cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotoluminiscence
Luminiscentās lampas
Fotoierosmi plaši izmanto luminiscentajās lampās. Tie ir gāzizlādes gaismas avoti, kur gaismas plūsmu pamatā izstaro luminofors, kas uzklāts caurules iekšējai virsmai. Parasti izmanto kalcija halofosfātu, kas aktivēts ar antimonu un mangānu [3Ca3(PO4)2, Ca(F, Cl)2:Sb, Mn] vai kristālfosforu MgWO4 un (Zn, Be)2SiO4:Mn maisījumu, kas ļauj iegūt gaismas avotus ar dažādu krāsu temperatūru. Luminoforus ierosina gāzizlādes starojums. Parasti izmanto izlādi dzīvsudraba tvaikos. Izlādē bez dzīvsudraba ievada arī inertās gāzes neonu vai argonu, kas veicina dzīvsudraba atomu ierosināšanu un pagarina lampas mūžu. Luminiscentās lampas kalpo vairākas reizes ilgāk par kvēllampām. Dzīvsudraba tvaiku spiediens izlādē ir 10-2 — 10-3 mm Hg. Šādos apstākļos intensīvi izspīd dzīvsudraba rezonanses līnijas 184,9 nm un 253,7 nm. Tas ir UV starojums, kas labi ierosina luminiscenci. Luminiscences lampu gaismas atdeve ir 75 — 80 lm/W. Gāzes pildītām volframa kvēllampām gaismas atdeve ir 12 — 13 lm/W, halogēna lampām 22 — 27 lm/W. Šādu samērā augstu efektivitāti pēdējā gadījumā panāk ar tā saukto halogēnu ciklu. Augstā temperatūrā lampas kvēldiega materiāls iztvaiko un nogulsnējas uz kolbas sienām. Tas izraisa kolbas nomelnējumu un gaismas plūsmas samazināšanos. Ja lampas kolbā ir ievadīts kāds halogēns, piemēram, jods, tad aukstajā zonā veidojas metāla jodīda molekulas. Šīs molekulas nokļūst karstajā zonā, tur disociē un metāls izgulsnējas uz kvēldiega. Pateicoties šim ciklam, var paaugstināt kvēldiega temperatūru un panākt lielāku gaismas atdevi, kā to paredz termiskā starojuma likumi.
Luminiscentā analīze
Dažādu vielu spēja luminiscēt UV staru ietekmē ļāva izstrādāt jaunu analīzes metodi — luminiscento analīzi, kas dod iespēju kontrolēt dažādu objektu (tajā skaitā organisku šūnu) sastāvu un stāvokli. Šo metodi plaši izmanto ķīmijā, ekoloģijā, arheoloģijā, bioloģijā, medicīnā u. c. jomās. Luminiscentās gaismas krāsu un toņu neparastā bagātība un tīrība pievērsa mākslinieku, gleznotāju, dekoratoru un reklāmu noformētāju uzmanibu. Gleznojot vai veidojot dekorācijas ar parastām krāsām, iegūst nelielu kontrastu starp detaļām un fonu. Tas apgrūtina spožu objektu attēlošanu, ko viegli izdarīt ar luminiscentām krāsām.
Dzīvsudraba detektoros
Fotoluminiscenci metālu tvaikos sāka pētīt 20. gadsimta sākumā. 1911. gadā Vuds pētīja dzīvsudraba tvaikus un atklāja rezonanses starojumu UV diapazonā. Šis starojums rodas, ja vielas daļiņas absorbē uz tām krītošo starojumu un pēc īsa laika sprīža (- 10-8 s) to atkal izstaro. Vuds arī pirmais izveidoja rezonanses lampu. Tā bija kvarca kolba, no kuras atsūknēts gaiss un iepildīti dzīvsudraba tvaiki. Dzīvsudraba tvaiku spiediens istabas temperatūrā ir pietiekami liels, lai varētu novērot rezonanses fluorescenci, ja tvaikus apgaismo ar dzīvsudraba lokizlādi. Taču jāievēro noteikums, ka loks iegūts ar mazām strāvām un zemā temperatūrā. Izlādes lampas starojums bija tik stiprs, ka bārija plancianīda ekrāns mirdzēja dzeltenā gaismā. Ja starp izlādes lampu un ekrānu uz sasiluša stikla novietoja dzīvsudraba pilienu, tad tā tvaiki projekcijā uz ekrāna atgādināja melnu dūmu stabu uz dzeltena fona. Pamatojoties uz šo principu, bija iespējams izveidot optisku ierīci, kas uzrādīja dzīvsudraba tvaiku klātbūtni gaisā. Šādas ierīces nepieciešamību radīja ražošana, kur dzinējos ūdens tvaiku vietā izmantoja dzīvsudraba tvaikus. Šie tvaiki ir ļoti indīgi, un nelielas sūces augstspiediena iekārtās netika atklātas, kamēr neparādījās stipras saindēšanās simptomi cilvēkiem. Pēc dažiem gadiem „General Electric” pētnieciskā laboratorija lūdza Vudu izgatavot ierīci dzīvsudraba tvaiku konstatēšanai. Kad Vuds ieradās, kompānijas vadība nolēma tomēr Vuda pakalpojumus neizmantot. Viņu ķīmiķi bija izgatavojuši indikatoru, kurš melnēja dzīvsudraba tvaiku iedarbībā. Dažus gadus to izmantojusi kompānija konstatēja, ka šis indikators ir kaprīzs un darbojas ļoti lēnām. Bieži vien saindēšanās notika, pirms indikators sāka melnēt. Vienam no laboratorijas darbiniekiem uzdeva izgatavot detektoru, vadoties pēc Vuda idejām. Pēc gadu ilgām veltīgām pūlēm kompānija bija spiesta atkārtoti vērsties pie Vuda pēc padoma. Noskaidrojās, ka „General Electric” laboratorijā dzīvsudraba tvaikus centās atklāt, izmantojot dzīvsudraba loku lielā spiedienā, kad izlādei ir augsta temperatūra. Vuds norādīja uz šādas metodes kļūdainību. Augstspiediena lampa neizstaro gaismu, kuru var absorbēt dzīvsudraba tvaiki istabas temperatūrā. Šāda gaisma praktiski pilnīgi absorbējās pašas augstspiediena lampas aukstākajos slāņos, kas piekļaujas tās sieniņām. Pēc nepilna gada avīzes ziņoja, ka „General Electric” inženieri uzbūvējuši „elektrisko degunu”, kurš izošņā dzīvsudraba tvaikus. Šī ierīce bija praktiski precīza Vuda pirmās idejas kopija ar to atšķirību, ka pēdējā par dzīvsudraba klātbūtni signalizēja zvaniņš. Vuds neapšaubāmi bija izcila personība fizikas vēsturē veiktā darba milzīgā apjoma ziņā. Periodā no 1900. līdz 1935. gadam viņš publicēja vairāk nekā 250 zinātnisku rakstu. No tiem tikai ap 40 veikti kopā ar līdzautoriem. Jau 1902. gadā „Philosophical Magazine” parādījās 10 Vuda darbu, un kāds vācu fiziķis rakstīja savam draugam Amerikā: „Vuds ir auglīgs kā trusis”. Ne mazāk apbrīnojama ir Vuda vispusība. Viņš dažkārt novērojis kolēģu eksperimentus un publicējis kā savus augstākā tehniskās izpildījumā…
Stoningtonailenda
Stoningtonailenda (en vai Base E) bija Lielbritānija polārstacija Antarktīdā. Izvietota uz Stoningtonas salas Margeritas līča austrumos pie Antarktīdas pussalas piekrastes. Izveidota 1946. gada 25. februārī kā “Bāze E” (Base E) 200 m no amerikāņu Īstbeisas stacijas. Galvenās pētījumu jomas bija ģeodēzija, kartogrāfija, ģeoloģija, meteoroloģija un bioloģija. 1948./1949. gados stacijas komandieris bija slavenais polārpētnieks Vivjens Fukss. Stacija tika pirmoreiz slēgta 1950. gada 12. februārī. Stacijas darbība atjaunota 1958. gada 9. martā līdz nākamā gada 7. martam. 1960. gadā, sakarā ar Horsšūailendas stacijas slēgšanu, Stoningtonailendas stacija tika no jauna atvērta. 1961. gadā rekonstruēta, uzbūvējot jaunu galveno ēku. Darbojās līdz 1975. gada 23. februārim.
