cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dāvana vientuļai sievietei
Filmas mūzikas albums
1974. gadā firma "Melodija" izdeva minialbumu ar sešām Raimonda Paula dziesmām ar Jāņa Petera tekstiem, kas skan kinofilmā. Dziesmas "Rudacīte" un "Ai dundur-dundur-dun-dun-dun" iekļautas arī R. Paula albumā "Jūras balss", savukārt "Vokalīze" iekļauta albumā "Tik dzintars vien" ar nosaukumu "Vokalīze "Lietus lāses"". Dziesmas ierakstījuši Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks, kā arī vokālais ansamblis un instrumentālais ansamblis R. Paula vadībā.
Elblonga
Elblonga (pl), vēsturiski arī Truso (Drusuo, Drūsas) pie Ilfingas (senprūšu Elbings), Elbinga (de), ir sena pilsēta Polijas ziemeļos Vislas grīvā senprūšu Pagudes novadā Varmijas-Mazūrijas vojevodistē. Līdz Otrajam pasaules karam ietilpa Vācijā un tās nosaukums bija Elbinga. Liepājas sadraudzības pilsēta.
Pilsētā atrodas alusdarītava Elbrewery, kas ražo alu ar EB zīmolu.
Senprūšu pilsēta
Tā kā pilsēta atrodas stratēģiski svarīgā vietā Vislas grīvā, tirdzniecības apmetne šeit bija no aizvēsturiskiem laikiem. Pirmoreiz to pieminējis Vulfstans no Hedebijas ap 890. gadu kā senprūšu pilsētu Truso. Vikingu laikos pilsēta tirgojās ar citiem tā laika lielākajiem centriem — Birku Svēlandē un Visbiju Gotlandē. Truso bija tirdzniecības punkts senajā Dzintara ceļā. Tiek uzskatīts, ka pie Truso 997. gadā nogalināts Sv. Adalberts.
Vācu ordeņa un Polijas-Lietuvas pakļautībā
Prūsijas krusta karu laikā Vislas jomas piekrasti iekaroja Vācu ordenis. Senās Truso vietā tika nodibināta vācu Elbinga, kas sākotnēji ietilpa Pamedes bīskapijā Rīgas arhibīskapijas pakļautībā. 1246. gadā Elbinga ieguva Lībekas tiesības. 14. gadsimtā tā ieguva papildu privilēģijas tirdzniecībā. Ap 1350. gadu Elbingā tika pierakstīta Elbingas prūšu vārdnīca (Elbing-Preussisches Wörterbuch) — viens no nedaudzajiem senprūšu valodas pieminekļiem.
Jau 13. gs vidū Elbinga kļuva par Hanzas savienības locekli. 1440. gadā pilsēta kopā ar Tornu un Dancigu nodibināja Prūsijas konfederāciju, kas noveda pie Trīspadsmitgadu kara un sekojošās iekļaušanas poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. 1535. gadā vairums iedzīvotāju pārgāja luterticībā. Trīsdesmitgadu kara laikā pilsētu ieņēma zviedri, pēc Aksela Ūksenšernas uzaicinājuma tajā vairākus gadus dzīvoja Jans Amoss Komenskis (1642–1648).
Prūsijas un Vācijas pakļautībā
Līdz ar Pirmo Polijas dalīšanu Elbingu ieguva Prūsija, vēlāk Vācijas impērija. Otrajā pasaules karā Elbinga cieta ļoti smagi, tika nopostīta visa vecpilsēta.
Polijas sastāvā
1945. gadā pilsēta tika piešķirta Polijai, bet vācu iedzīvotāji tika padzīti. Pilsētas drupu ķieģeļus izmantoja Varšavas un Gdaņskas atjaunošanai, bet 1960. gados visas vecpilsētas drupas nolīdzināja līdz ar zemi, atstājot tikai divas baznīcas.
Tomēr 1989. gadā sākās vecpilsētas atjaunošana visai savdabīgā veidā — vecpilsēta tiek atjaunota būvējot mūsdienīgas celtnes, bet saglabājot veco ielu plānojumu un māju proporcijas. Līdz 2005. gadam šādā veidā bija atjaunotas 2/3 Elblongas vecpilsētas.
Brāļi Grakhi
Brāļi Grakhi (Tiberijs un Gajs; la) bija zemes reformu autori ap 133.—122. g.p.m.ē.
Tiberijs Grakhs, kurš bija vecākais no brāļiem, izdeva vairākus likumus, kas paredzēja zemes privātīpašuma maksimuma noteikšanu un zemes piešķiršanu Romas trūcīgajiem pilsoņiem no valsts fonda, bet Romas aristokrātija noraidīja šo reformu. Reforma arī paredzēja, ka kareivji ar ekipējumu jānodrošina no valsts līdzekļiem.
Brāļu Grakhu reformas tikai pēc viņu nāves kļuva populāras. Pēc zemes reformas, kurās lielo muižu īpašniekiem nācās sadalīt savu zemi nabadzīgajiem zemniekiem, zeme sāka nest lielāku ražu. Tomēr radās daudz sīkzemnieku, kuriem nepietika zemes, jo tā bija sadalīta vairākas daļās. Sīkzemnieki ar to nebija mierā, tāpēc viņi izdomāja nodedzināt lielās muižas. Tomēr vekseļa saimnieks Glērs novērsa šos postījumus piešķirot sīkzemniekiem pabalstu. Pēc šī notikuma brāļu Grakhu reforma kļuva ievērojama un to īstenoja vairākās pasaules valstīs.
Brāļi Grakhi cītīgi iesaistījās dažādos protestos, kuru laikā viņi demonstrēja neapmierinātību ar šī brīža situāciju valstī.
Brāļu Grakhu reformu cēloņi
1. Valdīja aristokrātija un despotiskā vara spieda nabadzīgajiem pilsoņiem, kuriem nebija piešķirti zemes gabali, iesaistīties cīņā par izdzīvošanu. Brāļi Grakhi bija pirmie, kas uzdrošinājās ieviest skaidrību modelī, kuru iedzīvotāji uzskatīja par pašsaprotamu. Tāpēc arī radās reformas par Zemes īpašuma maksimuma noteikšanu, kas ietvēra, ka muižu ir jāsadala un zemei nedrīkst būt lielākai par 40 kvadrātmetriem. Par katriem 6 kvadrātmetriem bija jāmaksā nodevas.
2. Reforma paredzēja to, ka kara ekipējumu jānodrošina no valsts līdzekļiem, bet valsts to neatbalstīja, jo uzskatīja, ka katram pašam jāgādā sev ekipējums.
3. Pilsētiņā, kurā dzīvoja Brāļi Grakhi - Manhatanā 127. gadā p.m.ē. nācās saskarties ar virkni problēmu. No sākuma šai pilsētiņai uzbruka un iznīcināja zemes, muižas, sētas un ievainoja vairākus simtus zemnieku, daudzi arī gāja bojā. Šī pilsētiņa tika arī izlaupīta. Brāļi Grakhi uzskatīja, ka, ja valsts būtu nodrošinājusi katram kara ekipējumu un būtu atdevusi trūcīgajiem iedzīvotājiem daļu zemes, tad iedzīvotāji nebūtu tik sašķēlušies un arī valsts sistēma būtu stabila. Sistemātiski tas nebija iespējams.
Brāļu Grakhu reformu norise
Brāļu Grakhu reformas sākumā neviens īsti neatbalstīja, jo tās neatbilda valsts noteiktajiem un ierastajiem standartiem. Valstī sākās disoklerācija (tiesa pret iebildumu vai neapmierinātības vēršanu pret šobrīdējo valsts iekārtu). Neviens nebija pasargāts no jaunās sistēmas, kas valdīja valstī. Tomēr brāļiem Grakhiem izdevās piesaistīt jaunus biedrus cīņā par zemes reformu. Brāļi Grakhi un atbalstītāji cīnījās pret valsts skopumu, kura negribēja piešķirt tiem līdzekļus, gan zemes, gan kara ekipējumu. Lai noslāpētu brāļus Grakhus ikvienam, kurš vēlējās atbalstīt brāļus Grakhus bija jāatbild valsts amatpersonām, kuras izlēma gaidāmo sodu un lēmumu pieņēma zemes guberņas priekšsēdis, kuru ievēlēja kara padome.
