cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liepāja
Pēc neatkarības atgūšanas
Pēc neatkarības atgūšanas tika uzbūvēta mākslīgā ledus halle (arhit. U. Pīlēns), katoļu klosteris (A. Kokins) Jaunliepājā, veikals "Māja" (rekonstrukcija; A. Padēlis-Līns), tirgus jaunie paviljoni pilsētas centrā (U. Pīlēns). Visievērojamākā 21. gadsimta celtne ir koncertzāle Lielais dzintars. Jauno laiku būvniecībai raksturīgs jaunu materiālu un tehnoloģiju lietojums, kā arī racionālisms un funkcionālisms.
Apskates objekti
Pamatraksts: Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Liepājā
Ekonomika
Pēc PSRS centralizētās plānveida ekonomikas sabrukuma Liepājai nācās risināt infrastruktūras problēmas. Lai nodrošinātu uzņēmējdarbības inkubāciju un attīstību pilsētā, tika izveidota Liepājas speciālā ekonomiskā zona (Liepājas SEZ). Saskaņā ar likumu Liepājas SEZ tika izveidota 1997. gada 1. martā, un tā pastāvēs līdz 2035. gada 31. decembrim. Liepājas SEZ mērķis ir attīstīt uzņēmējdarbības vidi, ražošanu, kuģniecību un gaisa satiksmi, kā arī starptautisko tirdzniecību caur Latviju. Liepājas SEZ mērķis ir piesaistīt investīcijas ražošanas un infrastruktūras paplašināšanai, kā arī radīt jaunas darba vietas un nodrošināt reģiona attīstību. Sākotnēji investīciju pieaugums bija lēns kvalificēta darbaspēka trūkuma dēļ, taču shēma izrādījās veiksmīga, jo vērojamas pozitīvas tendences jaunu uzņēmumu veidošanā.
Pēc iestāšanās Eiropas Savienībā 2004. gadā daudzi uzņēmumi saskārās ar stingriem Eiropas noteikumiem un saspringtu konkurenci. 2007. gadā slēdza uzņēmumus "Liepājas cukurfabrika" un "Liepājas sērkociņi", bet "Līvu alus", "Liepājas maiznieks" un "Lauma" pārdeva investoriem. 2013. gadā bankrotēja tērauda ražošanas uzņēmums Liepājas Metalurgs, kas radīja vienus no lielākajiem ekonomiskajiem zaudējumiem mūsdienu Latvijas vēsturē, valstij izmaksājot aptuveni 230 miljonus latu (327 miljonus eiro).
Transports
Liepājas transporta sistēma sastāv no 31 autobusu līnijas (no tām 5 maršruti savietoti ar Grobiņu), kā arī vienas Liepājas tramvaja līnijas, kuras garums ir 7 kilometri. 2013. gadā tramvaja līniju pagarināja par 1,7 km no Dienvidrietumu mikrorajona (Klaipēdas ielas) līdz Ezerkrasta mikrorajonam ar apgriešanās apli Mirdzas Ķempes ielas galā. Liepājai ir tiešie autobusu maršrutu savienojumi ar Rīgu, Rīgas Starptautisko lidostu, Ventspili, Jelgavu, Klaipēdu un citiem galapunktiem.
Akciju sabiedrība "Pasažieru Vilciens" nodrošina pasažieru satiksmi ar vilcienu Liepāja — Rīga. Dzelzceļa līnijā Liepāja — Ventspils 2009. gadā tika demontētas sliedes, arī dzelzceļa līnija uz Vaiņodi netiek izmantota.
7 kilometrus uz austrumiem no Liepājas atrodas starptautiskā lidosta "Liepāja". 2008. gada augustā Liepājas starptautiskā lidosta nodrošināja gaisa savienojumus ar četrām pilsētām — Rīgu, Kopenhāgenu, Hamburgu un Maskavu, bet finanšu un pārvaldes krīzes laikā regulāros lidojumus no Liepājas lidostas pārtrauca, kā gaisa satiksmes mezgls attīstījās Palangas starptautiskā lidosta. 2017. gadā atjaunoja regulāros lidojumus no Liepājas uz Rīgu, bet COVID-19 pandēmijas dēļ tie tika atcelti. Pagaidām regulārie lidojumi nav atsākti.
Ar pilsētu savienoti divi valsts galvenie autoceļi: A9 (Skulte - Liepāja) un A11 (Liepāja - Lietuvas robeža).
Iedzīvotāji
Liepāja ar 67 360 iedzīvotājiem 2022. gadā ir trešā lielākā pilsēta Latvijā. Liepājas iedzīvotāju skaits ir samazinājies kopš padomju militāro spēku izvešanas, no kuriem pēdējie atstāja pilsētu 1994. gadā. Turklāt daudzi etniskie krievi emigrēja uz Krieviju no 1991. līdz 2000. gadam. Vēl ir jāmin ekonomiskā migrācija uz Rietumeiropas valstīm pēc Latvijas pievienošanās ES 2004. gadā, kā arī zemāks dzimstības līmenis. Mūsdienās demogrāfiskā situācija Liepājā ir nelabvēlīga, jo iedzīvotāju dabiskais pieaugums ir negatīvs. Tomēr iedzīvotāju aizbraukšanas tendence no Liepājas pakāpeniski samazinās, un 2018. gadā pirmo reizi daudzu gadu laikā tika sasniegts pozitīvs migrācijas saldo. Labvēlīgas migrācijas tendences arvien būtiskāk kompensē negatīvo dabisko pieaugumu, līdz ar to kopējā iedzīvotāju skaita samazināšanās tendence ir būtiski izmainījusies 2017. un 2018. gadā. 2018. gadā vidējais iedzīvotāju vecums Liepājā bija 42,2 gadi, tādēļ tā ir trešā jaunākā pilsēta starp republikas pilsētām. Demogrāfiskā slodze ir 690 bērni, pusaudži un pensionāri uz 1000 iedzīvotājiem, kas ir augstākā rādītāja vērtība starp republikas pilsētām. Iedzīvotāju skaits laika posmā no 2012.-2018. gadam samazinājās vidēji par 750 iedzīvotājiem gadā.
Sadraudzības pilsētas
Liepājai ir sadarbības līgumi ar šādām pilsētām:
Kristaps Zariņš (ķirurgs)
Dzīvesgājums
Dzimis Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā Tukuma luterāņu mācītāja Riharda Zariņa ģimenē. 1944. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, 1946. gadā pārcēlās uz ASV.
1960. gadā beidza studijas Bruklinas Tehniskajā augstskolā Ņujorkā, 1964. gadā absolvēja Lehaijas Universitāti. 1968. gadā Džona Hopkinsa Universitātē Baltimorā ieguva medicīnas doktora (M.D.) grādu.
No 1968. līdz 1973. gadam strādāja Džona Hopkinsa slimnīcā, no 1974. līdz 1979. gadam — ASV kara flotes medicīnas centrā Sandjego. No 1976. līdz 1993. gadam docēja Čikāgas Universitātē, bija asinsvadu ķirurgs Medicīnas centrā, 1982. gadā kļuva par profesoru. 1993. gadā sāka strādāt par asinsvadu ķirurgu Stenforda Universitātes Medicīnas centrā.
Darbi
Ir autors vai līdzautors vairāk nekā 15 grāmatām un vairāk nekā 250 zinātniskajiem rakstiem. Vairāku profesionālo organizāciju biedrs vai valdes loceklis.
Apbalvojumi
1998. gadā apbalvots ar Paula Stradiņa balvu, 2003. gadā — ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2009. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu.
