cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kačanovas pagasts
Kačanovas pagasts (ru) ir pašvaldība Pleskavas apgabala Palkinas rajonā. Robežojas ziemeļaustrumos ar Palkinas un Novaja Usitvas pagastiem, dienvidrietumos ar Latviju, dienvidos ar Pitalovas rajonu, bet rietumos ar Pečoru rajonu. Pagasta centrs atrodas Kačanovā (Kacēnos).
Kačanovas pagastā ietilpst 54 ciemi.
Antonija Mišura
Antonija Mišura (hr; dzimusi ) ir horvātu basketboliste, spēlē saspēles vadītājas pozīcijā, Horvātijas izlases dalībniece. Pašlaik (2012) pārstāv Horvātijas līgas klubu ŽKK Jolly JBS.
Austrumu Anatolijas reģions
Atrašanās vieta un robežas
Austrumu Anatolijas reģions atrodas Anatolijas austrumos, Turcijā. Tas robežojas ar:
Antonija Mišura
Laikā no 2005. līdz 2007. gadam viņa spēlēja ŽKK Vidici Dalmostan klubā. Pēc tam uzsāka karjeru ŽKK Jolly JBS klubā, kur spēlē arī pašlaik. Horvātijas izlases sastāvā spēlējusi 2011. gada Eiropas čempionātā, kur sasniedza ceturtdaļfinālu, tika ieņemta 5. vieta. Tāpat izlases sastāvā startēja Londonā, kur tika izcīnīta 10. vieta.
ISketch
iSketch ir bezmaksas interneta spēle, kur viens cilvēks zīmē zīmējumu, kamēr citi cilvēki mēģina uzminēt, ko viņš zīmē. Šo spēli var spēlēt latviski, dāniski, vāciski, angliski, igauniski, norvēģiski, zviedriski, poliski, kā arī citās valodās.
Neitrīno
Neitrīno (it — 'neitroniņš') ir stabilas elementārdaļiņas, kas pieder pie neitrālajiem leptoniem ar pusveselu spinu. Šīs noslēpumainās daļiņas piedalās tikai gravitācijas un vājajā mijiedarbībā, tādēļ ārkārtīgi reti iedarbojas uz parasto matēriju. Lai neitrīno plūsmu vājinātu uz pusi, būtu nepieciešams svina slānis 100 gaismas gadu biezumā.
Slupca
Slupca - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz austrumiem no Poznaņas. Pie pilsētas atrodas 1955. gadā kūdras ieguves vietā mākslīgi izveidots ezers.
Neitrīno
Neitrīno apzīmē ar simbolu \nu\ (grieķu alfabēta burts nī).
Slupca
Rakstos pirmoreiz minēta 1283. gadā. Viduslaikos svarīga pilsēta ar aizsardzības mūri. 1793. gadā Polijas dalīšanas rezultātā Slupca tika iekļauta Prūsijā, bet pēc Napoleona sakāves 1815. gadā - Krievijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Stradiņi
Stradiņi var būt:
Klaviatūra
Klaviatūra var būt:
Neitrīno
Vēsture
Viena no kodolfizikas pamatproblēmām 20. gadsimta 20. gados bija bēta sabrukšanā radušos elektronu nepārtrauktais spektrs (no atoma kodola tiek izstaroti elektroni (bēta daļiņas) ar visdažādākajām enerģijām). Pēc kvantu mehānikas principiem šim spektram būtu jābūt diskrētam, t. i. teorētiski būtu jātiek izstarotām bēta daļiņām tikai ar konkrētu enerģiju, kas atbilst pārejai starp enerģijas līmeņiem attiecīgā atoma kodolā (šo teoriju noformulēja austriešu fiziķe Līze Meitnere 1922. gadā). Alfa sabrukšanas procesā tika novērotas tieši šādas diskrētas alfa daļiņu enerģijas, tomēr bēta sabrukšana teorijai nepakļāvās — tikai nelielam skaitam izstaroto elektronu enerģija sasniedz teorētisko. Tas nozīmēja enerģijas nezūdamības likuma neievērošanu. 1930. gadā slavenais dāņu fiziķis Nilss Bors pat ierosināja atcelt enerģijas nezūdamības likumu attiecībā uz elementārdaļiņām. Tomēr bija arī cits risinājums — 1931. gadā fiziķis Volfgangs Pauli izteica hipotēzi par nezināmu daļiņu bez lādiņa un ar ļoti niecīgu masu, kura pārvietojas ar gaismas ātrumu un aiznes līdzi daļu enerģijas, kura katrā sabrukšanas reizē var būt savādāka. Itāļu fiziķis Enriko Fermi ieteica mīklaino daļiņu nosaukt par neitrīno — t. i., kaut ko mazu un neitrālu. Vēlāk noskaidrojās, ka, lai ievērotu spina saglabāšanās likumu, bēta sabrukšanā, ja tiek izstaroti elektroni, jārodas nevis neitrīno, bet to antidaļiņām — antineitrīno. Tikai 1956. gadā antineitrīno izdevās konstatēt eksperimentāli. 1968. gadā tika eksperimentāli pierādīta no Saules nākošo neitrīno eksistence.
Dienvidslāvijas kari
Dienvidslāvijas kari (1991.—2001.) bija virkne militāru konfliktu, kuru rezultātā sabruka Dienvidslāvija un izveidojās Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Maķedonijas Republika, Serbija un Melnkalne un Slovēnija.
Neitrīno
Vēsture
Neitrīno ir spilgts piemērs, kā zinātnē kaut kas var tikt atklāts uz papīra.
Dienvidslāvijas kari
Šos karus raksturo nikni etniski konflikti, kuri iezīmējās ar kultūras un fizisko genocīdu, etniskajām tīrīšanām, kara noziegumiem, kā arī ārvalstu nespēju vai negribēšanu apturēt asinsizliešanu.
Neitrīno
Neitrīno tipi
Ir pierādīta ilgu laiku neapstiprinātā hipotēze, ka neitrīno tipi spēj pārvērsties viens otrā (neitrīno oscilāciju teorija), par ko Takaaki Kadzitam un Artūram B. Makdonaldam piešķirta 2015. gada Nobela prēmija fizikā.
ANG
ANG var būt:
Neitrīno
Neitrīno īpašības
Elektronu neitrīno masa ir ārkārtīgi maza — ne vairāk kā 0,28 elektronvolti (eV). Tiek uzskatīts, ka mionu un tau neitrīno masas ir attiecīgi ne vairāk kā 190 keV un 18,2 MeV.
Neitrīno rodas elementārdaļiņu pārvērtībās un atoma kodolu sabrukšanā (skatīt bēta sabrukšana). Ārkārtīgi daudz neitrīno izstaro pārnovas (sprāgstot pārnovai, tieši neitrīno starojums "sadedzina" visu tās tuvumā, par spīti nelielajai neitrīno iedarbībai uz vielu). Šo plūsmu iespējams reģistrēt uz Zemes ar speciāliem neitrīno detektoriem. Arī Saule kodolreakcijās izstaro neitrīno.
A7V
A7V bija pirmais vācu tanks. Tas arī bija vienīgais vācu Pirmā pasaules kara laika tanks, kurš tika izmantots kaujās. 1917. gada decembrī tika pasūtīti 100 tanki izgatavošanai Līdz 1918. gada pavasarim, taču izgatavoja tikai 20. Tos izmantoja no 1918. gada marta līdz tā paša gada oktobrim. Pēc kara atlikušos tankus lika iznīcināt. Līdz mūsdienām ir saglabājies tikai viens oriģināls A7V eksemplārs, tas apskatāms Brisbenas muzejā Austrālijā. Tas ir tanks ar segvārdu "Mephisto".