Ielas kaujā tika nogalināts Tiberijs Grakhs. Gajs Grakhs turpināja cīnīties par reformām. Būdams prasmīgs demagogs un daudz agresīvāks par vecāko brāli, viņš izvirzīja daudz radikālākas idejas. 121.g.p.m.ē. Romas senatori uzbruka Gajam Grakham. Gajs Grakhs aizbēga no vajātājiem un izdarīja pašnāvību.
Deglavs
Deglavs (sieviešu dzimtē Deglava) ir latviešu cilmes uzvārds ar nozīmi 'sarkans, uguns krāsas'. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nokrišņi
Nokrišņi ir termins meteoroloģijā, kas ietver jebkura veida atmosfērā esošo ūdens tvaiku kondensātu, kas sasniedz zemes virsmu. Nokrišņi veidojas tad, kad atmosfēra ir piesātināta ar ūdens tvaikiem tik tālu, ka ūdens kondensējas un krīt. Kondensācijas punktu atmosfēra sasniedz divos veidos — atdziestot un palielinot ūdens tvaika koncentrāciju.
Zemes virsmu nokrišņi var sasniegt dažādās formās — kā lietus, sniegs, krusa, rasa. Nokrišņi ir ļoti nozīmīga ūdens cikla sastāvdaļa, nokrišņu veidā rodas lielākā daļa uz Zemes esošā saldūdens. Ik gadus uz Zemes virsmas nokrīt 505 000 km³ nokrišņu, 398 000 km³ no tiem nokrīt Pasaules okeānā.
Nokrišņu biežums un daudzums dažādos Zemes reģionos atšķiras, nosakot šo dažādo reģionu klimatiskos apstākļus un rezultātā — augāja tipu un ekosistēmas sastāvu.
Smidzinoši nokrišņi
Šiem nokrišņiem ir neliela intensitāte, tie izkrīt nemainīgā ātrumā, bez izmaiņām, sākas un beidzas pakāpeniski. Tie var ilgt dažas stundas un dažreiz arī dažas diennaktis. Izkrīt no slāņmākoņiem vai no miglas. Abos gadījumos mākoņainums ir maksimālais (10 balles) un tikai retos gadījumos kaut kur parādās arī zilas debesis un ir redzama Saule. Bieži ir slikta redzamība (migla, dūmaka).
Lietusgāzes
Šie nokrišņi sākas un beidzas strauji, ļoti strauji mainās arī to intensitāte. Nepārtrauktas izkrišanas ilgums ir no dažām minūtēm līdz vienai stundai, tropu rajonos tas var būt pat līdz divām diennaktīm. Bieži tos pavada zibens un stipras vēja brāzmas. Šādi nokrišņi mēdz izkrist galvenokārt negaisu laikā.
Nokrišņu daudzums mērīšana
Vairums nokrišņu mēriekārtu savāc noteiktā platībā nokritušos nokrišņus īpašā mērtraukā. Nokrišņu daudzums tiek mērīts milimetros — viens milimetrs atbilst vienu milimetru biezam nokrišņu veidotam ūdens slānim mērījumu veikšanas vietā. 1 milimetrs atbilst 1 litram ūdens uz kvadrātmetru. Uz Zemes vidēji nokrīt 1000 milimetru nokrišņu. Nokrišņu daudzumu mēra ar lietusmērītāju jeb pluviometru.
Nozīmīgi nokrišņu mērīšanas parametri ir ne tikai nokrišņu daudzums, bet arī intensitāte un ilgums.
Purvs
Purvam raksturīgi, ka šeit aug augi, kam nepieciešams liels daudzums mitruma un tādi augi, kas spēj pielāgoties mitrumam. Beidzoties veģetācijas periodam, purva augu virszemes daļa atmirst un daļēji satrūd. Tā kā purva augsne ir ļoti mitra un tajā nenotiek aktīva ūdens apmaiņa, t.i. ūdens purva augsnē ir stāvošs, trūdēšanas procesā ātri tiek izmantots ūdenī esošais skābeklis un izveidojas bezskābekļa vide. Šādā vidē trūdēšana praktiski apstājas, tālākā organisko atlieku sadalīšanās notiek daudz lēnāk.
Ģeomorfoloģija un hidroloģija
Purviem ir raksturīgi mazkustīgi un stāvoši ūdeņi. Tie parasti ir saistīti ar blakusesošiem ezeriem vai upēm.
Nosusināšana
Vēsturiski cilvēki ir nosusinājuši purvus, lai būtu pieejama lauksaimniecības zeme, lai tos vēlāk varētu apstrādāt, kā arī, lai samazinātu slimību infekcijas risku no purva kukaiņiem un dzīvniekiem. Daudzviet purvos izcērt kokus un līdz ar to tiek būvēti grāvji un kanāli. Tā rezultātā purvi var pārvērsties par slīksnāju vai pat atvērtu ūdens teritoriju.
Ekologi atzīst, ka purvi nodrošina ar svarīgiem un noderīgiem ekoloģiskajiem procesiem, kā piemēram, plūdu kontrolēšana, zivju uzturēšana, ūdens attīrīšana, oglekļa uzkrāšana un savvaļas vides uzturēšana. Daudzviet pasaulē purvus aizsargā valdības. Daudzviet Eiropā un Ziemeļamerikā purvu restaurēšanas projekti kļūst izplatītāki.
Tautas padome
Latvijas Tautas padome bija pagaidu likumdevēja iestāde, kas aizstāja Latviešu Pagaidu Nacionālo Padomi un pastāvēja līdz pirmajām demokrātiskām parlamenta vēlēšanām (kuras 1918. un 1919. gadā nebija iespējams realizēt vācu okupācijas un vēlāk lielinieciskās aktīvas karadarbības apstākļos). Tautas padomes darbība ilga 18 mēnešus: no līdz.
Tā kā Tautas padome nebija tautas vēlēta pārstāvniecība, lai gan tās sastāvā bija daudz locekļu, kuri tika ievēlēti dažādās vēlētās institūcijās 1917. gadā, Tautas padomi pieņemts uzskatīt par Latvijas Republikas “priekšparlamentu”.
Tautas padome sanāca astoņās sesijās un noturēja 57 sēdes. Kaut gan Tautas padomes sēdeklis bija Rīgā, laikā, kad Latvijas SPR lielinieki bija ieņēmuši to, Tautas padomes darbība norisinājās Liepājā, bet bermontiādes laikā 1919. gada 11. un 31. oktobra Tautas padomes sēdes notika Cēsīs. Teorētiski Tautas padome kontrolēja Latvijas Pagaidu valdības darbību, bet ņemot vērā to, ka Tautas padomes sēdes sanāca neregulāri, bet nestabilā situācija valstī prasīja operatīvu likumdošanas darbu, Tautas padomei nācās izdot likumu Par Ministru kabineta tiesību izdot pagaidu rīkojumus, kas visu varu valstī nodeva Pagaidu valdības rokās, pašai Tautas padomei vairāk nodarbojoties ar nākotnes modelēšanu.
Satversmes sapulces vēlēšanas notika 1920. gada 17. un 18. aprīlī. Savu darbu Satversmes sapulce sāka  — pirmajā Satversmes sapulces sēdē Tautas padomes priekšsēdētājs Jānis Čakste paziņoja pilnvaru nolikšanu, un līdz ar to Tautas padomes darbība bija beigusies.
