cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Murads IV
Murads IV (dzimis, miris ) bija Osmaņu impērijas sultāns no 1623. līdz 1640. gadam. Izcēlies ar īpaši lielu brutalitāti. Murads IV dzimis Konstantinopolē, Sultāna Ahmeda I (1603—1617) un Sultānes Mahpeikeres Kosemas dēls. Tika celts tronī 11 gadu vecumā, pārņemot valsti pēc Mustafas I. Valdīšanas laikā ieviesa stingru valsts pārvaldi.
Biogrāfija
Valdīšanas agrākie gadi (1623-1632)
Muradu ilgu laiku kontrolēja viņa radinieki, un viņa valdīšanas sākumā Impēriju valdīja viņa māte Kosema. Sākumā Impērija iekrita anarhijā; Safavīdu Impērija iekaroja Irāku, Anatolijas ziemeļos izcēlās nemieri un 1631. gadā janičāri iebruka pilī un nogalināja Lielvezīru, kā arī daudzus citus. Murads baidījās piedzīvot sava brāļa Osmana II likteni un nolēma nosptiprināt savu autoritāti.
16 gadu vecumā viņš ar nāvi sodīja savas māsas Sultānes Fatmas vīru Kara Mustafu Pašā par "noziegumu pret Dieva likumiem".
Murads mēģināja apspiest korupciju, kas bija izaugusi iepriekšējo Sultānu valdīšanā un kas netika apstādināta Kosemas laikā kā regentam.
Viņš arī aizliedza Stambulā lietot kafiju, tabaku un alkoholu. Pārkāpēji tika sodīti ar nāvi. Murads bieži patrulēja ielas un tavernas, pārģērbies par parastu iedzīvotāju, un pats pieskatīja savu likumu ievērošanu, pārtraucot savu maskēšanos un turpat uz vietas nogalinot pārkāpējus. Ar viņa izdarībām varētu mēroties tikai Selima Bargā uzvedība. Murads reizēm sēdētu pie upes blakus savai Pilij un nošautu tos laiviniekus vai garāmgājējus, kas pienāca tai par tuvu.
Viņš atjaunoja juridiskos regulējumus ar ļoti bargiem sodiem, arī ar nāvessodu. Vienreiz Sultāns nožņaudza Lielvezīru, jo tas esot piekāvis viņa pamāti.
Osmaņu-Sefevīdu karš (1623-1639)
Aplencot Bagdādi 1638. gadā, pilsēta noturējās 44 dienas, bet beidzot tika spiesta padoties.
Pēdējos kara gados Murads IV pats komandēja Osmaņu armiju.
Ģimene
Konsorti
Nav daudz informācijas par Murada IV favorītēm, jo viņam nebija dēlu, kas viņu pārdzīvotu un sēstos tronī. Tomēr reģistrā ir ierakstīta viena Haseki-Sultāne Aiše. Ir iespējams, ka viņam bija tikai viena favorīte vai arī vairākas favorītes, bet viena Haseki. 1628. gada ieraksts atklāj, ka Muradam bija vēl viena favorīte Sanavbera Hatuna. Ja Aiše sākumā bija viņa vienīgā konkubīne, iespējams, mantinieku trūkuma dēļ, Murads ieviesa citas favorītes.
Dēli
Meitas
Gumijas iela
Gumijas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Gumijas iela sākas krustojumā ar Talsu ielu un beidzas pagalmā, nekrustojot citas ielas. Kopējais ielas garums ir ap 200 metriem, tā ir klāta ar betona bruģa un asfalta segumu. Iela savā pašreizējā veidolā ir izveidota 2016. gadā, kopā ar veikalu "Maxima" (Pilsoņu ielā 1, saistīta ar veikala stāvlaukumu), ap to pārsvarā ir darījumu apbūve.
Iela ir savienota ar Talsu ielu (T veida krustojums).
Albērs Mišāns
Albērs Mišāns (fr) bija beļģu peldētājs un ūdenspolo spēlētājs, divu olimpisko sudraba medaļu ieguvējs ūdenspolo.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš bija Briseles peldēšanas un ūdenspolo kluba ūdenspolo komandas biedrs. Komanda ūdenspolo turnīrā izcīnīja sudraba medaļu. Turnīra fināla mačā viņi piekāpās Lielbritānijas ūdenspolo komandai no Osbornas peldēšanas kluba.
1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā viņš atkal startēja ūdenspolo turnīrā. Beļģijas ūdenspolo komanda turnīrā uzvarēja Nīderlandes (8-1) un Zviedrijas (8-4) komandas, bet fināla mačā piekāpās Lielbritānijas komandai (2-9).
Džeds Fērs
Džeds Fērs (, dzimis ) ir ASV ģitārists, komponists un producents, plašāk pazīstams kā grupas Half Japanese līdzdibinātājs.
Bio
Our Band Could Be Your Life: Scenes from the American Indie Underground 1981–1991 – Michael Azerrad (Paperback – 2002)
Groša likums
Groša likumu varēja arī piemērot ekonomiskā izpratnē — jo dārgāks ir dators, jo labāka ir tā cenas un veiktspējas attiecība. Pieņemot, ka zemākas cenas datori nevar konkurēt tirgū.
Vēlāk Kenets E. Naits veicot Groša likuma pieņēmumā esošo cenas pret veiktspēju analīzi, secināja, ka datoriem no 1951. gada līdz 1963. gadam šis likums būtu patiess tikai komerciālās un zinātniskās situācijās. Tiesa vēlāk analīze apstiprināja, ka Groša likuma pieņēmums nav patiess.
Meksikāņi
Meksikāņi ir Meksikas pilsoņi. Visbiežāk meksikāņi runā meksikāņu spāņu valodā, taču daži var runāt arī valodās no 68 dažādām pamatiedzīvotāju valodu grupām un citās valodās, kuras Meksikā ieveda nesenā imigrācija vai kuras ir apguvuši meksikāņu emigranti, kas dzīvo citās valstīs. 2015. gadā 21,5% Meksikas iedzīvotāju sevi identificēja kā pamatiedzīvotājus.
Sieviešu koris "Minjona"
Latvijas Universitātes sieviešu koris "Minjona" dibināts 1975. gada 11. februārī Pētera Stučkas Latvijas Valsts Universitātē. Kora mākslinieciskais vadītājs — Romāns Vanags. 1977. gada 5. aprīlī korim piešķirts vārds "Minjona". 9. labākais sieviešu koris pasaulē 2015. gadā.
Dibināšana
Kora dibinātājs un pirmais mākslinieciskais vadītājs — Viesturs Gailis. Kora pirmsākumi meklējami 1974. gadā, kad Pētera Stučkas Latvijas Valsts Universitātes studentes aicinātas pieteikties dalībai Latvijas Valsts universitātes (LVU) sieviešu korī. Jauno kolektīvu veidoja toreizējais Latvijas Valsts konservatorijas 1. kursa students, jauktā kora "Juventus" mākslinieciskā vadītāja un galvenā diriģenta Daumanta Gaiļa dēls Viesturs Gailis. Viens no dibināšanas iemesliem bijis saistīts ar lielo sieviešu kārtas dziedāt gribētāju pieplūdumu jauktajā korī "Juventus", otrs — ar Viestura Gaiļa prakses un izaicinājumu meklējumiem, sākot studijas sava tēva klasē Latvijas Valsts konservatorijā. Pirmā noklausīšanās organizēta 1974. gada 24. decembrī; pirmais mēģinājums — 1975. gada 11. februārī, ko tad atzīmē kā kora dibināšanas jeb dzimšanas dienu.