Dizains
Spēkrata izmēri bija grandiozi - tā garums bija vairāk nekā 7 metri, platums un augstums vairāk nekā 3 metri. Lai gan divi Daimler 100 zs dzinēji vairāk nekā 30 tonnas smago tanku uz līdzena ceļa padarīja aptuveni tikpat ātru kā citus tā laika smagos tankus, taču tā pārvietošanās spējas bezceļos bija ārkārtīgi vājas. Uz līdzena ceļa tas varēja sasniegt pat 15 km/h lielu ātrumu. Tos būvēja uz austriešu Holt traktoru šasijām, un bija paredzēts tanka platformas izmantot arī bruņu transportieru izgatavošanā.
A7V bija arī ļoti nestabils lielā augstuma dēļ. Tas bieži izraisīja bīstamas situācijas, kad tanks draudēja apgāzties. Vadītāja vieta bija speciālā paaugstinājumā pa vidu, tādēļ redzamība bieži bija apgrūtināta.
Apkalpē ietilpa 6 ložmetējnieki, 6 munīcijas lādētāji, divi artilēristi un divi virsnieki. Virsnieki pildīja vienlaicīgi šofera, komandiera un mehāniķa pienākumus.
Bruņojums sastāvēja no sešiem Maxim 08/15  7.92 mm ložmetējiem un viena lielgabala. Daļai kaujas mašīnu uzstādīja beļģu Maxim Nordenfeld , daļai krievu  Sokol L/26 57 mm lielgabalus.
Dalība kaujās
Pirmo reizi A7V tankus izmantoja kaujā 1918. gada 21. martā San Kventinā. Pieciem tankiem bija paredzēts piedalīties uzbrukumā, taču viens no tiem sabojājās vēl tikai dodoties uz izejas pozīcijām. Agri no rīta sākās uzbrukums un drīz viens no tankiem iesprūda. Vēl nedaudz vēlāk sabojājās arī trešais no palikušajiem tankiem. Pēdējie divi, vēl darba kārtībā esošie tanki, turpināja uzbrukumu un iznīcināja vairākus pretinieka ugunspunktus.
Pirmā reize, kad A7V piedalījās tanku kaujā bija 1918. gada 24. aprīlī. Trīs A7V stājās pretim trim britu Mark IV smagajiem tankiem - diviem, bruņotiem tikai ar ložmetējiem, vienam ar lielgabalu. Ar ložmetējiem bruņotie tanki drīz atkāpās, jo tos sašāva, kamēr ar lielgabalu bruņotais tanks, kopā izšaujot trīs reizes, iznīcināja vienu no A7V. Pārējie divi atkāpās.
Kara laikā pilnīgi visi izgatavotie A7V tika izmantoti. Divi no tiem apgāzās manevrējot pār grāvjiem, vairākiem bija dzinēja defekti. Trīs tankus saņēma gūstā sabiedrotie. Viens no tiem bija nelietojams un to sagrieza, otru izmantoja šaušanas izmēģinājumiem, trešo pārveda uz Austrāliju.
Savoja
Savoja (fr) ir Francijas departaments, kā arī vēsturisks reģions. Izvietojies valsts dienvidaustrumos Itālijas pierobežā.
Vēsture
Pēc franku karaļvalsts sabrukuma 1003. gadā un līdz 1416. gadam šī teritorija pastāvēja kā Savojas grāfiste (La Maison de Savoie), bet no 1416. gada līdz 1714. gadam — kā Savojas hercogiste, kad tā tika pievienota Sardīnijas Karalistei. Napoleona III valdīšanas laikā 1860. gadā Savoja tika iekļauta Francijas sastāvā.
Ģeogrāfija
Savoja atrodas ģeogrāfiski nozīmīgā vietā. Šajā reģionā krustojas daudzi Eiropas kontinenta ceļi, tas izvietojies Alpu rietumu grēdā. Viduslaiku politiski teritoriālajā struktūrā Savoja atradās starp Francijas karalisti un Lombardijas līdzenumiem dienvidos no Alpiem. Tas arī izskaidro vairākkārtējās Savojas politiskās pakļautības izmaiņas.
Mūsdienās Savojas iedzīvotāju vidū vērojamas zināmas separātisma tendences. Daļa šī reģiona iedzīvotāju iestājas par lielāku Savojas autonomiju Francijas sastāvā.
Rietumu plankumainais skunkss
Rietumu plankumainais skunkss (Spilogale gracilis) ir neliels skunksu dzimtas (Mephitidae) plēsējs, kas pieder plankumaino skunksu (Spilogale) ģintij. Latīņu nosaukums gracilis latviešu valodā nozīmē slaidais.
Vēl nesenā pagātnē pastāvēja uzskats, ka austrumu plankumainais skunkss (Spilogale putorius) un rietumu plankumainais skunkss (Spilogale gracilis) ir viena suga, lai arī vieniem un otriem diezgan būtiski atšķiras vairošanās process. Rietumu plankumainajam skunksam ir raksturīgs ļoti garš atliktās grūtniecības periods. Mūsdienās rietumu plankumainos skunksus un austrumu plankumainos skunksus nošķir kā divas pastāvīgas sugas.
Izplatība
Rietumu plankumainais skunkss ir sastopams Ziemeļamerikas rietumu krastā, sākot ar Meksikas centrālo daļu dienvidos un beidzot ar Britu Kolumbiju Kanādā ziemeļos, lai gan visplašākās teritorijas tā izplatībai ir ASV.
Tas dzīvo gan zemienēs, gan kalnos, gan akmeņainās un neauglīgās vietās, gan cilvēku mājokļu tuvumā, gan pludmales kāpās. Tā izplatība sasniedz 2500 metrus virs jūras līmeņa. Rietumu plankumainajam skunksam migu patīk iekārtot akmeņainās vietās upīšu krastos vai nu sagāztu koku, vai akmeņu kaudzēs. Cilvēku mājokļu tuvumā tie migām izvēlas akmens krāvumus vai iekārtojas pat māju bēniņos.
Izskats
Rietumu plankumainais skunkss tāpat kā pārējie plankumainie skunksi ir melns ar lauzītām, baltām svītrām, kas rada plankumu efektu. Uz pieres un deniņiem katras auss priekšā tam ir balts laukums. Astes matojuma apakša ir balta un astes gals pilnībā balts. Salīdzinot ar austrumu plankumaino skunksu, rietumu plankumainajam skunksam baltās svītras ir plašākas. Kopumā to var raksturot kā maza auguma skunksu ar salīdzinoši slaidu ķermeni. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tēviņi ir 350—581 mm gari, mātītes 320—470 mm, svars tēviņiem 500—900 g, mātītēm 200—600 g. Katrai ķepai ir 5 pirksti, bet priekškāju nagi ir apmēram 2 reizes garāki kā pakaļkāju nagi. Nagi ir asi un līki.
Uzvedība
Rietumu plankumainais skunkss ir nakts dzīvnieks. Tas parasti uzturas alas tuvumā, neaizejot tālāk par 700 metriem. Neskatoties uz lielo piesardzību, tas ir ļoti aktīvs un veikls, tas ir arī labs racējs. Riesta laikā partneri izvēlas mātīte. Arī mazuļus audzina tikai mātīte, bieži var novērot skunksu ģimeni, kas pārvietojas, mātītei ejot pa priekšu un mazuļiem vienā rindā aiz tās sekojot. Ziemas laikā skunksi nedodas īstā ziemas miegā, tomēr mātītes ziemā bieži savācas kopā līdz 20 indivīdiem un kopīgi uz vairākām nedēļām dodas gulēt. Tēviņi ir aktīvi visu ziemu.
