cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virpotāji
Morfoloģija
Ķermeni sedz vienslāņains epitēlijs, kas uz ārpusi izdala kutikulu. Ādas muskuļu slāņa virpotājiem nav. Gludo muskulatūru daudzos gadījumos ir aizvietojusi šķērssvītrotā muskulatūra. Caurspīdīgām formām var saskatīt atsevišķus muskuļus, kas darbina dažādas ķermeņa daļas. Primārais ķermeņa dobums ir labi attīstīts un sākas uzreiz zem epitēlija.
Virpotājiem ir labi attīstīts kutikulas slānis, kas var būt biezs un stingrs (bruņveidīgs), piedodot dzīvniekam karkasveidīgu formu, vai arī elastīgs, piemērots rāpojošām tārpveida formām. Bruņveidīgās kutikulas bieži vien sastāv no vairākām plātnēm un tām var būt dzelkņi, valnīši u.c. ornamentējums. Kutikulas izaugumi visvairāk ir raksturīgi planktoniskajām formām; šādi dzelkņi palielina ķermeņa virsmu un palīdz noturēties ūdens masā. Sēdošām formām epitēlijs izdala caurulītes "mājiņas" veida apvalkus, kuros sēd dzīvnieks. Caurulīte ir aizsardzības pielāgojums, kurā virpotājs var ievilkties.
Nervu sistēma
Nervu sistēmu veido virsrīkles jeb smadzeņu ganglijs, no kura atiet nervu stiegras. Var būt arī zemrīkles un kāju gangliji. Nervi, kas iet uz ķermeņa ārējo segu, ir saistīti ar maņu orgāniem. Pie tiem pieder actiņas un it sevišķi taustes orgāni. Taustes orgāni ir galvas taustekļi, kas ir koniski izaugumi ar sariņu kūlīti virsotnē. Parasti šādi taustekļi ir trīs: ventrālo taustekļu pāris un dorsālais nepāra tausteklis. Actiņas atrodas virsrīkles ganglija rajonā, tās ir viens vai divi invertēta tipa fotoreceptori, kuru uzbūve ir diezgan primitīva. Tikai nedaudzām sugām actiņā ir kaut kas līdzīgs stiklveida ķermenim.
Gremošanas sistēma
Gremošanas sistēma sākas ar muti (stoma) ķermeņa priekšējā galā ventrālajā pusē, kuru parasti ieskauj skropstiņu aplis (vainags). Aiz mutes dobuma atrodas rīkle (pharynx), kurā ir izvietots barības sasmalcināšanas aparāts - mastakss (mastax). Mastaksa hitīna plātnīšu darbību var novērot Rotaria ģints pārstāvjiem. Rīklē atveras siekalu dziedzeri. Aiz rīkles seko īss barības vads (oesophagus), bet aiz tā plašs kuņģis (ventriculus), kurā barība tiek ķīmiski pārstrādāta un rezorbēta. Kuņģī atveras parasti divi (retāk vairāki) kuņģa dziedzeri. Aiz kuņģa atrodas īsa viduszarna, kuru klāj šūnas ar garām skropstiņām. Tālāk tā vidukļa aizmugurē pāriet kloākā.
Elpošana
Elpošana notiek ar visu ķermeņa virsmu. Acīmredzot, ūdens skābeklis tiek ieelpots arī caur zarnu traktu un izvadorgāniem; ūdenim plūstot caur tiem, tiek atdots skābeklis.
Izvadorgānu sistēma
Izvadsistēmu un osmoregulācijas sistēmu veido protonefrīdiji (parasti divi sānu izvadkanāli), kas beidzas ar kontraktilu urīnpūslī. Upīnpūslis atveras kloākā.
Vairošanās un attīstība
Virpotajiem ir novērojams dzimumu dimorfisms. Tēviņi parasti ir mazāki par mātītēm un tiem ir vienkāršāka uzbūve. Olu nogatavošanās (ovoģenēze) vienmēr notiek mātītes organismā, bet dīgļa embrionālā attīstība notiek vai nu ārējā vidē (oldējējiem virpotājiem), vai arī mātītes organismā (dzīvdzemdētājiem). Drostalošanās ir pilnīga, pārveidotā spirāliskā tipa.
Vairošanās cikli
Lielākajai virpotāju daļai dzimumvairošanās mijas ar partenoģenētiskā vairošanās. Turklāt partenoģenētiskajām mātītēm attīstās divējādas olas: amiktiskās un miktiskās. Pirmajām ir divkāršs (diploīds) hromosomu komplekts, bet otrajām - vienkāršs (haploīds). Amiktiskās olas attīstās tikai partenoģenētiski. No tām izšķiļas tikai mātītes. Savukārt, no miktiskajām olām, kas attīstās dzimumceļā, izšķiļas tēviņi. Tēviņiem izšķiļoties miktiskās olas tiek apaugļotas un, iegūstot diploīdu hromosomu skaitu, pārvēršas par miera stadijas miktiskajām olām. Šādām olām ir daudz blīvāks apvalks. Pēc olu apaugļošanas tēviņi iet bojā. Attiecības starp šīm divām olu kategorijām ir saistītas ar heterogoniju, kas noris noteikta cikla laikā. Cikls norisinās šādi: no miera stadijas miktiskajām olām attīstās tikai mātītes. Šīs mātītes producē amiktiskās olas, kas atkal attīstās par mātītēm. Tādējādi noteikta perioda laikā rodas vairākas amiktisko mātīšu paaudzes. Šis ir partenoģenētiskās attīstības periods. Pēc tam iestājas periods, kad no amiktiskajām olām sāk attīstīties miktiskās mātītes, kurās attīstās miktiskās olas. No šīm olām partenoģenētiski rodas tēviņi, kas apaugļo miktiskās mātītes. No tām, attiecīgi, attīstās miera stadijas miktiskās olas, un cikls sākas no jauna. Tātad, viena cikla laikā partenoģenētisko paaudzi nomaina paaudze, kas attīstījusies no apaugļotām olām, kuru, savukārt, atkal nomaina partenoģenētiskā paaudze. Dažādām virpotāju sugām, kā arī atkarībā no ūdensbaseina apstākļiem šādu ciklu skaits gada laikā var būt atšķirīgs. Dažām sugām ir viens cikls (monocikliskas formas), citām divi cikli (dicikliskas formas) vai vairāki cikli (policikliskas formas).
Ekoloģija
Virpotāji ir plaši izplatīti pa visu zemeslodi. Tas lielā mērā ir saistīts ar virpotāju niecīgajiem izmēriem, un vēl vairāk ar miera stadijas olām, kuras ūdensputni vai ūdens dzīvnieki var pārnēsāt lielos attālumos. Tikpat viegli var izplatīties arī augsnes virpotāji, kas izžūstot pāriet anabiozes stāvoklī un ar vēju var tikt pārnesti uz jaunām dzīves vietām. Tāpēc liela daļa virpotāju ir kosmopolīti. Tomēr virpotāju kosmopolītisms nav tik neierobežots, kā varētu likties. Ir zināmas sugas, kuras ir pielāgojušās tikai aukstajiem, tikai tropiskajiem vai tikai mērenajiem apgabaliem. Lielākā virpotāju daļa ir saldūdens formas, bet ir zināmas arī jūras formas. Diezgan daudz virpotāju ir pielāgojušies dzīvei augsnē. Tie apdzīvo mežu augsnes trūdvielu slāni, sūnas u.c. sauszemes ekoloģiskas nišas.
