cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vienreizes princips
ES dalībvalstis vienreizes principu definējušas dažādi. Atsevišķās valstīs tas attiecas uz datu glabāšanu, nosakot, ka dati tiek glabāti vienotā datubāzē, bet citās tas attiecas uz datu ievākšanu, nosakot, ka dati var tikt pārsūtīti tikai vienreiz, bet var tikt uzglabāti vairākos repozitorijos. Ir arī valstis, kuras īsteno abu interpretāciju kombināciju, pieprasot datu ievākšanu tikai vienreiz, kā arī uzglabājot tos tikai vienā datubāzē. Visos gadījumos datu uzkrāšana un apmaiņa starp pārvaldes iestādēm un ES dalībvalstīm radīs dažādu resursu, galvenokārt laika un finansiālo izmaksu, ietaupījumu pretstatā datu atkārtotai pieprasīšanai un uzglabāšanai. Šāds princips arī nodrošinās vienlīdzīgu attieksmi pret vietējiem un ārvalstu pilsoņiem un organizācijām ES Digitālā vienotā tirgus ietvaros. Tāpat secināts, ka šī principa ieviešana kopumā radīs lielu sociālo labumu, piemēram, uzlabos publiskās pārvaldes leģitimitāti, atbildību un caurspīdīgumu. Principa ieviešana saistās arī ar vairākām barjerām, piemēram, ar organizatorisko, tehnisko, semantisko un juridisko atšķirību izlīdzināšanu starp ES dalībvalstīm, lai varētu nodrošināt sinhronu datu apmaiņu.
Pastāv divas vienreizes principa ieviešanas pieejas - uz pilsoņiem centrētā pieeja un uz valdību centrētā pieeja. Uz valdību centrētajā pieejā pilsoņi izmanto vienus un tos pašus autentifikācijas mehānismus, lai piekļūtu publiskajiem pakalpojumiem, un kurus izmanto arī datubāzes, lai atpazītu lietotājus. No birokrātijas skatupunkta šis ir efektīvs administratīvā sloga mazināšanas veids, kas atvieglo arī publiskās pārvaldes darbu. Uz pilsoņiem centrētā pieejā lietotāji neizmanto vienus un tos pašus autentifikācijas mehānismus, bet gan drošības risinājumus, kas balstīti konkrētā pakalpojuma dizainā, piemēram, pseidonīma parakstu un identitāti. Šajā gadījumā lietotāji iegūst legālas identitātes, kuras savā starpā nav saistītas. Pilsoņi - pakalpojumu lietotāji - darbojas kā datu brokeri, savukārt datu pārvaldība ir decentralizēta. Šī sistēma paredz augstāku drošības pakāpi, taču ir sarežģītāk administrējama. Pastāv bažas, ka uz valdību centrētā pieeja nākotnē varētu neatbilst Vienotās datu aizsardzības regulas prasībām un atsevišķām cilvēktiesību normām, kamēr uz pilsoņiem centrētā pieeja balstīta uz šī regulējuma un normu iespējošanu.
Latvijā par vienreizes principa ieviešanu ir atbildīga Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija, kas koordinē digitālās transformācijas politiku. Ministrija realizē projektu "Datu izplatīšanas un pārvaldības platforma" (DAGR), kas paredzēts ātrdarbīga datu agregatora risinājuma izveidei.
Radikālais islāms
Radikālais islāms, islāmistu ekstrēmisti vai islāmistu radikāļi ir grupējumi, kas islāma reliģijas pamatnostādnes interpretē un tiecas attiecināt līdz to galējībām, nesamierinoties ar kompromisiem pret citām uzskatu sistēmām. Radikālismu raksturo uzskats, ka, lai uzlabotu sabiedrības garīgo un arī materiālo stāvokli vai pastāvošo politisko iekārtu, izmaiņas ir jāveic pašos pamatos. Līdz ar to, ja nonākuši pie rīcības, nevis tikai sludināšanas, radikālie grupējumi savu ideju aizstāvēšanai un mērķa sasniegšanai nereti izmanto visas par iedarbīgām uzskatāmās metodes. Radikālā islāma rezultāts ļoti bieži ir islāma terorisms vai džihādisms. Radikālisms nav nepieciešami saistīts ar islāmismu, kas ir politiskā islāma veids, vai ar islāma fundamentālismu.
Vēsture
Radikālisms jeb radikalizācija nav nekas jauns, tāpat kā terorisma pētniecībā ieviestais jēdziens “jaunais terorisms”. Tomēr jēdziens ieguva jaunu nozīmi pēc 20. gadsimta 70. gadu atmodas kustībām Tuvajos Austrumos, kad parādījās jauns radikālisma paveids – radikālais islāms. Radikālais islāms pretstatā politiskajam radikālismam pārņēma džihāda ideoloģiju, lai attaisnotu transnacionālās politiskās vardarbības izmantošanu, kas tiek uzskatīta par vienīgo līdzekli kalifāta atjaunošanai – politiskās un reliģiskās sfēras simbiozei – un ummas jeb musulmaņu kopienas atkalapvienošanai.
Pēc Padomju Savienības iebrukuma Afganistānā1979. gadā Rietumi atbalstīja Afganistānas vietējos cīnītājus, modžahedus, tos definējot, kā brīvības cīnītājus, nevis teroristus. Taču pēc kara un PSRS karaspēka atkāpšanās Afganistānā valsts vara sabruka, sākās pilsoņu karš līdz varu sagrāba Talibāns. Džihāds, kas sākotnēji bija vērsts pret Padomju Savienību un komunistiem, pārvērtās par cīņu pret visiem "neticīgajiem". Vēlāk Irākas karš, sācies 2004. gadā, nenesa labākus rezultātus, un tikai vēl vairāk sekmēja radikālismu un terorismu. Un par spīti radikālā islāma saiknei ar Tuvajiem Austrumiem, radikālais islāms bija ietekmējis radikālo grupējumu veidošanos, piemēram, Krievijas Federācijā.
Rezultātā viena no radikālisma izpausmēm ir islāma mudžahīdu terorisms, kura pamatā ir salafistu skolas mācība. Šī sunnītu izcelsmes terorisma forma šodien ir galvenais drauds terorisma kontekstā.
Mudžahīdu terorisms ir īpaši interesants, ņemot vērā tā utopiskās politiskās pārliecības, jo tas ir īpaši kaujiniecisks un galējs, un nepieļauj nekādas diskusijas un kompromisus.
Tomēr radikālā islāma rašanās cēloņi ir ne tikai reakcija uz arābu nacionālisma ģeogrāfisko un teritoriālo fragmentāciju, islāma reliģijas attīstību un nesaskaņām starp Tuvo Austrumu valstīm, bet arī uz musulmaņu marginalizācijas sekām un Rietumu īstenotajām integrācijas politikas kļūdām, atbalstot represīvos režīmus (piemēram, šaha režīms Irānā) un atļaujot militārajām organizācijām kontrolēt reģionos notiekošo. Radikālā islāma rašanās ir kā atbilde uz grupas vai indivīda pārdzīvojumu, ko var ietekmēt gan apkārtējās vides norises, gan ikdiena apstākļi, gan pieredze citās valstīs, kā rezultātā nav atrodama viena pazīme, kas raksturotu, kā cilvēks kļūst par radikāli, vai kā radikālie grupējumi pārtop par galēju ideju pārstāvjiem.