Tāpat kā pārējiem skunksiem rietumu plankumainajam skunksam zem astes ir 2 anālie smakas sekrēta dziedzeri, un briesmu gadījumā uzbrucējs tiek apšļākts ar ļoti smirdīgu muskusu. Pirms šķidruma izšļākšanas skunkss skaļi un uzkrītoši mīda priekškājas, šņāc un skrāpējas, aste ir saslieta stāvus gaisā. Šos brīdinājuma signālus bieži var novērot mazuļiem, kad tie rotaļājas. Kad skunkss izšļāc savu smirdīgo šķidrumu, tas mērķē ienaidnieka acīs, padarot to īslaicīgi aklu. Šķidrumu skunkss var izšļākt apmēram 3 metru attālumā. Iespaidīgā smaka šķiet nav patīkama arī pašiem skunksiem, jo tie nekad neizšļāc sekrētu savas migas tuvumā vai viens pret otru, pat tad, kad ir nopietni sakāvušies. Dziedzeriem ir izaugumi līdzīgi krūšu galiem, ap kuriem ir spēcīgs muskuļu gredzens. Ar šiem muskuļiem skunkss var regulēt izšļākšanas virzienu un spēku. Jauniem skunksiem sekrēta daudzums un smakas intensitāte ir mazāka kā vecākiem skunksiem.
Barība
Rietumu plankumainais skunkss ir visēdājs. Tas pamatā barojas ar kukaiņiem un nelieliem dzīvniekiem, kā peles, ķirzakas, putni, bet tie ēd arī ogas, augļus, maitu, jebko nelielu, ko var nomedīt vai apēst.
Vairošanās
Riests rietumu plankumainajiem skunksiem ir rudenī. Pirmās 180—200 dienas apaugļotā olšūna brīvi peld dzemdē, tikai pēc tam tā piestiprinās pie dzemdes sienas un embrijs sāk attīstīties. Līdz ar to mazuļi dzimst pavasarī. Kopējais grūsnības periods ir 210—230 dienas. Pavasarī aprīlī vai maijā piedzimst 2—5 mazuļi. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 4 vai 5 mēnešos.
Tēvocis Sems
Tēvocis Sems ir viens no ASV personificējošiem tēliem. Citreiz šo tēlu saista tieši ar Balto namu.
Vēsture
Vārds „Tēvocis Sems" pirmo reizi lietots 1812. gada karā starp ASV un Britu impēriju, taču pirmais viņa attēlojums parādījās 1852. gada 13. marta „The New York Lantern" izdevumā karikatūrista Frenka Beljū izpildījumā. Viņš tika attēlots kā gara auguma, kalsns un sirms vīrs, kurš tērpies ASV karoga krāsas apģērbā ar tā elementiem. Tēvoci Semu gan popularizēja ASV mākslinieks Tomass Nasts, kurš, papildinot iepriekšējos zīmējumus, Tēvocim Semam piešķīra viņam raksturīgo kazbārdu, vaibstus un cilindra cepuri.
Tēvocis Sems kļuva plaši atpazīstams ar Pirmā pasaules kara rekrutēšanas plakātu. Tajā viņš bija attēlots ar izstieptu pirkstu, kurš norādīja uz plakāta aplūkotāju. Plakāta lejasdaļā bija teksts, ka Tēvocis Sems ASV armijā vēlas tieši tevi.
1961. gada 15. septembrī ASV Kongress pieņēma rezolūciju, ar ko tika godināts šī simbola aizsācējs. Semjuela Vilsona dzimšanas vietā tika izveidots muzejs un uzstādīta piemiņas plāksne.
Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja
Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja jeb SSKK ir neatkarīga un neitrāla starptautiska humānās palīdzības organizācija, kas izveidota, lai sniegtu palīdzību starpvalstu un valstu iekšējos bruņotos konfliktos cietušajiem. Dibināta 1863. gadā. SSKK saņēmusi Nobela miera prēmiju 1917., 1944. un 1963. gadā.
Vēsture
Komiteju dibinājis šveiciešu uzņēmējs Anrī Dināns, Itālijas pilsētā Kastiljonē delle Stivjērē. 1859. gadā Dinānam nācās kļūt par liecinieku Francijas un Austrijas armiju sadursmei kaujā pie Solferino, kur viņu šokēja tas, ka pēc kaujas ievainotos vienkārši atstāja kaujas laukā noasiņot. Viņš uzsāka kampaņu visā Eiropā, lai principiāli mainītu attieksmi pret pretinieka karavīriem: tie pelnījuši tādu pašu apiešanos kā pašu karavīri. 1863. gadā pieci cienījami Ženēvas iedzīvotāji nodibināja komiteju, kurā Dināns kļuva par sekretāru. No tās turpmākajos gados izveidojās "Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja". 1864. gadā Šveices valdība sasauca starptautisku konferenci, kurā piedalījās 16 valstu delegācijas, lai izveidotu augstāka līmeņa rekomendācijas medicīnas palīdzības sniegšanai kara laukā. Puses, parakstījušas šo Pirmo Ženēvas Konvenciju, vienojās, ka slimnīcas, lauka hospitāļus, sanitāro transportu un medicīnas personālu konflikta laikā jāuzskata par neitrāliem; par mediķu struktūrvienību simbolu pieņēma sarkanu krustu.
Latvijas Sarkanā Krusta biedrība tika nodibināta 1918.gada 20.novembrī, uzsākot darbu tajā pašā dienā.
Pilnvaras
Visu savu pastāvēšanas laiku SSKK savā darbā pamatojas uz Ženēvas Konvencijām. Atbilstoši 1949. gada Ženēvas Konvencijām un 1977. gada Papildprotokoliem, SSKK ir mandāts:
Organizācija
Komitejā var darboties tikai Šveices pilsoņi, tās biedru skaits svārstās no 15 līdz 25. Ir tiesības ievēlēt goda biedrus. Saskaņā ar saviem statūtiem SSKK ir:
SSKK vada:
Vairāk nekā 1200 SSKK pārstāvji, vairāk sabiedrībai zināmi kā “delegāti”, veic savu darbu kopā ar Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness nacionālajām komitejām, kur lielākā daļa vietējo darbinieku ir tās valsts pilsoņi, kurā darbojas pārstāvniecība. Šobrīd SSKK ir pārstāvniecības vairāk nekā piecdesmit valstīs.
SSKK gada budžetu veido Ženēvas konvenciju dalībvalstu brīvprātīgi ziedojumi. Tas ir vairāk nekā 550 miljonu dolāru, un tā lielāko daļu veido Šveices, ES valstu un ASV ziedojumi. Izpildkomitejā ir tikai Šveices pilsoņi; arī citas valstis pārstāv šveicieši, kaut pēdējā laikā vērojama tendence iesaistīt darbā arī citu valstu pilsoņus.
Darbība
SSKK ir ārkārtīgi liela pieredze un “kultūratmiņa”. Tās pārstāvji ir rūpējušies par miljoniem ieslodzīto divos Pasaules karos, snieguši tiem juridisku palīdzību, piegādājuši pastu un palīdzības sūtījumus. Tās aģentūra cilvēku meklēšanā ir palīdzējusi atkal satikties simtiem tūkstošu bēgļu ģimenēm. Tās delegāti kopš 1864. gada bijuši klāt visos lielākajos bruņotajos konfliktos, un SSKK speciālistu meistarība, iesaistot konfliktējošās puses pārrunu procesā, ir nepārspējama. SSKK darbības pamatprincips ir neatkarība un neitralitāte. Oficiāli tās pārstāvji distancējas kā no citām nevalstiskajām organizācijām, kuras darbojas šajā sfērā, tā arī no ANO. Piemēram, karadarbības laikā Bosnijā tie centās strikti norobežoties no ANO aģentūru darbības, atsakoties pavadīt ANO miera uzturēšanas spēku kolonnas, jo pretēja rīcība kompromitētu SSKK neitralitāti.
