cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jūlija Beļajeva
Divas reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs. 2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro individuālajās sacensībās ierindojās 29. vietā, taču komandu sacensībās Igaunijas komandas sastāvā tika izcīnīta 4. vieta. 2020. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā individuālajās sacensībās sasniedza ceturtdaļfinālu, savukārt komandu sacensībās tika izcīnīta zelta medaļa (pirmā Igaunijas paukošanas olimpiskā zelta medaļa). Pasaules čempionātā divas reizes kļuvusi par čempioni: 2013. gadā individuālajās sacensībās un 2017. gadā komandu sacensībās. Vēl ir 2014. gada pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvēja komandu sacensībās un 2017. gada pasaules čempionāta bronzas medaļas ieguvēja individuālajās sacensībās.
Divas reizes (2013, 2017) Beļajeva tikusi atzīta par Igaunijas gada sportisti.
Izpletnis
Izpletnis ir līdzeklis, kas samazina objekta ātrumu atmosfērā vai ļauj objektam lidot, izmantojot viegla, izturīga auduma konstrukciju. Tos visbiežāk izmanto cilvēku lēcieniem vai kravu izmešanai no gaisa kuģiem, lidaparātu nolaišanai uz zemes.
Pirmie izpletņu apraksti zināmi no Renesanses laika (15. gadsimta). Mūsdienu izpletni izgudroja Luijs Sebastjans Lenormans, kurš 1783. gadā veica pirmo publisko lēcienu.
Veidi
Izpletņus var iedalīt pēc to darbības principa: nolaišanās un pacelšanās.
Parasti izpletnis izmanto gaisa pretestību, lai samazinātu objekta krišanas ātrumu. Apaļais izpletnis veidots kupola formā, pie kura malām piestiprinātas atsaites, kurās iekārts objekts. Tādus visbiežāk izmanto militārā desanta, kā arī kravu nomešanai. Smagākām kravām var izmantot vairākus izpletņus. Apaļie izpletņi nav vadāmi, lai gan eksistē modifikācijas ar atveramām sekcijām kupolā, kas ļauj nedaudz mainīt kustības virzienu.
Sportam, izklaidei un uzdevumiem, kad nepieciešama precīza nolaišanās, izmanto izpletņus spārna vai daļēja spārna formā. Tie ir vadāmi un izmanto spārnu cēlējspēku kombinācijā ar gaisa pretestību. Pie tiem pieskaita Rogallo spārnus, paraplānus, parafoilus.
Stabilitātes nodrošināšanai brīvās krišanas laikā reizēm izmanto arī nelielus stabilizējošos izpletņus.
Bremzēšanas izpletņus izmanto transportlīdzekļa horizontālā ātruma samazināšanai, lai saīsinātu bremzēšanas ceļu (lidmašīnai pēc nosēšanās, dragreisa mašīnai).
Izpletņus izmanto arī ārpus Zemes — uz citām planētām un to pavadoņiem, kur eksistē atmosfēra, lai kosmiskā aparāta nolaižamais aparāts veiktu lēnu nolaišanos.
Stalti
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A6. Ciema apkārtnē atrodas pasts.
Seda (Lietuva)
Seda ir pilsēta Lietuvā uz dienvidrietumiem no Mažeiķiem pie Varduvas upes. Rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā. 1855. gadā pilsētā dzīvoja dzejnieks Antans Baranausks.
Neimanis
Neimanis (de; sieviešu dzimtē Neimane) ir izplatīts vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Heinrihs III
Heinrihs III (la, de saukts arī Melnais un Dievbijīgais; dzimis, miris ) bija Saliešu dinastijas Svētās Romas impērijas imperators no 1046. gada līdz nāvei 1056. gadā. Vēsturiski viens no ietekmīgākajiem Svētās Romas impērijas imperatoriem.
Imperatora Konrāda II vecākais dēls, tāpēc jau 1028. gadā, kad tēvs tika kronēts par imperatoru, Heinrihs vienlaicīgi Āhenē tika kronēts par Vācijas karali, lai nodrošinātu dinastijas pastāvēšanu. 1046. gadā Romā pāvests Klements II kronēja Heinrihu par imperatoru.
Heinriha III balsts bija bruņniecība. Viens no Heinriha III tuvākajiem līdzgaitniekiem bija Ķelnes arhibīskaps Anno II. Atbalstīja Klīnī reformu baznīcā. 1046./47. gadā devās uz Itāliju, kur atcēla no amata trīs konkurējošus pāvestus un iecēla sev tīkamu kandidātu no Vācijas. Pēc vairākiem karagājieniem Heinriham III izdevās panākt Polijas un Ungārijas Karalistes nonākšanu impērijas atkarībā, kā arī apspiest Lotringas hercoga regulāros dumpjus. Nodarbojās ar laicīgo lēņu pārdošanu par naudu, šādi noskaņojot pret sevi daļu feodāļu.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Singapūrā
Sarakstā apkopotas tās vietas Singapūrā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Singapūras ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts). Singapūra Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2012. gada 19. jūnijā.
Jurāni
Jurāni var būt:
Ivars Brakovskis
Ivars Brakovskis (dzimis ) ir latviešu aktieris.
1972. gadā iestājies Latvijas Valsts konservatorijas teātra fakultātē. Jau studiju laikā sācis strādāt Jaunatnes teātrī. Pēc tam, kad 1992. gadā teātris likvidēts, pārgājis uz Valentīna Maculēviča dibināto SIA "Jaunatnes teātris", kur strādājis gan kā aktieris, gan kā uzvedumu daļas vadītājs. 2000. gadā kļuva par Daugavpils teātra aktieri.
Filmējies filmās "Ķīlnieks", "Kurpe", "Dzīvīte", "Bailes", "Ausma", "Viss kārtībā", "Dīvainā mēnessgaisma", "Durvis, kas tev atvērtas", kā arī seriālos "UgunsGrēks" un "Māja pie ezera".
Dripe
Dripe var būt:
Paklājs
Paklājs jeb grīdsega, arī tepiķis (no ), ir no auduma izgatavots grīdas pārklājs. Parasti tos izgatavo četrstūrainus un izmanto, lai izgreznotu telpu. Paklājus, kurus liek durvju priekšā, lai būtu kur notīrīt kājas pirms ieiešanas telpā, sauc par kājslauķiem. Lūgšanu laikā musulmaņi paklājus liek zem ceļiem.
Pirmos paklājus izgatavoja Centrālāzijas iedzīvotāji. Pasaulē slavenākie ir persiešu un citu Tuvo Austrumu tautu paklāji. Austrumu mitoloģijā figurē arī burvju paklājs, ar kuru ir iespējams lidot.
1667. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1667. gada notikumi pašreizējās Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes un Zemgales novadi atradās Kurzemes hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš atradās Kurzemes hercogistē ar autonomijas tiesībām. Vidzemes novads ietilpa Zviedru Vidzemes sastāvā, kas bija Zviedrijas domīnija, bet Latgales novads poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā, kas bija Žečpospolitas province. Latvijas teritorijas austrumdaļu ar vairākām pilsētām līdz martam bija pakļāvusi Krievijas cariste.
Bahamu administratīvais iedalījums
Bahamu administratīvo iedalījumu veido 31 distrikts un 1 centrālās valdības pārvaldīts apgabals. Distrikti sīkāk iedalās 43 pārvaldes rajonos. Visas administratīvās teritorijas iedalījuma vienības sīkāk dalās 2 daļās: 13 otrā plānojuma distrikti, kuri sīkāk iedalās pilsētas rajonos un 19 trešā plānojuma distrikti, kuriem visiem ir vienota pārvalde. Otrā un trešā līmeņa distrikti kopā veido pirmā līmeņa plānojumu. Pašvaldību politika tiek administrēta un vadīta no Zemju un pašvaldību departamenta, ko vada Ministru prezidenta birojs. Administratīvo un finanšu vadību pārrauga ministrijas pastāvīgais sekretārs. Pašreizējais administratīvais iedalījums pastāv kopš 1996. gada, kad tika izveidoti 23 distrikti, bet vēlāk, 1999. gadā tika izveidoti vēl 9 distrikti.