Kendlmasa
Kendlamasa (en) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojies arhipelāga ziemeļrietumos Kendlmasas salu grupā, Šekltona šaurums to atdala no Sondersa salas dienvidos, bet Brauna šaurums — no Visokijas salas ziemeļos. 4,2 km platais Nelsona šaurums Kendlmasu atdala no Vindikeišenas salas rietumos. Sala kalnaina, dienviddaļā atrodas ar ledu klāts kalnu masīvs ar salas augstāko virsotni Andromedas kalnu. Salas ziemeļrietumos ir aktīvs vulkāns Lucifera kalns. Starp šiem diviem vulkāniskajiem masīviem esošā lavas līdzenuma vecums tiek lēsts tikai dažos simtos gadu.
Salu grupu 1775. gada 2. februārī, Sveču dienā, atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija un nosauca to par godu šai dienai. 1930. gadā Kendlmasas salas apsekoja Discovery Investigations ekspedīcija un piešķīra Kendlmasas nosaukumu lielākajai no divām salām.
Andris Gūtmanis
Andris Gūtmanis (1942) ir latviešu inženieris un politiķis. Bijis satiksmes ministrs vairākās valdībās.
Politiskā darbība
Latvijas PSR laikā bijis PSKP biedrs (izstājies 1989. gadā). Bijis Valsts plāna komitejas priekšsēdētāja vietnieks. Atmodas gados iesaistījies Latvijas Tautas frontē.
Latvijas Republikas Ministru padomes laikā bija ekonomikas ministra vietnieks (1990—1991) un Ekonomisko reformu ministra vietnieks (1991—1992).
Pēc iepriekšējā satiksmes ministra Jāņa Janovska nāves autokatastrofā 1992. gada janvārī bija Latvijas Republikas satiksmes ministrs Ivara Godmaņa vadītajā Ministru padomē. 1993. gadā A. Gūtmanis bija apvienības "Latvijas Ceļš" dibinātāju skaitā, no tās saraksta ievēlēts 5. Saeimā (1993—1995). Saglabājis satiksmes ministra amatus divās sekojošajās valdībās: Valda Birkava Ministru kabinetā un Māra Gaiļa Ministru kabinetā.
1996. gadā dibinātās Latvijas transporta attīstības un izglītības asociācijas prezidents, valdes loceklis. Šai pašā gadā bija arī satiksmes ministra Viļa Krištopana padomnieks. Darbojies Ventspils naftas, Rīgas lidostas un Baltijas Tranzītbankas padomēs.
2007. gadā iecelts par Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras (LTRK) ģenerāldirektoru, amatā bija līdz 2011. gadam. Vēlāk kļuvis par A/S Nordeka prezidenta padomnieku stratēģiskās attīstības jautājumos.
Dubultā pārmiju pārveda
Dubultai pārmiju pārvedai parasti ir trīs virzieni izejā, bet ļoti retos gadījumos vēl vairāk. Dubulto pārmiju pārvedu pamatformas klasificē:
Ir situācijas, kad vietējie šaurie telpas apstākļi neatļauj ekspluatēt citas pārmiju pārvedas, kā vienīgi dubultās pārmijas. Tā ir šo pārmiju pārvedu galvenā priekšrocība. Ņemot vērā, ka tieši vietējie apstākļi bieži diktē šīs pārmiju pārvedas ģeometriju, tad nepieciešamības gadījumā šīs pārmijas izgatavo pēc speciāliem projektiem. Trūkums ir, ka var būt nepieciešams šis speciālais projekts, sarežģīta pārmija un tuvu esošie viens no otra krusteņu matemātiskie centri uz ārējā pavediena, kas izraisa riteņu perturbāciju.
Labā un kreisā dubultā pārmiju pārveda
Labajās vai kreisās dubultpārmijas var kombinēties kā viens taisnais virziens un divi sānu virzieni vienā virzienā vai arī visi trīs virzieni var būt līklīnijas vienā virzienā vērsti, kuri viens no otra atpaliek uz rādiusa starpības rēķina. Katram sānu virzienam būs savs matemātiskais centrs.
Simetriskā un nesimetriskā dubultā pārmiju pārveda
Simetriskai dubultajai pārmiju pārvedai pārmiju pārvedas matemātiskie centri sakrīt vienā punktā. Viens virziens - centrālais ir taisns, abi sānu virzieni atzarojas no centrālā taisnā virziena zem vienāda leņķa un ar vienādiem rādiusiem pretējos virzienos.
Nesimetriskai dubultajai pārmiju pārvedai centrālais virziens var būt taisns vai līklīnijas, bet abi malējie sānu virzieni atzarojas ar vienādiem vai atšķirīgiem leņķiem un ar vienādiem vai atšķirīgiem rādiusiem pretējos virzienos. Katram sānu virzienam būs savs matemātiskais centrs.
AMD
AMD var būt:
Kaiberis
Kaiberis (arī Kaiberleja) ir ciems Smiltenes novada Blomes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 5.5 km no pagasta centra Blomes, 8,2 km no novada centra Smiltenes un 132,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas starp autoceļu P18 (Valmiera—Smiltene) un Nigras upi.
2017. gada Rēzeknes domes vēlēšanas
'''2017. gada Rēzeknes domes vēlēšanas''' notika 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās.
Aucugals
Aucugals ir apdzīvota vieta Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā uz dienvidiem no Liepājas netālu no autoceļa A11 (Liepāja—Lietuvas robeža (Rucava)).
Ziemeļjitlandes reģions
Ziemeļjitlandes reģions ir viens no pieciem Dānijas reģioniem. Robežojas dienvidos ar Vidusjitlandes reģionu. Pēc platības tas ir trešais lielākais reģions Dānijā, bet mazākais Dānijas reģions pēc iedzīvotāju skaita. Ziemeļjitlandes reģions ir sadalīts vienpadsmit pašvaldībās, administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Olborga.
Kims Jonsiks
Kims Jonsiks (ko, ja; dzimis, miris ) bija futbolists, bijis Japānas un Korejas Republikas futbola izlašu dalībnieks. Vēlāk bijis treneris, vairākas reizes vadījis Dienvidkorejas izlasi.
Nacionālā izlase
!Kopā||3||0
Viljams Tomass Blanfords
Viljams Tomass Blanfords (angl. William Thomas Blanford, 1832—1905) ir angļu ģeologs un zoologs, sauszemes molusku un mugurkaulnieku speciālists, Londonas ģeoloģiskās biedrības prezidents (1888), Londonas karaliskās biedrības loceklis (1874), par Britu Indijas zooloģijas un ģeoloģijas pētījumiem apbalvots ar Volastona medaļu (1883) un karalisko medaļu (1901). Henrija Frānsisa Blanforda (1834—1893) brālis.
Zinātnieka vārdā ir nosaukti šādi dzīvnieku taksoni:
Sarauj, Just!
"Sarauj, Just!" ir 2017. gadā izdota Latvijas īsfilma. Filmas režisors ir Pāvels Gumennikovs.
Sižets
Justs ir programmētājs, kurš avārijas rezultātā kļuvis par invalīdu un nu dienas aizvada ratiņkrēslā. Kādu dienu viņš iepazīstas ar skaistu meiteni Ievu, kura strādā frizētavā netālu no Justa mājas. Neilgi pēc iepazīšanās Ievai no rokām kāds izrauj somiņu. Justs dodas zagļiem pakaļ, lai atgūtu Ievas somu un iekarotu viņas sirdi.
Advanced Micro Devices
Advanced Micro Devices, Inc. ir ASV starptautisks uzņēmums, kas atrodas Sanniveilā, Kalifornijā, ASV. Tas nodarbojas ar datorprocesoru un citu saistītu nozaru produktu attīstīšanu komerciālajam un patērētāju tirgum. Uzņēmuma galvenie produkti ir mikroprocesori, mātesplašu mikroshēmojumi, iegultie procesori, GPU, kā arī iegulto sistēmu lietotnes.
