cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reitings
Sporta reitingi
Plaši pazīstami reitingi sporta veidos ir, piemēram, šahistu reitings un tenisistu Pasaules rangs. Reitingi mudina sportistus sasniegt vairākkārtīgas un ilglaicīgas sekmes, lai to atrašanās augstās vietās būtu mazāk atkarīga no veiksmes vai neveiksmes kādā atsevišķā turnīrā, kā arī enerģiskāk cīnīties pret redzami stiprākiem pretiniekiem, jo uzvara pār tiem ir reitingam nozīmīgāka.
Reitingi tiek veidoti atšķirīgos veidos atkarībā no sporta veidu un laikmeta īpatnībām. Piemēram, futbola izlašu reitings vairākkārtīgi mainījies savā vēsturē, no pirmās versijas (1993—1998), kurā tika piešķirts vienāds punktu skaits par uzvaru jebkurā oficiālā spēlē, līdz 2018. gadā ieviestajai, kas tuvināta šahā pieņemtajam Elo reitingam. Sporta veidos, kuros tiek izspēlēts daudz spēļu, reitings tiek bāzēts ne uz katras spēles rezultātu, bet uz rezultātiem turnīros, piemēram, pieciem labākajiem rezultātiem turnīros, turklāt turnīriem arī ir savs reitings pēc statusa un spēlējušo dalībnieku līmeņa, no kā atkarīgs tajos iegūstamo punktu skaits (10. vieta pasaules čempionātā praktiski vienmēr dos vairāk punktu nekā 4. nacionālajā kausā). Ar laiku agrāk iegūto punktu skaits tiek samazināts, lai nebūtu iespējams izdzīvot uz kādreizējiem sasniegumiem.
Popkultūras reitingi
Reitingi popkultūrā, īpaši mūzikā, tiek stādīti pēc dažādiem kritērijiem: pēc nopirktās produkcijas daudzuma, pēc klausītāju aptaujām, pēc vairāk vai mazāk kompetentu žūriju balsojuma, pēc atskaņošanas biežuma. Vairumam šo reitingu raksturīgs īslaicīgums, lai gan, piemēram, Billboard sastāda arī dziesmu reitingu (chart) arī par 10 gadiem.
Reizēm šie reitingi rada negatīvu efektu: tā, ZF seriāls "Firefly" ("Jāņtārpiņš") tika nekvalitatīvi parādīts televīzijā un tādēļ tam izrādījās zems reitings pēc skatītāju daudzuma. Seriāla rādīšana šī reitinga dēļ tika pārtraukta. Taču kad to izlaida uz diska normālā kvalitātē, tam izrādījās daudz piekritēju. Skatītāju neuzticība pret telekanālu darbībām, kas pārāk pakļautas reitingu ietekmei, rada t. s. "Jāņtārpiņa" efektu — skatītāji izvairās skatīties maz populārus seriālus, baidīdamies, ka to rādīšanu varētu pārtraukt reitingu dēļ.
Tīmekļa reitingi
Tīmekļa vietnes tiek vērtētas pēc to apmeklētības, pēc iespējas cenšoties atmest mēģinājumus šo apmeklētību mākslīgi paaugstināt. Bieži tiek lietoti Alexa sastādītie reitingi, tomēr lielie Tīmekļa meklētāji, kā Google, veido arī paši savus vietņu reitingus.
Kundzinišķi
Kundzinišķi, arī Kundziniškas, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā ((nobr|32 km}} no novada centra Preiļiem, 3 km no pagasta centra Aglonas un 238 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V636, netālu no Ciriša ūdenskrātuves.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Semjons Alapins
Semjons Alapins (ru; Sanktpēterburga -  Heidelberga) bija ebreju izcelsmes Krievijas šahists.
Hvara
Hvara, pilsēta Hvaras salā, Horvātijā. Pilsētas municipalitātes teritorija 76.10 kv.km. Patstāvīgo pilsētas iedzīvotāju skaits 2001. gadā bija 3138 cilvēki, 2011. gadā 4251 cilvēki, 2021. gadā 3979.
Semjons Alapins
Biogrāfija
Piedzimis Lietuvas ebreju ģimenē, dažos avotos par viņa dzimšanas vietu tiek uzskatīta Viļņa. Mācību laikā Sanktpēterburgas inženieru institūtā kļuvis par vienu spēcīgākajiem Krievijas šahistiem. 1879. gadā dalījis pirmo vietu ar Mihailu Čigorinu Sanktpēterburgas šaha turnīrā, un Čigorins tikai pēc papildus partijām kļuvis par turnīra uzvarētāju. 1890. gadā Alapins zaudējis maču Čigorinam ar 3:7 (+3-7=0). 1894. gadā kļuvis par graudu eksporta firmas pārstāvi Berlīnē, Parīzē un Vīnē, kur arī pārsvarā dzīvojis līdz sava mūža beigām. Komercdarbības rezultātā ieguvis finiansiālu neatkarību. Piedalījies daudzos šaha turnīros: 1899. gadā 4. vieta Vīnē, 1901. gadā 2. vieta Vīnē, 1901. gadā 5. vieta Montekarlo, 1906. gadā 1. vieta Sanktpēterburgā, 1908. gadā 2. vieta Lodzā, 1909. gadā 2. vieta Minhenē, 1911. gadā 1. vieta Minhenes pilsētas šaha čempionātā. 1899. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Austrijas šaha meistaru Kārli Šlehteru — 3:3 (+1-1=4). Tajā pat gadā treniņmačā uzvarējis vienu no spēcīgākajiem Vācijas šahistiem Zīgbertu Tarrašu ar 5:4 (+4 -3 =2). 1911. gadā Minhenē zaudējis citam Austrijas šahistam Rūdolfam Špīlmanam ar 3½:6½ (+3-6=1). No 1898. gada līdz 1901. gadam izdevis Berlīnē šaha avīzi "Der Schachfreund". 1913. gadā Heidelbergā izdevis tāda paša nosaukuma šaha mācību grāmatu iesācējiem.
Ieguldījums šaha atklātņu teorijā
Alapins ir devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Daudzi atklātņu varianti ir nosaukti viņa vārdā: No šiem variantiem pašlaik populārākais ir Alapina variants sicīliešu aizsardzībā, kuru sekmīgi lieto daudzi mūsdienu lielmeistari, tajā skaitā arī Latvijas lielmeistars Jevgeņijs Svešņikovs.
Hvara
Savienojumu ar kontinentālo Horvātijas daļu un tuvākajām salām nodrošina prāmji. Pilsētā atrodas autobusu stacija, satiksmei uz citām salas pilsētām.
Tūrisma galamērķis
Tūrisma attīstība sākusies jau 19.gs. otrajā pusē, kad saulainā klimata dēļ Hvaru apmeklēt ieradās ziemas sezonā. Mūsdienās viens no populārākajiem Horvātijas masu tūrisma galamērķiem primāri vasaras mēnešos.
Tautas kalpi Latvijai
"Tautas kalpi Latvijai" ir 2018. gadā ar nosaukumu "Par Alternatīvu" dibināta Latvijas politiskā partija, kas vēlāk bijusi pazīstama kā "Jaunā Saskaņa". Viens no partijas dibinātājiem ir uzņēmējs un valūtas maiņas firmas “Marika” direktors Juris Žuravļovs, kas kopš 1999. gada izveidojis vairākas partijas. Kopš 2022. gada vasaras partijas vadībā ir citas personas ar aktīvistu Aivaru Smanu priekšgalā.
Hvara
Tūrisma galamērķis
Pilsētas centru veido Sv. Stepana laukums, lielākais laukums Dalmācijā. Sākotnēji neliels līcis, ka laika gaitā aizpildīts, dodot vietu laukumam. Šeit atrodas Sv. Stepana katedrāle, kuras vēsture sākas 13.gs., kad diocēzes sēdekli no Stari Gradas pārcēla uz Hvaru. Katedrāle celta laikā no 16.gs. līdz 18.gs. Venēcijas renesanses stilā. Katedrāles zvanu tornis pabeigts 1550. gadā.
