cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baba Vanga
20. gadsimta 70. gadu beigās un 80. gados viņa kļuva plaši pazīstama Austrumeiropā ar savu gaišredzību un pareģošanu, miljoniem cilvēku uzskatīja, ka viņai piemīt paranormālas spējas.
Alansona
Alansona (fr,, nrf) ir komūna un pilsēta Francijas ziemeļrietumos, Normandijas reģionā. Tas ir Ornas departamenta administratīvais centrs. 2019. gadā Alansonā dzīvoja 25,9 tūkstoši iedzīvotāju. Atrodas 173 km uz rietumiem no Parīzes.
Cielaviņa (dziesma)
"Cielaviņa" ir Raimonda Paula dziesma ar Leona Brieža vārdiem.
2018. gadā "Cielaviņa" ieguva 34. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Surveyor 1
Surveyor 1 bija ASV NASA programmas Surveyor pirmais Mēness nolaižamais aparāts. Palaists 1966. gada maijā. Tas nolaidās Vētru okeānā, un ASV kļuva par otro valsti, kas nosēdinājusi kosmisko aparātu uz ārpuszemes objekta (četrus mēnešus pēc tam, kad uz Mēness nolaidās PSRS zonde Luna-9). Projektu vadīja Reaktīvās kustības laboratorija.
Surveyor 1 nebija apgādāts ar zinātniskajiem instrumentiem, tam bija vienīgi televīzijas kamera.
Surveyor 1 tika palaists 14:41:01 UTC ar nesējraķeti Atlas LV-3C Centaur-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-36A tiešā trajektorijā uz Mēnesi.
2. jūnijā tas sasniedza Mēnesi. 3,4 m no virsmas tika izslēgts bremzēšanas dzinējs. Nolaižamais aparāts nosēdās Vētru okeānā 06:17:36 UTC vietā ar koordinātēm. Līdz 14. jūlijam Surveyor 1 uz Zemi pārraidīja televīzijas datus. Divu nedēļu pārtraukums bija no 14. jūnija līdz 7. jūlijam Mēness nakts laikā, kad bija elektroenerģijas deficīts. Pēc tam, ar vairākiem pārtraukumiem Mēness nakts dēļ, tika pārraidīti tikai sensoru dati (temperatūra, telemetrija u.c.). 1967. gada 7. janvārī sakari ar kosmisko aparātu zuda.
Uz zemi tika pārraidīti televīzijas kadri.
Akmeņu čipste
Akmeņu čipste (Anthus petrosus) ir cielavu dzimtas (Motacillidae) dziedātājputns. Tai ir 2 pasugas. Ligzdo Eiropas arktiskās un mērenās joslas jūru piekrastēs. Nominālās pasugas populācijas galvenokārt ir nometnieki, bet Skandināvijas pasugas populācijas ir gājputni. Ziemo Baltijas jūras dienvidu un Rietumeiropas rietumu piekrastēs. Daļa populācijas ziemo Marokas krastos. Daži īpatņi ieklejo Kanāriju salās vai Svalbāras arhipelāgā.
Izplatība
Akmeņu čipste ligzdo Īrijas, Lielbritānijas, Francijas un Skandināvijas jūras piekrastēs, areālam plešoties uz ziemeļaustrumiem līdz Kolas pussalai. Ligzdo arī Baltijas jūras Zviedrijas un Somijas piekrastēs, nelielā skaitā arī Igaunijā. Ziemo Rietumeiropas piekrastēs, mazākā skaitā Baltijas jūras rietumu un dienvidu krastos.
Latvijā
Akmeņu čipste pirmo reizi Latvijā konstatēta 1962. gada septembrī, kad viens jaunais putns tika iegūts Engures ezerā. Nākamais akmeņu čipstes novērojums bija tikai 1990. gada oktobrī. Iespējams, ka 1980. gados tā netika pamanīta novērotāju pieredzes trūkuma dēļ. Kopš 1990. gada akmeņu čipste Latvijā zināma kā samērā reta, bet regulāra caurceļotāja pavasarī un rudenī, kā arī reta ziemotāja.
Pastāv arī iespēja, ka suga pēdējos gadu desmitos ir izplatījusies austrumu virzienā, un mūsdienās Baltijas jūras austrumu piekrastē sastopama biežāk nekā 20. gadsimta sākumā un vidū. Dominē novērojumi jūras piekrastē (ostās, pie moliem, akmeņainās piekrastēs).
Novērota arī Kaņiera un Liepājas ezerā, kā arī Skrundas zivju dīķos. Šobrīd zināms arī viens ticams ligzdošanas gadījums: 2004. gada jūnijā akmeņu čipste ar barību knābī novērota Ventspils ostas dienvidu mola galā. Zināmi arī diezgan daudzi novērojumi ziemas mēnešos, vairākums no tiem Liepājā. Latvijā sastopama Skandināvijā ligzdojošā pasuga Anthus petrosus littoralis.
Izskats un īpašības
Akmeņu čipste ir neliels, plecīgs dziedātājputns ar tumšām kājām un tumšu, garu knābi (tumšāks kā citām čipstēm). Ap tumši brūnajām acīm gaišs gredzens. Ķermeņa garums 15,5—17 cm, svars 18—32,5 g. Lielākie īpatņi mājo Somijā.
Apspalvojums pelēkbrūni vai pelēkzaļi raibumots, mugura vienmērīgāka un tumšāka, pavēders gaišāka, krūtis izteikti raibumotas. Abi dzimumi izskatās vienādi, tikai tēviņam ir nedaudz košāks, kontrastaināks apspalvojums. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem īpatņiem, lai gan mēdz būt kopumā brūnāki un uz muguras raibumotāki.
Līdzīgās sugas
Akmeņu čipstei ļoti līdzīga ir pļavas čipste, īpaši viegli ir sajaukt jaunos putnus. Akmeņu čipste ir nedaudz lielāka, tās apspalvojuma krāsa uz muguras vienmērīgāk pelēka, raibumojums mazāk izteikts. Arī tās knābis ir garāks, acu gredzeni gaišāki. Tumšās astes malējās spalvas gaiši pelēkas. Vasaras periodā akmeņu čipstes kājas ir gandrīz melnas, kas ir viena no pamanāmākajām atšķirībām. Ziemas periodā tās kļūst tumši brūnas. Otra ļoti līdzīga suga akmeņu čipstei ir ūdeņu čipste. Ziemas periodā tās ir grūti atšķiramas, bet ūdeņu čipstei ir labi pamanāmas uzacis un pelēkāka mugura. Tā ir arī daudz piesardzīgāka neka akmeņu čipste.
Spalvu maiņa
Akmeņu čipste visu apspalvojumu maina laikā no augusta līdz septembrim. Šajā laikā daļēji apspalvojumu (spārnu lidspalvas, daļēji uz ķermeņa) maina arī jaunie putni, kļūstot ļoti līdzīgi pieaugušajiem. No janvāra beigām līdz marta sākumam akmeņu čipstēm ir daļēja apspalvojuma (spārnu lidspalvas, reizēm arī astes, daļēji ķermeņa) maiņa.
Uzvedība
Akmeņu čipste mājo smilšainajās un akmeņainajās jūras piekrastēs, zemāk par 100 m virs jūras līmeņa. Ziemas periodā un migrācijas laikā reizēm ieklejo dziļāk iekšzemē. Migrācija notiek dienas laikā.