Pirmā patstāvīgā koncertēšana notika 1975. gada 1. jūnijā Latvijas Universitātes Lielajā aulā, svinot Bērnības svētkus. 1976. gada maijā turpat organizēts arī pirmais patstāvīgais koncerts. Šī paša gada rudenī kori uzaicināja televīzijā ierakstīt pirmo skaņu un video ierakstu — latviešu tautasdziesmas "Tumša nakte, zaļa zāle" un "Bēdu, manu lielu bēdu".
Nosaukums
1977. gada 5. aprīlī korim piešķirts vārds — "Minjona", kas aizgūts no Johana Volfganga fon Gētes darba "Vilhelma Meistera mācību gadi" (Wilhelm Meisters Lehrjahre) varones Minjonas. Šāda izvēle saistīta ar Daumanta Gaiļa ietekmi, kas uzskatīts par "gan Melngaiļa, gan Dārziņa diriģentu". Lai mazinātu komisijas šaubas par vārda atbilstību padomju ideoloģijai, nozīmīgs bijis Edgara Meļķiša skaidrojums ar Gētes darbiem mazāk pazīstamiem kolēģiem — "Minjona ir jauna, skaista un šarmanta sieviete".
Viesturs Gailis savukārt esot uzsvēris, ka "par to, vai spēsim attaisnot savu vārdu, vai mūsu "Minjona" skanēs, liecinās mūsu dziesmas. Notikuma atcerei Viesturs Gailis kā veltījumu korim pārlika sieviešu korim 1900. gadā komponēto Emīla Dārziņa jauktā kora dziesmu "Minjona". Tajā skan Johana Volfganga fon Gētes Minjonas dziesmas "Kennst du das Land, wo die Zitronen blühn?" Rūdolfa Blaumaņa atdzejojums(1899), kas gan ir Emīla Dārziņa pārveidots skaņdarba vajadzībām. Emīla Dārziņa "Minjonas" pārlikums ilgus gadus bija uzskatīts par kora himnu.
Grobiņas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Grobiņas novada pašvaldības vadītāji. Grobiņas novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Bārtas, Gaviezes, Grobiņas, Medzes pagasti un Grobiņas pilsēta.
Uzskaitījums
{{legend| #258B4C| Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}}
Kazsalīši
Kazsalīši ir ciems Sīļukalna pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 202 km attālumā no Rīgas.
Jūlija Madernieka studija
Jūlija Madernieka studija jeb Jūlija Madernieka Zīmēšanas un gleznošanas darbnīca bija gleznotāja Jūlija Madernieka privāta mākslas studija. Tā atradās Rīgā.
Darbība
Studija pastāvēja no 1904. gada līdz 1914. gadam, kad to vadīja Jūlijs Madernieks. Studijā apguva zīmēšanu, gleznošanu un ievirzi lietišķās mākslas specialitātēs. Jūlijs Madernieks bija pirmais latviešu mākslinieks, kurš ieviesa organizētu un metodisku zīmēšanas pasniegšanu, kuras pamatā bija kompozīcijas apgūšana. Studijā pulcējās entuziasti, kurus aizrāva mākslinieka Jūlija Madernieka meklējumi.
Audzēkņi
Jūlija Madernieka studijā īsāku vai ilgāku laiku ir mācījušies vēlāk latviešu glezniecībā zināmi mākslinieki — Jānis Dombrovskis, Ansis Cīrulis, Alberts Filka, Hugo Grotuss, Romans Suta, Ludolfs Liberts, Jānis Liepiņš, Atis Maizītis, Niklāvs Strunke, Kārlis Miesnieks, Augusts Prande, Jānis Sakne un citi latviešu mākslinieki.
Valda Čakare
Valda Čakare (dzimusi Rīgā) ir latviešu teātra zinātniece.
1971. gadā beigusi Rīgas 49. vidusskolu. 1976. gadā absolvējusi Latvijas Valsts Universitātes Svešvalodu fakultātes Angļu valodas un literatūras nodaļu. No 1979. līdz 1983. gadam mācījusies Latvijas Universitātes aspirantūrā. Mācījusies arī Medisonas Universitātē ASV.
1976. gadā sākusi strādāt Latvijas Universitātē. No 1983. līdz 1998. gadam bijusi latviešu literatūras vēstures docētāja LU Latvijas literatūras katedrā. 1998. gadā sākusi pasniegt Latvijas Kultūras akadēmijā. 1982. gadā kļuvusi par Teātra darbinieku savienības biedru.
Ir piedalījusies vairākos valsts un starptautiska līmeņa projektos un konferencēs. Vairākas reizes ir darbojusies Spēlmaņu nakts ekspertu komisijā.
Žoržs Romā
Žoržs Romā (fr) bija beļģu ūdenspolo spēlētājs, 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu ūdenspolo turnīrā. Viņš bija Briseles peldēšanas un ūdenspolo kluba biedrs. Turnīra fināla mačā viņi piekāpās Lielbritānijas ūdenspolo komandai — Osbornas peldēšanas klubam.
Kazuļi
Kazuļi ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 184 km attālumā no Rīgas.
Kaseresa
Kaseresa (es; ) ir pilsēta Kaseresas provincē, Estremadurā, Spānijā. 2014. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza gandrīz 96 tūkstošus. Provinces administratīvais centrs. Atrodas ap 80 km uz ziemeļaustrumiem no Badahosas.
Kaseresas apkārtne tikusi apdzīvota jau aizvēsturiskajos laikos. 25. gadā p.m.ē. pilsētu dibināja romieši. 9. gadsimtā pilsēta nonāca mauru kontrolē. Bija pazīstama ar Alkasaresas nosaukumu līdz 1229. gadam, kad rekonkistas rezultātā varu pilsētā atguva kristieši. Mūsdienās šis ir viens no provinces lielākajiem tirdzniecības centriem.
Vecpilsētas daļu ieskauj masīvs mūris, pusi no kuras cēluši romieši, pusi — mauri. Te atrodas vairākas viduslaiku pilis, 16. gadsimtā uzceltā Svētā Mateja baznīca (uzcelta bijušās mošejas vietā), vairākas citas baznīcas, Casa de Toledo-Moctezuma (konkistadora Huana Kano bijusī māja). Šī pilsētas daļa ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Stendes iela (Jūrmala)
Stendes iela ir iela Jūrmalā, Bulduru apkaimē. Stendes iela sākas krustojumā ar Viestura ielu un beidzas krustojumā ar Dārzkopības ielu. Kopējais ielas garums ir 850 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Stendes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Stendes iela ir savienota ar šādām ielām:
Apsāni
Apsāni ir neizmantots dzelzceļa pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rēzekne I—Daugavpils starp stacijām Aglona un ceļa posteni Krāce. Tas atrodas Preiļu novada Rušonas pagastā.
Slaidā spilve
Slaidā spilve (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši, bet nevienmērīgi izplatīta Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā slaidā spilve ir reti sastopama gandrīz visā valsts teritorijā, galvenokārt piejūras zāļu un pārejas purvos, aizaugošu un pārpurvotu ezeru krastmalās.
Augs ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.
Apraksts
Slaidā spilve ir daudzgadīgs, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, tievu un slaidu stublāju, kas ir kopumā gluds, kails un nezarojošs. Uz stublāja ir dažas īsas, sarveidīgas lapas. Apakšējās lapas ir šauri lineāras, salocītas, un mala ir raupja. Ziedi ir izvietoti vārpiņā stublāja galotnē nokarenā čemurveida ziedkopā. Segplēkšņu žāklēs ir divdzimumu ziedi. Vārpiņu ir nedaudz, parasti 3—6. Ziedkopas seglapa ir tumša, īsa un šaura, īsāka nekā ziedkopa. Zieda segplēksne ir zaļganbrūna, ar vairākām dzīslām. Vārpiņas ir nelielas (garumā 0,6—0,9 cm), lidmatiņi balti vai iedzelteni balti. Vārpiņas kāts ir atskabargains. Auglis ir sarkanbrūns, strupi trīsšķautņains riekstiņš. Zied maijā un jūnijā.
