cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rihards Eigims
Politiskā darbība
2006. gadā viņš kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no LSDSP saraksta, kurā iekļāvās arī "Latgales gaismas" kandidāti. 2009. gada 6. jūnijā R. Eigima pārstāvētais LSDSP saraksts (viņš pats nebija tās biedrs) uzvarēja Daugavpils domes vēlēšanās, iegūstot 5 vietas domē. 2009. gada 1. jūlijā viņš otro reizi ar minimālu balsu pārsvaru tika ievēlēts par Daugavpils domes priekšsēdētāju. 2009. gada 1. septembrī ārkārtas domes sesijā vispirms R. Eigims tika atstādināts no mēra amata, taču pēc dažām stundām atkal tika ievēlēts. 24. septembrī viņš tika gāzts no Daugavpils mēra amata un par jauno Daugavpils mēru tika ievēlēts Jānis Lāčplēsis.
2010. gada oktobrīR. Eigims tika ievēlēts 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības, pēc ievēlēšanas Saeimā iestājās Latvijas Zaļajā partijā. Saglabāja deputāta mandātu arī 11. Saeimā un 12. Saeimā, ievēlēts no Zaļo un Zemnieku savienības.
2017. gada pašvaldību vēlēšanās R. Eigims kandidēja un tika ievēlēts Daugavpils domē no partijas "Mūsu partija" saraksta, nebūdams tās biedrs. Viņš tika arī ievēlēts par domes priekšsēdētāja Andreja Elksniņa vietnieku. 2017. gada 2. septembrī R. Eigims domes priekšsēdētāja amatā nomainīja A. Elksniņu. 2018. gada 22. novembrī viņš negaidīti zaudēja amatu. Drīz pēc tam KNAB viņu aizturēja saistībā ar krimināllietu par aizdomām par kukuļa pieprasīšanu. 2019. gada oktobrī R. Eigims tika vēlreiz aizturēts saistībā ar iepriekš uzsāktu lietu par kukuļošanu un naudas atmazgāšanu.
2018. gada nogalē, kad tika publiskota Latvijas PSR VDK aģentu kartotēka, tajā bija arī R. Eigima VDK aģenta kartīte.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz vietu Daugavpils domē no Kristīgi demokrātiskās savienības.
Katrina Deneva
Katrina Deneva (fr, izrunā: ; dzimusi Katrina Fabjēna Dorleaka, ) ir franču aktrise. Bijusi arī modele un producente.
Deneva pirmo lomu atveidoja filmā Les collégiennes (1957), kad viņai bija 13 gadi. Plašu ievērību ieguva ar lomu Žaka Demī filmā "Šerbūras lietussargi" (Les Parapluies de Cherbourg, 1964). 1969. gadā par lomu filmā "Dienas skaistule" (Belle de Jour, 1967) Denevu nominēja BAFTA kino balvai. Deneva ir spēlējusi lomas vairākās plaši pazīstamās filmās: "Riebums" (1965), "Pēdējais metro" (Le Dernier Métro, 1980), The Hunger (1983), "Indoķīna" (Indochine, 1992), "Dejotāja tumsā" (Dancer in the Dark, 2000), "8 sievietes" (8 Femmes, 2002), "Persepolisa" (2007).
Deneva 14 reizes bijusi nominēta Cēzara balvai, bet ieguvusi šo balvu divas reizes — par lomām filmās "Pēdējais metro" un "Indoķīna". Par filmu "Indoķīna" nominēta arī Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise.
Zaļā muiža
Zaļās muižas jeb Zaļenieku muižas bijusī kungu māja atrodas Zaļenieku pagasta Zaļeniekos. Tā tapusi pēc Kurzemes hercoga Ernesta Johana Bīrona pasūtījuma kā medību pils laikā no 1767. līdz 1775. gadam. Pili projektējis arhitekts Frančesko Bartolomeo Rastrelli, taču tās celtniecību realizējis Severīns Jensens, piešķirot tai klasicisma iezīmes. Tagad Zaļajā muižā (kopš 1920. – 1930. gadiem tā vairāk pazīstama kā Zaļenieku muiža) saimnieko Zaļenieku arodvidusskola.
Nosaukums
Zaļā muiža bija viena no Kurzemes un Zemgales hercogu muižām, kas plaši izmantota kā medību vieta "zaļumos".
Vēsture
Pirmās ziņas par Zaļo muižu vēsta, ka 1541. gadā Livonijas ordeņa Jelgavas komturs Jakobs Valtravens to izlēņoja bruņiniekam Hermanim Heikingam. Pēc Livonijas sabrukuma 1562. gadā muiža nonāca Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera īpašumā. Pirmā muižas koka ēka tika celta 1698. gadā. 1768. gadā hercogs parakstīja pirmo pavēli par jaunās pils celtniecības sākšanu Zaļajā muižā, kad pēc hercoga Ernesta Johana Bīrona rīkojuma tiek piešķirti 200 000 ķieģeļu jaunas dzīvojamās ēkas celtniecībai. Jaunuzceltā pils bija hercoga Bīrona iemīļota medību rezidence un īpašumā saglabājās līdz 1795. gadam, kad Kurzemes hercogisti anektēja Krievijas Impērija. 1800. gadā pils nonāca Krievijas armijas ģenerāļa, Virtembergas prinča Aleksandra īpašumā, bet 1850. gadā muižu nopirka Bornsmindes īpašnieks A. fon Šepings, vēlāk tā nonāca grāfa Mēdema īpašumā. 1920. gadā agrārās reformas rezultātā Zaļā muiža ar pusmuižām tika atsavināta un sadalīta 70 jaunsaimniecībās, bet pilī iekārtota vidusskola un vēlāk – mājturības skola. Skola Zaļajā muižā turpināja darboties arī pēc Otrā pasaules kara – sākumā kā mājturības, vēlāk – lauksaimniecības skola un sovhoztehnikums. Mūsdienās pils telpās atrodas Zaļenieku arodvidusskola, pils kā mācību iestāde tiek izmantota jau no 1920. gada, kad šeit atradās Zaļenieku Valsts ģimnāzija.
Pils ansamblis
Zaļā muiža ir ievērojama ar to, ka tās fasādes laika gaitā nav izmainītas. Saglabājies oriģinālais apmetums, profilējumi un dekoratīvās detaļas. Laika posmā no 1866. līdz 1868. gadam muižā tika veikti lieli pārbūves darbi iekštelpu apdarē un plānojumā — tika izbūvēta kāpņu telpa, zālē uzstādīts kamīns, apgleznoti vairāku telpu griesti, uzstādītas jaunas krāsnis ar glazētiem podiņiem un ornamentālu reljefu dzegu. Kopējās muižas apbūves ansamblī ietilpst daudzas saimniecības ēkas, kas celtas 19. gadsimta vidū. Daudzu ēku fasādi rotā akmenī iekalts gadskaitlis 1860.
1925. gadā muižas apbūves inventarizācijas dokumentos minētas vairāk nekā 30 dažādas ēkas, to vidū dažas visai neparastas — puķu māja, vīna māja, firziķu ēka, kā arī tradicionālās — staļļi, kalpu mājas, kūtis un citas ēkas.
Pils apkārtnē ir 27,7 ha liels ainavu parks, no kura 3 ha aizņem ezers un dīķi. Tā kompozīcijas pamatā ir dekoratīvais dārzs jeb, 18. gadsimta terminoloģijā, izpriecu, augļu un virtuves dārzi.
Naruto Shippuden: Ultimate Ninja Storm Generations
Naruto Shippuden: Ultimate Ninja Storm Generations ir Ultimate Ninja cīņas spēļu sērijas datorspēle, ko izstrādājis CyberConnect2 un izdevis Namco Bandai Games. Pirmo reizi par spēli paziņoja 2011. gada jūnijā, un to izdeva Japānā 2012. gada februārī PlayStation 3 un Xbox 360 konsolēm. 2012. gada martā spēle tika izdota ASV un Eiropā.