Visai bieži SSKK darbinieki smagi cieš, strādājot karadarbības zonā. Piemēram, 1996. gadā Krievijā, Čečenijā, netālu no Groznijas uzbrucēji maskās ielauzās Starptautiskā Sarkanā Krusta hospitālī un, izmantojot pistoles ar klusinātājiem, nogalināja sešus aizmigušus SSKK darbiniekus. Taču SSKK turpina atteikties no bruņotas apsardzes savos hospitāļos un savu transporta kolonnu pavadīšanai.
Uvulārs nazāls līdzskanis
Uvulārs nazāls līdzskanis sastopams nedaudzās mutvārdu valodās. Starptautiskā fonētiskā alfabēta simbols šai skaņai ir, attiecīgais X-SAMPA simbols ir <tt>N\</tt>.
Raksturojums
Uvulāra nazāla līdzskaņa raksturojums:
Atveidošana latviešu valodā
Latviešu valodā uvulārs nazāls līdzskanis visos gadījumos atveidojams ar burtu "n".
Virsmas spraigums
Virsmas spraigums ir šķidruma virsmas īpašība. Virsmas spraigumu izraisa kohēzija — divu kontaktā esošu ķīmiski vienādu cietvielu vai šķidrumu saskarvirsmu saistīšanās, ko rada starpmolekulārie spēki. Tā kā šķidruma molekulas uz virsmas nav pilnībā ieskautas ar līdzīgām molekulām, tās ir vairāk piesaistītas blakusesošajām molekulām uz šķidruma virsmas.
Pēc absolūto vienību definīcijas, virsmas spraigums ir ņūtonos (N) izteikts spēks, ar kādu cenšas sarauties vienu metru (m) platas virsmas strēmele, un SI sistēmā to izsaka N/m. Piemēram, ūdenim virsmas spraigums ir liels, jo tam raksturīgā ūdeņraža saite starp molekulām uz fāžu robežvirsmām izpaužas spēcīgi. Daži piemēri: etanols — 0,022 N/m; ūdens — 0,073 N/m; dzīvsudrabs — 0,472 N/m. Par virsmas spraigumu ir atbildīgi starpmolekulārie spēki. Šķidruma iekšienē katra molekula ar vienādu spēku tiek vilkta visos virzienos. Molekulām uz šķidruma virsmas šāda pievilkšanās nav iespējama, jo tās nav pilnībā ieskautas ar līdzīgām molekulām. Rezultātā pievilkšanās pie „kaimiņu” molekulām uz šķidruma virsmas ir daudz izteiktāka. Vistiešākais virsmas spraiguma piemērs ir ūdens piliens. Virsmas spraiguma iedarbībā ūdens molekulas pievelkas viena otrai, veidojot tādu kā „virsējo kārtu”. Rezultātā ūdens piliens parasti ieņem sfērisku formu.
Runājot par šo parādību, to der apskatīt arī no šķidruma virsmas enerģijas viedokļa. Molekulām, kas ir kontaktā ar blakusesošajām molekulām, ir mazāks enerģijas līmenis nekā tām, kurām nav šāda kontakta vai tas ir nepilnīgs. Šķidruma iekšienē visām molekulām ir tik daudz blakusesošo molekulu, cik tas ir iespējams, bet uz virsmas esošajām šis kontakts ir nepilnīgs. Attiecīgi tām ir augstāks enerģijas līmenis. Šķidrumam, lai tas samazinātu šo enerģiju, vajag samazināt virsmas molekulu skaitu, tas ir, samazināt virsmas platību.
Pēc ar Laplasa teorijas, sfērai šajā gadījumā ir visefektīvākā forma. Uz noteiktu vielas tilpumu proporcionāli virsmas platība ir vismazākā, salīdzinot ar citām ģeometriskām formām. Izteikti šo parādību var novērot, ūdenim pilot no krāna. Ja sākumā pilošā ūdens forma ir neizteikta (gareniska), tad, ūdenim pilot, tas ātri ieņem sfērisku formu.
Virsmas samazināšanās rezultātā virsma ieņem vistaisnāko formu, kādu tā var ieņemt. Matemātiski tas tiek pierādīts ar Eilera—Lagranža vienādojumu. Jebkurš nelīdzenums šķidruma virsmā palielina tās platību, tādējādi palielinot arī virsmas enerģiju. Rezultātā virsma centīsies iztaisnot katru nelīdzenumu, tāpat kā stumjot bumbu kalnā, tā spiedīs atpakaļ, cenšoties samazināt tās gravitācijas potenciālo enerģiju.
Šķidruma virsmas enerģija nosaka arī tā spēju slapināt cietvielas. Slapināšana — šķidruma spēja slapināt cietas vielas ķermeņus. Piemēram, ja ūdens lāsi izlej uz pulētas galda virsmas, tad ūdens izplūst un plānā slānītī piekļaujas virsmai — galds kļūst slapjš. Ūdens slapina daudzas cietas vielas: stiklu, galda laku u.c. Slapināšana ir raksturīga arī citiem šķidrumiem. Šie šķidrumi slapina daudzu, bet ne visu cietu vielu virsmas. Tā, piemēram, uz parafīna virsmas ūdens pilītes neizplūst, jo parafīnu ūdens neslapina. Ir arī šķidrumi, kuri izturas savādāk nekā ūdens. Tāds ir, piemēram, dzīvsudrabs. Tas, izliets uz kāda ķermeņa virsmas, savelkas lodītēs, attiecīgo virsmu neslapina.
Virsmas spraiguma dotās priekšrocības tiek izmantotas arī daudz kur dabā. Piemēram, virsmas spraigumu un slapināšanas īpašības izmanto daudzi kukaiņi, lai pārvietotos pa ūdens virsmu. Kā jebkuru peldošu objektu, kukaini balsta virsmas spraiguma spēks, kurš darbojas vienādi no visām pusēm. Lai pārvietotos kādā virzienā, kāpurs noliecas uz vienu pusi, tādā veidā izraisot spraigumu spēku atšķirības priekšpusē un pakaļpusē, kas arī ļauj kāpuram kustēties noteiktā virzienā. Savukārt sīkie matiņi vai īpašs, ūdeni atgrūžošs, materiāls uz to kājām ļauj tiem stabili turēties virs ūdens un nesaslapināties.
Aru
Aru var būt:
Eiropas muflons
Eiropas muflons (Ovis orientalis musimon) ir viena no savvaļas aitas (Ovis orientalis) pasugām, kas pieder muflonu grupai (Ovis orientalis orientalis grupa).
Ilgu laiku Eiropas muflons tika sistematizēts kā suga Ovis musimon, līdz DNS pētījumos tika atklāts, ka tā ir viena no savvaļas aitas pasugām. Zinātnieki uzskata, ka neolīta laikā apmēram pirms 7000 gadu Korsikā, Sardīnijā, kā arī Rodas salā un Kiprā ir tikušas introducētas pirmatnējās mājas aitas. Uz salām tās atkal sāka dzīvot savvaļā, un vairāku tūkstošu gadu laikā izveidojās Eiropas muflons (O. aries musimon) un Kipras muflons (O. orientalis ophion). Eiropā pēc kāda laika savvaļas Eiropas muflonus sāka izmantot mājas aitu selekcijā, un tie kļuva par vienu no mūsdienu mājas aitu priekštečiem. Otra muflonu pasuga, no kuras ir cēlusies mājas aita, ir Āzijas muflons (Ovis orientalis orientalis). Turklāt Āzijā saskaņā ar DNS pētījumiem mājas aitu domestikācijā ir izmantots tikai Āzijas muflons.
Izplatība
Eiropas muflona dabīgais izplatības areāls aptver Vidusjūras salas Sardīniju un Korsiku, kur tas ir kļuvis par reti sastopamu dzīvnieku.
Izskats
Eiropas muflons ir vidēji liela savvaļas aita. Tā ķermeņa garums ir 110—130 cm, augstums skaustā ir 65—75 cm, svars 30—45 kg.
