cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chrysolina quadrigemina
Attīstīšanās
Chrysolina quadrigemina attīstās uz asinszāles. Vaboles stadiju attīstība norit sinhroni ar asinszāles attīstības stadijām. Pieaugušās vaboles parādās no kūniņām periodā no aprīļa līdz maijam, kad augam attīstās ziedpumpuri vai parādās ziedi. Vaboles uzreiz pēc izkūņošanās kāri noēd nezāles lapas līdz jūnijam/jūlijam. Pietiekami paēdušas vaboles iegrimst obligātā vasaras anabiozē starp akmeņiem, zālēm un augsnes plaisām. Vasaras anabioze ilgst līdz pirmajam lietum, pēc tam vaboles kļūst atkal aktīvas, tāpat kā barības augi. Uz bagātām ar lapām augiem vaboles atkal sāk baroties, bet mazāk aktīvi kā iepriekš. Pēc tam vaboles sāk meklēt pārošanās partneri, pēc kā notiek kopulācija.
Oktobrī mātītes dēj olas. Kāpuri no olām parādās, kad asinszālēm norit trešā un ceturtā attīstības stadija. Kāpuri uzsāk barošanos uz augu pamatnēm, no kā augs iet bojā. Kāpuri, sasniedzot pēdējās attīstības stadijas, ierokas pazemē 2,5 cm dziļumā, kur formē kūniņas gultni.
Ekoloģija
Chrysolina quadrigemina ir viegli adaptējama karstai, sausai vasarai un vidējas temperatūras, lietainai ziemai. Aukstākā klimatā vaboles un kāpuri iegrimst anabiozē.
Vaboles barojas uz dažādiem asinszāļu ģints pārstāvjiem, galvenokārt ar divšķautņu asinszāli. Tās barojas ar augu lapām un ziediem. Kāpuri barojas uz auga stumbra.
Kaģi
Kaģi ir ciems Mārupes novada Salas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā uz dienvidiem no Babītes ezera pie autoceļa A9 30 km no pagasta centra Spuņciema, 28 km no novada centra Mārupes un 34 km no Rīgas.
Žanrs
Žanrs (fr — ‘veids, šķira, stils’) ir mākslā vēsturiski izveidojusies daiļrades forma. Tas raksturo mākslas veida kompozicionālās struktūras. Dažkārt darbs var piederēt vairākiem žanriem. Literatūrā žanrs ir literatūras veidu sīkāks iedalījums.
Vītolu iela (Liepāja)
Otrā Pasaules kara laikā ielu pilnībā iznīcināja un līdz mūsdienām ir saglabājusies tikai viena ēka, kas ir celta pirms Otrā Pasaules kara. Gandrīz visas ielas apbūve sastāv no PSRS laikā celtu piecstāvu daudzdzīvokļu māju apbūves.
Gaidupe (Paskules pieteka)
Gaidupe ir Paskules kreisā krasta pieteka Aizkraukles novada Bebru pagastā uz austrumiem no Vecbebriem.
Tek dienvidu virzienā. Ietek Paskulē pie Stalidzēnu mājām. Upi šķērso valsts autoceļš P79 (Koknese – Ērgļi). Tās krastos atrodas Gaidupes.
Pirmie Prīkuļi
Pirmie Prīkuļi ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 226 km attālumā no Rīgas.
Melnupe (Odzes ezers)
Melnupe ir Odzes ezera pieteka Aizkraukles novadā.
Iztece no Līdača ezera ziemeļu krasta. Tek rietumu virzienā. Ietek Odzes ezerā tā dienvidaustrumu krastā. Melnupi šķērso valsts autoceļš V944 (Pļaviņas–Jaunmuiža).
Džordžs Millers (režisors)
Džordžs Millers (en, dzimis ) ir austrāliešu kinorežisors, kinoproducents, scenārists un kādreizējais ārsts. Plašāku atpazīstamību ieguvis ar filmu sēriju "Trakais Makss". Bez šīs filmu sērijas Džordžs Millers ir piedalījies arī vairākos citos kino projektos. Tajā skaitā darbojies arī pie Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvušās filmas "Mazulis" un filmu sērijas "Jautrās pleznas".
Biogrāfija
Džordžs Millers piedzima Brisbenā, Kvīnslendā, grieķu imigrantu ģimenē. Tēvs — Dimitri (Džims) Kastrisijs Millers, māte — Andžela Belsone. Dimitri nāk no Grieķijas salas Kitiras, kad pārcēlies uz Austrāliju, tad viņš angliskojis savu uzvārdu Miliotis par Millers; Belsones ģimene ir grieķu bēgļi no Anatolijas, kas uz Austrāliju pārcēlušies 1923. gada iedzīvotāju apmaiņas laikā. Abi apprecējās un apmetās uz dzīvi Činčilā, Kvīnslendā. Pārim piedzima četri dēli: dvīņi Džordžs un Džons, Kriss un Bills Millers.
Džordžs mācījies Ipsvičas ģimnāzijā un Sidnejas zēnu vidusskolā, kopā ar brāli Džonu apguva medicīnu Jaunās Dienvidvelsas Universitātē. Pēdējā mācību gadā universitātē (1971) Džordžs kopā ar savu jaunāko brāli Krisu uzfilmēja minūti garu īsfilmu, kas ieguva pirmo vietu studentu filmu konkursā. 1971. gadā Džordžs piedalījās Melburnas Universitātes filmu darbnīcā, kur viņš iepazinās ar Baironu Kenediju, ar kuru viņam izveidojās ilgstoša draudzība un sadarbība līdz pat Kenedija bojāejai helikoptera avārijā 1983. gadā. 1972. gadā Millers beidza savu internatūru Sidnejas Svētā Vincenta slimnīcā, no kuras brīvajā laikā veidoja eksperimentālās īsfilmas. Tajā pašā gadā Millers un Kenedijs izveidoja uzņēmumu Kennedy Miller Productions. Viņi sadarbojās vairāku filmu veidošanā. Pēc Kenedija nāves 1983. gadā Millers saglabāja viņa uzvārdu kompānijas nosaukumā. 2009. gadā kompāniju pārdēvēja par Kennedy Miller Mitchell, lai izceltu kinoproducenta Daga Mitčela nozīmi un devumu kompānijai.
