cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šis slepenais iekāres objekts
Filma, kuras darbība norisinās gan Francijā, gan Spānijā uz teroristu nemiernieku fona, atspoguļo stāstu, ko stāsta novecojošs francūzis Matjē (Rejs) vilciena pasažieriem. Viņš izstāsta stāstu par to, kā viņš iemīlējās jaunā spānietē Končitā (pamīšus attēlo gan Bukē, gan Molina), kura neļauj viņam apmierināt savas seksuālās vēlmes.
"Šis slepenais iekāres objekts" pirmizrāde notika. Filma bija finansiāli neveiksmīga, tomēr augstu novērtēta no kritiķiem. Filma nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijās "Labākais adaptētais scenārijs" un "Labākā filma svešvalodā". Filma nominēta arī Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā filma svešvalodā". Bunjuels saņēma National Board of Review gada labākā režisora balvu. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 97% vērtējums.
Antons Ušpelis
Antons Ušpelis var būt:
Ernesta iela
Ernesta iela ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Ernesta iela sākas krustojumā ar Zemgales ielu un beidzas krustojumā ar Dāvja ielu. Kopējais ielas garums ir 410 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Ernesta ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Laku valoda
Laku valoda (pašnosaukums — Лакку маз) ir viena no nahu—dagestāniešu valodām. Tā ir viena no 14 Dagestānas oficiālajām valodām, kurā runā aptuveni 146 000 cilvēku. Līdz 19. gadsimta otrajai pusei laku valodu sauca par gumiku valodu (kumuksku).
Eksistē Vikipēdija laku valodā, pirmā rediģēšana veikta 2016. gadā.
Gondola
Gondola (it) ir gara un šaura vienaira venēciešu laiva, kam ir plakans dibens un augsti gali. Vairākus gadsimtus gondolas bija galvenais transporta līdzeklis Venēcijā, arī mūsdienās tās tiek izmantotas Lielajā kanālā, tomēr tagad ar gondolām vairāk pārvietojas tūristi. Notiek arī gondolu regates.
Gondolas parasti ir apmēram 10 metrus garas un 1,3 metrus platas, tajās var ietilpt divi līdz seši pasažieri. Vēstures avotos gondolas pirmoreiz tikušas pieminētas 11. gadsimta beigās.
Antons Ušpelis (1944—2015)
Antons Ušpelis (dzimis, miris ) bija latviešu keramiķis.
Tēvs — keramiķis Antons Ušpelis, brālis — Pēteris Ušpelis.
Tedijs Šerinhems
Edvards Pols Šerinhems (en, dzimis ) ir Anglijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Anglijas futbola izlasi.
Karjeras sākumā Šerinhems ilgi spēlēja Millwall, kuras sastāvā visos turnīros kopā guva 111 vārtus, tādējādi viņš ir otrs labākais vārtu guvējs komandas vēsturē. Vēlāk viņš pievienojās Nottingham Forest, kuras sastāvā guva pirmos vārtus Anglijas augstākajā līgā. Vēlāk viņš ilgus gadus spēlēja Tottenham Hotspur, līdz 1997. gadā pievienojās Manchester United. Ar Manchester United komandu Šerinhems izcīnīja trīs Anglijas Premjerlīgas titulus, vienu FA kausu, kā arī vienreiz uzvarēja UEFA Čempionu līgā. 1999. gada Čempionu līgas finālā pret Minhenes "Bayern" Šerinhems spēles izskaņā guva vārtus un izpildīja rezultatīvu piespēli Ūlem Gunnaram Sulšēram, tādējādi palīdzot komandai uzvarēt 2–1. 2001. gadā Šerinhems atgriezās Tottenham Hotspur, bet 2003. gadā pievienojās tikko līgā iekļuvušai Portsmouth komandai. Nākamajā sezonā viņš pievienojās West Ham United. 2006. gadā ar West Ham United komandu viņš iekļuva FA kausa finālā, tādējādi kļūstot par trešo vecāko spēlētāju, kas ir spēlējis FA kausa finālā.
Šerinhems ir vecākais laukuma spēlētājs, kas piedalījies Premjerlīgas mačā (40 gadu un 272 dienu vecumā)., kā arī vecākais spēlētājs, kas ir guvis vārtus Premjerlīgā (40 gadu un 268 dienu vecumā).
Anglijas futbola izlases sastāvā Šerinhems ir piedalījies 1998. un 2002. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1996. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Manchester United
Individuālie sasniegumi
Jelgavas Jaunais teātris
Jelgavas Jaunais teātris ir latviešu amatierteātris, dibināts Jelgavā 1992. gada novembrī. Teātris izveidojās, apvienojoties vairākiem Ādolfa Alunāna Jelgavas teātra aktieriem, kas vēlējās meklēt un radīt jaunas formas.
Vēsture
Teātris pastāv kopš 1992. gada. Savas darbības laikā vairākkārt piedalījies Latvijas Amatierteātru gada izrāžu parādē, piedalījies starptautiskos festivālos Lietuvā, Igaunijā, Somijā, Anglijā, u. c. Teātri radījuši un izkopuši režisori Agris Krūmiņš un Lolita Muižniece. Divdesmit gadu laikā teātrī darbojušies tādi režisori kā Imants Jaunzems, Ģirts Šolis.Uzvedumus veidojusi horeogrāfe Alda Skrastiņa. Scenogrāfiju izrādēm veidojis Mārtiņš Vilkārsis.
Kopš 2019. gada trupas mākslinieciskā vadītāja, režisore — Antra Leite-Straume.
Festivāls "Rotācija"
Jelgavas Jaunā teātra rīkotais festivāls "Rotācija" pirmo reizi norisinājās 2013. gada pavasarī. Festivāla mērķis ir iesaistīt Jelgavas jauniešus teātra mākslā, ieinteresēt jauniešus teātra praksē. Tā kā 2013. gadā festivāls guva lielu atzinību no iesaistīto puses, festivāls kļuvis par ikgadēju notikumu Jelgavas jauniešiem. Festivālā skolēni no dažādām skolām cīnās par teatrālākās skolas titulu, kā arī par ceļojošo "Rotācija" kausu.
Spratlija salas
Spratlija salas (en, ma) vai Naņšas salas (zh, Nánshā Qúndǎo), Čionšas salas (vi), Kalajaana salas (tl) ir plašs koraļļu atolu un rifu arhipelāgs Dienvidķīnas jūras dienvidaustrumos. Lai arī arhipelāgā ir vairāk kā 750 saliņu un rifu 410 000 km2 lielā jūras akvatorijā, sauszemes kopējā platība ir tikai ap 5 km2.
Spratlija salas ir teritorija ar starptautiski nenoregulētu statusu — uz to pilnībā vai daļēji pretendē sešas valstis. Uz visu arhipelāgu pretendē Ķīnas Republika (Taivāna), Ķīnas Tautas Republika un Vjetnama. Uz arhipelāga ziemeļdaļu pretendē Filipīnas, uz dienviddaļu — Malaizija, kā arī daļa arhipelāga ietilpst Brunejas ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, pie kam arī šo triju valstu interešu zonas pārklājas.
Vēsture
Arhipelāgs bijis iezīmēts jau Juaņu dinastijas laika kartēs kā 千里長沙 (Qianli Changsha — ‘Tūkstoš li plašas smiltis’). Arī vēlākās Minu un Cjiņu impērijas uzskatīja Spratlija salas par savas valsts daļu. Paralēli tam arī Vjetnamas valdnieki uzskatīja arhipelāgu par savu teritoriju. Salas bija neapdzīvotas un tajās netika veikta tikpat kā nekāda saimnieciskā darbība, tāpēc pretējās puses ilgstoši bija neziņā par konkurentu iebildumiem.
