cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aļaksandrs Lukašenka
Dzīvesgājums
1987. gadā Lukašenku iecēla par sovhoza direktoru, bet 1990. gadā viņu ievēlēja par Baltkrievijas PSR Augstākās padomes deputātu. 1991. gadā viņš kā deputāts neatbalstīja Belovežas gāršas līgumu. Vienu gadu vadīja Baltkrievijas Augstākās padomes komisiju cīņai ar korupciju (1993—1994).
Valsts prezidenta amatā
Pēc PSRS sabrukšanas 1994. gadā Lukašenku ievēlēja par Baltkrievijas prezidentu, un viņš atteicās no sovhoza direktora amata. 1996. gada vasarā Baltkrievijas parlaments pieņēma petīciju, kas prasīja atstādināt Lukašenku par konstitūcijas pārkāpšanu. 1996. gada 26. novembrī Lukašenka sasauca tautas referendumu, lai pagarinātu savu ievēlēšanas termiņu no 4 līdz 7 gadiem, kā arī dotu viņam tiesības atlaist parlamentu. Pēc Lukašenkas pasludinātajiem rezultātiem 70,5% balsotāju atbalstīja priekšlikumus, kaut arī referenduma norise ir plaši apstrīdēta. Tūlīt pēc tam parlaments tika atlaists, policija ieņēma parlamenta ēku un arestēja 89 no 110 deputātiem. Pieņēma jaunu parlamentu ar 110 Lukašenkas izvēlētiem deputātiem.
2001. gada 9. septembrī, prezidenta termiņam beidzoties, notika pārvēlēšanas. Atkal šaubīgās, plaši kritizētās vēlēšanās Lukašenka uzvarēja ar ievērojamu pārsvaru.
2004. gada 17. oktobrī reizē ar parlamenta vēlēšanām notika referendums, lai atceltu konstitucionālo ierobežojumu prezidentam uz tikai 2 termiņiem, pēc kura Lukašenkam būtu jāatkāpjas 2006. gadā. Pēc oficiālajiem rezultātiem 79,42% balsotāju šo priekšlikumu atbalstīja. Opozīcija un starptautiskie novērotāji (izņemot NVS novērotājus) rezultātus uzskatīja par viltotiem.
Pēc Baltkrievijas Centrālās vēlēšanu komisijas publiskotajiem datiem 2010. gada prezidenta vēlēšanās Lukašenka ieguva 79,65% balsu, 2015. gada vēlēšanās — 83,47% balsu, bet 2020. gada vēlēšanās 80,1% balsu. Baltkrievijas iedzīvotāju protesti pret vēlēšanu rezultātu viltošanu 2020. gada 9. augustā pārvērtās par masu protestiem pret Lukašenkas režīmu. Kopš šīm vēlēšanām Lukašenku vairs neatzīst par leģitīmu valsts vadītāju daudzas valstis, tai skaitā Eiropas Savienības valstis, Apvienotā Karaliste, ASV u.c. Autoritārā vadības stila dēļ tika dēvēts par Eiropas pēdējo diktatoru.
Ģimene
1975. gadā Aļaksandrs Lukašenka apprecējās ar Gaļinu Želneroviču, viņiem ir divi dēli — Viktors (1975) un Dmitrijs (1980). 2004. gadā viņam ārlaulībā piedzima trešais dēls Nikolajs, kura mātes vārds tiek turēts slepenībā.
Vaļasprieki
Lukašenka uzskata, ka prezidentam jābūt konservatīvam un jāizvairās no tādām mūsdienīgām elektroierīcēm kā planšetdatori un viedtālruņi. Agrāk spēlējis bajānu un futbolu, bet prezidentūras laikā to pārtraucis. Nodarbojies ar slēpošanu un hokeja spēlēšanu uzbrucēja pozīcijā, piedalījies paraugspēlēs ar uzaicinātiem starptautiski pazīstamiem hokejistiem. Viņa vecākie dēli arī spēlē hokeju, reizēm kopā ar tēvu.
61. gads
61. gads bija parastais gads, kurš sākās ceturtdienā Jūlija kalendārā.
Juris Opuļskis
Juris Opuļskis (dzimis 1969. gada 21. aprīlī) ir bijušais latviešu hokejists, uzbrucējs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2013) Opuļskis ir Mārupes novada domes deputāts.
Spēlētāja karjera
1989. gadā Opuļskis debitēja PSRS hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā. Pēc PSRS sabrukuma, palika Rīgā, spēlējot PSRS līgas mantinieces — Starptautiskās hokeja līgas klubu Rīgas "Stars" un Rīgas "Pārdaugava" rindās. 1994.—95. Juris pievienojās Čehijas Ekstralīgas kluba HC Vitkovice rindām, taču sezonu noslēdza jau Vācijas Oberlīgas klubā Schongau. Vācijas zemākajās līgās Juris spēlēja līdz pat 2001. gadam, kad pievienojās HK Rīga 2000, taču jau drīz atgriezās Vācijā, kur šoreiz Geretsried klubā spēlēja līdz pat 2004.—05. sezonas noslēgumam. 2005.—06. sezonu Opuļskis aizvadīja HK Rīgas 2000 rindās un pēc sezonas noslēguma beidza profesionālā spēlētāja karjeru.
2012.—13. gada KHL sezonā pildīja Rīgas "Dinamo" ģenerālmenedžera funkcijas.
Krasnohorivka
Krasnohorivka ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā, Marjinkas rajonā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Lozovas upītes krastos 31 km no apgabala centra Doneckas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 19. gadsimta 70.—80. gados kā Krasna Hirkas (Красна Гірка) ciems, kas gadu gaitā piederējis dažādiem muižniekiem. No 1886. gada pagasta centrs. 1895. gadā muižnieks Kaminskis nodibināja krievu-franču ugunsizturīgo materiālu biedrību, kas 1899. gadā uzbūvēja ciemā ugunsizturīgo materiālu rūpnīcu, kuras izstrādājumus izmanto metalurģiskajā, koksa ķīmijas ražošanā un būvniecībā.
European Dance Traxx
European Dance Traxx jeb European Top 100 Dance Traxx ir Eiropas klubu un deju mūzikas tops, kurš apkopo Eiropā populārāko deju mūzikas un kluba mūzikas singlus. To veido Vācu kompānija "Music Information Services" (m.i.s.) sadarbībā ar 2500 dīdžejiem un 350 deju mūzikas veikaliem visā Eiropā.
Topu saraksts
"Music Information Services" apkopo sekojošus topus:
Tokusimas prefektūra
Tokusimas prefektūra ir viena no Japānas prefektūrām. Tā robežojas ar Koči prefektūru dienvidrietumos, Ehimes prefektūru rietumos, Kagavas prefektūru ziemeļos, Japānas iekšējo jūru austrumos un Kluso okeānu dienvidaustrumos.
Koņecpole
Koņecpole var būt:
Oksfordas Universitāte
Oksfordas Universitāte (en vai Oxford University, la) ir sabiedriski finansēta universitāte Oksfordā, Lielbritānijā. Tiek uzskatīta par vienu no izcilākajām un prestižākajām universitātēm pasaulē. Pasaules universitāšu akadēmiskajā reitingā ieņem 7. vietu (2016).
Oksfordas Universitāte ir angļvalodīgajā pasaulē vecākā universitāte, tomēr precīzs universitātes dibināšanas gads nav skaidrs. 1209. gadā no Oksfordas universitātes atšķēlās daļa no pasniedzējiem, nodibinot Kembridžas Universitāti.
Struktūra
Oksfordas Universitātē ir 39 neatkarīgas koledžas un 5 t.s. "kopmītnes" (Permanent Private Hall).
