cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ieva Vinholde
Ieva Vinholde (dzimusi kā Ieva Vinvalka Ilzes un Jēkaba Vinvalku ģimenē), arī Vīnholde (1895—1980) bija šuvēja. Sākoties I Pasaules karam, 1915. gadā evakuējās uz Petrogradu, kur Markušēviča fabrikā strādāja par šuvēju. Pēc februāra revolūcijas 1917. g. uzņemta Lielnieku (boļševiku) partijas biedros, bet 1920. gada nogalē, sakarā ar biedru naudas nemaksāšanu ilgāk par 3 mēnešiem, jo tolaik nebija Petrogradā un fiziski nevarēja maksāt, automātiski izslēgta no KP (lielinieku) rindām. Jau 1921. gada aprīlī I.Vinholde atgriezās Latvijas Republikā, Kuldīgas apriņķa Vārmes pagastā. Pēc dažiem gadiem, 1924. gadā pārcēlās uz Rīgu un līdz 1940. g. strādāja kā šuvēja. Viņas klientu skaitā bija pazīstamā aktrise Anta Klints. I.Vinholde bija kreiso arodbiedrību aktīviste (1925), nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas biedre (1927) (partijas segvārds Kārlis), kā arī nelegālās LKP Centrālās komitejas locekle, un vienīgā, kura nebija arestēta kopā ar J.Kalnbērziņu, Ž.Spuri un citiem tā laika CK locekļiem.
Pēc Latvijas okupācijas Tautas Saeimas deputāte (1940), Latvijas Komunistiskās partijas Rīgas komitejas otrā sekretāre un Centrālkomitejas locekle (1940). 1941. gada sākumā I.Vinholde aizbrauca uz Ļeņingradu mācīties uz VK(b)P CK kursos. Sākoties Hitlera Vācijas iebrukumam PSRS, atsāka strādāt kā šuvēja Volodarska v.n. šūšanas fabrikā. No Ļeņingradas blokādes izvesta 1942. g. 3. februārī pa "Ledus ceļu" uz Kirovas apgabalu. Pabeigusi 1. kursu Timirjazeva Lauksaimniecības akadēmijā Maskavā. No 1944. gada 12. decembra līdz 1960. gada augustam strādāja par Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas kadru daļas vadītāju.
Latvijas PSR Augstākās padomes deputāte līdz 1947. gadam. LPSR Augstākās Padomes Prezidija locekle, no 1945. līdz 1947. gadam.
Zinovijs Birnovs
Zinovijs Birnovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju šaha problēmists, PSRS sporta meistars šaha kompozīcijā (1966).
Pamatprofesija: tehniķis celtnieks, 1931. gadā beidzis Maskavas celtniecības tehnikumu.
Šaha kompozīcija
1956. gadā izlaidis krājumu "На досуге", kas saturēja šaha uzdevumus, loģiskās un krustvārdu mīklas.
Etīdes piemērs
Etīdes risinājums:
Jošinobu Išii
Jošinobu Išii (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Edvīns Vecumnieks
Edvīns Vecumnieks (1935) ir latviešu arhitekts. Latvijas Mākslas akadēmijas docents, Latvijas Arhitektu savienības Valdes priekšsēdētājs (1989—1992).
Dzīvesgājums
Dzimis 1935. gada 21. aprīlī Viesītē. Mācījās Viesītes vidusskolā, ko absolvēja 1953. gadā. Līdz 1959. gadam studēja Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras fakultātē. Pēc tam strādāja par pieminekļu un muzeju daļas vecāko inženieri Kultūras ministrijā (1959—1961), inženieri konstruktoru ražošanas kombinātā LATTORGMONTĀŽREKLĀMA (1961—1963), arhitektu grupas vadītāju projektēšanas institūtā CENTROSOJUZ (1963—1970).
Kā institūta "Komunālprojekts" tehniskās daļas galvenais arhitekts (1970—1994) piedalījās Jūrmalas sanatorijas "Rīgas Jūrmala" projektēšanā (1972—1973), veidoja Rīgas veikalu, kafejnīcu un grāmatnīcu interjerus.
1985. gadā piedalījās Uzvaras parka monumenta projektēšanā Rīgā un Krišjāņa Barona pieminekļa izveidē Siguldā. 1987. gadā piedalījās Paula Stradiņa krūšutēla projektēšanā pie Viesītes vidusskolas (tēlnieks Kārlis Jansons). Pēc Latvijas valsts neatkarības atgūšanas laikā bija Latvijas Arhitektu savienības Valdes priekšsēdētājs (1989—1992), bija Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes, vēlāk Rīgas domes deputāts un Rīgas pilsētas attīstības komisijas vadītājs (1991—1993). No 1994. līdz 2003. gadam bija Vecumnieka arhitektu biroja vadītājs, kopš 2003. gada arhitektu biroja "Vecumnieks un Bērziņi" valdes loceklis, nodarbojās ar viesnīcu būvi Vecrīgā un Jūrmalā, kā arī izveidoja Otrā pasaules kara piemiņas ansambļus Lestenē un Rīgā.
2007.—2008. gada UEFA Čempionu līgas sezona
2007.—2008. gada UEFA Čempionu līgas sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 53. sezona un 16. zem UEFA Čempionu līgas nosaukuma. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Lužņiku stadionā Maskavā.
Par UEFA Čempionu līgas uzvarētājiem trešo reizi kļuva Anglijas klubs Manchester United, kas finālā, pēcspēles 11 metru soda sitienu sērijā, uzvarēja citu Anglijas komandu Chelsea. Pirmo reizi UEFA Čempionu līgas un Eiropas kausa finālā tikās divas Anglijas komandas.
Grupu turnīrs
Pirmo reizi UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā piedalījās Sevilla un Slavia Prague.
Šveice 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Šveice 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viena no 14 pārstāvošajām valstīm. Šajās olimpiskajās spēlēs tā bija pārstāvēta ar 2 sportistiem, kuri startēja divos olimpiskajos sporta veidos.
Šveice šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja 3 olimpiskās medaļas, 1 zelta un 2 sudraba. Visas šīs medaļas tika izcīnījis Luijs Cuters, kurš startēja vingrošanā.
Šveices pilsonis Šarls Šampo arī startēja šajās olimpiskajās spēlēs. Viņš dzīvoja Bulgārijas galvaspilsētā Sofijā, līdz ar to Bulgārijas Olimpiskā komiteja uzskata viņu par savu sportistu un viņa rezultāts līdz ar to tiek pieskaitīts pie Bulgārijas rezultāta šajās spēlēs.
Šaušana 25px
Šaušanā Šveici pārstāvēja 1 sportists — Alberts Baumanis. Viņš startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni un iegūstot 1294 punktus, izcīnīja 8. vietu.
Vingrošana 25px
Vingrošanā Šveice bija pārstāvēta ar Luiju Cuteru. Viņš startēja četrās vingrošanas disciplīnās, no kurām trijās izcīnīja medaļas. Zelta medaļu viņš izcīnīja vingrošanā uz zirga, bet sudraba medaļas izcīnīja atbalsta lēcienā un līdztekās.