Kristīgā demokrātija
Kristīgā demokrātija ir politiska ideoloģija, kas radās 19. gadsimta Eiropā, katoļu sociālās mācībasun arī neokalvinisma ietekmē. Tā tika izdomāta kā mūsdienu demokrātisko ideju un tradicionālo kristīgo vērtību kombinācija, kas ietver sociālo taisnīgumu, kā arī sociālās mācības, kuras dažādās pasaules daļās atbalsta katoļu, luterāņu, reformātu, vasarsvētku un citu konfesionālu kristietības tradīcijas. Pēc Otrā pasaules kara kristīgās demokrātijas veidošanā savu izveides lomu spēlēja attiecīgi katoļu un protestantu neosholastikas un sociālā evaņģēlija kustības.
Politiskajā spektrā kristīgā demokrātija bieži tiek uzskatīta par centriski labēju kultūras, sociālajos un morāles jautājumos, bet centriski kreisu "attiecībā uz ekonomikas un darba jautājumiem, pilsoņu tiesībām un ārpolitiku". Kristīgie demokrāti atbalsta sociālo tirgus ekonomiku.
Klāvi
Klāvi var būt:
Lidija Grīnberga
Lidija Grīnberga (dzimusi Hofmane, 1898—1983) bija Latvijas arhitekte.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1898. gada 31. augustā Rīgā pareizticīgu ukraiņu ģimenē. 1924. gadā pabeidza studijas Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē, pēc laulībām ieguva uzvārdu Grīnberga.
1939. gadā kopā ar ģimeni izceļoja uz Vāciju.
Mirusi 1983. gadā.
Vientuļniekvēži
Vientuļniekvēži jeb eremītkrabji (Paguroidea) ir viena no anomuru infrakārtas (Anomura) virsdzimtām, kas apvieno apmēram 1100 sugas. Lielākā daļa no tām mājo jūrā, bet vairākas tropos dzīvojošas sugas arī uz sauszemes. Tomēr arī šo sugu kāpuri ir ūdenī dzīvojoši, līdz ar to sauszemes vientuļniekvēži uzturas jūras piekrastē. Vientuļniekvēži kopumā mājo mērenās un tropu joslas jūrās un okeānos. Lai arī šie desmitkājvēži sastopami arī dziļos ūdeņos, tomēr tie pamatā sastopami seklajās piekrastēs, kurās ir daudz paslēpšanās iespēju.
Vientuļniekvēži jeb eremītkrabji savu nosaukumu ieguvuši, pateicoties līdzībai ar mūkiem vientuļniekiem, kas dzīvo alās un kurus sauc par eremītiem, jo arī vientuļniekvēži ir vienpatņi un katrs atsevišķi mājo gliemežvākā kā alā.
Morfoloģija
Vientuļniekvēži kopumā ir neliela auguma vēžveidīgie dzīvnieki, no kuriem lielākajai daļai ir asimetriski veidots, mīksts vēders, kuru neaizsargā eksoskelets. Aizsargājoša čaula tam ir tikai ķermeņa priekšdaļai. Tādēļ vēders tiek paslēpts tukšā gliemežu čaulā, kura tiek visur nēsāta līdzi. Spirālveida gliemežvākos arī vientuļniekvēža vēders cieši ievijas spirālē. Čaula ir tik liela, lai vientuļniekvēzis tajā varētu paslēpties pilnibā, ar spēlēm nosedzot ieeju. Augot dzīvniekam lielākam, tiek nomainīta atbilstoši lielāka čaula. VIsbiežāk tiek izmantotas jūras gliemežu čaulas, bet tiek izmantotas arī gliemeņu un lāpstkāju čaulas.
Lielākais šajā grupā ir palmu krabis (Birgus latro), kurš var sasniegt 30 cm. Vienlaicīgi tas ir lielākais bezmugurkaulnieks pasaulē. Toties mazākie vientuļniekvēži ir tikai dažus milimerus lieli. Dažas sugas nelieto pārvietojamās čaulu mājas, bet mājo nekustīgās, aizsargājošās struktūrās (koraļļos, sūkļos) bet dažas sugas pieaugot izaudzē spēcīgas brunas un pārtrauc nēsāt aizsargājošo gliemežu māju, piemēram, palmu krabis.
Bioloģija
Tā kā augot, vientuļniekvēžiem jāpiemeklē arvien jaunas, noderīgas čaulas, kuras reizēm ir ierobežotā daudzumā, starp īpatņiem valda konkurence. Ikvienā vientuļniekvēžu izplatības reģionā šī čaulu pieejamība ir cieši saistīta ar abu populāciju savstarpējo relatīvo lielumu (vientuļniekvēžu un jūras gliemežu). Vēl viens svarīgs faktors čaulu pieejamībai ir dzīvnieku daudzums, kas medī un barojas ar gliemežiem, vienlaicīgi atstājot to vākus neskartus. Tādēļ atsevišķās populācijas starp vientuļniekvēžiem veidojas sīva konkurence un savstarpējās cīņas par labāko mājokli. Cīņas var būt ļoti nežēlīgas, reizēm uz dzību un nāvi, lai tikai iegūtu iekāroto čaulu. Tomēr populācijās, kurās vientuļniekvēžu lielums ir ļoti dažāds vai ir pietiekami daudz tukšu gliemežvāku, šādas cīņas var novērot ļoti reti vai to nav vispār.
Ja vientuļniekvēzim mājiņa ir par mazu, tas aug lēnāk, kā arī tas nevar pilnībā noslēpties, līdz ar to, visticamākais, tas tiek nomedīts un apēsts. Ar vientuļniekvēžiem barojas haizivis, lielās zivis, astoņkāji un kalmāri.
Starp vientuļniekvēžiem var novērot arī nosacīti savstarpējo mājiņu apmaiņu. Ja dzīvnieka vecā čaula tam kļuvusi par šauru, tas sāk meklēt sev jaunu mājiņu. Atradis jaunu lielāku gliemežvāku, vientuļniekvēzis pamet veco namiņu un ielien jaunajā. Ja tas tam ir par lielu, krabis lien atpakaļ vecajā namiņā un blakus atrastajam gliemežvākam gaida līdz pat 8 stundām, līdz parādīsies cits vientuļniekvēzis, kurš meklē jaunu mājiņu. Ja jaunpienācējam lielākais gliemežvāks ir tieši laikā, tā mājiņa atbrīvojas un pirmais vientuļniekvēzis ielien pamestajā namiņā, turklāt viņa čaulā var ievākties cits vēl mazāks īpatnis. Reizēm izveidojas vesela rinda (līdz pat 20 īpatņiem) ar vientuļniekvēžiem, kas pāriet viens otra namiņā. Dažas sugas, lai aizsargātu savu čaulu, nēsā sev līdzi aktīnijas, kuras atbaida iespējamos plēsējus un mājiņu zagļus.
Ekoloģija
Lielākā daļa vientuļniekvēžu ir aktīvi nakts laikā. Tie ir visēdāji un barojas gandrīz ar jebko, ko var atrast. Tās ir nelielas zivis, dažādi bezmugurkaulnieki (kukaiņi, tārpi), planktons un citas iespējamās barības vielas, kas peld ūdenī.
