cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2011. gada Pasaules čempionāts hokejā — B grupa
Spēles
Pēc Latvijas laika.
Tundžajs Šanli
Tundžajs Šanli (, dzimis, Sakarjā, Turcijā) ir Turcijas bijušais futbola spēlētājs. Šanli ir gan uzbrucējs, gan pussargs un ir slavens ar savu enerģiskumu un labajām apspēlēšanas iemaņām.
Sasniegumi
Fenerbahçe
Tallinas iela
Tallinas iela var būt:
Bazilisks (nozīmju atdalīšana)
Bazilisks var būt:
Jugla (stacija)
Jugla ir dzelzceļa stacija Rīgas Vidzemes priekšpilsētā. Juglas stacijā pietur dīzeļvilcieni, kas kursē līnijā Rīga—Lugaži. Oficiāli Jugla ir Zemitānu stacijas līnijas parks. Jugla ir A biļešu zonas gala stacija. Pieturā nav biļešu kases.
Vēsture
1900. gadā tika izveidots izmaiņas punkts Jegel. 1919. gadā stacija pārdēvēta par Juglu.
1206. gada Salaspils aplenkums
Salaspils aplenkums bija turpinājums 1206. gada Livonijas krusta karu sākuma posma karam starp krustnešiem un to sabiedrotajiem zemgaļiem pret Daugavmalas un Turaidas līviem. Līvu meslu kungs Polockas kņazs Vladimirs uzbruka krustnešu kontrolētajām Ikšķiles un Salas pilīm Daugavas lejtecē un 11 dienas aplenca Salas pili. Uzbrukumā piedalījās Turaidas līvi, bet leti nepakļāvās Polockas kņaza aicinājumam. Aptuveni 20 krustnešu un pilī patvērušos līvu veiksmīgi izturēja krievu un turaidiešu karaspēka aplenkumu.
Kaleti
Kaleti ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz ziemeļiem no Tarnovske Guriem.
Ksavers Marnics
Kārlis Ksavers fon Marnics (dzimis, miris, iespējams, ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs.
Dzīvesgājums
Dzimis mācītāja ģimenē. Mācījās Pērnavas proģimnāzijā un Rīgas guberņas ģimnāzijā. No 1876. līdz 1882. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. No 1883. līdz 1892. gadam bija mācītājs Lazdonā, vēlāk Ikšķiles — Salaspils draudzes mācītājs. Darbojās Latviešu literārajā biedrībā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, izsūtīts uz Taškentu. Pēc Februāra revolūcijas atgriezies Latvijā.
Latvijas SPR laikā 1919. gada 30. janvārī arestēts, avīzē publicēta ziņa, ka sodīts ar nāvi. Nāves apstākļi un vieta nav zināma.
Pasaules pokera sērijas
Pasaules pokera sērijas (WSOP no ) ir pokera turnīrs, kas katru gadu norisinās Lasvegasā. Pirmais WSOP turnīrs notika 1970. gadā, kurā varēja piedalīties dalībnieki ar ielūgumiem, uz kuru Benijs Binions (Benny Binion) ielūdza sešus vislabāk zināmos pokera spēlētājus uz The Horseshoe Casino. Sākotnēji WSOP popularitāte auga lēnām. Pagāja veseli 12 gadi, pirms WSOP 1982. gadā spēja pulcēt 52 dalībniekus. 1980. gadu sākumā tika radīti satelītu turnīri, kas ļāva cilvēkiem piedalīties turnīrā par krietni mazāku dalības maksu. Ap 1987. gadu pokera sērijās bija vairāk kā 2100 dalībnieku, taču īpašs dalībnieku skaita palielinājumu WSOP sasniedza 2006. gadā, kad galvenajā turnīra daļā (Main Event) piedalījas 8773 dalībnieki.
Pirmās Pasaules pokera sērijas nebija freeze-out turnīrs, bet gan notikums ar noteiktu sākuma un beigu laiku, kur uzvarētājs tika noteikts aizklātā balsošanā. 1973. gadā, kā otrais notikums, tika pievienots piecu kāršu stads (five-card stud - pokera spēles paveids). Kopš 2007. gada WSOP sastāvēja no 55 notikumiem. Tradicionāli sēriju laikā turnīri noris vairākas dienas pēc kārtas - jūnijā un jūlijā, 2008. gadā galvenā turnīra daļas fināla galds tika novilcināts līdz novembrim. Katra turnīra uzvarētājs saņem Pasaules pokera sēriju aproci un naudas balvu, kas tiek aprēķināta atkarībā no dalībnieku skaita un dalības maksas (buy-in) lieluma. Pasaules pokera sēriju aproce tiek uzskatīta par augstāko balvu pokerā, ko kāds pokera spēlētājs varētu saņemt. Kopš 1976. gada ar aproci tika apbalvots spēlētājs, kas uzvarējis katrā turnīrā ikgadējā WSOP laikā, līdz pat 1976. gadam WSOP uzvaras tika sauktas par "aprocēm". Pasaules pokera sērijā tiek pārstāvētas vairums pokera spēļu variācijas, taču pēdējos gados vairākumā dominēja tieši Teksasas Holdema varianti (Texas Hold'em).
Pokera sēriju kulminācija notiek ar $10,000 (no-limit hold'em "Main Event"), kas kopš 2004. gada ir piesaistījis tūkstošiem jaunu dalībnieku. Uzvarētājs saņem balvu daudzu miljonu dolāru vērtībā.
Batasuna
Batasuna ( Basku valodā: Vienotība) bija basku nacionālistu politiskā partija Spānijā, kur tā ir aizliegta kopš 2003. gada, pēc tam, kad tiesā tika pierādīta partijas dalība teroristiskās organizācijas ETA finansēšanā. Batasuna turpināja funkcionēt Francijā, līdz 2013. gada janvārī paziņoja par likvidēšanos.
Batasuna tika izveidota 2001. gadā kā partijas Herri Batasuna mantiniece. Partija ar dažādiem nosaukumiem pārstāvēja basku nacionālistus kopš tā tika legalizēta septiņdesmito gadu beigās, kad Spānijā tika atjaunota demokrātija. Batasuna iepriekšējie nosaukumi bija Herri Batasuna, bet vēlāk - Euskal Herritarrok.
2003. gadā Batasuna tika aizliegta, taču par spīti aizliegumam, organizēja neskaitāmus mītiņus, publiskas sapulces un vairākus strādnieku streikus. Batasuna Spānijā tika nodibināta no jauna ar nosaukumu - Eusko Abertzale Ekintza-Acción Nacionalista Vasca, taču tika aizliegta 2008. gada februārī.
Jānis Junkurs
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Viļa Plūdoņa Kuldīgas ģimnāzijā, Rīgas Stradiņa universitātē (sociālo zinātņu bakalaura grāds politoloģijā un maģistra grāds starptautiskajās attiecībās), American University of Paris Parīzē, Francijā.
Batasuna
Batasuna bija viena no Basku Nacionālās Atbrīvošanas Kustības, kurā ietilpa sociālās organizācijas, tirdzniecības apvienības, jauniešu (Jarrai un Gazteriak, tagad apvienotas ar Haika un Segi) un sieviešu grupas (Egizan), dalībniecēm.
Jānis Junkurs
Biogrāfija
Laikā no 2005. gada jūnija līdz 2008. gada septembrim strādājis starptautiskās tirdzniecības uzņēmumā Pagoda Ventures Honkongā, starptautiskā auto nomas uzņēmumā Decode Car Hire un tālizpētes uzņēmumā Horus Laboratory.
Batasuna
Jarrai-Haika-Segi, Gestoras pro-Amnistia, Askatasuna un citas Batasuna radniecīgas organizācijas ar dažādu institucīju lēmumiem arī tika pasludinātas par nelegālām. Iemesls viens un tas pats - sadarbība ar ETA.
