cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ūdensaugi
Makrofītu iedalījums
Brīvi peldošie ūdensaugi atrodas uz ūdens virsmas, to saknes nav piesaistītas substrātam. Piemēram, mazie ūdensziedi (Lemna minor) vai parastās spirodelas (Spirodela polyrhiza) no vēja aizsargātās ūdenstilpēs spēj savairoties lielā daudzumā, tādējādi nosedzot visu ūdens virsmu un radot noēnojumu, kas kavē iegremdēto ūdensaugu attīstību. Tropos un subtropos augošās ūdenshiacintes (Eichhornia) spēj dubultot savu populāciju divu nedēļu laikā. Daudzos pasaules reģionos tās uzskata par bīstamiem invazīviem augiem, jo īsā laikā aizsprosto ūdens ņemšanas iekārtas un traucē ūdensceļu izmantošanu.
Oskars Kamencinds
1997. gadā viņš uzvarēja Šveices čempionātā grupas braucienā. 1998. gadā viņš kļuva par Pasaules čempionu grupas braucienā, kā arī uzvarēja Giro di Lombardia sacensībās. 2000. gadā viņš uzvarēja Tour de Suisse kopvērtējumā, bet 2001. gadā sacensībās Ljēža—Bastoņa—Ljēža.
Ūdensaugi
Mikrofīti
Mikrofīti jeb aļģes var būt gan augiem līdzīgi lieli daudzšūnu organismi ar laponi, gan vienšūnas organismi vai nelieli daudzšūņi, kuri pamanāmi to masveida savairošanās jeb "ūdens ziedēšanas" laikā.
Oskars Kamencinds
Karjeras laikā startējis visās lielajās tūrēs, augstākais rezultāts sacensību kopvērtējumā ir iegūtā 12. vieta 1997. gada Tour de France.
Ūdensaugi
Mikrofīti
Vienā ūdenstilpē sastopamas daudzas aļģu sugas, taču to savairošanos ietekmē sezonālas izmaiņas (apgaismojums, temperatūra, skābekļa pieplūde), kā arī vides piesārņojums. Ir daudz pētīta dažādu aļģu sugu izplatība atkarībā no ūdens kvalitātes. Pēc sugu sastāva var spriest par vides piesārņojumu un antropogēno ietekmi.
Oskars Kamencinds
2004. gada jūlijā īsi pirms Atēnu Olimpiskajām spēlēm tika paziņots, ka viņa dopinga tests uzrādījis pozitīvas EPO analīzes un viņš paziņoja par karjeras beigšanu. Pēc atzīšanās EPO lietošanā 2005. gadā viņš tika iesūdzēts Šveices tiesā, lai piespiestu nosaukt savu dopinga piegādātāju, bet viņš to atteicās darīt, baidoties no atriebības.
Ūdensaugi
Makrofītu funkcijas ūdens ekosistēmā
Makrofīti veic daudzas funkcijas ūdens ekosistēmās. Viena no svarīgajām funkcijām ir izšķīdušo barības vielu, t. sk. slāpekļa un fosfora, uzņemšana no ūdens. Makrofīti tiek plaši izmantoti mitrāju ekoloģiskā atjaunošanā, lai no piesārņotā ūdens izņemtu lieko slāpekli un fosforu. Līdztekus tiešai barības vielu uzņemšanai makrofīti netieši ietekmē šo vielu aprites ciklus, īpaši slāpekļa ciklu, jo viņu saknes un dzinumus apdzīvo slāpekli saistošās denitrificējošās baktērijas. Tie veicina suspendēto cietvielu daļiņu nogulsnēšanos, samazinot straumes ātrumu, un kavē eroziju, stabilizējot augsnes virsmu. Makrofīti nodrošina arī telpisko neviendabīgumu citādi nestrukturētā ūdens slānī. To sniegtā dzīvotņu sarežģītība palielina zivju un bezmugurkaulnieku sugu daudzveidību un blīvumu, ja ir pārstāvētas visas ūdensaugu joslas, kur dominē iegremdētie ūdensaugi un augi ar peldošām lapām. Turpretī virsūdens augiem, galvenokārt niedrēm, aizņemot labāk sasilstošo piekrastes daļu, samazinās ūdens tilpums zooplanktona un zivju kāpuru attīstībai. Atmirušo augu daļas veido biezu slāni, kur mīt tikai dažas bezmugurkaulnieku sugas, notiek pakāpeniska piekrastes pārpurvošanās.
Ūdensaugu sugu sastāvs ietekmē ūdensputnu grupu (pīles, bridējputni, kaijveidīgie) sastopamību un ligzdošanas iespējas. Lai sausākās virsūdens augāja vietas būtu piemērotas putnu ligzdošanai un pasargātas no plēsējiem, nepieciešama atklāta ūdens josla pie krasta. Piekrastes seklūdens daļa ir zivju mazuļu uzturēšanās vieta, kā arī pīļu barošanās vieta. Tai aizaugot, samazinās iepriekš raksturīgā bezmugurkaulnieku sugu daudzveidība, putniem, zivīm un to mazuļiem piemērotu dzīvotņu platība.
Pārtika
Dažus ūdensaugus cilvēki izmanto kā pārtikas avotu. Kā piemērus var minēt savvaļas rīsus (Zizania), riekstu lotosu (Nelumbo nucifera), ūdens spinātus (Ipomoea aquatica).
Bionovērtējums
Makrofītu kopējā vai sugu daudzuma samazināšanās var norādīt uz ūdens kvalitātes problēmām un ekoloģiskā stāvokļa izmaiņām. Šādas problēmas var izraisīt pārmērīga duļķainība, herbicīdi vai sāļums. Turpretī pārāk augsts barības vielu līmenis veicina makrofītu vairošanos, kas, savukārt, noved pie ezeru aizaugšanas. Makrofītu līmeni ir viegli pārbaudīt, bieži pat nav nepieciešama laboratoriskā analīze.
Potenciālie terapeitisko līdzekļu avoti
Fitoķīmiskie un farmakoloģiskie pētījumi Ķīnā liecina, ka saldūdens makrofīti, piemēram, Centella asiatica, Nelumbo nucifera, Nasturtium officinale, Ipomoea aquatica un Ludwigia adscendens, ir daudzsološi pretvēža un antioksidatīvo dabisko produktu avoti.
Daugava (Kalkūnes pagasts)
Daugava ir ciems Kalkūnes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 239 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Mičurinieša ezers.
Serbijas karaliste
Serbijas karaliste (serbu: Краљевина Србија, Kraljevina Srbija) bija valsts tagadējās Serbijas un Kosovas teritorijā, kas pastāvēja no 1882. līdz 1918. gadam. Karaliste izveidojās pēc tam, kad Serbijas kņazistes valdnieks Milans IV Obrenovičs kronējās par karali Milanu I. Valsts pastāvēja līdz 1918. gada 1. decembrim, kad, sabrūkot Austroungārijas impērijai, izveidojās jauna Serbu, Horvātu un Slovēņu karaliste, kas no 1929. gada zināma kā Dienvidslāvijas karaliste.
Atšķirībā no citām 19. gadsimtā jaunizveidotajām Balkānu monarhijām — Grieķijas, Rumānijas un Bulgārijas karalistēm, kur tronī iecēla vācu dinastiju pārstāvjus, Serbijā valdīja vietējās dinastijas. Līdz 1903. gadam karalistē valdīja Obrenoviču dinastija, ko pēc asiņaina valsts apvērsuma nomainīja Karadžordževiču dinastija.