Jersika
Jersika var būt:
Brīvības piemineklis (Jēkabpils)
Brīvības piemineklis ir viens no kultūrvēsturiskajiem objektiem Jēkabpils pilsētā, kas atrodas Rīgas ielā, pretim Krustpils pilij.
Piemineklis veltīts Latvijas Brīvības cīņās kritušo karavīru, Krustpils draudzes dēlu, piemiņai. Piemineklis tika atklāts 1925. gada 27. septembrī. Veidojis tēlnieks Vilhelms Treijs pēc arhitekta Aleksandra Birzenieka meta. Pieminekļa būvi ierosināja Brāļu kapu komitejas Krustpils nodaļa. Uz pieminekļa atklāšanu bija ieradušies Latvijas kara ministrs Rūdolfs Bangerskis, ģenerāļi Eduards Kalniņš un Krišjānis Berķis, pulkvedis Līcītis no Latgales artilērijas pulka, Daugavpils apriņķa un kara apriņķa priekšnieki, Krustpils pilsētas pašvaldības un pagasta, pamatskolas, lauksaimniecības biedrības un zemnieku savienības nodaļas pārstāvji. Pieminekli iesvētījis mācītājs Kārlis Skujiņš. Pieminekļa vieta tikusi īpaši piemeklēta un atzīta par ļoti piemērotu, jo atrodas līdzās Daugavai uz stāvā krasta, vieta ir tālu pārredzama un atrodas blakus Krustpils pilij, kurā tolaik tika izmitināti Latgales pulka karavīri, tādā veidā piemineklis kalpoja karavīriem par audzinošu simbolu.
Sākoties padomju varas laikam, 1941. gada pavasarī boļševiki sāka pieminekli postīt. Tika nojaukta pieminekļa augšējā daļa — senlatviešu karavīra maska, tika iznīcināta ugunskrusta zīme un aizsmērēti uzraksti. 1950. gados turpinājušies pieminekļa postījumi. Atmodas laikā piemineklis tika atjaunots, ko veica Jēkabpils Pārvietojamās mehanizētās kolonnas amatnieki pēc vecām fotogrāfijām. Granīta akmens daļas tika izgatavotas Jēkabpils akmeņkaļu darbnīcās, bet karavīra masku granītā veidoja tēlniece Inta Berga. Piemineklis tika no jauna atklāts 1992. gada 18. novembrī.
Pieminekļa arhitektoniskais ansamblis veidots kā divi pusapļi terases veidā, kas ir mūrēts no Daugavas dolomīta radzēm, kas izlauza pie Asotes. Sienas vidū atrodas granītā veidota daļa ar senlatvieša karavīra galvas atveidu, krustotiem zobeniem un tautiskiem ornamentiem, kā arī uzrakstu "KRITUŠIEM PAR TĒVIJU 1918-1920".
Džeimss Bonds
Džeimss Bonds (en) ir izdomāts britu slepenā dienesta aģents, ko 1953. gadā izveidoja rakstnieks Ians Flemings. Viņš Bondu iekļāva 12 romānos un divos īso stāstu krājumos. Pēc Fleminga nāves romānus ar Džeimsa Bonda piedalīšanos sarakstījuši Kingslijs Emiss, Kristofers Vūds, Džons Gārdners, Reimonds Bensons, Sebastians Folkss, Džefrijs Dīvers, Viljams Boids un Entonijs Horovics. Pēdējais sarakstītais romāns ir 2015. gada septembrī izdotais Entonija Horovica romāns Trigger Mortis. Papildus tam Čārlijs Higsons ir sarakstījis stāstu sēriju par jauno Džeimsu Bondu un Keita Vestbrūka ir sarakstījusi trīs romānus un divus īsos stāstus par citu romāna tēlu — Manīpenijas jaunkundzi.
Tāpat viņa tēls ir ticis izmantots ilgstošākajā un otrajā visu laiku finansiāli veiksmīgākajā veidotajā filmu franšīzē, sākot ar 1962. gada filmu "Doktors No". Par Džeimsu Bondu ir uzņemtas 25 filmas, no kurām visjaunākā ir 2020. gadā iznākusī "Nav laiks mirt". Pēdējās piecās filmās Džeimsa Bonda lomu atveidoja angļu aktieris Denjels Kreigs, taču pazīstamākie šī tēla atveidotāji ir Šons Konerijs, Rodžers Mūrs un Pīrss Brosnans. Džeimsa Bonda tēls tiek izmantots arī radiolugās, komiksos un datorspēlēs.
Mežciems (Rīga)
Mežciems ir Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā. Tā robežojas ar Juglas, Dreiliņu, Purvciema un Teikas apkaimēm. Mežciema apkaime atrodas Rīgas austrumu daļā, ietverot sevī visu Biķernieku meža masīvu. Tādējādi dabas un apstādījumu teritorijas aizņem 63% teritorijas. Galvenā dzīvojamā apbūve, ko veido gan daudzstāvu nami, gan savrupmājas, atrodas apkaimes austrumos. Mežciemā atrodas vairākas ārstniecības iestādes, tai skaitā Rīgas Austrumu slimnīcas stacionāri un Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas novietne "Gaiļezers", kā arī Latvijas Universitātes un Rīgas Stradiņa Universitātes struktūrvienības, kas piedāvā augstāko izglītību ar medicīnu saistītās specialitātēs. Tāpat Mežciemā atrodas arī Rīgas Kinostudija un Biķeru baznīca. Mežciemā, Malienas ielā 3a, atrodas arī Rīgas Sociālās aprūpes centrs "Mežciems". 2016. un 2017. gadu mijas laikā sākās jaunā dzīvojamā kompleksa "Gaiļezera nami" celtniecība Gaiļezera krastā. Dzīvojamo māju kompleksā ietilps 6 deviņstāvu daudzdzīvokļu mājas ar 2, 3 un 4 istabu dzīvokļiem.
Vēsture
Jau 17. gadsimtā, iespējams, lielā ezeru skaita dēļ, Mežciems bija biezāk apdzīvots kā apkārtējās teritorijas. Laikā no 1736.-1743. gadam uz Putniņu māju zemes izveidojās Gaiļa muiža, kas devusi tagadējo nosaukumu Gaiļezeram (agrāk Putniņezers). Pati muiža nosaukumu guvusi no Rīgas namnieka Hāna vārda, kam tā piederēja kopš 1766. gada. Mežciema dienvidu daļā iepretim Biķernieku baznīcai atradās Kaulu muiža jeb Franki. Muiža izveidota pēc Lielā mēra, kas apkaimē bija izcēlies ap 1709. gadu, uz divu zemnieku sētu zemes. Viena no muižas ēkām Biķernieku ielā 126 saglabājusies līdz mūsdienām. Tai līdzās esošās ēkas Biķernieku ielā 122 un 124, kas bija ievērojami pārbūvētas, tika nojauktas 2002. gadā. Muižai līdzās esošā Biķernieku baznīca celta 1765. gadā un iesvētīta 1766. gadā. Iepriekš apkaimē atradās ap 1694. gadu celta koka baznīca, kas tika sagrauta 1709. gadā. Pie baznīcas atrodas apmēram tajā pašā laikā celta skolas ēka un kapsēta, kurā pirmie apbedījumi veikti jau ap 1500. gadu.
Mežciems sākotnēji veidojies kā mazstāvu apbūves rajons bijušā Dreiliņu pagasta Burharda muižas robežās. Mežciema apkaimes ziemeļu daļa tika pievienota Rīgas pilsētai 1934. gadā. Dienvidu daļu, kas līdz tam bija mazapdzīvota, pārsvarā lauksaimniecības zeme, pilsētai pievienoja 1974. gadā, sākot daudzstāvu mikrorajona celtniecību.
