cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veselības apdrošināšana
Obligātās un brīvprātīgās veselības apdrošināšanas atšķirības
Obligātajā veselības apdrošināšanā apdrošināšanas prēmijas apjoms tiek noteikts pēc vienotiem principiem neatkarīgi no katra iedzīvotāja vecuma, dzimuma, veselības stāvokļa, ienākumu līmeņa vai citiem rādītājiem- darbojas solidaritātes princips, kas izpaužas tādējādi, ka veselais maksā par slimo, jaunais- par veco, bagātais- par maznodrošināto. Savukārt, brīvprātīgajā veselības apdrošināšanā apdrošināšanas iemaksas ir atkarīgas no katra apdrošinātā vecuma, dzimuma, veselības stāvokļa un citiem faktoriem un tiek noteiktas individuāli.
Brīvprātīgajā veselības apdrošināšanā liela nozīme apdrošināšanas prēmijas noteikšanā tiek pievērsta saslimšanas riskam- jo augstāka riska pakāpe, jo lielāka iemaksājamā apdrošināšanas prēmija. Piemēram, piemaksas koeficients attiecībā pret apdrošināšanas prēmiju var tikt noteikts celtniecībā strādājošajiem, smēķētājiem, ķīmiskajā rūpniecībā nodarbinātajiem utml. Obligātājā veselības apdrošināšanā apdrošināšanas iemaksas apjoms netiek diferencēts atkarībā no saslimšanas riska.
Obligātās veselības apdrošināšanas rašanās
Jau kopš 13. gadsimta Eiropā saskatāmi dažādi pašpalīdzības veidi amatnieku un kalnraču cunftēs, lai nodrošinātos pret neparedzētu darba pārtraukumu. Strādnieku brīvprātīga apdrošināšanās Eiropā sākās 18. gadsimtā — tika dibinātas biedrības, pašpalīdzības kases. 19. gadsimta pirmajā pusē un vidū Vācijā, Austrijā, Anglijā strauji attīstījās strādnieku brīvprātīgu organizāciju dibināšana.
Par veselības obligātās apdrošināšanas pirmsākumu uzskatāms Vācijā kanclera Bismarka valdības 1883. gadā pieņemtais likums par slimību apdrošināšanu strādniekiem. Obligāta slimo apdrošināšana izveidojās 1888. gadā Austrijā, 1907. gadā Ungārijā, 1909. gadā Norvēģijā, 1911. gadā Anglijā, 1913. gadā Zviedrijā.
Obligātajai veselības apdrošināšanai pakļautās iedzīvotāju grupas
Obligātajai veselības apdrošināšanai Vācijā saskaņā ar likumu bija pakļautas šādas iedzīvotāju grupas :
Obligātās veselības apdrošināšanas segums
Obligātās veselības apdrošināšanas aizsargātais iedzīvotājs teorētiski var saņemt visu tam nepieciešamo medicīniskās palīdzības apjomu, taču praksē pastāv virkne izņēmumu, ierobežojumu. Obligātā veselības apdrošināšana sedz izdevumus tikai par noteiktu pakalpojumu klāstu, tā saucamo bāzes minimumu jeb bāzes programmu.
Par virkni pakalpojumu, kā arī, atkarībā no iedzīvotāju grupas, tiek noteikta pacienta iemaksa vai līdzdalības maksājums no pacienta līdzekļiem.
Latvijas Veselības aprūpes finansēšanas likums (2017)
Līdz 2019. gadam Latvijas iedzīvotāji valsts apmaksātos veselības aprūpes pakalpojumus varēs saņemt neatkarīgi no sociālo iemaksu veikšanas, un līdz ar to pakalpojumus turpinās sniegt bez tiešu, uz veselības aprūpi vērstu, nodokļu maksāšanas.
2017. gada decembrī Saeima apstiprināja Veselības aprūpes finansēšanas likumu, kas paredz obligātās veselības apdrošināšanas ieviešanu, proti:
Plānots, ka jaunā veselības apdrošināšanas sistēma sāks darboties 2019. gadā, bet tiesības uz pakalpojumiem valsts obligātās veselības apdrošināšanas ietvaros būs personām, kuras iepriekšējā gadā bijušas sociāli apdrošinātas vai pašas veikušas iemaksas veselības apdrošināšanai.
Brīvprātīgās veselības apdrošināšanas pamats
Obligāto veselības apdrošināšanu raksturo vairāki ierobežojumi:
Tādējādi brīvprātīgās veselības apdrošināšanas pamatuzdevumi ir šādi:
Brīvprātīgās veselības apdrošināšanas rašanās Latvijā
Tāpat kā citās jomās, arī apdrošināšanā pastāvēja tikai valsts uzņēmumi — valsts apdrošināšanas sabiedrība "Gosstrah" piedāvāja iedzīvotājiem vairākus apdrošināšanas veidus — dzīvības apdrošināšanu, dažādu īpašumu apdrošināšanu. Tā kā nepastāvēja konkurence, apdrošināšanas tirgum nebija raksturīga attīstība.
1994. gadā licences brīvprātīgās veselības apdrošināšanas veikšanai bija izsniegtas 9 sabiedrībām, taču reāli veselības apdrošināšanas pakalpojumus piedāvāja tikai 5 sabiedrības. 1998.gadā licences bija jau 14 sabiedrībām, bet reāli veselības apdrošināšanā darbojās 12 sabiedrības.
Brīvprātīgās veselības apdrošināšanas tirgus Latvijā
Brīvprātīgo veselības apdrošināšanu apdrošinātāji lielākoties piedāvā kā kolektīvu pakalpojumu, ne individuāli, līdz ar to lielākoties polises pircējs ir darba ņēmējs. 2014. gadā juridiskajām personām Latvijā izrakstītas prēmijas 63,92 milj. eiro apmērā, bet privātpersonām tikai 0,48 milj. eiro. Kopš deviņdesmito gadu sākuma atsevišķām medicīnisko pakalpojumu sniedzēju iestādēm pacientu skaits ar brīvprātīgo veselības apdrošināšanu ir pieaudzis no praktiskas nulles līdz aptuveni 40-45% no visiem klientiem. Brīvprātīgās veselības apdrošināšana ir viens no lielākajiem apdrošināšanas tirgus segmentiem Latvijā. 2013. gadā tas bija populārākais apdrošināšanas pakalpojums, veidojot 20% no visa tirgus.
Brīvprātīgās veselības apdrošināšanas segums Latvijā
Apdrošināšanas sabiedrības, kas pirmās sāka piedāvāt veselības apdrošināšanu Latvijā, piedāvāja iespēju saslimšanas gadījumā izmantot medicīnisko maksas palīdzību, kā arī saņemt medicīnisko palīdzību paaugstināta servisa apstākļos.
Sākot ar 1995. gadu, tika ieviests maksājums no pacienta personīgajiem līdzekļiem — pacienta iemaksa un līdzdalības maksājums. Palielinoties pacienta maksājumiem par medicīnisko palīdzību, strauji pieauga to iedzīvotāju skaits, kas apdrošinājuši veselību dažādās apdrošināšanas sabiedrībās.
Tādējādi nozīmīgākie virzieni veselības apdrošināšanā ir:
Brīvprātīgajā veselības apdrošināšanā var izdalīt sekojošus līmeņus:
1993.-1994. gadā apdrošināšanas sabiedrības piedāvāja apdrošinātajiem iedzīvotājiem nepieciešamības gadījumā saņemt virkni maksas pakalpojumu, galvenokārt, zobārstnieciskos pakalpojumus, kuru izdevumus nesedza no valsts budžeta.