19. gadsimtā salas vairākkārt apmeklēja eiropiešu kuģotāji, kas deva salām un rifiem mūsdienās lietotos "neitrālos" nosaukumus. Viena no tiem, britu vaļu mednieku kuģa kapteiņa Ričarda Spratlija (Richard Spratly), vārdā nosaukts pats arhipelāgs.
Piklers
Piklers var būt:
Spratlija salas
Vēsture
1933. gadā Francija kā Franču Indoķīnas pārvaldītāja pasludināja savas tiesības uz Spratlija salām. Tā ieņēma vairākas salas, ieskaitot lielāko arhipelāgā Taipinas salu, un divās salās uzbūvēja meteostacijas. 1935. gadā Ķīnas Republikas valdība arī pasludināja salas par savu īpašumu. Otrā pasaules kara sākumā Japāna okupēja vairākas salas un izmantoja tās par zemūdeņu bāzi.
Pēc kara beigām Ķīnas Republikas flote pārņēma arhipelāgu savā kontrolē un uz lielākās Taipinas salas (nosaukta karakuģa vārdā) ierīkoja bāzi. Ķīnas Republika (Taivānas) flote pameta salas 1950. gadā pēc Ķīnas pilsoņu kara, bet atgriezās 1956. gadā.
1956. gada 15. maijā Filipīnu Jūras institūta direktors Tomass Kloma (Tomas Cloma) izsludināja «Proklamāciju Visai Pasaulei», kurā pasludināja daļu no arhipelāga 64 976 kvadrātjūdžu platība par savu īpašumu kā Kalajaanu (Brīvības zemi) un sevi nozīmēja par Augstākās Padomes priekšsēdētāju.
Šī Filipīnu akcija iniciēja aktīvāku darbību strīdos iesaistītajām pusēm, lai uzturētu savas pretenzijas uz arhipelāgu. Ķīnas Republikas, Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas Republikas (Dienvidvjetnamas) valdības atkārtoti apstiprināja arhipelāgu kā savu īpašume, bet Vjetnamas Demokrātiskā Republika (Ziemeļvjetnama) atzina savas sabiedrotās Ķīnas Tautas Republikas pretenzijas uz Spratlija un Paraselu salām par likumīgām.
1976. gadā pēc Vjetnamas kara beigām un vienotās Vjetnamas Sociālistiskās Republikas izveidošanās tā atjaunoja savas pretenzijas uz Spratlija salām. 1978. gadā Filipīnas un 1979. gadā Malaizija nosprauda savas teritoriālās pretenzijas arhipelāgā. 1980. gados abas Ķīnas, Vjetnama, Filipīnas un Malaizija sāka intensīvu salu ieņemšanu un savu garnizonu izvietošanu tajās, kas vairākkārt ir novedis pie bruņotiem incidentiem.
Dūmu pulveris
Dūmu pulveris jeb melnais pulveris; arī dūmpulveris, ir vēsturiski pati pirmā izgudrotā sprāgstviela. Šis šaujampulvera veids parasti sastāv no trim galvenajiem komponentiem: kālija nitrāta jeb salpetra, kokogles un sēra. Tas mēdz būt melnā vai tumšpelēkā krāsā ogles dēļ, no tā cēlies otrs dūmu pulvera nosaukums. Savukārt par dūmu pulveri šī sprāgstviela tiek dēvēta lielā dūmu daudzuma dēļ, kas izdalās, tam sadegot; tas ir liels trūkums dūmu pulvera izmantošanā militārām vajadzībām, jo demaskē šāvēju (toties ir izmantojams dūmu aizsega radīšanai).
Vēsture
Dūmu pulveris izgudrots, visticamāk, Ķīnā jau 9. gadsimtā vai pat agrāk. Tas varētu būt noticis nejauši, sajaucot Ķīnā atrodamo dabisko salpetri ar degtspējīgiem materiāliem. Atšķirībā no vēlāk, jau daudz tuvāk mūsdienām, izgudrotajām sprāgstvielām, melnā pulvera iegūšanai nebija vajadzīgas speciālas ķīmijas zināšanas un attīstītas tehnoloģijas. Sākumā šo pulveri lietoja izklaides nolūkiem (uguņošanai), tikai krietni vēlāk parādījās kara vajadzībām piemēroti pielietojumi.
19. gadsimta beigās dūmu pulveri no militārās jomas gandrīz pilnībā izkonkurēja bezdūmu pulveris. Tomēr melno pulveri pirotehnikā lieto arī mūsdienās; to lieto arī medību patronu pielādēšanai. Militāriem mērķiem izmanto izsviedējlādiņu un degauklas izgatavošanā.
Sastāvs un degšana
Vēsturiski tikuši izmantoti dažādi dūmu pulvera sastāvi ar lielāku vai mazāku sēra saturu, kā arī vispār bez sēra. Mūsdienās izmantojamais dūmu pulveris sastāv no 75% KNO3, 15% ogles un 10% sēra (pēc masas). Salpetris pulverī kalpo kā skābekļa avots ogles sadedzināšanai, bet sērs cementē (satur kopā) maisījumu un pazemina tā uzliesmošanas temperatūru. Agrāk mēdza visus melnā pulvera komponentus smalki saberzt un mehāniski sajaukt kopā, taču šāds pulveris bija bīstams lietošanā, turklāt ļoti higroskopisks. 16. gadsimta sākumā sāka gatavot granulēto melno pulveri, vispirms pagatavojot viendabīgu pastu no saberztām pulvera sastāvdaļām un ūdens. Pastu rūpīgi izžāvēja un samala, veidojot sīkus pulvera graudiņus. Tāds pulveris bija ne tikai mazāk higroskopisks, bet arī jaudīgāks, turklāt ar to bija vieglāk pielādēt ieročus. Mūsdienās pulvera masu pirms malšanas presē augstā spiedienā, turklāt iegūtos graudiņus pēc tam pulē, iegūstot cietas, spīdīgas pulvera granulas. Labs melnais pulveris nedrīkst smērēt rokas vai papīru.
Melnā pulvera degšanā notiekošie procesi ir visai sarežģīti, vienkāršotā veidā tos mēdz aprakstīt ar šādu vienādojumu :
Brīvi aizdedzinot nelielu daudzumu melnā pulvera, tas strauji sadeg ar spilgtu liesmu. Aizdedzinot lielu daudzumu, vai darot to noslēgtā telpā, notiek sprādziens. Tikai 40% no pulvera masas sadegot dod gāzes, kas izplešoties var veikt derīgo darbu. Pārējie 60% ir cietas daļiņas, kas veido dūmu pulvera eksplozijai raksturīgo biezo zilganbalto dūmu mākoni.
Lai veiktu demonstrācijas eksperimentu laboratorijas apstākļos, iesver 8 g kālija nitrāta, 1 g ogles un 1 g sēra. Jāņem koka ogle, ar medicīnisko aktīvo ogli eksperiments izdodas slikti. Sastāvdaļas katru atsevišķi saberž tīrā piestā, pēc tam uz filtrpapīra neberžot sajauc. Uzber uz keramikas plāksnes un aizdedzina ar degošu skaliņu. Lai pierādītu, ka melnais pulveris var degt bez gaisa skābekļa, to ieber vārglāzē, ko piepilda ar CO2. Pieskaroties pulverim ar karstu stikla nūjiņu, tas sadeg tāpat, kā atrodoties gaisā.