Akmeņu čipste ligzdošanas sezonā ir teritoriāla, bet areālā, kur tā ir nometniece, visu gadu. Tēviņš reizēm dodas kaimiņam palīgā padzīt tā teritorijas robežu pārkāpēju. Šāda uzvedība ir zināma vēl tikai vijolniekkrabjiem (Uca). Migrējošie putni ziemas periodā kļūst draudzīgāki un veido lielākus vai mazākus barus.
Barība
Barojas galvenokārt ar nelieliem bezmugurkaulniekiem (gliemežiem, tārpiem, kukaiņiem, sīkām zivtiņām, nelieliem krabjiem un citiem vēžveidīgajiem), uzlasa arī dažādas sēkliņas.
Ligzdošana
Akmeņu čipste parasti veido monogāmus pārus, lai gan Skandināvijas pasugas tēviņiem var būt vairākas mātītes. Ligzdošanas sezona, atkarībā no izplatības areāla, ilgst no marta vidus līdz augustam. Ligzdu būvē mātīte kādā klints vai zemes iedobē, paslēptu zem akmeņiem vai lielāka augu cera. Ligzda ir masīva, kausveida, vīta no sausas zāles, lapām, sūnām un jūraszālēm, no iekšpuses izklāta ar smalkāku materiālu, piemēram, ar dzīvnieku vilnu.
Dējumā ir 3—6 baltas vai pelēkas olas ar brūniem raibumiņiem. Perē tikai mātīte, inkubācijas periods ilgst 13—14 dienas. Kamēr mātīte perē, tāviņš apsargā ligzdošanas teritoriju. Par putnēniem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido apmēram 13—15 dienu vecumā, bet neatkarīgi tie kļūst pēc papildu 2 nedēļām. Sezonā var būt divi dējumi.
Sistemātika
Akmeņu čipstei ir 2 pasugas:
2023.—2024. gada UEFA Eiropas līgas sezona
2023.—2024. gada UEFA Eiropas līgas sezona būs Eiropas futbola klubu otro nozīmīgāko sacensību 53. sezona un 15. sezona ar UEFA Eiropas līgas nosaukumu. To organizē UEFA. Sezona sāksies ar kvalifikācijas spēlēm 2023. gada 10. augustā. Kvalifikācijas spēles notiks līdz 31. augustam. Grupu turnīrs sāksies. Sezona noslēgsies ar finālu Aviva stadionā Dublinā, Īrijā. Lai pieskaņotu kvalifikācijas kārtu nosaukumus ar Čempionu līgu un UEFA Eiropas konferences līgu sezona sākas ar 3. kvalifikācijas kārtu.
Turnīra uzvarētāji automātiski kvalificēsies 2024.—2025. gada UEFA Čempionu līgas grupu turnīram, kā arī iegūs tiesības spēlēt 2024. gada UEFA Superkausā pret 2023.–2024. gada UEFA Čempionu līgas uzvarētājiem.
3. kvalifikācijas kārta
3. kvalifikācijas kārtas izloze notika. Pirmās spēles notika 10. augustā, bet atbildes spēles bija 17. augustā. Uzvarētāji kvalificējās izslēgšanas (play-off) kārtai, bet zaudētāji sezonu turpina UEFA Eiropas konferences līgas kvalifikācijas izslēgšanas kārtā.
Izslēgšanas kārta
Izslēgšanas kārtas (play-off) izloze notika. Pirmās spēles notiks 24. augustā, bet atbildes spēles 31. augustā. Uzvarētāji kvalificēsies Eiropas līgas grupu turnīram, bet zaudētāji sezonu turpinās UEFA Eiropas konferences līgas grupu turnīrā.
Čārlzs Plenks
Čārlzs Plenks (en; dzimis, miris ) bija britu šaha problēmists, viens no angļu skolas pamatlicējiem.
1880. gadā beidzis Kembridžas Universitāti un vairākus gadus strādājis par matemātikas skolotāju. Tēva ietekmē mainījis profesiju un pēc studijām Sv. Tomasa hospitālī 1892. gadā kļuvis par mediķi, vispirms par ķirurgu, vēlāk pārkvalificējies par psihiatru. No 1896. gada līdz mūža galam bijis Karaliskās Medicīnas un Psihiatrijas asociācijas loceklis.
Šaha kompozīcija
Kopš 1880. gada publicējis vairāk nekā 300 dažādu žanru šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus.
Uzdevuma piemērs
Uzdevuma risinājums:
Kjūrpaipas botāniskais dārzs
Kjūrpaipas botāniskais dārzs (franču Jardin botanique de Curepipe) ir botāniskais dārzs, kas atrodas Maurīcijā. Tas ir otrs lielākais šīs salu valsts botāniskais dārzs, un tajā aplūkojamas arī vairākas apdraudētas augu sugas, ieskaitot pasaulē retāko palmu sugu,— Hyophorbe amaricaulis jeb vientuļo palmu.
1980. gadu vidū dārzu pārdēvēja Maurīcijas pirmā premjerministra vārdā par Sera Sīvusagura Ramgulama botānisko dārzu. Šāds pats nosaukums ir Pamplemuses botāniskajam dārzam. Kjūrpaipas dārzs ir izteikti mazāks, un klimats tā apkārtnē ir vēsāks.
Vēsture un kolekcija
Dārzu atklāja 1870. gadā. Tā sākotnējais mērķis bija kultivēt augus, kurus būtu grūtāk aklimatizēt Maurīcijas piekrastes reģionos ar augstāku temperatūru. Dārzā bija bagāta svešzemju dekoratīvo augu kolekcija un virkne ievesto augļu koku.
Mūsdienās Kjūrpaipas dārzā sastopamas vairākas retas un aizsargājamas Maurīcijas sugas, kā latānijas, pudeļpalma un citas palmu rindas sugas, tambalakokve, vairākas vietējo pandānu jeb "vacoas" pārstāves un citi augi.
Šādi botānisko dārzu apraksta Džeralds Darels: "Kjūrpaipas botāniskā dārza skaistajā plašumā, palmas parādīja, kas tās īsti ir. Te auga slaidās, elegantās orkānpalmas, karaļpalmas, kuru stumbri atgādina Akropoles kolonnas, slavenās coco de Mer palmas no Seišeļu salām un, visbeidzot,— pudeļpalmas, kas uz vietas iekaroja manu sirdi."
Pasaules retākā palma
Kjūrpaipas botāniskajā dārzā radis patvērumu pēdējais palmas Hyophorbes amaricaulis pārstāvis. Aptuveni 12 metrus augsto palmu ieskauj žogs. Laiku pa laikam izplaukst krēmaini balti ziedi, taču centieni panākt pašapputeksnēšanos un dīgtspēju atvašu rašanos nav bijuši sekmīgi.
Volodimirs Komanovs
Volodimirs Komanovs (uk; dzimis, miris ) bija Ukrainas inženieris, tehnisko zinātņu kandidāts. Viņš ir bijis Konstruktoru biroja Južnoje raķešu kosmiskā novirziena galvenais konstruktors, Sea Launch programmas Ukrainas puses direktors.
1960. gadā viņš absolvēja Dņepropetrovskas Valsts universitāti mehānikas inženiera specialitātē. Pēc tam Komanovs sāka strādāt konstruktoru birojā OKB-586 (tagad Konstruktoru birojs Južnoje) par inženieri. 1966. gadā viņš kļuva par vadošo konstruktoru. 1986. gadā Komanovs kļuva par raķešu kosmiskā novirziena galveno konstruktoru. Volodimirs Komanovs piedalījās jaunu metožu un telemetrijas mērījumu izstrādē, palaižot šahtās bāzētās raķetes. Viņš veica kosmisko raķešu kompleksu Ciklon-2, Ciklon-3, Zenit-2, Energija — Buran izstrādes, eksperimentālās pilnveidošanas, lidojumu izmēģinājumu un nodošanu ekspluatācijā tehnisko vadību.