1995. gadā apdrošinātāji sāka piedāvāt apdrošināšanu pret pacienta iemaksu un apdrošināšanu pret līdzdalības maksājumu.
Laika gaitā piedāvāto maksas pakalpojumu klāsts palielinājās un šobrīd apdrošinātajiem iedzīvotājiem tiek piedāvātas iespējas saņemt plašu maksas medicīniskās palīdzības klāstu. Tiek piedāvāta iespēja saslimšanas gadījumā, ārstējoties stacionāri, izmantot augstāka servisa pakalpojumus. 1998. gadā apdrošināšanas sabiedrības sāka klientiem piedāvāt arī papildus servisu, piemēram, uzturēšanos sanatorijās, rehabilitācijas iestādēs, baseina, trenažieru zāles, aerobikas nodarbību apmeklēšanu.
Lielākā daļa apdrošināšanas sabiedrību piedāvā dažādas atlaides apdrošinātajiem medikamentu iegādē.
Brīvprātīgās veselības apdrošināšanas prēmija
Brīvprātīgajā veselības apdrošināšanā pastāv tieša saikne starp apdrošināšanas iemaksām un saņemamo pakalpojumu klāstu, apdrošinātās personas raksturojumu (vecums, dzimums, veselības stāvoklis). Katrs iedzīvotājs var saņemt tikai tādu brīvprātīgās apdrošināšanas apmaksāto pakalpojumu klāstu, kādu ļauj iegādāties tā ienākumi.
Brīvprātīgās veselības apdrošināšanas prēmiju nosaka:
Sārinens
Sārinens var būt:
Apbalvojums
Apbalvojums ir kaut kas, ko pasniedz kā pateicību par nopelniem vai izcilību. Par apbalvojumiem uzskata goda zīmes, balvas, prēmijas, godarakstus, vērtīgas dāvanas un goda nosaukumus jeb titulus.
Goda zīmes
Pie goda zīmēm pieskaita ordeņus, krustus, medaļas, krūšu atšķirības zīmes. Goda zīmes nēsā piestiprinātas pie drēbēm un kalpo ne tikai ka rota, bet arī kā cilvēka sasniegumu vai personisko īpašību acīmredzams apzīmējums.
Balvas
Kaut arī balva ir apbalvojuma sinonīms, par balvām sauc arī piemiņas suvenīrus. Pie tiem ir pieskaitāmi kausi, statuetes, plāksnes, šķīvji. Balvas ierasti tiek piešķirtas par sasniegumiem konkursos un sporta sacensībās.
Goda raksti
Goda raksts ir dokuments (pārsvarā svinīgi noformēts), kas kalpo kā sasniegumu apliecinājums. Pie tiem ir pieskaitāmi dažādi diplomi un pateicības.
Prēmijas
Prēmijas ir apbalvojuma paveids, kas tiek pasniegta naudas izteiksmē vai arī kā obligācijas vai akcijas, par sasniegumiem kādā jomā. Ierasti kopā ar prēmiju tiek piešķirts arī cits apbalvojums, piemēram, kopā ar Nobela prēmiju piešķir arī zelta medaļu.
Vērtīgas dāvanas
Senatnē par vērtīgāko dāvanu uzskatīja zemi, precīzāk sakot zemes gabalu, bieži kopā ar tās apdzīvotājiem. Vēsturē minētas arī citas dāvanas: ieroči, zirgi, dārgakmeņi. Mūsdienās par vērtīgām dāvanām ir uzskatāmi tehniskie izstrādājumi, piemēram, pulksteņi un automobiļi.
Visentes Kalderona stadions
Visentes Kalderona stadions ir futbola stadions Madridē. Tas līdz 2017. gadam bija Madrides "Atletico" kluba mājas spēļu stadions. Sākotnēji tā nosaukums ir bijis Estadio Manzanares, bet vēlāk nosaukums tika mainīts uz šobrīdējo par godu slavenajam "Atletico" kluba prezidentam Visentem Kalderonam.
Butare
Butare ir Ruandas pilsēta. 2006. gadā pārdēvēta par Huiji, lai gan vairums ruandiešu to turpina saukt par Butare.
Detonatorkapsele Nr. 8
Detonatorkapsele Nr.8 (de) bija visizplatītākais detonators Otrā pasaules kara laikā Trešā reiha rokas granātās. Lielākoties šo detonatorkapseļu korpuss bija veidots no alumīnija, taču pastāvēja arī tērauda, vara un cinka detonatorkapseļu veidi.
Šī detonatorkapsele derēja teju katrai vācu granātai.
Marķējums
Tika ražoti arī detonatorkapseles bez marķējuma.
Detonatorkapseles marķējums bija viens burts tās apakšā.
Burti un to atšifrējumi:
Iepakojums
Detonatorkapseles tika iepakoti koka kārbiņā ar izurbtu caurumu katram detonatoram. Kastīte tika ietīta ūdensizturīgā papīrā ar etiķeti, kurā tika norādīts detonatorkapseļu skaits, tips, partijas numurs un kontroles zīmogs.
Nātre (reperis)
Nātre (īstajā vārdā Jānis Dzenuška) ir latviešu reperis. Viens no apvienības "Avangards Inc" aizsācējiem. Nātre ir darbojies arī projektā "Savs i Savs". Savas tiešās attieksmes un rīcības dēļ tiek salīdzināts ar hiphopa "panku". Nātre savu muzikālo darbību sācis 2003. gadā, pa ceļam sadarbojoties ar tādiem zināmiem izpildītājiem kā Ozols, Kurts, Džuzepe, Skutelis, ansis, Afu - Ra un citiem reperiem.
Nātre plašākai sabiedrībai, iespējams, ir zināms ar tādām dziesmām kā "Pilsēta Naktī" ar reperi Ozolu, "Bāra Bērni" ar Skuteli un "Smogs" ar "Augšu", kā arī citām.
Aigars Razgals
Aigars Razgals (dzimis 1969. gada 7. augustā) ir bijušais latviešu hokejists, uzbrucējs, tagad treneris. Spēlētāja karjeras lielāko daļu aizvadījis Latvijas čempionāta komandās HK Rīga 2000 un ASK/Ogre.
Viņa dēls, Frenks, arī ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
Savas karjeras laikā Razgals četras reizes (1993.—94., 1994.—95., 2001.—02. un 2004.—05. sezonās) kļuva par Latvijas hokeja līgas rezultatīvāko spēlētāju.
Pēc spēlēšanas Ogres "Essamika" rindās, Razgals vairākas sezonas aizvadīja dažādās Skandināvijas līgās, taču 2000. gadā pievienojās HK Rīgas 2000 rindām. No 2003. līdz karjeras noslēgumam 2008. gadā uzbrucējs spēlēja ASK Ogres rindās, būdams viens no komandas līderiem.
Trenera karjera
2012. gadā Razgals strādāja ar MHL 1. divīzijas kluba HK Rīgas "Juniors" spēlētājiem, 2012-13. gada sezonā trenēja HK SMScredit.lv, bet 2013. gada vasarā kļuva par HK Kurbads galveno treneri.
