cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lustes pils
Vēsture
Pilij bija īpatna skursteņu sistēma - visu pils krāšņu dūmvadi bēniņos ar arkām bija savienoti vienā dūmenī. Pils fasādē redzami telpiski greznojumi, uz pārējām trim ārsienām tie uzgleznoti. Ap pili bija siltumnīcas, kuru būvi pabeidza 1777. gadā. Stipri nolaisto Lustes kroņa muižas apkārtni 1910. - 1912. gadā sakopa Paulis Lejiņš, vadot šeit Jelgavas zemkopības skolas audzēkņu praksi. Pāris gados apkārtnes lauki kļuva par paraugsaimniecību. Posmā starp abiem pasaules kariem pils piederēja Džūkstes-Sīpeles piensaimnieku biedrībai, kas te iekārtoja pienotavu, tomēr saudzīgi saglabājot visu vērtīgo pilī. 1936. gadā pie pils piestiprināja goda plāksni Dobeles mācītājam Johanam Rīvijam, atzīmējot viņa tulkoto latviešu reliģisko grāmatu izdošanas 350 gadus.
Otrā pasaules kara cīņās pils cieta maz, tomēr pēc kara pils ēkā apmetās ienācēji, kas 1950. gados pils lieliskos kamīnus, kāpnes, iekšējo apdari un visu vērtīgo izlaupīja. Pils ēka tika pamesta sabrukšanai.
Sharif
Sharif var būt:
Oskara Kalpaka iela (Liepāja)
Oskara Kalpaka iela ir iela Liepājā, atrodas Jaunliepājas un Ziemeļu priekšpilsētas apkaimē. Oskara Kalpaka iela sākas netālu no Tirdzniecības kanāla, bet beidzas krustojumā ar Atmodas bulvāri. Ielas garums ir ap 2700 metriem un to pilnībā sedz asfaltbetons. Oskara Kalpaka ielā kustība norit abos virzienos. Ielas apbūve sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām, daudzdzīvokļu ēkām un noliktavām. Oskara Kalpaka ielā 87 atrodas Liepājas Ziemeļu kapi. Iela nosaukta pulkveža Oskara Kalpaka vārdā.
Vēsture
Iela sākotnēji bija nosaukta admirāļa Lazareva vārdā, vēlāk to pārdēvēja par Kuršu ielu. Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 20. augustā Pulkveža Kalpaka ielu pārdēvēja par Sarkanarmijas ielu.
1594. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1594. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, bet Piltenes apgabals un Grobiņas apgabals nebija pakļauti Kurzemes hercogam. Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Shah
Shah var būt:
Leko province
Leko province ir viena no Itālijas provincēm, atrodas valsts ziemeļu daļā, Lombardijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Leko. Leko province sīkāk iedalās 84 komūnās.
Harijs Marnics
Harijs Ksavers Marnics (dzimis, miris ) bija vācbaltiešu ārsts, fizioterapeits, publicists un memuāru autors. Rakstījis gan vāciski, gan latviski.
Dzimis mācītāja ģimenē. Mācījies Bērzaines ģimnāzijā, vēlāk studēja medicīnu Tartu universitātē. Latvijas brīvības cīņu laikā cīnījās landesvērā. 1919. gadā lielinieki nogalināja tēvu, bet Marnics 1920. gadā turpināja studijas Kēnigsbergas universitātē.
1926. gadā iestājās NSDAP un SA, darbojās nacistu partijas Rasu politikas nodaļā (Rassenpolitisches Amt der NSDAP). NSDAP Zalta nozīmes (Goldenes Parteiabzeichen) īpašnieks. No 1941. līdz 1943. gadam, kad konfliktu dēļ pameta amatu, Marnics bija Rīgas ģenerālkomisāra "Veselības un tautas kopšanas" nodaļas vadītājs.
Olomoucas Palacka universitāte
Olomoucas Palacka universitāte (cz) ir 1573. gadā dibināta valsts universitāte Čehijas pilsētā Olomoucā. Otra senākā universitāte valstī.
Universitātē ir 8 fakultātes. Bijušo universitātes studentu vidū minami vēsturnieks Bohuslavs Balbīns (Bohuslav Balbín, 1621 — 1688), ģenētikas pamatlicējs Gregors Mendelis (Gregor Mendel, 1822—1884), kardināls Františeks Tomāšeks (František Tomášek, 1899—1992), karavīrs un politiķis Albrehts fon Vallenšteins (Albrecht Wallenstein, 1583—1634).
Karīms Ansārifards
Karīms Ansārifards (fa; dzimis ) ir Irānas futbolists, uzbrucējs, Irānas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Kipras Pirmās divīzijas kluba Omonia sastāvā.
Angry Birds
Angry Birds ir videospēle, ko izstrādājis Somijas datorspēļu uzņēmums Rovio Entertainment. Šis ir pirmais produkts Angry Birds sērijā. Spēle sākotnēji tika izdota Apple's iOS 2009. gada 11. decembrī, kopš tā laika App Store ir tikuši iegādāti vairāk kā 12 miljoni spēles kopiju, kas pamudināja uzņēmumu izveidot spēli arī citiem uz skārienekrāna bāzētiem viedtālruņiem.
2016. gadā pēc videospēles motīviem tika izveidota filma "Dusmīgie putni. Filma".
Herberts Prohaska
Herberts Prohaska (de, dzimis ) ir bijušais Austrijas futbolists un futbola treneris, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Austrijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik strādā kā futbola žurnālists un eksperts Austrijas ORF kanālā.
Prohaska tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem austriešu futbolistiem. Austrijā pārstāvējis Austria Wien komandu, ar ko septiņas reizes kļuvis par Austrijas Bundeslīgas čempionu. 1980. gadā pārcēlies uz Itālijas komandu Internazionale, bet ar AS Roma komandu 1983. gadā izcīnījis Itālijas A sērijas titulu.
Austrijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1974. līdz 1989. gadam. Piedalījies 1978. un 1982. gada FIFA Pasaules kausā.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. Vadījis Austrijas komandu Austria Wien, bet no 1993. līdz 1999. gadam bijis Austrijas futbola izlases treneris.
Spēlētāja karjera
Austria Wien
Internazionale
Roma
Trenera karjera
Austria Wien
Grozas (Varakļānu pagasts)
Grozas ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 7,4 km no pagasta centra Kokariem, 6,6 km no novada centra Varakļāniem un 197,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P84 (Madona—Varakļāni).
Bodrovs
Bodrovs (ru; sieviešu dzimtē Bodrova (Бодро́ва)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Durrell
Durrell var būt:
Galileo 16
Galileo 16 (European GNSS apzīmējums GSAT0212) ir Eiropas navigācijas sistēmas Galileo pavadonis. Tas orbītā palaists 2016. gada novembrī; izvietots orbitālajā slotā C08.
Pavadonim dots arī nosaukums Lisa par godu bērnu konkursa uzvarētājai Ungārijā Lisai Viktorijai Krāijvangerai (Lisa Viktória Kraaijvanger).
Galileo 16 primārais kontraktors un platformas izgatavotājs bija uzņēmums OHB-System. Derīgo kravu izgatavoja Surrey Satellite Technology (SSTL). Kosmiskā aparāta starta masa bija 717 kg; izmēri 2,7 × 1,2 × 1,1 m. Pavadonī uzstādīti divi pasīvie ūdeņraža māzera atompulksteņi, divi rubīdija atompulksteņi; pulksteņu pārraudzīšanas un vadības iekārta, navigācijas signāla ģenerators, L-joslas antena navigācijas signāla raidīšanai, C-joslas antena augšupejošā signāla uztveršanai, divas S-joslas antenas telemetrijai un komandām, kā arī antena meklēšanas un glābšanas iekārtai MEO SAR.