Antons Ozols
Antons Ozols ( — ) bija Latvijas jurists, politiķis un sabiedrisks darbinieks. Kristīgās nacionālās savienības biedrs. Bijis Latvijas kara ministrs (1928—1929) un tieslietu ministrs (1933—1934). Pēc Latvijas okupācijas devies trimdā.
Dzīvesgājums
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā mobilizēts Krievijas impērijas armijā, ieņēma dažādus amatus kara tiesā līdz 1917. gadam. No bijis zvērināta advokāts palīgs Maskavā. No 1917. gada (citos avotos – 1918. gada sākuma) bija miertiesnesis Ļipeckā, arī šīs pilsētas domes vadītāja vietnieks un Ļipeckas kūrorta direktors. 1919. gadā atgriezās Latvijā un jūlijā iecelts par Rīgas apgabaltiesas prokurora kameras biedru. Bermontiādes laikā apgabaltiesas namu apšaudīja, Ozolu ievainoja dienesta pienākumu pildīšanas laikā. 1920. gadā viņš iestājās Rīgas advokatūrā, bija zvērināta advokāta Eduarda Strautnieka palīgs. Sākot ar 1921. gadu pildīja Kara ministrijas juriskonsulta vietu. 1921. gada decembrī atkal kļuva par zvērinātu advokātu Rīgā, 1932. gada aprīlī arī Dobelē.
Politiskā darbība
1923. gadā iestājies Kristīgajā nacionālajā savienībā, kurā darbojies līdz valsts apvērsumam, kad tika apturēta Satversmes darbība un likvidētas visas politiskās partijas. 1928. gadā kandidējis 3. Saeimas vēlēšanās no Kristīgās apvienības un strādnieku saraksta, taču netika ievēlēts. Par spīti tam, kļuva par kara ministru pirmajā 3. Saeimas apstiprinātajā valdībā. To vadīja Hugo Celmiņš. Ozola vadībā tika veikta armijas reorganizācija. Viņš no amata tika atbrīvots 1929. gada decembrī.
1931. gadā kandidēja 4. Saeimas vēlēšanās no Kristīgās apvienības un strādnieku saraksta, atkal netika ievēlēts. Tajā pašā gadā kandidējis arī Rīgas pilsētas domes vēlēšanās no Kristīgās apvienības un strādnieku saraksta. 1933. gada martā kļuvis par tieslietu ministru Ādolfa Bļodnieka vadītajā valdībā. Amatā pavadītajā laikā panāca Latvijas Sodu likuma izdošanu un tiesnešu apstiprināšanu, kā arī pārstāvēja Latviju 5. starptautiskajā krimināltiesību unifikācijas konferencē Madridē, kur ievēlēts konferences prezidijā. Amatu zaudējis 1934. gada martā līdz ar valdības krišanu.
Čaka Hāna
Čaka Hāna (en), īstajā vārdā Iveta Marija Stīvensa (en; dzimusi Čikāgā) ir amerikāņu dziedātāja un dziesmu autore.
Biogrāfija
Čaka Hāna piedzima Čikāgā, Ilinoisā, ASV. Kā dziedātāja viņa debitēja jau 1965. gadā, bez īpašiem panākumiem dziedot kopā ar dažādiem Čikāgas klubu mūziķiem, kā arī strādāja vietējā teātrī "Afro-Arts".
1972. gadā viņa pievienojās grupai "Ask Rufus", kas bija izveidojusies no grupas "American Breed" bijušajiem dalībniekiem, kur aizstāja vokālisti Poletu Makviljamsu. Ar jauno vokālisti grupa savu nosaukumu saīsināja līdz "Rufus" un aizsāka veiksmīgu karjeru.
Belizas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Belizas sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Beliza līdz šim ir piedalījusies tikai vasaras olimpiskajās spēlēs. Tā vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1968. gada.
Austrija 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Austrija piedalījās 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1924. gada 4. līdz 27. jūlijam. Šīs bija sestās vasaras olimpiskās spēles, kurās tā piedalījās. Iepriekšējās, 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Austrijai bija liegta dalība saistībā ar Pirmo pasaules karu.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Austrijas olimpiskajā komandā bija 49 sportisti (46 vīrieši un 3 sievietes), kuri startēja 8 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportistu no Austrijas šajās vasaras olimpiskajās spēlēs startēja svarcelšanā — 15 sportisti. Pirmo reizi Austrija bija pārstāvēta svarcelšanā un boksā. Savukārt pēc 16 gadu pārtraukuma tā atkal tika pārstāvēta jāšanā.
Šajās vasaras olimpiskajās spēlēs Austrija izcīnīja 4 olimpiskās medaļas (3 sudraba un 1 bronzas medaļu). Visas medaļas tika izcīnītas svarcelšanā. Sudraba medaļas izcīnīja Andreass Štadlers, Antons Cverina un Francs Aigners, savukārt bronzas medaļu izcīnīja Leopolds Frīdrihs.
Čaka Hāna
Biogrāfija
Ar laiku Čaka Hāna visvairāk sāka izcelties no grupas "Rufus" sastāva un tādēļ 1978. gadā nolēma uzsākt solo karjeru (kopdarbam ar grupu "Rufus" viņa atgriezās 1979., 1981. un 1989. gados). Viņas singls "I’m Every Woman" iekaroja amerikāņu R&B topu virsotnes, bet sekojošie ieraksti "What Cha 'Gonna Do For Me" (1981) un "Got To Be There" tikai nostiprināja viņas pozīcija amerikāņu mūzikas tirgū. 1984. gada singls "I Feel For You" ieņēma otro vietu kopēja Amerikas hitu topā un bija līderpozīcijās arī britu topos. Tāda paša nosaukuma albums ieguva "platīna" statusu un ļāva Čakai Hānai iegūt Grammy kategorijā "Labākā R&B dziedātāja". Čaka Hāna turpināja savu solistes darbību, piedaloties citu mūziķu ierakstos: Stīvijs Vonders ("Higher Love"), Deivids Bovijs ("Underground"), Kvinsijs Džonss un Rejs Čārlzs ("I’ll, Be Good To You"). 1985. gadā viņa atgriezās britu Тор 20 ar dziesmām "This Is My Night" un "Eye To Eye", bet pēc četriem gadiem dziesmas "I’m Every Woman" remikss iekļuva britu Тор 10.
Bayraktar (dziesma)
"Bayraktar" ir patriotiska ukraiņu dziesma, kas kļuva populāra pēc iznākšanas 2022. gada 1. martā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā. Dziesma ir veltīta kaujas dronam Bayraktar TB2, pateicoties tā veiksmīgai pielietošanai pret Krievijas karaspēku. Tās autors ir ukrainis Tarass Borovoks, dziesma vēršas pret Krievijas armiju par tās iebrukumu. Borovoks saņēma Ukrainas bruņoto spēku lūgumu uzrakstīt dziesmu dienā, kad sākās iebrukums.
Fons
Dziesmu sarakstījis un komponējis ukraiņu karavīrs Tarass Borovoks. Dziesmas autors mūziku mācījies četrus gadus mūzikas skolas trompetes klasē. Viņa pārējā izglītība ir militāra. Borovoks 2022. gada 24. februārī, dienā, kad sākās Krievijas iebrukums, saņēma Ukrainas bruņoto spēku lūgumu uzrakstīt dziesmu, kas varētu kļūt par tautas hītu, kas palīdz militārpersonām.