Bērzene
Bērzene var būt:
Natas (datorvīruss)
Natas (angliski: otrādi Satan - Sātans) ir datorvīruss, ko sarakstījis 18 gadu vecais hakeris Džeimss Džentls no Sandiego, Kalifornijas. Tas ir neredzams, atmiņā mītošs vīruss. Vīruss pirmo reizi parādījās 1994. gada maijā, Meksikā un ASV dienvidrietumu daļā. Tas pat tika līdz valsts otrai pusei un inficēja Slepenā Dienesta datorus paralizējot tā datortīklu uz aptuveni 3 dienām. Tas noveda pie izmeklēšanas un aizdomām ka vīruss bija speciāli domāts valdības datoriem, kas nebija patiesība.
Kuņģis
Kuņģis (la, el2) ir gremošanas orgānu sistēmas maisveida paplašinājums starp barības vadu un tievo zarnu. Tas ir barības rezervuārs, kas tiek uzpildīts vairākas reizes dienā. Kuņģī turpinās barības vielu šķelšana un sākas uzsūkšanās.
Vispārējā uzbūve
thumb|300px|Diagramma: Kuņģim ir 2 atveres — ieejas atvere no [[barības vads|barības vada (ostium cardiacum) un izejas atvere uz divpadsmitpirkstu zarnu (ostium pyloricum). Tam ir priekšējā un mugurējā siena (paries anterior et paries posterior) un 2 malas, jeb loki: mazais (ieliektais) kuņģa loks (curvatura ventriculi minor) vērsts uz augšu pa labi, bet lielais izliektais (curvatura ventriculi major) — uz leju pa kreisi. Kuņģim ir 4 daļas: Vārtnieka daļa beidzas ar vārtnieku (pylorus), kam iekšpusē atrodas kuņģa izejas atvere (ostium pyloricum).
Uzbūves atšķirības bērniem
Jaundzimušajiem kuņģis ir maza tilpuma — jaundzimušajiem 20-30ml, 1 mēnesi veciem bērniem ap 80-90ml. Kuņģim ir cilindriska forma un tam ir vāji attīstīts kardiālais sfinkteris, tādējādi jaundzimušajiem ir lielāka iespēja barības masu atvemšanai. Kuņģa gļotāda ir labi attīstīta, bet tai ir mazāk kroku, tādēļ jaundzimušos ir viegli pārbarot. Kuņģa dziedzeri nav morfoloģiski pilnībā attīstījušies, taču, sākoties barības uzņemšanai, to attīstība tiek stimulēta.
Asinsapgāde
Kuņģi apasiņo: Kuņģa venozās asinis noplūst uz vārtu vēnas (vena porta) sistēmu:
Sienas uzbūve
Līdzīgi kā pārējā kuņģa-zarnu traktā, kuņģa sienu veido 4 slāņi — gļotāda (tunica mucosa), zemgļotāda (tela submucosa), muskuļkārta (tunica muscularis) un serozais apvalks, vēderplēve (tunica serosa).
Gļotāda
Gļotāda veido dažādos virzienos ejošas kuņģa krokas (plicae gastricae), kas tikai gar mazo kuņģa loku (curvatura ventriculi minor) iet gareniski un izveido kuņģa celiņu, pa kuru šķidrā barība notek uz kuņģa zemāko vietu. Pie kuņģa izejas atveres (ostium pyloricum) gļotāda veido kroku, kas darbojas kā vārstule (valvula pylorica), tā palīdz noslēgt izeju no kuņģa. Starp gļotādas krokām ir mazi laukumiņi (areae gastricae), uz kuriem atveras kuņģa dziedzeri (glandulae gastricae et glandulae pyloricae), kuri ražo kuņģa sulu. Gļotādā atrodas arī limfoīdo audu sakopojumi (folliculi lymphatici gastrici).
Zemgļotāda
Zemgļotāda irdeni saista gļotādu ar muskuļkārtu, tāpēc, kuņģim piepildoties, krokas izlīdzinās un kuņģa tilpums palielinās. Zemgļotādā atrodams Meisnera nervu pinums.
Serozais apvalks, vēderplēve
Serozais apvalks apņem kuņģi no visām pusēm (intraperitoneāli) un pārejas vietās uz blakus esošajiem orgāniem veido saites.
Kuņģa dziedzeri
Kuņģī izšķir trīs sekretorās zonas — kardiālo, fundālo un pilorisko, kurās atrodas kardiālie, fundālie un piloriskie dziedzeri
Galvenās šūnas
Gļotādas galvenās šūnas ražo kuņģa lipāzi un pepsinogēnu, kas kuņģa skābajā vidē veidosies par pepsīnu un palīdzēs šķelt olbaltumvielas. Tas uzkrājas šūnās kā granulas un atbrīvojas klejotājnerva (n. vagus) un sālsskābes ietekmē. Pepsinogēns aktivizējas, ja pH ir zem 2,5. Vidē, kur pH 1,0—2,0 pepsīna aktivitāte ir visaugstākā. Galvenajām šūnām ir liels, labi attīstīts graudainais endoplazmatiskais tīkls, kas norāda uz intensīvu olbaltumvielu sintēzi.
Gļotšūnas
Gļotšūnas ražo bikarbonātus saturošas gļotas, kas aizsargā kuņģa virsmu no skābes iedarbības.
Enteroendokrīnās šūnas
Gļotādā atrodas arī difūzās neiroendokrīnās šūnas (DNES).
Visbūtiskākās ir G šūnas, kas, sekretējot gastrīnu, stimulē parietālās šūnas izdalīt sālsskābi. Gastrīns mazākā mērā ietekmē arī aizkuņģa dziedzera sulas un fermentu, kā arī žults sekrēciju, pastiprina kuņģa un tievo zarnu peristaltiku, pazemina arteriālo asinsspiedienu. Gastrīna izdalīšanos stimulē sieniņas iestiepums, t. i., baroreceptoru kairinājums, gļotādas kontakts ar proteīniem, Ca2+ joni, etilspirts, divpadsmitpirkstu zarnas sārmainā satura atvilnis (reflukss) kuņģī. Gastrīna izdalīšanos samazina vides pārmaiņas uz skābo pusi (pH mazāk par 1,5), sekretīns, holecistokinīns, gastrīna inhibitors — gastrons.
Bez G šūnām ir arī Y šūnas (ražo holecistokinīnu), ECL šūnas (sekretē histamīnu), delta šūnas (somatostatīna izdale), N šūnas (neirotensīna izdale).
Sekrēcijas funkcija
Tiek izšķirti divi kuņģa sekrēcijas veidi. Strikti nodalīt šīs fāzes var tikai eksperimentāli, jo gremošanas laikā tās uzslāņojas viena otrai.
Pirmā ir spontānā jeb bazālā sekrēcija, kas norisinās miera stāvoklī, kad nav uzņemta barība. Skābes sekrēcija šajā fāzē ir zema.
Otrā ir stimulētā jeb barības fāze, kurai izšķir vēl sīkāk 3 stadijas.
Cefāliskā stadija
Cefāliskā, smadzeņu jeb reflektorā stadija norisinās, kad sekrēciju ierosina nosacījuma un beznosacījuma refleksu kairinātāji, piemēram, ēdiena garša, smarža, izskats, kā arī, ja ir zems glikozes līmenis asinīs. Impulsi caur smadzeņu garozu, klejotājnerva (n.vagus) kodolu iegarenajās smadzenēs nonāk līdz nervu pinumiem gremošanas trakta sienā, kur n. vagus galos atbrīvojas acetilholīns, kas tālāk ierosina sekrētu izdalīšanos. Izdalās daudz kuņģa sulas, kurā ir daudz pepsīna, bet maz sālsskābes.
Zarnu stadija
Zarnu jeb enterogēno stadiju ierosina tievajās zarnās esošā barība, kā arī pašas zarnas sieniņas iestiepšanās. Zarnas izdalīto hormonu rezultātā tiek nomākta gastrīna iedarbība uz parietālajām šūnām, līdz ar to samazinot sālsskābes sekrēciju.
Sālsskābes sekrēcija
Aktivējošie signāli sālsskābes sekrēcijai ir ēdiena smarža, izskats, garša, doma par ēdienu, kuņģa iestiepums, proteīnu sašķelšanas produkti.