Izveidošanās
Serbijas kņaziste iesaistījās 1877-78. gada krievu-turku karā ar cerību kļūt par galveno spēku Osmaņu impērijas pakļauto slāvu apvienošanā, taču par Krievijas favorīti kļuva Bulgārijas kņaziste, kamēr Austroungārija pārņēma kontroli pār Bosniju-Hercegovinu un kļuva par Serbijas aizbildni un lielāko tirdzniecības partneri.
1880. gada vēlēšanās iepriekš valdošo Liberālo partiju nomaina divas jaunas partijas. Progresīvā partija sākotnēji, kas veidoja valdību līdz 1883. gadam atbalstīja liberālas monarhija modeli. Progresīvās partijas valdība ieviesa reformas, kas nodrošināja preses brīvību, tiesu neatkarību. Tika īstenota nodokļu un izglītības sistēmu reforma. Izveidota moderna armija un Nacionālā banka. Sākās dzelzceļa būve. Taču popularitātē to ātri pārspēja Tautas radikālā partija, kas vēlējās ierobežot valdnieka varu un ieviest vispārējās balsstiesības vīriešiem. Tā arī pretojās ātram modernizācijas kursam, aizstāvot serbu zemnieku stāvokli. Pēc tirdzniecības līguma noslēgšanas 1881. gadā ar Austroungāriju, Serbija arī noslēdza slepenu vienošanos, ar kuru apņēmās nenoslēgt starptautiskus līgumus bez Austroungārijas piekrišanas. Apmaiņā, Austroungārija piekrita Serbijas pasludināšanai par karalisti.
Obrenoviči
1882. gada 6. martā Serbijas kņazisti pasludināja par karalisti un kņazu Milanu IV par karali Milanu I.
1883. gadā notiek jaunas vēlēšanas, kurās vairākumu gūst Tautas radikālā partija. Milans I atsakās uzticēt tai valdības veidošanu, un ieceļ konservatīvu valdību, kas pasludina jauno parlamentu par atlaistu un uzsāk ieroču konfiscēšanu iedzīvotājiem. Serbijā sākas neveiksmīga zemnieku sacelšanās, ko atbalsta Tautas radikālās partijas politiķi, daudzus no kuriem soda, vai arī tie bēg uz Bulgāriju. Pēc sacelšanās apspiešanas Milans I uztic valdību veidot Progresīvajai partijai.
Milana I ieviestie nodokļi, pieaugošā kara dienesta nasta un valdnieka lielie tēriņi padarīja viņu par aizvien nepopulārāku valdnieku. Viņa prestižu vēl vairāk satricināja neveiksme nepopulārajā karā pret radniecīgo slāvu Bulgārijas kņazisti.
Daudzi no 1883. gada sacelšanās aktīvistiem bija radījuši patvērumu Bulgārijā, no kurienes turpināja cīnīties pret Milanu I. 1885. gadā Bulgārijas kņazistes veikto Austrumrumēlijas aneksiju, Serbija uzskatīja par Berlīnes kongresa lēmumu pārkāpumu. Baidoties, ka Bulgārija varētu mēģināt okupēt Maķedoniju, 1885. gada 14. novembrī ar Austroungārijas atbalstu Serbija uzbrūk Bulgārijai, taču karš beidzās jau 28. novembrī, bulgāriem ātri gūstot panākumus pret serbiem. Austroungārija draudēja iestāties karā Serbijas pusē un sekojošais miera līgums abu valstu robežu atstāj nemainītu. Kara rezultātā bulgāri sasniedza savus politiskos mērķus un izveidoja Bulgārijas karalisti.
Zaudētais karš iedragā karaļa Milana I varu, ko novājina arī ģimenes nesaskaņas. 1886. gadā viņš šķiras no karalienes Natālijas. 1888. gada vēlēšanās uzvaru gūst Nikolas Pašiča vadītā Tautas radikālā partija, kas panāk 1888. gada liberālās konstitūcijas pieņemšanu, kuru 1889. gada 3. janvārī karalis apstiprina. 6. martā 34 gadus vecais karalis pēkšņi atsakās no troņa par labu savam 12 gadus vecajam dēlam Aleksandram I un pārceļas dzīvot uz Parīzi ar mīļāko. Turpmāk valsts politikā dominē Obrenoviču ģimenes nesaskaņas.
Serbija pakāpeniski attīstās. 1884. gadā valstī ir 400 kilometri sliktu ceļu, taču transportu uzlabo šajā gadā pabeigtā Belgradas-Nišas dzelzceļa līnija. Valsts budžets pieauga no 27 miljoniem dināru 1879. gadā līdz 44,7 miljoniem dināru 1887. gadā, kad 34% budžeta līdzekļu aiziet ārējā parāda apmaksai, 31% militārajām vajadzībām un 34% pārējām valdības programmām.
Pēc tēva ieteikuma, nesagaidot savu pilngadību (18 gadus) 1893. gada 14. aprīlī 16 gadus vecais Aleksandrs arestē reģentus un valdību, pārņemot visu varu savās rokās un ieceļot jaunu valdību. 1894. gada janvārī Serbijā atkal atgriežas Milans, kas faktiski valda Aleksandra vietā. Aprīlī viņam un karalienei Natālijai atjauno visas karaliskās ģimenes privilēģijas. Kad karaliene Natālija 1895. gada maijā atgriežas Serbijā no Francijas, Milans atkal pamet valsti.
1894. gada 21. maijā Aleksandrs I atceļ 1888. gada apstiprināto liberālo konstitūciju, un atjauno 1869. gada konstitūcijas darbību. 1897. gadā Milans atkal atgriežas valstī un tiek iecelts par armijas virspavēlnieku, bet Natālija pamet valsti. 1900. gadā tēva un dēla attiecības atkal iestājas krīze. Milans nepiekrīt Aleksandra precībām ar karalienes Natālijas galma dāmu, atraitni Dragu Mašinu, kas ir 12 gadus vecāka par Aleksandru. Tā kā Dragai bija 36 gadi un Aleksandrs bija vienīgais Obrenoviču vīriešu kārtas pārstāvis, pastāvēja šaubas par dinastijas turpināšanos. Milans atkal tiek izraidīts trimdā, kur mirst 1901. gada 11. februārī. Arī Natālija pretojas laulībām un tiek izraidīta no valsts. Laulību krīze nedaudz pierimst, kad Krievijas cars Nikolajs II nosūta karalim apsveikumu par saderināšanos, un piekrīt piedalīties kāzu ceremonijā.
1901. gadā Aleksandrs I ieviesa jaunu konstitūciju, kas izveidoja divpalātu parlamentu ar apakšpalātu (skupčinu) un augšpalātu (senātu). 1903. gada maijā viņš uz neilgu brīdi apturēja konstitūcijas darbību, lai no amatiem atbrīvotu sev netīkamos senatorus. Politisko nestabilitāti veicināja arī dinastijas neskaidrā nākotne. Laulībā ar karalieni Dragu bērni nedzima, un lielu neapmierinātību radīja baumas, ka valdību un parlamentu kontrolējošais karalis varētu panākt, ka par troņmantinieku ieceltu vienu no Dragas brāļiem. Oficiāli gan Serbijas valdība bija vienojusies ar Melnkalnes valdību, ka Aleksandra I mantinieks varētu būt viens no viņam radniecīgās Melnkalnes karaliskās dinastijas pārstāvjiem, princis Mirko.