Jānis Junkurs
Politiskā darbība
2011. gadā pievienojies "Zatlera Reformu partijai" (ZPR). No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts 11. Saeimā no Kurzemes vēlēšanu apgabala. kopā ar pieciem citiem ZRP biedriem pameta partiju, tādējādi protestējot pret nedemokrātisko lēmumu pieņemšanu ZRP iekšienē.
Batasuna
Bijušie Batasuna biedri un atbalstītāji Spānijā tagad atbalsta kreiso separātistu koalīciju Euskal Herria Bildu. 2012. gada oktobrī Basku zemes reģionālajās vēlēšanās šī koalīcija ierindojās otrajā vietā aiz konservatīvās Basku nacionālistu partijas, kas vēlas plašākas autonomijas piešķiršanu reģionam.
Deniss Rodmens
Deniss Kīts Rodmens (en; dzimis Trentonā, Ņūdžersijas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās. Savas karjeras laikā spēlējis piecos NBA klubos: Detroitas "Pistons", Sanantonio "Spurs", Čikāgas "Bulls", Losandželosas "Lakers" un Dalasas "Mavericks". 1986. gada NBA draftā viņu ar kopējo 27. kārtas numuru izvēlējās Detroitas "Pistons".
Jānis Junkurs
Politiskā darbība
2014. gadā iestājies partijā "Vienotība", kuras sastāvā kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēts, Kurzemes vēlēšanu apgabalā apsteidzot partijas līderi, Saeimas priekšsēdētāju Solvitu Āboltiņu, kas palika pirmā starp neievēlētajiem kandidātiem. Nedēļu pirms 12. Saeimas darba sākuma J. Junkurs paziņoja, ka atteiksies no deputāta mandāta, ko arī izdarīja jaunā parlamenta pirmajā darba dienā, pamatojot to ar saņemtu labu darba piedāvājumu ārpus Latvijas un tādējādi paverot S. Āboltiņai ceļu uz parlamentu. 2015. gada vidū raidījumā "de facto" tika ziņots, ka nav liecību, ka Junkuram patiešām ir bijis labs darba piedāvājums.
Deniss Rodmens
Ir izcīnījis piecus NBA čempionu titulus (1989, 1990, 1996, 1997, 1998), divreiz piedalījies NBA Visu zvaigžņu spēlēs (1990, 1992). Viņš bija līgas labākais atlēkušo bumbu savācējs septiņas sezonas pēc kārtas. Tika iekļauts NBA simboliskajā aizsardzības izlasē septiņas reizes (1989—1993, 1995—1996) un divreiz tika atzīts par līgas labāko aizsargu.
2011. gada augustā viņš tika uzņemts basketbola slavas zālē.
Normunds Sējējs
Normunds Sējējs (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs, vēlāk treneris. Karjeras laikā aizvadīja trīs sezonas PSRS čempionātā, vēlāk spēlēja dažādos vadošo Eiropas līgu klubos, karjeras noslēgumā vairākas sezonas aizvadot HK Rīga 2000 sastāvā. Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 10 pasaules čempionātos.
Pašlaik (2020) Sējējs ir Latvijas čempionāta vienības HK Liepāja galvenais treneris.
Sējēja dvīņi Nauris un Nils ir profesionāli hokejisti.
Rīgas "Dinamo" (1987—1994)
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Sējējs uzsāka 1987. gadā, spēlējot Rīgas "Dinamo" rindās un sezonas beigās izcīnot līgas sudraba medaļas, izslēgšanas kārtas finālā piekāpjoties vienīgi Maskavas "CSKA". "Dinamo" rindās Sējējs spēlēja līdz pat 1990.—91. sezonas beigām. 1991.—92. sezonā Sējējs turpināja spēlēt Rīgas "Stars" vienībā, kas bija tieša "Dinamo" pēctece. 1991.—92. sezonā klubs atkal bija mainījis nosaukumu, kļūstot par HK Rīgas "Pārdaugava". Kluba rindās Sējējs spēlēja arī 1992.—93. un 1993.—94. sezonā, bet tā kā klubam bija radušās finansiālas problēmas un tas ne vienmēr un ne pilnībā izmaksāja spēlētājiem algas, Sējējs sākā meklēt darba iespējas ārpus Latvijas.
Karjeras pilnbrieds (1994—2004)
Atrast klubu ārzemēs nebija viegli, jo spēlētāju došanos uz ārzemēm neatbalstīja Latvijas hokeja federācija, kurai, transfēra gadījumā, bija jāmaksā pārejas maksa. Vēl jo vairāk, tā bija jāmaksā pašiem spēlētājiem, nevis ārzemju klubiem, kas tos vēlējās iegūt. Tomēr Sējējam izdevās atrast klubu Somijā, turklāt viņam krietni palīdzēja Harijs Vītoliņš, vecākais, kurš tobrīd bija federācijas ģenerālsekretārs. Ar viņa palīdzību Sējējam tika nokārtota atļauja, kā arī nebija jāmaksā pārejas maksa. Nākamo sezonu Sējējs uzsāka Somijas Mestis līgā, kura ir otra spēcīgākā Somijas līga uzreiz aiz SM līgas. Viņš spēlēja Kouvolas "KooKoo" rindās. Pavasarī Sējējs spēlēja 1995. gada Pasaules čempionātā Bratislavā, kur Latvijas izlase piekāpās vienīgi Slovākijai, neizcīnot vietu 1996. gada čempionāta A divīzijā, bet par Sējēju interesi izrādīja Ivans Hlinka, kurš tobrīd strādāja Čehijas Ekstralīgas klubā HC Litvínov. Tā kā piedāvātā samaksa bija aptuveni piecas reizes lielāka par to, kuru Sējējs saņēma Somijā, viņš piedāvājumam piekrita un 1996.—97. sezonu aizvadīja Litvīnovā. 1997.—98. sezonā Sējējs spēlēja Vācijas 1. līgas (pēc spēka — otrās) klubā Esenes "Moskitos", bet 1998.—99. sezonā atgriezās Čehijas Ekstralīgā, pievienojoties Karlovi Varu "Becherovka" rindām. 1999.—00. sezonā Sējējs spēlēja Šveices otras spēcīgākās līgas klubā EHC Chur. Kūras kluba sastāvā tobrīd spēlēja arī Harijs Vītoliņš. 2000.—01. sezonā Sējējs atgriezās Karlovi Varos. Nākamās divas sezonas Sējējs aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas klubā Trenčīnas "Dukla". 2003. gada 1. februārī Sējējs spēlēja Čehijas un Slovākijas līgu zvaigžņu spēlē. Fanu balsojumā Sējējs bija saņēmis visvairāk balsu starp Slovākijas Ekstralīgas spēlētājiem. 2003.—04. sezonā Sējējs spēlēja vienā no līgas spēcīgākajiem klubiem, kurš bija kļuvis par iepriekšējo divu sezonu čempionu — Bratislavas "Slovan". Tiesa, 2003.—04. sezonā par čempioni kļuva tieši Trenčīnas "Dukla", kurā Sējējs aizvadīja iepriekšējās divas sezonas.
HK "Rīga 2000" (2004—2006)
2004.—05. un 2005.—06. sezonās Sējējs spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā HK Rīga 2000, kļūstot par divkārtēju Latvijas čempionu, kā arī 2005.—06. sezonā izcīnot Baltkrievijas Ekstralīgas bronzas medaļas. Viņš bija arī komandas kapteinis un spēlējošais treneris, komandas galvenā trenera Jūliusa Šuplera palīgs.