Dibināšana un darbība
Tautas padomes dibināšana notika Rīgā vakarā Rīgas Latviešu amatnieku palīdzības biedrības krāšanas un aizdošanas kases valdes priekšsēdētāja un vienlaikus Rīgas pilsētas galvas Gustava Zemgaļa miteklī tagadējā Krišjāņa Barona ielā 3. Tautas padomes dibināšanas sēdi vadīja Marģers Skujenieks. Sēdē piedalījās 8 politisko partiju pārstāvji un Staņislavs Kambala kā Latgales Zemes padomes loceklis. No partijām kā delegāti piedalījās:
Tautas padomes darbā nepiedalījās Latvijas politiskā spektra galēji labējā spārna (Frīdriha Veinberga vadītās Tautas partijas) un galēji kreisā spārna (lielinieku) pārstāvji, kā arī vācbaltiešu u.c. etnisko minoritāšu partijas. Bez tam, protestējot pret 1918. gada 29. decembra līgumu starp Pagaidu valdību un Vācijas valdības ģenerālpilnvaroto Augustu Vinnigu, kas paredzēja Latvijas pilsonības piešķiršanu vācu brīvprātīgajiem, kuri vismaz četras nedēļas Latvijā būtu piedalījušies cīņās pret lieliniekiem, 30. decembrī LSDSP izstājās no Tautas padomes. Tikai pēc 1919. gada 16. aprīļa puča 17. aprīlī LSDSP CK nolēma atgriezties Tautas padomē.
Par Tautas padomes prezidija priekšsēdētāju ievēlēja Zemnieku savienības pārstāvi Jāni Čaksti, bet par viņa biedriem sociāldemokrātu Marģeri Skujenieku un radikāldemokrātu Gustavu Zemgalu. Par sekretāru ievēlēja Demokrātiskās partijas pārstāvi Erastu Biti, bet par viņa biedriem sociālrevolucionāru Emīlu Skubiķi un Latgales Zemes padomes pārstāvi Staņislavu Kambalu. Dibināšanas sēdē vienbalsīgi tika pieņemta Tautas padomes politiskā platforma, kas sastāvēja no septiņām nodaļām. Tautas padomes politiskajā platformā bija paredzēts, ka līdz Satversmes sapulces sasaukšanai suverēnā vara Latvijā pieder Tautas padomei, kas arī ieceļ Pagaidu valdību. Saskaņā ar Tautas padomes politisko platformu, Satversmes sapulce bija sasaucama visdrīzākajā laikā, pamatojoties uz vispārīgām, vienlīdzīgām, tiešām, aizklātām un proporcionālām vēlēšanām, un Latvijas valsts bija veidojama kā apvienota, patstāvīga, neatkarīga un uz demokrātiskiem pamatiem balstīta republika. Tautas padomes politiskā platforma līdz Satversmes sapulces sasaukšanai un Deklarācijas par Latvijas valsti, kā arī Latvijas valsts iekārtas pagaidu noteikumu pieņemšanai kalpoja kā Latvijas Republikas pirmā pagaidu satversme.
Tautas padomē dibināšanas brīdī bija 40 locekļu. To sastādīja, ievērojot šādu vietu sadalījumu starp partijām — Zemnieku savienībai 13 vietas, LSDSP 10, Demokrātiskai partijai 5, Radikāldemokrātiskai partijai 5, Revolucionāro sociālistu partijai 3, Nacionāldemokrātiskai partijai 2, Republikāņu partijai un Neatkarības partijai pa vienai vietai. Partiju pārstāvniecības kvotas tika noteiktas, ņemot vērā katras partijas biedru skaitu un ietekmi sabiedrībā, galvenokārt vadoties pēc 1917. gadā notikušo vēlēšanu rezultātiem. 1919. gada rudenī Tautas padomes locekļu skaits sasniedza 183, bet līdz Tautas padomes darbības beigām tās locekļu skaits pieauga līdz 245. Jauni Tautas padomes locekļi tika uzņemti kooptācijas ceļā.
Tautas padomes darbs galvenokārt norisinājās komisijās. Līdz Tautas padomes darbības beigām tika izveidotas 22 pastāvīgās komisijas, to skaitā arī Starpfrakciju birojs. Tautas padomes darbību reglamentēja 1919. gada 23. augustā pieņemtais Latvijas Tautas Padomes kārtības rullis. Tas noteica, ka par Tautas padomes locekļiem uzskatāmi politisko partiju deleģētie priekšstāvji, kamēr attiecīgā partija tos neatsauc. Kārtības rullis noteica arī Tautas padomes plenārsēžu un komisijas sēžu kvorumu — vismaz 1/2 locekļu piedalīšanās. Likumdošanas iniciatīva tika paredzēta Pagaidu valdībai vai ne mazāk kā 10 TP locekļiem. Likumprojekti sākotnēji tika nodoti caurlūkošanai attiecīgā Tautas padomes komisijā. Likumprojekti bija izskatāmi trijos lasījumos, bet likumprojekti, kuri tika atzīti par steidzamiem bija izskatāmi tikai divos lasījumos. Tautas padomes sēdes bija atklātas, izņemot gadījumus, kad ar prezidija rīkojumu vai pēc vismaz 10 Tautas padomes locekļu pieprasījuma tika noturētas slēgtas sēdes. Tautas padomes pieņemtos likumus izsludināja ar Tautas padomes prezidenta un sekretāra parakstiem.
1918. gada decembrī Tautas padome noteica Satversmes sapulces vēlēšanu kārtību, taču kara darbība stipri aizkavēja vēlēšanas. 1919. gada 19. augusta Tautas padomes sēdē vienbalsīgi tika pieņemts vēlēšanu likums, kurā bija noteikts, ka Satversmes sapulci ievēl vispārējās vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās, pie kam vēlēšanās ir tiesības piedalīties visiem abu dzimumu Latvijas pilsoņiem, kuri ir 21 gadu veci. 1920. gada 10. marta Tautas padomes sēdē tika izdarīti daži grozījumi vēlēšanu likumā. Lai nodrošinātu Satversmes sapulces vēlēšanas bija jāizveido Latvijas pilsonības institūts. Tas tika paveikts, 1919. gada 23. augustā Tautas padomei izdodot likumu Par pavalstniecību.
Valsts pasludināšana un valdības izveidošana
Par Pagaidu valdības ministru prezidentu Tautas padomes dibināšanas sēdē tika ievēlēts Zemnieku savienības izvirzītais kandidāts Kārlis Ulmanis. 1918. gada 18. novembrī II Rīgas pilsēta teātra telpās (tagad Nacionālais teātris) Tautas padomes svinīgā sēdē tika proklamēta Latvijas valsts. Pirmo Latvijas Pagaidu valdību Tautas padome apstiprināja 1918. gada 19. novembrī un tā darbojās līdz 1919. gada 13. jūlijam. Līdz Satversmes sapulces sasaukšanai Tautas padome izveidoja vēl divas Pagaidu valdības.
== Tautas padomes locekļu saraksts ==
Zvaigžņu kari
"Zvaigžņu kari" (en) ir amerikāņu zinātniskās fantastikas filmu sērija, kas izveidojusies, balstoties uz sākotnējo, oriģinālo filmu triloģiju, ko 1977. gadā aizsāka Džordžs Lūkass. Sērijā šobrīd iekļautas: oriģinālā triloģija, priekšvēstures triloģija, turpinājuma triloģija un atvasinātās filmas, kuru darbība arī risinās kādā galaktikā, kas aprakstīta kā "tālu, tālu prom...". Filmas notikumu un darbības pamatā ir plašs filozofisko interešu grupu — džedu un situ — konflikts, kas pāraug galaktikas mēroga karā starp Republiku un separātistiem, bet pēc džedu faktiskas iznīcības un situ nākšanas pie varas turpinās starp Impēriju un dumpiniekiem.