Ekoloģiskās nišas
Ūdens virpotāji sastāda būtisku planktona daļu. Šīm planktoniskajām formām parasti ir labi attīstīts virpotājaparāts, vai arī ir gari kutikulas izaugumi, kas palīdz tām noturēties ūdens slānī. Savukārt kāja tām ir vāji attīstīta vai arī vispār tās nav.
Bentiskajām un augsnes formām raksturīga ir rāpošana. Šiem virpotājiem ir garš tārpveidīgs ķermenis un kāja. Virpotāju augsnes formas spēj izžūt un tādā veidā saglabāt dzīvību anabiozes stāvoklī, no kura iziet, nokļūstot mitrā vidē.
Trešo ekoloģisko nišu veido sēdošās formas. Tās piestiprinās pie substrāta ar kāju, turklāt dzīvnieks sēd vai nu plānā gļotainā caurulītē, vai arī blīvākās caurulītēs, kuras virpotājs uzbūvē no dažādu materiālu piciņām, kuras pievelk ar savu virpotājaparātu.
Ekoloģiskā nozīme
Virpotāji barojas ar dažādiem mikroorganismiem, būdami mikroskopiski plēsoņas. Savairodamies lielā daudzumā, virpotāji veicina ūdensbaseinu bioloģisko pašattīrīšanos. Iznīcinādami milzu daudzumu vienšūņu organismu, tie novērš ūdens pārsātināšanu ar organiskajiem produktiem. Turklāt, masveidā savairojušies, virpotāji ir laba barības bāze citiem daudz lielākiem organismiem, piemēram, dažādu zivju mazuļiem. Daudzas virpotāju sugas tiek izmantotas par bioloģiskajiem indikatoriem ūdeņu tīrības pakāpes raksturošanai.
Sistemātika
Virpotāji samērā nesen ir izdalīti, kā atsevišķs tips. Iepriekš tie skaitījās veltņtārpu tipa klase. Šis tips tiek dalīts 3 klasēs un 5 kārtās. Pēc dažādiem avotiem ir zināmas 1500-2500 virpotāju sugas. Latvijā ir konstatētas ap 400 virpotāju sugu.
Kornvola (sala)
Kornvola (en) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā.
Ģeogrāfija
Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu grupā. Izvietojusies Norvīdžena līča rietumos. Hendriksena šaurums ziemeļos to atdala no Amunda Ringnesa salas, bet Belčera šaurums dienvidos — no Devonas salas Grinela pussalas. Krasti zemi, mēreni izroboti, piekrastē vairākas nelielas saliņas. Salas reljefs pārsvarā līdzens, augstākais punkts Nikolaja kalns (360 m) atrodas salas ziemeļu piekrastē.
Vēsture
Salu 1852. gada 30. augustā atklāja Edvarda Belčera ekspedīcija. Nosaukta par godu princim Edvardam, Velsas princim un Kornvolas hercogam.
Lamsteri
Lamsteri ir ciems Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 5,7 km no pagasta centra Grundzāles, 29,3 km no novada centra Smiltenes un 151,0 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no valsts autoceļa V249 (Lankaskalns–Vidaga).
Gailova (Bērzkalnes pagasts)
Gailova bija apdzīvota vieta Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atradās pagasta ziemeļaustrumu daļā 13 km no pagasta centra Bērzkalnes, 15 km no novada centra Balviem un 235 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atradās nomaļus no autoceļa V471 (Dubļeva–Moziņki).
Pašvītņotājskrūve
Pašvītņotājskrūve ir stiprinājuma detaļa, kas izgatavota kā stienis ar ārēju vītni, kura viens gals ir ar asu vai urbja nobeigumu, otrs — ar rievotu galviņu. Vītnei ir trijstūra profils. Pašvītņotājskrūve izveido iekšēju vītni materiālā, kurā tā tiek ieskrūvēta.
2020.—2021. gada Optibet hokeja līgas sezona
2020.—2021. gada Latvijas čempionāta sezona bija 30. Latvijas Virslīgas hokeja čempionāta sezona. Sezona sākās 2020. gada 5.septembrī un noslēdzās 2021. gada 13. aprīlī. Latvijas čempiones titulu pirmo reizi izcīnīja Rīgas "Olimp", kas finālsērijā pārspēja HK Zemgale vienību.
Šajā sezonā Latvijas Virslīgas hokeja čempionātā startēja septiņas komandas. Pēc iepriekšējās sezonas dalību čempionātā pārtrauca HK Kurbads.
Apstiprinātu COVID-19 gadījumu dēļ septembrī un oktobrī tika pārceltas vairākas HK Dinaburga un HK Zemgale/LLU spēles, abu komandu spēlētājiem dodoties divu nedēļu karantīnā. HK Liepāja piesardzības dēļ oktobrī lēma mājas spēles aizvadīt bez skatītāju klātbūtnes. Novembrī izsludinātā ārkārtas stāvokļa laikā spēles notika bez skatītāju klātbūtnes, savukārt spēlētāji zem 18 gadu vecuma nedrīkstēja piedalīties turnīrā. Visas HS Rīga novembra spēles līdz ar to tika pārceltas. Decembrī pozitīvi vīrusa gadījumi tika fiksēti arī Rīgas "Olimp", HK Mogo un HK Liepāja sastāvos, čempionātā kopumā tika aizvadītas tikai septiņas spēles. Valstī turpinoties ārkārtas stāvoklim, janvārī HS Rīga tās rindām īslaicīgi piesaistīja virkni hokeja skolas treneru un citu komandu spēlētājus, tādējādi ļaujot komandai turpināt sezonu. Janvāra vidū spēlētāji zem 18 gadu vecuma atkal drīkstēja piedalīties turnīrā. Februāra sākumā pēc atsevišķiem pozitīviem gadījumiem pašizolācijā devās HK Prizma, HK Liepāja un HS Rīga vienības.
Formāts
Regulārajā sezonā tika aizvadīti seši spēļu riņķi, kas nozīmē, ka katra no komandām aizvadīja 36 spēles. Izslēgšanas kārtā cīņas tika aizvadītas sērijā līdz četrām uzvarām. Tām kvalificējās četras labākās komandas.
Dzidra Braže
Dzidra Braže (dzimusi Dzidra Meļko, 1936 — 2009) ir latviešu arfiste. No 1963. gada līdz 2005. gadam strādāja Latvijas Nacionālās Operas orķestrī un līdz 2009. gadam Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas Akadēmijā, kā arī neilgu laiku Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā. Viņas audzēkņi ir arfisti Dagnija Eihena, Dagnija Zilgalve, Astrīda Katkeviča, Inita Neilande, I.Jurgensone, Inese Ziemele-Kluce, Jekaterina Suvorova, J.Cole, Oskars Krašauskis-Krauze, Ieva Šablovska, Elizabeta Lāce u.c.
Boston Strangler (filma)
Boston Strangler ir 2023. gada ASV vēsturiska krimināldrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Mets Raskins. Filmā galvenās lomas atveido Kīra Naitlija, Kerija Kūna, Alesandro Nivola un Kriss Kūpers.
Filma stāsta par laikraksta Boston Record American žurnālisti Loretu Maklohlinu, kura pirmā atklāja saikni starp vairākām slepkavībām 1960. gados Bostonā.
Filmas Boston Strangler pirmizrāde notika straumēšanas platformā Hulu. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 68% vērtējums.
Jūlija Nescjarenka
Jūlija Nescjarenka (be, dzimusi ) ir baltkrievu vieglatlēte, sprintere.
