cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimirs Makarovs
Saeimā
7. Saeimas vēlēšanās 1998. gadā ievēlēts, pildījis deputāta pienākumus paralēli ministra pienākumiem. Mandātu uz laiku nolicis. To, sakarā ar valdības demisiju, atjaunojis uz nedēļu sākot ar. to atkal nolicis, lai pildītu vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra pienākumus. Kandidējis 8. Saeimas vēlēšanās, uz saraksta iesniegšanas brīdi bijis arī Ventspils Brīvostas pārvaldes valdes locekļa, Sabiedrības integrācijas fonda padomes locekļa, Reģionālās attīstības padomes priekšsēdētāja, Vides aizsardzības fonda padomes priekšsēdētājs un Latvijas attīstības padomes locekļa krēslos.
Darbs pašvaldībās un to struktūrās
2005. gada pašvaldību vēlēšanās kandidējis uz vietu Rīgas domē, nav ievēlēts. Tā paša gada jūnijā pametis TB/LNNK. Oktobrī pievienojies Tautas partijai bez obligātā pārbaudes perioda un ar A. Šķēles personisko galvojumu uzņemts partijā. Augustā kļuvis par "Rīgas Jūras līniju" padomes priekšsēdētāju. Amatā palicis līdz uzņēmuma bankrotam oktobrī.
2009. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidējis no Tautas partijas saraksta, partija netika ievēlēta. Saraksta iesniegšanas laikā bijis Rīgas Brīvostas pārvaldes Stratēģiskās plānošanas un projektu vadības departamenta direktors un SIA "Rīgas ūdens" padomes priekšsēdētājs.
Personīgā dzīve
V. Makarovs ir precējies, ģimenē ir divi dēli: Edgars un Kaspars. Viņa vaļasprieki ir ūdenstūrisms, kā arī grāmatas par vēsturi un filozofiju.
Emanuela Beāra
Emanuela Beāra (dzimusi ) ir franču aktrise. Viņa ir spēlējusi lomas vairākās plaši pazīstamās filmās: Manon des sources, La Belle Noiseuse, Nelly et Monsieur Arnau, Une femme française, L'Enfer Huit Femmes, "Neiespējamā misija". Beāra ieguva arī Cēzara balvu par lomu 1986. gada filmā Manon des Sources.
Ritus Krjauklis
Ritus Krjauklis (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs. Kopš 2019. gada Krjauklis pārstāv Ķīnas pēc spēka otrās līgas komandu Xinjiang Tianshan Leopard.
Latvijas Virslīgā viņš ir pārstāvējis futbola klubus "Dinaburg" un "Ventspils", bet 2011. gada janvārī Krjauklis pievienojās Azerbaidžānas klubam Baku "AZAL".
2011. gada augustā viņa līgums ar AZAL tika lauzts un viņš pievienojās FK Liepājas Metalurgs.
Ritus Krjauklis debitēja Latvijas izlasē, draudzības spēlē pret Bulgāriju uznākot laukumā uz maiņu.
2022. gadā pievienojies BFC Daugavpils.
2022. gada septembrī saņēmis diskvalifikāciju no visām LFF organizētajām sacensībām uz diviem gadiem par nesadarbošanos ar LFF Godīgas spēles un ētikas komiteju izmeklēšanā par spēļu rezultātu ietekmēšanu. 2010. gadā Krjauklis līdz ar citiem Dinaburg FC futbolistiem saņēmis nosacītu sodu par LFF skatījumā veiktām manipulācijām ar spēles rezultātu ietekmēšanu.
Roza Luksemburga
Roza Luksemburga (de, pl; dzimusi kā Rozālija Luksemburga (Rosalia Luxemburg); mirusi ) bija ebreju izcelsmes kreisi noskaņota Krievijas (Polijas) un Vācijas marksisma teorētiķe un politiskā darbiniece. Darbojusies šādās politiskajās partijās - Polijas un Lietuvas karalistes sociāldemokrātijā (Socjaldemokracja Królestwa Polskiego i Litwy), Vācijas Sociāldemokrātiskajā partijā (Sozialdemokratische Partei Deutschlands, SDPV), Neatkarīgajā Vācijas Sociāldemokrātiskajā partijā (Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands) un Vācijas Komunistiskajā partijā (Kommunistische Partei Deutschlands). Nogalināta, apspiežot Spartaka līgas sacelšanos Berlīnē 1919. gadā.
Dzīve
Roza Luksemburga piedzima Zamoscā ebreju ģimenē, viņa uzauga Krievijas kontrolētajā Polijas daļā. Bija piektais bērns ģimenē. No 1880. gada viņa mācījās ģimnāzijā Varšavā, bet kopš 1886. gada iesaistījās poļu kreisi orientētajā Proletariāta (Proletaryat) partijā. Savu politisko karjeru viņa sāka ar vispārēja streika organizēšanu, kura rezultātā četri no partijas līderiem tika sodīti ar nāvi, bet pārējie biedri, to vidū Roza, tomēr slepenībā tikās.
1887. gadā viņa aizbēga uz Šveici, tur Cīrihes universitātē studēja filozofiju, vēsturi, politiku, ekonomiku un matemātiku (tolaik tur studēja arī Anatolijs Lunačarskis un Leo Jogihess). Specializējās valsts pārvaldes modeļos, viduslaiku vēsturē, ekonomikā un valūtas kursu krīzēs. 1890. gadā Vācijā tika atcelts Bismarka likums pret sociāldemokrātiju, un vācu sociāldemokrāti ieguva vietas Reihstāgā. 1893. gadā Luksemburga kopā ar Leo Jogihesu un Julianu Marhlevski dibināja poļu laikrakstu Sprawa Robotnicza (Strādnieka Lieta), lai oponētu poļu sociālistu partijas nacionālismam, jo ticēja, ka ar revolūcijas palīdzību Vācijā, Austrijā un Krievijā varētu atbrīvot Poliju.
Maksims Rafaļskis
Maksims Rafaļskis (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, pussargs. Savu profesionālā futbolista karjeru Rafaļskis uzsāka FK Rīga sastāvā, kur spēlēja līdz 2008. gada vasarai. Tā kā FK Rīga nespēja pildīt savas finansiālās saistības, ar LFF lēmumu viņam tika atļauts pārtraukt darba attiecības ar klubu. Uzreiz pēc tam Rafaļskis pievienojās citai Latvijas komandai "Liepājas Metalurgs".
2011. gada februārī Rafaļskis pievienojās Krievijas 1. līgas klubam Kaļiņingradas "Baltika", kurā tobrīd jau spēlēja Aleksandrs Koliņko.
Roza Luksemburga
Dzīve
1914. gadā Luksemburga kopā ar Karlu Lībknehtu, Klāru Cetkinu un Francu Mēringu sociāldemokrātu iekšienē dibināja internacionālistu grupu, kas vēlāk kļuva par Spartaka grupu, bet vēlāk par Vācijas Komunistisko partiju. Grupa stingri uzstājās pret atbalstu Vācijas valdībai karā, tā vietā aicinot uz vispārējo streiku visās karojošās valstīs. Tā rezultātā 1916. gadā Luksemburgu uz diviem gadiem ieslodzīja, vispirms Pozenē, vēlāk Breslavā. Tur viņa turpināja nelegāli publicēties. 1918. gadā novembrī Ķīlē sākās Novembra revolūcija un 8. novembrī Luksemburga tika atbrīvota no ieslodzījuma. Dienu vēlāk Lībknehts Berlīnē deklarēja Brīvo sociālistisko republiku (Freie Sozialistische Republik). 1919. gada 1. janvārī viņu abu vadībā, apvienojot dažas sociāldemokrātu grupas, nodibināja Vācijas komunistisko partijā (KPD). Roza Luksemburga aicināja piedalīties jaunās konstitūcijas izstrādē Veimārā, tomēr tika izbalsota.