1992. gadā stacija un tās apkārtne tika sakopta un pielāgota tūristu apmeklējumiem. 1995. gadā Stoningtonailendas stacijai tika piešķirts vēstures pieminekļa un speciāli aizsargājamas vietas (Nr. 95) statuss.
Saulkalne
Saulkalne ir apdzīvota vieta Salaspils novada Salaspils pagasta dienvidaustrumos. Izvietojusies Daugavas (Rīgas HES ūdenskrātuves) labajā krastā iepretī Nāves salai pie autoceļa A6 un dzelzceļa Rīga—Daugavpils (stacija Saulkalne) 15 km no novada centra Salaspils un 33 km no Rīgas centra. Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie būvmateriālu un asfaltbetona ražotnēm. Saulkalnē atrodas bērnudārzs „Daugaviņa”, Saulkalnes filiālbibliotēka, minerālmateriālu ražotne „Saulkalne S“, gāzbetona bloku ražotne "Aeroc".
Vēsture
1941. gada 14. jūnija pirmās izsūtīšanas laikā Saulkalnes stacijas priekšnieks Jānis Širmanis paceļ no garāmbraucoša ešelona izmestās lapiņas. Uz vienas ar zīmuli steigā uzrakstīts:
Rīdigers Abramčiks
Rīdigers Abramčiks (dzimis ) ir bijušais VFR futbolists, tagad futbola treneris. No 2008. līdz 2010. gada beigām vadījis Latvijas futbola klubu FK Liepājas Metalurgs.
Saulkalne
Vēsture
1960. gadā. Saulkalnes kaļķu fabriku pārdēvē par fabriku "Sarkanais Oktobris". Lai gan īpaši vērtīgā sārtā gliemeždolomīta atradne 3 ha platībā novērtēta kā dabas aizsardzības objekts, tā tiek izstrādāta šķembu ieguvei. 1964. gadā uzbūvē 4 km garu platsliežu atzaru no kaļķu fabrikas uz Salaspils dzelzceļa staciju.
Rīdigers Abramčiks
Spēlētāja karjeras lielāko daļu viņš pavadījis dzimtas pilsētas komandā FC Schalke 04. 2004. gadā klubs, atzīmējot savu simtgadi, kluba fanu balsojumā viņš tika iekļauts simboliskajā gadsimta izlasē.
Saulkalne
Vēsture
Pie fabrikas, starp šoseju un Daugavu, sāk būvēt Saulkalnes strādnieku ciematu. 1968. gadā tur dzīvo 714 iedzīvotāji. Turpat Saulkalnē darbojas Rīgas 4. ceļu būvniecības asfaltbetona rūpnīca.
80. gados Saulkalnes kaļķu fabrika kļūst par Sauriešu kombināta filiāli, kur ražo celtniecības kaļķi, malto dolomītu, kaļķi augsnes uzlabošanai.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Pols Skoulzs
Pols Ārons Skoulzs (en; dzimis Solfordā, Anglijā) ir futbola treneris bijušais angļu futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Anglijas futbola izlases dalībnieks. Visu profesionāļa karjeru aizvadījis Anglijas Premjerlīgas klubā Manchester United.
P. Skoulzs bija nedisciplinēts spēlētājs. Premjerlīgā saņēmis 90 dzeltenās un četras sarkanās kartītes, kas ir trešais visu laiku augstākais rādītājs līgas vēsturē. Čempionu līgā viņš ir ticis brīdināts 32 reizes, kas ir līgas rekords.
Spēlētājs Manchester United sastāvā ir aizvadījis vairāk nekā 650 spēles, kas ir ceturtais visu laiku labākais rādītājs klubā.
Laika posmā no 1997. līdz 2004. gadam P. Skoulzs pārstāvēja Anglijas izlasi. Piedalījies 1998. un 2002. gada FIFA Pasaules kausos, kā arī 2000. un 2004. gada Eiropas čempionātos. Pārstāvēdams izlasi, viņš ir saņēmis vairāk nekā 120 dzeltenās un 10 sarkanās kartītes.
P. Skoulzs par karjeras beigšanu paziņoja.
Karagājiens uz Sāmsalu un Muhu kauja (1227)
Pa aizsalušo jūras šaurumu viņi nonāca Muhu salā un 29. janvārī sāka Muhu pils aplenkumu, kas ilga vairāk nekā sešas dienas. Sākumā pils aizstāvji piedāvāja slēgt mieru, no kā krustneši atteicās. Viņi uzstādīja aplenkuma mašīnas, ar paterellām svieda pilī akmeņus pret ienaidnieku paterellām un pagatavoja "cūku", zem kuras rakās zem pils, līdz viņi nokļuva līdz vaļņa vidum. Tad viņi atvilka cūku atpakaļ un tās vietā nolika stipru koka torni, kurā uzkāpa stipri bruņoti vīri un stopnieki, kas savas bultas, pīķus un šķēpus raidīja pret sāmsaliešiem aizsargsienā. Beidzot viņiem izdevās pili iekarot un pilnīgi nopostīt. Tad viņu devās pret stipro Valjalas pili Sāmsalas vidienē. pils aizstāvji, baidoties par aplenkto cilvēku likteni, nolēma padoties un piekrist kristīties. Pēc tam tika kristīti arī visi pārējie Sāmsalas iedzīvotāji.
Bejolu rajons
Bejolu (turku: Beyoğlu) ir Stambulas rajons pilsētas Eiropas pusē. No vēsturiskās pilsētas pussalas to šķir Zelta rags. Agrāk rajons bija pazīstams ar nosaukumu Pera un to lietoja līdz pat 20. gs. sākumam, līdz Turcijas Republikas proklamēšanai.
Rajonā ietilpst vairāki Zelta raga ziemeļu krastā esoši mikrorajoni, tai skaitā Galata (viduslaiku dženoviešu citadele, no kuras cēlies viss rajons), Karakēja, Džihangira, Šišhāne, Tepebaši, Tarlabaši, Dolapere un Kasimpašā. Rajonu ar vecpilsētas pussalu pāri Zelta ragam savieno Galatas tilts un Unkapani tilts. Bejolu ir Stambulas aktīvākais mākslas, izklaides un naktsdzīves centrs.
Mikrorajoni (mahalle)
Rajons iedalīts 45 mikrorajonos:
Čornobiļas atomelektrostacija
Čornobiļas atomelektrostacija ir slēgta atomelektrostacija Ukrainā, netālu no robežas ar Baltkrieviju. To un Pripjatas pilsētu strādnieku izmitināšanai sāka celt 1970. gadā 18 kilometru attālumā no Čornobiļas pilsētas. Pavisam bija iecerēti seši reaktori — 1. reaktoru nodeva ekspluatācijā 1977. gadā, 2. reaktoru — 1978. gadā, 3. reaktoru — 1981. gadā, 4. reaktoru — 1983. gadā, bet 5. reaktoru bija iecerēts iedarbināt 1986. gada beigās. 1986. gadā stacijas 4. reaktors uzsprāga, izraisot plaša mēroga katastrofu, taču augstā elektroenerģijas pieprasījuma dēļ pārējie reaktori turpināja darbību. Otrais reaktors tika izslēgts pēc tam, kad cieta ugunsgrēkā 1991. gadā. 1. reaktors tika izslēgts 1996. gada novembrī, bet trešais — 2000. gada decembrī. Patlaban notiek darbs pie radioaktīvo atkritumu savākšanas un AES joprojām esošās kodoldegvielas novērošanas. Paredzēts, ka AES pilnībā slēgs līdz 2022. gadam, pēc tam turpināsies novērošana, bet līdz 2065. gadam tā tiks nojaukta.