Vecās pilsētas centru, ap Matija Ivaniča ieliņu veido Grodas apkaime, kas atrodas uz ziemeļiem no centrālā Sv. Stepana laukuma. Kalnā virs pilsētas atrodas cietoksnis, kura celtniecību venēcieši uzsāka 1278. gadā. 1551. gadā vecā cietokšņa vietā uzbūvēts jaunāks, kurā iedzīvotāji slēpās no 1571. gada Osmaņu impērijas karaspēka uzbrukuma. Pēdējās ievērojamās izmaiņas veiktas 1775.-1776. gadam, Marijas Terēzijas valdīšanas laikā.
Tautas kalpi Latvijai
Vēsture
1999. gadā Juris Žuravļovs nodibināja Labklājības partiju, kas 2001. gada pašvaldību vēlēšanās ieguva 3,04 % balsu un divas vietas Rīgas domē. Pirms 2002. gada Saeimas vēlēšanām to pārdēvēja par Sociāldemokrātisko Labklājības partiju (SDLP), kas vēlēšanās ieguva 1,3% (Rīgā 1,72%) balsu. 2004. gada Eiroparlamenta vēlēšanās tā piedalījās kā Apvienotā sociāldemokrātiskā labklājības partija (ASDLP) un ieguva 2,23% (Rīgā 4,58%) balsu.
2004. gadā, apvienojoties ASDLP, 2003. gadā dibinātajai partijai "Par brīvību, sociālo taisnību un līdztiesību" (ru, saīsinājumā ЗаСССР) un Latvijas Jaunatnes partijai (vēlākā "Mūsu izvēle"), tika izveidota partiju apvienība "Sdk Dzimtene".
2005. gadā Rīgas Domes vēlēšanās "Dzimtenes" un LSP kopīgais saraksts ieguva 11,61% balsu un 8 vietas, no tām 5 ieņēma "Dzimtenes" pārstāvji. 2005.—2006. gadā apvienības pārstāve Marika Žuravļova (J. Žuravļova sieva) vadīja domes Vides komiteju.
2006. gadā 9. Saeimas vēlēšanās "Dzimtene" ieguva 2,08% (Rīgā 3,39%) balsu. Līdz ar sociālista Artūra Rubika pāreju no Rīgas domes uz Saeimu, 2006. gada novembrī par Rīgas domes deputāti kļuva "Dzimtene" pārstāve Aina Žuravļova. 2. novembrī par divu Jūrmalas domes komisiju priekšsēdētāju kļuva apvienības līdzpriekšsēdētājs, Latvijas Jaunatnes partijas līderis Jānis Kuzins.
2007. gada jūlijā "Par brīvību, sociālo taisnību un līdztiesību" tika pārreģistrēta ar nosaukumu "Par Dzimteni!". Apvienības priekšsēdētājs bija Viktors Kalnbērzs, līdzpriekšsēdētāji — J. Kuzins un J. Žuravļovs.
2016. gada janvārī partija atjaunoja darbību ar nosaukumu Vislatvijas Sociāldemokrātu kustība "Par neatkarīgu Latviju!". Gatavojoties 13. Saeimas vēlēšanām, tā 2018. gada 27. aprīlī tika pārdēvēta par partiju "SDK Dzimtene", V. Kalnbērzu atbrīvojot no partijas valdes locekļa pienākumiem.
Jau 2018. gada 22. maijā J. Kuzins, Anita Laizāne un J. Žuravļovs nodibināja partiju "Par Alternatīvu" ar to pašu deklarēto mērķi ieviest sindikālisma ekonomikas modeli Latvijā. Gatavojoties 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām, partijas nosaukumu 2019. gada 12. martā nomainīja uz "Jaunā Saskaņa", oficiāli "Par Jaunu Saskaņu".
2020. gada ārpuskārtas Rīgas domes vēlēšanās partija "Jaunā Saskaņa" piedalījās ar jaunu līderi — Tatjanu Karginu.
2022. gada jūnijā partiju pārņēma vairāki tajā nesen iestājušies biedri, kuru līderis bija neformālās pretestības kustības pret COVID-19 ierobežošanas pasākumiem Latvijā aktīvists Aivars Smans. Partijas līdzšinējie vadītāji tika atstādināti, bet pašu partiju pārsauca par "Tautas kalpi Latvijai".
Ievērības vērti fakti
"Dzimtene" bija pirmā partija, kas Rīgā uzsāka savu plakātu aktīvu izlīmēšanu uz atkritumu tvertnēm (ar uzrakstiem "Oligarhus miskastē!").
2007. gadā "Dzimtenes" deputāti Rīgas domē bija viņa sieva M. Žuravļova, brālis Sergejs Žuravļovs un viņa sieva Aina Žuravļova.
Jurijs Kondratjuks
Jurijs Vasiļovičs Kondratjuks (ua), īstajā vārdā Oleksandrs Ignatovičs Šargejs (ua, dzimis Poltavā, Krievijas Impērijā, miris  Kalugas apgabalā) bija padomju inženieris, fiziķis un matemātiķis. Viens no kosmonautikas un kosmisko lidojumu pamatlicējiem, teorētiķis, kurš 20. gadsimta sākumā aprēķināja pirmo zināmo orbītu lidojumam uz Mēnesi ar atgriešanos uz Zemi. Viņa aprēķini vēlāk tika izmantoti NASA Apollo programmā, plānojot pirmo cilvēka ceļojumu uz Mēnesi. Viņa darbos parādīti arī citi kosmisko ceļojumu aspekti.
Kondratjuks savus zinātniskos atklājumus veica kara apstākļos. Viņš piedzīvoja padomju varas orgānu vajāšanu, kā arī smagas slimības. Gājis bojā 1942. gadā Otrajā pasaules karā, karalaukā veicot dienesta uzdevumu.
"Jurijs Kondratjuks" ir pieņemts vārds, zem kura viņš slēpās pēc Krievijas revolūcijas. Ar šo vārdu viņš bija zināms zinātniskajās aprindās.
Agrīnie gadi
Jurijs Kondratjuks piedzima kā Oleksandrs Šargejs 1897. gadā Poltavā, Krievijas Impērijā (tagadējā Ukraina). Viņa vecāki apprecējās 1897. gada janvārī. Pirms viņa dzimšanas ģimene dzīvoja Kijivā. Viņa tēvs Ignāts Šargejs studēja fiziku un matemātiku Kijivas Universitātē. Agrā bērnībā Jurijs sāka interesēties par sava tēva grāmatām par šīm tēmām un pats sāka studēt attiecīgus jēdzienus Petrogradas Lielajā Politehniskajā universitātē inženierzinātņu fakultātē. Kondratjuka māte Ludmila Šlippenbaha mācīja franču valodu Kijivas skolā. Māte bija tieša Volmara Antona fon Šlippenbaha (1653–1721) pēcnācēja. Tas bija ģenerālis, kurš piedalījās Zviedrijas Kārļa XII neveiksmīgajā iebrukumā Krievijā. Viņas vectēvs Antons fon Šlippenbahs (1779—1836) bija Krievijas armijas pulkvedis un piedalījās Napoleona karos. Ludmila bija sociāli aktīva un vairākkārt tika ieslodzīta par piedalīšanos demonstrācijās. Pēdējās reizē Kijivas cietumā, īsi pirms Oleksandra piedzimšanas, viņai tika diagnosticēti garīgi traucējumi un 1902. gadā viņš tika ievietots ārstniecības iestādē. Oleksandrs dzīvoja kopā ar savu tēvu un pamāti Jeļenu Gibermani Sanktpēterburgā līdz 1910. gadam, kad tēvs nomira. Tad Oleksandrs atgriezās Poltavā, lai dzīvotu pie vecmāmiņas.
