cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferdinands Lasalls
1859. gadā atgriezās Berlīnē, kur iesaistījās Prūsijas politiskajā dzīvē, iestādamies par vispārējām vēlēšanu tiesībām. Kaut arī Lasalls bija Komunistu savienības biedrs, viņš bija opozīcijā Marksa un Engelsa uzskatiem. 1863. gadā Leipcigā Lasalls nodibināja Vispārējo Vācu strādnieku asociāciju (Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein, ADAV), kas bija pirmā Vācijas strādnieku politiskā partija un Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas priekštece.
1864. gadā, atrazdamies Šveicē, iemīlējās kādā 16 gadus vecā meitenē, vācu diplomāta meitā. Tomēr tēvs pretojās laulībām, par līgavaini izvēlēdamies kādu Valahijas augstmani - Rakovicas princi. Lasalls izsauca princi uz dueli. Duelis notika Ženēvas pievārtē un Ferdinands Lasalls tajā tika nošauts. Apglabāts dzimtajā Breslavā.
Īsaļnīki
Īsaļnīki ir ciems Jersikas pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 173 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas genocīda upuru piemiņas vieta, Iesalnieku ezers.
Čārlzs Renī Makintošs
Čārlzs Renī Makintošs (en; dzimis, miris ) bija skotu arhitekts, dizainers un mākslinieks, jūgendstila pamatlicējs Skotijā.
Dzimis Glāzgovā. No 1877. līdz 1884. gadam mācījās koledžā, kuru pabeidzot apmeklēja Glāzgovas Mākslas skolas vakara kursus. Mācījās pie arhiteka Džona Hačisona, un no 1889. gada strādāja arhitektūras birojā Honeyman and Keppie, 1904. gadā kļūdams par tā līdzīpašnieku. Plašu atpazīstamību ieguva ap gadsimta miju, iesākumā atzinību izpelnoties kontinentā, nevis dzimtenē. Pazīstamākais Makintoša darbs ir no 1897. līdz 1909. gadam celtā Glāzgovas Mākslas skolas ēka.
Džeimss Hetfīlds
Džeimss Elens Hetfīlds (en; dzimis ) ir amerikāņu ģitārists, kā arī amerikāņu smagā metāla grupas Metallica vadošais vokālists, dziesmu autors un viens no grupas dibinātājiem.
Bijis viens no Metallica dibinātājiem, kad 1981. gadā atsaucās uz bundzinieka Larsa Ulrika sludinājumu Losandželosas laikrakstā. Kopš tā laika grupa ir saņēmusi deviņas Grammy balvas un izdevusi deviņus studijas albumus. 2009. gadā Hetfīlds ierindojās 9. vietā britu autora Džoela Maklvera grāmatā The 100 Greatest Metal Guitarists, Hit Parader 100 visu laiku labāko metāla vokālistu sarakstā ierindojies 24. vietā.
Vizuālie efekti
Vizuālie efekti, saīsināti VFX (no en), ir process, ar kura palīdzību rada attēlus vai veic darbības ar tiem ārpus tiešas filmu un video veidošanas. Vizuālos efektus izmanto kā dažādus safilmēto materiālu vai datora radītus attēlu (CGI) ievietošanu atsevišķās ainās, lai radītu reālistiskus attēlus.
Vizuālie efekti var būt gan filmēšanas procesā izmantotie (filmēšanas kamerā iebūvēti specefekti), gan ģenerēti attēli (digitāli vai optiski attēli, dzīvnieki vai radības), kas izskatās reālistiski, bet būtu bīstami, dārgi, nepraktiski, laikietilpīgi vai neiespējami, lai tos filmētu realitātē. Vizuālie efekti, izmantojot datorizētus attēlus (CGI), mūsdienās ir pieejami visiem filmu veidotājiem, ieviešot pieejamas un salīdzinoši viegli lietojamas animācijas un kompozīcijas programmatūras.
Vizuālos efektus plaši izmanto gandrīz visās mūsdienu izdotajās filmās, televīzijas un interneta seriālos.
Mikrosfēriskā čaula
Mikrosfēriskā čaula ir dimorfisku vai trimorfisku foraminīferu čaula ar nelielu dīgļkameru jeb mikrosfēru. Tā veidojas bezdzimumstadijas (bezgametu) īpatņiem, atšķirībā no dzimumstadijas (gametu) īpatņiem, kas veido makrosfēras. Mikrosfērām nekad nav daudzo caurumu un tās ir strukturāli vienkāršas.
Konstantīns Lupulesku
Konstantīns Lupulesku (ro; dzimis Buftjā) ir Rumānijas starptautiskais lielmeistars šahā (2006).
Biogrāfija
Divas reizes izcīnījis medaļas Eiropas junioru šaha čempionātos: 1998. gadā bronzu U14 vecuma grupā un 2000. gadā sudrabu U16 vecuma grupā. 2003. gadā uzvarējis Rumānijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Daudzkārtējais Rumānijas šaha čempionātu laureāts, kuros izcīnījis piecas zelta (2007, 2010, 2011, 2013, 2015) un divas bronzas (2008, 2009) medaļas.
2003. gadā uzvarējis Bukarestes starptautiskajā šaha turnīrā Blue Autumn. 2004. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Laspalmasa de Grankanārijā. 2006. gadā uzvarējis Bukarestes starptautiskajos šaha turnīros Winter Cup un May Roses. 2007. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Timišoarā. 2009. gadā Bukarestē dalījis pirmo vietu Viktora Čokiltjas memoriālā. 2014. gadā Erevānā ierindojies 6. vietā Eiropas individuālajā šaha čempionātā un dalījis 1.-2. vietu ar Ernesto Inarkijevu starptautiskajā šaha turnīrā Baku. Trīs reizes (2011, 2013, 2015) piedalījies Pasaules kausa šahā izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, taču katru reizi izstājies jau 1. kārtā. 2021. gada jūnijā Bukarestē dalījis 9.-10. vietu Grand Chess Tour 1. posma turnīrā.
Pārstāvējis Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Lupulesku piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2006. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Latvju himna
Latvju himna ir patriotiska Alfrēda Kalniņa dziesma jauktajam korim ar Plūdoņa vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota Sestajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1926. gadā.
Pēc Latvijas okupācijas dziesmas atskaņošana bija aizliegta.
Raksturojums
Jēkabs Graubiņš "Latvju himnas" panākumus publikā izskaidroja vairāk ar Plūdoņa tekstu, nekā ar Kalniņa mūziku, kurā neesot nekā latviska. Mūzikā neesot tā pirmatnējā spēka un nelokāmības, kas tekstā.
Tomēr Valentīns Bērzkalns rakstīja, ka arī skaņdarba mūzikā ir nenoliedzams spars un dinamika, kas aizrauj kā korus, tā publiku. Jānis Cīrulis par dziesmas triumfa iemeslu minējis tiklab patriotisko tekstu, kā „spēcīgo mūziku".
Tuvu kritiskajam
Latviešu valodā grāmatu 1980. gadā izdevusi izdevniecība "Zinātne", kopā ar citu Hala Klementa romānu "Uguns cikls".
Salnavas baznīca
Salnavas Svētā Jāņa saucēja balss tuksnesī Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ludzas novada Salnavas pagasta centrā Salnavā. Vietējas nozīmes aizsargājamais arhitektūras piemineklis.
Bezengi
Bezengi (ru) vai Ullučirans ( — ‘Lielais ledājs’) ir šļūdonis Lielā Kaukāza grēdas ziemeļu nogāzē. Izvietojies Krievijas dienvidrietumos Kabardas-Balkārijas republikā. Sākas no Bezengi sienas, plūst ziemeļaustrumu virzienā aptuveni 14 km garumā. Noslīd līdz aptuveni 2000 m vjl, kur no tā sākas Bezengi Čerekas upe. Austrumos no ledāja atrodas Lielā Kaukāza otra augstākā virsotne Dihtau.