Šajos apstākļos, vairāki armijas pārstāvji un politiķi apvienojušies "Melnās rokas" organizācijā, vienojās par konspirāciju ar mērķi nogalināt karali un nodot varu Karadžordževičiem. Naktī no 1903. gada 28. maija uz 29. maiju (10.-11. jūnijs jaunajā stilā) armijas virsnieki iebrūk karaļa guļamistabā, nošauj karalisko pāri, kā arī premjerministru un karalienes Dragas brāļus. Karaļpāra līķus sakropļo ar zobeniem un puskailus izmet pa pils logu. Obrenoviču dinastija beidz pastāvēt.
Karadžordževiči
Trimdā dzīvojošo Karadžordževiču troņamtinieks bija 1844. gadā dzimušais Petars Karadžordževičs, kurš Franču Ārzemnieku leģiona rindās bija karojis franču-prūšu karā, un kā brīvprātīgais karojis Hercegovinas serbu sacelšanās laikā pret turkiem (1875-77). 1883. gadā precējies ar Melnkalnes karaļa meitu Zorku, dzīvoja Melnkalnē un saņēma finansiālu atbalstu no Krievijas. 1894. gadā atraitņos palikušais Petars ar bērniem pārcēlās uz Ženēvu. Petars jau kopš 1901. gada zināja par plāniem gāzt karali Aleksandru.
1903. gada 2. jūnijā parlaments uzaicināja Karadžordževiču dinastiju pārņemt troni un 13. jūnijā Petars ieradās Belgradā, kur tiek kronēts 1904. gada 8. septembrī. Oficiālā kronēšana tiek novilcināta, lai Eiropā pārietu šoks par Obrenoviču brutālo nogalināšanu, kā arī sakristu ar 1804. gada serbu pirmās sacelšanās simtgadi. Tomēr ceremonijā piedalījās vienīgi Bulgārijas un Melnkalnes pārstāvji. Līdz 1918. gada 1. decembrim viņš valda Serbijā kā karalis Petars I Karadžordževičs. Petars I ir demokrāts, un ar nelieliem labojumiem 1903 gadā atjauno liberālo 1888. gada konstitūciju. Valdības parasti veido Tautas radikālā partija un Neatkarīgā radikālā partija. Serbijā valda politiskā un preses brīvība. Serbija kļūst par Austroungārijas un Osmaņu impērijās dzīvojošo dienvidu slāvu kultūras centru. Taču šīs labklājības fonā "Melnā roka" kontrolē lielu daļu varas, ietekmē valdību un karali, un tās atbalsts serbu nacionālistiem beigās noved pie Pirmā pasaules kara izcelšanās.
Šajā laikā beidzas Serbijas tradicionāli labās attiecības ar Austroungāriju. Par jauno valsts sabiedroto kļūst Krievijas Impērija, Francijas Trešā republika un Serbija uzlabo attiecības ar Bulgāriju.
1904. gadā Serbija un Bulgārija paraksta Draudzības līgumu, bet 1905. gadā muitas savienību. Reaģējot uz to, no 1906. līdz 1909. Austroungārija ievieš muitas blokādi pret serbu produktiem, galvenokārt cūkām, tāpēc blokāde iegūst "Cūku kara" nosaukumu.
Līdzīgi kā Obrenoviču laikā, 1906. gada parlamenta vēlēšanās uzvaru atkal gūst Tautas radikālā partija. No 1912. gada 12. septembra līdz pat karalistes pastāvēšanas beigām valdību atkal vada Nikola Pašičs.
Pēc konflikta ar militārajiem un politiskajiem vadītājiem, 1914. gada 24. jūnijā (jaunais stils) novecojošais karalis par reģentu ieceļ savu dēlu Aleksandru Karadžordževiču un turpmāk lielāko daļu laika pavada sanatorijās. Sākoties karam, karalis apmeklē frontes līniju, un 1915. gada beigās kopā ar armiju un iedzīvotājiem atkāpjas cauri Albānijas kalniem uz Grieķiju.
1914. gadā valstī dzīvoja 4,5 miljoni iedzīvotāju. Galvaspilsētā Belgradā bija virs 90 000 iedzīvotāju (1914). Pirmā pasaules kara gaitā iet bojā 450 000 kareivju un 650 000 civiliedzīvotāju.
Pirmais pasaules karš
1914. gada jūlija krīzes laikā Austroungārija vaino Serbiju par atentātu pret troņmantinieku Franci Ferdinandu, un izvirza tai ultimātu, nepakļaušanās gadījumā draudot ar karu. 1914. gada 28. jūnijā Austroungārija piesaka Serbijai karu un tā kā abu valstu robeža atrodas tieši pie Belgradas robežas, sāk galvaspilsētas apšaudi.
1949. gada Latvijas čempionāts šahā
Turnīra gaita
Latvijas PSR 6. šaha čempionāts vīriešiem notika no 23. jūlija līdz 21. augustam 1949. gadā Rīgā. Vīriešu turnīrā ārpus konkurences piedalījās viesis no Ļeņingradas, jaunais meistars Marks Taimanovs. Turnīrā viņš viegli uzvarēja, bet par Latvijas PSR čempionu ceturto reizi kļuva Aleksandrs Koblencs, kas čempionātā bija labākais no Latvijas dalībniekiem.
Serbijas karaliste
Pirmais pasaules karš
Serbijas armijā 1914. gadā bija 90 000 kareivju, taču pēc rezervistu mobilizācijas tā pieaug līdz 530 000 kareivju, un 1915. gada oktobrī Serbijas armijā ir 710 000 kareivju.
1949. gada Latvijas čempionāts šahā
Turnīra gaita
Latvijas PSR 3. šaha čempionāts sievietēm notika no 27. jūnija līdz 20. jūlijam 1949. gadā Rīgā. Arī visas turnīra dalībnieces bija no Rīgas. Tāpat kā iepriekšējā gada uzvarētājas noskaidrošanai izšķirošā bija Mildas Laubertes uzvara pār Emīliju Šmiti, kas Laubertei nodrošināja otro Latvijas PSR čempiones titulu.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! 18 !! 19 !! 20 !! Punkti !! Vieta
Serbijas karaliste
Pirmais pasaules karš
1915. gada oktobrī atkārtotam Vācijas un Austroungārijas karaspēka uzbrukumam Serbijai pievienojas arī Bulgārijas karalistes armija, kas vēlas atriebties par neseno zaudējumu Otrajā Balkānu karā. Serbu armijas lielākā daļa veic atkāpšanos uz Albāniju. Ziemas apstākļos kalnos mirst desmitiem tūkstošu serbu kareivju un civiliedzīvotāju. Vairāk nekā 150 000 kareivjus un 20 000 civiliedzīvotāju britu un franču sabiedrotie 1915. gada decembrī evakuē uz Korfu salu, kas ir atņemta Grieķijai. Serbu armija saņem franču ieročus un dodas uz Salonikas fronti, kur kopā ar franču, britu un itāļu armijām cīnās pret austriešu un bulgāru armijām. Šajā laikā armijai pievienojas etniskie serbu brīvprātīgie no daudzām pasaules valstīm, kā arī slāvu karagūstekņi no Austroungārijas armijas.