Interese par kosmonautiku
Kopš agras bērnības Oleksandrs Šargejs aizrāvās ar tēva grāmatām par fiziku un matemātiku un parādīja lieliskas spējas šajās jomās. Kad viņš bija pietiekami vecs, lai apmeklētu vidusskolu, tika uzņemts uzreiz prestižas Poltavas vidusskolas trešajā klasē, kuru 1916. gadā viņš pabeidza ar sudraba medaļu. Jau vecākajās klasēs ieinteresējās par starpplanētu ceļojumu jautājumiem. Pēc vidusskolas pabeidza rokrakstā sarakstītu darbu "Tiem, kas lasīs, lai uzbūvētu" (Тем, кто будет читать, чтобы строить, 1918—1919). Šajā darbā viņš, izmantojot oriģinālu metodi, izrēķināja raķetes kustības pamatvienādojumu, izstrādāja četrpakāpju raķetes shēmu un aprakstu, izmantojot skābekļa-ūdeņraža degvielu. Viņš ierosināja izmantot atmosfēras pretestību, lai nolaišanās laikā palēninātu raķeti.
Pirmais pasaules karš
1916. gadā Šargejs iestājās Petrogradas Politehniskajā institūtā, bet jau novembrī viņu iesauca armijā un nosūtīja uz kādu Pēterburgas virsnieku skolu. Pēc tam karoja turku frontē līdz demobilizācijai 1918. gada martā. Pēc Oktobra revolūcijas kā cara armijas virsnieks tika mobilizēts Baltajā armijā, bet no tās dezertēja. 1919. gada beigās viņš atkal tika mobilizēts, bet ceļā no Kijivas uz Odesu viņš aizbēga no militārā ešelona, pazaudējis visus dokumentus. Kad boļševiki nāca pie varas, Šargejs saprata, ka cara virsnieka pagātnes dēļ viņš tiks arestēts, vai pat nošauts. Viņš kādu laiku bija spiests dzīvot pie paziņām, līdz 1921. gada 15. augustā viņa pamāte Jeļena Gibermane sagādāja viņam dokumentus uz Jurija Kondratjuka vārda. Īstais Kondratjuks bija trīs gadus jaunāks par Oleksandru, dzimis 1900. gadā Luckas pilsētā Volinas provincē (tagad Ukrainas teritorija) un miris 1921. gada 1. martā no plaušu tuberkulozes, būdams Kijivas Universitātes students. Viņa brālis Vladimirs Kondratjuks bija skolotājs vienā no Kijivas skolām, kurā mācījās arī Oleksandra pusmāsa Ņina Šargeja. Viņas māte Jeļena Gibermane pierunāja Vladimiru atdot mirušā brāļa dokumentus Oleksandram Šargejam. Tikai daži cilvēki zināja šo noslēpumu un glabāja to daudzus gadus. Jeļena Gibermane to pastāstīja savai meitai Ņinai tikai pirms nāves. 1977. gadā Ņina Šargeja sniedza rakstiskas liecības Ukrainas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas īpašajai izmeklēšanas komisijai par viņas pusbrāļa Oleksandra Šargeja vārda un uzvārda maiņas apstākļiem.
Arests un darbs nometnē
1927. gadā Kondratjuks pārcēlās uz Novosibirsku, kur strādāja uzņēmumā «Хлебопродукт». Piedalījās elevatora «Мастодонт» konstruēšanā 13 000 tonnu graudu krātuvei. Tā kā tajā laikā naglas bija deficīts, Kondratjuks koka elevatoru uzkonstruēja bez naglām, kas bija visai novatorisks risinājums.
1930. gada 30. jūlijā Kondratjuku kopā ar vēl vairākiem darba biedriem arestēja. Viņi tika apsūdzēti kaitniecībā. Viens no apsūdzības punktiem bija tas, ka elevators «Мастодонт» uzcelts ne tikai bez rasējumiem, kas pats par sevi bija nopietns būvniecības noteikumu pārkāpums, bet arī bez naglām. Vietējā vadība secināja, ka struktūra neizturēs šādu graudu daudzumu un sabruks. 1931. gada 10. maijā Kondratjukam tika piespriesti trīs gadi ieslodzījuma nometnē.
Tomēr Kondratjuku norīkoja uz Novosibirskā nodibināto specializēto biroju Nr. 14 ogļu ražošanas uzņēmumu projektēšanai. Šis birojs bija viena no NKVD darba nometnēm. Dzīve un darbs nometnē notika apcietinājumā, bet relatīvi labākos apstākļos, ar pienācīgu uzturu. Viņš tur strādāja līdz 1932. gada augustam, un viņam pat izdevās iegūt patentu un autortiesību sertifikātu kalnrūpniecības aprīkojuma jomā. Viņš bija publicējis rakstus par vairākām problēmām: šahtu ierīkošanas paātrināšana un atvieglošana, augstas izturības betona uzglabāšana, šahtu balstu stiprināšana.
Vēja elektrostaciju projektēšana
Vēl strādājot 14. birojā, Kondratjuks iepazinās ar jaudīgas Krimas vēja elektrostacijas projekta konkursa noteikumiem, ko izsludināja Smagās rūpniecības Tautas komisariāts. Stacijas projekts tika īstenots sadarbībā ar P. Gorčakovu, un vēlāk projektā tika iesaistīts arī inženieris N. Ņikitins, Maskavas Ostankino televīzijas torņa topošais veidotājs.
Vēja elektrostacijas sākotnējais projekts tika pabeigts 1932. gada novembrī, un drīz projekta autori saņēma Iekšlietu Tautas komisariāta Valsts Politpārvaldes uzaicinājumu apmeklēt Maskavu. Pēc Rūpniecības tautas komisāra Sergo Ordžonikidzes pieprasījuma 1933. gadā Kondratjuks tika priekšlaicīgi atbrīvots. Projekts konkursā tika atzīts par labāko. Tehniskais projekts tika pabeigts līdz 1934. gada februāra vidum. 1937. gadā Ai-Petri kalnā Krimā saskaņā ar sagatavotajiem darba rasējumiem tika sākta stacijas pamatu celtniecība. Tomēr jau 1938. gadā tika pieņemts lēmums pārtraukt jaudīgu vēja elektrostaciju projektēšanu un celtniecību. Tāpēc nākamajos divos gados Kondratjuks nodarbojās ar nelielu, eksperimentālu vēja elektrostaciju projektēšanu.
Jau 1933. gadā Kondratjuks saņēma piedāvājumu strādāt reaktīvo dzinēju pētniecības grupā Maskavā. Sergejs Koroļovs un citi grupas darbinieki zināja Kondratjuka darbus un viņa spējas. Tomēr Kondratjuks noraidīja šo priekšlikumu, jo viņam bija pamatota pārliecība, ka viņam var atjaunot apcietinājumu, kā arī viņš baidījās, ka, pirms pielaist pie raķešu pētījumiem, NKVD padziļināti pētīs viņa pagātni.
1937. gadā Kondratjuks tika izvirzīts zinātņu doktora grāda piešķiršanai. Iniciatīvu uzņēmās profesors Vetčinkins un citi ievērojami padomju zinātnieki. Tomēr siltumenerģētikas celtniecības trests, kurā Kondratjuks strādāja, izsniedza viņam negatīvu raksturojumu, kurā cita starpā tika teikts: "Pieteikuma iesniedzēja politiskā personība nav identificēta, nepiedalās tresta sabiedriskajā dzīvē." Zinātnieku pūles par doktora grāda piešķiršanu Kondratjukam bija neveiksmīgas.