Tuvu kritiskajam
Vide
Planēta Tenebra, kas riņķo ap Altairu Ērgļa zvaigznājā, ir viena no Hala Klementa izdomātajām "elles pasaulēm". Tās masa ir 27 reizes lielāka nekā Zemei, planētas diametrs trīsreiz lielāks nekā Zemei (38 226 km), tai ir trīs reizes spēcīgāka gravitācija (brīvās krišanas paātrinājums uz Tenebras ir 29,43 m/s2), līdz ar to otrais kosmiskais ātrums, kas jāsasniedz, lai pārvarētu planētas gravitāciju, ir 33,558 kilometri sekundē. Diena uz šīs planētas ilgst gandrīz četras Zemes dienas. Atmosfēras blīvums pie planētas virsmas ir apmēram 322 kilogrami uz kubikmetru (uz Zemes jūras līmenī tas ir 1,2 kg). Taču lietus lāses nolaižas lēni pat pie Tenebras spēcīgās gravitācijas.
Salnavas baznīca
Vēsture
Salnavas dievnamu uzcēla muižturis Vulfins 1865. gadā kā Salnavas muižas kapliču. Pēc citiem avotiem dievnams būvēts jau 1770. gadā. Pirmā pasaules kara laikā ēka cietusi. To 1933. gadā pilnīgi atjaunoja prāvests B. Grišāns un iesvētīja, vēlāk tajā noturot dievkalpojumus. Otrā pasaules kara laikā dievnamu arī skāra postījumi. Padomju varas gados baznīca tika draudzei atņemta, tajā ierīkojot tajā noliktavu, vēlāk kapliču. Sākoties Atmodai, ēku atgrieza Romas katoļu baznīcai. 1989. gadā tā tika atjaunota un 10. septembrī to iesvētīja dekāns L. Garško. 2006. gadā izveidotā biedrība "Kūzuls" uzņēmās gādību par seno ēku, izstrādājot un realizējot projektu "Kopīgā sapratnē paceltais Dievnams", izmantojot Līderprojekta finansējumu, nomainīja baznīcas logus, nosiltināja griestus, iebūvēja krāsniņu un veica dievnama kosmētisko remontu.
Dievnams celts neogotikas stilā, būvniecībā izmantojot sarkanos ķieģeļus un laukakmeņus. Baznīca atrodas uz uzkalniņa, kas apaudzis ar vāceglēm.
Tuvu kritiskajam
Vide
Apgalvojums, ka lietus lāses nolaižas lēni, liek domāt, ka atmosfēras spiediens uz Tenebras ir nevis 218, bet 800 atmosfēras, jo tā varētu notikt tikai tad, ja planētas atmosfēras blīvums būtu nedaudz mazāks kā ūdens blīvums, pretējā gadījumā lietus lāses kristu kā meteori un padarītu dzīvības eksistenci uz Tenebras neiespējamu.
Salnavas baznīca
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Aglonietis.
Tuvu kritiskajam
Vide
Taču dzīvība uz Tenebras pastāv. Lai gan Klements to skaidri nenorāda, Tenebras augi neizmanto fotosintēzi. Atmosfēras optiskais dziļums ir pārāk liels, lai planētas virsmu sasniegtu pietiekams Altaira gaismas daudzums. Fotosintēzes vietā Tenebras augi izmanto ķīmisko sintēzi, kuras pamatā ir sēra oksīdu transformācija. Šis process ir līdzīgs tam, ko izmanto augi, kas aug ap Zemes okeānu dibenā esošajām hidrotermālajām atverēm. Altaira bagātīgais ultravioletais starojums, kas sasniedz Tenebras atmosfēras augšējos slāņus, atjauno līdzsvaru starp dažādiem sēra oksīdiem.
Diennakts cikla laikā ezeru un okeānu līmenis ceļas un krītas (naktī nokrišņu dēļ, dienā ūdens iztvaikošanas dēļ). Nepārtraukta mainīga spiediena karstas sērskābes plūsma novājina planētas garozu, izraisot biežas zemestrīces un nelielas ainavas izmaiņas.
Divus gadu desmitus cilvēki ir novērojuši šo pasauli no kosmosa stacijas Vindemiatrix, kas riņķo ap Tenebru pa ģeosinhronu orbītu ar ciklu gandrīz 96 stundas.
Sižets
Pirms divdesmit gadiem pētnieki nosūtīja uz Tenebras virsmu daļēji autonomu robotu. Vairākus mēnešus tas veica teritorijas kartēšanu, augu un dzīvnieku novērošanu, līdz sastapa saprātīgu dzīvības formu. Radījums atgādināja milzīgu zvīņām klātu egles čiekuru ar četriem locekļu pāriem. Apakšējais no tiem tika izmantots, lai pārvietotos, nākamais, iespējams, netika lietots vispār, bet divi augšējie pāri pildīja roku funkcijas.
Iedzimtajam nemanot, robots tam sekoja, nozaga desmit tā olas un dažus akmens asmeņus, ko radījums bija izlicis lamatās, un pēc tam ar savu laupījumu devās tālāk prom no alām, kurās dzīvoja šie radījumi.
Sešpadsmit gadus vēlāk tenebrietis Niks atgriežas mazajā kalnu ielejas ciematā, kur viņš mitinās kopā ar saviem deviņiem brāļiem un māsām un robotu, kuru tagad sauc par Fedžinu (atsauce uz Čārlza Dikensa romāna "Olivers Tvists" personāžu). Niks ziņo biedriem, ka izpētot jaunu teritoriju, viņš pirmoreiz sastapis viņiem pašiem līdzīgus radījumus. Viņš bija palicis kopā ar tiem pietiekami ilgi, lai samērā labi iemācītos to valodu. Diemžēl, pieļāvis diplomātisku kļūdu sarunās ar svešo radījumu vadoni Ātro (Swift), kurš pieradis, ka viņam pakļaujas bez ierunām un viņa rīkojumus izpilda bez kavēšanās, viņš ir spiests atgriezties ciematā. Pastāv risks, ka Ātrais ar saviem karotājiem var ierasties un viņiem uzbrukt.
Niks, kam Fedžins norādījis doties atpakaļ, lai tas satiktos ar Ātro un panāktu mieru, nepagūst doties ceļā, jo Ātrais un viņa karotāji ierodas un uzbrūk ciematam. Lai cīnītos pret tiem, Niks un viņa biedri kā ieroci izmanto uguni, apmulsinot uzbrucējus. Lai izvairītos no turpmākas vardarbības, Fedžins dodas līdzi Ātrajam uz alu mītnēm, bet Niks ar saviem brāļiem un māsām gatavojas pamest ciematu, lai atrastu drošāku vietu, kur palikt.
Batiskafs veiksmīgi nolaižas uz Tenebras, bet glābšanas komanda atklāj, ka nedarbojas tā elektrolīzes iekārtas. Tās paredzētas, lai piepildītu īpašas šūnas — pludiņus — ar ūdeņradi, un kuģis varētu pacelties pietiekami augstu, lai Tenebras blīvās atmosfēras augšējos slāņos iedarbinātu raķešdzinējus. Izmisušais Rekers nolemj lūgt Niku un viņa biedrus atrast batiskafu un pēc viņa norādījumiem veikt elektrolīzes iekārtu remontu.
Taču Fedžinam izdodas pierunāt abas grupas strādāt kopā, tenebrieši atrod batiskafu un pēc Īzijas izdomāta plāna nevis remontē elektrolīzes iekārtas, bet piepilda pludiņus ar ūdeņradi, kas iegūts no medūzveida radījumiem, kas mitinās uz Tenebras.