Latvijas izlase
Latvijas izlases rindās Sējējs spēlējis deviņos Pasaules čempionātos, kā arī 2001. un 2005. gada olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīros. Tiesa, lai gan abos kvalifikācijas turnīros Latvijas izlase izcīnīja ceļazīmi uz olimpiskajām spēlēm, nedz 2002., nedz arī 2006. gadā Sējējs tajās nepiedalījās. Sējējs bija viens no izlases balsta aizsargiem līdz pat 2001. gadam, kad par treneri kļuva Kurts Lindstrēms. Līdz 2002. gada Pasaules čempionātam Normunds nebija spēlējis vien 1992. gada Pasaules čempionātā, kas bija pirmais pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. Tiesa, 1998. gadā traumas dēļ Sējējs aizvadīja vien divas spēles, pārējo turnīru vērojot no tribīnēm. 2002. un 2003. gadā Sējējs netika izsaukts uz izlasi. Vien 2004. gadā, kurš Lindstrēmam izvērtās par pēdējo pie Latvijas izlases stūres, Sējējs tika izsaukts uz izlasi, aizvadot septiņas spēles un atzīmējoties ar divām rezultatīvām piespēlēm. 2005. gada olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā komandas treneris atkal bija Leonīds Beresņevs. Pēc turnīra Sējējs sarunā ar Beresņevu atzinis, ka uz Pasaules čempionātu Vīnē nebrauks, ļaujot spēlēt "jaunajiem". Normunds tobrīd bija 37 gadus vecs.
Treneris un ģenerālmenedžeris
Uzreiz pēc savas spēlētāja karjeras beigām Sējējs turpināja darbu Rīgas 2000 vienībā, kļūstot par komandas galveno treneri. Šuplers darbu Rīgas klubā neturpināja, jo klubam bija radušās finansiālas problēmas, kā arī tas vairs nespēlēja Baltkrievijas Ekstralīgā. Trenera amatā 2006.—07. sezonā Sējējs izcīnīja vēl vienu Latvijas čempiona titulu, bet 2007.—08. sezonā palika trešajā vietā, pusfinālā piekāpjoties ASK/Ogres vienībai, kas vēlāk izcīnīja otro vietu.
2008. gadā Sējējs kļuva par Rīgas "Dinamo" ģenerālmenedžeri, pārtraucot savu trenera karjeru. 2012. gada aprīlī atkāpās no šī amata. 2012.—13. gada KHL sezonā bija Prāgas "Lev" ģenerālmenedžeris, taču pēc sezonas beigām atgriezās Rīgas "Dinamo" ģenerālmenedžera postenī. 2015.—2016. gada KHL sezonas noslēgumā N. Sējējs pildīja arī "Dinamo" galvenā trenera pienākumus pēc tam, kad no darba tika atbrīvots Kari Heikile. Galvenā trenera amatu saglabāja arī 2016.—2017. gada KHL sezonā.
2018.—19. gada sezonā bija Krievijas Jaunatnes hokeja līgas komandas HK Rīga galvenā trenera palīgs, taču nākamajā sezonā uzņēmās jaunizveidotās Krievijas Augstākās līgas vienības Taškentas "Humo" ģenerālmenedžera funkcijas. 2020. gada oktobrī tika apstiprināts par Latvijas čempionāta vienības HK Liepāja galveno treneri.
Rubeņu apakšdzimta
Rubeņu apakšdzimta (Tetraoninae) ir viena no fazānu dzimtas (Phasianidae) apakšdzimtām, kas apvieno 19 sugas, kas iedalītas 9 ģintīs. Pazīstamākie šīs apakšdzimtas putni ir rubenis, mednis un mežirbe.
2012.—2013. gada NHL lokauts
2012.—2013. gada NHL lokauts bija Nacionālās hokeja līgas lokauts, kas sākās, saistību zaudējot iepriekš parakstītajam līgas vadības un līgas spēlētāju asociācijas kolektīvajam līgumam. Lokauts tika pārtraukts.
Rubeņu apakšdzimta
Latvijā
Latvijā dzīvo 4 rubeņu apakšdzimtas sugas: mežirbe (Tetrastes bonasia), baltirbe (Lagopus lagopus), mednis (Tetrao urogallus) un rubenis (Lyrurus tetrix). Visbiežāk sastopamais vistveidīgais putns Latvijā ir mežirbe, savukārt baltirbe pēdējos gados Latvijā nav novērota un, iespējams, vairs nav sastopama.
2012.—2013. gada NHL lokauts
Klubu īpašnieki sākotnēji vēlējās samazināt spēlētāju ienākumus līdz 57 procentiem no kluba kopējiem ieņēmumiem, ierobežot atļautos līgumu garumus, likvidēt algu arbitrāžas tiesu un mainīt brīvo aģentu noteikumus.
Sākotnēji spēlētājiem tika piedāvāts saņemt 46 procentus no kluba kopējiem ieņēmumiem, taču šo priekšlikumu spēlētāju asociācija noraidīja. 16. oktobrī Gerijs Betmens piedāvāja ienākumus dalīt uz pusēm, taču uz to spēlētāju asociācija atbildēja ar trim priekšlikumiem no savas puses.
Rubeņu apakšdzimta
Izskats un īpašības
Rubeņu apakšdzimtas putni kā jau vistveidīgie putni ir masīvi veidoti, to formas ir noapaļotas un druknas. Mazākā rubeņu apakšdzimtā ir Ķīnas mežirbe (Bonasa sewerzowi), kas ir apmēram 34 cm gara, un mātītes svars ir 315 g bet lielākais no visiem ir mednis (Tetrao urogallus), kura ķermeņa garums var sasniegt 115 cm, un tēviņa svars 6,5 kg. Rubeņu apakšdzimtai ir raksturīgs dzimumdimorfisms. Piemēram, medņa gailis var būt pat 2x lielāks par medņa vistu.
Rubeņu apakšdzimtas putniem nāsis ir apspalvotas. To kājas klātas ar spalvām līdz pirkstiem, bet ziemas laikā arī pirkstiem uz sāniem uzaug spalvas vai zvīņas, kas palīdz putnam staigāt pa sniega virsmu vai ierakties sniegā uz naktsguļu. Atšķirībā no citiem vistveidīgajiem rubeņu apakšdzimtas putniem nav piešu. Virs acīm daudzām sugām ir krāsainas "uzacis", kas visbiežāk ir košās krāsās āda bez apspalvojuma.
2012.—2013. gada NHL lokauts
Spēlētāju došanās uz Eiropu
Līdz ar NHL lokauta sākumu liela daļa līgas spēlētāju izvēlējās spēlēt Amerikas hokeja līgā vai kādā no Centrālās hokeja līgas klubiem, taču pietiekami daudzi hokejisti izvēlējās spēlēt dažādās Eiropas hokeja līgās.
Rubeņu apakšdzimta
Uzvedība un barība
Meža sugas ir individuālākas kā prēriju sugas, kuras ir daudz sabiedriskākas. Meža sugas tikai ziemā un rudenī sanāk kopā lielākos baros. Vissabiedriskākās ir baltirbju ģints (Lagopus) sugas, kas dzīvo tundrā. Ziemas laikā tās veido lielus barus, kuros var būt apmēram 100 putni. Lielāko daļu laika rubeņu apakšdzimtas putni pavada uz zemes, bet, ja tos iztraucē, tie paceļas spārnos un pārlido uz jaunu vietu. Lielākā daļa sugu ir nometnieces un uzturas vienā vietā visu gadu, tomēr dažas sugas veic nelielas, sezonālas migrācijas. Piemēram, klinšu baltirbe (Lagopus muta) un baltirbe (Lagopus lagopus) migrē vairākus simtus kilometru.
