cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spāre (zivs)
Līdzīgas sugas
Spāre ir līdzīga savam tuvākajam radiniekam baltacu plaudim. Salīdzinoši spārei ir daudz lielāka mute, uz sānu līnijas ir 62—77 neliela izmēra zvīņas, bet to pamanāmākā atšķirība ir acu lielums — spārei tās ir daudz mazākas, apmēram vienādas ar ⅔ no purna garuma (baltacu plaudim acis ir vienādi lielas vai lielākas par purna garumu). Latvijā spāri var sajaukt ar plici un plaudi, bet spārei anālajā spurā staru un sānu līnijā zvīņu ir vairāk nekā plicim un plaudim.
Uzvedība un barība
Spāre mājo lielās, lēni plūstošās zemieņu upēs ar mierīgām attekām, to lejtecēs, kā arī mierīgos, ar augiem bagātos ezeros. Uzturas baros, sevišķi lielas koncentrācijas veido rudenī, izvietojoties ziemošanas bedrēs un ziemojot. Tālākas migrācijas veic nārsta laikā. Galvenokārt barojas ar zooplanktonu un bentosu. Reizēm var novērot spāri ieceļojam jūrā, upju iztekās, kur tā barojas.
Riteņbraukšana 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — grupas brauciens sievietēm
Sieviešu šosejas riteņbraukšanas grupas brauciena sacensības 2016. gada olimpiskajās spēlēs norisinājās 7. augustā, sākoties un noslēdzoties Kopakabanas fortā. Sacensībās uzvarēja Anna van der Bregena no Nīderlandes.
Distance
Sieviešu grupas brauciena distance bija 141 km gara. Tā sākās Kopakabanas fortā, tālāk virzoties uz rietumiem gar Ipanemas, Barras un Maripendi rezervāta pludmalēm pa krasta ceļiem 24,8 km Grumari apļa virzienā. Pēc diviem apļiem Grumari sektorā (49,6 km no 141 km) distance virzījās austrumu virzienā pa tiem pašiem krasta ceļiem uz 25,7 km garo Vista Chinesa apli, kas bija jāveic vienu reizi (25,7 km no 141), pēc tam finišējot Kopakabanas fortā. Kā visas sacensības olimpiskajās spēlēs, sportistus pavadīja kārtības sargi, lai norobežotu satiksmi un skatītājus. Šajās olimpiskajās spēlēs to veica Brazīlijas Federālā lielceļu policija (PRF).
Rezultāti
Olimpiskais grupas brauciens sievietēm
Eiropas lielākās pilsētas
Eiropas lielākās pilsētas ir uzskaitījums, kurā ir uzskaitītas visas lielākās Eiropas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita. Šajā sarakstā ir uzskaitītas trīsdesmit trīs pilsētas, kurās iedzīvotāju skaits ir virs viena miljona iedzīvotāju. Ir uzskaitītas visas pilsētas, kas ģeogrāfiski tiek pieskaitīts pie Eiropas.
Gaišā sviestbeka
Gaišā sviestbeka (Suillus placidus) ir Latvijā ļoti reta sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, bet saudzējami retuma dēļ.
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug parkos un mežu stādījumos zem Veimuta priedēm (Pinus strobus), bieži pie celmiem un taciņām. Āzijā aug arī zem ciedriem. Latvijā atrasta tikai vienreiz.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas, bet ieteicams saudzēt retuma dēļ.
Līdzīgās sugas
Līdzīga ir zem bērziem purvainās vietās augošā purva bērzubeka, kuras cepurīte vecumā ir zilgana vai zaļgana, bet kātiņš pie pamatnes griezumā zilē. Zem lapeglēm atrodama līdzīgā lipīgā sviestbeka, kuras mīkstums zilē griezumā un tai uz kātiņa ir vecumā izzūdošs gredzens.
Klijāni
Klijāni, klijānu ģints (Buteo) ir vanagu dzimtas (Accipitridae) ģints, kas apvieno 29 mūsdienās dzīvojošas sugas.
Klijānu sugas sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Austrāliju un Antarktīdu. Daudzas šīs ģints sugas ir vieni no labāk zināmajiem plēsīgajiem putniem, piemēram, peļu klijāns (Buteo buteo), kas mājo plašā teritorijā Eirāzijā, vai Ziemeļamerikā dzīvojošais rudastes klijāns (Buteo jamaicensis). Latvijā sastopamas divas klijānu ģints sugas: peļu klijāns un bikšainais klijāns (Buteo lagopus).
Izskats un īpašības
Morfoloģiski klijānus var iedalīt 3 grupās: mazākā auguma klijānos ar platiem spārniem un garām astēm, vidēji lielos klijānos un lielajos klijānos ar gariem spārniem un salīdzinoši īsākām astēm. Šīs atšķirības izveidojušās atkarībā no dzīves veida, medību ieradumiem un lidošanas specifikas. Tomēr kopumā klijāni ir spēcīgi būvēti putni. Tie ir ļoti veikli lidotāji, ar izcilām manevrēšanas spējām, medījot mežā starp kokiem. Klijāniem atšķirībā no citiem lielajiem plēsīgajiem putniem, lai medītu, nav nepieciešama atklāta vieta.
Mazākais ģintī ir Haiti klijāns (Buteo ridgwayi), kura ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir 35 cm, svars 286 g. Lielākie ir karaliskais klijāns (Buteo regalis) un kalnu klijāns (Buteo hemilasius). Abi var sasniegt 66 cm garumu, un to vidējais svars ir 1350 g.
Barība
Visi klijāni medī jebkuru mazu dzīvnieku, kas pagadās to ceļā. Protams, klijānu vieni no iecienītākajiem upuriem ir grauzēji. Pasaulē nav nevienas grauzēju sugas, kuru nemedītu kāds klijāns. Retu reizi tiek medīti putni, turklāt mazie putniņi pamatā māk izvairīties no klijānu uzbrukumiem. Visbiežāk tiek nomedīti vidēja auguma putni, piemēram, ūdensvistiņas, baloži un pīles. Klijāni medī arī čūskas, ķirzakas, vardes, zivis un dažādus bezmugurkaulniekus, piemēram, vaboles. Retu reizi klijāni barojas ar maitu, tomēr priekšroka ir dzīvam medījumam. Klijāns upuri bieži noskata no liela attāluma, riņķojot augstu debesīs. Dažas klijānu sugas medī, vērojot apkārtni, no kāda paaugstinājuma.
Čupakabra
Izskats
Čupakabrai ir lieli ilkņi, gandrīz nemaz nav spalvu, un reizēm dzelkšņu rinda rotā tā mugurkaulu.
Ausma Žūriņa
Ausma Žūriņa (1926—2023) bija latviešu keramiķe un pedagoģe.
Čupakabra
Nostāsti un leģendas
Gadsimtiem ilgi Atlantijas okeāna un Karību jūras apskalotajā Puertoriko iedzīvotāji audzējuši mājlopus. Tikpat seni ir arī nostāsti par neparastu un nežēlīgu dzīvnieku, kas naktīs nogalina lopiņus, pa diviem maziem caurumiņiem kaklā izsūcot lielāko daļu asiņu. Leģendā vēsta, ka čupakabru nedrīkst nogalināt, jo tad viņa ciltsbrāļi kādu dienu nāks to atriebt, tādēļ mednieki savas šautenes no mistiskā dzīvnieka visbiežāk novērš. Cita leģenda vēsta, ka no rīta lopkopji visbiežāk atraduši kazas guļam zemē nekustīgas un pilnīgi bez asinīm, tādēļ plēsējam dots nosaukums čupakabra, kas tulkojumā nozīmē "kazu vampīrs". Pasaulē par čupakabras nedarbiem uzzināja tikai 20.gs 90.gados, kad arvien biežāk cilvēki ar nemīlīgo dzīvnieku sastapās vai atrada tā briesmu darbu atstātās pēdas. Čupakabras cilvēkiem nav darījušas pāri nekad, taču, vakarā izejot no kūts, Puertoriko iedzīvotāji allaž pārmetuši krustu, lūdzot Dieva aizsardzību. Savādus gadījumus pamazām sāka novērot arī citur pasaulē, un tie aizvien biežāk parādījās avīžu pirmajās lapās — Latīņamerikā un ASV, vēlāk arī Krievijā, Ukrainā, Āzijā un Urālu kalnu apvidū.