1100. gads
1100. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Artis Ostups
Biogrāfija
Studējis Latvijas Kultūras akadēmijā un Latvijas Universitātē, 2013. gadā ieguvis filozofijas maģistra grādu. Papildinājies arī Prāgas Kārļa Univerisitātē. Kopš 2018. gada studē salīdzinošo literatūrzinātni Tartu Universitātes doktorantūrā.
Pirmā dzejas publikācija 2006. gadā laikrakstā "Kultūras Forums". Jaunā Rīgas teātra izrādē "Latviešu mīlestība" (2006) jauno dzejnieku ainā izmantoti daži Ostupa dzejoļi, tos runā Kaspara Znotiņa tēlotais varonis. 2006. gada rudenī Ostups kļūst par portāla "Delfi.lv" sadaļas "Esplanāde" rīkotā dzejas konkursa laureātu.
Turpmākajos gados A. Ostupa dzeja un raksti par literatūru publicēti izdevumos "Karogs", "Kultūras Forums", "Latvju Teksti" un interneta žurnālā „Satori”. Viņš piedalījies Volta Vitmena dzejas izlases atdzejošanā (2011) un kopā ar Arvi Vigulu atdzejojis Dmitrija Sumarokova dzejas krājumu (2014).
2010. gada nogalē izdots debijas dzejoļu krājums "Biedrs Sniegs", tas nominēts Literatūras gada balvai nominācijā "Labākā debija" un 2011. gadā saņēmis Ojāra Vācieša prēmijas speciālbalvu.
Pēc trīs gadiem izdots kritikas atzinīgi vērtētais otrais krājums "Fotogrāfija un šķēres". Ilva Skulte žurnālā "Latvju Teksti" raksta: "Arta Ostupa jaunais dzejoļu krājums ir pārsteidzoši spēcīgs [..]. Šajā krājumā dzejnieks ir nopietnāks, pieaugušāks un tālredzīgāks nekā iepriekš - gatavs risināt smagas un svarīgas tēmas to nepastarpinātajā būtībā." Inese Zandere žurnālā "Rīgas Laiks" raksta: "Neafektēta, skaidra, precīza dzeja. [..] Vienkārša dzeja - tajā brīnišķīgajā nozīmē, ka nav netīrīgas bārstīšanās ar tēliem, nav plosīšanās pa dzīves un valodas pakulām, pavediens ir savērpts, darbs ir izdarīts [..]. Kāda birka jums labāk patiktu - ģeniāli vai profesionāli?" Ostupa otrais krājums nominēts Literatūras gada balvai nominācijā "Labākais dzejoļu krājums".
2014. gada pavasarī Ostups sāk darbu pie literatūrai un filozofijai veltīta interneta žurnāla "Punctum". 2014. gada septembrī Ostups iegūst galveno balvu žurnāla "Latvju Teksti" poēmu konkursā par dzejprozas poēmu "Trīs fotogrāfijas". Tā iekļauta viņa trešajā dzejoļu krājumā "Žesti", kurā iekļauti tikai dzejprozas teksti. Dzejniece Anna Auziņa par krājumu raksta: ""Žesti" ir izturēti konceptuāls krājums, kurā apkopotās perfekti nostrādātās miniatūras spēj sagādāt baudu un pārdomas dzejas pazinējiem un arī citiem atvērtiem, līdzdalībai gataviem prātiem." Kad Literatūras gada balvas žūrija neiekļauj krājumu starp nominētajām grāmatām, dzejnieks Einārs Pelšs paziņo, ka dibina "T balvu", kuru piešķir Ostupam par krājumu "Žesti".
Ostups sastādījis latviešu mūsdienu dzejas antoloģiju "Dzeja" slovēņu valodā (kopā ar Klemenu Pisku, 2016). 2016. gada nogalē viņš par ieguldījumu literatūras kritikā tiek nominēts Normunda Naumaņa balvai. Tāpat Ostups sastādījis arī jauno dzejnieku antoloģija "Kā pārvarēt niezi galvaskausā?" (2018) un "Jauno latviešu dzejnieku antoloģiju" grieķu valodā (2019).
2021. gada maijā nāk klajā Ostupa sastādītais krājums "Manifests: no futūrisma līdz mūsdienām", kurā apkopoti 102 mākslas un literatūras manifestu tulkojumi no dažādām valodām, kā arī vairāki latviešu autoru sarakstīti manifesti. 2022. gadā krājums saņem Literatūras gada balvas specbalvu.
2022. gadā izdots ceturtais Ostupa krājums "Variācijas par mēness tēmu", kas septembrī iegūst Dzejas dienu balvu. 2023. gadā grāmata nominēta Literatūras gada balvai. Šajā gadā Preiļu konceptuālisti piedalās vizuālās mākslas izstādē "Es_text" Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā, un Ostups ekspozīcijai veido objektu "Mūsdienu dzejas robežas". Konceptuālistu ekspozīcija izstādē nominēta Purvīša balvai, īpaši izceļot Ostupa objektu.
Antverpenes Karaliskais Mākslas muzejs
Antverpenes Karaliskais Mākslas muzejs (nl) ir 1810. gadā dibināts mākslas muzejs Beļģijas pilsētā Antverpenē. No 1884. līdz 1890. gadam tika izbūvēta neoklasicisma muzeja ēka Leopolda laukumā. Muzejā apkopti mākslas darbi no 14. līdz 20. gadsimtam. Kolekcijas bagātīgākā daļa ir 16. un 17. gadsimta flāmu mākslas kolekcija, kas raksturo laiku, kad Amsterdama bija viens no Eiropas svarīgākajiem mākslas centriem. Muzeja kolekcijā ir Jana van Eika, Žana Fukē, Rogīra van den Veidena, Hansa Memlinga, Kventina Meseisa, Joahima Patīnīra, Jana Brēgela Vecākā, Antonisa van Deika, Fransa Halsa, Jakoba Jordānsa, Pītera Paula Rubensa, Džeimsa Ensora, Ogista Rodēna, Henrija van de Veldes, Fernanda Knopfa, Aleksandra Kabanela, Pjēra Alešinska, Renē Magrita un citu autoru darbi. 2011. gadā muzejā tika uzsākta vērienīga rekonstrukcija un tas uz laiku tika slēgts.
FC Dallas
FC Dallas ir profesionāls ASV futbola klubs no Frisko, Teksasas štatā. Klubs ir dibināts 1995. gadā. Klubs spēlē ASV augstākās futbola līgas jeb MLS rietumu konferencē. Tas ir viens no desmit klubiem, kas spēlē MLS kopš līgas dibināšanas. Mājas spēles klubs aizvada Toyota stadionā.
Toms Tamošausks
Toms Tamošausks (lt; dzimis ) ir lietuviešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Lietuvas izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada ir Gargždu "Banga" galvenais treneris.
Karjeru sācis 2000. gadā Gargždu "Banga" sastāvā, pēc tam spēlējis Klaipēdas "Atlantas" klubā. 2003. gadā pārgāja uz Maskavas "Dynamo". Vienu gadu tika izīrēts FBK Kaunas. No 2006. līdz 2012. gadam pārstāvēja Latvijas Virslīgas klubu FK Liepājas Metalurgs. Tā sastāvā izcīnījis Latvijas čempiontitulu (2009), kā arī svinējis uzvaru Baltijas līgā (2007). 2006. gadā kļuva par Latvijas kausa ieguvēju.
2013. gada sezonā pārstāvēja citu Latvijas Virslīgas klubu FK Daugava Rīga. Karjeru noslēdza Klaipēdas "Granitas" rindās.
Lietuvas izlasē debitēja Baltijas kausa spēlē pret Igauniju. Nākamajā spēlē pret Latviju guva savus vienīgos vārtus izlasē. Kopumā izlases rindās aizvadījis 18 spēles.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2017. gadā tika apstiprināts par Gargždu "Banga" galveno treneri.