1996. gadā Komanovu iecēla par Konstruktoru biroja Južnoje galvenā konstruktora vietnieku Sea Launch programmā. Viņš nodrošināja sauszemes raķešu kompleksa Zenit-2 pielāgošanu jūras apstākļiem (Zenit-3SL). Viņš bija KB Južnoje pārstāvis starptautiskā uzņēmuma Sea Launch vadības grupā. Viņš vadīja Zenit sasaistīšanas darbus ar dzinēju bloku un kosmiskajiem aparātiem.
Džastins Beilovs
Džastins Beilovs (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Beilovs pārstāv Eredivisie komandu Feyenoord.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā.
Sasniegumi
Feyenoord
Hella Vuolijoki
Hella Marija Vuolijoki (fi; dzimusi Ella Marija Murika (et), mirusi ) bija igauņu izcelsmes somu rakstniece, ievērojama dramaturģe, vislabāk zināma kā drāmu cikla "Niskavuori" (Niskavuori) autore. Viņa bija arī veiksmīga uzņēmēja un politiska persona. Draudzējās ar Bertoltu Brehtu un Maksimu Gorkiju. Bijušais Somijas ārlietu ministrs un parlamenta loceklis Erkki Sakari Tuomioja (dzimis 1946. gada 1. jūlijā) ir viņas mazdēls.
Biogrāfija
Ella Murika ir dzimusi Tāgeperas pagastā Igaunijā. Viņas tēvs Ernsts Muriks bija skolotājs un grāmatu veikala īpašnieks, bet māte Kadri Kogamēgi — lauksaimnieka meita. Mājās ģimene runāja vācu un igauņu valodā. Ella ieguva vidējo izglītību Tartu un turpināja studijas Helsinku universitātē, ko pabeidza 1908. gadā. Jau skolas laikā viņas dažādus rakstus publicēja Igaunijas periodika. 1907. gadā viņa apprecējās ar Somijas parlamenta deputātu Sulo Vuolijoki (Sulo Wuolijoki; 1881-1957) un pieņēma Somijas pilsonību. Viņu laulība tika oficiāli šķirta 1924. gadā.
1910. gadā viņa sāka strādāt par direktori kokmateriālu uzņēmumā Carelia Timber co un no 1923. līdz 1931. gadam — uzņēmumā Aunuksen puuliike. Pēc Somijas pilsoņu kara (1918. gads) Vuolijoki savrupmāja Marlebekā (Marlebäck) Somijas dienvidos kļuva par kreiso intelektuāļu un politiķu tikšanās vietu. No 1931. līdz 1938. gadam viņa bija naftas uzņēmuma Suomen nafta valdes priekšsēdētāja.
Vuolijoki pirmo rakstu igauņu valodā lugu "Bērnu nams" (Talulapsed, 1912) bija iecerēts iestudēt teātrī, bet izrādes bija aizliegtas ar cara rīkojumu. Tai sekoja vairākas citas lugas ar politisku noskaņojumu, tai skaitā "Ministri un komunisti" (Ministeri ja kommunisti, 1933) un "Likums un kārtība" (Laki ja järjestys, 1933).
Kad vācu dramaturgs Bertolts Brehts ieradās Somijā 1940. gadā, viņš apmetās rakstnieces savrupmājā Marlebekā. Pēc Vuolijoki uzmetuma Brehts izveidoja savu satīrisko lugu "Lielkungs Puntila un viņa kalps Mati" (Herr Puntila und sein Knecht Matti).
Pavisam Hella Vuolijoki uzrakstījusi 16 lugas. No tām Juurakon Hulda (1937), kas iznāca ar pseidonīmu Juhani Tervapāa, bija ar Amerikas Kinoakadēmijas balvu apbalvotas romantiskās komēdijas "Lauksaimnieka meita" (1947) pamatā.
Viņas vispazīstamākais darbs ir ģimenes sāga "Niskavuori" (Niskavuoren naiset, Niskavuoren leipä, Niskavuoren nuori emäntä, Niskavuoren Heta un Entäs nyt, Niskavuori). Šī teiksma apraksta vienas saimes lauku mājas dzīvi un tanī norisošos cīņu par varu starp vecajām un jaunajām sieviešu paaudzēm, no 1880. līdz 1940. gadam.
Rakstniece nomira 1954. gada 2. februārī Helsinkos.
Latvijā Vuolijoki lugas "Akmens ligzda" (1958, 1976), "Niskavuori maize" (1964), "Ardievu, Niskavuori!" (1968), "Niskavuori saimnieces jaunība" (1973), "Niskavuori Heta" (1974) iestudējis Pēteris Lūcis Valmieras teātrī.
2011. gadā iznāca somu/amerikāņu filma Hella W Juhas Vuolijoki (Juha Wuolijoki) režijā. Tās sižets liek uzsvaru uz Vuolijoki dzīves periodu starp 1920. un 1940. gadiem un politisko intrigu, kas gandrīz maksāja galvenajai varonei dzīvību. Filmas režisors ir rakstnieces attāls radinieks no sānu līnijas.
Krāšņā eiforbija
Krāšņā eiforbija jeb puansētija (Euphorbia pulcherrima) ir eiforbiju dzimtas suga, kas plaši tiek izmantots kā krāšņumaugs. Tā ir zināma arī kā Ziemassvētku zvaigzne. Ziedēšanas laiks ir no novembra līdz martam. Tās dabiskais izplatības areāls ir Meksika.
Johans fon dem Brēle
Johans fon dem Brēle, saukts Plāters (de; ap 1460—1529) bija Livonijas ordeņa landmaršals (1502—1529) un viens no ievērojamākajiem tālaika Livonijas politiķiem un karavadoņiem.
Dzīvesgājums
Dzimis aptuveni 1460. gadā Brēles Plāteru dzimtā no Vestfālenes, viņa uzņemšanu Vācu ordenī varēja sekmēt viņa radnieciskie sakari, proti, 1306. gadā Alberts Plāters bija Cēsu komturs. 1430. gadā bruņinieks Venemārs Plāters bija Grobiņas fogts, vēlāk Livonijas ordeņa landmaršals. Uzskata, ka ap 1475. gadu Johans fon dem Brēle ieradās Livonijā, bet tikai 1495. gadā kļuva par Karkuzes pils fogtu, kopš tā laika bija arī ordeņa mestra Valtera fon Pletenberga tuvāko līdzgaitnieku iekšējā lokā jeb ordeņa padomē.
Pēc tam, kad Livonijas landtāgā Valmierā 1501. gada janvārī noslēdza aizsardzības un uzbrukšanas savienības līgumu ar Lietuvas dižkunigaitiju, viņu ievēlēja par ordeņa landmaršalu (karaspēka pavēlnieku un mestra padomnieku) ar rezidenci Siguldas pilī.
1502. gada septembrī Johans fon dem Brēle komandēja Livonijas ordeņa kavalēriju kaujā pie Smoļinas ezera netālu no Latgales ziemeļaustrumu robežas, kad apvienotais Livonijas Konfederācijas karaspēks mestra Pletenberga un Rīgas arbibīskapa Mihaela Hildebranda vadībā uzvarēja Maskavijas karaspēku.