Alfrēds Pauleslends
Alfrēds Džeimss Pauleslends (en; dzimis, miris ) bija britu kriketa spēlētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs.
Čupakabra
Čupakabras muzejs
Sumskas apgabalā muzejā (Ukrainā) bioloģijas skolotājs Vladimirs Litovaks 2012. gadā atvēris speciālu izstādi, kas veltīta dažādiem pierādījumiem un liecībām par čupakabras esamību. Ekspedīcijas pētnieks savacis daudz materiālu un priekšmetu, kam ir jebkāda saistība ar neparasto radību. Muzejā atrodami gan fotoattēli, gan grāmatas, taču pats vērtīgākais objekts ir zeme no vietas, kur sastopams čupakabra.
Alfrēds Pauleslends
Pauleslends startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs kriketa turnīrā. Viņš bija viens no Lielbritānijas kriketa komandas Devon and Somerset Wanderers pārstāvjiem, kuri pieveicot Francijas kriketa komandu French Athletic Club Union, ieguva zelta medaļu.
Čupakabra
Mīts vai realitāte?
Zoologi un pētnieki pret stāstiem pret čupakabru izturas piesardzīgi. Lielākā daļa to sauc par modernu mītu, kas radies, ietekmējoties no senām teikām. Piemēram, Latīņamerikas iedzīvotāji "kazu vampīru izgudrojuši, saistot to ar stāstiem par vampīriem, kas diennakts tumšajās stundās izsūc lopiem asinis. Patiesībā asins trūkums no rīta atrastajos mājlopos esot vien acu apmāns. Radušās arī versijas, ka čupakabra varētu būt nezināma, jauna plēsēju suga, kas pēdējos 30 gados radusies klimatisko apstākļu pārmaiņu dēļ. Vēl daži sliecas domāt, ka čupakabras ir citplanētiešu ievesti radījumi vai ģenētiskos eksperimentos radītas būtnes. Tomēr vēl joprojām nav ne miņas no neapstrīdamiem pierādījumiem par čupakabru, tādēļ to izcelsme paliek miglā tīta.
Ausma Žūriņa
Dzīvesgājums
Dzimusi 1926. gada 11. jūnijā Rubas pagastā. Mācījās Jēkabpils vidusskolā un Kuldīgas vidusskolā (1945). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Keramikas nodaļā (1945—1951), strādāja kombināta “Māksla” keramikas darbnīcā Ķīpsalā. No 1954. līdz 1989. gadam Ausma Žūriņa vadīja Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolas Keramikas nodaļu. Kopš 1951. gada piedalījās izstādēs, 1960. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienībā.
Mirusi 2023. gada 14. martā.
Vikipēdija ungāru valodā
Vikipēdija ungāru valodā (hu) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija ungāru valodā. Sākumlapa tika izveidota. 2020. gada martā izveidoto rakstu skaits Vikipēdijas ungāru valodas versijā pārsniedza 460 tūkstošus. Tā ir otra lielākā Vikipēdija kādā no somugru valodām (lielāka ir Vikipēdija somu valodā). Lielākā daļa (89%) no Vikipēdijas ungāru valodā papildinātājiem ikdienā dzīvo Ungārijā. 2,8% no papildinātājiem ir no Rumānijas, 2,1 % ir no Vācijas, bet no Slovākijas ir 1,5%.
Ivans Dorns
Biogrāfija
Ivans Dorns dzimis Čeļabinskā 1988. gada 7. oktobrī. 1990. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Slavutiču Ukrainā saistībā ar tēva darbu Čornobiļas AES. Līdz otrajai klasei viņam bija tēva uzvārds — Jerjomins (ru). Vēlāk, ņemot vērā mātes, Lidijas Dornas, ieteikumu, nomainīja uzvārdu uz Dorns, jo māte nevēlējās, lai viņas dēls formāli būtu saistīts ar tēvu.
Dorns sāka dziedāt jau skolas laikā. Pirmo reizi uz skatuves kāpa sešu gadu vecumā, piedaloties festivālā „Slavutičas zelta rudens”. Aktīvi nodarbojās ar sportu, ieguva sporta meistara nosaukumu burāšanā, kā arī kļuva par sporta meistara kandidātu balles dejās, ieguva 2. vietu peldēšanā, 3. vietu pieaugušo vieglatlētikā. Nodarbojās arī ar tenisu, šahu un futbolu.
Ivans Dorns ieguvis muzikālo izglītību klavierklasē. Piedalījies vairākos muzikālos konkursos:
2006. gadā iestājās Kijivas Nacionālā I. K. Karpenko-Karoja vārdā nosauktajā teātra, kino un televīzijas universitātē, kinematogrāfijas fakultātē. Vēlāk Dorns piedalījās atlasē un kļuva par kanāla M1 raidījumu vadītāju.
Grupas Пара Нормальных sastāvā
2007. gadā grupas Jamiroquai koncerta laikā, Ivans Dorns iepazinās ar savu nākamo kolēģi Aņu Dobridņevu un kopā ar viņu izveidoja duetu Пара Нормальных. Duets ļoti ātri ieguva popularitāti. 2008. gada 4. oktobrī grupa izlaida savu debijas albumu Я придумаю happy end, kurš mēnesi turējās Шереметьево-Борисполь topā radio stacijā Gala Radio. 2010. gada vasarā Ivans Dorns pameta grupu un viņa vietā stājās Artjoms Mehs.
Sālnīca (Latgales keramika)
Pēc formas un silueta tā atgādina uz mīksti ieliekta konusveida kājas grieztu puslodi, kurai ir pavērums uz augšu. Sālnīcu dekorē atturīgi, visbiežāk ar virpas līkloci sālnīcas augšējā malā. Tiek vāpeta kā tās iekšpuse, tā arī ārpuse.
Ivans Dorns
Solo karjera
No 2010. gada Dorns sāka savu solo karjeru, izdodot savas sacerētas dziesmas, starp kurām zināmākās ir «Стыцамэн», «Бигуди», «Северное сияние», «Тем более» un citas. Kopā ar Apollo Monkeys izdeva dziesmu «Синими, жёлтыми, красными». 2012. gada 25. maijā Kijivā un 26. maijā Maskavā notika oficiāla Dorna pirmā solo albuma Co’n’Dorn prezentācija.
MuzTV 2012. gada apbalvošanā Dorns tika nominēts kategorijā "Gada atklājums”. Tajā pašā gadā Dorns tika nominēts vēl trim nominācijām — „Debija”, „Video" (par Стыцамэн), „Dizains” (par oficiālo mājas lapu) apbalvošanas ceremonijā „Степно й волк”. 2012. gada jūnijā Dorns uz žurnāla „Billboard Russia” vāka tika attēlots kā jauno mūziķu galvenais varonis.