Mežciema dzīvojamā rajona apbūves plānojuma organizācijas detālplānojumu institūts "Pilsētprojekts" izstrādāja 1971. gadā (arhitekti Meinards Medinskis, Ēvalds Fogelis, Ivars Millers un Andris Vītols). Mežciema daudzstāvu dzīvojamais rajons sastāv no diviem mikrorajoniem, sabiedriskā un tirdzniecības centra, kas kompleksā ar citām apkalpošanas iestādēm izveidots uz iekšējās gājēju ielas. Apbūves projektu izstrādāja arhitekti Juris Paegle, Andris Kronbergs, Oļģerts Krauklis un citi. Sākotnējā projektā dzīvojamā rajona projektēšanas stadijā bija paredzēts, ka visas ēkas būs 16 stāvu 104. sērijas, bet projekta izstrādes beigu stadijā šī iecere tika mainīta. Daudzstāvu mājas tika uzceltas no 1975. — 1986. gadam, tajās bija iecerēts izmitināt ap 15 000 iedzīvotāju. Mežciema daudzstāvu dzīvojamais rajons sastāv galvenokārt no 602. sērijas (arī modificētās ar divstāvīgiem dzīvokļiem), Lietuviešu projekta (464. sērija) un atsevišķām 104. sērijas 16 stāvu ēkām. Tajās sākotnēji tika iedalīti dzīvokļi māksliniekiem, mediķiem un rūpnīcu strādniekiem.
Ielas
Mežciema apkaimes robežas ir Juglas iela, Malienas iela, Palsas iela, Malienas iela, Šmerļa iela, Stūrīšu iela, Stāmerienas iela, Stūrīša iela, Linezera iela, Dzērbenes iela, Aizpriežu iela, Bajāru iela, Lielvārdes iela, Dzelzavas iela, Stigu iela, Biķernieku iela un Juglas iela. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 13 177 metri. Mežciema galvenās ielas ir Sergeja Eizenšteina iela un Hipokrāta iela, kuras mikrorajona vidū savieno Gaiļezera iela, ko iecerēts veidot par Mežciema lokālo centru. Bez jau minētajām ielām Mežciemā ir Celmu iela, Druvienas iela, Līduma iela, Mežciema iela un Sedas iela, turklāt starp daudzstāvu mājām izveidotas daudzas mazākas ielas un laukumi. Daudzstāvu mikrorajona centrs projektēts kā plaša gājēju iela
Daba
Lielāko daļu Mežciema (62,7%) aizņem dabas un apstādījumu teritorijas, bet ūdeņi aizņem 1,4% teritorijas. Apkaimes rietumos teritorijā iekļauts viss Biķernieku meža masīvs, bet austrumos atrodas daļa Juglas meža. Biķernieku meža centrālajā daļā apmēram 3 km2 plašā teritorijā ir kāpas, kas veido trīs grēdas, kuras ziemeļaustrumu daļā saplūst. Augstāko kāpu relatīvais augstums ir 8-12 metri, bet absolūtais augstums virs jūras līmeņa 19-22 metri. Kāpu dienvidaustrumos atrodas Linezers — vidēji 1,5 metrus dziļš beznoteces ezers. Otrs Mežciema ezers ir Gaiļezers, kas atrodas dzīvojamā rajona centrā. Ezers ir vidēji 1,8 metrus dziļš, ar pārpurvotiem krastiem. Tajā sastopamas dažādu sugu zivis un ūdensputni. No tā iztek Gaiļupīte. Kādreiz no ezera iztecēja arī Šmerļupīte, bet ezerā ietecēja Dreiliņupīte. Uzsākot daudzstāvu ēku celtniecību, Dreiliņupīte tika ievadīta cauruļvadā un savienota ar Šmerļupīti. Rezultātā Gaiļezera platība ir samazinājusies un sākusies tā aizaugšana.
Izglītība
2017. gada pētījumā "Optimālā vispārējās izglītības iestāžu tīkla modeļa izveide Latvijā" tika konstatēts, ka Purvciema, Pļavnieku un Mežciema apkaimēs atrodas 15 vidusskolas, tomēr skolēnu skaits bija pietiekams tikai nepilnu astoņu vidusskolu darbībai. Ņemot vērā obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu, kā spēcīgākās šo apkaimju skolas tika atzītas Rīgas 64. vidusskola (OCE indekss 69,4%), Rīgas Klasiskā ģimnāzija (54,9%), Rīgas 85. vidusskola (54,4%, taču ar zemu vidusskolēnu skaitu), Rīgas 93. vidusskola (52,4%), Rīgas Poļu vidusskola (52,3%, taču tikai 45 vidusskolēni), Rīgas 84. vidusskola (52%), Purvciema vidusskola (49,8%), Rīgas 88. vidusskola (45,3%). Pārējās areāla vidusskolās OCE indekss nesasniedza 40%, starp kurām ir Sergeja Žoltoka vidusskola (62 vidusskolēni, OCE indekss 30,7%) un Rīgas 89. vidusskola (75 vidusskolēni, OCE indekss 36,7%) Mežciemā, kuras ieteica reorganizēt par pamatskolām vai sākumskolām, audzēkņus pārvirzot uz Juglas vai Purvciema vidusskolām.
Albānijas futbola izlase
Albānijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Albāniju starptautiskās futbola sacensībās. Albānijas futbola izlasi pārvalda Albānijas Futbola asociācija. Izlase nekad nav piedalījusies Pasaules kausa finālturnīros. Eiropas čempionāta finālturnīrā pirmoreiz piedalījās 2016. gadā, uzvarot vienā spēlē (pret Rumāniju), bet neizkļūstot no grupas.
Lai arī Albānijas izlase ilgi tika uzskatīta par vienu no Eiropas vājākajām izlasēm, tomēr tai ir izdevies atsevišķās spēlēs sīvi cīnīties ar spēcīgākajām izlasēm. 1968. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā tieši dēļ neizšķirta 0-0 ar Albānijas izlasi, VFR izlase nekvalificējās finālturnīram. Kopš astoņdesmitajiem gadiem Albānijas izlasi uzskata par pietiekami konkurētspējīgu. 1986. gada Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrā Albānija spēja nospēlēt neizšķirti ar spēcīgo Polijas izlasi, kā arī uzvarēja nākamos šā čempionāta pusfinālistus Beļģijas izlasi ar 3-1. 2006. gada Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrā albāņi ar 2-1 pieveica Eiropas čempionus grieķus.
Sastāvs
Šāds sastāvs tika izsaukts 2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlēm pret Poliju (02.09.2021), Ungāriju (05.09.2021) un Sanmarīno (08.09.2021).
Adriāns IV
Pāvests Adriāns IV (la), īstajā vārdā Nikolass Breikspīrs (en; dzimis ap 1100. gadu, miris ) bija Romas pāvests no 1154. gada līdz savai nāvei 1159. gadā. Vienīgais anglis, kurš bijis pāvesta amatā.
Dzimis Hārtfordšīrā. Mācījās skolā Sentolbansā (skola dibināta 948. gadā un darbojas arī mūsdienās). Netika uzņemts klosterī, tāpēc devās uz Parīzi, bet vēlāk kļuva par kanoniķi klosterī pie Arlas. Ap 1140. gadu kļuva par abatu. Saistībā ar reformām baznīcā, Breikspīrs guva pāvesta Eugenija III atzinību, kurš 1149. gadā piešķīra viņam Albano bīskapa - kardināla titulu.
No 1152. līdz 1154. gadam - pāvesta legāts Skandināvijā. Faktiski nodibināja Nidarosas arhibīskapiju un iecēla pirmo arhibīskapu Norvēģijā. Centās iecelt arī Upsālas arhibīskapu, tomēr politisku iemeslu dēļ tas izdevās tikai pāvestam Aleksandram III. Lai kompensētu jauno arhibīskapiju rašanos, Lundas arhibīskaps tika iecelts par Dānijas un Zviedrijas primātu.