Reformācijas laikā viņš palika uzticīga katolicismam. Pēc tam kad 1525. gadā Vācu ordenis Prūsijā tika pārveidots par mantojamu Prūsijas hercogisti ar pēdējo lielmestru luterticīgo Albrehtu Hoencollernu kā hercogu, Plāters pildīja ordeņa mestra pienākumus, pieņemot Tallinas, Harijas un Viruzemes bruņinieku uzticības zvērestu pēc atdalīšanās no Vācu ordeņa Prūsijā.
Nikolajs Lapekins
Nikolajs Lapekins (dzimis, miris ) bija Latvijas pareizticīgās baznīcas garīdznieks un virspriesteris, Svētā Kņaza Vladimira II šķiras ordeņa kavalieris.
Dzīvesgājums
Dzimis Cēsu apriņķa Mazstraupes pagasta "Bangās" zemnieku Mārtiņa un Ievas četru bērnu, no kuriem divi brāļi kļuva par priesteriem, ģimenē. 1916. gadā beidzis Rīgas Garīgo semināru. Pirmā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās uz Rjazaņu Krievijā, kur veicis skolotāja darbu. Šeit iepazinies ar vietējo skolotāju Jevgēniju Novoseļsku, ar kuru nodibinājis ģimeni un kuriem piedzimis dēls Pāvels. 1921. gadā ar ģimeni atgriezies Latvijā, kur 21. augustā Rīgas un visas Latvijas arhibīskaps Jānis viņu iesvētījis par priesteri. 1922. gadā sācis kalpošanu Piltenes Sv. Trijādības baznīcā, kur kalpojis līdz 1927. gadam. 1926. gada 21. oktobrī ievēlēts par Šķilbēnu Dievmātes Piedzimšanas pareizticīgās baznīcas pirmo priesteri. Paralēli darbam bijis ticības mācības skolotājs skolās, bet vēlāk Viļakas iecirkņa prāvests. Šķilbēnu draudzē kalpojis līdz 1939. gada 1. decembrim, kur viņa vadībā tika uzbūvēts dievnams. Vēlāk pārsūtīts darbā uz Balviem, kur vadījis Balvu Dievmātes Aizmigšanas baznīcas draudzi līdz 1944. gadam, kurā Lapekinu ģimeni vācieši deportējuši uz Čehoslovākiju. Tur dzīvojis Jabloņecā pie Nisas un noturējis dievkalpojumus pareizticīgajiem bēgļiem Sv. Annas Romas katoļu baznīcā. No turienes 1945. gadā atgriezies Latvijā pēc padomju armijas ienākšanas. Pēc Otrā pasaules kara uzsācis sagrautās Svētā pravieša Elijas baznīcas atjaunošanu Liepnā, par ko vēlāk, 1948. gada 24. aprīlī saņēmis no Rīgas un visas Latvijas metropolīta Benjamiņa Goda rakstu. 1949. gadā sācis kalpot Viļakas Dievmātes Patvēruma baznīcā. 1949. gada 28. jūlijā ticis represēts un izsūtīts. Izsūtījumu pavadījis Vologdas apgabala Kargopoles nometnē, no kurienes atbrīvots 1955. gada oktobrī. 1955. gadā nozīmēts uz Jēkabpils Svētā Gara baznīcu un Svētā Nikolaja baznīcu, kur kalpojis līdz sava mūža beigām. Viņa kalpošanas laikā baznīcas nenomaksāto lielo nodokļu dēļ draudēja slēgt Svētā Gara baznīcu, bet priestera vīrišķības, pašaizliedzības un gara spēka dēļ dievnamu izdevies nosargāt, gan vēlāk sešdesmitajos gados tikusi slēgta Svētā Nikolaja baznīca, kurā kādu laiku atradusies Jēkabpils Vēstures muzeja izstāžu zāle. Savas kalpošanas 50 gadu jubilejā saņēmis mitru — virspriestera zīmi, bet 1971. gada 16. augustā patriarhs Pimens par nopelniem baznīcas labā virspriesterim pasniedzis Svētā Kņaza Vladimira II šķiras ordeni. Lapekinu ģimenei bija četri bērni. Nikolajs Lapekins miris 1973. gada 7. februārī, apbedīts Jēkabpils pilsētas kapsētā.
Rugājkalns
Rugājkalns ir 97,6 m augsts paugurs Austrumkursas augstienes ziemeļdaļā, Tukuma novada Kandavas pagastā. Paugura relatīvais augstums ir 22,6 m un tas atrodas 250 metrus uz rietumiem no autoceļa P109 Kandava—Saldus (autobusu pietura “Rugājkalns”), 4 km uz ziemeļiem no Zemītes, pie pašvaldības ceļa, agrākā valsts ceļa V1470 Ošlejas—Rugājkalns—Noras atzarojuma Rugājkalns—Aizdzire, lauksaimnieciskās zemēs. Uzkalnā atrodas bijusī Rugājkalna muiža (agrāk Luizenhofa), agrākās Aizdzires muižas pusmuiža.
Apraksts
Rugājkalns ir asimetrisks, līdz 800 metru garš un līdz 550 metru plats vidējpaugurs — daugulis. Virsotne iegarena, orientēta ZA-DR virzienā. Paugurs veidojies zem ledāja tā aktīvā mikromēlē, kur glaciotektonisko procesu rezultātā uz augšu ticis izspiests augsnes pamatmateriāls — smiltis, oļi, grants, morēnas mālsmilts. No blakus esošajiem pauguriem Rugājkalnu norobežo 0,5—1 km plati reljefa pazeminājumi.
Lūgšana (Imanta Kalniņa dziesma)
"Lūgšana" ir 1989. gadā komponēta Imanta Kalniņa dziesma ar Leonīda Breikša vārdiem.
2018. gadā "Lūgšana" ieguva 35. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Paprika (filma)
"Paprika" (ja, Papurika) ir 2006. gada Japānas zinātniskās fantastikas anime pilnmetrāžas filma, kuras režisors ir Satoši Kons. Filma balstīta uz Jasutaka Tsutsui tāda paša nosaukuma romāna. Filma stāsta par psihologiem, kuri, izmantojot speciālu aparātu, iekļūst savu pacientu sapņos. Šī bija Kona ceturtā un pēdējā pilnmetrāžas filma pirms viņa nāves. 2010. gadā bija plānots izlaist spēlfilmu, kas balstīta uz to pašu romānu, bet plāni atcēlās, jo tajā pašā gadā iznāca Kristofera Nolana filma "Pirmsākums" ar līdzīgu sižetu.
Sižets
Paprika konsultē detektīvu Tošimi Konakavu, kuru nomāc atkārtots sapnis. Viņa iedod Konakavam kartiņu ar kādas tīmekļa vietnes nosaukumu. Tā kā DC Mini ir nepabeigti prototipi, tiem nav piekļuves ierobežojumu, ļaujot ikvienam iekļūt citas personas sapņos, kas rada nopietnas sekas, ja tos nozog. Negaidīti sapulces laikā Šima sāk bezjēdzīgu tirādi un izlec pa logu, kā rezultātā nokļuva komā. Pārbaudot Šimas sapni, kas ir nejaušu priekšmetu sirreālistiksā parāde, Tokita vienă no tā dalībniekiem atpazīst savu asistentu Himuro, kas padara viņu aizdomās turamo zādzībā. Paprika dodas Šimas sapnī un izved viņu no komas.
Kad vēl divi zinātnieki kļūst par DC Mini upuriem, uzņēmuma priekšsēdētājs, doktors Seijiro Inui, kurš jau sākotnēji bija pret projektu, aizliedz ierīces lietošanu. Paprika un Šima atklāj, ka Himuro arī ir upuris, nevis noziedznieks. Īstais zaglis ir Inui, kurš uzskata, ka viņam ir jāaizsargā sapņi no cilvēces ietekmes, izmantojot sapņu terapiju ar doktora Morio Osanaja palīdzību.