Absolvējusi Brestas Universitāti. Ieguva bronzas medaļas 2004. gada Eiropas čempionātā vieglatlētikā telpās, 2005. gada Pasaules čempionātā un 2006. gada Eiropas čempionātā. Uzvarēja 2004. gada vasaras olimpisko spēļu 100 metru skrējienā. 2017. gadā beigusi profesionālās vieglatlētes karjeru.
Viņēls (jātnieks)
Viņēls (fr; vārds nav zināms) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Viņēls 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja jāšanas konkūra sacensībās. Taču viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms. Viņš startēja arī "ne-olimpiskajā" disciplīnā jāšanas medības. Arī šeit nav zināms viņa iegūtais rezultāts.
PSRS sabrukums
PSRS sabrukums bija pakāpeniska Padomju Savienības likvidēšanās, kas sākās 1990. gada 11. martā, kad Lietuvas PSR Augstākā Padome pieņēma Lietuvas valsts atjaunošanas aktu un paātrinājās pēc 1991. gada Augusta puča izgāšanās. 1991. gada 6. septembrī PSRS atzina 1940. gadā okupēto Baltijas valstu pilnīgu neatkarību. 1991. gada 26. decembrī PSRS Augstākās Padomes augstākā palāta — 1991. gada 5. septembrī izveidotā Republiku Padome pieņēma deklarāciju par PSRS pastāvēšanas pārtraukšanu (декларация № 142-Н о прекращении существования СССР).
Gorbačova reformas
Pēc nākšanas pie varas Mihails Gorbačovs pakāpeniski nomainīja vairākus PSRS republiku komunistisko partiju pirmos sekretārus, vecos Brežņeva ēras stagnātus nomainot ar jaunākiem vietējiem vadītājiem. Kazahijas PSR, kur korumpētu kazahu aizvietoja ar etnisku krievu, tas noveda pie studentu protestiem, taču process kopumā bija veiksmīgs. Viens no kadru maiņas blakusefektiem bija tāds, ka jaunie republiku vadītāji tikai sāka veidot savu varas bāzi, un bija daudz atkarīgāki no vietējo iedzīvotāju noskaņojuma. Gorbačova mēģinājumi mainīt padomju ekonomiku noveda pie secinājuma, ka viņa reformām traucē iesīkstējušais PSKP varas aparāts. Ekonomiskajām reformām sekoja politiskās reformas. Republiku un reģionu elites un nomenklatūras pārstāvji redzēja, ka reformas dod tiem iespēju lielā mērā atbrīvoties no Maskavas centra kontroles. 1988. gada 16. novembrī Igaunijas PSR Augstākā padome pieņēma suverenitātes deklarāciju, bet 1989. gada 28. jūlijā Latvijas PSR Augstākā Padome pieņēma suverenitātes deklarāciju.
Varas atslābināšanās un atklātības politika ļāva uzliesmot seniem nacionālajiem konfliktiem un neatkarības kustībām. 1988. gadā sākās etniskas sadursmes armēņu un azerbaidžāņu starpā par Kalnu Karabahu, kas izvērsās asiņainās starpetniskās sadursmēs. Baltijas republikās un Gruzijā pieauga prasības pēc neatkarības. 1989. gada beigās Aļģirda Brazauska vadītā Lietuvas PSR komunistiskā partija paziņoja par izstāšanos no PSKP un neatkarīgas kompartijas nodibināšanu. 1990. gada pavasara sākumā PSRS republikās notika vietējo Augstāko padomju vēlēšanas, kurās ļauj piedalīties arī opozīcijas pārstāvjiem. 1990. gada martā jaunievēlētais Lietuvas PSR parlaments pasludināja Lietuvas valstiskās neatkarības atjaunošanu. Ierosinājums papildināt PSRS konstitūciju ar punktu, kurš dotu PSRS parlamentam tiesības atcelt republiku likumus, izraisīja "suverenitāšu parādi", 1990. gadā arī citas PSR republikas pasludināja suverenitāti:
Arī Krievijas PFSR autonomo subjektu Augstākās padomes 1990. gadā pieņēma suverenitātes deklarācijas: Ziemeļosetijas APSR 20. jūlijā, Karēlijas APSR 9. augustā, Komi APSR 29. augustā, Tatārijas APSR 30. augustā, Udmurtijas APSR 20. septembrī, Jakutijas APSR 27. septembrī, Burjatijas APSR 8. oktobrī, Baškīrijas APSR 11. oktobrī, Kalmikijas APSR 18. oktobrī, Mariešu APSR 22. oktobrī, Čuvašijas APSR 24. oktobrī, Kalnu Altaja autonomais apgabals 25. oktobrī, Čečenijas-Ingušijas APSR 27. novembrī.
Borisa Jeļcina nākšana pie varas Krievijas PFSR radīja lielākos draudus PSRS pastāvēšanai. PSRS un Krievijas jēdzieni lielā mērā bija saplūduši, tās vadīšanu lielā mērā īstenoja PSRS valdība. Krievijā nepastāvēja sava komunistiskā partija vai Zinātņu akadēmija, to vietu aizpildot vissavienības organizācijām. Krievijai pasludinot savu suverenitāti, PSRS valdība zaudētu varas bāzi, nonākot pilnīgā atkarībā no republikām. 1990. gada vasarā nodibināja Krievijas kompartiju, kas kļuva par Gorbačovam un Jeļcinam opozīcijā esošu konservatīvo spēku bastionu.
1990. gada beigās un 1991. gada sākumā Gorbačovs centās nepieļaut Baltijas valstu neatkarības atjaunošanu. Viņa valdībā nostiprinājās spēki, kas vēlējās apspiest republiku suverenitāti, nepieciešamības gadījumā ieviešot prezidentālo pārvaldi un ārkārtas stāvokli. 1991. gada janvārī Gorbačovs deva atļauju aizsardzības ministram Jazovam, KGB priekšsēdētājam Krjučkovam un iekšlietu ministram Pugo izmantot spēku centra varas atjaunošanai dumpīgajās republikās. Notika asiņaini uzbrukumi Viļņā un Rīgā. Janvāra beigās pieņēma likumu, kas ļāva iekšlietu ministrijas un aizsardzības ministrijas spēkiem kopīgi patrulēt ielās, tā legalizējot armijas izmantošanu kārtības nodrošināšanā.
Gorbačovs bija nodrošinājies pret partijas konservatīvajiem spēkiem, panākot savu ievēlēšanu par PSRS prezidentu. Taču partijai, lai arī formāli atstumtai no varas, joprojām piederēja milzīga ietekme. 1991. gada 24. aprīlī partijas Centrālkomitejā bija paredzēta tikšanās, kurā būtu pieprasīta Gorbačova atkāpšanās no ģenerālsekretāra amata. Taču Gorbačovs apsteidza notikumus, 23. aprīlī vienojoties ar Jeļcinu par jauna savienības līguma sarunām. Tādējādi Gorbačovs atteicās no mēģinājumiem atjaunot veco kārtību ar spēku, bet meklēt jaunu modeli. Savienības republiku lielākā daļa vēlējās jaunu savienību, kurā lielāka politiskā (un ekonomiskā) vara piederētu vietējām elitēm. Tā kā esošā PSRS konstitūcija neparedzēja šādu iespēju, bija nepieciešams jauns līgums. Sākās tā dēvētās Novo-Ogarjovas sarunas.
1991. gada jūnijā Jeļcins uzvarēja Krievijas prezidenta vēlēšanās, un 10. jūlijā deva zvērestu aizstāvēt Krievijas suverenitāti. Kā liecināja vēlēšanas, Krievijas iedzīvotājus aizvien vairāk interesēja Krievijas nākotne, nevis PSRS saglabāšana.