Nāve Otrā pasaules kara laikā
Krievijā sākoties Otrajam pasaules karam, Kondratjuks iestājās brīvprātīgajos. Viņu ieskaitīja kā ierindnieku telefonistu sakaru rotā 21. Maskavas divīzijā. 1941. gada oktobrī pēc izkļūšanas no Vjazmas aplenkuma piedalījās karadarbībā vairāku citu vienību sastāvā. Bojā ejas apstākļi precīzi nav zināmi. Tiek uzskatīts, ka kritis Kalugas apgabalā. Pēc citas versijas, balstoties uz 1997. gadā rīkotas ekspedīcijas datiem, kritis kaujas laukā 1942. gada 23. februārī pie Orlas apgabala Bolhovas rajona Krivcovas ciema.
Reabilitācija
1970. gada 26 martā Krievijas PFSR Augstākās padomes krimināltiesību kolēģija reabilitēja Kondratjuku sakarā ar nozieguma sastāva trūkumu. Viņa reabilitācijā lielas pūles ieguldīja Kondratjuka bijušais darba un dienesta biedrs inženieris-konstruktors, vēlāk kosmonautikas popularizētājs žurnālists Boriss Romaņenko.
"Tiem, kas lasīs, lai uzbūvētu" (Тем, кто будет читать, чтобы строить, 1918—1919)
Šajā darbā Kondratjuks neatkarīgi no Ciolkovska, izmantojot oriģinālu metodi, noformulēja raķešu kustības pamatvienādojumu. Darbā bija aprakstīta četru pakāpju raķetes shēma. Raķetē bija paredzēts izmantot skābekļa-ūdeņraža degvielu. Aprakstīts dzinēja degšanas kameras oksidētāja un degvielas sprauslu izvietojums, paraboloidālā sprausla un daudz kas cits. 1938. gadā, kad Kondratjuks iesniedza šo darbu publicēšanai, viņš to datēja ar 1918. — 1919. gadu, lai gan bija acīmredzams, ka šajā darbā dažādos laikos izdarītas izmaiņas. 1964. gadā darbs tika iekļauts T. M. Meļkumova rediģētajā grāmatā “Raķešu tehnoloģijas pionieri”, kuru savukārt NASA 1965. gadā tulkoja angļu valodā.
Kondratjuka izvirzītās idejas:
Šajā darbā apskatīta arī iespēja izmantot Saules enerģiju, lai darbinātu kosmosa kuģa borta sistēmas, kā arī iespēja novietot lielus spoguļus Zemes tuvumā esošā orbītā, lai apgaismotu Zemes virsmu.
“Starpplanētu telpu iekarošana” (Завоевание межпланетных пространств, 1929)
Šajā grāmatā Kondratjuks aprakstīja kosmosa izpētes pirmo posmu secību. Viņš sīkāk apskatīja jautājumus, kas tika izvirzīti viņa agrīnajā darbā “Tiem, kas lasīs, lai veidotu”. Grāmatā arī ierosināts izmantot raķešu artilērijas sistēmas, lai nogādātu Zemes tuvumā esošā orbītā mākslīgos pavadoņus (šo priekšlikums ir īstenots PSRS un Krievijas kosmiskajos kravas kuģos Progress). Kondratjuka darbā tika pētīti arī jautājumi par kosmosa kuģu termisko aizsardzību to pārvietošanās laikā atmosfērā.
Piemiņa
Poltavā atrodas Kondratjuka piemineklis. Viņam par godu atklātas piemiņas plāksnes vietās, kas saistītas ar viņa dzīvi. Viņa vārdā nosauktas ielas Maskavā, Dņipro, Rubcovskā un laukums Novosibirskā. Kondratjuka vārdā nosaukta Poltavas Nacionālā tehniskā universitāte un Novosibirskas Aerokosmiskais licejs. Novosibirskā atrodas 1993. gadā dibinātais Kondratjuka muzejs.
Ukrainā nodibināta Kondratjuka medaļa. 1997. gadā sakarā ar simto dzimšanas dienu Ukrainā tika izlaista Kondratjuka jubilejas monēta. 1997. un 2002. gadā par godu Kondratjukam izlaistas pastmarkas.
Kondratjuka vārdā 1970. gadā nosaukts krāteris Mēness neredzamā pusē. 1977. gadā astronoms Nikolajs Černihs viņam par godu nosauca jaunatklātu mazo planētu — 3084 Kondratyuk.
2014. gada 18. oktobrī Kondratjuks tika uzņemts Starptautiskā kosmosa slavas zālē.
Novi Jičīnas apriņķis
Novi Jičīnas apriņķis ir Čehijas Morāvijas-Silēzijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Morāvijas-Silēzijas apgabala Opavas, Ostravas-pilsētas un Frīdekmīstekas apriņķiem, Zlīnas apgabala Vsetīnas apriņķi, kā arī Olomoucas apgabala Pršerovas un Olomoucas apriņķiem.
Novi Jičīnas apriņķa Hinčices ciemā dzimis ģenētikas pamatlicējs Gregors Mendelis (Gregor Mendel, 1822-1884), bet Hodslavices ciemā - čehu atmodas darbinieks Františeks Palackis (František Palacký, 1798-1876).
Būkšti (Naujenes pagasts)
Būkšti ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 247 km attālumā no Rīgas.
Helas strēle
Helas strēle (pl csb, vēsturiski de) ir Baltijas jūras pussala Polijas ziemeļos, kas atdala Puckas līci no Baltijas jūras.
Stiepjas 35 kilometru garumā no Vladislavovo līdz Helai. Strēles vidusdaļā atrodas Jastarņas pilsēta. Strēles platums — no 100 metriem līdz 3 kilometriem. Uz strēles lidz Helai izbūvēts autoceļš un dzelzceļš. Pussalā attīstīts tūrisms.
Līdz pat 17. gadsimtam strēle sastāvēja no vairākām salām, kas savienojās tikai vasaras sezonā. Pēc tam, kad pēc Pirmā pasaules kara atjaunojās Polijas valsts, Helas pussala iekļāvās Polijā. Tā kā tuvumā atradās Dancigas brīvpilsēta un Vācija, Helas pussalā tika izbūvēti nocietinājumi. Polijas kampaņas laikā Polijas karaspēks Helas pussalā bija vieni no pēdējiem, kuri kapitulēja vācu karaspēkam — pussalas aizsardzībaas kaujas notika no 1939. gada 1. septembra līdz 2. oktobrim. Savukārt Otrā pasaules kara beigās vācu garnizons kapitulēja tikai 1945. gada 14. maijā. Mūsdienās pussalas aizsardzības būves ir tūrisma objekti. Daļu pussalas teritorijas arī mūsdienās aizņem Polijas bruņotie spēki.
Pagalma dzelzceļš
Pagalma dzelzceļš ir privāts āra dzelzceļš, parasti samērā miniatūrs, bet pietiekami liels, lai uz vagona sēžot, varētu braukt. Sliežu ceļa platums var būt no 64 milimetriem līdz 406 milimetriem, dažkārt pat vairāk. Mazākus āra dzelzceļus, uz kuru vagoniem nevar braukt, sauc par dārza dzelzceļiem. Pasaulē ir simtiem, pat tūkstošiem pagalma dzelzceļu, sevišķi ASV un Apvienotajā Karalistē, kur tie sastopami tikpat bieži, kā parastie modeļu dzelzceļi.
Sliedes
Pagalma dzelzceļu sliedes var būt gan pārvietojamas, gan arī novietotas pastāvīgi. Agrāk sliedes veidoja kā vienkārši sametinātas metāla konstrukcijas, bet tagad tās būvē no dzelzs vai alumīnija, dažreiz pat no koka. Sliedes parasti piestiprina pie koka, plastmasas vai betona gulšņiem, apkārt gulšņiem saber akmens šķembas (kā uz īstā dzelzceļa). No šiem materiāliem tiek taisītas arī pagalma dzelzceļu pārmijas.