Kraniīdu kārta
Kraniīdu kārta (Craniida) ir bezslēdzenes pleckāju kārta. Šīs kārtas pārstāvjiem ir porainas kalcīta čaulas bez kājiņas atvēruma. Piestiprināšanās notika, vēdera vāciņam vai tā daļai piecementējoties pie cietas virsmas. Retos gadījumos bija brīvi sēdošas formas. Iekšējās uzbūves elementi ir skaidri saskatāmi. Dzīvoja, domājams, no vidējā kembrija līdz mūsdienām.
Sistemātika
Kārtā ir tikai viena dzimta ar 14 ģintīm.
(†) - izmirušu organismu grupa.
Saharova balva
Saharova balva par domas brīvību (en), ko parasti dēvē arī par Saharova balvu, godina personas un personu grupas, kas veltījušas savu dzīvi cilvēktiesību aizstāvībai un domas brīvībai. Tā tiek piešķirta par izcilu ieguldījumu cīņā par cilvēktiesību ievērošanu visā pasaulē, pievēršot uzmanību cilvēktiesību pārkāpumiem un sniedzot atbalstu balvas saņēmējiem un viņu darbībai. Balva nosaukta par godu krievu zinātniekam un disidentam Andrejam Saharovam. Pirmo reizi balva tika pasniegta 1988. gada decembrī un to pasniedz Eiropas Parlaments.
Saharova balvu un naudas prēmiju 50 000 eiro apmērā Eiropas Parlaments piešķir svinīgā sēdē Strasbūrā katra gada beigās. Kandidātus var izvirzīt katra Parlamenta politiskā grupa, kā arī atsevišķi deputāti, ja kandidātu atbalsta vismaz 40 deputāti. Ar kandidātiem iepazīstina kopīgā Ārlietu komitejas un Attīstības komitejas, kā arī Cilvēktiesību apakškomitejas sēdē, un to locekļi balso par atlases sarakstā iekļautiem trim kandidātiem. Galīgo Saharova balvas laureātu vai laureātus izvēlas Priekšsēdētāju konference, kas ir Eiropas Parlamenta struktūrvienība, kuru vada priekšsēdētājs un kurā darbojas visu Parlamentā pārstāvēto dažādo politisko grupu vadītāji.
Pirmie cilvēki, kam tika pasniegta Saharova balva, bija dienvidāfrikānis Nelsons Mandela un krievs Anatolijs Marčenko. Anatolijs Marčenko ir vienīgais laureāts, kurš šo apbalvojumu ir saņēmis pēc nāves. 1990. gadā Saharova balva tika piešķirta Auna Sana Su Či, bet viņa to nevarēja saņemt līdz 2013. gadam, jo atradās politiskajā ieslodzījumā Mjanmā. Balva ir tikusi pasniegta arī organizācijām, no kurām pirmā bija no Argentīnas Las madres de la Plaza de Majo.
Vairāki Saharova balvu ieguvēji joprojām saskaras ar skarbu politisko apspiešanu. Represijas piedzīvo tādi laureāti kā Baltkrievijas Žurnālistu savienība (2004), Damas de Blanco un Giljermo Farinjass (Kuba, 2005. un 2010. gadā), Alaksandrs Milinkevičs (Krievija, 2006) un Hu Dzja (Ķīna, 2008). Razans Zaitunehs (2011) 2013. gadā tika nolaupīts un joprojām nav atbrīvots. Nasrins Sotudehs (2012) tika atbrīvots no cietuma 2013. gada septembrī un viņam, kā arī viņa kolēģim, 2012. gada laureātam Džafaram Panahi joprojām ir aizliegts atstāt Irānu.
Eliels Sārinens
Gottlībs Eliels Sārinens (fi, dzimis, miris ) bija somu arhitekts. Kopš 1923. gada darbojās ASV. Parasti tiek uzskatīts par jūgendstila un "Art Deco" pārstāvi. Eliela dēls Ēro Sārinens arī kļuva par ievērojamu arhitektu.
Mācījies Helsinku Politehniskajā institūtā. No 1896. līdz 1905. gadam strādaja arhitektūras birojā Gesellius, Lindgren, Saarinen. No 1911. gada bija Tallinas un Budapeštas pilsētplānošanas konsultants. 1923. gadā pārcēlās uz ASV. Darbojās Krenbrukas Mākslas akadēmijā un Mičiganas Universitātē.
Mūsdienās Sārinena darbi redzami Somijā, Igaunijā un ASV. Nerealizēta palikusi Sārinena projektētā ēka Rīgā.
Sindija Kroforda
Sindija Anna "Sindija" Kroforda (en; dzimusi ) ir amerikāņu modele. Viņa ir pazīstama ar savu dzimumzīmi tieši virs lūpas, karjeras laikā viņas attēls bijis uz vairākiem simtiem žurnālu vāku. Panākumi modeles karjerā viņai palīdzējuši kļūt par starptautisku slavenību, kā arī tikt pie lomām dažādās filmās un televīzijā. S. Kroforda iekļuva VH1 veidotā saraksta 40 Hottest Hotties of the 90s trešajā vietā un Men's Health veidotajā 100 Hottest Women of All-Time sarakstā. 1989. gadā fotografējusies Sports Illustrated Swimsuit Issue.
Kigali
Kigali (rw, ) ir Ruandas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, Kigali provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas gandrīz Ruandas ģeogrāfiskajā centrā, paugurainā kalnu apvidū, Ruganvas upes krastos. Kigali kopējā platība ir 730 km², pēc 2019. gada datiem pilsētā dzīvo aptuveni 745 tūkstoši iedzīvotāju. Kopš Ruandas neatkarības iegūšanas 1962. gadā Kigali ir valsts saimnieciskais, kultūras un transporta centrs. Pilsēta ir mājvieta Ruandas prezidentam un parlamentam.
Vēsture
Kigali dibināta 1907. gadā, kad tā bija daļa no Vācijas Austrumāfrikas. 1919. gadā, pēc Pirmā pasaules kara, kontroli pār reģionu pārņēma Beļģija un Kigali kļuva par vienu no Ruandas-Urundi administratīvajiem centriem. 1962. gadā Ruanda ieguva neatkarību un Kigali kļuva par jaunizveidotās valsts galvaspilsētu. 1994. gadā Ruandas genocīda laikā huti un Ruandas armija Kigali nogalināja tūkstošiem tutsu.
Saimniecība
Kigali saimniecība balstās galvenokārt uz tirdzniecību. Rūpnīcas pilsētā un ap to apstrādā kasiterītu (no tā iegūst alvu) un ražo dažādus pārtikas produktus. Vairākās rūpnīcās ražo apavus, apģērbu, krāsas un laku. 2008. gadā Kigali tika atvērta Ruandas vērtspapīru birža. Kigali ir transporta mezgls, no tās ir izbūvēti autoceļi uz visām četrām kaimiņvalstīm. Ir arī starptautiskā lidosta un tehniskā koledža.
Petrocrania
Petrocrania ir izmirušu pleckāju ģints no Kraniīdu kārtas. Ģints tika izdalīta 1911. gadā pēc Craniella meduanensis sugas no Francijas devona nogulumiem. Šīs ģints pārstāvjiem abos čaulas vāciņos ir gandrīz centrāli nelielu priekšējo aizvērēju nospiedumi. Aizmugurējo aizvērēju nospiedumi ir būtiski lielāki, un atrodas tuvu pie aizmugurējās malas. No tiem atiet plati, skaidri pamanāmi, vijīgi mantijas sinusi. Ģintī ir daudz sugu. Dzīvoja no vidējā ordovika līdz permam (ieskaitot), ziedu laiki bija devonā un karbonā. Izplatīti bija Krievijas platformā (ziemeļrietumu daļa), Rietumeiropā, Ķīnā Ziemeļamerikā u.c.