Sarunās ar Jeļcinu un Kazahijas vadītāju Nazarbajevu Gorbačovs panāca vienošanos par jaunu savienības modeli, kurā republikas pilnībā kontrolētu savu ekonomiku, un pašas izlemtu, cik daudz iemaksāt savienības budžetā. Centrs Maskavā paturētu kontroli pār armiju un valsts drošību, taču ārpolitika būtu jāsaskaņo ar republikām. Viņi arī vienojās, ka Nazarbajevam uzticētu vadīt jauno savienības valdību. Jauno savienības līgumu bija jāparaksta 1991. gada 20. augustā.
USENET
USENET (no en) ir datortīkls, ko izmanto galvenokārt sarunām un un failu publicēšanai. Usenet sastāv no ziņu grupām, kurās lietotāji var sūtīt izziņas. Izziņas glabājas serveros, kuri mainās ar tām kā draugs draugam. Usenet deva lielu ieguldījumu tīmekļa kultūras attīstībā, radot tādus terminus kā niki, smaili, paraksti, moderatori, trolings, flūds, fleims, bans, FAQ un spams.
PSRS sabrukums
Ukrainas stāvoklis
Kopš bijušā Ukrainas kompartijas vadītāja Hruščova nākšanas pie varas, ukraiņi veidoja ietekmīgu varas bloku Maskavā. Hruščovs daudzos vadošos amatos iecēla no Ukrainas nākušus ierēdņus, tai skaitā Leonīdu Brežņevu un Mikolu Pidhorniju. Pēc Kosigina nāves par PSRS valdības vadītāju kļuva no Ukrainas nākušais Nikolajs Tihonovs. Brežņeva valdošo grupējumu bieži sauca par Dņepropetrovskas klanu, jo daudzus savus jaunības draugus un kolēģus no Dņepropetrovskas viņš iecēla augstos amatos. Par vienu no ticamākajiem Brežņeva pēctečiem uzskatīja Ukrainas PSR kompartijas pirmo sekretāru Volodimiru Ščerbicki. Gorbačovs, lai arī daļēji ukrainis, bija krievs un bez saistības ar Ukrainu. Andropova iesāktās kadru izmaiņas, kuras turpināja Gorbačovs, lielā mērā izbeidza ukraiņu ietekmi Maskavā. Ukrainas nomenklatūra jutās nodota. Neapmierinātību ar Gorbačovu tikai pastiprināja 1986. gada Čornobiļas AES katastrofa. 1989. gada rudenī Gorbačovs atbrīvoja Ščerbicki no amata. Šajā laikā Ukrainā izveidojās Latvijas Tautas frontei līdzīga masu organizācija Rukh, kas sākotnēji atbalstīja Gorbačova perestroiku, taču 1990. gada oktobrī nostājās Ukrainas neatkarības pusē.
Par spīti Gorbačova centieniem to nepieļaut, pēc Maskavas apmeklēšanas, 1991. gada 1. augustā ASV prezidents Bušs ieradās Kijivā, kur aicināja ukraiņus saglabāt savienību. Šajā laikā gan Gorbačovs, gan Jeļcins uzskatīja, ka nedrīkst pieļaut Ukrainas neatkarību. Bušu Kijivā sagaidīja Augstākās padomes priekšsēdētājs Leonīds Kravčuks, kurš parlamentā līdzsvaroja padomju nomenklatūras un Ukrainas nacionālistu intereses. Kravčuks, bijušais partijas ideoloģiskais sekretārs, tagad aizstāvēja Ukrainas neatkarības ideju. Bušs savā runā aizstāvēja domu, ka Gorbačova reformas ukraiņiem jau dod politisko un ekonomisko brīvību, un neatkarība viņiem nav nepieciešama.
Pēc augusta apvērsuma izgāšanās
Jau 1990. gada sākumā Baltijas valstis bija pieņēmušas neatkarības deklarācijas, ko PSRS valdība neatzina līdz 1991. gada 6. septembrim. Līdz 1991. gada oktobra vidum arī citas PSRS republikas, izņemot Kazahiju un Krieviju, deklarēja pilnīgu neatkarību.
1991. gada novembrī uz PSRS pamatiem mēģināja izveidot bijušo padomju republiku konfederāciju ar kopīgiem bruņotajiem spēkiem un ārpolitiku, bet neatkarīgu iekšpolitiku jeb t.s. Suverēno valstu savienību (SVS). Ar PSRS prezidenta Gorbačova piekrišanu 1991. gada novembrī tika izstrādāts jauna savienības līguma projekts, kas paredzēja uz PSRS pamatiem izveidot Suverēno valstu savienību (SVS) (Союз Суверенных Государств, CCГ) — suverēnu republiku konfederāciju ar kopīgiem bruņotajiem spēkiem un ārpolitiku, bet neatkarīgu iekšpolitiku.
14. novembrī tika panākta tikai septiņu valstu (KPFSR, Baltkrievijas un piecu Padomju Vidusāzijas valstu — Kazahstānas, Kirgizstānas, Tadžikistānas, Turkmenistānas un Uzbekistānas) valdību vienošanās parakstīt jaunās konfederācijas līgumu 1991. gada 9. decembrī Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā.
NVS izveide
Kad plānotajai konfederācijai atteicās pievienoties Armēnija, Azerbaidžāna, Gruzija, Moldova un Ukraina, 1991. gada 8. decembrī pēc Belovežas gāršas apspriedes Baltkrievijas, Krievijas un Ukrainas prezidenti paziņoja par gatavību izveidot Neatkarīgo Valstu Savienību (NVS) iepriekš plānotās SVS konfederācijas vietā. Baltkrievijas, KPFSR un Ukrainas prezidenti sapulcējās uz apspriedi Belovežas gāršā, kur konstatēja, ka "sarunas par jauna savienības līguma sagatavošanu ir nonākušas strupceļā, republiku izstāšanās no PSRS objektīvais process un neatkarīgu valstu izveide ir kļuvusi par realitāti". Sarunu noslēgumā tika parakstīta Belovežas vienošanās (Беловежское соглашение) par jaunas starptautiskas organizācijas — Neatkarīgo Valstu Savienības izveidi iepriekš plānotās SVS konfederācijas vietā. PSRS prezidents, kas bija zaudējis reālo varu, to nosauca par konstitucionālu puču, taču nespēja panākt plānotā savienības līguma parakstīšanu.
11. decembrī PSRS Konstitucionālās uzraudzības komiteja nosodīja Belovežas vienošanos, bet šim paziņojumam nebija juridisku seku un 12. decembrī KPFSR Augstākā Padome ratificēja vienošanos par NVS izveidi un denonsēja (atsauca) līgumu par PSRS izveidi, ko 1922. gada 30. decembrī bija parakstījušas Krievijas PFSR, Ukrainas PSR, Baltkrievijas PSR un Aizkaukāza PFSR.
Tā kā KPFSR Augstākā Padome atsauca savus deputātus no Savienības Padomes (bijušās PSRS Augstākās Padomes), tad 17. decembra sēdē tika konstatēts kvoruma trūkums. Savienības Padomes sēde tika pārdēvēta par deputātu sanāksmi, kas vērsās pie KPFSR Augstākās Padomes ar lūgumu atcelt savu lēmumu, lai Savienības Padome pati varētu nobalsot par savu likvidāciju, taču tas netika ņemts vērā.