Parana (upe)
Parana ir upe centrālajā dienvidu Dienvidamerikas daļā, tā tek caur Brazīliju, Paragvaju un Argentīnu. Tās kopējais garums sasniedz apmēram 4880 km. Tā ir otra garākā upe Dienvidamerikā pēc Amazones. Tā izveidojas, apvienojoties Paranaibas un Rio Grange upei. Parana un Urugvaja veido Laplatas upi, kas ietek Atlantijas okeānā.
1984. gadā upes posmā uz Brazīlijas un Paragvajas robežas tika izbūvēts Itaipu aizsprosts. Tā ir otra lielākā hidroelektrostacija pasaulē pēc saražotās elektroenerģijas daudzuma. Izbūvējot aizsprostu, 1982. gadā tika pilnībā appludināts viens no pasaulē lielākajiem ūdenskritumiem - Gvairas ūdenskrituma komplekss. Lejpus Itaipu aizsprosta atrodaas 1965. gadā uzbūvētais Draudzības tilts.
Lībju strauts
Lībju strauts ir Zaņas labā krasta pieteka Saldus novada dienvidrietumos. Tek dienvidrietumu virzienā, atdaloties no Lībju grāvja. Lībju strautu šķērso valsts autoceļš P106 (Ezere–Embūte–Grobiņa), tā krastos atrodas Lībji.
Maskavas Valsts konservatorija
Pētera Čaikovska Maskavas Valsts konservatorija (krievu: Московская государственная консерватория им. П. И. Чайковского) — mūzikas augstskola, kas atrodas Krievijas galvaspilsētā Maskavā. Viena no vadošajām mūzikas augstskolām Krievijā un visā pasaulē. Dibināta 1866. gadā. Konservatorijas pastāvēšanas laikā to ir absolvējuši daudzi pasaulē ievērojami mūziķi. Maskavas konservatorijas Lielā zāle ir arī viena no labākajām un populārākajām klasiskās mūzikas koncertzālēm Maskavā, kur notiek arī slavenais Starptautiskais Čaikovska konkurss.
Lielā vilciena aplaupīšana
"Lielā vilciena aplaupīšana" (en) ir 1903. gada ASV mēmā filma, kuru Edvīns Porters uzņēma priekš Edison Manufacturing Company. Filmā parādīta noziedznieku banda, kas Amerikas rietumos aptur un aplaupa tvaika lokomotīvi, un mūk prom kalnainā apvidū, tomēr beigās viņus sagūsta vietējie iedzīvotāji. Īsfilmas stāsta pamatā ir spēcīgas vesterna filmu tradīcijas, Eiropas kino tehnikas jauninājumi, Skota Mārbla tāda paša nosaukuma luga, vilcienu tematikas filmu popularitāte un, iespējams, reālās dzīves atgadījumi, kuros iesaistīti likumpārkāpēji, piemēram, Butčs Kesidijs.
Maskavas Valsts konservatorija
Vēsture
Konservatoriju 1866. gadā izveidoja Nikolajs Rubinšteins — ievērojams krievu pianists-virtuozs un diriģents. N. Rubinšteins ieņēma konservatorijas direktora amatu līdz 1881. gadam (papildus viņš strādāja arī par klavierspēles profesoru un audzēkņu simfoniskā orķestra diriģentu), un vēlāk šo amatu ieņēma Sergejs Taņejevs (1885—1889), Vasilijs Safonovs (1889—1905), Mihails Ipoļitovs-Ivanovs (1906—1922).
Lielā vilciena aplaupīšana
Porters režisēja un uzņēma filmu Ņujorkā un Ņūdžersijā 1903. gada novembrī, savukārt Edisona studija sāka to pārdot vodeviļu mājām un citām iestādēm jau nākamajā mēnesī. Galvenās lomas atveidoja Džastess Bārnss un Dž. M. Andersons, kuri, iespējams, palīdzēja arī filmas plānošanā un iestudēšanā. Portera pieeja nebija īpaši novatoriska vai neparasta priekš 1903. gada, tomēr ļāva viņam iekļaut filmā daudzas tā laika populāras kino uzņemšanas metodes, tostarp ainas, kas iestudētas kopplānos un mēģinājumu norādīt uz vienlaicīgu darbību vairākās ainās. Kameras panoramēšana, filmēšana īstās lokācijās un attēlotā vardarbība palīdzēja filmai "Lielā vilciena aplaupīšana" radīt patiesas ticamības sajūtu. Filmai bija īpaša tuvplāna aina, kas nebija saistīta ar filmas stāstu un ar kuru varēja vai nu sākt, vai beigt filmu atkarībā pēc filmas demonstrētāja vēlmēm, parādīja, ka noziedznieku līderis (Bārnss) šauj tieši kamerā.
Daļēji populārās un pieejamās tēmas, kā arī dinamiskās darbības un vardarbības dēļ "Lielā vilciena aplaupīšana" guva vēl nepieredzētus komerciālus panākumus. Lai gan tā būtiski neietekmēja un neveicināja vesterna filmu žanru, to plaši izplatīja un kopēja, tostarp arī paša Portera parodijā. Divdesmitajā gadsimtā par šo filmu izveidojās neprecīzi apgalvojumi, piemēram, ka tā ir pirmā vesterna filma vai pat pirmā filma ar sižetu. Kinozinātnieki vairākkārt atspēkojuši šos apgalvojumus, norādot, ka "Lielā vilciena aplaupīšana" bija stilistisks strupceļš tā veidotājam un žanram, tomēr tā komerciālie panākumi un mītiskā vieta amerikāņu kinomākslā joprojām ir neapstrīdama. Filma un it īpaši Bārnsa tuvplāns kļuvis par Amerikas kultūras ikonu vēlāk parādoties daudzās kino un televīzijas atsaucēs. 1990. gadā Kongresa bibliotēka šo filmu izvēlējās saglabāšanai Amerikas Savienoto Valstu Nacionālajā kino reģistrā kā "kultūrāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgu".
Kirumpē
Kirumpē (et), agrāk Kirumpeja, ir ciems Igaunijas dienvidaustrumos, Veru apriņķī, kas robežojas ar Veru pilsētu. Tās teritorijā atrodas Tērbatas bīskapijas Kirumpejas pils drupas.
Koroneišenas līcis
Koroneišenas līcis (en — ‘Kronēšanas līcis’) ir plašs jūras līcis Kanādas Arktikā. Izvietojies Ziemeļu Ledus okeānā starp Viktorijas salu ziemeļos un Ziemeļamerikas kontinenta krastu dienvidos, savieno Dolfinendjūniona šaurumu rietumos ar Dīza šaurumu austrumos. Dienvidaustrumos no Koroneišenas līča atzarojas Batērsta līcis. Līča vidusdaļā un piekrastē daudz nelielu saliņu, daļa no kurām veido Jorkas Hercoga arhipelāgu. No dienvidiem līcī ietek vairākas upes, ievērojamākā no kurām ir Kopermaina. Krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta ir Kugluktuka līča dienvidrietumu krastā pie Kopermainas ietekas. Līča dienvidu piekrastē ievērojamas dimantu un urāna atradnes.
Līča krastus izsenis apdzīvojuši inuiti. Tagadējo nosaukumu līcim piešķīris Džons Franklins 1821. gadā par godu Lielbritānijas karaļa Džordža IV kronēšanai.