Karjera
Millera pirmā filma ir īsfilma Violence in Cinema: Part 1 (1971), kas savas kinematogrāfiskās vardarbības dēļ tika iekļauta 1972. gada Sidnejas kinofestivāla dokumentālo filmu sadaļā. 1979. gadā Millers uzfilmēja savu pirmo pilnmetrāžas mākslas filmu "Trakais Makss". Filma ir balstīta uz 1975. gadā Millera un Džeimsa Makkauslenda sarakstīto scenāriju, tās filmēšanu pilnībā finansēja Kennedy Miller Productions, un tā guva starptautisku atzinību. Kā rezultātā filmai tika uzņemti divi turpinājumi ar Melu Gibsonu galvenajā lomā: "Trakais Makss 2", ko izrādīja ar nosaukumu The Road Warrior (1981), un Mad Max Beyond Thunderdome (1985).
Vinss Dans
Vinss Dans (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Dans pārstāv NHL komandu Sietlas "Kraken". 2015. gada NHL draftā Danu ar kopējo 56. numuru otrajā kārtā izvēlējās Sentluisas "Blues".
2017–18. gada sezonā debitējis Sentluisas "Blues" komandā. 2019. gadā izcīnījis Stenlija kausu. Pēc četrām sezonām "Blues" komandā, 2021. gadā Dans, līgas paplašināšanās drafta ietvaros, nonāca līgas Sietlas "Kraken".
Džordžs Millers (režisors)
Karjera
Laika posmā starp filmas "Trakais Makss" otro un trešo daļu Millers uzfilmēja seriāla Twilight Zone sērijas Nightmare at 20,000 Feet rimeiku kā visa seriāla pilnmetrāžas filmu Twilight Zone: The Movie. Tāpat viņš producēja un režisēja daudzas dažādu seriālu sērijas Austrālijas televīzijai. 1987. gadā Millers režisēja filmu "Īstvīkas raganas" (The Witches of Eastwick) ar Džeku Nikolsonu, Sūzanu Sarandonu, Šēru un Mišelu Feiferi galvenajās lomās. Tā ir melnā komēdija par trīs sievietēm, kurām parādās burvju spējas pēc tikšanās ar vecpuisi miljonāru puritāniskā un bagātā Jaunanglijas pilsētā. Filmas veidošana bija sarežģīta, un tās laikā Millers divas reizes atstāja šo projektu, bet vienmēr atgriezās, pateicoties Džekam Nikolsonam.
Pēc filmas "Īstvīkas raganas" Millers primāri pievērsās Austrālijā veidotā kino producēšanai. Viņa producētās filmas Flirting, "Nāvējošais klusums" un televīzijas miniseriāli Bangkok Hilton un "Vjetnama", kurās visās filmējās Nikola Kidmena, kļuva par viņas kinokarjeras attīstības augšupeju.
Režisora krēslā Millers atgriezās 1992. gadā, kad uzņēma filmu Lorenzo's Oil, kuras scenāriju viņš sarakstīja kopā ar Niks Enraits.
1993. gadā Milleru nolīga režisēt filmu "Kontakts", kas ir balstīta uz Karla Seigana un Ennas Drujanas stāsta motīviem. Pēc apmēram gadu ilga darba pie šīs filmas Warner Bros. un Millers pēc savstarpējās vienošanās pārtrauca sadarbību, un par filmas režisoru kļuva Roberts Zemekis.
Millers ir scenārija līdzautors un režisors 1995. gada filmai "Mazulis" (Babe), kā scenārija autors un režisors 1998. gada filmas turpinājumam "Mazulis pilsētā" (Babe: Pig in the City).
Tāpat Millers ir viens muzikālās datoranimācijas filmas par imperatopingvīniem Antarktikā "Jautrās pleznas" veidotājiem. Warner Bros. studijas producētā filma iznāca 2006. gada novembrī. Filmai bija labi finansiālie ieņēmumi, kā arī tā atnesa Milleram viņa ceturto nomināciju Amerikas Kinoakadēmijas balvai un viņa pirmo iegūto Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā animācijas filma".
2011. gadā iznāca filmas "Jautrās pleznas" turpinājums "Jautrās pleznas 2". Nākamajā gadā Millers uzsāka "Trakais Makss: Skarbais ceļš" filmēšanu, kas ir ceturtā filma no "Trakais Makss" filmu sērijas. Filmas "Skarbais ceļš" pirmizrāde notika. Filma ieguva pozitīvas atsauksmes un tika izvirzīta Amerikas Kinoakadēmijas balvai desmit nominācijās, arī kā labākā filma, bet Millers kā labākais režisors. 2016. gada februāri tika apstiprināts, ka Millers atgriezīsies "Taisnības līga" veidošanas komandā.
2018. gada oktobrī paziņoja, ka Millers režisēs filmu "Vēlēšanās trīs tūkstošu gadu garumā", kuras filmēšana sākās 2020. gada novembrī.
2017. gada aprīlī, Millers paziņoja, ka viņs kopā ar Niko Laturisu ir pabeiguši divus papildu scenārijus "Skarbā ceļa" sāgai "Trākā Maksa" sērijā. "Skarbā ceļa" galvenās lomas atveidotājs, Toms Hārdijs, ir piekritis piedalīties turpinājumos. 2015. gadā un atkal 2017. gada sākumā Millers teica, ka piektās filmas franšīzes nosaukums būs Mad Max: The Wasteland. 2020. gadā ziņoja, ka Millera nākamais režijas projekts būs "Trakā Maksa" spinofs Furiosa.
Dr. D Studios
Dr. D Studios bija Sidnejā bāzēta datoranimācijas studija, ko izveidoja 2007. gadā, sadarbojoties uzņēmumiem Kennedy Miller Mitchell un Omnilab Media. Pēc filmas "Jautrās pleznas 2" sliktajiem kases ieņēmumiem un ilgā filmas "Trakais Makss: Skarbais ceļš" veidošanas procesa 2013. gadā studija tika slēgta.
Privātā dzīve
Millers bija precējies ar aktrisi Sendiju Goru, un viņiem ir meita Ogusta. 1995. gadā viņš apprecēja filmu montāžas režisori Margaretu Sikselu, viņiem ir divi dēli. Millers ar Margaretu iepazinās filmas Flirting veidošanas laikā, un kopš tā laika viņa piedalās visās vīra režisētās filmās.
Uldis Siliņš
Uldis Siliņš (dzimis Birzgales pagastā) ir latviešu aktieris.
Mācījies Birzgales pamatskolā, Rīgas Doma kora skolā. Pēc tam mācījies aktiermākslu Latvijas Kultūras akadēmijā. Piedalījies izrādēs Dailes teātrī un Nacionālajā teātrī. 2016. gadā saņēmis Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Gada debija vai jaunais skatuves mākslinieks".