Maksims Rafaļskis
Kopš 2017. gada Rafaļskis spēlē FK Jelgava komandā. Maksims Rafaļskis debitēja Latvijas izlasē, draudzības spēlē pret Bulgāriju uznākot laukumā uz maiņu.
Roza Luksemburga
Dzīve
Viņas noliedzošā attieksme pret nāciju pašnoteikšanos sociālismā izprovocēja filozofisku spriedzi starp Rozu Luksemburgu un Vladimiru Ļeņinu, kura vadībā Krievijā bija notikusi Oktobra revolūcija. Luksemburga uzskatīja, ka boļševiku darbība - birokrātija, bads pilsētās, revolūcijas militārās aizsardzības vājināšana, Brestļitovskas miera līgums ar Vācijas valdību apdraudēja vispasaules revolūciju. Viņa tiktāl kritizēja Oktobra revolūciju, ka nosauca to par pilnīgu starptautiskā proletariāta izgāšanos.
1919. gada 5. janvārī Berlīnē sākās Spartakistu sacelšanās, lai sagrābtu varu. Roza Luksemburga iesākumā to neatbalstīja tomēr, redzot partijas biedru nostāju, tai pieslējās. Tā kā kancleram un mēreno sociāldemokrātu vadītājam Frīdriham Ebertam nebija reālu spēku, lai pretotos spartakiešiem, viņš meklēja palīdzību pie nacionālistu spēkiem jeb t.s. Brīvkorpusiem. Brīvkorpusa cīnītāji bez tiesas izrēķinājās ar spartakiešiem. Luksemburga un Lībknehts tika notverti un 15. janvārī bez tiesas sodīti ar nāvi. Luksemburga tika nogalināta ar šāvienu galvā un līķis iemests kanālā. Pēc 4 mēnešiem Rozas Luksemburgas līķis tika atrasts un identificēts, bet Brīvkorpusa karavīrs tika ieslodzīts uz 2 gadiem par pārāk ātru nāvessoda izpildi.
Mazovijas vojevodiste
Mazovijas vojevodiste (Województwo mazowieckie) ir Polijas vojevodiste valsts austrumdaļā. Dibināta 1999. gada 1. janvārī, apvienojot sešas vojevodistes. Vojevodiste nosaukta Polijas novada — Mazovijas vārdā. Gan pēc teritorijas, gan iedzīvotāju skaita vislielākā vojevodiste valstī. Vojevodistē atrodas valsts galvaspilsēta Varšava.
Mazā gaura
Mazā gaura (Mergellus albellus) ir pīļu dzimtas (Anatidae) ūdensputnu suga, kas pieder gauru apakšdzimtai (Merginae). Mazā gaura ir vienīgā suga mazo gauru ģintī (Mergellus). Lai arī šo sugu sauc par gauru, un kādreiz tā tika sistematizēta gauru ģintī (Mergus), tā tomēr ir tuvāk radniecīga gaigalām (Bucephala). Reizēm mazā gaura hibridizējas ar gaigalu (Bucephala clangula).
Mazovijas vojevodiste
Administratīvais iedalījums
Vojevodiste iedalās 42 apriņķos (powiat) — no tiem 5 ir pilsētas ar apriņķa tiesībām (miasto na prawach powiatu) un 37 lauku apriņķi (powiat ziemski). Visā vojevodistē ir 325 gminas (gmina), kuru skaitā ietilpst 80 pilsētas.
Mazā gaura
Mazā gaura ir ļoti sena ūdensputnu suga, tās senākās fosilijas ir atrastas Anglijā, un tās ir 2—1,5 miljonus gadu vecas no pleistocēna sākuma.
Mazovijas vojevodiste
Administratīvais iedalījums
Visi apriņķi nosaukti apriņķa centru vārdā, izņemot:
Pilsētas
Vojevodistē ir 85 pilsētas (trekninātas pilsētas ar apriņķa tiesībām):
Mazā gaura
Izplatība
Mazā gaura ligzdo Eiropas un Āzijas ziemeļos. Ligzdošanai tai ir nepieciešami koki, tādēļ to nevar sastapt aiz mežu līnijas. Ziemas periodā tā migrē nedaudz uz dienvidiem un ziemo vēju pasargātajos Baltijas jūras līčos, iekšzemes ezeros Centrāleiropā. Tā ziemo arī Melnās jūras krastos un Vidusjūras austrumdaļā, kā arī neliels daudzums ziemo Lielbritānijas piekrastēs. Dažas mazās gauras ir ieceļojušas Ziemeļamerikā.
Latvijā
Latvijā mazā gaura neligzdo, bet ir bieža caurceļotāja. Nelielā skaitā ziemo neaizsalušajos piejūras ezeros un Rīgas līča piekrastē. Reizēm mazo gauru var novērot arī vasarā zivju dīķos pie Lubānas ezera.
Izskats
Mazā gaura ir maza auguma pīle, un ārēji ir kaut kas pa vidu gaurām un gaigalām. Tās ķermenis ir apmēram 38—44 cm garš, spārnu plētums 56—69 cm, tēviņa svars ir apmēram 540—940 g, mātītes 700—800 g.
Tai ir izteikts dzimumdimorfisms apspalvojumā. Tēviņi riesta tērpā ir melnbalti, bet mātītes pelēkas ar brūnu galvas virsu, to pazodes un vaigi ir balti. Lidojumā uz spārniem var redzēt košus, baltus laukumus. Tēviņu balto apspalvojumu, uz kura izceļas šaurās, melnās līnijas, mēdz salīdzināt ar ieplaisājušu ledu. Tā mugura un spārnu virspuse ir melna, bet tāpat kā mātītei uz spārniem ir balts laukums. Tēviņam uz galvas ir arī cekuls, kura nav mātītei. Uz acīm tam ir melnas brilles. Kad pārošanās beidzas, tēviņi kļūst līdzīgi mātītēm, arī jaunie putni izskatās līdzīgi mātītēm.
Mazās gauras knābis ir pelēks, samērā šaurs, smails un ar līku knābja galu. Knābja malas ir robotas, kas ļauj labāk satvert zivis.
Uzvedība
Tā mājo zivīm bagātos ezeros un lēnās upēs, uzturoties krastu tuvumā un slēpjoties zem nolīkušiem koku zariem. Mazās gauras ir ļoti draudzīgas un sociālas. Kad mazuļi ir izaudzināti tās veido barus, kas kopīgi barojas un migrē. Migrācijas laikā bars var būt ļoti liels, tajā var būt apmēram 10 000 putnu.
Barība
Mazā gaura barojas dienas laikā, nirstot zem ūdens 1—4 metru dziļumā. Ligzdošanas sezonas laikā mazā gaura barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, vēžveidīgajiem, moluskiem, vardēm, zivīm un ūdensaugu sēklām, saknēm un lapām. Ziemas laikā un pavasarī tās pamatā barojas tikai ar zivīm.
Ligzdošana
Mazā gaura veido monogāmus, īslaicīgus pārus. Pēc sapārošanās tēviņi pulcējas lielos baros, un uzturas kopā, kamēr tiem nomainās apspalvojums. Šajā laikā putni nevar lidot. Mazā gaura ligzdo maijā. Ligzda tiek būvēta augstu koku dobumā, izmantotas tiek arī vecās dzeņu ligzdas. Mazā gaura labprāt ligzdo speciāli pagatavotos putnu būros. Dējumā ir 6—9 olas. Inkubācijas periods ilgst 28 dienas, un olas perē tikai mātīte.
Kīra Naitlija
Kīra Kristīna Naitlija (en; dzimusi Londonā, Anglijā, Apvienotajā Karalistē) ir angļu aktrise un modele. Savu aktrises karjeru sāka ar mazām lomām dažādās filmās, taču starptautisku ievērību guva pēc lomām filmās "Iesit kā Bekhems!" (Bend It Like Beckham) un "Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts".