Ļoļi
Ļoļi var būt:
Kazimirs Olekšs
Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gada 26. jūlijā Domopoles pagastā. 1907. gadā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā, karadienestu uzsāka 174. kājnieku pulkā, mācījās Čugujevas karaskolā (1910—1913), turpināja dienestu 25. kājnieku pulkā podporučika pakāpē. Pirmā pasaules kara laikā uzdienējās līdz kapteiņa pakāpei. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā kapteinis Olekšs Voroņežā demobilizējās uz un atgriezās Latvijā. Pēc Latvijas valsts pasludināšanas viņš 1918. gada 10. decembrī iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos un kļuva par Latgales virsnieku rezerves rotas komandieri. Latvijas brīvības cīņu sākumā palika lielinieku ieņemtajā Rīgā un 1919. gada martā tika mobilizēts Padomju Latvijas armijā, kur kļuva par 2. Padomju Latvijas strēlnieku pulka rakstvedi. 18. maijā K. Olekšs Valmierā dezertēja no LSPR armijas un 1919. gada jūnijā Rīgā pieteicās Apsardzības ministrijā. Viņu iecēla par Lejaskurzemes kara apgabala štāba priekšnieku. Bermontiādes laikā 1919. gada 14. novembrī K. Olekšs izcēlās Liepājas aizstāvēšanas kaujā, tādēļ 1919. gada decembrī viņu paaugstināja pulkveža-leitnanta dienesta pakāpē. Latgales atbrīvošanas operācijas laikā 1920. gada janvārī K. Olekšu iecēla par Zemgales divīzijas štāba priekšnieku. Pēc kara beigām 1921. gadā K. Olekšs bija 1. Latvijas strēlnieku pulka komandieris, vēlāk Latgales divīzijas štāba priekšnieks pulkveža pakāpē. 1924. gadā K. Olekšs iestājās Virsnieku akadēmiskajos kursos, kurus pabeidza pēc diviem gadiem. No 1929. gada septembra K. Olekšs komandēja 8. Daugavpils kājnieku pulku, bet 1935. gada maijā kļuva par Vidzemes divīzijas komandiera palīgu un tika paaugstināts ģenerāļa dienesta pakāpē. 1936. gada maijā K. Olekšs atvaļinājās no dienesta slimības dēļ. Uzsāka darbu a/s “Ogre” valdē, pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā atlaists no darba.
Vācijas okupācijas laikā 1941. gadā K. Olekšs reģistrējās latviešu pašaizsardzības vienību štābā, no 1941. gada augusta līdz novembrim viņš bija Rēzeknes patērētāju biedrības tehniskais vadītājs. Pēc Otrā pasaules kara viņš strādāja Rīgas Ielu komitejā. Miris 1970. gada 2. februārī, apbedīts Sarkandaugavas kapos Rīgā.
Estere Sāns-Takeuči
Estere Takeuči (Esther Takeuchi, dzimusi 1953, gada 8. septembrī Kanzassitijā), arī Estere Sāns-Takeuči (Esther Sans Takeuchi), ir latviešu izcelsmes ASV ķīmiķe un materiālzinātniece. Stonibrūkas Universitātes (State University of New York at Stony Brook) profesore, Brūkheivenas Nacionālās laboratorijas (Brookhaven National Laboratory) vadošā pētniece. Nacionālās tehnoloģiju un inovāciju medaļas ieguvēja par baterijas izstrādi implantējamiem sirds defibrilatoriem (2009).
Konteksts (laikraksts)
"konTEKSTS" bija Latvijas Rakstnieku savienības kopš 2017. gada aprīļa izdots laikraksts. 2021. gada decembrī iznāca pēdējais – 57. – laikraksta numurs.
Iekārtojums
Laikrakstam bija vairākas tematiskas sadaļas — intervija jeb "Saruna", "Skats", dzeja, proza, kritika, literatūras bērniem un pusaudžiem atvērums, kā arī sadaļa "Procesi", "Atslodzei', kurā iekļautas rubrikas "Darbistabā", "Es lasu". Laikraksta «konTEKSTS» saturu veidoja tikai literatūrai veltīti temati bez papildu uzslāņojumiem, aptverot plašu ar literatūru saistītu jautājumu spektru.
Paralēli literatūras tekstiem un kritikai bija iekļauts arī bērnu un pusaudžu literatūras atvērums, kas bija nebijis precedents latviešu periodikā kopumā, atvēlēta teksta telpa ne tikai tulkojumiem, bet tulkotāja kā radošas personības aktualizācijai. Neiztrūkstošas bija sarunas: ar autoriem gan par dzīves un literatūras aktualitātēm, gan par radošo procesu, kā arī katrā numurā tika diskutēts par kādu aktuālu tekstu. Īpaša uzmanība tika pievērsta lasītāju viedokļiem, grāmatniecībai, pētniecībai. Pēdējā lappusē tika domāts arī par lasītāja atslodzes brīdi.
Buliņi
Buliņi var būt:
Kosteleca Hanā
Kosteleca Hanā (cz) ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Prostejovas apriņķī.
Aizkalnes pareizticīgo baznīca
Aizkalnes Dievmātes aizmigšanas baznīca (ru) ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams Preiļu novada Aizkalnes pagasta Aizkalnē.
Baznīca celta 1904. gadā, pateicoties Jasmuižas īpašnieka un Daugavpils tirgotāja Grigorija Kuzņecova un viņa dēla Ņikitas finansiālajam atbalstam. Baznīcas būvniecībai naudu 4500 rubļu vērtībā piešķīra arī valsts. Mūra celtnes izmēri ir 22 x 5 metri, ar diviem kupoliem un zvanu torni.
Stanislavova
Stanislavova ir ciems Robežnieku pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 303 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Mošņica, Nauļānu ezers.
Činkuri
Činkuri var būt:
Klāss Ingesons
Klāss Inge Ingesons (sv, dzimis, miris ) bija Zviedrijas futbolists un futbola treneris. Spēlējis pussarga pozīcijā, aizvadījis 57 mačus Zviedrijas futbola izlasē.
Savas spēlētāja karjeras laikā spēlējis Zviedrijā, Beļģijā, Nīderlandē, Anglijā, Itālijā un Francijā. Ar IFK Göteborg komandu Ingešons 1987. gadā izcīnīja UEFA kausu.
Ar Zviedrijas futbola izlasi piedalījies 1990. un 1994. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1992. gada Eiropas čempionātā.
Kā treneris, vadījis Zviedrijas komandu IF Elfsborg.
Sasniegumi
IFK Göteborg
Bologna
Daudzcīņa (riteņbraukšana)
Treka riteņbraukšanā daudzcīņa (la — ‘no visiem’) ir vairāku disciplīnu kopvērtējums. Vēsturiski daudzcīņas elementi ir mainījušies. Mazāk populārs šis termins ir šosejas riteņbraukšanā, kur tas apraksta vairāku dienu sacensības ar trīs galvenajiem šosejas riteņbraukšanas sacensību paveidiem.
Vēsture
Pasaules čempionātā daudzcīņa atgriezās 2007. gadā vīriešiem un 2009. gadā sievietēm kā piecu sacensību formāts. 2010. gadā UCI pievienoja vēl vienas sacensības — izslēgšanas braucienu — un pagarināja citu disciplīnu distances garumu, lai dotu lielākas iespējas izturības braucējiem.
Daudzcīņa kopš aizvietoja individuālo iedzīšanu, punktu sacensību un medisonu. Šīs izmaiņas izpelnījās kritiku no riteņbraucējas Rebekas Romero, kas nevarēja izstāvēt savu olimpisko titulu.