1949. gada Latvijas čempionāts šahā
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! Punkti !! Vieta
Serbijas karaliste
Pirmais pasaules karš
Pēc Serbijas okupācijas, austrieši un bulgāri ievieš stingru kara pārvaldes režīmu. Tūkstošiem serbu soda ar nāvi un iesloga koncentrācijas nometnēs. Valsts infrastruktūra tiek izlaupīta. 1917. gada februārī Toplicas reģionā sākas zemnieku sacelšanās, kuras apspiešanā iesaistās 25 000 austriešu, bulgāru un vācu kareivji. Nākamo divu mēnešu laikā bojā iet 20 000 serbu.
Kara rezultātā Serbija iegūst Vojvodinas provinci un apvienojas ar Melnkalnes karalisti.
Mazstende
Mazstende ir ciems Talsu novada Lībagu pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P120 6 km no pagasta centra Mundigciema, 8 km no novada centra Talsiem un 116 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Mazstendes pusmuižas (Mastenden) centru.
Romāns Nikolajenko
Romāns Nikolajenko (, dzimis, miris ) bija Sarkanās armijas tanku karaspēka leitnants, tanku T-34 nodaļas komandieris.
1944. gada 26. augustā sekmīgi cīnījās pret pretinieku pie Naudītes, par ko 1945. gada 24. martā Nikolajenko piešķirts Padomju Savienības Varoņa nosaukums. 26. decembrī kritis kaujās pie Bēnes.
Zemītes
Zemītes ir ciems Gulbenes novada Galgauskas pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā.
Viltuspalmu dzimta
Viltuspalmu dzimta (Cyclanthaceae) ir viena no pandānu rindas dzimtām, kurā apvienotas apmēram 230 daudzgadīgu lakstaugu sugas, kas iedalītas 12 ģintīs.
Apraksts
Daudzgadīgi lakstaugi uz zemes, kāpelētājaugi un epifīti. Pavirši aplūkoti, pēc lapojuma nedaudz atgādina palmas.
Lapas vairumam ģinšu 40—150 cm garas, dakšaini divšķeltas ar smailām plūksnām un kāta garumu no vienas līdz divām trešdaļām no lapas kopējā garuma, arī veselas (Ludovia) vai plaukstveidīgi dalītas četrās plūksnās (Carludovica). Uz stublāja novietotas pamīšus vai spirāliski.
Ziedi cilindriskās vai ieapaļās vālītēs, kuras pie pamata skauj 2—8 zaļas, baltas, dzeltenas vai sarkanas seglapas. Putekšņlapas 10—20 (dažām sugām līdz 150).
Izplatība
Sastopamas tropu joslā Centrālamerikā, iekļaujot Karību jūras dienvidu daļas salas, un Dienvidamerikā. Amazones baseina centrālajā daļā regulāri sastopamas 10—12 viltuspalmu sugas. Dzimtas daudzveidības centrs ir apgabals no Panamas līdz Venecuēlai.
Veģetācija
Aug tropu ēnainu lietus mežu un mākoņu mežu zemsedzē, uz koku stumbriem no jūras līmeņa līdz 2,5—3 km v.j.l. Andu austrumu nogāzēs. Dažas sugas ir tipiski epifīti. Vairākas sugas, kā dakšainā viltuspalma, veido lielas audzes un dažviet ir ekosistēmas dominanti zemsedzē vai kāpelējot augšup pa koku stumbriem.
Klasifikācija
Dzimtā ietilpst 12 ģintis:
Mortens Poulsens
Mortens Poulsens (dk, dzimis ) ir Dānijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2018. gada Poulsens spēlē Dānijas hokeja līgas komandā Herningas "Blue Fox".
Iepriekš spēlējis Dānijas komandā Nordsjælland Cobras, Zviedrijas Allsvenskan komandā IK Oskarshamn, Austrijas EBEL komandās Graz 99ers un HC TWK Innsbruck, kā arī Somijas hokeja līgas komandā Lahti "Pelicans".
Dānijas hokeja izlases rindās piedalījies deviņos Pasaules čempionātos, kā arī 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Modernās mākslas muzejs (Stokholma)
Modernās mākslas muzejs (sv) ir muzejs, kura kolekcijas iepazīstina ar izcilu mūsdienu Zviedrijas, Skandināvijas un citu pasaules valstu mākslinieku darbiem — gleznām, skulptūrām un fotogrāfijām. Muzejs atrodas Stokholmā, Šepsholmenā.
Vēsture
Muzejs tika dibināts 1958. gada 9. maijā, Šepsholmenā bijušajā jūras flotes manēžas neoklasicisma stila ēkā. Muzeja veidošanā un finansiālā atbalstā, veidojot muzeja kolekcijas, bija biedrībai "Modernā muzeja draugi", kas tika nodibināta jau 1953. gadā. 1993. gadā muzejā notika zādzība, kad caur jumtu tika iznesti Pablo Pikaso un Žorža Braka mākslas darbi. Paplašinoties muzejam, 1994. gadā daļa muzeja struktūrvienību izvietojās arī pilsētas centrā atrodošajā bijušajā Tramvaju depo ēkā. 1998. gadā tika atklāta jauna funkcionālisma stila muzeja ēka, kuru projektēja katalonietis Rafaels Moneo, viens no mūsdienu vadošajiem arhitektiem. Vecā jūras flotes manēžas ēka tika atdota Arhitektūras muzejam, kurā var nokļūt caur jauno Modernās mākslas muzeja ēku, kopīgi dalot ieeju muzejā un halli, kurā atrodas restorāns un veikals.
Muzejs
Muzeja ieejas līmenī atrodas lielā zāle, kas tiek izmantota izstāžu rīkošanai. Aiz tās atrodas trīs citas zāles, kurās ir izvietoti muzeja kolekcijas trīs laika periodu darbi: 1900. — 1945. gads,1946. — 1970. gads un 1971. gads — mūsdienas, kas tiek regulāri mainīti. Zem ieejas līmeņa ir pazemē iebūvētas telpas, kurās atrodas kinoteātris, klausītāju zāle un fotogrāfiju muzejs — bibliotēka. Muzeja veikalā ir plaša grāmatu kolekcija par mākslu, arhitektūru, fotogrāfiju un filmām, bet no restorāna paveras skaists skats pāri ūdeņiem.
Ievērojamākie mākslas darbi
Ievērojamāko mākslas darbu vidū ir minami: sirreālista Džordžo de Kīriko glezna "Bērna prāts", ekspresionista kosmopolīta Nilsa Dārdela glezna "Mirstošais dendijs", kas simbolizē atvadas no jaunības un Roberta Raušenberga mākslas darbs "Monogramma".
Muzeja dārzā pie ieejas ir apskatāms Kārla Nešara skulpturālā grupa "Brokastis zaļumos", kā arī Žana Tingeli un Niki de Senfalesa veidotā skulptūru grupa "Paradīze", kas tika veidota Pasaules izstādei Monreālā un šeit atrodas no 1972. gada.
Bermontiāda (filma)
"Bermontiāda" ir 2009. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Askolds Saulītis.
Sižets
Filmā parādīti 1919. gada rudens notikumi, kad Rīgā tika izšķirts pēc Pirmā pasaules kara proklamētās Latvijas liktenis. Daugavas krastos satikās Latvijas tautas un Pagaidu valdības pārstāvētā nacionālās valsts ideja, boļševiku revolūcijas ideja, kā arī Rīdigera fon der Golca un Pāvela Bermonta aizstāvētā monarhijas atjaunošanas ideja.