Lokomotīves un vagoni
Pagalma dzelzceļu lokomotīvēm var būt vairāki tipi: tvaika lokomotīves, ar gāzes vai dīzeļdzinēju, kā arī elektriskās lokomotīves, kas izmanto akumulatoru baterijas. Vagoni bieži tiek modelēti pēc līdzības ar reālā dzelzceļa aprīkojumu, uz tiem tiek krāsoti logo no bijušajiem vai esošiem dzelzceļiem. Preču vagonus, platformas, cisternas veido līdzīgi parastā dzelzceļa transporta vienībām. Pasažieriem izmanto speciālus vagonus, kuri tiek izgatavoti tā, lai to smaguma centrs atrastos zemu. Tas nepieciešams tādēļ, ka pasažieri sēž uz šiem vagoniem, nevis to iekšpusē.
Dika un Džeinas draiskulības
"Dika un Džeinas draiskulības" (en) ir 2005. gada ASV komēdija, kuras režisors ir Dīns Parisots. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Tea Leoni, Aleks Boldvins un Ričards Dženkinss. Filmas pirmizrāde notika.
Pārticis pāris, kas pēc vairākām neveiksmēm pazaudē visu savu naudu, pievēršas noziedzīgai dzīvei, lai savilktu kopā galus.
Hakari
Hakari (turku: Hakkâri, kurdu: Colemêrg, armēņu: Ջուլամերրիկ) ir pilsēta un rajons Hakari ilā, Turcijā, kā arī tās administratīvais centrs.
Pilsētā dzīvo galvenokārt kurdi, 2022. gadā iedzīvotāju skaits bija 60 098.
Pilsēta atrodas aptuveni 40 kilometru attālumā no Irākas—Turcijas robežas.
Ievērojami iedzīvotāji
Ahmeds Hani — kurdu dzejnieks, filozofs un domātājs.
Venēcijas līcis
Venēcijas līcis (it, sl, hr) ir līcis Adrijas jūras ziemeļos, uz ziemeļiem no līnijas starp Po upes grīvu un Istras pussalas dienvidu punktu. Atrodas triju valstu - Itālijas, Slovēnijas un Horvātijas teritorijā. Līcī ietek Adidže, Brenta, Pjave, Soča, Taljamento. Pilsētas līča krastos - Kjodža, Kopera, Pula, Trieste, Venēcija. Līča daļa pie Triestes tiek saukta par Triestes līci.
Pedru Alvarišs Kabrals
Pedru Alvarišs Kabrals (pt; dzimis 1467. vai 1468. gadā, miris 1520. gadā) bija portugāļu augstmanis, jūrasbraucējs, tiek uzskatīts par Brazīlijas atklājēju. Viņš tiek uzskatīts par pirmo kapteini, kas bijis četrās pasaules daļās: vadījis pirmo ekspedīciju, kas savienoja Eiropu, Āfriku, Ameriku un Āziju.
Biogrāfija
Cēlies no ievērojamas portugāļu muižnieku dzimtas. Precējies ar Izabellu de Kastro, kas bija karaļa radiniece.
Pēc Vasko da Gamas veiksmīgā jūrasbrauciena uz Indiju Portugāles karalis Manuels I nosūtīja Kabralu līdzīgā braucienā kā 13 kuģu lielas flotes kapteini. 1500. gada 9. martā ekspedīcija pameta Lisabonu un, lai izvairītos no bezvēja Āfrikas rietumu piekrastē, novirzījusies vairāk uz rietumiem par plānoto, pēc mēneša bija šķērsojusi Atlantijas okeānu un sasniedza Dienvidamerikas krastu mūsdienu Brazīlijas teritorijā. Tādējādi Kabrals kļuva par pirmo jūrasbraucēju, kas sasniedzis šo reģionu. 24. aprīlī viņš izkāpa krastā un paziņoja, ka šī teritorija pieder Portugālei.
Tālākais flotes ceļš uz Indiju bija sarežģīts un vētrains. Tā laikā gāja bojā slavenais jūrasbraucējs Bartolomeu Diašs, kurš bija kapteinis vienam no kuģiem. Ekspedīcija apmeklēja Mozambikas piekrasti, pēc tam, šķērsojot Indijas okeānu, devās uz Kalikutu Indijā. Kabrala ekspedīcija bija ļoti veiksmīga no tirdzniecības viedokļa un 1502. gada 31. jūlijā Lisabonā kuģi atgriezās ar bagātīgu kravu.
Par Kabrala tālāko dzīvi nav saglabājies daudz liecību, taču ir zināms, ka viņš nav piedalījies citos tāljūru kuģojumos. Miris, domājams, 1520. gadā, apbedīts Santaremas baznīcā.
Pavels Kohouts
Pavels Kohouts (, dzimis ) ir čehu/austriešu rakstnieks, dramaturgs un dzejnieks.
Jaunības dienās būdams staļinists, kļuva par vienu no Prāgas pavasara piekritējiem. Pēc tā sakāves darbojās kā disidents, viens no "Harta 77" kustības dibinātājiem. Nodarbojās ar teātra uzvedumu veidošanu Prāgas dzīvokļos. No 20. gadsimta astoņdesmitajiem gadiem - emigrācijā Austrijā.
Dahava
Dahava (de, ) ir pilsēta Vācijas dienvidos, Bavārijā. Atrodas aptuveni 20 km uz ziemeļrietumiem no Minhenes, Ampēras upes krastos. 2018. gadā Dahavā dzīvoja 47,4 tūkstoši iedzīvotāju. Rakstiskajos avotos Dahava pirmo reizi pieminēta 805. gadā. Pilsēta ir zināma ar to, ka tur atradās Dahavas koncentrācijas nometne, kas bija pirmā nacistu koncentrācijas nometne un tika izveidota 1933. gadā.
Austrumi (Kokneses pagasts)
Austrumi ir ciems Kokneses pagastā, Aizkraukles novadā. Atrodas 6,5 km no pagasta centra Kokneses, 19 km no novada centra Aizkraukles un 89 km attālumā no Rīgas.
Dammes muižas
Vēsture
Pirmo reizi pieminēta 1681. gadā Zviedru Vidzemes laikā kā Dames muiža (Damen hoff). Vēlāk dēvēta arī par Tames muižu (Tamenhof). 18. gadsimta sākumā tās īpašnieks bija Rīgas birģermeistars Ādams Švarcs (Adam Hinrich Schwartz, 1678-1762), 1782. gadā fon Bekmans. 1789. gadā muižu sadalīja, izveidojot Mazo Dammes muižu. Sākotnējo muižu sāka dēvēt par Lielo Dammes muižu.
1823. gadā Dammes muižas tika ieķīlātas augstākās tiesas advokātam Fannštīlam (Pfannstiel), kurš tās tālāk ieķīlāja savam nomniekam Andrejam Kristapam Dumpim. 1838.-1854. gadā Lielās Dammes muižas īpašnieks bija Juris (Georgs) Dumpis, viens no tā laika Rīgas bagātākajiem latviešiem. 1865. gadā Mazās Dammes muižas īpašnieks bija Aleksandrs Freimanis, bet Lielā Dammes muiža no 1902. gada piederēja Rihteru ģimenei.
Abu muižu zemes tika sadalītas gruntsgabalos un iznomātas, 1924. gadā tās iekļāva Rīgas pilsētas robežās.