Naitlija ir piedalījusies dažādās Holivudas filmās. Viņa nominēta Amerikas Kinoakadēmijas un Zelta globusa balvām par lomām filmās "Lepnums un aizspriedumi" (2005) un "Imitācijas spēle" (2014).
2008. gadā ietekmīgais finanšu žurnāls Forbes Naitliju ierindoja otrajā vietā starp pelnošākajiem cilvēkiem Holivudā, viņas gada ieņēmumi sastādīja 32 miljonus ASV dolāru. Šajā sarakstā viņa bija vienīgā neamerikāniete.
1993.—2002. gads
Pēc tam, kad Naitlija ieguva aģentu 6 gadu vecumā, viņa galvenokārt filmējās reklāmās un mazās TV lomās. Viņas pirmā loma bija "Mazā meitene" 1993. gada TV filmā Royal Celebration. Gadu vēlāk Naitlijai bija maza loma filmā A Village Affair. Vēlāk viņa bija arī aktrise 1995. gada filmā Innocent Lies un 1998. gada filmā Coming Home. Naitlija atveidoja princesi 1996. gada filmā The Treasure Seekers. Vēlāk 1999. gadā viņa atveidoja Rozes lomu filmā Oliver Twist.
1990. gadu beigās Naitlija piedalījās vairākos televīzijas seriālos, tai skaitā arī ITV1 seriālā The Bill. Pēc tam viņai bija pirmā nozīmīga loma lielbudžeta filmā — Naitlija attēloja Padmes Amidalas aizvietotāju Sabé 1999. gada zinātniskās fantastikas filmā "Zvaigžņu kari: Ļaunumu vēstošā ilūzija". Sabé dialogu ierunāja pati Natālija Portmane. To darīja, lai slēptu faktu, ka istabene Padme (ko attēloja Portmane) izrādās īstā Amidalas karaliene filmas beigās. Naitliju izvēlējās šai lomai, jo ārējā izskata ziņā ļoti līdzinājās Portmanei; pat abu aktrišu mātēm bija grūtības atšķirt, kura ir viņu meita, kad abas bija nogrimētas.
Naitlija pirmā īstā tēlojošā loma lielbudžeta filmā bija 2001. gadā, kad viņa tēloja Robina Huda meitu Walt Disney Productions televīzijas filmā "Zagļu princese" (Princess of Thieves). Viņa vairākas nedēļas trenējās loka šaukšanā, zobenu cīņā un jāšanā ar zirgiem, gatavojoties šai lomai. Šajā laikā Naitlija arī piedalījās 2002. gad trillerī "Bedre" (The Hole). Vēl filmējās "Doktors Živago" adaptācijas miniseriālā, ko rādīja no 2002. gada un kam bija liela skatītāju auditorija, bet neviennozīmīgs kritiķu vērtējums. Tajā pašā gadā viņa piedalījās filmā "Glābējs" (Pure), kurā viņa tēloja no heroīna atkarīgu pusaudzi grūtnieci un kuras bērnu aizgādība paņēma sociālie dienesti. Pirmā starptautiski nozīmīgā Naitlijas loma bija futbola filmā — "Iesit kā Bekhems!", kas Apvienotajā Karalistē nopelnīja 18 miljonus dolāru, bet ASV — 32 miljonus dolāru.
2003.—2007. gads
Pēc panākumiem filmā "Iesit kā Bekhems!" Naitlija saņēma piedāvājumu atveidot vienu no galvenajām lomām filmā "Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts" (2003), kas saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un arī ļoti lielu peļņu.
Naitlijai pēc tam atveidoja lomu 2003. gada romantiskajā komēdijā "Tāda ir mīlestība", kur viņa filmējās kopā ar vienu no savas bērnības mīļākajām aktrisēm Emmu Tompsoni. Nākamā filma ar Naitlijas dalību bija "Karalis Arturs" (2004), kas saņēma negatīvas atsauksmes no kritiķiem. Viņa gatavojoties šai filmai trīs mēnešus apmeklēja boksa, cīņas, loka šaušanas un jāšanas kursus. Tajā pašā gadā žurnāla Hello! lasītāji viņu atzina par vienu no daudzsološākajām pusaudžu vecuma aktrisēm. Žurnāls Time savukārt rakstīja, ka Naitlija vairāk sevi attīsta kā nopietnu aktrisi, nevis kā vienkāršu filmu zvaigzni.
2005. gadā viņa piedalījās trīs filmās. Pirmā no tām bija "Trako krekls" (The Jacket), pēc tam — Tonija Skota filmā "Domino". Par lomu filmā "Domino" Naitlija saņēma negatīvus kritiķu komentārus.
2005. gadā iznāca filma "Lepnums un aizspriedumi", kas pasaulē nopelnīja vairāk nekā 100 miljonus dolāru. Naitliju nominēja Zelta globusa balvai un Amerikas Kinoakadēmijas balvai (Oskaru togad ieguva Rīza Viterspūna). Tādejādi Naitlija kļuva par trešo jaunāko aktrisi, kas nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Naitlija nenominēja BAFTA kino balvai, par ko filmas "Lepnums un aizspriedumi" producents Tims Bevans pauda lielu neapmierinātību.
2006. gadā Naitlija kļuva par Kino mākslas un zinātnes akadēmijas locekli. Viņas līdz šim komerciāli veiksmīgākā filma ir "Karību jūras pirāti: Miroņa lāde" (2006).
2008. gads — pašlaik
2008. gadā Naitlija filmējās kopā ar Sjēnu Milleri, Kilianu Mērfiju un Metjū Rīsu filmā "Mīlestības robeža". Par šo lomu viņa saņēma pozitīvas atsauksmes. Vēlāk aktrise atveidoja galveno lomu drāmā "Hercogiene" (2008). Filma balstīta uz Amandas Formenas grāmatu Georgina, Duchess of Devonshire, Kīra Naitlija filmā atveidoja Devonšīras hercogieni Džordžeinu Kevendišu.
2009. gada decembrī aktrise debitēja Londonas Vestenda teātrī Comedy Theatre ar lomu Mārtina Krimpa iestudējumā Moljēra komēdijai Le Misanthrope. Kritiķu vērtējumi par viņas atveidoto Dženiferas lomu bija galvenokārt pozitīvi. Par šo lomu viņu nominēja Lorensa Olivjē balvai kā labāko otrā plāna aktrisi un Evening Standard balvai kā labāko aktrisi.
Par otrā plāna lomu filmā "Imitācijas spēle" (2014) Naitlija otro reizi nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai, kā arī Zelta globusa balvai un BAFTA kino balvai.
Nakts gārnis
Nakts gārnis (Nycticorax nycticorax) ir vidēja auguma gārņu dzimtas (Ardeidae) putns, kas pieder nakts gārņu ģintij (Nycticorax). Nakts gārnim ir 4 pasugas. Nakts gārņa zinātniskais nosaukums Nycticorax nozīmē nakts krauklis. Nosaukums sasaucas ar putna ķērcienu, kas atgādina kraukļa ķērcienu un to, ka nakts gārnis ir aktīvs nakts laikā.
Nakts gārnim ir plašs izplatības areāls, tas ir sastopams gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu — Eiropas centrālajā un dienviddaļā, Āzijā, Āfrikā, Austrālijā, Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Nakts gārnis ligzdo gan saldūdens, gan sālsūdens tilpju krastos. Lielākā daļa ziemeļos dzīvojošo populāciju ir gājputni, bet siltākos reģionos dzīvojošie putni ir nometnieki. Eiropas populācijas rudenī šķērso Vidusjūru un Sahāras tuksnesi, sasniedzot tropisko Āfriku. Iespējams, ka daži indivīdi dodas vēl tālāk uz dienvidiem.