Klājšūnās notiek aktīvs hlora jonu transports no asins plazmas, bet uz šūnas virsmas veidojas sālsskābe. Sālsskābe veidojas proteīnkināzes ietekmē, aktīvi sūknējot (H+/K+ ATF-fāze) kuņģa lūmenā H+ jonus pretēji koncentrācijas gradientam. Proteīnkināzi aktivizē gastrīns, ACH un histamīns un alkohols. H+ rodas, disociējot H2CO3, kura veidojas klājšūnās no CO2un H2O, bet HCO3− tiek novadīts kapilāru asinīs, apmaiņā pret Cl−. Tā kā H+ tiek sekretēti, tad Cl− arī tiek sūknēts, lai uzturētu elektrisko līdzsvaru.
Sālsskābes izdalīšanās stimulē kuņģa dziedzeru sekrēcijas aktivitāti, regulē aizkuņģa dziedzera aktivitāti, veido optimālu vidi enzīmu darbībai un pārvērš pepsinogēnu pepsīnā, veicina olbaltumvielu denaturāciju un uzbriešanu, darbojas antibakteriāli, sarecina pienu, sekmē kuņģa satura pāreju divpadsmitpirkstu zarnā.
Motorā funkcija
Pēc barības nokļūšanas kuņģī sākas divu veidu kustības. Pirmās ir toniskās kustības, kad kuņģa sākuma daļas muskulatūra visu laiku viegli spiež uz tā saturu, izraisot vairāku minūšu ilgu spiediena paaugstināšanos kuņģī. Otras ir spēcīgas, lokālas, kas ilgst tikai dažas sekundes un ar cirkulārām kontrakcijām virza barību virzienā uz vārtnieka ieeju (antrum). Šie peristaltikas viļņi rodas 3—4 reizes minūtē. Šie kustību viļņi veicina barības sasmalcināšanu, kā arī sajauc to ar antrālo dziedzeru sekrētu. Barības plūsmu uz divpadsmitpirkstu zarnu regulē cirkulārais vārtnieka muskulis (sfinkters). Parasti tas ir sarāvies un noslēdz kuņģa izeju, taču peristaltikas vilnim to sasniedzot, tas atslābinās un ļaujot barības putriņai nonākt tālāk gremošanas traktā. Uzreiz cauri vārtniekam izkļūst tikai tās daļiņas, kas ir mazākas par 0,5 mm diametrā, tādējādi šķidra barība evakuējas ātri. Vidēji barība kuņģī sagremojas 3,5—4,5 stundu laikā, līdz tā nonāk tālāk divpadsmitpirkstu zarnā.
Absorbcija
Parietālās šūnas ir atbildīgas par iekšējā faktora sintēzi un izdali, tādējādi veicinot arī B12 vitamīna uzsūkšanos.
Saindēšanās
Kuņģa efekts atkarīgs no indes īpašībām un no tā, cik ilgā laikā pēc saindēšanās cietušajam sniedz palīdzību; dažas indes (piemēram, spirti) kuņģī atrodas tikai 1 stundu, citas (piemēram, barbiturāti) — 6—8 stundas un ilgāk. Kā pirmo pašpalīdzības paņēmienu līdz nokļūšanai slimnīcā var ieteikt lielāka šķidruma daudzuma izdzeršanu un vemšanas izraisīšanu, tomēr daļai slimnieku šo paņēmienu bīstami lietot, jo kuņģa saturs var nonākt elpošanas ceļos. Ārstniecības iestādē veic kuņģa skalošanu caur zondi, kas savienota ar piltuvi, izmantojot sifona principu. Kuņģa skalošanai parasti lieto ļoti daudz (15—20 L; ja notikusi saindēšanās ar fosfororganiskiem savienojumiem, — pat 30—60 L) silta ūdens vai vāja kālija permanganāta šķīduma. Skalošanu beidzot, kuņģī ievada caurejas līdzekļus (sāļus vai eļļas). Ja saindēšanās notikusi ar sārmu, skalošanai lieto vāju skābes šķīdumu — un otrādi. Pirmajā stundā pēc saindēšanās ar sārmu, it sevišķi, ja nav bijis vemšanas, pa tievo zondi, kas ievadīta caur degunu, atsūc to šķidrumu, kas vēl var atrasties barības vadā. Pēc tam zondi ievada tālāk — kuņģī — un slimniekam, liek dzert ūdeni, kas skalo barības vada sienas; ūdeni atsūc pa zondi. Šādu procedūru atkārto 3—4 dienas. Dažas indes (piemēram, metilspirts, morfīns) caur kuņģa gļotādu ne tikai uzsūcas, bet arī izdalās.
Christmas Tree EXEC
Christmas Tree EXEC bija pirmā plaši izplatījusies tīkla vīrusa programma, kas 1987. gada decembrī paralizēja vairākus starptautiskos datortīklus.
Vīrusu uzrakstīja Klaustālas Tehnoloģijas universitātes students REXX skriptu valodā. Programma "uzzīmēja" Ziemassvētku eglīti, un pēc tam savu kopiju aizsūtīja visiem e-pasta kontaktu failā esošajiem adresātiem. Tādā veidā tas izplatījās Eiropas Akadēmijas Zinātnes tīklā (European Academic Research Network – EARN), BITNET un IBM vispasaules VNET tīklā. Visās sistēmās tas radīja milzīgus traucējumus.
Tā mehānisms bija ļoti līdzīgs ILOVEYOU vīrusam, kas izplatījās 2000. gadā. Atšķirība bija tajā, ka ILOVEYOU ietekmēja personālos datorus nevis lieldatorus, izplatoties pa citu tīklu, un programma tika rakstīta VBScript, nevis REXX.
Piepūšama konstrukcija
Piepūšamā konstrukcija ir objekts, kas tiek piepūsts ar gaisu, bet var tikt izmantots arī ūdeņradis, hēlijs un slāpeklis. Viena no priekšrocībām ir tā, ka piepūšamo konstrukciju var ērti transportēt un uzglabāt mazās telpās nepiepūstā veidā. Šī tehnoloģija tiek izmantota dažādiem nolūkiem. Piemēram gaisa spilvenos, trieciena aizsargos, transportlīdzekļu riteņa kamerās, ārkārtas drošības spilvenos, piepūšamajās atrakcijās.
Balons
Balons ir piepūšams staipīgs maiss, kas ir piepildīts ar gāzi. Parasti gāzei izmanto hēliju, gaisu vai slāpekli. Baloni var būt veidoti no gumijas, lateksa, plēves vai neilona. Agrāk baloni tika veidoti no dzīvnieku ādas. Balonos parasti izmantoto dekorācijās, bet tiem ir pielietojums meteoroloģijā, medicīnā, militārajā jomā un transportā. Gumijas balona izgudrotājs bija Maikls Faradejs, 1824. gadā, eksperimentējot ar dažāda veida gāzēm.
Piepūšamās pilis un atrakcijas
Piepūšamās pilis parasti ir piepūšamās konstrukcijas, kuras atgādina kādu ēku, māju vai celtni. Atrakcijas veido kā šķēršļu joslas vai slidkalniņus. Tās parasti tiek izmantotas dažādos pasākumos kur piedalās bērni.
Nitrili
Nitrili, jeb organiskie cianīdi, ir organiski savienojumi, kuru molekulās viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar -C≡N (nitrila jeb cianīda) grupu. Nitrili sadaloties var atšķelt cianīdjonus, kas ir toksiski. Nitrilus dažreiz uzskata par karbonskābju funkcionālajiem atvasinājumiem, jo tos var iegūt, dehidratējot amīdus.
Piepūšama konstrukcija
Piepūšamās laivas
Piepūšamās laivas veido no elastīga materiāla un piepumpē ar saspiesto gaisu. Mazākām laivām grīdas parasti ir elastīgas. Šādas laivas ir iespējams izjaukt un tādēļ ir viegli tās uzglabāt un pārvietot, tādēļ tās tiek izmantotas uz kuģiem, lielākām laivām, lidmašīnās, kā drošības laivas. Laivas arī tiek aprīkotas ar metāla uzliktņiem, papildus velkošiem gredzeniem, kuģa priekšgalā stiprinājums enkura virvei un kustīgiem sēdekļiem.
