cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haņu dinastija
Ķīna militāri, politiski un kulturāli ietekmēja apkārtējos reģionus — Koreju, Mongoliju, Vjetnamu un Centrālāziju, kur izveidoja Rietumu reģionu protektorātu. 200.p.m.ē ziemeļu sjonnu nomadi sakāva Haņu armiju, taču pēc ilgstošiem kariem Haņiem izdevās viņus pakļaut. Šo karu rezultātā Haņu vara sasniedza Centrālāziju un nodrošināja Zīda ceļa tirdzniecības maršruta izveidošanos. Vairāku dienvidu karagājienu rezultātā Haņi iekaroja un pakļāva plašus dienvidu reģionus. Ar kaimiņvalstu valdniekiem notika dinastiskas laulības, ķīniešu kultūra sāka izplesties apkārtējos reģionos.
Haņu dinastija nāca no Karojošo valstu periodā ietekmīgās Ču valsts, kas, lai arī politiski ķīniešu valstiskuma daļa, bija pakļāvusi vairākas vietējās dienvidu valstiņas ar atšķirīgu kultūru un paražām. Tāpēc Haņu dinastijas pastāvēšanas sākumu raksturo spēcīga dienvidu kultūras ietekme. Imperatora Vudi laikā par dominējošo reliģisko filozofiju kļuva konfūcisms. Haņu valsts lielā mērā balstījās uz konfūcismā noteikto sabiedrības modeli, līdz dinastijas norieta laikā populārs kļuva daoisms.
Izveidošanās
Haņu dinastiju nodibināja dumpinieku vadonis Lju Bans. 209. gadā sākas Čen Še sacelšanās pret Cjiņu imperatoru. Viņš pieņēma Ču valsts karaļa titulu, taču tika nogalināts jau sešus mēnešus vēlāk. Šī sacelšanās iesāka dumpju virkni, kas dažos gados noveda pie Cjiņu dinastijas sabrukuma. Sacelšanās sākās kad Cjiņu imperators nosūtīja ap 900 zemnieku grupu uz darbiem Lielā Ķīnas mūra celtniecībā. Smagie lieti neļāva viņiem laikā sasniegt galamērķi, un atbilstoši tā laika likumiem, viņi visi būtu sodīti ar nāvi. Zemnieki sadumpojās, un viņiem drīz pievienojās daudzi apkārtējo apgabalu iedzīvotāji. 208.p.m.ē. sacelšanās tika daļēji apspiesta, taču jaunu vadoņu vadībā dumpinieki 206.p.m.ē sakāva imperatora armiju un ieņēma galvaspilsētu Čanaņu.
Dumpinieku armiju vadoņi kara laikā sagrāba seno valstu teritorijas un pasludināja sevi par to karaļiem. Drīz viņu starā sākās sadursmes par virsvaru. Pakāpeniski izvirzījās divi galvenie dumpinieku vadoņi – aristokrāts Šan Ju (Xiang Yu) un zemnieks Lju Bans. Šan Ju bija talantīgs karavadonis, kas guva galvenās uzvaras pret impērijas karaspēku. Čanaņas ieņemšanas laikā Lju Bans izrādīja nepaklausību Šan Ju un gandrīz tika sodīts ar nāvi.
Cjiņu impērijas ātrais sabrukums atjaunoja nesen iekaroto valstu pārstāvju cerības uz lielāku autonomiju vai pilnīgu neatkarību. 207. g.p.m.ē pēdējais Cjiņu imperators paziņoja, ka vairs nav imperators, bet karalis. Viens no dumpinieku galvenajiem vadoņiem, Šan Ju pēdējo Cjiņu valdnieku sodīja ar nāvi, 206. gadā pasludināja sevi par Ču valsts karali un sadalīja impēriju 18 autonomās valstīs. Par valdniekiem viņš iecēla savus sekotājus. Bijušo Cjiņu karalisti rietumos sadalīja trīs daļās un Lju Bans kļuva par vienas daļas – Haņu karalistes valdnieku. Lju Bans bija cerējis uz Cjiņu valsti, taču saņēma mazāk nozīmīgo Haņu reģionu. No 206. līdz 202.p.m.ē starp šiem galvenajiem dumpinieku vadoņiem notika karš starp Ču un Haņ par līderību valstī, kurā uzvarēja Lju Bans (202.p.m.ē -195.p.m.ē) kurš kļuva par pirmo Haņu dinastijas imperatoru.
Rietumu Haņu dinastija
Lju Bao daļēji atjaunoja Cjiņu centralizētās valsts modeli. Savu galvaspilsētu un varas centru viņš izveidoja bijušajā Cjiņu karalistē, kamēr valsts austrumu daļu viņš sadalīja 10 karalistēs, kuras uzticēja saviem ciešākajiem atbalstītājiem. Lai arī dažu turpmāko gadu laikā viņš šos karaļus nomainīja ar saviem brāļiem un dēliem, tā centralizējot varu savas Lju ģimenes rokās, juridiski saglabājās robeža starp imperatora teritoriju rietumos un valsts austrumu daļu – pastāvēja tirdzniecības ierobežojumi un ceļošanai bija jāsaņem atļaujas.
Pēc Lju Bao nāves, no 195. līdz 180. gadam reālā vara piederēja viņa atraitnei, imperatorei Ļu, kas jau vīra karagājienu laikā bija kontrolējusi galvaspilsētā notiekošo. Par dinastijas otro imperatoru kļuva viņas dēls Hui, kurš galvenokārt nodevās uzdzīvei un mira 188. gadā. No 188. līdz 184. gadam imperators bija Hui mazgadīgais dēls, kuru imperatore Ļu atcēla no troņa un nogalināja. Viņam sekoja cits mazgadīgs Hui dēls, kurš savas vecāsmātes kontrolē tronī atradās līdz 180. gadam. Pēc imperatores Ļu nāves notika galma apvērsums, dumpiniekiem nogalinot visus Ļu ģimenes pārstāvjus. Par jauno imperatoru izvēlējās Lju Bao dēlu princi Lju Henu (imperators Veņdi), kura māte bija viena no Lju Bao konkubīnēm.
Imperatora varas nostiprināšanās, 202.-87. p.m.ē
Par karaļiem ieceltie Lju ģimenes pārstāvji centās kļūt pēc iespējas neatkarīgāki. Lai novērstu šo problēmu, dinastijas trešais imperators Veņdi (179.-157.) un ceturtais imperators Dzjindi (156.-141.) vairākos veidos nostiprināja savu varu: Šī politika 154. p.m.ē izraisīja Vu karaļa vadītu septiņu karaļu sacelšanos pret imperatoru. Pēc sacelšanās sakāves autonomās karalistes sadalīja, to zemes konfiscēja un imperatora vara bija nodrošināta.
Ziemeļu barbaru problēma
Pēc centrālās varas nostiprināšanas valsts iekšienē, imperatora Vudi varas laikā (140.-87.p.m.ē.) Haņu impērija vairāk pievērsās ārējiem ienaidniekiem. Nepopulārie maksājumi, kas arī nenodrošināja pret atkārtotiem sjonnu iebrukumiem, tika pārtraukti, taču 135.p.m.ē. atkal atjaunoti. Pēc ilgstošām diskusijām starp miera un kara partijām, 133.p.m.ē. imperators atkal pārtrauca maksājumus. No 134. līdz 119. gadam impērija karoja pret sjonnu nomadiem. Lai iegūtu sabiedrotos, impērija izveidoja sakarus ar Centrālāzijas zemēm, mūsdienu Siņdzjanas teritorijā. Sjonnu sakāve nodrošināja drošu ceļu uz Centrālāziju un Zīda ceļa tirdzniecības aktivizēšanos. Ziemeļu robežas drošībai Vudi lika pagarināt Lielo Ķīnas mūri. Sjonni sašķēlās divās daļās, viena no kurām apmetās uz dzīvi impērijas teritorijā. Lai arī šīs barbaru ciltis aizvien biežāk izmantoja kā kareivjus regulārajos robežkaros, to integrācija Haņu valstī bija problemātiska.