Džordžs Millers (režisors)
Privātā dzīve
Millers ir Austrālijas kinoinstitūta, BIFF (Brisbenas Starptautiskais kinofestivāls) un Sidnejas kinofestivāla goda patrons. Viņš vairākas reizes ir teicis, ka "Pinokio" ir viena no viņa mīļākajām filmām.
Eiropas Savienības Kokmateriālu regula
Eiropas Savienības Kokmateriālu regula (EUTR — Regula (ES) Nr. 995/2010) ir 2010. gada 20. oktobrī pieņemta Eiropas Savienības regula, kuras mērķis ir cīnīties pret nelikumīgi iegūtu kokmateriālu un koka izstrādājumu nokļūšanu Eiropas Savienības tirgū. Ar to aizliedz ES tirgū laist nelikumīgi iegūtus kokmateriālus un koka izstrādājumus, un tajā ir noteikti pienākumi tirgus dalībniekiem. Regula ir saistoša visām ES dalībvalstīm no 2013. gada 3. marta.
Eiropas Savienības regula
{| class="wikitable"
Regula (ES) Nr. 995/2010
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula, ar ko nosaka pienākumus tirgus dalībniekiem, kas laiž tirgū kokmateriālus un koka izstrādājumus
Izstrādāja Eiropas Parlaments un Padome
Izstrādāta saskaņā ar 192. panta 1. punktu
Atsauce uz Vēstnesi L 295, 12.11.2010., 23.–34. lpp. Piemēro no:	2013. g. 3. marta
Eiropas Parlamenta nostāja : iesniegta 7. jūlijs 2010.
Komisijas priekšlikums : COM 2008/0644 galīgā redakcija
Koplēmuma procedūra
PPadomes nostāja; OV C 2010/114E, 17. lpp.
Konteksts
Nelikumīgai kokmateriālu ieguvei — kokmateriālu iegūšanai tādā veidā, kas ir pretrunā ieguves valsts normatīvajiem aktiem, — ir postoša ietekme ekonomiskajā, vides un sociālajā jomā uz vairākiem pasaulē visvērtīgākajiem mežiem, kas vēl atlikuši, kā arī uz kopienām, kas no tiem ir atkarīgas. Tās rezultātā tiek zaudēti ieņēmumi un grauti likumīgu tirgus dalībnieku pūliņi, turklāt tā ir saistīta ar atmežošanu, bioloģiskās daudzveidības samazināšanos un siltumnīcefekta gāzu emisiju, kā arī ar konfliktiem par zemi un resursiem un vietējo pamatiedzīvotāju nerespektēšanu.
ES ir nozīmīgs eksporta tirgus tām valstīm, kurās valda visvairāk nelikumību mežsaimniecības nozarē un kur šī nozare tiek vissliktāk pārvaldīta. Atļaujot ES tirgū laist iespējami nelikumīgi iegūtus kokmateriālus un koka izstrādājumus, ES dalībvalstis būtībā atbalsta nelikumīgu kokmateriālu ieguvi.
Lai risinātu šo jautājumu, ES 2003. gadā izstrādāja rīcības plānu Home | FLEGT FLEGT (meža tiesību aktu ieviešanai, pārvaldībai un tirdzniecībai), kurā noteikti vairāki pasākumi, kā nepieļaut nelikumīgu kokmateriālu laišanu tirgū, lai atbalstītu likumīgu kokmateriālu piedāvājumu un palielinātu pieprasījumu pēc koka izstrādājumiem, kas iegūti atbildīgas mežu apsaimniekošanas ceļā. Rīcības plāna divi pamatelementi ir EUTR un brīvprātīgi partnerattiecību nolīgumi (tirdzniecības nolīgumi ar kokmateriālu eksportētājvalstīm, kas palīdz nepieļaut nelikumīgu kokmateriālu laišanu Eiropas tirgū).
Pārskats
Lai visā pasaulē apkarotu nelikumīgu kokmateriālu ieguvi, saskaņā ar EUTR ir aizliegts ES tirgū laist nelikumīgi iegūtus kokmateriālus un no šādiem kokmateriāliem izgatavotus koka izstrādājumus. Tie, kuri nodarbojas ar kokmateriālu un koka izstrādājumu tirdzniecību, regulā ir iedalīti divās kategorijās: tirgus dalībnieki un tirgotāji. Tiem ir atšķirīgi pienākumi.
Tirgus dalībniekiem, kas regulā definēti kā personas, kas pirmoreiz laiž kokmateriālus vai koka izstrādājumus ES tirgū, ir pienākums veikt likumības pārbaudi. Toties tirgotājiem, kas regulā definēti kā personas, kas pērk vai pārdod kokmateriālus vai koka izstrādājumus, kas jau ir laisti ES tirgū, ir pienākums glabāt informāciju par piegādātājiem un klientiem, lai varētu viegli izsekot kokmateriāliem.
Likumības pārbaude
Laižot kokmateriālus vai koka izstrādājumus ES tirgū, tirgus dalībniekiem ir pienākums veikt likumības pārbaudi, lai mazinātu risku laist tirgū nelikumīgi iegūtus kokmateriālus vai koka izstrādājumus, kas izgatavoti no nelikumīgi iegūtiem kokmateriāliem. Citiem vārdiem sakot, viņiem jāievieš riska regulācijas sistēma ar šādiem trim pamatelementiem.
Izstrādājumu klāsts
Regula attiecas gan uz ES ražotiem, gan importētiem kokmateriāliem un koka izstrādājumiem. Tie ir šādi: masīvkoka izstrādājumi, grīdas segumi, saplāksnis, celuloze, papīrs u. c. Regula neattiecas uz izstrādājumiem no otrreizējām izejvielām un uz iespieddarbiem, piemēram, grāmatām, žurnāliem un laikrakstiem.
Kokmateriālus un koka izstrādājumus, uz kuriem attiecas spēkā esoša FLEGT licence vai CITES atļauja, uzskata par atbilstīgiem EUTR prasībām.
EUTR pielikumā skatiet pilnu sarakstu ar tiem izstrādājumiem, uz kuriem attiecas šis tiesību akts: EUR-Lex - 32010R0995 - EN - EUR-Lex EUTR neattiecas uz privātpersonām, kas pērk vai pārdod kokmateriālus vai koka izstrādājumus personīgai lietošanai.