Īvulāni
Īvulāni ir ciems Nautrēnu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 268 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Nautrēnu katoļu baznīca, pasts.
MEASAT-2
MEASAT-2 (kādu laiku bijis AFRICASAT-2) bija Malaizijas uzņēmuma MEASAT Satellite Systems Sdn. Bhd. (agrākā Binariang Satellite Systems Sdn. Bhd.) sakaru pavadonis. Tas tika palaists 1996. gada novembrī un darbojās līdz 2018. gadam. Ģeosinhronajā orbītā 148° austrumu garuma tas nodrošina sakarus klientiem Dienvidaustrumāzijā.
Līgums par MEASAT-2 izgatavošanu ar ASV uzņēmumu Hughes Space and Communications International noslēgts 1994. gada 30. novembrī.
Kosmiskais aparāts tika izgatavots uz Hughes platformas HS-376 HS bāzes. Tam bija 11 C joslas, 6 Ku joslas raidītāji. Tas bija cilindra formā ar diametru 2,16 m. Augstums saliktā stāvoklī 3,3 m, izvērstā — 7,82 m. Stabilizāciju nodrošina rotācija ap garenasi. Garantētas darbības laiks pavadonim bija 11 gadi.
Lidojuma gaita
MEASAT-2 tika palaists 22:40 UTC ar nesējraķeti Ariane 44L (lidojums V92) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar sakaru pavadoni Arabsat 2B. Tas tika izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 148° austrumu garuma.
2008. gada janvārī MEASAT-2 bija beidzies garantijas laiks 11 gadi, bet tika novērtēts, ka pavadonis ir spējīgs darboties vēl kādu laiku. Tā orbīta tika pārveidota par slīpu. Pozīcijā 148° A pavadonis darbojās līdz 2009. gada septembrim.
2011. gada septembrī pavadonis sāka darbu pozīcijā 148° austrumu garuma slīpā orbītā un pārdēvēts atpakaļ par MEASAT-2. Tam darboties spējīgi bija 6 C joslas un 6 Ku joslas raidītāji.
2018. gadā MEASAT-2 tika dekomisionēts un pārvietots "apbedīšanas" orbītā.
Salaspils iela (Rīga)
Salaspils iela ir iela Rīgā, Maskavas forštatē un Ķengaragā. Tajā ir 3 braukšanas joslas. Apbūvē ielas vienā pusē pārsvarā dominē daudzstāvu ēkas, bet otrā pusē ielai paralēli iet dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils.
Vēsture
Salaspils iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstā minēta 1965. gadā ar nosaukumu Vilhelma Knoriņa iela, šādi nosaukta par godu revolucionārās kustības darbiniekam V. Knoriņam. 1991. gadā tā pārsaukta par Salaspils ielu.
Ielas raksturojums
Iela sākas pie Lubānas ielas gājēju pārvada pār dzelzceļa līniju Rīga—Daugavpils un turpinās dienvidaustrumu virzienā, iet zem Dienvidu tilta, gar bijušo Rīgas Keramikas rūpnīcu un Jāņavārtu dzelzceļa staciju līdz Rušonu ielai, kur tā turpinās kā Lokomotīves iela. Ielas garums ir 2620 metri.
Ielu savienojumi
Salaspils iela krustojas ar:
2019. gada Āfrikas Nāciju kauss
2019. gada Āfrikas Nāciju kauss bija 32. Āfrikas Nāciju kausa izcīņa jeb Āfrikas futbola izlašu čempionāts. Turnīru rīkoja Āfrikas Futbola konfederācija (CAF), tas notika Ēģiptē no līdz 19. jūlijam.
CAF izpildkomiteja pieņēma lēmumu — turnīru, kas līdz šim tradicionāli risinājās janvārī un februārī, pārcelt uz jūniju un jūliju. Tika palielināts arī finālturnīra komandu skaits no 16 uz 24. Sākotnēji turnīra norise bija paredzēta Kamerūnā. Kamerūnai tika atņemtas turnīra rīkošanas tiesības infrastruktūras sagatavošanas kavēšanās dēļ. 2019. gada janvārī tika nolemts turnīru rīkot Eģiptē. Šī bija piektā reize, kad Ēģipte rīko Āfrikas Nāciju kausa finālturnīru, iepriekšējo reizi tas notika 2006. gadā. Iepriekšējie (2017. gada) čempioni bija Kamerūnas izlase.
Kvalifikācija
Kvalifikācijas turnīrs notika no līdz. Tajā piedalījās 51 izlase, ieskaitot turnīra sākotnējo rīkotājvalsti Kamerūnu.
Turkmenistānas hokeja izlase
Turkmenistānas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Turkmenistānu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 48. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIIA divīzijā.
Ērgļu—Ogresmuižas draudzes novads
Ērgļu—Ogresmuižas draudzes novads (de) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.
Vēsture
1229. gadā Rīgas bīskaps Nikolajs fon Nauens Ērgļu pilsnovadu izlēņoja savam vasalim Tīzenhauzenam. 1375. gadā Lietuvas lielkungs Ķēstutis astoņas dienas postīja Lakstenes, Bērzaunes, Ērgļu, Piebalgas, Cesvaines un Baltavas draudžu novadus. Ērgļu mūra pils pirmo reizi rakstos minēta 1397. gadā. Livonijas kara laikā 1577. gadā Ērgļu pils padevās Livonijas karalim Magnusam, tādēļ Maskavijas karaspēks Ērgļu pili (Эрл) atriebjoties nopostīja.
Zināms, ka senākā Ērgļu luterāņu baznīca nopostīta Livonijas kara laikā, atjaunota 1598. gadā, mūra dievnams uzbūvēts Zviedru Vidzemes laikā 1679. gadā. Novads panīka pēc Lielā mēra epidēmijas, kad nomira ap 60 % novada iedzīvotāju. Uz vecās baznīcas pamatiem 1864. gadā uzcelta jauna baznīca, kas sagrauta Otrā pasaules kara Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1944. gada augustā, drupu vietā uzcēla Ērgļu LKP komitejas ēku.
Muižas
Ērgļu—Ogresmuižas draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Apriķu līdzenums
Apriķu līdzenums ir dabas apvidus Rietumkursas augstienes rietumu malā Dienvidkurzemes un Kuldīgas novados. Stiepjas 27 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā no Gudeniekiem līdz Dunalkai un 16 km platumā no Saļienas līdz Ķikuriem. Rietumos pa Baltijas ledus ezera 2. stadijas krasta līniju robežojas ar Piejūras zemienes Piemares līdzenumu, dienvidrietumos — ar Vārtājas līdzenumu, dienvidos un austrumos — ar Bandavas pauguraini, bet ziemeļos — ar Kurmāles pauguraini.
Ģeoloģija
Apriķu līdzenumam ir sarežģīts pamatiežu virsas reljefs ar nelielu lokālu pacēlumu un pazeminājumu miju; to virsas augstums ir 0—20 m vjl, bet pazeminājumos — 20 m zjl. Virsu veido augšdevona dolomīti un dolomītmerģeļi, ziemeļu daļā izplatīti smilšakmeņi. Pamatiežus sedz ap 40 m biezi kvartāra nogulumi. Lielākajā līdzenuma daļā virspusē atsedzas limnoglaciālie pieledāja nogulumi (māli un mālsmilts). Dažviet šos nogulumus sedz aluviālie ezeru un purvu nogulumi. Ezeru ieplakās, pārpurvotajās ieplakās un upju ielejās sastopamas saldūdens kaļķiežu atradnes.
Apriķu līdzenums ir viens no viszemākajiem augstieņu apvidiem Latvijā. Virsas augstums lielākoties 30—40 m, lielākais absolūtais augstums ir 60,4 m vjl paugurgrēdā starp Apriķiem un Paduri.