Rietumu Haņu sabrukums
Turpinot izplesties visos virzienos, Vudi valdītā impērija sasniedza savu maksimālo lielumu ar 84 komandatūrām un 18 karalistēm. Viņa varas ilgajā laikā daudzi impērijas ierēdņi savus ienākumus investēja zemes iepirkšanā. Sāka paplašināties plaisa starp turīgajiem zemes īpašniekiem un nabadzīgajiem zemniekiem. Vudi varas laikā centralizētā impērijas sistēma sasniedza savu augstāko punktu, kas noveda pie turīgās zemes īpašnieku un aristokrātijas pretestības. Vudi veiktie karagājieni prasīja lielus līdzekļus, kurus atrada, veicot naudas devalvāciju un nodokļu celšanu. Līdzekļu nepieciešamība karagājieniem noveda pie valsts kontroles ekonomikā, tika ieviests sāls, dzelzs un alkohola monopols. Tika veikta zemes reforma.
Vēlīnie Rietumu Haņu imperatori, kas balstījās galma birokrātijā, sacentās par varu un resursiem ar provinču augstmaņiem. Lai samazinātu augstmaņu pretestību, imperatori ieviesa un piešķīra jaunus titulus un amatus, tā palielinot nepiemērotu un korumpētu ierēdņu skaitu. Konfuciānisma normas galmā un sabiedrībā kļuva aizvien konservatīvākas, pārvēršoties par reliģiju. Daudz laika tika pavadīts konfuciānisma normu ievērošanā, cerībā, ka pareizā uzvedība novedīs pie ideālās valsts pārvaldes.
Rietumu Haņu dinastijas un īsu lauku pastāvējušās Van Mana varas sabrukumu izskaidro ar spēcīgiem sausumiem un plašiem Huanhe upes plūdiem, kas izpostīja galvenos zemkopības rajonus, novedot pie bada, slimībām un dumpjiem. Zemkopībā plaši izmantoja dzelzs darbarīkus (arklus, grābekļus, ecēšas), kas ļāva apstrādāt lielākas platības, un dziļāk uzrakt zemi. Tas noveda pie augsnes erozijas un ieskalošanas Huanhe upē, kurā palielinājās sanešu daudzums, kas izraisīja aizvien biežākus un plašākus plūdus. Pieaugošais iedzīvotāju skaits arī noveda pie mežu izciršanas apkures un metalurģijas vajadzībām, tā veicinot augsnes eroziju. Mūsu ēras 1.-2., 11. un 14.-17. gados Huanhe appludināja plašus lauksaimniecības rajonus, kuros dzīvoja ap 40% valsts iedzīvotāju. Kad dinastijas iekšējo intrigu un cīniņu rezultātā gandrīz izmira valdnieka dzimta, reģents Van Mans (Wang Mang) sagrāba troni ar mērķi reformēt grūtībās nonākušo valsti. Van Mans bija galma augstmanis un karavadonis, kuru 1.g. p.m.ē. imperatora atraitne iecēla par mazgadīgā imperatora Pindi reģentu. Pēc Pindi nāves 6. gadā viņš kļuva par faktisko imperatoru un 9. gadā oficiāli pārņēma varu, pasludinot savas Siņu dinastijas izveidošanu.
Van Mana reformas izrādījās neveiksmīgas un izraisīja vairākas sacelšanās. 14.-17. gada plūdi atklāja valsts nespēju nodrošināt iedzīvotājus ar iztiku un novērst plūdu atkārtošanos. Vājā ierēdniecība nespēja pretoties un apspiest zemnieku dumpjus. Van Mana veiktā varas sagrābšana iedrošināja reģionu elites uz nepaklausību imperatora varai, vēršot zemnieku dumpinieku enerģiju pret Van Manu. 22. gadā jau visu valsti plosīja plašs pilsoņu karš. 23. gadā dumpinieki nopostīja galvaspilsētu, nogalināja Van Manu un viņa atbalstītājus.
Austrumu Haņu dinastija
Aristokrātu ģimenes izmantoja zemnieku sacelšanos pret imperatoru Van Manu un palīdzēja pie varas nākt attālam Lju ģimenes radiniekam, tā iesākot Austrumu Haņu dinastijas laiku. Viens no dumpinieku vadoņiem, Haņu valdošās ģimenes pārstāvis Lju Sju (Liu Xiu) vadīja dumpinieku armiju, kurai 23. gadā izdevās sakaut Van Mana armiju. Par imperatoru pasludināja Lju Sju brālēnu Lju Sjuaņu, kuru 25. gadā sagūstīja un nogalināja Sarkano uzacu dumpinieki. Tronī kāpa Lju Sju (imperators Guanvudi). Līdz 29. gadam viņam izdeās sakaut Sarkano uzacu dumpiniekus, kā arī pakļaut vairākas dumpinieku valstis. Līdz 36. gadam Lju Sju sakāva pārpalikušos dumpiniekus un atkal apvienoja valsti.
Galvaspilsētu no senās Cjiņu galvaspilsētas Čanaņas rietumos pārcēla uz Luojaņu austrumos. Varas centrs acīmredzami pārvietojās no attāla reģiona, kas saistījās ar Cjiņu militārās kontroles tradīcijām, uz reģionu, kurā dominēja tirdzniecība. Seno karotāju kultūru aizvietoja mākslas. Šis laiks iezīmē konfūcisma uzvaru. Guanvudi, kas bija attāls iepriekš valdošās Lju ģimenes radinieks, aizvietoja visus karaļus ar saviem radiniekiem, tā likvidējot Austrumu Haņu aristokrātiju. Pirms kāpšanas tronī Guanvudi pats bija liels zemes īpašnieks un lielie zemes īpašnieki viņa varas laikā saglabāja lielu ietekmi un reģionālo autonomiju. Taču Austrumu Haņu dinastijas iekšējā un ārējā vara bija nestabilāka un vājāka par Rietumu Haņu dinastijas laikiem.
Sabrukuma sākums
Imperators Guanvudi izbeidza cīņu pret sjonnu, kas pastiprināja iedzīvotāju bēgšanu no barbaru postītājiem valsts ziemeļiem uz dienvidiem, Jandzi upes apkārtni. Starp 2. un 140. gadu valsts ziemeļrietumu iedzīvotāju skaits samazinājās par 70%, kamēr daudzviet dienvidos iedzīvotāju skaits dubultojās. Tukšajos ziemeļu reģionos Haņi nometināja klejotāju ciltis, kuru uzdevums bija veidot aizsardzību pret sjonnu iebrukumiem. 80. gadu beigās sjonnu karotājus izdevās galīgi sakaut, taču viņu vietā tagad nāca viņiem iepriekš pakļautie šanbei. Ķīnieši viņiem bija maksājuši par karošanu pret sjonnu, taču, karam beidzoties, izsīka arī maksājumi, un šanbei sāka reidus pret ķīniešiem.
Valsts rietumu pierobežā nometinātie kiangu (qiang) nomadi 110. gadā sāka sacelšanos, un Haņu imperators izlēma pamest četras pierobežu provinces barbaru varā. Šeit dzīvojošie ķīnieši vai nu bēga uz valsts iekšieni, vai pievienojās barbariem. Līdz 168. gadam Haņi bija zaudējuši kontroli pār iepriekšējo galvaspilsētu Čenaņu un lielo Ordosas reģionu. 137. gadā sākās sacelšanās dienvidos, ko izdevās izbeigt ar kukuļiem un aristokrātisku titulu piešķiršanu, bet dažus gadus vēlāk tā uzliesmoja no jauna.