Dziesma
“Bayraktar” tika augšupielādēts pakalpojumā YouTube 2022. gada 1. martā. Dziesmas vārdi ir par to, kā droni kalpo kā sods iebrūkošajai Krievijas armijai un izsmej armijas izmantoto aprīkojumu, viņu iebrukumu Ukrainā.
Daudzos mūzikas videoklipos dziesmu pavada "Bayraktar" triecieni Krievijas tehnikas kolonnām Ukrainas teritorijā. Dziesma ir tulkota angļu un arābu valodā, un ir kopīgota Ukrainas Sauszemes spēku oficiālajā Facebook lapā. "Bayraktar" varētu būt viena no pirmajām dziesmām par kaujas dronu.
Uztvere un mantojums
Spensers Kornhabers no The Atlantic dziesmu nosauca par "ļoti lipīgu" un teica, ka tai ir "vienkāršs ritms". Saskaņā ar Algemeen Dagblad teikto, dziesma parāda, ka Selčuks Bairaktars, Baykar galvenais tehnoloģiju vadītājs, ir Ukrainas "otrs lielākais varonis" pēc Ukrainas prezidenta Volodimira Zelenska. "Bayraktar" vairākkārt tiek atskaņots Ukrainas radiostacijās, un to dzied ukraiņi protestu laikā pret iebrukumu. Pēc Gabriela Gevina no The Spectator teiktā, dziesmai YouTube bija vairāk nekā miljons skatījumu, pirms tā tika noņemta.
Bastīlija
Bastīlija (fr) bija cietoksnis Parīzē, Francijā. Tam bija liela nozīme iekšējos konfliktos valstī. No 16. gadsimta beigām tas bija cietums politieslodzītajiem. Cietoksnis tika uzcelts Simtgadu kara laikā (1370.—1380. gadi), bet, Lielās franču revolūcijas laikā, cietoksnis tika ieņemts un vēlāk — nojaukts. Kopš 1880. gada Francijā ir valsts svētki.
Ušpelis
Ušpelis (sieviešu dzimtē Ušpele) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vietvārda Ušpeļi. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kama
Kama tulkojumā no sanskrita nozīmē bauda vai estētisks dzīves baudījums.
Kama arī var būt:
u.c.
Fēsa
Fēsa ( / Fās, / Fizaz) ir trešā lielākā pilsēta Marokā (pēc Kasablankas un Rabātas), Fēsas-Būlmānas reģiona administratīvais centrs. 2012. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 1,07 miljoni iedzīvotāju. Fēsas vecpilsēta ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojumu sarakstā. Pilsēta tiek dēvēta par "Rietumu Meku" un "Āfrikas Atēnām".
Antiutopija
Antiutopija jeb distopija ( — 'nav laba vieta') ir literāra žanra utopijas pretmets. Populārs antiutopijas piemērs ir Džordža Orvela darbs 1984.
Fēsa
Pilsēta dibināta 8./9. gadsimtā, Idrisīdu valdīšanas laikā. 11. gadsimtā, Almoravīdu valdīšanas laikā, pilsēta kļuva par reliģiskās izglītības un tirdzniecības centru. No 13. līdz 15. gadsimtam tā bija Marinīdu dinastijas politiskais centrs. Tika uzceltas daudzas medreses un mošejas, daudzas no kurām saglabājušās līdz mūsdienām. Kaut arī 1912. gadā Marokas galvaspilsēta tika pārcelta uz Rabātu, Fēsa vēl aizvien tiek uzskatīta par valsts garīgo un kultūrālo centru.
Plazes
Plazes AG bija Šveicē reģistrēts uzņēmums, kas uzturēja ģeosociālo tīklu Plazes. Dibināts 2005. gadā. Galvenais birojs atradās Cīrihē, izstrādes nodaļa bija Berlīnē. Kopš 2008. gada Nokia sastāvā.
Plazes sistēma ļāva lietotājam norādīt plānoto atrašanās vietu un laiku, šo informācijai esot pieejamai citām šī lietotāja norādītām personām. Pakalpojums pieejams tīmekļa pārlūkprogrammā, mobilajās ierīcēs vai ar īsziņu palīdzību. Plazes bija radara funkcija, kas ļāva atrast citus Plazes lietotājus noteiktā vietā.
Vēsture
Uzņēmums Plazes AG dibināts 2005. gadā Cīrihē Šveicē.
2008. gada 23. jūnijā Somijas mobilo telefonu ražotājs Nokia paziņoja, ka iegādāsies Plazes. Darījums tika pabeigts 15. jūlijā. Plazes pakalpojums tika iekļauts Nokia Services biznesa nodaļā un vēlāk integrēts Ovi pakalpojumā (tagad HERE). 2012. gada 4. maijā Plazes tika slēgts.
Ekspress-AM8
Ekspress-AM8 (Экспресс-АМ8) ir Krievijas uzņēmuma Kosmičeskaja svjaz' sakaru pavadonis. Tas ģeostacionārajā orbītā tika palaists 2015. gada septembrī. Pavadonis nodrošina sakaru pakalpojumus Eiropā, Āfrikā Amerikā un Azijā.
Pavadonis izgatavots Krievijas uzņēmumā Informacionnyje sputnikovyje sistemy (ISS) uz platformas Ekspress-1000NTV bāzes. Sakaru aparatūru piegādāja Francijā reģistrēts uzņēmums Thales Alenia Space. Tam uzstādīti 24 C joslas, 16 Ku joslas un 2 L joslas raidītāji. Pavadoņa darbības laiks plānots 15 gadi.
Priekšvēsture
Kosmičeskaja svjaz` noslēdza līgumu ar Informacionnyje sputnikovyje sistemy par sakaru pavadoņu Ekspress-AT1, Ekspress-AT2 un Ekspress-AM8 izgatavošanu. 2012. gada aprīlī sākās kosmisko aparātu izgatavošana. 2012. gada decembrī uz Thales Alenia Space tika nosūtīta derīgās kravas konstrukcija, lai tajā iemontētu pārraidīšanas aparatūru. 2013. gadā sākās platformas un derīgās kravas moduļa integrācija.
Lidojuma gaita
Ģeostacionārajā orbītā pavadonis tika novietots 14° rietumu garuma, kur jau atradās Ekspress-A4 (palaists 2002. gadā). 2015. gada 1. decembrī tika paziņots, ka Ekspress-AM8 ir pabeigta izmēģinājumu un testēšanas fāze, un tas nodots ekspluatācijā. Pēc kanālu pārslēgšanas uz Ekspress-AM8, Ekspress-A4 tika pārvietots uz punktu 145° austrumu garuma, kur līdz oktobrim atradās Ekspress-A2.
Brians Kristante
Brians Kristante (it, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Kristante pārstāv Itālijas Serie A komandu AS Roma.
Itālijas futbola izlases sastāvā Kristante debitēja mačā pret Maķedoniju.
Sasniegumi
Benfica
AS Roma
Itālija
Rolanda statuja (Vecrīga)
Rolanda statuja atrodas Rīgas pilsētas vēsturiskajā centrā, Vecrīgā, Rātslaukumā. Tēlnieka Augusta Folca veidotā 6,3 m augstā skulptūra "Rīgas Rolands" (Rigaer Roland) uz granīta postamenta tika uzstādīta 1896. gadā. Tās skices autors ir arhitekts Vilhelms Neimanis, viens no tā laika vadošajiem eklektikas arhitektūras un arheoloģijas ekspertiem, Latvijas Nacionālā mākslas muzeja pirmais direktors. Skulptūra izgatavota no Silēzijas smilšakmens.