Klimats
Klimats mēreni silts un mitrs. Valdošie ir rietumu vēji, kas pastiprina Baltijas jūras ietekmi. Līdzenuma teritorijā ir viena no mazākajām gada un diennakts temperatūras amplitūdām Latvijā. Gada vidējā temperatūra ir 6,5 °C; janvārī — –3,5 °C, jūlijā — 16,5 °C. Bezsala periods 140—150 dienas. Sniega sega nepastāvīga; izveidojas pēc 20. decembra un saglabājas līdz marta vidum.
Hidrogrāfija
Upju tīklu veido Baltijas jūras piekrastes baseina upes — Rīva, Tebra ar pietekām Aloksti un Grāpsti, kā arī Durbe ar Dubeņu un Akmeni. Lielākā daļa upju sākas Rietumkursas augstienes pauguraiņu daļā. Starppauguru ieplakās daudz mazu ezeriņu. Uz upēm vairāki dzirnavu dīķi un ūdenskrātuves, ielejās — zivju dīķi.
Ezernieku pamatskola
Ezernieku pamatskola atrodas Ezerniekos, Krāslavas novadā.
Vēsture
Skolas pirmsākumi meklējami 1750. gadā, kad pie Bukmuižas baznīcas atvēra Bukmuižas draudzes skolu. Tā pastāvēja līdz 1832. gadam, kad pēc Novembra sacelšanās to slēdza. Sakarā ar Krievijas impērijas valdības īstenotās pārkrievošanas politikas laikā izstrādāto skolu reformu 1866. gadā atvēra Vaivodu divklasīgo tautskolu, kurā mācības notika krievu valodā. 1893. gadā uzcēla jaunu skolas ēku, kurā mācības notika līdz 1939. gadam.
Mūsdienās
Pēc apvienošanas ar Ezernieku pirmskolas izglītības iestādi skolā mācījās 142 skolēni, strādāja 25 skolotāji, 18 tehniskie darbinieki. Skolas audzēkņi pārstāv šādus pagastus un pilsētas — Ezernieku, Šķaunes, Bērziņu, Svariņu, Andzeļu, Rundēnu, Dagdas pilsēta. 2017. gadā Ezernieku vidusskolai piebūvēja sporta zāli. Skolā ir 22 mācību kabineti, bibliotēka, datoru klase, ēdamzāle, aktu zāle, sporta zāle. Aktīvi darbojas skolēnu pašpārvalde. Skolā darbojas tautas deju kolektīvs “Ežulis”, koris un ansambļi.
Skolai raksturīga lauku sociālā vide. Lielākā daļa jauniešu savu dzīvi iekārto pilsētās, bet to skolas absolventu skaits, kuri paliek Ezernieku pagastā vai atgriežas atpakaļ pēc studijām, ir ļoti mazs. Tāpat ir neliels to cilvēku skaits, kuri atbrauc uz Ezernieku pagastu no citām Latvijas vietām un apmetas uz pastāvīgu dzīvi. Ezernieku pagasta teritorijā un kaimiņu pagastos ir ļoti mazs iespējamo darbavietu skaits un diezgan zems iedzīvotāju dabiskais pieaugums, kas savukārt tieši ietekmē skolēnu skaitu skolā. Pateicoties skolas kolektīva veiksmīgajam darbam un neskatoties uz blakus (15 km) esošo lielo Dagdas vidusskolu, izdodas piesaistīt skolēnus no kaimiņu pagastiem un novadiem un ilgus gadus saglabāt audzēkņu skaitu nemainīgu starp 140 un 150. Ar 01.09.2017. skolai tika pievienota Ezernieku pirmsskolas izglītības iestāde. 2017./18. mācību gadā skolā mācījās bērni no 106 ģimenēm.
2017./18. mācību gadā Ezernieku vidusskola piedalījās projektos “Esi līderis!”, “Auglis skolai”, “Putras programma”, “Piena programma”, Vides izglītības programmas „Izzini mežu” projekts, Mammadaba vēstniecība.
Skolas svētki un tradīcijas
Skolotāju diena, Izstāde “Dabas veltes”, Latvijas valsts proklamēšanas gadadiena, “Zinību svētki”, Absolventu tikšanās, Pēdējais zvans, Sadraudzības vakars 9. klašu skolēniem, Konkurss “Erudīts”, Ezernieku skolas avīze “Ežulis”, Pašpārvaldes rīkotie pasākumi.
Skolas vadītāji
Pamatraksts no Ezernieku skolas novadpētniecības muzeja.
Panamas vēsture
Panamas vēsture ir saistīta ar reģionu, kur atrodas Panamas zemesšaurums, kas savieno divas Amerikas daļas — Ziemeļameriku un Dienvidameriku.
Kopš senatnes reģionu apdzīvojušas indiāņu ciltis. 16. gadsimta sākumā Panamas zemesšaurumu atklāja pirmie eiropieši, kas šeit 1519. gadā izveidoja Panamas pilsētu. Vairāk kā trīssimt gadus Panama bija Spānijas impērijas province.
1821. gadā valsts ieguva neatkarību, iekļaujoties vēlākajā Kolumbijā. 1903. gadā ASV atbalstītā neatkarības kustība deklarēja Panamas neatkarību. Turpmāk ASV, kas 1914. gadā izbūvēja Panamas kanālu, bija liela ietekme uz Panamas vēsturi, kur kontrole pār kanālu bija nemitīgu strīdu pamats. Valsts politiskā dzīve bija nestabila, ievēlētie valsts vadītāji vairākkārt zaudēja varu apvērsumos.
Pēc Otrā pasaules kara valstī valdīja militāristi. Ģenerāļa Manuela Norjegas valdīšanas laikā panamiešu attiecības ar amerikāņiem saasinājās, kā rezultātā 1989. gadā Panamā iebruka ASV karaspēks, kas gāza Norjegas režīmu. Valstī tika atjaunota demokrātija. 2000. gada Panamas kanāls pirmoreiz tās vēsturē pārgāja Panamas kontrolē.
Senatne
Pirmās eiropiešu rakstītās liecības par tagadējās Panamas teritoriju vēsta, ka to ir apdzīvojušas vairāk kā 60 indiāņu ciltis. Lielākās ciltis bija kuni un gvaimi, kas pieder čibču cilšu saimei, kā arī čoko, kas pieder karībiem. Pēc nodarbošanās viņi bija zemkopji, mednieki un zvejnieki. Līdz Panamas teritorijas kolonizācijai šeit dzīvojošās ciltis lielākoties bija saglabājušas pirmatnējās kopienas attiecības. Tuvākās indiāņu augstkultūras rietumos bija acteki un maiji, savukārt austrumos čibču (vai muisakas) un Kauka ielejas kultūras.
Spānijas kolonija
Panamas pirmatklājējs ir spāņu konkistadors Rodrigo de Bastidass, kurš 1501. gadā ekspedīcijas laikā pirmais piestāja Panamas zemesšauruma krastā. Gadu vēlāk Kristofors Kolumbs savā ceturtajā braucienā izpētīja tagadējās Panamas piekrasti valsts austrumdaļā.
Panama ietilpa Spānijas impērijā vairāk kā trīs gadsimtus. No 1510. līdz 1537. gadam Panama bija Tierra Firme (latviski no latīņu — 'sauszeme') province, ar patstāvīgu audienci (audiencias) — tiesu Panamas pilsētā. No 1538. gada iekļauta Peru vicekaralistē, savukārt no 1560. līdz 1560. gadam pakļauta Gvatemalas ģenerālkapitānijai (vicekaralistes apgabalam). 1565. — 1718. ietilpa Peru vicekaralistē. Vēlāk, 1718. — 23. un 1740. — 1810. bija daļa no Jaunās Granadas vicekaralistes.