Galileo 16 tika palaists 13:06 UTC no Gviānas kosmiskā centra ar nesējraķeti Ariane 5ES (lidojums VA233) kopā ar tās pašas sērijas pavadoņiem Galileo 15, Galileo 17 un Galileo 18. Pirmoreiz Galileo palaišanai izmantota raķete Ariane un, lai palaistu vienlaicīgi četrus pavadoņus, Airbus Safran Launchers izgatavoja speciālu dispenseru (nesējstruktūru un izvēršanas sistēmu).
Elsnica/Rūdu kalni
Elsnica/Rūdu kalni ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Rūdu kalnu apriņķī.
Vēsture
No 1844. līdz 1971. gadam Elsnicā tika iegūtas akmeņogles, tagad šahtā atvērts muzejs.
Cilvēki
Elsnica ir futbola trenera Kristofa Dauma (Christoph Daum, 1953) un rakstnieka Reinera Kunces (Reiner Kunze, 1933) dzimtā pilsēta.
Lubāna (stacija)
Lubāna ir bijušās dzelzceļa līnijas Madona—Lubāna galastacija Lubānas pilsētā. To slēdza 1990. gadā, kad slēdza pašu līniju. Stacijas ēka mūsdienās tiek izmantota kā dzīvojamā māja. Ēka atrodas Vidzemes un Stacijas ielu savienojuma vietā. Saglabājies oriģinālais ēkas dekorējums — dzelzceļa emblēma (ritenis ar spārniem) un pļaujas sižets ar izkaptīm un vārpām. Saglabājies arī dzelzceļa luksofors pie kādreizējās Melioratoru ielas pārbrauktuves. Bijušais lokomotīvju apgriešanās trijstūris mūsdienās apbūvēts ar privātmājām, bet līnijas strupceļš aiz Cesvaines ielas aizaudzis ar krūmiem.
Vēsture
Pati stacija atklāta, bet tās ēka (celta pēc J. Šarlova projekta) pabeigta un iesvētīta. Tā bija divstāvu mūra celtne ar uzgaidāmajām telpām pirmajā stāvā. Otrajā stāvā bija dzīvokļi dzelzceļa darbiniekiem. Pēc stacijas slēgšanas ēka pārgāja Lubānas pašvaldības īpašumā.
Komsomoļeca
Komsomoļeca (ru — ‘komjaunietis’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Severnaja Zemļas arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.
Ģeogrāfija
Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Mīt baltais lācis, polārlapsa, lemingi, krastos valzirgu kolonijas.
Vēsture
No 1930. līdz 1933. gadam padomju polārpētnieki Georgija Ušakova un Nikolaja Urvanceva vadībā detāli izpētīja Severnaja Zemļas arhipelāga salas, cita starpā veicot aerofotografēšanu ar dirižabli Graf Zeppelin. Pēc ekspedīcijas rezultātiem galvenajām arhipelāga salām tika piešķirti tagadējie nosaukumi.
Aukstā kara laikā salas ziemeļu galā darbojās militārais aerodroms.
2006. gadā Taimiras (Dolganu-Ņencu) autonomā apvidus Dome pieņēma lēmumu atgriezt arhipelāgam 1919. gadā nogalinātās Krievijas cara ģimenes vārdus, tajā skaitā Komsomoļecu pārdēvēt par Svētās Marijas salu. Pēc Taimiras autonomā apvidus pievienošanas Krasnojarskas novadam 2007. gadā tā vadība šo ierosmi neatbalstīja.
Stade du Roudourou
Stade du Roudourou ir stadions Gengānā, Francijā. Stadionā ir 18 250 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada En Avant de Guingamp.
Ramos
Ramos var būt:
Papsuiki
Papsuiki ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 317 km attālumā no Rīgas.
Lang
Lang var būt:
Liu Bomins
Liu Bomins (, dzimis ) ir Ķīnas kosmonauts, Tautas Atbrīvošanas armijas Gaisa spēku lidotājs, ģenerālis.
Liu Bomins piedzima Iaņas apriņķī, Heilundzjanas provincē. Pēc tautības viņš ir haņs. 1985. gadā viņš sāka dienestu Tautas Atbrīvošanas armijā. Līdz 1990. gadu vidum viņš uzdienējās līdz aviācijas pulka eskadriļas komandierim.
1995. gada oktobrī Liu pietecās par kandidātu kosmonautu vienībā, kurā tika ieskaitīts 1998. gada 5. janvārī. 2004. gada decembrī viņš sāka gatavoties lidojumam ar kosmosa kuģi Shenzhou 6. 2005. gada oktobrī viņu apstiprināja par otrās dublieru apkalpes komandieri.
Pirmo kosmisko lidojumu Liu Bomins veica 2008. gada septembrī ar kosmosa kuģi Shenzhou 7 ka operators. Lidojuma laikā notika pirmā Ķīnas pārstāvju iziešana kosmosā. Iziešanu ārpus orbitālā moduļa veica Džai Džigans, savukārt Liu Bomins palika slūžu kamerā un novēroja Džigana darbības.
Liu bija Shenzhou 10 dublieru apkalpes komandieris.
Otro lidojumu kosmosā Liu Bomins veica 2021. gadā no 17. jūnija līdz 17. septembrim, esot kosmosa kuģa Shenzhou 12 operatoram, dodoties pirmajā ekspedīcijā uz orbitālo staciju Tiangong. Stacijā viņš ar diviem kosmonautiem pavadīja trīs mēnešus. Liu veica divas iziešanas kosmosā.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Eduards Kalniņš (gleznotājs)
Biogrāfija
Eduards Kalniņš dzimis 1904. gada 25. oktobrī Rīgā drēbnieka ģimenē.
Māksliniecisko izglītību guvis bēgļu gaitās J. Moškeviča mākslas studijā Tomskā un pēc atgriešanās Latvijā Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1931. gadā beidzis Vilhelma Purvīša Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Pēc lietus". Strādājis Latvijas Mākslas akadēmijā no 1945. gada, kur bijis pedagogs Glezniecības nodaļā (1945—1947), docents no 1947. gada, profesors no 1955. gada. Gleznotājs, kura vadībā Stājglezniecības meistardarbnīcu absolvējuši gandrīz visi pēckara diplomētie gleznotāji, vadījis diplomdarbus no 1952. gada. Bijis mākslinieku biedrības "Sadarbs" un Latvju mākslinieku biedrības biedrs, bet no 1945. gada Mākslinieku savienības biedrs, aktīvi piedaloties tās darbā, esot arī savienības valdes priekšsēdētājs (1960—1965). Gleznotājs bijis arī PSRS Mākslinieku savienības valdes loceklis, vissavienības izstāžu žūrijas loceklis, Kultūras ministrijas ekspertu komisijas loceklis un daudzu citu sabiedrisku pienākumu veicējs. Miris 1988. gada 18. maijā Rīgā.
Bija precējies ar gleznotāju Ritu Valneri, arī meita Ieva Kalniņa ir gleznotāja.