Šībrīža formāts
Spēkā no 2014. gada 20. jūnija, daudzcīņu nosaka Union Cycliste Internationale (UCI) noteikumi, un tā sastāv no sešām sacensībām divu dienu laikā:
Punktu sacensībās dalībnieki var gan papildināt savus punktus, gan zaudēt, pamatojoties uz iegūtajiem un zaudētajiem apļiem un sprintos iegūtajiem punktiem.
Daudzcīņas uzvarētās ir braucējs, kas ieguvis visvairāk punktu. Neizšķirta gadījumā visu izšķir ieņemtā vieta pēdējā sprintā pēdējā sacensībās (punktu sacensībā).
Braucējam ir jāfinišē visās daudzcīņas sacensībās.
Daudzcīņa šosejas riteņbraukšanā
Šosejas riteņbraukšanas daudzcīņa sastāv no individuālā brauciena, kritērija brauciena un grupas brauciena. Tā parasti tiek rīkota nedēļas nogalē vai citā 2-3 dienu periodā. Punktus piešķir augstāko vietu ieguvējiem, un kopvērtējumā uzvar sportists ar visvairāk punktiem. Dalībniekiem ir jāfinišē visās sacensībās.
Sulupīte
Sulupīte ir Melnupes kreisā krasta pieteka Alūksnes novadā uz dienvidrietumiem no Strautiņiem. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Melnupē augšpus Dišleru mājām. Netālu no ietekas uzņem Vizikoku Acu avota ūdeņus.
Jūda Iskariots
Jūda Iskariots (he) bija viens no divpadsmit Jēzus Kristus apustuļiem. Saskaņā ar Jauno Derību Jēzus jau iepriekš zināja, kurš viņu nodos un svētā vakarēdiena laikā saviem mācekļiem sacīja: "Patiesi Es jums saku: viens no jums Mani nodos" (Mateja 26:21), norādot uz apustuli Jūdu Iskariotu. Apustulis viņu nodeva augstajiem priesteriem, parādot vietu, kur naktī atradās Jēzus ar saviem mācekļiem, Ģetzemenes dārzā, Jeruzalemē. Jūda nodeva Jēzu par 30 sudraba gabaliem, no kuriem pēc tam pats atteicās. Jēzus pēc jūdu augsto priesteru rīkojuma tika sagūstīts un aizvests notiesāšanai, vēlāk pēc Romas provinces Jūdejas prefekta Poncija Pilāta rīkojuma tika vispirms šaustīts un tad piesists krustā kopā ar diviem noziedzniekiem. Jūda Iskariots savu dzīvi beidza pakaroties.
Iskariotam no Jēzus mācekļu vidus bija uzticēts pienākums glabāt mācekļu kopīgo naudu un gādāt par pārtikas un ikdienā nepieciešamā iegādi.
Egļu krustknābis
Egļu krustknābis (Loxia curvirostra) ir žubīšu dzimtas (Fringillidae) suga, kas pieder pie dadzīšu apakšdzimtas (Carduelinae). Izšķir 19 pasugas. Tā ir plaši izplatīta putnu suga un sastopama Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā. Egļu krustknābis parasti ziemo ligzdošanas areālā, tomēr atkarībā no skujkoku sēklu ražas veic arī klejojumus virzienā uz dienvidiem. Kopumā sēklu raža ietekmē arī ligzdotāju skaitu visā tā izplatības areālā.
Izskats un īpašības
Egļu krustknābis ir vidēji liels žubīšu dzimtas putns. Tā ķermeņa garums 15—17 cm, spārnu izplētums 25—27 cm, svars 34—48 g. Apspalvojumam raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņš ir oranžīgi sarkans. Riesta laikā tas ir košāks, bet ārpus vairošanās sezonas blāvāks. Spārni tumši pelēkbrūni. Vaigi mazāk koši kā piere un galvas virspuse. Indivīdiem raksturīgas krāsu variācijas. Daži īpatņi ir dzeltenīgāki, daži sarkanīgāki, daži var būt pat dzeltenzaļganīgi. Mugura var būt nedaudz tumšāka, bet pavēdere košāka.
Mātītes apspalvojums ir zaļgandzeltenīgi pelēks. Pavēdere košāka, bet uz muguras var būt pelēks raibumojums. Dažas mātītes ir izteikti pelēcīgas. Piere un galvas virsa pelēka vai viegli dzeltenīga. Jaunie putni ir pelēkbrūni, ar dzeltenīgu pavēderi. Viss apspalvojums spēcīgi svītrots. Egļu krustknābjiem acis ir tumši brūnas, kājas melnas, īsā, tumšā aste šķelta.
Līdzīgas sugas
Egļu krustknābim ļoti līdzīgi ir priežu krustknābis un Skotijas krustknābis. Pēc izskata tos atšķirt ir ļoti grūti. Latvijā sastopamo egļu krustknābi no priežu krustknābja var atšķirt tikai pēc knābja augstuma, kas priežu krustknābim ir ievērojami druknāks. Taču šo pazīmi var izmantot tikai tad, ja putns aplūkojams no sāniem nelielā attālumā. Tomēr atšķirības ir vērojamas arī vienas sugas īpatņu vidū un arī šādā veidā sugu noteikt nav viegli. Novērotāji, kas iepazinuši krustknābju riesta saucienus, to atdzīst par visvieglāko atpazīšanas pazīmi.
Uzvedība
Krustknābji nav īsti attiecināmi ne pie nometniekiem, ne pie gājputniem, jo pirmie visu mūžu pavada savā ligzdošanas teritorijā, bet otrie, lai ligzdotu, vienmēr atgriežas savā dzimtenē. Toties egļu krustknābju bari klīst pa Eiropu, galvenokārt tās ziemeļu daļu, apmetoties vietās, kur tobrīd ir laba skujkoku sēklu raža, un, kur ir barība, tur ligzdo. Uzturas visbiežāk priežu un egļu mežos, lai gan barojas arī ar citu skujkoku sēklām.
Barošanās
Egļu krustknābis barojas galvenokārt ar skujkoku sēklām, kuras tas veikli izloba no čiekuriem, izmantojot sakrustoto knābi. Putnam ir ļoti spēcīgi, asimetriski žokļu muskuļi, kas nodrošina knābim griezes kustību. Ar šīs kustības palīdzību krustknābis atpleš čiekura zvīņas un ar mēli uzķer sēkliņu. Vispirms čiekurs tiek nogriezts, atdalīts no zara un tad aiznests līdz lielākam zaram vai žāklei, kur to var ērti pieturēt ar pēdām, grozīt no sāna uz sānu, pacelt vertikāli uz augšu. Sākot ar čiekura pamatni, krustknābis atlauž zvīņu pēc zvīņas, virzoties spirālveidīgi čiekuram uz riņķi. Apstrādā nevis rūpīgi no vienas vietas, bet visbiežāk haotiski — šur un tur. Putnam nepieciešama apmēram stunda, lai iztukšotu vienu čiekuru. Egļu krustknābis barojas ne tikai ar skujkoku sēklām, barībai tie izmanto arī koku pumpurus, graudzāļu sēklas, ogas un kukaiņus, īpaši laputis. Tos bieži var novērot, barojamies nelielos bariņos. Krustknābju vielmaiņa ir ļoti strauja un ķermeņa temperatūra augsta, tādēļ tie labi pārcieš salu, ja vien pietiek barības.
Ligzdošana
Egļu krustknābji veido monogāmus pārus, kas kopīgi audzina putnēnus. Pāris gadā perē divas vai vairākas reizes, ja ir pietiekami barības resursi. Pirmo reizi tie ligzdo ziemā, olas dējot janvārī vai februārī, bet otro reizi parasti pavasarī, lai gan var ligzdot gandrīz jebkurā mēnesī, izņemot oktobri, novembri un decembri. Janvārī sākas egļu krustknābju riests un mātīte tiek piesaistīta ar dziesmām, kurās var atpazīt arī citu putnu dziesmu raksturu. Kad mātīte ir atsaukusies tēviņa dziesmai, seko personīga uzmanības izrādīšana. Tēviņš mātīti baro no knābja knābī, bet mātīte līdzīgi kā jaunputns pietupusies skurina spārniņus un čirkst.