Latvijā nakts gārnis līdz šim ir novērots trīs reizes. Divi novērojumi ir ļoti seni: 1862. un 1901. gadā. Otrajā gadījumā ir bijusi ticama ligzdošana. Pēc vairāk kā 100 gadu pārtraukuma nakts gārnis Latvijā atkal tika novērots 2015. gada maijā Bikstos.
Izskats un īpašības
Nakts gārnis ir vidēja auguma, spēcīgi veidots un kompakts gārņu dzimtas putns. Tā ķermenis ir apmēram 58—65 cm garš, spārnu plētums 105—112 cm, svars 800 g. Mātītes ir nedaudz mazākas nekā tēviņi. Nakts gārņa apspalvojums ir zili pelēks, ar melnu pakausi un muguru. Pavēdere ir gaišāka, gandrīz balta. Uz pakauša tam ir divas garas, baltas spalvas. Acis sarkanas. Knābis un kājas īsas, salīdzinot ar citiem gārņu dzimtas putniem. Knābis ir melns, bet kājas pieaugušiem putniem dzeltenas. Riesta laikā tās kļūst sārtas. Jaunie putni ir brūni ar balti pelēku, raibumainu apspalvojumu. Spārnu spalvu galos palieli, balti laukumi. To acis dzeltenas vai rudas. Kājas pelēkas. Jaunie putni iegūst pieauguša putna apspalvojumu tikai trešajā gadā.
Uzvedība
Nakts gārņi ir sabiedriski putni visa gada garumā. Tie labprāt uzturas arī citu gārņu dzimtas putnu sabiedrībā. Ziemas periodā uz atpūtu dienas laikā tie pulcējas lielos baros. Lidojumā vēsā laikā tas kājas pievelk pie ķermeņa, lai taupītu siltumu. Nakts gārņi apsargā gan barošanās, gan ligzdošanas teritorijas. Iztraucēti ligzdā jaunie putnēni var būt agresīvi pret cilvēku.
Barība
Kā visi gārņu dzimtas putni nakts gārnis barojas ar zivīm, vēžveidīgajiem, kalmāriem, vardēm, ūdens kukaiņiem, moluskiem, dēlēm, sliekām, ķirzakām, čūskām, nelieliem zīdītājiem, visbiežāk ar grauzējiem, kā arī ar nelieliem putniņiem un to olām. Nakts gārnis neatsakās arī no maitas gaļas un cilvēku pārtikas atkritumiem. Dienas laikā tie atpūšas kāda koka vai krūma zarā, bet medīt dodas naktī vai agri no rīta. Nakts gārnis medī viens, turklāt apsargājot savu medību teritoriju. Visbiežāk tie medī, nekustīgi stāvot ūdens malā un gaidot, kamēr medījums pietuvojas tvēriena attālumā. Reizēm tas lēnām bradā pa seklu ūdeni ar nolaistu galvu, vērojot ūdeni.
Ligzdošana
Nakts gārnis veido monogāmus pārus uz sezonu. Tēviņš, lai pievērstu mātītes uzmanību, uzsāk riņķa deju ar izstieptu kaklu, bet nolaistu galvu, šņācot un agresīvi knābjot zariņiem, tos purinot. Mātīte dejas vilināta tam tuvojas. Iesākumā tēviņš var būt agresīvs, bet drīz vien ielaiž dejas aplī mātīti. Līdz ar to pāris ir izveidots. Riesta laikā abiem dzimumiem ir sārtas kājas. Gadā pārim ir viens perējums. Nakts gārņi ligzdo kolonijās augstu kokā. Vienā kokā var būt līdz 12 ligzdām. Ligzda tiek būvēta tuvu koka stumbram zaru žāklē. Tēviņš izvēlas ligzdas vietu, sākot to būvēt vai sākot remontēt veco ligzdu. Ligzdai ir platformas forma, kas sakrauta no zariem un sausas zāles. Vēlāk ligzdu pāris būvē kopīgi. Tēviņš sagādā materiālus, bet mātīte vij ligzdu. Dējumā ir 3—5 olas. Tikko izdētas olas ir zaļas, bet vēlāk tās kļūst gaiši zilas vai zaļas. Inkubācijas periods ilgst 24—26 dienas. Olas perē abi vecāki. Karstā laikā perējošie putni mērcējas ūdenī, saslapinot savas spalvas, iespējams, lai dzesētu olas. Putnēnus baro abi vecāki. Pēc 2 nedēļām tie pamet ligzdu, bet uzturas tās tuvumā. Pēc 3 nedēļām, ja kāds iztraucē ligzdošanas koloniju, jaunie putni sastājas koka galotnē. Lidot tie sāk pēc 6—7 nedēļām. Kad jaunie putni pamet ligzdu un sajaucas savā starpā, vecāki tos neatšķir un baro ikvienu jauno nakts gārni no kolonijas.
Radioluminiscence
Radioluminiscence ir luminiscences veids, kuru ierosina radioaktīvās sabrukšanas produkti: alfa daļiņas, gamma stari, protoni un neitroni. Minētās daļiņas un gamma stari savu enerģiju zaudē luminoforā, ierosinot un jonizējot molekulas. Sekundārie elektroni, pateicoties to pietiekami lielajai enerģijai, savukārt izraisa atkārtotu ierosināšanu un jonizāciju. Starpprocesu ietekmē radioluminiscences efektivitāte ir mazāka par tās pašas vielas fotoluminiscences efektivitāti. Dabā novērojamā radioluminiscence ir polārblāzma. Katodluminiscence ir radioluminiscences speciāls gadījums. Radioluminiscenci plaši izmanto kodolfizikā. Rezerfords, atceroties savu vizīti Parīzē pie Pola Lanževēna (1872 — 1946), kur viņš 1903. gada 25. jūnijā piedalījās vakariņās par godu Marijas Kirī doktora disertācijas aizstāvēšanai, rakstīja: ''Pēc dzīvās diskusijas mēs sēdējām dārzā. Bija ap pulksten vienpadsmitiem vakarā, kad profesors Kirī iznesa stobriņu, kura viena daļa bija pārklāta ar cinka sulfīdu. Stobriņā atradās koncentrēts rādija sāļu šķīdums. Nakts tumsā mirdzēšana bija apbrīnojami spoža, un tas bija neaizmirstamās dienas brīnišķīgs fināls. Šajā brīdī mēs nevarējām neievērot, ka profesora Kirī rokas bija slimīgi iekaisušas no rādija staru iedarbības.'' Iespējams, ka mirdzošā caurulīte Pjēra Kirī rokās arī ierosināja Rezerfordu izmantot cinka sulfīda ekrānu alfa daļiņu pētīšanai pēc scintilācijas, ko šīs daļiņas izraisa, saduroties ar cinka sulfīda ekrānu.
Svente (nozīmju atdalīšana)
Svente var būt:
Tjumeņas apgabals
Tjumeņas apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Tur atrodas divi autonomie apvidi: Hantu-mansu autonomais apvidus (visdusdaļā) un Jamalas Ņencu autonomais apvidus (ziemeļos). Tjumeņas apgabals robežojas ar Arhangeļskas apgabalu (Ņencu autonomo apgabalu) ziemeļrietumos, Komi Republiku un Sverdlovskas apgabalu rietumos, Kurgānas apgabalu dienvidrietumos, Kazahstānu dienvidos, Omskas un Tomskas apgabaliem dienvidaustrumos, Krasnojarskas novadu austrumos un Ziemeļu Ledus okeānu ziemeļos. Apgabalu šķērso dzelzceļa līnija Tjumeņa—Surguta—Urengoja.
Vēsture
1582. gadā Krievijas caristes nolīgtie kazaki uzbruka Sibīrijas hanistei. 1621. gadā bijušās hanistes teritorijā izveidoja Krievijas pareizticīgo baznīcas Sibīrijas bīskapiju, bet 1708. gadā Sibīrijas guberņu, ko drīz pārdēvēja par Toboļskas provinci, 1782. gadā par Toboļskas vietniecību, bet 1796. gadā par Toboļskas guberņu.