Eiropiešu atnestās slimības un spāņu kolonizatoru vardarbīgās akcijas iznīcināja lielāko daļu vietējo iedzīvotāju, vienlaikus reģionā tika ievesti nēģeru vergi no Āfrikas. Lai arī Panama nekad nekļuva par nozīmīgu kolonizācijas punktu, tomēr tās ģeogrāfiskais novietojums to padarīja par būtisku spāņu tirdzniecības un loģistikas centru.
Neatkarības iegūšana
No 1810. līdz 1826. gadam norisinājās Neatkarības karš spāņu kolonijās Amerikā, kura rezultātā 1821. gadā Panama ieguva neatkarību. Tā iekļāvās Simona Bolivara izveidotajā Lielajā Kolumbijā. 1830. gadā, kad valsts sadalījās, Panama kļuva par federatīvās Jaunās Granadas (no 1886. gada Kolumbija) departamentu.
Šis periods Panamas vēsturē tiek raksturos kā trauksmains un nemierīgs. Panamieši, separātisku mērķu vadīti, vairākkārt sacēlās pret kolumbiešiem. Lielākās sacelšanās norisinājās — 1885., 1895. 1899., 1900. un 1901. gadā.
Panama bija galvenais tranzīta punkts, kad Kalifornijā norisinājās zelta drudzis, kā rezultātā 1855. gadā amerikāņu uzņēmēji Panamā pabeidza dzelzceļa, kas šķērsoja zemesšaurumu, būvniecību. Minētais dzelzceļš, kas savienoja Amerikas kontinenta abas daļas, deva pienesumu atpalikušajai reģiona ekonomikai.
Brīvība (dziesma)
Brīvība ir Alfrēda Kalniņa dziesma jauktajam korim ar Ausekļa vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota Sestajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1926. gadā.
Panamas vēsture
Panamas kanāls
Franču inženieris un diplomāts Ferdinands de Lesepss 1879. gadā pēc veiksmīgās Suecas kanāla būvniecības izveidoja akciju sabiedrību Panamas kanāla būvniecībai. Lai arī 1882. gadā tika uzsākti kanāla izbūves darbi, tomēr jau 1889. gadā projekts bankrotēja un celtniecības darbi apstājās.
Brīvība (dziesma)
Gatavojoties 1950. gada XI Vispārējiem Dziesmu svētkiem "Brīvību" gan iestudēja, bet no koncerta programmas izsvītroja.
Panamas vēsture
Panamas kanāls
Pēc Spāņu—amerikāņu kara par projektu ieinteresējās ASV, kas 1898. gadā izpirka no frančiem kanāla būvniecības uzņēmumu, tomēr pret amerikāņu vēlmi veikt būvniecību iebilda Kolumbijas valdība. ASV atbalstīja panamiešu separātistus, kuriem pēc veiksmīgas sacelšanās izdevās atdalīties no Kolmubijas, 1903. gada 3. novembrī pasludinot neatkarību. Tajā pašā dienā ASV atzina Panamas neatkarību.
Brīvība (dziesma)
Raksturojums
Jēkabs Graubiņš rakstīja, ka "Brīvība" bija labākā Kalniņa dziesma svētku programmā. Tai skaists ievads ar tenora un basa solo, vienkāršs motīvs, kas aug un attīstās līdz lielam spēkam un izskan gavilējošā plašumā.
Panamas vēsture
Panamas kanāls
1903. gada 18. novembrī jaunā valsts parakstīja līgumu ar ASV, saskaņā ar kuru amerikāņi "uz mūžīgiem laikiem" ieguva Panamas kanāla celtniecības un ekspluatācijas tiesības, kā arī neierobežotu kontroli pār 10 jūdžu plato kanāla zonu. Ar šo un citiem līgumiem starp ASV un Panamu faktiski uz vairākām desmitgadēm tika ierobežota pēdējās suverenitāte.
Brīvība (dziesma)
Raksturojums
Valentīns Bērzkalns rakstīja, ka formā tā ir cietāka kaluma nekā tajos pašos dziesmu svētkos atskaņotā garīgā satura dziesma "No 137. Dāvida dziesmas", ietekmējot tiklab ar melodiski vareno sākumu, kā ar metriski interesanto 5/8 veidoto spraigo noslēguma daļu. Ka šai dziesmai netrūka dziļāku atbalšu, liecina tas, ka to atskaņoja arī nākamajos, VII vispārējos dziesmu svētkos.
Filmu žanrs
Filmas žanrs ir kinofilmu stilistiska vai tematiska kategorija, kuras pamatā ir stāstījuma elementu līdzības, estētiskā pieeja vai emocionālā reakcija uz filmu.
Panamas vēsture
Panamas republika
Prezidenta vēlēšanas Panamā 1908., 1912. un 1918. gadā norisinājās ASV bruņoto spēku uzraudzībā. Pēc ASV iestāšanās Pirmajā pasaules karā 1917. gadā arī Panama pieteica karu Vācijas Impērijai, tomēr karadarbībā tā nepiedalījās. 1918. gadā kārtības uzturēšanai ASV okupēja Kolonu, bet vēlāk arī Čiriki provinci līdz 1920. gadam. 1921. gadā Kostarika ieņēma strīdus teritorijas Panamas ziemeļrietumos, savukārt 1925. gadā uz Panamai piederošajām salām sākās sacelšanās, kuru vadīja kāds amerikānis. Abi konflikti tika izbeigti iejaucoties ASV karaspēkam.
Filmu žanrs
Pamatojoties uz literatūras žanru kritikas teorijām, filmu žanrus parasti definē pēc "nosacījumiem, ikonogrāfijas, darbības vietas, naratīva, varoņiem un aktieriem". Filmas var iedalīt arī pēc toņa, tēmas, noskaņas, formāta, mērķauditorijas vai budžeta. Šīs īpašības visspilgtāk izpaužas žanra filmās, kas ir "komerciālas mākslas filmas, kuras atkārtojot un variējot pazīstamus stāstus ar zināmiem varoņiem un pazīstamām situācijām".
Filmas žanrs ietekmē filmu ražošanas stilu un tehnikas izmantošanu, piemēram, flešbeku un vāja apgaismojuma izmantošanu film noir žanra filmās; šausmu filmās saspringts kadrējums; vai vesternu filmām izmantojamie burtu fonti, kas izskatās kā rupji tēsti baļķi. Turklāt žanri pārsvarā ir saistīti ar filmu skaņu celiņiem, piemēram, stīgu orķestri romantiskām melodrāmām vai elektroniskā mūzika zinātniskās fantastikas filmām. Žanrs ietekmē arī to, kā filmas tiek pārraidītas televīzijā, reklamētas un izvietotas video nomas veikalos.
Panamas vēsture
Panamas republika
Sākoties Otrajam pasaules karam, 1939. gada septembrī Panamā notika ASV iniciētā Amerikas kontinenta ārlietu ministru sapulce, kurā tika pieņemta deklarācija par rietumu puslodes neitralitāti. Vienlaikus tā paša gada oktobrī ASV prezidents Franklins Rūzvelts parakstīja "Rainbow-1" plānu, kas paredzēja karaspēka palielināšanu Panamā. 1940. gadā par valsts prezidentu tika ievēlēts nacionālists Arnulfo Arjass, kurš neslēpa savas simpātijas pret Ass valstīm. 1941. gadā viņš zaudēja amatu Nacionālās gvardes organizētā apvērsumā. Pēc Pērlhārboras bombardēšanas Panama formāli pieteica karu Japānas Impērijai un Trešajam reiham.
Filmu žanrs
Alans Viljamss izšķir trīs galvenās žanru kategorijas: naratīvu, avangardu un dokumentālo.