Mākslinieciskā darbība
Mākslinieku glezniecībā interesēja tās saistības ar realitāti izpēte, aizsākot vērienīgu darba cilvēka tēlojumu latviešu mākslā, intensīvi pievēršoties zvejnieku dzīves izpētei un raksturošanai. Šīs kvalitātes vēlākajos gados kļuva raksturīgas latviešu glezniecības skolai kopumā. Eduards Kalniņš ir spilgtākais latviešu marīnists, kam raksturīga emocionāla un dziļa īstenības uztvere, augsta glezniecības kultūra, ka arī garīga aktivitāte. gleznojis arī ainavas un klusās dabas.
Izstādes
Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1927. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1939, 1984), Japānā, Tokijā (1977), Madonā (1979), Krimuldā (1980). Piemiņas izstāde notikusi Rīgā (1991).
Apbalvojumi
Apbalvots ar Romas stipendiju (1935), Kultūras Fonda stipendiju un godalgu (1933, 1935, 1937, 1940), Darba Sarkanā Karoga ordeni(1956), bronzas medaļu Briselē (1958), Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu (1963), PSRS Mākslas akadēmijas zelta medaļu par jaunrades sasniegumiem (1973), Latvijas PSR Valsts prēmiju (1974), Ļeņina ordeni (1984).
Rowland
Rowland var būt:
Zemgale (Glūdas pagasts)
Zemgale, agrāk Kažemeri, Kažmēre jeb Kažmēru muiža jeb Upes Plūģi, ir ciems Latvijā, Jelgavas novada Glūdas pagastā pie autoceļa V1059 un Tērvetes upes. Veidojusies apr vēsturisko Kažmēres (Kasimirshof) muižu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Edvards Bruks
Edvards Viljams Bruks (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu politiķis, pārstāvējis Republikānisko partiju.
Kurcs
Kurcs (de — 'īsais'; sieviešu dzimtē Kurca) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Edvards Bruks
Dzīves pēdējo pusotru gadu bijis vecākais dzīvais bijušais senators.
Matiāss Jensens
Matiāss Jensens (da; dzimis 1996. gada 1. janvārī) ir dāņu futbolists, kurš spēlē kā pussargs Anglijas klubā Brentford.
FC Nordsjælland
2015. gada janvārī Jensens noslēdza trīs gadu līgumu ar futbola klubu FC Nordsjælland, un tā paša gada vasarā 19 gadu vecumā viņš tika iekļauts komandas sastāvā. Futbolista debija klubā FC Nordsjælland notika 2015. gada 20. septembrī, aizstājot Emiliano Markondesu spēles pret FC Midtjylland 93. minūtē, kas noslēdzās ar 1-0 uzvaru Jensena kluba labā..
Jensenam bija lielisks 2017./2018. gada sezonas sākums ar 3 rezultatīvām piespēlēm un 3 vārtiem pirmajās piecās līgas spēlēs. Šis panākums nopelnīja viņam kapteiņa titulu nākamajās trīs spēles. 2018. gada sezonas sākumā kluba kapteiņa pensionēšanas dēļ Jensens pastāvīgi kļuva par komandas kapteini pēc 14 gūtajiem vārtiem un 10 rezultatīvajām piespēlēm iepriekšējā gada sniegumā.
Logans
Logans var būt:
Matiāss Jensens
FC Nordsjælland
Futbolists ieguva Dānijas Futbola asociācijas apbalvojumu "2017. gada talants". Kapteinis kļuva arī par līgas 2017./2018. gada sezonas gada spēlētāju.
Starptautiskā karjera
2018. gada maijā viņš tika iekļauts Dānijas futbola izlases provizoriskajā 35 cilvēku sastāvā 2018. gada FIFA Pasaules kausam Krievijā. Tomēr viņš neiekļuva fināla 23 cilvēku sastāvā.
Kaltiņu ozols
Kaltiņu ozols ir dižozols, parastais ozols (Quercus robur), kas aug Berģu ielā 160, Rīgā, Latvijā. Atrodas pie Mašēnu ezera, pie Rīgas austrumu robežas aiz sociālās aprūpes centra "Ezerkrasti".
Matiāss Jensens
Sasniegumi
Brentford
Kaltiņu ozols
1964. gadā ozolu pirmoreiz presē pieminējis S. Saliņš. 1967. gadā ozola dobumu dedzināja trīs reizes. Nākamajā gadā tika aizmūrēts ozola dobums. Kopš 1977. gada atrodas valsts aizsardzībā. 1981. gadā netālu esošajam pansionātam sāka būvēt kanalizācijas ūdeņu attīrīšanas iekārtas, kuru būvniecība notika pie ozola. Projektu mainīja, pateicoties Guntim Eniņam. Mūsdienās koks ir 22 metrus augsts, tā apkārtmērs sasniedz 6,85 metrus.
Matiāss Jensens
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Ūdrupe (upe)
Ūdrupe (arī Ūdre) ir Ēdas labā krasta pieteka Saldus un Kuldīgas novados. Iztece uz ziemeļaustrumiem no Ķingutiem. Tek rietumu virzienā. Īetek Ēdā pie Vīķu mājām. Ūdrupi augštecē šķerso valsts autoceļš V1297 (Kabile–Vārme).
Artūrs Tomsons
Artūrs Tomsons (dzimis ) ir latviešu arheologs, vēstures zinātņu doktors.
Biogrāfija
1997. gadā uzsācis studijas Latvijas Universitātes Vēstures un Filozofijas fakultātē un 2012. gadā aizstāvējis promocijas darbu Latvijas Universitātes Vēstures un filozofjas fakultātē par tēmu "Divasmeņu zobeni Latvijas arheoloģiskajā materiālā no 9. — 13. gadsimtam". Ieguvis vēstures zinātņu doktora grādu. Veicis arheoloģiskos izrakumus Rīgas pilī (2008), Ludzas pilī (2013—2014), Āraišu mūra pilī un priekšpilī (2010, 2012, 2018, 2019), Mežotnes pilskalna senpilsētā (2017), Rīgā, Kalēju ielā 64/66 (2019, 2020), Rīgas Svētā Jēkaba katedrāles viduslaiku kapsētā (2018, 2021, 2022), Rīgā, Mārstaļu ielā 6 (2022), u.c.
No 2007. līdz 2020. gadam strādājis Latvijas Nacionālajā vēstures muzejā kā Arheoloģijas departamenta galvenais krājuma glabātājs. Kopš 2013. gada pasniedz lekciju kursu Ievads bioloģiskajā antropoloģijā Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātē. Kopš 2018. gada pasniedz arī Arheoloģijas pamatus Latvijas Mākslas akadēmijā.
Vairāk kā 30 zinātnisku rakstu autors, Latvijas Arheologu biedrības biedrs, akadēmiskās vienības "Austrums" vecbiedrs, Eiropas arheologu asociācijas biedrs, biedrības Latvijas Arheoklubs valdes priekšsēdētājs. 2019. gadā laista klajā Tomsona monogrāfija "Zobeni Latvijas teritorijā 7.—16. gs."
A. Tomsona galvenās profesionālās intereses ir saistītas ar bruņojuma un tehnoloģiju attīstību no bronzas laikmeta līdz mūsdienām. Īpašu uzmanību velta eksperimentālās arheoloģijas metožu pielietošanai un popularizēšanai. Kopš 2016. gada organizē Baltijas eksperimentālās arheoloģijas vasaras skolu.
Papuļi
Papuļi ir ciems Medumu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 240 km attālumā no Rīgas.
Snow
Snow var būt:
Zoltāns Speidls
Zoltāns Speidls (hu; dzimis, miris ) bija ungāru vieglatlēts, kas startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Speidls 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās. 800 metru disciplīnā viņš ieguva piekto vietu. Savukārt 400 metru disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtas skrējienā un finālam nekvalificējās.