Kauguru iela (Rīga)
Iela nosaukta Jūrmalas daļas — Kauguru — vārdā. Vēsturiskā Kauguru iela ilgstoši nebija caurbraucama (padomju laikā un arī pēc tam), pastāvot kā divi nesavienoti piebraucamie ceļi pie saimnieciskām teritorijām. Pēdējos gados iela atjaunota atkal kā caurbraucama visā tās garumā.
Ielu savienojumi
Kauguru iela ir savienota ar šādām ielām:
F. Marijs Ābrahams
F. Marijs Ābrahams (en, dzimis ) ir ASV aktieris. Kļuvis plašāk pazīstams, kad 1984. gadā attēlojis Antonio Saljēri filmā "Amadejs" (1984), par ko viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris, kā arī Zelta globusa balvu.
Ābrahams piedalījies arī tādās filmās kā "Visi prezidenta vīri" (1976), "Seja ar rētu" (1983), "Rozes vārds" (1986), "Pēdējais varonis" (1993), "Zvaigžņu ceļš: Sacelšanās" (Star Trek: Insurrection, 1998), Finding Forrester (2000), "Stāsts par Levinu Deivisu" (2013) un "Viesnīca "Diženā Budapešta"" (2014). Piedalījies arī Showtime seriālā "Svešais starp savējiem" (2012—2018), par ko viņš tika divreiz nominēts Emmy balvai.
Izdzīvošanas skola
"Izdzīvošanas skola" (en) ir 2008. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Stīvens Brills. Galvenās lomas atveido Ouens Vilsons, Neits Hārtlijs, Trojs Džentils, Deivids Dorfmans, Alekss Frosts, Leslija Manna un Džošs Peks. Filmas pirmizrāde notika.
Trīs bērni Emits, Raiens un Veids nolīgst lētu miesassargu, lai aizsargātos no kaušļiem skolā.
Psammītu struktūra
Psammītu struktūra ir klasiskās iežu struktūras paveids, kas raksturīgs smiltīm un smilšakmeņiem ar 1,0 līdz 0,1 mm lielu noapaļotu smilšu graudiņu pārsvaru. Pēc dažu autoru domām smilšu graudiņu lieluma augšējā robeža var būt 2-2,5 mm. Psammītu struktūra ir raksturīga smiltīm, smilšakmeņiem un piroklastiskiem iežiem. Atkarībā no drupu graudu izmēriem psammītu struktūru iedala dažādi, rupji (0,5—1 mm), vidēji (0,25—0,5 mm) un sīkgraudainā (0,1—0,25 mm), bet pēc formas ar stūrainiem, pusstūrainiem vai noapaļotiem graudiem.
Kārpcūka
Kārpcūka jeb parastā kārpcūka (Phacochoerus africanus) ir cūku dzimtas (Suidae) pārnadzis. Īpatnējā izskata dēļ kārpcūka ir viena no visraksturīgākajām Āfrikas savannas iemītniecēm. Jau iztālēm redzamie lielie ilkņi ir bīstams ierocis un piešķir dzīvniekam kareivīgu izskatu. Kārpcūka savu nosaukumu ieguvusi tai raksturīgo uz sejas augošo skrimšļaino izaugumu (kārpu) dēļ. Lai arī kārpcūkas jau gadsimtiem tiek medītas ādas un gardās gaļas ieguvei, sugas izdzīvošana kopumā nav apdraudēta.
Sistemātikas izmaiņas
Kārpcūkas agrākais zinātniskais nosaukums bija Phacochoerus aethipicus, bet mūsdienās šis nosaukums attiecas uz tuksneša kārpcūku, kas sastopama Austrumāfrikā. Nesenā pagātnē abas kārpcūku sugas tika sistematizētas kā viena suga, bet ģenētisko pētījumu rezultātu ietekmē tika veikta sistemātikas revīzija: vecāko zinātnisko nosaukumu mūsdienās lieto tuksneša kārpcūkas apzīmēšanai, bet biežāk sastopamajai sugai, parastajai kārpcūkai, tika dots jauns nosaukums Phacochoerus africanus.
Izplatība
Kārpcūka lielā skaitā sastopama atklātā savannā Āfrikas centrālajā daļā, no Mauritānijas austrumos līdz Etiopijai rietumos, kā arī Namībijā un Dienvidāfrikas austrumos. Ziemeļāfrikā izplatīta tikai uz dienvidiem no Sahāras, reizēm iemaldoties Sāhilas joslā.
Izskats
Kārpcūka ir vidēji liels, masīvs zālēdājs. Tēviņi ir izteikti lielāki un smagāki (par apmēram 20% ) nekā mātītes. Ķermeņa garums ir 90—150 cm, augstums skaustā 63,5—85 cm, svars mātītei 45—75 kg, tēviņam 60—150 kg. Kārpcūkai ir gari, izliekti augšējie ilkņi, tēviņam tie ir 25,5—63,5 cm gari, mātītei 15,2—25,5 cm. Ilkņi šķērsgriezumā ir taisnstūrveida, augstumā apmēram 4,5 cm, platumā 2,5 cm. Apakšējie ilkņi ir īsāki, smailāki un asi kā naži, notrinoties pret augšējiem ilkņiem. Ilkņus kārpcūka lieto zemes rakšanai, savstarpējām cīņām dominances noteikšanai un aizsardzībai pret plēsējiem. Īpaši dziļas rētas pretiniekam spēj iegriezt apakšējie ilkņi.
Uz sejas ir trīs pāri kārpu. Pirmais pāris atrodas zem acīm (orbitālās kārpas), tēviņiem šīs kārpas var izaugt 15 cm garas. Otrais kārpu pāris (preorbitālās kārpas) atrodas acu līnijā purna galā, mātītēm šīs kārpas tikpat kā nav attīstījušās, un platas zemžokļa jeb vaigu kārpas, uz kurām aug balti sari. Kārpcūkai ir liela, masīva galva, uz kuras aug krēpes un kuras turpina augt arī uz muguras, apmēram līdz vidum. Ķermeni klāj tumši pelēki vai brūni, reti augoši sari, lai gan, cūkai regulāri vārtoties dubļos, krāsa var šķist sarkana vai dzeltena. Aste ir gara, tieva un pašā gala ir neliels pušķītis. Skrienot kārpcūka vienmēr paceļ savu asti stāvus gaisā. Emalja ilkņiem ātri nodilst, īpaši augšējiem.
Uzvedība
Kārpcūkas mājo atklātā savannā un pustuksnešos, izvairoties no meža un biezām krūmu audzēm. Tās sastopamas arī Kilimandžāro līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Kārpcūkas ir aktīvas dienas gaišajā laikā, bet naktīs tās salien alās, lai būtu pasargātas no plēsējiem. Lai gan kārpcūkas savas alas spēj izrakt pašas, tomēr biežāk tās ieņem citu dzīvnieku pamestās alas, ļoti iecienītas ir cauruļzobja alas. Alā kārpcūka ielien atmuguriski, turot galvu izejas virzienā. Karstās dienās cūkas mēdz atvēsināties, izvārtoties dubļos, bet vēsās dienās tās guļ, cieši saspiedušās kopā. Reizēm var novērot, ka kārpcūkas atļauj sevi apkopt svītrainajam mangustam vai sarkandibena mērkaķim, kas no ādas nolasa ērces.