Sekundārie tiesību akti
2012. gada 23. februārī Eiropas Komisija pieņēma Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 363/2012, lai ieviestu noteikumus par pārraudzības organizāciju atzīšanu un atzīšanas atsaukšanu.
Turklāt 2012. gada 6. jūlijā Eiropas Komisija pieņēma Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 607/2012 ar mērķi nodrošināt, lai regula tiktu vienoti piemērota visā ES. Tajā ir sīki izklāstīti riska novērtēšanas un mazināšanas pasākumi, kas ietilpst likumības pārbaužu sistēmā, kā arī to pārbaužu biežums un raksturs, ko dalībvalstu kompetentās iestādes veic pārraudzības organizācijām.
Karlsrūes Tehnoloģiju institūts
Karlsrūes Tehnoloģiju institūts (de) ir publiska pētniecības universitāte Vācijas Bādenes-Virtembergas federālās zemes Karlsrūes pilsētā. Vecākā tehniskā universitāte valstī.
Ar mūsdienu nosaukumu institūts pazīstams no 2009. gada, kad apvienoja 1825. gadā dibināto Karlsrūes Universitāti (Universität Karlsruhe) ar Karlsrūes Pētniecības centru (Forschungszentrum Karlsruhe), kas dibināts 1956. gadā kā Vācijas kodolpētniecības centrs. Studijas institūtā organizētas 11 fakultātēs.
Baložupe
Baložupe (arī Rencēnupe vai Dzirnavupe) ir upe Vidzemē, Sedas kreisā krasta pieteka Valmieras novada Rencēnu pagastā. Sākas Ošupes mežā austrumos no Rencēniem, plūst ziemeļrietumu virzienā pa Burtnieka līdzenumu. Upe visā garumā pārrakta un iztaisnota. Pie Muldēniem un Zeltiem uzstādināti dīķi. Šķērso autoceļu P17.
Dzirnavupe
Dzirnavupe var būt:
Odze (Pelavas pieteka)
Odze ir Pelavas kreisā krasta pieteka Aizkraukles novadā.
Iztece no Odzes ezera rietumu krasta. Tek rietumu virzienā. Ietek Pelavā pie Dziļatvaru mājām. Odzi šķērso valsts autoceļš V915 (Koknese–Odziena–Jāņukalns–Bērzaune).
Ruskija
Ruskija (ru — ‘Krievu sala’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā, tā lielākā sala. Izvietojusies arhipelāga ziemeļos. Dienvidos salai piekļaujas Litkes salas, bet Ļeņina šaurums dienvidrietumos to atdala no Civolkas salām. Sala veidota galvenokārt no metamorfiem slānekļiem un smilšakmens. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir ūdensšķirtne Oļeņji Bugri 38 m vjl salas vidusdaļā. Krasta līnija mēreni robota, austrumu un dienvidu piekrastē vairākas plašas lagūnas, ko norobežo smits—grants sēres.
Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Gada vidējā temperatūra -14,3 °C, jūlija vidējā temperatūra +1,2 °C. Arhipelāgs ietilps Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.
Vēsture
Salu 1740. gadā atklāja Lielās Ziemeļu ekspedīcijas grupa Ņikifora Čekina vadībā. Nākamā gada vasarā to kartē kā Taimiras pussalas ziemeļu krastu atzīmēja Haritona Lapteva ekspedīcija. 1901. gadā salu apsekoja Fjodora Matisena ekspedīcijaun kartē atzīmēja kā Krievu salas (Русские острова), noturot to par vairāku salu grupu. 1932. gadā salu apsekoja ekspedīcija ar ledlauzi Taimir un piešķīra tai tagadējo nosaukumu.
No 1935. līdz 1999. gadam salas ziemeļaustrumu galā darbojās vissezonas polārstacija Ostrovruskija.
Fermo province
Fermo province ir viena no Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Markes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Fermo. Provinces kopējā platība ir 784,22 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja 177 578 iedzīvotāji. Fermo province sīkāk iedalās 40 komūnās.
Pirmie Sparāni
Pirmie Sparāni ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 217 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V748.
2017. gada Ventspils domes vēlēšanas
2017. gada Ventspils domes vēlēšanas atbilstoši likumam tika plānotas 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanu laikā.
Balsošanas sistēma
Latvijas Republikas pilsētas domes un novada domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības ievēl vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes.
Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Elvedina Muzaferija
Elvedina Muzaferija (bs, dzimusi ) ir Bosnijas un Hercegovinas kalnu slēpotāja.
Pārstāvēja savu valsti 2018. gada olimpiskajās spēlēs Phjončhanā, kur 18 gadu vecumā bija Bosnijas un Hercegovinas delegācijas karognesēja olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā. E. Muzaferijas iegūtā 30. vieta nobraucienā bija augstākā starp Bosnijas un Hercegovinas sportistiem šajās olimpiskajās spēlēs.
2017. gada Ventspils domes vēlēšanas
Balsošanas sistēma
Valstspilsētas pašvaldības domē ievēl 13 deputātus, ja iedzīvotāju skaits pilsētā nepārsniedz 50 000.
Tiesības piedalīties Ventspils domes vēlēšanās ir Latvijas un citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem ir reģistrēta dzīvesvieta Ventspils administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Ventspils administratīvajā teritorijā pieder nekustamais īpašums.
Kauja pie Akcijas
Kauja pie Akcijas jeb jūras kauja pie Akcijas raga bija liela kauja, kas notika Senās Romas pilsoņu karu periodā 31. gadā p.m.ē. Jonijas jūras austrumu daļā pie Epīras krasta. Oktaviāna flote un armija sakāva Marka Antonija floti un karaspēku.
Pēc Cēzara noslepkavošanas Oktaviāns ar Antoniju un Marku Lepidu izveidoja Otro Triumvirātu, taču 34. gadā p.m.ē. Antonijs par Cēzara mantinieku pasludināja Kleopatras dēlu Cēzarionu, kas noveda pie triumvirāta izjukšanas.
Pēc sakāves kaujā pie Akcijas raga Antonijs bēga uz Ēģipti, kur beidza dzīvi pašnāvībā. 27. gadā p.m.ē. Oktaviāns tika pasludināts par pirmo Romas imperatoru. Uzvaras vietā imperators Oktaviāns Augusts lika uzcelt jaunu pilsētu, ko nosauca par Nikopoli ("uzvaras pilsētu"), kas kļuva par Epīras provinces centru.