Pēc nogurdinošas pakaļdzīšanās pāris notver Papriku. Osanajs atzīst, ka mīl Čibu, un noloba Paprikas ādu, lai zem tās atklātu Čibu. Tomēr viņu pārtrauc sašutušais Inui, kurš pieprasa, lai Osanajs nogalina Čibu, kam Osanajs pretojas. Tā kā sapnī abi dala Osanaja ķermeni, viņi cīnās par kontroli. Konakava ieiet sapnī un kopā ar Čibu aizbēg atpakaļ uz savu atkārtoto sapni. Osanajs sāk pakaļdzīšanos, kuras rezultātā Osanaju nogalina sapnī un viņš mirst arī reālajā pasaulē.
Pēdējā ainā Čiba sēž pie Tokitas gultas, kad viņš pamostas. Vēlāk Konakava apmeklē tīmekļa vietni no Paprikas kartes un saņem ziņu no Paprikas: "Atsuko nomainīs uzvārdu uz Tokita... un es iesaku noskatīties filmu "Bērnu sapņi". Konakava ieiet kinoteātrī un iegādājas pieaugušo biļeti šo filmu.
Raimons Puankarē
Raimons Puankarē (dzimis, miris ) bija franču labējs politiķis. Pieckārtējs Francijas premjerministrs periodā no 1912. līdz 1929. gadam un Francijas prezidents no 1913. līdz 1920. gadam. Bijis arī valsts ārlietu un finanšu ministrs.
Anselds
Anselds var būt:
GATV 5006
GATV 5006 bija ASV NASA Gemini programmas Agena Target Vehicle sērijas saslēgšanās mērķis. Palaists orbītā 1966. gada septembrī. Ar to veikta saslēgšanās ar kosmosa kuģi Gemini 11 un pacelta orbīta.
GATV 5006 izveidots uz raķešpakāpes Agena-D bāzes, tai pievienojot saslēgšanās mezglu un citas sistēmas.
GATV 5006 tika palaists 13:05:01 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-14 gandrīz riņķveida 300 km augstā orbītā. Kosmosa kuģis Gemini 11 startēja 100 minūtes vēlāk, 14:42:26 UTC. Tas saslēdzās ar GATV 5006 16:16 UTC. Kosmosa kuģis saslēdzās un atvienojās četras reizes, un tam vēl pietika degvielas neplānotai piektajai saslēgšanās reizei.
13. septembrī 14:44 Ričards Gordons sāka iziešanu kosmosā. Ar 30 m trosi Gemini tika savienots ar Agena Target Vehicle, lai vēlāk veiktu pasīvās stabilizācijas eksperimentu.
14. septembrī 07:12:41 UTC ar GATV 5006 veikts 25 sekunžu manevrs, paaugstinot orbītas apogeju līdz 1374,1 km. Pēc diviem Zemes apriņķojumiem uz 22,5 sekundēm iedarbināts Agena dzinējs, atgriežot abu kosmisko aparātu kompleksu orbītā 287 × 304 km. Pēc 15:00 UTC Gemini 11 atvienojās no GATV 5006, paliekot sasaistīts ar trosi. Pēc tam veikts pasīvās stabilizācijas eksperiments, ar Agena piesietu trosē uz leju (vērstu pret Zemi). Trose nenostiepās kā gaidīts, pēc Zemes gravitācijas gradienta. Savukārt izdevās radīt mākslīgo gravitāciju 0,00015 g, iedarbinot sāna dzinējus, tādējādi lēni rotējot abiem objektiem.
GATV 5006 nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā.
SP Tre Penne
SP Tre Penne ir Sanmarīno futbola klubs, kas bāzēts Sanmarīno pilsētā. Tas ir dibināts 1956. gadā, pašlaik spēlē Sanmarīno čempionātā. Mājas spēles aizvada Fonte dell'Ovo stadionā.
Kluba futbolisti ir piecas reizes kļuvuši par Sanmarīno čempioniem un sešas reizes izcīnījuši Sanmarīno kausu (Coppa Titano). Komanda regulāri piedalās UEFA Eiropas kausu sacensībās. 2013. gada jūlijā Tre Penne kļuva par pirmo Sanmarīno komandu, kas uzvarējusi atsevišķā spēlē Eiropas klubu sacensībās, 2013.—2014. gada UEFA Čempionu līgas 1. kvalifikācijas kārtā atbildes spēlē uzvarot Armēnijas klubu Shirak ar 1:0 (divu spēļu summā zaudēja ar 1:3).
Starptautiskais kriminālnoziegumu tribunāls bijušajai Dienvidslāvijai
Starptautiskais kriminālnoziegumu tribunāls bijušajai Dienvidslāvijai (en, ICTY) bija Apvienoto Nāciju Organizācijas iestāde, kas izveidota, lai apsūdzētos sauktu pie atbildības smagos noziegumos, kas izdarīti Dienvidslāvijas karu laikā, un viņus tiesātu. Tā bija speciāli šai lietai izveidota tiesa, kas atradās Hāgā, Nīderlandē.
Tiesa tika izveidota ar ANO Drošības padomes 827. rezolūciju, kas tika nodota. Tai bija tiesvedība pār četrām noziegumu kopām, kas pastrādātas bijušās Dienvidslāvijas teritorijā kopš 1991. gada: nopietni Ženēvas konvenciju pārkāpumi, kara likumu pārkāpumi, genocīds un noziegums pret cilvēci. Maksimālais sods, ko varēja piespriest, bija mūža ieslodzījums.
Kopumā tika apsūdzēta 161 persona; pēdējās apsūdzības tika izsniegtas 2004. gada decembrī. tika notverts pēdējais līdz tam nenotvertais apsūdzētais Gorans Hadžičs. Galīgais spriedums tika pieņemts un iestāde oficiāli beidza pastāvēt.
Sodu izciešanas uzraudzības funkcijas un pārsūdzību izskatīšanu turpmāk pārņēma Starptautiskā krimināltiesa.
Dace Rukšāne-Ščipčinska
Dace Rukšāne-Ščipčinska (dzimusi Dace Rukšāne Rīgā) ir latviešu rakstniece, publiciste un politiķe. Bijusi 13. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Latvijas attīstībai" un apvienību "Attīstībai/Par!".
Biogrāfija
Ir pazīstamā selekcionāra un Atmodas laika aktīvista Jāņa Rukšāna meita. Pēc Rīgas 50. vidusskolas absolvēšanas (1987) studējusi Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē un Latvijas Medicīnas akadēmijā. Papildu izglītību guvusi Kinoscenāriju attīstības meistardarbnīcā SOURCES 2 Vīnē (2003).
D. Rukšāne kļuva pazīstama 2002. gadā kā romāna "Romāniņš" autore. Grāmata atklāti iztirzāja sievietes seksualitātes jautājumus un kļuva ļoti populāra. Vēlāk tai sekoja nākamās — "Beatrises gultas stāsti" un "Kāpēc tu raudāji?", kā arī laikrakstā "Diena" publicēto seksam un attiecībām veltīto sleju apkopojumi grāmatās.