Kad pāris izveidojies, mātīte kādā augstā skuju kokā uz horizontālas zaru žākles vij ligzdu. Ziemā tā ir īpaši silta, ar biezām sienām, līdz 3 cm, vīta no zariņiem, zāles un mizas strēmelītēm. Vasarā ligzda ir plānāka. Iekšpuse bagātīgi izklāta ar ķērpjiem, sūnām, spalvām un vilnas kušķīšiem. Turklāt ligzda vienmēr atrodas zem nokareniem egļu zariem, kas to pasargā no vēja, lietus vai sniega.
Dējumā ir 2—5 zaļganzilas olas (visbiežāk 3—4) ar brūniem vai violetiem raibumiem. Perē tikai mātīte, bet tēviņš to baro, barību atrijot tās knābī. Inkubācijas periods ilgst 12—16 dienas. Lai arī mazuļi izšķiļas kā visi ligzdguļi kaili un bez spalvām, tie ļoti labi spēj izdzīvot ziemas aukstumā. Pirmajās dzīves dienās māte putnēnus silda, bet tēviņš turpina pienest barību, kuru atrij mātītes knābī. Pēc tam mātīte baro putnēnus. Jaunie putni ligzdu pamet 18—22 dienu vecumā. Vecāki apmēram vēl mēnesi turpina barot jaunos putnus, ģimenei kopīgi ceļojot barības meklējumos. Izšķiļoties putnēnu knābīši nav sakrustoti, bet paaugoties tie sakrustojas un ligzdu putni pamet jau ar sakrustotiem knābīšiem. Tomēr jaunajiem putniem ir jāsasniedz vismaz 45 dienu vecums, lai to knābji būtu pietiekami spēcīgi un spētu nolobīt čiekurus.
Sistemātika
Egļu krustknābim ir 19 pasugas:
Krievu Atbrīvošanas armija
Krievu Atbrīvošanas armija (krievu: Русская освободительная армия, vācu: Russische Befreiungsarmee), pazīstama arī kā ROA, bija pretpadomju militārā vienība, kas Otrā pasaules kara laikā cīnījās Trešā reiha pusē. ROA formāli bija Krievijas Tautu atbrīvošanas komitejas bruņotie spēki ģenerāļa Andreja Vlasova vadībā. To veidoja galvenokārt brīvprātīgie no padomju pārbēdzējiem, karagūstekņiem un baltās emigrācijas dalībniekiem. 1945. gada sākumā tajā bija aptuveni 200 000 karavīru. Visa perioda laikā ROA emblēmu nēsāja aptuveni 800 000 karavīru, lai gan ne visus no viņiem ROA vadība bija atzinusi.
Tā piedalījās nelielās militārās operācijās pret Sarkano armiju. 1945. gada maijā ROA 1. divīzija atbalstīja pretvācu sacelšanos Čehoslovākijā un atbrīvoja Prāgu. Lielākā daļa ROA karavīru padevās Rietumu sabiedroto spēkiem, tika internēti un lielākoties nodoti PSRS.
Thiruvananthapurama
Thiruvananthapurama (ml, Tiruvaṉantapuram, en) ir pilsēta Keralā, Indijā. Keralas štata administratīvais centrs un apdzīvotākā pilsēta. Atrodas valsts dienvidos.
Nozīmīgs informācijas tehnoloģiju centrs. Atrodas vairākas izglītības iestādes, tai skaitā Keralas universitāte, un zinātnes un tehnoloģiju institūcijas. Tiek uzskatīta par vienu no desmit zaļākajām pilsētām valstī. Times of India 2012. gada aptaujā atzīta par labāko pilsētu štatā, kur dzīvot.
Kompjeņas pamiers (1940)
Pamiera parakstītājs no Vācijas puses bija Vērmahta ģenerālfeldmaršals Vilhelms Keitels, savukārt no Francijas puses bija armijas ģenerālis Šarls Hancigers (Charles Huntziger). Pēc Vācijas izšķirošās uzvaras Francijas kaujā (1940. gada 10. maijs–21. jūnijs) Otrā pasaules kara laikā, saskaņā ar šo pamieru tika izveidota Vācijas okupācijas zona Francijas ziemeļos un rietumos, kas aptvēra apmēram trīs piektdaļas no Francijas Eiropas teritorijas, ieskaitot visas Lamanša un Atlantijas okeāna ostas. Pārējā valsts daļa bija jāatstāj neokupēta, lai gan jaunais Višī režīms, kas aizstāja Trešo Republiku, tika abpusēji atzīts par visas Francijas Eiropas daļas, izņemot Elzasu-Lotringu, likumīgo valdību. Frančiem arī tika atļauts saglabāt kontroli pār visām savām teritorijām ārpus Eiropas. Ādolfs Hitlers apzināti izvēlējās Kompjeņas mežu par pamiera parakstīšanas vietu, jo tam bija simboliskā loma kā 1918. gada pamiera vietai ar Vāciju, kur beidzās Pirmais pasaules karš līdz ar Vācijas padošanos.
Jans Kēlemanss
Jans Kēlemanss (nl, dzimis ) ir Beļģijas futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā. 2004. gadā Kēlemanss tika iekļauts FIFA 100 sarakstā.
Beļģijas futbola izlases sastāvā Kēlemanss ir spēlējis divos Eiropas čempionātos un trijos FIFA Pasaules kausos. Labākais sasniegums ir sasniegts fināls 1980. gada Eiropas čempionātā un ceturtā vieta 1986. gada FIFA Pasaules kausā.
Čuksti
Čuksti var būt:
Stankeviči (Rundēnu pagasts)
Stankeviči ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 299 km attālumā no Rīgas.
Džeza deja
Džeza deja ir performatīvas dejas tips un stils, kas attīstījās vienlaicīgi ar džeza mūzika, ap 1900. gadiem, Ņūorleānā. Stilu un kustības džeza dejai ASV ienesa afrikāņu dejotās dejas. Pirmsākumos par džeza deju uzskatīja jebkuru deju, kas tika dejota džeza pavadījumā, tai skaitā stepu un džiterbagu.
Vēsture
Jēdziens "džeza deja" sākotnēji tika lietots, lai raksturotu dejas, kas tika dejotas pie tai laikā jaunās džeza mūzikas, bet patiesās šīs dejas saknes meklējamas uz Ameriku aizvesto afrikāņu vergu dejās. Šo terminu piedēvēja arī stepam un džiterbagam. Viena no šīs dejas raksturīgām iezīmēm bija "improvizācija brīvas sarunas stilā". Sākot ar 1930. gadiem un vēlāk turpinoties 1960. gados, džeza deja no ielu dejas attīstijās par teatrālu mākslu. Šajā laika posmā citu stilu horeogrāfi sāka eksperimentēt ar šo stilu, kā dēļ laika gaitā džeza dejā iekļāva elementus no baleta un modernās dejas, kas līdz ar to arī pieprasīja augstas klases dejotājus.
Dejas elementi
Viens no pamatelementiem džeza dejā ir "izolācija", ko savā horeogrāfijā pirmā iekļāva Ketrīna Dunhama. Džeza deju raksturo arī atrašanās tuvāk zemei (ietupienā) un enerģiskums dejas laikā. Taču džeza dejā var iekļaut daudz variāciju, kā rezultātā arī džeza deja iedalās daudzos apakšžanros. Viens no piemēriem ir Boba Fossa dejošana ar līku muguru.