Purēnieši
Purēnieši (arī Purvēnieši) ir ciems Smiltenes novada Blomes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 7,5 km no pagasta centra Blomes, 14,4 km no novada centra Smiltenes un 130,1 km no Rīgas.
Advanced Micro Devices
Šis ir pasaulē otrs lielākais globālais uz x86 arhitektūru bāzēto mikroprocesoru piegādātājs pēc Intel, tāpat Advanced Micro Devices ir viens no pasaulē lielākajiem GPU piegādātājiem. Uzņēmumam pieder 8,6% uzņēmuma Spansion akciju, kas piegādā zibatmiņas.
Eskimosu—aleutu valodas
Eskimosu—aleutu valodas ir valodu saime, kas izplatīta Ziemeļamerikas ziemeļos un Čukču pussalā. Eskimosu–aleutu valodas dalās divās valodu grupās — eskimosu valodās un aleutu valodās. Aleutu valodu grupā ir tikai viena valoda — aleutu valoda, savukārt eskimosu valodu grupa dalās vēl divās dzīvo valodu grupās — jupiku valodās un inuītu valodās. Eskimoaleutu valodu saimes ISO 639-5 kods ir esx.
Lielākās valodas pēc runātāju skaita ir grenlandiešu valoda (prot 54 tūkstoši) un inuītu valoda (40 tūkstoši).
Klasifikācija
Iekavās aptuvenais runātāju skaits. † — mirusi valoda.
Atlantijas tuklītis
Zinātniskais nosaukums Fratercula arctica latviešu valodā nozīmē "mazais ziemeļu mūks", atspoguļojot melnbalto apspalvojumu, kas atgādina mūka ietērpu. Otra asociācija ar mazo mūku ir putna ieradums, paceļoties gaisā, sakļaut pleznotās pēdiņas, līdzīgi kā plaukstas lūgšanā.
Izplatība
Atlantijas tuklītis ligzdo Islandē, Grenlandē, Ņūfaundlendā un daudzās citās Ziemeļatlantijas salās. Vistālāk uz dienvidiem tas ligzdo Meinā, Atlantijas okeāna rietumu krastā, un Britu salās, okeāna austrumu piekrastē, no Šetlendas salām līdz Normandijas salām.
Lielākā ligzdošanas kolonija izveidojusies Islandē, kurā sastopami 60% no kopējās Atlantijas tuklīšu populācijas. Lielākā rietumkrasta kolonija atrodas Ņūfaundlendā, uz dienvidiem no Sentdžonsas. Lielas ligzdošanas kolonijas novērojamas arī Norvēģijas rietumu un ziemeļu piekrastēs, Fēru Salās, Šetlendas un Orkneju salās, kā arī Grenlandes rietumkrastā un Ņūfaundlendas piekrastēs kopumā. Mazākas ligzdošanas kolonijas izveidojušās pārējās Britu salās, Svalbārā, Krievijā — Murmanskas apkaimē un Novaja Zemļā, Labradorā, Jaunskotijā un Meinā. Ligzdošanai visiecienītākās ir salas.
Ārpus vairošanās sezonas Atlantijas tuklītis uzturas Atlantijas okeāna ziemeļu daļā, ietverot Ziemeļjūru, kā arī mēdz ieklejot ūdeņos aiz Ziemeļu polārā loka. Ziemā tas dodas dienvidu virzienā un var sasniegt Vidusjūru Eiropā un Ziemeļkarolīnu Ziemeļamerikā. Krastā putni izkāpj tikai ligzdošanas sezonas laikā. Apmēram 8 mēnešu laikā, atrodoties jūrā, putns pārlidojumos veic gandrīz 8000 km.
Izskats
Atlantijas tuklītis ir vidēji liels, kompakts jūras putns ar spēcīgu kaklu, masīvu knābi un īsiem spārniem. Ķermeņa garums ir 26—36 cm, spārnu plētums 47—63 cm, svars apmēram 460 g. Krastā, izslejoties stāvus, tā augstums ir apmēram 20 cm. Abi dzimumi izskatās vienādi, tomēr tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Auguma atšķirības gan var novērot tikai tad, kad abi dzimumi stāv viens otram blakus.
Atlantijas tuklītim ir skaists, izteiksmīgs apspalvojums. Mugurpuse ir melna, taču vēders koši balts, ap kaklu melna "apkaklīte", pazode tumši pelēka, vaigi gaiši pelēki. Acis izskatās trīsstūrainas dēļ oranžiem un zilganpelēkiem neapspalvotās ādas gredzeniem ap tām. Īsās, pleznotās kājas ir koši oranžas vai sarkanas ar melniem nagiem.
Pēc ķermeņa formas tuklītis atgādina pingvīnu, taču nav tam radniecīgs. Uz sauszemes tuklītis izskatās neveikls un smagnējs. Ārpus vairošanās sezonas melnās spalvas zaudē spīdumu un košumu, reizēm tās kļūst tumši brūnas. Atlantijas tuklītis savas spalvas no ūdens iedarbības aizsargā, pārklājot tās ar eļļainiem astes dziedzeru izdalījumiem, tādējādi spalvas kļūst ūdens necaurlaidīgas.
Knābis
Knābis pelēks ar oranžu galu, abus laukumus nodala šaura, dzeltena līnija, kā arī dzeltenas svītras rotā oranžo knābja galu. Knābja pamatni ieskauj gaļaina, bāli dzeltena līnija un katrā pusē vaigu rotā dzeltena vai oranža, rozetveidīga pasekste. Jo putns ir vecāks, jo knābis kļūst masīvāks un izteiksmīgāks. Riesta laikā Atlantijas tuklīša knābis ir spilgts, bet ziemā tas kļūst bālāks. Knābis ir rievots, kā arī knābja iekšpusē un barības vadam ir uz aizmuguri vērsti āķīši, tādējādi tuklītis var stingri satvert noķertās zivis, kuru skaits var būt ļoti liels.
Uzvedība
Atlantijas tuklītis lielāko daļu dzīves pavada jūras viļņos, reizēm pat simtiem kilometru no krasta. Šajā laikā Atlantijas tuklītis dzīvo pa vienam, reizēm arī pāros. Pavasarī simtiem šo putnu atlido uz piekrasti, lai tur ligzdotu. Neilgi pirms ligzdošanas sezonas Atlantijas tuklītis maina apspalvojumu. Šajā periodā putni nespēj lidot, bet joprojām ir lieliski peldētāji.
Atlantijas tuklīši ir pārsteidzoši lidotāji. Vicinot spārnus 400 reizes minūtē, tas var lidot ar ātrumu 77—88 km/h. Spārni kustas tik ātri, ka to kustība nav saskatāma, tādējādi putns atgādina lidojošu futbolbumbu. Atlantijas tuklītis arī peld ļoti ātri un var ienirt ļoti dziļi. Zem ūdens tas spēj uzturēties apmēram minūti, bet visbiežāk tās ir 20—30 sekundes. Nirstot tie pakāpeniski atbrīvojas no gaisa, kas atrodas tā spalvās. Izskatās, it kā putns peldētu sudrabainā burbulī.
Ligzdošanas laikā starp diviem tuklīšiem var novērot arī agresīvu uzvedību. Šādās situācijās putns piepūšas pēc iespējas lielāks, paver spārnus un knābi. Jo knābis plašāk atvērts, jo agresīvāk tuklītis ir noskaņots. Reizēm tas papildus mīņājas, sitot pleznas pret zemi. Ja putni nonāk līdz kautiņam, tas parasti notiek, sitot pretiniekam ar knābi un grūžot to ar spārniem un visu ķermeni. Ja divi putni sakaujas, citi pulcējas apkārt un noskatās kautiņu kā izrādi. Ja tuklītis grib neuzkrītoši paiet garām citiem kolonijas iemītniekiem, tas iet ātri un ar zemu nolaistu galvu. Toties tuklītim, kas apsargā savas alas ieeju, gaita atgādina pelikānu — tuklītis ir stīvs, izslējies vertikāli, knābis pieliekts pie krūtīm, bet gaita ir lēna un cienīga kā zaldātam apgaitā.