Panamas vēsture
Panamas republika
1942. gadā starp ASV un Panamu tika noslēgt vienošanās, kas paredzēja "uz kara laiku" iznomāt amerikāņiem 15 tūkstošus hektārus zemes 134 armijas bāžu un militāro objektu izbūvei. Vienošanās paredzēja iznomāto zemju atdošanu panamiešu gadu pēc kara beigām, tomēr tās tika atdotas panamiešiem tikai pēc masu nemieru sērijas 1947. — 1949. gadā.
Marimekko
Marimekko Oyj ir Somijas dizaina mājsaimniecības piederumu, audumu un modes preču uzņēmums. Tas dibināts 1951. gadā. Galvenais birojs atrodas Helsinkos.
Panamas vēsture
Pēc Otrā pasaules kara
Pēc Otrā pasaules kara par noteicošo spēku Panamā kļuva militāristi no Nacionālās gvardes, kas aizvien aktīvāk iejaucās valsts politiskajā dzīvē — vairāki Panamas prezidenti, neskatoties uz strīdīgiem vēlēšanu rezultātiem, ar tās atbalstu ieguva amatu. Tāpat vairākkārt gvarde veica apvērsumus, gāžot vēlēšanās tautas prezidentus.
Filmu žanrs
Izplatoties atsevišķiem žanriem, var parādīties arī filmu apakšžanri: piemēram, juridiskā drāma kā drāmas apakšžanrs, kas ietver filmas, kurās stāsts notiek tiesas zālē vai tiesā. Apakšžanri bieži ir divu atsevišķu žanru sajaukums; var arī sajaukties šķietami nesaistīti žanri, veidojot hibrīdžanrus, kur populāras kombinācijas ietver romantisko komēdiju un asa sižeta komēdijas filmas. Plašāki piemēri ietver dokufikciju un dokudrāmu, kas apvieno mākslas filmu un zinātnisko (dokumentālo) filmu pamatkategorijas.
Panamas vēsture
Pēc Otrā pasaules kara
1952. gadā par prezidentu ievēlētais Nacionālās gvardes komandieris Hosē Antonio Remons Kantera. 1955. gadā viņš tika nošauts teroristu uzbrukumā. Pēc 1968. gadā veiktā apvērsuma tika aizliegtas politiskās partijas un atlaists parlaments, sasaucot jaunu, kuru veidoja režīmam lojāli reģionālie pārstāvji. Viņi par valdības vadītāju ievēlēja Nacionālās gvardes komandieri Omāru Torihosu. ASV spiediena rezultātā 1978. gadā atkal notikās brīvas parlamenta vēlēšanas un tā paša gaida oktobrī Torihoss pameta premjera amatu, tomēr kā gvardes komandieris viņš turpināja būt valsts faktiskais vadītājs līdz pat 1981. gadam, kad gāja bojā aviokatastrofā.
Marimekko
Marimekko aptuveni puse pārdošanas apjoma ir Somijā. Otrs lielākais tirgus ir Āzijas un Klusā okeāna reģions. Uzņēmums darbojas arī Ziemeļvalstīs, ASV un citās valstīs.
Filmu žanrs
Žanri nav fiksēti un tie laika gaitā mainās un attīstās, tostarp daži žanri var gandrīz izzust (piemēram, melodrāma).
Panamas vēsture
Pēc Otrā pasaules kara
1958., 1959. un 1964. gadā notikās ievērojamas panamiešu sadursmes ar amerikāņu kontingentu Panamas kanāla zonā. Minētais 1960. gados noveda pie jaunām sarunām par kanāla statusu. Lai arī 1967. gadā tika parakstīti jauni līgumi, kas paredzēja Panamai izdevīgus noteikumus attiecībā uz kanāla statusu, tomēr parlaments atteicās no to ratifikācijas. 1968. gadā notikušais apvērsums izbeidza līgumu ratifikāciju.
1977. gadā starp ASV un Panamu tika parakstīti jauni līgumi (Torihosa—Kārtera līgumi) par Panamas kanālu, atbilstoši kuram 1979. gada 1. oktobrī tika likvidēta Panamas kanāla zona, savukārt 2000. gada 1. janvārī kanāls pārgāja Panamas kontrolē. Lai arī līgums pieļāva ASV karaspēka izvietošanu Panamas teritorijā noteiktos gadījumos, vienlaikus ASV pasludināja, ka neiejauksies tās iekšējās lietās. Vienlaikus tika samazināts ASV kontingents Panamā.
Marimekko
Marimekko akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Helsinki (simbols MMO). Lielākie akcionāri (2017. gada oktobrī): Muotitila Oy (16,04 %), Moomin Characters Oy 7,23 %), Anna Sophia Ehrnrooth (4,95 %), Varma pensiju fonds (4,77 %).
Panamas vēsture
Norjega un ASV invāzija
Pēc Omāra Torihosa nāves par Nacionālās gvardes vadītāju 1983. gadā kļuva Manuels Norjega, kurš jau iepriekšējos bija piedalījies cīņā par politisko varu valstī. Atšķirībā no Torihosa viņš neieņēma oficiālus amatos, tomēr de facto Norjega bija valsts vadītājs līdz pat 1989. gadam. Norjega atteicās no priekšteču realizētās proamerikāniskās politikas, kas praktiski izpaudās aktīvā tobrīd sociālistiskās kaimiņvalsts Nikaragvas, kur ASV sponsorēja pretošanās grupas — kontras, atbalstā. Vienlaikus Norjega aizvien vairāk sāka tuvināties ar Sociālistiskā bloka valstīm — 1987. gadā Panamu apmeklēja Ķīnas Tautas Republikas delegācija un Nikaragvas vadītājs Danjels Ortega, ar Poliju tika parakstīts sadarbības līgums. ASV, atbildot uz minēto, no 1987. gada pakāpeniski sāka vērst pret Panamu ekonomisko spiedienu.
1989. gada prezidenta vēlēšanas notika uzpirkšanas un draudu gaisotnē. Pēc opozīcijas līdera Giljermo Endaras uzvaras arbitrāžas tiesa atcēla vēlēšanu rezultātus, savukārt parlaments tā paša gada septembrī pasludināja Norjegu par valsts vadītāju. Oktobrī virsnieku grupa neveiksmīgi mēģināja veikt valsts apvērsumu, kam sekoja represijas.
Marimekko
Vēsture
1949. gadā Viljo Ratia nodibināja nelielu audumu apdrukāšanas uzņēmumu Printex. Sākumā uzņēmums ražoja vaskadrānas, vēlāk pievērsās apģērbu audumiem. Viljo sieva Armi Ratia sapulcēja dažus jaunus māksliniekus, un aicināja viņus radīt jaunus un izteiksmīgus audumu rakstus. Viena no jaunajām māksliniecēm bija Maija Isola, kura izveidoja amforas dizainu.
Panamas vēsture
Norjega un ASV invāzija
1989. gada 20. decembrī ASV karaspēks iebruka Panamas teritorijā, lai gāztu Norjegas režīmu. Amerikāņi operācijā iesaistīja ap 26 000 karavīrus, lielākās operācijas kopumā aizņēma tikai piecas dienas. Norjega 1990. gada 3. janvārī padevās pēc vairāku dienu slēpšanās Vatikāna vēstniecībā. ASV militārā operācija beidzās 12. janvārī.
Modernā vēsture
Pēc Norjegas gāšanas Panamas prezidenta amatā stājās Giljermo Endara, kurš bija uzvarējis 1989. gada vēlēšanās. Ekonomikā tika realizētas reformas, tomēr tām bija neliela atdeve iepriekšējā režīma realizētās politikas dēļ. Tāpat Endara nebaudīja nacionālistu atbalstu, jo tika uzskatīts par ārvalstu ielikteni.