2003. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 2003. gada notikumi Latvijā.
STS-134
STS-134 bija Space Shuttle Endeavour pēdējā ekspedīcija, kas sākās. Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) lidojumu programmā šī apgādes misija apzīmēta kā ISS-ULF6. Šis bija priekšpēdējais Space Shuttle lidojums; pēdējais sākās 2011. gada 8. jūlijā misijā STS-135.
STS-134 misijas galvenais uzdevums bija stacijā nogādāt kravas ar kravas platformu ExPRESS Logistics Carrier 3, kā arī zinātnisko instrumentu Alpha Magnetic Spectrometer. Veiktas četras iziešanas kosmosā.
Apkalpe
Kosmoplāna Endeavour apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Rezerves apkalpe
Tāpat kā citiem pēdējiem Space Shuttle lidojumiem, arī šim netika gatavota dublieru apkalpe.
AMS-02
Endeavour kravas telpas apakšējā daļā atradās Alfa magnētiskais spektrometrs (AMS-02). Tas paredzēts kosmiskā starojuma un elementārdaļiņu pētniecībai.
Moduļa masa ir 6,7 tonnas un tas satur lielu pastāvīgo magnētu. Misijas laikā AMS-02 uzstādīja uz stacijas integrētās kopnes S3 segmenta.
MISSE
STS-134 stacijā nogādāja Materials on International Space Station Experiment 8 (MISSE 8) atklātā kosmosā eksponējamo materiālu konteineru. Uz zemi atpakaļ atgrieza MISSE 7.
STORRM DTO
Pie kosmoplāna saslēgšanās sistēmas Orbiter Docking System (ODS) bija piemontēta sensora sistēma Sensor Test for Orion Relative-Navigation Risk Mitigation (STORRM) Development Test Objective (DTO). Ar STORRM DTO reālā lidojumā tika izmēģināta projektējamā Orion kosmosa kuģa navigācijas sensora (Vision Navigation Sensor) prototipu - lidaru, kā arī augstas izšķirtspējas videokameru (Docking Camera).
Pirmsstarta sagatavošana
Endeavour tika izvests uz starta laukumu LC-39A.
14. martā, gatavojot Endeavour lidojumam, gāja bojā 53 gadu vecais kompānijas United Space Alliance inženieris Džeimss Venovers (James D. Vanover). Viņš nokrita no liela augstuma, ieguva lielas traumas un drīz vien nomira. Visi darbi tika pārtraukti, tos atsāka tikai nākamajā dienā.
4. aprīlī startu pārcēla uz 29. aprīli, lai 27. aprīlī startējošais Progress M-10M varētu droši nokļūt stacijā.
29. aprīlī notika Endeavour palaišanas pirmais mēģinājums. Vairākas stundas pirms starta tika atklāta kļūme palīgbarošanas iekārtas divos sildītājos. Kosmoplānā ir trīs palīgbarošanas iekārtas, kas nodrošina elektrību hidraulikas darbināšanai. Kuģis var darboties arī ar vienu iekārtu, bet NASA drošības noteikumi prasa, lai nevainojami darbotos visas trīs. Sākotnēji palaišanu pārcēla uz 2. maiju, bet, tā kā palīgbarošanas iekārtu vadības bloks atrodas grūti pieejamā vietā, tad speciālistiem bija nepieciešams ilgāks laiks, lai novērstu bojājumu, tad startu pārcēla uz ne agrāku kā 10. maiju. Vēlāk starta diena tika noteikta 16. maijs.
1. diena, pacelšanās
12:56 — 19:56 UTC
Endeavour startēja 12:56:28 UTC no Kenedija kosmosa centra starta kompleksa 39A. Pēc ieiešanas orbītā tika atvērta kosmoplāna kravas telpa un izvērsta Ku joslas antena.
2. diena
03:56 — 18:56 UTC
Apkalpe veica kosmoplāna karstumaizsardzības plāksnīšu inspekciju ar manipulatoram pievienotā stieņa sensoriem. Manipulatoru vadīja Finks, Džonsons un Vitori. Tika veikti Endeavour orbitālie manevri, lai tuvotos stacijai.
3. diena, saslēgšanās
02:56 — 18:56 UTC
10:14 UTC Endeavour saslēdzās ar SKS pie Harmony moduļa adaptera PMA-2. 11:38 tika atvērtas lūkas starp kosmoplānu un staciju.
13:30 UTC ar kosmoplāna manipulatoru, kuru vadīja Finks un Vitori, kravas telpā satvēra Express Logistics Carrier 3 un izcēla to. 14:43 to pārņēma stacijas manipulators, kuru vadīja Džonsons un Šamitofs. 15:59 kravas platforma tika nogādāta paredzētajā vietā pie integrētās kopnes P3 segmenta, uzstādīšana beidzās 16:18.
Uz zemes izpētot Endeavour pārklājuma attēlus, tika atklāti septiņi bojājumi
4. diena
02:56 — 18:26 UTC
Pulksten 7 sākās Alfa magnētiskā magnetometra izcelšana no Endeavour, ko veica Vitori un Feistels ar kosmoplāna manipulatoru. 07:50 UTC AMS-2 pārņēma stacijas manipulators, kuru vadīja Džonsons un Šamitofs. 09:05 magnetometrs tika nogādāts paredzētajā vietā pie S3 segmenta. 09:45 AMS-2 tika uzstādīts.
5. diena, pirmā iziešana kosmosā
02:26 — 17:26 UTC
09:50 UTC astronauti devās uz P1 segmentu, lai novilktu jaunus cauruļvadus no amonjaka tvertnes uz P6 segmentu. Dzesēšanas sistēmā p6 segmentā ir atklāta noplūde, tāpēc dzesēšanas škidruma zudumus tika nolemts papildināt. Vispirms astronauti novilka 5 m garu cauruli starp P3 un P4. Pēc tam viņi ar caurulēm savienoja P1 un P6. Šos darbus viņi beidza 10:38 UTC.
Nākamais astronautu uzdevums bija uzstādīt sakaru antenas moduļa Destiny ārpusē. 11:23 bija uzstādīta pirmā antena, 11:35 — otrā. Vēl viņiem vajadzēja pievienot kabeļus antenām. 11:43 izgāja no ierindas Šamitofa skafandra oglekļa dioksīda līmeņa sensors. Lidojuma vadītāji nolēma beigt iziešanu kosmosā. Viņi savāca instrumentus un devās uz slūžu kameru. Iziešana beidzās 13:29.
6. diena
01:26 — 17:26 UTC
Tika veikta kosmoplāna karstumizolācijas pārklājuma papildu apskate ar manipulatora pagarinātājstieni ar sensoriem.
Notika sakaru seanss ar Romas pāvestu Benediktu XVI. Viņš runāja angliski un itāliski. Astronautiem tika pieškirts arī papildu laiks atpūtai.
Izanalizējot Endeavour pārklājuma uzņemtos attēlus, tika secināts, ka bojājumi nav kritiski kosmoplāna drošībai.