90. gados Rukšāne rakstījusi dzejoļus. 2001. gadā Dailes teātrī iestudēta viņas luga "Rīt atbrauks Florinda", 2003. gadā Limbažu teātrī — luga "Es tev nepateicu visu" (2003). Tulkojusi Ī. Ensleres lugu "Vagīnas monologi" (Dailes teātrī, 2003), kā arī H. Millera lugu "Tas trakais, trakais Harijs" (Dailes teātrī, 2008). Romāns "Kāpēc tu raudāji?" tulkots un izdots Vācijā (2007), savukārt "Romāniņš" nācis klajā Dānijā (2007).
Rakstījusi scenārijus vairākām spēlfilmām. 2002. gadā sāk arakstīt iknedēļas slejas laikrakstā „Sestdiena”. 2004. gadā kļuva par žurnāla "Lilit" galveno redaktori; amatā līdz 2012. gadam.
Brīvajā laikā aizrāvusies ar putnu vērošanu.
Precējusies ar reklāmas jomas uzņēmēju, McCann Worldgroup Latvia valdes priekšsēdētāju Aināru Ščipčinski.
Politiskā darbība
2018. gadā iestājusies partijā "Latvijas attīstībai". No apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās Vidzemes vēlēšanu apgabalā un tika ievēlēta 13. Saeimā.
2022. gadā notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču tas nepārvarēja 5% barjeru.
Īrijas karaļu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Īrijas valdnieki jeb karaļi, kas bija Īrijas teritorijas pārvaldītāji no 862. gada līdz 1937. gadam un pārstāvēja vairākas dinastijas. Vikingu laikmetā atsevišķi īru ķēniņi tika pasludināti par Īrijas virsķēniņiem (ga). Kopš 1154. gada angļu iebrukuma Īrijas austrumdaļā Anglijas karaļi tika dēvēti par Īrijas lordiem (Īrijas kungiem), bet pēc vienotas Anglijas un Īrijas karalistes izveides par Īrijas karaļiem (1541–1707), šo nosaukumu viņi saglabāja arī Lielbritānijas Karalistes pastāvēšanas laikā (1707–1800) kā "Lielbritānijas, Francijas un Īrijas karaļi". Pēc Apvienotās Lielbritānijas un Īrijas Karalistes izveides 1801. gadā viņi kļuva par Lielbritānijas un Īrijas Apvienotās Karalistes karaļiem (King of the United Kingdom of Great Britain and Ireland) kopš 1953. gada par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes karaļiem.
Īrijas lordiste (1177 — 1542) 25px
Pamatraksts: Īrijas lordiste
{{legend| yellow | Plantagenetu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| red | Lankasteru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue | Jorku dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| purple | Tjudoru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
25px Īrijas karaliste (1542–1800) 25px
Pamatraksts: Īrijas karaliste
{{legend| purple | Tjudoru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| orange | Stjuartu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| green| Hannoveres dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
25px Lielbritānijas un Īrijas apvienotā karaliste (1801–1922) 30px
Pamatraksts: Lielbritānijas un Īrijas apvienotā karaliste
{{legend| green| Hannoveres dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| grey| Saksijas Koburgas un Gotas dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| black| Vindzoru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
25px Īrijas brīvvalsts (1922–1937) 30px
Pamatraksts: Īrijas brīvvalsts
{{legend| black| Vindzoru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Hripsime Huršudjana
Hripsime Huršudjana (hy; dzimusi ) ir armēņu svarcēlāja, daudzkārtēja Armēnijas čempione (2007—2010, 2014—2016), divkārtēja Eiropas čempione (2007, 2016), pasaules čempionāta bronzas medaļas ieguvēja (2009).
Biogrāfija
Hripsime Huršudjana ir dzimusi Armēnijas PSR Nairijas rajona Kasahas ciemā. 2000. gadā viņa sāka trenēties svarcelšanā Armēnijas Nopelniem bagātā trenera Sarmena Jesajana vadībā. 2006. gada Eiropas čempionāta Polijas pilsētā Vladislavovo Hripsime Huršudjana ieņēma trešo vietu, bet pēc dopinga lietošanā pieķertās Krievijas sportistes Valentīnas Popovas diskvalifikācijas Hripsimei piešķīra sudraba medaļu.
2007. gadā Hripsime Huršudjana ieguva Eiropas un pasaules junioru čempiones titulu un Eiropas čempiones titulu pieaugušo vidū. 2008. gadā viņa cieta neveiksmi Eiropas čempionātā, jo nespēja pacelt pieprasīto sākuma svaru raušanā. Neskatoties uz to, ka viņa uzvarēja grūšanā, šī kļūme neļāva viņai izcīnīt medaļu, bet Armēnijas svarcēlājām iegūt otru ceļazīmi uz olimpiskajām spēlēm.
Armēnijas komandas treneri plānoja nosūtīt uz Pekinas olimpiskajām spēlēm Melinu Daluzjanu, bet akūta pankreatīta dēļ šī sportiste bija spiesta atteikties no dalības olimpiskajās spēlēs, un pēdējā brīdī viņu nomainīja Hripsime Huršudjana. Viņa nebija gatavojusies šīm sacensībām un nebija labākajā sportiskā formā, tādēļ ieņēma tikai vienpadsmito vietu.
2009. gadā Hripsime Huršudjana izcīnīja sudraba medaļu Eiropas čempionātā Bukarestē un bronzas medaļu pasaules čempionātā Kojanā. 2010. gadā, tādēļ ka nespēja iekļauties svara kategorijā līdz 75 kg, viņa bija spiesta pāriet uz nākamo, vissmagāko sieviešu svara kategoriju (virs 75 kg). Neskatoties uz to, ka šeit bija jākonkurē ar sportistēm, kas bija ievērojami smagākas, viņa spēja izcīnīt sudraba medaļu 2011. gada Eiropas čempionātā Kazaņā un 2012. gada olimpiskajās spēlēs Londonā.
Pēc šī panākuma Hripsimei Huršudjanai bija ar laulībām un dzemdībām saistīts, ilgstošs pārtraukumu sporta karjerā. Pēc atgriešanās 2016. gada aprīlī Eiropas čempionātā Ferdē viņa ieguva zelta medaļu, atkārtojot savu pirms deviņiem gadiem sasniegto.
2016. gada 21. novembrī ar SOK lēmumu, pozitīva dopinga testa dēļ, Hripsimei Huršudjanai tika atņemta 2012. gada olimpisko spēļu bronzas medaļa. Tika konstatēts, ka arī 2008. gada olimpiādes dopinga tests ir pozitīvs, un SOK disciplinārā komisija pieņēma lēmumu ieteikt Starptautiskai svarcelšanas federācijai (IWF) anulēt viņas rezultātu arī šajā olimpiādē un savas kompetences ietvaros apsvērt jebkuras turpmākās darbības. Federācija diskvalificējusi Hripsimi Huršudjanu uz četriem gadiem no 2016. gada 17. jūnija līdz 2020. gada 17. jūnijam.
Bruntālas apriņķis
Bruntālas apriņķis ir  Čehijas Morāvijas-Silēzijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Morāvijas-Silēzijas apgabala Opavas apriņķi, Olomoucas apgabala Olomoucas, Šumperkas un Jesenīkas apriņķiem, kā arī Poliju.
Bruntālas apriņķa Krasovas pagastā dzimis vācu ass, pie Džūkstes kritušais Oto Kitels (Otto Kittel, 1917-1945).
Raiders Hegards
Sers Henrijs Raiders Hegards (en; dzimis, miris ) bija angļu piedzīvojumu romānu autors. Iespējams pazīstamākais Hegarda darbs ir 1885. gadā publicētais romāns "Ķēniņa Zālamana raktuves" (King Solomon's Mines).