Eiropas muflonam ir sarkanbrūns vai pelēkbrūns, īsspalvains kažoks ar tumšu muguras svītru visā tās garumā un ar gaišiem sedliem līdzīgiem laukumiem abās muguras pusēs. Tā pavēdere ir gaiša, kā arī uz kājām tam ir gaišas "zeķes" - gaišas kājas no ceļgaliem uz leju. Tā seja ir pelēkbrūna, bet pats purns balts, arī ap acīm tam ir gaiši laukumi. Krūtis un pakakle tēviņiem ir melnas, un uz kakla veidojas kakla krēpes. Kažoka matojums ļoti biezs un raupjš. Ziemā tas ir dubults, jo muflonam izaug bieza un silta pavilna, kuru sargā garākā akotspalva. Arī krāsa ziemas periodā nomainās, tā kļūst kastaņbrūnāka, sarkanīgāka. Gaišie laukumi uz muguras paliek gandrīz balti. Mātītes ir gaišāk brūnas kā tēviņi, tām ir arī gaiša pavēdere, bet ne tik kontrastaini balta kā tēviņiem. Muguras tumšās svītras tām nav, vai arī tā ir tikko pamanāma.
Abiem dzimumiem ir ragi, lai gan daļai mātīšu ragi var nebūt. Tēviņu ragi ir lieli, masīvi un grezni izliekti. Ragu garums ir 60 cm un vairāk. Jo ragi lielāki, jo augstāku vietu hierarhijā ieņem tēviņš.
Uzvedība
Kā lielākā daļa savvaļas aitu Eiropas muflons mājo kalnainos apvidos. Vislabprātāk tas apmetas virs mežu līnijas augstkalnu pļavās. Bet tas ir diezgan labi iedzīvojies arī Eiropas mežos. Korsikā tas ir sastopams stāvo un akmeņaino klinšu pašās virsotnēs, kur tas ir aizsargāts pret plēsējiem. Tas ir uzmanīgs dzīvnieks un baroties dodas agri no rīta vai vēlu vakarā.
Tēviņi un mātītes pamatā dzīvo atsevišķi un tikai riesta laikā tiek veidoti jaukto dzimumi bari. Mātītes ir sociāli dzīvnieki un kopā ar jēriem veido baru, kas parasti ganās vislabākajās ganību vietās. Toties tēviņi ir vientuļnieki un sabiedrību meklē tikai riesta laikā. Muflonu riests sākas vēlu rudenī un ilgst līdz ziemas sākumam. Aunu dominanci lielā mērā nosaka tā vecums un ragu lielums. Ja divi tēviņi nevienojas par dominanci savā starpā, tad sākas riesta ragu cīņas.
Barība
Kā visas savvaļas aitas Eiropas mufloni pamatā barojas ar zāli, bet tie ēd arī koku lapas un dzinumus. Kā visiem atgremotājiem tam ir 4 kameru kuņģis un barība tiek saģremota divas reizes. Pirmajā reizē barība tiek ātri saplūkta, pavirši sakošļāta un norīta, bet otrajā reizē klusā un mierīgā vietā muflons noguļas, atrij zāli un to pārkošļā vēlreiz un tad norij pēdējo reizi.
Reprodukcija
Mātītēm dzimumbriedums iestājas 2—3 gadu vecumā. Tēviņi pāroties sāk apmēram 7 gadu vecumā, kad tie ir pietiekami nobrieduši un spēcīgi. Grūsnība ilgst 210 dienas. Parasti piedzimst 1 vai 2 jēri. Jau pēc dažām minūtēm pēc piedzimšanas tie spēj nostāties uz savām kājām un sekot mātei. Pieaugot jaunās mātītes paliek vienā barā ar mātēm, bet jaunie tēviņi pamet baru 2—4 gadu vecumā. Muflonu dzīves ilgums ir 6—7 gadi, bet atsevišķi indivīdi var nozīvot līdz 20 gadiem.
Pēcteči
"Pēcteči" (en) ir 2011. gada ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Aleksandrs Peins. Filma saņēma Zelta globusa balvu kā gada labākā drāma.
Rīgas aplenkums
Rīgas aplenkums var būt:
Rīgas apgabals
Rīgas apgabals bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1952—1953) sastāvā.
Latvijas ģenerālapgabala sastāvā (1941—1944)
Rīgas apgabals (Kreisgebiet Riga) dibināts 1941. gada 25. jūlijā. 1941. gada 1. septembrī tika izveidots Rīgas pilsētas apgabals (Kreisgebiet Riga-Stadt) un Rīgas zemes apgabals (Kreisgebiet Riga-Land), kura sastāvā bija
Latvijas PSR sastāvā (1952—1953)
Rīgas apgabals LPSR sastāvā tika izveidots teritoriāli administratīvās reformas rezultātā 1952. gada 7. aprīlī. Likvidēts 1953. gada 21. aprīlī.
Apgabala sastāvā bija 1 republikas pakļautības pilsēta (Rīga), 1 apgabala pakļautības pilsēta (Jelgava) un 24 rajoni:
E (matemātiska konstante)
Matemātikas konstante e ir vienīgais reālais skaitlis, kam atvasinājuma vērtība funkcijai f(x) = e^x punktā x = 0 ir vienāda ar 1. Funkcija e^x ir eksponentfunkcija, tās inversā funkcija ir naturālais logaritms. Skaitlis e bieži tiek definēts kā naturālo logaritmu bāze.
Skaitlis e dažreiz tiek saukts par Eilera skaitli Šveices matemātiķa Leonarda Eilera vārdā.
Ingus Janevics
Ingus Janevics (dzimis Ventspilī) ir latviešu vieglatlēts, startē soļošanas sacensībās.
Grenoble
Grenoble (fr) ir pilsēta Francijas dienvidaustrumos Alpu priekškalnēs Izēras upes ielejā. Dofinē novada vēsturiskais centrs. Mūsdienās ievērojams zinātnes (fizika, datorzinības un matemātika) un ziemas sporta centrs.
Ingus Janevics
2006. gada Eiropas čempionātā viņš ierindojās 13. vietā 50 km soļošanā ar rezultātu 3.56:32, kas tobrīd bija sportista personiskais rekords. 2007. gada Pasaules čempionātā Osakā viņš nefinišēja 50 km distancē, tāpat nefinišēja 2009. gada Pasaules čempionātā 50 km distancē.
E (matemātiska konstante)
Skaitlim e ir svarīga nozīme matemātikā, starp citām svarīgām konstantēm, piemēram, pī. Skaitlis e ir iracionāls skaitlis. Tas ir arī transcendents skaitlis. Tā vērtība ar 10 decimālcipariem ir
Ingus Janevics
Piedalījies 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, kurās izcīnīja 42. vietu 50 km soļošanā.
Grenoble
Pilsētā atrodas Eiropas Sinhrotronās radiācijas iekārta (European synchrotron radiation facility) — lielākais sinhronotrons Eiropā, Laues-Lanževēna instūts (Institut Laue-Langevin) — viens no ievērojamākajiem pasaules neitronu pētniecības centriem, un vairāki citi pasaules līmeņa zinātnes centri.
Zagurova
Zagurova - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz austrumiem no Poznaņas. Rakstos pirmoreiz minēta 1145. gadā.
Grenoble
Vēsture
3. gadsimtā šajā vietā atradās ķeltu cilts allobrogu apmetne Kularo (Cularo). Pēc 380. gada tā tika nosaukta par Gracianopoli (Gratianopolis) romiešu imperatora Graciāna vārdā. Pēc Rietumromas impērijas izjukšanas Grenoble bija Burgundijas karalistes sastāvā, bet vēlāk nonāca Vjennas grāfu īpašumā. 1084. gadā Grenobles apkārtnē radās kartūziešu ordenis. 1349. gadā Grenoble līdz ar visu Dofinē kļuva par Francijas sastāvdaļu. 1788. gada 7. jūnijā Grenoblē notika sacelšanās pret karaļa varu, jeb t. s. "Dakstiņu diena" (Journée des Tuiles), kuru daži vēsturnieki uzlūko par Lielās Franču revolūcijas sākumu.