Bārdaitis
Bārdaitis (jaunprūšu: *Bardaītis) prūšu mitoloģijā ir kuģošanas un kuģu dievs. Atsevišķa kuģošanas dieva esamība prūšu mitoloģiju būtiski atšķir no austrumbaltu mitoloģijas, kurā šāds dievs nav zināms. Dieva vārds varētu būt epitets ar nozīmi „bārdainais”, kas varētu arī attiekties uz prūšu pazemes dievu Patulu, ko 16. gadsimta vācu hronists Simons Grūnavs arī aprakstījis kā bārdainu. Šādā gadījumā Patuls un Patrimps varētu veidot citu tautu mitoloģijā raksturīgo dvīņu pāri, no kuriem viens ir ar nāvi saistīts vecis (Patuls), bet otrs ar dzīvību saistīts jauneklis (Patrimps). Kā pamatojums tam tiek minēts arī tas, ka avotos Patrimps un Bārdaitis salīdzināti ar dvīņiem romiešu mitoloģijā — Kastoru un Pollūksu.
Sapnis (filma)
"Sapnis" ir 1983. gadā divās daļās izdota Latvijas animācijas filma. Filmas režisors ir Arnolds Burovs.
Sižets
Filmā attēlots Sopijs un viņa piedzīvojumi savas zemes lielajā pilsētā.
Zvaigžņu ceļš (seriāls)
"Zvaigžņu ceļš" (en) ir amerikāņu zinātniskās fantastikas televīzijas seriāls, kas tika pārraidīts kanālā NBC no 1966. gada līdz 1969. gadam. Seriālam ir trīs sezonas, kopumā ir iznākušas 79 sērijas. Seriāla autors ir Džīns Rodenberijs. Galvenās lomas atveido Viljams Šetners un Leonards Nīmojs. Šis seriāls aizsāka franšīzi "Zvaigžņu ceļš". Pēc turpinājumu izdošanas sākotnējais televīzijas seriāls tika pārsaukts par "Zvaigžņu ceļš: Oriģinālais seriāls" (en, saīsinājumā "TOS").
Trūpu Velna akmens
Trūpu Velna akmens ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, kas atrodas Rēzeknes novada Viļānu pagastā Trūpu ciemā uz ziemeļiem no Viļāniem.
Zvaigžņu ceļš (seriāls)
Pirmizrādes laikā seriāls neieguva vērā ņemamu popularitāti, taču vēlāk, atkārtojot to ASV televīzijas kanālos, tas ieguva ļoti plašu fanu pulku, kā arī ietekmēja kosmosa apguves attēlojumu kinomākslā. Pēc seriāla pārtraukšanas 1969. gadā, tika uzņemti vairāki turpinājumi, atvasinājumi, kā arī pilnmetrāžas filmas.
Sižets
Seriāla notikumi risinās 23. gadsimtā. Kapteinis Džeimss Kērks (atveido Viljams Šetners) vada kosmosa kuģi USS Enterprise (NCC-1701) izpētes ekspedīcijā. Komanda pēta dažādas ārpuszemes dzīvības, bet nereti iesaistās arī politiskos konfliktos. Seriāla vēlākās sērijās tēli ceļo arī laikā un nonāk citos visumos.
Trūpu Velna akmens
Pēc nostāstiem, jau senatnē pērkons akmeni sašķēlis trīs daļās, kaut arī starp mazākajām daļām redzamas kalumu vietas. Nosaukums esot radies no tā, ka uz akmens Velns esot kaltējis naudu. Netālu no Velnakmens atradās Piziču pilskalns, kas norakts grantī. Kopā akmens būtu ap 23 kubikmetrus liels. Pēc sastāva akmens ir vidēji kristālisks pelēks granīts. Arheoloģiskajos izrakumos konstatēts, ka ļaudis šo vietu apmeklējuši 19. un pat 20. gadsimta pirmajā pusē.
Diferenciālrēķini
Matemātikā diferenciālrēķini ir rēķinu apakšlauks, kas pēta lielumu maiņas ātrumu. Tas ir viens no diviem tradicionālajiem aprēķinu dalījumiem, otrs ir integrālais aprēķins — laukumu zem līknes izpēte.
Diferenciālrēķina primārie izpētes objekti ir funkcijas atvasinājums, saistītie jēdzieni, piemēram, diferenciālis, un to pielietojumi. Funkcijas atvasinājums pie izvēlētās ievadītās vērtības apraksta funkcijas izmaiņu ātrumu šīs ievadītās vērtības tuvumā. Atvasinājuma atrašanas procesu sauc par atvasināšanu vai diferencēšanu. Ģeometriski, atvasinājums punktā ir pieskares līnijas slīpums funkcijas grafikam šajā punktā, ja atvasinājums pastāv un ir definēts šajā punktā. Viena reāla mainīgā reālās vērtības funkcijai, funkcijas atvasinājums punktā parasti nosaka vislabāko lineāro tuvinājumu funkcijai šajā punktā.
Diferenciālrēķinu un integrālrēķinu savieno rēķinu fundamentālā teorēma, kas nosaka, ka diferencēšana ir apgriezts process integrēšanai.
Diferencēšanai ir pielietojums gandrīz visās kvantitatīvās disciplīnās. Fizikā kustīga ķermeņa pārvietošanās pret laiku atvasinājums ir ķermeņa ātrums, un ātruma atvasinājums attiecībā pret laiku ir paātrinājums. Ķermeņa impulsa atvasinājums attiecībā pret laiku ir vienāds ar spēku, kas pielikts ķermenim; pārkārtojot šo atvasināto apgalvojumu, tiek iegūts
vienādojums, kas saistīts ar Ņūtona otro kustības likumu. Ķīmiskās reakcijas reakcijas ātrums ir atvasinājums. Operāciju pētīšanā atvasinājumi nosaka visefektīvākos veidus, kā transportēt materiālus un projektēt rūpnīcas.
Funkcijas maksimumu un minimumu noteikšanai bieži izmanto atvasinājumus. Vienādojumus, kas ietver atvasinājumus, sauc par diferenciālvienādojumiem, un tiem ir būtiska nozīme dabas parādību aprakstīšanā. Atvasinājumi un to vispārinājumi parādās daudzās matemātikas jomās, piemēram, komplekso skaitļu analīzē, funkcionālajā analīzē, diferenciālģeometrijā, mērījumu teorijā un abstraktajā algebrā.
Laurenss De Pliss
Laurenss De Pliss (nl; dzimis ) ir Beļģijas šosejas riteņbraucējs, pārstāv UCI WorldTeam komandu .
Etixx-Quick Step
2016. gadā pārstāvēja Beļģiju 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur grupas braucienā nefinišēja.
2017. gada Il Lombardia sacensībās ātrajā un tehniskajā Sormano kalna nobraucienā guva ceļgala traumu, pārkrītot gravā pār aizsargmargām.
2018. gada Pasaules čempionātā kopā ar  izcīnīja zelta medaļu komandu braucienā.
Jumbo–Visma
De Pliss uzvarēja 2019. gada BinckBank Tour daudzdienu sacensību kopvērtējumā.
Ineos Grenadiers
2020. gada jūnijā tika ziņots par līguma parakstīšanu ar  komandu, pievienojoties tai no 2021. gada sezonas sākuma.
Kā gulbji balti padebeši iet
Kā gulbji balti padebeši iet var būt:
Tramps
Tramps var būt:
Anrī Masons
Ežēns Anrī Masons (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Egans Bernals
Egans Arlejs Bernals Gomess (es; dzimis Bogotā ) ir Kolumbijas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI WorldTeam komandu .
Bernals uzvarēja 2019. gada Tour de France, kļūstot par pirmo latīņamerikāni, kas uzvarējis šajās sacensībās. 2021. gada Giro d'Italia viņš guva savu otro uzvaru lielajās tūrēs.
Karjeras sākums
Juniora vecumā startējis kalnu riteņbraukšanas sacensībās, pasaules junioru čempionātā izcīnījis sudraba (2014) un bronzas (2015) medaļu.
Pēc veiksmīgas 2017. gada sezonas, kad Bernals uzvarēja divos Tour de l'Avenir posmos un kopvērtējumā, viņš parakstīja līgumu ar  uz nākamo sezonu.