Etjēns III d'Bluā
Biogrāfija
Tēvs - grāfs Etjēns II d'Bluā, māte - Adele, Viljama Iekarotāja meita. Bērnību un pusaudža gadus pavadījis Anglijā, Henrija I galmā.
Grāfs
Ap 1112. gadu karalis Henrijs I dāvāja Stefanam Mortenas grāfa titulu un zemes, kā arī plašus īpašumus (400 manoru) Lankasterā, un Ai zemes (200 manoru) Sufolkā.
Aprecējies ar Boloņas Matildi (fr. Mathilde de Boulogne), ar laulātā tiesībām kļuva arī par Boloņas grāfu, bez tam Matildei pūrā nāca plaši īpašumi Anglijā (Eseksā u.c.).
Pretenzijas uz Anglijas troni
1120. gadā t.s. baltā kuģa avārijā Lamanša jūras šaurumā gāja bojā Anglijas troņmantnieks, Henrija I dēls Viljams Adelins (angl. William Adelin). Vēl karalim bija meita, t.s. ķeizariene Matilde (angl. Empress Matilda), taču tā bija precējusies ar Sv. Romas impērijas imperatoru Henrihu V Salieti (vāc. Heinrich V Salier), un ja viņa mantotu troni, Anglijas Karaliste tiktu iekļauta Sv. Romas impērijā. Nākamais tuvākais pretendents uz troni bija Gijoms Klitons (fr. Guillaume Cliton), Henrija I vecākā brāļa Normandijas hercoga Roberta dēls. Taču tas bija viens no lielākajiem Henrija I ienaidniekiem kontinentā, izraisījis vairākkārtējus normāņu baronu dumpjus. Līdz ar to Stefans, pateicoties sava rakstura īpašībām izraisītajai lielajai popularitātei Anglijas nobilitātes aprindās, kļuva par nopietnāko pretendentu uz troni.
Burhards Sosārs
Burhards Sosārs (dzimis, miris ) bija latviešu komponists, diriģents, ērģelnieks. Sarakstījis melodiju dziesmai "Kavalieru gads" no teātra izrādes "Gesta Berlings". Dzimis Cēsu apriņķa Cirstu pagastā. Bijis skolotājs un direktors Daugavpils mūzikas vidusskolā, arī Dailes teātra komponists.
Etjēns III d'Bluā
Pretenzijas uz Anglijas troni
1125. gadā imperators Henrihs V mira, un nākamajā gadā salā atgriezās tā atraitne Matilde. 1127. gadā Anglijas aristokrāti pēc karaļa Henrija I pieprasījuma atzina Matildi par Anglijas troņmantnieci un zvērēja tai uzticību. Taču situāciju sarežģīja troņmantnieces augstprātība (laikabiedri liecina, ka Anglijas pēri nebija raduši, ka ar viņiem runā kā ar kalpiem) un tās negaidītās otrās laulības ar ar Anžū grāfu Žofruā V Plantagenetu (fr. Geoffroy V d'Anjou dit le Bel ou Plantagenêt) no Anžū dinastijas, kura vairāk nekā gadsimtu bijusi Normandijas hercogu sāncense un ienaidnieks.
Kāpšana Anglijas tronī
1135. gada 1. decembrī mira karalis Henrijs I. Stefans, tikko to uzzinājis, uzreiz pameta Normandiju un devās uz Angliju, apsteidzot konkurentus: Matilde ar mazajiem bērniem bija Ruānā, bet viņa vecākais brālis Tibo risināja sarunas ar Normandijas baroniem par to atbalstu viņa pretenzijām uz troni. Duvrā un Kenterberijā viņš netika ielaists, taču Londona atvēra pretendentam vārtus, bet pilsētnieki, atsaucoties uz senu privilēģiju vēlēt Anglijas karaļus, izsludināja Stefanu Bluā par karali. Tūdaļ viņš ieņēma Vinčesteru, kur glabājās karalistes valsts kase, un 22. decembrī oficiāli kronējās.
Lielā mērā viņa straujos panākumus veicināja trīs aspekti:
1136. gadā Oksfordā karalis Stefans parakstīja Anglijas Baznīcas brīvības Hartu, apsolot tajā nejaukties Baznīcas iekšējās lietās, atdot īpašumus, kurus tai atņēmis Viljams Iekarotājs, ļaut brīvi vēlēt bīskapus un abatus, garantēja Baznīcas tiesas neatkarību un apsolīja neiekasēt par labu valsts kasei ienākumus no vakantajām bīskapijām. 22. martā Vestminsterā sanāca Lielā karaliskā padome, kuras dalībnieki, Anglijas baroni, it kā vienbalsīgi akceptēja Stefana tiesības uz troni un zvērēja tam uzticību (taču tas netraucēja izveidoties pietiekami lielai opozīcijas partijai Glosteras grāfa Roberta, Henrija I ārlaulības dēla, vadībā).
Valdīšana sākās ar plašiem zemju un ditulu dāvinājumiem tiem aristokrātiem, kas viņu atbalstīja. Lai izvairītos no kara ar Skotijas karali Dāvidu I, nācās atteikties no Kamberlendas u.c. teritorijām, kas pienācās Hantingtonas grāfa titulam (kas tika piešķirts Dāvida dēlam Henrijam).
Valsts robežu kari
1137. gadā karalis devās uz Normandiju, kurā bija iebrucis Žofruā Plantagenets. Par spīti skaitliskajam pārspēkam, Stefana karavadoņa talanti izrādījās ne pārāk spoži, un visai drīz viņa armija tika sakauta un nācās slēgt visai kaunpilnu miera līgumu un atgriezties Londonā. Tas ietekmēja ticību karaļa spējām arī karalistes salas daļā.
1138. gada janvārī Stefanam nācās stāties pretī iebrukušajai Skotijas karaļa Dāvida I armijai, kura visai nežēlīgi postījusi karalistes salas daļas ziemeļu grāfistes. Kaut arī 22. augustā Skotijas armija tika sakauta (t.s. "Karogu kauja" - Battle of the Standard), mazākas skotu, norvēģu un dāņu grupas turpināja sirojumus, savukārt armija Stefanam bija nepieciešama galvaspilsētā. Tika noslēgts pamiers, un Anglijas tronis atteicās no visām teritorijām uz ziemeļiem no Tisas upes. Reizē sākās plaša sacelšanās Velsā, ar kuru karalis nespēja tikt galā.
Karaļa vājums tā atbalstītāju skaitam lika strauji sarukt, un 1138. gada vasarā Roberts Glosters paziņoja, ka neatzīst Stefana Bluā tiesības uz troni, un publiski zvērēja uzticību savai pusmāsai Matildei kā Anglijas karalienei. Tas aizsāka pilsoņu karu karalistē.
Pilsoņu karš (1135-1154)
Karadarbības sākumā karalis veiksmīgi ieņēma vienu pēc otras sadumpojušos grāfu pilsētas - Šrusberiju, Herefordu, Duvru, Varemu, Glosteru un jau 1139. gadā Vusteru, - un dumpis bija praktiski apspiests. Taču tad vasarā tika arestēts Solsberijas bīskaps Rodžers un konfiscēti tā īpašumi, kas izsauca sašutumu Baznīcas hierarhu vidū. Pat Stefana brālis, Vinčesteras bīskaps un pāvesta legāts, nostājās pret viņu.