Kazuši
Kazuši ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Alekss Orlovs
Alekss Orlovs (ru), īstajā vārdā Vadims Dariščevs (Вадим Дарищев; dzimis ), ir mūsdienu krievu fantāzijas un zinātniskās fantastikas rakstnieks. Fantastikas literātu aprindās par detālo kosmiskās tematikas izstrādi Orlovu dēvē par «krievu Edmondu Hamiltonu» un «kosmiskās operas karali», bet izdevniecība Alfa-kniga viņu nodēvējusi par «Krievijas visātrāko fantastikas rakstnieku».
Dzimis 1964. gadā, 1984. gadā, pēc dienesta armijā, iestājas Baumaņa Maskavas Valsts tehniskajā universitātē. Pēc tās absolvēšanas strādājis slēgtā zinātniskās pētniecības institūtā. Pirmā publikācija ir stāsts «Plosts», kas iespiests 1993. gadā žurnālā «Piedzīvojumi, fantastika» (Приключения, фантастика). 1998. gadā pārstrādā savu studiju laika romānu «Misija», ko izdevniecība Armada izdod ar nosaukumu «Kara ēnas» (Тени войны). Kopš 1998. gada sarakstījis vairāk kā 40 romānus.
Bibliogrāfija
P — romāni tiek izdalīti apakšciklā «Svešā kara kareivis» (Солдат чужой войны)
Bravo Otto
Bravo Otto ir balva, kas tiek piešķirta par sasniegumiem kino, mūzikā, televīzijā. Uzvarētājus izvēlas vācu jauniešu žurnāla "Bravo" lasītāji. Balva tika izveidota 1957. gadā un tās ieguvējus apbalvoja ar zelta, sudraba vai bronzas medaļu ar izdomātu, apaļīgu kino apgaismotāja attēlu. 1965. gadā medaļu aizstāja ar balvu statuetes formā.
Sākotnēji tika apbalvoti tikai filmu aktieri, kopš 1960. gada balvu piešķir arī mūziķiem. Bet šobrīd balva tiek piešķirta vienpadsmit kategorijās: labākais kinoaktieris, labākā kinoaktrise, labākais televīzijas aktieris, labākā televīzijas aktrise, labākais dziedātājs, labākā dziedātāja, labākais reperis, labākā rokgrupa, labākā popgrupa, komēdijas zvaigzne un interneta zvaigzne.
Kopš 1994. gada apbalvošanas ceremonija tiek pārraidīta televīzijā.
Schiaparelli
Schiaparelli jeb Entry, Descent and Landing Demonstrator Module (EDM) bija Eiropas Kosmosa aģentūras (ESA) Marsa nolaižamais aparāts. Tas palaista 2016. gada martā un līdz planētai nogādāts ar zondi ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO). Schiaparelli zaudēts nolaišanās laikā.
Nolaižamais aparāts nosaukts par godu itāliešu astronomam Džovanni Skjaparelli, kurš 19. gadsimta veica Marsa novērojumus.
Schiaparelli galvenais uzdevums bija izmēģināt nolaišanās sistēmas, tai skaitā izpletni, Doplera radara altimetru, hidrazīna bremzēšanas dzinējus u.c. Sekundārie uzdevumu bija zinātniski. Nolaižamajam aparātam uz Marsa virsmas bija jāmērī atmosfēras īpašības (vēja ātrums un virziens, mitrums, spiediens, temperatūra, Saules starojums, atmosfēras dzidrums, atmosfēras statiskā elektrība u.c.). Tam bija arī kamera, ar kuru tiktu uzņemti attēli nolaišanās laikā.
Lidojuma gaita
Schiaparelli kopā ar ExoMars Trace Gas Orbiter palaists 12:31:42 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas.
2016. gada 16. oktobrī Schiaparelli atvienojās no ExoMars TGO. 19. oktobrī TGO iegāja Marsa orbītā. Schiaparelli veica nolaišanos uz Marsa virsmas, bet īsi pirms nosēšanās pārtrūka sakari ar to.
Vēlākā analīze liecināja, ka leņķiskā ātruma mērīšanas bloks sistēmai devis nepareizus datus. Tas noveda pie tā, ka vadības sistēma nepareizi izrēķināja nolaižamā aparāta augstumu — tas bijis negatīvs, zem planētas virsmas. Rezultātā tika atvienots izpletnis un iedarbināti bremzēšanas zinēji; pēc tam pat ieslēgtas vairākas virsmas ierīces — tā, it kā Schiaparelli jau būtu nolaidies uz Marsa. Īstenībā tas tajā brīdī atradās 3,7 km augstumā.
Džordžs Etvuds
Džordžs Etvuds (en; 1745. gada oktobris Londona — Londona) bija Lielbritānijas fiziķis, matemātiķis, izgudrotājs, šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Vestminsterē, taču precīzs dzimšanas datums nav saglabājies, vienīgi ir zināms, ka kristības notikušas 1745. gada 15. oktobrī. Beidzis Vestminsteres skolu un Kembridžas Universitāti, vēlāk bijis profesors šajā mācību iestādē. Pēc sava bijušā studenta Viljama Pita Jaunākā uzaicinājuma darbojies Anglijas bankas finanšu politikas komisijā, kā arī bijis viņa personīgais sekretārs. 1776. gadā uzņemts Londonas Karaliskajā biedrībā. Plašāku ievērību guvis 1784. gadā, kad izgudrojis ierīci, kas palīdzējusi demostrēt Ņūtona likumus. Vairāku zinātnisko darbu autors, no kuriem pazīstamākais ir A Treatise on the Rectilinear Motion and Rotation of Bodies.
1787. gadā kļuvis par Londonas šaha kluba biedru. No 1787. līdz 1800. gadam pierakstījis savas un citu šaha klubā spēlētās partijas, kas tajā laikā nav bijusi ierasta prakse. Pateicoties šiem pierakstiem, ir saglabājušās daudzu tā laika vadošo šahistu partijas, tajā skaitā arī Andrē Danikana Filidora 47 partijas.
Helsingin Jalkapalloklubi
Helsingin Jalkapalloklubi (tiešā tulkojumā — Helsinku futbola klubs), parasti saukts HJK vai Helsinku HJK, ir Somijas futbola klubs no Helsinkiem. Dibināts 1907. gadā, spēlē Veikkausliiga, Somijas futbola čempionāta augstākajā līgā. Mājas spēles aizvada Telia 5G Areena stadionā, kura ietilpība ir 10 770 vietu.
Tas ir titulētākais Somijas futbola klubs izcīnīto valsts čempiontitulu skaita ziņā, kļūstot par čempioniem 28 reizes. Kluba futbolisti ir arī 13 reizes izcīnījuši Somijas kausu un piecas reizes uzvarējuši Somijas līgas kausa izcīņā.
HJK ir vienīgais Somijas klubs, kurš piedalījies UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā. Tam izdevās kvalificēties 1998. gadā, otrajā kvalifikācijas kārtā uzvarot Francijas klubu Metz. Klubs ir spēlējis arī UEFA Eiropas līgas grupu turnīrā 2014.—2015. gada sezonā.
Neļķu rinda
Neļķu rinda (Caryophyllales) ir segsēkļu grupas rinda, kuru veido 38 dzimtas. Rindai pieder kaktusi, neļķes, rasenes un dažādi citi divdīgļlapju klases augi.
Vairāki grupas augi, kā bietes, sējas griķi, rabarberi, skābenes, spināti, tiek lietoti pārtikā.
Klasifikācija
Neļķu rindas taksonomija 21. gadsimtā piedzīvoja vairākas izmaiņas. 2003. gadā APG II sistēma (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma) iekļāva 29 dzimtas. Saskaņā ar APG III sistēmu 2009. gadā dzimtai pievienoja 5 dzimtas.