Samosa
Samosa ir cepta vai fritēta uzkoda, kas ir populāra Indijā, Dienvidāzijā, Tuvajos Austrumos, Centrālāzijā  un Austrumāfrikā. Atkarībā no reģiona, samosai var būt dažādas formas, tostarp, trijstūrformas, konusveidīga vai pusmēness forma. Arī pildījums ir atkarīgs no reģiona, piemēram, Indiešu samosa var saturēt pikantus kartupeļus, sīpolus un zirņus, un parasti tiek pasniegta ar čatniju. Arābu valstīs, kur samosa (dēvēta par sambousek ) tiek pasniegta Ramadāna laikā, pildījumā mēdz būt gaļa, sīpoli, ciedru rieksti vai siers.
Sakarā ar emigrāciju un kultūru izplatīšanos, samosas ir sastopamas arī citviet pasaulē.
Af Chapman
af Chapman ir buru kuģis, kas noenkurots pie Šepsholmenas salas Stokholmā. Mūsdienās tajā ir izvietots jauniešu hostelis.
Vēsture
Trīsmastu burinieks "af Chapman", kura sākotnējais nosaukums bija "Dunboyne", bet vēlāk "G. D. Kennedy", ir būvēts Anglijas ostā Vaithevenā 1888. gadā. To izmantoja kravu pārvadāšanai. 1915. gadā burinieku nopirka zviedru rēdereja "Rederi AB Transatlantic", pārdēvējot to par "G. D. Kennedy" un izmantojot par mācību kuģi, uz kura notika divgadīgas mācības un pārbraucieni. Šajā laikā burinieka pieraksta vieta bija Gēteborgas osta. 1923. gadā kuģi nopirka Zviedrijas flote, kas arī to izmantoja kā mācību kuģi, dodot tam vārdu "af Chapman", 18. gadsimta izcilā kuģubuvētāja F. H. af Kapmana piemiņai. Kā mācību kuģis burinieks tika izmantots līdz 1934. gadam. Pēc Otrā Pasaules kara, 1947. gadā kuģi nopirka Stokholmas pilsēta un no 1949. gada tas ir noenkurots pie Šeksholmas salas, kur tas tiek izmantots kā jauniešu hostelis.
Rīgas 51. vidusskola
'''Rīgas 51. vidusskola''' ir skola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei. Tā atrodas Maskavas ielā 262, Ķengaragā.
Vēsture
Skola dibināta 1968. gadā.
Kārters Hārts
Kārters Hārts (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Hārts pārstāv NHL komandu Filadelfijas "Flyers".
2016. gada NHL draftā Hārtu ar 48. numuru 2. kārtā izvēlējās Filadelfijas "Flyers". Togad viņš bija ar visaugstāko numuru izvēlētais vārtsargs. Savu debiju NHL Hārts piedzīvoja, kad Flyers ar 3–2 uzvarēja Detroitas "Red Wings". Viņš kļuva par jaunāko vārtsargu, kas NHL debitējis ar uzvaru kopš Keria Praisa, kā arī jaunāko Flyers vēsturē.
Kanādas hokeja izlases sastāvā Hārts ir piedalījies 2019. gada Pasaules čempionātā.
Gaiduļi
Gaiduļi ir ciems Rēzeknes novada Ozolaines pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 3 km no pagasta centra Balbišiem, 8 km no novada centra Rēzeknes un 204 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A13.
Ciema apkārtnē atrodas Gaiduļu ezers.
Rumānijas Olimpiskā komiteja
Rumānijas Olimpiskā un Sporta komiteja (ro) ir Nacionālā Olimpiskā komiteja, kas pārstāv Rumāniju un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja tika izveidota tika izveidota 1914. gadā, tajā pašā gadā to atzina Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Komitejas galvenā mītne atrodas Polijas galvaspilsētā Bukarestē. Rumānijas izmantotais SOK kods ir ROM.
Līdz 2004. gadam tās nosaukums bija Rumānijas Olimpiskā komiteja (ro).
Olimpiskajās spēlēs Rumānija piedalās kopš 1900. gada. Līdz šim tā ir startējusi 21 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1900. gada Parīzes spēlēs) un 21 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1928. gada Sanktmoricas spēlēs).
Izpildkomitejas sastāvs
Rumānijas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
Biedru federācijas
Rumānijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Rumānijā darbojas 28 vasaras sporta veidu un 4 ziemas sporta veidu olimpiskās federācijas.
O3b FM02
O3b FM02 (O3b Flight Model 02) ir sakaru pavadonis no uzņēmuma O3b Networks Ltd. interneta piekļuves tīkla. Viens no četriem pirmajiem Džērsijas pavadoņiem.
Kosmisko aparātu izgatavoja Thales Alenia Space Romas ražotnē. Tas būvēts uz platformas ELiTeBus bāzes ar masu aptuveni 700 kg.
O3b FM02 kopā ar analoģiskiem pavadoņiem O3b PFM, O3b FM04 un O3b FM05 tika palaists 19:27:03 UTC ar nesējraķeti Sojuz ST-B/Fregat-MT (lidojuma apzīmējums VS05) no Gviānas kosmiskā centra.
2013. gada 30. jūlijā paziņots, ka beigusies pavadoņa testēšanas fāze, un izgatavotājs to nodevis pasūtītājam.
L-DOPA
L -DOPA jeb levodopa (arī  L -3,4-dihidroksifenilalanīns) ir aminoskābe, kas veidojas cilvēku, atsevišķu dzīvnieku un augu bioloģiskajos procesos. Cilvēki un daži dzīvnieki biosintēzes procesā to rada no citas aminoskābes — l-tirozīna. L -DOPA ir neiromediatoru dofamīna, noradrenalīna un adrenalīna prekursors.
Pēteris Lazda
Pēteris Lazda (dzimis Sakas pagasta Saļienā) ir latviešu jurists un nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, arī politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Sakas pagasta Saļienas "Āpās" zemnieka Jāņa Lazdas un viņa sievas Marijas ģimenē. Pēc studijām Latvijas Valsts Universitātes Juridiskajā fakultātē sāka strādāt pie zinātņu kandidāta disertācijas, taču aspirantūras studijas viņam nācās pārtraukt. 1973. gada novembrī P. Lazda sadrukāja un izplatīja ap 25 tūkstošus skrejlapu ar aicinājumu Latvijas PSR Augstākās padomes deputātiem «..Tuvākā sesijā pieņemt lēmumu par Latvijas izstāšanos no PSRS līdz 1974. gada 1. jūlijam un par Latvijas sociāldemokrātu partijas radīšanu. Mūsdienās, kad nācijas visā pasaulē ieguvušas patstāvību, ir neciešami, ja kāda nācija vēl vada otru, Latvijā centralizētā vadīšana nenoliedzami izriet no Maskavas caur kompartijas orgāniem ar visa krieviskā pārmērīgu uzbāzību..»