1139. gada 30. septembrī Saseksā pār jūru ieradās imperatora atraitne Matilde kopā ar Glosteras Robertu. Karš atsākās ar jaunu spēku, pie tam tāpat kā Normandijas kampaņā, karaļa stratēga dotības varēja būt labākas (no visām dumpinieku pilīm, ko viņš aplenca, izdevās ieņemt tikai Malmsberiju. Pie tam, būdams uzticīgs vecajām bruņniecības tradīcijām, karalis pat nodrošināja Matildi ar apsardzi, lai viņa varētu pārcelties uz Bristoli, kas bija dumpinieku galvaspilsēta.
Ne viena, ne otra naidīgā puse virsroku neguva. Matildes pusē bija rietumu grāfistes, savukārt Austrumanglija atbalstīja Stefanu. Karadarbība lielāko tiesu noritēja Viltšīrā, Oksfordšīrā un Hempšīrā, un tai nebija regulāra kara iezīmju - tā izpaudās baronu karadraudžu laupīšanas sirojumos pa pretējo pusi atbalstošo augstmaņu zemēm. Situācija mainījās, kad Matildes pusē nostājās Ranulfs d'Žernons (fr. Ranulph de Gernon), Česteras grāfs, viens no varenākajiem Ziemeļanglijas magnātiem. 1141. 2. februārī kaujā pie Linkolnas (angl. Battle of Lincoln) karaļa armija tika sagrauta, bet karalis saņemts gūstā.
Matilde tūdaļ devās uz Vinčesteru pārņemt valsts kasi, bet 1141. gada jūnijā ieradās Londonā kā Anglijas karaliene. Taču viņas rīcība, iekārtojoties tronī, izsauca londoniešu sacelšanos, un Matildei nācās bēgt no galvaspilsētas.
Šajā pašā laikā Kentā jaunu armiju bija savācis Buloņas Matildes vasalis, flāmu muižnieks, Ipras burggrāfs Gijoms (fr. Guillaume d'Ypres, angl. William of Ypres), Kentas grāfs. Karalienes pusē pārgāja arī imperatores Matildes sabiedrotie Eseksas grāfs Žofruā d'Mandevils (fr. Geoffrey de Mandeville), un Anrī d'Bluā. 14. septembrī karalienes armija sagrāva imperatores armiju kaujā pie Vinčesteras (angl. Battle of Winchester) un saņēma gūstā Glosteras Robertu. 1. septembrī viņu apmainīja pret karali Stefanu, kurš atgriezās Londonā. 7. decembrī Vestminsterā tika sasaukta Lielā karaliskā padome, kas apstiprināja Stefana tiesības uz troni un karaļa statusu. 1142. gada vasarā karalis uzsāka karagājienu pret dumpiniekiem. Ieņēma Varemu, tādā veidā pārraujot komunikāciju līniju ar Anžū. 26. septembrī ieņēma Oksfordu. Matildes un tās atbalstītāju rokās atlika vairs visai šaura piekrastes josla, kas saruka ar katru mēnesi, līdz 1148. gadā matilde pameta Angliju.
Valsti bija pārņēmis haoss un baronu patvaļa. Savukārt kontinentā Žofruā Plantagenets bija iekarojis lielāko daļu karalistes teritorijas Normandijā, bet 1144. gada 19. janvārī ieņēma Ruānu, kur Žofruā tika pasludināts par Normandijas hercogu.
Jau no 1149. gada imperatores Matildes piekritējus vadīja vinas dēls Henrijs, taču ne pārāk veiksmīgi: tika sakauts 1149. gada mēģinājumā ieņemt ar Skotijas karaļa atbalstu Jorku. Bija spiests bēgt uz Normandiju. Taču 1151. gadā viņš mantoja Normandijas un Anžū troņus, kā rezultātā kļuva par lielākās daļas Francijas suverēnu. Izmantojis jaunās iespējas un savācis jaunu armiju, Henrijs 1153. gadā iebruka Anglijā. Vasarā viņam bija izdevies jau ieņemt lielāko daļu Rietumanglijas, savukārt karalis, novājināts līdzšīnējās cīņās ar anarhistiskajiem baroniem, baidījās sastapties ar Plantageneta armiju atklātā kaujā.
1154. gada 25. oktobrī karalis Stefans mira. Saskaņā ar vienošanos, Anglijas troni mantoja Henrijs Plantagenets, kurš aizsāka Plantagenetu dinastiju.
Burtnieku pagasts
Burtnieku pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos, Burtnieka ezera krastā. Robežojas ar sava novada Vecates, Matīšu, Valmieras, Rencēnu, Rūjienas, Jeru un Bērzaines pagastiem.
Reljefa formas
Dzirnavu kalns, Rubas kalns.
Ūdensteces
Aunupīte, Brenguļupīte, Briede, Buļļupe, Drona, Dūre, Eiķinupe, Lielais grāvis, Maurupīte, Negurskas upīte, Pinte, Rūņu grāvis, Rūtes upīte, Santupīte, Seda, Smiltsvēveru upīte, Stinku strauts.
Ūdenstilpes
Aptiekas dīķis, Burtnieks, Dūres dzirnavu ezers, Liņģis.
Purvi
Līgotņu purvs.
Dabas aizsardzība
Burtnieku pagasts ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā. Teritorijā atrodas dabas liegums Burtnieku ezera pļavas un neievērojama daļa no dabas lieguma Vidusburtnieks. Šeit atrodas dabas pieminekļi Bēršu drumlini un Burtnieka smilšakmens atsegumi.
Vēsture
1920. gada agrārās reformas laikā Burtnieku pilsmuiža (Schloß-Burtneck) tika sadalīta 33 vienībās 1474 ha kopplatībā, tās centru iznomāja Latvijas agronomu biedrībai priekšzīmīgas saimniecības ierīkošanai. Burtnieku mācītājmuiža (Pastorat Burtneck) tika sadalīta 19 vienībās (571 ha), Rūtes muiža (Ruthenhof) 22 vienībās (486 ha), Seķu muiža (Seckenhof) 17 vienībās (465 ha), Dūres muiža (Duhrenhof) 17 vienībās (432 ha), Briedes muiža (Wredenhof) 15 vienībās (317 ha), Ēķina muiža (Heidekenhof) 15 vienībās (249 ha), Luteru muiža (Luthershof) 11 vienībās (152 ha).
1935. gadā Burtnieku pagasta platība bija 155 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Burtnieku un Rūtes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Burtnieku ciemam pievienoja Rūtes ciemu, 1958. gadā - Ausekļa ciema padomju saimniecības «Burtnieki» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Burtnieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Burtnieku novadā. 2021. gadā Burtnieku novadu iekļāva Valmieras novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Burtnieki (pagasta un novada centrs), Penči, Dūre, Pidriķis, Taubes, Briedupe, Briedes, Kapteines.
Treviss Bārkers
Treviss Lendons Bārkers (dzimis, Fontānā, ASV) ir ASV bundzinieks, kas kļuva populārs spēlējot grupā Blink-182. Pašlaik viņš ir grupas +44 bundzinieks un arī spēlē blakus projektos ar tādām grupām kā Box Car Racer, Transplants un Expensive Taste.