7. diena, otrā iziešana kosmosā
01:26 — 16:56 UTC
22. maijā notika misijas otrā iziešana kosmosā, kuru veica Feistels un Finks. Iziešana sākās 06:05 UTC. Vispirms viņi devās uz fermas P spārnu, kur savienoja pēdējo amonjaka cauruļvadu starp P3 un P4 segmentu. 07:16 Feistels atvēra vārstu, lai sāktu amonjaka pārsūknēšanu. Pavisam no P1 uz P6 tika pārsūknēti 2,27 kg amonjaka. 07:57 pārsūknēšana tika pabeigta un Feistels sāka atvienot un iztīrīt caurules no amonjaka atliekām.
Pa to laiku 07:30 Finks sāka noņemt vākus no saules bateriju pagriešanas mehānisma. Viņam izkrita viena no skrūvēm, kura aizlidoja kosmosā. Viņš pārtrauca darbu, bažījoties, ka skrūves paplāksne varētu būt iekritusi pagriešanas mehānismā. Pēc problēmas apspriešanas lidojuma vadītāji atļāva Finkam turpināt vāku noņemšanu, bet sešu plānoto vāku vietā noņemti tikai četras.
12:20 astronauti atgriezās pie mehānisma iesmērēšanas. 13:16 ieeļļošana tika pabeigta. Viņi uzstādīja mehānisma trīs aizsargvākus. Ceturto viņi paņēma līdzi, lai noskaidrotu, kāpēc izkrita skrūve. Ārpuskuģa aktivitātes bija pārsniegušas plānoto laiku par stundu. 14:05 viņi atgriezās slūžu kamerā. Iziešana beidzās 14:12 UTC.
8. diena
00:56 — 16:26 UTC
23. maijs apkalpei bija atslodzes diena. Kelijs un Finks piedalījās sakaru seansā ar ASV pilsētas Toksonas skolu. Savukārt itāliešiem Vitori un Nespoli bija noorganizēta telefona saruna ar Itālijas prezidentu Džordžo Napolitano.
9. diena
00:26 — 15:56 UTC
Apkalpei otro dienu bija laiks atpūtai, kas bija saistīts ar stacijas apkalpes atgriešanos uz zemi un apkalpju dienas režīmu. Astronauti piedalījās divos sakaru seansos.
10. diena, trešā iziešana kosmosā
25. maijā notika trešā iziešana kosmosā. To veica Feistels un Finks un sākās 05:43 UTC. Vispirms viņi devās uz moduli Zarja. 06:20 viņi sāka noņemt siltumizolāciju zem kuras atrodas vieta, kur jāuzstāda stacijas manipulatora turētājmezglu aptuveni metra diametrā. Astronauti 06:40 atgriezās slūžu kamerā, lai paņemtu turētāju. 06:50 viņi jau bija pie Zarja un sāka to uzstādīt. Manipulatora turētājmezglam viņi pievienoja elektrobarošanas un datu pārraides kabeļus. 07:25 darbi tika pabeigti. 07:45 viņi sāka uzstādīt rezerves elektrobarošanas kabeli no ASV uz Krievijas segmentu kreisajā pusē.
08:43 UTC astronauti pie Destiny moduļa antenām, kuras tika uzstādītas pirmajā iziešanas reizē, sāka pievienot kabeļus, ko pabeidza 09:20. Pēc tam viņi novilka vēl vienu elektrokabeli stacijas labajā pusē.
11. diena
23:56 — 15:56 UTC
Apkalpe veica pēdējo Endeavour karstumizolācijas pārklājuma pārbaudi, lai pārliecinātos, ka to nav bojājuši mikrometeorīdi vai kosmiskie atkritumi.
12. diena, ceturtā iziešana kosmosā
Notika ceturtā iziešana kosmosā, kuru veica Finks un Šamitofs. Iziešana sākās 04:15 UTC. Vispirms viņi devās uz fermas labo spārnu, lai tur nostiprinātu kosmoplāna manipulatora pagarinātājstieni (15 m). Tas kosmoplāniem vairs nebūs vajadzīgs, bet stacijā var noderēt. Pa to laiku pagarinātājstieni ar stacijas manipulatoru izcēla no Endeavour kravas telpas un pārnesa uz paredzēto vietu. 05:15 astronauti sāka nostiprināt stieni pie S1 segmenta. 05:42 tas bija piestiprināts.
08:03 astronauti sāka ceļu atpakaļ uz S1 segmentu. 08:19 Šamitofs sāka nomontēt pieslēgvietu End Effector Grapple Fixture (EFGF) no pagarinātājstieņa, ko pabeidza 08:31. Lidojuma vadītāji paziņoja, ka viņi no grafika atpaliek par 45 minūtēm. 09:15 jaunā pieslēgvieta PDGF pagarinātājstienim bija pievienota. Pēc plāna nevajadzīgo pieslēgvietu EFGF bija paredzēts pārnest uz kosmoplāna kravas telpu un tur nostiprināt, bet laika trūkuma dēļ tika nolemts konektoru pārnest uz slūžu kameru.
Šamitofs devās uz slūžu kameru, lai papildinātu skābekļa krājumus. Pēc tam viņi devās uz kravas platformu ELC-3 pie P3 segmenta. 10:16 Finks sāka atskrūvēt skrūves, kas transportēšanas režīmā turēja Dextre rezerves roku. 10:32 darbs tika pabeigts un viņi devās uz slūžu kameru. Iziešana beidzās 11:39 UTC.
Šī bija pēdējā ārpuskuģa aktivitāte Space Shuttle programmas vēsturē. Pēdējā lidojumā STS-135 neviena iziešana kosmosā nav paredzēta.
14. diena
23:56 — 15:26 UTC
Apkalpe pabeidza mantu pārnešanu. Ar Endeavour dzinējiem stacijas orbīta tika pacelta par 945 m.
29. maijā pēc 11 apkalpes atvadījās. 11:23 UTC tika aizvērtas lūkas start staciju un kosmoplānu.
15. diena, atvienošanās
23:26 — 14:56 UTC
30. maijā 03:19 UTC Endeavour ar saviem dzinējiem pagrieza stacijas kompleksu atpakaļ par 180° pirmssaslēgšanās konfigurācijā.
03:55 UTC kosmoplāns atvienojās ko stacijas. Pie SKS pavadītais laiks bija 11 dienas 17 stundas 41 minūte. 04:10 Endeavour bija attālinājies par 122 metriem. 04:22 sākās tradicionālais stacijas aplidojums. Aplidojums beidzās 05:08 un kosmosa kuģis attālinājās. 05:33 tas bija 3 km attālumā no SKS.
16. diena
22:56 — 13:56 UTC
Apkalpe gatavojās atgriešanai uz zemi.
17. diena, nolaišanās
22:56 — 06:35 UTC
1. jūnijā 01:30 apkalpe veica pēdējās sagatavošanās pirms nolaišanās. 02:48 tika aizvērta kosmoplāna kravas telpa.
Bremzēšanas manevrs sākās 05:29, kas ilga 2 minūtes 35 sekundes. 06:35 Endeavour nolaidās Kenedija kosmosa centra lidlaukā.
Armēnijas futbola izlase
Armēnijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Armēnijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. To pārvalda Armēnijas Futbola federācija. Pēc Padomju Savienības sabrukšanas, 1992. gada oktobrī aizvadīja savu pirmo spēli pret Moldovu.
ExPRESS Logistics Carrier
ExPRESS Logistics Carrier jeb ELC ir Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) ārējo kravu piestiprināšanas projekts. ELC platformas nodrošina mehāniskas montēšānas virsmas, elektroenerģijas padevi un datu apmaiņas saskarni ierīcēm, kas uz tām tiek uzstādītas.
ELC tika izstrādāts Godarda kosmisko lidojumu centrā Grīnbeltā, Mērilendā ar Džonsona kosmosa centra, Kenedija kosmosa centra un Maršala kosmisko lidojumu centra atbalstu.