Pēc Februāra revolūcijas apcietināto Krievijas imperatoru Nikolaju II ar ģimeni izsūtīja uz Toboļsku, kur viņi dzīvoja no 1917. gada 13. augusta līdz 1918. gada 13. aprīlim. 1919. gadā Toboļskas guberņa atradās Kolčaka armijas, pēc tam Sarkanās armijas kontrolē.
1920. gada martā Padomju Krievijas valdība to pārdēvēja par Tjumeņas guberņu, 1923. gada novembrī to likvidēja, iekļaujot Urālu apgabalā, bet 1934. gadā Omskas apgabalā. 1944. gadā atjaunoja Tjumeņas apgabalu.
Katodluminiscence
Katodluminiscence ir luminiscences veids, kas rodas, ja vielu apstaro ar elektronu kūli (katodstariem), kur elektronu enerģija ir 102 — 105 eV. Katodstaru jēdziens radās 19. gadsimta vidū vēl pirms elektronu atklāšanas. Kā fizikālu parādību katodstarus pirmais pētīja angļu fiziķis un ķīmiķis Viljams Krukss. Viņš parādīja, ka elektriskajai izlādei vakuumā pamatā ir lādētu daļiņu plūsma, kas nāk no katoda, - katodstari. Viņš pētīja katodstarus tā sauktajās „Kruksa caurulēs”, kurām bija dažāda forma, un atklāja virkni šo staru īpašību: ·	novēroja vakuumcaurules stikla, uz kuru krīt stari, spīdēšanu; ·	1879. gadā pierādīja, ka katodstari pārnes enerģiju un impulsu; ·	1886. gadā novēroja dažādu oksīdu un sāļu mirdzēšanu katodstaru iespaidā. Katodluminiscences spēja UV, redzamā un IS spektra daļā piemīt daudzām dabas un speciāli sintezētām vielām: tīrām vielām, leģētiem pusvadītājiem un dielektriķiem, stikliem, molekulāriem kristāliem, šķīdumiem un pat inertām gāzēm cietā stāvoklī. Katodluminiscencei piemīt pēcspīdēšanas inerce, temperatūras atkarība u. c. īpašības, kas raksturīgas konkrētai vielai. Lielākā elektronu kinētiskās enerģijas pārveidošanas efektivitāte starojumā (20 - 25%) ir katodluminiforiem (polikristāliskiem kristālfosforiem) ar pēcspīdēšanas rekombinācijas mehānismu.
Izmantošana
Katodluminiforus izmanto vakuumelektronikā katodluminiscentos ekrānos, kur tos 5 — 10 ms plānos slānīšos izgulsnē uz metāla vai stikla pamatnes. Rūpnieciski izgatavo luminiforus ar dažādas krāsas un inerces starojumu. Melnbalto un krāsu televizoru ekrānos izmanto luminoforus, kam ir palielināta izturība pret elektronu iedarbību. Mainot pamatsastāvu un sintēzes apstākļus, var iegūt kristālfosforus, kuru starojums aptver visu spektra diapozonu un kuru pēcspīdēšanas ilgums ir ar acs gaismas uztveres inerci. Šādus luminoforus izmanto televizoru ekrānos. Lai iegūtu baltu ekrāna mirdzumu izmanto zilo, zaļo (Zn2SiO4:Mn vai ZnSe:Ag) un sarkano [Zn3(PO4)2:Mn vai YVO4:Eu] luminoforu. Rentgenoskopijā izmanto luminoforus ZnS, CdS:Ag un CaWO4, kas luminiscē acs jūtības maksimumā. Tas nenogurdina acis un ļauj samazināt starojuma jaudu.
Jau aplūkojām krāsu fotogrāfiju iegūšanu, tagad pakavēsimies pie krāsu televīzijas darbības principiem. Arī šeit izmanto krāsu teorijas secinājumu, ka jebkuru krāsu var iegūt no trim pamatkrāsām: sarkanas, zaļas un zilas. Katram krāsu televīzijas raidītājam ir trīs pārraidāmā objekta uztverošās ierīces. Katra no šīm ierīcēm reģistrē objektu caur sarkanu, zilu un zaļu gaismas filtru. Iegūtos krāsdalītos attēlus var noraidīt, izmantojot atšķirīgus viļņa garumus. Uztvertos signālus pastiprina trīs atsevišķos kanālos. Pastiprinātie signāli, kuri satur trīs krāsdalītus attēlus, jāsavieto tādā veidā, lai iegūtu krāsainu attēlu. Šim nolūkam kalpo speciāls kineskops, kas izmanto mūsu acs īpašību saskatīt krāsas. Uz kineskopa ekrāna veidojas trīs krāsdalīti attēli, ks gandrīz sakrīt pēc sava novietojuma. To panāk ar luminafora palīdzību, kas uzklāts atsevišķos punktos uz ekrāna. Melnbaltā televizora ekrānā šie punkti, kuros izvietots zilais un dzeltenais luminofors, ir izkaisīti haotiski. Krāsu televizora ekrānā tie veido mozaīku no regulariem trīsstūriem. Trīsstūru virsotnēs (triādēs) izvietotie luminofori ir atšķirīgi. Ierosinot ar elektronu kūli, tie izstaro atbilstoši sarkanu, zaļu un zilu gaismu. Luminoforu izmēri ir ap 0,3 mm, un tie izvietoti 0,3 mm atstatus viens no otra. Katras krāsas luminofors uz ekrāna jāuzklāj apmēram 600000 punktos. Kopējais punktu skaits sasniedz 2 miljonus, kas izvietoti stingri noteiktā kārtībā.
Lai ierosinātu luminoforus, kineskopa kaklā ir iemontētas trīs elektronoptiskās sistēmas elektronu kūļu formēšanai. Krāsaina attēla iegūšanai nepieciešams, lai katras elektronoptiskās sistēmas kūlis nokļūtu tikai uz vienu krāsu izstarojošu luminaforu. Piemēram, elektronu kūlim, kuru modulē „sarkanais” signāls, jāierosina tikai sarkani starojošais luminofors. Lai to realizētu, izmanto metāla masku, kas ievietota kineskopā dažu milimetru attālumā no ekrāna. Maskā ir tik daudz caurumu, cik triāžu ekrānā. Katra cauruma diametrs ir ap 1/3.., un tas atrodas iepretī triādes centram. Šķērsojot caurumu, katrs elektronoptiskās sistēmas elektronu kūlis nokļūst uz „savas” krāsas luminofora. Ekrāna struktūru var labi novērot, aplūkojot to caur lupu.
Demija Mora
Aktrises karjeru uzsāka kā mazu lomu atveidotāja dažādos seriālos un filmās. 20. gadsimta 90. gados filmējās jau galvenajās lomās tādās filmās kā "Spoks" (Ghost, 1990), "Daži labi vīri" (A Few Good Men, 1992), "Nepiedienīgs piedāvājums" (Indecent Proposal, 1993), "Atklājums" (Disclosure, 1994) un TV filmā "Ja šīs sienas spētu runāt" (If These Walls Could Talk, 1996). Divas reizes Mora tikusi nominēta Zelta globusa balvai — par lomu filmā "Spoks" un TV filmā "Ja šīs sienas spētu runāt".
1996. gadā par striptīza dejotājas lomu filmā "Striptīzs" (Striptease) Mora saņēma 12,5 miljonu dolāru, kas bija tajā laikā lielākais honorārs, ko saņēmusi aktrise. Filma gan tika nokritizēta un ieguva Zelta avenes balvu kā gada sliktākā filma, bet Mora — kā sliktākā aktrise. 1997. gadā Mora attēloja pilnīgi atšķirīgu lomu filmā "Kareive Džeina" (G.I. Jane), tomēr arī šī filma nebija veiksmīga, un Morai piešķīra Zelta avenes balvu. Tomēr Mora guva ievērību 2003. gadā ar lomu filmā "Čārlija eņģeļi: Pilna jauda". Bet par šo lomu Morai jau atkal piešķīra Zelta avenes balvu.