Wien
Wien var būt:
Menas Sala
Menas Sala (gv,, vai vienkārši Mannin ; en) ir Apvienotās Karalistes Kroņa īpašums (Crown dependency) ar plašām pašpārvaldes tiesībām. Tā atrodas Īrijas jūrā, Britu salu ģeogrāfiskajā centrā starp Lielbritānijas un Īrijas salām. Valsts galva de jure ir karalis Čārlzs III, kura tituls ir Menas lords (Lord of Mann), bet de facto salu pārvalda Menas ģenerālleitnants. Kopš 2021. gada 29. septembra ģenerālleitnants ir Džons Lorimers (John Lorimer). Menas Sala nav Lielbritānijas daļa, tomēr tai ir kopīga ārpolitika un aizsardzība, kā arī tās labklājību un politiku uzrauga Apvienotās Karalistes valdība. Menas Sala nav iekļauta Eiropas Savienībā, taču tai ir ierobežotas brīvās tirdzniecības tiesības.
Vēsture
Menas Sala no Lielbritānijas un Īrijas salām atdalījās aptuveni 8000 gadus p.m.ē., kad, ledājiem no ledus laikmeta intensīvi kūstot, pacēlās jūras līmenis. Pirmie cilvēki salā ieradās aptuveni 6500 gadus p.m.ē. 1. gadu tūkstotī Menas Salā apmetās ķelti.
Romieši, kas iekaroja Britāniju, neinteresējās par Menas salu un nedibināja tur pastāvīgu koloniju, par ko liecina ārkārtīgi mazais uz salas atrasto romiešu artefaktu skaits.
Saskaņā ar leģendu, kristietību Menas salā atnesa svētais Patriks (Īrijas patrons). Jebkurā gadījumā kristietība uz salas tika pieņemta agri. Domādami, ka sala tika kristīta VI gadsimta sākumā. Visticamāk, misionāri bija īri.
Normāņi Īrijas jūrā parādījās 8. gadsimta beigās. No 800. līdz 815. gadam vikingi iebruka salā, 9. gadsimta otrajā pusē uz salas nodibināja savas apmetnes un pakļāva salu savai varai. No 850. līdz 890. gadam sala bija pakļauta Dublinas Skandināvijas karaļiem, bet no 890. līdz 1079. gadam — Orknejas grāfiem. Visā Skandināvijas periodā sala formāli bija Norvēģijas vasalis, taču patiesībā norvēģi gandrīz neiejaucās salas lietās.
1266. gadā to iekaroja Skotija. Pēc tam tā nonāca Anglijas pakļautībā, bet 1866. gadā kļuva par kroņa teritoriju (Crown dependency).
Geogrāfija
Menas sala atrodas Īrijas jūrā. Tās garums no ziemeļiem uz dienvidiem ir aptuveni 48 km, bet platums no rietumiem uz austrumiem ir no 13 līdz 24 km. Salas zemes platība ir aptuveni 572 km².
Salas dienvidrietumos un ziemeļos ir divas grēdas. Vienīgais kalns uz salas ir Snaefell, 621 metru augsts, tas atrodas ziemeļaustrumos. Saskaņā ar senu Menas teicienu, no tās virsotnes var redzēt septiņas karaļvalstis: Mena, Skotija, Anglija, Īrija, Velsa, debesis un Neptūna valstība. Starp abām grēdām stiepjas no rietumu krasta uz austrumu krastu centrālā ieleja. Garākā upe ir Salbi (18 km). Tās austrumu daļā atrodas Menas galvaspilsēta Daglasa (gv).
Iedzīvotāji
Saskaņā ar 2021. gada tautas skaitīšanu Menas salā dzīvo 84 069 cilvēki, no kuriem 26 677 dzīvo salas galvaspilsētā Daglasā. Iedzīvotāju blīvums ir 147,72 cilvēki uz km².
Vidējais dzīves ilgums uz salas ir 77,64 gadi.
Uz Menas salas atrodas 4 pilsētas — Daglasa, Remzija, Kāstltauna, Pīla.
Ekonomika
Sala ir viens no lielākajiem ofšoru centriem Eiropā un pasaulē.
No 1962. līdz 1965. gadam uz salas tika ražota Peel P50 automašīna — līdz 2009. gadam pasaulē mazākais sērijveida automašīnas modelis.
IAAF Slavas zāle
2014. gadā Slavas zālē tika uzņemts pirmais latvietis — šķēpa metējs Jānis Lūsis.
Sākotnējie uzņemšanas kritēriji bija vismaz divas zelta medaļas olimpiskajās spēlēs vai Pasaules čempionātā, vismaz viens Pasaules rekords un karjeras beigšana pirms vismaz desmit gadiem. Vēlāk šie kritēriji tika paplašināti, iekļaujot punktu, ka Slavas zālē uzņemami arī vieglatlēti, kam bijusi "sevišķa ietekme uz [vieglatlētikas] sportu".
Andoras pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā ietvertas visas Andoras pilsētas. 2013. gadā Andorā bija 20 pilsētas.
Andoras galvaspilsētā Andorā la Velja un Eskaldesa de Lorijā dzīvoja vairāk nekā 10 000 iedzīvotāju, 2 pilsētās iedzīvotāju skaits ir no 5000 līdz 10 000 iedzīvotāju, 9 pilsētās no 1000 līdz 5000 iedzīvotājiem un 7 pilsētās iedzīvotāju skaits ir mazāks par 1000 iedzīvotājiem.
Latvijas politisko partiju uzskaitījums
Šis ir saraksts ar Latvijā reģistrētajām politiskām partijām.
2022. gada jūlijā Latvijā darbojās 8 politisko partiju apvienības un 53 aktīvas partijas. 2022. gadā kādā partijā iestājies bija ap 26 tūkstošiem Latvijas iedzīvotāju.
Bijušās partijas
Partijas, kuras nav izpildījušas Politisko partiju likuma prasību pārreģistrēties ik pēc noteikta laika brīža un līdz ar to uzsākts to likvidācijas process, vai arī citādā veidā izbeigušas darbību.
Ārējās saites
פוליטיקה של לטביה
Roberts Šeklijs
Roberts Šeklijs (Robert Sheckley, dzimis, miris ) bija amerikāņu fantastikas rakstnieks. Šeklija darbi bieži izceļas ar īpašu humoru, dažbrīd tajos vērojamas arī absurda iezīmes.
Biogrāfija
Roberts Šeklijs dzimis Ņujorkā Bruklinā, bet audzis Ņūdžersijā. No 1946. līdz 1948. gadam dienējis ASV armijā Korejā. 70. gados viņš dzīvojis Spānijas salā Ibizā, tad atgriezies Ņujorkā, lai kļūtu par žurnāla OMNI Magazine literāro redaktoru. Līdz savai nāvei Šeklijs dzīvoja Portlendā.
2005. gada aprīlī, kad Šeklijs atradās vizītē Ukrainā, viņš saslima un tika hospitalizēts. Nedēļu viņa stāvoklis tika raksturots kā ļoti smags, taču tad stāvoklis uzlabojās, un Šeklijs varēja atgriezties ASV. 20. novembrī viņam tika izdarīta smadzeņu operācija, tomēr 9. decembrī Šeklijs slimnīcā 77 gadu vecumā nomira.
Literārā darbība
Savus darbus publicēt Šeklijs sāka 1951. gadā dažādos zinātniskās fantastikas žurnālos. Kopš tā laika viņš sarakstījis vairākus simtus stāstu, desmitiem romānu (vairākus kopā ar Rodžeru Zelazniju, Hariju Herisonu). Vairāki viņa darbi ir ekranizēti, vispazīstamākā pēc Šeklija darba motīviem uzņemtā filma ir itāļu "Desmitais upuris" (1965) ar Marčello Mastrojanni un Urzulu Andresu galvenajās lomās. Tiek uzskatīts, ka viņa romāns Dimension of Miracles ietekmējis Duglasu Adamsu, rakstot slaveno "Galaktikas ceļvedi stopētājiem".