Pēc pāvesta Anastasija IV nāves 1154. gadā tika ievēlēts par Romas pāvestu. Sadarbojoties ar Bizantijas imperatora Manuila I Komnēna spēkiem, kas bija iebrukuši Apūlijā, uzbruka normāņu Sicīlijas karalistei. Iesākumā uzbrukums attīstījās veiksmīgi, tomēr pēc sakāves pie Brindīzi 1158. gadā bizantieši atstāja Itāliju.
1155. gadā pāvests Adriāns IV izdeva bullu Laudabiliter, kurā pasludināja Anglijas karaļa valdīšanu par Īriju, kas bija sākums angļu kundzībai Īrijā.
ResearchGATE
ResearchGate ir bezmaksas pētnieku un zinātnieku sociālais tīkls. Šī interneta platforma piedāvā brīvu pieeju web 2.0. koncepcijai, ar kuras palīdzību ir iespējama interesējošo rakstu semantiska meklēšana (meklē ne vien atsevišķus vārdus, bet arī šo vārdu kopējo nozīmi) no speciāliem žurnāliem Šajā datu bankā ir iespējams atrast vairāk nekā 35 miljonus dažādu ierakstu. Piemēram, ja kādu medicīnisku anotāciju iekopē meklētājā, uzreiz parādās neskaitāmi raksti, kas ir relevanti ievadītajai anotācijai. Šādu meklēšanas pieeju var arī izmantot „kolēģu” meklēšanai no visas pasaules, kuri interesējas par šo pašu tēmu.
ResearchGate piedāvā arī citus lietošanas rīkus — failu pievienošanu un ar to dalīšanos ar citiem, diskusiju forumu kā arī interešu grupu veidošanu. Lai varētu izmantot visas šīs interneta mājas lapas piedāvātās funkcijas, ir nepieciešams izveidot savu profilu. Interneta platformā ir iespējams arī izmantot darba meklēšanas funkciju, kas piedāvā galvenokārt dažāda veida ar zinātni un pētniecību saistītas darba iespējas visā pasaulē. Tuvākajā laikā šīs visām iepriekšminētajām funkcijām pievienosies virtuālās konferences veidošanas rīks, kā arī ResearchGate atbalsta COinS (bibliogrāfisku metadatu piesaiste HTML lapās, kas balstās uz OpenURL standartu) standarta izmantošanu.
Daudzas zinātniskās organizācijas un konferences kā International Academy of Life Sciences, Eiropas Zinātnes fonds (European Science Foundation) izmanto ResearchGate kā komunikācijas platformu starp tās biedriem un dalībniekiem.
Kopš ResearchGate dibināšanas 2011. gada maijā šim portālam ir reģistrējušies jau vairāk nekā 1 400 000 biedru no 192 valstīm. Patstāvīgie biroji atrodas Berlīnē un Bostonā. Ne vien Amerikā, bet arī Vācijā ResearchGate ir pievērsies neskaitāmu mediju uzmanību, kas ar vien palielina interesei par šo zinātnieku sociālo tīklu. Tāpat ResearchGate piedalās ar prezentācijām daudzās zinātniskās konferencēs.
Albānijas Futbola asociācija
Albānijas Futbola asociācija (sq; FSHF) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Albānijā. Tā rīko valsts futbola čempionātu, ieskaitot Albānijas Superlīgu, kā arī atbild par Albānijas futbola izlasi. FSHF galvenā mītne atrodas Tirānā.
Albānijas Futbola Asociācija tikla dibināta 1930. gada 6. jūnijā, FIFA sastāvā tā atrodas kopš 1932. gada. 1954. gadā FSHF bija viena no UEFA dibinātājām.
Pūšamais mūzikas instruments
Pūšamais mūzikas instruments ir mūzikas instruments, kurā skaņa tiek radīta, izpildītājam ar muti pūšot gaisu instrumenta iemutē. Iemute un rezonators (parasti caurules veida) ir galvenās pūšaminstrumenta daļas. Skaņas augstuma izmaiņas tiek panāktas, mainot vibrējošā gaisa staba garumu.
Pūšamie mūzikas instrumenti tiek iedalīti divās lielās grupās: koka pūšaminstrumenti un metāla pūšaminstrumenti.
Audi
Audi ir šūnu un starpšūnu vielas kopums ar kopīgu izcelsmi, līdzīgu uzbūvi, kuras organismā veic vienādas funkcijas. Audus iedala specializētajos audos (augiem: segaudi, balstaudi, vadaudi un citi) un veidotājaudos (augiem: meristēmas). Audi ir sastopami tikai daudzšūnu eikariotos. Dzīvo organismu audu uzbūvi pētī histoloģija. Dažādi mijiedarbojošos audu kopumi veido orgānus.
Augu organismu audu veidi:
Release (Timbaland dziesma)
Release ir amerikāņu repera un producenta Timbaland dziesma. Tajā piedalās arī Džastins Timberleiks, un tā ir no Timbaland 2007. gada albuma Timbaland Presents Shock Value.
Kaut arī dziesma nekad netika izdota kā singls, tā ciparu lejupielāžu dēļ tomēr iekļuva Billboard Hot 100 topa 91. vietā. Pirms piektā singla izdošanas Timbaland savā mājaslapā izveidoja aptauju, lai fani balso kuru dziesmu izdot kā piekto singlu. Aptaujā piedalījās četras dziesmas - Release, Scream, Miscommunication un One and Only. Dziesma no vairāk nekā 5000 balsīm ieguva tikai 21%.
Dziesma ir iekļauta videospēles Madden NFL 08 skaņas celiņā.
Release tika digitāli izdots Portugālē.
Krievijas Komunistiskā partija
Krievijas Federācijas Komunistiskā partija — Krievijas kreisā politiskā partija, kas atrodas opozīcijā valdošajai partijai Vienotā Krievija. Dibināta 1993. g., kā PSKP Krievijas nodaļas mantiniece. Vadītājs — Genādijs Zjuganovs. Pēc Krievijas Tieslietu ministrijas datiem — 152 844 partijas biedru 80 reģionālajās nodaļās.
FIFA Street 4
FIFA Street 4 ir FIFA Street sporta spēļu sērijas datorspēle,ko izstrādājis EA Canada un izdevis EA Sports. Tā ir pirmā spēle šajā sērijā pēc četru gadu pārtraukuma, spēle izmanto to pašu dzinēju, ko FIFA 12. Par spēli pirmo reizi paziņoja 2011. gada augustā un to izdeva 2012. gada martā ASV un Eiropā.
Albērs Fērs
Albērs Fērs (Albert Fert; dzimis ) ir franču fiziķis, viens no gigantiskās magnētiskās pretestības atklājējiem. Viņš ir profesors Université Paris-Sud Parīzē un zinātniskais direktors Centre national de la recherche scientifique un Thales Group kopējai laboratorijai. Viņam 2007. gadā tika piešķirta Nobela prēmija fizikā kopā ar Peteru Grīnbergu.
Strādājot Université Paris-Sud Parīzē, Fērs 1988. gadā atklāja gigantiskās magnētiskās pretestības efektu. Tajā pašā laikā neatkarīgi no Fēra to pašu efektu atklāja Peters Grīnbergs, strādājot Jūlihas Pētījumu centrā (Forschungszentrum Jülich) Vācijā. Tāpēc Nobela prēmiju piešķīra abiem zinātniekiem.
17. februāris
17. februāris ir gada 48. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 317 (318 garajā gadā) dienas.
Vārda dienas
Donats, Konstance
Trigonometrisko funkciju integrēšana
Trigonometrisko funkciju integrēšana ir apgrieztā darbība trigonometrisko funkciju atvasināšanai (tiek meklēta tāda funkcija, kuru atvasinot iegūst sākotnēji doto funkciju).