Nitrili
Iegūšana
Eksistē daudzas iegūšanas metodes.
Piepūšama konstrukcija
Pneimatiskā riepa
Pneimatiskā riepa ir gredzena formas detaļa, kas tiek apliktas ap dažādiem riteņiem. Tās lieto automašīnu, motociklu, velosipēdu, kravas auto, lidmašīnu un citu spēkratu riteņiem. Riepas aizsargā riteņus, uzlabo saķeri ar braukšanas segumu, samazina bremzēšanas ceļa garumu un uzlabo vadāmību. Riepu piepumpēšanai parasti izmanto saspiestu gaisu.
Nitrili
Iegūšana
R-X + MeCN → R-CN + MeX
R-CONH2 → R-CN + H2O
Vienādkājvēži
Vienādkājvēži, vienādkāji (la) ir augstāko vēžu kārta. Tā ir plašākā augstāko vēžu grupa ar apmēram 10 000 sugām. Tie parasti ir neliela izmēra vēzīši 5—15 mm gari, bet ir arī lieli vēži līdz 42 cm garumā. Dzīvo visdažādākajās vidēs: jūrās (dažādos dziļumos), saldūdeņos un uz sauszemes. Tie ir augēdāji, detrītēdāji, visēdāji, plēsēji un parazīti. Vienādkāju pārstāvji — mitrenes — ir plašākā sauzemes vēžveidīgo grupa.
Morfoloģija
Vienādkājiem ir dorsoventrāli saplacināts ķermenis bez karapaksa. Galva saaugusi ar vienu vai retos gadījumos ar diviem krūšu segmentiem. Galvas sānos atrodas sēdošas saliktās acis. Abi antenu pāri un krūšu kājas ir vienzarainas, vēdera un astes daļas kājas parasti divzarainas. Krūšu kājas tiek izmantotas rāpošanai. Priekšējās kājas pārveidotas par tvērējkājām ar īstajām vai māņspīlēm. Aizmugurējās krūšu kājas dažām sugām ir saplacinātas un tiek izmantotas peldēšanai. Vienādkāju peldēšanas spēja ir ierobežota. Tie peld ar vēdera kājām. Vienādkājiem par žaunām noder plātņveida kājas pie vēdera. Vēdera nodalījums sastāv no 5 (retos gadījumos no 6) vēdera segmentiem un viena astes segmenta. Pēdējais vēdera segments (retāk divi pēdējie) saaug ar astes segmentu veidojot pleotelsonu.
Ekoloģija
Vienādkāji dzīvo jūrā, galvenokārt uz dibena. Starp vienādkājiem ir arī sauszemes organismi, kas dzīvo mitrās vietās un elpo ar žaunām. Dažiem no tiem uz krūšu kājām ir trahejām līdzīgas caurulītes. Tās sastop ģintī, pie kuras pieder mitrenes, kas sastopamas cilvēku mājokļos. Sauszemes formu dzīvesvieta parasti ir pūstošu lapu kaudzes, celmi, zem kuru mizas tie atrod barību, utt. Jūru piekrastē uz sauszemes sastopams liels skaits vienādkāju sugu, kas norāda, ka sauszemes vienādkāji cēlušies no jūras vienādkājiem. Starp kontinentālajām formām sastopami arī saldūdens vienādkāji. Tāds ir stāvošos ūdeņos plaši izplatītais, kas zaudējis spēju peldēt un tikai rāpo. Daudz vienādkāju parazitē uz jūras dzīvniekiem, uz vēžveidīgajiem un zivīm. Vienādkājiem — zivju parazītiem — sastopamas visas parazītisma pakāpes. Ārēji vismazāk mainījušies īslaicīgie parazīti, kas sēd uz saimnieka ādas un saglabājuši spēju peldēt un mainīt saimnieku. Dziļākas izmaiņas ir zivju žaunu un mutes dobuma parazītu ārējā uzbūvē. Visvairāk pārmainījušās endoparazītiskās vienādkāju mātītes, kas zaudējušas pat segmentācijas iezīmes. Šo endoparazītu mazuļiem ir parastā uzbūve, kas raksturīga brīvi dzīvojošajiem vienādkājiem; vēlāk tā izzūd. Šo endoparazītisko vienādkāju tēviņiem ir normālā vienādkāju āriene, tie atšķiras tikai ar pundura lielumu, tādēļ radies krasi izteikts dzimumu dimorfisms. Vienādkāju lielākā daļa pārtiek no augu barības.
Sistemātika
Pasaulē ir zināmas ap 10 000 vienādkāju sugas no apmēram 120 dzimtām. Latvijā konstatētas 24 sugas.
Kārta (Vienādkāji)
Pretviļņa lampa
Pretviļņa lampa - vakuuma elektroierīce (elektronu lampa) superaugstfrekvences (SAF) radioviļņu ģenerēšanai un pastiprināšanai. Dažreiz pretviļņa lampas dēvē par karcinotroniem (no - krabis; vēzis - kā dzīvnieks, kas pārvietojas atpakaļgaitā), jo šajās ierīcēs, atšķirībā no skrejviļņa lampas, skrejvilnis un elektronu kūlis pārvietojas pretējos virzienos.
Vēsture
Pirmās pretviļņa lampas tika izstrādātas 1952. gadā. Viens no to radītājiem bija Rūdolfs Kompfners.
Pretviļņa lampu tipi
Ir divi pretviļņa lampu tipi: lampas, kurās SAF svārstībās pāriet elektronu kinētiskā enerģija, elektroniem bremzējoties augstfrekvences laukā; un tādas lampas, kurās SAF svārstībās pāriet elektronu potenciālā enerģija, tiem daudzkārtīgi bremzējoties un paātrinoties ceļā no katoda uz anodu.
Pretviļņa lampu pielietošana
Pretviļņa lampas lieto dažādās augstfrekvences ierīcēs (signālģeneratoros, heterodīnos) kā ģeneratorus ar ātri pārregulējamu frekvenci.
Lielauces ezers
Lielauces ezers ir ezers Dobeles novada Lielauces pagastā.
Ezeram purvaini krasti, tas pieejams tikai pa laipu pie Lielauces muižas pils. Gultne dūņaina, vietām sapropelis. 2 saliņas, viena no tām - Mednieku saliņa dienvidu daļā. Konstatētas 16 zivju sugas. Ezers ietilpst Vīķu purva dabas liegumā.
Ezera krastā atrodas Lielauces muižas pils, Stirnu muižas pils.
Dzelzs-ūdeņraža bareters
Uzbūve
Bareters sastāv no tievas dzelzs, retāk volframa stieplītes, kas ievietota stikla balonā, kurš piepildīts ar ūdeņradi.
Darbības princips
Pareizi izvēloties stieplītes garumu un šķērsgriezumu, tās pretestība caurplūstošajai strāvai palielinās tieši proporcionāli bareteram pieliktajam spriegumam (palielinoties temperatūrai, metālu pretestība pieaug). Tādējādi strāvas stiprums zināmās robežās paliek nemainīgs. Šādu efektu sauc arī par baretēšanu.
Izmantošana
Agrāk bareterus lietoja elektronu lampu un jonu ierīču kvēlstrāvas stabilizēšanai. Bareteri var darboties kā maiņstrāvas, tā arī līdzstrāvas ķēdēs.
Zaicevs
Zaicevs (ru, no заяц — 'zaķis'; sieviešu dzimtē Zaiceva (За́йцева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Zebrus ezers
Zebrus ezers ir ezers Dobeles novada Bikstu pagastā.