E (matemātiska konstante)
Vēsture
Pirmā atsauce uz konstanti bija publicēta 1618. gadā pielikumā darbam par logaritmiem, ko sarakstījis Džons Nepers. Tomēr tas nesaturēja pašu konstanti, bet vienkārši tabulu ar logaritmiem, rēķinātiem, izmantojot konstanti.
Grenoble
Vēsture
Francijas dienvidaustrumu robežas aizsardzībai 19. gadsimtā paplašināja viduslaiku Bastīlijas cietoksni (La Bastille), kas tiek uzskatīts par lielāko nocietinājumu Francijā. Pilsēta izveidojās par lielu Francijas izglītības un pētniecības centru ar trīs universitātēm un vairākiem pētniecības institūtiem. 1968. gadā Grenoblē notika ziemas olimpiskās spēles.
E (matemātiska konstante)
Vēsture
Jākobs Bernulli nonāca līdz izteiksmei:
Grenoble
Cilvēki
Grenoblē dzimuši:
BRU
BRU var būt:
Afikss
Afikss, agrāk arī dēklis ir morfēma, ko pievieno vārda saknei kā vārddarināšanas vai formveidošanas līdzekli. Afiksus, ko pievieno pirms vārda saknes, sauc par priedēkļiem jeb prefiksiem, bet afiksus, ko pievieno pēc saknes, sauc par piedēkļiem jeb sufiksiem.
Krokodilu salas
Krokodilu salas (en) ir nelielu salu grupa Austrālijas ziemeļu daļā, Ziemeļu teritorijā, Arnemlendas piekrastē. Tās 16. gadsimtā atklāja nīderlandieši un nosauca par Cocodrils Eÿlandt. Mūsdienās, lai šīs salas apmeklētu, jāsaņem salu pārvaldes atļauja.
Augsne
Augsne ir dabiski veidojusies, irdena Zemes virskārta, kura sastāv no dažādu iežu daļiņām un tai ir raksturīga auglība. Augsne sastāv no trim komponentiem: no cietvielas, no šķidrumiem un no gāzēm. Cietvielas galvenokārt sastāv no minerāliem un organiskām vielām. Augsne ir irdena, kas nozīmē, ka starp cietvielas daļiņām ir daudz tukšumu. Līdz ar to cietvielas sastāda vidēji tikai pusi no visas augsnes kopējā tilpuma. Atlikušo daļu aizpilda ūdens (šķidrumi) un gaiss (gāzes).
Māris Urtāns
Māris Urtāns (dzimis Rīgā) ir latviešu vieglatlēts, karjeras sākumā bija diska metējs, bet vēlāk pārkvalificējās par lodes grūdēju. Visu karjeru trenējies pie Guntara Gailīša.
Augsne
Latvijā visizplatītākās ir velēnu podzolētās augsnes, velēnu karbonātu augsnes, velēnu gleja augsnes, podzolētās gleja augsnes, purvu augsnes, kultūraugsnes un erodētās augsnes.
Māris Urtāns
Izglītību ieguvis Nītaures vidusskolā, Murjāņu sporta ģimnāzijā un LSPA.
M. Urtāns 29 reizes ir uzvarējis Latvijas čempionātā vieglatlētikā, skaitot kopā sacensības stadionā un telpās. Savu personisko rekordu viņš sasniedza, uzvarot Eiropas komandu čempionātā vieglatlētikā otrajā līgā Belgradā — 21,63 m. Šis rezultāts tikai par 11 centimetriem atpaliek no vairāk nekā 25 gadus vecā Jāņa Bojāra Latvijas rekorda.
Karjera
Lielajās starptautiskajās sacensībās debitēja 2006. gada Eiropas čempionātā Gēteborgā, kur lodes grūšanā ar 18,40 metrus tālu grūdienu netika tālāk par kvalifikāciju un ierindojās 25. vietā.
Augsne
Augsnes auglība
Auglība ir spēja uzkrāt augu augšanai un attīstībai nepieciešamās vielas un pielāgoties apkārtējiem apstākļiem.
Māris Urtāns
Karjera
2007. gada janvārī M. Urtāns veica 20,18 m tālu grūdienu un līdz ar to kvalificējās 2008. gada Olimpiskajām spēlēm Pekinā. 2007. gada Pasaules čempionāts Osakā viņam nebija veiksmīgs, jo pirmie divi M. Urtāna mēģinājumi kvalifikācijā netika ieskaitīti, bet trešajā viņš lodi aizgrūda 19,13 metrus tālu un ierindojās 25. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam. 2007. gadā M. Urtāns izcīnīja sudraba medaļu Universiādē.
Pēc gada M. Urtāna sniegums bija pārliecinošāks — 19,57 m —, taču atkal tika izcīnīta 25. vieta. Ārpus fināla viņš palika arī 2009. gada Pasaules čempionātā Berlīnē, kur ar atzīstamu rezultātu 19,89 m ieņēma 16. vietu (uzstādīja sezonas labāko rezultātu).
Augsne
Augsnes auglība
Faktori, kas var noteikt augsnes auglību :
Māris Urtāns
Karjera
2010. gada Eiropas čempionātā Barselonā sasniedza karjeras labāko sasniegumu — izcīnīja 3. vietu (20,72 m). Lai arī pašās sacensībās M. Urtāns ierindojās 4. vietā, taču 2013. gadā baltkrievam Andrejam Mihņevičam (sākotnējais zelta medaļas īpašnieks) tika piespriesta mūža diskvalifikācija par dopinga lietošanu un medaļu īpašnieki mainījās.
Viņš bija kvalificējies 2011. gada Pasaules čempionātam, taču īsi pirms tā sākuma guva savainojumu, kā dēļ nepiedalījās tajā. 2012. gada Eiropas čempionātā viņš ar 19,25 metrus tālu grūdienu palika 15. vietā kvalifikācijā, tādējādi nekvalificējoties finālsacensībām. viņš ar kvalifikācijā sasniegtajiem 19,13 metriem ierindojās 27. vietā, nekvalificējoties finālam.
Augsne
Augsnes izmantošana zemkopībā
Lauksaimniecībā izmantojamā zeme ir nozīmīgs pārtikas ražošanas resurss. Aprēķināts, ka vidēji sauszemes ekosistēmas nodrošina aptuveni 95% no cilvēku patērētās pārtikas, savukārt viens no ekosistēmas pamatelementiem ir augsne. Kultūraugus var auzēt arī mākslīgos substrātos, piemēram, siltumnīcās, taču šādi saražotas pārtikas īpatsvars ir ļoti niecīgs.
Cilvēkam nepieciešamo pārtiku var salīdzināt ar graudu bērumu, kas apjož Zemes evatoru 2,5 m biezā un 20 m platā slānī. Šāds graudu daudzums ik gadu jāsaražo no jauna, turklāt papildus nepieciešams izaudzēt graudus vēl 1050 km joslā, lai nodrošinātu vajadzības pēc pārtikas iedzīvotāju pieauguma dēļ.