Vēsture un funkcijas
Rolanda skulptūra, veidota no akmens vai koka, viduslaikos bija sastopama galvenokārt Ziemeļvācijas pilsētās, kuras bija noslēgušas savstarpējas tirdzniecības un ekonomiskas sadarbības līgumus un pakāpeniski izveidoja Hanzas savienību. Rīga šai savienībai pievienojās 13. gadsimta beigās kā nozīmīgs un ietekmīgs Livonijas Konfederācijas tirdzniecības priekšpostenis, taču ir grūti pateikt, cik Rolanda koka skulptūru viduslaiku periodā bijis pilsētas tirdzniecības rajonā. Ir zināms tikai tas, ka 1474. gadā Rīgas dome uzdeva kokgriezējam Jēkabam izveidot jaunu statuju iepriekšējās vietā, par ko liecina pilsētas hronikas ieraksti. Tas ir pirmais saglabājies Rolanda statujas dokumentālais pieminējums Rīgā. Pie koka Rolandiem Rīgā un citās Hanzas pilsētās bieži nāca ar lūgumu pēc palīdzības, svētās aizsardzības, ar lūgšanām par veselību, peļņu un veiksmīgu tirdzniecību, kā arī cerībā atrast taisnīgu tiesu. Apzeltītās statujas pazušanas laiks nav dokumentēts un tā vairākus gadsimtus netika atjaunota.
Versijas par izcelsmi
Rolanda statujas precīza izcelsme un nozīme nav zināma, bet par Rolanda tēla veidošanos Eiropas viduslaiku kultūras telpā ir vairākas versijas. Daži pētnieki šo statuju saista ar leģendārā bruņinieka Rolanda, imperatora Kārļa Lielā māsasdēla personību. Vienīgais viņa pieminējums ir Einharda hronika, kuras 9. rindkopā teikts par Bretaņas Rolanda krišanu kaujā ar baskiem. Tiek uzskatīts, ka Rolanda statujas, kas rotāja viduslaiku Hanzas pilsētu tirdzniecības rajonus, simbolizēja brīvo tirgu, pilsētas domes neatkarību, kam piederēja visaugstākā tiesu vara un komerctiesības, kā arī laicīgo iestāžu prioritāti attiecībā pret reliģiskām iestādēm.
Rolanda zobens, Dīrendāls, bija taisnīguma alegorija un norādīja uz atriebības neizbēgamību. Cita versija apgalvo, ka statujas Rolanda vārds radies no vācu Das Rote land (Sarkanā zeme) un ka Rolanda zobens simbolizē asiņainu sodu izpildi.
Rolanda akmens statujas uzstādīšana
Rolanda statuja Rātslaukumā tika uzstādīta kā simboliska artēziskās akas apdare. Tas bija Rīgas ģeometriskais centrs; Rolanda zobena gals tradicionāli atzīmēja koordinātu krustošanās punktu. Jaunā statuja nomainīja iepriekšējo, no koka veidoto, kas tolaik jau bija apsūbējusi. Iespējams, Rolanda jaunās statujas uzstādīšana starp Rīgas rātsnamu un Melngalvju namu 19. gadsimta beigās bija paredzēta, lai ar īpatnēju "pieminekļu konfrontāciju" uzsvērtu Vācijas kultūras nosacīto vēsturiski dominējošo stāvokli Baltijas jūras reģionā.
Daļēja sagraušana un restaurācija
1941. gada Rīgas kaujas laikā skulptūra cieta artilērijas apšaudes laikā. 1970. gadā tās daļēju restaurāciju veica igauņu tēlniece Marija Ehelaide, kas piedalījās arī Pētera baznīcas portālu skulpturālā ansambļa atjaunošanā. Vēlāk, 1984. gadā skulptūra tika nodota Rīgas arhitektūras un pilsētplānošanas veicināšanas centram, kas atradās atjaunotajā Pētera baznīcā, kur skulptūra atrodas arī tagad.
Žans Žaks Ano
Žans Žaks Ano (fr, dzimis ) ir Francijas kinorežisors, scenārists un producents.
Vislabāk pazīstams ar vēsturisko piedzīvojumu filmu Quest for Fire (1981), mistērijas filmu "Rozes vārds" (1986), ģimenes filmu The Bear (1988), romantisko filmu L'Amant (1992), kara filmām "Septiņi gadi Tibetā" (1997), "Divkauja" (2001) un "Melnais zelts" (Black Gold), kā arī drāmu Wolf Totem (2015).
Savas karjeras laikā saņēmis vairākas balvas un nominācijas, tai skaitā piecas Cēzara balvas un vienu David di Donatello balvu. Ano pirmā filma, "Melnais un baltais krāsās" (La Victoire en chantant, 1976), saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā".
Ķauķīši
Ķauķīši jeb lapuķauķi (Phylloscopus) ir viena no divām ķauķīšu dzimtas (Phylloscopidae) ģintīm, kas apvieno 66 sugas. Tā ir lielākā no abām ģintīm un apvieno lielāko daļu ķauķīšu dzimtas putnu. Nesenā pagātnē ķauķīši tika sistematizēti ķauķu dzimtā (Sylviidae), bet saskaņā ar jaunākajiem DNS atklājumiem 2006. gadā tika izveidota ķauķīšu dzimta.
Zinātniskais nosaukums Phylloscopus atvasināts no sengrieķu valodas un latviski nozīmē "lapu pārmeklētājs": Phyllon — lapa un scopus — pārmeklētājs.
Izplatība
Ķauķīšu dzimtas putni mājo Eirāzijā un Āfrikā, izplatības areālam sasniedzot Āfrikas dienvidus un Zunda salas, kā arī viena sugai — ziemeļu ķauķītim — izplatības areāls austrumos sasniedz Aļaskas rietumus Ziemeļamerikā. Lielākā daļa sugu ligzdo Eirāzijas mērenās joslas un augstkalnu reģionos, ziemas periodā migrējot uz Dienvidaustrumāziju, Indiju un Āfriku.
Latvijā
Latvijā sastopamas 10 ķauķīšu ģints sugas: čuņčiņš (Phylloscopus collybita), dzeltensvītru ķauķītis (Phylloscopus inornatus), Hjūma ķauķītis (Phylloscopus humei), Sibīrijas ķauķītis (Phylloscopus proregulus), svirlītis (Phylloscopus sibilatrix), Švarca ķauķītis (Phylloscopus schwarzi), tumšais ķauķītis (Phylloscopus fuscatus), vītītis (Phylloscopus trochilus), zaļais ķauķītis (Phylloscopus trochiloides) un ziemeļu ķauķītis (Phylloscopus borealis). No tām vairākas ir retas ieceļotājas, bet dažas novērotas tikai vienu reizi.
Kopīgās īpašības
Ķauķīši ir ļoti aktīvi putniņi, nepārtraukti pārvietojas pa koku lapotni, meklējot kukaiņus. Barību meklē gan lielu koku vaiņagos, gan pameža lapotnēs. Lielākā daļa sugu ir teritoriālas gan vasarā, gan ziemā.