2012. gada augustā Dorna komanda izveidoja savu TV – „Co’n’Dorn TV” vietnē Youtube. 2012. gada rudenī Dorns ierakstīja mūziku realitātes šovam „Топ-модель по-русски” ar Irīnu Šeiku, balstoties uz viņa iepriekš sacerēto dziesmu „Бигуди”
Dorns uzstājies arī Rīgā, Latvijā, 2013. gada 22. februārī, klubā „Studio 69”. Vēlāk atgriezies vēlreiz, lai sniegtu koncertu klubā „First Dacha” 27. jūlijā.
Atsauksmes
2012. gada pavasarī Dorns saņēma labas atsauksmes krievu presē. Martā Bulats Latipovs raksturoja Dornu („Афише”): „Vietējās estrādes jaunā, absolūtā zvaigzne". Oļegs Soboļevs („Коммерсантъ”) maijā nosauca Dornu kā „Pasaulē labākais izpildītājs krievvalodīgajā masu popmūzikā ”, kurš „taisa pašas adekvātākās un „lipīgākās” popdziesmas krievu valodā.”
Britu Virdžīnu Salu futbola izlase
Britu Virdžīnu Salu futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Britu Virdžīnas starptautiskās futbola sacensībās. Britu Virdžīnu Salu futbola izlasi pārvalda Britu Virdžīnu Salu Futbola asociācija.
PubMed
PubMed ir bezmaksas meklētājprogramma, kas galvenokārt piekļūst MEDLINE datubāzei ar atsaucēm un kopsavilkumiem par dzīvības zinātņu un biomedicīnas tēmām. Datubāzi uztur Amerikas Savienoto Valstu Nacionālā medicīnas bibliotēka National Library of Medicine (NLM), kas ir daļa no informācijas meklēšanas sistēmas Entrez.
No 1971. līdz 1997. gadam tiešsaistes piekļuve datubāzei MEDLINE galvenokārt bija pieejama institucionālās iestādēs, piemēram, universitāšu bibliotēkās. 1996. gada janvārī pirmo reizi PubMed varēja piekļūt privāti, no mājas vai biroja. 1997. gada jūnijā PubMed sistēma tika piedāvāta sabiedrībai bez maksas.
Earth Song
Earth Song ir amerikāņu dziedātāja Maikla Džeksona dziesma. 1995. gadā izdotā albuma HIStory: Past, Present and Future, Book I trešais singls. Dziesmas autors ir pats Maikls Džeksons.
Pirmā Džeksona dziesma par pasauli, kurā cilvēki dzīvo, un galvenokārt par tās vidi un dzīvniekiem. Džeksons saņēma dažādu vides un dzīvnieku tiesību aizstāju atbalstu par dziesmu izpildīšanu. Dziesmas videoklipā lielāka uzmanība tika pievērsta Zemes iznīcībai un tās atdzimšanai, tas tika nominēts Grammy balvai.
Šī bija pēdējā mēģinātā Džeksona dziesma pirms ieplānotajiem This Is It koncertiem. Dziesma tika mēģināta īsi pēc pusnakts, līdz ar to šī ir pēdējā dziesma, ko izpildījis mūziķis. Pēc deviņiem mēnešiem Džeksons saņēma Grammy balvu par mūža ieguldījumu. Pirms šo balvu saņēma abi viņa vecākie bērni vairāki dziedātāji izpildīja Earth Song.
Hiperions (koks)
Hiperions ir Redvudas Nacionālajā parkā Ziemeļkalifornijā augoša mūžzaļā sekvoja, ko uzskata par pasaulē augstāko zināmo dzīvo koku. Koka garums (bez saknēm) ir 115,92 m un uzskata, ka tā ir aptuveni 700 līdz 800 gadus veca.
Milzīgo koku 2006. gada 25. augustā atklāja dabaszinātnieki Kriss Atkins un Maikls Teilors. Sakarā ar apmeklētāju izraisīto apkārtnes biotopa postījumu 2022. gada jūlijā Redvudas parkā slēdza pieeju kokam.
Šizofāzija
Šizofāzija ir tāds runāšanas veids, starp kura sastāvdaļām nav noteikta sakara, noteiktas secības. Teikuma struktūra paliek pareiza, bet saturs neko neizsaka. Tam klāt var būt lietoti neoloģismi, paraloģismi, eholālija. Šo terminu pirmais sāka pielietot vācu psihiatrs Emīls Krēpelins (Emil Kraepelin) 1913. gadā. Šizofāzija ir garīgo traucējumu simptoms, tam blakus var izpausties arī nespēja normāli rakstīt — paragrāfija, disgrāfija. Tā ir raksturīga vairākām garīgām slimībām un atspoguļo domāšanas procesa patoloģiju.
Jānis Pirvics
Jānis Pirvics (dzimis, miris ), latviešu aktieris, komiķis un stepa dejotājs (stepa dejas aizsācējs Latvijā ), 1950. un 1960. gados, kā arī 1980. un 1990. gados Rīgas operetes teātra aktieris. Ir filmējies Rīgas kinostudijas filmās "Kā gulbji balti padebeši iet" (1956), "Īsa pamācība mīlēšanā" (1982), kā arī divsēriju filmā "Cilpā" (1991).
Biogrāfija
J. Pirvics dzimis 1924. gada 19.augustā. Mācījās Rīgas mākslas akadēmijā glezniecības nodaļā un pabeidza pirmo kursu. 1944. gadā tika iesaukts vācu armijā 19. divīzijā. Piedalījies kaujās pie Jelgavas, kā arī "Kurzemes katlā". 1945. gadā izsūtīts uz GULAG nometni — Baltās—Baltijas jūras kanāla būvē. Izdzīvoja pateicoties prasmei zīmēt. Pēc atgriešanās sāka aktiera karjeru. Apprecēja baletdejotāju Emīliju Pirvicu. Politisku iemeslu dēļ 20. gadsimta sešdesmito gadu vidū bija spiests aizbraukt no Latvijas. Ilgus gadus kopā ar dažādiem krievu māksliniekiem koncertēja pa visu Padomju Savienību.
Nomira 1994. gada 3. februārī. Apglabāts Rīgā, Lāčupes (Lācara) kapos.
Meltne
Meltne (arī Meltnes strauts) ir Ogres labā krasta pieteka Cēsu un Madonas novados.
Iztece - Kaives pagasta dienvidrietumos. Augštecē tek austrumu virzienā, sagriežoties uz dienvidaustrumiem, pie Katrīnas atkal pagriežas uz austrumiem. Lielākā pieteka - Zāļupīte. Ietek Ogrē lejpus Alainītes ietekas.
Meltni divreiz šķērso valsts autoceļš P31 (Ērgļi—Drabeši), tās krastos atrodas Katrīna.
Kivu
Kivu var būt:
Nils Asersons Manneršelds
Nils Asersons Manneršelds (sv,, , 1586–1655) bija zviedru virsnieks un valstsvīrs. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1633—1634), Lielvārdes pils īpašnieks, kuru viņš daļēji atjaunoja 1633. gadā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1586. gadā Vesterjētlandē kroņa tiesu izpildītāja Asera Pedersona un viņa sievas Karinas ģimenē. Agri iestājās zviedru karaļa armijā, pēc kļūšanas par karali Gustavs II Ādolfs viņu 1612. gadā iecēla dižciltīgo kārtā ar uzvārdu Manneršelds. No 1618. gada piedalījās Poļu—zviedru karā (1600—1629), komandēja Esterjētlandes kavalērijas pulku 1626. gada Valles kaujā.