Marimekko
Vēsture
Lai nepierastajiem audumiem piesaistītu pircēju uzmanību, Armi izdomāja rīkot modes skates. Jau pēc pirmās modes skates visi apģērbi tika ātri izpirkti. Piecas dienas vēlāk, 1951. gada 25. maijā tika reģistrēts uzņēmums Marimekko Oy. To dibināja Armi Ratia un apģērbu dizainere Rītta Immonena, lai no Printex audumiem izstrādātu un pārdotu gatavus apģērbus. Nākamajā gadā Helsinkos tika atvērts pirmais Marimekko veikals.
Panamas vēsture
Modernā vēsture
1994. gadā valstī notika pirmās brīvās vēlēšanas. Ernesto Peresa Baljadaresa prezidentūras laikā tika realizētas ekonomiskās reformas, kā arī nostiprināta galīgā vienošanās par Panamas kanāla pārņemšanu 2000. gada 1. janvārī. Baljadaress organizēja referendumu, lai varētu ieņemt prezidenta amatu vēl vienu termiņu, tomēr tas izgāzās.
1999. gadā par prezidenti tika ievēlēta Mireja Moskoso Rodrigesa de Arjasa, kļūstot par pirmo sievieti šajā amatā. Viņa bija Nacionālās gvardes trīs reizes (1941., 1951. un 1968. gadā) pēc ievēlēšanas prezidenta amatā gāztā Arnulfo Arjasa atraitne. Arjasa turpināja Baljadaresa uzsākto politiku. Viņas prezidentūras laikā Panamas kanāls pārgāja pašas Panamas kontrolē.
Marimekko
Vēsture
1953. gadā Marimekko pievienojās dizainere Vuoko Eskolina-Nurmesniemi. Viņas izveidoja radikālu brīvu kleitu dizainu, kā arī tagad jau Marimekko klasiku: abu dzimumu kreklu Jokapoiku un svītrainu Piccolo modeli. Maija Isola turpināja veidot ikoniskus Marimekko rakstus, piemēram, Kivet (akmeņi).
Panamas vēsture
Modernā vēsture
Izvirzot par savu mērķi cīņu pret korupciju, 2004. gada prezidenta vēlēšanās par valsts galvu tika izvēlēts Martins Torrihoss, bijušā diktatora Torrihosa dēls. Viņu amatā 2009. gadā nomainīja uzņēmējs Rikardo Martinelli, savukārt 2014. gadā par prezidentu tika ievēlēts Huans Karloss Varela.
Marimekko
Vēsture
1954. gadā izveidots uzņēmuma logotips, kam iedvesma ņemta no Olivetti rakstāmmašīnu burtu vienkāršības. 1950. gadu beigās Marimekko sāka izplesties ārzemēs: vispirms tas nonāca Zviedrijā un drīz pēc tam ASV.
Panamas vēsture
Modernā vēsture
Panamai ir stabili ekonomiskās izaugsmes rādītāji. 2009. gada tika nolemts uzsākt Panamas kanāla paplašināšanas darbus, lai tas spētu uzņemt jaunāko tipu kuģus, darbus paredzēts uzsākt 2015. gadā. Neskatoties uz vienu no augstākajiem iekšzemes kopprodukta ienākumu uz dvēseli Latīņamerikā, ap 40% panamiešu dzīvo zem nabadzības robežšķirtnes.
Marimekko
Vēsture
Uzņēmums guva popularitāti 1960. gados pēc tam, kad Žaklīna Kenedija iegādājās Marimekko apģērbus, un viens no tiem bija viņai mugurā 1960. gada Sports Illustrated vāka attēlā. Uzņēmums strauji auga, un tā produkcijas klāsts paplašinājās līdz dažādiem piederumiem un mājas lietām. 1960. gados Marimekko pievienojās modes dizaineri Annika Rimala, Līsa Suvanto, Penti Rinta, Kacudži Vakisaka.
Marimekko strādāja ar zaudējumiem, un Amer 1991. gadā to pārdeva reklāmas jomas uzņēmējai Kirsti Pākanenai. Uzņēmumam sākās jauns augšanas periods. Tika atjaunots Marimekko tēls un piesaistīti jauni modes dizaineri, piemēram, Jāna Parkila un Juka Rintala. Tika izveidota jauna biznesa apģērbu līnija sievietēm. 1999. gadā Marimekko akcijas sāka kotēt Helsinku biržā.
2000. gadu sākumā atdzima Marimekko klasika; radās globāls Unikko (magone) bums. 2003. un 2006. gadā tika organizēti dizaina konkursi, un uzņēmumam izdevās piesaistīt jaunus dizainerus, piemēram, Maiju Louekari, Aino Maiju Metsolu un Jenni Tuominenu. Sami Ruotsalainena izstrādātie Oiva (lielisks) galda piederumi bija 2009. gada veikalu hits. Marimekko drukāšana tika modernizēta, iegādājoties jaunu plakanvirsmas iespiedmašīnu un ciparizētu trafareta iespieduma aprīkojumu. 2007. gadā par Marimekko kapitāldaļu vairākuma turētāju kļuva Mika Ihamuotila. 2008. gada februārī viņš kļuva par uzņēmuma prezidentu un izpilddirektoru. Ihamuotila sāka pārveidot Marimekko vairāk par starptautisku uzņēmumu.
2010. gados ārpus Somijas tika atvērti daudzi Marimekko veikali; apgūti jauni tirgi Āzijā. Marimekko mode izgāja starptautiskā arēnā. Dizaina jomā sadarbojoties ar zīmoliem Converse (apavi) un Banana Republic (apģērbi un aksesuāri), Marimekko ieguva augstu atpazīstamību pasaulē. 2011. gadā Helsinku ražotnē tika uzstādīta rotācijas iespiedmašīna, un drukāšanas jauda trīskāršojās. 2015. gadā par uzņēmuma prezidentu kļuva Tīna Alahuhta-Kasko.
Svjatojnoss
Svjatojnoss (ru) ir zemesrags Krievijas ziemeļos, Laptevu jūras krastā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ustjanas ulusā. Atdala Laptevu jūru rietumos no Austrumsibīrijas jūras austrumos.
Ģeogrāfija
Zemesrags izvietojies Svjatojnosa pussalas ziemeļrietumu galā un atdala Ebeļahas līci dienvidrietumos no Dmitrija Lapteva šauruma ziemeļaustrumos. Pirmais no eiropiešiem zemesragu 1648. gadā atklāja kazaks Buldakovs. No 1947. līdz 1987. gadam netālu no zemesraga Ebeļahas līča krastā darbojās Svjatojnosas polārstacija, bet pakalnā pussalas vidienē atrodas pamesta pretgaisa aizsardzības troposfēras radioreleja stacija.
Abū Naims el Hādims
Abū Naims el Hādims (Abu Naim al-Khadim; dzīvojis Vidusāzijā 9. gadsimta sākumā) bija arābu šatrandžas spēlētājs, mansubu komponists un vēstures gaitā zuduša šaha traktāta autors.
Mansuba
"Īss, viena varianta, bet spilgts risinājums. Divi efektīgi balto spēcīgāko figūru upuri pie absolūti vienāda materiāla, lauciņa h5 bloķēšana ar melno torni, kas tur nonāk risinājuma gaitā, pareizs mats galdiņa vidū — tas viss padarīja mansubu par tā laika problēmistu etalonu." — F. Bondarenko.
Pozīcija no partijas
Šī ir pozīcija no kādas Abu Naima partijas:
Šatrandžā dažas figūras virzījās citādi kā mūsdienās: laidnis gāja (sita) pāri vienam lauciņam pa diagonāli un līdzīgi zirdziņam varēja pārlēkt pāri figūrām; dāma gājienus varēja izdarīt tikai uz blakus esošo diagonālo lauciņu.