Dienvidu daļa saucas Grīvgals. Ezera krastā Ezerlūku pilskalns, Smiltnieku pilskalns, Lejascīsku apmetnes vieta, Elkus kalns. Ziemeļaustrumu krastā aizsargājams dabas piemineklis — Zebrus avoti, kuri ir arī populāra ūdens ņemšanas vieta. Viena sala, platība 1 ha. Pie zema ūdens līmeņa parādās vēl viena akmeņaina saliņa. Konstatētas 6 sugu zivis. Novērota zilaļģu un pirofītaļģu ziedēšana.
Vitālijs Zaicevs
Vitālijs Zaicevs (dzimis ) ir Krievijas futbola aizsargs, Olimpiskās rezerves koledžas "Master-Saturn" audzēknis. 2010. gada vasaras transfēru periodā pārcēlās uz SK Blāzma, kuru rindās debitēja 7. augustā, spēlē pret JFK Olimps/RFS.
Zvaigžņu basketbols
"Zvaigžņu basketbols" (en) ir 1996. gadā uzņemta amerikāņu animācijas komēdija, kurā ir piedalījušies Maikls Džordans, Blīkšķu Bannijs un pārējie Looney Tunes tēli. Filmas režisors ir Džo Paitka. Filma tika izdota 1996. gada 15. novembrī sadarbībā ar Warner Bros.
Filmā ir attēlota no basketbola aizgājušā Maikla Džordana atgriešanās šajā sporta veidā kopā ar Blīkšķu Banniju un citiem animācijas varoņiem.
Batman
Batman var būt:
Aleksandrs fon Keizerlings
Aleksandrs Frīdrihs Mihaēls Lebrehts Nikolauss Artūrs, Grāfs fon Keizerlings (Alexander Friedrich Michael Lebrecht Nikolaus Arthur, Graf von Keyserling; - ) bija tagadējās Latvijas Republikas teritorijā dzimis ģeologs un paleontologs. Vadījis vairākas ekspedīcijas Krievijā, pētījis tās ģeoloģiju, botāniku, zooloģiju, kartogrāfiju, paleontoloģiju.
Dzīvesgājums
Aleksandrs fon Keizerlings ir cēlies no senas Kurzemes grāfu Keizerlingu dzimtas. Viņa tēvs bija Kabiles muižas īpašnieks grāfs Heinrihs Dītrihs Vilhelms fon Keizerlings-Rautenburgs (1775-1850), bet māte Anna Amālija Benigna, dzimusi Nolde (1780-1851).
1834. - 1840. gadā Berlīnes Universitātē studēja jurisprudenci, bet Aleksandra Humbolta ietekmē pārgājis uz dabaszinātņu studijām, galvenokārt interesējies par zooloģiju, ģeoloģiju un paleontoloģiju. 1840. gadā kā naturālists piedalījās barona A. Meiendorfa vadītajā ekspedīcijā Krievijā. 1841. gadā viņš piedalījās sera R. Marčisona (Murchison) un E. de Verneila (de Verneuil) vadītajā ekspedīcijā uz Urāliem un piedalījās paleontoloģiskās kolekcijas veidošanā, kas kalpoja par pamatu īpaša Permas perioda izdalīšanai Zemes ģeoloģiskajā vēsturē. 1843. gadā Krievijas valdības uzdevumā viņš devās ekspedīcijā uz Pečoras upes baseina un Timaņas augstienes apvidiem (tagadējā Komi Republika), par kuru viņš publicēja plašu zinātnisku apskatu par šo reģionu, par kuru saņēma Demidova prēmiju un tika ievēlēts par vairāku zinātnisko biedrību locekli.
Pēc apprecēšanās ar Krievijas impērijas finanšu ministra Georga Kankrina meitu Zenaīdu viņš 1847. gadā pārtrauca piedalīties ekspedīcijās un pārcēlās uz pastāvīgu dzīvi pūrā iegūtajā Raikilas muižā (tagad - Raplas apriņķī Igaunijā). Tur viņš turpināja publicēt zinātniskus rakstus un pievērsās sabiedriskai darbībai. 1857.—1863. gadā viņš bija Igaunijas guberņas bruņniecības priekšstāvis (Ritterschaftshauptmann), lauksaimniecības biedrības vadītājs, un pēc tam Tērbatas mācību apgabala kurators (1862—1869). Viņa laikā ar 1865. gada statūtu palīdzību Tērbatas Universitātei piešķirta lielāka autonomija. Mūža nogalē strādāja pie paparžu zinātniskās klasifikācijas izveides un publicēja monogrāfiju "Genus Adiantum" par šo tēmu. Viņš palīdzēja veidot Tallinas dabaszinātnisko muzeju.
Miris 1891. gadā savā muižā Raikīlā.
Malgožata Dideka
Malgožata Dideka-Tviga (pl; dzimusi Malgožata Dideka Varšavā, Polijā, mirusi  Brisbenā, Austrālijā),   ASV pazīstama kā Margo Dideka (en), bija profesionāla poļu basketboliste, spēlēja centra pozīcijā, bija Polijas sieviešu basketbola izlases dalībniece.
Būdama 2,18 m gara, viņa bija pazīstama kā visgarākā vēl spēlējošā basketboliste visā pasaulē.
6. aprīlis
6. aprīlis ir gada 96. diena pēc Gregora kalendāra (97. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 269 dienas.
Malgožata Dideka
Karjeras laikā spēlējusi vairāku WNBA sastāvā, kā arī pārstāvēja Polijas, Francijas, Spānijas un Krievijas klubus. 1998. gada WNBA draftā viņu izraudzījās Jūtas "Starzz" ar kopējo 1. kārtas numuru. Astoņas sezonas M. Dideka bija WNBA sezonas vislabākā metienu bloķētāja.
Spēlējusi 2000. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs. Tāpat kļuva par Eiropas čempioni 1999. gada Eiropas čempionātā basketbolā, kas norisinājās viņas dzimtenē Polijā.
6. aprīlis
Vārda dienas
Dzinta, Dzintis, Filips, Vīlips, Zinta
Artefakts
Artefakts (la — ‘mākslīgi izveidots’) ir parādība, process vai priekšmets, kura rašanos nevar izskaidrot ar dabiskiem cēloņiem. Artefakti ir lietas vai materiālās kultūras aspekti, kas atšķiras no kultūras vērtībām un normām.
Kompresijas artefakts
Lietojot zudumradošas saspiešanas (lossy compression) metodes ar lielu kompresijas pakāpi, datos (attēli, audio vai video) veidojas kompresijas artefakti. Attēlos (jpg) tie parasti ir kā taisnstūrveida laukumi ar vienādu krāsu, kas parasti koncentrējas pie vietām kur ir liels kontrasts. Video (mpg) attēlos artefakti ir līdzīgi, tikai tie vēl var kustēties līdzi kontrastainajām vietām un izsmērēties pa ekrānu (tas ir retāk). Skaņas failos (mp3) artefakti bieži vien ir saklausāmi kā metāliska skaņa.
Mikroskopijas artefakts
Mikroskopijas metodēs (pamatā elektronmikroskopija un SPM) artefakti ir mikroskopa attēlā redzamie veidojumi, kas neeksistē (vai eksistē citā paskatā) novērotajā objektā. AFM artefakti pamatā ir divu veidu:
Artefakts bioloģijā
Artefakts bioloģijā ir nepareizi interpretēts fakts, kas rada maldinošu informāciju.
Piemēram, konstatēts fakts — kādas grūti nosakāmas augu sugas izplatība ir konstatēta tikai ap lielākajām pilsētām, no kura izdarīts kļūdains secinājums — tātad sugai patīk lielas pilsētas. Papētot sīkāk, noskaidrojas, ka šajās pilsētās suga atrasta, jo tajās ir mācību iestādes, kurās mācās un dzīvo studenti, kas pēta šo sugu, tāpēc arī nokartēta šajās pilsētās. Tā kā nespeciālistam suga grūti atšķirama, nav informācijas par sugas atradnēm laukos. Patiesībā tā ir plaši izplatīta suga gan ap pilsētām, gan laukos. Tātad tas, ka suga plaši izplatīta pilsētās un tai patīk lielas pilsētas, tādēļ, lai to aizsargātu, jānodrošina šādi apstākļi, ir artefakts.