Zemes iedzīvotāju skaits nepārtraukti palielinās, bet lauksaimniecībā noderīgās zemes kopējā platība sarūk, tāpēc produktīvās zemes platība uz vienu iedzīvotāju pakāpeniski samazinās. Aprēķināts, ka vidēji vienam cilvēkam ir nepieciešama zemes platība Mūsdienās šie skaitļi, rēķinot uz vienu iedzīvotāju ir šādi Mūsdienu intensīvās lauksaimniecības (kultūraugu agrotehnikas, mājlopu audzēšanas) tehnoloģijas vēl spēj tikt galā ar šo uzdevumu, taču iespēju robeža tuvojas kritiskajam līmenim. Intensīvā lauksaimniecība rada ievērojamu slodzi uz visiem ekosistēmas komponentiem, sevišķi uz ūdens vidi un atmosfēru. Tā patērē ievērojamu daudzumu neatjaunojamo dabas resursu (degizrakteņus, minerālus) un samazina bioloģisko daudzveidību. Augsnes auglība ir tieši saistīta ar zemes ražotspēju, tā ir resurss, par kura saglabāšanu un atjaunošanu ir jārūpējas tās apsaimniekotājam. Tāpēc sabiedrības interesēs ir būtiski vairāki aspekti. Izmantojot zemi lauksaimniecībai (zemkopībā), ir nepieciešams
Augsnes izmantošana Latvijā
Latvijā 2016. gadā lauksaimniecībā izmantotā zeme bija 1930,6 tūkstoši hektāru, no tiem 1288 tūkstoši ha sastādīja aramzeme, 635,1 tūkstoši ha pļavas un ganības. Latvijā augsni izmanto dažādu kultūru audzēšanai.
Erozija
Erozija ir augsnes virskārtas nonešana vai noskalošana. Lietus lāsēm krītot uz zemes, tās atdala augsnes daļiņas. Šīs ietekmes pakāpe ir atkarīga no krītošo lietus lāšu lieluma un krišanas ātruma. Atdalītās augsnes daļiņas aiztek lietus radītajā ūdens straumē. Daļa šo daļiņu aizpilda augsnes poras, noblīvējot augsnes virsmu. Erozija rodas, ja nokrišņu intensitāte pārsniedz ūdens infiltrācijas ātrumu augsnē.
Sablīvēšanās
Spiežot uz augsnes virsmu, notiek augsnes sablīvēšanās. Sablīvēšanās rezultātā samazinās augsnes porainība un caurlaidība. Augsnes poras tiek noslēgtas, traucējot ūdens un gāzu apmaiņu augsnē, un tādējādi radot ūdens un skābekļa trūkumu augsnē. Tiek traucēta sakņu augšana.
Augsnes morfoloģija
Augsnes morfoloģija ir zinātnes nozare, kurā pēta laukā konstatējamās, ārējās pazīmes, piemēram, augsnes slāņu biezumu.
Augsnes morfoloģija ir saistīta ar augsnes ģenēzi, jo augsnes veidošanās procesā rodas jauni savienojumi un vielas, kas nav sastopami cilmiezī, tādēļ rodas izšķirami ģenētiskie horizonti un augsne iegūst tikai tai raksturīgās pazīmes.
Morfoloģiskās pazīmes izmanto augšņu klasifikācijā un bonitēšanā un citās darbības sfērās.
Svarīgākās augsnes morfoloģiskās īpašības:
Augsnes pamathorizonti
Par pamathorizontiem tiek uzskatīts organisko vielu horizonts (O), kūdra (H), minerālās trūdvielu akumulācijas horizonts (A), eluviālais jeb izskalošanās horizonts (E), iluviālais jeb ieskalošanāš horizonts (B), cilmiezis (C) un pamatiezis (R).
Organisko vielu horizonts (O)
To vēl mēdz dēvēt par nedzīvās zemsegas horizontu. Organisko vielu horizonts veidojas augsnes virspusē, uzkrājoties organiskajām vielām. Dabiskos apstākļos horizonts ir piesātināt ar ūdeni ne vairāk par dažām dienām gadā. Tas satur no 20% organiskā oglekļā. Pārsvarā horizonts sastāv no nesadalītām vai daļēji sadalītām augu atliekām.
Tas atrodas minerālaugšņu virspusē vai, ja ir aprakts, jebkurā dziļumā. Horizonts spēj bagātināt augsnes virskārtas minerālos horizontus ar trūdvielām un augu barības vielām.
Kūdras horizonts (H)
Kūdra ir organisko vielu horizonts, kas parasti ir ilgstoši piesātināts ar ūdeni. Tas rodas kūdras veidošanās un pārpurvošanās procesos. Veidojas mitro augšņu virspusē.
Kūdra atkarībā no sastāva var būt melna, brūna vai dzeltenbrūna.
Minerālais trūdvielu akumulācijas horizonts (A)
Veidojas augsnes virspusē vai tuvu tam.
Augsnes humuss A horizontā ir vienmērīgi izkliedēts sīko daļiņu veidā.
Raksturīgas tādas pazīmes :
Eluviālais horizonts (E)
Atrodas zem organisko vielu, kūdra vai trūdvielu akumulācijas horizonta. Veidojies podzolēšanās vai lesivēšanās procesos izskalojoties māla daļiņām, organiskajām vielām, alumīnijam vai dzelzim.
Raksturīgi:
Iluviālais horizonts (B)
Parasti atrodas zem trūdvielu akumulācijas vai eluviālā horizonta.
Latvijas apstākļos smilts augsnēm iluviālais horizonts ir brūnā vai brūni sarkanā krāsā.
Cilmiezis (C)
Nesaistīs vai vāji saistīts augsnes minerālais horizonts, kam saglabājusies augsnes procesos nepārveidotu iežu struktūra. Šo horizontu var nedaudz ietekmēt augsnes veidošanās procesi.
Vienlaidu pamatiezis (R)
Nepārtraukts ciets vai ļoti ciets pamatiezis. Tas ir pietiekami izturīgs, lai pat mitros apstākļos, to nebūtu iespējams izrakt ar lāpstu.
Augsnes krāsa
Nozīmīga un vieglāk nosakāmā pazīme. Tā var atspoguļot augsnes sastāvu un/vai redoks apstākļus. Krāsu galvenokārt veido dispersās vielas - humuss, dzelzs oksīdi, mangāna oksīdi u.c. Krāsu spēj veidot arī cilmiezī esošie ieži un minerāldaļiņas.
Augsnes krāsas veido četru pamatkrāsu kombinācijas :
Krāsu apzīmēšanai parasti izmanto Mansela krāsu sistēmu, kas kvantitatīvi reģistrē trīs krāsas elementus: toni, spožumu un piesātinājumu.
Vēsture
Cilvēki augsni ir izmantojuši jau kopš aizvēsturiskiem laikiem. Tieši šī iemesla dēļ, senās civilizācijas uzplauka lielu upju - Nīlas, Tigras, Eifratas, Jandzi, Huanhe ielejās, kur palu ietekmē bija izveidojusies auglīga augsne.
Andersonas "Packers"
Andersonas "Packers" (en), pazīstams arī kā Andersonas "Duffy Packers" (Anderson Duffy Packers), bija profesionāls ASV basketbola klubs, kas bija bāzēts Andersonā, Indiānas štatā, ASV. Sākotnēji klubs spēlēja Nacionālajā basketbola līgā no 1946. līdz 1949. gadam. 1949.—1950. gada sezonu tas aizvadīja Nacionālajā basketbola asociācijā. Pēc tam komanda spēlēja Nacionālajā profesionālajā basketbola līgā. Mājas spēles komanda aizvadīja Anderson High School Wigwam arēnā.
Midveja atols
Midveja atols, saukts arī Midveja salas vai Pihemanu (havajiešu: Pihemanu), ir atols Klusā okeāna ziemeļos Havaju salu arhipelāgā. Atolu ieskauj koraļļu rifs ar vairākām smilšu saliņām. Atola divas galvenās salas ir Sendailenda un Īsternailenda, kas ir nozīmīgas jūras putnu ligzdošanas vietas.
Atols ir ASV neinkorporēta teritorija, kas statistiski tiek iekļauta ASV Mazajās Aizjūras Salās un to pārvalda ASV Valsts departaments. Midveja atols ir ASV nacionāla aizsargājama dabas teritorija. 2009. gadā atolā bija ap 60 iedzīvotāju — dažādu pētniecības programmu līdzstrādnieki un apkalpojošais personāls.