Kārpcūku savstarpējās attiecības
Atkarībā no dzimuma kārpcūkas dzīvo vai nu baros (mātītes un to mazuļi), vai ir vienpatņi (pieaugušie tēviņi). Katram baram ir teritorija, bet kopumā kārpcūkas nav teritoriālas. Baru teritorijas mēdz pārklāties, un tie izmanto vienas un tās pašas barošanās, dzeršanas un atpūtas vietas. Jaunās mātītes paliek savas mātes barā, bet tēviņi baru pamet apmēram 2 gadu vecumā, tomēr paliek bara teritorijas robežās. Jaunie tēviņi apvienojas vecpuišu baros, bet pieaugušie tēviņi kļūst vienpatņi, pievienojoties mātīšu baram tikai pārošanās sezonas laikā. Pieaugušie tēviņi izveido teritoriju, kas pārklājas ar vairāku mātīšu baru teritorijām. Vienā mātīšu barā ir apmēram 18 īpatņi.
Lai arī kārpcūkas spēj cīnīties, piemēram, tēviņi ir ļoti agresīvi viens pret otru pārošanās sezonas laikā, briesmu gadījumā cūkas parasti vispirms cenšas aizbēgt. To galvenie ienaidnieki ir cilvēks, lauva, leopards, gepards, krokodils, hiēnsuns un plankumainā hiēna. Sivēnus medī arī lielie plēsīgie putni. Tomēr, ja mātītei ir mazi sivēni, tā kļūst ļoti agresīva un bezbailīga, nereti iesaistoties cīņā pat ar lielajiem plēsējiem.
Barošanās ieradumi un barība
Kārpcūka ir visēdāja, bet tās pamatbarība ir zāle, augu saknes. Tā barojas arī ar ogām un augļiem, koku mizu, sēnēm, kukaiņiem, putnu olām un maitu. Barības veids mainās atkarībā no sezonas. Lietus sezonas laikā kārpcūkas, līdzīgi kā zālēdāji, ganās savannā, kur aug īsa, svaiga zāle. Sausās sezonas laikā galvenā barība ir saknes, gumi un sīpoli, kas ar priekškāju un šņukura palīdzību tiek izrakti no zemes. Tā kā šim dzīvniekam ir samērā īss kakls, ēdot tas samērā bieži nometas ceļos, atbalstoties uz speciāliem ceļgalu spilventiņiem. Šādā pozā kārpcūka barošanās laikā spēj arī pārvietoties. Kārpcūkas parasti ir visai klusi dzīvnieki, taču ēdot tām tīk rukšķināt.
Vairošanās
Kārpcūkas ir neparedzamas, jo baram nav kādas noteiktas pārvietošanās rutīnas, tad riesta laikā tēviņi izmanto divējādas taktikas. Vienā no tām tēviņš neklejo, bet paliek vienā un tajā pašā vietā, gaidot, kad mātīšu bars ieradīsies pats. Otrs veids ir ļoti aktīvs — tēviņš izseko mātīšu baru, kas aiz sevis atstāj dažādas smaržu zīmes, un cīnās ar citiem tēviņiem par mātītes labvēlību. Dominantais tēviņš padzen pārējos tēviņus. Cīņas ir agresīvas un mežonīgas, tomēr bīstamie apakšējie ilkņi parasti netiek izmantoti un tēviņi reti viens otru savaino. Mātīte parasti tiek sagaidīta pie alas izejas. Pirms sapārošanās tēviņš tai izrāda uzmanību, riņķojot un sekojot mātītei visur, kur viņa iet, raidot skaņas, kas atgādina motora rūkoņu.
Grūsnība ilgst 5—6 mēnešus. Pietuvojoties dzemdību brīdim, mātīte pamet dzimto baru, lai dzemdētu vientuļā alā. Parasti piedzimst 2—4 sivēni (kopumā 2—8 mazuļi). Kārpcūkām ir tikai divi pāri piena dziedzeru, tādēļ tām ir grūti izbarot vairāk nekā četrus mazuļus. Sivēni paliek savā dzimšanas alā vairākas nedēļas. Dienas lielāko daļu mazuļi pavada vieni paši, piespiedušies viens pie otra. Mazuļiem nav apspalvojuma un atrašanās alā ir ļoti svarīga, lai sivēni pirmajās dienās nenosaltu. Māte baro viņus pusdienlaikā un vakarā. Ja mātīte zaudē sivēnus, tai ir tendence pieņemt svešus mazuļus, tādējādi bara sivēni iegūst vairākas zīžamas sievēnmātes. Apmēram 2—3 nedēļu vecumā mazuļi sāk ganīties un ēst zāli, bet māte tos pilnībā pārtrauc zīdīt apmēram 6 mēnešu vecumā. Kārpcūkas piedzimst pelēksārtas, viņām nav svītru, kā, piemēram, mazām mežacūkām. Dzimumbriedumu kārpcūkas sasniedz 18—20 mēnešu vecumā, lai gan kārpcūkas parasti nepārojas līdz 4 gadu vecumam.
Sistemātika
Kārpcūkai ir 4 pasugas:
Takao Nišijama
Takao Nišijama (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Kūdras iela (Rīga)
Kūdras iela ir Rīgas iela Kurzemes rajonā, Zasulauka apkaimē. Kūdras iela sākas krustojumā ar Vīlipa un Dzirciema ielām un beidzas krustojumā ar Elvīras ielu. Kopējais ielas garums ir 192 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Kūdras ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve.
Pirmoreiz sastopama 1885. gada kartogrāfiskajā materiālā ar tagadējo nosaukumu. Rīgas adrešu grāmatās sastopama no 1963. gada ar nosaukumu Torfa iela.
Ielu savienojumi
Kūdras iela ir savienota ar šādām ielām:
People's Choice balva
People's Choice balva (en) ir ikgadēja ASV balva, kurā apbalvo izklaides jomā strādājošus cilvēkus, par kuriem tiešsaistē nobalso sabiedrība un fani. Apbalvošanas ceremonija notiek katru gadu kopš 1975. gada. Sākotnēji uzvarētājus noteica, izmantojot kompānijas Gallup aptaujas, bet sākot ar 2005. gadu balsošana norisinās internetā.
Balvas autors ir Bobs Staivers, kas producēja pirmo balvas pasniegšanas ceremoniju 1975. gadā. Pirmās balvas saņēma 1974. gada iecienītākā filma "Dzelonis", gada iecienītākā kinoaktrise — Bārbra Streisande, bet par iecienītāko kinoaktieri kļuva Džons Veins. Līdz šim visvairāk balvas saņēmusī persona ir Elena Didženeresa, kas kopumā saņēmusi 20 balvas.
1982. gadā Staivers pārdeva People's Choice balvu uzņēmumam Procter & Gamble Productions (P&G); P&G īpašumā esošo balvas pasniegšanas ceremoniju pārraidīja CBS, un Procter & Gamble zīmoliem bija ekskluzīvs reklāmas laiks visā televīzijas pārraidē.
Dzeltenais grīslis
Apraksts
Dzeltenais grīslis ir daudzgadīgs, 20-60 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītis ir ar skaidri nodalītu, divzobainu knābīti.