2. gs. laikā imperatori zaudēja kontroli pār pierobežu armijām. Sākotnēji impērijas karaspēka komandierus iecēla tikai uz kampaņas laiku, bet vēlāk tie savos amatos pierobežas garnizonos palika gadiem ilgi. Profesionālo algotņu karaspēks vairs nebija uzticīgs imperatoram, bet savam komandierim, kas rūpējās par kareivju algām un dzīves apstākļiem.
Imperatori tradicionāli deva līdzekļus plūdu postījumu novēršanai, bet naudas trūkuma dēļ 2.gs. sākumā šīs problēmas uzticēja risināt vietējiem ierēdņiem, kam arī pašiem vajadzēja uz vietas iegūt līdzekļus. 143. gadā imperators samazināja ierēdņu algas un sāka aizņemties no reģionu karaļiem un augstmaņiem. Rezultātā pieauga reģionu ierēdņu patvaļa. Imperatora galmā tradicionālās aristokrātijas un zemes īpašnieku pārstāvji, kas bija veidojuši saikni ar reģionu interesēm un problēmām, 169. gadā zaudēja ietekmes cīņā pret galma einuhiem, kas tagad kontrolēja galmu. Provincēs sāka veidoties reģionālās armijas un autonomas komūnas.
Sabrukums, 169.-220.
Reģionu komūnās un armijās izplatījās dažādi pravietiski kulti, no kuriem par spēcīgāko izvirzījās Dzeltenie apsēji. 184. gadā pret centrālo varu sākās daoistu - Dzelteno apsēju sacelšanās, kas sākotnēji bija veiksmīga, tai pievienojās ap 100 000 cīnītāju un viņiem izdevās sagrābt 16 komandatūras, taču imperatora armijai ar reģiona armiju atbalstu to gada laikā izdevās sakaut. Nelielas Dzelteno apsēju vienības turpināja cīņas līdz 205. gadam. Dzelteno apsēju dumpim sekoja Pieci pūri rīsu kustības sacelšanās Sičuaņā.
Nepieciešamība apspiest un vajāt daudzos dumpiniekus vēl vairāk nostiprināja reģionu vietvalžu un ģenerāļu neatkarību. Ap 188. gadu Haņu impērija bija sadalījusies vairākos reģionos un izvērsās pilsoņu karš. 189. gadā karavadonis Don Džou pienāca pie galvaspilsētas Luojaņas, kurā augstmaņi nogalināja galma einuhus un atvēra pilsētas vārtus Don Džou karaspēkam, kas galvaspilsētu nodedzināja. Mazgadīgo imperatoru karavadonis aizveda sev līdzi. Pēc Don Džou nogalināšanas 192. gadā imperators nonāca citu karavadoņu gūstā, līdz 196. gadā karavadonis Cao Cao pārliecināja imperatoru Sjaņdi pārcelties uz sava reģiona galvaspilsētu un līdz 220. gadam viņu turēja mājas arestā. 216. gadā Cao Cao sevi pasludināja par Vei karali, pārņemot titulu, kas vienmēr bija piederējis Haņu dinastijas valdniekiem. Pēc Cao Cao nāves 220. gadā viņa dēls piespieda imperatoru Sjaņdi atteikties no troņa un pasludināja Vei dinastijas valsts izveidošanu. Vienotā Haņu dinastijas valsts sadalījās Vei (220-264), Šu (221-263) un Vu (222-280) valstīs, sākās Trīs valstu posms.
Ekonomika
Kā dinastija, kas nāca pie varas veiksmīgas zemnieku sacelšanās rezultātā, Haņu dinastija savā sākuma posmā īpaši rūpējās par lauksaimniecības attīstību. Agrīno Haņu dinastiju raksturo spēcīga valsts kontrole pār ekonomiku. Lai finansētu karagājienus un robežu aizsardzību, imperators Vudi ieviesa sāls, dzelzs un alkohola nozares monopolus. Lielākais uzsvars tika likts uz lauksaimniecības attīstību un stiprināšanu, kurā aizvien plašāk tika izmantoti dzelzs darba rīki. Zemes aršanā izmantoja vēršu vilktus arklus, kas ļāva augsni uzart dziļāk. Dzelzs lāpstas ļāva zemniekiem sausajā Ziemeļķīnā rakt lielākas akas un tādējādi nodrošināt ūdens piegādi laukiem. Galvenokārt tieka audzēti rīsi, mieži, kvieši, prosa un sojas pupiņas. Pastāvēja īpaši zemnieku instruktori, kas mācīja jaunākās un labākās zemkopības metodes. 11. gadā lielus postījumus un upurus radīja Huanhe upes gultnes maiņa. Rietumu Haņu dinastijas laikā tika nodibinātas divas zīda aušanas darbnīcas, taču zīda iegūšanas process bija tik dārgs, ka 25. p.m.ē. viena no darbnīcām tika slēgta. Zīda aušana attīstījās Šaņdunas un Sičuaņas provincēs. Ar laku apstrādāto un dekorēto trauku izgatavošana sasniedza augstu elegances līmeni.
Austrumu Haņu dinastijas imperatori ekonomikā iejaucās mazāk, ļaujot turīgajai tirgotāju klasei brīvu vaļu. Valsts sāls monopols gan imperatora Džandi (76.-88.) valdīšanas laikā tika atjaunots, bet no valsts ministrijas tas pārgāja reģionālo provinču kontrolē, un drīz tika izbeigts pavisam.
2001. gada Rīgas domes vēlēšanas
'''2001. gada Rīgas domes vēlēšanas''' notika 2001. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Rīgas domē tika ievēlēti 60 deputāti, tādējādi padarot Rīgas domi par lielāko Latvijā. Vēlēšanās piedalījās 17 kandidātu saraksti, kas veidoti no 882 kandidātiem. Rīgā vēlēšanas notika 150 iecirkņos.
Elizabete Teilore
Lēdija Elizabete Rozmonda Teilore (en;  — ) bija angļu/amerikāņu aktrise. Viņa saņēmusi divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas kā labākā aktrise galvenajā lomā. Amerikas Kinoinstitūts nosaucis Teilori par vienu no visu laiku labākajām aktrisēm, ierindojot viņu septītajā vietā Dižāko Amerikas ekrāna leģendu sarakstā.
Haņu dinastija
Armija
Rietumu Haņi turpināja Cjiņu dinastijas ieviesto militārā iesaukuma politiku, kas ļāva radīt milzīgu zemnieku kājnieku armiju. Armijas iesaukumam sākotnēji tika pakļauti vīrieši vecumā no 23 līdz 56 gadiem, vēlāk tas tiek palielināts no 20 līdz 65 gadiem. Armijas lieluma pārsniedza vienu miljonu kareivju. Austrumu Haņi 31. gadā izbeidza vispārējo militāro iesaukumu, un karadarbība atkal kļuva par profesionālu karotāju elites nodarbi. Robežas nodrošināja pierobežu barbaru tautas un noziedznieki, kurus nosūtīja dienēt uz pierobežas garnizoniem.
2001. gada Rīgas domes vēlēšanas
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija (23,06%), bet kopā pilsētas domē iekļuva 13 saraksti. Rīgas domes vēlēšanās piedalījās 216 620 vēlētāji jeb 60,85% no balsstiesīgajiem. Savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 213 234 vēlētāji.