Savu uzvārdu, ar kuru viņu pazīst, ieguva no sava pirmā vīra rokmūziķa Fredija Mora. Pēc tam bija precējusies ar Brūsu Vilisu, bet trešā laulībā bija ar Eštonu Kučeru.
2009.—2010. gada LHL sezona
Latvijas hokeja līga 2009-10 bija 19. Latvijas hokeja līgas sezona pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.
Šinī sezonā līgā regulārajā sezonā spēlēja seši klubi: SK Rīga/Profs-18, HK Liepājas Metalurgs-2, HK Ogre, DHK Latgale, SC Energija, HK Ozolnieki/Monarhs.
Izslēgšanas kārtas spēles
Ceturtdaļfināli
Pusfināli Fināls
Rezultatīvākie spēlētāji
Sp = Spēles, V = Vārt, P = Piespēles, Pts = Punkti
Uļjanovskas apgabals
Uļjanovskas apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Tas robežojas ar Čuvašiju ziemeļos, Tatarstānu ziemeļaustrumos, Samāras apgabalu austrumos, Saratovas apgabalu dienvidos, Penzas apgabalu rietumos un Mordoviju ziemeļrietumos. Apgabala Kuzovatovas rajonā atrodas latviešu kolonistu 1875. gadā dibinātais Sarkanās Baltijas ciems.
Virbupe
Virbupe (augštecē Sknābe, lejtecē Svente, agrāk arī Kārone) ir Abavas labā krasta pieteka Talsu novadā. Sākas kā novadgrāvis Lībagu pagastā pie Lībagu skolas. Augštecē un vidustecē līdz Miltiņu dzirnavdīķim upes gultne regulēta. Lejpus dīķa upe veido dziļu, izteiktu ieleju ar līdz pat 12 m augstām kraujām. Ietek Abavā iepretī Rumbciemam. Upes labā krasta bezvārda pietekā iepretī Režām atrodas 1,5 m augstais Virsaišu ūdenskritums.
Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Jaunpagasts, Lielvirbi. Upi šķērso autoceļi A10 un P130, kā arī dzelzceļa līnija Rīga-Ventspils.
Gdaņskas "Lechia"
Gdaņskas "Lechia" (pl, izrunā: ) ir Polijas futbola klubs no Gdaņskas. Kluba nosaukums cēlies no vārda Lechia, kas ir poētisks Polijas nosaukums. Klubu dibināja no Ļvivas izraidītie Ļvivas "Lechia" atbalstītāji. Klubs dibināts 1945. gadā un 1950. gados bija viens no Polijas futbola flagmaņiem. Nākamās dekādes bija bez īpašiem panākumiem, kuri atgriezās, kad klubs 1980. gadu sākumā uzvarēja Polijas kausā, Superkausā un spēlēja Kausu ieguvēju kausā, kur zaudēja Turīnas "Juventus". 2008. gada maijā klubs atgriezās Polijas augstākajā divīzijā. Kopš 2011. gada mājas spēles aizvada PGE arēnā, kas tika uzcelta 2012. gada Eiropas čempionāta finālturnīram. Stadionā ir vietas 43 615 skatītājiem.
Klubā ir spēlējuši Latvijas futbolisti Oļegs Laizāns, Ivans Lukjanovs un Sergejs Kožans. Kopš 2020. gada janvāra klubu pārstāv Kristers Tobers.
Artūrs Zēģelis
Artūrs Zēģelis (1897 — 1920) bija latviešu boļševiks, Ļipeckas VĀK priekšnieks.
Biogrāfija
Artūrs Zēģelis piedzima Valkas apriņķa Paperzes ciemā zemnieka ģimenē. 1915. gadā viņš ieguva vidējo izglītību un uzreiz pēc tam tika iesaukts Krievijas impērijas armijā. Pirmajā pasaules karā cīnījās latviešu strēlnieku sastāvā (pēc citām ziņām dienējis Preobraženskas leibgvardu pulkā). 1917. gadā kopā ar biedriem pārgāja boļševiku pusē.
Piedalījās Ziemas pils ieņemšanā 1917. gadā. Karoja Krievijas pilsoņu karā latviešu strēlnieku divīzijas sastāvā. Piedalījās cīņās pret Judeņiča un Krasnova spēkiem. 1918. gada jūnijā iestājās KK(b)P. 1919. gadā Artūrs Zēģelis tika nosūtīts strādāt uz Maskavas Valsts Ārkārtas komisiju (VĀK). 1920. gadā tika nosūtīts uz Tambovas dzelzceļa staciju kā Valsts transporta ārkārtas komisijas izmeklētājs. 1920. gada aprīlī nozīmēts par Ļipeckas VĀK priekšnieku.
1920. gada decembrī viņš atradās Invažino ciemā, kuru 1920. gada 30. decembrī ieņēma Tambovas apvienotās partizānu armijas vienības kreisā esera Aleksandra Antonova vadībā. Zēģelis kopā ar saviem biedriem aizbarikādējās ciema nomalē esošajās dzirnavās, kurās vēlāk krita atvairot partizānu uzbrukumus. 1921. gadā Ļipeckas izpolkoms pārsauca Ļebedjanskuju ielu par Zēģeļa ielu. Tā bija pirmā iela Ļipeckā, kas tika pārsaukta par godu kādam cilvēkam padomju periodā.
Lielais dumpis
Lielais dumpis jeb Eirāzijas dumpis (Botaurus stellaris) ir vidēja auguma gārņu dzimtas (Ardeidae) putns, kas pieder dumpju ģintij (Botaurus). Izdala divas pasugas. Sastopams plašā areālā Eirāzijas mērenajā joslā.
Izplatība
Lielais dumpis ligzdo Eiropas un Āzijas mērenā klimata joslā. Eirāzijas rietumos tā izplatība sākas ar Rietumeiropu, kur lielais dumpis sastopams samērā fragmentāri, un plašā joslā plešas pāri kontinentam līdz Klusā okeāna piekrastei un Sahalīnai. Dienvidāfrikā mājo atsevišķa lielā dumpja populācija. Reģionos, kuros ziemas ir maigas un ūdens neaizsalst, tas ir nometnieks. Bet reģionos, kuros ziemā ūdens aizsalst, lielais dumpis ir gājputns un ziemas periodā dodas uz dienvidiem uz siltākām vietām. Eiropas putni ziemo Eiropas rietumos un dienvidos, Vidusjūras baseinā. Āzijas populācija ziemo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos. Atsevišķi indivīdi šķērso Sahāras tuksnesi un ziemo ekvatora rajonā, vai apmetas Nīlas baseinā.
Latvijā
Latvijā lielais dumpis ir parasts ligzdotājs un caurceļotājs. To var novērot ar niedrēm aizaugušos ezeros un zivju dīķos. Latvijā ligzdo apmēram 300—500 pāru. Reizēm lielais dumpis Latvijā arī pārziemo. Pirmās ziņas par ziemošanu iegūtas 1967. gadā. Pēdējos gados arvien biežāk tiek novēroti pārziemojoši īpatņi, tomēr pārsvarā Kurzemē un valsts centrālajā daļā.
Izskats un īpašības
Par lielo dumpi mēdz teikt, ka to vieglāk saklausīt, nekā ieraudzīt. Tā skaļais sauciens riesta laikā ir dzirdams apmēram 2 km attālumā. Sava skaļā sauciena dēļ, kas atgādina buļļa māvienu, tas ieguvis savu zinātnisko nosaukumu. Latīņu valodā Botaurus vārda otrā puse taurus latviski nozīmē liellops. Bet sugas nosaukums stellaris nozīmē starainais, sasaucoties ar tā svītraino apspalvojumu.