Augs veido blīvu ceru, tas ir gaiši dzeltenīgi zaļš. Stublājs ir asi trīsšķautņains. Auga lapas ir 0,3-0,5 cm platas, mazliet īsākas nekā stublājs. Stublāja galā ir viena vīrišķo ziedu vārpiņa, tūlīt zem tās ir 2—3 ieapaļas, sēdošas sievišķo ziedu vārpiņas (apakšējā vārpiņa nereti ar īsu kātiņu). Sievišķo vārpiņu seglapas ir ļoti garas, tās parasti pārsniedz ziedkopu. Augļa pūslītis ir dzeltenzaļš, 0,4-0,7 cm garš, knābītis garš, divzobains, mazliet atliekts. Katra sievišķā vārpiņa augļu gatavības laikā izskatās diezgan izspūrusi. Segplēksne ir dzeltenbrūna, gals ir diezgan strups, pūslīti sedz ne vairāk kā līdz divām trešdaļām tā garuma. Zied maijā, jūnijā.
Klaucēni
Klaucēni (arī Klaucāni) ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V858.
Stack Overflow
Stack Overflow ir vietne, ko 2008. gadā izveidoja Džefs Etvuds un Džoels Spolskis. Tajā pieejamas atbildes uz dažādiem lietotāju uzdotiem ar programmēšanu saistītiem jautājumiem. Šī ir daļa no Stack Exchange jautājumu un atbilžu mājaslapu tīkla (izveidots vēlāk), kurā iespējams uzdot jautājumus par citām specifiskām tēmām. Vietni pārvalda uzņēmums Stack Exchange, Inc., kas pieder Nīderlandes investīciju uzņēmumam Prosus.
Latvijas Valsts mežzinātnes institūts "Silava"
Latvijas Valsts mežzinātnes institūts "Silava" (saīsināti LVMI Silava) ir vadošais mežzinātnes centrs Latvijā.
Zinātniskais institūts atrodas Zemkopības ministrijas pārraudzībā.
Stack Overflow
2021. gada 2. jūnijā tika paziņots, ka vietni par aptuveni 1,8 miljardiem ASV dolāru iegādāsies Nīderlandes investīciju uzņēmums Prosus; darījums pabeigts 2. augustā.
Latvijas Valsts mežzinātnes institūts "Silava"
Vēsture
Institūta aizsākumi datējami ar 1946. gadu, kad tika nodibināts Mežsaimniecības problēmu institūts. Laika periodā līdz 1991. gadam notika daudzkārtējas reorganizācijas, līdz 1991. gadā Institūts ieguva nosaukumu — Latvijas Valsts mežzinātnes institūts "Silava".
Nobujuki Oiši
Nobujuki Oiši (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Latvijas Valsts mežzinātnes institūts "Silava"
Darbība
Institūtā pētniecība tiek realizēta šādos mežzinātnes virzienos:
Marina Makropulu
Marina Makropulu (gr; dzimusi kā Marina Pogoreviči (ro) Ploještos) ir Rumānijā dzimusi Grieķijas starptautiskā lielmeistare šahā (1982).
Biogrāfija
Daudzkārtējās Rumānijas sieviešu šaha čempiones Marijas Albulecas meita. Šahu iemācījusies spēlēt desmit gadu vecumā. 1980. gadu sākumā bijusi viena no vadošajām Rumānijas šahistēm. Rumānijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi trīs medaļas: zelta (1984) un 2 sudraba (1980, 1983). 1981. gadā Bidgoščā uzvarējusi Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla zonas turnīrā un ieguvusi tiesības spēlēt starpzonu turnīrā, kurā 1982. gadā ieņēmusi 7. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā viņai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Bija pirmā Rumānijas šahiste, kas saņēmusi šo nosaukumu.
1987. gadā apprecējusies un pārgājusi Grieķijas pilsonībā. Deviņas reizes uzvarējusi Grieķijas sieviešu šaha čempionātos (1990, 1994, 1996, 1998, 1999, 2004, 2007, 2011, 2022). 1990. gadā Kualalumpurā piedalījusies savā otrajā Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā dalījusi 13. vietu. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte, tajā skaitā četras reizes uzvarējusi Atēnu starptautiskajā šaha turnīrā Acropolis (1982, 1987, 1988, 1991) un 2005. gadā dalījusi pirmo vietu turnīrā Gengānā (Francija).
Pārstāvējusi Rumānijas un Grieķijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Pazīstama arī kā šaha trenere. 2011. gadā saņēmusi FIDE treneres nosaukumu.
Pa baltā furgona pēdām
"Pa baltā furgona pēdām" ir uzņemta Latvijas mākslas filma. Filma uzņemta pēc Zentas Ērgles stāstu motīviem.
Sižets
Trim draugiem ir brīnišķīgs sapnis - pūkains sanbernāra kucēns. Viņi grib nopirkt sanbernāru un doties ceļā uz Ziemeļpolu. Sapņa īstenošana prasa naudu, bet zēniem tās nav. Nejauši viņi kādā pamestā mājā atrod apslēptu mantu. Laimes brīdis ir īss, jo sākas cīniņš ar ļaunprātīgu sāncensi.
Kārlis Gailis (būvinženieris)
Kārlis Gailis (1901—1994) bija ievērojams Latvijas būvinženieris, darbojies gan kā praktiķis, gan kā akadēmiķis. Savā jomā strādājis gan pirms Latvijas okupācijas, gan tās laikā.
Biogrāfija
Kārlis Mihails (Miķelis) Gailis dzimis 1901. gada 8. martā, Stienes muižā un kristīts Liepupes baznīcā. Viņa vecāki pēc neilga laika pārceļas uz Inciemu, kur tēvs strādā Inciema muižā par dārznieku (Anšlavs Eglītis šo muižu vēlāk apraksta savā grāmatā "Pansija pilī"). Pēc Lēdurgas pagastskolas beigšanas Kārlis dodas uz Rīgu, kur dzīvo pie radinieka optiķa Eduarda Gaiļa un studē Latvijas Universitātes būvinženierijas fakultātē. Fakultāti absolvējis 1929. gada 16. maijā.
Strādājis Latvijas Universitātē (vēlāk - Politehniskajā Institūtā) par docentu. Bijis arī Šoseju un zemes departamenta vecākais inženieris (1939. gadā).
Dzīvojis Rīgā, Sporta ielā 3. Sieva: Marta Gailis (dzimusi Bajārs). Trīs bērni (divas meitas un viens dēls). Miris 1994. gada 2. februārī. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Zinātnisko pētījumu joma
Latvijas grants un akmeņu noderība betona celtnēs.
Ievērojamākie darbi
Tilts pār Gauju Siguldā, virsbūves projekts (pie šī tilta strādājis divas reizes: pirms Otrā pasaules kara - atklāšana 1937. gada 23. jūlijā, un pēc tā (1950. gadā), jo tilts 1941. gadā tika uzspridzināts)
Tilts pār Lielupi Jelgavā, atklāts 1939. gadā (uzspridzināts, Otrā pasaules kara beigās atkāpjoties vācu karaspēkam)
Lauma Fabrics
SIA "Lauma Fabrics" ir Latvijas tekstilizstrādājumu ražošanas, aušanas un audumu ražošanas uzņēmums, kas atrodas Liepājas speciālajā ekonomiskajā zonā Liepājas Ziemeļu priekšpilsētā. Uzņēmumu kopš 2018. gada pārvalda SIA European Lingerie Group un Helike Holdings OU, patiesais labuma guvējs ir Igaunijas uzņēmējs Indreks Rahumā (Indrek Rahumaa).