Haņu dinastija
Armija
Savu lielāko militāro varenību dinastija sasniedza Vudi valdīšanas laikā. 111.p.m.ē. Vudi (140.-87.p.m.ē.) iekaroja tagadējās Vjetnamas ziemeļus un Korejas ziemeļus 108.p.m.ē. Pēc zaudējuma karā pret ziemeļu sjonnu nomadu kavalēriju imperators Vudi tradicionālo kaujas ratu vietā ieviesa ātrāku un ērtāk vadāmu kavalēriju, kas pēc vairākas desmitgades ilgušām cīņām ļāva viņam 119.p.m.ē. uz laiku sakaut sjonnu nomadus. Lai nostiprinātu kontroli pār ziemeļu provincēm, imperators uz turieni pārvietoja daudzus etniskos ķīniešus. Impērijas militārie panākumi lika pamatus ķīniešu pārliecībai, ka viņu valsts ir pasaules centrs, Vidus karaliste.
Elizabete Teilore
Laulības
Elizabete Teilore bija precējusies astoņas reizes:
Bērni
Teilorei un Vaildingam bija divi dēli, Maikls Hauards Vaildings (dzimis 1953. gada 6. janvārī) un Kristofers Edvards Vaildings (dzimis 1955. gada 27. februārī). Laulībā ar Maiku Todu pasaulē nāca abu meita Elizabete Frânsisa Toda Bērtone (dzimusi 1957. gada 6. augustā), saukta "Laiza". 1964. gadā, esot laulībā ar Ediju Fišeru, tika sākts adopcijas process meitai, bet pēc šķiršanās un jaunas laulības meitu adoptēja Ričards Bērtons. Meita Marija Bērtone (dzimusi 1961. gada 1. augustā). Elizabete Teilore kļuva par vecmāmiņu 39 gadu vecumā, 1971. gada 25. augustā.
Karjera
Teilore turpināja filmēties un gūt panākumus. Piecdesmito gadu beigās viņa trīs gadus pēc kārtas tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise par darbu filmās Raintree County (1957. gadā), "Kaķis uz nokaitēta skārda jumta" (Cat on a Hot Tin Roof) (1958. gadā) un Suddenly Last Summer (1958. gadā). Vēlāk, sešdesmitajos gados Teilore divas reizes saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise par lomām filmās BUtterfield 8 (1960. gadā) un "Kurš baidās no Virdžīnijas Vulfas?" (1966. gadā).
Vēlākos gados Teilore pārsvarā filmējās TV filmās un seriālos, vairs negūstot tik ievērojamus panākumus, ka iepriekš.
1985. gadā pēc sava drauga aktiera Roka Hadsona nāves no AIDS, Teilore aktīvi iesaistījās sabiedriskajā darbā, atbalstot HIV un AIDS labdarības programmas un piedaloties līdzekļu vākšanā AIDS pētniecībai. 1993. gadā viņa nodibināja Elizabetes Teilores AIDS fondu (ETAF), lai palidzētu ar HIV/AIDS slimajiem cilvēkiem. Teilorei arī pašai bija veselības problēmas. 1997. gadā Teilorei izoperēja smadzeņu audzēju. 2009. gadā viņai veica sirds operāciju. 2011. gadā Teilorei atkal bija sirds slimības saasinājums un viņa mira Losandželosas medicīnas centrā Cedars-Sinai Medical Center, klātesot viņas četriem bērniem.
Apbalvojumi
1957
1958
1959
1960
1961
1965
1966
1967
1968
1972
1974
1977
1985
1988
1992
1993
1997 1999
2001
2002
2005
Stratovulkāns
Stratovulkāns (no la — 'slānis') ir augsts konusveida vulkāns ar daudziem sacietējušiem lavas un vulkānisko pelnu slāņiem. Stratovulkāni ir stāvi ar periodiskiem, sprādzienveida izvirdumiem. No stratovulkāniem plūstošā lava mēdz būt viskoza; tā sacietē, neaizplūstot īpaši tālu. Šī lava veidojas no magmas, kurai parasti ir augsts vai vidējs silīcija dioksīda saturs. Biežākie šādu lavu tipi ir riolīts, dacīts, andezīts.
Elizabete Teilore
Apbalvojumi
2011
Stratovulkāns
Stratovulkāni ir vieni no izplatītākajiem vulkānu veidiem.
Rietumsahāra
Rietumsahāra (ar,, berberu: Taneẓṛuft Tutrimt, es) ir apstrīdēta teritorija Ziemeļāfrikā, kas robežojas ar Maroku ziemeļos, Alžīriju ziemeļaustrumos, Mauritāniju austrumos un dienvidos un Atlantijas okeānu rietumos. Tās sauszemes platība ir apmēram 266 000 km2. Tā ir viena no mazapdzīvotākajām teritorijām pasaulē, kas pārsvarā sastāv no tuksnešainiem līdzenumiem. Teritorijā dzīvo nedaudz vairāk par 500 000 iedzīvotāju, no kuriem vairāk nekā puse dzīvo Ajūnā, Rietumsahāras lielākajā pilsētā. Apmēram 80% Rietumsahāras teritorijas kontrolē Maroka, bet 20%- Sahāras Arābu Demokrātiskā Republika (SADR).
Kā Spānijas kolonija kopš 18. gadsimta beigām, Rietumsahāra 1963. gadā tika iekļauta Apvienoto Nāciju neautonomo teritoriju sarakstā. 1965. gadā ANO Ģenerālā Asambleja pieņēma savu pirmo rezolūciju par Rietumsahāru, lūdzot Spāniju dekolonizēt teritoriju. Gadu vēlāk tika pieņemta jauna rezolūcija, pieprasot Spāniju organizēt referendumu par pašnoteikšanos. 1975. gadā Spānija atteicās no teritorijas administratīvās kontroles par labu Marokas, kas jau kopš 1957. gada formāli pretendēja uz teritoriju, un Mauritānijas kopīgai pārvaldībai. Izcēlās karš starp minētajām valstīm un Sahrāvī nacionālās atbrīvošanās kustības Polisario fronti, kas nodibināja Sahāras Arābu Demokrātisko Republiku (ar trimdas valdību Tindūfā, Alžīrijā). Pēc Mauritānijas atteikšanās no teritorijas 1979. gadā, Maroka beidzot ieguva pilnīgu kontroli pār lielāko daļu teritorijas, tai skaitā kontroli pār visām lielākajām pilsētām un dabas resursiem.
Kopš ANO atbalstītās vienošanās par pamieru 1991. gadā, lielāko daļu teritorijas (ieskaitot visu Atlantijas okeāna piekrasti) kontrolē Maroka, kuru atbalsta Francija, bet atlikušo daļu ar Alžīrijas atbalstu kontrolē SADR. Lielvalstis kā ASV un Krievija ir ieņēmušas neskaidru vai neitrālu pozīciju attiecībā uz abu pušu prasībām, un ir spiedušas abas puses vienoties par miermīlīgu izlīgumu. Gan Maroka, gan SADR ir centušās pastiprināt savas prasības, iegūstot oficiālu atzīšanu, — gan pārsvarā no Āfrikas, Āzijas un Latīņamerikas jaunattīstības valstīm. Polisario fronte ir panākusi SADR oficiālu atzīšanu no 84 valstīm, taču 39 no tām ir atcēlušas vai iesaldējušas atzīšanu. SADR ir ieguvusi Āfrikas Savienības dalībvalsts statusu, kamēr Maroka ir panākusi atzīšanu vai atbalstu savai pozīcijai no dažām Āfrikas valdībām un no vairuma Arābu Līgas valstīm. Pēdējo divdesmit gadu laikā gan viena, gan otra pozīcija ir gan ieguvusi jaunas atzīšanas, gan arī pazaudējusi esošās, atkarībā no mainīgajām starptautiskajām tendencēm.