Nenoteiktais integrālis
Apskatīsim vispārīgu metodi, kā noteikt integrāli kur p un q ir reāli skaitļi, no kuriem vismaz viens ir pozitīvs nepāra skaitlis. Piemēram, p = 2n + 1, kur n ir naturāls skaitlis vai nulle. Izmantojot sakarību integrāli pārveido šādi: Pēc iekavu atvēršanas tiek iegūta summa no šāda tipa integrāļiem: Līdzīgi var apskatīt arī gadījumu, kad q = 2n′ + 1, kur n′ ir naturāls skaitlis vai nulle.
Lai aprēķinātu integrāli izmanto sakarību Sekojot vispārīgajai metodei, iegūst
Beagle 2
Beagle 2 (no en "dzinējsuns") bija Apvienotajā Karalistē būvētais nolaižamais aparāts, kas uz Marsu devās kopā ar Eiropas Kosmosa aģentūras zondi Mars Express. Pēc paredzētās nolaišanās uz planētas virsmas no tā nav saņemts neviens signāls, un tiek uzskatīts, ka tas gājis bojā nolaižoties.
Beagle 2 izstrādāja Open University zinātnieku grupa profesora Kolina Pilindžera (Colin Pillinger) vadībā sadarbībā ar Leičestras universitāti. Aparāta mērķis bija uz Marsa virsmas meklēt dzīvības vai tās kādreizējas eksistences pazīmes.
Nolaižamā aparāta nosaukums tika dots par godu kuģim HMS Beagle, ar kuru Čārlzs Darvins devās apkārt zemeslodei zinātniskajā ekspedīcijā, iegūstot pierādījumus par dzīvības attīstību uz Zemes.
Mars Express ar tam piestiprināto Beagle 2 tika palaists 17:45 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG/Fregat no Baikonuras kosmodroma Kazahstanā. Dažas dienas pirms Mars Express ieiešanas Marsa orbītā no tā tika atdalīts Beagle 2, kas tālāk devās autonomā lidojumā pa ballistisko trajektoriju.
Pēc iziešanas caur Marsa atmosfēru tālākā Beagle 2 bremzēšana notika ar izpletni. Apmēram 1 m virs planētas virsmas bija jāpiepūšas gaisa spilveniem, kas nolaižamo aparātu aizsargātu trieciena laikā. Nosēšanās uz Marsa virsmas bija paredzēta 25. decembrī aptuveni 02:45 UTC līdzenā reģionā Isidis Planitia 10,6° Z, 270° R.
tika paziņots, ka zondes Mars Reconnaissance Orbiter uzņemtajos attēlos atrasts Beagle 2, un tas atrodas 5 km no plānotās nolaišanās vietas centra. Neskaidrajos attēlos redzams, ka nolaižamais aparāts ir atvēris divus vai trīs no četriem saules bateriju paneļiem. Tā kā sakaru antena ir izvietota zem pēdējā paneļa, tad zonde nevarēja pārraidīt vai saņemt radiosignālus. Speciālisti secina, ka paneļu atvēršanas mehānisms bojāts nolaižoties vai arī paneļu atvēršanu kavēja gaisa spilveni.
Intermarché–Wanty–Gobert Matériaux
Vēsture
Komandu izveidoja bijušais amerikāņu riteņbraucējs Džims Očovics, kurš dibināja 7-Eleven riteņbraukšanas komandu.
2010. gada sezonā komanda parakstīja līgumus ar vairākiem starptautiski pazīstamiem sportistiem, ieskaitot 2009. gada Pasaules čempionu, divkārtēju Tour de France otrās vietas ieguvēju un 2011. gada uzvarētāju Keidelu Evansu, 2009. gada ASV grupas brauciena čempionu Džordžu Hinkapī, 2008. gada Pasaules čempionu Alesandro Ballanu un pavasara klasiku speciālistus Karstenu Kronu un Burghartu.
2010. gadā komanda piedalījās savās pirmajās Lielajās tūrēs pēc tam, kad tika ielūgta uz 2010. gada Tour de France un 2010. gada Giro d'Italia. 2011. gadā komanda ieguva UCI ProTeam statusu, kas ir augstākā kategorija. BMC braucējs Keidels Evanss uzvarēja 2011. gada Tour de France. 2012. gadā komanda parakstīja līgumu ar Tūru Hūshovdu un Filipu Žilbēru, kuri ir attiecīgi 2010. gada pasaules čempions un visu trīs 2011. gada Ardēnu klasiku uzvarētājs.
Miglas iezis
Informācijas plāksnīte pie Miglas ieža vēsta: Vietējas nozīmes aizsargājams ģeoloģisks dabas piemineklis. Atrodas ~ 300 m uz ziemeļaustrumiem no Zvārtes ieža. Miglas iezi vietējie iedzīvotāji agrāk dēvējuši par Pļavas iezi. Iezis kā šaura strēle turpinās mežā. Tur tas senāk saukts par Čūsku kalnu. Miglas iezis ir augšdevona Gaujas svītas (D3gj) sarkano smilšakmeņu atsegums. Tā garums 90 m, augstums 8-14 m. Atsegumā novērojams devona smilšakmeņiem raksturīgais slīpslāņojums. Iezī redzamas vairākas ūdens izskalotas nišas un joslas. Nedaudz tālāk uz ziemeļiem no Miglas ieža atrodas Čūsku iezis. Šis iezis atrodas dziļāk mežā, tālāk no Amatas krasta. Šis iezis ir skatāms tikai pa fragmentiem. Šeit atrodas mākslīgi izveidotā vai apdarinātā Bēgļu jeb Čūsku ieža ala.
2012. gada vasaras olimpisko spēļu rīkotājpilsētas izvēle
'''2012. gada vasaras olimpisko spēļu un 2012. gada Vasaras Paraolimpisko spēļu norises vietas izvēli''' organizēja Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK). Sākotnēji uz šo sporta turnīru rīkošanu pieteicās 9 pilsētas, SOK no tām izvēlējās 5 pilsētas, kuras kandidēja uz spēļu rīkošanu līdz balsojumam: Londona, Madride, Maskava, Ņujorka, Parīze. Šīs bija vienas no saspringtākajām rīkotājpilsētas izvēlēm visā olimpisko spēļu vēsturē. Parīze tika uzskatīta par galveno favorīti uzvarā par spēļu rīkošanu, taču Londonas atbalstītāju centieni pēdējā mirklī ietekmēt iznākumu izrādījās izšķīroši cīņā par uzvaru. Arī Madride tika uzskatīta par vienu no favorītēm, taču tā nesaņēma tika daudz balsu, lai balsojumā pārspētu Londonu un Parīzi. Madrides kandidatūru ietekmēja arī tas, ka cita Spānijas pilsēta (Barselona) organizēja 1992. gada vasaras olimpiskās spēles.
Galīgais balsojums par olimpisko spēļu norises vietu notika 117. SOK sesijas laikā Singapūrā.
Rīkotājpilsētas izvēle
Līdz kandidatūras izvirzīšanai 2003. gada 15. jūlijā savu vēlmi organizēt 2012. gada vasaras olimpiskās spēles izteica 9 pilsētas: Havana (Kuba), Stambula (Turcija), Leipciga (Vācija), Londona (Apvienotā Karaliste), Madride (Spānija), Maskava (Krievija), Ņujorka (ASV) un Riodežaneiro (Brazīlija).
2004. gada 18. maijā SOK izvērtējot visu pilsētu kandidatūras pēc tehniskiem kritērijiem, galīgajai balsošanai izvirzīja piecas pilsētas: Londonu, Madridi, Maskavu, Ņujorku un Parīzi.
Līdz 2004. gada 19. novembrim visas piecas kandidātpilsētas iesniedza SOK kandidatūras aprakstu. 2005. gada februārī un martā SOK komisijas locekļi apciemoja visas 5 kandidātpilsētas, lai novērtētu to atbilstību olimpisko spēļu rīkošanai.