Tas ir paliela auguma putns, ar spēcīgu ķermeni. Ķermeņa garums ir 69—81 cm, spārnu plētums 100—130 cm, svars 900—1100 g. Tā apspalvojums ir raibumaini brūns ar gaišāku un tumšāku svītru rakstu. Apspalvojumam ir lielisks maskēšanās efekts, turklāt briesmu gadījumos, lai labāk nomaskētos, lielais dumpis izslien kaklu vertikāli gaisā, rādot ar knābi debesīs, un šūpojas līdzi niedrēm. Ārēji tas ir līdzīgs Amerikas dumpim (Botaurus lentiginosa).
Uzvedība un barība
Lielais dumpis vienmēr ir labi noslēpies, to ir ļoti grūti pamanīt starp niedrēm. Tas medī niedrājos, lēnām bradājot pa seklu ūdeni, meklējot medījumu. Lielais dumpis pamatā barojas ar zivīm, īpaši iecienīts ir zutis, bet tas barojas arī ar nelieliem dzīvniekiem, vardēm, kukaiņiem un moluskiem. Reizēm to var redzēt sastingušu vērojam ūdeni. Galvenokārt tas ir aktīvs krēslas stundās no rīta un vakaros.
Ligzdošana
Lielā dumpja tēviņi ir poligāmi un sapārojas ar vairākām mātītēm, visbiežāk līdz piecām. Ligzda tiek būvēta no iepriekšējā gada niedru stublājiem jaunu niedru biezoknī. Tā ir peldoša platforma, apmēram 30 cm plata. Dējumā ir 4—5 olas. Tās perē tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 25—26 dienas. Pēc izšķilšanās jaunie putni ligzdā paliek apmēram 2 nedēļas, tad tie slēpjas niedrājā. Lidot tie sāk pēc 50—55 dienām.
Klasifikācija
Lielajam dumpim ir 2 pasugas:
Plākšņu bruņas
Plākšņu bruņas ir no lielām metāla plāksnēm veidotas krūšu vai visa ķermeņa bruņas.
Vēsture
Plākšņu bruņas, kas pasargāja krūtis un kāju augšstilbus, sāka lietot senie grieķi un romieši, taču pēc Romas impērijas sabrukšanas, to izgatavošana tika pārtraukta dēļ lorica segmentata vai līdzīgu plākšņu bruņu izgatavošanas ilgā darba un lielās cenas. No 13. gadsimta atsevišķas metāla plāksnes tika lietotas pāri bruņukreklam, lai aizsargātu locītavas un augšstilbus. 14. gadsimta beigās jau tika kaltas lielākas, smagākas un kvalitatīvākas plākšņu bruņas.
Staņislavs Leščiņskis
Staņislavs I Leščiņskis (,, , ; dzimis , miris ). Divas reizes bijis Polijas karalis un Lietuvas dižkunigaitis. Pirmo reizi ar Zviedrijas atbalstu no 1706. gada līdz 1709. gadam, kad tika padzīts no valsts, bet Polijā atjaunojās gāztā karaļa un Saksijas kūrfirstistes valdnieka Augusta II Stiprā vara. Otro reizi pēc Augusta II nāves no 1733. gada līdz 1736. gadam, kad zaudēja Polijas troni Polijas mantojuma kara rezultātā. Starp valdīšanām Leščiņska meita Marija Leščiņska 1725. gadā kļuva par Francijas karaļa Luija XV sievu. Pēc Polijas troņa zaudēšanas ar Luija XV atbalstu Leščiņskis kļuva par Lotringas hercogu.
Pilns tituls
Kā Polijas karalis Staņislavs I svarīgākos valsts dokumentus cita starpā parakstīja kā "Livonijas lielhercogs", kas norādīja uz to, ka arī pēc Livonijas ziemeļu daļas zaudēšanas zviedriem, vēlāk krieviem, viņš pretendēja uz šo pārmantojamo titulu: "Staņislavs I, no Dieva žēlastības Polijas karalis, Lietuvas, Krievijas, Prūsijas, Mazovijas, Žemaitijas, Livonijas, Kijivas, Volīnijas, Podolijas, Smoļenskas, Severijas un Čerņigovas lielhercogs, kā arī Lotringas un Baras hercogs, u.c."
Dzīve
Dzimis Poznaņas vojevodas ģimenē. Bija galma vīnzinis. 1697. gadā piedalījās Polijas karaļa Augusta II Stiprā vēlēšanās. Sākoties Lielajam Ziemeļu karam, 1703. gadā pieslējās Lietuvas konfederācijai, kura bija opozīcijā karalim Augustam un kuru atbalstīja zviedri un Sapehas. Kad Zviedrijas karalis Kārlis XII sakāva Saksijas kūrfirstistes un Žečpospolitas karaspēku un okupēja valsti, Leščiņskis ar zviedru finansiālu un militāru atbalstu tika ievēlēts par Polijas karali, tomēr vairums šļahtas viņu neatbalstīja. Kronēšanā izmantoja speciāli izgatavotas karaļa regālijas, jo īstās Augusts II bija izvedis uz Saksiju. Pēc Kārļa XII sakāves Poltavas kaujā, Staņislavam Leščiņskim kopā ar zviedru karaspēku nācās bēgt no valsts uz Zviedru Pomerāniju.
Atgriežoties Augustam II Stiprajam, Leščiņskis atteicās no Polijas troņa kā kompensāciju saņemot nelielo Cveibrikenes firstisti. 1725. gadā Leščiņska meita kļuva par Francijas karalieni. No 1725. līdz 1733. gadam Leščiņskis dzīvoja Šamboras pilī.
Colosseum: Road to Freedom
Colosseum: Road to Freedom (Japānā pazīstams arī kā Gladiator: Road to Freedom) ir Sony PlayStation 2 konsolei izdotā datorspēle. Tā ir sajaukums starp cīņu un lomu spēles žanriem. Spēle notiek Romas impērijā, imperatora Komodusa valdīšanas laikā.
Staņislavs Leščiņskis
Dzīve
Pēc Augusta II Stiprā nāves 1733. gadā Leščiņska znots Francijas karalis Luijs XV atbalstīja Leščiņska pretenzijas uz Polijas troni, kas noveda pie Polijas mantojuma kara, kurā karadarbība noritēja gan Polijā, gan Reinzemē, gan Itālijā. Pats Leščiņskis 1733. gada septembrī ieradās Varšavā, un nākamajā dienā tika ievēlēts par Polijas karali. Pret to protestēja Krievijas Impērija un Austrija, kuru kandidātu Augustu III Saksi, 1734. gada 30. jūnijā ar krievu atbalstu ievēlēja par Polijas karali. Leščinški Krievijas armija ielenca Dancigā un, neskatoties uz Francijas flotes atbalstu, 1735. gada 30. jūnijā Danciga kapitulēja, bet Leščiņskis, pārģērbies par zemnieku, aizbēga uz Kēnigsbergu.
Colosseum: Road to Freedom
Sižets
Colosseum: Road to Freedom spēlē spēlētājs ir vergs, kuram jāpiedalās gladiatoru cīņās, lai izcīnītu sev brīvību. Spēles lielākā daļa notiek trenējoties vai cīnoties arēnā.
Staņislavs Leščiņskis
Dzīve
1736. gada 26. janvārī Leščiņskis otrreiz atteicās no troņa un kā kompensācija viņam tika piešķirta Lotringas hercogiste, kas pēc Leščiņska nāves iekļāvās Francijā. Mūža atlikušo daļu Lotringā atbalstīja zinātni un izglītību (nodibināja Academia Stanislaw), nodarbojās ar filantropiju.
Zvārtavas pagasts
Zvārtavas pagasts ir viena no Valkas novada administratīvajām teritorijām tā austrumos, Gaujas kreisajā krastā pie Igaunijas robežas. Robežojas ar sava novada Valkas un Vijciema pagastiem, Smiltenes novada Grundzāles un Gaujienas pagastiem, kā arī Igaunijas Valgas apriņķa Valgas pagastu (agrāk Tahevas pagastu).