Rubeņu apakšdzimtas putni pamatā barojas ar augu izcelsmes barību: lapu pumpuriem, asniem, lapām, koku un krūmu zariem. Veģetāra rakstura barība pieaugušam putnam sastāda vairāk kā 95% no visas barības. Barības veids ir ļoti mainīgs atkarībā no sezonas. Arī jaunie putni barojas atšķirīgi no pieaugušajiem. Cāļi galvenokārt barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, pieaugot tie pamazām pāriet uz pieaugušu putnu barības veidu. Vairākas sugas barojas ar skujkoku skujām. Lai spētu sagremot veģetāro barību, rubeņu apakšdzimtas putniem ir lielas guzas, kuras piepildītas ar smalku granti. Grants palīdz sasmalcināt barību, bet garajās zarnās ar labi attīstītu aklo zarnu barība tiek sašķelta un maksimāli izmantota. Aklajā zarnā veidojas īpašas baktērijas, kuras nepieciešamas celulozes sašķelšanai.
2012.—2013. gada NHL lokauts
Spēlētāju došanās uz Eiropu
Uzskaitījums ar spēlētājiem, kas lokauta laikā spēlēja Eiropā:
Rubeņu apakšdzimta
Reprodukcija
Rubeņu apakšdzimtas putni, izņemot mežirbes, ir poligāmi. Riesta laikā viens gailis savā riesta teritorijā cenšas piesaistīt vairāku vistu uzmanību, bet mežirbju ģints (Lagopus) putni veido monogāmus pārus. Vakaros, dienai satumstot, gaiļi piesaista vistu uzmanību ar riesta dziesmu, tajā pašā laikā demonstrējot sevi, savu apspalvojumu, savu augumu, izplešot astes un sitot spārnus. To uzacis vai kakla ādas laukumi kļūst koši, uzmanību piesaistoši. Reizēm gaiļi savā starpā cīnās un nostiprina tiesības uz riesta teritoriju. Katrai sugai ir atšķirīga riesta dziesma.
Ligzda ir sekla bedrīte uz zemes, bieži izklāta ar dažādiem augiem. Vista olas sāk dēt apmēram nedēļu pēc pārošanās. Tā dēj 1 olu vienā vai divās dienās. Perēt vista sāk tikai tad, kad dējums ir pilns. Ja kāda ola tiek zaudēta, vista izdēj jaunu olu. Pilnā dējumā ir 5—12 olas. To forma atgādina vistu olas, tikai tām ir brūni raibumiņi uz dzeltenīga fona. Inkubācijas periods ilgst 21—28 dienas. Cālēni izšķiļas dzeltenbrūni pūkaini, un tie tūlīt pamet ligzdu. Tiem diezgan drīz attīstās spalvas, un tie spēj jau lidot, pirms sasnieguši 2 nedēļu vecumu. Par cāļiem rūpējas tikai vista, toties mežirbju sugām abi vecāki rūpējas par cālēniem līdz to pirmajam rudenim. Lai arī dzimumbriedumu jaunie putni sasniedz jau nākamajā gadā, tie bieži pārojas tikai 2 gadu vecumā.
Rubeņu apakšdzimtas sugu populācijas var būt strauji mainīgas. Sliktos laika apstākļos vai pieaugot plēsēju skaitam, to skaits var strauji samazināties, kā arī piemērotos apstākļos populācija var diezgan ātri atjaunoties, jo vistu dējumi ir ražīgi. Šo putnu galvenie dabīgie ienaidnieki ir lūši, lapsas, caunas un dažādi plēsīgie putni.
Pēteris Salkazanovs
Pēteris Salkazanovs (dzimis ) ir osetīnu izcelsmes latviešu politiķis, bijušais Latvijas zemkopības ministrs.
PSKP un LTF
Salkazanovs ir dzimis Pededzes pagastā Alūksnes rajonā. Tēvs Mihails ir osetīns, māte Vilma ir latviete. Mihails Salkazanovs bija Tirzas pienotavas direktors, Vilma bija pārdevēja. Ģimenē bija četri dēli un divas meitas. P. Salkazanovs mācījās Tirzas astoņgadīgo skolā, vēlāk Lejasciema vidusskolā. Pēc vidējās izglītības iegušanas divus gadus dienējis armijā, tad iestājies Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā. 1983. gadā to pabedzis zemes ierīkotāja specialitātē.
Ticis ievēlēts par LLA komjaunatnes 2. sekretāru. Vēlāk strādājis Lauksaimniecības ministrijā, kā arī Jelgavas rajona kolhozā "Draudzība". 1987. gadā kļuvis par Sidrabenes pagasta priekšsēdētāju. Sācis aktīvi darboties Latvijas Tautas frontē, Sidrabenes pagasta padomē un Jelgavas rajona padomē. Viens no Latvijas pašvaldību savienības dibinātājiem, tās izglītības un kultūras komisijas vadītājiem.
LSDSP
5.Saeimas vēlēšanās kandidēja no "Republikas platformas" saraksta. Pēteris Salkazanovs LSDSP iestājās 1994. gadā. Ir bijis Jelgavas rajona padomes deputāts. Kandidējis 7. Saeimas vēlēšanās no LSDA saraksta (apvienotais LSDSP un LSDP saraksts). Sākotnēji nav ievēlēts, bet,, pēc Kristapa Riekstiņa atteikšanās no mandāta, iekļuvis 7. Saeimā. apstiprināts par zemkopības ministru Krištopana valdībā. Šajā laikā viņu Saeimā aizvietoja Astrīda Mūrniece. Jūlijā, pēc valdības demisijas, amatu zaudējis.
SDS
2002. gada sākumā LSDSP frakcija sašķēlās. Salkazanovs pievienojās jaunajai, Baldzēna veidotajai, Sociāldemokrātu savienības frakcijai. Pēteris Salkazanovs kļuva par frakcijas vadītāju. SDS partija tika dibināta. Salkazanovs kandidējis 8. Saeimas vēlēšanās, nav ievēlēts. Vēlāk kļuvis par partijas priekšsēdētāju.
Darbojoties Saeimā ir bijis Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas, Pieprasījumu komisijas, Lauksaimniecības un mežsaimniecības apakškomisijas, Valsts pārvaldes reformas apakškomisijas, Latvijas-Armēnijas parlamentu sadarbības grupas, Latvijas-Gruzijas parlamentu sadarbības grupas, Latvijas-Komi parlamentu sadarbības grupas un Latvijas-Kuveitas parlamentu sadarbības grupas loceklis, kā arī Parlamentārās izmeklēšanas komisijas jautājumā par iespējamo valsts amatpersonu iesaisti kontrabandas darījumos Latvijā un Latvijas-Īslandes parlamentu sadarbības grupas priekšsēdētājs.
Jaunie Demokrāti
Salkazanovs kopā ar daļu SDS biedru 2005. gadā pievienojās Māra Gulbja veidotajai partijai "Jaunie Demokrāti". No JD saraksta kandidējis 9. Saeimas vēlēšanās Vidzemes un Zemgales apgabalos, nav ievēlēts. Partiju vēlāk pametis.
Ārpus politikas
Pēteris Salkazanovs ir bijis Latvijas Zivrūpnieku savienības prezidents, kā arī Jelgavas autobusu parka valdes priekšsēdētājs. P. Salkazanovs ir arī Latvijas Pasažieru pārvadātāju asociācijas prezidents.
Grafiskais procesors
Grafiskais procesors mūsdienu video adapteros kalpo par trīsdimensiju grafikas paātrinātāju. Pamatīpašības, kas atšķir GPU no CPU ir:
Tokija
Tokija (東京, Tōkyō — 'Austrumu galvaspilsēta'), formāli Tokijas metropole (東京都, Tōkyō-to) ir viena no Japānas 47 prefektūrām un ir īpaša starp pārējām prefektūrām ar to, ka pēc valsts likumiem Tokija vienlaicīgi ir arī lielpilsēta.