2005. gada 6. jūlijā 117. SOK sesijā, kas norisinājās Singapūrā, notika balsojums par 2012. gada vasaras olimpisko spēļu rīkotājpilsētu. Balsošana notika četrās kārtās. Pirmajā kārtā balsu pārsvaru guva Londona un Maskava saņēma vismazāko balsu skaitu, tāpēc tā izstājās no balsojuma. Otrajā kārtā visvairāk balsis ieguva Madride un no balsošanas izstājās Ņujorka, kas saņēma vismazāk balsis no palikušajām 4 pilsētām. Balsojuma trešajā kārtā balsu vairākumu guva Londona un no balsojuma izstājās Madride. Pēdējā balsojuma kārtā Londona saņēma 54 balsis un Parīze saņēma 50 balsis.
Ab urbe condita
Ab urbe condita (sastopams arī Anno Urbis Conditae: AUC vai a.u.c. vai a.u.) ir gads "no pilsētas (Romas) dibināšanas", kas tradicionāli tiek saistīts ar 753. gadu p.m.ē. Gadu skaitīšanas sistēma, ko lietojuši daži romiešu vēsturnieki. Mūsdienu vēsturnieki šo terminu lieto daudz biežāk par pašiem romiešiem. Romieši biežāk gadus apzīmēja nosaucot divu šajā gadā valdošo konsulu vārdus. Agrāk daudzi nekritiski redaktori AUC gadu skaitīšanas sistēmu ir pievienojuši senākiem romiešu vēsturnieku darbiem, radot iespaidu, ka šī gadu skaitīšanas sistēma izmantota biežāk nekā tas bija patiesībā.
Gadu skaitīšanai tika izmantots arī gadu skaits no imperatora valdīšanas sākuma — vairāk šādu sistēmu lietoja Bizantijas impērijā pēc tam, kad to 537. gadā oficiāli ieviesa imperators Justiniāns I.
AUC gadu skaitīšanas sistēma biežāk ir sastopama vācu vēsturnieku darbos, piemēram, Teodora Momzena darbā "Romas vēsture".
Latvijas lielākie dižozoli
Latvijas lielākie dižozoli ir Latvijas lielāko (resnāko) ozolu uzskaitījums. Dižkoki sarakstā sarindoti pēc stumbra apkārtmēra dilstošā secībā. Saraksta beigās ir arī kuplākie vai pēc citām pazīmēm ievērojamākie dižozoli. Sarakstā iekļauti G. Eniņa uzmērītie dižkoki, izņemot dažus jaunākos mērījumus Ogres novadā, kurus veikusi apvienība "Silava". Katram kokam uzrādīts stumbra apkārtmērs, vainaga augstums un vainaga projekcija metros. Gandrīz visu koku stumbru apkārtmēri mērīti 1990. gadu sākumā.
Krievijas Liberāli demokrātiskā partija
KLDP — Krievijas Liberāli demokrātiskā partija ir Krievijas Federācijas nacionāli populistiska politiskā partija. Dibināta 1989. gadā kā Padomju Savienības Liberāli demokrātiskā partija.
Vēsture
1989. gadā kopā ar Vladimiru Bogačovu Žirinovskis izveidoja iniciatīvas grupu Padomju Savienības Liberāldemokrātiskās partijas izveidei. Par tās pamatdoktrīnu kopumu kalpoja jau pieminētā programma topošajai sociāldemokrātiskajai partijai. Pēc Aleksandra Jakovļeva ziņām šīs it kā opozicionārās partijas dibināšanu organizēja VDK un šiem nolūkiem piešķīra 3 miljonus PSRS rubļu. Padomju Savienības Liberāldemokrātiskās partijas (ЛДПСС) dibināšanas kongresā par tās vadītāju kļuva Žirinovskis. 1990. gada 6. oktobrī Žirinovskis tika izslēgts no paša radītās partijas, sakarā ar ciešajiem sakariem ar VDK, kas diskreditējot PSRS Liberāli Demokrātisko partiju. 20. oktobrī Žirinovskis sasauca savu atbalstītāju konferenci, un tā tika nodēvēta par PSRS Liberāldemokrātiskās partijas II kongresu. Tika nomainīta partijas vadība, par līderi atkal kļuva Žirinovskis.
1991. gada 14. aprīlī Žirinovskis tika izvirzīts par kandidātu Krievijas PFSR prezidenta amatam, bet vēlēšanās ieguva tikai 7,8% balsu. 1992. gada 11. augustā Krievijas Federācijas Justīcijas ministrija anulēja Padomju Savienības Liberāldemokrātiskās partijas reģistrāciju, taču 1992. gada decembrī tika reģistrēta Krievijas Liberāli demokrātiskā partija. 1993. gada Krievijas Domes vēlēšanās KLDP izraisīja sensāciju, iegūstot 22,9% balsu.
Fērs
Fērs var būt:
Radimno
Radimno ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz austrumiem no Žešovas pie Sanas upes.
Novgorodas-Severskas kņazi
Novgorodas-Severskas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Novgorodas-Severskas valdnieki tagadējās Ukrainas un Krievijas Federācija teritorijā. Kņazi zināmi no 1097. gada, kad Kijivas lielkņaza Svjatoslava Jaroslaviča dēls Čerņigovas kņazs Oļegs Svjatoslavičs sadalīja Čerņigovas zemi un apmetās valdīt Severskas Novgorodā. Pēc nokļūšanas Zelta Ordas atkarībā tika izveidota Čerņigovas-Severskas zeme, par kuras galveno pilsētu kļuva Brjanska.
Lietuvas valdnieks Aļģirds ap 1355. gadu atkal sadalīja bijušo Čerņigovas-Severskas zemi trīs dalienās. Čerņigovā un Trubačevskā valdīja viņa dēls Dmitrijs (Dmitrijus Algirdaitis, 1356.—1379. gadā un 1388.—1399. gadā), Brjanskā un Novgorodā-Severskā 1386.—1392./93. gadā valdīja viņa dēls Kaributs (Kaributas), kristīgais vārds Dmitrijs, bet Severskas Starodubā valdīja viņa radinieks Patrikejs Narimanta dēls. Pēc 1401. gada Vītauts Dižais šīs kņazistes pilnīgi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, par Novgorodas-Severskas kņazu kļuva Švitrigailis.
Pēdējie kņazi zaudēja varu 1523. gadā, kad viņu zemi pievienoja Maskavijai.
Destiny Fulfilled 2005 Tour Edition
Destiny Fulfilled 2005 Tour Edition ir amerikāņu Destiny's Child DVD, kas tiks izdots 2005 gada 2. maijs.
Kalifāts
Vēsture
Kalifātu vadīja kalifs, kuru bieži sauca arī par Visu ticīgo emīru vai Visu musulmaņu vadoni (arābu valodā: Emir al-Mu’minīn; Imam al-Ummah; Imam al-Mu’minīn). Katrai islāma valstij (sultanāts, vilajāts vai emirāts) bija savs valdītājs (sultāns, vali vai emīrs). Jebkuru zemi, kas bija kalifāta valdījumā, sauca par Islāma zemi (Dar al-Islam), tai skaitā zemes, kurās nedzīvoja musulmaņi. Zemi, kas nebija kalifāta pakļautībā, sauca par Ne-islāma zemi (Dar al-Kufr), arī, ja tajā dzīvoja musulmaņi, jo tādu zemju iedzīvotāji nebija islāma pavalstnieki. Pēc pravieša Muhameda nāves Medīna kļuva par pirmo kalifāta galvaspilsētu. Laika gaitā islāmā atsevišķi separātiski grupējumi pasludināja kalifātu citās zemēs un notika šķelšanās starp šiītiem un sunnītiem.
Pirmie četri kalifi bija Muhameda līdzgaitnieki: Abū Bekrs, Umars Ibnelhatābs, Osmāns Ibn Afāns un Alī ibn Abū Tālibs. Sunnītu musulmaņi par pirmo kalifu uzskata Abū Bekru, bet šiītu musulmaņi – Alī.