Platforma sākotnēji tika saukta par "Express Pallet un ir nehermētisks līdzinieks hermētiskajam ExPRESS Rack.
ELC SKS sastāvā
Tika izgatavotas četras ELC platformas, kuras atrodas SKS sastāvā.
Bija paredzēts stacijā nogādāt arī ELC-5, bet tas tika atcelts. ELC-5 vietu pie fermas aizņems Alpha Magnetic Spectrometer.
ELC palaišanas grafiks:
Voroņežas apgabals
Voroņežas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Kurskas un Belgorodas apgabaliem rietumos, Ļipeckas un Tambovas apgbaliem ziemeļos, Saratovas apgabalu austrumos, Volgogradas un Rostovas apgabaliem dienvidaustrumos, kā arī ar Ukrainas Luganskas apgabalu dienvidrietumos.
Vēsture
Tagadējā Voroņežas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši), kas 9. gadsimtā atradās Hazāru kaganāta pakļautībā. 1223. gadā Kaujā pie Kalkas upes Mongoļu impērijas karaspēks sakāva apvienoto polovciešu un Kijivas Krievzemes karaspēku un pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu šeit dzīvojošās stepju klejotāju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Maskavijas, Lietuvas dižkunigaitijas, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts ieceļoja Donas kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm. 1708. gadā ietilpa Pētera I izveidotajā Azovas guberņā, kuru 1725. gadā pārdēvēja par Voroņežas guberņu.
Iedzīvotāji
Apgabala iedzīvotāju skaits 2008. gada 1. janvārī bija 2 280 400 iedz. Tajā skaitā pilsētās - 1 436 300 iedz. (63%), bet laukos - 844 100 iedz. (37%).
Demokrātiskie rādītāji
Cartoon Network
Cartoon Network (saīsinājumā CN) ir ASV televīzijas tīkls, kas pieder kompānijai Turner Broadcasting System (kas ir daļa no Time Warner) un pārraida animētas programmas. Kanāls savu darbību uzsāka 1992. gada 1. oktobrī, pēc tam, kad 1991. gadā Tedam Tērneram piederošā kompānija Turner Entertainment savā īpašumā iegādājās animācijas studiju Hanna-Barbera Productions. Tas tika pozicionēts kā visu vecumu auditorijai domāts diennakts multiplikāciju filmu kanāls, kurā pārsvarā pārraidīja kompānijas Turner Broadcasting System īpašumā esošās animācijas filmas. Mūsdienās kanāls kalpo kā platforma augošajam animācijas tirgum un veido pārraides gan pieaugušo, gan bērnu auditorijai.
Kanāls pārraida daudzus šovus, sākot no spraiga sižeta programmām, līdz animācijas komēdijām. Oriģinālseriālus kanālā uzsāka pārraidīt 1994. gadā. Kā pirmais no tiem bija Space Ghost Coast to Coast, bet līdzās tam, kanāls uzsāka demonstrēt tādus populārus animācijas seriālus kā "Dekstera laboratorija", "Džonijs Bravo", "Govs un Cālēns", "Es esmu zebiekste", "Detektīvmeitenes", "Eds, Edis un Edijs" un "Gļēvais suns Drosminieks". Šobrīd kanāls rāda animācijas seriālus kā "Dēkaiņi", "Regular Show", "The Amazing World of Gumball", "Teen Titans Go!", "Steven Universe" un citus.
2004. gadā Cartoon Network piedāvāja animācijas filmu "Fosteru māja iedomu draugiem", 2007. gadā — animācijas filmu Eliot Kid, bet 2011. gadā Cartoon Network pārraidija TV šovu — Ben 10 Ultimate Challenge. Krievu un bulgāru valodā raidījumu vadītāja ādā bija iejuties Antons Zorkins. 2016. gadā tika sākti vairāki spēļu šovi Eiropas Cartoon Network kanālos.
2009. gadā Cartoon Network sāka pārraidīt programmas bloku CN Īstenība ar situāciju komēdijām. Bloks ātri vien tika pārtraukts un pēdējā kanāla situāciju komēdija Līmenis augšup noslēdzās 2012. gadā.
2009. gadā kanāls uzsāka demonstrēt filmas no kompānijām Warner Bros. un New Line Cinema.
Vēsture
1980. gadā Turner Broadcasting īpašnieks Teds Tērners no MGM un Warner Bros. nopērk 1948. gada animācijas filmu bibliotēku. 1990. gadā viņš nopērk Hanna-Barbera Productions animācijas kompāniju. Sākumā kanāls rāda vecas animācijas filmas no iepriekšminētajām animācijas filmu studijām. 1995. gadā Hanna-Barbera Productions sāk zīmēt animācijas filmas šim kanālam. 1996. gadā tiek nopirkta Time Warner, kas dod piekļuvi visām šis kompānijas animācijas filmām no 50. līdz 90. gadiem. 2001. gadā 2. septembrī parādās bloks «Adult Swim» ar animācijas filmām, kas domātas pieaugušajiem.
Mūsdienās Cartoon Network ir kļuvis par lielāko multiplikācijas filmu kanālu. Līdzās standarta izšķirtspējai (480i, SDTV), tiek piedāvāts arī augstas izšķirtspējas režīms (1080i, HDTV).
Iepriekšējie logo
Kanālam Cartoon Network sākot no tā dibināšanas 1992. gadā kopumā ir bijuši 3 logo:
Eriks Bo
Eriks Alens Bo (Eric Allen Boe, ; dzimis ) ir NASA astronauts.
Erika Bo pirmais kosmiskais lidojums notika 2008. gada novembrī misijā STS-126, esot Endeavour pilotam.
Otro lidojumu viņš veica 2011. gada februārī — martā misijā STS-133 (kosmoplāna Discovery pēdējā lidojumā).
Ekvators
Ekvators ir iedomāta līnija apkārt Zemeslodei, kas atrodas vienādā attālumā no Ziemeļpola un Dienvidpola. Tā atdala ziemeļu puslodi no dienvidu puslodes. Ekvatora platuma grāds ir 0°. Ekvators ir Zemes garākā paralēle un tās garums ir aptuveni 40 075,0 km.
Kohele
Kohele (vācu: Gemeinde Kochel am See) ir Koheles pašvaldības administratīvā vienība Augšbavārijas apriņķī Bādtelcā-Volfratshauzenē, Vācijā.
Ģeogrāfija
Apdzīvotas vietas: Kohele, Valhenzē, Rīda, Ufa, Orta, Pessenbaha, Altjoha, Brunnenbaha, Ainzīdla, Fišterberga un Zvergerna.
Vēsture
Pirmās zināmās apdzīvotās vietas šajā apvidū ir bijušas divas apmetnes uz klintīm Koheles ezera dienvidu krastā, datētas ar aptuveni 1200 gadu. p.m.ē. (Vēlais Bronzas laikmets). Romas impērijas laikā apvidus bija iekļauts Rētijas provincē.
739. gadā vietā, kur mūsdienās atrodas Koheles ciems, tika uzcelts sieviešu klosteris, ko 955. gadā pilnībā sagrāva ungāri un tas vairs netika atjaunots.
Bavārijā Kohele ir plašāk pazīstama saistībā ar slavenā bavāriešu brīvības cīnītāja Koheles Kalēja vārdu, ap kuru apvītas vairākas leģendas. Pēc vienas no tām Koheles Kalējs bija bavāriešu zemnieku sacelšanās pret austriešiem dalībnieks. 1705. gadā Oberlandes (novads Augšbavārijā) zemnieki sacēlās pret austriešu ķeizara Jozefa I vadītajiem iebrucējiem, kas kara par Spānijas mantojumu laikā, bija okupējuši daļu Bavārijas. Naktī uz 25. decembri vāji bruņotie un organizētie dumpinieki Zendlingā tika pilnīgi iznīcināti (Zendlingas Ziemassvētku slaktiņš). Pēc leģendas kā pēdējais no dumpiniekiem kritis Koheles Kalējs ar sacelšanās saukli: ”Labāk mirt bavārietim, nekā kalpot ķeizaram!” uz lūpām.