Tokija ir Japānas galvaspilsēta. Tokijā atrodas Japānas valdība, Imperatora pils, kā arī japāņu imperatoru ģimenes mājas.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1457. gadā, kad daimjo (daimyō) Ota Dokans uzcēla Edo pili. 1590. gadā Edo pili sjoguns Tokugava Iejasu (Tokugawa Ieyasu) izvēlējās par savu rezidenci, un Edo kļuva par Japānas faktisko galvaspilsētu. Tomēr imperatora rezidence palika Kioto. Edo perioda laikā pilsēta vairākkārtīgi gandrīz pilnīgi nodega. Jau XVIII gadsimtā Edo iedzīvotāju skaits pārsniedza 1 miljonu.
1869. gadā Meidzi perioda sākumā 17 gadus vecais imperators Meidzi atjaunoja imperatora varu, pārcēlās uz Edo un pārsauca to par Tokiju. Tomēr Tokija kļuva par galvaspilsētu tikai de facto, imperators nekad formāli nav akceptējis galvaspilsētas pārcelšanu uz Tokiju.
1923. gadā notika Lielā Kanto zemestrīce, kura gandrīz pilnībā nopostīja Tokiju, jo izcēlās daudzi ugunsgrēki. Pēc aplēsēm zemestrīcē gāja bojā vairāk nekā 100 000 iedzīvotāju.
Lielus postījumus Tokijai nodarīja arī Sabiedroto uzlidojumi Otrā pasaules kara laikā un pilsētas bombardēšana ar degbumbām, kuras iznīcināja veselus kvartālus.
1964. gadā Tokijā notika vasaras olimpiskās spēles.
Ģeogrāfija
Tokija atrodas Japānas centrālajā daļā, Honsju salā pie Klusā okeāna Tokijas līča. Tokija ir nozīmīgākais Japānas politiskais, ekonomiskais, finanšu un kultūras centrs. Tokija ir arī viena no globālas nozīmes pasaules pilsētām. Tokijas aglomerāciju var uzskatīt par lielāko pilsētu pasaulē.
Administratīvi Tokija nav pilsēta, bet valsts prefektūra. Austrumtokija iedalās 23 speciālajos rajonos (tokubetsu-ku), katrs ar savu pašvaldību, bet Rietumtokija — 26 atsevišķās pilsētās (shi), pēc tiesībām pielīdzinātām citām Japānas pilsētām. Administratīvi Tokijā ietilpst arī piekrastes salas, pat 1850 km attālumā no piekrastes.
Ekonomika
Tokija ir pasaulē lielākā vienas pilsētas ekonomika, tās IKP ir lielāks kā Kanādai (8. ekonomika pasaulē).
Tokijā ir labi attīstīta sabiedriskā transporta sistēma, kaut arī maksimumstundās sabiedriskais transports parasti ir pārpildīts, jo ikdienas iedzīvotāju plūsma ir ārkārtīgi liela — trijos centrālajos Tokijas rajonos iedzīvotaju skaits naktī ir 300 000, bet dienā — virs 2 miljoniem.
Līdz 2006. gadam Tokija 14 gadus pēc kārtas bija pasaules dārgākā pilsēta.
Cilvēki
Tokijā dzimuši:
Līksnas ciems
Līksnas ciems var būt:
Augi
Svarīgākās īpašības, ar kurām augi atšķiras no citiem organismiem, ir spēja baroties autotrofi, t. i., spēja sintezēt visas eksistencei nepieciešamās organiskās vielas no neorganiskajām, balstoties uz Saules gaismas enerģijas izmantošanu, kā arī augi ir ar cietiem šūnapvalkiem, kas izveidoti pārsvarā no celulozes. Augi veic fotosintēzi, kurā tiek sintezēta gandrīz visa biosfērai nepieciešamā organisko vielu biomasa, kā arī uzturēts dzīvībai nepieciešamais atmosfēras ķīmiskais sastāvs. Augi ir primārais pārtikas un enerģijas avots gandrīz visām pārējām dzīvības formām uz Zemes. Daži augi izmanto arī heterotrofo barošanos (saprofīti un parazīti). Ir zināmas apmēram 300 000 uz Zemes dzīvojošu augu sugas.
Augu iedalījums
Tradicionāli augi tika iedalīti zemākajos un augstākajos augos. Pie augstākajiem augiem pieder sauszemes daudzšūnu augi ar attīstītu divdzimumu vairošanos. Pie zemākajiem augiem pieskaitīja aļģes, ķērpjus, sēnes, baktērijas un vīrusus. Izpētot tos šūnu un molekulārajā līmenī, tika konstatēts, ka vīrusi ir pilnīgi no visiem organismiem atšķirīga grupa, kurai ar augiem nav nekā kopēja. Pētot zemāko augu vienšūņus tika atklāts, ka zemākajiem vienšūņiem, atšķirībā no augstākajiem, nav kodola un visi šūnu organismi tika sadalīti prokariotos un eikariotos. Pie prokariotiem tika pieskaitītas visas baktērijas un zilaļģes. Augi tika definēti kā eikarioti. Salīdzinot fotosintezējošos augus ar sēnēm, tika konstatēts, ka atšķirība starp tiem ir ļoti liela un sēnes iedalīja atsevišķā valstī. Izpētot ķērpjus, konstatēja, ka tie nemaz nav organismi, bet organismu kopa, jeb precīzāk sēņu un aļģu simbioze. Tādā veidā zemāko augu grupā palika tikai aļģes. Tomēr, salīdzinot vienšūnu aļģes ar dzīvnieku valsts vienšūņiem, tika konstatēts, ka morfoloģiski tie ir ļoti līdzīgi un nav loģiski tos sadalīt atsevišķās valstīs. Tāpēc 19. gadsimtā vācu biologs Ernsts Hekels nolēma izveidot vēl vienu valsti — protistus, apvienojot tajā visus eikariotiskos vienšūņus. Tomēr nav īstas vienprātības, ko darīt ar daudzšūnu aļģēm un zemākajām sēnēm. Vieni tos pievieno protistiem, citi visus protistus sadala starp augiem, sēnēm un dzīvniekiem. Pārējie nevar īsti izšķirties par aļģu statusu. Ir sistemātiķi, kas pie augiem izdala zemāko augu grupu zaļās aļģes, kurām ir 2 nodalījumi un.
Sauszemes augi
Sauszemes augi ir autotrofi organismi, kas minerālvielas un ūdeni uzsūc pārsvarā no augsnes, bet fotosintēze notiek virs zemes. Tāpēc arī augu uzbūve ir pakārtota šiem abiem procesiem. Visvienkāršākie mūsdienu sauszemes augi ir sūnas, kaut tām vēl nav īstu sakņu, stumbra un lapu, bet sakņu funkcijas pilda rizoīdi — ķermeņa virsmas šūnu izaugumi. Stumbru un lapas aizvieto ložņājošs laponis. Pēc savas uzbūves un ekoloģijas sūnām ir līdzība ar aļģēm. Pārējiem augiem, jeb vasas augiem jau ir izveidojies stumbrs ar lapām, kā arī sazarotu sakņu sistēma. Vienkāršākie augi vairojas ar sporām, bet attīstītākie ar sēklām. Šīs īpatnības arī nosaka augu klasifikāciju.
Klasifikācija
Valsts
(†) — izmirušu augu grupa.
TEC-1
Rīgas pirmā termoelektrocentrāle (TEC-1) ir AS “Latvenergo” piederoša termoelektrostacija, kas atrodas Rīgas ziemeļaustrumu daļā, Čiekurkalnā. Rekonstruētā elektrostacija kā galveno kurināmo izmanto dabasgāzi, savukārt kā rezerves kurināmais ir paredzēta dīzeļdegviela. Ikgadējais elektrostacijas dabasgāzes patēriņš veido aptuveni 230 miljonus kubikmetru, savukārt dīzeļdegvielas krājumi elektrostacijā veido aptuveni 6000 tonnu, kas ir pietiekams apjoms, lai nodrošinātu elektrostacijas darbību uz 10 dienām. Rekonstrukcijas rezultātā Rīgas TEC-1 elektroenerģijas ražošanas lietderības koeficients ir pieaudzis no 30% līdz 46%, savukārt siltuma ražošanas lietderības koeficients ir pieaudzis līdz 88-89%. Rīgas TEC-1 saražoto elektroenerģiju nodod Latvijas elektropārvades sistēmas 110 un 330 kilovoltu tīklos, savukārt saražoto siltumu realizē Rīgas siltumapgādes uzņēmuma "Rīgas Siltums" tīklā.