Tāna
Tāna (no) jeb Teno (fi, se) ir 361 kilometru gara upe Norvēģijas un Somijas ziemeļos, Lapzemē. Tulkojumā no sāmu valodas upes nosaukums ir "Lielā upe". Izveidojas, satekot Anarjohkas un Karasjohkas upēm. Augštecē upe 256 kilometrus veido Norvēģijas un Somijas robežu. Ietek Tānafjordā.
Upe pazīstama kā izcilas lašu populācijas mājvieta. 1929. gadā šeit tika noķerts lasis, kura svars bija 36 kilogrami. 2013. gadā upē parādījās vietējai faunai netipiskais kuprlasis, kura izplatību šeit skaidro ar globālās sasilšanas sekām. Pāri tiltam uzbūvēts Lapzemes tilts.
Mirza Muhameds Haidars
Mirza Muhameds Haidars Dulats (fa; dzimis Taškentā, miris  Kašmīrā) bija viduslaiku Mogulijas valstsvīrs, karavadonis un rakstnieks.
Cēlies no dulatu cilts mugulu augstmaņu dzimtas; tās galva bija Mangalajas cilšu savienības amirs laikā, kad Kašgārija pievienojās Čagataja valstij un sakarā ar to viņu dzimtai bija mantojamas privilēģijas. Dzimis emigrācijā Taškentā, kur viņa tēvs vairākus gadus bija Uratibes novada pārvaldnieks. Vēlāk ģimene pārceļas uz Ferganu, kur Muhameda Haidara tēvs tiek noslepkavots, bet zēnu izglābj tēva uzticamības persona un aizved uz Kabulu pie viņa brālēna Bābura, kurš Muhamedu silti uzņem. 1512. gadā pārceļas uz Andižanu pie cita brālēna Sultāna Saīdhana. Pēc Mogulijas valsts izveidošanās Muhameds Haidars Saīdhana galmā nodarbojas ar valsts pārvaldes lietām un armiju — vada vairākus karagājienus uz Badahšānu, Kafiristānu, Ladaku un Tibetu. Pēc Saīdhana nāves spiests pamest Moguliju un pārceļas uz Indiju (Lahoru), kur iekaro Kašmīru Bāburam un ir tās vietvaldis līdz dzīves beigām. Nogalināts ar nejaušu bultu sadursmē ar Kašmīras kalniešiem.
Jaunībā guvis savam laikam labu izglītību. Rakstījis persiešu un čagataju valodā; saglabājušies divi viņa sarakstīti darbi: Kašgaras mogulu un čagataju hanu vēsture persiešu valodā un poēma čagataju valodā.
Belforas lauva
Belforas lauva (fr) ir 11 metrus augsta un 22 metrus gara skulptūra, kas atrodas Francijas austrumu pilsētā Belforā un ir tās simbols. No sarkanā smilšakmens darinātā skulptūra atklāta 1880. gadā un tās autors ir Brīvības statujas radītājs Frederiks Ogists Bartoldi. Tā novietota Belforas citadeles pakājē, godinot Belforas aplenkuma (1870. gada 3. novembris - 1871. gada 18. februāris) varoņus Francijas—Prūsijas kara laikā. Belforas lauvas kopijas atrodamas Parīzē un Monreālā.
Kipras eiro monētas
Kipras eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Kipra. Kopš 2008. gada 1. janvāra eiro ir oficiālais maksāšanas līdzeklis Kiprā, nomainot Kipras mārciņu.
Valsts puses izskats
Uz 2 eiro monētas jostas ir rakstīts 2 eiro divās valodās. Uz 1,2 un 5 centu monētām ir attēlots muflons, kas ir savvaļā sastopama aita un ir raksturīgs salas faunai. Uz 10, 20 un 50 centu monētām attēlots Kirēnijas kuģis, kurš apzīmē Kipras kuģniecības vēsturi un Kipras kā nozīmīga tirdzniecības centra simbolu. Uz 1 un 2 eiro monētām attēlota halkolīta perioda dievības krustveida figūra, kas ir salai raksturīgs aizvēsturiskās mākslas paraugs un simbolizē Kipras nozīmi civilizācijas vēsturē un antīkajā pasaulē.
Dievs latviešu folklorā
Dievs latviešu folklorā ir galvenokārt saistīts ar visaptverošo kārtību, likumsakarībām gan dabā, gan cilvēka dzīvē. Dievs ir cilvēkam vienmēr klātesošs, sasniedzams un ir ļoti nozīmīgs tā dzīvē. Cilvēks, sevi izjuzdams kā dabas sastāvdaļu, pakļaujas tās likumībām, un tas ir iespējams ar Dieva padomu, svētību, labvēlību. Dievs cilvēkam neko nedod tieši rokās, jo, iespējams, to nemaz nevar, jo ļoti nozīmīga loma likteņa lemšanā ir Laimai, Dievs palīdz citādā veidā, galvenokārt ar padomu. Dieva vārda sākotnējā izpratne saistīta ar debesīm, kas arī uzskatāmi attēlo Dieva visaptverošo kārtību virs mums. Tas atspoguļojas arī Dieva tēlu apzīmējošajā rakstu zīmē. Dievu godā, ciena, tā vārdu daudzina, tā klātbūtnē viss tiek sakopts. Dievs cilvēka dzīvē ienes tikumu, skaidrību, virzību un spēku.
Dieva galvenās funkcijas un iezīmes
Tautasdziesmās sastopamie radīšanas motīvi ir dažādi uztverami. E. Kokare uzskata, ka „Dieva demiurga funkcijas parādās tikai otrajā plānā, kamēr saturs risina cilvēka ikdienas dzīves vai morāles jautājumus”. Pamatojoties uz vienu un to pašu dainu, M.Grīns uzskata, ka „Dievs būdams visa sākums, ir arī visa radītājs vai, kā dainās teikts, — laidējs. Latviešu dievestība uzskata, ka visa dzīvā un nedzīvā daba, cilvēki un dzīvnieki, debesis un zeme un visa garīgā un materiālā pasaule, kādu mēs to pazīstam tās lielajā daudzveidībā, ir Dieva laista”. Tomēr arī H.Biezais uzsver, ka radīšanu var attiecināt vairāk uz cilvēku, nevis uz kosmu, un uzmanība tiek pievērsta tam, kāds ir šis cilvēks un kā tas iekļaujas vispārējās likumībās, nevis pašam radīšanas faktam. E.Kokare atzīst, ka „Iepazīstoties ar latviešu teikām kopumā, rodas iespaids, ka Dievs vairāk nodarbojies ar jau gatavas pasaules uzlabošanu un pilnveidošanu, kas gan parasti saistīta ar ētisko audzināšanu, jo teiku lakoniskajā formā parasti ietvērušies vairāki satura līmeņi”.
Dieva tēls izteikti saistāms ar dabas kārtību un tās likumiem, tāpat kā ar cilvēka dzīvi, jo cilvēks ir daļa no dabas. Dievs ir Visuma inteliģences un kārtības pārstāvis. Folklorā norises dabā, tāpat kā Dieva sētā, ir analogas cilvēka ikdienas darbībām, piemēram, Dieva radītie kalni ir saistāmi ar cilvēka dzīves morāles jautājumiem un tiecību uz garīgo izaugsmi. To atspoguļo dainas kā:
Kumeliņis kalnu raud,
Vai es kalnus audzināju?