Slovēnijas futbola izlase 2010. gada Pasaules kausa finālturnīrā
Treneris: Matjažs Keks
Klemenss Vinklers
Klemenss Aleksandrs Vinklers (de, 1838. gada 26. decembrī, Freibergā - 1904. gada 8. oktobrī, Drēzdenē) bija vācu ķīmiķis. 1886. gadā atklājis ķīmisko elementu germāniju. 1875. gadā izstrādājis rūpniecisku metodi sēra (VI) oksīda iegūšanai no sēra(IV) oksīda katalizatora platīna klātbūtnē.
Trijstūris
Trijstūris ir plaknes figūra, kuru norobežo trīs nogriežņi, kurus sauc par malām. Trijstūrim ir trīs malas un trīs stūri.
Taumatafakatanihanakoauauotamateaturipukakapikimaunahoronukupokaifenuakitanatahu
Taumatafakatanihanakoauauotamateaturipukakapikimaunahoronukupokaifenuakitanatahu (mi) ir 305 m augsts kalns Jaunzēlandes Ziemeļsalā, Hoksbejas reģionā. Kalna nosaukums tulkojumā nozīmē "Augstiene, kur Tamatea, cilvēks ar lielajiem ceļiem, kalnos kāpējs, apkārtceļojošais zemju rijējs, spēlējis degunflautu savai mīļotajai". No 85 burtiem (oriģinālrakstībā) sastāvošais nosaukums ir iekļauts Ginesa rekordu grāmatā kā viens no garākajiem vietvārdiem pasaulē.
Trijstūris
Trijstūru iedalījums pēc leņķiem
Trijstūrus iedala pēc leņķiem — pastāv šaurleņķa (visi leņķi ir mazāki par 90°), taisnleņķa (viens leņķis ir 90° liels) un platleņķa trijstūri (viens leņķis ir lielāks nekā 90°).
Trijstūru iedalījums pēc malām
Trijstūrus var iedalīt arī pēc malām — pastāv dažādmalu (visas malas ir dažāda garuma), vienādsānu (divas malas ir vienāda garuma) un vienādmalu jeb regulārs trijstūris (visas malas ir vienāda garuma).
Formulas
Trijstūriem var aprēķināt vērtības malām, leņķiem, mediānām, bisektrisēm, augstumiem, apvilkto un ievilkto riņķu rādiusiem, kur formulas papildus šķiro pēc iedalītiem trijstūriem. Formulas, kuras spēkā visos trijstūros: kur a, b un c — trijstūra malas, A, B, C — leņķi pret attiecīgajām malām a, b, c, \gamma — leņķis starp malām a un b, m_c — mediānas garums, d — attālums starp ievilktās un apvilktās riņķa līnijas centru, R — apvilktas riņķa līnijas rādiuss, r — ievilktas riņķa līnijas rādiuss;
Laukums
Trijstūru laukumu aprēķināšanas formulas iedalās visiem trijstūriem derīgās formulās un tādās formulās, kas derīgas tikai atsevišķiem trijstūru veidiem, lai tos varētu aprēķināt ātrāk.
Formulas visiem trijstūriem
kur a, b, c — trijstūra malas, h_a — augstums pret malu, sin\gamma - sinuss starp malām a, b, R — apvilktās riņķa līnijas rādiuss, p — pusperimets, r — ievilktās riņķa līnijas rādiuss;
kur — trijstūra virsotņu koordinātas. Šajā formulā jāievēro tas, ka jāņem laukuma modulis, citādāk var gadīties negatīvs laukums, bet kurš ir skalāri pareizs.
Taisnleņķa trijstūriem
S = ab/2
kur a,b — katetes.
Regulāram trijstūrim
kur a — jebkura trijstūra mala.
Helmūts Šmits
Helmūts Šmits (de; dzimis, miris ) bija vācu sociāldemokrātu politiķis, Rietumvācijas kanclers laikā no 1974. līdz 1982. gadam. Pirms tam pildījis aizsardzības un finanšu ministra pienākumus.
Liliju ezers
Liliju ezers ir iegruvumezers Baldones pagastā pie Riekstukalna. Izveidojies karsta piltuvveida iegruvē virs ģipša slāņiem.
Helmūts Šmits
Sociāldemokrātiskajai partijai pievienojies 1946. gadā, laikā no 1947. līdz 1948. gadam bijis studentu organizācijas Sozialistischer Deutscher Studentenbund līderis. 1953. gadā ticis ievēlēts Bundestāgā. No 1958. līdz 1961. gadam bijis Eiropas Parlamenta loceklis. 1970. gados pildījis Aizsardzības, Ekonomikas, Finanšu ministru amata pienākumus. kļuva par Vācijas kancleru, amatā esot līdz.
Beverīnas aplenkums un atbildes karagājieni (1211)
Otrais Beverīnas aplenkums un atbildes karagājieni uz igauņu zemēm notika 1211. gada rudenī, kad Sakalas un Ugaunijas igauņi iebruka Tālavas latgaļu zemēs un vērsās pret Rūsiņa un Tālivalža pārvaldītajiem novadiem. Beverīnas pili igauņi nespēja ieņemt un pēc vienas dienas aplenkuma atkāpās. Pēc Beverīnas vecāko lūguma krustneši un Zobenbrāļu ordenis kopā ar letiem un līviem rīkoja vairākus karagājienus pret Sakalas un Ugaunijas iedzīvotājiem.
Combat Arms
Combat Arms ir bezmaksas daudzspēlētāju Pirmās personas šaujamspēle, kuru izstrādāja Doobic Studios, un izdeva Nexon.
Vēsture
Slēgtā beta stadija sākās 2008. gada 29. maijā caur FilePlanet un ilga nedēļu. Tā beidzās tā gada 6. jūnijā. Šī beta versija bija pieejama tikai lietotājiem no Ziemeļamerikas, Dienvidamerikas un Okeānijas. Slēgtajā beta stadijā bija pieejamas 4 kartes un 30 ieroči.
Attīstība un dažādība
Līdz ar katru jaunu ielāpu, Nexon laiž klajā arī jaunus ieročus, jaunas modifikācijas iespējas un kartes. Tiesa, lielākā daļa jauno labumu ir vairāk paredzētas tiem, kas ir gatavi par spēles pakalpojumiem maksāt naudu.
Lai arī akcents uz dažādību un unikalitāti tiek spiests tieši uz maksas pakalpojumiem, arī parastais ieroču un modifikāciju piedāvātais loks ir visai plašs - ir iespēja savam ierocim ne tikai optisko tēmēkli, kādu no klusinātājiem un lielāku aptveri pievienot, bet arī tikt pie jau iepriekš modificētiem ieročiem caur Supply Box. Piemēram, pie apzeltītiem ieročiem un modifikācijām, kas normālos apstākļos (izmantojot parasto tirgu) vispār nav iespējams.
Tāpat arī spēlē ir iekļauti spēlējami sieviešu modeļi, kam sākotnēji bija vairāk priekšrocību pār vīriešu modeļiem, proti - nebija iespējami Nutshots (šāviens riekstos bija tikpat nāvējošs, cik šāviens galvā) pret tām. Ņemot vērā radušos disbalansu un masīvo migrēšanu uz sieviešu dzimuma spēlētāju modeļu izvēli, Nexon likvidēja Nutshot iespēju.