"Lauma Fabrics" eksportē vairāk nekā 80% savas produkcijas uz vairāk nekā 20 dažādām pasaules valstīm.
Vēsture
Tekstilrūpniecības uzņēmums "Lauma" dibināts 1971. gadā, 1977. gadā pilnīgi pabeidza uzņēmuma celtniecību, ražošanas korpusi aizņēma 11 ha, 1981. gadā strādājošo skaits sasniedza 5000 cilvēku.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to 1991. gada 4. jūnijā pārveidoja par valsts firmu “Lauma”, bet 1994. gadā par AS “Lauma”. 2004. gadā to iegādājās Igaunijas investīciju kompānija “Alta Capital”, kas 2005. gadā nodibināja divus meitas uzņēmumus — “Lauma Lingerie” un “Lauma Fabrics”. AS “Lauma” padomes priekšsēdētājs kopš 2007. gada bija Spānijas pilsonis Leibs Rikardo Rehters, viņa vietnieks Igaunijas pilsonis Indreks Rahumā. 2010. gadā Rīgas rajona tiesa pieņēma lēmumu par “Alta Capital Partners” maksātnespējas procesa uzsākšanu.
2005. gadā dibinātā SIA “Lauma Fabrics” ražo mežģīnes, trikotāžas adījumus, lentes un citus materiālus sieviešu veļas šūšanai. Tā vienīgais īpašnieks ir AS “European Lingerie Group”, kas iegādājās arī Vācijas veļas ražošanas uzņēmumu “Felina”, izplatīšanas kompāniju Krievijā “AO Avangard”, kā arī veļas mazumtirgotāju internetā “Dessus-Dessous”.
2019. gadā SIA "Lauma Fabrics" reģistrēja meitas uzņēmumu SIA “Lauma Medical” medicīnisko izstrādājumu elastīgo saišu, jostu, pārsēju u.c. ražošanai un izplatīšanai.
Latvijas Republikas cilvēktiesību valsts ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas cilvēktiesību valsts ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1993. gada līdz 1995. gadam.
2018. gada Dwars door Vlaanderen
2018. gada Dwars door Vlaanderen bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 28. martā. Tā bija 73. reize, kad notika Dwars door Vlaanderen sacensības un tās bija 12. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Otro gadu pēc kārtas sacensībās uzvarēja Īvs Lampārts () – kļūstot par pirmo braucēju, kas šajās sacensībās uzvarējis divos secīgos gados. Viņš finišēja divas sekundes pirms ' Mikes Tēnisena un Sepa Vanmarkes (').
Komandas
Tā kā šīs sacensības UCI Pasaules tūres kalendāram tika pievienotas tikai 2017. gadā, tad tika ielūgtas visas UCI WorldTeam komandas, bet dalība nebija obligāta. Piedalījās septiņpadsmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām — visas izņemot , par vienu vairāk kā iepriekšējā gadā. Papildus tika uzaicinātas astoņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
Kacujoši Kuvahara
Kacujoši Kuvahara (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||2||0
Buliņi (Sarkaņu pagasts)
Buliņi ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V858.
Viljams Kvists
Viljams Kvists Jergensens (dk; dzimis ) ir bijušais Dānijas futbolists, pussargs, Dānijas futbola izlases dalībnieks.
Sasniegumi
København
Individuālie sasniegumi
Deutsches Reich
Deutsches Reich var būt:
Andra Manfelde
Andra Manfelde (dzimusi 1973. gada 26. septembrī Kuldīgā) ir latviešu rakstniece.
Biogrāfija
A. Manfelde dzimusi un augusi Kuldīgā. Jaunības gados bija atkarīga no narkotikām, no 1993. gada dzīvoja rehabilitācijas komūnā "Krusta skola" Krimuldā. 2002. gadā viņa beidza Rīgas dizaina un mākslas vidusskolu tēlniecības specialitātē. 2002. gadā sāka publicēt dzejoļus periodiskajos izdevumos. "Literatūras gada balvas 2003" ceremonijā saņēma žurnāla "Luna" speciālbalvu par šajā žurnālā publicēto dzejoļu kopu.
2005. gadā viņa izdeva debijas dzejoļu krājumu "Tranšejas dievi rok", kurš saņēma Ojāra Vācieša prēmiju (2005). Tajā pašā gadā iznāca viņas pirmais romāns "Adata", kurā daļēji autobiogrāfiski attēlota jaunas meitenes atkarība no narkotikām. Romāns guva popularitāti, un pēc tā motīviem A. Manfelde sacerēja libretu Zigmara Liepiņa mūziklam "Adata", kura pirmizrāde notika 2007. gadā Nacionālajā teātrī. Iestudējuma populārākā dziesma "Ja tu man esi" saņēma Autortiesību bezgalības balvu. 2012. gadā grāmata tika izdota atkārtoti. 2008. gadā iznāca otrais dzejoļu krājums "Betona svētnīcas", par kuru A. Manfelde saņēma Annas Dagdas balvu. Krājums tika nominēts Dzejas dienu balvai.
2011. gadā rakstniece pārcēlās uz dzīvi Liepājas Karostā. Stāsts "Saules pulksteņa protokols" ievietots 20. gadsimta Latvijas vēsturei veltītā stāstu krājumā "Mēs. XX gadsimts" (2011). Romāns "Dzimtenīte" apbalvots R. Gerkena un Rakstnieku savienības romānu konkursā, grāmata bija nominēta Literatūras gada balvai.
2017. gadā Latvijas 20. gadsimta vēsturisko romānu sērijā izdotais darbs "Virsnieku sievas" saņēma E. Līva piemiņas balvu "Krasta ļaudis". Bērnu grāmatai "Kurš no mums lidos?" piešķīra 2018. gada Literatūras gada balvu kā labākajai bērnu grāmatai.
Barbara Perniči
Barbara Perniči (it; dzimusi Triestē) ir Itālijas FIDE meistare šahā un zinātniece.
Biogrāfija
No 1970. gadu vidum līdz 1980. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Itālijas šahistēm. Piecas reizes uzvarējusi Itālijas sieviešu šaha čempionātos (1974, 1977, 1978, 1979, 1981). Pārstāvējusi Itālijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1976, 1980-1982), un individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1982) medaļu. Vēlākajos gados pārtraukusi šahistes karjeru.
Ieguvusi doktora grādu elektronikā Milānas Politehniskajā Universitātē un datorzinātnē Stenforda Universitātē. Bijusi pasniedzēja Udīnes Universitātē. Kopš 1993. gada ir profesore Milānas Politehniskajā Universitātē.