Agrīnā vēsture
Senākie zināmie Rietumsahāras iedzīvotāji varēja būt bafūri. 3. gadsimtā šajā teritorijā ienāca berberu ciltis. Islama atnākšana 8. gadsimtā nospēlēja galveno lomu attiecību attīstībā starp dažādiem Sahāras reģioniem, kas vēlāk kļuva par mūsdienu Marokas, Rietumsahāras, Mauritānijas, Alžīrijas un to kaimiņreģionu teritorijām. 11. gadsimtā mūsdienu Marokas un Rietumsahāras teritorijā ienāca arābu makilu cilts no Jemenas, 14.-15. gadsimtā sasniedzot Sahāras ziemeļu pierobežas rajonus. Vairāku gadsimtu laikā dažas no vietējām berberu ciltīm sajaucās ar makilu cilti, tādējādi izveidojot unikālu Marokas un Mauritānijas kultūru.
Turpinot attīstīties tirdzniecībai, reģions kļuva par karavānu maģistrāli, it īpaši starp Marakešu un Timbuktu Mali. Viduslaikos Rietumsahāras teritoriju kontrolēja berberu Almohādu un Almoravīdu dinastijas.
Kalike (pavadonis)
Kalike jeb Jupiters XXIII ir Jupitera pavadonis. To atklāja Havaju universitātes zinātnieku komanda, kuru vadīja Skots Šepards (Scott S. Sheppard). Pēc atklāšanas tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2000 J 2. Vārds Kalike pavadonim tika piešķirts 2002. gada oktobrī. Kalike ir tēls grieķu mitoloģijā, viena no nimfām.
Kalike ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir tikai apmēram 5,2 km. Pavadonis ir piederīgs Karmes grupai.
N (nozīmju atdalīšana)
N ir latīņu alfabēta četrpadsmitais burts.
N var arī būt:
Modificētās burta formas:
Niedrupe
Niedrupe var būt:
Cilvēks (nozīmju atdalīšana)
Cilvēks var būt
Reža
Reža var būt:
Dūdeļi
Dūdeļi ir skrajciems Augšdaugavas novada Naujenes pagastā, netālu no pagasta centra un Daugavpils pilsētas. 2010. gadā ciemā bija 8 iedzīvotāji.
Sīneke
Sīneke Ešlija Kristela Bauma-Pētersa (nl; dzimusi ), pazīstama kā Sīneke, ir nīderlandiešu dziedātāja.
Viņa pārstāvēja Nīderlandi 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu Ik ben verliefd (Sha-la-lie). Savā pusfinālā viņa ieņēma 14. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam.
Neste
Neste Oyj (agrākais nosaukums Neste Oil) ir Somijas naftas un atjaunīgo ogļūdeņražu pārstrādes un tirdzniecības uzņēmums, kas piedāvā degvielu transportlīdzekļiem, kā arī cita veida naftas produktus. Pašreizējā formā uzņēmums ir dibināts 2004. gadā, atdaloties no Fortum, bet tā vēsture sniedzas līdz 1948. gadam. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Espo.
Neste Oyj akcijas tiek kotētas Nasdaq Helsinki biržā un ietilpst OMX Helsinki 25 indeksā. Uzņēmuma lielākie akcionāri (2020. gada jūlijā): Somijas valsts (premjerministra birojs, 35,96 %), Valtion Kehitysyhtiö Vake Oy (8,31 %).
Uzņēmuma nosaukums Neste somu valodā nozīmē "šķidrums".
Neste
Neste Oil priekšteci Neste Oy Somijas valsts dibināja 1948. gadā, lai nodrošinātu valsti ar degvielu. Sākotnēji tā ar tankkuģiem importēja naftas produktus, kurus uzglabāja Nāntali.
Naftas pārstrādes rūpnīcas izveidi 1954. gadā apstiprināja Somijas parlaments. Rūpnīca tika atklāta 1957. gadā Nāntali. 1962. gadā tās jauda tika palielināta līdz 2,5 miljoniem tonnu gadā. 1965. gadā Porvo tika atklāta naftas pārstrādes rūpnīca. 1960. gados uzņēmums iesaistījās arī dabasgāzes izpētē un ieguvē, ķīmisko vielu ražošanā. Neste izveidoja degvielas uzpildes staciju tīklu.
1994. gadā Neste (75 %) un Krievijas Gazprom (25 %) dibināja kopuzņēmumu Gasum, kas nodarbojās ar dabasgāzes importēšanu, pārdošanu un nogādi klientiem. 1994. gadā Neste un Norvēģijas Statoil apvienoja polimēru biznesu kopuzņēmumā Borealis.
1995. gadā Neste akcijas sāka kotēt Helsinku biržā. 1998. gadā Neste pārdeva tai piederošās Borealis 50 % akcijas Austrijas uzņēmumam OMV un Abū Dabī IPIC.
Fortum
1997. gadā valsts parlaments atļāva Neste apvienoties ar energouzņēmumu Imatran Voima. Apvienošanās stājās spēkā 1999. gada 1. janvārī. Jaunā uzņēmuma nosaukums — Fortum Oyj.
1999. gadā tika pārdots kopuzņēmuma Gasum akciju vairākums. Ķīmiskās operācijas Neste Chemicals tika pārdotas investīciju uzņēmumam Industri Kapital. 1999. gadā uz Neste inženierijas departamenta bāzes Porvo tika izveidots uzņēmums Neste Engineering Oy.
Neste Oil
2004. gadā no Fortum tika atdalīta naftas pārstrāde (Fortum Oil) patstāvīgā uzņēmumā Neste Oil Oyj. Uzņēmumu sadalīšana tika pabeigta 2005. gada pavasarī. 2004. gadā Neste Engineering Oy 40 % kapitāldaļu tika pārdotas ASV uzņēmumam Jacobs Engineering Group, un uzņēmums pārdēvēts par Neste Jacobs Oy. 2005. gada 1. aprīlī Neste Oil akcijas sāka kotēt Helsinku biržā. 2005. gadā akcijas Krievijas naftas uzņēmumā Severtek tika pārdotas Lukoil.
2011. gadā gāzes bizness Igaunijā tikapārdots Alexela; Beringen polialfaolefīna ražotne Beļģijā pārdota Chevron Phillips Chemical; 50 % kapitāldaļu izooktāna ražotnē Edmontonā pārdota Keyera. 2012. gadā tika panākta vienošanās ar Shell par Polijas degvielas uzpildes staciju tīkla pārdošanu. 2014. gadā tika pārdoti uzņēmuma galvenie kuģi, un kuģniecības pārvaldīšanas funkcijas kā ārpakalpojums nodots OSM Ship Management Finland Oy. Tika veikta Neste Oil reorganizācija: ražošanas un loģistikas funkcijas apvienotas biznesa nodaļā Oil Products and Renewable Products, mazumtirdzniecība atdalīta kā nodaļa Oil Retail.
Neste
2015. gada 1. aprīlī akcionāru sanāksmē tika nolemts uzņēmuma nosaukumu jūnijā mainīt uz Neste. 2015. gadā Kilpilahti elektrosadales tīkls tika pārdots investīciju fondam InfraVia European Fund II. 2016. gada 16. martā Neste ar Francijas uzņēmumu Veolia un Austrijas Borealis vienojās Kilpilahti, Porvo kopīgi būvēt termoelektrostaciju, kurā Neste piedalītos ar 40 %. 2017. gadā tika atpirktas Neste Jacobs 40 % kapitāldaļas, un uzņēmums pārdēvēts par Neste Engineering Solutions. 2019. gadā, ieguldot 1,4 miljardus eiro, Singapūrā sākas ražotnes paplašināšanas projekta realizācija, lai ražotu aviācijas degvielu un citus produktus no atjaunīgajiem resursiem. 2019. gadā Neste degvielas mazumtirdzniecības biznesu Krievijā pārdeva uzņēmumam Tatneft.