Latviešu valodā sērijā "Fantastikas pasaulē" izdots stāstu krājums "Šis tas par velti" (Zinātne, Rīga, 1972). Bez tam žurnālā "Zinātne un Tehnika" publicēti stāsti no cikla par Arnoldu un Gregoru "Laksa atslēga" un "Spoks-V".
Kirhofa likumi elektriskajai ķēdei
Kirhofa likumi elektriskajai ķēdei ir divi likumi, kas saistīti ar lādiņa un enerģijas nezūdamību elektriskajās ķēdēs. Šos likumus 1854. gadā aprakstīja Gustavs Roberts Kirhofs. Abi likumi izriet no Maksvela vienādojumiem, taču Kirhofs tos aprakstīja agrāk, vispārinot Georga Oma pētījumu rezultātus.
Kirhofa strāvu likums
Kirhofa strāvu likumu sauc arī par Kirhofa mezgla likumu vai Kirhofa pirmo likumu. "Elektriskās ķēdes katrā punktā, kur lādiņa blīvums laikā nemainās, strāvu stiprumu algebriskā summa ir vienāda ar 0."
Piemērojot Kirhofa pirmo likumu, mezglā (triju vai vairāku vadu savienojuma vieta) jāizvēlas pozitīvais strāvas virziens, piemēram, visas ieejošās strāvas uzskata par pozitīvām, bet izejošās par negatīvām. Vispārīgā veidā:
,
kur i ir strāvas momentānais stiprums.
Likums ir spēkā ne tikai mezglam, bet arī šķēlumam — ar iedomātu noslēgtu līniju norobežotai shēmas daļai, kas šķērso savienotājvadus, bet ne shēmas elementus (rezistīvo, induktīvo vai kapacitīvo elementu vai elektrodzinējspēku) un mezglus. Piemēram, divpolā ieejošā strāva ir vienāda ar izejošo, trīsfāžu sistēmā patērētājam pienākošo līnijas strāvu momentāno vērtību summa vienāda ar nulli.
Lādiņa blīvuma izmaņas (lādiņa uzkrāšanās) normālos apstākļos nevar notikt, jo lādiņa uzkrāšanās rada elektrostatiskos spēkus, kas lādiņu izkliedē. Lādiņa uzkrāšanās var notikt kondensatoros, kur vienā klājumā ieplūstošo strāvu algebriskā summa nav 0. Taču, ja ņem vērā nobīdes strāvu, Kirhofa 1. likums ir spēkā arī šajā gadījumā.
Kirhofa likumu var iegūt no Ampēra likuma ar Maksvela labojumiem un Gausa likuma.
Tas ir lādiņa nezūdamības vienādojums, kas nosaka, ka strāva, kas izplūst no noslēgtas virsmas ir vienāda ar lādiņa samazināšanās ātrumu virsmas iekļautajā tilpumā vai ka strāvas diverģence pie konstanta lādiņa blīvuma ir 0.
Kirhofa spriegumu likums
Kirhofa spriegumu likumu sauc arī par Kirhofa cilpas likumu vai Kirhofa kontūra likumu, vai Kirhofa otro likumu.
"Noslēgtā kontūrā sprieguma kritumu summa ir vienāda ar darbojošos EDS summu."
Vispārīgā veidā:
,
kur u ir sprieguma momentānā vērtība, e ir elektrodzinējspēka momentānā vērtība.
Lai sastādītu spriegumu vienādojumu,
Ja visu spriegumu pieņemtie pozitīvie virzieni sakrīt ar izvēlēto kontūra apejas virzienu, tad spriegumu summa ir vienāda ar nulli.
Ja Kirhofa 2. likums nebūtu spēkā, būtu iespējams izveidot mūžīgo dzinēju, kas rada strāvas plūsmu pa noslēgtu ķēdi.
Ja elektrisko potenciālu apraksta kā elektriskā lauka integrāli, Kirhofa 2. likumu var pierakstīt šādi:
Elektriskā lauka integrālis noslēgtā cilpā C ir 0.
Tas ir vienkāršots Faradeja likums, ja ap noslēgto cilpu nav mainīgu magnētisko lauku. Magnētiskā lauka gadījumā enerģija tiek nodota starp magnētisko lauku un strāvu un integrāļa vērtība nav 0. Lai 2. likums būtu pareizs, ja ķēde satur induktorus, jāņem vērā elektrodzinējspēku, kas atkarīgs no induktivitātes saskaņā ar Faradeja likumu.
Vēsture
19. gadsimta 40. gados Kirhofs publicēja savu metodi strāvu aprēķinam sazarotās līdzstrāvas ķēdēs, ieviesdams divas kārtulas vienādojumu sastādīšanai, tagad pazīstamas kā abi Kirhofa likumi. Tas uzskatāms par elektrisko ķēžu teorijas sākumu. Vēl pirms Kirhofa Pogendorfs divus strāvu un spriegumu vienādojumu sastādīšanas principus, kas iegūti pēc Gausa un Vēbera atklājumiem lauka teorijā, piemēram, strāvu vienādojumu var sastādīt noslēgtam apgabalam, ko ierobežo Gausa virsma (sk. Gausa teorēma) jeb shēmas šķēlums, Kirhofa strāvu vienādojumu no tā iegūst, izvēloties šķēluma speciālgadījumu — shēmas mezglu. Laika gaitā Kirhofa metode izrādījusies derīga arī paša Kirhofa neapskatītām ķēdēm un režīmiem. 19. gs. 90. gg. Strats formulēja Kirhofa likumus kompleksiem spriegumiem un strāvām, Hevisaids tos pārveidoja operatoru formā.
Irbe
Irbe var būt:
Oms (nozīmju atdalīšana)
Oms var būt:
2002. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''2002. gada notikumi Latvijā''' un ar Latviju saistīti notikumi pasaulē.
Jukona (upe)
Jukona jeb Jūkona (en) ir upe Kanādā un ASV (Aļaskā). Upes kopējais garums ir 3190 km.
Jukona sāka Atlina ezerā, Britu Kolumbijā, Kanādā. Tālāk tā tek pa Jukonas teritoriju un Aļasku, ASV. Jukona ietek Beringa jūras Nortona līcī.
Klondaikas zelta drudža laikā (1896—1903) Jukona bija viens no galvenajiem transporta ceļiem.
Jukonas lielākās pietekas ir Tanana, Korjukuka, Porkjupaina, Stjuarta un Peli.
Tasmana ieplaka
Tasmana ieplaka jeb Austrumaustrālijas lielieplaka ir zemūdens lielieplaka Klusā okeāna dienvidrietumos, Tasmana jūras dienviddaļā. Izvietojusies starp Tasmana plato rietumos, Austrālijas kontinenta nogāzi ziemeļrietumos, Lorda Hava grēdu ziemeļos, Jaunzēlandes kontinentālo masīvu austrumos, Makvorija grēdu dienvidaustrumos, Indijas—Antarktīdas grēdu dienvidos un Dienvidtasmana pacēlumu dienvidrietumos. Ieplakas garums >2400 km, platums — ap 1500 km. Vidējais dziļums ap 4200—4800 m, maksimālais — 5994 m (pēc citiem datiem — 6015 m vai 5604 m). Gultnē sarkanais māls, reljefs paugurains ar daudziem gajotiem.
Čako kultūras nacionālais vēstures parks
Čako kultūras nacionālais vēstures parks (en) ir nacionālais vēstures parks, kas atrodas Ņumeksikā, ASV. Parks atrodas vietā, kur bija lielākā pueblu koncentrācija ASV dienvidrietumos. Atrodas apmēram 70 km uz dienvidiem no Blūmfīldas un 90 km uz ziemeļaustrumiem no Gelapas.