Spēles režīmi
Spēlē ir pieejami astoņi dažādi režīmi:
Spēles kartes
Combat Arms piedāvā pavisam 16 dažādas kartes. Lielākajai daļai, izņemot Desert Thunder (karte paredzēta tikai Fireteam režīmam), ir pieejami vairāki spēles režīmu atbalsti. Praktiski visas kartes ir pieejamas kā Eiropas, tā ASV versijās Lūk, pieejamo karšu saraksts:
Fraternitas Lettica
Fraternitas Lettica (no latīņu Latviešu brālība) ir pirmā un vienīgā latviešu studentu korporācija, kas dibināta Maskavā. Par oficiālo dibināšanas datumu pieņemts uzskatīt 1902. gada 20. oktobri, tomēr šīs organizācijas pirmsākumi meklējami jau Maskavas latviešu lasāmos vakaros, kas dibināti 1870. gada 20. oktobrī, un vēlākajos Maskavas latviešu studentu vakaros, kas sākti 1883. gadā (vēlāk pārtapa par studentu vienību "Austrums"). Viena no piecām Atsevišķās studentu rotas korporācijām. Korporācijas dalībnieki tiek saukti par frāteriem.
Devīze
Korporācijas devīze ir Scientia pro patria (no latīņu Zināšanas tēvzemei), kas ir līdzīga Latvijas Universitātes devīzei Scientiae et Patriae (Zinātnei un tēvijai).
Krāsas
Korporācijas simbolika ir trīs krāsu salikums: zils, zaļš, zelts. Šīs krāsas simbolizē korporācijas ideālus:
Ģerbonis
Korporācijas ģerboni veido vairogs un virs tā — zelta vainags ar trim spalvām (zilu, zaļu, zelta) rotātu bruņu cepuri, vairogu ietver heraldiska zīmējuma apmetnis korporācijas krāsās.
Vairogs sadalīts 4 pamatlaukumos, ar atsevišķu vairodziņu vidū:
Korporācijas pirmsākumi (1870 — 1902)
19. gadsimta otrajā pusē humanitārās zinātnes latvieši varēja studēt Tērbatā, Maskavā un Pēterburgā. Maskava latviešu studentus piesaistīja ar iespēju piepelnīties, nodarbojoties ar privātstundu pasniegšanu, un ar savu latviešu kopienu, kas sniedza lielu atbalstu studentiem.
Kopš 1866. gada Maskavā uzturējās Krišjānis Valdemārs, kopš 1867. gada — Krišjānis Barons un Fricis Brīvzemnieks un vēl citas latviskas izcelsmes ievērojamas tā laika personas, kas tur bija atradušas nodarbošanos un atbalstīja latviešu studentus.
1870. gada 20. oktobrī jau minētie kopā ar Dāvi Jurjānu (mērnieks), Ansi Bandreviču (telegrāfa nodaļas priekšnieks), Jāni Sietiņsonu (mērnieks), Pēteri Liepiņu, Kanningu (soms), stud. Iur. Krišjāni Kalniņu, Jāni Krodenieku (aptiekas māceklis), Andreju Šlēziņu, Jāni Vinkleru (mērnieks) nodibināja "Maskavas latviešu lasāmo vakaru", kas nebija oficiāli reģistrēta vai kā savādāk atklāta organizācija — gluži pretēji, to varēja uzskatīt par domubiedru pulku ar savu regulāru darbību.
Jau sākotnēji lasāmā vakara mērķis bija pulcēt ap sevi tautiešus, kam būtu dārgi tautiskie ideāli, celt latviešu nacionālo pašapziņu, veicināt savas tautas attīstību un izglītību. Tika lasīti referāti, pārrunāti iekšzemes un ārzemju politiskie notikumi, publicēti dalībnieku zinātniskie darbi. Par labākajiem darbiem tika piešķirtas naudas prēmijas. Tika abonēti laikraksti un ierīkota bibliotēka.
Sākotnēji lasāmais vakars bija gan studējušu (studējošu), gan nestudējušu latviešu pulcēšanās vieta, tomēr aizvien aktīvāk iesaistoties studentiem, nobriest vēlme pēc speciālas studentu organizācijas. Doma rodas no studentu organizācijām Rīgā un Tērbatā, kur studenti jau sākuši pulcēties savrup.
1880. gadā tika nodibināts “Maskavas latviešu studentu vakars”, kas 1883. gada 19. oktobrī arī tika publiski paziņots. Raksturīgi šim vakaram — stingrāka organizācija un statūti. Veidojās arī draudzīgi sakari ar Tērbatas un Rīgas latviešu korporācijām Lettonia un Selonija.
1890. gadā studentu vakars sašķēlās. Atdalījās 19 biedri, no kuriem daļa pieturējās pie marksisma ideoloģijas (konflikta dokumentētais iemesls gan bija krietni formālāks). Šis pulciņš drīz izira. Pārējie 12 biedri turpināja Vakara tradīcijas, uzturot kontaktus ar latviešu korporācijām. Jau 90. gadu beigās studentu vakaros piekopa vairākas korporāciju tradīcijas, tika ieviests filistru institūts.
1902. gada 4. janvārī notika filistru un aktīvo biedru sapulce, kura nolēma turpmāk saukties par Maskavas latviešu studentu sabiedrību "Fraternitas Moscoviensis". Šo gadu Fraternitas Lettica pieņēmusi kā savu dibināšanas gadu. Par dibināšanas datumu ir pieņemts 20. oktobris, kā atcere par organizācijas pirmsākuma — Maskavas latviešu lasāmā vakara — dibināšanu 1870. gada 20. oktobrī.
Fraternitas Moscoviensis (1902—1920)
Pirmie Fraternitas Moscoviensis seniori — Konstantīns Hiršs un Eduards Pulpe.
Sabiedrības mērķi bija pulcēt Maskavas augstskolas latviešu audzēkņus, pabalstīt viņu izglītības centienus, sniegt materiālo palīdzību un veicināt sabiedrisko sadzīvi.
Tika svinēti trīs gada svētki: dibināšanas komeršs — 20. oktobrī; Maija komeršs — pavasarī, mācību gada beigās; Tatjanu komeršs — 13. janvārī, Maskavas universitātes goda dienā.
Tādā kārtā Fraternitas Moscoviensis bija pieņēmusi vairākus korporāciju dzīves noteikumus, bet vēl bija bez krāsām, kuru nēsāšana toreizējos Maskavas apstākļos nebija iespējama.
Pēc 1905. gada revolūcijas krāsu jautājums atkal tika pacelts.
1911. gadā tiek pieņemtas krāsas — zils-sudrabs-zaļš, kas bija tādas pašas kā kādai Tērbatas korporācijai. 1912. gadā tika pieņemtas tagadējās krāsas — zils, zaļš, zelts un izveidots korporācijas ģerbonis ar sv. Jura Uzvarētāja attēlu, cirķeli un burtiem "S.P.P' — "Scientia pro Patria". 1913. gada 26. martā pieņemtās krāsas oficiāli atzina arī Pēterpilī. Šis datums tiek atzīmēts kā korporācijas krāsu atsegšanas diena.