Karalis Gustavs Ādolfs viņu 1626. gadā iecēla par Narvas gubernatoru un pēc Juhana Šites atkāpšanās no amata viņš 1633. gadā tika iecelts par Tērbatas gubernatoru un Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora pienākumu izpildītāju. Viņa brālis Kristofers Manneršelds bija Nītaures pils īpašnieks (1625) un Kokneses pils komendants (1626). No 1644. līdz 1648. gadam Nils Manneršelds bija Elvsborgas (Älvsborg) gubernators un Gēteborgas cietokšņa komandants.
Miris 1655. gada 30. martā Adelsnēsas (Adelsnäs) muižā Esterjētlandes lēnē.
Džīns Hekmens
Jūdžīns Elens "Džīns" Hekmens (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris un autors.
Kļuvis pazīstams ar lomu 1967. gada filmā "Bonija un Klaids" (Bonnie and Clyde). Vēl ir filmējies tādās filmās kā "Franču sakarnieks" (1971), The Poseidon Adventure (1972), "Saruna" (1974), "Supermens" (1978) (kurā attēloja Leksu Lutoru), "Puiši no Indiānas" (Hoosiers, 1986), Mississippi Burning (1987), "Nepiedots" (1992), "Firma" (1993), "Mijkrēslis" (Crimson Tide, 1995), "Ķeriet īso" (1995), "Putnubūris" (1996), "Valsts ienaidnieks" (1998) un "Karaliskie Tenenbaumi" (2001).
Aktieris ticis nominēts piecām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām saņēmis divas — kā labākais aktieris par lomu filmā "Franču sakarnieks" un kā labākais aktieris otrā plāna lomā par lomu filmā "Nepiedots". Saņēmis arī trīs Zelta globusa balvas un divas BAFTA kino balvas. Par lomu filmā Mississippi Burning ieguvis balvu "Sudraba lācis" Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā kā labākais aktieris.
Van Helsings
Van Helsings (en) ir 2004. gada asa sižeta šausmu filma, kas balstīta uz tāda paša nosaukuma tēlu šausmu romānā "Drakula". Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Stīvens Sommerss. Galvenās lomas atveido Hjū Džekmens, Keita Bekinseila, Ričards Roksburgs, Deivids Venhems, Vills Kemps, Kevins O'Konors un Šūlers Henslijs. Filmas pirmizrāde notika.
Bēdīgi slavens briesmoņu mednieks Van Helsings dodas uz Transilvāniju, lai apturētu grāfu Drakulu, kurš izmanto Frankenšteina pētījumus un kādu vilkati ļauniem mērķiem.
Kaķsieviete
"Kaķsieviete" (en) ir 2004. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Pitofs. Filmas sižets balstīts uz DC Comics tēlu ar tādu pašu nosaukumu.
Filmā galvenās lomas attēlo Halle Berija, Bendžamins Brats, Lamberts Vilsons, Šerona Stouna un Alekss Borsteins. Filmas pirmizrāde notika Losandželosā.
Filmā kāda dizainere atklāj sazvērestību kosmētikas firmā, kurā viņa strādā. Pēc tam, kad sazvērnieki dizaineri nogalina, viņa tiek atdzīvināta, tajā pašā laikā iegūstot superspējas.
Džons Saimss
Džons Saimss (en; dzimis, miris ) bija britu kriketa spēlētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs.
Saimss startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs kriketa turnīrā. Viņš bija viens no Lielbritānijas kriketa komandas Devon and Somerset Wanderers pārstāvjiem, kuri pieveicot Francijas kriketa komandu French Athletic Club Union, ieguva zelta medaļu.
Bodlija bibliotēka
<mapframe text="Bodlija bibliotēka" width=260 height=260 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q82133" }
Bodlija bibliotēka (en) ir 14. gadsimtā dibināta Oksfordas Universitātes bibliotēka. Tās kolekcijā ir apmēram 13 miljoni iespieddarbu. Bodlija bibliotēka ir viena no sešām Lielbritānijas un Īrijas bibliotēkās, kurām ir likumā paredzētas tiesības uz obligāto eksemplāru.
Anastasija Dzjanisava
Anastasija Dzjanisava (dzimusi, Minskā) ir Baltkrievijas orientieriste, pirmā Pasaules čempionāta medaļniece no Baltkrievijas.
2016. gada Pasaues čempionātā Zviedrijā A. Dzjanisava ieņēma trešo vietu sprintā aiz Majas Almas un Judītes Vīderes, kļūstot par pirmo Baltkrievijas orientieristi, kas nokļuvusi uz Pasaules čempionāta pjedestāla.
A. Dzjanisava vairākkārt piedalījusies sacensībās Latvijā. 2014. un 2015. gadā uzvarējusi abās nozīmīgākajās pavasara divdienu sacensībās Latvijā "Kurzemes pavasaris" un "Rīgas kausi".
Fabians Detlings
Biogrāfija
2000., 2002. un 2003. gadā pārstāvējis Vācijas izlasi Mitropas šaha komandu kausā, kurā 2002. gadā izcīnījis individuālo zelta medaļu un sudraba medaļu komandu ieskaitē, bet 2003. gadā kļuvis par sacensību uzvarētāju komandu ieskaitē. 2003. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Vācijas pilsētā Bādviszē, bet 2005. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha festivālā Untergrombach Open. 2006. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Bādenbādenē, kā arī interneta šaha ātrspēles turnīrā Dos Hermanas, kura ietvaros Dētlings pieveicis Gatu Kamski, Magnusu Kārlsenu un Bu Sjandži.
Vācijas šaha klubu turnīros pārstāv Bādenbādenes šaha klubu. Pieckārtējs Vācijas šaha bundeslīgas uzvarētājs (2006-2009, 2011) un trīskārtējs Vācijas šaha kausa uzvarētājs (2007, 2008, 2015). .
Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Detlingam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2003. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Jūri Kavamura
Jūri Kavamura (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Pančo Vilja
Hosē Doroteo Arango Arambula, biežāk pazīstams kā Pančo Vilja (dzimis , miris ), bija meksikāņu revolucionārs.
Meksikas revolūcijas laikā izvirzījās kā t.s. Ziemeļu divīzijas (División del Norte) komandieris Čivavas štatā. Viljas ietekme Meksikas ziemeļos samazinājās pēc 1915. gada sakāvēm Selajas kaujā pret Alvaro Ovregona spēkiem un Akvaprjeta kaujā pret Plutarko Kaljesu. 1916. gada 9. martā iebruka ASV Ņūmeksikas štata Kolumbusas pilsētā. Reaģejot uz to, ASV iesūtīja Meksikā karaspēku Džona Peršinga vadībā Viljas notveršanai vai iznīcināšanai. ASV iesaistoties Pirmajā pasaules karā, karaspēks no Meksikas tika atsaukts.
1920. gadā Viljam tika piešķirts liels īpašums, kur viņš nodibināja savu piekritēju militāro koloniju. 1923. gadā tika nogalināts.
Reiniki (Kastuļinas pagasts)
Reiniki (ltg) ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Priežmales, 16 km no novada centra Aglonas un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V569, faktiski piekļaujas Priežmales ciemam.
1930. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
'''Latvijas futbola Virslīgas 1930. gada sezona''' bija 4. Virslīgas sezona, kurā piedalījās 7 komandas, izspēlējot divu riņķu turnīru.