1991. gada 21. decembrī Almati tikšanās laikā vēl astoņu valstu (Azerbaidžānas, Armēnijas, Moldovas un piecu Vidusāzijas republiku) prezidenti parakstīja deklarāciju par viņu valstu pievienošanos NVS līgumam (Gruzija uz laiku pievienojās NVS 1993.-2008. gadā).
1991. gada 25. decembrī PSRS prezidents Gorbačovs "principiālu apsvērumu dēļ" paziņoja par savas darbības pārtraukšanu šajā amatā, parakstīja rīkojumu par atteikšanos no PSRS Bruņoto spēku augstākā virspavēlnieka pilnvarām un nodeva Krievijas prezidentam Jeļcinam vadību pār stratēģiskajiem kodolieročiem. Virs Maskavas Kremļa tika nolaists PSRS karogs.
1991. gada 26. decembrī PSRS Augstākās Padomes augstākā palāta — Republiku Padome, kas bija saglabājusi kvorumu, pieņēma Deklarāciju sakarā ar NVS izveidi pārtraukt PSRS pastāvēšanu.
Meshetas grēda
Meshetas grēda, arī Adžārijas—Imeretijas grēda un Meshetijas grēda, ir kalnu grēda Kaukāza kalnu sistēmā, viena no galvenajām Mazā Kaukāza grēdām. Atrodas Gruzijas dienvidrietumu daļā.
Ģeogrāfija
Grēdas garums ir 140—150 km, un tās augstākais punkts ir Mepisckaro kalns 2850 m augstumā virs jūras līmeņa. Grēda stiepjas no Melnās jūras krasta līdz Kuras ielejai, aiz kuras turpinās uz austrumiem kā Trialeti grēda. Kalnos ir liels nokrišņu daudzums. Teritorija ap Mtirala kalnu Adžārijā bija nokrišņiem bagātākais reģions Padomju Savienībā, un tas ir arī mitrākais Kaukāza apgabals ar gada nokrišņiem aptuveni 4500 mm gadā. No Meshetas grēdas plūst vairākas upes — Supsa, Adžārisckali un Natanebi.
Meshetas grēdas pamatmateriāls ir zemūdens fliša nogulumi un vulkāniskie ieži — tufs un andezīts.
Flora un fauna
Meshetas grēdas nogāzes ir bagātas ar endēmām un reliktām sugām, un tās galvenokārt klāj lapu koku meži (ozoli, kastaņas, kļavas, skābarži, dižskābarži) zem 1200 m virs jūras līmeņa un skujkoku meži (egles, baltegles un retumis priedes) no 1200 līdz 1800 m. Lielākos augstumos sastopamas subalpīnās un alpīnās pļavas, kuras siltajā gadalaikā tiek izmantotas kā ganības.
Dabas aizsardzība
14% no grēdas teritorijas ir iekļauti trijos Gruzijas nacionālajos parkos — Boržomi—Haragauli, Kintriši un Mtirala. Tās piekājē un nogāzēs izvietoti vairāki minerālūdeņu un klimatiskie kūrorti.
Edija Šora balva
Edija Šora balva ir hokeja apbalvojums, ko pēc katras sezonas noslēguma pasniedz Amerikas hokeja līgas labākajam aizsardzības spēlētājam. Balvas saņēmēju nosaka AHL spēlētāji un žurnālisti. Tā nosaukta par godu Hokeja slavas zāles laureātam Edijam Šoram.
Ziemeļblāzma (kultūras pils)
"Ziemeļblāzma" ir kultūras pils Ziemeļblāzmas ielā 36, Vecmīlgrāvī, Rīgā. Atrodas Rīgas domes pakļautībā. Tajā darbojas vairāki kori, orķestri, folkloras kopa, mākslas studijas, ansambļi u.c. Tāpat te atrodas Rīgas Centrālās bibliotēkas filiāle Ziemeļblāzmas bibliotēka. Ap ēku ir plašs parks ar 35 m augstu skatu torni.
Vēsture
Pirmā sabiedriskā ēka šajā vietā uzcelta 1904. gadā, tajā darbojās bezalkohola biedrības "Ziemeļblāzma" kultūras nams. 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā to nodedzināja Krievijas impērijas kazaku karaspēka soda ekspedīcija (t.s. "melnā sotņa"). Pašreizējā ēka celta 1913. gadā, viens no ēkas celtniecības finansētājiem un projekta izstrādātājiem bija rūpnieks un mecenāts, atturības kustības aktīvists Augusts Dombrovskis. Tā bija pirmā dzelzsbetona konstrukciju ēka Rīgā, jo Dombrovskis bija nolēmis neļaut to vēlreiz sadedzināt.
Šausmenīte 2
"Šausmenīte 2" (en) ir 2001. gada ASV šausmu komēdija, kuras režisors ir Kīnens Īvorijs Veiens. Galvenās lomas atveido Anna Ferisa, Šons Veiens, Marlons Veiens, Regīna Hola un Kristofers Mastersons. Filmas pirmizrāde notika.
Filmā studente Sindija Kempbela un viņas draugi, pēc profesora Oldmena norīkojuma, dodas uz pili, kurā mīt dēmoni. Šī ir otrā filma "Šausmenītes" filmu sērijā. Filmai ir izdoti trīs turpinājumi.
Aina Poiša
Aina Poiša (dzimusi Liepājas rajona Rucavā) ir latviešu psiholoģe, psihoterapeite, pedagoģe, aktrise režisore un TV šovu vadītāja.
Kopš 1975. gada dzīvo Rīgā.
Biogrāfija
Pusaudžu gados nodarbojās ar pašdarbību — dejoja, dziedāja, spēlēja teātri, skandēja dzejoļus, rakstīja sacerējumus, gāja uz fakultatīvajiem kursiem par mākslas un teātra vēsturi, piedalījās vokāli instrumentālajā ansamblī.
Gribēja stāties Konservatorijā uz kultūras darbiniekiem, bet tajā gadā nebija uzņemšanas un Aina Poiša iestājās Kultūras darbinieku tehnikumā. Tehnikuma orķestra vadītājs Gunārs Freidenfelds pamanīja, ka Ainai Poišai ir savdabīgs balss tembrs un pieņēma viņu darbā savā ansamblī "Ceļavējš". Ansambļa sastāvā Aina koncertēja vēl 6 gadus pēc tehnikuma pabeigšanas.
Ainas pirmais vīrs bija aktieris. Laulībā priekšlaicīgās dzemdībās dzima dvīņi — puisītis un meitenīte Annija. Puisītis dažas nedēļas pēc dzimšanas nomira. Pēc šķiršanās ar vīru palika draudzīgās attiecībās.
Ansambļa vadītājs Kukuvass nomainīja programmu, un Aina, saņēmusi atraidījumu, atrada darbu Ādažos komjaunatnē. Tur viņa satika tagadējo vīru Gati. Vīrs Lauksaimniecības akadēmijā ir beidzis vadību un ekonomiku.
Ap trīsdesmit gadiem Ainas dzīvē ienāca psihoterapija. Pirms tikšanās ar cilvēkiem, Aina daudz strādāja ar pašanalīzi.
Kā psihoterapeite ar Ģimenes centru braukāja pa Latvijas laukiem pie sievietēm.
Otrajās laulībās dzimis dēls Toms.
Makss Rēgers
Johans Baptists Jozefs Maksimiliāns Rēgers (de, pazīstams kā Makss Rēgers (Max Reger); dzimis, miris ) bija 19./20. gadsimta vācu komponists, ērģelnieks, pianists, diriģents un mūzikas pedagogs.