Vasiļko Volodarevičs
Dzīvesgājums
Par kņaza Vasiļko dzīvi nav saglabājušās precīzas ziņas. Uzskata, ka viņš bijis Minskas kņaza Volodara Gļeboviča dēls un, iespējams, Indriķa hronikā pieminētā Polockas kņaza Valdemāra (Vladimira) jaunākais brālis. Savas dzīves lielāko daļu viņš bija Lagožas kņazs (~1180 — 1186) un Minskas kņazs (1186 — 1216). 1167. gadā viņa tēvs kņazs Volodars kopā ar lietuviešiem ieņēma Polocku un uz īsu laiku valdīja tajā, bet Smoļenskas kņazs Romāns Rostislavičs viņu uzvarēja. Domājams, ka pēc šīs sakāves 1168. gadā Vasiļko kļuva par Minskas kņazu. 1186. gadā viņa brālis Vladimirs kļuva par Polockas kņazu. 1196. gadā Vasiļko kopā ar Čerņigovas kņazu un Druckas kņazu Borisu uzvarēja Smoļenskas kņazu. Var būt, ka 1206. gada rudenī viņš piedalījās Polockas kņaza Vladimira un lietuviešu karagājienā uz Daugavas lejteci, kur nesekmīgi mēģināja ieņemt Ikšķiles un Salaspils mūra pilis.
Kad viņa vecākais brālis Vladimirs pēkšņi mira karagājiena sākumā uz Rīgu 1216. gadā, Vasiļko kļuva par Polockas kņazu. Savas valdīšanas laikā viņš ievēroja sava priekšteča noslēgto Jersikas miera līgumu ar Livonijas bīskapiju. 1217. - 1218. gadā Polockas kņazs Vasiļko kopā ar Novgorodas kņazu Mstistlavu Mstistlaviču un lietuviešu kunigaišiem piedalījās karagājienā uz Galīciju. Kņazs Vasiļko miris ap 1222. gadu, pēc tam par Polockas kņazu iecēla Kijivas lielkņaza Mstislava Romanoviča dēlu Svjatoslavu Mstislaviču.
Georgijevs
Georgijevs (bg, no personvārda Georgijs (Георги); sieviešu dzimtē Georgijeva (Георгиева)) ir bulgāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu
Džimijs Džonstons
Džeimss Konolijs Džonstons (en, dzimis, miris ) bija skotu futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā, pārstāvējis Skotijas futbola izlasi.
Džonstons pārstāvēja Celtic komandu 13 gadus un bija daļa no tās komandas, kas uzvarēja 1966–67. gada Eiropas kausa sezonas finālā Lisabonā, kur tika pārspēta Internazionale. Viņš ir arī deviņkārtējs Skotijas čempions. 515 mačos Celtic komandas labā guvis 129 vārtus. 2002. gadā, kluba līdzjutēju balsojumā, Džonstons tika atzīts par visu laiku labāko Celtic futbolistu.
Strazdupīte (Juglas ezera pieteka)
Gaiļupīte (augštecē) jeb Strazdupīte (lejtecē) ir upe Rīgā. Tā iztek no Gaiļezera un tek cauri Mežciemam un Juglai uz Juglas ezeru. Sākotnēji upe tecēja caur Dambjapurva ezeru, taču 2008. gadā abas upes daļas ar cauruļvadu apvienotas.
Džimijs Džonstons
Skotijas futbola izlasi pārstāvējis no 1964. līdz 1974. gadam, 23 mačos gūstot 4 vārtus. Piedalījies 1974. gada FIFA Pasaules kausā. 1967. gadā finišējis trešajā vietā Ballon d'Or balsojumā. 2004. gadā viņš tika iekļauts Skotijas futbola slavas zālē.
Sasniegumi
Celtic
Ostrovruskija
Ostrovruskija (ru) ir bijusī Krievijas un PSRS vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Nordenšelda arhipelāga lielākas salas Ruskijas ziemeļaustrumos Ruskijsevernija zemesragā Karas jūras krastā.
Monika Ciganova
Monika Ciganova (et; dzimusi Kohtla-Jervē) ir Igaunijas starptautiskā meistare šahā (1991).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt vienpadsmit gadu vecumā. Trīs reizes uzvarējusi Igaunijas junioru šaha čempionātos (1984, 1985, 1987). 1987. gadā beigusi Tallinas sporta internātskolu. No 1987. gada līdz 1991. gadam studējusi Tallinas tehnoloģiju universitātē. Divas reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionāta finālā (1990, 1991). 1991. gadā Azovā Igaunijas izlases sastāvā izcīnījusi bronzas medaļu PSRS sieviešu komandu šaha čempionātā, parādot labāko rezultātu pie rezerves galdiņa. Igaunijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 9 zelta (1994, 1995, 1997, 1999, 2001, 2004, 2005, 2007, 2008), 6 sudraba (1990, 1992, 1996, 2003, 2014, 2015 ) un 2 bronzas medaļas (1998, 2006). Sešas reizes uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātos ātrajā šahā.
Kopš 1991. gada strādājusi par šaha treneri Tallinas šaha skolā un Paula Keresa šaha namā (1991–2003), Kaido Kilaotsa šaha skolā (2005–09), šaha akadēmijā Vabaettur (no 2009. gada). FIDE trenere kopš 2005. gada. Trīs bērnu māte.
Kalums Makgregors
Kalums Makgregors (en, dzimis ) ir Skotijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Skotijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2013. gada Makgregors pārstāv Skotijas Premjerlīgas komandu Glāzgovas "Celtic".
Skotijas futbola izlases sastāvā Makgregors debitēja draudzības spēlē pret Nīderlandi.
Īstie krupji
Īstie krupji jeb vienkārši krupji (Bufo) ir viena no krupju dzimtas (Bufonidae) ģintīm, kas apvieno 17 krupju sugas. Tās sastopamas Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikā. Latvijā mājo viena īsto krupju suga — parastais krupis (Bufo bufo). Ģints zinātniskais nosaukums Bufo atvasināts no latīņu valodas un latviski nozīmē "krupis".
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē krupju ģints apvienoja lielāko daļu krupju dzimtas sugu, tomēr saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem šī ģints sadalīta daudzās jaunās ģintīs un kļuvusi par vienu no mazākajām ģintīm dzimtā. Joprojām dažu sugu piederība kādai no ģintīm ir neskaidra un pagaidām tām tiek saglabāts vecais ģints Bufo nosaukums.