Pēc trīs gadu pārtraukuma par Latvijas čempioniem atkal kļuva Rīgas FK. Līdzšinējā čempione Liepājas "Olimpija", lai arī veiksmīgi spēlēja pret Rīgas FK, zaudēja daudz punktus pret citām komandām, tāpēc nācās samierināties ar otro vietu. Virslīgā debitēja iepriekšējās sezonas A klases čempioni Unions, kuri finālā pārspēja Cēsu SB (5-0), kā arī Rīgas Vanderers. Neskatoties uz palikšanu pēdējā vietā, vietu virslīgā nosargāja LSB Rīga, kas pārspēlēs pārspēja A klases čempionus Cēsu SB (1-1, 2-1), turklāt nākamajā sezonā virslīgas komandu skaits tika palielināts līdz astoņām.
Selija Kelermane
Selija Klēra Kelermane (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu aktrise un dziedātāja, kuras karjera ilga 60 gadus.
Par majores Mārgritas Huliganas lomu Roberta Oltmena filmā "Lazarete" (1970) viņu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Pēc filmas "Lazarete" viņa piedalījusies vēl vairākās režisora filmās, tostarp Brewster McCloud (1970), Welcome to L.A. (1976) (Oltmens producēja, režisors viņa protežē, Alans Rūdolfs), "Spēlmanis" (1992) un "Gatavs valkāšanai" (Prêt-à-Porter, 1994), kā arī seriālā Gun (1997). Vēl Kelermane ir filmējusies filmās Last of the Red Hot Lovers (1972), Back to School (1986) un daudzos televīzijas seriālos, no kuriem zināmākie ir "Krēslas zona" (1963), The Outer Limits (1965), "Zvaigžņu ceļš" (1966), Bonanza (1966, 1970), The Minor Accomplishments of Jackie Woodman (2006), 90210 (2008), Chemistry (2011) un Maron (2013). Tāpat viņa ierunāja Finčas jaunkundzi filmā Sesame Street Presents: Follow That Bird (1985), kas kļuva par nozīmīgāko no viņas balss lomām.
18 gadu vecumā Kelermane parakstīja ieraksta līgumu ar studiju Verve Records, tomēr viņas pirmais albums Roll with the Feelin' netika ierakstīts līdz 1972. gadam. Otro albumu Sally izdeva tikai 2009. gadā. Kelermanes dziesmas dzirdamas filmu Brewster McCloud (1970), Lost Horizon (1973), Rafferty and the Gold Dust Twins (1975) un Boris and Natasha: The Movie (1992) skaņu celiņos.
Kelermane bija reklāmas balss Hidden Valley Ranch salātu mērcei, Mercedes-Benz un Revlon. Kā balss aktrise ierunājusi lomas The Mouse and His Child (1977), Happily Ever After (1990), Unsupervised (2012), The High Fructose Adventures of Annoying Orange (2013) un seriālā Dinosaurs (1992).
Johans Lihtenšteins
Johans Nikolauss Lihtenšteins (Johann Nikolaus Heinrich Lichtenstein, 1787–1848) bija Jelgavas pilsētas ārsts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1787. gada 3. aprīlī Hamburgā luterāņu teologa Antona Augusta Heinriha Lihtenšteina un viņa sievas Henrietes Luizes, dzimušas Berkhanes, ģimenē, viņa vectēvs Johans Joahims Dītrihs Lihtenšteins bija Helmštetas (Helmstedt) birģermeistars. Viņa dzimta bija cēlusies no 17. gadsimtā kristītiem Vācijas ebrejiem.
Mācījās Hamburgas Johanneum skolā, no 1804. gada Braunšveigas Collegium Carolinum, no 1806. gada studēja medicīnu Helmštetas universitātē. 1809. gadā ieguva Dr. med. grādu un pārcēlās uz dzīvi Kurzemes guberņā, kur strādāja par Jaunpils draudzes novada ārstu (1809-1814). 1815. gadā viņš piedalījās 100 dienu karā pret Napoleona armiju, tad atgriezās Kurzemē un strādāja par Jelgavas pilsētas ārstu. 1817. gadā salaulājās ar Lauru fon Heikingu, darbojās Kurzemes literatūras un mākslas biedrībā un bija Kurzemes Provinces muzeja dabaszinātnisko kolekciju konservators. Maskavas dabaszinātnieku biedrības loceklis.
Miris 1848. gada 8. oktobrī Jelgavā.
20 Masālija
Masālija, arī 20 Masālija ir asteroīds ar diametru apmēram 146 km, atrodas asteroīdu joslā, pieder S tipa asteroīdu grupai.
Asteroīdu atklāja itāļu astronoms Annibale de Gaspariss (Annibale de Gasparis) Kapodimontes observatorijā Neapolē. Gasparisam tas bija sestais atklātais asteroīds (kopā 9). Nākamajā naktī to neatkarīgi no Gasparisa atklāja arī franču astronoms Žans Šakornaks (Jean Chacornac) Marseļas observatorijā. Asteroīds nodēvēts Masālijas vārdā, tā senie grieķi sauca Marseļu. Vārdu izvēlējās Marseļas observatorijas direktors Benžamēns Valcs (Benjamin Valz). De Gaspariss akceptēja šo vārdu, lai gan pats bija vēlējies asteroīdu nosaukt par Temīdu. Masālija ir pirmais asteroīds, kura vārds nav saistīts ar mitoloģiju. Masālijas blīvums ir nedaudz augstāks, nekā vidēji S tipa asteroīdiem. Tas liecina par to, ka asteroīds ir viendabīgs un nav bijis sašķēlies senatnē. Masālijas vārdā ir nosaukta grupa asteroīdu (Masālijas tipa asteroīdi) ar līdzīgām orbītām un fiziskajiem parametriem. Grupa izveidojusies pirms apmēram 200 miljoniem gadu sadursmes rezultātā. Pati Masālija ir grupas lielākais objekts. 1985.-1987. gadā Maunakea observatorija, izmantojot 2,2 m teleskopu, pētīja apgabalu ap asteroīdu, nolūkā atklāt kādu pavadoni vai putekļu gredzenu, taču nekas netika atrasts.
Oskars Pistoriuss
Viņš bija zināms kā "ātrākais cilvēks bez kājām". Viņš piedzima ar iedzimtu patoloģiju, kas viņam neļāva patstāvīgi pārvietoties. 11 mēnešu vecumā viņam tika amputētas abas kājas. Tomēr Pistoriuss kļuva par sportistu, piedalījās paraolimpiskajās spēlēs un uzstādīja pasaules rekordus 100, 200 un 400 metru sprinta distancēs (T44 sporta klasē). Viņš sportoja ar Ossur ražotām protēzēm.
Piedalījies 2011. gada Pasaules čempionātā, kur 4x400 m stafetē Dienvidāfrikas komandas sastāvā izcīnīja sudraba medaļu. Viņš bija pirmais paraolimpietis, kas startējis Pasaules čempionātā vieglatlētikā. 2012. gadā kļuva arī par pirmo sportistu ar amputētu ķermeņa daļu, kas piedalījies olimpiskajās spēlēs.
Notiesāts par savas draudzenes Rīvas Stīnkempas nošaušanu 2013. gada 14. februārī.
Karjera
Lai arī viņam tika dota atļauja startēt 2008. gada Olimpiskajās spēlēs, viņš tām nekvalificējās. Sportists neizpildīja kvalifikācijas normu 45,55 s, lai arī bija tuvu tai (46,25 s). Viņš piedalījās 2008. gada Vasaras Paraolimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja zelta medaļu 100, 200 un 400 m sprintā (T44 sporta klasē).
Sasniegdams 2011. gada jūlijā 400 m distancē laiku 45,07 s, viņš ir izpildījis 2011. gada Pasaules čempionāta un 2012. gada Olimpisko spēļu A kvalifikācijas normatīvus.