Viņš 1901. gadā bija Ungārijas čempions 440 jardu skrējienā, bet 1897. gadā ieguva bronzas medaļu 100 jardu skriešanā. Kā arī no 1900. līdz 1902. gadam bija trīskārtējs Austrijas čempions 1000 metros.
2009. gada Latvijas čempionāts šahā
2009. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas atklātais šaha čempionāts, kas notika no 29. jūnija līdz 5. jūlijam 2009. gadā atpūtas bāzē "Mežezers" Pļaviņu novadā.
Turnīra gaita
2009. gada vasarā Pļaviņu novada atpūtas bāzē "Mežezers" notika Latvijas atklātais čempionāts. Turnīrs noritēja pēc Šveices sistēmas 9 kārtās, tajā piedalījās viesi no Krievijas, Lietuvas, Igaunijas un Ukrainas. Latvijas čempions un čempione tika noskaidroti atsevišķā ieskaitē, ņemot vērā labākos sasniegtos rezultātus.
Atklātajā čempionātā pirmo un otro vietu dalīja Danīls Linčevskis (Krievija) un Latvijas šahists Vitālijs Samoļins. Labākā koeficienta dēļ pirmā vieta tika piešķirta Linčevskim, bet Samoļins ieguva Latvijas čempiona titulu.
Latvijas sieviešu čempionāta ieskaitē vienādu punktu skaitu ieguva Laura Rogule un Ilze Bērziņa. Labāks koeficients bija Rogulei, un viņa ceturto reizi kļuva par Latvijas čempioni.
Latvijas atklātā šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! Punkti !! Vieta !! TB1 !! TB2 !! TB3
Alises piedzīvojumi Brīnumzemē
"Alises piedzīvojumi Brīnumzemē" (en) ir 1865. gadā izdots angļu rakstnieka Lūisa Kerola romāns. Stāsts ir par meiteni vārdā Alise, kas nokļūst fantāziju pasaulē (Brīnumzeme), kurā dzīvo savdabīgi, antropomorfi radījumi. Šis darbs tiek uzskatīts par vienu no labākajiem absurda literatūras žanra paraugiem. Grāmatas tēli, struktūra, fantāzija ir ļoti ietekmējusi populāro kultūru un literatūru.
Raimona Kopa stadions
Raimona Kopa stadions (fr) ir stadions Anžē, Francijā. Stadionā ir 17 835 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Angers SCO. No 1968. līdz 2017. gadam stadiona nosaukums bija Žana Buēna stadions.
Tranana
Tranana (id) ir sala Indonēzijā, Moluku salu arhipelāgam piederošo Aru salu lielākā sala. Administratīvi ietilpst Moluku provinces Aru salu apriņķi. Lielākās apdzīvotās vietas ir Džerdera, Vadžina un Sia.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Indonēzijas dienvidaustrumos Arafuru jūrā. Atrodas Aru salu dienvidos, šaurais, garais un līkumotais Maikooras šaurums to atdala no Maikooras un Kobas salām ziemeļos. Salas reljefs līdzens. Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, sastopamas savannas, piekrastēs — mangrovju audzes.
Mednieku iela (Rīga)
Mednieku iela ir Rīgas iela, Centra rajona Centra apkaimē (Klusajā Centrā). Mednieku iela sākas krustojumā ar Pulkveža Brieža ielu un beidzas krustojumā ar Dzirnavu ielu un Strēlnieku ielu. Mednieku ielas garums ir 210 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Mednieku ielā ir pilsētas centram raksturīga blīva vairākstāvu vēsturisko namu apbūve, tostarp ēkas, kas ir arhitektūras pieminekļi. Ielas sākumā, pie Pulkveža Brieža ielas Mednieku iela iet zem ēkas — "Latvenergo" centrālā biroja (Pulkveža Brieža ielā 12).
Ielu savienojumi
Mednieku iela ir savienota ar šādām ielām:
Gastona Žerāra stadions
Gastona Žerāra stadions ir stadions Dižonā, Francijā. Stadionā ir 15 995 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Dijon FCO.
Latvijas Gada balva sportā 2018
Latvijas Gada balvas sportā 2018 ceremonija notika kinoteātrī Splendid Palace 2018. gada 21. decembrī. Balvas tika pasniegtas 16 nominācijās. Par gada labāko sportistu tika atzīts bobslejists Oskars Melbārdis un tenisiste Anastasija Sevastova.
Balva par mūža ieguldījumu tika piešķirta kamaniņu izgatavošanas speciālistam, bijušajam kamaniņu braucējam Valdim Ķuzim, kuram to pasniedza Valsts prezidents Raimonds Vējonis.
Ceremoniju vadīja žurnālisti Uģis Joksts un Inese Vaikule, kuriem asistēja šķēpmetēja Līna Mūze. Muzikālos priekšnesumus sniedza grupa Da Gamba, sadarbībā ar dziedātājām Lauru Rizoto un Jolantu Strikaiti un grupu "Tautumeitas".
Maikls Higinss
Maikls Daniels Higinss (ga; dzimis ) ir īru politiķis, dzejnieks, rakstnieks un diktors, pārstāvējis Leiboristu partiju.
Viņš guva uzvaru notikušajās Īrijas prezidenta vēlēšanās, prezidenta amata pienākumus M. Higinss sāks pildīt. Pirms ievēlēšanas par prezidentu viņš bija partijas prezidents. Divus termiņus 1970. un 1980. gados bija Īrijas parlamenta augšpalātas (Seanad Éireann) loceklis. Tāpat bijis arī parlamenta apakšpalātas (Dáil Éireann) loceklis (1981—1982, 1987—2011). M. Higinss bijis arī valsts mākslas, kultūras un gēļvalodīgo reģionu (Gaeltacht) ministrs. Izglītību ieguvis Īrijas Nacionālajā universitātē Golvejā (National University of Ireland, Galway), Indiānas universitātē Blūmingtonā (Indiana University Bloomington) un Mančestras universitātē (University of Manchester).
Skrējiensoļojums Rīga - Valmiera 107 km
Skrējiensoļojums Rīga-Valmiera 107 km ir ikgadējs ultramaratons Latvijā, kam starts tiek dots pusnaktī pie Brīvības pieminekļa Rīgā un finišētāji sagaidīti pie Svētās Sīmaņa baznīca durvju kliņķa Valmierā. Vēsturiskais skrējiens risinājās piecus gadus trešās atmodas laikā no 1989. gada līdz 1993. gadam. Pēc 21 gada pauzes tas tika atjaunots 2014. gadā un ik gadu piesaista vairāk nekā simts Latvijas aktīvākos ultragaro distanču skrējējus.
Kopš 2015. gada Rīga-Valmiera ir labdarības statuss un tā laikā tiek vākti līdzekļi Vidzemes bērniem ar kustību traucējumiem. Kopš 2019. gada Latvijas čempioni 100 kilometru distancē tiek noskairdoti Rīga-Valmiera sertificētajā trasē. Skrējienam vairākkārt piešķirta Starptautiskās ultraskrējēju asociācijas (IAU) bronzas kvalitātes zīme - Bronze Label.
Pārskrējiena vēsture (1989.-1993. gads)
Pirmais pārskrējiens Rīga-Valmiera risinājās Dziesmotās atmodas laikā 1989. gada 26.-27. augustā dažas dienas pēc tautu vienojošā Baltijas ceļa, kad tā dalībnieki pulcējās pie Brīvības pieminekļa, lai 24 stundu laikā mērotu daļu no šosejas, uz kuras rokās sadevušies par Latvijas brīvību no okupācijas bija stāvējuši desmitiem tūkstošiem iedzīvotāju. 107 kilometru garais pārskrējiens iemantoja neoficiālu nosaukumu "Gladiatoru pastaiga" un dalībniekus ceļā ar dzērieniem un uzkodām atbalstīja vietējie iedzīvotāji.