2016. gadā APG IV sistēma neļķu rindā akceptēja vēl 5 dzimtas — Kewacea, Limeaceae, Macarthuriaceae, Microteaceae, Petiveriaceae:
Guna Zeltiņa
Guna Zeltiņa (dzimusi Madonā) ir latviešu teātra zinātniece un kritiķe.
1973. gadā kļuvusi par Zinātņu Akadēmijas Valodu un literatūras institūta zinātnisko līdzstrādnieci. 1978. gadā kļuvusi par Teātra darbinieku savienības biedru. Sarakstījusi vairākas ar teātri saistītas grāmatas, tai skaitā "Vienā karuselī ar Ģirtu Jakovļevu", "Nacionālā rakstura un stilistikas iezīmes latviešu teātrī", "Ernests Feldmanis" un "Marija Leiko".
Kažemāki (Aizkalnes pagasts)
Kažemāki ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 220 km attālumā no Rīgas.
Seidu Jahaja
Seidu Jahaja (dzimis 1989. gada 31. decembrī) ir Ganas futbolists, kurš spēlē FK Liepāja.
Karjera
Jahaja profesionālo karjeru sāka Tema Youth komandā 2006. gadā. 2008. gadā Jahaja tika nomainīts no Tema Youth uz Anagennisi Karditsa, izmantojot aizdevuma līgumu, kur viņš 29 reizes piedalījās sākuma vienpadsmitniekā. No Anagennisi viņš nokļuva Atēnu AEK. Neskatoties uz to, ka 2009.—2010. gada sezonas sākumā viņš labi sevi parādīja, ieskaitot pirmo Eiropas līgas spēli pret Everton Anglijas Gudisonas parka stadionā, Jahaja neizdevās sevi pierādīt Dušanam Bajevičam un viņš vairs nekad netika pie spēlēšanas.
2010. gadā viņš pievienojās Maccabi Haifa komandai. Pirmajā sezonā ar Maccabi Haifa Jahaja uzvarēja čempionātā un zaudēja kausa finālā. Maccabi izmantoja Jahajas līguma izvēli nākamajiem trim gadiem, kad viņš nomainīja savu iepriekšējo kreklu ar numuru "18" pret savu iecienītāko numuru "6".
2012. gada 20. jūnijā viņš parakstīja trīs gadu līgumu ar Līgas I klubu Astra Giurgiu, kas beidzās 2015. gada 30. jūnijā. Viņš pievienojās Tiraspoles "Sheriff" 2015. gada 14. jūnijā, kur pirmajā spēlē pret Milsami Orhei uzvarēja Moldovas superkausu.
Šellefteo AIK
Skellefteå AIK ir hokeja komanda, kas bāzēta Šellefteo, Zviedrijā, un spēlē Zviedrijas hokeja līgā. Klubs dibināts 1921. gadā, taču līgas čempiones titulu izcīnījis trīs reizes - 1978., 2013. un 2014. gadā.
2008.—09. gada sezonā vairākas spēles komandas sastāvā aizvadīja latviešu aizsargs Atvars Tribuncovs.
Elfu valodas
Elfu valodas ir konstruētas valodas, kuras izmanto elfi fantāzijas vidē.
Tolkīna elfu valodas
Autors Džons Ronalds Rūels Tolkīns izveidoja vairākas "elfu valodas", kuras noveda līdz mitoloģijas radīšanai, par kuru ir izklāstīts viņa grāmatās.
Justīna Grota iela
Justīna Grota iela ir iela Talsos, Krievragkalnā. Tā sākas krustojumā ar Kareivju ielu un beidzas kā strupceļš, atduroties pret gājēju celiņu. Kopējais ielas garums ir 98 metri. Visā garumā iela ir plata un pielāgota automašīnu stāvēšanai, šeit ir stāvlaukums pie Talsu novada domes.
Iela nosaukta mācītāja Justīna Grota vārdā, kurš bija pēdējais pareizticīgo priesteris Talsu Sv. Trīsvienības pareizticīgo baznīcā, kas atradās šajā apkārtnē (Krievragkalnā) līdz 1972. gadam, kad tika uzspridzināta, lai izbūvēto administratīvo ēku kompleksu (pašreizējā novada dome).
Ielu savienojumi
Justīna Grota iela ir savienota ar šādām ielām:
Autoceļš P134
P134 autoceļš Pievedceļš Liepājas lidostai ir reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu A9 (Brīvības ielu) Liepājā ar Liepājas starptautisko lidostu. Autoceļa garums ir 2,4 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Liepājas pilsētu un Dienvidkurzemes novadu.
Kaži (Rušonas pagasts)
Kaži ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 218 km attālumā no Rīgas.
Gijoms Serons
Gijoms Serons (fr) bija beļģu ūdenspolo spēlētājs, 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu ūdenspolo turnīrā. Viņš bija Briseles peldēšanas un ūdenspolo kluba biedrs. Turnīra fināla mačā viņi piekāpās Lielbritānijas ūdenspolo komandai — Osbornas peldēšanas klubam.
Mežotnes luterāņu baznīca
Mežotnes baznīcas drupas atrodas Bauskas novada Rundāles pagastā, blakus Mežotnes pilskalnam. Mežotnes luterāņu baznīca atrodas Valsts nozīmes arheoloģijas pieminekļa Nr. 354 „Mežotnes pilskalns ar senpilsētu” aizsardzības zonā.
Vēsture
Celta sakarā ar hercoga Gotharda 1567. gada 28. februāra rīkojumu uz ziemeļiem no Mežotnes pilskalna bijušās senpilsētas teritorijā. Pašreizējā mūra baznīca celta ap 1711. gadu, bet tās tornis par Mežotnes muižnieces Šarlotes Līvenas līdzekļiem 1817. gadā. Baznīca pārbūvēta 1820.–1821. gadā.
Sarkanās armijas uzbrukuma gaitā Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā torni no jauna sašāva un baznīcai nodega jumts. Latvijas PSR laikā draudze bija spiesta darbu pārtraukt, pēc 1960. gada baznīcā ierīkoja minerālmēslu noliktavu.
2004. gada 10. augustā Mežotnes baznīcas kapsētā apglabāja urnu ar Kanādā mirušās Mežotnes muižas īpašnieku pēcteces Luīzes Marijas Līvenas pīšļiem. Mūsdienās baznīcu pamazām atjauno.
Aleksandrs Dronovs
Aleksandrs Dronovs (ru; dzimis Maskavā) ir Krievijas šahists. Trīs Pasaules čempionātu korespondencšahā (2007—2010, 2011—2014, 2015—2018) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (2005).
Biogrāfija
2010. gadā uzvarējis 22. Pasaules čempionātā korespondencšahā. 2014. gadā uzvarējis 27. Pasaules čempionātā korespondencšahā. Pēc Tenu Eima un Jopa van Osteroma kļuvis par trešo šahistu korespondencšaha vēsturē, kas spējis divas reizes uzvarēt Pasaules čempionātos korespondencšahā. 2018. gadā uzvarējis 29. Pasaules čempionātā korespondencšahā un kļuvis par pirmo šahistu, kas trīs reizes uzvarējis Pasaules čempionātos korespondencšahā.
Lībju grāvis
Lībju grāvis ir Zaņas labā krasta pieteka Saldus novada dienvidrietumos. Tek dienvidaustrumu virzienā, vidustecē no tā atdalās Lībju strauts. Ietek Zaņā augšpus Baltākroga, pie Lapiņu mājām.
Mihails Krasenkovs
Mihails Krasenkovs (pl, ru; dzimis Maskavā) ir Krievijā dzimis Polijas starptautiskais lielmeistars šahā (1989).