Viņš veiksmīgi startēja 2011. gada Pasaules čempionātā, individuālajā 400 m distancē viņš kvalificējās pusfināliem, savukārt 4x400 m stafetē O. Pistoriuss piedalījās priekšskrējienos. Tā kā Dienvidāfrikas izlase finālā izcīnīja sudraba medaļu, medaļu par startu priekšsacīkstēs saņēma ar O. Pistoriuss, tādējādi kļūdams par pirmo paraolimpieti, kas Pasaules čempionātā vieglatlētikā izcīnījis medaļu, turklāt viņš ir pirmais paraolimpietis, kurš piedalās šajās sacensībās.
2012. gadā piedalījās, kur kļuva par pirmo sportistu ar amputētu ķermeņa daļu, kas piedalījies Olimpiskajās spēlēs. Tajās viņš startēja 400 m distancē (sasniegts pusfināls) un 4×400 m stafetē (sasniegts fināls). Nesa Dienvidāfrikas karogu noslēguma ceremonijā. Piedalījās arī Paraolimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja trīs zelta medaļas.
Uzbekistānas aviolīnijas
Uzbekistānas aviolīnijas ir Uzbekistānas nacionālā aviokompānija ar galveno bāzi Taškentā. Kopš tās dibināšanas 1992. gadā, aviokompānijas uzņēmējdarbība vērsta galvenokārt uz starptautiskajiem pārvadājumiem. Galamērķu starpā ietilpst arī reisi starp Taškentu un Ņujorku, ar tehnisko apstāšanos Rīgā, kas ir vienīgais Rīgu un Ziemeļameriku savienojošais tiešais reiss.
Keņi
Keņi ir ciems Balvu novada Balvu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 9 km no pagasta centra Naudaskalna, 5 km no novada centra Balvus un 224 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V466, uz ziemeļrietumiem no Nauduševas (Naudaskalna) purva.
2015. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
2015. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Ričmondā, ASV, no 19. līdz 27. septembrim. Tas bija 88. Pasaules čempionāts un otrā reize, kad tas notika ASV. Čempionāts sastāvēja no 12 sacensībām — grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm, kā arī komandu brauciena vīriešu un sieviešu profesionālajām komandām.
Kandidāti
2011. gada 21. septembrī par rīkošanas vietu tika apstiprināta Ričmonda.
Sacensību grafiks
Visas sacensības sākās un noslēdzās Ričmondā. Visi laiki ir pēc vietējā Austrumkrasta laika (UTC-4).
Raņķis
Raņķis (sieviešu dzimtē Raņķe) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
2015. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
Medaļu tabula
Komandas braucieni ir iekļauti pie valsts, kurā komanda ir reģistrēta UCI.
Pīsla
Pīsla (arī Pisla) ir Gaujas kreisā krasta pieteka Cēsu novadā.Pīsla (arī Pisla) ir Gaujas kreisā krasta pieteka Cēsu novadā.
Upes izteka ir Skujenes pagasta dienvidaustrumos. Tek ziemeļu virzienā, vidustecē pagriežoties uz ziemeļaustrumiem. Lielākā Pīslas pieteka ir Ozolkalna grāvis. Pie Lodes muižas Pīsla iztek cauri Pīslas ezeriņam un ietek Rijas ezerā, kam cauri tek Gauja.
Pīslu šķērso valsts autoceļš P3 (Garkalne—Alauksts), tās krastos nav lielāku apdzīvotu vietu.
Buļļezers (dabas liegums)
Buļļezers ir 1957. gadā izveidots dabas liegums Ropažu novada Garkalnes pagastā uz austrumiem no Garkalnes ciema.
Dabas liegums dibināts, lai aizsargātu oligotrofu augu sabiedrības minerālvielām nabadzīgās ūdenstilpēs un to krastmalās. Liegumā aug aizsargājami augi, to skaitā parastais plakanstaipeknis, trejvārpu plakanstaipeknis, sarkanā dzeguzene, dzeloņsporu ezerene, gludsporu ezerene, Dortmana lobēlija, vālīšu staipeknis, palu staipeknītis, meža silpurene.
Anna van der Bregena
Anna van der Bregena (nl; dzimusi ) ir Nīderlandes šosejas riteņbraucēja, daudzkārtēja Pasaules čempionātu medaļniece gan grupas, gan individuālajā braucienā.
2016. gada vasaras olimpiskās spēlēs viņa izcīnīja zelta medaļu grupas braucienā un bronzas medaļu individuālajā braucienā.
2014. gada Pasaules čempionātā Ponferradā, Spānijā, van der Bregena komandu brauciena laikā kritiena rezultātā lauza iegurņa kaulu. Tomēr viņai izdevās veiksmīgi atlabt un 2015. gadā viņa uzvarēja Omloop Het Nieuwsblad sacensībās. 2015. gadā van der Bregena izcīnīja bronzas medaļu grupas braucienā pirmajās Eiropas spēlēs, šajā pašā gadā viņa saņēma Gerita Shultes balvu kā Nīderlandes gada labākā riteņbraucēja.
2018. gads sportā
Šajā lapā apkopoti 2018. gada sporta notikumi.
Cūku tauki
Cūku tauki ir pusciets balto tauku produkts, ko iegūst, kausējot cūkas taukaudus. To atšķir no kausētiem taukiem, kas ir līdzīgs produkts, ko iegūst no liellopu vai aitu taukiem.
Cūku taukus var kausēt, tvaicējot, vārot vai sausā karstumā. Speķa kulinārijas īpašības nedaudz atšķiras atkarībā no izcelsmes un apstrādes metodes; ja tas ir pareizi izkausēts, tas var būt gandrīz bez smaržas un garšas. Tam ir augsts piesātināto taukskābju saturs un tajā nav transtauku. Mazumtirdzniecībā rafinētu speķi parasti pārdod papīrā iesaiņotu bloku veidā.
Daudzās virtuvēs speķis tiek izmantots kā ēdiena gatavošanas tauki vai sacepums, vai kā smērviela tāpat kā sviests. Tā ir sastāvdaļa dažādos sāļos ēdienos, piemēram, desās, pastētēs un pildījumos. Kā sviesta aizstājējs nodrošina konditorejas izstrādājumiem pārslainumu. Rietumu virtuvē tas savu popularitāti ir atdevis augu eļļām, taču daudzi pavāri un maiznieki noteiktiem lietojumiem to joprojām dod priekšroku salīdzinājumā ar citiem taukiem.
Vēsture
Cūku tauki vienmēr ir bijuši nozīmīgs ēdiena gatavošanas un cepšanas produkts kultūrās, kur cūkgaļa ir svarīgs uztura elements, un cūku tauki bieži vien ir tikpat vērtīgs produkts kā cūkgaļa.
19. gadsimtā speķi Ziemeļamerikā un daudzās Eiropas valstīs izmantoja līdzīgi sviestam. 20. gadsimta sākumā speķis bija tikpat populārs kā sviests, un Otrā pasaules kara laikā to plaši izmantoja kā sviesta aizstājēju. Kā viegli pieejams mūsdienu cūkgaļas ražošanas blakusprodukts, speķis bija lētāks nekā lielākā daļa augu eļļu, un tas bija izplatīts daudzu cilvēku uzturā, līdz rūpnieciskā revolūcija padarīja augu sēklu eļļas izplatītākas un pieejamākas. Augu tauku izstrādājumi tika izstrādāti 1900. gadu sākumā, kas ļāva izmantot augu izcelsmes taukus cepšanā un citos pielietojumos, kur bija nepieciešami cietie tauki. Aptona Sinklēra romānā "Džungļi ", lai gan tas ir izdomāts, attēloja vīriešus, kas iekrīt atveidošanas tvertnēs un tika pārdoti kā speķis, kas tam radīja negatīvu publicitāti 1900. gadu sākumā.