Dibināts 1907. gadā kā Čako kanjona nacionālais piemineklis, 1980. gadā ticis pārsaukts. 1987. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Parks ir 137 km2 liels. Šī bija pueblu senču (anasazi) administratīvais, ekonomiskais un ceremoniālais centrs no 850. līdz 1250. gadam. Parkā tiek aizsargāta viena no ASV nozīmīgākajām pirmskolumba laika kultūras un vēstures vietām.
3MV
3MV (3МВ) bija PSRS starpplanētu zonžu projekts 1962. — 1965. gadā Marsa un Veneras izpētei. Sākotnēji to izstrādāja OKB-1, bet vēlāk nodots Lavočkina NPO. Palaišanai tika sagatavoti deviņi kosmiskie aparāti, bet gandrīz visi neizpildīja paredzētos uzdevumus.
Modifikācijas
3MV projekta ietvaros tika izstrādātas četras modifikācijas: Vēlāk dažu mērķi tika mainīti, bet daži netika realizēti.
Miķelis Rēdlihs
Miķelis Rēdlihs (dzimis Rīgā) ir profesionāls latviešu hokejists, spēlē malējā uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Latvijas čempionāta vienību Rīgas "Olimp".
Karjera
2005.—2006. gada sezonā M. Rēdlihs pārstāvēja Zviedrijas Allsvenskan līgas klubu Ūmeo "Björklöven". Nākamās divas sezonas pavadīja Baltkrievijā — pirmo sezonu pārstāvot Minskas "Yunost" un otru Žlobinas "Metallurg". 2008. gadā parakstīja līgumu ar jaunizveidotās KHL līgas klubu Rīgas "Dinamo". Summējot kopā pirmās trīs KHL sezonas (no 2008.—2009. līdz 2010.—2011.) viņš bija visvairāk spēļu KHL aizvadījušais "Dinamo" spēlētājs. Veiksmīgi uzsāka 2011.—2012. gada sezonu, sezonas pirmajā pusē būdams visas līgas līderis rezultatīvajās piespēlēs. Viņš tika iebalsots 2012. gada KHL Zvaigžņu spēles sākumsastāvā, balsojumā saņemot visvairāk līdzjutēju balsu.
2012. gada maijā pārgāja uz Jaroslavļas "Lokomotiv". Jau sezonas ievadā pārtrūka Rēdliha pēc kārtas aizvadīto spēļu sērija — neizlaižot nevienu regulārās sezonas spēli kopš 2008.—09. gada sezonas, tā bija sasniegusi 243 spēles, kas tobrīd bija visas līgas rekords.
2020. gada rudenī tika atbrīvots no Rīgas "Dinamo" rindām. 2021. gada janvārī Rēdlihs pievienojās Rīgas "Olimp" un tās sastāvā kļuva par Latvijas čempionu. Rēdlihs tika atzīts par izslēgšanas kārtas vērtīgāko spēlētāju.
Izlases karjera
Spēlējis gan Latvijas U-18, gan U-20 izlašu sastāvos. Divas reizes izcīnījis trešo vietu U-20 čempionāta B divīzijā. Pieaugušo izlases sastāvā debitējis pret Kazahstānu. Tās sastāvā piedalījies septiņos Pasaules čempionātos (2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011). 2009. gadā tika izcīnīta 7. vieta. Tāpat piedalījies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (2006, 2010).
Privātā dzīve
Viņam ir trīs brāļi — Jēkabs, Krišjānis (abi ir hokejisti) un Kristaps, kurš ir žurnālists. Ir precējies (sievu sauc Līva) un ir divas meitas Justīne un Agate. Pirmās meitas vārdā ir nosaukta kafejnīca - La Rue Justine.
DeLorean DMC-12
DeLorean DMC-12 (bieži saukts vienkārši par DeLorean, jo bija vienīgais uzņēmuma ražotais modelis) ir sporta automašīna, kuru ASV tirgum 1981.—1982. gadā ražoja Džona Deloreāna uzņēmums DeLorean Motor Company. Tam bija vertikāli paceļamas "kaijas spārnu" durvis ar stikla šķiedras virsbūves karkasu, kuram bija piestiprināti pulēti nerūsējošā tērauda paneļi. Automašīna kļuva atpazīstama ar savu parādīšanos filmu "Atpakaļ nākotnē" triloģijā kā pārbūvēta laika mašīna.
Pēc dažādiem avotiem, tika uzbūvētas 8975 vai 9080 DeLorean automašīnas, un aptuveni 6500 no šīm automašīnām 2015. gadā vēl bija lietošanā.
Alietīts
Alietīts (nosaukts itāļu mineraloga Andrea Alieti vārdā) — rets mālu minerāls. Atklāts 1969. gadā. Atrodams seno ezeru nogulumos, arī ar magniju bagātos metamorfajos iežos.
Allabogdanīts
Allabogdanīts (nosaukts krievu ģeoloģes Allas Bogdanovas vārdā) ir vienreiz meteorītā atrasts minerāls. Atklāts 1997. gadā plesītā, meteorītiem raksturīgā vielā, kas sastāv no divu minerālu (taenīts un kamasīts) maisījuma.
Dzīvnieku ferma
"Dzīvnieku ferma" (en) ir Džordža Orvela 1945. gada romāns, ko uzskata par vienu no nozīmīgākajiem 20 gs. antiutopiskajiem romāniem. Romāns ir veidots politiskas alegorijas formā un balstīts uz notikumiem, kas norisinājās PSRS Josifa Staļina valdīšanas laikā. Publicēšanas laikā romāns "Dzīvnieku ferma" bija Orvela veiksmīgākais darbs — gada laikā tika pārdoti 25 000 eksemplāru. Sākotnēji Orvels grāmatai bija sagatavojis priekšvārdu, kurā runāja par preses brīvību Anglijā (tajā tika apspriesta pašcenzūra), bet ironiskā kārtā šis priekšvārds pats tika cenzēts.
Sižets
Kad fermas godalgotais vidējās baltās šķirnes kuilis Majors (izstādēs saukts par Villingdonas Skaistuli) sasauc dzīvnieku sapulci Muižas fermā, viņš pastāsta par sapni, kurā tiek sapņots par cilvēces izzušanu un dzīvnieku dzīvi brīvībā, mierā un harmonijā. Viņš salīdzina cilvēkus ar parazītiem un iemāca dzīvniekiem revolūcijas dziesmu „Angļu zvēri”. Dzīvnieki cer, ka reiz pienāks revolūcijas diena un cilvēki no fermas pazudīs.
Kad pēc trim dienām nomirst vecais Majors, divas cūkas — Sniedziņš un Napoleons — sāk rīkoties pie Majora sapņa realizēšanas. Tiek izveidota Animālisma mācība. Kādu dienu fermeri Džonsu, kam patīk iedzert, viņa sievu un mājdzīvnieku kraukli Mozu padzen no fermas un dzīvnieki pārņem tās kontroli. Uz sienas tiek uzrakstīti septiņi Animālisma baušļi, no kuriem svarīgākais ir pēdējais - „visi dzīvnieki ir vienlīdzīgi”. Muižas ferma tiek pārdēvēta par Dzīvnieku fermu. Visi dzīvnieki cītīgi strādā fermas labā, bet īpaši izceļas viens — vezumu zirgs Bokseris, kura mīļākais sauklis ir „Es strādāšu vēl centīgāk!”.