Viņu arestēja Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja, pratināja un sagatavoja tiesai viņa lietu 33 sējumos. Pēc psihiatru komisijas slēdziena viņu nodeva piespiedu ārstēšanai, 1979. gada jūlijā P. Lazdu no Rīgas Centrālcietuma etapēja uz Ļeņingradas slēgto psihiatrisko slimnīcu, novembrī uz Volgogradas apgabala Kamišinas rajona Dvorjanskas nometni. Par to ziņoja trimdas latviešu laikrakstā "Laiks". 1981. gada novembrī P. Lazdu etapēja atpakaļ uz Rīgu, vispirms uz Centrālcietumu, tad uz Psihiatrisko slimnīcu Tvaika ielā. Pēc četriem ieslodzījuma gadiem P. Lazdu atbrīvoja un viņš dzīvoja Tukuma rajonā. Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā P. Lazdu ievēlēja par Tukuma rajona Tautas deputātu padomes locekli, bet 1990. gadā kā Latvijas Tautas frontes atbalstīto kandidātu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 189. Slampes vēlēšanu apgabala. 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. Bija ievēlēts arī Pilsoņu Kongresā.
1995. gadā P. Lazda nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no partijas "Mūsu Zeme" un "Pretkomunistu apvienības" saraksta.
Arī viņa aktīvās darbības dēļ 2013. gadā Saeima pieņēma likumu "Par PSRS un Latvijas psihiatriskajās ārstniecības iestādēs laika posmā no 1940. gada 17. jūnija līdz 1991. gada 21. augustam nepamatoti ievietotajām personām".
1989. gadā režisors Ansis Epners Rīgas Kinostudijā par Pētera Lazdas dzīvesstāstu uzņēma dokumentālo filmu "Disidents".
Kūkālis
Kūkālis ir ezers Latvijā, Nītaures pagastā. No tā iztek Amata. Ezera platība ir 3,8 ha.
Pataņdžali
Dzīvesgājums
Pataņdžali biogrāfija ir neskaidra, nepārbaudāma un mītiska. Iespējams, ka viņš dzīvojis "Gonardā" (vieta Šrilankā) jo pats esot sevi saucis par "Gonardieti". Tradicionāli pieņem, ka viņš dzīvojis Dienvidindijā ap 200. gadu pirms mūsu ēras, bet ne vēlāk par 5. gadsimtu m. ē., kad Vjāsa viņa jogas sūtras komentējis savā darbā Yogasutrabhasya.
Prusaki (Šķeltovas pagasts)
Prusaki ir ciems Aglonas novada Šķeltovas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 7 km no pagasta centra Šķeltovas, 16 km no novada centra Aglonas un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V641.
Daugavīši
Daugavīši ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 213 km attālumā no Rīgas.
Salenieki
Salenieki var būt:
Putāni
Putāni var būt:
Romantisms (vēstures filozofija)
Romantisms ir vēstures filozofijas novirziens, kas kā ideju kopums parādījās 18. — 19. gadsimtu mijā. Sākotnēji romantisma strāvas vēsturnieki vērtēja Lielo franču revolūciju no konservatīvisma pozīcijām. Vācijā šo novirzienu pārstāvēja L. Ranke, Francijā — Mestrs, Bonāls, Šatobriāns, Krievijā Karamzins („Krievijas valsts vēsture”). Krievijas Impērijā 1830. gados izveidojās oficiālā tautiskuma teorija, kas pauda ideju par Krievijas atšķirīgo attīstības gaitu no Eiropas, idealizēja Krievijas senatni, obščinu, pareizticību, zemniecību.
Kopumā konservatīvie bija negatīvi noskaņoti pret Apgaismību. Raksturīgi, ka konservatīvie romantiķi idealizēja viduslaikus. Uzskatīja tos par bruņinieku un svēto laikmetu, kurā sakārtota sabiedrība, vienota kristietība; savukārt viņu laikmetā valda egoisms, pretrunas un sociālais kontrasts. Revolūcijas ir bezjēdzīga anomālija vēstures dabiskajā attīstības gaitā. Noraidīja visas pārmaiņas, arī reformas, lai saglabātu tradīcijas. Individuālismam pretī lika kolektīvu, (de — tautas garu). Tauta ir kā nekustīga masa, tautas gars ir likumdošanas akti — Dieva dota nacionālā būtība.
1820. — 1840. gados nostiprinājās liberālais romantisms, kam bija raksturīga tendence savienot apgaismības idejas un romantisma idejas. Tā pārstāvji ar nelieliem izņēmumiem bija racionālās izziņas piekritēji, progresa teorijas piekritēji, attīstot koncepcijas vēsturiskuma ietvaros. Viņu uzskatos sabiedrības attīstības ideja savijas ar reformu nepieciešamību, liberāļi bija pat gatavi pieņemt revolūcijas ideju, ja tā ir vienīgais iespējamais risinājums.
Franču restaurācijas perioda skola radīja šķiru cīņas teoriju, kas bija viens no būtiskākajiem liberālā romantisma atzinumiem, un pretēju uzskatu cīņu. Atzina šķiru cīņu pagātnē līdz buržuāzijas nākšanai pie varas. Liberālie romantiķi konservatīvi vērtēja viduslaikus, tos pārvērtējot, bet neidealizējot. Galvenokārt pievērsās politiskajai vēsturei.
Angļu revolūcijai, franču revolūcijai, amerikāņu revolūcijai no liberālām pozīcijām deva idejiski politiskā strāvojuma vērtējumu. Visaugstāk vērtēja žirondistus. Noraidīja mistisko Volksgeist, viņu izpratnē nācija bija vēsturisks veidojums ar kultūru un garīgumu. Aicināja pagātni rādīt tās daudzpusībā, interesanta izklāsta veidā. Zināmākie šī virziena pārstāvji bija Makolejs, Benkrofts. Lielus panākumus liberālie vēsturnieki guva Vācijā un Francijā. Francijā 1830. gados izveidojās aktīva restaurācijas perioda vēstures skola — Gizo, Tjērs, Miņo, Tjerī. Vācijā viena no nozīmīgākajām bija Heidelbergas skola ar Šloseru. Milzīgu ieguldījumu vēstures procesa attīstībā deva Hēgelis (absolūtā ideālisma pārstāvis), pēc viņa uzskata absolūtais gars ir tēze-antitēze-sintēze. Pretstats — vienība un cīņa — tā dialektika ir iekšējās attīstības avots.
1840. gados aizsākās romantisma radikāli demokrātiskais virziens, kas idealizēja vienkāršā darba cilvēku un sīkražošanu (amatniekus, zemniekus), piemēram, Mišlē „Tauta”, Cimmermans „Vācijas zemnieku kara vēsture”. Kritizēja kapitālismu kā rūpniecības apvērsuma sekas, ekspluatāciju; laime bijusi vecajos laikos. Daļa atzina progresa ideju, daļa arī kritizēja.
Vingri (Rožkalnu pagasts)
Vingri (latgaliski: Vyngri) ir ciems Vārkavas novada Rožkalnu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2,3 km no pagasta centra Rimicāniem, 5,8 km no novada centra Vecvārkavas un 200,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V682 (Špoģi–Arendole–Vecvārkava–Sīļi), Dubnas upes kreisajā krastā.
Ričards Kenets Gajs
Ričards Kenets Gajs (en; dzimis, miris ) bija britu matemātiķis, Kalgari Universitātes Matemātikas departamenta emeritētais profesors. Gajs pazīstams ar saviem darbiem ģeometrijā, skaitļu, kombinatorikas spēļu un grafu teorijā.