Latvijas Republikas budžeta valsts ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas budžeta valsts ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1993. gada līdz 1994. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Kārlis Freimanis (gleznotājs)
Kārlis Freimanis ( — ) bija latviešu gleznotājs un grafiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1909. gada 4. jūlijā Talsos. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā devās bēgļu gaitās, mācījās Toropecas bēgļu skolā (1917-1918). gadam. Pēc atgriešanās dzimtenē mācījās Talsu pilsētas pamatskolā, tad Talsu Valsts vidusskolā (1920-1926). Strādāja par dekoratoru un skatuves meistaru Ventspils latviešu teātrī (1928-1929), piedalījās izstādēs. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas (1929-1935) Dekoratīvās glezniecības meistardarbnīcā, līdztekus arī Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē (1932-1934). Strādāja par zīmēšanas, mākslas, vēstures un rokdarbu skolotāju Talsu Valsts vidusskolā (1934-1935). No 1937. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā bija Valsts ceļojošā teātra galvenais mākslinieks, Tēlotājas mākslas kooperatīva biedrs. Pēc kara beigām 1945. gadā strādāja par mācību daļas vadītāju Kuldīgas daiļamatniecības vidusskolā, tad par zīmēšanas un kompozīcijas pedagogu Rīgas daiļamatniecības vidusskolā, līdztekus bija mākslinieks restaurators Valsts literatūras muzejā, mākslinieks kombinātā “Māksla” (1961–1969). 1969. gadā pensionējās.
Miris 1987. gadā, apglabāts Meža kapos.
Aleksandrs Mogiļnijs
Aleksandrs Mogiļnijs (ru; dzimis ) ir bijušais krievu hokejists, spēlējis labās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2013) ir KHL kluba Vladivostokas "Admiral" ģenerālmenedžeris. Viens no neformālā Trīs zeltu kluba biedriem.
Spēlētāja karjera
Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis PSRS līgas klubu Maskavas CSKA, kā arī NHL klubus Bufalo "Sabres", Vankūveras "Canucks", Ņūdžersijas "Devils" un Toronto "Maple Leafs". 1988. gada NHL draftā viņu "Sabres" izraudzījās ar kopējo 89. kārtas numuru. 2000. gadā "Devils" sastāvā izcīnīja Stenlija kausu. 1992.—1993. gada sezonā A. Mogiļnijs kopā ar Tēmu Selenni bija līgas līderis gūtajos vārtos. 2002.—2003. gada sezonā viņš saņēma Lēdijas Bingas balvu kā korektākais spēlētājs attiecīgajā sezonā. NHL karjeras laikā piedalījies četrās Visu zvaigžņu spēlēs (1992, 1993, 1994, 1996), tāpat divas reizes spēlētājs tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā izlasē.
PSRS hokeja izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu un 1989. gada Pasaules čempionātā.
2018. gada Flandrijas tūre
2018. gada Flandrijas tūre bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 1. aprīlī. Tā bija 102. reize, kad notika Flandrijas tūres sacensības un tās bija 13. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Komandas
Tā kā Flandrijas tūre bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
Gruzijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Gruzijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Gruzija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1996. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1994. gada.
Benedikts XIII
Pāvests Benedikts XIII (, dzimis, miris ), īstajā vārdā Pjetro Frančesko Orsīni (Pietro Francesco Orsini), bija Romas pāvests no līdz. Viņš bija trešais un pēdējais Orzīni dzimtas pāvests.
Masanobu Idzumi
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Lietuvas 1926. gada apvērsums
'''Lietuvas 1926. gada apvērsums (lt, tautā saukts arī par "tautinieku apvērsumu'''") bija militārs valsts apvērsums Lietuvā, kurā tika gāzta demokrātiski ievēlētā valdība un tās vietā nāca autoritārs režīms Antana Smetonas vadībā. Apvērsums norisinājās 1926. gadā no 16. decembra nakts līdz 17. decembra pēcpusdienai.
Apvērsuma rīkotāji un veicēji primāri bija militāristi, mūsdienās pastāv dažādi viedokļi, cik liela bija A. Smetona loma apvērsuma sagatavošanā. Apvērsumā pie varas nāca tolaik konservatīvākā lietuviešu partija — Lietuvas Nacionālā apvienība jeb "tautinieki". Pirms apvērsuma tā bija salīdzinoši jauna un maz ietekmīga partija, kuras rindās bija tikai ap 2000 biedru, 1926. gada parlamenta vēlēšanās tā Seimā ieguva tikai trīs deputātu krēslus.
Savukārt Lietuvas Kristīgo demokrātu partija, kurai bija lielākais deputātu skaits Seimā, sadarbojās ar militāristiem, kas veica apvērsumu, dodot leģitimitāti apvērsumam, bet tā atteicās ieņemt galvenos amatus jaunajā valdībā un pameta to 1927. gada maijā. Pēc tam tā pārtrauca spēlēt tiešu lomu politiskajā dzīvē. Savukārt Smetona un viņa partija palika pie varas līdz pat valsts bojāejai 1940. gadā, kad tās pastāvēšanu pārtrauca padomju okupācija.
Priekšvēsture
Polijas dalīšanā 1795. gadā Lietuva tika inkorporēta Krievijas impērijā, savukārt Pirmā pasaules kara laikā to okupēja Vācijas impērija. Ar Lietuvas neatkarības deklarāciju 1918. gada 16. februārī tika proklamēta patstāvīga Lietuvas valsts izveide. Tomēr vēl nākamos divus gadus valsts bija ierauta militārajā konfliktā — Lietuvas brīvības cīņās, atliekot tās starptautisko atzīšanu un pastāvīgu politisko institūciju izveidi. Jaunizveidotajai Lietuvas armijai, lai nosargātu neatkarību, nācās cīnīties ar lielinieku, bermontiešu un arī poļu karaspēku. 1920. gada oktobrī Polija anektēja Viļņu — Lietuvas vēsturisko galvaspilsētu, kā arī tai pieguļošās teritorijas. Vēlāk, starpkaru periodā šī pretrunīgi vērtētā rīcība radīja aizvien pieaugošas nesaskaņas starp abām valstīm. Lietuvas otrā lielākā pilsēta — Kauņa tika pasludināta par valsts pagaidu galvaspilsētu.
Lietuvas Satversmes sapulce, kas 1919. gada aprīlī tika ievēlēta tautas vēlēšanās, izpildot savu pamatuzdevumu, 1922. gada augustā pieņēma valsts pamatlikumu — Lietuvas konstitūciju. Tā paša gada oktobrī tika ievēlēts pirmais Seims. Konstitūcijas pieņemšanas laikā starp asāk diskutētajiem jautājumiem bija valsts iekārtas uzbūve, tajā skaitā jautājums par prezidenta nozīmi un pilnvarām. Galu galā konstitūcijā tika noteikts ievērojams valdības pilnvaru ierobežojums par labu parlamentam — Seimam. Vēlēšanu kārtība paredzēja, ka tauta ik pēc trim gadiem ievēl jaunu parlamentu, kas savukārt ik reizi ievēl prezidentu. Prezidentam bija piešķirtas pilnvaras uzaicināt valdības vadīšanai premjerministru, kuram piekrita ministru uzaicināšana valdībā. Prezidenta ievēlēšana bija aprobežota ar diviem termiņiem pēc kārtas. Praksē parlamentārā sistēma Lietuvā izrādījās nestabila — no 1918. līdz 1926. gadam kopumā tika izveidoti deviņi ministru kabineti.