Napoleons maina savas domas par vējdzirnavām, paziņojot, ka Sniedziņš nozaga ideju no viņa un visi sāk darbu pie dzirnavām. Pēc bargas vētras iesāktās vējdzirnavas sabrūk, bet Napoleons paziņo, ka visu sagrāva Sniedziņš, lai ieriebtu. Napoleons daudzus fermas iemītniekus nogalina pēc viņu atzīšanās par sadarbību ar Sniedziņu. Tajā pat laikā Bokseris pieņem otru „maksimu” — „Napoleonam vienmēr ir taisnība!”.
Napoleons sāk ļaunprātīgi izmantot savu varu un pārējo dzīvnieku dzīve paliek aizvien grūtāka. Cūkas sāk pieprasīt aizvien vairāk un vairāk privilēģijas uz citu rēķina. Tiek pārrakstīta vēsture un Sniedziņš tiek nepamatoti nomelnots, jo viņa vietā ir jauns varonis — Napoleons. Ik pēc kāda svarīgāka notikuma baušļus pārraksta Napoleona „labā roka” Kviecējs (piemēram, „Neviens dzīvnieks nedrīkst dzert alkoholu!” pārtop par „Neviens dzīvnieks nedrīkst dzert alkoholu pār mēru!”). Tiek aizliegta „Angļu zvēri”, jo tā esot sacelšanās dziesma, bet sacelšanās nu esot beigusies. Dzīvnieki sāk aizdomāties vai tagad, pēc sacelšanās, ir labāk kā bija mistera Džonsa laikos.
Frederiks, kas ir viens no diviem fermas kaimiņiem, apmuļķo Napoleonu un samaksā par kokmateriāliem ar viltotu naudu un vēlāk iebrūk fermā, lai uzspridzinātu gandrīz pabeigtās vējdzirnavas. Kaut arī dzīvnieki uzvar cīņā, lielākā daļa viņu ir ievainoti. Bokseris turpina strādāt smagāk un smagāk, līdz beidzot sabrūk un pēc pāris dienām viņu aizved. Aizved it kā pie ārsta, bet patiesībā — uz Alfrēda Simondsa zirgu kautuvi. Arī šeit Kviecējs izdomā leģendu, ka ārsts ratus nopircis no zirgu kautuves un uzraksts par kautuvi nav paspēts aizkrāsot.
Paiet daudzi gadi. Cūkas dzīvo saimnieka mājā, velk drēbes un sāk staigāt uz pakaļkājām. Septītais bauslis kļūst par vienīgo, pie tam, tas tiek pārveidots uz slaveno „Visi dzīvnieki ir vienlīdzīgi, bet daži dzīvnieki ir vienlīdzīgāki par citiem!”. Napoleons notur vakariņas par godu cilvēkiem, kas ieradušies apskatīt fermu.
Dzīvnieki atklāj, ka viņu vadonis Napoleons ir mainījies. Vakariņu gaitā pokera mačā Napoleons un Pilkingtona kungs vienlaikus izspēlē pa pīķa dūzim. Dzīvnieki saprot, ka cilvēki un cūkas vairs nav atšķirami — tās valkā drēbes, izmanto Džonsa kunga darba metodes, soda katru nepaklausīgo un staigā uz divām kājām.
Personāži
Notikumi un tēli „Dzīvnieku fermā” ir rūpīgi izraudzīti bijušajā Padomju Savienībā. Orvela Napoleona tēls ir skaidri redzams 1945. gada 17. marta citātā no vēstules izdevējam:
''„..kad uzspridzina vējdzirnavas, es uzrakstīju „visi dzīvnieki, ieskaitot Napoleonu, skatās viens otram sejā”. Es vēlētos šo daļu izmainīt uz „visi dzīvnieki, izņemot Napoleonu..”. Ja tas jau ir nodrukāts, nepūlieties mainīt — es vienkārši vēlējos lai šī frāze precīzi atainotu Josifu Staļinu..”''
Savukārt citi tēli, kaut arī ņemti no reālās pasaules, bet tie nav tik rūpīgi izstrādāti, līdz ar to pieļaujamas atkāpes no vēsturiskajiem notikumiem.
Gaujas koridors
Gaujas koridors bija Livonijas ordeņa zemju josla Gaujas baseina vidustecē, pa kuru gāja Rīgas-Pleskavas tirdzniecības maģistrāles svarīgākie maršruti. Tas atdalīja Rīgas arhibīskapijas Līvu galu no Letu gala.
Izveide
Zobenbrāļu ordenis zemes gar Gaujas tranzītceļu ieguva vairākos paņēmienos:
Lielceļš Via magna
Cauri Gaujas koridoram veda lielceļš no Rīgas uz Cēsīm un Valmieru, kur tas sadalījās trīs virzienos: uz Vīlandi, uz Tērbatu un uz Alūksni. 1413. gadā bruņinieks Žilbērs de Lanuā savu ceļojumu cauri Gaujas koridoram aprakstīja šādi: "Rīgā es atradu Livonijas mestru, Kurzemes senioru, kas pakļauts Prūsijas mestram un kas toreiz neatradās kara gājienā. Ar minētā mestra palīdzību es uzsāku savas gaitas, lai dotos uz lielo Novgorodu Krievijā. Un es devos pie landmaršala, kas atradās kādā pilsētā, septiņas jūdzes no turienes, blakus kādai pilsētai, vārdā Sigulda (Zeghevalde). No turienes uz priekšu es vienmēr devos pa minēto Livonijas zemi no vienas pilsētas uz otru, pa starpām arī pa pilīm, nocietinātām vietām un komandantūrām, kas piederēja minētā ordeņa mestram, un es nonācu kādā lielā nocietinātā pilsētā, vārdā Cēsis, un arī Valmierā (Weldemaer), kas ir nocietināta pilsēta un komandantūra (ville fermée et commanderie), un arī Veisenšteinā (Wislen), kas ir komandantūra un ciems [..] šai ceļā atrodami četrējādu valodu ļaudis, proti, lībji, zemgaļi, latvieši un igauņi (les Lives, les Tzamegaelz, les Loches et les Eestes). [..]
[Atpakaļceļā no Tērbatas] devos uz leju pa Livonijas zemi uz Siguldu pie landmaršala, lai dabūtu ceļa grāmatu (saufconduit), un pa ceļam iegriezos Cēsīs un Valmierā, nocietinātās pilsētās, kuras es nemaz šeit nepieminu."
Ceļojot no Rīgas puses, pie Vidzemes lielceļa atradās šādas nocietinātās ordeņa pilis:
Teritorija
Livonijas ordeņa Gaujas koridorā ietilpa
Mūsdienās
Mūsdienās bijušās Livonijas ordeņa valsts Gaujas koridora teritorijā atrodas Ropažu, Siguldas, Cēsu, Valmieras, Strenču un Valkas novads.
Jevgeņijs Oņegins
"Jevgeņijs Oņegins" (ru) ir krievu dzejnieka Aleksandra Puškina vārsmās sarakstīts romāns, krievu literatūras klasika. Pats Puškins savu veikumu ir nodēvējis par varoņdarbu.
Romānu Puškins sāka rakstīt 1823. gadā, kad atradās izsūtījumā Kišiņevā. Publicēts laikā no 1825. līdz 1832. gadam, pirmais pilnais izdevums tika izdots 1833. gadā. Pēc tam papildināts un pašreizējā versijā izdots 1837. gadā.
Grāmatas galvenais varonis Jevgeņijs Oņegins, egocentrisks švīts no Sanktpēterburgas, ir bijis paraugs, pēc kura veidoti vairāki krievu literatūras varoņi. Stāsts tiek pasniegts no stāstītāja puses, kas ir nedaudz izdomāta Puškina publiskā tēla versija. Darbs vairākkārt ir ticis ekranizēts, tāpat veidotas operas, lugas, baleti.