2019. gadā Neste un Nīderlandes ķīmiskās rūpniecības uzņēmums LyondellBasell paziņoja par bioloģiski bāzētas plastmasas komerciālu ražošanu no atjaunīgajiem materiāliem. 2020. gadā Neste, Vācijas Covestro un Borealis uzsāka līdzīgu sadarbību polikarbonāta plastmasas ražošanā. Sadarbības ietvaros Neste ražotu ogļūdeņražus no atjaunīgajiem resursiem kā izejvielu, lai Borealis ražotu fenolu. Fenolu izmantotu Covestro, lai ražotu polikarbonāta plastmasu, ko galvenokārt izmantotu automašīnu starmešiem un logu pārklājumiem.
2020. gada martā Neste veica ieguldījumu Vācijas uzņēmumā Sunfire, kas attīsta augstas temperatūras elektrolīzes tehnoloģiju. 2020. gada septembrī tika pārdoti Zviedrijas bitumena ražotāja Nynas AB 49,99 % kapitāldaļu uzņēmumam Bitumina Industries. 2020. gada septembrī Neste sāka sadarbības sarunas par naftas pārstrādes rūpnīcas Nāntali slēgšanu, jo pasaulē samazinājās pieprasījums pēc fosilā kurināmā un vienlaikus palielinājās jaudas pārpalikums. Pārstrādes rūpnīcu bija plānots slēgt līdz 2021. gada marta beigām. Uzņēmuma mērķis bija saglabāt Nāntali savu termināli un ostas darbību, bet Porvo koncentrēt pārstrādes uzņēmumus. 3. novembrī tika paziņots, ka Neste no ASV uzņēmuma Bunge Limited iegādāsies atjaunīgo materiālu pārstrādes rūpnīcu Bunge Loders Croklaan Roterdamā; darījums pabeigts 2021. gada 2. martā.
2021. gada 2. martā tika pabeigta Bunge Loders Croklaan pārstrādes rūpnīcas iegāde Roterdamā, Nīderlandē. 15. martā tika paziņots, ka Neste jaunā pasaules mēroga atjaunīgo produktu rūpnīca tika būvēta Roterdamā. 20. maijā tika paziņots, ka Neste sadarbosies ar Mitsui Chemicals un Toyota Tsusho, lai Japānā ražotu atjaunīgo plastmasu un ķīmiskās vielas no 100 % bioloģiski bāzētiem hidrokarbonātiem. 7. septembrī Neste paziņoja, ka iegādāties uzņēmumu Agri Trading, kas ir viens no lielākajiem neatkarīgajiem atjaunīgo atkritumu un atlieku tauku un eļļas tirgotājiem ASV; darījums pabeigts 2. novembrī. 4. oktobrī Neste vienojās pārdot savu pamateļļas biznesu ASV uzņēmumam Chevron Corporation. Tika parakstīta arī vienošanās par iziešanu no pamateļļas kopuzņēmuma ar Bahrain Petroleum Company un Nogaholding. 20. oktobrī Neste vienojās par kopuzņēmuma veidošanu ar Beļģijas plastmasas ražotāju Ravago par ķīmisko vielu atkārtotas pārstrādes rūpnīcas izveidošanu Nīderlandē.
2022. gada 1. martā Neste vienojās par kopuzņēmuma veidošanu ar ASV uzņēmumu Marathon Petroleum, lai ražotu dīzeļdegvielu no atjaunīgajiem materiāliem martinesā, Kalifornijā.
Uzņēmuma struktūra
Neste bizness ir sadalīts trīs daļās: Atjaunīgie produkti, Naftas produkti, Mārketings un pakalpojumi, Citi. Atjaunīgo produktu nodaļa ir sadalīta: Atjaunīgā aviācija, Atjaunīgie polimēri un ķīmija, Atjaunīgais ceļa transports.
Naftas produkti un atjaunīgie resursi
Uzņēmums apgādā savas pārstrādes rūpnīcas ar jēlnaftu, atjaunīgajiem resursiem un citiem materiāliem.
Pārstrādes rūpnīcas ražo plaša spektra naftas produktus. Neste Oil izstrādājusi un ražo NExBTL biodīzeli un aviācijas degvielu. Uzņēmumam ir naftas pārstrādes rūpnīcas Porvo un Nāntali. Porvo ražo 12,5 miljonus tonnas naftas izstrādājumu gadā. Nāntali rūpnīca ražo 3 miljonus tonnas gadā.
2010. gadā Singapūrā tika atklāta biodīzeļa NExBTL rūpnīca, kurā par izejvielu tiek izmantota galvenokārt palmu eļļa. Tā ražo 800 000 tonnas gadā.
2011. gadā Roterdamā tika atklāta biodīzeļa rūpnīca. Tā ražo 800 000 tonnas gadā.
2011. gadā Neste Oil (45 %), Bahreinas BAPCO (27,5 %) un OGHC (27,5 %) izveidoja kopuzņēmumu Bahreinā, kas ražo ļoti augstas viskozitātes eļļu VHVI, kuru Neste tirgo ar zīmolu NEXBASE.
Naftas produktu mazumtirdzniecība
Uzņēmumam ir lielākais degvielas uzpildes staciju tīkls Somijā. Degvielas uzpildes stacijas atrodas arī Baltijas valstīs un Krievijā (Sanktpēterburgas apkaimē). Liela daļa staciju ir automātiskās (Baltijas valstīs tādas ir visas). Agrāk 105 automātiskās Neste Oil stacijas atradās arī Polijā, bet tās 2013. gada aprīlī tika pārdotas Nīderlandes / Lielbritānijas naftas un gāzes ieguves, pārstrādes un tās produktu pārdošanas uzņēmumam Royal Dutch Shell.
Neste Shipping
Neste Oil 100 % pieder uzņēmums Neste Shipping Oy, kas specializējies jēlnaftas, naftas produktu un ķīmisko vielu transportēšanā. 2012. gadā flote sastāvēja no 22 tankkuģiem. Neste Shipping kuģi ir pastiprināti pret ledus iedarbību un ir ar dubultu dibenu.
Neste Latvijā
Latvijā Neste pārstāv SIA Neste Latvija, kuras īpašnieks ir Nīderlandē reģistrēts uzņēmums Neste Affiliate B.V. Uzņēmums nodarbojas ar naftas produktu vairumtirdzniecību, mazumtirdzniecību un auto ķīmijas tirdzniecību, kā arī ar naftas termināla pakalpojumiem Rīgas brīvostā. 2019. gada beigās Latvijā bija 75 Neste automātiskās degvielas uzpildes stacijas.
Vēsture
1990. gadā Neste Oy un Latvijas valsts naftas produktu apgādes uzņēmums Latvijas nafta dibināja kopuzņēmumu Latvian Traffic Service. Pirmo degvielas uzpildes staciju ar Neste zīmolu uzņēmums Latvijā atvēra 1991. gada decembrī. 1993. gadā tika dibināts meitas uzņēmums SIA Neste Oil Latvia. 1995. gadā dibināts meitas uzņēmums SIA Neste Oil Terminal Riga. 1997. gadā Neste Rīgā atklāja Latvijā pirmo automātisko degvielas uzpildes staciju A24. 1998. gadā SIA Neste Oil Latvia tika pārdēvēts par SIA Neste Latvija, tajā apvienojot visus Neste Oy meitas uzņēmumus Latvijā, kuri tika likvidēti. Uzņēmuma vienīgais īpašnieks bija Nīderlandē reģistrētsuzņēmums Neste Oil Finance B.V. 1998. gadā dibināts meitas uzņēmums SIA Sašķidrinātā naftas gāze, kas nodarbojās ar sašķidrinātās gāzes tirdzniecību. 1998. gadā Rīgas brīvostas teritorijā tika atklāts Neste Oil Terminal Riga naftas produktu terminālis.