Biogrāfija
Gajs ieguva bakalaura un maģistra grādu Kembridžas Universitātē. vēlāk Birmingenas Universitātē ieguva skolotāja diplomu. Otrā pasaules kara laikā dienēja Karalisko gaisa spēku Meteoroloģijas daļā, tika nosūtīts uz Reikjaviku, pēc tam uz Bermudu salām kā meteorologs. Pēc kara atgriezās Anglijā, strādāja par matemātikas skolotāju. 1951. gadā pārcēlās uz Singapūru, strādāja universitātē līdz 1962. gadam. Vēlāk dažus gadus strādāja Indiešu tehnoloģijas institūtā Deli, Indijā. 1965. gadā pārcēlās uz Kanādu. Lielāko daļu sava darba mūža Gajs strādāja Kalgari Universitātē. Kaut arī pensionējās 1982. gadā, turpināja darbu pat sasniedzis 100 gadu vecumu.
Ričards Gajs sarakstījis vairākas grāmatas un vairāk nekā simts rakstu par skaitļu un grafu teoriju. Viņš bija Pāla Erdēša četru publikāciju līdzators, tāpēc viņa Erdēša skaitlis ir 1.
Gajs kopš jaunības līdz pat vēlīniem gadiem kopā ar sievu Nensiju Luīzu nodarbojās ar pārgājieniem kalnos. Viņi bija apprecējušies 1940. gadā un nodzīvoja kopā 70 gadus līdz par sievas nāvei 2010. gadā. Viņiem bija trīs bērni, tai skaitā datorzinātnieks un matemātiķis Maikls Gajs. Ričards Gajs nomira 2020. gada 9. martā 103 gadu vecumā.
Šaha kompozīcija
Rčards Gajs pazīstams arī kā šaha etīžu sastādītājs. viņš sastādījis apmēram 200 etīdes un ir Gaja — Blendforda — Rojkrofta koda, ko izmanto etīžu klasifikācijai, līdzautors.
No 1948. līdz 1951. gadam Gajs strādājis šaha žurnālā British Chess Magazine.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Trauslā sirds
"Trauslā sirds" ir 2014. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisore ir Astra Zoldnere.
Sižets
Filmas stāsta pamatā ir mīlestība, kura notiek Ziemassvētku laikā. Divi svešinieki satiekas morgā.
Salinīki
Salinīki var būt:
Rājeca-Jestršebi
Rājeca-Jestršebi (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī. Tiek saukta arī par "Morāvijas karsta ziemeļu vārtiem".
Vēsture
Pilsēta izveidota 1960. gadā apvienojot divas apdzīvotās vietas - Jestršebus un Rājecu pie Svitavas. Ilgu laiku apdzīvotās vietas atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Pļavas
Pļavas ir ciems Talsu novada Laucienes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā Pļavupes un Pļavu ezera krastā autoceļu V1401 un V1410 krustojumā 10,5 km no pagasta centra Laucienes, 22 km no novada centra Talsiem un 123 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ceļu krustojumā pie Pļavu dzirnavām un bijušā Valdgales—Mērsraga šaursliežu dzelzceļa stacijas. Izaugusi padomju gados kā Pļavu ciema padomes (1945—1975) centrs, iekļaujot arī kādreizējo Nariņciemu.
Pļavās atrodas Nariņciema baptistu draudzes dievnams.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola
Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola ir profesionālās mūzikas ievirzes jeb interešu izglītības iestāde Jēkabpilī, kas atrodas Daugavas kreisajā pusē, upes malā. Adrese: Brīvības ielā 198 un Brīvības ielā 203.
Vēsture
Skola uzsāka savu darbību 1958. gada 1. janvārī toreizējā Oškalna kultūras namā un par pirmo skolas direktoru kļuva Jānis Valdēns, kurš pirms tam jau vadīja Krustpils kultūras nama kori. Sākotnēji mūzikas skolā bija iespējams apgūt klavieru un akordeona spēli, vēlāk arī pūšamo instrumentu un vijoles spēli, kuras klasi vadīja Elmārs Krūmiņš.
1962. gadā skola pārcēlās uz ēku Pormaļa ielā 21, par skolas direktoru kļuva kordiriģents Guntars Markevičš. 1964. gadā par skolas direktori iecēla klavierspēles skolotāju Auroru Zakovicu, kura savas darbības laikā skolai iegādājās augstas kvalitātes mūzikas instrumentus. No 1969. līdz 1973. gadam direktores amatu ieņēma Maruta Apsalone, kura līdz tam vadīja vokālo ansambli Jēkabpils rajona kultūras namā. Būdama teicama koncertmeistare un vokālā pedagoģe, mūzikas skolā spēja izveidot augstu vokālo un klaviermākslas līmeni. 1973. gadā par skolas direktoru kļuva Jēkabpils Skolotāju kora diriģents Marģers Dreimanis. Šī direktora darbības laikā tika attīstīta pūšamo instrumentu klase, kuru vadīja Arnis Biķis un Ēvalds Korsaks, kā arī tika izveidotas pirmās kora un čella klases. No 1977. gada skolas direktore bija Leone Pauniņa. Sākotnēji viņas viens no galvenajiem uzdevumiem bijis vietējo pedagogu piesaiste, jo līdz tam lielākā daļa pasniedzēju bija no Rīgas, kas sarežģīja darbu, veidojot koncertprogrammas.
Musteri
Musteri ir ciems Gulbenes novada Galgauskas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola
Vēsture
1981. gada Daugavas plūdos skola applūda. Pēc plūdiem skolai piešķīra divas papildus ēkas — tuvuma atrodošos namu Pormaļa ielā 15 un arhitektoniski nozīmīgu, kultūrvēsturisku namu, bijušo Skolotāju biedrības namu Brīvības ielā 145. 1982. gadā ielika pamatakmeni jaunas mūzikas skolas ēkai blakus esošajai skolas ēkai Pormaļa ielā 21 un sākās skolas ēkas celtniecība, bet netika pabeigta. 1994. gadā pilsētas pašvaldība mūzikas skolai iegādājās īpašumu bijušajā viesnīcā Brīvības ielā 198, bet vēlāk arī ēku Brīvības ielā 203, kas atrodas pretī galvenajai skolas ēkai. Direktores Leones Pauniņas laikā tika izveidots senās mūzikas ansamblis, Sēlijas kamerorķestris, koklētāju ansamblis un lauku kapela "Triba". 2002. gadā skola tika nosaukta komponista novadnieka Arvīda Žilinska vārdā.
Musteri
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Tirzas upes un Galgauskas dzirnavezera krastā. Ciemu šķērso Ieriķu—Gulbenes dzelzceļa līnija.
Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola
Konkursi
Mūzikas skola organizē starptautisko Arvīda Žilinska vokālo konkursu un starptautisko Arvīda Žilinska Jauno pianistu konkursu.
Jānis Lucāns
Jānis Lucāns (dzimis Daugavpilī) ir latviešu lauksaimnieks un valsts darbinieks, bijušais Latvijas Augstākās Padomes un 5. Saeimas deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Daugavpilī dārzniecības īpašnieka Pētera Lucāna ģimenē. Mācījās Asares septiņgadīgajā skolā un Gārsenes skolā, tad Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas tehnikuma elektrifikācijas nodaļā.
1956. gadā sāka studēt Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehānizācijas fakultātē, 1961. gadā ieguva inženiera mehāniķa kvalifikāciju un sāka strādāt par mehāniķi Limbažu rajona kolhozā “Nākotne”. 1963. gadā J. Lucāns kļuva par galveno inženieri padomju saimniecībā “Umurga”, 1967. gadā par galveno inženieri zinātniskās pētniecības saimniecībā “Krimulda”, bet no 1975. gada bija šīs saimniecības direktors.