Dzimis Anglijā, jurista ģimenē. 1875. gadā tēvs aizsūtīja Hegardu par Natālas kolonijas (mūsdienās Dienvidāfrikā) leitnanta — gubernatora asistentu. Vēlāk Hegards veica arī citus pienākumus, cita starpā piedalīdamies būru Dienvidāfrikas republikas aneksijā un Transvālas kolonijas dibināšanā. 1882. gadā atgriezās Anglijā, strādāja par juristu un pievērsās rakstniecībai. Bez rakstniecības iesaistījās impērijas lauksaimniecības reformas jautājumu risināšanā.
Vienādleņķu daudzstūris
Vienādleņķu daudzstūris ir tāds daudzstūris, kam visi virsotņu leņķi ir vienādi. Ja turklāt vienādas ir visas daudzstūra malas, tad šādu daudzstūri sauc par regulāru daudzstūri. Vienīgais vienādleņķu trīsstūris ir regulārs trīsstūris. Vienādleņķu četrstūri ir tikai un vienīgi taisnstūri (ieskaitot kvadrātu). Vienādleņķu n-stūrī katrs leņķis vienāds ar (teorēma par vienādleņķu daudzstūriem).
Riņķa līnijā ievilkts daudzstūris tad un tikai tad var būt vienādleņķu daudzstūris, ja tā malas ir pārmaiņus vienādas (t.i., 1., 3., 5., utt. malas ir vienādas un 2., 4., 6., utt. malas arī ir vienādas). Tādējādi ievilkti vienādleņķu daudzstūri ar nepāra malu skaitu vienlaikus ir arī regulāri daudzstūri.
OMX Baltic 10
OMX Baltic 10 (OMXB10) ir Nasdaq fondu biržas indekss, kurā iekļauti Baltijas valstu biržās (Rīgas, Tallinas un Viļņas) kotētie 10 uzņēmumi ar visvairāk pārdotajām akcijām.
Akciju indekss tiek pārvērtēts divas reizes gadā (janvārī un jūlijā).
Sastāvs
Indeksā ietilpstošie 10 uzņēmumi (pēc 2021. gada februāra datiem).
Gaviezes stacija
Gaviezes stacija ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Gaviezes pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā Otaņķes upes krastā pie autoceļa V1225 5 km no pagasta centra Gaviezes, 13,5 km no novada centra Grobiņas un 219 km no Rīgas.
Reviljahihedo salas
Reviljahihedo salas (es) vai Reviljahihedo arhipelāgs (Archipiélago de Revillagigedo) ir ap 430 km garš vulkānisku salu arhipelāgs Klusā okeāna ziemeļaustrumos ap 720 km no Meksikas piekrastes. Sastāv no četrām salām un administratīvi ietilpst Meksikas Kolimas štata Mansaniljo municipalitātē. Lielākā arhipelāga sala ir Sokorro (132 km²), kurā izvietojies arī salu augstākais kalns Evermans (1130 m vjl). Pārējās trīs ir Sanbenedikto (5,9 km²), Rokapartida (0,01 km²) un Klarjona (19,8 km²). Salās nav pastāvīgo iedzīvotāju, Sokorro salā izvietojusies Meksikas kara flotes bāze.
Gaviezes stacija
Apdzīvotā vieta veidojusies pie Gaviezes stacijas tagad slēgtajā dzelzceļa līnijā Liepāja—Vaiņode.
Reviljahihedo salas
Sanbenedikto un Sokorro salas 1533. gada decembrī atklāja spāņu jūrasbraucējs Ernando de Grihalva. Pārejās divas salas 1779. gadā atklāja Hose Kamačo. Arhipelāgs nosaukts par godu Jaunās Spānijas 53. vicekaralim Huanam Visentem de Guemesam, Reviljahihedo otrajam grāfam (Juan Vicente de Güemes).
Metjū Modains
Metjū Modains (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris un filmu veidotājs, kas atpazīstamību ieguva pēc ASV Jūras kājnieku ierindnieka/seržanta Dž.T. "Džokera" Deivisa lomas filmā "Pilns bruņojums". Filmējies tādās filmās kā Birdy (1984), Vision Quest (1985), "Precējies ar mafiju" (Married to the Mob, 1988), Gross Anatomy (1989), "Slepkavnieku sala" (Cutthroat Island, 1995), Pacific Heights, "Tumšais bruņinieks atgriežas" (2012), "Īsie stāsti" (Short Cuts, 1993) un "Katrā dotajā svētdienā" (1999). Atveidojis Martina Brenera lomu Netflix zinātniskā fantastikas šausmu seriālā Stranger Things, Salivanu Grofu seriālā Weeds, Donu Frensisu televīzijas filmā And the Band Played On (1993) un Ivanu Tēringu seriālā Proof.
2013. gada GP2 sezona
2013. gada GP2 sezona bija 9. GP2 sezona. Tā sākās, Malaizijā un beidzās , turpat kur GP3, Abū Dabī.
Reviljahihedo salas
Salas ir vērtīga putnu dzīvotne. Apkārtējos ūdeņos mīt ievērojams daudzums lielo jūras iemītnieku - to skaitā rajas, vaļi, delfīni un haizivis. 2016. gadā arhipelāgs kā dabas objekts tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Metjū Modains
Modains divas reizes nominēts Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris miniseriālā vai televīzijas filmā" par lomām filmās And the Band Played On un What the Deaf Man Heard, kā arī kopā ar visu aktieru sastāvu saņēma speciālo Zelta globusa balvu par darbu pie filmas Short Cuts. Vēl viņš nominēts Primetime Emmy balvai kategorijā "Labākais galvenās lomas aktieris miniseriālā" par lomu filmā And the Band Played On.
Ledus-deviņi
Vēsture
Laikā, kad Kurts Vonnegūts strādāja General Electric, viņš uzzināja, ka Ērvingam Lengmīram, kas šajā kompānijā strādājis agrāk, 1930. gadu sākumā ienākusi prātā ideja par istabas temperatūrā stabilu ledu. Lengmīrs ar šo ideju dalījies ar Herbertu Velsu, tomēr nekas šajā sakarā nav ticis publicēts. Tiek arī uzskatīts, ka Kurts Vonnegūts iedvesmojies no sava vecākā brāļa, amerikāņu meteorologa Bernarda Vonnegūta, kas izgudroja mākoņu izkliedēšanu ar sudraba jodīda palīdzību (sudraba jodīda kristāli darbojas kā ūdens kristalizācijas centri).
Interesanti fakti
Romāna "Kaķa šūpulis" rakstīšanas laikā bija pazīstamas astoņas ledus kristāliskās modifikācijas, tādēļ fantastiskā modifikācija tika nosaukta par devīto. Mūsdienās pazīstamas vismaz 16 ledus modifikācijas, tai skaitā ledus IX, kam, protams, ir pavisam citādas īpašības, nekā ledum-deviņi — ledus IX pastāv tikai ārkārtīgi zemā temperatūrā un milzīgā spiedienā.
Ledus-deviņi ticis izmantots kā modelis prionu iedarbības mehānismam. Prioni ir defektīvi proteīni, kas spēj pārvērst par defektīviem normālus proteīnus, saskaroties ar tiem. Šādā veidā tiek izraisīti dažādi sūkļveida encefalopātijas paveidi (kuru, aitu griešanās slimība un Kreicfelda—Jakoba slimība).