Sistemātika
Īsto krupju ģints (Bufo)
ST depresija
ST depresija attiecas uz atradi elektrokardiogrammā, kur ST segments ir neparasti zems, zem bāzes līnijas.
Cēloņi
Tā bieži ir miokarda išēmijas pazīme, kuras galvenais cēlonis ir koronārā nepietiekamība. Citas išēmiskas sirds slimības, kas izraisa ST depresiju, ir:
Nomākts, bet augšupejošs ST segments parasti izslēdz išēmiju kā cēloni.
Tas var būt arī normas variants vai artifakti, piemēram:
Derens Andertons
Derens Roberts Andertons (en, dzimis ) ir bijušais Anglijas futbolists, spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā, bijis Anglijas futbola izlases dalībnieks.
Savu lielāko daļu karjeras spēlējis Tottenham Hotspur komandā, kur aizvadījis gandrīz 300 līgas spēles. Spēlējis arī Portsmouth, Birmingham City, Wolverhampton Wanderers un Bournemouth.
ST depresija
Mērīšana
ST depresija ir nozīmīga, ja tā ir lielāka par 1 mm uz V5-V6 vai 1,5 mm uz AVF vai III.
Derens Andertons
Ar Anglijas futbola izlasi piedalījies 1996. gada Eiropas čempionātā un 1998. gada FIFA Pasaules kausā.
ST depresija
Mērīšana
Sirds slodzes testā, ja ST depresija ir vismaz 1 mm pēc adenozīna ievadīšanas, tā norāda uz atgriezenisku išēmiju, savukārt slodzes testam nepieciešama ST depresija vismaz 2 mm, lai būtiski norādītu uz atgriezenisku išēmiju.
Derens Andertons
Sasniegumi
Tottenham Hotspur
Lavru pagasts (Pečoru rajons)
Lavru pagasts (ru) ir pašvaldība Pleskavas apgabala Pečoru rajonā. Robežojas ziemeļaustrumos ar Pečoru pilsētas pašvaldību, austrumos ar Palkinas rajonu, dienvidos ar Latviju, bet rietumos ar Igauniju. Pagasta centrs atrodas Lavros.
Lavru pagastā ietilpst 110 ciemi.
Vēsture
Lauru pagastu saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu 1920. gadā atdalīja no Pleskavas guberņas un pievienoja Igaunijai un Latvijai (Kacēnu pagasta rietumu daļa). 1945. gada 16. janvārī Kacēnu pagastu likvidēja un izveidoja Pleskavas apgabala Kačanovas rajonu ar 12 ciema padomēm. 1958. gadā Kačanovas rajonu likvidēja un sadalīja starp Palkinas un Pečoru rajoniem.
Dzelzceļa līnija Rēzekne—Sita
Dzelzceļa līnija Rēzekne—Sita bija 88,3 km gara šaursliežu (750 mm) dzelzceļa līnija, ko būvēja no 1927. līdz 1934. gadam. Latvijas PSR laikā 1965. gadā dzelzceļa līniju slēdza.
Tambourissa
Tambourissa ir troplauru dzimtas ģints, kuras pamatareāls aptver Madagaskaru un Maskarēnu salas.
Sugas
Zinātnieku izveidotajā iNaturalist tiešsaistes sociālajā tīklā norādītas 18 Tambourissa ģints sugas, The Plant List enciklopēdiskajā interneta projektā — 16 sugas, savukārt apvienotā taksonomiskā informācijas sistēma apvieno 45 sugas:
Dzelzceļa līnija Rēzekne—Sita
Vēsture
1902. gadā kokmateriālu izvešanas vajadzībām no Abrenes (Pitalovas) stacijas uzbūvēja 67 kilometrus garu šaursliežu (750 mm) atzarojumu līdz Sitai, no tās 12 km garš atzars esot vedis Aleksandropoles virzienā. 1916. gadā Pirmā pasaules kara laikā Krievijas armija Abrenes—Sitas līniju pagarināja līdz Ieriķiem, bet 1921. gadā dzelzceļa līnija Ieriķi—Abrene tika pārnaglota uz 1524 mm platumu.
1926. un 1927. gadā Rugāju, Bērzpils un Tilžas koppienotavas, Rugāju pagasta jaunsaimnieki un tirgotāji lūdza atjaunot atzarojumu un pagarināt to līdz Rugājiem, būves projektu Latvijas valdība apstiprināja 1927. gada 23. septembrī. Veco pievadceļu nojauca, uzbērumu nedaudz pārbūvēja. No Sitas līnija gāja pa mežainu apvidu, no Strazdiņu pieturas punkta apvidus kļuva klajāks, līdz pie Rugājiem līnija iznāca pilnīgā klajumā. 21,4 km garo Sitas—Rugāju dzelzceļa līniju ar Strazdiņu pieturas punktu, Rugāju staciju un priekšstrādnieku dzīvojamo ēku atklāja 1927. gada 20. decembrī.
1928. gada 14. jūnijā Saeima pieņēma likumu par Rugāju-Domopoles (tagad Bērzpils) dzelzceļa līnijas būvi. Tajā pat gadā inženieris Mālers nosprauda 18,6 km garo jaunbūvējamo dzelzceļu. 1929. gada ziemā sāka celt 27,6 m garo tiltu pār Vārnienes upi pie Rugājiem. Zemes darbos iesaistīja vietējos zemniekus, lai dotu iespēju nopelnīt pēc plūdiem 1928. gada vasarā. Tomēr ziema bijusi ļoti auksta, tāpēc darbi uz priekšu virzījušies lēni. 1929. gada maijā notikusi izsole, tiesības celt šo dzelzceļa līniju ieguva uzņēmējs Falks un būvfirma „Inž. A. Razums”. 1930. gadā ierīkoja Lazdukalna un Bērzpils stacijas. Līniju Rugāji—Bērzpils atklāja 1930. gada 4. novembrī. Atklāšanā piedalījies Francis Kemps. Pieturas punktu Golvaros atvēra 1931. gadā, bet Kapūnē — 1934. gadā. 1934. gada 5. martā atklāja satiksmi posmā Rēzekne-Bērzpils (48,3 km). Stacijas ēkas (Burzova, Gaigola, Dricāni) būvēja no celtniecības materiāliem, kurus ieguva pēc Daugavpils dzelzceļa mezgla neapdzīvoto māju nojaukšanas. Svinībās piedalījās satiksmes ministrs Staņislavs Ivbulis. Dzelzceļa līnijas būvēšanas izmaksas bija 2,3 miljoni latu.