Barība
Atlantijas tuklītis pamatā barojas ar dažādām zivīm, bet visiecienītākās ir tūbītes un nigliņi, siļķes, brētliņas, moivas, diegspuru vēdzeles, merlūzas un heki. Kopumā iecienītāko zivju veids vienai kolonijai no otras atšķiras, atkarībā no izplatības areāla. Reizēm ziemas sezonā tiek noķertas arī garneles un citi vēžveidīgie, gliemji un daudzsartārpi, īpaši barojoties piekrastes ūdeņos.
Zivis tuklītis ķer, ienirstot zem ūdens, izmantojot savus viegli pavērtos spārnus kā airus, bet pēdas kā dzenskrūvi. Lielākās zivis, kuras Atlantijas tuklītis medī, ir 18 cm garas, tomēr parasti zivis ir mazākas, apmēram 7 cm garas. Pieaudzis putns dienā apēd apmēram 40 šādas nelielas zivtiņas. Galvenā maņa, ķerot zivis, ir redze.
Mazās zivtiņas tuklītis norij, joprojām atrodoties zem ūdens, bet lielākas tas apēd, paceļoties virs ūdens virsmas. Vienā ieniršanas reizē tas spēj noķert vairākas zivis. Pirmās noķertās zivis tiek piespiestas ar muskuļoto, aso mēli pie ar āķīšiem noklātās knābja augšējās virsmas, tādējādi spējot atkal atvērt knābi, lai turpinātu ķert citas zivis.
Kad tuklīši baro mazuļus, tie uzkrāj knābī pēc iespējas vairāk zivju, kuras nes krastā putnēniem. Parasti knābī ir apmēram 10 zivis, bet to skaits var būt līdz 62 zivīm. Turklāt putnēni tiek baroti tikai ar zivīm. Tuklītis kopā ar zivīm norij arī jūras ūdeni. Lieko sāls daudzumu tas attīra caur nierēm un īpašiem sāls dziedzeriem, kas atrodas nāsīs.
Ligzdošana
Dzimumbriedumu Atlantijas tuklīši sasniedz 5 gadu vecumā. Ligzdošanas kolonijās Atlantijas tuklīši atgriežas laikā no februāra līdz aprīlim. Šajā laikā sākas riests un var novērot dažādus riesta rituālus. Partneri saberzējas ar knābjiem, pēc tam kopā lido ierīkot ligzdu tajā pašā kolonijā, kur visus iepriekšējos gadus. Atlantijas tuklīši pāri parasti veido uz mūžu, pavasarī, pēc ziemošanas sezonas, satiekoties no jauna.
Atlantijas tuklīši ligzdo pašu raktās vai dabiskās alās. Ala var būt veca, saglabājusies no iepriekšējā gada, vai arī tā tiek rakta no jauna. Vispirms gan putni cenšas atrast kādu pamestu alu. Vislabprātāk tie izrok alu stāvā, ar zāli aizaugušā nogāzē pie klintīm, reizēm pat izkašā tuneli starp akmeņiem klinšu pakājē. Ala tiek rakta ar knābja un pēdu palīdzību. Ar knābi tie sacērt zemi, bet ar pēdām, līdzīgi kā suņi, aizmet prom. Alas visbiežāk ir 70–110 cm dziļas. Tās galā vecāki no spalvām un zāles izveido mīkstu un siltu ligzdu. Alā ļoti bieži ir arī īpaša vieta, kur jaunajam putnam nokārtoties, nesmērējot ligzdu ar fekālijām. Jo putns kļūst vecāks, jo tualete pārvietojas tuvāk alas izejai.
Ligzdā mātīte izdēj vienu olu. Inkubācijas periods ilgst apmēram 43 dienas. Vecāki perē pārmaiņus, un, kad izšķiļas mazulis, abi gādā tam barību. Putnēns alā uzturas apmēram 6 nedēļas. Pēc iznākšanas no alas tas ir pieaudzis un dodas jūrā jau kā patstāvīgi baroties spējīgs īpatnis.
Daļa Atlantijas tuklīšu kļūst par upuri citiem putniem. Tādēļ putnēni dienas laikā paliek ligzdā un iznāk laukā tikai naktīs, lai papeldētu jūrā. Tajā laikā viņi vēl neprot lidot, tādēļ neattālinās no krasta un cenšas atgriezties ligzdā pirms rītausmas. Kad mazuļi pamet ligzdu, viņu pašu interesēs ir iespējami ātrāk iemācīties lidot un ķert zivis. Atlantijas tuklīši pirmos 2—3 gadus dzīvo okeānā barojoties. Tikai pilnībā pieaugot, tie turpmāk ik gadu regulāri atgriežas vietā, kur nākuši pasaulē, kaut arī savu pirmo ligzdu ierīkos tikai 5 gadu vecumā. Atlantijas tuklītis dzīvo apmēram 20 gadus, lai gan spēj sasniegt 36 gadu vecumu.
Aizsardzība
Kopš 20. gadsimta 60. gadiem jūru un okeānu piesārņošanas dēļ Atlantijas tuklīšu populācija ir ievērojami samazinājusies. Atlantijas tuklīšus apdraud arī jūras zivju pārmērīgā izķeršana. Dabas aizstāvji cenšas panākt, lai būtu jāmaksā par to zivju zvejniecību, no kurām pārtiek Atlantijas tuklīši. Šie putni galvenokārt uzturas jūras krastā vai zvilnējot jūrā. Taču cilvēku darbības rezultātā bieži rodas dažādu eļļu noplūšana jūrā. Eļļains apspalvojums putnam rada ķermeņa temperatūras svārstības un neļauj noturēties uz ūdens virsmas. Daudzi ar eļļu saskārušies putni nomirst, vai arī, ar knābi tīrot nost eļļu, saindējas.
Romāns Bezzubovs
Romāns Bezzubovs (dzimis, miris ) bija Latvijas futbolists un futbola aģents.
Bihoveca hronika
Bihoveca hronika (pl, be, lt) ir viena no 16. gadsimta Lietuvas dižkunigaitijas hronikām, kas nosaukta tās pirmā īpašnieka Volkoviskas apriņķa muižnieka Aleksandra Bihoveca vārdā. Hronika sākas ar stāstu par 500 dižciltīgo ģimeņu bēgšanu no Romas impērijas teritorijas uz Lietuvu, detalizētāk aprakstot notikumus 13.-15. gadsimtā, un beidzas ar stāstu par tatāru armijas sakāvi kaujā pie Kļeckas 1506. gadā.
Vēsture
Anonīma autora rakstīto hroniku A. Bihoveca bibliotēkā uzgāja skolotājs Ipolits Kļimaševskis, Novembra sacelšanās periodā 1830. gadā viņš nopublicēja nelielu hronikas fragmentu. 1834. gadā Bihovecs šo 20 burtnīcās uz 159 lappusēm uzrakstīto manuskriptu atdeva vēsturniekam Teodoram Narbutam, kas 1846. gadā Viļņā iespieda pilnu hronikas tekstu ar nosaukumu "Bihoveca hronika" (Kronika Bychowca). Tā kā hronikas oriģinālais teksts nebija pieejams, tad T. Narbuta izdoto hroniku reizēm uzskatīja par viltojumu.
Romāns Bezzubovs
Futbolista karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par futbola aģentu, pārstāvējis vairākus Latvijas izlases futbolistus.