Pēc šiem kalifiem kalifāta vadību pārņēma dažādas dinastijas: Umajādi, Abasīdi un Osmaņi, kā arī uz īsu periodu dažādas citas dinastijas. Drīz pēc Osmaņu impērijas sabrukuma un Turcijas republikas nodibināšanas, 1924. gadā Mustafa Kemals Ataturks oficiāli pasludināja kalifāta atcelšanu.
Četri patiesie kalifi
Būdams uz savas nāves gultas, Abū Bekrs par savu mantinieku nosauca Umaru un musulmaņu sabiedrība vienprātīgi apstiprināja šādu Abū Bekra rīkojumu. Nākamais pēctecis, Osmāns, tika izvēlēts pārstāvju padomē, bet viņu vēlāk vairākums uzskatīja par monarhu, nevis ievēlētu vadoni. Osmānu nogalināja opozicionāri. Varu pēc viņa pārņēma Alī un, neskatoties uz savu popularitāti, viņu par savu kalifu nepieņēma Ēģiptes pārvaldnieki, kā arī daži viņa tuvākie atbalstītāji. Viņam bija divi ievērojami ienaidnieki (Osmāna radinieks Muāvija un Sīrijas vali) un jau pēc piecu gadu valdīšanas pret viņu izdevās noorganizēt atentātu. Izcēlās t.s. Fitna – Pirmais islāma pilsoņu karš. Muāvijas varā kalifāts kļuva pārmantojams un viņš nodibināja Umajādu dinastiju.
Umajādu dinastija (7.–8. gadsimts)
Umajādu varā kalifāts strauji paplašināja teritorijas. Islāma valsts izpletās uz retumiem – Ziemeļāfrikā un Spānijā un uz austrumiem – Persijā, Sindā un Indijā. Līdz ar to kalifāts bija kļuvis par lielāko unitāro valsti rietumu Eirāzijas vēsturē un viena no retajām valstīm, kas ieguvusi varu trijos kontinentos.
Sakarā ar to, ka kalifus neizvēlēja Šurā, Umajādu dinastija netika plaši atbalstīta musulmaņu sabiedrībā. Vieni atbalstīja sākotnējos musulmaņu vadoņus, bet otri uzskatīja, ka tikai Muhameda dzimtas turpinātāji ir tiesīgi būt kalifāta valdnieki. Pret Umajādiem tika rīkotas vairākas sacelšanās un 750. gadā grupējumiem, kas atbalstīja ideju par Muhameda dzimtas turpināšanu (Alī atbalstītāji, Šiat Alī), izdevās pilnībā gāzt Umajādu varu. Tomēr Alī atbalstītāji bija atkal neapmierināti, kad varu pārņēma Abasīdu dinastija, jo abasīdi bija Muhameda tēvoča Abbasa ibn Abdala Muttaliba, nevis Alī pēcteči. Tādēļ Šiat Alī atdalījās no sunnītiem un šādas šķelšanās rezultātā radās vairāki mūsdienu šiītu novirzieni.
Abasīdu dinastija (8.–13. gadsimts)
Trīs gadsimtu laikā Abasīdu dinastijas dzimtas līnija turpinājās bez pārtraukumiem, saliedējot islāma varu un veicinot zinātniskās un kultūras attīstību Tuvajos Austrumos. 940. gados Abasīdu kalifāta vara sāka vājināties sakarā ar to, ka ne-arābi – tjurki un memluki Ēģiptē ieguva arvien lielāku ietekmi un vietējo emīru un sultānu vara arvien pieauga. Tomēr kalifāts joprojām tika uzskatīts par visas islāma pasaules apvienojošu varu.
Ēnu kalifāts (13. gadsimts)
1258. gadā mongoļi iekaroja Bagdādi un nogalināja abasīdu kalifu Mutasimu. Pēc trijiem gadiem izdzīvojušais Abasīdu dzimtas loceklis Kairā tika iecelts par kalifu Memluku sultanāta aizsardzībā. Tomēr šis kalifs pildīja tikai ceremoniālas un simboliskas funkcijas, tādēļ islāma vēsturnieki šo periodu sauc par ēnu kalifātu.
Osmaņu dinastija (15.–20. gadsimts)
Skatīt arī rakstus: Osmaņu kalifāts un Osmaņu impērija
Osmaņu impērijas valdniekus vairāk pazīst ar nosaukumu sultāns vai padišahs, jo kalifa titulu viņi izmantoja retos gadījumos. Mehmeds II un viņa mazdēls Selims to lietoja, lai attaisnotu savus iekarojumus musulmaņu zemēs. Osmaņu impērijai pieaugot gan teritorijas, gan ietekmes ziņā, sākot ar sultānu Mehmedu III valdnieki sevi pastāvīgi sauca par kalifiem.
Kalifa titulu Osmaņu impērijas sultāni sāka lietot pastiprināti pēc Memluku sultanāta iekarošanas 1517. gadā, kad impērija jau kontrolēja lielāko daļu arābu zemju. Līdz ar to, pēdējais Abasīdu kalifs Mutavakkils III tika turēts ieslodzījumā Stambulā, kur vēlāk viņš kalifātu nodeva Selimam I.
Hilafets (1920)
1920. gados Lielbritānijas kolonizētajās Āzijas teritorijās izplatījās Hilafeta kustība (no turku valodas: hilafet, kalifāts) ar nolūku aizstāvēt Osmaņu kalifātu. Tā bija pirmā ievērojamākā indiešu kustība pret britiem, kas guva atbalstu gan musulmaņu, gan hinduistu vidū. Pēc kustības vadoņu arestiem un apkarošanas akcijām kustība zaudēja savu ietekmi.
Kalifāta beigas (1924)
1924. gada 3. martā, pirmais Turcijas Republikas prezidents Mustafa Kemals Ataturks ar jauno konstitūciju atcēla kalifāta institūciju. Kalifāta varu nodeva Turcijas Lielajai Nacionālajai asamblejai (parlamentam) un kopš tā laika kalifāta titulu nelieto. Tomēr Turcijas Republikai joprojām pieder tiesības atjaunot kalifātu.
Mūsdienās vistuvāk kalifāta iekārtai līdzinās Islāma konferences organizācija, kas dibināta 1969. gadā un tajā piedalās lielākā daļa valstu, kurās musulmaņi ir vairākumā.
2014. gada 29. jūnijā Islāma valsts savu kontrolēto teritoriju, pārsvarā Irākā, pasludināja par kalifātu.
Kalifs
Kalifs burtiskā tulkojumā no arābu valodas (خليفة) nozīmē "pēctecis" vai "pārstāvis". Taču šim vārdam ir arī institucionāla nozīme - kalifāts vēsturiski bija arābu islāma komūnas pārvaldes sistēma. Nereti ar kalifātu saprot vēsturisku arābu valsti. Taču kalifāts drīzāk būtu interpretējams kā musulmaņu komūna vai komūnu apvienība, kas atbilst noteiktiem pamatprincipiem.
Galvenie šie principi bija noformulēti pēc Muhameda nāves 632. gadā, kad islāma komūnu vecākie sapulcējās tā laika islāma pasaules garīgajā galvaspilsētā Medīnā. Tie bija šādi. Pirmkārt, kalifāta līderim - kalifam, bija jābūt etniskajam arābam - pravieša Muhameda (570-632) cilts pēctecim. Otrkārt, kalifu var ievēlēt arābu cilšu vecākie, kuri pārstāv visu musulmaņu komūnu. Treškārt, kalifa uzdevums un atbildība ir par dievišķo likumu, apkopotus Korānā, ieviešanu, ievērošanu un izplatīšanu jebkuriem līdzekļiem, ieskaitot karadarbību.