20. gadsimta beigās speķi sāka uzskatīt par mazāk veselīgu nekā augu eļļas (piemēram, olīvu un saulespuķu eļļa), jo tajā ir augsts piesātināto taukskābju un holesterīna saturs. Tomēr, neskatoties uz tā reputāciju, speķos ir mazāk piesātināto tauku, vairāk nepiesātināto tauku un mazāk holesterīna nekā līdzvērtīgā daudzumā sviestā pēc svara. Nehidrogenēti speķi nesatur transtaukus. Bieži vien speķis ir arī uzskatīts par "bada pārtiku".
Tomēr 90. gados un 2000. gadu sākumā pavāri un maiznieki no jauna atklāja speķa unikālās kulinārijas vērtības, kas izraisīja šo tauku daļēju rehabilitāciju "gardēžu" vidū. Šo tendenci daļēji ir izraisījusi negatīvā publicitāte par daļēji hidrogenēto augu eļļu transtauku saturu augu tauku izstrādājumos. Šefpavārs un ēdienu rakstnieks Riks Beilss ir ievērojams speķa tikumu piekritējs noteiktiem ēdiena gatavošanas veidiem.
Īskājes
Īskājes ir ģints graudzāļu dzimtā, kura ir plaši izplatīta lielākajā daļā Āfrikas, Eirāzijas un Latīņamerikas.
Sugas
Iskāju ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Daudzas sugas, kas kādreiz tika klasificētas šajā ģintī, tagad ir pārvietotas uz kādas no šīm citām ģintīm: Agropyron, Anthosachne, Arundinella, Brachyelytrum, Brachysteleum, Catapodium, Cutandia, Distichlis, Elymus, Festuca, Festucopsis, Lolium, Micropyrum, Poa, Ptychomitrium, Rostraria, Triticum, Vulpia.
Ēriks Rinings
Ēriks Ēriksons Rinings (sv, 1592–1654) bija zviedru virsnieks un valstsvīrs. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1644).
Dzīvesgājums
Dzimis 1592. gada 1. novembrī Sēdermanlandē Gimmerstas muižas īpašnieka Ērika Nilsona un viņa sievas Annas ģimenē. Trīsdesmit gadu kara laikā dienēja Nīderlandes armijā, 1626. gadā iecelts par pulkvedi zviedru karaļa Gustava II Ādolfa armijā, karoja Austrumprūsijas teritorijā, 1629. gadā iecelts par Elbingas gubernatoru, 1630. gadā par Štrālzundes garnizona komandantu, pēc tam par Vismāras gubernatoru.
Pēc karaļa Gustava Ādolfa nāves viņš 1633. gadā kļuva par reģentu padomes locekli Aksela Ūksenšernas vadībā. Šajā laikā viņš Stokholmas centrā uzbūvēja greznu pili (1640—1644). Karaliene Kristīne I pēc nākšanas pie varas viņu 1644. gada maijā iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru Rīgas pilī, bet pēc flotes komandiera Klāsa Fleminga nāves viņš tā paša gada novembrī tika iecelts par Zviedrijas jūras spēku admirāli. 1651. gadā viņam piešķīra barona titulu.
Miris 1654. gada 6. decembrī Stokholmā, apglabāts Vadsbro baznīcā Sēdermanlandē.
Baltacu plaudis
Izplatība
Baltacu plaudis mājo Melnās, Azovas, Kaspijas un Arāla jūras lielo upju baseinos (Donavas, Dņestras, Prutas, Bugas, Dņepras, Donas, Kubaņas, Volgas, Kamas, Vjatkas un Urālas upju baseinos ). Tas ir introducēts Baltās jūras baseina upē Ziemeļu Dvinā, Krievijas ziemeļos. Veiksmīgi iedzīvojies augšteces siltākajos ūdeņos, baltacu plaudis sācis izplatīties ziemeļu virzienā un ir sastopams arī Ziemeļu Dvinas pietekā Vičegdā. Baltacu plaudis introducēts arī Volhovā (ietek Ladogas ezerā) un Reinā, kā arī caur Dņepras — Bugas kanālu tas ir ienācis Vislas baseinā.
Izskats
Baltacu plaudis ir vidēji liela saldūdens zivs. Tās garums nepārsniedz 30—35 cm, svars 0,6—0,8 kg, tomēr visbiežāk garums ir ap 15 cm. Baltacu plauža ķermenis ir augsts, no sāniem saplacināts. Mute vērsta uz priekšu. Acu varavīksnene, kā jau nosaukums norāda, sudrabaini balta. Mugura zilganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Izvilkta no ūdens tā ātri zaudē sudrabaino spožumu. Spuras pelēkas ar tumšākām maliņām. Astes spura apakšējā daļa pagarināta, anālā spura plata. Rīkles zobi vienā rindā.
Baltacu plaudis ir līdzīgs savai tuvākajai radiniecei spārei. Salīdzinoši baltacu plaudim ir daudz mazāka mute, uz sānu līnijas ir mazāk zvīņu, līdz ar to tās ir lielākas izmērā (47—54, spārei 62—77), bet to pamanāmākā atšķirība ir acu lielums — spārei tās ir daudz mazākas, apmēram vienādas ar ⅔ no purna garuma, bet baltacu plaudim acis ir vienādi lielas vai lielākas par purna garumu.
Vairošanās
Dzimumgatavību baltacu plaudis sasniedz 3—5 gadu vecumā, sasniedzot 18—22 cm garumu un 100—200 g masas. Tēviņi nobriest apmēram par gadu ātrāk nekā mātītes. Tas lielos baros nārsto ātri plūstošās, lielās upēs ar grants pamatni un nedaudz augiem. Nārsts notiek no aprīļa līdz maijam, kad ūdens temperatūra sasniedz 10—12°C. Ikri ir lipīgi un lieli, apmēram 2 mm, pēc iznēršanas tie piestiprinās pie grants akmentiņiem. Auglība 8—20,9 tūkst. ikru. Baltacu plaudis dzīvo līdz 7—8 gadiem.
Amonija dihromāts
Amonija dihromāts ((NH4)2Cr2O7) ir oranžsarkani monoklīni kristāli, kas labi šķīst ūdenī. Tas ir dihromskābes amonija sāls. Amonija dihromāts šķīst arī etanolā, nešķīst acetonā.
Iegūšana
Iegūst, reaģējot hroma(VI) oksīdam ar amonjaka ūdens šķīdumu: Hroma trioksīdu izšķīdina ūdenī, ļauj nostāvēties un nolej šķīdumu no nogulsnēm. Hroma trioksīda un amonjaka šķīdumus maisot lēnām salej kopā dzesējamā traukā līdz neitrālai reakcijai; atdzesējot izkrīt amonija dihromāta kristāli, ko nofiltrē Bihnera piltuvē un mazgā ar ūdeni.
Ķīmiskās īpašības
Ūdens šķīdumos hidrolizējas un dod skābu reakciju. Karsējot amonija dihromāta pulveri, notiek efektīga eksotermiska reakcija: Lai veiktu šo demonstrējumu, amonija dihromātu ieber porcelāna bļodiņā, ko novieto velkmes skapī uz ugunsdrošas virsmas. Ar pinceti paņem nelielu gabaliņu sausā spirta, aizdedzina un ievieto amonija dihromātā. Reakcija atgādina vulkāna izvirdumu, pāri paliek tumši zaļi hroma(III) oksīda putekļi. Agrāk šo demonstrējumu bieži izpildīja skolās, mūsdienās to vairs nedara, jo hroma savienojumi ir toksiski un kancerogēni.