Ārējās saites
Apmeklējam džeza dejas
LP (dziedātāja)
Laura Pergolici (en; dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja un dziesmu autore. Uzstājas ar pseidonīmu LP. Dziesmu autore tādiem dziedātājiem kā Rianna, Kristīna Agilera, Rita Ora, Backstreet Boys, Šēra.
Dzīvesstāsts
Dzimusi 1981. gadā. Viņas vectēvi bija itāļi no Neapoles un Palermo. Viņas māte ir neapolitāniete un tēvs ir sicīlietis un īrs. 1996. gadā viņa pārvācās uz Ņujorku un pieņēma pseidonīmu "LP". 2010. gadā pārvācās uz Losandželosu. Savu pirmo dziesmu autores darbu veica, kad uzrakstīja Riannas dziesmu "Cheers", kura iznāca 2010. gada 12. novembrī Riannas piektajā albumā "Loud". Laura Pergolici ir arī Kristīnas Agileras dziesmas "Beautiful People" autore. Sadarbojās ar tādiem izpildītājiem kā grupa Backstreet Boys un Šēra.
2015. gada 20. novembrī izlaida dziesmu "Lost on You", kura ieņēma pirmo vietu vairākās Eiropas valstīs. Latvijas Top 40 ieņēma 3. vietu.
2017. gada 7. decembrī uzstājās Latvijā, Arēnā Rīga.
Hanss Lammerss
Hanss Heindrihs Lammerss (de, dzimis, miris ) bija vācu jurists un ietekmīgs Trešā reiha valsts darbinieks.
No 1933. līdz 1945. gadam bija Hitlera reihskancelejas vadītājs. No 1937. gada līdz 1945. gada 25. aprīlim — valdības ministrs bez portfeļa. No 1943. gada — reiha valdības prezidents, vadīja valdības darbu Hitlera prombūtnē. No 1943. gada — SS obergrupenfīrers. Pēc kara 1949. gadā tiesāts vienā no Nirnbergas procesa prāvām un notiesāts uz 20 gadiem ieslodzījumā, kas vēlāk samazināts līdz 10 gadiem. Atbrīvots 1951. gadā.
Dobenieki
Dobenieki var būt:
Andrejs Dripe
Andrejs Dripe (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu pedagogs, rakstnieks un publicists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gadā Rīgā ceļu inženiera ģimenē. Vācu okupācijas laikā dzīvoja Valmierā, mācījās Valmieras 2. tautskolā. Pēc atgriešanās Rīgā līdz 1949. gadam mācījās Rīgas 1. vidusskolā, agri apprecējās un ģimenes uzturēšanai nolēma kļūt par skolotāju. 1950. gadā absolvēja Rīgas 4. vidusskolas pedagoģijas klasi un kopā ar sievu strādāja par skolotājiem Atašienes septiņgadīgajā skolā, Palsmanes vidusskolā un Spaliņu pamatskolā, tad Ķempu septiņgadīgajā skolā. 1956. gadā žurnāls "Bērnība" nopublicēja viņa stāstu "Lielās zivis".
No 1960. līdz 1969. gadā strādāja Cēsu darba kolonijā nepilngadīgajiem un līdztekus neklātienē studēja Latvijas Valsts Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē un pēc studiju absolvēšanas līdztekus strādāja par Cēsu Vēstures un mākslas muzeja zinātnisko līdzstrādnieku (1965–1969). 1964. gadā viņš kļuva par Latvijas Rakstnieku savienības biedru.
Pēc stāsta "Pēdējā barjera" (1971) publicēšanas Dailes teātra režisors Arnolds Liniņš kopā ar kustību režisoru Modri Tenisonu 1974. gadā pēc šī stāsta motīviem izveidoja lugu, kas kļuva ļoti populāra. bija savienības valdes sekretārs 1979. gadā, pēc tam savienības prozas konsultants (1981—1985).
Miris 2013. gadā Rīgā. Dēls arhitekts, politiķis un diplomāts Jānis Dripe.
Bibliogrāfija
Dripe rakstīja grāmatas bērniem, romānus u.c. darbus. Bija vairāku filmu scenāriju autors.
Salora
Salora var būt:
Egļusala
Egļusala var būt:
Dzilnupe
Dzilnupe var būt:
Jaša (dabas liegums)
Jaša ir dabas liegums Preiļu novada Aizkalnes un Pelēču pagastos. Liegums izveidots ap Jašas upi augšpus Pelēčiem. Tā teritorijā atrodas divi mazie HES.
Teritorija izveidota, lai saglabātu vienu no izcilām nogāžu un gravu mežu teritorijām Austrumlatvijā. Ir konstatēti vismaz 8 Eiropas un Latvijas nozīmes aizsargājamie biotopi, to starpā avoksnāji, avotu purvi, upju straujteces, akmeņu sakopojumi upē. Sastopamas vairākas aizsargājamās augu sugas – villainā gundega, spožais suņburkšķis, laksis u.c. Specifiskais mikroklimats Jašas kanjonveidīgajā gravā (paaugstināts gaisa mitrums) nodrošina lielu epifītisko sūnu un gliemju daudzveidību.
Cēre
Cēre ir ciems, Cēres pagasta centrs Tukuma novadā. Izvietojies pagasta vidusdaļā autoceļu V1393, V1432 un V1435 krustojumā 27 km no novada centra Tukuma un 94 km no Rīgas. Cērē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bibliotēka, veikals. Cēres muižas pils (celta 1860. gadā) un vējdzirnavas (1884) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Cēres muižas (Zehren) centru. Kā lēņu zeme Cēre minēta jau 1352. gadā. Pēc Otrā pasaules kara bija ciema padomes un kolhoza ciemats.
Čauna
Čauna (ru), arī Čāna (ckt) ir upe Krievijas Federācijas ziemeļaustrumos, plūst pa Čukotkas autonomā apvidus teritoriju. Nosaukums cēlies no evenu valodas чаан — ‘tālā’. Līdz 18. gadsimta vidum saukta kazaku dotajā vārdā par Koviču (Ковыча).
Ivbuļi
Ivbuļi var būt:
Čauna
Sākas Akadēmiķa Obručeva kalnos Anadiras plakankalnē kā Mazā Čauna, plūst ziemeļu virzienā pa Anadiras un Čaunas rajonu teritoriju. Augštecē tipiska kalnu upe ar izteiktu ieleju. Noplūstot Čaunas zemienē kļūst par tipisku līdzenumu upi ar meandrām un nepastāvīgām attekām. Kopējais garums 205 km. Ietek Austrumsibīrijas jūrā pa vairākām attekām. Lielākās pietekas ir Paļavāma (labā, 416 km gara, divreiz garāka par pašu Čaunu) un Ugatkina (kreisā, 184 km gara). Pārsvarā sniega barošanas režīms. Upes lejtecē Čaunas līča ornitoloģiskais liegums.
Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta ir Ritkuču ciems upes grīvā, tam līdzās kopš 1944. gada darbojas Ustjčaunas meteostacija. Upes grīvā esošajā Ajopečanas salā no 1970. līdz 1995. gadam darbojās Čaunas helmintoloģiskais stacionārs, kopš 2011. gada — ornitoloģiskā pētniecības stacija.
Tartuosteus maximus
Tartuosteus maximus ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Elga Mark-Kurika 1965. gadā. T. maximus holotips ir kreisā branhiālā plātne, kas tika atrasta atsegumā Hallistes upes krastā pie Karksi-Nuijas pilsētas, vidusdevona burtnieku svītas nogulumos. Nosaukums Tartuosteus maximus nozīmē vislielākais (maximus) tartuostejs. Suga bija izplatīta Igaunijas dienvidos, arukilas un burtnieku svītās.