Pēc citas leģendas, Koheles Kalējs piedalījies karā pret turkiem 1683. gadā, aizstāvējis Vīni, kā arī cīņas karstumā, viens pats, bruņojies tikai ar savu kaujas vāli, nosargājis Belgradas pilsētas vārtus. Vēsturnieki uzskata, ka abos gadījumos Koheles Kalējs nav bijusi reāla persona un izdomāta krietni vēlāk. Neskatoties uz to, 1900. gadā Koheles ciema centrālajā laukumā viņam tika uzstādīts piemineklis.
Līdz ar Bavārijas administratīvo reformu 1818. gadā, Kohele tika atdalīta no Benediktboiernas klostera zemēm un kļuva par patstāvīgu pašvaldību. 1978. gadā tā apvienojās ar Šlēdorfas ciema apkārtni, izveidojot jaunu pašvaldību (vācu: Verwaltungsgemeinschaft Kochel am See)
20. gadsimta sākumā skaistais Alpu apvidus iespaidoja daudzus vācu māksliniekus, kuri ”Divu ezeru zemei” (Koheles un Valhenes ezeri) veltījuši vairākus savus darbus: Francis Marks, (kuram Kohelē veltīts muzejs), Lovis Korints, Georgs fon Volmārs un citi.
1924. gadā tika atklāta Valhenes ezera hidroelektrostacija (124 MW), kas izmanto apstākli, ka Valhenes ezara ūdens līmenis ir par aptuveni 200 m augstāks par Koheles ezera ūdens līmeni. Spēkstacija ir sava laika inženiertehnikas sasniegums un populārs tūristu apskates objekts.
Zejtinburnu rajons
Zejtinburnu (turku: Zeytinburnu) ir rajons Stambulas Eiropas pusē, Marmora jūras krastā, pie senās Konstantinopoles ārējo nocietinājumu mūriem. Starp Zejtinburnu un vecpilsētu atrodas Jedikules cietoksnis. Zejtinburnu ir strādnieku rajons.
Kohele
Ārējās saites
Pašvaldības mājaslapa (vāciski un saīsinātā versija angliski)
Zejtinburnu rajons
Mikrorajoni (mahalle)
Zejtinburnu iedalīta 15 mikrorajonos:
Armēnijas Futbola federācija
Armēnijas Futbola federācija ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Armēnijā. Federācija organizē nacionālo futbola čempionātu, Armēnijas Premjerlīgu, kā arī atbild par Armēnijas futbola izlasi. Armēnijas Futbola federāciju dibināja 1992. gadā, tajā pašā gadā tā iestājās FIFA, bet vēl pēc gada arī UEFA. Tās galvenā mītne atrodas Erevānā.
Kohele
Ārējās saites
Franča Marka muzeja mājaslapa (vāciski)
Koheles ģerboņa apraksts (vāciski)
Georga fon Volmāra akadēmijas mājaslapa (vāciski)
Valhenes ezera muzeja mājaslapa (vāciski)
Mihails Pašņins
Mihails Pašņins (dzimis 1989. gada 11. maijā) ir krievu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2020) Pašņins spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" rindās.
Spēlētāja karjera
2009. gada KHL draftā Pašņinu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Maskavas "CSKA" vienība. Vēlāk viņš ar klubu parakstīja līgumu uz četriem gadiem. 2009. gada NHL draftā viņu, ar kopējo 200. numuru, izvēlējās Ņujorkas "Rangers".
Krievijas izlases rindās spēlējis 2009. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā izcīnot bronzas medaļu. Mihails septiņās spēlēs atzīmējās ar divām rezultatīvām piespēlēm.
Jēkabpils baptistu draudzes baznīca
Jēkabpils baptistu draudzes baznīca ir viens no dievnamiem Jēkabpilī, kas tika uzbūvēts 1930. gadā. Baznīca atrodas Zaļajā ielā 5, iepretim Jēkabpils Valsts ģimnāzijai.
Vēsture
Dievnama celtniecība iesākta draudzes mācītāja Jēkaba Dubelzara darbības laikā, 1929. gadā iepriekš nodegušā koka draudzes nama vietā. 1930. gada decembrī tā tika pabeigta un notika pirmais dievkalpojums. Padomju režīma laikā, 1969. gadā, baznīcas ēkai Komunālā uzņēmuma kombināta strādnieki vardarbīgi noņēma krustu un nojauca tornīti, kas tika darīts ar Jēkabpils rajona un pilsētas vadības pavēli "Saskaņā ar Jēkabpils pilsētas rekonstrukcijas un Sarkanarmijas laukuma pārveidošanas plānu, izvirzās jautājums par Baptistu baznīcas pieskaņošanu kopējam arhitektoniskajam laukuma veidojumam. Sakarā ar to iespējami daži pārkārtojumi ārējā izskatā". Faktiski tas tika veikts vienas fotogrāfijas dēļ, kurā bija nofotografēts iepretim baznīcai laukumā atrodošais Josifa Staļina piemineklis tādā rakursā, ka izskatījās it kā viņš izstieptā rokā turētu baznīcas krustu. Tautas garīgās atmodas laikā, 1991. gadā mācītāja Gunāra Baumaņa kalpošanas laikā, dievnams tika atkal sakārtots, atjaunojot kā krustu, tā arī torni.
Draudze
Draudzes veidošanās saistīta ar Jēkabpils lielo ugunsgrēku 1880. gadā, pēc kura uz pilsētu tika aicināti namdari no tuvākas un tālākas apkārtnes. Šeit ieradās arī namdari Fritsons un Lapkovskis ar savām ģimenēm no Jaunjelgavas. Viņu sievas Made un Anna jau ir iepriekš apmeklējušas baptistu draudzes sapulces, tāpēc arī Jēkabpilī aktīvi iesaistījās sarunās par garīgajiem jautājumiem un kļuva par pirmajām baptistu draudzes māsām Jēkabpilī. Savukārt P. Šausis un Jānis Saulītis bija pirmie brāļi baptistu draudzē šajā pilsētā. 1881. gada 17. jūnija (pēc vecā stila) agrā rītā Daugavā pie Trešās jeb Krusta salas norisinājās pirmā Bībelīgā pagremde, kristījot jaunās ticības astoņus piekritējus, kuru skaits palielinājās un kuri sāka saukties par baptistu draudzi. Jau pāris gadus vēlāk darbību sāka svētdienas skola bērniem un draudzes koris. Par diakoniem tika apstiprināti Jānis Brūveris un J. Saulītis. Draudzes telpas vairākkārt ir mainītas un atradušās Lielajā, Smilšu un Kalna ielās. 1909. gadā draudze nopirka tagadējo zemes gabalu ar koka namiņu, kurš nodega Pirmā pasaules kara laikā, un sāka tajā darboties. 1911. gadā notika vairākas kristības Daugavā, pretim Dambja ielai. 1920.—1921. gadā draudze saņēma ziedojumus no ASV, kuri tika sadalīti draudzes trūkumcietēju starpā, bet draudzes vajadzībām tiek izīrētas telpas Dārza ielā. Lielu ieguldījumu draudzes dzīvē deva mācītājs Kārlis Lāceklis, kurš vēlākos gados kļuva par Latvijas Baptistu draudžu bīskapu, jo ir spēja 1930. gados apvienot Jēkabpils un Krustpils draudzi.