Etāns
Etāns (C2H6) ir ogļūdeņradis. Etāns ir otrs vienkāršākais alkāns (pēc metāna). Etāns normālos apstākļos ir bezkrāsaina gāze bez smaržas. Etāns ir sastopams naftā un dabasgāzē, no kā to arī iegūst. Etānu galvenokārt lieto par etilēna izejvielu.
Vēsture
Etāna nosaukums ir veidots saskaņā ar IUPAC nomenklatūru. "Et-" ir atvasināts no alkohola (etanola) nosaukuma, bet izskaņa "-āns" attiecas uz savienojumiem ar vienkāršām saitēm starp oglekļa atomiem — alkāniem.
Īpašības
Normālos apstākļos etāns ir gāze bez smaržas un krāsas. Tā vārīšanās temperatūra ir -88,5 °C un kušanas temperatūra -182,8 °C. Cietam etānam pastāv vairākas modifikācijas. Dzesējot normālā spiedienā, parādās pirmā modifikācija, kas ir plastiskais kristāls: kristalizācija. Šajā formā ūdeņraža atomiem nav noteiktas pozīcijas. Molekulas brīvi rotē ap savu asi. Etāna šķīdība ūdenī ir neliela.
Ķīmijā
Etāns ir divu metilgrupu savienojums, ko sauc arī par metilgrupas dimēru. Laboratorijā etānu sintezē ar Kolbe elektrolīzi. Kolbe elektrolīzē pie anoda norisinās acetāta oksidēšanās, lai ražotu oglekļa dioksīda un metilesteru radikāļus, augsti reaktīvi metil- radikāļi pievienojas, lai ražotu etānu: Sintēzē oksidējot acetanhidrīdu ar peroksīdu, ir konceptuāli līdzīgi kā kolbe elektrolīzē. Etāns ķīmijā galvenokārt saistās ar brīvo radikāļu reakcijām. Etāns var reaģēt ar halogēniem, īpaši ar hlora un broma radikāļiem, dēvē arī par brīvo radikāļu halogenēšanu. Šī reakcija notiek caur etilspirta radikāļiem: Tā kā halogenāti etāni var radīt tālāk brīvo radikāļu halogenēšanu, šī procesa rezultātā ir vairāku halogenātu produktu miksējums. Ķīmijas nozarē vairākas selektīvās ķīmiskās reakcijas tiek izmantotas jebkuru divu konkrētu halogēnogļūdeņražu ražošanai.
Degšana
Etāna degšana norisinās pie 1559.7 kJ/mol, vai  51.9 kJ/g, siltumdaudzuma, veidojot oglekļa dioksīdu un ūdeni saskaņā ar ķīmisko vienādojumu Degšana var norisināties bez skābekļa pārākuma (nepietiekamā tā daudzumā), veidojot amorfo oglekli un oglekļa monoksīdu. Sadegšana rodas sarežģītu, brīvo radikāļu reakcijas rezultātā. Sadegot etānam, ir simtiem dažādu reakciju. Etāna degšanas procesā ar etilradikāļiem, skābekla atdalīšanās rezultātā peroksīdi pievienojas etoksāma un hidroksila radikāļiem. Galvenie oglekli saturošie nepilnīgas etāna sadegšanas produkti ir savienojumi ar vienu oglekļa atomu (piemēram, formaldehīds vai oglekļa monoksīds). Ir svarīgi precīzi noskaidrot, kuru oglekļa-oglekļa saiti etānā atdalot, veidojas šis viena oglekļa produkts, kurš tad pēc tam var radīt tālāku oksidēšanos.
Daži nelieli produkti no nepilnīgas etāna sadegšanas sevī ietver acetaldehīdus, metānu, metanolu un etanolu. Augstākās temperatūrās, it īpaši temperatūrā no 600 – 900 ° C etilēns ir ļoti nozīmīgs produkts. Līdzīgas reakcijas ar skābekli, veidojas iegūstot etilēnu no etāna tvaika krekinga procesā.
Ražošana
Pēc metāna, etāns ir otra lielākā dabasgāzes sastāvdaļa. Etāna saturs dabas gāzē ir no mazāk kā 1 % līdz pat 6 % pēc tilpuma. Pirms 1960 g. etāns un lielākās molekulas parasti nebija atdalītas no metāna sastāvdaļām dabasgāzē, bet tika sadedzinātas kopā ar metānu kā degviela. Šodien etāns ir svarīga naftas ķīmijas izejviela un ir atdalīta no citiem komponentiem. Etāns var būt arī atdalīts no naftas gāzes, mikstūrā no gāzveida ogļūdeņraža maisījumiem, ko iegūst kā blakusproduktu naftas rafinēšanas laikā. Būvniecības ekonomika var mainīties, taču ja vērtība sūtīt nepabeigtu dabasgāzi apsteigs vērtību iegūstot etānu, etāna iegūšana varētu beigties. Tā varētu izraisīt kvalitātes maiņu gāzes sistēmās. Etānu visefektīvāk atdala no metāna sašķidrinot tos kriogēnās temperatūrās. Pastāv dažādas dzesēšanas metodes, visekonomiskākā metode ir izmantojot turbo detanderu un ar tā palīdzību var atgūt vairāk nekā 90% etāna no dabasgāzes. Šajā procesā atdzesēta gāze tiek paplašināta caur turbīnu, samazinot temperatūru ap -100 °C. Tik zemā temperatūrā gāzveida metāns var tikt atdalīts no šķidrā etāna un smagāku ogļūdeņražu destilācijas ceļā. Tālāka destilācija vēlāk atdala etānu no propāna un smagākiem ogļūdeņražiem.
Izmantošana
Etāns galvenokārt tiek izmantots, lai iegūtu etilēnu, kas tiek iegūts krekinga tvaicēšanas procesā. Kad etāns tiek atšķaidīts ar tvaiku un īsā laika posmā karsēts ļoti augstā temperatūrā (900 °C vai vairāk), smagie ogļūdeņraži sadalās vieglākos ogļūdeņražos un piesātinātie ogļūdeņraži kļūst nepiesātināti. Etāns ir īpaši izdevīgs etilēna ražošanai, jo tvaika krekings ir ļoti efektīvs priekš etilēna, tikmēr tvaika krekings no smagākām ogļūdeņražu vielām producē vājāku etilēna mikstūru un bagātīgāku alkēnu (olefīnu), kā, piemēram. propēnu (propilēnu) un butadiēnu, kā arī aromātiskos ogļūdeņražus. Eksperimentāli, etāns ir kā izejviela citu preču ķīmiskajām vielām. Oksidatīvā etāna hlorēšana ir ļoti ilgu laiku kalpojusi kā krietni ekonomiskāks veids vinilhlorīda ieguvei, nekā etilēna hlorēšana. Daudzi procesi ir patentēti, lai panāktu šo rezultātu, bet mazā izvēle attiecībā uz vinilhlorīda un kodīgās reakcijas apstākļiem (it īpaši reakcija, miksējot sālsskābes temperatūrā, kas pārsniedz 500 °C) kavē lielāko daļu no tiem.
INEOS ražo 1000 t/a (tonnas gadā) no etāna uz vinilhlorīdu. Saūda Arābijas firma SABIC ir paziņojusi audzēt 30000 tonnas gadā lai saražotu etiķskābes etānu. Šo ekonomisko procesu pastāvēšanu var raksturot ar zemajām etāna izmaksām kas ir Saūda Arābijas naftas laukos, un tie nevar būt konkurētspējīgi ar metanola karbonilēšanu citviet pasaulē. Etāns var tikt izmantots arī kā aukstumaģents kriogēnās saldēšanas sistēmās. Daudz mazākā mērogā, zinātniskajos izmeklējumos, šķidro etānu izmanto lai pārvērstu bagātīga ūdens kristālus elektromikroskopijā. Nelielu ūdens slāni iegremdējot etānā −150 °C vai aukstākā, sasalst ātri, lai ūdens kristalizētos. Ar lēnākām saldēšanas metodēm, ledus kristāli var traucēt mīkstajai struktūrai un sabojāt paraugus.