Daba
Pagasta teritorijas lielākā daļa ietilpst Aumeisteru paugurvalnī, kas robežojas ar Sedas līdzenumu un Vidusgaujas ieplaku. Augstākais punkts ir Vasukalns (88,8 m vjl).
Purvi
Bednes purvs, Vadaiņa purvs, Zilais purvs, Putras purvs, Kraņķu purvs, Vārtiņu purvs, Melnais purvs, Sautu purvs, Lesiņu purvs
Vēsture
1935. gadā Valkas apriņķa Zvārtavas pagasta platība bija 86,6 km² un tajā dzīvoja 1364 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Aimas un Zvārtavas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Zvārtavas ciems ietilpis Smiltenes (1949-1959) un Valkas (pēc 1959) rajonos. Zvārtavas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Aimas ciemu, 1961. gadā pievienoja Aumeisteru ciema kolhoza «Kalnājs» teritoriju, 1967. gadā kolhoza «Straume» teritoriju (ar vēsturisko centru Zvārtavu) pievienoja Gaujienas ciemam, 1979. gadā daļu teritorijas pievienoja Grundzāles ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Zvārtavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Valkas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Stepi, Zaķi, Putras, Mierkalns, Vērsīši, Cirgaļi, Jaunāmuiža, Kaģumciems. Pagasta pārvalde atrodas Stepu „Luturskolā“.
Feimaņi
Feimaņi ir apdzīvota vieta Rēzeknes novada Feimaņu pagastā, pagasta centrs. Ciems izvietojies Feimaņu ezera austrumu krastā pie Varšavas—Sanktpēterburgas dzelzceļa (stacija Krāce) 33 km no novada centra Rēzeknes un 229 km no Rīgas.
Feimaņi (Vīmani) vēstures avotos pirmo reizi minēti 1752. gadā draudzes dokumentos. 1933. gadā apdzīvotajai vietai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1935. gadā Feimaņos bija 212 iedzīvotāji. Kopš 1949. gada Feimaņu ciema padomes (vēlāk pagasta) centrs. Feimaņos atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka , feldšeru punkts, pasts, katoļu baznīca.
Ciema teritorijā atrodas vairāki valsts un vietējās nozīmes kultūras pieminekļi.
Citi vietējās nozīmes kultūras pieminekļi ciema teritorijā: obelisks "Krusta nesējs", krucifiksa nojume, kapela, Feimaņu muižas parks, Feimaņu viduslaiku kapsēta.
Serhio Busketss
Profesionālā futbolista karjeras laikā spēlējis vienīgi Barcelona sistēmā. Kluba pirmajā sastāvā debitēja 2008.—2009. gada sezonā. Tā sastāvā trīs reizes ir triumfējis La Liga čempionātā (2008–09, 2009–10, 2010–11), 2009. gadā izcīnīja Spānijas Karaļa kausu, divas reizes triumfējis Spānijas Superkausa izcīņā (2009, 2010), kļuvis par divkārtēju UEFA Čempionu līgas uzvarētāju (2008–09, 2010-11).
Sasniegumi
Barcelona
Spānija
Drū Berimora
Drū Berimora (en; dzimusi Kalversitijā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise, kinoproducente un režisore.
Berimorai ir bijušas problēmas ar alkoholu un narkotikām.
Džozefs Barbera
Viņš kopā ar Viljamu Hannu ir izstrādājis tādas slavenas multiplikācijas filmas kā "Toms un Džerijs", "Flinstoni", "Skubijs Dū", "Džetsoni", "Lācis Jogijs" un citas.
Glābējsilīte
Glābējsilīte ir vieta, kurā vecāki anonīmi var atstāt savu mazuli. Ja mazulis tiek atstāts glābējsilītē, viņš nav pasludināts kā pazudis un arī bērna vecāki nav zināmi, tad mazulim tiek piešķirts atradeņa statuss, kas ļauj uzsākt adopcijas procesu.
Darbības princips
Glābējsilīti veido īpašas triecienizturīgas durtiņas, kuras atverot, bērnu var ielikt zīdaiņu gultiņā ar augstām organiskā stikla malām. Kad pēc bērna ielikšanas tiek aizvērtas glābējsilītes durtiņas, nodaļas māsu postenī atskan skaņas un vizuālais (sarkana trauksmes lampa) signāls. Ja durtiņas nav kārtīgi aizvērtas no ārpuses, hidraulikas sistēma automātiski tās aizver līdz galam.
Bērnam tiek sniegta nepieciešamā medicīniskā aprūpe un par gadījumu tiek ziņots attiecīgajām iestādēm, t.i., bāriņtiesai un policijai.
Lai mudinātu sievieti pārdomāt bērna atstāšanas lēmumu un meklēt citus situācijas risinājumus, pie glābējsilītes ir izvietota informācija mātei par to, kur visu diennakti ir iespējams zvanīt, lai saņemtu psiholoģisku un praktisku palīdzību.
Ja persona, kura ievietojusi bērnu glābējsilītē, pārdomā un vēlas bērnu paņemt atpakaļ, ir jāvēršas bāriņtiesā neatkarīgi no tā, cik ilgs laiks (dažas minūtes vai dažas nedēļas) ir pagājis kopš bērna ievietošanas glābējsilītē.
Vēsture
Jau 12. gadsimtā netālu no Vatikāna pēc pāvesta Innocenta III pavēles tika uzveidota īpaša vieta ar rotējošu platformu sienā, kur sieviete, neviena nepamanīta, varēja atstāt mazuli. Mūsdienās šāda veida vietas, kur var atstāt jaundzimušos, ir daudzās valstīs, piemēram, Itālijā, Ungārijā, Dienvidāfrikā, Vācijā, Beļģijā, Čehijā, Austrijā, Šveicē, Slovākijā un Japānā.
Rīcība pēc bērna ielikšanas glābējsilītē
Bērnu apskata un novērtē mediķi, tiek veiktas analīzes. Par katru gadījumu tiek informēta bāriņtiesa un policija. Policija operatīvi noskaidro, vai ievietotais bērns nav meklēšanā. Šis process ilgst 2 dienas. Ja bērns nav pasludināts kā pazudis un nav zināmi bērna vecāki, viņam tiek piešķirts atradeņa statuss.
Atradeņa statuss ļauj uzreiz uzsākt adopcijas procesu. Latvijas Labklājības ministrijas darbinieki rindas kārtībā sazinās ar ģimeni, kura gaida uz zīdaiņa adopciju. Ja ģimene piekrīt, tad bērniņš nonāk pie jaunajiem vecākiem 10 dienu laikā pēc viņa ievietošanas glābējsilītē.
Sākotnēji bērns nonāk ģimenē pirmsadopcijas aprūpē. Pirmsadopcijas periods ilgst līdz sešiem mēnešiem. To laikā bāriņtiesas darbinieki rūpīgi seko līdzi mazuļa un ģimenes attiecībām, lai pēc pirmsadopcijas termiņa varētu lemt par bērna adopciju, to noslēdzot tiesiskā ceļā.
No slimnīcas bērns tiek izrakstīts tikai pēc rakstiska saskaņojuma ar bāriņtiesu. Juridiski nepastāv iespēja, ka bērnu no slimnīcas varētu izņemt persona bez bāriņtiesas lēmuma.
Ja īstie vecāki vēlas atgūt bērnu, to var darīt līdz brīdim, kad mazulis tiek oficiāli adoptēts. Ir jāveic DNS analīzes, kas jāapmaksā īstajiem vecākiem, un jāiziet viss process, lai bērna dzimšanas apliecībā tiktu ierakstīts mātes un/vai tēva vārds. Kad tas paveikts, jāvēršas bāriņtiesā, kas izvērtē atteikšanās iemeslus un iespējas bērnam augt pie mātes un/vai tēva.