Piektais un noslēdzošais pārskrējiens Rīga-Valmiera tika aizvadīts 1993. gadā vienlaikus ar Jāņa Daliņa stadionā notiekošajām pirmajām Trīszvaigžņu spēlēm, no kurām vēlāk izveidota Valsts prezidenta balva vieglatlētikā. Visas piecas reizes skrējienam starts tika dots pusnaktī no sestdienas uz svētdienu. Organizatoru vidū bija Jānis Motivāns un Valmieras rajona izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks Kārlis Greiškalns.
Autentiskums un jaunas tradīcijas
Pēc 21 gada pārtraukuma 2014. gada 8. martā 50 skrējēji ņēma dalību pirmajā atjaunotajā skrējiensoļojumā Rīga-Valmiera. Autentiski vēsturiskajam skrējienam pirmsstarta reģistrācija un dalībnieku numuru izņemšana notiek Latvijas Universitātes centrālajā ēkā Rīgā, Raiņa bulvārī 19. Īsi pirms pusnakts kopīgi tiek nodziedāta Latvijas Valsts himna. Nemainīgi dalībnieku numurus rotā uzraksts "Brīvību Latvijai"
Skrējiena trase un kontrolpunkti
Sacensības notiek Rīgas, Ropažu, Siguldas, Saulkrastu, Cēsu un Valmieras pašvaldību administratīvajās teritorijās, dalībniekiem virzoties pa A2 un A3 šosejām, kā arī pārvietojoties pa Brīvības ielu Rīgā un Rīgas ielu Valmierā. Pasākuma laikā automašīnu satiksme netiek slēgta, kas ir īpašs izaucinājums skrējējiem, pārvietojoties pa šosejas kreiso pusi. Skrējiena nolikums paredz obligāto ekipējumu, kurā ietilpst atstarojošā veste un diennakts tumšajā laikā arī pieres lukturis. Trases malā darbojas deviņi kontrolpunkti, kuros dalībnieki var atpūsties un papildināt savus ūdens krājumus. Sešos punktos var atjaunot pārtikas krājumus, savukārt no deviņām vietām trases malā tiek nodrošināti tiešsaistes rezultāti.
Atjaunoto skrējiensoļojumu sadarbībā ar Valmieras novada pašvaldību un fonda Ziedot.lv bērnu rehabiltācijas centru Poga rīko sabiedriskā labuma organizācija biedrība Ultrataka. Pasākumu apkalpo un skrējēju mērķus garajā distancē palīdz sasniegt pussimts brīvprātīgie palīgi. Finišā uz skatuves kāpuši tādas muzikālās apvienības, kā Valmieras bērnu ansablis Notiņas, rokgrupa Pirmais kurss un duets Čipsis un Dullais. Finišētāju vidū bijušas olimpietes soļotājas Agnese Pastare (2019) un Jolanta Dukure (2018 un 2020), kā arī Valmieras pilsētas mērs Jānis Baiks (2018 un 2020). Latvijas simtgades svinību laikā, 2018. gadā dalībnieku un finišētāju skaits sasniedza rekordu, pateicoties NATO kontingenta karavīriem no Spānijas, kuri organizētā autobusā ieradās no Ādažu militārā poligona. Pārstāvētas arī citas valstis, tostarp, Itālija, Kanāda, Lietuva, Vācija, Ukraina un citas.
2023
Atjaunotā skrējiena desmitajā gadadienā saņemta IAU sudraba kvalitātes zīme (Silver Label), kāda līdz šim nav tikusi nevienām ultragarajām sacensībām Baltijas valstīs. Par skrējiensoļojuma sargeņģeli 3. jūnija skrējienam kļuva piecgadīgais valmierietis Eliass Kuprišs, kura rehabilitācijai tiek vākti līdzekļi. Sacensību gaitā vairākkārtīgi mainījās līderi, taču simtajā kilometrā vadībā izvirzījās Toms Komass (07:41:38), izcīnot trešo uzvaru pēc kārtas un labojot trīs gadus neseno Pētera Grīviņa trases rekordu, 1992.gada Geroga Jermolajeva rezultātu, kas turējās 28 gadus, pārspējot par precīzām 20 minūtēm. Dāmām triumfēja Vita Devjatņikova (9:09:45), kļūstot par pirmo trīskārtējo uzvarētāju un pēc pieciem gadiem atgriežot sev trases rekordu.
2022
107 dienā pēc Krievijas sāktā kara Ukrainā, 11. jūnijā notika 107 kilometru skrējiensoļojums Rīga-Valmiera, kurā uzvaru izcīnīja Ukrainas pārstāve Viktoriia Nikolaienko-Bryantseva (10:00:18), kura sacensību gaitā vairākkārt mainījās vietām ar divkārtējo uzvarētāju Vitu Devjatņikovu (10:03:55). Pēc 32 gadu pārtraukuma kādam no vīriem izdevās izcīnīt divas uzvaras pēc kārtas. Pirmajos divos skrējienos 1989. un 1890. gadā to paveica Georgs Jermolajevs, šoreiz bija Toma Komasa (08:25:28) kārta. Otro reizi ziedojumi tika Kristai Spirģei no Jaunpiebalgas. Meitenei tika 5938,39 eiro, kopējai labdarības summai astoņos gados sasniedzot 33 871,39 eiro.
2020
Skrējiens notiek Covid-19 pandēmijas apstākļos, ievērojot virkni ierobežojumus vasaras vidū 11. jūlijā, kad vīrusa izplatība ir zemākajā punktā. Pirmo reizi skrējiens risinās IAU bronzas zīmē (Bronze Label) un Pēteris Grīviņš (07:59:02) no Raunas pēc 28 gadiem labo trases rekordu. Savu artavu augstvērtīgā rezultāta tapšanā deva visu laiku otra labākā rezultāta īpašnieks Kristaps Magone (08:00:00). Tikmēr no Austrijas speciāli ieradusies Diāna Džaviza (09:21:49) tika pie otras uzvaras, labojot sev piederošo trases rekordu, kas mainījies piecas reizes kopš 2015. gada. Otro reizi distanci pieveic olimpiete Jolanta Dukure un Valmieras pilsētas mērs Jānis Baiks. Šoreiz skrējiena laikā ziedojumi tiek vākti Gustava Mārča Spilvas rehabilitācijai. Šis mērķis materializējas ar 5453,31 eiro.
2019
Pēc trases sertifikācijas pirmo reizi tiek noskaidroti Latvijas čempioni 100 kilometru šosejas skrējienā. Dienu pirms Līgosvētkiem 22. jūnijā pirmie finišu sasniedz Ainārs Kumpiņš (08:10:50) un Diāna Džaviza (09:26:49), kura uzaugusi Salacgrīvā. Austrijas galvaspilsētā Vīnē dzīvojošā latviete par pusstundu laboja iepriekšējo trases rekordu, liekot saprast, ka šis nav pēdējais ātrākais sieviešu rekords. Skrējiensoļojumā startēja arī Londonas olimpisko spēļu dalībniece soļotāja Agnese Pastare. Otro reizi par sacensību sargeņģeli tiek izvēlēta Undīne Ozoliņa, kurai tiek saziedoti 4170,47 eiro.