2001. gadā visas Neste degvielas uzpildes stacijas Latvijā pamazām pārveidoja par automātiskajām. 2007. gadā Neste Oil aviācijas degvielas uzpildes biznesu Starptautiskajā lidostā "Rīga" pārdeva Latvija Statoil. 2008. gadā SIA Sašķidrinātā naftas gāze tika pārdots SIA Latvijas propāna gāze, kas piederēja Šveices uzņēmumam Massonyx LTD.
2012. gadā tika veikta degvielas uzpildes staciju pārbūve sakarā ar zīmola maiņu no Neste uz Neste Oil. 2015. gada aprīlī Latvijā bija 64 Neste Oil automātiskās degvielas uzpildes stacijas, no kurām 25 atradās Rīgā. 2016. gada pavasarī notika zīmola maiņa no Neste Oil uz Neste. 2018. gadā Neste Latvijā mazumtirdzniecībā sāka piedāvāt dīzeļdegvielu Neste MY, kas ražota no 100 % atjaunīgajiem resursiem.
Ņūorleāna
Ņūorleāna, arī Jaunorleāna (en, ; fr, — ‘Jaunā Orleāna’), ir pilsēta Amerikas Savienoto Valstu dienvidos, nozīmīga ASV ostas pilsēta un lielākā pilsēta Luiziānas štatā. Pilsēta vienlaicīgi veido arī Orleānas pagastu (Orleans parish), kas ir daļa no Luiziānas štata administratīvā iedalījuma. Ņuorleāna atrodas Luiziānas štata dienvidaustrumos Misisipi upes deltā, aptuveni 175 km no Misisipi ietekas Meksikas līcī. 2017. gadā Ņūorleānā dzīvoja gandrīz 391 tukstoši iedzīvotāju, bet pirms 2005. gada postošās viesuļvētras “Katrīna” iedzīvotāju skaits bija lielāks, gandrīz pusmiljons iedzīvotāju. Daļa no pilsētas atrodas zem jūras līmeņa, tāpēc dambja pārrāvums viesuļvētras “Katrīna” laikā vēl vairāk veicināja postījumus pilsētā.
Ņūorleāna ir nozīmīgs finanšu un tirdzniecības centrs Amerikas Savienoto Valstu dienvidos. Ņūorleānas osta ir viena no lielākajām ostām Amerikas Savienotajās Valstīs. Pilsētā nav starptautiskās lidostas, bet to apkalpo Luisa Ārmstronga starptautiskā lidosta, kas atrodas piepilsētā Kennerā, aptuveni 19 km uz rietumiem no Ņūorleānas centra. Ņuorleāna ir nozīmīgs transporta mezgls. Pilsētā darbojas vairākas naftas pārstrādes rūpnīcas, attīstīta arī pārtikas rūpniecība, tekstilrūpniecība, mašīnbūve, kuģubūve, aviācijas rūpniecība un krāsainā metalurģija. Nozīmīgs medicīnas un tūrisma centrs.
The Beach Boys
Diskogrāfija
• Surfin' Safari (1962)
• Surfin' USA (1963)
• Surfer Girl (1963)
• Little Deuce Coupe (1963)
• Shut Down Volume 2 (1964)
• All Summer Long (1964)
• The Beach Boys' Christmas Album (1964)
• Today! (1965)
• Summer Days (And Summer Nights!!) (1965)
• Beach Boys' Party! (1965)
• Pet Sounds (1966)
• Smiley Smile (1967)
• Wild Honey (1967)
• Friends (1968)
• 20/20 (1969)
• Sunflower (1970)
• Carl and the Passions – "So Tough" (1972)
• Holland (1973)
• 15 Big Ones (1976)
• Love You (1977)
• M.I.U. Album (1978)
• L.A. (Light Album) (1979)
• Keepin' the Summer Alive (1980)
• The Beach Boys (1985)
• Still Cruisin' (1989)
• Summer in Paradise (1992)
• Stars and Stripes Vol. 1 (1996)
• The Smile Sessions (2011)
• That's Why God Made the Radio (2012)
Liekne
Liekne var būt:
Voldemārs Zāmuēls
Voldemārs Roberts Zāmuels (citos avotos Zāmuēls vai Zamuēls;  — ) bija Latvijas sabiedriski politiskais darbinieks, jurists, Latvijas Senāta senators. Viens no Latviešu strēlnieku pulku veidotājiem, Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes priekšsēdētājs (1917—1918), Latvijas Ministru prezidents (1924). Parakstījis 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memorandu, miris trimdā.
Izglītība un Pirmais pasaules karš
Dzimis Dzērbenē Dzērbenes pagasta Baznīckrogā kroga rentnieka ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā, 1890. gadā absolvēja Rīgas Nikolaja ģimnāziju. 1902. gadā ieguvis jurista diplomu Tartu Universitātē. Studiju gados uzņemts latviešu studentu korporācijā Lettonia. 1905. gada revolūcijas laikā iesaistījies politikā. V. Zāmuēls kļuva par latviešu pilsoniskās kadetu partijas biedru, 1907. gadā kļuva par vienu no šīs organizācijas vadītājiem. Kopā ar juristu Frici Albertu 1906. gadā sācis izdot dienas avīzi "Latvija". Viņi bijuši pirmie šī laikraksta redaktori. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā Zāmuēls bija Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas dalībnieks.
Latvijas neatkarības veidošana
1917. gadā Zāmuēlu ievēlēja par Vidzemes Pagaidu Zemes padomes locekli, viņš iesaistījās Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes izveidē un darbībā, dibināšanas sanāksmē 1917. gada novembrī Zāmuēls kļuva par padomes valdes priekšsēdētāju.
Politiskā darbība
1919. gadā kļuva par Latvijas Senāta pirmo virsprokuroru. 1920. gadā V. Zāmuēls tika ievēlēts Satversmes sapulcē no Demokrātu savienības saraksta. Darbojās agrārlietu, ārlietu, centrālajā zemes ierīcības, lūgumu un sūdzību un organizācijas komisijās, kā arī Lāčplēša Kara ordeņa domē. 1921. gadā mainījis partijisko piederību un pievienojies Latvijas Tautas partijai. No 1921. gada jūnija līdz 1922. gada jūlijam bija zemkopības ministrs Meierovica 1. valdībā.
Ministru Prezidents
Pēc Z. A. Meierovica valdības demisijas Zāmuēlam uzticēja veidot jauno valdību. Zāmuēla Ministru kabinets tika sastādīta nepilnu divu nedēļu laikā, un Saeima to apstiprināja ar 54 balsīm par, 19 pret un 17 deputātiem atturoties. Valdībā Zāmuēls sākotnēji pildīja ne vien Ministru prezidenta, bet arī tieslietu ministra pienākumus, līdz par ministru kļuva Jūlijs Arājs. Valdības veidošanā piedalījās vairāki LSDSP biedri — Fēlikss Cielēns, Ansis Buševics un Ansis Rudevics —, kas gan paši tajā neietilpa. Tā bija pirmā valdība Latvijas vēsturē, kurā nebija neviena Latviešu zemnieku savienības pārstāvja.