Team Sky
2018. gada maijā Bernals uzvarēja Tour of California kopvērtējumā. 2019. gada martā uzvarēja Parīze—Nica daudzdienu sacensību kopvērtējumā, bet jūnijā arī Tour de Suisse daudzdienu sacensību kopvērtējumā.
2019. gada Toure de France Bernals sāka kā viens no  līderiem, tomēr vadošā loma bija atvēlēta komandas biedram, iepriekšējā gada tūres uzvarētājam Geraintam Tomasam. Bernals tūri aizvadīja stabili, neuzvarēja nevienā no posmiem, bet vadību pārņēma pēc saīsinātā 19. posma ar kāpumu Col de l'Iseran kalnu pārejā. Vadību Bernals noturēja līdz pat tūres finišam, kļūstot par pirmo kolumbieti un jaunāko tūres uzvarētāju kopš 1909. gada.
2022. gada janvārī treniņbrauciena laikā Bernals guva traumas, kad iebrauca stāvošā autobusā, pēc šī negadījuma bija nepieciešamas vairākas operācijas, to skaitā mugurkaulam. Marta beigās viņš atsāka treniņus ārpus telpām. Sacensību apritē Bernals atgriezās 16. augustā startējot Danmark Rundt daudzdienu sacensībās.
Eliezers Ben-Jehuda
Eliezers Ben-Jehuda (dzimis kā Eliezers Ichaks Perelmans, miris ) bija ebreju leksikogrāfs un laikrakstu redaktors. Viņš ir mūsdienu ivrita atjaunotājs.
Ideja par senās ebreju valodas kā nācijas valodas atdzimšanu Ben-Jehudam radusies, mācoties skolā Daugavpilī (Dinaburgas reālģimnāzija). Dibinājis Ivrita komiteju, kas pašlaik pazīstama kā Ivrita akadēmija. Ben-Jehuda ir pirmās mūsdienu ivrita vārdnīcas autors.
Mežāža zīmē
"Mežāža zīmē" (en) ir 1949. gada ASV vēsturiska trillera filma, kuras režisors ir Alfreds Hičkoks. Filmā galvenās lomas atveido Maikls Vaildings, Ingrīda Bergmane, Džozefs Kotens un Mārgareta Lītone. Šī ir otra Hičkoka krāsu filma, pēc filmas "Virve" (1948).
Jauns vīrietis dodas uz Austrāliju, kur satiekas ar savu nu jau precēto mīļoto, kura kļuvusi par alkoholiķi un slēpj tumšus noslēpumus. Filmas darbība notiek 19. gadsimta Sidnejā.
"Mežāža zīmē" pirmizrāde notika. Šī ir viena no nedaudzajām Hičkoka filmām, kas nav tipisks trilleris, bet gan mistērija, saistīta ar mīlas trijstūri.
Pēctecība uz Lielbritānijas troni
Pēctecību uz Lielbritānijas troni nosaka izcelsme, dzimums (pirms 2011. gada 28. oktobra dzimušajiem vīriešiem ir priekšroka pret savām vecākajām māsām), leģitimitāte un reliģija. Saskaņā ar anglosakšu tiesībām, troni manto valdnieka bērni vai bezbērnu gadījumā tuvākie radinieki sānu līnijā.
1689. gada tiesību harta un 1701. gada izlīguma akts ierobežo pēctecību uz troni uz leģitīmajiem Hanoveres Sofijas protestantu pēctečiem, kuri ir piederīgi Anglijas Baznīcai. Kopš 1689. gada tika izslēgti tie, kam laulātie bija Romas katoļu baznīcai piedrīgi, līdz pat 2015. gadam, kad šo likumu mainīja. Turpmāk šo izslēgto katoļu pēcteči, kas paši bija protestanti, kļuva tiesīgi ieņemt troni.
Šobrīd karalis ir Čārlzs III un troņmantnieks ir viņa vecākais dēls Velsas princis Viljams. Nākamais līnijā pēc viņa ir Viljama vecākais dēls Velsas princis Džordžs. Trešā līnijā ir Velsas princese Šarlote, kurai seko jaunākais brālis Luijs. Piektais līnijā ir Princis Harijs, Saseksas hercogs, karaļa jaunākais dēls un sestais līnijā ir Harija vecākais dēls Ārčijs Mauntbatens-Vindzors. Saskaņā ar Pērtas līgumu, kas stājās spēkā 2015. gadā, tikai pirmajiem sešiem pēctecības līnijā pirms precēšanās ir nepieciešama valdnieka piekrišana; bez šādas piekrišanas viņi un viņu bērni nebūtu tiesīgi pretendēt uz troni.
Karaspēka grupa "Ziemeļi" (Vērmahts)
Karaspēka grupa „Ziemeļi” jeb Armiju grupa "Ziemeļi"  bija Trešā Reiha bruņoto spēku (Vērmahta) sakopojums Otrā pasaules kara laikā, ko izveidoja 1939. gada 2. septembrī un 1945. gada 25. janvārī pārdēvēja par Karaspēka grupu „Kurzeme” (Heeresgruppe Kurland). Savukārt bijušo Karaspēka grupu „Vidus” (Heeresgruppe Mitte) pārdēvēja par Karaspēka grupu „Ziemeļi”.
Ekstrasensu cīņas
Raidījuma vadītājs kopš 7. sezonas ir Marats Bašarovs (pirms tam Mihails Porečenkovs). Raidījuma piedalījušies gaišreģi no daudzām pasaules valstīm, tostarp arī Džūlija Vanga no Latvijas, kas uzvarēja raidījuma 15. sezonā.
Lēdurgas-Turaidas draudzes novads
Lēdurgas-Turaidas draudzes novads (de) bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Vēsture
Pēc 1207. gada Līvzemes dalīšanas līguma līvu kunga Kaupo pilsnovadu Gaujas labajā krastā piešķīra Livonijas bīskapijai. 1214. gadā Autines sacelšanās laikā nodedzinātās koka pils vietā Turaidā uzcēla mūra pili, kuru nosauca par Fredelandi (vācu "Miera zeme").
Skaitlis 23
Filmā Valters Sperovs kļūst apsēsts ar skaitļa 23 noslēpumu pēc tam, kad viņš par to izlasa dīvainā grāmatā, kurā it kā tiek atspoguļota Valtera dzīve.
Būruški
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A12.
Corynebacterium diphtheriae
Corynebacterium diphtheriae ir nekustīgas grampozitīvas nūjiņveida baktērijas. Fakultatīvi anaerobi; kultivēšanai parasti ir vajadzīgi ar barības vielām bagāti agari, piemēram, seruma vai asins agars. Spēj izraisīt difteriju, kura izplatās pa gaisu pilienu veidā. Diftērijas baktērijas ir parasti cilvēku un dzīvnieku ādas mikrofloras pārstāvji.
Vēsture
Pirmais difterijas izraisītāju aprakstīja Edvīns Klebss 1883. gadā. Vēlāk 1884. gadā Fridrihs Leflers izdalīja baktērijas tīrkultūru. 1888. gadā Aleksandrs Irsens un Emīls Rū atklāja baktēriju spēju izstrādāt eksotoksīnu, kuram ir galvenā loma difterijas etioloģijā un patoģenēzē. Emīls Berings 1892. gadā ieguva difterijas antitoksīnu un 1894. gadā sāka to izmantot difterijas ārstēšanā. Tas palīdzēja samazināt letālo iznākumu skaitu.
Raiņa un Aspazijas muzejs
Raiņa un Aspazijas muzejs ir 2009. gadā dibinātās Memoriālo muzeju apvienības daļa, ko veido Raiņa un Aspazijas māja Rīgā, Raiņa un Aspazijas vasarnīca Majoros, Raiņa muzejs "Jasmuiža" un Raiņa muzejs "Tadenava".