Bija PSKP biedrs. Atmodas laikā iesaistījies Latvijas Tautas frontē (LTF). 1989. gada 26. marta PSRS tautas deputātu vēlēšanās J. Lucānu ievēlēja par PSRS tautas deputātu. 1990. gadā J. Lucānu kā LTF atbalstītu kandidātu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 145. Lēdurgas vēlēšanu apgabala. 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. Bija AP Lauksaimniecības komisijas loceklis un tās priekšsēdētājs.
5. Saeimas vēlēšanās tika ievēlēts Saeimā no "Saskaņa Latvijai — atdzimšana tautsaimniecībai" saraksta. 1994. gadā piedalījās Tautsaimnieku politiskās apvienības dibināšanā.
1995. gadā beidza politisko darbību. Darbojās SIA "Rūķis", kuras izpilddirektors ir viņa dēls Pēteris Lucāns.
Salenieki (Aglonas pagasts)
Salenieki, arī Salinīki, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 32 km no novada centra Preiļiem, 4 km no pagasta centra Aglonas un 237 km no Rīgas. Ciemā atrodas sociālās aprūpes centrs "Aglona".
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V762, Ciriša ūdenskrātuves krastā pie Tartaka ietekas.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Saša Trejs
Saša Trejs (fr, dzimis ) ir Francijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2019. gada Trejs pārstāv Francijas hokeja līgas komandu Brûleurs de Loups.
Trīs plus divas
"Trīs plus divas" (3+2) (ru) ir 1963. gadā uzņemtā PSRS komēdija. Filmas režisors ir Henrihs Oganesjans. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā sadarbībā ar Maksima Gorkija kinostudiju pēc Sergeja Mihalkova lugas "Mežoņi".
Lomās
Draudzenes:
Draugi:
Pūces iela (Jūrmala)
Pūces iela ir maza iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Kopējais ielas garums ir 130 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Pūces ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Zemgaļi (Seces pagasts)
Zemgaļi (agrāk — Šļūkas vai Šļuki) ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Seces pagastā. Izvietojusies pagasta rietumos 5 km no pagasta centra Seces, 12 km no novada centra Aizkraukles un 99 km no Rīgas.
Jūras nauda
"Jūras nauda" ir 2013. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisore ir Astra Zoldnere.
Sižets
Filmā attēlota Kurzemes piekraste un tajā ritošā dzīve.
Daukstes (Turku pagasts)
Daukstes ir ciems Turku pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 167 km attālumā no Rīgas.
Tamāra Tansikužina
Tamāra Tansikužina (ba; ru; dzimusi ) ir baškīru tautības Krievijas starptautiskā lielmeistare simtlauciņu dambretē, piecas reizes izcīnījusi pasaules čempiones un astoņas reizes Krievijas čempiones titulu.
Biogrāfija
Tansikužina iesaistījās pionieru nama dambretes sekcijā astoņu gadu vecumā. No 1988. gada viņas treneris bija 1985. gada PSRS čempions 64-lauciņu dambretē Sergejs Ovečkins. 1990. gadā tika sasniegts pirmais nozīmīgākais rezultāts: viņa debitēja PSRS meiteņu 64-lauciņu dambretes čempionātā un ieņēma 5.vietu. Kopš 1990. gada liela loma nākamās pasaules čempiones liktenī bija trenerei M. Belkinai. 1991. gadā Tamāra kopā ar savu treneri pieņēma kopīgu lēmumu pāriet uz starptautisko (100-lauciņu) dambreti.
1994. gadā pēc trenera Čertoka ielūguma Tansikužina pārcēlās uz Išimbaju. 1995. gada vidū viņa uzvarēja pirmajā nopietnajā turnīrā — Krievijas meiteņu 100-lauciņu dambretes čempionātā. 1996. gada aprīlī viņa uzvarēja arī sieviešu čempionātā.
1997. gads atnesa uzvaras pasaules meiteņu čempionātos gan starptautiskajā, gan krievu dambretē. 1998. gads iezīmējas ar nelielu lejupslīdi — Tamāra Krievijas sieviešu čempionātā bija tikai 7. vietā. Nākamajā 1999. gadā tika gūta uzvara visos trijos valsts dambretes čempionātos (parastā, ātrajā un ātrspēles dambretē) un Tamāra pirmoreiz piedalījās Pasaules sieviešu 100-lauciņu dambretes čempionātos: ar parasto laika kontroli Jakutskā bija sestajā, ātrspēlē Nīderlandē otrajā vietā. 2000. gada viņa ieguva Krievijas un Eiropas čempiones titulu.
Pārstāvējusi Krievijas Bruņoto spēku sporta klubu (1996—1998), Baškīrijas Republikas Augstākās sporta meistarības skolu (1998—1999), profesionālo dambretes klubu Башнефть (no 1999).
Pāvels Zaha
2015. gada NHL draftā Zahu ar kopējo sesto numuru izvēlējās Ņūdžersijas "Devils". Iepriekš spēlējis Čehijas Ekstralīgas komandā Liberecas "Bílí Tygři" un Ontārio hokeja līgas komandā Sarnijas "Sting".
Sanandreasa lūzums (filma)
"Sanandreasa lūzums" (en) ir 2015. gada amerikāņu katastrofu filma, kuras režisors ir Breds Peitons. Filmas vispasaules pirmizrāde notika 2015. gada 29. maijā, tās izplatītājs ir Warner Bros.
Galvenās lomas filmā atveido Dveins Džonsons (attēlo helikopteru pilotu Reju), Karla Gugino (attēlo Reja bijušo sievu Emmu), Aleksandra Dadario (attēlo Reja meitu Bleiku), Hugo Džonstons-Bērts (attēlo Benu), bet Ārts Pārkinsons attēlo Bena brāli Oliju. Filmā epizodiska loma ir arī dziedātājai Kailijai Minogai (attēlo Suzannu).
Gospelis
Gospelis ir afroamerikāņu dziedājumu jaunākā forma. Tie radušies 19. gadsimta otrajā pusē. Gospeļiem raksturīgs īpaši enerģisks dziedājums, improvizācija, spontānas replikas, maršveida vai moderno deju ritmu izmantojums. Mūzikai ir raksturīgs afroamerikāniskais temperaments, īpatnējs ritms un dialogs. Šis dialogs (call – response) nāk no afrikāņu darba dziesmām, kas savā sākotnējā formā ir rituāls, kurā vienas personas izsaucienam atbild grupa. Gospeļos tas izpaužas tā, ka grupas līderis sasaucas ar kori vai pārējiem grupas dalībniekiem, vai garīdznieks – ar draudzi.
Autoceļš P104
P104 autoceļš Tukums—Auce—Lietuvas robeža (Vītiņi) ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu P121 pie Tukuma caur Jaunpili ar autoceļu A9 un tālāk caur Auci ar Lietuvas robežu pie Vītiņiem. Autoceļa kopējais garums ir 68 km un tas visā maršruta klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Tukuma un Dobeles novadus.
Aleksandra vārti
Aleksandra vārti (Aleksandra triumfa arka) ir klasicisma arhitektūras piemineklis, kas celts pēc Romas triumfa arkas parauga no 1815. līdz 1817. gadam un atrodas Viestura dārzā Latvijas galvaspilsētā Rīgā.