Pirmo filmu "Zvaigžņu kari" (vēlāk papildināta ar nosaukumu "Epizode IV: Jaunā cerība"), izdeva studija 20th Century Fox un tā kļuva par pasaules popkultūras fenomenu. Tai sekoja ne mazāk veiksmīgi turpinājumi "Zvaigžņu kari: Impērija dod atbildes triecienu" (1980) un "Zvaigžņu kari: Džedu atgriešanās" (1983); šīs trīs filmas tiek uzskatītas par oriģinālo "Zvaigžņu karu" triloģiju. Sāgas priekšvēstures triloģija tika izdota laika posmā no 1999. līdz 2005. gadam, tā salīdzinājumā ar oriģinālo triloģiju saņēma dažādas atsauksmes gan no kritiķiem, gan faniem. Pēc Zvaigžņu karu franšīzes pārdošanas, Disney izveidoja turpinājuma triloģiju, kas arī tiek uzskatīta par diezgan veiksmīgu. Visas deviņas filmas ir tikušas nominētas vai arī ieguvušas Amerikas Kinoakadēmijas balvu, un tām ir bijuši labi finansiālie ieņēmumi, kas kopsummā ar "Hans Solo: Zvaigžņu karu stāsts" un "Rogue One: zvaigžņu karu stāsts" sastāda apmēram 10 miljardus ASV dolāru, padarot "Zvaigžņu karus" par otro ienesīgāko filmu sēriju kino vēsturē. Filmu sērija ir radījusi plašu mediju franšīzi: grāmatas, seriālus, spēles datoriem un konsolēm un komiksus. 2020. gadā kopējā vērtība "Zvaigžņu karu" franšīzei bija 70 miljardi ASV dolāru, kurā tika pieskaitīti arī ieņēmumi no spēļu un DVD disku tirdzniecības.
2012. gadā The Walt Disney Company iegādājās studiju Lucasfilm par 4.06 miljardiem ASV dolāru un paziņoja, ka izdos "Zvaigžņu karu" turpinājuma triloģiju; triloģijas pirmā filma, "Zvaigžņu kari: Spēks mostas", tika izdota. 20th Century Fox saglabā izplatīšanas tiesības uz pirmajām divām triloģijām līdz 2020. gadam. The Walt Disney Studios pieder digitālās izplatīšanas tiesības izplatīt visām "Zvaigžņu karu" sērijām, izņemot "Jaunā cerība".
Roberto Badžo
Roberto Badžo (dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists. Savas karjeras laikā viņš pārstāvēja Fiorentina, Juventus, AC Milan un Internazionale klubus. 1993. gadā Badžo ieguva gan "Zelta bumbu", gan FIFA Pasaules gada spēlētāja titulu. Viņš ir vienīgais Itālijas futbolists, kurs guvis vārtus trijos Pasaules kausa finālturnīros. Badžo iesauka bija Dievišķā ponija aste viņa frizūras un reliģijas - budisma dēļ.
Zvaigžņu kari
Sižets
Pārvarot blokādi, kosmosa kuģim ar džediem ar karalieni hiperdzinēja bojājumu dēļ jānosēžas uz Tatuīnas, tuksnešainas planētas galaktikas Ārējā Lokā. Uz šīs planētas Kvai-Gons satiek mazu zēnu, Anakinu Debesgājēju, kam piemīt neparastas dotības Spēkā. Anakins palīdz Kvai-Gonam iegūt detaļas kosmosa kuģa remontam, piedaloties sacensībās, un dodas viņam līdzi uz Korusantu, lai kļūtu par džedu. Nokļūstot uz Korusantas, atklājas, ka Senāts nespēs efektīvi palīdzēt Nabū, un karaliene nolemj atgriezties uz savas planētas, lai atgūtu kontroli pār to ar varu, kas arī izdodas ar vietējās aborigēnu rases Gungānu palīdzību. Vēlāk džedi atklāj, ka atkal galaktikā ir atgriezušies siti.
Roberto Badžo
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Karjeras statistika
488||218||88||38||61||31||637||292 488||218||88||38||61||31||637||292
Zvaigžņu kari
Sižets
Norit kārtējais konflikts galaktikas vēsturē starp Republikas sargātājiem džediem un sitiem, "Klonu kari", kura rezultātā džedu Republika zaudē varu, un tiek radīta Galaktiskā Impērija. Lai nosargātu iegūto varu, tai jācīnās ar separātiskajām planētām un dumpiniekiem daudzu gadu garumā.
Roberto Badžo
Sasniegumi
Juventus
Karatē
Karatē (ja,  — ‘tukša roka’) ir okinaviešu un japāņu cīņas māksla, kurā kā ieroci izmanto visu cilvēka ķermeni, piemēram, rokas, dūres, elkoņus, kājas, ceļgalus. Atšķirībā no boksa, cīņas sporta un kikboksa tradicionālajā karatē liela nozīme ir cilvēka garīgajam spēkam un labām manierēm, kā arī tā mērķis ir attīstīt ķermeņa fiziskās īpašības. Karatē pilnais nosaukums ir "karatē-do", kas tulkojumā nozīmē "tukšo roku ceļš". Cilvēkus, kas nodarbojas ar karatē, japāņi sauc par karatēkām.
Karatē apgūšana
Cilvēki karatē trenējas dažādu iemeslu dēļ. To apgūst kā mākslu (budo — cīņas ceļš), pašaizsardzībai vai kā sporta veidu. Karatē apgūšanu vispārīgi iedala bāzes tehnikā (基本, kihon), formālu vingrinājumu kompleksā (形, kata) un cīņā ar reālu pretinieku (組手, kumite). Ne mazāk svarīgi ir karatē nodarbību zāles likumi (道場訓, dōjō kun).
Zvaigžņu kari
Sižets
Galvenais tēls visās Priekšvēstures triloģijas filmās ir Anakins Debesgājējs. Džedi tic, kas viņš ir tas, kam pēc pareģojuma ir jāiznīcina siti un jāatnes Spēka līdzsvars. Zēnu džedu mākslās apmāca Obi-Vans Kenobi, kas ir izcils skolotājs, bet saskata zēnā bīstamību, ko ar laiku saskata arī pārējie džedi. Anakins tomēr kļūst par džedu un viņam paredzams kļūt par varenāko no visiem, tomēr viņš nav apmierināts ar savas varas robežām un neuzticas džediem pilnībā.
Roberto Badžo
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Karatē
Karatē apgūšana
Atkarībā no karatē apguves kvalitātes karatistiem piešķir dažādu krāsu jostas. Tas ir aizgūts no džudo. Iesācējiem piešķir balto jostu. Pilnveidojot karatē prasmes, tālāk iegūst oranžo, zilo, dzelteno, zaļo un brūno jostu. Karatē meistariem, kas to ir apguvuši visaugstākajā līmenī, piešķir melno jostu.
Karatē vēsture
Karatē ir radies Okinavā, Rjūkjū salās. Precīzs karatē rašanās laiks nav zināms, taču viens no faktoriem, kas veicināja tā attīstību, bija 1477. gadā Rjūkjū karalistes valdnieka Šo Šina aizliegums izmantot ieročus. 1609. gadā Šimadzu klans no Japānas iebruka Okinavā. Viņi ne tikai aizliedza izmantot ieročus, bet arī nodarboties ar cīņas mākslām, tai skaitā ar karatē. Tomēr pilnīgā slepenībā joprojām notika apmācības ģimenes lokā. Lai pilnveidotos, daži meistari slepus devās uz Ķīnu apgūt turienes cīņas mākslas.
Zvaigžņu kari
Sižets
Tieksme pēc varas un mīlestība pret savu sievu Padmi Amidalu noved pie tā, ka, cenšoties atrast veidu, kā glābt viņu no nāves dzemdību laikā, ko viņš paredz savās vīzijās, Anakins pāriet no Spēka gaišās puses uz tumšo. Viņš bezizejas situācijā izpilda Dārta Sidiosa, sava jaunā skolotāja, pavēles, kas ir vērstas uz džedu iznīcināšanu ("Pavēle 66"). Anakinam pārejot uz tumšo pusi, Dārts Sidioss viņam piešķir vārdu Dārts Veiders.
Karatē
Karatē vēsture
1875. gadā Šimadzu klana okupācija beidzās un Okinava kļuva par daļu no Japānas. Meidzi restaurācijas laikā daudzi Okinavas jaunieši tika mobilizēti Japānas bruņotajos spēkos, un medicīnisko apskašu laikā ārsti bija pārsteigti par šo jauniešu labo fizisko stāvokli. 1901. gadā Okinavas pedagoģiskajā augstskolā pirmo reiz notika apmācības karatē.
Pēc tam tas sāka izplatīties arī pārējā Japānas teritorijā. 1922. gadā Japānas izglītības ministrs uzaicināja skolotāju Gičinu Funakoši (船越 義珍, Funakoshi Gichin) no Okinavas ierasties Tokijā, lai parādītu karatē demonstrējumus. Pēc Otrā pasaules kara karatē kļuva populārs arī ārpus Japānas. Lielu popularitāti tas ieguva Korejā, kur tas tika nosaukts par tansudo.
Zvaigžņu kari
Filmas
Filmu seriāla "Zvaigžņu kari" daļas nav veidotas hronoloģiskā secībā. Sākumā tika uzņemta ceturtā, piektā un sestā daļa, bet pēc tam — pirmā, otrā un trešā, savukārt vēl pēc tam septītā, astotā un noslēdzošā devītā daļa. Visas sešas filmas no oriģinālās triloģijas un priekšvēstures triloģijas ir uzņemtas ar Džordža Lūkasa piedalīšanos. Viņš bija visu filmu stāsta autors un četru daļu režisors. Turpretī turpinājuma triloģiju un atvasinātās filmas veidojuši citi režisori.
Karatē
Karatē vēsture
2009. gadā Starptautiskās Olimpiskās komitejas balsošanā karatē neieguva nepieciešamās divas trešdaļas balsu, lai tiktu tālāk virzīts uz Olimpiskā sporta veida statusu. 2015. gadā tika izskatīts atkārtots jautājums par karatē ieviešanu 2020. vasaras olimpisko spēļu programmā. 2016. gada augustā, tieši pirms Riodežaneiro olimpisko spēļu sākšanas, tika pieņemts lēmums, ka karatē tiek iekļauts Tokijas spēļu programmā.
Zvaigžņu kari
Ietekme uz kultūru
Jāpiebilst, ka "Zvaigžņu kari" ir ne tikai filmu sērija, bet arī visaptverošs zīmols noteiktiem produktiem un pakalpojumiem. Tas ir kļuvis par spēcīgu un stabilu mārketinga ražojumu un katru gadu rada miljoniem dolāru lielu peļņu tā autoriem.
Karatē
Karatē Latvijā
Nav precīzi zināms, kad ar karatē sāka nodarboties Latvijas iedzīvotāji. Tiek uzskatīts, ka ar to sāka nodarboties Latvijas PSR laikā. Sākotnēji ar šo cīņas mākslu nodarbojās tikai entuziasti. Nodarbošanās ar karatē nebija likumīga. Pati karatē tehnika nebija "tīra". Bieži vien tas bija ne tikai karatē stilu apvienojums, bet pat apvienojums ar citiem cīņas sporta veidiem. Informācija par karatē tehniku tika pārnesta no cilvēku uz cilvēku, pārrakstot to uz lapiņām.
Pēc Padomju Savienības sabrukuma kļuva iespējams kontaktēties ar citu valstu karatē klubiem un federācijām, un līdz ar to karatē klubiem kļuva skaidrāka viņu piederība kādam konkrētam karatē stilam. Tika veidotas dažādas federācijas, kas apvienoja līdzīgu stilu karatē klubus.
Zvaigžņu kari
Ietekme uz kultūru
Ir arī dažādas atvasinātas "Zvaigžņu karu" tēmas. "Paplašinātais Visums" jeb "Expanded Universe" ir zinātniskās fantastikas "Zvaigžņu kari" izvērsts turpinājums un vēstures apkopojums vairākās grāmatās, komiksos un ir pamatā lielākajai daļai "Zvaigžņu karu" datorspēļu, kas sniedzas ārpus visu sešu filmu darbības perioda, tālu pirms un pēc tā.
Leņķis
Leņķis ir plaknes daļa, ko ierobežo divi stari, kam ir kopīgs sākumpunkts. Šos starus sauc par leņķa malām, bet staru kopējo sākumpunktu — par leņķa virsotni. Leņķi var definēt arī kā figūru, ko veido sākumpunktā fiksēts stars, kuru griež ap šo punktu līdz uzdotajam stāvoklim — tādā gadījumā leņķis ir stara pagrieziena mērs.
Leņķu mērīšana
SI leņķa mērvienība ir radiāns. Vienu radiānu liels leņķis no riņķa līnijas (kuras centrs sakrīt ar leņķa virsotni) atšķeļ loku, kura garums ir vienāds ar riņķa līnijas rādiusu. Cita bieži izmantota leņķa mērvienība ir leņķa grāds un tā daļas — leņķa minūte un leņķa sekunde. Viens grāds ir deviņdesmitā daļa no taisna leņķa.
Leņķu iedalījums
Leņķus iedala šauros (0° līdz 89°), taisnos (90°), platos (91° līdz 179°) , izstieptos (180°), atvērtos (181° līdz 359°) un pilnos (360°).
Stereometrijā apskata arī telpiskus leņķus.
Džeimss Gārfīlds
Biogrāfija
Džeimss Gārfīlds dzimis Ohaio štatā Oranžtaunšipā (Orange township), mūsdienu Mūrlendhilsā. Viņa tēvs Ābrams Gārfīlds bija cīkstonis, un viņš nomira 1834. gadā, kad Džeimss Gārfīlds vēl bija zīdainis. Skolā Gārfīldam padevās mācības, it īpaši latīņu valoda un sengrieķu valoda. No 1851. līdz 1854. gadam mācījās Rietumu Rezervju Eklektikas institūtā (Western Reserve Eclectic Institute, mūsdienās Hiramas koledža), bet pēc tam iestājās Viljamsa koledžā. Pēc studijām atgriezās Eklektikas institūtā kā pasniedzējs un administrators. Savā brīvajā laikā viņš publiski uzstājās, atbalstot Republikāņu partiju un verdzības atcelšanu. 1858. gadā apprecējās ar Lukrēciju Rūdolfu (Lucretia Rudolph), viņa bijušo skolnieci. Viņiem bija septiņi bērni.
DC
DC var būt:
Louise Attaque
Louise Attaque ir 1994. gadā dibināta mūzikas grupa no Francijas. Viņu stils ir raksturojams kā Šansona un folkroka sajaukums. Grupa Louise Attaque izveidojās no skolēnu grupas Caravage (kā atsauce uz mākslinieku Karavadžo), bet pirmais albums tika izdots 1997. gadā un tika pārdots 2,5 miljonos eksemplāru.
Raimonds Tiguls
Raimonds Tiguls (dzimis, Talsos, Latvijā) ir latviešu mūziķis, ambientās mūzikas un elektroniskās mūzikas komponists un producents.
Saņēmis vairākas Mūzikas ierakstu Gada balvas — 2006. gadā nominācijā "Labākais mūsdienu tautas mūzikas albums" (par albumu "Zils. Balts. Zaļš."), savukārt nominācijā "Labākais instrumentālās, filmu vai teātra mūzikas albums" saņēmis balvu gan 2006. ("Zils. Balts. Zaļš."), gan 2003. gadā par albumu "Bay Lounge". Idejas autors un organizators Ārpasaules mūzikas koncertiem Tiguļkalnā, Talsos.
Dorotija Metkalfa-Lindenburgere
Dorotija Metkalfa-Lindenburgere (Dorothy Marie "Dottie" Metcalf-Lindenburger; dzimusi ) ir NASA kosmonaute, skolotāja.
2004 gadā tika uzņemta NASA astronautu kandidātu grupā pedagogu projekta ietvaros.
Pirmais kosmiskais lidojums notika 2010. gada aprīlī misijā STS-131.
Rūnu raksts
Rūnu raksti ir komplekss apzīmējums dažādās kultūrās lietotiem alfabētiem. Populārākajā izpratnē tas ir skandināvu un citu ģermāņu tautu lietots raksts agrajos viduslaikos. Pie citas grupas pieder tjurku un ungāru rūnas.
Pirmās rūnas Skandināvijā - 16 zīmju alfabēts, - radies kur aptuveni m.e. III gs. vidū. Šīs zīmes atrastas apmēram uz 200 artefaktiem. Pēc 600 gadiem, IX gs. šo alfabētu nomaina modernāks, jau 24 zīmju rūnu alfabēts "futhart".
Tā raksturīgā pielietojuma forma ir akmenī, metālā, kokā, kaulā iecirstas teksti. Arheologi ir apzinājuši un izanalizējuši visus atrastos priekšmetus, uz kuriem ir rūnu uzraksti: 45 rūnakmeņi Norvēģijā, aptuveni 220 rūnakmeņi Dānijā un 2500 rūnakmeņi Zviedrijā, kā arī atsevišķi uzraksti vai zīmes uz saimniecības priekšmetiem un rūnu atradumi pārējā Eiropā un Tuvajos Austrumos. Paši teksti ir maksimāli īsi, lielākais 3—4 teikumi, turklāt visi ir izteikti utilitāri, piemēram: "šo zobenu kalis Haralds no Jomsfjorda", vai "Ingrīda vēlēja uzcelt piestātni un izgriezt akmenī rūnas, lai saglabātu ļaužu piemiņā savu vīru Ingemaru un savus dēlus Danu un Banki; viņi dzīvoja Rundbjū, kur tiem piederēja saimniecība". Ļoti reti rūnas sastopamas uz ieročiem, rotaslietām vai amuletiem, un arī tad teksts praktiski nekad nav saistīts ar mitoloģiju.
Skat. arī Mervalas rūnu akmens
Rūnu maģiskā nozīme
Skandināvu senākie rakstītie avoti (vecākais zināmais attiecas uz 1020. gadu) - abas Edas, Torgilsona “Islandes vēsture”, Snorres Sturlusona “Heimskringla”, Dudo “Normandijas valdnieku vēsture” (De moribus et actis primorum Normanniae Ducum), sāgas u.c., - nekur nevar atrast ne mazāko norādi, ka rūnas izmantotas zīlēšanā, vai ka tām būtu kāda slēptāka nozīme. Tas pats attiecas uz vēlo viduslaiku avotiem līdz pat reformācijai. Arī baznīcas vizitāciju protokolos un raganu prāvu materiālos nav neviena mājiena par kādu īpašu rūnu nozīmi (bet baznīctēvi ļoti cītīgi un skrupulozi apkopoja visus materiālus par ķecerībām, pagānismu un buršanos).
Pirmie teksti, kuros rūnām tiek piešķirta mistiska jēga, parādās XIX gs. vidū un XX gs. pirmajā pusē, tautiski romantisko rakstnieku fantāzijās un nacistiski orientētu t.s. nacionālās atmodas ideologu propagandas darbos par senču varonīgo un garīguma apdvesto mantojumu. kur rūnu rakstam piešķirta arī maģiska un sakrāla nozīme. Šādā formā tas fantāzijas un populārā literatūrā tiek izmantots arī mūsdienās.
Etimoloģija
Nosaukums rūnas, iespējams, saistāms ar indoeiropiešu valodās sastopamo vārda sakni reu vai ru, kas apzīmēja balss skaņas. No šīs saknes, iespējams, cēlušies ne tikai latviešu vārdi "rūkt" un "runa", bet arī gotu vārds "rūna", kura pirmatnējā nozīme bija "noslēpums" jeb "tas, ko pasaka kā noslēpumu". Šajā nozīmē tas saglabājies vāciešu valodā kā darbības vārds raunen ("iečukstēt"). Tādēļ vārda "rūnakmens" etimoloģiskā nozīme, iespējams, ir "runājošais akmens".
Ateroskleroze
Ateroskleroze (el — ‘putra’ + skleroze) ir slimības arteriosklerozes modelis, kurā artērijas sieniņā attīstās anomālijas, ko sauc par plaisām. Šie bojājumi var izraisīt sašaurināšanos ateromatozās plāksnes uzkrāšanās dēļ. Sākumā parasti nav simptomu, bet, ja tie attīstās, simptomi parasti sākas ap pusmūža vecumu. Ja ateroskleroze ir smaga paveida, tā var izraisīt koronāro artēriju slimību, insultu, perifēro artēriju slimību vai nieru darbības traucējumus atkarībā no skartās artērijas.
Precīzs cēlonis nav zināms, un tiek ierosināts, ka tam ir daudz-faktoru. Riska faktori ir paaugstināts holesterīna līmenis, paaugstināts iekaisuma marķieru līmenis asinīs, augsts asinsspiediens, diabēts, smēķēšana, aptaukošanās, ģimenes anamnēze, ģenētika un neveselīgs uzturs.
Aterosklerozes plāksne (panga) sastāv no taukiem, holesterīna, kalcija un citām vielām, kas atrodamas asinīs. Artēriju sašaurināšanās ierobežo ar skābekli bagātinātu asiņu plūsmu uz ķermeņa daļām.
Diagnozi nosaka, pamatojoties uz fizikālo izmeklēšanu, elektrokardiogrammu un slodzes testu, kā arī citiem izmeklējumiem.
Profilakse parasti ietver, veselīga uztura lietošanu kura pamatā ir Vidusjūras diētas ēdieni, samazināta cukura un piesātināto tauku uzņemšana, sēdoša dzīvesveida samazināšana (regulāra kustēšanās (ik pēc 30 min līdz 1 h)), vingrošana, nesmēķēšana un normāla svara uzturēšana. Noteiktas slimības ārstēšana var ietvert zāles holesterīna līmeņa pazemināšanai, piemēram, statīnus, asinsspiediena zāles vai zāles, kas samazina asins recēšanu, piemēram, aspirīnu. Var veikt arī vairākas procedūras, piemēram, perkutānu koronāro iejaukšanos, koronāro artēriju šuntēšanu vai karotīdu endarterektomiju.
Ateroskleroze pamazām parasti rodas jau kad cilvēks ir jauns, un pasliktinās līdz ar vecumu. Gandrīz visus cilvēkus zināmā mērā skar ateroskleroze 65 gadu vecumā. Tas ir pirmais nāves un invaliditātes cēlonis attīstītajā pasaulē. Lai gan tas pirmo reizi tika aprakstīts 1575. gadā, ir pierādījumi, ka slimība radās arī cilvēkiem pirms vairāk nekā 5000 gadiem.
Riska faktori
Aterosklerozes process nav labi izprotams. Ateroskleroze ir saistīta ar iekaisuma procesiem asinsvadu sienu endotēlija šūnās, kas saistīti ar aizturētajām zema blīvuma lipoproteīnu (ZBL) daļiņām. Šī aizture var būt pamatā esošā iekaisuma procesa cēlonis, sekas vai abi.
Plāksnes klātbūtne izraisa asinsvadu muskuļu šūnu stiepšanos, kompensējot papildu apjomu. Pēc tam endotēlija odere sabiezē, palielinot atdalīšanu starp aplikumu un lūmenu. Sabiezējums nedaudz kompensē sašaurināšanos, ko izraisa aplikuma augšana, bet turklāt tas izraisa sienas stingrību un kļūst mazāk pakļauta stiepšanai ar katru sirds sitienu.
USA-237
USA-237, zināms arī kā NRO L-15, ir ASV militārs pavadonis. Tas tika palaists 2012. gada jūnijā Nacionālā izmeklēšanas biroja vajadzībām.
Pēc NRO kravas kārtas numura (15) secināms, ka pavadoņa starts ir bijis atlikts daudzus gadus (NRO L-14 palaists pirms 11 gadiem), iespējams, sākotnēji plānots palaist ar raķeti Titan IV.
Lai gan kosmiskā aparāta parametri un misijas detaļas oficiāli netiek izpaustas, neatkarīgi eksperti domāja, ka NRO L-15 ir elektronisko signālu izlūkošanas pavadonis, kurš ievadīts ģeostacionārā orbītā, līdzīgs kā NROL-26 (USA-202) un NROL-32 (USA-223). Šie pavadoņi ir saukti par Mentor, arī par Advanced Orion.
Pēc citas teorijas NRO L-15 varētu būt Misty attēlu uzņemšanas pavadonis, līdzīgs kā USA-53 un USA-144.
2012. gada 15. jūlijā USA-237 atradās ģeostacionārā orbītā punktā 82° austrumu garuma. 3. augustā tas bija pozīcijā 58° A. Vēlāk pavadonis tika pārvietots uz punktu 52,5° austrumu garuma.
Jānis Grots
Jānis Grots ( — ) bija latviešu rakstnieks.
Dzīves gājums
Dzimis laukstrādnieku — Jāņa un Marijas ģimenē. Dzimtā vieta — Ērgļu pagasta Silamuiža. Tēvs — bijušais tautskolotājs, šajā laikā ir muižas māju rentnieks. Groti piedzīvo parasto rentnieka likteni — viņiem jāpārceļo no vienas Ērgļu mājas uz otru un Jāņa bērnība paiet "Spīliņos", "Jaundalbos", "Anduļēnos", "Vecskrīveros", "Lejaskalniņos".
Ērgļu pagasta pareizticīgo Krievkalna skolā trīs klases viņš pabeidz divās ziemās (1908—1910). No 1910. līdz 1914. gadam mācījies Ērgļu draudzes skola. Tajā Grots aizrāvies ar Puškinu, Ļermontovu, Tolstoju, Ņekrasovu. No 1914. līdz 1915. gadam Grots mācās Jaunpils pareizticīgo pamatskolā. 1915. gadā sākās Jāņa Grota žurnālista gaitas. Viņa rakstus avīzē "Jaunais Vards" iespiež ar pseidonīmu J.Mežmalietis. 14 gadus vecā korespodenta pirmā publikācija liecina jau par zināmu orientēšanos sociālos jautājumos.
Kā eksternis 1920. gadā Rīgā ieguva vidējo izglītību, studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un Tiesību zinātņu fakultātē. Grots piedalījās dzelzceļnieku streikā 1921. gadā, darbojās kreiso studentu organizācijās, vairakkārt apcietināts. Grots bija viens no žurnāla "Trauksme" dibinātājiem. No 1926. līdz 1934. gadam — laikraksta „Sociāldemokrāts” literārās daļas vadītājs.
Pēc Otrā pasaules kara Grots aktīvi iesaistījās jaunās padomju dzīves celtniecībā. No 1945. gada bija laikraksta "Literatūra un Māksla" literārais līdzstrādnieks, pēc 1948. gada nododas tikai rakstniecībai. Grota darbi tulkoti arī krievu valodā.
Literārais darbs
Pirmie dzejoļu krājumi — "Pavasara ūdeņi" (1925), "Vējš no jūras" (1927), "Vakara mākoņi" (1930) — ir trauksmaini, nemierpilni, kas noliedz kapitālistisko īstenību, pauž ticību cilvēces nākotnei. Dzejoļos pēc Otrā pasaules kara gadiem — "Rīta stunda" (1946), "Nākamība" (1948), "Augšanas prieks" (1951) un daudziem citiem — raksturīga tautu draudzības tematika, dzīves apliecinājums.
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:30%; float:left; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">"Man atliek tik papurināt piedurknes - no tām birst laukā dzejolis pēc dzejoļa."
- Jānis Grots
Apbalvojumi
Par nopelniem latviešu padomju daiļliteratūras attīstībā Grotam piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka nosaukums.
Džons Makloskijs
Džons Makloskijs ir Ziemeļīrijas ģeofizikas profesors Olsteras universitātē.
Viņš 2005. gadā martā prognozēja ka pēc 2004. gada Indijas okeāna zemestrīces šajā apvidū tuvākajā laikā atkal ir gaidāma spēcīgā zemestrīce. Viņa prognoze piepildījās jau pēc divām nedēļām, tas ir,, kad netālu no Sumatras notika 8,7 balles spēcīga zemestrīce. Viņa viedokļa pamatā bija jaunā teorija par zemestrīcēm, ka lielāka zemestrīce vienā un tajā pašā vietā un tajā pašā teritorijā var izraisīt vairākus citu citam sekiojošus satricinājumus.
Pilsētas atslēgas
"Pilsētas atslēgas" ir 1973. gadā uzņemtā Latvijas PSR spēlfilma. Filmas režisors ir Imants Krenbergs, tā uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Galvenā varone — Austra Kalniņa — pusmūža sieviete, kas ieradusies kādā Latvijas mazpilsētā strādāt par izpildkomitejas priekšsēdētāju. Pirmie darba mēneši paiet cīņā pret dažu vietējo vadītāju neieinteresētību un inertumu.Un tad vēl sarezģītās attiecības ar meitu un negaidīta vēla mīlestība.
Augusts Deglavs
Dzīvesgājums
Dzimis 1862. gada 9. augustā Šķibes pagasta "Vīgantos" zemnieka ģimenē. Mācījās Auru pagastskolā (1870–1876), tad darbojās vecāku saimniecībā (1876-1887). No 1887. gada dzīvoja Rīgā, strādāja A. Dombrovska kokzāģētavā, līdztekus no 1880. gada bija laikrakstu “Tiesu Vēstnesis”, “Tēvija”, “Baltijas Vēstnesis”, “Dienas Lapa”, “Mājas Viesis” autors un līdzstrādnieks. Vēlāk ieguva ierēdņa vietu (1888), bija Rīgas Latviešu biedrības loceklis (līdz 1893), darbojās arī pretalkohola biedrībā “Auseklis”, tās rakstu krājuma izdevējs.
No 1891. gada nodevās literārajam darbam, uzrakstīja romānu "Rīga" (pirmā daļa "Patrioti", 1910-1911). Pēc Pirmā pasaules kara sākuma devās uz Pēterburgu, kur bija “Jaunās Dienas Lapas” redaktors (1915–1917). Pēc Februāra revolūcijas aktīvi iesaistījās politikā, piedalījās Latviešu Demokrātiskās partijas dibināšanā 1917. gada 16. aprīlī Rīgā. Pēc Rīgas okupācijas 1917. gada 14. septembrī kā Rīgas sabiedrisko organizāciju deputātu padomes pārstāvis ierosināja latviešu partiju Demokrātiskā bloka veidošanu.
1920. gadā pabeidza romāna "Rīga" otro daļu "Labākās familijas" (1920).
Miris no tuberkulozes 1922. gada 3. aprīlī Rīgā. Apbedīts Meža kapos, kur 1929. gadā viņam atklāja pieminekli.
Nozīmīgākie darbi
Romāni:
Krievu alfabēta transliterācija
Krievu alfabēta transliterācija jeb romanizācija ir krievu valodas transliterācija no kirilicas uz latīņu alfabētu.
Transliterāciju izmanto, ja ir nepieciešams pārveidot krievu vārdus latīņu alfabētā, lai tos saprastu cilvēki, kuri nezin krievu valodu un kirilicu. Tāpat to izmanto krievu valodas pratēji datorsistēmās, kuram nav iespējas tieši ievadīt tekstu kirilicā. Tad tiek izmantota sistēma, kas latīņu alfabētā ievadīto tekstu automātiski konvertē kirilicā.