2018
Pēc četriem skrējieniem pavasarī sacensību sezonas ievadā Rīga-Valmiera pārceļas siltākos apstākļos uz Līgo dienu 23. jūnijā. Valsts simtgadē dalībnieku skaitu papildina NATO kontingenta militārpersonas no Ādažiem. Skrējēju vidū bija Spānijas un citu valstu karavīri. Uzvaras izcīna Konstantīns Biktimirovs (08:18:11) un Vita Devjatņikova (09:53:06), kura parūpējās par kārtējā sieviešu trases rekorda krišanu, iepriekšējo labojot par pusstundu, kļūstot par pirmo dāmu, kas trasi pieveikusi ātrāk par 10 stundām. Soļojot distanci veica olimpiete Jolanta Dukure un Valmieras pilsētas mērs Jānis Baiks. Skrējējiem un brīvprātīgajiem palīgiem ziedojot Kristai Spirģei no Jaunpiebalgas, tiek savākti 4194,09 eiro.
2017
Pirmo reizi uzvaras laurus plūc kāds no ārvalstu dalībniekiem. 1. aprīlī lietuviete Viktorija Tomaševciene (10:31:07) to paveic ar kārtējo trases rekordu, kamēr vīriem pagaidām neizdodas pietuvoties kārotajām astoņām stundām. Pirmais finišu sasniedz Didzis Glušņevs (08:27:32) no Bikstiem. Par skrējiena sargeņģeli kļuva Lāsma Zukure no Burtniekiem. Viņai tika saziedot 3249,69 eiro.
2016
Trešajā atjaunotā skrējiena gadā rezultāti turpina uzlaboties un 2. aprīlī siguldietis Uldis Kļaviņš (08:26:49) ir vēl soli tuvāk astoņu stundu robežai. Sieviešu konkurencē savā otrajā startā uzvar Sigita Vāce (11:02:05) no Saldus. Pirmo reizi skrējējus Rīgas ielās pavada policijas auto, tādējādi ļaujot līderiem šķērsot krustojumus bez apstāšanās. Ziedošanas akcijā valmierietis Jēkabs Bluķis tiek pie 3051,17 eiro.
2015
28. martā, pusceļā paliekot bez partnera Mārtiņa Puriņa, atlikušo daļu uz mājām triatlonists Māris Babris (08:35:06) veica vienatnē. Ātrāk par 11 stundām ar jaunu trases rekordu distanci veica Marta Zumberga (10:49:53) no Dundagas. Skrējiensoļojums iegūst labdarības statusu, cēsiniecei Undīnei Ozoliņai savācot 2265,07 eiro.
2014
50 skrējēji 8. martā dodas pirmajā atjaunotajā skrējienā no Rīgas uz Valmieru. Gluži tāpat kā pirms vairāk nekā 20 gadiem, numuru izņemšana tiek organizēta Latvijas Universitātes centrālajā ēkā. Jauninājums ir skrējiena norise nevis svētdienā, bet naktī uz sestdienu. Tomēr kā spēcīgākā jaunā tradīcija tiek ieviesta Sīmaņa baznīcas durvju kliņķa skaršana, lai fiksētu finiša mirkli un ļautos emocijām par padarīto. Pirmie uzvarētāji jaunajā gadsimtā bija ogrēnietis Valdis Ņilovs (09:54:24) un Dace Veipa (13:24:00) no Baltzera.
1993
Viktors Suborins (08:44:03) jau pašā sākumā pie pirmā dzeršanas punkta ar māņu kustību atbrīvojās no cieši sekojošā Georga Jermolajeva un solo versijā izcīnīja uzvaru, kas gan bija patālu no trases rekorda. Sieviešu konkurencē pie otrās uzvaras tika Laila Ceika (11:07:27), savu pirmā skrējiena rezultātu uzlabojot par pusotru stundu, kas deva jaunu trases rekordu.
Pārskrējiens Rīga-Valmiera tika organizēts piekto un noslēdzošo reizi. 107 kilometru distances finišētāji tika godināti pirmajās Trīszvaigžņu spēlēs Jāņa Daliņa stadionā, kur nākamajos gados aizsākās prestižā Valsts prezidenta balva vieglatlētikā.
1992
Neatkāpjoties ne soli un skrienot VIktora Suborina aizvējā, Georgam Jermolajevam izdevās pēdējos kilometros uzvarēt 107 kilometru garo sacīksti ar jaunu trases rekordu (08:01:38). Ceturtajā pārskrējienā otro uzvaru pēc kārtas izcīnīja Ņina Blūma (11:15:50), savu iepriekšējo trases rekordu uzlabojot par stundu.
1991
Atrodoties uz kuģa, pirmajos divos skrējienos nevarēja ņemt dalību Latvijas visu laiku labākais diennakts skrējējs Viktors Suborins, taču trešajā skrējiena, apskrienot par 10 gadiem vecāko Georgu Jermolajevu, tika labots sacensību rekords (08:03:45). Trīs gados pie uzvaras tika trešā dāma Ņina Blūma (12:19:35), ar savu rezultātu labojot sieviešu trases rekordu.
1990
Otro uzvaru izcīna Georgs Jermolajevs, sieviešu konkurencē triumfē Brigita Tīruma (15:43:16).
1989
Tikai dažas dienas pēc Baltijas ceļa naktī uz 27. augustu tiek sarīkots pirmais pārskrējiens no Rīgas uz Valmieru. Pirmie Valmieru sasniedz Georgs Jermolajevs (08:45:00) un Laila Ceika (12:42:58). * Kopējais unikālais finišētāju skaits no 1989. gada.
Ārējās saites
Oficiālā tīmekļa vietne
Mansell
Mansell var būt:
Nikolajs Noskovs
Nikolajs Noskovs (krievu: Николай Иванович Носков, dzimis 1956. gada 12. janvārī) ir krievu dziedātājs un bijušais vokālists smagā roka grupā Парк Горького. Piecas reizes ieguvis Zelta Gramofona balvu. 2015. gadā viņš bija tiesnesis Krievijas raidījumā Главная сцена
Indāni (Varakļānu pagasts)
Indāni ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā 11,9 km no pagasta centra Kokariem, 11,1 km no novada centra Varakļāniem un 195,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, pie Varakļānu strauta, uz ziemeļaustrumiem no Lielā Pelečāres purva.
Kobrora
Kobrora (id) ir sala Indonēzijā, Moluku salu arhipelāgam piederošo Aru salu otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Moluku provinces Aru salu apriņķi. Lielākā apdzīvotā vieta ir Bendžina salas ziemeļrietumos
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Indonēzijas dienvidaustrumos Arafuru jūrā. Atrodas Aru salu vidusdaļā, šauri, gari un līkumoti šaurumi (dēvētu par upēm) to atdala no Vokamas ziemeļos un Maikooras un Kobas salām dienvidos. Salas reljefs līdzens. Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, sastopamas savannas, piekrastēs — mangrovju audzes. Salas dienviddaļā kopš 1993. gada izveidots Kobroras salas dabas rezervāts.
Jagiellon
Jagiellon var būt:
Kaste (albums)
"Kaste" ir latviešu grupas Labvēlīgais Tips izdotais studijas albums. Par radiostacijās visvairāk atskaņotajām dziesmām kļuva "Doriana Greja vecā seja", "Nianses" un "Aiza". Ļoti populāra ir kļuvusi arī dziesma Frāzes, kurai ir tapis arī video ieraksts.