Vēsture
Rīgas termoelektrocentrāle tika uzcelta laikā no 1954. līdz 1958. gadam. Līdz Pļaviņu hidroelektrostacijas uzbūvēšanai tā bija lielākā Latvijas elektrostacija un tās elektriskā jauda sasniedza 129,5 MW, bet siltuma ražošanas jauda - 616 MW. Elektrostacija bija aprīkota ar četrām tvaika turbīnām, sešiem enerģētiskajiem tvaika katliem un diviem ūdenssildāmajiem katliem. Sākotnēji elektrostacijas iekārtas bija paredzētas kurināšanai ar frēzkūdru, bet vēlāk tās tika pielāgotas dabasgāzes un mazuta kurināšanai.
1990. gadu nogalē saistībā ar elektrostacijas iekārtu slikto tehnisko stāvokli elektrostacijas ekspluatācija tika veikta tikai apkures sezonas laikā. Kopš 1999. gada kā kurināmais ražotnē tika izmantota tikai dabasgāze un frēzkūdra. Kūdras izmantošana ražotnē 2002. gadā tika pārtraukta ekonomisku apsvērumu dēļ, līdz ar to apturot kūdras noliktavas un trīs kūdras pelnu lauku (nosēdumu dīķu, atrodas Ķīšezera krastā pie Šmerļupītes ietekas) ekspluatāciju.
2001. gadā tika uzsākts Rīgas TEC-1 rekonstrukcijas projekts, esošās iekārtas aizvietojot ar modernām, mūsdienu tehnoloģijām atbilstošām gāzes-tvaika cikla koģenerācijas iekārtām, kas ļāvis paaugstināt kurināmā izmantošanas lietderības koeficientu. Izmaksu dēļ tika pieņemts lēmums neatjaunot esošās iekārtas un ēkas, bet tā vietā uzbūvēt pilnīgi jaunu ēku ar jaunām iekārtām.
Pēc rekonstrukcijas, kas pabeigta 2005. gada novembrī, Rīgas TEC-1 ražotnes pašreizējā uzstādītā elektriskā jauda ir 144 MW, siltuma jauda ir 490 MW. Rekonstruētā elektrostacija ir aprīkota ar divām gāzes turbīnām un vienu tvaika turbīnu, kā arī 3 ūdens sildāmajiem katliem. Rīgas TEC-1 darbojas koģenerācijas režīmā, vienlaikus ražojot gan siltumenerģiju, gan elektroenerģiju. Elektrostacijas aprīkojums neparedz tās izmantot elektroenerģijas ražošanai kondensācijas režīmā (bez siltumenerģijas izstrādes).
2004. gadā Rīgas TEC-1 saražoja 0,225 TWh elektroenerģijas un 0,719 TWh siltumenerģijas, 2006. gadā Rīgas TEC-1 plānotie ražošanas apjomi bija 1,085 TWh elektroenerģijas un 1,021 TWh siltumenerģijas.
Prāgas pavasaris
Prāgas pavasaris bija liberalizācijas periods Čehoslovākijas Sociālistiskajā republikā, kas sākās, kad Aleksandrs Dubčeks tika ievēlēts par Komunistiskās partijas vadītāju, un beidzās , kad PSRS vadītā Varšavas pakta bruņotie spēki iebruka valstī.
Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara Čehoslovākija nokļuva PSRS ietekmes zonā. Lai arī ASV armija atradās tuvāk Prāgai, Staļins panāca slepenu vienošanos ar rietumu sabiedrotajiem, ka tieši Sarkanā armija drīkstēs atbrīvot Prāgu no nacistiem.
No 1948. gada Čehoslovākijas Komunistiskā partija bija vienīgā atļautā partija valstī, un PSRS stingri kontrolēja valstī notiekošo. Lai arī komunisti iznīcināja valsts demokrātiju, viņi sākotnēji bija diezgan populāri, jo iedzīvotāji atcerējās, kā rietumvalstis 1938. gadā ar Minhenes vienošanos bija atļāvušas Hitleram sagraut viņu neatkarību.
1960. gadu vidū komunistu režīms kļuva aizvien nepopulārāks. Partijas reformatoriem, saprotot ka nepieciešamas izmaiņas, izdevās par tās vadītāju ievēlēt Aleksandru Dubčeku. Viņš veica virkni politisku reformu. lai radītu "sociālismu ar cilvēcīgu seju". 1968. gada aprīlī Dubčeks izsludināja tā saukto rīcības programmu. Tas bija vairāku reformu un plānu kopums, reformas nebija vērstas uz padomju sistēmas sagraušanu, drīzāk uz tās nelielu liberalizāciju. Dubčeka reformas guva plašu iedzīvotāju atbalstu. Taču PSRS vadība ar Leonīdu Brežņevu priekšgalā uztvēra šīs reformas kā pirmos soļus padomju iekārtas graušanā. PSRS vadība nevarēja pieļaut, ka Aukstā kara laikā kāda no tās satelītvalstīm pāriet rietumu demokrātiju pusē. Kad sarunu ceļā Brežņevam neizdevās pārliecināt Dubčeku pārtraukt reformas, PSRS sāka plānot militāru iebrukumu.
Iebrukums
Naktī no 20. uz 21. augustu piecas Varšavas pakta valstis ar milzīgu armiju iebruka Čehoslovākijā. Apmēram 5000—7000 padomju tankiem sekoja 200—600 tūkstoši Varšavas bloka kareivju. Iebrukuma laikā 72 Čehoslovākijas pilsoņus nogalināja un simtiem ievainoja. Padomju karavīri arestēja Dubčeku un deportēja uz Maskavu.
Pēc okupācijas apmēram 300 000 čehi un slovāku atstāja valsti un devās trimdā uz Rietumiem.
2010. gada FIFA Pasaules kauss — D grupa
2010. gada FIFA pasaules čempionāta spēles D grupā norisinājās no 13. līdz 23. jūnijam.
Aleksejs Vidavskis
Aleksejs Vidavskis (dzimis Daugavpilī; miris ) bija Latvijas krievu izcelsmes politiķis, Augstākās Padomes, divu Saeimu deputāts un ilggadējs Daugavpils domes priekšsēdētājs.
Dzīvesgājums
Dzimis Daugavpilī. Mācījās Rīgas Vieglās rūpniecības tehnikumā (absolvēja 1963), 1960. gados dienēja padomju armijā. Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (absolvēja 1979). No 1966. līdz 1987. gadam pildīja dažādus amatus Daugavpils Ķīmiskās šķiedras rūpnīcā. 1990. gadu sākumā bija šīs pašas rūpnīcas direktora vietnieks. 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu, pēc tam darbojās Daugavpils domē un Saeimā, bija arī uzņēmuma "LatRosTrans" sabiedrisko attiecību direktors.
2015. gadā viņam piešķīra Goda daugavpilieša titulu. Pēc pensionēšanās dzīvojis Daugavpils novada Višķos.
Miris.
Politiskā darbība
Kopš 1987. gada A. Vidavskis bijis Daugavpils pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs. 1990. gadā A. Vidavskis tika ievēlēts Augstākajā Padomē kā "Līdztiesības" un PSKP kandidāts Daugavpils vēlēšanu apgabalā un bija starp tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju. 1991. gadā viņš kļuva par LKP CK locekli.