Izšķir īsto transliterāciju, kurā tiek nodrošināta sākotnējā kirilicas teksta viennozīmīga atpakaļatgūšana (reversā transliterācija), un transliterāciju, kurā pārveidotais teksts atpakaļ uz kirilicu nav viennozīmīgi iegūstams. Praksē bieži izmanto fonētisko transkripciju kādā konkrētā valodā.
Transliterācijas sistēmas no kirilicas uz latīņu
Līdz mūsdienām eksistē daudzas transliterācijas sistēmas, kas nav savietojamas savā starpā. Neviena no tām nav ieguvusi lielu popularitāti, tāpēc praksē transliterācija bieži notiek, neievērojot vienotu standartu.
Zinātniskā transliterācija
Zinātniskā transliterācija, zināma arī kā "Starptautiskā zinātniskā sistēma", ir sistēma, kuru lietoja valodniecībā kopš 19. gadsimta. Tā ir bāzēta uz čehu alfabēta un bija pamats vēlākiem GOST un ISO standartiem.
GOST 16876-71
ГОСТ 16876-71 standartu izstrādāja PSRS Ministru Padomes Ģeodēzijas un kartogrāfijas galvenā pārvalde. Šis bija vienīgais GOST standarts, kura netika izmantotas diaktriskās zīmes. 1978. gadā šo standartu pieņēma SEPP ar nosaukumu ST SEV 1362 (СТ СЭВ 1362).
GOST 7.79
Par ГОСТ 7.79 pamatu tika ņemts starptautiskais standarts ISO 9.
GOST 7.79-2000
ГОСТ 7.79-2000 ir ISO 9:1995 adaptācija. Tas Krievijā pieņemts un stājās spēkā, nomainot standartu ГОСТ 16876-71. Tas ir oficiāli pieņemts arī vairākās NVS valstīs, kurās izmanto kirilicu.
ISO
Standarti, kurus izdevusi Starptautiskā standartu organizācija (ISO).
ANO transliterācijas sistēma
ANO darba drupa UNGEGN 1987. gadā publicēja transliterācijas sistēmas rekomendāciju. Tā bija balstīta uz GOST 16876-71 1983. gada versiju. To mūsdienās var sastapt starptautiskos kartogrāfiskos izdevumos.
ALA-LC
Amerikas bibliotēku asociācija un Kongresa bibiloteka (ALA-LC) romanizācijas tabulas slāvu alfabētiem tiek izmantotas Ziemeļamerikas bibliotēkās, kā arī Britu bibliotēkā kopš 1975. gada. Standarts atjaunots 1997. gadā. Sistēmas viennozīmīgā versija izmanto diaktriskās zīmes un divu zīmju savienotājsimbolus, bet praksē tie bieži netiek lietoti.
Britu standarts
British Standard 2979:1958 ir Oksfordas universitātes izdevniecības galvenā sistēma, un tās variāciju izmanto Britu bibliotēka, lai katalogizētu publikācijas, kas izdotas līdz 1975. gadam (jaunākiem izdevumiem izmanto ALA-LC transliterāciju).
BGN/PCGN
BGN/PCGN sistēma krievu valodai ir daļa no BGN/PCGN romanizācijas sistēmas, kuru izveidoja ASV Ģeogrāfisko nosaukumu padome (United States Board on Geographic Names jeb BNG) un Britu oficiālā lietojuma Ģeogrāfisko nosaukumu pastāvīgā padome (Permanent Committee on Geographical Names for British Official Use jeb PCGN). Krievu valodas sistēmu BGN pieņema 1944. gadā, PCGN — 1947. gadā.
BGN/PCGN sistēma veidota tā, lai angļu valodas zinātājs to relatīvi viegli varētu lasīt un izrunāt. Tā izmanto arī diaktriskās zīmes un vairāku zīmju apvienojumus. Neviennozīmīguma gadījumos var tikt izmantots viduspunkts (·).
Daudzās publikācijās tiek izmantota šīs sistēmas vienkāršota forma, parasti pārveidojot ë par yo, vienkāršojot -iy un -yy galotnes par -y, atmetot apostrofus, kas būtu nepieciešamiъ and ь.
Krievijas pasu sistēma
Krievijas Federālais migrācijas dienests izdeva pavēli par jaunu ārzemju pasu izdošanas reglamentu. Tajā tika iekļauta arī transliterācijas tabula pēc standarta ГОСТ Р 52535.1-2006.
Ārējās saites
Kyrillisches Alphabet
Ilze Indrāne
Ilze Indrāne, īstajā vārdā Undina Jātniece, (dzimusi Undīna Liepiņa ) ir latviešu pedagoģe, rakstniece un dramaturģe. Bijusi Kusas skolas direktore.
Bērnība un izglītība
Dzimusi kā Undīna Liepiņa 1927. gadā Lazdonas pagasta “Ciskānos” zemnieku kalpu ģimenē. Bērnības gadus pavadīja Vestienas pagasta ”Brantos”. Mācījās pirmās un otrās pakāpes Vestienas pamatskolā (1935—1941). No 1941. līdz 1946. gadam mācjās Madonas ģimnāzijā, vadīja skolas literāro žurnālu “Avots”. 1946. gadā uzaicināta strādāt par skolotāju Mārcienas pamatskolā ar apvienotajām 1. — 4. bērnunama klasēm. No 1948. līdz 1951. gadam studēja Valsts Pedagoģiskajā institūtā latviešu literatūras nodaļā.
Pedagoģes un rakstnieces gaitas
No 1948. gada strādāja Kusas astoņgadīgajā skolā par direktori, saņēma ”Skolotāja teicamnieka” nozīmi. 1955. gadā "Skolotāju Avīzē" publicēja tēlojumu "Vēstule pedagoģijas lektoram", 1956. gadā atbrīvota no direktores amata par nepakļaušanos padomju iekārtas politiskajām prasībām. No 1956. līdz 1967. gadam strādāja Praulienas pamatskolā nepilnu darba slodzi, vadīja skolēnu dramatisko pulciņu.
1959. gadā publicēja Ilzes Indrānes stāstu krājumu "Dzirkstis", 1961. gadā viņu uzņēma Latvijas PSR Rakstnieku savienībā. 1963. gadā iznāca viņas romāns "Lazdu laipa", kas tika uzvests Valmieras teātrī (1963) un Rīgas Jaunatnes teātrī (1964).
Šobrīd rakstniece dzīvo Praulienas pagasta “Lejaszīlēs”.
2013. gadā, atzīmējot romāna "Lazdu laipa" pirmā izdevuma 50 gadu jubileju, tika atjaunots tiltiņš pāri Madonas upītei Madonas Mīlestības graviņā.
Ieriķi (stacija)
Ieriķi ir dzelzceļa stacija Ieriķos, Cēsu novada Drabešu pagastā. Ieriķu stacijā pietur dīzeļvilcieni, kas kursē līnijā Rīga—Lugaži. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
1889. gadā te tika uzbūvēta Ramocku dzelzceļa stacija, kuras nozīme pieauga 1916. gadā, pēc dzelzceļa līnijas līdz Pitalovai izbūves Pirmā pasaules kara laikā.
Vācu okupācijas laikā 1918. gadā staciju pārdēvēja par Erichshof, 1919. gadā par Ieriķiem. Latvijas PSR laikā pie stacijas līdz 1953. gadam atradās lokomotīvju depo, vēlāk izveidoja stratēģiskās rezerves tvaika lokomotīvju bāzi. Uzcēla arī šaursliežu līniju no Ieriķu stacijas līdz kaļķakmens karjeram pie Kumadas upes. Mūsdienās šaursliežu līnija nojaukta; nojaukti arī bijušās stratēģiskās tvaika lokomotīvju bāzes ceļi un apgriešanās trīsstūra ceļi.