Tai pašā Medīnas sanāksmē tika ievēlēts arī pirmais kalifs. Par to kļuva Abū Bekrs (573-634) - Muhameda tuvākais domubiedrs un līdzgaitnieks. Tieši Abū Bekrs arī pieņēma apzīmējumu kalifs kā oficiālu valdnieka titulu (Dieva sūtņa pēctecis).
Umāram I izdevās arī izveidot spēcīgu, saliedētu arābu armiju talantīgu ģenerāļu vadībā. Savu militāro spēku kalifāts daudz nesvārstoties lika lietā, sākotnēji pakļaujot sev Persiju, bet pēc tam soli pa solim sākot drupināt Bizantijas impēriju.
Tā, ap 650. gadu arābi jau bija iekarojuši Ēģipti, Sīriju, Irāku un Persijas rietumu daļu. Ap 660. g. arābu kalifāts nonāca centralizētas Umajādu dinastijas kontrolē, kuras agrīnās saknes meklējamas Sīrijā. Šīs dinastijas valdīšanas laikā arābi pakļāva milzīgas teritorijas no Spānijas līdz pat Afganistānai. Arābu flote drīz vien kontrolēja visu Vidusjūru. Rietumeiropā musulmaņu karapulki, šķērsojot Gibraltāra šaurumu, iebruka 711. gadā. Īsā laikā arābi sagrāva Spānijā mītošos vizigotus un jau nākamajā gadā to armijas pārvēlās pār Pirenejiem un negaidīti parādījās franku karaļvalstī Luāras ielejā pie Tūras sienām. Līdz Parīzei bija palikuši vairs tikai kādi 200 kilometri – pāris dienu sparīgam kavalērijas maršam.
Franku valsts nonāca nāves briesmu priekšā. Frankiem bija nepieciešami vairāki gadu desmiti lai sīvās cīņās atspiestu musulmaņu karapulkus un iedzītu tos atpakaļ Ibērijas pussalā aiz Pireneju kalnu grēdas.
Šo kalifāta iekarojumu rezultātā plašā lokā ap Vidusjūru izveidojās virkne samērā patstāvīgu islāma valstu Spānijā, Marokā, Ēģiptē, Tunisijā, Persijā. Viena gadsimta laikā islāms pakļāva savai ietekmei apmēram tikpat plašas teritorijas, cik kristietība ar pūlēm septiņos gadsimtos. Mūsdienu Spānijas teritorijā izveidojās spēcīgie un ietekmīgie Kordobas un Granādas emirāti, kuri pastāvēja gandrīz astoņus gadsimtus, aptverot lielāko Ibērijas pussalas daļu. Šajā ilgajā laikā šeit notika būtiskas demogrāfiskas izmaiņas. Uz pastāvīgu dzīvi šeit apmetās ne tikai etniskie arābi, bet arī berberi, mauri un citas Ziemeļāfrikas etniskās grupas, kā arī liels ebreju skaits.
Nedaudz vēlāk pēc Ibērijas pussalas iekarošanas, islāma ietekmes sfērā nonāca arī Eiropas dienvidaustrumu reģioni – Balkāni un Melnās jūras piekrastes teritorijas. Šis reģions, kuru pamatā apdzīvoja vēl Rietumromas laikā šeit ieceļojušās slāvu ciltis, arī kļuva par vienu no svarīgākajām vergu ieguves vietām kalifātam. Arī vairums vergu arābu impērijā bija tieši slāvu izcelsmes. Daži vēsturnieki uzskata, ka arī pats vārds slāvs ir vēsturisks sinonīms vārdam vergs. Tādēļ pat angļu valodā tuvā šo vārdu rakstība un izruna neesot nejaušība (Slav un slave). Arī vārds einuhs, kurš arābu valodā skan kā sakaliba, varētu būt atvasinājums no vārda slāvs.
Andoras futbola izlase
Andoras futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Andoras valsti starptautiskās futbola sacensībās. To pārvalda Andoras Futbola Federācija. Starptautiskajā futbolā Andora ir ļoti jauna valsts, nacionālā izlase pastāv tikai nedaudz vairāk kā 10 gadus. Andoras izlase savā pastāvēšanas vēsturē līdz šim ir izcīnījusi tikai 4 uzvaras: pret Baltkrieviju, Albāniju un Maķedoniju, Ungārijas izlasi. Andoras izlase ir pazīstama kā viena no visrupjāk spēlējošajām izlasēm Eiropā, 2006. gada Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrā nopelnot visvairāk dzelteno un sarkano kartīti.
Andoras Futbola federācija
Andoras Futbola federācija (katalāņu val.: Federació Andorrana de Fútbol) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Andorā. Federācija organizē Andoras futbola līgu, kā arī atbild par Andoras futbola izlasi. Tās galvenā mītne atrodas Andorā la Vellā.
Ludviks Zāmenhofs
Ludviks Lāzars Zāmenhofs (he, pl, eo, dzimis, miris ) bija ebreju acu ārsts un poliglots, bet vislabāk zināms kā mākslīgās valodas esperanto radītājs. Viņš ir dzimis Krievijas Impērijā, mūsdienu Polijas teritorijā, tāpēc tiek saistīts ar abām valstīm.
Dzīvesgājums
Zāmenhofs piedzima Belostokā, ebreju ģimenē. Viņa tēvs Marks (dzimis Motls) Zāmenhofs bija skolotājs un sabiedriskais darbinieks. 1858. gadā apprecējās ar ebrejieti Rozāliju. 1859. gadā piedzima viņu pirmais bērns Ludviks Lāzars, vēlāk piedzima vēl 10 bērni. Ģimenē runāja krievu valodā un jidišā. Bērnībā Zāmenhofs apguva arī poļu un vācu valodu. Vērodams dzimtās Belostokas trīs lielāko kopienu — poļu, krievu un ebreju — savstarpējos konfliktus, jau agrīnā jaunībā Zāmenhofs nonāca pie atziņas, ka mākslīga valoda, kura nebūtu dzimtā nevienam no runātājiem, varētu palīdzēt atrisināt savstarpējos konfliktus.
Mācoties ģimnāzijā Varšavā Zāmenhofs apguva arī angļu, franču, latīņu un sengrieķu valodu. 1878. gadā (19 gadu vecumā) radās pirmie "universālās valodas" (Lingwe uniwersala) modeļi. 1885. gadā Zāmenhofs pabeidza studijas universitātē un sāka strādāt par acu ārstu Varšavā.
1887. gadā Zāmenhofs publicēja darbu — ''Lingvo internacia. Antaŭparolo kaj plena lernolibro un parakstīja to kā Doktoro Esperanto'', kas kļuva par jaunās valodas nosaukumu. Atlikušo mūžu strādāja par ārstu, paralēli tulkodams pasaules literatūru esperanto valodā. Laika posmā no 1907. līdz 1917. gadam astoņas reizes nominēts Nobela miera prēmijai, bet šo apbalvojumu nav ieguvis.
Miris 1917. gadā Varšavā, apglabāts Varšavas ebreju kapos. Zāmenhofam un viņa sievai Klārai Zāmenhofai (1863—1924) bija trīs bērni. Visa ģimene iesaistījās esperanto kustībā. Zāmenhofu dēls Ādams Zāmenhofs (1888—1940) un meitas Sofija Zāmenhofa (1889—1942) un Lidija Zāmenhofa (1904—1942), vēlāk visi gāja bojā holokaustā. Izglābās tikai mazdēls (Ādama Zāmenhofa dēls), slēpjoties zem izdomāta vārda Kšištofs Zaleskijs, ko vēlāk daļēji saglabāja — Luijs Kristofs Zaleskijs-Zāmenhofs (1925—2019). Mazdēls kļuva par inženieri, iesaistījās esperanto kustībā un nodzīvoja līdz 94 gadu vecumam. Mazdēla meita Margareta Zaleskija-Zāmenhofa arī ir kļuvusi par aktīvu esperantisti.