Jans Tadeušs Zībergs
Jans Tadeušs Zībergs (pl, ; dzimis 1739. gadā, miris 1806. gadā) bija Polijas–Lietuvas valsts darbinieks, Inflantijas vaivads no 1775. līdz 1778. gadam, Brestas vaivads no 1778. līdz 1795. gadam.
Dzīvesgājums
Dzimis Livonijas vaivada Juzefata Zīberga un viņa sievas Magdalēnas, dzimušas Budbergas (1712-1770) ģimenē. Baras konfederācijas loceklis. 1784. gadā tika iecelts par Pastāvīgās padomes (valdības) konsulāru (padomdevēju). Parakstījis Četrgadīgā Sejma ģenerālo konfederāciju. 1792. gadā kļuva par senāta konsulāru Targovices konfederācijā.
Jans Tadeušs Zībergs bija pēdējais Zībergu dzimtas vīriešu kārtas pārstāvis. Trīs reizes precējās, līdz trešajā laulībā ar Ludvigu Sofiju fon Kleistu piedzima meita Izabella Helēna. 1803. gadā viņa apprecējās ar grāfu Mihailu Plāteru, apvienojot Latgalē ietekmīgās Plāteru un Zībergu dzimtas. Izabellai Helēnai pūrā bija zemes īpašumi 1935 kvadrātkilometru platībā ar 15 000 dzimtcilvēkiem.
2017. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 2017. gada notikumi Latvijā.
Spārnainā cūknātre
Spārnainā cūknātre (Scrophularia umbrosa) ir augu suga cūknātru dzimtas cūknātru ģintī. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā un Rietumāzijā upju palienēs un krastu nogāzēs, avotainās vietās. Latvijā ir sastopama ļoti reti — tikai Ventas ielejas īsā posmā, ziemeļos no sugas vienlaidu izplatības areāla.
Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.
Morfoloģija
Spārnainā cūknātre ir daudzgadīgs 80—140 cm garš lakstaugs ar stāvu, zarainu un kailu stublāju. Zarojums vairāk vai mazāk ir horizontāls. Stublājs un lapu kāts ir spārnains.
Lapas uz stublāja ir pretējas, iegareni olveidīgas, 4—12 cm garas un 2—5 cm platas. To pamats ir ieapaļš, gals smails, mala smaili zobaina. Apakšējās lapas ir kātainas, augšējās gandrīz sēdošas.
Ziedi ir izvietoti zaru un stublāja galā grupās pa 3 skrajā žuburoņskarā. Kauss ir pie pamata saaudzis. Vainags divlūpains, zaļgani sarkanbrūns. Auglis ir ieapaļa divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija beigām līdz septembrim.
Stade de la Licorne
Stade de la Licorne ir stadions Amjēnā, Francijā. Stadionā ir 12 097 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Amiens SC.
Mehdī Tāremī
Mehdī Tāremī (fa; dzimis ) ir Irānas futbolists, uzbrucējs, Irānas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Portugāles Premjerlīgas kluba FC Porto sastāvā.
Sasniegumi
Persepolis F.C.
FC Porto
Emīls Šampions
Emīls Šampions (fr; dzimis, miris ) bija franču vieglatlēts, garo distanču skrējējs, 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu maratona distancē.
Šampions 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja maratona skriešanas disciplīnā. Šajā disciplīnā viņš ieguva sudraba medaļu ar rezultātu 3 stundas 4 minūtes un 17 sekundes. Viņš par apmēram 5 minūtēm piekāpās Francijas pārstāvim Mišels Teato.
Lilly
Lilly var būt:
Jurašinkas
Jurašinkas ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 3,7 km no pagasta centra Kokariem, 3,7 km no novada centra Varakļāniem un 203,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta nomaļus no valsts autoceļiem, Strodaukas krastos.
Babels
Babels var būt:
AEG
AEG bija viens no lielākajiem Vācijas elektroiekārtu ražotājiem, kas izgatavoja elektroenerģijas ražošanas un pārvades iekārtas, telesakaru iekārtas, elektrotransporta iekārtas, sadzīves tehniku. 1980. un 1990. gados tas pa daļām pārdots.
Mūsdienās AEG globālais zīmols pieder Zviedrijas uzņēmumam Electrolux, kas daļu savas produkcijas izplata ar AEG marku.
Vēsture
1883. gadā inženieris Emīls Rātenavs, kurš bija ieguvis Edisona kvēlspuldzes ražošanas licenci, Berlīnē dibināja uzņēmumu Deutsche Edison-Gesellschaft für angewandte Elektricität (DEG — „Vācijas Edisona uzņēmējsabiedrība“). 1887. gadā uzņēmumu pārdēvēja par Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (AEG — „Vispārējā elektrotehnikas uzņēmējsabiedrība“). 1887. gadā uzņēmumam pievienojās poļu izcelsmes krievu inženieris Mihails Doļivo-Dobrovoļskis (Михаил Доливо-Добровольский), kurš kļuva par AEG galveno inženieri. Viņš attīstīja trī fāzu elektrosistēmas. Jau 1889. gadā AEG piedalījās sadzīves tehnikas Berlīnes izstādē, kur tas izrādīja pirmās sadzīves elektroierīces: gludekli, tējkannu, olu vārāmo un matu cirtojamo šķēru karsētāju. 1891. gadā tas demonstrēta elektroenerģijas pārvade 175 km attālumā, tādējādi sākot Vācijas elektrifikāciju. AEG sāka sliežu elektrotransporta izgatavošanu. 1900. gadā uzņēmumā tika izgudrots matu žāvētājs.
1901. gadā AEG nopirka automašīnu ražotājs Allgemeine Automobil-Gesellschaft Berlin (AAG), ko pārdēvēja par Nationale Automobil-Gesellschaft (N.A.G.). Lai atrisinātu patentu domstarpības bezvadu telegrāfa jomā, 1903. gadā AEG kopā ar Siemens & Halske (tagad Siemens) dibināja kopuzņēmumu Gesellschaft für drahtlose Telegraphie System Telefunken. 1904. gadā ae AEG apvienojās elektrisko tramvaju ražotājs Union-Elektricitäts-Gesellschaft (UEG). 1907. gadā arhitekts Peters Bērenss (Peter Behrens) kļuva par mākslas padomdevēju, esot atbildīgs par produkcijas dizainu, reklāmu un arhitektūru. 1908. gadā N.A.G. tika apvienots ar AEG. 1910. gadā sākta lidmašīnu būve, izveidojot lidmašīnu nodaļu. 1915. gadā mira Emīls Rātenavs, un par AEG priekšsēdētāju kļuva viņa dēls Valters Rātenavs. Pirmajās dekādēs AEG bija daudzas ražotnes Berlīnes apkārtnē:
1927. gadā nodega AEG izstāžu un pārdošanas zāle Berlīnē. 1928. gadā to pārbūvēja un atvēra kā „Tehnikas māju“, tas mūsdienās zināma kā Kunsthaus Tacheles. 1929. un 1930. gadā ASV General Electric ieguva 27,5 % AEG kapitāldaļu. 1931. gadā tika iegādāts lokomotīvju ražotājs Borsig. 1935. gadā AEG demonstrēja pasaulē pirmais lenšu magnetofonu K1.