Tā kā zemnieka dzīve ir cieši saistīta ar dabas norisēm, zemes apstrādāšanu u.tml., tad Dievs ir arī tas, kurš atbild par labvēlīgiem, auglīgiem apstākļiem vai, otrādi, — par palīgiem cilvēka darbā. Pie Dieva vērsušies dažādu cilvēkam svarīgu dzīves un darba norišu iesākumā, retāk, nobeiguma posmos. Dievs konstatējams par klātesošu dažādos darba posmos, piemēram, pirmajā sējas dienā, rudzu ziedēšanas laikā, gadskārtu griežos:
Dieviņš brida rudzu lauku
Ar pelēku mētelīti;
Brien, Dieviņ, pacelies,
Nenobrauki rudzu ziedus.
LTdz 2069
Tautasdziesmās Dievs ir klātesošs svarīgos brīžos, taču neiejaucas procesos, — tam nereti piemīt devēja funkcija, bet Dievs neko neizdara cilvēka vietā. Dieva kā auglības veicinātāja klātiene uztverta kā ļoti maiga un saudzīga :
Dieviņš deva, Dieviņš deva,
Dievs rokā neiedeva:
Vajag čaklu roku, kāju,
Vajag gudra padomiņa.
1292 Dievs ir atainots arī kā sargs un patvērums jebkuram cilvēkam. Ar Dieva tēlu saistāma arī aizsardzības un aizgādniecības funkcija, kas īpaši saistīta ar vājākajiem un grūtībās nonākušajiem:
Tumsā gāju, vakarā,
Kas jel man biedram nāca?
Dieviņš man biedram nāca,
Mēnestiņis gaišumam.
33697
Dievs un Laima
Būtiskas ir Dieva un Laimas attiecības. Gan E. Kokare, gan H. Biezais uzskata Laimu un Dievu par divām patstāvīgām dievībām, kaut gan pastāv arī uzskats, ka Laima kļuvusi par atsevišķu dievību, „atšķeļoties” no Dieva ar vienu funkciju, īpašību. Šāda veida modeli var redzēt arī M. Grīna paustajos dievturu uzskatos, kur „Dievs — Debestēvs — kura ziņā ir visa garīgā pasaule; Māra — Dieva materiālā izpausme un īpašība, un Laima — Dieva lemšanas izpausme un īpašība.” Vaira Vīķe-Freiberga Laimu min kā Dieva meitu, un tās galveno funkciju likteņa lemšanu saista ar karmas jēdzienu, kaut gan ir uzskats, ka Dievam nav ģimenes un citas mitoloģiskās būtnes nav tam pakļautas. Spriedumi par šo tēmu radušies, jo Dievs un Laima pie likteņa lemšanas pārsvarā tēloti līdzās viens otram, Laimai gan esot nozīmīgākai. Dieva un Laimas funkcijas izteiktas ar vieniem un tiem pašiem vārdiem — lemt, likt, dot, vēlēt utt. Dieva un Laimas vārdi nav etimoloģiski saistīti. H. Biezais dod arī vēl citus, pārsvarā ar kristietības ietekmi saistītus, pamatojumus tam, ka Laima nav Dieva izpausme. Viņš pamato, ka Laima ir uzskatāma arī par radītāju. Līdz ar to Laimas un Dieva attiecības kļūst arvien specifiskākas, ļaujot izdarīt vēl citus pieņēmumus, par sievieti radītāju un māti, un latviešu reliģiju vispār.
Dievs un Saule, Pērkons
Dieva debesu sfēra saistīta galvenokārt ar Sauli. Saules meitas un Dieva dēli tiek asociēti ar mātes meitām un tēva dēliem. Ir aspekti, kuros Pērkons saplūdis ar Dieva tēlu. V.Vīķe — Freiberga norāda uz Pērkonu kā uz Dieva kareivīgo funkciju, taču abi tēli nepārklājas, — tie ir patstāvīgi. Mitoloģisko tēlu saistības var konstatēt ļoti daudz un dažādas.
Dievs un cilvēks
Senajam latvietim pasaule bija dievišķota, dievišķa gara piesātināta un attiecības Dievu bija ļoti familiāras, bez ierobežojumu. Kā V.Vīķe-Freiberga atzīst, dainās nav manāma uzsvērta distance starp dievišķo un cilvēcisko, un latviešu tautas dziesmas nav „kulta kalpotāju radīti vai apstiprināti kanoniski lūgšanu teksti”. Dievs bieži sastopams kā mīļš Dieviņš:
Gana agri es cēlos,
Mīļš Dieviņš vēl jo agri.
Ko, Dieviņ, tu cēlies,
Ko tev agri vajadzēja?
Ko, meitiņa, tu darītu
Kad es agri neceltos?
Es tev durvju vērējiņš,
Es padoma devējiņš.
LD 33668
Kaharlika
Kaharlika (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos Kijivas apgabala Obuhivas rajonā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos Rosavas upes krastos 70 km no galvaspilsētas Kijivas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Dievs latviešu folklorā
Dievs un cilvēks
Ja, Dieviņ, mantu dodi,
Kaharlika
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1142. gadā kā Gorodeca. Kopš Kijivas Krievzemes laikiem zināma kā sabiedroto tjurku cilts berendeju apmešanās vieta. Pilsētas nosaukumam ir tjurku cilme: pēc vienas versijas Kangarlik — ‘augstdzimušo [pilsēta]’, pēc citas — Kaganlik — ‘kagana [pilsēta]’. Vēlākos laikos zināma kā Erlika. Vairākkārt nopostīta, bet atjaunota. Līdz 17. gadsimtam stārastijas centrs. Vēlāk Kagarlika piederējusi vairākiem muižniekiem. No 1894. gada miests Kijivas apriņķī. 1971. gadā piešķirts pilsētas statuss.
Dievs latviešu folklorā
Dievs un cilvēks
Dodi gudru padomiņu:
Kaharlika
Vēsture
Mūsdienās pilsētā attīstīta pārtikas un būvmateriālu rūpniecība, mašīnbūve.
Dievs latviešu folklorā
Dievs un cilvēks
Manta vien maz der lieti,
Ja nav gudra padomiņa.
34215
Dievs ir klātesošs un tuvs, tāpēc cilvēks vienmēr var nokļūt Dieva patvērumā, lūgt pēc padoma vai palīdzības, kad vien jūt vajadzību.
Kad es eju druviņā,
Dieviņs druvas maliņā;
Kad es dzenu pirmo birzi,
Dieviņš nāk nopakaļ.
LTdz 226
Tāpat kā Dieva labvēlība, arī tā klātbūtne nav gluži pašsaprotama, — tā ir zināmā mērā jānopelna, kas ir uztverams kā likumsakarīgu, līdzsvarotu attiecību pamats. Dieva vārds tiek pieminēts, daudzināts ikdienā (katrā cilvēkā, ģimenē) un netiek taupīts tikai īpašām reizēm vai svētkiem. Dieva klātbūtnei cilvēks sagatavojas ar dažādiem lustrācijas (simboliskas attīrīšanās) ritiem, šķīstot un tīrot pats sevi, savas telpas un apkārtni:
Nāc, Dieviņ, uz manim
Šovakar vakarēt:
Balti mani liepas galdi,
Tīra mana istabiņa.
54739
Roberts Piklers
Roberts Piklers (en; Fűrészfalu (Hvozdnica) —  Adelaida) bija ebreju izcelsmes Ungārijas un Austrālijas vijolnieks un diriģents, kas jaunībā bijis arī šahists.