Daugulis (ģeomorfoloģija)
Daugulis jeb kupolpaugurs ir garens vai ieapaļš konusa vai kupola veida paugurs, kas izveidojies vietā, kur satecējušas ledāja mēles. To relatīvais augstums svārstās no dažiem līdz 20—35 metriem. Sastopami ledāja veidotās augstienēs, tai skaitā Latvijā, īpaši Vidzemes, Alūksnes, Latgales un Augšzemes augstienēs. Dauguļi reizēm veido īpašu reljefu, kāds redzams, piemēram, Augstrozes paugurvalnī. Tie bieži atrodami virknēs vai masīvos, veidojot aptuveni meridionālā virzienā orientētas joslas ar dauguļiem apmēram līdzīgu izmēru pazeminājumiem starp tām, kas reizēm ir pārpurvoti. Dauguļu nogāzes parasti klātas ar morēnas materiālu — mālsmilti vai smilšmālu. Retos gadījumos šīs virknes var radīt režģa tīklojumu, bet Naudītes apkārtnē Austrumkursas augstienē — gredzenveida formas.
Vess Anselds
1968. gada NBA draftā viņu Baltimoras "Bullets" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 2. kārtas numuru. Debijas sezonā viņš vidēji spēlē savāca 18,2 atlēkušās bumbas, kā arī tika iekļauts līgas simboliskajā pirmajā izlasē un simboliskajā pirmajā debitantu izlasē. Tāpat V. Anselds tika atzīts par sezonas labāko debitantu, kā arī vērtīgāko spēlētāju. 1978. gadā "Bullets" sastāvā kļuva par NBA čempionu. Kopumā NBA karjeras laikā aizvadīja 984 spēles (visas — "Bullets" sastāvā). Tāpat vidēji spēlē guva 10,8 punktus, savāca 14,0 atlēkušās bumbas un 3,9 reizes rezultatīvi piespēlēja.
Pēc sportista karjeras beigām kļuva par treneri, vairākas sezonas trenēja Vašingtonas "Bullets" klubu.
1988. gadā V. Anselds tika uzņemts Basketbola slavas zālē. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem.
Šāndors Kočišs
Šāndors Pēters Kočišs (hu; dzimis, miris ) bija ungāru futbolists.
Karjeru sācis Ungārijā, spēlējis Ferencváros TC, Budapest Honvéd kluba sastāvā un Šveices Young Fellows Zürich sastāvā. Pēc 1956. gada Ungārijas revolūcijas pievienojās Spānijas FC Barcelona klubam. Četras reizes kļuvis par Ungārijas čempionu un divas — Spānijas čempionu.
Vess Anselds
Basketbola treneris ir arī V. Anselda dēls Vess Anselds jaunākais — šobrīd (2022) Vašingtonas "Wizards" galvenais treneris.
Šāndors Kočišs
No 1946. līdz 1956. gadam pārstāvēja Ungārijas izlasi. Tās sastāvā aizvadīja 68 oficiālās spēles, kurās guva 75 vārtus. Kočišs ir viens no visvairāk vārtus starptautiskās futbola spēlēs guvušajiem futbolistiem. Izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu un  iekļuva finālā. 1954. gada Pasaules kausa finālturnīrā ar 11 gūtiem vārtiem bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs. Viņš, Žists Fontēns un Gerds Millers  ir vienīgie, kas par turnīra rezultatīvākajiem kļuvuši, gūstot vismaz desmit vārtus.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri.
Spēlētāja karjera
Ferencváros TC
Honvéd FC
Ungārija
Individuālie sasniegumi
Viens pats mājās 5
"Viens pats mājās 5" (en, arī Home Alone 5) ir 2012. gada komēdija, kuras režisors ir Pīters Hjūits.
Filma ir par Baksteru ģimeni, kas Ziemassvētku periodā pārceļas uz dzīvi Meinā, un zagļiem, kas cenšas nozagt gleznu no mājas, kurā Baksteri ir ievākušies. Tajā galvenās lomas attēlo Kristians Mārtins, Džodela Fērlanda, Malkolms Makdovels, Debi Mazara, Edijs Stīpls, Ellija Hārvija, Dags Marijs un Edvards Asners.
Šī ir "Viens pats mājās" filmu sērijas piektā daļa un pirmā, kuras darbība nenotiek Čikāgā. Filmas pirmizrāde notika ABC Family televīzijas kanālā.
Kauja par Rēzekni
Kauja par Rēzekni var būt:
Emisijas nams
Emisijas nams ir banka vai kāda cita finanšu iestāde, kas reģistrē, izplata un pārdod nodrošinājumu primārajā tirgū citas sabiedrības personas vai uzņēmuma vārdā. Piemēram, ja uzņēmums vēlas veikt sākotnējo publisko piedāvājumu, tas var pieņemt darbā emisijas namu, lai reģistrētu IPO ar SEC un veiktu pasākumus tā noslēgšanai.
Valentīns Feoktistovs
Valentīns Feoktistovs (dzimis ) ir Latvijas hokejists, malējais uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadīja 17 sezonas dažādos Latvijas čempionāta klubos, 393 spēlēs atzīmējoties ar 255 rezultativitātes punktiem. 2008. gadā izcīnījis Latvijas čempiona titulu.
Spēlētāja karjera
Karjeru Feoktistovs sāka 2002.—03. gada sezonā, kuru aizvadīja Latvijas čempionāta komandā SK Ozollapas. No 2005. līdz 2008. gadam spēlēja HK Liepājas Metalurgs sastāvā, tās rindās kļūstot par 2008. gada Latvijas čempionu. Nākamās divas sezonas aizvadīja DHK Latgale rindās.
2016. gadā pievienojās HK Zemgale sastāvam, kļūstot par komandas kapteini. 2018. gadā kopā ar komandu sasniedza Latvijas čempionāta finālsēriju. 2018.—19. gada Optibet hokeja līgas regulārā čempionātā aizvadīja 32 spēles, veica 54 metienus uz vārtiem, guva piecus vārtus un izdarīja septiņas rezultatīvās piespēles, ka arī nopelnīja 24 soda minūtes. Pusfināla izslēgšanas kārtā aizvadīja trīs spēles, veica septiņus metienus uz vārtiem, izdarīja vienu rezultatīvo piespēli un nopelnīja četras soda minūtes. Traumas dēļ nepiedalījās ceturtajā izslēgšanas kārtas spēlē. Kopā ar HK Zemgale/LLU šajā sezonā izcīnīja Latvijas hokeja čempionāta bronzas medaļas.
Latvijas hokeja izlases sastāvā 2006. gadā spēlējis divās pārbaudes spēlēs. Junioru vecumā pārstāvējis gan U-20, gan U-18 jauniešu izlases.
Hilzeni
Hilzeni ir vācbaltiešu dzimta, kuras priekšteči izsekojami līdz 14. gadsimtam, kad viņi piedalījās Livonijas krusta karos. Kopš 16. gadsimta pārpoļotā Hilzenu dzimta izplatījās arī tagadējā Baltkrievijā, Polijā un Vācijā. 18. gadsimtā kļuva par ietekmīgu dzimtu Inflantijā (Latgalē), kur citu starpā saradojās ar Šadursku dzimtu.
Suņa sirds (filma)
"Suņa sirds" ir padomju satīriska zinātniskās fantastikas divu sēriju televīzijas filma, kas 1988. gadā uzņemta kinostudijā Ļenfiļm. Filma veidota pēc padomju krievu rakstnieka Mihaila Bulgakova garā stāsta "Suņa sirds". Filmas režisors ir Vladimirs Bortko, galvenās lomas tēlo Jevgeņijs Jevstigņejevs, Boriss Plotņikovs, Vladimirs Tolokoņņikovs, Romans Karcevs.