Pēc Otrā pasaules kara par līnijas galastaciju kļuva Burzava. 1947. gadā Sitā koka šķūnī izbūvēja lokomotīvju depo. 1960. gadā no Dricēnu stacijas ierīkots atzarojums uz Stružānu Kūdras fabriku. 1961. gadā līnijā pārtraukti visi pārvadājumi, izņemot vilcienus kūdras transportēšanai Burzavas—Dricēnu iecirknī. 1965. gadā Sitas—Dricēnu iecirknis oficiāli slēgts. Ap 1990. gadu pārtraukta arī kūdras transportēšana Burzavas—Dricēnu iecirknī, 2000. gadā nojauktas sliedes.
Vilcienu saraksts
Sākumā bānīša ātrums bija 25 km/h, to cerēja palielināt līdz 40 km/h. Vilcienu vilka neliela lokomotīve. “Pavisam bija 4—5 vagoni un viens pasta vagons. Vilciens kursēja vienu reizi dienā uz Rēzekni un atpakaļ uz Situ. No rīta pulksten sešos vilciens no Sitas stacijas devās ceļā, septiņos bija Rugājos, ap pulksten deviņiem jau bija Rēzeknē. Atpakaļceļā no Rēzeknes pulksten sešos vakarā tas kursēja cauri Rugājiem, (M. Stradiņa)”.
Levantes jūra
Levantes jūra (el) ir Vidusjūras austrumu daļa starp Mazāzijas pussalu un Āfrikas ziemeļaustrumu krastu. Austrumos piekļauja Levantes krastam, no kuras cēlies jūras nosaukums. Rietumu robeža ar Vidusjūras daļu, ko reizēm sauc arī par Lībijas jūru, tiek vilkta no Rāselhelāla zemesraga Kirenaikas ziemeļos Lībijā līdz Gavdas salai dienvidos no Krētas. Jūras ziemeļaustrumos atrodas Kipras sala un akvatoriju starp salu un Mazāzijas pussalu reizēm dēvē par Kilikijas jūru. Dziļākā vieta ir Plīnija dzelme (4384 m) dienvidaustrumos no Krētas.
Jūras dienvidaustrumu daļā ir ievērojams dabasgāzes lauks.
Gaiļupīte
Gaiļupīte var būt:
Baiba Rasima
Baiba Rasima (dzimusi Baiba Neja) ir latviešu medicīnas māsa, estētikas speciāliste un bijusī aktrise.
Absolvējusi Rīgas 5. medicīnas skolu. Pēc skolas beigšanas strādājusi Rīgas pilsētas 1. slimnīcā un Veselības centrā 4. Tad iestājusies Latvijas Kultūras akadēmijā, kur beigusi aktierkursu.
Darbojusies Latvijas Leļļu teātrī, mūzikas namā Daile un Dailes teātrī. Zināma ar Rozes lomu seriālā "UgunsGrēks".
Precējusies ar aktieri Kristapu Rasimu, abiem ir 2 bērni.
Īspurna krupji
Īspurna krupji jeb knābjpurna krupji (Rhinella) ir viena no lielākajām un plašākajām krupju dzimtas (Bufonidae) ģintīm, kas apvieno 88 krupju sugas. Tās sastopamas Centrālamerikas un Dienvidamerikas tropu joslā, sākot ar Teksasas dienvidiem ASV (Riograndes ieleju) un Sonoras reģionu Meksikā, dienvidu virzienā turpinoties cauri tropu mežiem līdz Čīlei, Argentīnai un Urugvajai. Viena suga — jūras krupis (Rhinella marina) tikusi plaši introducēta daudzviet pasaulē: Antiļu salās, Fidži, Filipīnās, Taivānā, Rjūkjū salās (Japānā), Jaungvinejā, Austrālijā un daudzās Okeānijas salās.
Zinātniskais nosaukums Rhinella latviski nozīmē "deguntiņš". Vārds atvasināts no grieķu valodas (rhino (ῥῑνο) — deguns), pielietojot latīņu valodai raksturīgo deminutīva galotni (ella).
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē īspurna krupji tika klasificēti īsto krupju ģintī (Bufo), bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem krupju ģints ir sadalīta vairākās atsevišķās ģintīs, izdalot arī apjomīgo īspurna krupju ģinti. Vecākos informācijas avotos aprakstos par krupju ģinti pieminētās Dienvidamerikas sugas vai nu pieder pie šīs ģints, vai pie Centrālo Andu krupjiem (Nannophryne), Dienvidamerikas krupjiem (Rhaebo), vai Centrālamerikas krupjiem (Incilius).
Sistemātika
Īspurna krupju ģints (Rhinella)
Origens
Origens (, Ōrigénēs) jeb Origens Adamantijs (, Ōrigénēs Adamántios; 184/185–253/254), bija agrīns kristiešu teologs un ražīgs rakstītājs. Askēts un Baznīcas tēvs. Origens grieķu valodā komentēja un apcerēja svētos rakstus. Viņa darbi mūsdienās reizēm vērtēti kā tekstuālais kriticisms, ekseģēze, hermeneitika, filozofija vai arī sludināšana.
Vulgātas autors Hieronims nosaucis Origenu par "lielāko baznīcas vadītāju pēc apustuļiem," bet vairāki Origena viedokļi tika apstrīdēti, un Katoļu baznīca viņu neiecēla svēto kārtā, jo viņa darbi nesakrita ar apustuļu, īpaši Pāvila un Jāņa, mācību. Viņa mācības par reinkarnācijai līdzīgu dvēseles eksistenci pirms ieņemšanas "līdz viss būs atjaunots" (Apustuļu darbi 3:21; apokatastasis), un par ariānismam līdzīgu Dieva Dēla pakārtošanu Dievam Tēvam bija īpaši strīdīgas.
Etimoloģija
Origena grieķu vārds Ōrigénēs (Ὠριγένης) nozīmējot "Hora bērns" (no Ὧρος, "Hors" un γένος, "dzimis"). Viņa iesauka (cognomen) Adamantios (Ἀδαμάντιος) esot no grieķu adámas (ἀδάμας), ar nozīmi "nelokāms".
Jaunība
Cēzarejas Eisebijs stāstījis, ka 203. gadā Origens atjaunojis ticības mācības skolu Aleksandrijā, kur Aleksandrijas Klēments mācījis pirms Romas imperatora Severa vajāšanas. Origens esot atbalstījis vajātos kristiešus, līdz bīskaps, vēlāk koptu pāvests Aleksandrijas Dēmētrijs, Origenam norādījis nodarboties tikai ar doktrīnu.