Aina Poiša
Biogrāfija
Studējusi Latvijas Valsts konservatorijas Režijas nodaļu. Latvijas Universitātes Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē apguvusi pedagoģiju maģistrantūrā.
Makss Rēgers
Mācījies mūziku Zonderhauzenē un Vīsbādenē. Strādājis par pasniedzēju Leipcigas Mūzikas augstskolā, kā arī bija Saksijas-Meinigenes hercoga kapelmeistars Meiningenē. Pazīstamas ir Rēgera kompozīcijas ērģelēm. Iespaidojis Artūra Onegēra un Paula Hindemita daiļradi. Rēgera skolnieku vidū ir Rūdolds Serkins, Džordžs Sells.
Aina Poiša
Biogrāfija
Ierunājusi pasakas klausāmgrāmatu portālā pasakas.net.
Kronmaņa muiža
Kronmaņa muiža bija muiža Daugavas krastā Lejas Podragā Voleru apkaimē, kur pēc Otrā pasaules kara mākslīgi izveidoja līci ar rūpniecisko zonu, kur tagad atrodas AS "Krēmeri" un citi mazāki rūpniecības uzņēmumi. Muižas ēkas līdz mūsdienām nav saglabājušās. 1924. gadā agrākās Kronmaņa muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.
1992. gadā tika izveidots valsts nozīmes dabas liegums "Krēmeri" ar mērķi saglabāt un aizsargāt putniem nozīmīgu ligzdošanas vietu.
Aksaja (Krievija)
Aksaja (ru) ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā rietumos. Tā ir Aksajas rajona administratīvais centrs. Atrodas Donas upes labajā krastā, 12 km no Rostovas pie Donas centra (Aksaja ir Rostovas piepilsēta). Attālums starp abu pilsētu administratīvajām robežām ir mazāks par kilometru. 2017. gadā Aksajā dzīvoja 44,8 tūkstoši iedzīvotāju.
Juzefs Petkēvičs
Juzefs Petkēvičs (dzimis Rīgā) ir Latvijas poļu starptautiskais lielmeistars šahā.
Biogrāfija
Dzimis poļu ģimenē, viņa tēvocis ir bijis katoļu bīskaps. Šahu sācis spēlēt 16 gadu vecumā. Meistarkandidāta normu izpildījis 1960. gadā, meistara normu - 1967. gadā, bet starptautiskā meistara titulu ieguvis 1980. gadā. Laika posmā no 1968. gada līdz 2003. gadam ir piedalījies vairāk nekā 60 starptautiskajos turnīros. Juzefs Petkēvičs ir piecas reizes dalījis pirmo vietu Latvijas šaha čempionātos: 1969, 1974, 1985, 1991, 1998, taču tikai divas reizes (1974, 1985) viņš ir ieguvis Latvijas čempiona titulu. Trīs reizes Latvijas izlases sastāvā ir piedalījies šaha olimpiādēs un PSRS Tautu spartakiādēs.
Par uzvaru 2002. gada Pasaules senioru čempionātā Naumburgā (Vācija) Petkēvičam tika piešķirts starptautiskā lielmeistara tituls.
Šīla Džeksone
Šīla Džeksone (en; dzimusi ) ir Lielbritānijas starptautiskā lielmeistare šahā (1988).
Biogrāfija
1970. gadā uzvarējusi Lielbritānijas šaha čempionātā juniorēm vecuma grupā līdz 14 gadiem, bet 1971. gadā atkārtojusi šo panākumu vecuma grupā līdz 18 gadiem. Daudzkārtējā Lielbritānijas sieviešu šaha čempionāta dalībniece un četrkārtēja šo turnīru uzvarētāja (1975, 1978, 1980, 1981), bet 1977. gadā pēc papildu mača bijusi otrā.
Pārstāvējusi Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1981. gadā Džeksonei piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1988. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
1991. gadā Suboticā (tagad Serbija) vienīgo reizi savā karjerā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 31. vietu.
Kopš 2000. gada šaha turnīros piedalās reti.
De Kolumbjē (jātnieks)
De Kolumbjē (fr; vārds nav zināms) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
De Kolumbjē 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja jāšanas konkūra sacensībās. Taču viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms.
Olborgas "Pirates"
Olborgas "Pirates" (, agrāk pazīstama kā Aalborg Ishockey un AaB Ice Hockey) ir hokeja komanda, kas atrodas Olborgā, Dānijā, un spēlē Dānijas hokeja līgā. Līgas čempiones titulu tā izcīnījusi 1981., 2018., 2020. un 2022. gadā.
1999.—2000. gada sezonā komandas rindās spēlējuši Latvijas hokejisti Aleksandrs Macijevskis un Aleksandrs Šiškovičs. 2006.—07. gada sezonā Olborgā spēlēja Igors Bondarevs, taču 2007.—08. gada sezonā viņam pievienojās arī Macijevskis un Aleksandrs Semjonovs. 2014.—15. gada sezonā "Pirates" sastāvā spēlēja vārtsargs Ervīns Muštukovs.
Donas karaspēka apgabals
Donas karaspēka apgabals (ru, uk) bija Krievijas Impērijas administratīvi-teritoriāla vienība, kura tika pārvaldīta pēc īpaša nolikuma un kurā liela daļa no iedzīvotājiem bija Donas kazaki kā īpaša etnosociāla grupa. Apgabals aizņēma Donas upes vidusteces un lejteces rajonus.
Tika izveidota 1786. gadā kā Donas karaspēka zeme (Земля Войска Донского). 1870. gadā tika nosaukta par Donas karaspēka apgabalu (Область Войска Донского). No 1918. līdz 1920. gadam teritorijā funkcionēja valstisks veidojuma Donas Vislielais karaspēks (Всевеликое войско Донское) jeb Donas republika. Apgabala galvaspilsēta līdz 1806. gadam bija Čerkaska (mūsdienās Staročerkaskas ciems Rostovas apgabalā), bet vēlāk — Novočerkaska. Pēc 1897. gada tautas skaitīšanas datiem, 152 700 kvadrātkilometru lielajā apgabalā dzīvoja 2 564 238 cilvēku, no tiem apmēram 40—45% bija kazaki. 66,8 % iedzīvotāju kā dzimtā bija norādīta krievu (lielkrievu) valoda, bet 28,1 % — ukraiņu (mazkrievu) valoda.
Līdz 18. gadsimtam Donas kazaki savus līderus (atamanus) ievēlēja un teritorija formāli nebija iekļauta Krievijas valstī, bet pēc Bulavina sacelšanās apspiešanas cars Pēteris I iekļāva teritoriju tieši Krievijas valstī, bet t.s. ieceltie atamani (наказной атаман) tika apstiprināti centralizēti. No 1909. līdz 1911. gadam Donas kazaku ieceltais atamans bija Rozulā dzimušais Frīdrihs (Fjodors) fon Taube. Pēc Februāra revolūcijas Donas kazaki par savu ievēlēto, ne vairs iecelto, atamanu izraudzījās Alekseju Kaļedinu, kurš, kad apgabalā uz neilgu laiku tika nodibināta Donas Padomju Republika, izdarīja pašnāvību. Nodibinoties Donas Vislielajam karaspēkam, par Donas kazaku līderi izvirzījās Pjotrs Krasnovs, kurš pēc boļševiku uzvaras devās trimdā.
Mūsdienās Donas karaspēka apgabala teritorija ietilpst Krievijā (gandrīz viss Rostovas apgabals un Volgogradas apgabala rietumu daļa), kā arī Ukrainā, tomēr gandrīz visu vēsturisko Donas karaspēka apgabala teritoriju Ukrainā faktiski kontrolē Doneckas tautas republika un Luhanskas tautas republika.