Bihoveca hronika
Vēsture
1907. gadā hronika tika izdota Pēterburgā kā daļa no "Krievu hroniku pilnā krājuma", 1966. gadā to Maskavā izdeva krievu tulkojumā, bet 1971. gadā Viļņā lietuviski kā "Lietuvas metriku".
Romāns Bezzubovs
Nāve
Bezzubovu 2021. gada 14. aprīlī Rīgā, Purvciemā, nogalināja nezināmas personas. 2022. gada 7. martā 6 cilvēkiem, kurus apsūdz slepkavībā sevišķi pastiprinošos apstākļos, ja to izdarījusi organizēta grupa, tika uzrādīta apsūdzība.
Bihoveca hronika
Vēsture
Vēsturnieki uzskata, ka hronika ir vairāku senāku hroniku kompilācija, kas tapusi Lietuvas dižkunigaitijas lielkanclera Alberta Goštauta uzdevumā laika posmā starp 1519. un 1542. gadu, pie kam atsevišķi fragmenti pievienoti līdz 1574. gadam.
Hroniku tekstu analīze liecina, ka Bihoveca hronikas pamatā ir Galīcijas-Volīnijas kņazistes hronika.
Īrijas sieviešu futbola izlase
Īrijas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Īriju starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Īrijas Sieviešu futbola asociācija.
FIFA Pasaules kausā sievietēm pirmo reizi kvalificējās 2023. gada finālturnīram. Tajā ieguva vienu punktu par neizšķirtu pret Nigēriju, bet pārējās divās spēlēs zaudēja un nespēja izkļūt no grupas. Komanda vēl ne reizi nav kvalificējusies Eiropas čempionātam.
2023. gada jūnijā FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 22. vietā.
Roženas observatorija
Roženas observatorija (bg, НАО-Рожен; en, NAO-Rozhen), arī Roženas Nacionālā astronomijas observatorija ir lielākā observatorija Bulgārijā, Balkānu pussalā un Dienvidaustrumeiropā. Tā atrodas Roženas kalnā Rodopu kalnu grēdā, Smoļanas apgabalā, 90 km uz dienvidiem no Plovdivas. Tuvākā pilsēta Čepelare atrodas 15 kilometru attālumā. Observatorija pieder Bulgārijas Zinātņu akadēmijas (Българска академия на науките) Astronomijas institūtam, kurš arī to vada.
Tā tika oficiāli atklāta 1981. gada 13. martā, gandrīz 20 gadus pēc tam, kad Bogomils Kovačevs — astronomijas profesors, kas pazīstams kā tās dibinātājs — sāka strādāt pie šī mērķa sasniegšanas.
Astronomiskie novērojumi observatorjā sākās jau 1980. gadā, un vēl pat pirms oficiālās atklāšanas astronomi atrada vairāk nekā 100 jaunus asteroīdus, no kuriem 16 piešķirti bulgāru nosaukumi.
Būvniecība tika sākta pēc Bulgārijas Zinātņu akadēmijas iniciatīvas 1979. gadā, tās izmaksas bija 12 miljoni levu (vairāk nekā 10 miljoni ASV dolāru), kas ir lielākais vienreizējais ieguldījums Bulgārijas zinātnē. Pirmo reizi pasaulē galvenais teleskops tika pacelts 20 metrus virs zemes virsmas, lai novērstu traucējumus no inversā gaisa slāņa. Teleskops ir izvietots tornī, kura diametrs ir 20 metri, bet augstums 36 metri. Kupols ar grozāmajiem mehānismiem sver 210 tonnas. Observatorijas kompleksā ietilpst torņi ar teleskopiem, meteoroloģiskā stacija, dzīvojamās ēkas un kapela.
Grobiņas iela (Rīga)
Grobiņas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Torņakalnā. Grobiņas iela sastāv no diviem savstarpēji nesaistītiem posmiem. Garākais no tiem sākas krustojumā ar Friča Brīvzemnieka ielu un beidzas krustojumā ar Torņakalna ielu, bet īsākais sākas krustojumā ar Altonavas ielu un beidzas strupceļā Rīgas-Jūrmalas un Rīgas-Jelgavas dzelzceļa līniju sazarojumā. Abi ielas posmi iet paralēli dzelzceļam. Kopējais ielas garums ir ap 420 metriem, tā ir klāta ar asfalta un grants segumu.
Grobiņas ielā ir tikai savrupmāju apbūve, tostarp dzelzceļa līniju tuvumam raksturīgās vēsturiskās dzelzceļnieku ēkas.
Ielu savienojumi
Grobiņas iela ir savienota ar šādām ielām:
Baltā tuksneša saule
Baltā tuksneša saule (ru) ir 1970. gada padomju filma, kuras režisors ir Vladimirs Motiļs. Galvenās lomas atveido Anatolijs Kuzņecovs, Pāvels Luspekajevs, Spartaks Mišuļins, Kahi Kavsadze un Nikolajs Godovikovs. Filma stāsta par sarkanarmieša Fjodora Suhova gaitām Kaspijas jūras piekrastē Krievijas pilsoņu kara laikā.
Filma tiek uzskatīta par vienu no vispazīstamākajiem darbiem padomju kinematogrāfijā, vairākas frāzes no filmas kļuva par frazeoloģismiem. Melnā Abdullas sievas Hafizas nelielo lomu spēlēja tolaik 18 gadus vecā Velta Deglava no Latvijas.
Sosnīcas (Susāju pagasts)
Sosnīcas (arī Sasnīcas, Sasnica) ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos 12,2 km no pagasta un novada centra Viļakas un 258,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V473 (Žīguri–Silaciems–Katleši), Vjadas upes krastā. Uz ziemeļiem no ciema atrodas Žīguru pagasta ciems ar tādu pašu nosaukumu - Sosnīcas.
Singāļu valoda
Singāļu valoda (සිංහල භාෂාව) ir singāļu dzimtā valoda. Singāļi ir lielākā etniskā grupa Šrilankā. Kopējais valodas pratēju skaits tiek lēsts ap 16 miljoniem, no kuriem aptuveni 3 miljoni nav singāļi. Singāļu valoda ir indoeiropiešu valodu saimes indoāriešu atzara valoda. Tā ir viena no Šrilankas oficiālajām valodām (otra ir tamilu valoda). Singāļu valodai ir arī liela nozīme Teravādas budisma literatūrā. Singāļu valoda ir tuvu radniecīga maldīviešu valodai.
Joriss Mateisens
Joriss Mateisens (,, dzimis ) ir bijušias Nīderlandes futbolists un Nīderlandes izlases dalībnieks.
Futbolu Joriss Mateisens sāka spēlēt savas dzimtās pilsētas Gorlas futbola klubā VOAB. 1989. gadā pievienojās Willem II jauniešu komandai, bet augstākajā līmenī sāka spēlēt 1998. gadā. 2004. gadā sāka spēlēt AZ komandā, bet 2006. gadā par 6 miljoniem eiro viņu iegādājās Vācijas futbola klubs Hamburger SV. 2011. gadā parakstīja divu gadu līgumu ar Spānijas klubu Málaga.
Nīderlandes futbola izlasē Mateisens debitēja spēlē pret Andoras izlasi. Ir guvis trīs vārtus izlases labā. Pirmos iesita pret Luksemburgas izlasi. Ir piedalījies 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2008. un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sils (Susāju pagasts)
Sils (latgaliešu: Syls) ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā 12,2 km no pagasta un novada centra Viļakas un 258,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Vjadas upes krastā.
Eskimosu valodas
Lielākās valodas pēc runātāju skaita ir grenlandiešu valoda (prot ap 54 tūkstošiem) un inuītu valoda (ap 40 tūkstošiem).