1996. gadā draudze sāka būvēt svētdienas skolas jauno ēku, kas vēlāk tika pabeigta. 2003. gadā tika uzbūvēts arī Lūgšanu nams (arhitekte Milaida Druviņa), kurā notiek dievkalpojumi baptistu krievu draudzei. Tas atrodas Brīvības ielā 199. Pašlaik draudzē aktīvi darbojas koris, jauniešu pulciņš un svētdienas skola. Jēkabpils baptistu draudze neiesaistās jaunajos garīgajos strāvojumos un akcentē baptistu klasisko atziņu mācību.
Jaroslavļas apgabals
Jaroslavļas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Maskavas un Tveras apgabaliem rietumos, Vologdas apgabalu ziemeļos, Kostromas apgabalu austrumos, Ivanovas un Vladimiras apgabaliem dienvidos.
Acones iela
Acones iela sākas pie krustojuma ar Institūta ielu, kur arī sākas pirmās mājas Acones ielā. Acones ielas sākumā, pirms Parka ielas atrodas slūžas, kas regulē līmeni Piķurgas ezerā. Ielas labajā pusē Piķurga turpina tecējumu pa neuzpludināto gultni. Acones iela savu ceļu turpina gar Piķurgas ezeru līdz metālkalēju darbnīcai.
Tālāk ielai ir divi asi līkumi, pēc kuriem seko vairākas rūpnieciskās zonas būves.
Interesanti ir Acones ielas numuri, jo metālkalēju darbnīcai, kas atrodas pārsimt metrus tuvāk ielas sākumam, ir piešķirts 16. numurs, savukārt vienai no rūpnieciskajām ēkām piešķirts 9. numurs. Acones iela ir arī ļoti līkumota, īpaši posmā pie ezera.
Ielas beigas gan ir nenoteiktas, jo mūsdienās šajā apvidū notiek aktīvi celtniecības darbi, un Acones iela turpina augt.
Liene Jansone
Liene Jansone (dzimusi Rīgā) ir latviešu bijusi basketboliste, spēlēja spēka uzbrucējas pozīcijā, bijusi Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece, arī tās kapteine. Pēc karjeras beigām — basketbola trenere.
Biogrāfija
Lienes Jansones abi vecāki Ziedonis Jansons un Daiga Jansone ir bijušie basketbolisti, tagad basketbola treneri, arī māsa Līga bijusi basketbola spēlētāja, šobrīd trenere.
Karjera
Karjeru sākusi 1997. gadā TTT Rīga komandā. Laikposmā no 2000. līdz 2004. gadam spēlēja NCAA, pārstāvot Sjēnas universitātes basketbola komandu Sjēnas "Saints", komandā viņa bija viena no līderēm. 2000.—2001. gada sezonā (Jansones debijas sezona) komanda uzvarēja konferencē un Jansone tika atzīta par vērtīgāko spēlētāju, kā arī par konferences gada labāko debitanti. 2003. un 2004. gadā tika atzīta par konferences gada spēlētāju.
Nākamo pusotru sezonu aizvadījusi Itālijā. 2009.—2010. gada sezonā pārstāvēja Umbertīdes "Liomatic" klubu. 2010.—2011. gada sezonas pirmo pusi (līdz decembrim) aizvadīja Venēcijas "Umana Reyer" sastāvā. Atlikušo sezonu aizvadīja arī Itālijas klubā Pool Comense.
2011. gada septembrī parakstīja līgumu ar Francijas klubu Ēksanprovansas "Pays d'Aix Basket 13". Pēc vienas aizvadītas sezonas viņa pārgāja uz Turcijas klubu Tarsus Belediyesi. 2013. gada martā klubs lauza līgumu. 2013. gada augustā viņa pievienojās Ungārijas klubam Work Force DVTK Miškolc.
Karjera izlasēs
Liene ir spēlējusi gan Latvijas U-18, gan U-20, gan arī pieaugušo izlasē. Latvijas izlasē debitējusi. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 6. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā Turcijā, 4. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā Itālijā, 7. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā Latvijā, 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā, dalītu 13.—16. vietu 2013. gada Eiropas čempionātā Francijā un dalītu 9.—12. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs. Viņa ir otrā latviete pēc Guntas Baško-Melnbārdes, kas piedalījusies piecos Eiropas čempionāta finālturnīros. Pēc 2013. gada Eiropas čempionāta noslēguma viņa paziņoja par karjeras beigšanu izlasē. Kopumā viņa izlases sastāvā aizvadīja 131 spēli, kurā guva vairāk nekā 1100 punktus.
Jūnijs
Jūnijs (la) ir gada sestais mēnesis. Jūnijā ir 30 dienas. Mēnesis ir nosaukts par godu romiešu dievietei Junonai, Jupitera sievai. Latviešu mēneša senie nosaukumi ir ziedu vai papuves mēnesis, savukārt lietuviešu senie nosaukumi ir sėjinis vai pūdymo mėnuo, bet mūsdienās — birželis. Jūnijs ir pirmais vasaras mēnesis. Jūnijā ir vasaras saulgrieži, kad diena ir visgarākā un nakts visīsākā. Ziemeļeiropā sākas baltās naktis, kad visu nakti ir gaišs.
Jūnija vārda dienas Latvijā
Latviešu vārda dienu kalendārā jūnijā pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:
Jānis Grodums
Jānis Grodums (dzimis, miris ) bija latviešu mūziķis, Liepājas rokgrupas "Līvi" vokālists un basģitārists.
Biogrāfija
Jānis dzimis Gunāra un Ausmas Grodumu ģimenē. Par mūziku interesējies jau no bērnības, klausīdamies tai skaitā ārzemju grupu ierakstus. Ceturtajā klasē sāka apmeklēt ģitārspēles pulciņu, vēlāk uzstājās skolas ballītēs. Pēc 8. klases iestājās Liepājas mūzikas skolā, kur mācījās kordiriģentu klasē. Grupai "Līvi" Jānis Grodums pievienojās 18 gadu vecumā 1976. gadā, kļūstot par basģitāristu, un bija grupas jaunākais dalībnieks. Grupas vadītājs Juris Pavītols Jāni izvēlējies tāpēc, ka viņa māte bijusi jaunuzceltās Metalurgu kultūras pils vadītāja — šeit grupa bija radusi patvērumu.
1980. gados, neraugoties uz savu ķērcošo balsi, J. Grodums bija atsevišķu "Līvu" dziesmu galvenais vokālists (dziesmas "Dzimtā valoda", "Ozolam" u.c.). 1990. gadu vidū, pēc Aivara Brīzes aiziešanas no "Līviem", Jānis Grodums kļuva par "Līvu" vienīgo vadošo vokālistu. No 1991. līdz 1993. gadam dziedāja un spēlēja basģitāru grupā Whiskey band kopā ar Krišu Leonu Silcērpu, Imantu Valmani (vēlāk viņu aizstāja "līvs" Guntars Mucenieks) un Ainaru Pūpolu. Daudz koncertēja Dānijā, piedalījās festivālos Liepājas dzintars, Saldus saule, Bildes, Kopenhāgenas karnevalā. Grupa izdevusui albumus Take to the bottle, On the stage. Tās populārākās dziesmas Netīrais Džons, Vecās klavieres un You are my Angel.
Jānis Grodums aizrāvies ne tikai ar mūziku, bet arī ar fotografēšanu. Interese par fotografēšanu Jānim bijusi jau bērnības gados, taču pēc ilgāka pārtraukuma tai viņš atkal pievērsies tikai nejaušības dēļ — ieraudzījis Liepājā skaistu barokālu balkoniņu un gribējis to iemūžināt. Kopš tā brīža fotomākslas aizrautība viņu pārņēmusi ar jaunu sparu. 2010. gadā Liepājā norisinājās Groduma pirmā personālizstāde.