Apraksts
Ļoti lielu īpatņu suga. Branhiālās plātnes platums (57 cm) pārsniedz garumu gandrīz 1,5 reizes. Laterālā un aizmugurējā mala ir gandrīz taisna. Laterālais stūris ir diezgan ass. Muguras plātne ir gandrīz apaļa (l:w = 0,8) un bez tesērām. Vēdera plātnes sāni veido ar plakanu, ļoti noberztu apakšu 32-52° lielu leņķi. Aizmugurējais izgriezums, kas stiepjas gandrīz līdz centram, vecākiem īpatņiem pilnībā aizaug. Ādas zobi ir mazi vai vidēji lieli (0,3-0,5 mm), četr- līdz sešstūraini, rombiski, vēdekļveidīgi, izstiepti, asimetriski, ar salīdzinoši īsiem, biežiem zobiņiem.
Salīdzinājums
Pēc izmēriem T. maximus ir līdzīgs T. giganteus, taču visdrīzāk daži īpatņi bija lielāki, nekā pēdējie. Branhialā plātne ir platāka. No T. luhai branhiālās plātnes atšķiras ar taisnākām ārējām malām un apakšpusē ar šaurāku joslu bez ādas zobiem. Vēdera plātnei ir vienmērīgāks platums, nekā T. giganteus. Muguras plātne visvairāk atgādina Pycnosteus tuberculatus un Schizosteus splendens apaļās plātnes. Augšanas centrs, domājams, arī atrodas ģeometriskā centra rajonā, kā arī plātne visdrīzāk bija bez tesērām. Kornualā plātne pēc formas ir nedaudz tuvāka Ganosteus stellatus plātnēm, nekā Psammolepis proia plātnēm. Ādas zobi ir lielāki, nekā T. giganteus un T. luhai. To forma ir variablāka, bet zobiņi īsāki un biežāki. Ornamentējums ļoti līdzīgs Psammolepis abavica ornamentējumam.
Stankeviči (Andrupenes pagasts)
Stankeviči ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 258 km attālumā no Rīgas.
Kotāni
Kotāni var būt:
Triju aizu aizsprosts
Triju aizu aizsprosts ir hidroelektrostacija, kas uzbūvēta uz Jandzi upes netālu no Saņdoupinas pilsētas, Hubei provinces rietumos, Ķīnā. Triju aizu aizsprosts ir pasaulē lielākā elektrostacija pēc tās uzstādītās jaudas (22,5 GW) un otra lielākā aiz Itaipu aizsprosta pēc saražotā elektroenerģijas daudzuma gadā.
Triju aizu aizsprostu sāka būvēt 1994. gadā. Izņemot kuģu slūžas, aizsprosts tika pabeigts un nodots ekspluatācijā. Savukārt pats aizsprosts tika uzbūvēts jau 2006. gadā. Celtniecības izmaksas tiek lēstas 180 miljardu juaņu (39 miljardu ASV dolāru) apmērā. Aizsprosts tika uzcelts ne tikai elektroenerģijas ražošanai, bet arī plūdu ierobežošanai un apūdeņošanai.
Triju aizu aizsprosts ir 2335 m garš un 101 m augsts. Aizsprosta dēļ izveidojusies ūdenskrātuve ir vairāk nekā 600 km gara, dziļākajā vietā — 185 m dziļa.
Bioloģiskā membrāna
Bioloģiskā membrāna jeb biomembrāna ir noslēdzoša vai atdaloša membrāna, kas kalpo kā selektīvi caurlaidīga barjera dzīvos organismos. Eikariotu šūnu bioloģiskās membrānas sastāv no fosfolipīdu dubultslāņa ar iestrādātiem integrālajiem proteīniem (permanenti iestrādāti vai savienoti ar biomembrānu, kuri parasti pilda receptorās vai transporta funkcijas, kā arī tie var būt dažādi enzīmi) vai perifērajiem proteīniem, kas īslaicīgi pievienojas biomembrānai funkciju pildīšanai. Lipīdi šūnu membrānā nodrošina plūstenu matricu, kur proteīniem rotēt un difundēt dažādu fizioloģisku funkciju veikšanai. Proteīni ir pielāgoti augstajai membrānas plūstamībai (lipīdu dubultslāņa viskozitāte, ko ietekmē tās pakojums un apkārtējā vide) lipīdu dubultslānī dažādu anulāro lipīdu klātbūtnē. Šūnu membrānas ir atšķirīgas no izolējošiem audiem, ko veido šūnu slāņi kā piemēram gļotāda vai bazālā membrāna.
Krejāni
Krejāni var būt:
Bioloģiskā membrāna
Dubultslāņa veidošanās
Fosfolipīdu dubultslānis veidojas membrānu veidojošo lipīdu agregācijas ceļā ūdens šķīdumos hidrofobiskā efekta rezultātā. Kad lipīdu hidrofobās astes nonāk kontaktā, tās veido izkārtojumu, kurā hidrofilās galvas tiecas izveidot pēc iespējas vairāk ūdeņraža saites, vienlaikus minimizējot nevēlamo kontakta laukumu starp hidrofobajām astēm un ūdeni. Brīvo ūdeņraža saišu pieagumu pavada entropijas pieaugums, radot spontānu šo procesu.
Libušīna
Libušīna ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Kladno apriņķī uz ziemeļrietumiem no Kladno.
Bioloģiskā membrāna
Dubultslāņa veidošanās
Kad noteikti lipīdu veidi un proteīni agregējas, tie veido domēnus membrānā. Bioloģiskā kontekstā tie palīdz organizēt membrānu sastāvdaļas lokalizētās vietās, kas piedalās specifiskos procesos kā piemēram signālu pārnešanai.
Libušīna
Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1050. gadā, kaut arī leģendas saista Libušīnas pilsētu ar teiksmaino čehu tautas ciltsmāti Libuši. Ilgu laiku tā atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Tajā pašā gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības, kas 1961. gadā tika atņemtas. Kopš 1993. gada — Čehijā. 2006. gadā pilsētas tiesības Libušīnai tika atjaunotas.
Bioloģiskā membrāna
Asimetrija
Lipīdu dubultslāņa veidojošās daļas ir nevienādi izkārtotas starp abām virsmām, radot asimetriju. Tieši šāda asimetriska uzbūve ir svarīga tādām šūnas funkcijām kā signalizēšana. Asimetrija atspoguļo atšķirīgās funkcijas dubultslāņa ārpusē un iekšpusē. Piemēram, noteikti proteīni un lipīdi var atrasties tikai vienā slāņa pusē, bet ne otrā.
Selektīvā caurlaidība
Iespējams, ka viena no svarīgākajām īpašībām biomembrānām ir to selektīvi caurlaidīgā struktūra. Tas nozīmē, ka procesa iznākumu, molekulai mēģinot pārvarēt barjeru, nosaka viņas pašas izmēri, lādiņš un citas ķīmiskās īpašības. Selektīvā caurlaidība ļauj efektīvi atdalīt un pasargāt šūnas organoīdus no apkārtējās vides. Tāpat biomembrānas elastiskās īpašības ļauj šūnām mainīt formu un ļaut kustēties. Paša dubultslāņa caurlaidība ir atkarīga no temperatūras un vides, kurā membrānas atrodas. Parasti maza izmēra hidrofobas molekulas var šķērsot fosfolipīdu slāni tikai difūzijas ceļā. Savukārt, daļiņas, kuras ir nepieciešamas šūnu funkcijām, bet nespēj šķērsot dubultslāni difūzijas ceļā, parasti šūnā nonāk caur membrānu transporta proteīniem vai arī endocitozes rezultātā. Kā piemēru membrānu transporta proteīniem var minēt Na+ sūkni (nātrija-kālija adenozīna trifosfāts). Daudzi specializētu plazmas membrānu veidi var atdalīt šūnu no apkārtējās vides, piemēram, apikālās, bazolaterālās, presinaptiskās un postsinaptiskās membrānas. No funkcionālā viedokļa, membrānas ļauj atdalīt un uzturēt bioķīmisko vidi šūnā. Piemēram, peroksisomas membrānas pasargā pārējo šūnu no peroksīdiem vai citiem ķīmiskiem savienojumiem, kas ir toksiski citiem šūnas organoīdiem. Peroksisomas ir viena no vakuolas formām, kas atrodama šūnās, kas satur ķīmisko reakciju blakusproduktus.