Klasifikācija
Iekavās aptuvenais runātāju skaits. † — mirusi valoda.
Safety Not Guaranteed
Safety Not Guaranteed ir 2012. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Kolins Trevorovs. Filmā galvenās lomas atveido Obrija Plaza, Marks Duplass, Džeiks Džonsons, Karans Soni, Dženika Bergere, Kristena Bella, Džefs Gārlins un Mērija Linna Raiskeba. Filmu iespaidoja 1997. gada joku sludinājums žurnālā Backwoods Home Magazine.
2017. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
2017. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts bija 64 spēlētāju izslēgšanas turnīrs, kurā noskaidroja sieviešu pasaules šaha čempioni. Finālā Taņa Džunji uzvarēja Annu Muzičuku ar rezultātu 3,5 pret 2,5.
FIDE ģenerālās asamblejas laikā 2016. gada septembrī Baku 42. šaha olimpiādes organizatora tiesības tika piešķirtas Irānai, kura 2010. gada 10. februārī līdz 5. martam rīkoja čempionātu Teherānā.
Dažas top spēlētājas nolēma nepiedalīties turnīrā. Hou Jifaņa, aizejošā sieviešu pasaules čempione un sieviešu reitinga līdere, nolēma nepiedalīties, protestējot pret FIDE sieviešu pasaules čempionāta sistēmu. 2015. gada Pasaules sieviešu čempione Marija Muzičuka un ASV sieviešu čempione Nazi Paikidze arī izteica neapmierinātību pret turnīra vietu Irānā, kur visām sievietēm publiskās vietās ir obligāti jāvalkā hidžābs (noteikums tika attiecināts arī uz turnīra dalībniecēm). Citas nozīmīgas spēlētājas, kas atteicās piedalīties, bija Humpi Koneru (4. vieta reitingā) un 7-kārtējā ASV sieviešu čempione Irina Kruša.
Turnīra dalībnieces
Turnīra dalībnieces, kas tika izsētas pēc FIDE 2017. gada februāra reitinga, bija:
Fināla mačs
! colspan=2| !! colspan=4|Klasiskais šahs !! colspan=2|Taibreiks !! rowspan=2| Kopā ! !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! R1 !! R2
Izslēgšanas turnīrs
Spēlētāju vieta tabulā bija noteikta pēc FIDE janvāra reitinga saraksta. Pirmā kārtā nr. 1 spēlēja ar nr. 64, nr.2 ar nr. 63 un tā tālāk.
Vinterailenda
Vinterailenda (en — ‘Ziemas sala’) ir viena no lielākajām salām Argentīnas salu grupā Antarktīdā. Sala ir ap 750 m gara un līdz 550 m plata. Salas ziemeļu un austrumu piekrastes klinšainas, dienvidu daļā paceļas līdz 30 m augsts ledus kupols.
Salu 1935. gadā atklāja Britu Greiema Zemes ekspedīcija un nosauca to par Ziemas salu, jo salas austrumu galā no 1935. 14. februāra līdz 1936. gada 17. februārim atradās ekspedīcijas ziemošanas nometne. Ekspedīcijas būda 1946. gadā iznīcināta, iespējams, cunami rezultātā. Nometnes vietā 1947. gada 7. janvārī ierīkota britu polārstacija Ardžentainailendsa. Staciju 1954. gadā pārnesa uz blakus esošo Galindesa salu, bet vecās stacijas galvenajai ēkai Vordija mājai 1996. gadā piešķīra speciāli aizsargāta vēstures pieminekļa statusu. Populārs antarktiskā tūrisma galamērķis.
Taidzo Kavamoto
Nacionālā izlase
!Kopā||9||4
Rīga. Dublis 1
"Rīga. Dublis 1" ir Latvijas spēlfilma, kas izdota 2017. gadā. Filmas režisors ir Siegfried. Galvenās lomas atveido Elita Kļaviņa, Iveta Pole, Paulīna Druka, Kaspars Znotiņš, Elīna Vaska, Ivars Krasts un Pēteris Ķimelis.
Filma saņēma Lielā Kristapa balvu kategorijā "Labākā aktrise" (par Elitas Kļaviņas tēlojumu), kā arī nomināciju kategorijā "Labākais komponists".
Sižets
Filmas sižets koncentrējas uz četrām sievietēm - aktrisi Elitu, viņas meitu, mākslas studenti Elīnu, gidi Ivetu un baletdejotāju Paulīnu. Viņas ir iemīlējušās, bet vīriešu trūkums Latvijas galvaspilsētā sievietes padara bezmaz vai trakas. Šie pārdzīvojumi tuvumā tiek parādīti filmā.
Nuevo Estadio de Los Cármenes
Nuevo Estadio de Los Cármenes ir futbola stadions Granadā, Spānijā. Stadionā ir 19 336 skatītāju vietas. Šeit savas mājas spēles aizvada La Liga klubs Granada CF. Stadions tika atklāts 1995. gadā.
Kalnciema-Klīves luterāņu baznīca
Kalnciema-Klīves evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas Kalnciema-Klīves draudzes dievnams, kas atrodas Jelgavas novada Valgundes pagastā (vēsturiski Kalnciema pagasts).
Vēsture un nozīme
Tagadējais Kalnciema-Klīves jeb Kalnciema luterāņu dievnams iesvētīts 1855. gada Jāņa Kristītāja svētkos un celts pēc Kurzemes guberņas valdes arhitekta Emīla Johana Alberta Štrausa (Emil Johann Albert Strauss) būvplāna (daudzviet kļūdaini norādīts, ka projekta autors ir cits arhitekts — Emīls Jūliuss Štrauss) eklektisma stilā ar klasicisma iezīmēm un neorenesanses stila dominanci; tornis pašreizējo veidolu ieguvis 1903. gadā. Ēka ir vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis, un to ieskauj viena no lielākajām Pirmajā pasaules karā kritušo vācu karavīru kapsētām Latvijā.
Tāpat kā ēkas āriene, arī mūsdienās redzamais dievnama interjers ir eklektisks un tapis ilgstošā laika posmā — no uzcelšanas laika līdz pēdējām pārbūvēm starpkaru Latvijas laikā, kad draudze novērsa Pirmā pasaules kara un Latvijas Neatkarības kara laikā radušos ēkas postījumus. Latvijas mērogā mākslinieciski un kultūrvēsturiski nozīmīgi ir vismaz divi interjera elementi — ērģeles un 1935. gadā pēc mākslinieka Kārļa Celmiņa (1894—1973) meta darinātās lustras — vienīgās vēsturiskās Art Deco stila lustras Latvijas dievnamos.
Ar dievnamu cieši saistītas vairākas Latvijas kultūrvēsturē nozīmīgas personības. Viņu vidū — mācītāji Vilhelms Kristiāns Pantēniuss (Wilhelm Christian Pantenius; 1806—1849), Morics Vilhelms Konrādi (Konrādijs) (Moritz Wilhelm Conradi; 1821—1904), Jēkabs Ķullītis (1890—1957), Kārlis Bilzens (1912—1993), Elīza Zikmane, pēdējā Kurzemes hercoga galma kapelmeistara, ievērojamā vijolnieka un komponista Franča Ādama Feihtnera (Franz Adam Veichtner; 1741—1822) ģimene, kādreizējais Libērijas prezidenta jahtas kapteinis Ansis Jaunzems (1906—1959) un citi. Latvijas mērogā baznīca nozīmīga arī ar Pirmā pasaules kara Ziemassvētku kauju atceres tradīcijām, kuru gaitā notikušie svētbrīži līdz šim pulcējuši plašu interesentu, kultūras darbinieku un augstu amatpersonu loku no visas Latvijas.