Mūziķis nomira Rīgā no hepatīta.
Privātā dzīve
J. Grodums cīnījies ar alkoholismu. Mūziķim bijušas vairākas attiecības, nereti īstermiņa un vienlaikus, izpelnoties "pleiboja" slavu taču precējies bijis tikai vienreiz — ar Intu Grodumu, ar kuru laulībā nodzīvojis 15 gadus. No šis laulības ir dēls Elviss Grodums (dzimis 1978. gadā) un meita Kristīne. Ir arī ārlaulības dēls. Pēdējos divus dzīves gadus Jānis bija kopā ar modes mākslinieci Elitu Patmalnieci.
Mihails Romanovs
Mihails Romanovs (Михаил Романов) var būt:
Tik balti
Tik balti ir latviešu dziedātāja Laura Reinika trešais studijas albums un otrais latviešu valodā. Albumu ierakstu kompānija Platforma Records izdeva. Albuma producentrs ir Agris Semēvics, dziesmām latviešu valodā tekstus ir sarakstījis Mārtiņš Freimanis, un mūziku tām ir sarakstījis pats Lauris, taču dziesmām angļu valodā gan tekstu, gan mūziku ir sarakstījis Lauris Reiniks.
Albumā iekļauta vienīgā Laura kompozīcija veltīta Ziemassvētkiem "Tik balti". Albums sastāv no dziesmu piano versijām. Kopumā albumā iekļautas 11 dziesmas.
Malmes FF
Klubs pirmoreiz Allsvenskan līgā uzvarēja 1944. gadā. Lielākos panākumus tas guva 1970. gados, kad ieguva 5 Zviedrijas čempiona titulus un izcīnīja 4 Zviedrijas kausus.
Radiostacijas iela
Radiostacijas iela ir viena no Ulbrokas ielām.
Radiostacijas iela sākas pie autoceļa P4, simts metrus pirms tilta pār Piķurgas upi. Sākumā iela iet cauri mežam un pirmās ēkas atrodas 250 metru attālumā no ielas sākuma. Radiostacijas ielā ir gan nesen būvētas mājas, gan padomju laika celtnes, gan arī Ulbrokas muižas vēsturiskā apbūve.
Iela noslēdzas ar Ulbrokas muižas ēku, kurā ierīkota Rīgas radiostacija, no kā arī radies ielas nosaukums. Netālu atrodas arī retranslācijas torņi, kas ietilpst radiostacijas kompleksā.
Institūta iela (Ulbroka)
Institūta iela ir garākā un apdzīvotākā no Ulbrokas ielām. Tā sākas pie pieminekļa 1905. gada revolūcijai Ulbrokā, autoceļu P4 un P5 krustpunktā. Tās beigas Ulbrokā atrodas pie privātmāju kvartāla beigām. Ielas garums ir 1,8 km.
Ielas sākumā ēkas izvietotas labajā pusē līdz Ropažu novada domes ēkai, kurai piešķirts pirmais numurs, līdz ar vairākām citām ēkām, kas apvienotas zem nosaukuma Institūts, no kā arī ņemts ielas nosaukums. Pretī Institūtam atrodas ambulance.
Aiz bijušās degvielas noliktavas atrodas Ulbrokas pasta nodaļa, aiz kuras izvietotas vienīgās dzīvojamās mājas ielas kreisajā pusē, kuras beidzas ar 19. kārtas numuru.
Biežāk apbūvēta ir ielas labā puse, kas ir apbūvēta jau no paša ielas sākuma. Šajā ielas pusē koncentrējas vairākas daudzstāvu māju grupas. Pēc Institūta un Peldu ielas krustojuma sākas privātmāju kvartāls, kas beidzas neilgi pirms pagrieziena uz Ulbrokas kapiem. Labās puses pēdējais numurs ir 74.
Hogarth Press
Hogarth Press bija izdevniecība, ko 1917. gadā nodibināja Virdžīnija un Leonards Vulfi. Izdevniecības nosaukumam izmantots viņu Ričmondas mājas nosaukums (Hogarth House) — pirmās grāmatas, izmantojot rokas iespiedmašīnu, tika iespiestas tieši šajā mājā. Pamazām no vienkārša hobija izdevniecības uzturēšana pārvērtās par visai nopietnu biznesu. Laikā no 1917. līdz 1946. gadam Hogarth Press izdeva 525 dažādas grāmatas, to skaitā gan pašas Vulfas un citu Blūmsberijas grupas dalībnieku, gan arī Freida, Gorkija, T.S. Eliota u.c. autoru darbus. Vākus grāmatām noformēja Virdžīnijas Vulfas māsa māksliniece Vanesa Bella. Vulfa, zaudējusi interesi, darbību izdevniecībā pārtrauca 1938. gadā, un turpmāk līdz 1946. gadam Hogarth Press vadīja Leonards Vulfs un Džons Lēmans. 1946.g. izdevniecību pārņēma kompānija Chatto & Windus.
Pa asmeni skrejošais
"Pa asmeni skrejošais" (en) ir 1982. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuru veidojis Ridlijs Skots. Filmas scenārijs, kuru uzrakstīja Hemptons Fenčers un Deivids Pīplzs, ir balstīts uz Filipa K. Dika romānu Do Androids Dream of Electric Sheep?. Galvenās lomas atveido Harisons Fords, Ritgers Hauers, Šona Janga, Edvards Džeimss Olmoss, M. Emets Volšs un Derila Hanna.
Kaut arī sākotnēji filma ieguva pretrunīgu kritiķu novērtējumu, ar laiku tā ieguva augstu novērtējumu un kulta filmas statusu. 2004. gada aptaujā filma ieguva pirmo vietu zinātnieku iecienītāko zinātniskās fantastikas filmu sarakstā.
Kalniešu ciems
Kalniešu ciems var būt:
Jūlijs
Jūlijs (la) ir gada septītais mēnesis. Jūlijā ir 31 diena. Mēnesis ir nosaukts Jūlija Cēzara vārdā, jo viņš šajā mēnesī ir dzimis. Latviešu mēneša senie nosaukumi ir liepu vai siena mēnesis, savukārt lietuviešu senie nosaukumi ir liepinis vai šienavimo mėnuo, bet mūsdienās — liepa.
Jūlija vārda dienas Latvijā
Latviešu vārda dienu kalendārā jūlijā pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:
Antonio Valensija
Luiss Antonio Valensija Moskvera (es; dzimis Novalohā, Ekvadorā) ir bijušais ekvadoriešu futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Ekvadoras futbola izlases dalībnieks.
Sasniegumi
Manchester United
Mana cīņa
"Mana cīņa" (de) ir bijušā Vācijas diktatora Ādolfa Hitlera sarakstīta grāmata, kurā autobiogrāfiski elementi tiek kombinēti ar nacisma ideoloģiju. Pirmais grāmatas sējums tika izdots 1925. gadā, bet otrais — 1926. gadā.
Grāmatu Hitlers sāka rakstīt cietumā, kur deviņus mēnešus bija ieslodzīts pēc 1923. gadā notikušā neveiksmīgā Alus puča, kurā viņš centās sagrābt varu valstī. Grāmatā Hitlers pauda uzskatus par to, ka Vācijai ir vajadzīgs labs līderis, liela armija, pašpietiekamības ekonomika, no valsts jāizskauž ebreji, kā arī jāapspiež komunisms.
Pēc nacistu sagrāves Otrajā pasaules karā "Mana cīņa", aizbildinoties ar to, ka tā pauž nacistisko ideoloģiju, vairākās Eiropas valstīs tika aizliegta, lai gan pēc kāda laika aizliegums lielākoties tika atcelts.