Krāsu pieņemšana izraisīja jaunu šķelšanos. Daļa biedru atteicās atzīt lēmumu par krāsām, kas lika korporācijas piekritējiem 1912. gada 17. februārī oficiāli aiziet no biedrības, dēļ kā īsu brīdi pastāvēja divas organizācijas ar identisku nosaukumu. Atlikusī biedrības "Fraternitas Moscoviensis" daļa 1914. gadā pieņēma nosaukumu "Oriens - Austrums", kuru valdība apstiprināja 1916. gadā, jo veco nosaukumu pirmie paspēja reģistrēt aizgājušie biedri 1912. gada martā. 1920. gadā "Oriens - Austrums" tika pārsaukta par studentu sabiedrību "Austrums".
Kad 1915. gadā uz Maskavu tika evakuēts Rīgas Politehniskais institūts, frāteri piedāvāja telpas savā konventa dzīvoklī Selonijai un Tālavijai. Selonija piedāvājumu pieņēma.
Pēc komunistu apvērsuma 1917. gadā korporācijas darbība Maskavā izbeidzās. Lielākā daļa biedru atgriezās Latvijā.
Pēc Latvijas brīvvalsts proklamēšanas 1918. gadā, sākoties Brīvības cīņām, Latvijā esošie frāteri līdz ar citu korporāciju locekļiem iestājās Atsevišķajā studentu rotā un Kalpaka bataljona sastāvā un piedalījās visās tā kaujās. Pavisam Brīvības cīņās piedalījušies 45 frāteri, no kuriem 9 apbalvoti ar Lāčplēša Kara ordeni.
Fraternitas Lettica Latvijas Republikā (1920 — 1940)
Brīvības cīņām beidzoties, darbību atsāk Latvijas Universitāte. Pie tās savu darbību atsāk arī frāteri.
1920. gadā korporācija nosaukumu nomainīj uz Fraternitas Lettica. Tika radīts arī jauns ģerbonis. Tā sastāvdaļas un to nozīme: augšējā labajā stūrī uz zila fona pāri zaļiem kalniem — zelta saules stari, kas simbolizē Latvijas neatkarības atgūšanu; kreisajā pusē uz zaļa fona — divas sadotas rokas, kuras aptver savā astē iekodusies čūska, kas simbolizē mūžīgas draudzības simbolu; labajā apakšējā stūrī Maskavas Kremļa siluets, virs tā uz zila fona — trīs zelta zvaigznes, kā apliecinājums, ka jau tajos tālajos laikos un tālajā malā frāteri nesuši sirdīs cerību uz Latvijas brīvību; kreisajā pusē — frāteru krāsas un Fraternitas Moscoviensis cirķelis; pašā vidū — krāsu vapenītis un Fraternitas Lettica’s cirķelis; virs ģerboņa bruņu cepure ar trim spalvām — zilā, zaļā un zelta krāsā; ap ģerboni lapu vijums tādās pašās krāsās; ģerboņa apmalē vēsturiski datumi — 1870.20.X, 1913.26.III un devīze — “Scientia pro patria”.
Tādā kārtā ģerbonis heraldiski izteic gan korporācijas vēsturi, gan tās centienus.
Kara un revolūcijas vētrām beidzoties, Latvijā sākas mierīgs jauncelsmes darbs, kurā ar entuziasmu iesaistās arī frāteri. Aug frāteru skaits, 1939. gadā sasniedzot 113 filistrus un 124 aktīvos. Sākumā frāteri konventa dzīvoklim īrē telpas Strēlnieku ielā, bet 1933. gadā pāriet uz filistra Andreja Krastkalna māju Lāčplēša ielā 5, kur konventa dzīvoklis atrodas arī pašlaik.
Frāteri aktīvi piedalās Universitātes studentu pašpārvaldes organizācijās — Prezidiju Konventā, Prezidiju Konventa Tiesā, Studentu Padomē un tās Ārlietu birojā, Universitātes sportā, Prezidiju Konventa korī un orķestrī. Visās šais organizācijās frāteri ir bijuši arī vadošos posteņos.
Kopā ar citām vecākajām latviešu studentu korporācijām — Lettoni-u, Seloniju, Lettgali-u un Tālaviju — Fraternitas Lettica ikgadējā rotācijas kārtībā savā Konventa Dzīvoklī glabā Atsevišķās Studentu rotas karogu.
1922. gadā studējošie Latvijas armijas virsnieki nodibināja korporāciju Tervetia, kas garantēja komānu pie Fraternitas Lettica.
Liels ir frāteru skaits, kuri saņēma augstus amatus valsts un sabiedriskajā dzīvē. Korporācijā bija liels juristu īpatsvars, tādēļ bija daudz augstu tieslietu resora darbinieku.
No frāteriem bija nākuši 9 Senāta locekļi, 3 Tiesu palātas priekšsēdētāji, 7 Apgabaltiesu priekšsēdētāji, 3 sūtņi, 3 ministri, 2 policijas prefekti, daudz bija armijas virsnieku, augstskolas mācību spēku, ievērojamu medicīnas darbinieku un izcilu darbinieku daudzās nozarēs.
Fraternitas Lettica okupāciju laikā
Pirmais padomju okupācijas laiks — 1940. gads — 1941. gada jūnijs — atnesa Latvijas valsts neatkarības iznīcināšanu un asiņainu teroru. Tas smagi skāra arī korporāciju. Korporācija tika slēgta, tās īpašumi atņemti. Seši korporācijas locekļi tika nogalināti, ap 60 tika izsūtīti uz GULAG nometnēm, no kurām atgriezās tikai nedaudzi.
Vācu okupācijas laikā, lai gan korporācijas darbība oficiāli netika atļauta, frāteru sakari atjaunojās; notika saieti, tika rīkoti komerši. Daudzi frāteri cīnījās Latviešu leģiona rindās, daudzi krita kaujas laukā. Kara darbībai tuvojoties, apm. 150 frāteru emigrēja uz Vāciju un Zviedriju.
Latvijā palikušajiem frāteriem nācās izciest visu padomju okupācijas smagumu. Bija apzināti pāri par 30 frāteru, no kuriem lielākā daļa aktīvi iesaistījās toreiz vēl nelegālajā korporācijas dzīvē. Stipri savā garā, vienoti savstarpējā uzticībā viņi bieži pulcējās lielākā vai mazākā skaitā viena vai otra dzīves vietā. Tika svinēti komerši. Sevišķi plašs bija 80 gadu jubilejas komeršs Valmierā filistra Jāņa Sporģa mājās.
1988. gada 11. novembrī Airītēs svētbrīdī pie pulkveža Oskara Kalpaka pieminekļa vecāko korporāciju pārstāvji pirmo reizi pēc okupācijas atklāti uzstājās krāsās.
Fraternitas Lettica trimdā
Tūlīt pēc kara beigām Vācijā un Zviedrijā nokļuvušie frāteri sāk organizēties — apzināt izklīdinātos, rīkot konventus un komeršus. Piecdesmitajos gados sākas emigrācija uz aizjūras zemēm. Lielākā daļa izceļo uz ASV; lielas kopas nodibinās arī Austrālijā, Kanādā, Anglijā, arī Vācijā un Zviedrijā. Visi ārzemēs esošie frāteri veido Fraternitas Lettica dzīvi trimdā. 1953. gadā tiek nolemts, ka lielākās (ASV) kopas prezidijs ir globālais prezidijs visām frāteru kopām. Tai pašā gadā tiek izdots informatīvais biļetens, kas vēlāk kļūst par žurnālu “Vita Fratrum”. Tiek uzņemti pirmie fukši ārpus dzimtenes.