1992. gada jūlijā A. Vidavskis un vairāki citi deputāti tika izslēgti no Augstākās Padomes par darbošanos pretēji Latvijas Republikas Satversmei.
1994. gadā ievēlēts Daugavpils pilsētas domē no Tautas Saskaņas partijas saraksta un ievēlēts par domes priekšsēdētāju. 1997. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Daugavpils domē jau no LSDSP saraksta, tāpat atkārtoti ievēlēts par domes priekšsēdētāju, un šajā amatā bija līdz pat 2001. gadam, kad viņu nomainīja Rihards Eigims. 2002. gadā ievēlēts 8. Saeimā no "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" saraksta, pēc četriem gadiem sekmīgi kandidējis arī nākamajās Saeimas vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta, kad ievēlēts 9. Saeimā.
Itālijas karogs
Itālijas karogs sastāv no trijām vienādām vertikālām joslām. Karoga joslas ir zaļa, balta un sarkana, turklāt zaļā krāsa atrodas karoga masta pusē. Savā pašreizējā izskatā tas ticis lietots kopš 1946. gada 19. jūnija un oficiāli tas tika apstiprināts 1948. gada 1. janvārī. Karoga ar likumu noteiktās garuma un platuma proporcijas ir 2:3.
Itālijas karogs ir līdzīgs Meksikas karogam, šo abu karogu atšķirības ir ģerbonis uz Meksikas karoga, atšķirīgā garuma un platuma proporcija (Meksikas karogam — 4:7, Itālijas — 2:3) un zaļās krāsas tonis, kas Meksikas karogā ir tumšāks. Vēl Itālijas karogs ir līdzīgs ar Īrijas, Kotdivuāras un Ungārijas karogiem.
Elizabetes iela (Rīga)
Elizabetes iela ir Rīgas iela, Centra rajona Centra apkaimē. Elizabetes iela sākas pie krustojuma ar Eksporta ielu un beidzas aiz krustojuma ar Satekles ielu pie dzelzceļa uzbēruma. Gandrīz visā garumā Elizabetes iela ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt virzienā no Pulkveža Brieža ielas uz Satekles ielu. Elizabetes ielas kopējais garums ir 2015 metri, tā klāta ar asfalta segumu.
Ielu savienojumi
Elizabetes iela ir savienota ar šādām ielām:
Nosaukumi
Izveidota 1812. gada kara laikā nodedzinātajā priekšpilsētā, nosaukta par godu Krievijas Impērijas ķeizara Aleksandra I sievai Elizabetei (Bādenes princesei Luīzei) par Elizabetes ielu. Sākotnēji Elizabetes iela sākās no krustojuma ar Ganību dambi, tālāk gar Strēlnieku dārzu tā turpinājās kā '''1. Ķeizara dārza iela' (1. Kaiserliche Garten Strasse'').
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā iela tika pārdēvēta par Kirova ielu (улица Кирова), vācu okupācijas laikā to pārdēvēja Livonijas mestra Pletenberga vārdā par Voltera fon Pletenberga loku (Wolter von Plettenberg Ring), tad 1944. gadā atkal par Kirova ielu. 1990. gadā Elizabetes iela atguva savu vēsturisko nosaukumu.
"Rīgas brodvejs"
1920. gados Elizabetes iela starp Valdemāra un Tērbatas ielām izveidojās par izklaides vietu, ko neoficiāli dēvēja par "Rīgas Brodveju". Tā ievērojamākās vietas bija kino “Forum”, restorāns “Esplanāde”, Piena restorāns, kino “Maska”, “Splendid Palace” un “Astorija”, Rudzīša krogs. Šīs promenādes labajā flangā atradās Esplanādes aleja un Vērmaņa parks ar kino “Parku” un kino “Marine”, ar restorānu “Vērmanītis” un studentu virtuvi.
20. gadsimta sākumā apbūvētajā Elizabetes ielas pusē bija daudz koka ēku, kuras, pilsētai attīstoties, pamazām nojauca. 1923. gadā Elizabetes un Skolas ielas stūrī iekārtoja kinoteātri “Forums”, Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā to dēvēja par Soldaten Kino. 1962. gadā šeit iekārtoja kinoteātri “Komjaunietis”, vēlāk “Pionieris”, ko 1990. gados pārdēvēja par “Oskaru”.
Elizabetes un Baznīcas ielas stūrī pēc 1932. gada atvēra kafejnīcu “Rokoko”, blakus atradās restorāns "Esplanāde", kurā 1942. gadā iekārtoja Latviešu brīvprātīgo karavīru klubu, pēc kara beigām bufeti ar ēdamzāli. Elizabetes un Brīvības ielas stūrī atradās Vērmaņu nams, kurā līdz 1909. gadam darbojās Jastržembskas sieviešu ģimnāzija. Pēc pirmā pasaules kara ēkā iekārtoja deju klubu Dancing Palace, kurā 1925. gadā notika vīriešu skaistumkonkurss, bet 1928. gadā ēkā ierīkoja kabarē teātri "Bonzo". 1932. gadā ēkas otrā stāvā telpas nomāja “Modernais teātris”, saukts arī par “Intīmo teātri”. 1936. gadā Piensaimnieku centrālā savienība ēkā iekārtoja “Piena restorānu”, kura pirmajā stāvā tirgoja piena produktus, kafiju, augļus un sulas. Pēc kara 1950. gados “Piena restorāns” pārcēlās uz bijušajām restorāna “Esplanāde” telpām, bet vecajās telpās iekārtoja saldējuma kafejnīcu. Pirmajā stāvā izvietojās veikali un frizētava. 1970. gadā, sākot būvēt viesnīcu “Latvija”, bijušās restorāna “Esplanāde” un “Piena restorāna” ēkas nojauca.
1906. gadā Elizabetes ielā 61 atklāja teātri “Olimpija”, kurā 1915. gada augustā ierīkoja brīvprātīgo latviešu strēlnieku pieteikšanās punktu. Šajā ēkā vēlāk atradās kinoteātris "Maska", 1920. gadā tajā iebūvēja bufeti. 1923. gadā arhitekts Frīdrihs Skujiņš blakus vecajam kino gruntsgabala dziļumā izplānoja jauna kinoteātra Splendid Palace projektu klasicisma stilā. Pēc Otrā pasaules kara 1950. gados kinoteātris ieguva nosaukumu “Rīga”. Kino “Maska” pārdēvēja par “Spartaku”, bet 1969. gadā veco būvi nojauca un uzcēla jaunu ēku, kurā 1990. gados iekārtoja kazino “Klondaika”.
Tērbatas ielas stūrī Elizabetes ielas 63 nama pagalmā bija iekārtots kinoteātris “Astorija”, kas 1936. gadā ieguva vārdu “Astra”. Tērbatas ielas otrā pusē atradās restorāns “A. Rudzīts”. 1931. gadā pēc arhitekta A. Klinklāva projekta tā vietā uzcēla A. Rudzīša īres namu, kura pirmajā stāvā bija veikali un restorāns. Pēc kara tur bija gan veikals, gan diētiskā ēdnīca, no 1990. gadiem picērija, vēlāk bistro “Vērmanītis”.
Pēdu (stacija)
Pēdu (et) ir pieturas punkts Tartu—Valgas dzelzceļa līnijā Igaunijā, Tartu apriņķa Elvas pilsētā un atrodas 23,1 km attālumā no Tartu, 59,8 km attālumā no Valgas un 213,2 km attālumā no Tallinas. Pēdu pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.
Pēdu pieturas punkts tika izbūvēts 1925. gadā līdz ar zemes iemērīšanu Tartu ārpilsētas vasarnīcu rajona celtniecībai. Pēdu pieturas punktā tika uzcelts neliels vaļējs koka pasažieru uzgaidāmais paviljons.