Ehimes prefektūra
Ehimes prefektūra (ja) ir viena no Japānas prefektūrām, kas atrodas Sikoku reģionā, Sikoku salas ziemeļrietumu daļā. Tā robežojas ar Japānas iekšējo jūru rietumos un ziemeļos, Kagavas un Tokusimas prefektūrām austrumos un Koči prefektūru dienvidos. Prefektūras administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Macujama.
Prefektūras kopejā platība ir 5 676,44 km² un tā sīkāk sastāv no 7 rajoniem, 20 pašvaldībām un 11 pilsētām. Pēc 2017. gada datiem prefektūrā dzīvo 1 363 907 iedzīvotāji. Tā ir divdesmit sestā lielākā prefektūra pēc platības un divdesmit septītā lielākā pēc iedzīvotāju skaita.
Rīgas TTT (1958—1991)
Rīgas TTT bija Latvijas sieviešu basketbola klubs, kas pastāvēja no 1958. līdz 1991. gadam. Tas tika dibināts kā basketbola klubs "Daugava". Kopumā Rīgas TTT izcīnīja 21 PSRS čempionāta zelta medaļu komplektu, kā arī 18 reizes ir uzvarēja Eiropas čempionvienību kausa izcīņā (pielīdzināma mūsdienu FIBA Eirolīgai). Kluba sastāvā spēlēja leģendārā Uļjana Semjonova, kā arī daudzas citas slavenas basketbolistes.
Par TTT dibināšanas dienu tiek uzskatīts, kad Tramvaju un trolejbusu tresta (no kā arī cēlusies abreviatūra TTT) krāsotavas 2. stāvā tika atklāta sporta zāle, kur vēlāk trenējās klubs.
Sakavena
Sakavena (pt) ir pilsēta Portugālē, viena no Lisabonas priekšpilsētām.
Leksika
Leksika (el2 — ‘vārdisks’, cēlies no lexis — ‘vārds, izteiciens’) jeb leksikons ir kādai valodai, indivīdam vai noteiktai jomai raksturīgs vārdu krājums.
Kovaļovs
Kovaļovs (ru, no коваль — 'kalējs'; sieviešu dzimtē Kovaļova (Ковалёва)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Alžīrija
Alžīrija (ar, Al Jaza'ir, fr), oficiāli Alžīrijas Tautas Demokrātiskā Republika, ir valsts Ziemeļāfrikā. Ziemeļos to apskalo Vidusjūra, tā robežojas ar Maroku ziemeļrietumos, Tunisiju ziemeļaustrumos, ar Lībiju austrumos, ar Nigēru dienvidaustrumos, ar Mali un Mauritāniju dienvidrietumos un dažus kilometrus ar Rietumsahāru rietumos. Alžīrijas platība ir 2 381 741 km² un to ietekmē subtropu joslas un tropu joslas klimats. Alžīrija ir lielākā valsts Āfrikas kontinentā un 10. lielākā valsts pasaulē pēc teritorijas lieluma. Valsts piekrastes daļa ir kalnaina, bet uz dienvidiem no Atlasa kalniem atrodas plaša stepe, kas pakāpeniski pāraug Sahāras tuksnesī. Lielu daļu valsts teritorijas aizņem tuksnesis. Alžīrija ar 38,7 miljoniem iedzīvotāju ir trīsdesmit ceturtā lielākā valsts pasaulē pēc iedzīvotāju skaita.
Viduslaikos Alžīrijā valdīja dažādas arābu un berberu dinastijas. 1517. gadā Alžīrijas teritoriju iekaroja Osmaņu impērija un tā bija osmaņu pārvaldībā līdz 1830. gadam, kad tā nokļuva Francijas pārvaldībā. 1962. gada 3. jūlijā Alžīrija kļuva par neatkarīgu valsti.
Alžīrija ir prezidentāla republika, kas sastāv no 48 provincēm. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Alžīra. Alžīrija ir Āfrikas Savienības, Arābu valstu līgas, OPEC un ANO dalībvalsts, tā ir arī viena no Arābu Magriba savienības dibinātājvalstīm.
Alžīrijas ekonomika lielākoties balstās uz dabasgāzes eksportu uz Eiropu. Pēc OPEC datiem Alžīrijai pieder septiņpadsmitās lielākās naftas rezerves pasaulē un otrās lielākās Āfrikā, kā arī devītās lielākās dabasgāzes rezerves pasaulē. Alžīrijai ir otrā lielākā armija Ziemeļāfrikā ar lielāko militāro budžetu Āfrikā.
Vēsture
Alžīrija bija berberu jeb imazigēnu apdzīvota vieta jau pirms 10 000 gadiem pirms mūsu ēras. Pēc 1000. gada pirms mūsu ēras kartāgieši piekrastē sāka veidot savas apmetnes jeb kolonijas. Pūniešu karu laikā berberi izmantoja izdevību iegūt neatkarību no Kartāgas un sāka veidoties berberu karaļvalstis, no kurām pazīstamākā bija Numīdija. Taču no 146. gada p. m. ē. tās iekaroja Romas impērija. Kad Romas impērija sabruka, reģionā izveidojās vairākas neatkarīgas berberu valstis, bet Vidusjūras piekrastes reģionā — Vandaļu karaļvalsts, kas pastāvēja līdz 534. gadam, kad to sakāva Bizantijas imperatora Justiniāna I ģenerālis Belisārs. Bizantija saglabāja nestabilu varu reģionā līdz arābu iebrukumam astotajā gadsimtā.
Viduslaikos berberi pieņēma islāmu. Šis periods raksturīgs arī ar to, ka sāka veidoties dažādas berberu dinastijas, kas sāka valdīt gan mūsdienu Alžīrijas teritorijā, gan apkārtējos reģionos. Pēc viduslaiku vēsturnieku domām, berberi bija sadalījušies divos atzaros, no to ciltstēva Maziga. Divi atzari, Botri un Barnès, bija sadalījušies vairākās ciltīs, un katru reģionu (Mahrebu) apdzīvoja vairākas no tām. Tikai Almohadu dinastijas dinastijas laikā Magriba bija spējīga apvienoties.
1517. gadā teritoriju iekaroja Osmaņu impērija un izveidoja valstī administrāciju, likumdošanu un sekmēja reģiona attīstību. Osmaņu izveidotais Alžīras elajets lielā mērā noteica mūsdienu Alžīrijas teritorijas robežas.
1830. gadā Alžīriju iekaroja Francija. Franču okupācija bija ļoti vardarbīga un tās rezultātā Alžīrijas iedzīvotāju skaits no 1830. līdz 1872. gadam samazinājās par apmēram trešdaļu. Francija integrēja Alžīriju savā politiskajā sistēmā. Alžīrijā no Dienvideiropas valstīm iebrauca un apmetās uz dzīvi ievērojams skaits eiropiešu, kas kopā ar jau no rekonkistas laikiem šeit dzīvojošajiem sefardu ebrejiem kļuva par Alžīrijas valdošo slāni. 1959. gadā viņi bija 10,4 % no Alžīrijas iedzīvotājiem.
1954. gadā tika nodibināta Alžīrijas Nacionālā atbrīvošanās fronte, kas uzsāka bruņotu cīņu par neatkarību. 1962. gada 18. martā starp Franciju un Alžīriju tika noslēgta Eviānas vienošanās, kas atzina Alžīrijas neatkarību.