Karsējot noslēgtā tvertnē, amonija dihromāts var eksplodēt. 1986. gadā Ohaio štatā sprādzienā cieta 14 strādnieki un divi gāja bojā, mēģinot izžāvēt 900 kg amonija dihromāta.
Tā kā amonija dihromāts ir stiprs oksidētājs, tas var izraisīt degtspējīgu materiālu aizdegšanos.
Sauss amonija dihromāts reaģē ar koncentrētiem halogēnūdeņražu šķīdumiem:
Reaģējot ar sārmiem, rodas amonija hromāts:
Izmantošana
Izmanto pirotehnikā, tekstilrūpniecībā, ādu apstrādē, sērkociņu ražošanā. Laboratorijās lieto tīra slāpekļa iegūšanai un par katalizatoru.
Meba (pavadonis)
Meba, arī Urāns XXVI, ir Urāna pavadonis. Tas ir trīspadsmitais pavadonis pēc kārtas, skaitot no Urāna.
Atklāšana un nosaukums
Pavadonis tika atklāts 2003. gada 25. augustā ar Habla kosmisko teleskopu uzņemtajos attēlos. Pavadoni atklāja astronoms Marks Šovalters un NASA Eimsa pētniecības centra zinātnieks Džeks Lisauers (Jack J. Lissauer). Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2003 U1. Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Meba. Meba ir tēls Viljama Šekspīra traģēdijā „Romeo un Džuljeta”.
Orbīta un fizikālie parametri
Meba ir neliels pavadonis, tā diametrs ir apmēram 24 ± 2 km. Nelielais izmērs un tumšā virsma, visticamāk, bija par iemeslu tam, ka to neatklāja jau 1986. gadā, kad Urāna sistēmu pētīja starpplanētu zonde „Voyager 2”. Meba tomēr ir gaišāks nekā Perita, kuru atklāja 1997. gadā, pārskatot Voyager 2 uzņemtos attēlus. Zinātnieki vēlreiz pārbaudīja šos attēlus un izrādījās, ka Meba jau tolaik bija redzams, bet palika neatklāts. Mebas orbīta ir pakļauta stiprām perturbācijām, kuru iemesls pagaidām nav īsti skaidrs. Domājams, ka tās izraisa viens vai vairāki tuvākie pavadoņi. Mebas orbīta sakrīt ar Urāna μ gredzenu. Pavadonim ir optimālais izmērs, lai veidotu putekļu gredzenu, jo lielāka izmēra pavadoņu gravitācija putekļus pievilks, bet mazāka izmēra pavadoņu virsma ir nepietiekama gredzena uzturēšanai. Peritai un Kupidonam šādi gredzeni nav konstatēti, jo Belinda, visticamāk, pievelk to radītos putekļus.
1918. gada 30. janvāra deklarācija par Latvijas Republikas izveidi
LPNP no 1918. gada jūlija izdotajos dokumentos dēvējās par "topošās Latvijas augstāko valsts iestādi" un tās Ārlietu nodaļas vadītājs Zigfrīds Anna Meierovics 1918. gada 23. oktobrī saņēma de facto Latvijas patstāvības atzīšanu no Apvienotās Karalistes ārlietu ministra Balfūra. Tā kā pēc 1918. gada augusta Berlīnes papildvienošanās noslēgšanas Vācijas impērijas un Padomju Krievijas varas iestādes aizliedza LPNP darbību un okupētajā Latvijā tās funkcijas lielā mērā pārņēma Demokrātiskais bloks, par Latvijas valsts pasludināšanas datumu uzskata 1918. gada 18. novembri, kad pēc Vācijas impērijas kapitulācijas un Tautas padomes dibināšanas Rīgā notika oficiālā Latvijas valsts pasludināšana.
Deklarācijas pieņemšana
Pēc plašām debatēm 30. (17.) janvāra sēdē ar 23 balsīm par un 1 (Krievijas domnieka Jāņa Zālīša) balsi pret Padome pieņēma sekojošu rezolūciju:
Tālākie notikumi
Tūlīt pēc Vācijas karaspēka uzbrukuma sākuma 1918. gada 19. februārī Iskolata varas iestādes ielauzās LPNP telpās, Voldemāru Zāmuēlu apcietināja un kopā ar citiem ķīlniekiem aizveda uz Pleskavu. Vācu karaspēks viņu atbrīvoja no lielinieku gūsta un LPNP valde 1. martā Valkā turpināja savu darbību. Kad Vācijas impērija un Padomju Krievija noslēdza Brestļitovskas miera līgumu un 8. martā tika izziņota Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošana, Latviešu Nacionālā padome 1918. gada pavasarī starptautiski izplatīja oficiālu protestu pret Brestļitovskas miera līgumu un Kurzemes aneksiju. 8. aprīlī LPNP nosūtīja oficiālu vēstuli Vācijas impērijas kancleram fon Hertlingam, paziņojot savu 30. janvāra lēmumu Latvijas neatkarības jautājumā un prasīja sev Kurzemes, Latgales un Vidzemes latviešu daļas pārvaldību līdz pagaidu valdības un nacionālās armijas nodibināšanai.
Pēc Padomju Krievijas atteikšanās no Kurzemes un vienošanās ar Vāciju, ka Vidzemes nākotne ir jānoteic tās iedzīvotāju gribai, Latvijā bija radies valsttiesisks vakuums.
Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes trešajā sesijā, kas Jāņa Čakstes vadībā lielā slepenībā notika Pēterpilī, 1918. gada 26.-28. jūnijā LPNP nolēma griezties ar deklarāciju pie Eiropas un Amerikas tautām un valdībām norādot uz Latvijas nospiesto stāvokli vācu okupācijā un prasot atbalstu Latvijas patstāvībai. Valkā Oto Nonāca vadībā iznākošais laikraksts "Līdums" informēja par LPNP darbību, bet tad vācu cenzūra aizliedza lietot vārdu "Latvija". Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes pēdējā 49. valdes sēde Valkā notika 1918. gada 8. augustā. 1918. gada 27. augusta Berlīnes papildvienošanās paredzēja, ka Vācija neatbalstīs Padomju Krievijai naidīgos spēkus, savukārt Krievija atteiksies "no suverēna tiesībām pār Igaunijas un Livonijas provincēm, kā arī no jebkādas iejaukšanās to iekšējās lietās". Apcietināto LPNP valdes priekšsēdētāja vietnieku Juri Palcmani lielinieki Krievijā 1918. gada oktobrī nošāva.
Juras laikmeta pasaule: Kritusī karaliste
"Juras laikmeta pasaule: Kritusī karaliste" (en) ir 2018. gada ASV zinātniskās fantastikas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Dž. A. Bajona. Galvenās lomas atveido Kriss Prats, Braisa Dalasa Hauarda, Reifs Spols, Tobijs Džonss, Teds Levains, Džefs Goldblums un BD Vongs. Filmas pirmizrāde notika WiZink centrā Madridē. Filma ir turpinājums 2015. gada filmai "Juras laikmeta pasaule". Šī ir 16. visu laiku ienesīgāka filma.
Kad salas neaktīvais vulkāns sāk izrādīt potenciāla izvirduma pazīmes, Ouens un Klēra sāk glābšanas operāciju, lai no salas izglābtu pēdējos dinozaurus.