Biogrāfija
1985. gadā beidzis Maskavas naftas ķīmijas un gāzes rūpniecības institūtu lietišķās matemātikas specialitātē. 1987. gadā uzvarējis Gruzijas šaha čempionātā. 1992. gadā pārcēlies uz dzīvi Polijā, bet 1996. gadā uzņemts šīs valsts pilsonībā. Divas reizes (2000, 2002) uzvarējis Polijas šaha čempionātos, vēl trīs reizes (1997, 2001, 2004) izcīnījis sudraba medaļas šajās sacensībās. Krasenkovam pieder rekordliels uzvaru skaits Polijas komandu šaha čempionātos — 14 reizes viņš kādas komandas sastāvā ir kāpis uz goda pjedestāla augstākā pakāpiena. 1997. gadā Krievijas komandas Azov sastāvā kļuvis par Eiropas komandu kausa ieguvēju šahā. Tajā pašā gadā kopā ar Viktoru Bologanu uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Ņujorkā.
Pārstāvējis Polijas izlasi lielākajās šaha komandu sacensībās:
Pazīstams arī kā šaha teorētiķis un šaha grāmatu autors. FIDE vecākais treneris kopš 2012. gada.
Namīra
Namīra (fr, de) ir pilsēta Beļģijas dienvidrietumos, Namīras provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta, kā arī Valonijas reģiona administratīvais centrs. Atrodas 63 kilometru attālumā no Beļģijas galvaspilsētas Briseles Māsas un Sambras upju krastos.
Ar 110 300 iedzīvotājiem 2013. gadā tā ir devītā lielākā pilsēta Beļģijā pēc iedzīvotāju skaita un ar 175,69 kvadrātkilometrus lielu teritoriju ir otrā lielākā pēc platības.
Namīra ir nozīmīgs tirdzniecības un rūpniecības centrs Valonijas reģionā. Galvenokārt šeit ražo dažādas iekārtas, ādas izstrādājumus, metāla izstrādājumus un porcelānu. Tā ir arī nozīmīgs dzelzceļa satiksmes punkts starp Briseli, Luksemburgu, Lilli un Ljēžu.
Niedru stērste
Niedru stērste (Emberiza schoeniclus) ir neliela auguma stērstu dzimtas (Emberizidae) dziedātājputns, kas sastopama Eirāzijā un Ziemeļāfrikā. Tai ir 19 pasugas.
Izplatība
Niedru stērste plaši izplatīa Ziemeļeiropā un tālāk uz austrumiem fragmentāri Sibīrijā, Vidusāzijā, Mongolijā, Ķīnas ziemeļos, Kamčatkā, Sahalīnā un Japānā. Dienvideiropā izplatība fragmentēta, lokalizētas populācijas Vidusjūras reģionā, iespējams, sastopama arī Marokā.
Ziemeļeiropas populācijas ziemo Eiropā: Lielbritānijā, Spānijā un citur Vidusjūras reģionā, Ziemeļāfriku ieskaitot. Dienvidu un centrālās Eiropas populācijas pārsvarā ziemo ligzdošanas areālā, migrācija mazāk izteikta.
Latvijā
Niedru stērste Latvijā ir parasta ligzdotāja. Sastopama galvenokārt ūdenstilpju tuvumā, krūmainās pļavās un gar niedrājiem. Diezgan bieži novērojama arī ceļošanas laikā. Atsevišķi īpatņi regulāri pārziemo. Latvijā ligzdo un caurceļo nominālpasuga E.s. schoeniclus.
Izskats
Niedru stērste ir vidēji liela stērste ar proporcionāli lielu galvu un garu asti, apmēram zvirbuļa lielumā. Ķermeņa garums 13,5—16,5 cm, spārnu plētums 21—26 cm, svars 10—28 g.
Abiem dzimumiem ir sarkanbrūna mugurpuse ar tumšu svītrojumu un balts vai bāli dzeltens vēders ar brūnām svītriņām. Tēviņam ir melna galva, pakakle un krūtis, balta apkakle (kakla aizmugurējā daļā) un "ūsas". Mātītei galvas virsa un vaigi ir pelēkbrūni, kurus no pakakles norobežo brūnibaltas "ūsas". Pakakle balta. Jaunie putni līdzīgi mātītei. Knābis, kājas un acis tumši brūnas. Pasugas viena no otras atšķiras ar knābja biezumu un apspalvojuma krāsu intensitāti.
Uzvedība
Niedru stērste galvenokārt sastopama mitrās vietās ar biezu un zemu veģetāciju. Tie var būt upju krasti, dīķmalas, krūmainas pļavas, niedrāju malas vai dumbrāji. Sibīrijā tā ligzdo applūdušās kārklu un vītolu biežņās. Dažviet niedru stērste uzturas arī sausākos apvidos, piemēram, jaunaudzēs un lauksaimniecības tīrumos (kukurūzas, graudaugu un rapša tīrumos). Izvairās no bieziem mežiem un tipiskām atklātām ainavām, kā arī no kailām, akmeņainām vai sasalušām vietām. Migrācijas pārlidojumus veic gan dienā, gan naktī.
Barība
Ligzdošanas sezonas laikā niedru stērste galvenokārt barojas ar bezmugurkaulniekiem, pārējā laikā ar sēklām un citām augu daļām. Barību meklē uz zemes starp zemiem augiem vai veģetācijā tuvu zemei. Ārpus ligzdošanas sezonas niedru stērstes var novērot graudaugu tīrumos.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no aprīļa sākuma līdz augusta beigām. Parasti veido monogāmus pārus, kas ligzdo samērā tuvu viens otram. Tomēr katram pārim ir sava teritorija. Ligzdu būvē mātīte. Tā parasti atrodas uz zemes, reizēm krūmos, niedrēs (nelielā augstumā no zemes) vai uz purva ciņa. Ligzda vīta no sausas zāles, zariņiem, niedru gabaliņiem un lapām, no iekšpuses izklāta ar saknītēm, matiem, sūnām un niedru šķiedrām.
Sistemātika
Niedru stērstei ir 19 pasugas:
Cnori
Cnori (ka) ir pilsēta Gruzijā, Kahetijas mhares Sighnaghi municipalitātē. Izvietojusies valsts austrumos Alazani upes ielejā 120 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi.
Vēsture
Līdz 1938. gadam bijis Sakobosubani (საქობოსუბანი) ciems. 1965. gadā piešķirts pilsētas statuss. Pilsētā un tās apkārtnē attīstīta pārtikas rūpniecība (vīns, konservi, piena produkti).
Kaži (Sutru pagasts)
Kaži ir ciems Sutru pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 197 km attālumā no Rīgas.
Skice
Skice, arī uzmetums, mets (no grieķu valodas σχέδιος - skedios, "veikts bez sagatavošanās",  angļu: sketch, itāļu: schizzo), šī vārda nozīmes visplašākajā izpratnē, ir strauji izpildīts brīvrokas zīmējums, kas parasti nav paredzēts kā pabeigts darbs. Skice var kalpot vairākiem mērķiem: tā var attēlot kaut ko, ko mākslinieks redz, tā var piefiksēt kādu ideju, kā arī veicināt idejas tālāku attīstību vēlāk, arī tikt izmantota kā ātrs veids attēla, idejas vai gleznas pamata grafiskai attēlošanai. Skicēšana parasti sastāda noteiktu mākslas studiju daļu.
Edžiņa gatve (Rīga)
Edžiņa gatve ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona, Vecmīlgrāvī. Edžiņa gatve sākas krustojumā ar Augusta Dombrovska ielu un beidzas krustojumā ar Skuju ielu. Edžiņa gatve Rīgas ielu sarakstā minēta no 1977. gada. Nosaukums laika gaitā nav mainījies.