Ērģeles
Lielākā vērtība dievnamā ir vēsturiskās ērģeles. Instrumentu 1934. gadā būvējis ievērojamais latviešu ērģeļmeistars Andrejs Sūnāklis (1875 vai 1877—1971) Jēkabpilī, un šodien tas ir vienīgais kopumā autentiski saglabātais meistara opuss, jo visi pārējie instrumenti vai nu gājuši bojā Otrā pasaules kara vai padomju okupācijas gados, vai arī tikuši būtiski pārbūvēti, pārvietoti. Šīs ērģeles arī palikušas teju vienīgās visā Zemgalē un Sēlijā, kuras, ne reizi nepārbūvētas un neizpostītas, pārstāv latviešu ērģeļbūves ražīgāko posmu — laiku starp abiem pasaules kariem. Laikā, kad ērģeles būvētas, Kalnciema-Klīves draudzes mūzikas dzīvi vadīja ērģelnieks, komponists un ievērojamais mūzikas pedagogs Jēkabs Mediņš, un, iespējams, tieši viņa prasīgums noteicis to, ka salīdzinoši nelielā divmanuāļu instrumenta piedāvātā tembru un spēles iespēju palete tālu pārsniedz draudzes primārās liturģiskās vajadzības. 2018.—2020. gadā ērģeles restaurējis Rīgas Doma ērģeļmeistars Mikus Dzenītis.
Lietuvas—Maskavijas kari
1368.—1372. gada karš
1362. gadā Lietuva ieguva Kijivu un tās apkārtnes zemes, nonākot tiešā kontaktā ar Maskaviju. Pirmie lietuviešu iebrukumi Maskavijas teritorijā notika 1363. gadā, bet pirmie nopietnie konflikti notika dažus gadus vēlāk. 1368. gadā par Tveras kņazu kļuva Mihails II, kam bija sliktas attiecības ar Maskavu, kuras valdnieks Dmitrijs Donskis viņu ielūdza uz sarunām, un kādu laiku noturēja gūstā. Pēc atbrīvošanas Mihails II vērsās pēc palīdzības pie dižkunigaiša Aļģirda, kas bija precējies ar Mihaila māsu. Kopā ar Tveras karaspēku Aļģirds trīs reizes neveiksmīgi mēģināja ieņemt Maskavu, bet Dmitrijam Donskim izdevās pilsētu nosargāt, lielā mērā pateicoties jaunuzbūvētajam Maskavas kremlim. Šie kari bija neizdevīgi Lietuvai, kas to beigās zaudēja savienību ar nozīmīgo Tveras lielkņazisti. 1368. gadā Aļģirds kopā ar Tveras un Smoļenskas vienībām devās pirmajā lielajā karagājienā uz Maskavu. Pēc vairākām uzvarām un pilsētas apkārtnes izlaupīšanas viņam neizdevās ieņemt kremli. Ilgstošs aplenkums laikam nebija plānots, jo lietuvieši devās prom jau pēc trīs dienām.
Uzzinot par Lietuvas neveiksmi karā ar Vācu ordeni, 1370. gada sākumā Maskavija uzbruka Tverai un Brjanskai. Aļģirds ar sabiedrotajiem atgriezās, nopostot Volokolamskas apkārtni, taču neieņemot pilsētu. Tam sekoja Maskavas aplenkums, taču uzzinot par Maskavas sabiedroto karaspēka tuvošanos, Aļģirds atgriezās Lietuvā.
1372. gadā lietuviešu armija Ķēstuta vadībā izpostīja Maskavas apkārtni, kur ieradās arī Aļģirds ar savu karaspēku. Pēc vairākām sadursmēm tika noslēgts Ljubutskas miers. Aļģirds apņēmās turpmāk neatbalstīt Mihailu II, kurš turpināja karot ar Maskaviju un tika sakauts 1375. gadā.
Vītauta kari
Konflikts atsākās Dmitrija Donska dēla un Vītauta Dižā vienīgās meitas Sofijas vīra Vasīlija I varas laikā. 1386. gada kaujā pie Vihras upes lietuviešu karaspēks pilnībā sakāva Smoļenskas kņazistes karaspēku, un Smoļenska nonāca Lietuvas kontrolē. 1394. gadā Vītauts izpostīja Rjazaņas kņazistes zemes, taču pēc viņa sakāves Vorsklas kaujā Smoļenska atbrīvojās no lietuviešu varas, un izveidoja savienību ar Rjazaņu. Vītauta karaspēks 1402. gadā atkal ieņēma Smoļensku, un tās kņazs Jurijs bēga uz Maskavu pie Vasīlija. Pēc tam, kad Vītauta armija uzbruka Pleskavai, tā lūdza Vasīlija I palīdzību, kurš nekādu atbalstu nesniedza, taču 1406. gadā pieteica karu Lietuvai. Abas pretējās armijas satikās, bet nesākot kauju, noslēdza pamieru uz gadu. 1407. gadā karš atsākās, Lietuvai ieņemot Odojevu un Maskavijai nopostot Dmitrovecu. Armijas satikās pie Vjazmas un atkal tika noslēgts pamiers uz gadu. Attiecības drīz pasliktināja tas, ka uz Maskavu bēga Švitrigailis, kuru Vasīlijs I laipni uzņēma, piešķirot viņam plašus zemes īpašumus. Lietuvas un Maskavijas armijas 1408. gadā satikās pie Ugras upes, taču pēc ilgstošas pretstāves, neuzsākot kauju, tika noslēgts “mūžīgais miers”. Vasīlijs I piekrita tam, ka Smoļenska paliek Vītauta kontrolē un izbeidza atbalstīt Švitrigaili. Pēc Vasīlija I nāves 1425. gadā viņa atraitne, Vītauta meita Sofija, kopā ar mazgadīgo Vasīliju II, pārcēlās pie tēva.
1487.—1494. gada karš
Ivans III pasludināja sevi par visas Krievzemes valdnieku, kas nozīmēja konfliktu ar Lietuvu. 1472. gadā Kazimirs IV noslēdza savienību ar Zelta Ordas hanu Ahmatu, kurš iebruka Maskavijā. 1478. gadā Ivans III pakļāva Novgorodas republiku. Lietuvai bija sena vienošanās ar Novgorodu, kuru apstiprināja arī 1449. gada miera līgums ar Maskaviju, ka daži Novdorodas pierobžas apgabali maksā nodevas Lietuvai. Līdz ar Novgorodas pievienošanu Maskavijai, Ivans III pavēlēja šos maksājumus izbeigt. Pēc vienošanās ar Kazimiru IV, 1480. gadā hans Ahmats šķērsoja Lietuvas lielkņazistes zemes, lai uzbruktu Maskavijai, taču kauja nenotika, un Maskavija atbrīvojās no Zelta Ordas kontroles. Neapmierināts ar Kazimira IV karaspēka neierašanos, Ahmats atkāpjoties izlaupīja vairākas Lietuvai piederīgas pilsētas un kņazistes. 1481. gadā Kazimirs IV sāka sarunas ar Ivanu III par jauna līguma noslēgšanu, taču 1482. gada vasarā sarunas beidzās bez rezultāta. Tikmēr Ivans III pārliecināja Krimas hanu uzbrukt Lietuvai, un 1482. gadā tas pārsteidzošā uzbrukumā izlaupīja Kijivu. Ivans III arī noslēdza pret Kazimiru IV vērstu savienību ar Ungārijas karali Māķāšu Huņadi. Lietuva veica mobilizāciju, 1482. gadā nosūtot 40 000 kareivjus Kijivas aizsardzībai, un 10 000 uz Smoļensku. 1483. gadā Tveras kņazs lauza uzticību Maskavijai un pārgāja Lietuvas pusē. 1485. gadā Ivans III atguva Tveru un 1486. gadā novērsa padzītā kņaza mēģinājumu atgriezties.
Buferjoslu starp Lietuvu un Maskaviju veidoja vairākas mazākas kņazistes ap Okas upi, kas saglabāja neatkarību, atrodoties Lietuvas pakļautībā. 1487. gadā daži kņazi pārgāja Maskavijas pakļautībā un sākās vietējo kņazu savstarpējie kari par zemju kontroli. 1492. gadā kņazu konfliktos atklāti iesaistījās Maskavijas karaspēks. Sākās Lietuvas un Maskavijas sarunas par notikušajām izmaiņām, bet 7. jūnijā Kazimirs IV nomira. Pēc viņa nāves Polijas tronī kāpa Jans I Olbrahts, bet Lietuvas tronī Aleksandrs Jagellons.
1492. gada otrajā pusē Maskavijas atbalstīto kņazu karaspēki vairākos uzbrukumos nopostīja Mcensku, Ljubucku, Serpeisku, Meščovsku, Mosaļsku, Vjazmu. Tas veicināja vēl vairāku buferjoslas kņazu pāriešanu Maskavijas pusē. Tikmēr dienvidos uzbrukumus Lietuvai veica Maskavijas sabiedrotais Krimas hans. 1492. gada beigās Smoļenskas vojevodas vadītais Lietuvas karaspēks atguva Serpeisku un Mezecku. Viņiem pretī 1493. gada janvārī devās Maskavijas un Rjazaņas karaspēks. Neviena no pusēm atklātu karu nebija pieteikusi. Aleksandra Jagellona nosūtītā delegācija 1494. gada 5. februārī noslēdza līgumu, ar kuru Lietuva pirmo reizi brīvprātīgi attiecās no aptuveni 87 000 kv.km lielām zemēm. Lietuvas Krievzemes pakļaušanas politika bija beigusies, bet Ivans III līgumu parakstīja ar savu titulu "visas Krievzemes valdnieks". Līdz ar līguma noslēgšanu, attiecību nostiprināšanai Aleksandrs Jagellons apprecēja Ivana III meitu Helēnu.
1500.—1503. gada karš
Laikā kopš iepriekšējā kara Maskavijas pusē pārgāja vēl vairāki kņazi, kas aizbildinājās ar Lietuvas centieniem uzspiest katoļticību. 1500. gadā par vēlmi pāriet Maskavas pusē paziņoja vēl vairāki pierobežas zemju kņazi. Negaidot Lietuvas reakciju, Ivans III izlēma maijā sākt karu. Ivans III izmantoja laiku, kad Polija un Ungārija kopīgi karoja pret Osmaņu impēriju, tādējādi nespējot sniegt palīdzību Lietuvai.
Maskavija ātri ieņēma Brjansku, Mcensku, Gomeļu, Čerņigovu, Dorogobužu un citas pilsētas, daudzas no kurām padevās brīvprātīgi. Otrs uzbrukuma virziens bija vērsts uz Kijivas apkārtni. 1500. gada 14. jūlijā Lietuva cieta smagu sakāvi Vedrošas kaujā un hetmanis Konstantins Ostrožskis krita gūstā. Krimas haniste tikmēr smagi izpostīja Lietuvas lielkņazistes dienvidus.
1501. gada jūnijā mira Polijas karalis Jans I Olbrahts un viņa brāli Aleksandru Jagellonu tagad vairāk uztrauca troņa mantošanas jautājumi. Novembrī Lietuva cieta jaunu sakāvi Mstislavļas kaujā. Vienlaikus, ar Maskaviju sabiedrotā Krimas haniste smagi sakāva Lietuvas sabiedroto Zelta Ordu.
1501. gadā karā kā Lietuvas sabiedrotais iesaistījās Livonijas ordenis, kas 1501. gada augustā uzvarēja Serecas kaujā. 1502. gadā Livonijas ordenis divas reizes nesekmīgi mēģināja ieņemt Pleskavu, bet septembrī uzvarēja Smoļinas kaujā. Ņemot vērā militārās neveiksmes un postošos reidus, ko veica 90 000 kareivju lielā Krimas hana armija, Aleksandrs vēlējās ātri izbeigt karu. 1503. gada 25. martā, ar Vladislava II starpniecību, tika noslēgts pamiers uz 6 gadiem. Lietuva zaudēja apmēram 210 000 kv.km. lielu teritoriju, jeb 1/3 no valsts kopējās teritorijas. Tam sekoja 2. aprīļa Maskavijas pamiera līgums ar Livoniju, kas palika spēkā līdz pat Livonijas karam.
1507.—1508. gada karš
Aleksands Jagellons nomira 1506. gadā. Vasilijs III, kurš bija tuvs Jagellonu radinieks, izvirzīja savu kandidatūru Polijas karaļa amatam. Par karali kļuva Sigismunds I Vecais, kurš 1507. gadā Maskavai pieprasīja atdot 1503. gadā zaudētās teritorijas. Tajā pašā laikā Krimas hans lauza savienību ar Maskaviju, un nosūtīja Sigismundam “jarliku” ar atļauju iekarot Novgorodas, Pleskavas un Rjazaņas zemes. Lietuvas armija iebruka Čerņigovas un Brjanskas zemēs, kamēr Krimas hanistes karaspēks siroja Okas piekrastes kņazistēs. 9. augustā Maskavijas karaspēks tatārus sakāva. Karu sarežģīja Aleksandra Jagellona favorīta Mihaila Gļinska dumpis 1508. gadā. Gļinska karaspēks aplenca Minsku un Slucku, kamēr Maskavijas karaspēks sāka Oršas aplenkumu. Pēc dumpinieku sakaušanas 1508. gada septembrī sākās miera sarunas, kas beidzās ar miera līguma parakstīšanu 8. oktobrī. Lietuva atguva Ljubečas pilsētas apkārtni, bet kopumā spēkā palika 1503. gada robežas. Gļinsku dzimtai ar kustamo īpašumu ļāva pārcelties uz Maskaviju. Tikmēr Krimas haniste no 1508. līdz 1512. gadam veica uzbrukumus Lietuvai.
1512.—1522. gada karš
Attiecības saglabājās sliktas, Sigismundam I pieprasot Gļinska izdošanu, bet Vasilijam III aizstāvot savu atraitnēs palikušo māsu Helēnu. Ceļu uz karu paātrināja abu valstu attiecības ar kaimiņvalstīm. Sigismunds I sāka maksāt Krimas hanistei, lai tā veiktu uzbrukumus Maskavijai. Tikmēr Vācu ordeņa mestrs Albrehts Hoencollerns nevēlējās atzīt 1466. gada līgumā noteikto Polijas virskundzību un Vasilijs III cerēja, ka Polija būs aizņemta ar šo konfliktu, kas 1519. gadā tiešām noveda pie Vācu ordeņa kara ar Poliju. 1512. gada decembrī Maskavija sāka uzbrukumu Smoļenskai, kas pēc atkārtotiem aplenkumiem krita 1514. gada 1. augustā.
Lietuva guva virkni uzvaru 1512., 1514. un 1518. gados, taču nespēja atgūt Smoļensku. 1512., 1517. un 1521. gadā ar Lietuvu sabiedrotā Krimas haniste iebruka Maskavijā. 1513. gadā Ivans III noslēdza pret Poliju vērstu savienību ar Svēto Romas impēriju. 1515. un 1516. gados abas puses izvairījās no lielām kaujām, nodarbojoties ar pretinieka teritoriju postīšanu, kamēr Krimas hanistes karaspēks nodarbojās ar abu valstu izlaupīšanu.