Merve Kengera
Merve Kengera (tr; dzimusi ) ir turku brīvā stila cīkstone, 2015. gada Eiropas spēļu medaļniece.
Biogrāfija
Merve Kengera sāka cīkstēties 2006. gadā sporta klubā "Kenger" trenera Suleimana Kengera vadībā. 2008. gadā viņa kļuva par Eiropas kadetu čempionāta bronzas medaļnieci. Nākamajā gadā tajās pašās sacensībās šo rezultātu atkārtoja. 2012. gadā Merve izcīnīja sudraba medaļu pasaules junioru čempionātā.
2015. gada Eiropas spēļu brīvās cīņas turnīrā (svara kategorijā līdz 53 kg) astotdaļfinālā Merve Kengera zaudēja šo sacensību uzvarētājai Anželai Doroganai un ieguva tiesības piedalīties gandarījuma cīņās. Pirmajā cīņā viņa uzvarēja ungārieti Mercēdesu Dēnešu, bet otrajā, kas bija cīņa par trešo-ceturto vietu, guva plecu uzvaru par Moldovas cīkstoni Natāliju Budu un ieguva bronzas medaļu.
Svara kategorijā līdz 53 kg Merve Kengera pārstāvēja Turciju arī 2014. pasaules čempionātā Taškentā un 2015. gada pasaules čempionātā Lasvegasā.
Voldemārs Langenfelds
Voldemārs Langenfelds bija Latvijas Universitātes profesors, habilitētais doktors, zinātnieks, kurš izstrādāja visaptverošu ābeļu (Malus Mill.) ģints morfoģenēzi, taksonomiju un ģeogrāfisko izplatību. Sarakstījis vairākas monogrāfijas un mācību grāmatas, izaudzinājis vairākas latviešu botāniķu paaudzes.
Dzīvesgājums
Voldemārs Langenfelds dzimis 1923. gada 6. augustā Auru pagasta "Garlaukos". Mācījies Auru pamatskolā, Bulduru dārzkopības skolā (1939 - 1941) un Bulduru dārzkopības tehnikumā (1941 - 1944). Tehnikumu pabeidzis 1947. gadā, jo 1944. gadā iesaukts Padomju Armijā, nosūtīts Otrā pasaules kara Austrumu frontē 2. Baltkrievijas frontes 314. strēlnieku pulka sastāvā. Pēc tehnikuma pabeigšanas sācis strādāt par Augļkopības nozares vadītāju Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Jelgavas mācību un pētījumu saimniecībā, par agrotehniķi-dārznieku Krimuldas sanatorijas palīgsaimniecībā. No 1952. līdz 1955. gadam mācījies Rīgas Pedagoģiskajā institūtā un vienlaikus strādājis par bioloģijas skolotāju Krimuldas sanatorijas skolā (1951 -1954) un par skolotāju un mācību daļas vadītāju Bulduru dārzkopības tehnikumā (1954-1957). 1957. gadā iestājies aspirantūrā V.L. Komarova Botānikas institūtā Ļeņingradā un beidzis to 1960. gadā. Šajā gadā uzsācis darba gaitas ZA Botāniskajā dārzā Salaspilī kā jaunākais zinātniskais līdzstrādnieks, vadījis Floras sektoru, 1961. gada sākumā ievēlēts par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku, bet jau 16. jūlijā atbrīvots no amata, jo uzvarējis konkursā par asistenta vietu Latvija Valsts Universitātes Bioloģijas fakultātes Botānikas katedrā, kur nostrādājis līdz aiziešanai pensijā 1995. gadā. 1962. gadā viņu ievēlē par docentu. No 1968. līdz 1970. gadam pārceļ par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku doktora disertācijas pabeigšanai. 1972. gadā, pēc doktora grāda iegūšanas ievēl par profesoru. Voldemārs Langenfelds miris 2007. gada 15. jūlijā.
Zinātniskā darbība
Aspirantūras laikā V. Langenfelds uzsāk darbu pie ābeļu (Malus Mill.) ģints izpētes. Sākumā šī izpēte aptver Latvijas teritoriju. Viņa darba vadītājs bija zinātņu doktors PSRS ZA korespondētājloceklis profesors Aleksandrs Fjodorovs. Ļeņingradā viņš iepazinās ar tādiem augu sistemātikas teorētiķiem profesoriem kā I. T. Vasiļčenko, J.G. Bobrovs, M.E. Kirpičņikovs, S.K. Čerepanovs, akadēmiķi A. L. Tahtadžans. 1961. gadā tika aizstāvēta bioloģijas zinātņu kandidāta disertācija un izdota monogrāfija "Latvijas PSR Ābeļu sugas".
Pēc zinātņu kandidāta disertācijas aizstāvēšanas Langenfelds turpina strādāt pie ābeļu ģints evolucuionārās morfoloģijas, veido oriģinālu ģints sistemātiku, izstrādā ābeļu ģints ontoģenēzi. Viņa pētījumi sākumā aptver Baltijas valstis, vēlā visu bijušās PSRS teritoriju un PSRS herbārijos uzkrāto ārvalstīs ievākto materiālu. 1967. – 1969. gadā ekspedīcijās apceļota visa PSRS teritorija, īpaši Ukraina, Moldova, Kaukāzs un Vidusāzija, kur dabā pēta ābeļu sugu izplatību un daudzveidību. 1967. gadā V. Langenfelds dodas pirmajā ārzemju komandējumā uz Rostokas Universitāti (toreiz Vācijas Demokrātiskajā Republikā) un apmeklē arī citus Austrumvācijas botāniskos dārzus un universitātes. Zinātniskā sadarbība ar Rostokas Universitāti turpinās un profesora darbi tiek publicēti vācu valodā. Darbs Vissavienības Botānikas institūtā ļauj izmantot herbārija apmaiņu pa pastu ar lielajiem ārzemju herbārijiem. Rezultātā top globāls ābeļu ģints pētījums un 1971. gadā Tartu Universitātē aizstāvēta doktora disertācija, kas 1992. gadā pielīdzināta habilitētā doktora grādam. Šī darba pilnveidotā un papildinātā versija izdota monogrāfijā 1991. gadā
LU profesors lasa botānikas pamatkursus morfoloģijā, augstāko augu sistemātikā. Viņu interesē augstāko augu izcelšanās, filoģenēzes problēmas. Izstrādā un lasa speckursus augu evolucionārajā morfoloģijā, filoģenētiskajā augu sistemātikā. 1973. gadā izdota mācību grāmata “Augstāko augu sistemātika” (līdzautori E. Ozoliņa, G. Ābele). Ši grāmata ir oriģināla ar konsekventu faktiskā materiāla evolucionāro traktējumu pēc akadēmiķa A. Tahtadžana ziedaugu filoģenētiskās sistēmas. Komandējuma laikā Rostokā V. Langenfeldam izdodas vienoties par studentu apmaiņu vasaras prakšu laikā, jau 1968. gadā profesors ved pirmo LVU botānikas studentu grupu praksē uz Vāciju un ievada regulāru studentu apmaiņu. Profesors vadījis vairāk kā simts kursa darbus un diplomdarbus, viņa vadībā aizstāvētas vairākas disertācijas (piem. M. Avenai, V. Isakovam, D. Šmitei, P. Eartam). Daudzus zinātniekus viņš konsultējis augu sistemātikas un evolūcijas jautājumos.
Profesora Voldemāra Langenfelda herbārijs glabājas LU Muzeja herbārijā RIG.