2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums - 550 mm, garums - 100 metri.
Svētais Kirils
Svētais Kirils, arī Konstantīns Filozofs, (dzimis Grieķijā, Salonikos 827. gadā, miris Romā ) bija Bizantijas mūks, teologs un valodnieks. Viņu kopā ar viņa brāli Metodiju uzskata par Glagolicas alfabēta — kirilicas priekšteča — izveidotāju. Pēc 862. gada Bizantijas imperators brāļus sūtīja sludināt slāviem Lielmorāvijā, visticamāk tagadējā Morāvijā Čehijā, kur viņi izveidoja alfabētu slāvu skaņu atveidei un tulkoja svētos rakstus, uz Saloniku slāvu dialekta pamata izveidodami senbaznīcslāvu valodu. Svētā Kirila vārdā nosaukta kirilica, daudzu slāvu tautu rakstība, lai gan viņš netiek uzskatīts par tās izveidotāju.
Jezups Trasuns
Jezups Trasuns (dzimis, miris ) bija latviešu politiķis, preses darbinieks un Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
Dzīvesgājums
Beidzis Rēzeknes Tirdzniecības skolu. Jaunākais Tautas padomes loceklis no pirmās tās pastāvēšanas dienas, Satversmes sapulces un visu Saeimu deputāts līdz 4. Saeimas pēdējai dienai. Trīspadsmit gadus pavadīja izsūtījumā Sibīrijā un atgriezās Rīgā. Preses darbinieks (laikraksta "Jaunō Straume" redaktors /1921 - 1934/), banku darbinieks (Latvijas bankas padomes loceklis), sabiedrisks darbinieks (Rēzeknes latviešu biedrības dibinātājs).
Dienvidu okeāns
Dienvidu okeāns (arī Dienvidu polārais okeāns un Antarktīdas okeāns) ir okeāns, kas apņem Antarktīdu. Ceturtais lielākais okeāns pasaulē. Dienvidu okeānu Starptautiskā hidrogrāfijas organizācija oficiāli izdalīja tikai 2000. gadā, kaut gan jūrnieki šādu terminu lieto jau sen. Dienvidu okeāna atzīšana ataino nesenos okeanogrāfijas atklājumus par okeānu straumju nozīmību. Joprojām ne visas jomā iesaistītās organizācijas atzīst Dienvidu okeāna definēšanu. Latvijas skolu mācību grāmatās ģeogrāfijā Dienvidu okeāns nav atzīts par līdzvērtīgu citiem okeāniem.
Antarktīdas līgums paredz, ka dienvidos no 60 °D platuma grāda valstis nevar pretendēt uz sauszemes teritorijām. Tāpēc Dienvidu okeāna ūdeņi ir starptautiskie ūdeņi.
Dienvidu okeāna definēšanas process
Starptautiskā hidrogrāfijas organizācija 2000. gadā organizēja dalībvalstu aptauju par jauna okeāna izdalīšanu. No 68 dalībvalstīm uz aptauju atbildēja 28 un visas atbildējušās valstis, izņemot Argentīnu, piekrita "jaunā" okeāna izdalīšanai.
Tika piedāvāti divi okeāna nosaukuma varianti: "Dienvidu okeāns" un "Antarktīdas okeāns". Ar 18 balsīm uzvarēja "Dienvidu okeāns".
Notika arī balsošana par okeāna ziemeļu robežu. Puse balsu atbalstīja variantu, ka robeža iet pa 60 °D platumu, jo šis platuma grāds nešķērso sauszemi. Pārējās 14 balsis atbalstīja dažādus citus variantus, tai skaitā pat 35 °D platuma grādu.
Ne visas jomā iesaistītās organizācijas atzīst Dienvidu okeāna definēšanu. Piemēram, ASV Nacionālā ģeogrāfijas biedrība Dienvidu okeānu savos izdevumos sākusi rādīt tikai kopš 2021. gada.
Rietumvēju straume un okeāna robežas
No dienvidu puses okeānu norobežo Antarktīdas krasta līnija un no ziemeļu puses — 60 °D platuma grāds. Ziemeļu puses robeža ir nosacīta un izvēlēta ērtības dēļ. No okeanogrāfijas viedokļa Dienvidu okeānu norobežo Rietumvēju straumes ziemeļu robeža, kas pārsvarā atrodas tālāk ziemeļos un vietām — tālāk dienvidos.
Rietumvēju straume ir vienīgā okeāna straume pasaulē, kas apjož visu Zemi. Šī straume pastāvīgi plūst austrumu virzienā un ir ap 21 000 km gara. Tā ir pasaulē garākā okeāna straume, kas ik sekundi pārvieto ap 130 miljonus m³ ūdens — 100 reizes vairāk, kā visas pasaules upes kopā.
Klimats un ledus
Jūras ūdens temperatūra variē no −2 līdz 10 °C. Ziemā okeāns aizsalst līdz 65 °D Klusā okeāna sektorā un līdz 55°D Atlantijas okeāna sektorā. Vietām Antarktīdas piekrastē spēcīgi vēji, kas nāk no kontinenta vidienes, uztur no ledus brīvu piekrastes zonu.
Joslā starp 40°D platumu un Dienvidu polāro loku valda uz Zemes virsmas spēcīgākais vidējais vēja ātrums. Dienvidu okeānā bieži notiek vētras, vēja virziens praktiski vienmēr — uz austrumiem. Ja temperatūras starpība starp Antarktīdas ledu un okeāna ūdeni ir liela, vētras var būt ļoti spēcīgas.
Visā Dienvidu okeānā un arī ziemeļos no tā visa gada garumā var sastapt aisbergus. Daži no tiem ir simtiem metru gari, taču kuģiem lielas problēmas var sagādāt arī daudz mazāki ledus gabali. Apvienojumā ar spēcīgajām vētrām un augstajiem viļņiem tas padara kuģošanu Dienvidu okeānā ļoti bīstamu. Dienvidu okeāns uzskatāms par vienu no nomaļākajiem Zemes apvidiem un nelaimes gadījumā meklēšana un glābšana šeit ir stipri sarežģīta.
Vides problēmas un saimniecība
Antarktīdas ozona cauruma dēļ Dienvidu okeānā par aptuveni 15 % ir krities fitoplanktona daudzums, būtiski samazinot okeāna produktivitāti. Kaitīgais ultravioletais starojums palielina mutāciju daudzumu arī citiem jūras organismiem.
Par pieaugošu vides problēmu uzskatāma nelegālā zvejniecība, kas apdraud dažu sugu zivju populācijas.
Dienvidu okeānā tikpat kā pārtrauktas vaļu medības. Tikai atsevišķos gadījumos, aizbildinoties ar zinātniskās izpētes nepieciešamību, vaļus medī Japānas vaļu mednieki.
Lēnām pieaug tūristu skaits Dienvidu okeānā, taču, par spīti ļoti iespaidīgajiem dabas skatiem, tas ir ļoti neliels braucienu lielo izmaksu dēļ.
Jūras krastos nav nozīmīgu ostu, jo Antarktīdā uzturas neliels daudzums cilvēku un nenotiek nozīmīga saimnieciskā darbība.
Imelina
Imelina ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz austrumiem no Leņdziniem.
Trigonālā singonija
Kristalogrāfijā trigonālā singonija ir viena no 7 singonijām. Kristālisko struktūru apraksta, balstoties uz trīs bāzes vektoriem. Trigonālajā singonijā visi trīs bāzes vektori ir vienāda garuma, starp visiem šiem vektoriem ir vienāds leņķis, kas nav taisns leņķis.
Angliski un nereti arī citās valodās (arī latviešu) šo singoniju sauc arī par romboedrisko singoniju. Nereti šo singoniju apvieno ar heksagonālo singoniju.