Atola tūrisma programma tika slēgta 2012. gadā.
Klermonferāna
Klermonferāna ir Francijas pilsēta, kas atrodas Overņas reģionā. 2006. gadā pilsētā dzīvoja 140,7 tūkstoši iedzīvotāju. Klermonferāna ir Pijdedomas departamenta galvaspilsēta.
Pilsētā dibināts uzņēmums Michelin un šeit joprojām atrodas tā galvenā mītne.
Liepājas apgabals
Liepājas apgabals bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941-1944) un Latvijas PSR (1952-1953) sastāvā.
Latvijas ģenerālapgabala sastāvā (1941-1944)
Liepājas apgabals (Kreisgebiet Libau) dibināts 1941. gada 25. jūlijā, tā sastāvā bija Liepājas apgabala komisārs (Gebietskommissar) bija Valters Alnors (Walter Alnor, 1892-1972).
Latvijas PSR sastāvā (1952-1953)
Liepājas apgabals LPSR sastāvā tika izveidots teritoriāli administratīvās reformas rezultātā 1952. gada 7. aprīlī. Likvidēts 1953. gada 21. aprīlī. Apgabala sastāvā bija 2 apgabala pakļautības pilsētas un 14 rajoni:
Ņižņekamska
Ņižņekamska (ru, tt) ir pilsēta Tatarstānā, Krievijas Federācijā. Ņižņekamskā dzīvo 226,5 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem 46,5% ir tatāri, 46,1% krievi, 3,0% čuvaši, 1,0% ukraiņi un 1,0% baškīri. Ņižņekamska ir Krievijas lielākais naftas pārstrādes centrs. Tā atrodas Kamas kreisajā krastā, Zajas ietekas tuvumā, 236 km no Kazaņas.
Grodziskas apriņķis (Lielpolija)
Grodziskas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lielpolijas vojevodistes rietumos. Robežojas ar Lielpolijas vojevodistes Poznaņas, Koscjanas, Volštinas un Novi Tomislas apriņķiem.
Blāzma (Lestenes pagasts)
Blāzma (dažkārt arī Gaiļi) ir ciems Tukuma novada Lestenes pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 4,5 km no pagasta centra Lestenes, 25 km no novada centra Tukuma un 80 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados.
Razims
Razims (arī Razelms; ro, Razelm) ir ezers un arī ezeru grupa Rumānijā, dienvidos no Donavas deltas.
Razelma ezeru grupa sastāv no vairākiem limāniem un lagūnām. Ziemeļu daļā atrodas saldūdens ezeri — Razelms un Golovica, dienvidu daļā — vairāki sālsezeri. Visu ezeru kopējā platība ir ap 1000 km²; Razelms aizņem aptuveni pusi no šīs platības.
Razelms ir sekls. No Melnās jūras to atdala smilšu bārs. Ezerā ietek vairākas Donavas deltas attekas. Ezera ziemeļu daļā ir dabas rezervāts Popinas sala (98 ha). Kopā ar Donavas deltu Razelms veido Donavas deltas biosfēras rezervātu.
Pilsētu blūzs
Pilsētu blūzs. Kultūrvēsturiskā jēgā tas ir "urbānismu" blūzs, kas sākās no pirmā elektroģitārisma žanra. Visaugstāko attīstības punktu tas sasniedza daiļradē B. B. Kinga Čikāgas muzikantu "West Side Sound" skolas, britu blūza 1960. gados.
Liepājas Nikolaja ģimnāzija
Liepājas Nikolaja ģimnāzija bija otrā vecākā Kurzemes guberņas ģimnāzija pēc Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas, kas Liepājā darbojās no 1885. līdz 1915. gadam, kad Pirmā pasaules kara sākumā to evakuēja uz Petrogradu.
Ģimnāzijas ēka
Ēku Vilhelmīnes ielā 4 (tagad K. Valdemāra ielā) tā laika Liepājas pilsētas arhitekts Pauls Makss Berči 1873. gadā projektēja kā mācību iestādi. Ēka izvietota atstatus no ielas apbūves līnijas, veidojot reprezentatīvu ieeju ar granīta kolonnu portiku. Fasāde risināta sarkanajā ķieģelī ar bagātīgi rustētu apmetumu un metāla dekoratīvajiem elementiem.
Vēsture
Ekonomikas recesijas dēļ ģimnāzijas celtniecības uzsākšana no 1873. gada aizkavējās līdz 1882. gadam, kad naudu būves uzsākšanai ieguva, likvidējot Liepājas Ugunsdzēsības biedrību un tās 100 000 rubļu pamatkapitālu pārvēršot par ģimnāzijas celšanas fondu. 1883. gada 24. maijā svinīgi ielika ēkas pamatakmeni, bet jaunceltni iesvētīja 1885. gada 12. janvārī. Pirmais ģimnāzijas direktors bija Alberts Volgemūts. Tā kā ģimnāzijā nemācīja latviešu valodu, tad 1888. gada pavasarī desmit latviešu skolnieki iesniedza skolas direktoram lūgumrakstu, lai viņš atļautu reizi nedēļā sapulcēties, lai mēs varētu viens otru atbalstīt latviešu valodas studijās.
1907. gada 31. martā nodibināja Liepājas pilsētas Nikolaja vīriešu ģimnāzijas trūcīgo skolēnu pabalstīšanas biedrību.
Poliginija
Poliginija (grc (polygynia), no πολύ- (poly-) — 'daudz' un γυνή (gyne) — 'sieva, sieviete') jeb daudzsievība ir laulības paveids, kur vīrietim vienlaikus ir vairākas sievas. Mūsdienās sastopama dažām musulmaņu tautām (sk. arī harēms). Saskaņā ar Korānu musulmanim drīkst būt līdz 4 likumīgām sievām, tomēr vairumā musulmaņu valstu daudzsievība ir ierobežota.
Sociālantropologi izšķir sororālo un nesororālo poliginiju. Sororālajā poliginijā visas viena vīrieša sievas savā starpā ir māsas, nesororālajā — nav. Sororālās poliginiskās ģimenes ir daudz stabilākas, jo nav asas sāncensības starp sievām.
Lielākajā daļā valstu daudzsievība ir aizliegta.
Sūrupi bāka (priekšējā vaduguns)
Sūrupi bāka (priekšējā vaduguns) (et) atrodas Igaunijā, Sūrupi pussalas ziemeļdaļā, 2245 m no aizmugurējās vaduguns.
Vēsture
Bāka šeit atrodas jau no 1859. gada. 1885. gadā bākai tika piebūvēts pēdējais stāvs. Iesākumā gaismas signāls tika rādīts caur augšējā stāva logu. Tagad gaismas elements ir novietots uz balkona bākas augšdaļā.
Raksturojums
Bākas augstums ir 15 m. Bāku veido četrstūra, piramidāls koka tornis ar balkonu. Tornim ir A veida jumts. Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 18 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (1,5 s deg, 1,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 11 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, 24 stundas diennaktī.
CAM
CAM var būt:
Daugavpils apgabals
Daugavpils apgabals bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1952—1953) sastāvā.
Latvijas ģenerālapgabala sastāvā (1941—1944)
Daugavpils apgabals (Kreisgebiet Dünaburg), dibināts 1941. gada 1. septembrī, tā sastāvā bija Daugavpils apgabala komisārs līdz 1942. gada 19. augustam bija Frīdrihs Švungs (Friedrich Schwung), pēc tam Hermanis Rīkens (Hermann Riecken).
Latvijas PSR sastāvā (1952—1953)
Daugavpils apgabals LPSR sastāvā tika izveidots teritoriāli administratīvajā reformā 1952. gada 7. aprīlī. Likvidēts 1953. gada 21. aprīlī. Apgabala sastāvā bija 2 apgabala pakļautības pilsētas un 20 rajoni: