cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolajs Kuzņecovs
Dienests
1946. gada 25. februārī Jūras kara flotes Tautas komisariāts tika apvienots ar Aizsardzības Tautas komisariātu un iekļauts Bruņoto spēku Tautas komisariātā, Kuzņecovs kļuva par PSRS Jūras kara flotes virspavēlnieku un Bruņoto spēku Tautas komisāra vietnieku. 1946. gada martā TK tika pārveidots par ministriju. Pēckara laikā starp Kuzņecovu un Staļinu sākās nesaskaņas, 1947. gadā Kuzņecovs tika atlaists no flotes virspavēlnieka amata un iecelts par Jūras kara mācību iestāžu pārvaldes priekšnieku. 1948. gadā Kuzņecovs kopā ar admirāļiem Ļevu Galleru, Vladimiru Alafuzovu, Gergiju Stepanovu tika tiesāts Bruņoto spēku ministrijas Goda tiesā maršala Leonīda Govorova vadībā. Admirāļi tika vainoti tajā, ka kara gados nodevuši ASV un Lielbritānijai izpletņtorpēdas rasējumus, vairākas slepenas jūras kartes u.c. Goda tiesa atzina admirāļus par vainīgiem un viņi ar PSRS Ministru Padomes lēmumu tika nodoti PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģijai. Tā atzina Kuzņecovu par vainīgu, taču, ievērojot viņa nopelnus, nepiemēroja soda līdzekļus, kādi pienākas kriminālatbildības gadījumā, bet lūdza MP pazemināt viņu dienesta pakāpē. Pārējiem admirāļiem tika piespriesti dažāda ilguma cietumsodi.
1948. gada jūnijā iecelts par PSRS Bruņoto spēku Tālajos Austrumos virspavēlnieka vietnieku, 1950. gada februārī — par Klusā okeāna flotes komandieri. 1951. gada 20. jūlijā kļuva par PSRS Jūras kara ministru.
1953. gada 15. martā Jūras kara ministrija apvienota ar Kara ministriju un iekļauta Aizsardzības ministrijā, Kuzņecovs kļuva par Jūras kara flotes virspavēlnieku un Aizsardzības ministra vietnieku. Līdz 1955. gadam Kuzņecovam ar Hruščovu un Žukovu bija radušās nesaskaņas. 1955. gada sākumā Kuzņecovs pārcieta infarktu un šī gada maijā vērsās pie Žukova, Aizsardzības ministra, ar lūgumu atlaist viņu no ieņemamā amata veselības stāvokļa dēļ. Atbilde netika sniegta, bet jūnijā flotes virspavēlnieka pienākumus sāka pildīt Sergejs Gorškovs. Kuzņecovs tika atlaists no viņa amata 1955. gada decembrī, par iemeslu izmantojot to, ka viņš esot atbildīgs par 1955. gada 29. oktobrī uz līnijkuģa "Novorossijsk" notikušo sprādzienu.
Pēc dienesta izbeigšanas papildus jau apgūtajai spāņu, franču, vācu valodai iemācījās angļu valodu. Tulkoja ar kara floti saistītos ārzemju rakstus, kuri tika izdoti padomju publicistikā. Rakstīja rakstus un memuārus, kuros cita starpā kritizēja partijas iejaukšanos bruņoto spēku lietās.
Pēc Žukova atlaišanas no Aizsardzības ministra amata 1957. gadā un Hruščova atcelšanas 1964. gadā vairāki flotes veterāni lūdza valdību atgriezt Kuzņecovam viņa dienesta pakāpi un iekļaut viņu Aizsardzības ministrijas ģenerālo inspektoru grupā, šos priekšlikumus noraidīja Kuzņecova amata pēctecis Gorškovs.
Nomiris 1974. gada 6. decembrī Maskavā.
Ģimene
Bija precējies divreiz. Pirmajā laulībā 1932. gadā piedzima dēls Viktors. Bērni no otrās laulības: dēli Nikolajs (1940—2005) un Vladimirs (1946—2016).
Apbalvojumi
PSRS apbalvojumi
Citu valstu apbalvojumi
Salomons Kalu
Salomons Kalu (Salomon Armand Magloire Kalou; dzimis ) ir Kotdivuāras futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Kotdivuāras futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Brazīlijas A sērijas klubu Riodežaneiro "Botafogo".
Profesionāļa karjeru sācis Nīderlandes Feyenoord sastāvā, kur spēlēja no 2003. līdz 2006. gadam, izņemot 2004. gadu, kad tika izīrēts Nīderlandes Excelsior klubam. No 2006. līdz 2012. gadam spēlēja Anglijas Chelsea sastāvā, pēc tam — Francijas klubā Lille OSC. Lielākos panākumus guvis, spēlējot Chelsea — izcīnīja Premjerlīgas un UEFA Čempionu līgas čempiontitulu.
Kopš 2007. gada spēlē Kotdivuāras izlasē. Spēlējis, vairākos Āfrikas Nāciju kausa izcīņas finālturnīros, kā arī (un spēlēs arī ).
Sasniegumi
Chelsea
Kotdivuāra
Boiko Borisovs
Boiko Borisovs (bg; dzimis ) ir Bulgārijas politiķis, vairākas reizes bijis Bulgārijas premjerministrs.
Pirms tam no 1982. gada strādādams Bulgārijas Iekšlietu ministrijā, 2005. gadā tika ievēlēts par galvaspilsētas Sofijas mēru; amatā atradās līdz 2009. gadam. 2006. gada decembrī bija viens no labēji centriskās partijas GERB dibinātājiem. 2009. gada parlamenta vēlēšanās partija ieguva 39,7% balsu un 116 (no 240) deputātu vietām, bet Boiko Borisovs kļuva par valsts premjerministru. 2013. gada janvārī valstī izcēlās protesti pret komunālo maksājumu dārdzību un 2013. gada 13. martā Borisova valdība demisionēja. Tika sarīkotas jaunas vēlēšanas, tajās atkal uzvarēja GERB ar 30,5% balsu un 97 (no 240) deputātu mandātiem, tomēr valdību sastādīja sociālists Plamens Orešanskis. 2014. gada oktobrī notika vēl vienas parlamenta vēlēšanas, kurās atkal uzvarēja GERB ar 32,7% balsu un 84 (no 240) deputātu mandātiem. Boiko Borisovs vēlreiz ieguva premjerministra amatu. Pēc tam, kad Bulgārijas prezidenta vēlēšanās 2016. gada novembrī uzvarēja Rumens Radevs, nevis GERB atbalstītā Cecka Cačeva, Boiko Borisovs demisionēja. Pēc 2017. gada parlamentārajām vēlēšanām Borisovs atkal kļuva par premjerministru, sākot savu 3 termiņu šajā amatā.
Pēc 2021. gada parlamenta vēlēšanām nolēma vairs nekandidēt uz premjerministra amatu. 2022. gada martā tika aizturēts uz aizdomu pamata par Eiropas Savienības līdzekļu neatbilstošu izmantošanu, taču jau pēc nepilnām 24 stundām tika atbrīvots.
Vilciens uz Jūmu
"Vilciens uz Jūmu" var būt:
Selīna Rusa
Selīna Rusa (fr; dzimusi, mirusi ) bija Francijas un Kanādas starptautiskā meistare šahā (1985).
Biogrāfija
Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībniece. Lielāko panākumu guvusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Oisterveikā (Nīderlande), kad dalījusi 2.-4. vietu. 1980. gados pārstāvējusi Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (1980-1984, 1988), un individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1984) medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā Rusai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Takeo Takahaši
Takeo Takahaši (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||14||4
Ļidas pils
Ļidas pils (be, lt) ir daļēji restaurēta viduslaiku pils mūsdienu Grodņas reģionā Baltkrievijā. Tā bija viena no citadelēm, kuras uzcēla lielkņazs Ģedimins Lietuvas lielkņazistē 14. gadsimta sākumā, lai aizstāvētu savas zemes pret Teitoņu bruņinieku ekspansiju. Citi posmi šajā aizsardzības ķēdē bija Grodņa, Navahrudaka, Krēva, Medininki un Traķi. Ap šo pili izauga Ļidas pilsēta.
Arhitektūra
Pilij izvēlēto vietu dabiski piesedz Kamenkas un Ļidzejas upju purvainie krasti no austrumiem un rietumiem. No ziemeļiem tika izrakts upes savienojošs 10 metrus plats grāvis. Akmens un ķieģeļu sienu būvniecība uz uzbērta smilšu uzkalna tika veikta 1323.—1328. gadā. Pilij bija divi stūra torņi un baznīca, kuru 1533. gadā pārcēla ārpus mūriem. Abu torņu augšējie stāvi bija apdzīvoti. Vēlāk (16.—17. gadsimtā) aizsardzības sistēmai tika pievienots mākslīgs ezers austrumos no pils.
Pils bija būvēta neregulāra četrstūra formā, ar sienu garumu no 80 m (dienvidos) līdz 93,5 m (ziemeļos). Pils būvē piedalījušies karagūstekņi no Volīnijas un to vadījuši Kijevas meistari. Tiek lēsts, ka pils būvei izlietots ap 23 tūkstošu m³ akmeņu un 1,5 miljoni ķieģeļu. Ļidas pils atrodas 141 m virs jūras līmeņa.
Viduslaiki
Neskatoties uz spēcīgajiem nocietinājumiem, vācu bruņinieki Ļidu vairākkārt ieņēma (1384., 1392.). Lietuvas lielkņazs Vītauts 1397. gadā uz diviem gadiem atdeva to savam sabiedrotajam bijušajam Zelta Ordas hanam Tohtamišam, kurš iekārtojās netālu no pils. 1406. gadā bijušā Smoļenskas kņaza Jurija ģimene, kad Vītauts sagrāba Smoļensku, tika ieslodzīta Ļidā kā ķīlnieki; Jurija mēģinājums ieņemt pili un to atbrīvot nebija veiksmīgs, lai gan viņš nodedzināja pilsētu. 1422. gadā Vītauts sarīkoja pilī ap mēnesi ilgas dzīres par godu Polijas karaļa Jagaiļa un Kijevas kņazienes Sofijas no Haļšaniem kāzām. 1433. gadā Ļida bija iesaistīta konfliktā starp pretpoliski noskaņoto Švitrigaili un viņa brālēnu Polijas draugu Žigimantu Ķēstutaiti. Švitrigailis atkal nodedzināja pilsētu, bet pili ieņemt nespēja. Pēc šī kara par pils stārastu bija atstāts Čingishana pēctecis Hadži Girejs, kurš vēlāk par labu kalpošanu Viļņā tika iecelts par tatāru Perekopa ordas hanu pēc viņu lūguma.
1506. gadā Ļidas apkaimi izpostīja pret Lietuvu nostājušies Krimas tatāri. 1568. gadā pilī izvietoja tiesu un 1638. gadā — arhīvu. Krievijas—Polijas kara laikā 1659. gadā pili uz laiku iekaroja krievi, dažādas nelaimes pārcieta arī pilsēta. Zviedri, trīsreiz ieņemot pili Ziemeļu kara laikā, uzspridzināja abus torņus.
Jaunie laiki
1794. gadā pils atliekas bija kaujas vieta starp Koscjuško atbalstošiem dumpiniekiem un Krieviju. Tās laikā pils tika vēl vairāk nopostīta un zaudēja jebkādu militāru nozīmi. Pilī glabājušos arhīvu pārveda uz Smoļensku, kur tas gāja bojā 1812. gadā.
Pēc 1891. gada pilsētas ugunsgrēka dienvidrietumu tornis un pils rietumu sienas daļas tika nojauktas, lai sagādātu akmeņus pilsētas atjaunošanai. No nogāzes tika ņemtas smiltis. Lai apturētu vandalismu, iejaucās Sanktpēterburgas arheologu komanda.
1906. gadā no pils bija labi saglabājusies tikai dienvidu siena.
XX gadsimts
1920. gados pils pārgāja Polijas īpašumā un tika veikta neliela sienu atjaunošana. Polijas laikā pils teritoriju vasarā bieži lietoja ceļojoša zvērnīca. Katru decembri sienās tika novietota Ziemassvētku eglīte un uzlieta slidotava. 1929. gadā pils skiču albumu uzzīmēja baltkrievu mākslinieks un etnogrāfs Jazeps Drozdovičs.
Tikai 1982. gadā tika sākta atjaunošanas kampaņa, kura ar pārtraukumiem turpinājās līdz 21. gadsimtam. Sarkanais ķieģelis tika izmantots, lai apzīmētu jaunizveidotos posmus, vairāk kā 12 m augstus. Nozīmīgākā atjaunošana notika 2010. gadā.
Siliņi (Ošupes pagasts)
Siliņi ir ciems Madonas novada Ošupes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem. Ciems ir daļēji izzudis.
Kuģinieku iela (Liepāja)
Kuģinieku iela ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Kuģinieku iela sākas krustojumā ar Veco ostmalu un beidzas krustojumā ar Jūras ielu. Ielas garums ir aptuveni 250 metri un to pilnībā sedz bruģis. Ielas apbūve pārsvarā sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām.
Rotherham United F.C.
Rotherham United Football Club ir profesionāls Anglijas futbola klubs no Roteremas pilsētas Dienvidjorkšīrā, kas piedalās Anglijas otrajā spēcīgākajā futbola līgā jeb Anglijas čempionātā. Klubs tika dibināts 1925. gadā un savas mājas spēles aizvada New York Stadium stadionā. Kluba sākotnējās krāsas bija dzeltens un melns, bet kopš 1930. gada tās ir sarkana un balta.
Nikolajs Talts
Nikolajs Talts (igauņu: Nikolai Talts, dzimis 1890. gada 26. novembrī, Pērnavas apriņķa Laiksāres pagastā - miris 1949. gada 26. janvārī Tallinā) bija igauņu jurists un politiķis.
Nikolajs Talts dzimis Pērnavas apriņķa Laiksāres novadā kā zemnieku dēls. Studējis Laiksāres draudzes skolā, 1900.-1902. Jehvi ministrijas skolā, 1902.-1910. Rīgas Pareizticīgo garīgajā seminārā, un saņēma zinātnes grādu Varšavas Universitātē (absolvējis 1914. gadā). Viņš bija zvērināta advokāta palīgs Pērnavā, Pērnavas apriņķa milicijas komandieris, Pērnavas apriņķa valdības un Pērnavas pilsētas padomes loceklis, Igaunijas Satversmes sapulces loceklis, Lauksaimniecības ministrijas juriskonsults un lauksaimniecības ministra palīgs.
Atafu
Atafu (tkl) ir mazākais, bet visvairāk apdzīvotais no trijiem Tokelau teritoriju veidojošajiem atoliem Klusajā okeānā. Izvietojies teritorijas ziemeļrietumos 90 km no dienvidaustrumos esošā Nukunonu atola. Atafu atola kopējā platība ir ap 17km², tajā ir 42 saliņas ar kopējo sauszemes platību ap 3,5 km². Apdzīvota ir viena saliņa atola ziemeļrietumos, kur atrodas skola, slimnīca un saules elektrostacija.
Nikolajs Talts
Nikolajs Talts bija lauksaimniecības ministrs (1933.-1938.) un Nacionālās asamblejas loceklis Konstantīna Petsa piektajā valdībā.
1944. gada 16. novembrī viņu arestēja NKVD un ar 1946. gada 25. februāra tribunāla lēmumu viņam piesprieda piecu gadu cietumsodu saskaņā ar §58-3. Atbrīvots no cietuma 1949. gada. janvārī.
Atafu
Atafu pārvalda ciema vecajo padome Taupulega. Periodiski rotācijas kārtībā uz vienu gadu Atafu ir salu padomes Fono priekšsēdētāja Ulu o Tokelau rezidences vieta un Tokelau nominālā galvaspilsēta.
70 ha liela teritorija atola dienvidos ir noteikta kā putniem nozīmīga vieta — šeit ligzdo vairākas retas putnu sugas — Anous minutus, Anous stolidus, Gygis alba un citas.
Rēzeknes-Aglonas diecēze
Rēzeknes-Aglonas diecēze (latīņu: diocesis - "pārvalde, province") ir Romas katoļu baznīcas sastāvdaļas Rīgas metropolijas noteikta teritorija jeb sufraganija, kas ietilpst Rīgas metropolijas kā Baznīcas provinces teritorijā. Diecēzi ar tai piederošo teritoriju — sufraganiju pārvalda tās garīgais un administratīvais vadītājs sufragans — bīskaps, kas, savukārt, pakļaujas arhibīskapam — metropolītam.
Rēzeknes Aglonas diecēzē ir:
Vēsture
Rēzeknes-Aglonas diecēzi nodibināja pēc pāvesta Jāņa Pāvila II rīkojuma 1995. gada 2. decembrī. To izveidoja, atdalot no Rīgas arhidiecēzes Latgales apgabalu. Par jaunizveidotās diecēzes pirmo bīskapu kļuva Jānis Bulis.
Struktūra
Diecēzi vada diecēzes bīskaps. Bīskapa sēdeklis atrodas Rēzeknes Jēzus Sirds katedrālē, kas katedrāles statusu ieguva 1996. gada 6. janvārī pirmā diecēzes bīskapa inaugurācijas jeb ingresa dienā un Aglonas bazilika.
Diecēze ir sadalīta 9 dekanātos — Aglonas, Varakļānu, Viļakas, Daugavpils, Dagdas, Preiļu, Līvānu, Rēzeknes, Ludzas, kurus vada dekāni. Katrā dekanātā ietilpst tā teritorijā ietilpstošas draudzes, kuras vada prāvesti.
Draudzes
Kopumā Rēzeknes-Aglonas diecēzē ir 117 draudzes, ko apkalpo 72 priesteri, 4 diakoni un bīskaps.
Diecēzes bīskapi
(dzimis 17.08.1950, ordinēts 22.05.1977, nominēts 08.05.1999., konsekrēts 24.06.1999, nominēts Rēzeknes-Aglonas diecēzei 07.12.1996, no 06.01.2006 Rēzeknes-Aglonas bīskaps.)
Latvijas Republikas valdības lietu ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas valdības lietu ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1990. gada līdz 1991. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #DDDDDD | Bez partijas/ Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Romiešu mitoloģija
Romiešu mitoloģija ir mītu un leģendu kopums, kas izveidojās Senajā Romā, un tajā tiek stāstīts par pasaules veidošanos, dieviem, varoņiem.
Mīti un leģendas bieži ir saistītas ar politiku un morāli. Svarīga tēma tajās ir varonība. Romiešu mitoloģijas pētīšanu apgrūtina Grieķijas reliģijas ietekme uz Apenīnu pussalu periodā starp aizvēsturi un senajiem laikiem un vēlākā romiešu autoru paveiktā grieķu literatūras modeļu mākslinieciskā imitācija. Romieši bieži interpretēja stāstus par grieķu dievībām, nomainot tām vārdus.
Latvijas Republikas sakaru ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas sakaru ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1990. gada līdz 1991. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #DDDDDD | Bez partijas/ Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Ken Carson
Kenijata Lī Freizjē Jr. (dzimis 2000. gada 11. aprīlī), profesionāli pazīstams kā Ken Carson ir amerikāņu reperis, dziesmu autors un ierakstu producents. Viņš ir pazīstams ar savu studijas albumu X (2022), kas sasniedza 115. vietu Billboard 200, un ar to, ka viņš ir parakstījis līgumu ar Opium, ierakstu izdevniecību, kas pieder amerikāņu reperim un dziedātājam Playboi Carti.
2015-2019: Sākums
Sākotnēji Freizers 2015. gadā kā reperis noslēdza līgumu ar 808 Mafia pēc tikšanās ar ierakstu producentu TM88, un jau 2017. gadā viņš sāks izdot mūziku pakalpojumā SoundCloud. Pēc popularitātes iegūšanas pagrīdes repa vidē viņu atklāja kāds Atlantas reperis Playboi Carti, un 2019. gadā parakstīja līgumu ar savu leiblu Opium.
2020-pašlaik: Boy Barbie, Teen X, Project X un X
Pēc līguma noslēgšanas ar Opium 2019. gadā, Freizers 2020. gadā izlaidīs divas pagarinātas lugas — Boy Barbie un Teen X. 2021. gada sākumā viņš izlaida EP turpinājumu Teen X: Relapsed, bet vēlāk tajā pašā gadā izlaida savu debijas studijas albumu Project X. 2022. gada februārī viņš kā viesis parādījās skaņdarbā "Gëek High" no amerikāņu repera Yeat albuma 2 Alivë. Viņš izdeva savu otro studijas albumu X 2022. gada 8. jūlijā. Tas sasniedza 115. vietu Billboard 200. 2022. gada septembrī viņš un biedrs Opium reperis Destroy Lonely uzdāvināja Playboi Carti gredzenu viņa 26. dzimšanas dienā. 2022. gada oktobrī viņš kopā ar savu kolēģi Atlantas reperi SoFaygo izdeva singlu “Hell Yeah” ar pievienotu mūzikas video, singls bija iekļauts SoFaygo debijas studijas albuma Pink Heartz (2022). 2022. gada 31. oktobrī Ken Carson izdeva sava X albuma luksusa versiju ar nosaukumu "XTENDED"
Mūzikas stils
KenCarson mūzikas stils viņa studijas albumā ir aprakstīts kā "elektroniska producēšana, kas pēc būtības ir enerģiska", Ken Carson ir "koncentrēts" plūsmas un "nolūks likt auditorijai piecelties no krēsliem." Viņš ir arī salīdzināts ar viņa ierakstu vadītāju Playboi Carti un viņa albumu Whole Lotta Red (2020).
Seja ar rētu (1983. gada filma)
"Seja ar rētu" (en) ir 1983. gada ASV krimināldrāma, kuras režisors ir Braiens De Palma, bet scenārija autors ir Olivers Stouns. Filmā galvenās lomas atveido Als Pačīno, Stīvens Bauers, Mišela Feifere un Mērija Elizabete Mastrantonio. Filma ir balstīta uz 1929. gada tāda paša nosaukuma romāna un tā ir otrā grāmatas adaptācija pēc 1932. gada versijas. De Palma savu filmu veltīja oriģinālās filmas scenārija autoriem Hauardam Hoksam un Benam Hektam.
Filma stāsta par kubiešu bēgli Toniju Montanu (Pačīno), kurš bez naudas ierodas Maiami, kur kļūst par ietekmīgu un brutālu narkobaronu.
Pēc tam, kad Pačīno redzēja 1932. gada filmas versiju, viņš kļuva ieinteresēts veidot tai rīmeiku, tāpēc viņš ar producentu Mārtinu Bergmanu sāka to attīstīt. Sākotnēji par filmas režisoru tika nolīgts Sidnijs Lūmets, tomēr viņš tika aizvietots ar De Palmu, kurš nolīga Stounu, lai sarakstītu scenāriju. Filmēšana notika no 1982. gada novembra līdz 1983. gada maijam Losandželosā un Maiami. Filmas mūzikas autors ir Džordžo Moroders.
"Seja ar rētu" pirmizrāde notika un to izplatīja Universal Pictures. Filmas kases ieņēmumi sasniedza 66 miljonus ASV dolāru. Filma tās izdošanas brīdī saņēma pārsvarā negatīvas kritiķu atsauksmes tajā pārmērīgi attēlotās vardarbības, kā arī rupjību un narkotiku izmantošanas dēļ. Vairāki Kubas imigranti iebilda pret to, ka filmā kubieši ir attēloti kā noziedznieki un narkotiku tirgotāji. Filmas slava laika gaitā ir augusi un tagad tā tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām gangsterfilmām. Vairāki scenāristi un režisori, piemēram, Mārtins Skorsēze, ir atzinīgi novērtējuši filmu. Filma tiek plaši minēta popkultūrā, īpaši hiphopa mūzikā. Filma tiek uzskatīta par kulta klasiku.
Martins Vesels
Martins Vesels (de; dzimis ) ir vācu mūziķis un šaha problēmists.
Strādā Osnabrikas augstskolas Mūzikas institūtā.
Šaha kompozīcija
Sastāda galvenokārt tiešā mata uzdevumus un ir šaha žurnālā Die Schwalbe trīsvilču nodaļas redaktors. Viņš ir FIDE meistars šaha kompozīcijā (2007) un bronzas medaļas ieguvējs 1. pasaules čempionātā (WCCI 1998—2000) trīsvilču grupā.
TürkmenÄlem52E/MonacoSAT
TürkmenÄlem52E/MonacoSAT ir Turkmenistānas un Monako pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. To apkalpo Turkmenistānas nacionālā kosmosa aģentūra un uzņēmums Space Systems International - Monaco. Ģeostacionārā orbītā palaists 2015. gada aprīlī. Turkmenistānas pusei pieder sakaru pavadoņa 25 raidītāji, bet Monako — 12. Pavadonis nodrošina sakarus Eiropā, Vidējos Austrumos, Centrālāzijā un Ziemeļāfrikā.
Līgumu ar Thales Alenia Space par pavadoņa izgatavošanu 2011. gada 18. novembrī parakstīja Turkmenistānas Sakaru ministrija un SSI-Monaco. Monako pieder tiesības izmantot orbitālo pozīciju 52° austrumu garuma. Thales Alenia Space bija atbildīga par kosmiskā aparāta izgatavošanu, zemes segmenta izbūvi, apkalpošanas speciālistu apmācību un pavadoņa palaišanu.
TürkmenÄlem52E/MonacoSAT izgatavots uz platformas Spacebus 4000 C2 bāzes. Tā starta masa ir 4707 kg, sausmasa — 1823 kg.
Sākotnēji pavadoni bija paredzēts orbītā palaist ar Ķīnas nesējraķeti, bet sakarā ar izmaiņām ASV likumdošanā, ASV kosmisko aparatūru nedrīkst ievest Ķīnā. Līdz ar to Thales izvēlējās starta operatoru SpaceX ar raķeti Falcon.
TürkmenÄlem52E/MonacoSAT tika palaists 23:03 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 v1.1 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-40.
Pavadonis ekspluatācijā nodots 2015. gada 6. jūnijā.
Laura Rogule
Laura Rogule (dzimusi Rīgā) ir starptautiskā lielmeistare šahā. 2002. gadā viņa uzvarēja Pasaules U-14 jauniešu šaha čempionātā Grieķijā. Laura Rogule ir trīspadsmit reizes uzvarējusi Latvijas sieviešu šaha čempionātos un daudzkārt sekmīgi pārstāvējusi Latvijas sieviešu izlasi šaha olimpiādēs. 2012. gada decembrī Laura Rogule izcīnīja dubultuzvaru Varšavā notiekošajā Eiropas čempionātā ātrspēlē un ātrajā šahā. 2017. gadā ieņēmusi 2. vietu Latvijas čempionātā šaha kompozīciju risināšanā, bet 2018. gadā bijusi labākā Latvijas dalībniece šajās sacensībās. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 34. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm. 2022. gada augustā bijusi labākā starp sievietēm RTU Open "A" turnīrā.
Valmieras muzejs
Valmieras muzejs atrodas Valmieras senpilsētas teritorijā. Teritorija nav nodota muzejam, to apsaimnieko Valmieras pilsēta. Pilsētas saimnieciskās darbības koordinācijas nodaļa un saimnieciskie dienesti rūpējas par teritorijas apkopšanu un apzaļumošanu.
Muzeja rašanās aizsākumi
Valmierieši par pirmo latviešu novadpētnieku dēvē draudzes skolas skolotāju un sabiedrisko darbinieku Voldemāru Dāvidu Balodi (1848-1918). Viņš bija arī pirmais aizrautīgais un zinošais ekskursiju vadītājs un arheoloģisko izrakumu iniciators Valmieras apkārtnē. Nodibinoties Valmieras Latviešu biedrībai 1882. gadā, viņš uzsāka senlietu vākšanu ar mērķi biedrības paspārnē izveidot Valmieras vēstures muzeju. Viņš sarakstījis arī divas grāmatas, kas izdotas Valmierā 20. gadsimta sākumā un vēl šodien muzeja speciālajā bibliotēkā ir vienas no lasītākajām — "Jumeras leja un viņas ievērojamās lejas" un "Valmiera". Muzeja veidošanu pārtrauca Pirmais pasaules karš Voldemāra Dāvida Baloža nāve. Lielākā daļa senlietu paviršas glabāšanas dēļ pazuda vai tika sabojātas.
1920. — 1930. gados daži interesenti centās Valmierā izveidot Tālavas vēstures muzeju. Muzeja darbs aktīvi noritēja arī Valmieras latviešu biedrībā, kur tam bija ierādīta atsevišķa, neliela telpa. Īpaša interese par vēsturi bija Alfrēdam Briedim un Jurim Vītolam, kas aktīvi vāca materiālus, reģistrēja tos un sakārtoja eksponēšanai. Savāktie materiāli glabājās Vecās aptiekas guļbaļķu klētiņā, un, iepriekš piesakoties, ar tiem varēja iepazīties.
1938. gadā Valmierā izveidojās Tālavas senatnes pētīšanas biedrība, ko rosināja Hermanis Enzeliņš (1867-1953). Topošā muzeja krājumus papildināja arheoloģiskos izrakumos iegūtie materiāli. Izdarot izrakumus senās ordeņa pils laukumā, Hermanis Enzeliņš centās noskaidrot varbūtējo Indriķa hronikā minētās Beverīnas pils atrašanās vietu. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Valmierā likvidēja visas biedrības, arī latviešu biedrību un muzejs beidza pastāvēt.
Cerības muzeja darbību turpināt radās pēc vācu okupācijas 1941. gada jūlijā, kad plānoja atvērt muzejus Cēsīs, Valmierā un Valkā. Un ne kā vietējos, bet kā Valsts vēstures muzeja nodaļas. Tolaik Valmieras muzeja vadītājs Jānis Dombrovskis ar laikraksta "Tālavietis" starpniecību aicināja jauniešus pievērsties vēstures pētīšanai, apzināt savu māju apkārtnē dabas, vēstures un arhitektūras pieminekļus, senču svētvietas. 1942. gada jūlijā sāka iekārtot četras istabas muzejam Gaujas krasta nogāzē bijušajā tūrista mītnes ēkā, kur darbojās skola. Tieši pēc gada — 1943. gada 14. jūlijā notika pirmā oficiālā muzeja apskate un atklāšana. Muzejam bija etnogrāfijas un senvēstures nodaļas, kā arī pilsētas vēstures nodaļa ar bagātīgu materiālu skaitu. Muzeja vadība bija ieplānojusi ekspozīcijas izveidi par Tālavas rakstniekiem. Daudz laika J. Dombrovskis veltīja, apbraukājot Rūjienas, Mazsalacas un Limbažu apkārtni, vācot materiālus un papildinot muzeja ekspozīcijas. Tomēr muzeja vēsture bija īsa: rudenī telpas pārņēma Vērmahta lazarete, muzeja atbrīvotajās telpās darbu atsāka skolas klases. Materiālus un senlietas iepakoja kastēs un noglabāja vienā telpā.
Muzeja atjaunošana
Pagāja 15 gadi, līdz Valmierā darbība turpinājās. No 1959. gada 1. jūlijā, kad par muzeja direktori kļuva Alīda Antone, atsākās materiālu vākšana muzeja krājuma izveidošanai. Ar "Liesmas" starpniecību valmieriešus aicināja palīdzēt muzejam atdzimt no jauna. 1959. gada jūlijā tika pieņemts lēmums par muzeja dibināšanu.
Pirmās muzeja telpas atradās Valsts bankas pagrabstāvā (tagadējā SEB bankas Valmieras filiāles ēka). Par pirmo direktori sāka strādāt Alīda Antone, kura vadīja muzeju līdz 1972. gadam. 1961. gadā muzejs saņēma lietošanā četras telpas ēkā Bruņinieku ielā 3. Pēc gada muzejs saņēma vēl vienu telpu bēniņu stāvā, kuru līdz tam izmantoja Tautas izglītības nodaļas pedogoģiskais kabinets. Blakus izremontēto bēniņu telpu izmantoja ekspozīcijai par tolaik jauncelto un svarīgāko pilsētas rūpniecības uzņēmumu — Valmieras stikla šķiedras rūpnīcu. Liela izmēra etnogrāfisko un cita veida priekšmetu glabāšanai muzejs izmantoja ēku pilsdrupās. Apmeklētājiem muzeju atvēra 1961. gada 6. maijā. No 1972. līdz 1999. gadam to vadīja Mirdza Salnīte.
Pamazām muzejs darbības attīstībai ieguva visas 18. — 19. gadsimtā celtās dzīvojamās ēkas, kas atradās kādreizējās ordeņa pils teritorijā. Tur darbojās izstāžu zāles, muzeja administrācija un bibliotēka, glabājas muzeja krājums, kurā ir ap 60 tūkstošiem vēstures un mākslas, arheoloģisko priekšmetu un dokumentu. Krājumā ir materiāli no visām Valmieras rajona pilsētām un pagastiem. Muzeja krājumu veido kultūrvēstures liecības no seniem laikiem līdz mūsu dienām: fotogrāfijas, dokumenti, lietišķās mākslas priekšmeti, senlietas, Ziemeļvidzemei raksturīgi etnogrāfiskie priekšmeti un darba rīki, tekstilijas, produkcijas paraugi no Valmieras uzņēmumiem. Mākslas kolekcijas pārstāv Teodora Ūdera, Jāņa Kalmītes, Rūdolfa Voldemāra Vītola darbi. Īpašs dāvinājums muzejam ir spāņu deju izpildītājas Martas Alberingas kolekcija. 70. gadu sākumā muzejs ieguva papildus telpas, kur organizēja mākslas, vēstures un cita veida izstādes. Pirmā stāva telpas, kuras bija aizņēmis pilsētas bērnudārzs, tad tika izmantotas ekspozīcijas paplašināšanai. Katru gadu muzeja krājums papildinājās ar apmēram pusotru tūkstoti vienībām un ļoti grūts izvērtās jautājums par krājuma glabāšanu. Pēc muzeja lūguma pilsētas Izpildu komiteja nodeva muzeja lietošanā ēku pilsdrupās, bijušo maizes ceptuvi. Pēc kapitālā remonta tika iekārtota krājuma glabātuve, darba telpas un otrajā stāvā mākslinieka noformētāja darbnīcu. Kā krājuma glabātuvi, toreiz vēl neizremontētu, izmantoja arī ēku blakus muzeja galvenajai ēkai. Tā celta 18. gadsimta beigās un piederējusi slavenajai Valteru dzimtai, no kuras cēlušies ievērojami mācītāji, ārsti, zinātnieki.
Daudz plašākas telpas muzejs ieguva lietošanā sākot ar 1993. gadu, kad pakāpenski tika izremontēta vecā aptieka. Šī ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis un vecākā koka ēka Valmierā, celta 1735. gadā. No 1755. līdz 1965. gadam tur atradās aptieka. Ēka tika restaurēta, pateicoties novadnieka mākslinieka R. Vītola atraitnes novēlētajiem līdzekļiem un Klīvlendas evaņģēliski luteriskās draudzes gādībai. Ēkā izvietoja R. Vītola mākslas darbu ekspozīciju, zinātnisko bibliotēku, mākslas un daļēji tekstiliju fondu un muzeja darbinieku telpas.
1962. gada 30. decembrī tika atklāta muzeja pirmā filiāle Jeru ciema "Krastmalās". Tā bija veidota kā laikraksta "Liesma" tipogrāfija — memoriālais muzejs un darbojās līdz 1990. gadam. 1964. gadā Sv. Sīmaņa baznīca tika atņemta evaņēliski-luteriskajai draudzei, lai iekārtotu koncertzāli. Notika daži koncerti, bet remontdarbi netika turpināti un šis arhitektūras piemineklis turpmākajos gados stipri cieta, īpaši slavenās Fr. Ladegasta ērģeles. Restaurācijas darbi tika atsākti 1969. gadā. Tos organizēja rajona kultūras nodaļa un tās vadītāja Zinaida Priedīte. 1972. gada 29. decembrī pēc 3 gadu restaurācijas darbiem atklāja Sīmaņa baznīcu — koncertzāli kā muzeja filiāli.
Šobrīd vairs nav vecās koka ēkas Bruņinieku ielā 3, kurā aizsākās novadpētniecības muzeja vēsture. Rekonstrukcijas laikā ēka tika nojaukta un uz tās pamatiem uzcelta jauna izstāžu zāle (arhitekts Ivars Martinsons). Tā atklāta 2005. gada 14. maijā.
Jānis Salnis
Jānis Salnis (1883—1960) bija latviešu marksists. 1905. gada revolūcijas dalībnieks, 1906. gadā arestēts. Latvijas sociāldemokrātijas biedrs (1912). 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Vladimiras guberņu Krievijā, kur piedalījies Oktobra revolūcijas notikumos. Pēc atgriešanās dzimtenē 1921. gadā strādāja par atslēdznieku un montieri Rīgā, īsu brīdi Rēzeknē, darbojās Latvijas komunistu partijā, bija LKP CK loceklis (1939). 1940. gada aprīlī tika arestēts, bet maijā atbrīvots. Pēc LKP vadības arestiem kopā ar Jāni Gustsonu un Ievu Vīnholdi 1940. gada jūnijā izveidoja LKP Pagaidu orgkomiteju.
Pēc Latvijas okupācijas 21. jūnijā iecelts par LKP CK Lauksaimniecības nodaļas vadītāju un ievēlēts par Tautas Saeimas deputātu.
Miris 1960. gada 6. februārī.
Elia Vivjāni
Elia Vivjāni (it; dzimis ) ir profesionāls Itālijas šosejas un treka riteņbraucējs, kas pārstāv .
Liquigas-Doimo
Treka sacensībās, pārstāvot Itāliju, izcīnījis vairākas medaļas pasaules un Eiropas čempionātā.
Team Sky
2015. gada 10. maijā viņš guva savu pirmo lielāko panākumu, finišējot pirmais Giro d'Italia otrajā posmā.
2016. gada olimpiskajās spēlēs izcīnīja zelta medaļu treka riteņbraukšanas daudzcīņā.
2017. gada augustā uzvarēja EuroEyes Cyclassics viendienas sacensībās, kā arī Bretagne Classic.
Quick-Step Floors
Pirms 2018. gada sezonas Vivjāni pievienojās, komandas galvenā sprintera ,omā nomainot Marselu Kitelu, kurš pievienojās . Vivjāni 2018. gada sezonu iesāka ar uzvaru Dubai Tour kopvērtējumā un punktu klasifikācijā, uzvarot arī otrajā un noslēdzošajā piektajā posmā.
2018. gadā uzvarējis Dubai Tour kopvērtējumā un 2. un 5. posmā. 2018. gada Giro d'Italia uzvarēja sacensību 2., 3., 13. un 17. posmā, kā arī punktu klasifikācijā.
2018. gadā Vivjāni uzvarēja Itālijas čempionātā grupas braucienā, kā arī otro gadu pēc kārtas EuroEyes Cyclassics sacensībās.
2018. gada Vuelta a España Vivjāni guva trīs uzvaras posmos, ieskaitot noslēdzošo posmu Madridē.
2019. gada sezonu Vivjāni iesāka ar uzvaru Tour Down Under pirmajā posmā un Cadel Evans Great Ocean Road Race viendienas sacensībās. Jūlijā Vivjāni guva savu pirmo uzvaru Tour de France posmā, uzvarot sacensību ceturtajā posmā. Augusta sākumā Vivjāni uzvarēja RideLondon-Surrey Classic viendienas sacensībās. Uzvarēja 2019. gada Eiropas čempionātā grupas braucienā.
Ernests Vītiņš
Ernests Vītiņš (dzimis Rīgā) ir latviešu stikla mākslinieks, kas pārsvarā veido monumentālus (liela izmēra) mākslas darbus, ko galvenokārt rada stikla krāvuma tehnikā. Šo tehniku viņš pēta un attīsta kopš 2010. gada. Šajā laikā viņš ir attīstījis stikla krāvuma tehniku tā, ka viņa radītie mākslas objekti nepieciešamības gadījumā var ilgstoši atrasties arī ārā — mainīgos klimatiskajos apstākļos.
Lohvica
Lohvica (uk) ir pilsēta Ukrainas vidienē, Poltavas apgabala Mirhorodas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļos Sulas upes pietekas Lohvicas krastā 174 km no apgabala centra Poltavas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Elia Vivjāni
Ineos Grenadiers
2021. gada novembrī  paziņoja par triju gadu līgumu ar Vivjāni.
Lohvica
Vēsture
Sena apdzīvota vieta, vēstures avotos pirmoreiz minēta 1320. gadā hana Uzbeka laikā. Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās Lohvica kļuva par Mirhorodas pulka sotņas miestu. 1680. gadā pēc Krimas tatāru iebrukuma pilsēta nodedzināta, vēlāk atjaunota. No 1803. līdz 1923. gadam apriņķa centrs, vēlāk — rajona centrs. Mūsdienās attīstīta pārtikas, vieglā un būvmateriālu rūpniecība.
Safran
Safran ir liela Francijas rūpniecības un tehnoloģiju grupa, kas darbojas starptautiski aeronautikas, kosmosa un aizsardzības jomā. Tā tika izveidota 2005. gadā Snecma un Sagem apvienošanās rezultātā. Kopš 2011. gada septembra tā ir iekļauts CAC 40 sarakstā.
Latvijas Republikas valsts ministru ārējo resursu jautājumos uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas valsts ministri ārējo resursu jautājumos, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1994. gada līdz 1995. gadam.
Safran
Tās uzņēmējdarbība ir lidmašīnu dzinēju, helikopteru un raķešu, aeronavigācijas aprīkojuma un aizsardzības projektēšana un ražošana.
Latvijas Republikas valsts ministru ārējo resursu jautājumos uzskaitījums
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #87CEEB | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}}
Safran
Pēc Zodiac Aerospace pārņemšanas 2018. gadā, grupā 2020. gada septembra beigās bija vairāk nekā 81 000 darbinieku.
Proba-V
Kosmisko aparātu izgatavoja Beļģijas uzņēmums Qinetiq Space Belgium. Galvenais instruments, kuru izgatavoja OIP Sensor Systems, ir trīs spoguļu astigmātiskais teleskopa, kas darbojas vizuālajā un tuvā infrasarkanajā spektrā. Šī bija samazināta instrumenta versija, kurš bijis uzstādīts pavadoņos SPOT 4 un SPOT 5. Sekundārie instrumenti:
Lidojuma gaita
Proba-V tika palaists 02:06:31 UTC ar nesējraķeti Vega no Gviānas kosmiskā centra. Ar to kopā palasts Igaunijas pirmais pavadonis ESTCube-1 un Vjetnamas pavadonis VNREDSat-1. Raķetē pirmoreiz izmantots Vespa adapters, kuram augšpusē novietots Proba-V. No raķetes Proba-V atdalījās 03:01:58 UTC.
Kuldīgas iela (Liepāja)
Kuldīgas iela ir iela Liepājā, Zaļās birzes apkaimē. Kuldīgas iela sākas netālu no krustojuma ar Sūkņu ielas un beidzas krustojumā ar Skrundas ielu. Ielas garums ir aptuveni 947 metri un to sedz gan grants, gan asfalts. Ielas apbūve sastāv no savrupmājām un daudzdzīvokļu ēkām.
2020.—2021. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmās divīzijas sezona
2020.—2021. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmās divīzijas sezona bija 90. La Liga, Spānijas augstākās futbola līgas, sezona. Tā sākās. Sezona noslēdzās. Par čempioniem 10. reizi vēsturē kļuva Madrides "Atlético" futbolisti.
Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem uz La Liga tika paaugstināti klubi Cádiz, Huesca un Elche, bet to atstāja Leganés, Mallorca un Espanyol.
Kaudzīte
Kaudzīte var būt:
Jaundegumnieki
Jaundegumnieki ir ciems Madonas novada Ošupes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V843, Asnas upes krastā.
Pērses iela
Pērses iela var būt:
Larss Hansens
Larsa Hansena darbi saistās ar pētījumiem ekonomikas dinamikā, robežojoties makroekonomikai, finansēm un ekonometrijai. Visplašāk pazīstami Larsa Hansena pētījumi par vispārināto momentu metodi (generalized method of moments). Darbi arī makroekonomikā, pētot sakarības starp finanšu sektoru un makroekonomiku.
Aivars Gulbis
Aivars Gulbis (1933) ir latviešu tēlnieks. Latvijas Mākslinieku savienības Tēlniecības sekcijas vadītājs (1967—1987).
Dzīvesgājums
Dzimis 1933. gada 14. janvārī Lēdurgas pagastā Mārtiņa Gulbja ģimenē. Mācījās Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, kur apguva iemaņas metāla apstrādē, līdz 1959. gadam studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļā. 1965. gadā piedalījās tagadējā Rīgas Esplanādes laukumā esošā Raiņa pieminekļa izkalšanā.
No 1967. gada vadīja Latvijas Mākslinieku savienības Tēlniecības sekciju, bija Viļa Lāča kapa pieminekļa autors Rīgas Meža kapos (1974), piedalījās Uzvaras parka monumenta izveidē Pārdaugavā (1985). Ir piedalījies izstādēs Latvijā, Zviedrijā un Somijā, tēlniecības simpozijos Latvijā, Ungārijā, Čehijā. Organizējis un vadījis tēlniecības simpozijus Dzintaros un Biksērē.
Pēc 2000. gada darbojās konstruktīvisma stilā. A. Gulbim bijušas sešas personālizstādes, no kurām pēdējā "Mežs, mežs..." 2013. gadā bija veltīta viņa astoņdesmit gadu jubilejai.
Sirēna (pilsēta)
Sirēna ir pilsēta (komūna) Francijā Parīzes ziemeļrietumos, 9,3 kilometri no pilsētas centra; faktiski viens no Parīzes rajoniem. Viens no turīgākajiem pilsētas rajoniem. Šeit atrodas vairāku lielu kompāniju galvenās mītnes.
Druvenieki (Ošupes pagasts)
Druvenieki ir ciems Madonas novada Ošupes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V560, Zvidzienas kanālu krastā.
Kaļibr
3M-54 Kaļibr ( — "kalibrs") ir Krievijas Federācijas Bruņoto spēku tāla darbības rādiusa spārnotās raķetes, kas izstrādātas no 1983. līdz 1993. gadam, balstoties uz agrāk izstrādātajām PSRS spārnotajām raķetēm 3М10. Šīs raķetes var palaist no zemūdenēm, kuģiem un zemes.
Krievija tās izmantoja gan Sīrijas pilsoņu karā, gan arī Krievijas 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā.
Laivinieku iela (Liepāja)
Laivinieku iela ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Laivinieku iela sākas krustojumā ar Celtnieku ielu un beidzas krustojumā ar Uliha ielu. Ielas garums ir aptuveni 215 metri un to pilnībā sedz asfalts.
Kanopus-V № 5
Kanopus-V № 5 (Канопус-В № 5) ir Krievijas Zemes tālizpētes pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2018. gada decembrī Roskosmos uzdevumā. To izmanto arī Krievijas Ārkārtas situāciju ministrija, Dabas resursu un ekoloģijas ministrija, Zinātņu akadēmija un Federālais hidrometeoroloģijas dienests.
Pavadonis paredzēts: kartogrāfijai; tehnogēno un dabas ārkārtas situāciju novērošanai; meža ugunsgrēku un lielu piesārņojumu atklāšanai; anomālu fizisku parādību reģistrēšanai, lai prognozētu zemestrīces; zemju izmantošanas kontrolei, noteiktu Zemes virsmas rajonu operatīvai novērošanai.
Kanopus-V № 5 tika izgatavots Krievijas uzņēmumā Korporacija VNIIEM; avioniku piegādāja Apvienotās Karalistes SSTL. Derīgā krava sastāv no diviem instrumentiem:
Lidojuma gaita
Kanopus-V № 5 startēja 02:07 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG / Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V № 6, GRUS 1, Flock-3k 1, Flock-3k 2, Flock-3k 3, Flock-3k 4, Flock-3k 5, Flock-3k 6, Flock-3k 7, Flock-3k 8, Flock-3k 9, Flock-3k 10, Flock-3k 11, Flock-3k 12, Lemur-2 88, Lemur-2 89, Lemur-2 90, Lemur-2 91, Lemur-2 92, Lemur-2 93, Lemur-2 94, Lemur-2 95, D-Star ONE iSat, D-Star ONE Sparrow, ZACUBE 2 (ZA 004), Lume 1, UWE 4.
Pirmo attēlu Kanopus-V № 5 uzņēma 2019. gada 14. janvārī. 2019. gada augustā tika pabeigta Kanopus-V № 5 un Kanopus-V № 6 izmēģinājumu fāze.
Lapu iela (Liepāja)
Lapu iela ir iela Liepājā, Ziemeļu priekšpilsētas apkaimē. Lapu iela sākas krustojumā ar Siļķu ielu un beidzas krustojumā ar Piltenes ielu. Ielas garums ir aptuveni 430 metri un to pilnībā sedz asfalts.
Jūsuke Omi
Jūsuke Omi (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||5||1
Gaujienas viduslaiku pils
Gaujienas viduslaiku pils, agrāk Atzeles pils (,, sākotnēji Adsellen, Atzel) bija Livonijas ordeņa Adzeles komtura galvenā pils 13.-14. gadsimtā, vēlāk Alūksnes komturejas palīgpils 14.-16. gadsimtā. Sagrauta Lielajā Ziemeļu karā 18. gadsimta sākumā, iespaidīgās pilsdrupas mūsdienās atrodamas Smiltenes novada Gaujienas ciemā.
Vēsture
Atzeles novads vēstures avotos pirmo reizi minēts 1111. gada Novgorodas Laika grāmatā. Pēc Tālavas dalīšanas līguma (1224) Tālavas zeme, ko sauc par Atzeli, tika sadalīta starp Livonijas ordeņa (ziemeļu 1/3) un Rīgas bīskapu (dienvidu 2/3). Livonijas ordenis no 1238. gada agrāko letgaļu Atzeles pilskalnu pie senā Gaujas tirdzniecības ceļa uz Pleskavu izmantoja kā pilsnovada, vēlāk kā ordeņa komturejas pārvaldes centru.
Mūra pils celšanas laiks nav zināms, vēsturnieki uzskata, ka tas noticis 13. gadsimta beigās. No 14. gadsimta sākuma saglabājies Gaujienas komtura zīmogs ar apliecošu uzrakstu “S[IGILLUM] COMENDATORIS IN ADZELE”. Pēc 1342. gada, kad ordenis uzcēla komtura Marienburgas pili uz Alūksnes ezera salas, Gaujienas pils kļuva par palīgpili. 1465. un 1517. gada lēņu grāmatās minēts, ka pilī bija apsildāma iekštelpa ar skursteni, pils vārti un priekšpils. Šajā laikā ordenis nostiprināja priekšpili un uzcēla pusapaļo torni. Vairākus gadus Gaujienas pilī Livonijas ordenis turēja gūstā Rīgas arhibīskapu Brandenburgas Vilhelmu (1556-1557).
Pēc kara beigām Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs 1625. gadā Zviedru Vidzemes Gaujienas pilsnovadu uzdāvināja valsts maršalam Akselam Baneram. 1627. gada Gaujienas pils inventarizācijas aprakstā minēti divi paceļamie tilti, apdzīvots apakšstāvs un pils kapela, kura notika draudzes dievkalpojumi. Zviedru arhīvos saglabājušies 1634. un 1697. gadā zīmēti pils plāni.