Biogrāfija
Muzikālo izglītību ieguvis dzimtajā Budapeštā, kur beidzis Ferenca Lista mūzikas akadēmiju. 1920. gados kā vijolnieks uzstājies vairākās Centrālās Eiropas valstīs. 1934. gadā kļuvis par Batāvijas simfoniskā orķestra diriģentu Nīderlandes Indijā (tagad Indonēzija), kuru vadījis astoņus gadus, kā arī uzstājies kā vijolnieks. Otrā pasaules kara laikā Japānas okupācijas laikā internēts, apcietinājumā pavadījis trīs gadus.
Pēc atbrīvošanas 1945. gadā pārcēlies uz Austrāliju, kur apmeties Sidnejā. Kļuvis par klasiskās mūzikas kameransambļa Musica Viva Chamber Music Players vadītāju, ar kuru daudz uzstājies Austrālijā un Jaunzēlandē. 1952. gadā kļuvis arī par Sidnejas simfoniskā orķestra vijolnieku un sadarbojies ar šo orķestri nākamos 14 gadus. 1962. gadā viesizrādēs apmeklējis ASV, Angliju, Franciju, Nīderlandi, Itāliju, Šveici, Ungāriju un Austriju. 1966. gadā kļuvis par stīgu kvarteta Sydney String vadītāju, kā arī nodibinājis Sidnejas konservatorijas kamerorķestri, kurā bijis diriģents. Šajā pašā laikā kļuvis par pasniedzēju Jaundienvidvelsas mūzikas konservatorijā, kur darbojies līdz 1978. gadam.
Par nopelniem Austrālijas mūzikā 1972. gadā apbalvots ar prēmiju Britannica Award, bet 1974. gadā kļuvis Britu impērijas ordeņa virsnieku.
Šahists
1920. gadu beigās un 1930. gadu sākumā aizrāvies arī ar šahu. 1926. gada neoficiālās šaha olimpiādes laikā piedalījies šaha uzdevumu risināšanas turnīrā, kurā ierindojies 3. vietā (uzvarējis Hermanis Matisons). 1927. gadā piedalījies Kečkemētas (Ungārija) starptautiskajā šaha turnīrā, kurā dalījis 5.-7. vietu ar Henriju Grobu (Šveice) un Frici Apšenieku (Latvija). 1931. gadā piedalījies Ungārijas šaha čempionātā, kurā ieņēmis 7. vietu (uzvarējis Lajošs Šteiners). 1932. gadā piedalījies Budapeštas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Estevans Kanals). Vēlākajos gados mūziķa karjera nav ļāvusi daudz piedalīties šaha turnīros.
Tēlotāja ģeometrija
Tēlotāja ģeometrija ir ģeometrijas sadaļa, kurā telpiski objekti tiek attēloti kā plakani. Tā tiek izmantota inženierijā, arhitektūrā, arī dizainā un mākslā.
Latvijas apriņķu ģerboņi
Latvijas apriņķu ģerboņi tika ieviesti ar prezidenta lēmumiem 1936. un 1938. gadā.
Tēlotāja ģeometrija
Projicēšanas veidi
Telpiskus objektus attēlo, izmantojot vairākas metodes. Inženiergrafikā attēlošanas metožu pamatā ir projekcijas. Izšķir divus projicēšanas veidus: centrālajā projicēšanā punkta projekciju iegūst, velkot projicējošo staru no projekcijas centra caur projicējamo punktu uz projekciju plakni; paralēlajā projicēšanā projekcijas centrs atrodas bezgalīgi tālu un projicējošie stari ir savstarpēji paralēli, punkta projekciju iegūst, velkot projicējošo staru caur projicējamo punktu uz projekciju plakni. Savukārt, paralēlās projekcijas iedala vēl divos veidos: taisnleņķa jeb ortogonālās, ja projicējošie stari ir perpendikulāri projekciju plaknei; slīpleņķa jeb klinogonālās, ja projicējošie stari nav perpendikulāri projekciju plaknei. Tādējādi projicēšanā izšķir šādus elementus: telpisku objektu, projekciju plakni \Pi, projekcijas centru S (centrālās projicēšanas gadījumā), projicēšanas virzienu v (paralēlajā projicēšanā, sakrīt ar projicējošo staru virzienu).
Attēlojuma veidi
Rasējumam, telpiska objekta tehniskās dokumentācijas grafiskajam dokumentam, būtu jābūt uzskatāmam un viegli izmērojamam, taču neviens no projicēšanas veidiem nenodrošina abus nosacījumus vienlīdz kvalitatīvi. Centrālo projicēšanas metodi izmanto arhitektūrā perspektīvas konstruēšanai, šiem attēliem piemīt laba uzskatāmība, taču tie ir grūti konstruējami un mērāmi. Paralēlās projekcijas ir vieglāk konstruēt un mērīt, taču šādi iegūti attēli ir slikti uzskatāmi, jo ļoti atšķiras no īstenībā redzamā. Viena projekcija pilnībā neraksturo telpiskus objektus, tāpēc projekcijas jāveido vairākās plaknēs vai jāpievieno papildu informācija.
Kompleksais rasējums
Kompleksais rasējums sastāv no objekta projekcijām trīs vai vairāk projekciju plaknēs. Komplekso rasējumu veic trīsplakņu kaktā, kurš sastāv no trim savstarpēji perpendikulārām plaknēm, kuras sadala telpu astoņās daļās (kaktos), kuras sauc par oktantiem. Pēc ISO, objekts tiek attēlots pirmajā oktantā (Eiropas sistēma). (Ziemeļamerikā objektus pieņemts attēlot trešajā oktantā. Apvienotajā Karalistē sastopamas abas sistēmas.) Horizontālo projekciju plakni pieņemts apzīmēt ar \Pi_1, frontālo — ar \Pi_2, profilo — ar \Pi_3. Šīs trīs plaknes šķeļas pa savstarpēji perpendikulārām taisnēm x, y, z, kuras krustojas punktā O. Šīs taisnes sauc par projekciju jeb koordinātu asīm, punktu O — par koordinātu sistēmas sākumpunktu.
Kādu punktu ievieto trīsplakņu kakta pirmajā (I) oktānā un ortogonāli projicē uz katru no trim plaknēm. Projicējošā stara un projekciju plaknes krustpunktā atrodas punkta projekcija ar tādu pašu nosaukumu (lielo burtu vai ciparu) kā projicējamajam punktam, bet ar indeksu, kurš ir tāds pats kā atbilstošās projekciju plaknes indekss ( 1, 2 , 3 ). Plaknē \Pi_1 atrodas punkta horizontālā projekcija jeb virsskats, \Pi_2 atrodas frontālā projekcija jeb pretskats, \Pi_3 — profilā projekcija jeb kreisais sānskats. Punkta stāvokli telpā nosaka trīs koordinātas (x, y, z).
Trīsplakņu kakta modeli ar visām projekcijām izklājot vienā plaknē, iegūst plakanu rasējumu. Taisnes, kuras savieno punkta projekcijas, sauc par kārtotājām taisnēm (kompleksajā rasējumā tās vienmēr ir perpendikulāras projekciju asīm). Komplekso rasējumu var attēlot, nerādot projekciju asis, to sauc par bezasu rasējumu.
Aksonometrija
Aksonometrijā objekts tiek attēlots vienā projekciju plaknē. Šis attēlojuma veids atšķiras no kompleksā rasējuma ar labu uzskatāmību. Taču aksonometriskais attēls ir grūtāk konstruējams, tas attēlo objektu tikai vienā rakursā. Aksonometrijā visi mērījumi jāveic tikai triju koordinātu asu virzienos.