Corynebacterium diphtheriae
Morfoloģija
Baktērija nav rezistenta pret skābu vidi. Veido mikrokapsulas, tas dod iespēju izdalīt serovarus sugā. Mikrokapsulu sastāvā ietilpst kord-faktors. Šūnas sieniņā ietilpst daudz lipīdu (tajā skaitā mikolskābe — taukskābe ar ļoti daudziem oglekļa atomiem), kuri nav izturīgi pret skābju iedarbību.
Klasifikācija
Corynebacterium diphtheriae sugu iedala dažos celmos, kā arī serovaros, fagovaros, koricinovaros un biovaros.
Biovari
Sugā pamatojoties uz kulturāli-bioķīmiskām īpašībām (fermentatīvu, hemolītisku aktīvitāti, koloniju ārējo izskatu) iedalās četros biovaros: Šis iedalījums ir svarīgs no epidemioloģiska viedokļa. Stabilākas atšķirīgās īpašības nosaka tests uz cieti. Pēc šī rādītāja praktiskās laboratorijās visas difterijas baktērijas iedala divos biovaros: gravis (smags) un mitis (atvieglots). Visi cieti nefermentējošie celmi attiecas uz mitis biovaru (piemēram, DIP 1281 celms ), bet fermentējošie — uz gravis biovaru (piemēram, ATCC 700971, NCTC 13129 celmi).
Bioķīmija
Corynebacterium diphtheriae piemīt augsta fermentatīva aktivitāte. Visi baktērijas celmi pārraudzē glikozi un maltozi, veidojot skābes; nespēj sašķelt saharozi, neizstrādā ureāzi un neveido indolu. Nespēja pārraudzēt saharozi un sašķelt urīnvielu ir nozīmīga diagnostiskā raksturīpašība, kura atšķir šo baktēriju no citām līdzīgām.
Corynebacterium diphtheriae baktērijām ir divi galvenie antigēnu tipi:
Patogenitātes faktori
Diftērijas izraisītāju raksturīpašības ir spēja izstrādāt dažādus patogenitātes faktorus, galvenie no tiem ir eksotoksīns jeb difterijas toksīns, kas ir identisks visiem baktēriju tipiem, un bioloģiski aktīvas vielas. Eksotoksīns ir spēcīgs faktors, kas spēj izraisīt nāvi. Katrā biovarā ir toksigēnie (izstrādā eksotoksīnu) un netoksigēnie (neizstrādā eksotoksīnu) celmi. Eksotoksīns ir termolabils imunogēns proteīns, kas šķīst sāls šķīdumos, sastāv no diviem fragmentiem:
Baktērijas veido arī bioloģiski aktīvas vielas, kuru ir vairāk nekā 20, tajā skaitā neiraminidāze, hialuronidāze, nekrotizējošais faktors un citi.
Difterijas toksīns
Galvenais no zināmiem Corynebacterium diphtheriae virulences faktoriem ir difterijas toksīns. Toksīna gēns tox, kas kodē difterijas toksīnu un veic toksīna producēšanos, atrodas korinebakteriofāgos (β tox+, ω tox+, γ tox+), kas spēj integrēties Corynebacterium diphtheriae, Corynebacterium ulcerans un Corynebacterium pseudotuberculosis hromosomās. Difterijas toksīna ekspresija ir arī atkarīga no hromosomāliem gēniem. Ja iekššūnu dzelzs jonu koncentrācija ir zema, tad regulējošais gēns dtxR ir novājināts, kas rezultātā provocē pastiprinātu difterijas toksīna producēšanu virulentajiem celmiem.
Krāsojumi
Volutīna granulas intensīvāk uztver anilīna krāsas, nekā šūnu citoplazma. Metahromāzijā (šūnu vai audu spēja krāsoties) šūnas iegūst neparastu krāsu. Volutīna granulas pēc Leflera, kā arī Neisera krāsošanas metodēm paliek zilas. Luminescences mikroskopijā tās krāsojas ar korifosfīnu oranžsarkanā krāsā, kamēr pašas šūnas paliek dzelteni zaļas. Krāsošana pēc Grama metodes volutīna granulas nepadara redzamas.
Patogenitāte
Infekciju izraisa tikai toksigēnie celmi, bet netoksigēnie neizraisa. Difterija ir akūta infekcija, kura raksturojas ar akūtu fibrozu iekaisumu aizdegunē, balsenē, retāk citos orgānos, un intoksikāciju (sirds-asinsvadu, kortikoadrenālās sistēmas un nervu sistēmas bojājumiem). Inficēties var caur elpceļiem un ar tuvu kontaktu ar slimiem cilvēkiem. Infekcijas avots ir slimie cilvēki un virulento celmu nēsātāji.
Pēdējā lapa
"Pēdējā lapa" ir 1984. gadā divās daļās izdota Latvijas animācijas filma. Filmas režisors ir Arnolds Burovs.
Sižets
Kādā trūcīgā mājā dzīvo cilvēki, kuri cīnās par sevi un savu eksistenci. Tomēr šie cilvēki, neskatoties uz grūtībās, pie nepieciešamības palīdz viens otram, nezaudējot arī savus sapņus.
Janīna Sokolova
Saskaņā ar 2019. gadā Ukrainas televīzijas kanāla ICTV rīkoto aptauju viņa tika iekļauta Ukrainas 100 labāko blogeru sarakstā. Tajā pašā gadā viņa iekļuva 100 ietekmīgāko Ukrainas sieviešu reitingā saskaņā ar žurnāla Фокус versiju. Saskaņā ar "International Research & Exchange Board" datiem Sokolova ir viena no trim ietekmīgākajām personām Ukrainas jauniešu sociālo tīklu vidē.
Aglonas Madelāni
Aglonas Madelāni, arī Aglonas Madaļāni, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 30 km no novada centra Preiļiem, 4 km no pagasta centra Aglonas un 236 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa P60.
Aglonas Madelānos atrodas Kristus Karaļa kalns — kristīgas tematikas skulptūru parks, tūrisma objekts, izpelnījies Romas katoļu baznīcas kardināla Jāņa Pujata nopēlumu. Ciemā atrodas Madaļānu pilskalns.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Kristofers Lī
Sers Kristofers Frenks Karandīni Lī (en; dzimis, miris ) bija angļu aktieris un dziedātājs.
Sākotnēji kļuva pazīstams ar dažādu ļaundaru attēlošanu, tai skaitā grāfa Drakulas lomu Hammer Film veidotajās filmās. Vēl zināms, ar lomu filmā "Klūgu vīrs" (1973), kā Fransisko Skaramanga Džeimsa Bonda filmā "Cilvēks ar zelta ieroci" (The Man with the Golden Gun), Sarumans "Gredzenu pavēlnieka" filmu triloģijā (2001—2003) un "Hobita" filmu triloģijā, kā arī kā grāfs Dukū pēdējās divās "Zvaigžņu karu" otrās triloģijas filmās. Kopumā filmējies vairāk nekā 200 filmās.
Apmetne (arheoloģija)
Apmetne arheoloģijas izpratnē ir cilvēku dzīvesvieta senajos laikos un viduslaikos. Apmetņu kultūrslānī atrodamas dažādas senlietas, dzīvnieku kauli, ēku paliekas u.c.
Akmens laikmeta sākumā tika dzīvots alās un klajās vietās (mednieku un vācēju sabiedrība), mezolītā un neolītā apmetnes tika veidotas upju un ezeru krastos, jūras krastos atradās kāpu apmetnes. Pirmās nocietinājumu sistēmas parādījušās neolīta beigās. 2.—1. gadu tūkstotī p.m.ē. sāka parādīties pilskalni.
Bronzas un dzelzs laikmetā bijušas gan atklātas apmetnes, gan pilskalni. Vidējā dzelzs laikmeta beigās tika sākta ezermītņu celšana.