Allaktīts
Allaktīts (no grieķu allaktein — "mainīties"; izteiktā pleohroisma dēļ) jeb elfstorpīts ir ļoti rets minerāls. Atklāts 1884. gadā Zviedrijā kā sekundārs minerāls metamorfizētās mangāna iegulās. ASV atrasts metamorfizētās cinka iegulās.
Lauksaimniecība
Lauksaimniecība ir tautsaimniecības nozare, kas vērsta uz augu un dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktu iegūšanu un/vai citu to izejvielu iegūšanu rūpniecības nolūkiem, piemēram, aitkopji iegūst vilnu, lai pēc tam no tās gatavotu apģērbu. Mūsdienās daudzi lauksaimnieki ir pārorientējušies arī uz biodegvielas iegūšanu no rapšiem, kas arī ir lauksaimniecības nozare. Zinātni, kas pēta ar lauksaimniecību saistītos jautājumus, sauc par agronomiju.
Lauksaimniecība ir viena no senākajām saimniecības nozarēm, kuras attīstība spēcīgi ietekmējusi cilvēces vēsturi. Aprēķināts, ka ap 40% pasaules iedzīvotāju ir nodarbināti lauksaimniecībā, tomēr kopš Rūpnieciskās revolūcijas sākuma tās nozīme arvien mazinās, un tā veido tikai 5,7% no pasaules kopprodukta (tas ir no visu pasaules valstu kopējā iekšzemes kopprodukta).
Lauksaimniecības profesijas var apgūt specializētās skolās, piemēram, arodskolās, koledžās un pat universitātēs. Latvijā šāda universitāte ir Latvijas Lauksaimniecības universitāte (LLU) Jelgavā.
Vēsture
Lauksaimniecība sākusi attīstīties neolītā aptuveni pirms 12 tūkstošiem gadu, kad cilvēks pieradināja pirmos dzīvniekus un sāka kultivēt augus. Arī pirms tam cilvēks izmantoja floras un faunas sniegtās dabas veltes, tomēr tās tika gūtas, lasot meža veltes vai medījot dzīvniekus, nevis apzināti kultivējot konkrētas augu vai dzīvnieku sugas. Lauksaimniecība ir viena no senākajām saimniecības nozarēm, kuras attīstība spēcīgi ietekmējusi cilvēces vēsturi. Tiek uzskatīts, ka pirmie, kas sāka nodarboties ar lauksaimniecību, bija Auglīgā pusmēneša, Senās Ēģiptes un Indostānas iedzīvotāji.
Ļoti strauji lauksaimniecība attīstījās pēc Neolīta revolūcijas, kad cilvēki iemācījās apūdeņot laukus, ieviesa augseku un uz laukiem uzlika mēslojumu.
Lauksaimniecības nozares
Lauksaimniecībā izšķir trīs galvenās nozares: zemkopību, lopkopību un putnkopību. Mēdz izdalīt vēl sīkākas lauksaimniecības nozares, piemēram, cūkkopība, aitkopība, augkopība, selekcija, agroķīmija, mežzinātne, lauksaimniecības meliorācija.
Lauksaimniecības produkti
2009. gadā pasaulē visvairāk no lauksaimniecības produktiem tika iegūtas cukurniedres. Otrajā vietā bija kukurūza, trešajā vietā — kvieši, ceturtajā vietā — rīsi. No dzīvnieku pasaules visvairāk iegūst govs pienu.
Saules piramīda
Saules piramīda (es) ir 2. gadsimta būve Teotivakanas senpilsētā, Meksikā, apmēram 40 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no valsts galvaspilsētas Mehiko. Tā ir viena no lielākajām būvēm Vidusamerikā un viena no lielākajām tāda veida būvēm Rietumu puslodē. Netālu atrodas Mēness piramīda. Ietilpst lielākā kompleksā senpilsētas vidū.
Vecumnieki
Vecumnieki ir ciems Bauskas novadā, Zemgalē. Vecumnieku pagasta centrs. Izvietojies pie autoceļa P88 un Krustpils — Jelgavas dzelzceļa. Attālums līdz Rīgai ir 45 km, līdz novada centram Bauskai — 30 km. Uz cauri tekošās Taļķes izveidotas divas ūdenskrātuves — Vecais ezers un Jaunais ezers.
Saules piramīda
Uzcelšanas brīdī piramīda bijusi 75 metrus augsta, tās pamatne bija 225 metrus liela. Tā bija trešā lielākā piramīda pasaulē. Templī, kas atradies Saules piramīdas virsotnē, noritējušas priesteru vadītas dievu pielūgsmes ceremonijas. Mūsdienās tā ir 71,2 metrus augsta, un tās pamatne veido 223,5×223,5 metrus lielu taisnstūri. Saules piramīdas nosaukumu tai piešķīruši acteki, kas Teotivakanā ieradās vairākus gadsimtus pēc tās pamešanas, nav zināms, kā piramīdu saukuši paši Teotivakanas iedzīvotāji.
Vecumnieki
Vēsture
Vecumnieki ir vēsturiska apdzīvota vieta, šeit atrastas 2.—9. gadsimta apmetņu vietas Čigānu pilskalnā. Līdz Livonijas krusta kariem atradās pie Upmales zemes un Medenes zemes robežas, tad Bauskas fogtejā pie Aizkraukles komturejas robežas. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes dibināšanas 1567. gadā uzcēla luterāņu koka baznīcu, 1654. gadā hercogs Jēkabs iedibināja Riežu dzelzs manufaktūru, kas darbojās līdz Lielajam mērim 1710. gadā. Vecmuiža (Neugut) kļuva par Vecumnieku draudzes novada centru, 1746. gadā uzcēla jaunu koka baznīcu. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas Vecmuižu ar Krūzes pusmuižu (Krusenhof) un Sprinckalnes pusmuižu (Prinzenberg) 1798. gadā iznomāja slepenpadomniekam grāfam Vilhelmam Kārlim von Neselrodem (1724—1810). No 1840. līdz 1845. gadam uzcēla tagadējo mūra baznīcu, no 1887. līdz 1889. gadam Vecmuižas pamatskolu jeb "Sarkano skolu". 1920. gada zemes reformas laikā Vecmuižu sadalīja jaunsaimniecībās un 1925. gadā tai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
No 2009. gada līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai Vecumnieki bija Vecumnieku novada centrs. Pēc tam novads iekļauts Bauskas novadā.
Saules piramīda
20. gadsimta septiņdesmitajos gados zem piramīdas tika atklāts mākslīgu alu komplekss.
Vecumnieki
Infrastruktūra
Ciemā ir jaukta apbūves struktūra: 60 daudzdzīvokļu mājas (2—3 stāvu), savrupmājas, publiska rakstura objekti, ražošanas un tehniska rakstura objekti. Vecumniekos ir 22 ielas, kuru kopējais garums ir 10,05 km.
Vecumniekos ir koncentrēta lielākā daļa novada sociālās infrastruktūras objektu: vidusskola, mūzikas un mākslas skola, bibliotēka, tautas nams, luterāņu baznīca un katoļu kapela, sporta zāle (volejbola klubs "SK Vecumnieki"), veselības centrs.
Satiksme
Cauri Vecumniekiem iet autoceļi Ķekava—Skaistkalne (P89) un Bauska—Linde (P88). Vecumniekus šķērso arī dzelzceļa līnija Jelgava I—Krustpils, pa kuru šobrīd notiek tikai kravu pārvadājumi un pasažieru satiksme ir pārtraukta. Vecumniekos ir dzelzceļa stacija.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Slovēnijas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā iekļautas visas Slovēnijas pilsētas. Pašlaik Slovēnijā ir 67 pilsētas.