1941. gadā no Siemens & Halske tika nopirktas visas Telefunken kapitāldaļas. Kad 1941. gadā Latviju okupēja nacistiskā Vācija, AEG pārņēma "Valsts elektrotehnisko fabriku", ražojot elektrotehniskās preces ar šo zīmolu līdz 1944. gadam. Otrā pasaules kara beigās AEG galvenais birojs Berlīnē bija gandrīz pilnībā sagrauts. Pēc kara padomju okupācijas zonā tika nacionalizēti AEG īpašumi. Kabeļu rūpnīca Kabelwerk Oberspree un aparātbūves fabrika Apparatefabrik Treptow tika pārveidotas par padomju akciju sabiedrībām (SAG), bet vēlāk par tautas uzņēmumiem (VEB). 1948. gadā lokomotīvju rūpnīca Heningsdorfā tika pārveidota par tautas uzņēmumu Lokomotivbau Elektrotechnische Werke Hans Beimler Hennigsdorf. Rietumu okupācijas zonā AEG ražotnes turpināja darboties, tai skaitā Rietumberlīnē. Nirnbergā sāka ražot mājsaimniecības ierīces, Štutgartē enerģētikas iekārtas, Milheimā pie Rūras augstsprieguma transformatoru remonta darbnīcas, Hamelnā elektrības skaitītāji. 1948. gadā Kaselē darbu sāka augstsprieguma sadalītāju rūpnīca.
1951. gadā Frankfurtē pie Mainas tika iegādāta AEG galvenā biroja ēka AEG-Hochhaus. Oldenburgā atvēra rūpnīcu mazo elektrodzinēju un mājsaimniecības ierīču ražošanai. AEG grupas darbinieku skaits pieauga no 1948. gadā līdz 1957. gadā. 1958. gadā tika izlaista pilnīgi automātiskā veļas mašīna Lavamat.
1962. gadā strādājošo skaits sasniedza. Špringē atvēra jaunu rūpnīcu šķidrumu kontroles ierīču ražošanai. 1966. gadā Rietumberlīnē sāka būvēt rūpnīcu celtņu elektrodzinēju un ģeneratoru ar masu līdz 400 tonnām ražošanai. Tas bija Eiropā plašākais cehs (175 m garš, 45 m plats un 26 m augsts), un tā pamatakmeni ielika ASV Tieslietu ministrs Roberts Kenedijs. 1967. gada 1. janvārī AEG apvienojās ar meitas uzņēmumu Telefunken ar nosaukumu Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft AEG-Telefunken.
1972. gadā sadzīves elektronikas (radio un televizori) nodaļu Hannoverē atdalīja meitas uzņēmumā Telefunken Fernseh und Rundfunk GmbH. Mājsaimniecības iekārtu ražošanai tika izveidots uzņēmums AEG Hausgeräte GmbH. Lieldatoru (TR 4, TR 10, TR 440) bizness (sadarbībā ar Nixdorf Computer) tika izdalīts uzņēmumā Telefunken Computer GmbH, ko vēlāk pārņēma Siemens un 1974. gadā pārdēvēts par Computer Gesellschaft Konstanz. Automatizācijas un vadības procesu datoru (TR 84, TR 86, AEG 60-10, AEG 80-20, AEG 80-60) nodaļa turpināja darboties, kas 1980. gadā atdalīta uzņēmumā ATM Computer GmbH.
Lai apietu prasību darbinieku līdzīgai pārstāvībai uzraudzības padomē, 1976. gadā tika izveidoti četri meitas uzņēmumi kā akciju sabiedrības: AEG-Telefunken Anlagentechnik AG, AEG-Telefunken Serienprodukte AG, AEG-Telefunken Kommunikationstechnik AG, Olympia Werke AG. 1979. gadā mātes uzņēmumu pārdēvēja par AEG-Telefunken AG.
1982. gadā tika izstrādāts uzņēmuma restrukturizācijas plāns, kura realizācijai aizņēmums ar federālo garantiju netika iegūts banku nevienošanās dēļ. 1983. gada jūnijā tika iegūts aizņēmums 1,1 miljarda DEM apmērā. 1982. gadā meitas uzņēmumiem Küppersbusch AG, Hermann Zanker Maschinenfabrik GmbH & Co. KG un Carl Neff GmbH veica likviditātes mierizlīgumu, un tie vēlāk ieguva citus īpašniekus. Alno Möbelwerke GmbH & Co. KG pārņēma tās mazākuma akcionāri. Piegādātājus arī ietekmēja AEG maksātspēja, no kuriem daži bankrotēja.
1983.—1984. gadā sadzīves elektronikas uzņēmumu Telefunken Fernseh und Rundfunk GmbH pārdeva Francijas Thomson-Brandt, kas ar to apvienoja citus tai piederošos Vācijas elektronikas ražotājus SABA un Nordmende. 1985. gadā AEG-Telefunken ieguva autoražotājs Daimler-Benz AG, kurš to pārdēvēja par AEG AG. 1989. gadā no Gould Electronic tika nopirkts ASV automātiskās kontroles iekārtu ražotājs Modicon. 1980. gados AEG kopā ar Somijas Nokia un Francijas CGE strādāja pie otrās paaudzes Eiropas mobilo telefonu sistēmas GSM, ko tika izmēģināja 1991. gadā.
Pēc Vācijas atkalapvienošanas 1992. gadā Austrumvācijas lokomotīvju ražotājs Lokomotivbau Elektrotechnische Werke Hennigsdorf atkal nonāca AEG pārvaldībā, to pārdēvējot par AEG Schienenfahrzeuge GmbH. 1992. gadā Zviedrijas uzņēmumam Atlas Copco pārdeva AEG Elektrowerkzeuge GmbH (mūsdienās tas ir Techtronic Industries). 1994. gadā kopā ar Francijas Groupe Schneider uz AEG piederošā Modicon bāzes izveidoja kopuzņēmumu AEG Schneider Automation. 1994. gadā mājsaimniecības iekārtu ražotāju AEG Hausgeräte GmbH pārdeva Zviedrijas Electrolux. 1995. gadā AEG Schienenfahrzeuge GmbH rūpnīca tika pārvietota uz Špandavu pie Hennigsdorfas, un 1996. gadā iekļāvās ABB Daimler-Benz Transportation (tagad tā ir Kanādas Bombardier Transportation sastāvā). 1996. gadā tika pārdoti: 1996. gadā Daimler-Benz AG akcionāru sapulcē nolēma likvidēt zaudējumus nesošo AEG grupu. 1996. gada 20. septembrī uzņēmumu reģistrā dzēsts AEG ieraksts.
2000. gadā AEG zīmolu telesakaru un automašīnu radio jomā ieguva ITM Technology AG; pēc tā bankrota 2009. gadā zīmolu ieguva Dānijas Hagenuk. 2001. gadā Stiebel Eltron no Electrolux ieguva rūpnīcu Electrolux Haustechnik GmbH Nirnbergā (ar AEG zīmolu), ko pārdēvēja par EHT Haustechnik GmbH. 2004. gadā Daimler meitas uzņēmums EHG Elektroholding GmbH vairākas produktu grupas un globālo AEG zīmolu pārdeva Electrolux. 2004. gadā Clatronic meitas uzņēmums ETV Elektrotechnische Vertriebsgesellschaft mbH ieguva AEG zīmola tiesības sadzīves elektronikai un veselības aprūpes iekārtām. 2005. gadā ar Atlas Copco starpniecību AEG zīmolu elektromašīnām ieguva Ķīnas uzņēmums Techtronic Industries. 2008. gadā Electrolux atjaunoja uzņēmuma stratēģiju, izveidojot AEG kā jaunu produkcijas grupu.
Orels Grinfelds
Orels Grinfelds (he; dzimis ) ir Izraēlas futbola tiesnesis.