Darbi
Rakstījis arī Latvijas Enciklopēdijai, Latvijas Mazajai enciklopēdijai, Latvijas Padomju enciklopēdijai, Ģimenes enciklopēdijai, Enciklopēdījai Latvijas Daba, periodiskajiem izdevumiem "Dārzs un Drava", "Dabas un vēstures kalendārs", "Zinātne un Tehnika".
V. Langenfelda bibliogrāfija izdota 1983. gadā. Tajā minētas 70 publikācijas, 6 rediģētas grāmatas un mācību līdzekļi.
Hendriksena šaurums
Hendriksena šaurums (en) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā starp Kornvolas salu dienvidos un Amunda Ringnesa salus ziemeļos. Savieno Norvīdžena līci austrumos ar bezvārda akvatoriju rietumos. Šaurumā vairākas nelielas saliņas.
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdztekas vīriešu komandām
Līdztekas vīriešu komandām bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no divām komandu disciplīnām sporta vingrošanā.
Komandu sacensības uz līdztekām notika 9. aprīlī, Panatinaiko stadionā. Sacensībās startēja 3 komandas, kopumā ar 63 sportistiem no 2 valstīm. Daļa no Grieķijas komandas dalībnieku identitātes nav zināma.
Zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Vācijas vingrotāju komanda (komandas līderis Fricis Hofmanis). Sudrabas medaļu izcīnīja Panelinis vingrošanas klubs (komandas līderis Spiridons Atanasopuls) no Grieķijas, savukārt bronzas medaļu ieguva Etnika vingrošanas klubs (komandas līderis Joannis Hrisafis) no Grieķijas.
Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Provitamīni
Provitamīni ir organiski mazmolekulāri ķīmiski savienojumi, kas ķermenī pārveidojas par vitamīniem. Termins "provitamīns" tiek izmantots, lai apzīmētu, ka vielai nepiemīt vai ir maza vitamīna aktivitāte, bet tā vielmaiņas procesos var tikt pārveidota par aktīvo vitamīnu.
Piemēram, ogļūdeņraža karotīna molekulas organismā īpaša fermenta (15,15'-monooksigenāzes) iedarbībā tiek šķeltas uz pusēm un pārveidojas par aldehīdu — retinālu, kuru cits ferments (retinoldehidrogenāze) pārveido par nepiesātināto spirtu retinolu jeb A vitamīnu.
Provitamīni ir sastopami upenēs, mango, raugā un citos pārtikas produktos.
Hokejs 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2006. gada Turīnas ziemas olimpisko spēļu sacensības hokejā norisinājās no līdz  Torino Palasport Olimpico un Torino Esposizioni hallēs.
2018. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm (turnīrs)
2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts bija izslēgšanas turnīrs, kas noskaidroja jauno sieviešu pasaules čempioni šahā. Tas, pēc Taņas Džunji un Dzjui Veņdzjuņas mača 2018. gada maijā, bija otrais pasaules čempionāts, kas notika 2018. gadā. Turnīrā spēlēja 64 spēlētājas pēc izslēgšanas sistēmas no 2. līdz 23. novembrim Hantimansijskā, Krievijā.
Finālmačā ar rezultātu 5 : 3 Dzjui Veņdzjuņa uzvarēja Katerinu Lagno un sekmīgi aizstāvēja savu pasaules čempiones titulu.
Programma
Turnīra programma:
Balvu fonds
Kopējais balvu fonds bija $450,000.
Reglaments
Laika kontrole bija 90 minūtes pirmajiem 40 gājieniem, pēc tam vēl 30 minūtes partijas nobeigšanai, plus 30 sekunžu pieskaitījums pēc katra izdarītā gājiena, sākot no pirmā.
Ja rezultāts pēc klasiskā šaha partiju izspēles rezultāts ir neizšķirts, uzvarētājas noskaidrošanai jāpielieto taibrekus sekojošā kārtībā:
Turnīra dalībnieces
Turnīra dalībnieces bija:
Izslēgšanas turnīra dalībnieču kvalifikācijas ceļi
PN: FIDE prezidenta nominācija.
Fināla mačs
! rowspan="2"|Spēlētāja !! rowspan="2"|Reitings (2018. gada oktobris)!! colspan=4| Klasiskās partijas !! colspan=4|Taibreiks !! rowspan=2 | Kopā ! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! R1 !! R2 !! R3 !! R4
Virgils van Deiks
Karjeru V. van Deiks sāka Eredivisie klubā FC Groningen. 2013. gadā pārcēlās uz Skotijas klubu Glāzgovas "Celtic". Celtic komandā izcīnīja divus Skotijas Premjerlīgas titulus. 2015. gadā parakstīja piecu gadu līgumu ar Southampton FC. . 2018. gadā van Deiks par 84,6 miljoniem eiro pārcēlās uz Liverpool FC, tādējādi kļūstot par dārgāko aizsargu pasaulē.
Sasniegumi
Celtic
Liverpool
Individuālie sasniegumi
Vija Blūzma
Vija Blūzma (dzimusi Gārsenes pagasta "Eglītēs" ) ir latviešu režisore.
1995. gadā kļuvusi par Latvijas Leļļu teātra režisori un iestudējusi vairākas izrādes, tajā skaitā "Zaķīšu pirtiņa", "Sniega karaliene", "Princese" un "Pasaka par zelta zivtiņu". Pirms kļūšanas par režisori 20 gadus kā aktrise piedalījusies dažādās izrādēs. No 1999. līdz 2016. gadam bijusi Leļļu teātra mākslinieciskā vadītāja. Bijusi arī divu Latvijas Kultūras akadēmijas leļļu teātra aktieru kursu vadītāja. Iestudējusi izrādes Igaunijā, Polijā un Krievijā.
Izrādes saņēmušas vairākas balvas gan Latvijā, gan ārzemēs. 2018. gadā Blūzma iekļauta Teātra Zelta fondā.
Renato Tapija
Renato Tapija (es, dzimis ) ir Peru futbolists, pussargs, Peru futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Spānijas La Liga kluba Celta Vigo sastāvā.
Sasniegumi
Feyenoord
Ļevs Gutmans
Ļevs Gutmans (dzimis Rīgā) ir Latvijā dzimis Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (no 1986. gada). Vairākkārt piedalījies Latvijas šaha čempionātos un 1972. gadā ir izcīnījis Latvijas čempiona titulu. Pārstāvējis Latviju dažādos PSRS komandu šaha turnīros. 1980. gadā repatriējies uz Izraēlu. Šajā pašā gadā ieguvis starptautiskā meistara nosaukumu. 1982. gadā un 1984. gadā pārstāvējis Izraēlas komandu divās šaha olimpiādēs. Bijis Viktora Korčnoja sekundants Pasaules čempionātu izcīņas ciklos. Vēlāk pārcēlies uz dzīvi Vācijā. Pazīstams arī kā ievērojams atklātņu eksperts, ir vairāku šaha grāmatu autors.
1960. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti 1960. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki. 1960. gada ziemas olimpiskās spēles bija VIII ziemas olimpiskās spēles un tās notika ASV pilsētā Skvoveli 1960. gadā no 18. līdz 28. februārim. Šīs bija otrās ziemas olimpiskās spēles, kas notika ārpus Eiropas, pirmās bija 1932. gada ziemas olimpiskās spēles Leikplesidā. 1960. gada olimpiskajās spēlēs piedalījās 665 sportisti no 30 Nacionālajām Olimpiskajām komitejām (NOK). Medaļas tika sadalītas 27 disciplīnās, 8 sporta veidos.