Slovēnijā ir noteikts, ka pilsētas statusu var iegūt apdzīvotās vietas, kur iedzīvotāju skaits ir virs 3000 iedzīvotājiem, taču pastāv arī atsevišķi izņēmumi, kas saistīti ar vēstures attīstību un ietekmi uz konkrēto apdzīvoto vietu. Pašlaik pilsētas statusu Slovēnijā piešķir Slovēnijas valdība, taču līdz 2005.g. pilsētas statusu piešķīra Slovēnijas Nacionālā asambleja.
Irbe (upe)
Irbe (arī Dižirbe, Dižirve, Irbes upe, Irve, ) ir upe Latvijā, Kurzemes ziemeļos. Izveidojas no Ziemeļkursas augstienes upju Rindas un Stendes sateces. Vienīgā ievērojamā pieteka ir Dižgrāvis upes kreisajā krastā. Upes kritums 8 m (0,25 m/km), pēc citiem avotiem 5,5 m (0,18 m/km), daži avoti vienlaikus nosauc abus variantus. Vidējais caurplūdums grīvā ir 15,5 m³/s, maks. 82 m³/s, min. 3,1 m³/s. Lielākais mēneša caurplūdums novērots aprīlī — 36 m³/s, mazākais augustā — 3,29 m³/s.
Upes raksturojums
Irbei nav tādas izteiktas ielejas kā daudzām līdzīga lieluma upēm citur Latvijā un tās plūdums ir vienmērīgs, bez kritumiem un krācēm. Liela daļa upes ir regulēta. Irbe tūrisma avotos dažkārt tiek nodēvēta par Gaujai līdzīgu, lai gan tā ir šaurāka un bez smilšakmeņu atsegumiem. Irbes vidustece ir stipri līkumota, ar daudzām vecupēm un saliņām.
Pēdējos 5 km upe ir plata un gandrīz pilnīgi bez straumes. Pie ietekas jūrā Irbe veido 2 km garu smilšu strēli. Ieteka katru gadu maina savu vietu un izskatu. Irbe tek pa Piejūras zemieni paralēli jūras malai, tādēļ tās krasti un gultne ir smilšainas. No jūras upi atdala šai piekrastei raksturīgā vigu un kangaru ainava, kas vērojama arī labajā krastā. Krasti stāvi, nogruvuši, upē daudz sakritušu koku. Irbes upei raksturīgie smiltāji veidojušies ledus laikmeta beigu posmā un vēlāk vēji izveidojuši kāpas.
Hermanis Helevegs
Hermanis Helevegs (?-1489.; de), saukts arī Vestfāls, bija Rīgas rātes sekretārs, pirmās Rīgas pilsētas hronikas autors.
Irbe (upe)
Upes raksturojums
Pēc 20. gadsimta vidus datiem, upē mīt līdakas, asari, raudas, sapali, zuši, pavasaros — vimbas un ālanti, rudeņos laši un taimiņi. Mūsdienās upes hidroķīmiskais stāvoklis tiek raksturīgs kā zivīm nelabvēlīgs mazā skābekļa daudzuma dēļ rudenī, kas tiek izskaidrots ar pārāk lielu organisko vielu koncentrāciju ūdenī. Šo pašu organisko vielu dēļ ūdens ir ar paaugstinātu krāsainību. Piesārņojošo ķīmisko un antropogēni organisko vielu daudzums ir neliels. No baseina platības tikai 0,8% aizņem urbanizētās platības un 21,4% lauksaimniecības zemes, pārējā teritorija ir meži un purvi.
Hermanis Helevegs
Helevega dzimšanas gads nav zināms, taču zināms, ka viņš dzimis Rīgā. No 1443. gada studējis Rostokas Universitātē, no 1454. gada līdz 1481. gadam bijis Rīgas rātes sekretārs (sindiks), no 1479. gada arī rātskungs, miris 1489. gadā.
Pēc Salaspils līguma noslēgšanas pilsētas rāte 1456. gadā uzdeva Helevegam sarakstīt hroniku, kas pierādītu, ka līguma noteikumi Rīgas pilsētai uzspiesti nelikumīgi. Helevega hronika aptver notikumus no 1158. līdz pat autora nāves gadam. Tā ir nozīmīgākais avots par Livonijas vēsturi 15. gadsimtā un pirmā zināmā pilsētas hronika Baltijā.
Irbe (upe)
Irbes upe un lībieši
Kurzemes lībieši pa Irbes upi veidoja sakarus ar iekšzemes latviešiem, pa to pludināja baļķus no lielajiem Ances mežiem uz kuģiem krasta tuvumā, bet vēlāk uz šaursliežu dzelzceļa staciju Lielirbē.
Irbes upe arī devusi vārdu Lielirbes ciemam, kas izveidojies upes grīvā. Lībiešu valodā nosaukumi sakrīt — Īra un Īra, pretstatā Mazirbei, kas lībiski ir Irē un tās nosaukums arī cēlies no upes ar tādu pašu nosaukumu. Vēl 1930. gados Lielirbes ciems bija viens no lielākajiem Ziemeļkurzemes piekrastē un līdz ar to arī upē bija liela cilvēku aktivitāte. Pēc kariem un okupācijām ciems ir degradējies, palikušas vien 3 mājas un daudzu māju vietas.
Austrumkaukāzs
Austrumkaukāzs ir Lielā Kaukāza grēdas austrumu daļa no Kazbeka rietumos līdz Sumgajitčajas grīvai Kaspijas jūras piekrastē austrumos. Stiepjas aptuveni 500 km garumā pa Krievijas, Gruzijas un Azerbaidžānas robežu. Augstākais punkts ir Tebulo kalns (4493 m).
Tāpat, kā Lielais Kaukāzs, ietver ass grēdas (Galvenā Kaukāza grēda, Sānu grēda), kā arī šķērsgrēdas un atzarus (Andijas grēda, Samuras grēda, Tušetijas grēda u.c.), ko atdala starpkalnu ieplakas. Austrumkaukāza austrumu daļu sauc par Kaspijas Kaukāzu.
Kalni veidoti no māla slānekļiem, smilšakmeņiem, kaļķakmeņiem. Ziemeļu un austrumu nogāzēs kontinentāls, bet rietumu un dienvidu nogāzēs — subtropu klimats. Nogāzēs kalnu meži un pļavas.
Krišjāņa Valdemāra iela
Krišjāņa Valdemāra iela var būt:
Optikas vēsture
Optikas vēsture ir optikas (fizikas nozare, kura pēta visu, kas saistīts ar gaismu) hronoloģiskā attīstība.
Uzskati par gaismas dabu ir veidojušies vēsturiski līdz ar zinātnes attīstību; tie ir pilveidojušies, papildinājušies un pat diametrāli mainījušies. Vēl pat mūsdienās nevar uzskatīt, ka jautājums par gaismas dabu ir pilnībā noskaidrots, un tas joprojām ir viens no svarīgākajiem jautājumiem fizikā.