Galvenie politiskie līderi, kas darbojās politikā apvērsuma priekšvakarā, bija aktīvi piedalījušies cīņā par valsts neatkarību, kā arī līdzdarbojušies pirmajos tās pastāvēšanas gados. Antans Smetona bija pirmais Lietuvas prezidents no 1919. aprīļa līdz 1920. gada jūnijam. Lai arī vēlāk viņš attālinājās no aktīvās politikas, tomēr presē Smetona publicēja kritiskus rakstus par politiku, 1923. gadā par savu darbību publicistikā viņš bija spiests neilgu laiku pavadīt cietumā. Augustīns Voldemārs pārstāvēja Lietuvu Brestļitovskas miera līguma sarunā un vēlāk bija premjerministrs, aizsardzības un ārlietu ministrs. No darba valdībā atkāpies 1920. gadā, arī Voldemārs pievērsās politiskajai publicistiskai, par ko līdzīgi Smetonam uz neilgu laiku tika ieslodzīts cietumā. Kazis Griņus bija vadījis pēckara I repatriācijas komisiju un vēlāk sesto ministru kabinetu, tāpat Griņus bija pirmā un otrā Seima deputāts. Mikolas Sleževičs bija pirmais Lietuvas premjerministrs no 1918. līdz 1919. gadam, 1920. gadā vadījis Lietuvas Bruņoto spēku izveidi, kā arī bija otrā Seima deputāts.
Trešā Seima vēlēšanas
Pēc vēlēšanām Zemnieku tautas apvienība un sociāldemokrāti izveidoja kreiso koalīciju, atstājot kristīgos demokrātus opozīcijā. Tomēr šīm divām partijām nebija vairākuma parlamentā, līdz ar to tām nācās uzaicināt koalīcijā piedalīties arī minoritātes — vāciešus no Klaipēdas, poļus un ebrejus. 7. jūnijā Kazis Griņus tika ievēlēts par trešo Lietuvas prezidentu un Mikolas Sleževičus kļuva par premjerministru. Viņi abi pārstāvēja Zemnieku tautas apvienību.
Iemesli
Par apvērsuma iemesliem vēsturnieku lokā joprojām nav vienprātības. Noskaņa valstī kopumā bija satraucoša, vairāki vēsturnieki ir norādījuši uz specifiskiem precedentiem 1920. gados Eiropā, kas varēja ietekmēt situāciju, tajā skaitā Benito Musolīni 1922. gada apvērsmu Itālijā un 1926. gada apvērsumu Polijā, kuru veica Juzefs Pilsudskis. Savukārt citi vēsturnieki saista apvērsumu ar daudz plašākām tendencēm Eiropā, kas 1930. gados noveda pie nedemokrātisku valdību nākšanas pie varas vairākumā Eiropu valstu. Nenobriedusī demokrātija izpaudās nespējā rast kompromisus, biežās valdības maiņas radīja nepārtrauktas politiskās krīzes iespaidu. Vēsturnieki ir norādījuši arī uz nepamatoti lielajām bailēm no komunisma kā vienu no faktoriem kopā ar stabila centrisku spēku, kas varētu vienot un stabilizēt labējās un kreisās partijas, kuras viena otru apsūdzēja boļševismā un fašismā, trūkumu. Vēsturnieks Anatols Līvens Smetonu un Voldemāru raksturojis kā apdalītus patiesos neatkarības kustības varoņus, kuri bija atmetuši cerības atgriezties pie varas demokrātiskā ceļā.
Pēc vēlēšanām Griņa un Sleževiča valdība atcēla karastāvokli, kas joprojām bija spēkā Kauņā un citās pašvaldībās, tādējādi atjaunojot demokrātiskās brīvības, kā arī noteica plašu amnestiju politieslodzītajiem. Pirmo reizi Lietuva kļuva patiesi demokrātiska. Tomēr pārmaiņas nesastapa vispārēju atbalstu. Daudzi no atbrīvotajiem cietumniekiem bija komunisti, kuri steidzīgi izmantoja atjaunoto vārda/pulcēšanās brīvību, lai 19. jūnijā organizētu protesta akciju Kauņā, kurā piedalījās ap 400 cilvēku. Lai arī protests tika izgaiņāts, jaunās valdības opozīcija prostestu kā platformu publiskam uzbrukumam pret valdību, pārmetot tai, ka tā ļauj aizliegtām organizācijām (Lietuvas komunistiskā partija bija aizliegta) brīvi turpināt savu darbību. Neskatoties uz tā lokālo raksturu, incidents tika pasniegts kā liels draugs sabiedrībai un militāristiem. Valdība tika apsūdzēta nespējā tikt ar to galā.
Citu publisko rezonansi izsauca notikums, kad valdība, vēloties iegūt minoritāšu atbalstu, atļāva Lietuvā 80 poļu skolu atvēršanu. Iepretim minētajam Polijas valdība tajā laikā slēdza lietuviešu skolas Viļņas reģionā, par kuru pastāvēja strīds. Koalīcijas valdība tieši uzbruka/izsauca konfrontāciju, piedāvājot 1927. gada budžetu, kas paredzēja garīdzniecības algu samazināšanu un katoļu skolu subsīdiju samazināšanu. Turpmāk strīdi izvērsās arī par piedāvāto militārās reformas, kas paredzēja nesaudzīgu samazinājumu Ap 200 konservatīvo virsnieku zaudēja amatu. Militāristi uzsāka gatavošanos valsts apvērsumam.
Sagatavošanās
1926. gada 20. septembrī pieci armijas virsnieki kapteiņa Antana Mačiuika vadībā organizēja komiteju. Ģenerālis Vlads Nagevičius un Jons Bulota bija starp tās biedriem. Apmēram pēc mēneša, cita grupa, tā sauktais Revolucionārais ģenerālštābs (Lithuanian: revoliucinis generalinis štabas) tika izveidots. Abas grupas cieši koordinēja savus centienus. Līdz 12. decembrim militāristi bija jau izstrādājuši detalizētu plānu darbībām, izpētījuši vietas, kur notiks darbības, kā arī informējuši par savām iecerēm Lietuvs Nacionālo Sa[ap?]vienību un Kristīgos demokrātu partijas. Baumas par apvērsuma gatavošanu sasniedza arī sociāldemokrātus, tomēr viņu neuzsāka nekādas darbības. Tieši pirms apvērsuma tika izplatīta dezinformācija par Polijas armijas aktivizēšanos Viļņas reģionā, lai karaspēka vienības, kas potenciāli varētu nostāties pret apvērsumu, tiktu pārvietotas Viļņas virzienā.
Apvērsums
16. decembra vēlā vakarā padomju konsuls informēja Sleževiču par iespējamo apvērsumu, kas notiks naktī, bet Sleževičs epievērsa lielu uzmanību šim brīdinājumam. Apvērsums sākās naktī uz 17. decembri. Tobrīd tika svinēta prezidenta Kaža Griņa 60. dzimšanas diena, piedaloties daudzām valsts amatpersonām. 1927. gada budžets, kas paredzēja militāristu samazināšanu un izdevumu baznīcai samazināšanu vēl nebija apstiprināts. Nakts laikā militāristi ieņēma centrālos armijas un valdības birojus un veica amatpersonu arestus. Pulkvedis Kazis Škripa, kurš bija iniciējis militāro reformu, mēģināja savākt karavīrus, lai uzstātos pret apvērsumu, bet drīz tika apspiests un pulkvedi arestēja. Seims tika padzīts, bet prezidents Griņus ievietots mājas arestā. Pulkvedis Povilas Plechavičius, kurš izcieta 20 dienu cietumssodu par dūru cīņu ar citu virsnieku, un tika pasludināts par Lietuvas diktatoru. Vēlāk tajā pašā dienā pulkvedis Plehavičs piedāvāja Semotonam kļūt par jauno prezidentu un normalizēt situāciju valstī. Militāristu mērķis bija radīt iespaidu, ka apvērsums bija tikai un vienīgi viņu iniciatīva, kurā Smetona nav bijis iesaistīts, un viņš tam pievienojās atbilsto uz lūgumu kalpot kā "nācijas glabējam" Premjers Sleževičus atkāpās no amata un prezidents Griņus par premjeru iecēla Augustīnu Voldemāru.