Galvenais jaunās valdības uzdevums bija Latvijas finanšu sistēmas nostiprināšana. Kabinets sagatavoja izsludināto Valsts budžeta likumu, kas paredzēja, ka valsts budžets ir sastādāms vienam gadam. Saimniecības gads sākas 1. aprīlī un beidzas 31. martā. Budžetā uzrādāmi visi valsts ieņēmumi un izdevumi. Zāmuēls un finanšu ministrs Ringolds Kalnings parakstīja Latvijas Hipotēku bankas statūtus. 1924./1925. gada budžeta izstrādāšana, apspriešana un apstiprināšana Saeimā ilga vairāk nekā mēnesi (no līdz ). Budžetu pēdējā lasījumā atbalstīja visi klātesošie deputāti. tika apstiprināts preses likums, kas nodrošināja plašu preses brīvību valstī.
notikušajā valdības sēdē Zāmuēls ziņoja, ka koalīcijas frakciju apspriedēs ir noskaidrots, ka tās vairs valdību pilnā mērā neatbalsta un Zāmuēla kabinetam vairs nav vairākuma Saeimā. Kabinets vienbalsīgi, iekšlietu ministra biedram Antonam Dzenim atturoties, nobalsoja par demisiju. Pēc laikabiedra Frīdriha Vesmaņa domām, bija trīs galvenie demisijas iemesli: pirmkārt, opozīcijas cīņa pret valdību un preses izmantošana, otrkārt, koalīcijas iekšējās nesaskaņas (galvenokārt, latgaliešu deputātu A. Dzeņa un F. Trasuna prasības Latgales vajadzībām) un treškārt, sociāldemokrātu pēdējā brīdī virzītās prasības.
1925. gada decembrī Zāmuēlam tika uzticēts veidot pirmo valdību pēc 2. Saeimas vēlēšanām, taču tā netika apstiprināta. Tā vietā par Ministru prezidentu kļuva Kārlis Ulmanis. Pēc Valsts prezidenta Jāņa Čakstes nāves tika rīkotas prezidenta vēlēšanas, kurās piedalījās arī Zāmuēls. Kopš tā laika Zāmuēls vairs politikā neiesaistījās.
Mūža nogale
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur mira Rāvensburgas slimnīcā Francijas okupācijas zonā.
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 70 kg sievietēm
'''Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs sievietēm svara kategorijā līdz 70 kg''' notika 13. augustā. Olimpisko zeltu izcīnīja Japānas džudiste Masaje Ueno.
Brieži (nozīmju atdalīšana)
Brieži var būt:
Vladimirs Babičevs
Vladimirs Babičevs (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas futbolists, pussargs. Strādājis par treneri vairākos Latvijas futbola klubos.
Klubu karjera
Savu karjeru viņš uzsāka jauniešu komandā 9. maijs pie trenera Jura Docenko. 1987. gadā Babičevs pievienojās Liepājas "Zvejnieks" komandai, kuras sastāvā aizvadīja 2 spēles PSRS 2. līgā. 1988. gadā viņš pārgāja uz RAF Jelgava. RAF komandā viņš aizvadīja četras sezonas, spēlēdams dažādās PSRS futbola divīzijās un 1992. gadā Latvijas Virslīgā. 1992. gadā viņš piedalījās RAF pārspēlē ar Skonto FC par Latvijas čempionu titulu un zaudēja 2:3. Nākamajā sezonā viņš pievienojās Skonto.
Skonto klubā Babičevs aizvadīja savas karjeras veiksmīgāko posmu - klubs bija pārliecinoši spēcīgākais Latvijā un Babičevs ātri kļuva par vienu no Skonto līderiem. 1994. gadā viņš kļuva par Latvijas Virslīgas rezultatīvāko spēlētāju ar 14 vārtiem un tika atzīts par sezonas labāko uzbrucēju. 1990. gadu vidū Babičevs sāka spēlēt pussarga pozīcijā un 1997. gadā tika atzīts par sezonas labāko pussargu. 1997. gadā, kad Skonto spēlēja Čempionu līgas kvalifikācijā pret FC Barcelona, Babičevs guva abus vārtus izbraukumā ar 2:3 zaudētajā spēlē.
1999. gadā Babičevs aizvadīja samērā maz spēļu - gan konkurences, gan savainojumu dēļ. Pirms 2000. gada sezonas viņš kopā ar vēl dažiem spēlētājiem, ar ko klubs nerēķinājās, pārgāja uz Policijas FK. Sezonas vidū Babičevs pievienojās vienīgajam savam ārzemju klubam karjerā - Torpedo-ZIL Krievijā, bet šajā klubā neaizvadīja nevienu spēli. 2001. gadā Babičevs pievienojās FK Rīga, kura sastāvā kļuva par kluba sezonas rezultatīvāko spēlētāju ar pieciem vārtiem, aizvadot vien deviņas spēles. 2003. gadā Babičevs pārgāja uz FK Jūrmala, kura sastāvā aizvadīja savas pēdējās četras sezonas.
Nacionālā izlase
Babičevs izlasē debitēja 1993. gada 2. jūnijā, zaudētā spēlē ar 1:2 pret Ziemeļīriju. 1994. gada 15. novembrī viņš guva pirmos vērtus izlasē, Latvijai visai vājā spēlē pārspējot Lihtenšteinu ar 1:0. Izlases karjerā Babičevs neizcēlās ar tādu rezultativitāti kā klubos - 51 aizvadītā spēlē viņš guva 4 vārtus. Viņa pēdējā spēle izlasē bija 1999. gadā, viesos nospēlējot neizšķirti 2:2 pret Gruziju.
Trenera karjera
Beidzis aktīva spēlētāja karjeru, 2006. gadā Babičevs kļuva par FK Jūrmala galveno treneri. Tomēr sezonas beigās netika izpildīts mērķis - 4. vieta Virslīgā un līgums ar viņu pagarināts netika. 2008. gadā tika paziņots, ka viņš ir kļuvis par JFK Olimps galvenā trenera Mihaila Koņeva palīgu. Pirms tam viņš šajā klubā ieņēma direktora amatu.
2008. gadā Babičevs atgriezās FK Jūrmala galvenā trenera amatā, kurā viņš nostrādāja līdz 2011. gada septembrim.
Eiropas savvaļas ēzelis
Eiropas savvaļas ēzelis (Equus hydruntinus) ir viena no zirgu dzimtas (Equidae) ēzeļu apakšģints (Asinus) sugām.
Eiropas savvaļas ēzelis apdzīvoja Eirāzijas kontinentu vidējā un vēlajā pleistocēnā. Tā atrastie fosilie kauli tiek datēti kā 300 000 gadus veci. Eiropas savvaļas ēzelis izzuda holocēna periodā. Vēlajā pleistocēna periodā tas apdzīvoja plašas teritorijas Eiropā, īpaši daudz ēzeļu bija Vidusjūras baseina zemēs. Par to liecina fosilie izrakumi Sicīlijā, Turcijā, Spānijā, Francijā un Portugālē. Uz austrumiem fosilie atradumi ir bijuši līdz Volgai un Irānai. Ziemeļos fosilie atradumi sasniedz Ziemeļu jūru un Vāciju.
Ģenētiski Eiropas savvaļas ēzelis ir bijis ļoti tuvs Āzijas savvaļas ēzelim, bet tiem ir atšķirīgi dzerokļu zobi, un Eiropas savvaļas ēzeļiem bija relatīvi īsas nāsis.
Paula Selinga
Paula Selinga (ro; dzimusi Rumānijā) ir rumāņu popmūziķe. Ir dziedājusi duetā kopā ar Albano. Ir izdevusi 13 studijas albumus, saņēmusi vairākus nacionāla mēroga apbalvojumus. Ir pabeigusi žurnālistu skolu.
Viņa kopā ar Ovidiu Černevcjanu pārstāvēja Rumāniju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "Playing With Fire". Savā pusfinālā viņi ieņēma 4. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā tika ieņemta 3. vieta. Selinga kopā ar Černevcjanu pārstāvēja Rumāniju arī 2014. gada Eirovīzijā, šoreiz ar dziesmu Miracle tika ieņemta 12. vieta finālā.
AubieSat-1
AubieSat-1 ir ASV studentu būvēts pavadonis, kas paredzēts jonosfēras pētījumiem. Kosmiskais aparāts palaists 2011. gada oktobrī. Kosmisko aparātu izgatavoja Oburnas Universitātes studenti.