Ielu savienojumi
Edžiņa gatve krustojas ar:
Skice
Skice ir vēl kas negatavs, kas apzīmēts tikai vispārīgās formās, līnijās, gaismēnās, krāsu laukumos. Tomēr skicei sevī jau jāsatur turpmākā darba kompozīcijas galvenie noteicēji elementi, ar ko tā atšķiras no studijas.
Kā glezniecībā, tā arī tēlniecībā skice kalpo kā kāda temata kompozīcijas pirmuzmetums, pēc kura vēlāk izveido nodomāto gatavo darbu.
Termins "skiču albums" jeb "skiču burtnīca" attiecināms uz tukšu lapu salikumu albuma vai burtnīcas veidā, kuru mākslinieks var izmantot, lai tajā zīmētu skices. Skiču albumi var būt gan ar iesietām, gan salīmētām lapām, kas dod iespēju tās nepieciešamības gadījumā no albuma izplēst.
Literatūrā
Vispārīgāka rakstura apcerējums, kas aptver galveno tēmu bez sīkākas detalizācijas; neliels beletristikas tēlojums ļoti savilktā dzejiskā izteiksmē. Skices jēdziens attiecināms gan uz literāru darbu, kas no īpaša stila viedokļa skaitās pabeigts, gan arī uz pirmuzmetumiem tālākai veidošanai. Pirmajā nozīmē skice kā iemīļots siluetiska raksturojuma žanrs Eiropā izplatījās kopš 19. gs. beigām impresionisma un simbolisma ietekmē.
Siluetiskas skices veidā savus dzejnieku portretus uzmetis R. de Gurmons (Le Livre des Masques), vācu teātra kritiķis H. Bārs savas recenzijas u.c.
Dzejiskā prozā par modernās skices meistaru uzskata P. Altenbergu. No latviešu rakstniekiem šai žanrā zīmīgākos paraugus devis A. Smilga (Silueti).
Priekšdarba nozīmē skice ietilpst sacerējumā kā detaļu vai sižeta uzmetums.
Sociālās aprūpes centrs "Mārsnēni"
Sociālās aprūpes centrs "Mārsnēni" ir privāts sociālās aprūpes centrs (SAC), kas atrodas Cēsu novada Mārsnēnu pagasta "Gaismās". To uztur biedrība “Labāka rītdiena”, kurai pieder arī SAC "Sērmūkši" Cēsu novada Skujenes pagastā.
Viktors Sonnemanss
Viktors Sonnemanss (fr) bija beļģu ūdenspolo spēlētājs, 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu ūdenspolo turnīrā. Viņš bija Briseles peldēšanas un ūdenspolo kluba biedrs. Turnīra fināla mačā viņi piekāpās Lielbritānijas ūdenspolo komandai — Osbornas peldēšanas klubam.
Fabio Finočjāro
Fabio Finočjāro (it; dzimis Katānijā) ir Itālijas šahists. Pasaules čempionāta korespondencšahā (2009—2013) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1998).
Biogrāfija
Šahu sācis spēlēt 15 gadu vecumā savā dzimtajā Sicīlijā. Kopš 1968. gada aktīvi piedalījies korespondencšaha turnīros. 1977. un 1979. gadā divas reizes kļuvis par Itālijas korespondencšaha čempionātu uzvarētāju. 2013. gadā uzvarējis 25. Pasaules čempionātā korespondencšahā.
Mišiks Kazarjans
Mišiks Kazarjans (hy; dzimis, miris ) bija armēņu izcelsmes PSRS un Krievijas fiziķis, kas darbojās lāzera fizikas un optikas jomā; fizikas-matemātikas zinātņu doktors, profesors. Viņš strādāja Ļebedeva Fizikas institūtā. Viņš ir visspilgtākā redzamā spektra impulsu periodiskā lāzera izveidotājs. Viņš ir viens no pasaulē pirmā lāzerprojekcijas mikroskopa izstrādātājiem.
Mišiks Kazarjans piedzima Hrazdanā, Armēnijas PSR. Tēvs Aiazats Kazarjans bija ārsts, Erevānas Medicīnas institūta katedras vadītājs. Māte Serika Vanuni bija vecmāte ginekoloģe, Armēnijas PSR Nopelniem bagātā ārste.
1970. gadā Mišiks Kazarjans beidza Maskavas Fizikas tehniskā institūta Vispārējās un lietišķās fizikas fakultāti specialitātē "optika un spektroskopija". Pēc tam viņš sāka strādāt PSRS Zinātņu akadēmijas Ļebedeva Fizikas institūta optikas nodaļā, kur nostrādāja visu mūžu. 1980. gadā Kazarjans kopā ar autoru kolektīvu saņēma PSRS Valsts prēmiju zinātnes un tehnikas jomā par darbu lāzeru un optisko sistēmu fizikā. 1989. gadā viņš aizstāvēja doktora disertāciju.
2003. gadā Kazarjans kļuva par profesoru. 2005. gadā viņš tika ievēlēts par Prohorova Inženierzinātņu akadēmijas īsteno locekli. 2008. gadā Kazarjans kļuva par Armēnijas Republikas Nacionālās zinātņu akadēmijas ārvalstu locekli. 2010. gadā viņš tika iecelts par Ļebedeva Fizikas institūta luminiscences nodaļas vadošo zinātnisko darbinieku.
Mišika Kazarjana galvenie pētījumi bija saistīti ar jaudīgu pārveidojamu lāzeru izveidošanu, pamata fizikālo mehānismu, kas iesaistīti plazmas 3D efekta īstenošanā, izpēti, krāsu akustiski optisko televīzijas sistēmu un lāzera medicīnas ierīču izveidi, mikrodaļiņu lāzera paātrināšanas mehānismu izpēti, gaismas inducēto parādību izpēti dinamiskajā daudzkārtējā gaismas izkliedē un elektroinducēto akvakompleksu dreifu ūdens šķīdumos, jaunu pieeju izstrādei par izotopu lāzera sadalīšanas problēmu, jaunu risinājumu izstrādi alternatīvās un ūdeņraža enerģētikas problēmā, jaunu kompozītmateriālu izstrādi ar ilgstošu luminiscenci, jaunu nanomateriālu izstrādi.
Viņš bija vairāk nekā 500 zinātnisko darbu autors, vairāku zinātnisko žurnālu un enciklopēdiju, starptautisko patentu autors, sarakstījis 11 grāmatas un 9 rakstu krājumus dažādos starptautiskajos izdevumos gāzes lāzeru un aktīvo optisko sistēmu fizikā. Kazarjans ir lāzeru ierosināšanas uz metālu tvaikiem metodes autors. Viņa izstrādātie augsti efektīvi lāzeri tiek ražoti Krievijā. Kazarjans kopā ar Aleksandru Prohorovu, Juriju Guļajevu un Juriju Trutņevu izstrādāja daudzus mūsdienu lāzera fizikas aspektus un to lietojumu.
Kazarjans vadīja daudzus Starptautiskā zinātnes un tehnoloģiju centra un CRDF projektus Viņš ir bijis Krievijas Zinātņu akadēmijas Luminiscences zinātniskās padomes zinātniskais sekretārs, organizatorisko komiteju loceklis, sekciju priekšsēdētājs daudzās Krievijas un starptautiskajās konferencēs.
2020. gada 7. aprīlī Mišiks Kazarjans mira Maskavas Komunarkas slimnīcā no koronavīrusa COVID-19 slimības. 10 dienas pirms tam nomira viņa sieva Arpika Asratjana, ārste epidemioloģe, hepatīta vīrusu speciāliste, medicīnas zinātņu doktore.
Kākuči (Mežvidu pagasts)
Kākuči ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Tims Krabe
Tims Krabe (nl; dzimis Amsterdamā) ir Nīderlandes literāts, žurnālists un šahists.