Īzaks Ņūtons
17. gadsimta 70. gados ģeniālais angļu zinātnieks Īzaks Ņūtons (1643-1727) deva pirmo plašāk izvērsto gaismas teoriju. Ņūtons izveidoja korpuskulāro gaismas teoriju, kuru pats nosauca par iztecēšanas teoriju. Saskaņā ar šo teoriju gaisma ir ļoti sīku, sevišķu daļiņu plūsma, ko emitē spīdošais ķermenis. Vislielākās daļiņas, nonākot acī, rada sarkanās gaismas sajūtu, vismazākās - violetās gaismas sajūtu. Baltā gaisma ir sajaukums no visu septiņu varavīksnes krāsu gaismām. Ar savu korpuskulāro teoriju Ņūtons izskaidroja daudzas tolaik zināmās parādības, piemēram, gaismas taisnvirziena izplatīšanās, gaismas atstarošanos un laušanu. Laušanas likumu, kur n \ - vides laušanas koeficients, \alpha \ un \beta \ - krišanas un laušanas leņķi, bija atklājis jau holandietis Villebrords Sneliuss (1611.gadā). No Ņūtona teorijas izrietēja, ka saskaņā ar šo likumu gaismai vielā ir jāizplatās daudz ātrāk nekā vakuumā. Tagad zināms, ka patiesībā ir otrādi; tolaik to vēl nezināja, jo gaismas ātrums vielās nebija vēl izmērīts. Ar iztecēšanas teoriju varēja izskaidrot arī gaismas dispersiju. Ņūtons mēģināja izskaidrot arī dubultlaušanu, t.i., viena gaismas stara sadalīšanos divos, kura novērojama daudzās kristāliskās vidēs, bet nesekmīgi. Ņūtona laikos bija pazīstama arī gaismas interference (pats Ņūtons atklāja tā sauktos Ņūtona gredzenus) un difrakcija. Ar korpuskulāro teoriju interferenci izskaidrot nevarēja.
Kristians Heigenss
Ņūtona laikabiedrs - Holandes fiziķis Kristiāns Heigenss (1629-1695) pretstatā korpuskulārai teorijai izvirzīja gaismas viļņu teoriju, saskaņā ar kuru gaismas viļņi ir pasaules ētera daļiņu gareniskās svārstības. Ēters ir gaismas viļņu nesējvide, kura piepilda visu tukšo telpu. Pats Heigenss gan vēl nerunāja par viļņiem kā laikā un telpā periodiskiem procesiem. Viņš aplūkoja tikai impulsu vai viļņu frontu izplatīšanos; Heigensa princips dod metodi, kā atrast šīs viļņu frontes. Galvenais Heigensa iebildums pret Ņūtona korpuskulāro teoriju bija tāds, ka, ejot vienam staram caur otru gaismas korpuskulām vajadzētu sadurties un staru virzienam mainīties, kas nekad nav novērots. Gaismas viļņu teorija, kuras izstrādāšanā piedalījās arī angļu zinātnieks Roberts Huks (1635-1703), tāpat kā gaismas korpuskulārā teorija, izskaidroja gaismas atstarošanos, laušanu un arī dubultlaušanu. Viļņu teorijā no gaismas laušanas likuma izrietēja, ka gaismas izplatīšanās ātrumam vielā ir jābūt mazākam nekā vakuumā (pretēji kā korpuskulārajā teorijā). Gaismas krāsainības izskaidrojumu, kā arī interferences un polarizācijas izskaidrojumu viļņu teorija nedeva. Liels viļņu teorijas trūkums bija tas, ka tā nevarēja izskaidrot gaismas taisnvirziena izplatīšanos, jo pēc Heigensa principa, viļņi apliecas ap šķēršļiem.
Leonards Eilers un Mihails Lomonosovs
Abas teorijas, kuras izvirzīja Ņūtons un Heigenss, diezgan apmierinoši izskaidroja tolaik pazīstamās parādības, bet abām bija arī trūkumi. Pret Ņūtona korpuskulāro gaismas teoriju uzstājās ievērojamais Šveices matmātiķis Leonards Eilers, kurš gaismas krāsu saistīja ar svārstību frekvenci, un ģeniālais krievu zinātnieks Mihails Lomonosovs, kurš uzskatīja, ka gaisma ir ētera svārstību kustība. Tomēr šiem zinātniekiem neizdevās kaut cik ievērojami satricināt iztecēšanas teorijas kundzību, jo milzīgās Ņūtona autoritātes dēļ gaismas korpuskulārā teorija gandrīz nedalīti valdīja zinātnē līdz pat 19.gadsimta sākumam, t.i., vairāk nekā simts gadus. Tas bija liels ļaunums zinātnei, jo šai periodā viļņu teorija un līdz ar to fizikālā optika gandrīz nemaz neattīstījās.
Tomass Jungs
19.gadsimtā strauji attīstījās fizika kā tehnikas progresa zinātniskais pamats. Šai laikā intensīvi vērsās plašumā rūpnieciskā ražošana, kurai bija nepieciešamas sarežģītas mašīnas, dzinēji u.c. 19.gadsimtā attīstījās mācība par enerģiju un tās pārvērtībām, tika formulēts enerģijas nezūdamības likums, izstrādāta vielas uzbūves atomārā teorija, kuru pēc tam pārnesa arī uz elektrību. Šai gadsimtā vispusīgi attīstījās zinātne par elektrību un magnētismu. Izcils notikums fizikas vēsturē bija viļņu teorijas uzvara. Liels nopelns te ir Tomasam Jungam (1773-1829), kurš pašā gadsimta sākumā pētīja interferenci un izskaidroja to ar viļņu pārklāšanos. Pirmo reizi tika izmērīts gaismas viļņa garums, izskaidrota plānu kārtiņu krāsa. Tomēr, tā kā Jungs nepareizi uzskatīja gaismu par garenvilni, tad citas parādības, piemēram, gaismas polarizāciju, viņam izskaidrot neizdevās.
849. gads
849. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Šūnas membrāna
Šūnas membrāna kalpo kā šūnas ārējais apvalks, kā arī norobežo tās organoīdus (šūnas iekšējās membrānas sauc arī par biomembrānām). Tas ir puscaurlaidīgs lipīdu (galvenokārt fosfolipīdu) dubultslānis. Šūnas membrāna ir visām šūnām. Tā sastāv galvenokārt no olbaltumvielām un lipīdiem (taukiem un taukskābēm).
Membrānas funkcijas
Puscaurlaidīgā šūnas membrāna fiziski atdala šūnas saturu no ārējās vides un kontrolē, kādas vielas nokļūst šūnā un kādas tiek izvadītas — veic tā saucamo barjerfunkciju. Iekšējās membrānas norobežo daudzus šūnas organoīdus — endoplazmatisko tīklu, Goldži kompleksu, lizosomas, vakuolas. Ir arī tādi organoīdi, kurus aptver divkārša membrāna, — kodols un mitohondriji. Dažādu biomembrānu lipīdu un olbaltumvielu ķīmiskais sastāvs var atšķirties. Membrānas sastāvā esošās olbaltumvielas var darboties kā ķīmiski receptori. Tās saņem signālus no citām šūnām vai ārējās vides un izraisa šūnas reakciju. Šādas olbaltumvielas sauc parolbaltumvielu receptoriem.
Vielu transports
Bez norobežošanas funkcijas membrāna pilda arī transportfunkcijas, izvadot vielmaiņas galaproduktus un piegādājot barības vielas. Zemāk aprakstītie transporta veidi raksturīgi eikariotu šūnām.
Pasīvais transports
Visa veida pasīvo transportu nodrošina difūzija, tas ir, jonu un molekulu pārvietošanās no vietas, kur to koncentrācija ir lielāka, uz vietu, kur to koncentrācija ir mazāka (koncentrācijas gradienta virzienā), līdz tā izlīdzinās. Ja vielas koncentrācija ārpus šūnas ir lielāka nekā šūnā, šīs vielas joni vai molekulas pārvietojas uz šūnas iekšieni, bet, ja vielas koncentrācija šūnā ir lielāka nekā ārpus tās, šīs vielas joni vai molekulas pārvietojas ārā no šūnas.
Parastā difūzija norisinās tieši caur fosfolipīdu dubultslāni, tajā šķīstot un difundējot koncentrācijas gradienta virzienā vielām, piemēram, steroīdajiem hormoniem, skābeklim, ogļskābajai gāzei. Jo mazākas vielu daļiņas un jo labāk tās šķīst taukos, jo ātrāk norisinās difūzija. Šim transportam netiek patērēta enerģija.