Smetona un Voldmārs, kas abi pārstāvēja Lietuvas Nacionālo apvienību, uzaicināja Kristīgos demokrātus pievienoties jaunās valdības izveidē, kas ļautu kādā ziņā radīt konstitucionālās leģimitātes iespaidu. Partija piekrita negribīgi, kristīgie demokrāti bija nobažījušies par viņu prestižu. Skatoties nākotnē, kristīgie demokrāti pieļāva, ka viņiem nebūs grūtību jebkuras no nākamajām vēlēšanām, atgūstot varu konstitucionālā ceļā un izvairoties no tiešas viņu saistīšanas ar apvērsumu. Pieturoties pie šī uzskata, viņi piekrita, ka Nacionālā apvienība ieņems svarīgākos amatus.
Sākotnēji prezidents Griņus atteicās atkāpties no amata, bet viņu pārliecināja, ka krīze novedīs pie neizbēgama Polijas iebrukuma, un Smetona ir solījies ievērot konstitūciju. 19. decembrī 42 Seima deputāti sanāca (bez sociāldemokrātiem un zemnieku tautas savienības) un ievēlēja Aleksandru Stuglinski par jauno Seima spīkeru. Stuglinskis formāli uz dažām stundām kļuva par valsts galvu līdz Smetona tika ievēlēts par prezidentu — 38 balsoja par, divi pret un divi atturējās. Vienlaikus Seims nobalsoja par uzticības izteikšanu Voldemāra kabinetam. Tādējādi formāli tika ievērota konstitucionāli noteiktā kārtība. Nacionālā apvienība sagrāba svarīgākos amatus — Antans Merkis Aizsardzības ministriju un Ignas Musteikis Iekšlietu ministriju.
Sekas
Oficiālais militāristu attaisnojums apvērsuma veikšanai bija novērst neizbēgamo boļševiku apvērsumu, kuram it kā bija jānotiek 20. decembrī. Valstī tika izsludināts karastāvoklis. Ap 350 komunisti tika arestēti un četri to līderi (Karolis Požėla, Juozas Greifenbergeris, Kazys Giedrys, Rapolas Čarnas) tika nošauti 29. decembrī. Tas bija smags trieciens Lietuvas komunistiskajai partijai, kas lika tai uz ilgāku laiku apturēt darbību. Tomēr nav atrasti kādi pierādījumi tam, ka komunisti tiešām būtu plānojuši veikt apvērsumu. Pret citām politiskās partijām un organizācijām netika vērstas kādas represijas, un, atbilstoši militāristu apgalvotajam, apvērsums, neskaitot, četrus nošautos komunistus, noticis bez asinsizliešanas. Tomēr citi avoti norāda uz notikumu ar kapteini Vincu Jonušku, kuru esot sašāvuši Prezidenta pils sargi un kurš nomiris slimnīcā nākamajā dienā.
Izrādījās, ka nebija grūti iegūt jaunās valdības starptautisko atzīšanu. Rietumu valstis nebija apmierinātas ar trešā Seima septembrī ratificēto neuzbrukšanas līgumu ar Padomju Savienību. Viņas vēlējās valdību, kura mainītu Lietuvas ārpolitikas nostādnes. Tādēļ nebija pārsteigums, ka britu Daily Telegraph, franču Le Matin un amerikāņu The New York Times rakstīja, ka apvērsums bija kā pretreakcija draudzīgu attiecību nodibināšanai ar Padomju Savienību un normalizēs attiecības ar Poliju, apvērsuma antidemokrātiskais un pretkonstucionālais raksturs netika uzsvērts. Rietumu presē notikumi tika atspoguļoti mierīgi, vai tajā pat tika uzsvērts, ka tiem būs pozitīva ietekme Lietuvas cīņā pret boļševismu. Starptautiskais diplomātiskais viedoklis bija, ka spēcīgs autoritārais līderis nodrošinās valstī iekšpolitisko stabilitāti, un pat pirmajos savos pastāvēšanas gados Lietuva nav bijusi patiesi demokrātiska, jo pamatbrīvības valstī bija ierobežotas ar kara stāvokli, kas tika atcelts tikai neilgi pirms apvērsuma.
Kristīgie demokrāti, kas ticēja, ka apvērsums ir tikai pagaidu pasākums, pieprasīja jaunu Seima vēlēšanu sarīkošanu, bet Smetonam jaunas vēlēšanas nozīmēja strupceļu. Viņš paredzēja, ka tautiniekiem pietrūkst popularitātes tautā un viņš var netikt pārvēlēts prezidenta amatā. Vienlaikus nacionālisti apsprieda nepieciešamību veikt konstitucionālas izmaiņas, paplašinot izpildvaras pilnvaras un ierobežojot Seima pilnvaras. 1927. gada aprīlī populistu grupa mēģināja organizēt apvērsumu "lai aizsargātu konstitūciju", tomēr viņu plāni tika atklāti un nemiernieki tika arestēti. Starp aizturētajiem bija Seima deputāts Jozis Pajaujis. 12. aprīlī Seims, reaģējot uz minēto arestu, nobalsoja par neuzticības izteikšanu Voldemāra valdībai. Šajā brīdī Smetona, izmantojot viņa konstitucionālās tiesības, atlaida Seimu. Tika pārkāpta konstitūcija, kad noteiktajos divos mēnešos nenotika jaunas vēlēšanas. Tajā pašā mēnesī kristīgo demokrātu laikraksts, kas pieprasīja sarīkot jaunas vēlēšanas, tika pakļauts cenzūrai. 2. maijā kristīgie demokrāti pameta valdību, ticot, ka nacionālisti rīkojoties vienatnē, nespēs to ilgi uzturēt. Tādējādi Nacionālā apvienība ieguva virsroku pār daudz stiprāko un ietekmīgāko politisko sāncensi un ieguva absolūtu varu valstī.
Apvērsums bija ievērojams pagrieziena punkts Lietuvas starpkaru periodā, autoritārais režīms valstī turpināja pastāvēt visus nākamos 14 gadus. 1935. gadā Smetonas valdība aizliedza visu citu politisko partiju darbību. Viedokļi par apvērsumu Lietuvā joprojām dalās — galējās pozīcijas raksturo Padomju Savienības okupācijas laikā apgalvotais, ka tā atbrīvoja lietuviešus no fašistiskās diktatūras, lai arī režīms pēc būtības nebija fašistisks, bet gan autoritārs un nacionālistisks. Turpretī apvērsuma apoloģēti apgalvo, ka ar apvērsumu tika labota pārspīlēti demokrātiskā iekārta, kādai Lietuva vēl nebija nobriedusi.
Spānijas—ASV karš
Spānijas—ASV karš (en, es vai Guerra hispano-americana) bija militārs konflikts starp Spāniju un ASV 1898. gadā.