Membrānas plūstamība
Hidrofobais fosfolipīdu dubultslāņa kodols (hidrofobo fosfolipīdu astu veidotā dubultslāņa iekšpuse) atrodas nepārtrauktā kustībā, hidrofobajām astēm rotējot ap savām saitēm. Šīs dubultslāņa astes var saliekties vai saķerties kopā viena ar otru. Savukārt, hidrofīlo lipīdu galvas veido ūdeņraža saites ar ūdens molekulām, apgrūtinot to rotāciju vai mobilitāti. Tas noved pie paaugstinātas lipīdu dubultslāņa viskozitātes, tuvāk hidrofīlajām galvām. Zem pārejas temperatūras, lipīdu dubultslānis zaudē savu plūstamību, kļūstot par sacietējušu gēlveida vielu. No temperatūras atkarīgā plūstamība sastāda svarīgu fizioloģisku lomu baktērijām un aukstasiņu organismiem. Šie organismi saglabā nemainīgu membrānu plūstamību, mainot dubultslāni veidojošo lipīdu taukskābju sastāvu atkarībā no temperatūras. Dzīvnieku šūnās membrānu plūstamība tiek mainīta, iekļaujot holesterīnu. Šī molekula ir īpaši bieži sastopama plazmas membrānā, kur tā sastāda aptuveni 20% no visiem lipīdiem membrānā pēc svara. Tā kā holesterīna molekulas ir īsas un nelokāmas, tās aizņem brīvo tilpumu starp kaimiņu fosfolipīdu molekulām, ko rada nepiesātināto ogļūdeņražu molekulu izciļņi astēs. Šādi izvietojies holesterīns padara dubultslāni cietāku, stingrāku un mazāk caurlaidīgu. Membrānas plūstamība ir svarīgs faktors visās šūnās dažādu iemeslu dēļ. Tas ļauj membrānu proteīniem straujāk difundēt dubultslāņa plaknē un mijiedarboties tiem savā starpā, kas ir svarīgi šūnu signalizēšanā. Tāpat plūstamība ļauj membrānām saplūst kopā un apmainīt molekulas, kas nodrošina, ka membrānas molekulas ir vienlīdzīgi sadalītas, šūnu dalīšanās procesā. Būtu grūti iedomāties kā šūnas varētu dzīvot, augt un reproducēties, ja to membrānas nebūtu plūstenas.
Indijas okeāna pudeļdeguna delfīns
Indijas okeāna pudeļdeguna delfīns (Tursiops aduncus) ir delfīnu dzimtas (Delphinidae) jūras zīdītājs, kas mājo siltajos mērenās joslas un tropiskajos ūdeņos Indijas un Klusajā okeānā, izvairoties no aukstajiem polārajiem ūdeņiem.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē (līdz 1998. gadam) pudeļdeguna delfīnu ģintī (Tursiops) bija tikai viena suga — pudeļdeguna delfīns (Tursiops truncatus), bet mūsdienās saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem divas kādreizējās pudeļdeguna delfīna pasugas tiek sistematizētas kā atsevišķas sugas. Tās ir Austrālijas pudeļdeguna delfīns (Tursiops australis) un Indijas okeāna pudeļdeguna delfīns.
Izplatība
Indijas okeāna pudeļdeguna delfīns uzturas krasta tuvumā. Tas sastopams Indijas un Klusajā okeānā, gar Indijas, Āfrikas austrumu un Austrālijas ziemeļu un austrumu krastiem, gar Ķīnas dienvidu un austrumu krastiem, ziemeļos sasniedzot Japānas dienvidus, un ap Malajas arhipelāga salām, sasniedzot Zālamana salas, kā arī Sarkanajā jūrā un Persijas līcī.
Izskats un īpašības
Indijas okeāna pudeļdeguna delfīns ir ļoti līdzīgs pudeļdeguna delfīnam. Tas ir tumši pelēkā vai brūnpelēkā krāsā ar gaiši pelēku vai baltu vēderu, uz kura parasti ir tumši pelēki vai melni raibumi. Jaunāki īpatņi ir tumšāki un to plankumi uz vēdera mazāk izteikti. Salīdzinot ar pudeļdeguna delfīnu, Indijas okeāna populācijas īpatņi ir nedaudz gaišāki, mazāki un slaidāki, arī to purns ir slaidāks un garāks. Eholokācijas orgāns — melone — Indijas okeāna pudeļdeguna delfīnam ir mazāks, līdz ar to tā piere izskatās zemāka un galva mazāka. Tam ir arī vairāk zobu nekā parastajam pudeļdeguna delfīnam. Indijas okeāna pudeļdeguna delfīnam ir 23—29 zobi katrā žokļa pusē, gan augšā, gan apakšā, bet parastajam pudeļdeguna delfīnam 18—26 zobi.
Gumineicas upīte
Sākas Ludzas novada Rundānu pagastā, netālu no robežas ar Zilupes novada Lauderu pagastu. Plūst austrumu virzienā pie Koņovas šķērsojot autoceļu V517 (Pakalni—Lauderi—Ploski). Ietek Istras upē netālu no Pīteriem.
Apdzīvotās vietas upes krastos: Vacumnīki, Koņova, Gumineica, Pīteri.
Indijas okeāna pudeļdeguna delfīns
Izskats un īpašības
Ķermeņa garums ir apmēram 2,25—2,7 m, svars 230 kg, Salīdzinot abus dzimumus, tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Līdzīgi kā visiem vaļiem un delfīniem, purna daļa nav deguns, bet elpošanas atvere atrodas galvas virspusē. Pudeļdeguna delfīna kakls ir kustīgāks nekā citiem delfīniem, jo pieci skriemeļi no septiņiem kakla skriemeļiem nav nekustīgi savienoti kopā, kā tas ir citām sugām. Uz muguras ir liela, pie pamatnes plata, sirpjveida spura, kas atrodas apmēram muguras vidusdaļā. Vislabāk pudeļdeguna delfīns jūtas ūdenī, kas ir 13—28 °C. Ja ūdens temperatūra ir vēsāka par 13 °C vai siltāka par 28 °C, tad delfīna vielmaiņa kļūst aktīvāka.
Uzvedība
Indijas okeāna pudeļdeguna delfīni ir ļoti sabiedriski un draudzīgi dzīvnieki, un savā uzvedībā ļoti līdzīgi parastajiem pudeļdeguna delfīniem. Tie veido grupas, kurās tipiski ir apmēram 5—15 īpatņi, bet grupā var būt gan tikai viens pāris, gan vairāk kā 100 delfīni. Grupas var būt dažādas: mātītes ar mazuļiem, abu dzimumu jaunie delfīni un pieaugušie tēviņi (šie ļoti bieži ceļo pa vienam vai noturīgos pāros). Reizēm Indijas okeāna pudeļdeguna delfīni veido kopīgus barus ar parastajiem pudeļdeguna delfīniem vai Ķīnas baltajiem delfīniem.