Nacionālās atbrīvošanās frontes dibinātājs Ahmeds Bens Bella kļuva par premjerministru un gadu vēlāk — par prezidentu. 1965. gada 15. jūnijā pulkvedis Hoari Boumediene veica valsts apvērsumu un demokrātija tika aizstāta ar militāro diktatūru. Pēc desmit gadu valdīšanas Boumediene paziņoja, ka jārīko vēlēšanas. 1976. gadā referendumā tika apstiprināta jauna konstitūcija. Tā kā vēlēšanās ļāva piedalīties tikai Nacionālās atbrīvošanās frontes locekļiem, Boumediene tika ievēlēts par prezidentu.
1990. gada pašvaldību vēlēšanās, kas bija pirmās brīvās vēlēšanas kopš neatkarības iegūšanas, 54% balsu ieguva Islāma glābšanas fronte (IGF). 1991. gada decembrī tika sarīkotas arī pirmās brīvās parlamentārās vēlēšanas, kurās vairākumu bija ieguvusi IGF, taču tad, pēc armijas veikta militāra valsts apvērsuma, vēlēšanas tika pārtrauktas. Prezidents Čadli Benddžedids, kas solīja ieviest jaunas reformas, tika gāzts. Par prezidentu kļuva Liamīns Zērols. IGF tika aizliegta un tās vadītāji apcietināti.
Francijas valdība sniedza savu atbalstu jaunajai Zērola administrācijai un kopā ar rietumu plašsaziņas līdzekļiem apsveica jauno režīmu, jo tādējādi tika novērsti "islāma draudi". Rietumu plašsaziņas līdzekļi rakstīja, ka neskatoties uz nedemokrātisko armijas rīcību, demokrātija Alžīrijā tika saglabāta.
IGF un vairākas citas ar islāmu saistītās grupas, piemēram, Groupe Islamique Arme uzsāka astoņu gadu ilgu pilsoņu karu ar valdību. Karā gaja bojā ap 120 000 cilvēku.
Ģeogrāfija
Augstākais Alžīrijas punkts ir Tahata kalns, kura augstums ir 2918 metri virs jūras līmeņa, tas atrodas Atlasa kalnos. Lielākā valsts piekrastes daļa ir kalnaina, vietām sasniedzot lielu augstumu. Labākās lauksaimniecības zemes atrodas šaurā Vidusjūras piekrastes joslā, tur dzīvo vairākums Alžīrijas iedzīvotāju. Līdzenumu teritoriju no tuksnešainās vidienes šķir Atlasa kalni un augsti, kaili plato. Uz dienvidiem no Atlasa kalniem atrodas plaša stepe, kas pakāpeniski pāraug Sahāras tuksnesī. Lielu daļu valsts teritorijas jeb 90% aizņem tuksnesis, līdz ar to Alžīrijā ir maz lauksaimniecībā izmantojamās zemes. Alžīrijas dienvidos, Sahāras centrā atrodas Ahagara kalni. Alžīrijas teritorijā atrodas vairākas periodiski izūstošas upes, kā arī vairāki lieli sālsūdens ezeri.
Klimats
Alžīrijas ziemeļu daļa pie Vidusjūras krasta atrodas mērenajā joslā un tai ir raksturīgs Vidusjūras klimats. Tuksneša zonā valda tuksneša klimats, kam raksturīgas ļoti augstas gaisa temperatūras pat ziemā. Taču naktīs tuksneša gaisa temperatūra mēdz pietuvoties nullei. Atlasa kalnos bieži novērojami nokrišņi, taču, jo tālāk iekšzemē, jo vidējais nokrišņu daudzums kļūst mazāks. Jūras piekrastē ir mēreni silts klimats un gadā izkrīt apmēram 1000 mm nokrišņu. Savukārt Sahāras tuksneša teritorijā ir rajoni, kuri gadā nesaņem ne piliena lietus.
Administratīvais iedalījums
Alžīrijas administratīvo iedalījumu veido 48 vilājas (wilayah; provincēs), kas sīkāk iedalās 553 distriktos (daïra; daļās). Savukārt daīras iedalās 1541 municipalitātēs (baladiyah).
Iedzīvotāji
Alžīrijā dzīvo 38,7 miljoni iedzīvotāju, un ar katru gadu iedzīvotāju skaits strauji palielinās. Lielākā daļa iedzīvotāju jeb 90% dzīvo valsts ziemeļu piekrastes daļā. 28,1% no iedzīvotājiem ir jaunāki par 15 gadiem. 99% no alžīriešiem ir musulmaņi sunnīti. 72% iedzīvotāju runā arābu valodā, bet 27–30% berberu valodās. 25 000–150 000 no tiem ir tuaregi, kas dzīvo valsts dienvidaustrumu daļā. Koloniālajā periodā ievērojamu minoritāti (1960. gadā 10%) sastādīja ieceļotāji no Eiropas, kuri pēc neatkarības iegūšanas ir pametuši valsti. Francijā dzīvo 1,7 miljoni alžīriešu, kas veido lielāko alžīriešu iedzīvotāju kopienu ārpus Alžīrijas.
Saimniecība
Lauksaimniecībā strādā apmēram ceturtā daļa nodarbināto Alžīrijas iedzīvotāju. Galvenie zemkopju audzētie augi ir labība, vīģeskoki, dateļpalmas, visdažādākie augļu koki, krūmi un dārzeņi.
Politika
1962. gada 3. jūlijā Francijas prezidents Šarls de Golls atzina Alžīrijas neatkarību. 1962. gada 25. septembrī tā oficiāli tika pasludināta par republiku.
Pašreizējais Alžīrijas prezidents ir Abdelkader Bensalah, kurš ir pie varas kopš 2019.
Rīgas Svētā Jēkaba katedrāle
Rīgas Svētā Jēkaba Romas katoļu katedrāle ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rīgas arhidiecēzes draudzes katedrāle un arhibīskapa rezidence Vecrīgā, Jēkaba ielā 9, kas celta 1225. gadā. Vēsturiski pirmais latviešu draudzes dievnams Rīgā (1523).
Rīgas kultūrvēsturiskajai videi nozīmīga celtne gan kā arhitektūras piemineklis, kurā saglabāti arī daudzi Latvijas sakrālās mākslas kontekstā nozīmīgi mākslas pieminekļi, gan kā UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā iekļautā Rīgas vēsturiskā centra būtiska arhitektoniska dominante. Kā Romas katoļu Baznīcas arhibīskapa katedrāle Sv. Jēkaba baznīca kopā ar tai līdzās esošo Svētās Marijas Magdalēnas baznīcu, kūrijas un klostera ēkām, kā arī dažādu katoļu laju organizāciju mītnēm, veido šīs konfesijas garīgo centru Rīgā. Šobrīd Jēkaba baznīca ir Rīgas katoļu centrs, te dievkalpojumus vada Romas katoļu Baznīcas monsinjors J.Pujāts.
Šai samērā nelielajai baznīcai (garums apmēram 50 m) ir visai izteiksmīgs slaids tornis (91,64 m), kas labāk par pārējiem saglabājis Rīgas viduslaiku baznīcu torņiem raksturīgo piramidālo formu (baznīcas torni rotā nevis krusti, bet gan gaiļi). Pēc plānojuma Sv. Jēkaba baznīca ir tipiska lauku baznīca (Dorfkirche). Dievnams sastāv no kora, īsas trīsjoma draudzes telpas un torņa, kas novietots virs vidusjoma rietumu travejas un noslēdzas ar gotisku smaili. Kvadrātveida bezapsīdas koris, kuru sedz krusta velves bez nervīrām, norāda uz cisterciešu arhitektūras ietekmi.
2003. gadā draudzes locekļu skaits sniedzās līdz 2000.
Livonijas periodā
Sv Jēkaba baznīca rakstītos avotos pirmo reizi minēta 1226. gadā. Tā sākta būvēt agrās gotikas formās (raksturīga pārejas posmam no romānikas uz gotiku) ap 1225. gadu un pabeigta ap 1300. gadu (torņa divi augšējie stāvi un smailes uzcelti ne agrāk par 15. gadsimta beigām). Baznīcas ēka kā nesadalīta vienība turpmāk skaitījās Rīgas arhibīskapa tiešais īpašums.