Biogrāfija
Mācījies psiholoģiju Amsterdamas Universitātē, paralēli aizrāvies ar aktiermākslas apguvi. No 1967. gadā uzsācis žurnālista un rakstnieka karjeru. Pirmo romānu izdevis 1978. gadā. 1984. gadā sarakstījis savu pazīstamāko darbu - "Zelta ola" (nl), kurš 1988. gadā ekranizēts Nīderlandē ar nosaukumu Spoorloos, bet 1993. gadā ar tādu pašu nosaukumu pirmizrādi pieredzējusi Holivudas ekranizācija.
Pazīstams arī kā šahists. Ievērību izpelnījušies viņa darbi par dažādiem šaha kurioziem.
Inguna Daukste-Silasproģe
Inguna Daukste-Silasproģe (dzimusi 1968. gadā) ir latviešu literatūrzinātniece.
Biogrāfija
Beigusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1992). Dr. philol. (1997). Kopš 1992 viņas darbavieta ir LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts, viņa ir Literatūras nodaļas vadošā pētniece. Pētnieciskās intereses saistītas ar latviešu trimdas literatūru un salīdzinošo literatūrzinātni, Baltijas reģiona literatūru.
2003. gadā ar Latvijas Zinātņu akadēmijas Senāta lēmumu piešķirta Latvijas Zinātņu akadēmijas Viļa Plūdoņa balva literatūrzinātnē par pētījumu "Latviešu literārā dzīve literatūra bēgļu gados Vācijā (1944–1950)".
Ar Ministru kabineta rīkojumu iecelta darbam Latvijas valdības izveidotajā LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijā.
2015. gadā saņēmusi Ērika Raistera fonda balvu par monogrāfiju "Tāla zeme, tuvi ļaudis". 2019. gadā saņēmusi Egona Līva piemiņas balvu "Krasta ļaudis" par monogrāfiju "Gaidot laivu".
Līdzautore kolektīvajām monogrāfijām "Vācu literatūra un Latvija" (2005) un "Latvieši, igauņi un lietuvieši: literārie un kultūras kontakti" (2008). Sastādījusi skandināvu rakstniekiem veltītu rakstu krājumu "Ziemeļu zvaigznājs" (2002), rakstu krājumu "Meklējumi un atradumi" (2004, 2005), krājumu "Materiāli par latviešu un cittautu kultūru Latvijā" (2003).
Lielvārdes pils
Lielvārdes pils (la, de) bija Daugavas līvu pils, vēlāk Rīgas arhibīskapa fogta pils Lielvārdes draudzes novadā.
1981. gada arheoloģiskajos izrakumos pils dienvidaustrumu stūrī kalna plakuma malā 1 m dziļumā atsedza 1,5 m biezas un 4 m garas aizsargmūra paliekas. Mūsdienās saglabājušās pils drupas Lielvārdes parkā, kas iekonservētas 1987. gadā pēc arhitekta G.Erdmaņa projekta. Tās ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Kopš 1997. gada Rembates parkā pie Daugavas mākslinieks Agris Liepiņš no jauna uzcēla koka pili, kas varētu izskatīties kā Lielvārdes novada virsaiša Uldevenes rezidence.
Vēsture
No Indriķa hronikas zināms, ka 1201. gadā bīskaps Alberts Daugavas līvu Lielvārdes pilsnovadu piešķīra kā lēni bruņiniekam Danielam Bannerovam, tomēr pilsnovada vecākais turpināja valdīt senajā Lielvārdes līvu pilī. Autines sacelšanās laikā krustneši nodedzināja līvu koka pili. 1213. gadā lietuviešu sirotāji sagūstīja Lielvārdes pilsnovada vecāko Uldeveni, bet Zobenbrāļu ordenis viņu izpirka no gūsta.
Vēl pirms 1229. gada bīskapa vasalis Daniels līvu pils vietā uzcēla mūra pili. Pēc viņa nāves Rīgas bīskaps Nikolajs Lielvārdi 1248. gadā piešķīra Rīgas domkapitulam, bet 1255. gadā atzina to par savu īpašumu. 1262. gadā kaujā pie Lielvārdes žemaiši sakāva ordeņa karaspēku, kura atliekas patvērās pilī. 1361. gadā pili ieņēma un izlaupīja lietuviešu karaspēks. 14.—15. gadsimtā Lielvārde kļuva par fogtijas centru Rīgas arhibīskapijas t. s. Latviešu galā, saglabājot arī saimniecības pils — arhibīskapijas maizes klēts statusu. 15.gs. sākumā arhibīskaps bija spiests pili ieķīlāt ordenim līdz 1435. gadam.
16. gadsimtā Lielvārdes pilī atradās Antonija brāļu konventa bernardiešu klosteris (1514—1534) un pagalmā tika izbūvēta mūra baznīca. Livonijas kara laikā pils saskaņā ar 1559. gadā noslēgto pacta protectionis tika ieķīlāta Polijas karalim un nodota Polijas-Lietuvas karaspēka aizsardzībā, bet 1577. gadā pili un baznīcu nopostīja krievu karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Lielvārdes pilsnovada citadeli (, Линневард).
Zviedru Vidzemes laikā ģenerālgubernators Nils Asersons Manneršelds pili daļēji atjaunoja 1633. gadā, bet vēlāk viduslaiku celtne netika remontēta un tai blakus izveidojās muižas centrs. No 1792. gada J. K.Broces zīmējuma ir redzams, ka celtnei bijuši divi stāvi, bet līdz mūsdienām ir saglabājies tikai pusotrs stāvs un ir zudusi otrā stāva logu rinda.
19. gadsimta sākumā uzbūvēja muižas kungu māju klasicisma stilā. 20. gadsimta sākumā pēc muižas īpašnieka barona Artūra fon Vulfa pasūtījuma arhitekts Vilhelms Bokslafs veica muižas pils pārbūvi. Pirmā pasaules kara laikā gar Daugavu vairākus gadus bija frontes līnija, lielgabalu apšaužu laikā Lielvārdes muižas pili pilnīgi sagrāva.
Zināmie Lielvārdes fogti
Lielvārdes fogti bija Rīgas arhibīskapijas "Latvju gala" soģi (advocati ecclesiae, Stiftsvögte), kas valdīja Lielvārdes pilī 14. gadsimtā. Pēc tam viņu funkcijas pārņēma Kokneses pils fogti.
Elīna Avotiņa
Elīna Avotiņa (dzimusi Rīgā) ir latviešu aktrise un dziedātāja. Plašāku atpazīstamību ieguvusi, filmējoties televīzijas seriālos "Svešā seja" (2017—2018), "Divi vienā" (2018—2019), "Viņas melo labāk" (2021), "Nemīlētie" (2021—pašlaik), "Perfektās kāzas" (2022), "Bezvēsts pazudušās" (2022), "Tarakāni tavā galvā" (2022), "Ketijas jaunā dzīve" (2022).
Biogrāfija
No sākumskolas vecuma apguvusi zināšanas dažādās mākslas un sporta nozarēs. Apguvusi vijoļspēli Rīgas 1. mūzikas skolā (2002—2008). Vēlāk ieguvusi diplomu akadēmiskās dziedāšanas specialitātē Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolā (2009—2013). Paralēli dramatiskā teātra aktiera studijām Latvijas Kultūras akadēmijā (2013—2017), turpinājusi attīstīt akadēmiskās dziedāšanas prasmes un papildinājusi zināšanas baroka mūzikā.
Kopš 2016. gada piedalījusies izrādēs dažādos teātros. Nominēta Latvijas teātra gada balvai "Spēlmaņu nakts" kategorijā "Gada debija vai jaunais skatuves mākslinieks" (2017/2018) par Dārguma lomu Edvarda Olbija lugā "Kam no Vilka kundzes bail?".