Otrā Ziemeļu kara laikā 1656.-1661. gadā pili okupēja krievu karaspēks. 1657. gada martā Zviedrijas armija sāka pretuzbrukumu un ielenca Vidzemes vaivada (воевода лифляндский) Ordina-Naščokina komandēto karaspēku Gaujienas pilī (город Анзел). Jūnijā Pleskavas vaivads Matvejs Šeremetjevs (Матвей Шереметев) pārtrauca Gaujienas pils aplenkumu, bet zaudēja Valkas kaujā. Lielā Ziemeļu kara laikā 1702. gadā pili ieņēma un nopostīja Pētera I karaspēks, pils pēc kara zaudēja savu militāro nozīmi kā Livonijas austrumu robežpils un tika atstāta sagrūšanai.
Pils apraksts
Gaujienas pils atradās Gaujas upes labajā krastā uz dabiskas ķīļveida zemes strēles, ko rietumos norobežoja Gaujas stāvkrasts, ziemeļos Gaujā ietekošās Dzirnavupītes grava, bet dienvidaustrumos mākslīgi izveidots aizsarggrāvis. Tā sastāvēja no konventa tipa galvenās pils (celta 13.-14. gs.) un divām priekšpilīm - iekšējās un ārējās. 13.-14. gadsimtā iekšējās priekšpils mūris celts no dolomīta akmeņiem, kas 15. gadsimtā paaugstināts ar ķieģelu rindām un augšā nobeigts ar plēstām dolomīta plāksnēm. Priekšpils ziemeļrietumu stūrī piebūvēts tornis ar pusapaļu ārmalu. Vēlāk ārpils mūra lejasdaļā izlauztas šaujamlūkas ugunsieročiem.
Galvenā pils bija 29x27 m liela četrstūra formas celtne ar 11x9 m lielu iekšējo konventa pagalmu. Tās ārsienas bija 1,8 m biezas un cauri ziemeļaustrumu korpusam veda 2,8 m plata vārtu eja. Uz dienvidaustrumiem no galvenās pils bija izbūvēts cvingers, bet uz ziemeļrietumiem un dienvidrietumiem no galvenās pils pletās iekšējā priekšpils ar pusapaļo torni un četrsūrveida torni. Priekšpils ziemeļrietumu malā vēl saglabājies 20 m garš, ap 12 augsts un 1,5 m biezs apkārtmūra fragments. Ziemeļrietumu stūra tornis bija 12,4 m plats un vairāk kā 16 m augsts. Torņa iekštelpu sedza zvaigžņu velve.
Uz dienvidaustrumiem no galvenās pils aizsarggrāvja otra pusē pletās plaša ārējā priekšpils, kurai apkārt bija uzbērts zemes valnis.
Mūsdienās
No galvenās pils ir saglabājies fragments ar vārtu eju. Uz ziemeļrietumiem no tās Gaujas stāvkrastā ir saglabājusies vairāk kā 10 m augsta ārpils dolomīta akmens siena un ziemeļrietumu torņa atliekas.
Elvins Rots
Devis ieguldījumu spēļu teorijas, tirgus plānojums (market design) un eksperimentālās ekonomikas attīstībā. Pazīstams ar pētījumiem par ekonomisko teoriju ieviešanu reālās dzīves ekonomikā.
Masafumi Hara
Nacionālā izlase
!Kopā||5||0
Rešetiļivka
Rešetiļivka (uk) ir pilsēta Ukrainas vidienē, Poltavas apgabala Poltavas rajonā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Hovtvas upes krastos 40 km no apgabala centra Poltavas. Līdz 2020. gadam rajona centrs. Ievērojams tautas amatniecības centrs.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1638. gadā. 19. gadsimtā kļūst slavena kā aušanas un izšūšanas centrs. 1899. gadā bija miests. 1923. gadā kļuva par rajona centru, kopš 1938. gada — pilsētciemats, kopš 2017. gada — pilsēta. Vairāki pārtikas rūpniecības uzņēmumi, darbojas lauksaimniecības un mākslas liceji.
Kārlis Ivars Kalme
Kārlis Ivars Kalme ( Rīga -, Rīga) bija Latvijas un ASV elektroinženieris, matemātiķis un šahists.
Biogrāfija
Otrā pasaules kara gados kopā ar ģimeni devies bēgļu gaitās un pēc kara dzīvojis Vācijā. 1951. gadā pārcēlies uz dzīvi ASV, kur Kalmes ģimene apmetusies Filadelfijā. No 1952. gada sācis spēlēt šahu. 1955. gadā uzvarējis ASV junioru šaha čempionātā, kā arī divas reizes (1955, 1957) uzvarējis ASV starpkoledžu šaha čempionātā. 1957. gadā dalījis pirmo vietu "North Central Open" šaha turnīrā Milvoki, kurā uzvarējis arī nākamo Pasaules čempionu šahā Bobiju Fišeru. Pārstāvējis ASV izlasi Pasaules studentu komandu šaha čempionātos, un bijis tās sastāvā 1960. gadā, kad tā sensacionāli uzvarējusi Ļeņingradā. Kalme pie 2. galdiņa ieguvis 11½ punktus no 13 (+11, =1, -1), iegūstot arī individuālo zelta medaļu. 1961. gadā šajās sacensībās izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā. Divas reizes piedalījies ASV šaha čempionātos (1958-59, 1960-61). 1973. gadā FIDE viņam piešķīrusi starptautiskā meistara nosaukumu (IM). Tomēr šahs nekļuva par Kalmes galveno nodarbošanos. 1961. gadā viņš ar izcilību absolvējis elektrotehnikas fakultāti Pensilvānijas Universitātē. 1967. gadā aizstāvējis doktora grādu matemātikā Ņujorkas Universitātē. Vēlākajos gados bija matemātikas profesors Kalifornijas Universitātē (Bērkli) un Dienvidkalifornijas Universitātē. Paralēli bijis arī pazīstams bridža spēlētājs un ieguvis meistara nosaukumu. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas atgriezies savā dzimtenē. Daudz strādājis pie valsts stratēģijas projektiem datorprasmju ieviešanā Latvijas skolās, kā arī piedalījies dažādos labdarības projektos.
Drakula (filma)
"Drakula" (en) ir 1992. gada ASV gotiska šausmu filma, kuras režisors ir Frānsiss Fords Kopola. Filmā galvenās lomas atveido Gērijs Oldmens, Vinona Raidere, Entonijs Hopkinss un Kiānu Rīvss. Filma balstīta uz Brema Stokera 1897. gada romānu "Drakula".
Jauns jurists Džonatans Hārkers (Rīvss) ierodas Transilvānijā pie Grāfa Drakulas (Oldmens), lai noslēgtu līgumu par zemes pirkumu Anglijā. Kad Grāfs redz Hārkera nākamās sievas bildi, tas viņam atsauc sāpīgas atmiņas par savu mūža mīlu.
Filmas "Drakula" pirmizrāde notika. Tā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Filma bija arī komerciāli veiksmīga, nopelnot 215,9 miljonus ASV dolārus. "Drakula" nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām ieguva trīs kategorijās "Labākie kostīmi", "Labākā skaņas montāža" un "Labākais grims".
Arena Corinthians
Arena Corinthians ir stadions Sanpaulu, Brazīlijā. Šis ir futbola kluba Sanpaulu "Corinthians Paulista" mājas spēļu stadions. Ar vairāk nekā 48,2 tūkstošiem sēdvietu tas ir 11. lielākais stadions Brazīlijā.
Stadiona celtniecība notika no līdz, tas tika atklāts. Stadiona celtniecība izmaksāja 965 miljonus Brazīlijas reālu.
Pērnciems
Pērnciems, arī Pērņciems, ir ciems Mārupes novada Salas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Spuņciema, 28 km no novada centra Mārupes un 34 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A10, Spuņņupes un Babītes ezera krastā.