Askētisms un ceļojumi
Origens esot pārdevis savu bibliotēku un dzīvojis askētiski. Cēzarejas Eisebijs stāstījis, ka, svēto rakstu iedvesmots, Origens sevi kastrējis. Sholastiķis Pjērs Abelārs un citi viduslaiku teologi, kā arī mūsdienu vēsturnieki rakstījuši par šo notikumu. Imperatora Karakallas valdīšanas laikā Origens viesojies Romā, bet neizglītotais pāvests Zefirīns sagādājis vilšanos, un Origens atgriezies Aleksandrijā un kopā ar bīskapu Hēraklu turpinājis mācīt katehētus. Ap 214. gadu Origens esot ceļojis uz "Arābiju" un Petru. Kad 215. gadā Aleksandrijā bija nemieri un imperators Karakalla atriebās, izraidot "ārzemniekus", Origens kopā ar Ambroziju pārcēlās uz Cēzareju. Neordinētais Origens sludināja un skaidroja svētos rakstus Jeruzalemes Aleksandra un Cēzarejas Teoktista bīskapu uzdevumā. Ambrozijs esot nodrošinājis Origenu ar vismaz septiņiem manuskriptu pierakstītājiem.
Strīds ar Aleksandrijas Dēmētriju
Aleksandrijas bīskaps Dēmētrijs apstrīdēja Origena ordināciju citā diecēzē (Palestīnas Caesarea Maritima), un vairākas nesaskaņas piespieda Origenu pārcelties uz Palestīnu. Ap 230. gadu Origens esot "liktenīgi" kādā uzdevumā nosūtīts uz Grieķiju un aizkaitinājis Dēmētriju. Dēmētrijam nepatika sludināšana bez ordinācijas. (Dēmētrijs esot bijis pirmais, kurš Ēģiptē ieviesa bīskapa tiesības ordinēt.) Metropolīts esot sasaucis kopienas vecākos un panācis Origena izraidīšanu no Aleksandrijas. Origens 231. gadā apmetās Palestīnas Cēzarejā pie drauga un bīskapa Teoktista. Pēc Dēmētrija nāves bīskaps (koptu pāvests) Hērakls pārņēma Origena skolas vadību, un pa to laiku Cēzarejā Origens sarakstīja vairākus traktātus. Trīs gadus vēlāk imperatora Maksimīna Trāķieša (235–238) vajāšanas dēļ viņš patvērās pie Kapadokijas bīskapa Firmiliana. Pēc Maksimīna nāves Origens atgriezās Palestīnā un strīdos ar pāvestu Fabiānu un vairākiem bīskpapiem aizstāvējis savu "ķecerību".
Imperatora Decija vajāšana un Origena nāve
Ap 250. gadu Romas imperators Decijs, ticēdams, ka pandēmiju izraisījusi kristiešu burvestība un nevēlēšanās pieņemt imperatora dievišķumu, uzsāka kristiešu vajāšanu, kurā Origens esot cietis. Eisebijs aprakstījis Origena spīdzināšanu. Trīs gadus vēlāk Origens esot nomiris no ievainojumiem. Svētais Hieronims atstāstījis leģendu, ka Origens nomiris 69 gadu vecumā un apbedīts Tirē.
Darbi
Pieņemts, ka Origens bija agrīnās baznīcas dižākais "tekstuālais kritiķis", atbildīgs par vērienīgo "seškārtīgo" Hexapla Veco Derību sešu versiju (valodu) salīdzinājumu. Origens vārdu pa vārdam salīdzināja grieķu Septuagintu ar "oriģinālo" senebreju versiju un citiem grieķu tulkojumiem. Spriests, ka Origena raksti, apkopojumi un ceļojumi plaši ietekmēja Jaunās Derības pielietojumu praktiski visās trešā gadsimta kristīgās baznīcās. Origena traktāts De principiis (Principi) esot viens no pirmajiem filozofiskiem apcerējumiem par kristīgo dogmu.
Ekseģēze un filozofija
Svētais Epifanijs esot saskaitījis 6000 Origena darbus un iedevis sarakstu Eisebijam, bet saraksts pazudis. Pilnīgs Hexapla teksts arī pazudis, bet fragmenti esot atrasti Milānā un spriests, ka saglabājušies grieķu valodā vai latīņu tulkojumos no 205 līdz 279 Origena sprediķi. Origena traktāts De principiis plaši pētīts kopš 4. gadsimta. Ap 248. gadu Origens uzrakstīja traktātu "Pret Kelsu" (grieķu: Κατὰ Κέλσου; latīņu: Contra Celsum), jo Kelss apgalvojis, ka Jēzus ar saviem "brīnumiem" bijis burvis. Eisebijam esot bijušas apmēram simts Origena rakstītās "vēstules", bet tikai trīs saglabājušās.
Pieņemts, ka Origens pamatā bijis platonists ar dažām stoiķu filozofijas idejām. Origena kosmoloģija bija sarežģīta un strīdīga un iekļāva apgalvojumu par dvēseles eksistenci pirms ieņemšanas. Apgalvodams, ka dievišķais Logoss "runā" svētajos rakstos, Origens apstrīdēja vairāku gnostiķu viedokli, ka Vecā Derība ir mazvērtīga. Ekseģēzē Origens esot centies atklāt svēto rakstu "būtību" tulkojot īpašvārdus un "hermeneitiski" atklāt rakstos "dziļāku" vēsturisku nozīmi. Origena izpratnē Dievs Tēvs bijis "apofātisks" jeb noliedošs un platonisks un strīdos piesaukts, lai argumentēt pret gnostiķiem par logosa pakārtojumu Dievam. Origena platoniskā eskatoloģija noliedza "vienkāršu" mileniālismu.
Anatēmas un lāsts
529. gadā imperators Justiniāns I slēdza hellēnistu filozofu skolas un akadēmijas un 545. gadā ar ediktiem noliedza "atjaunošanu" (apokatastasis) un kādus desmit citu Origena doktrīnu. 553. gadā Justinians sasauca Konstantinopoles 5. koncilu, kuru tagad pazīst arī kā Otro ekumenisko koncilu. Konstantinopoles patriarhs Eitihijs un kādi 156 bīskapi piedalījās. Koncilā tika nosodīts ariānisms, nestoriānisms un monofizītisms. Pāvests Vigīlijs oponēja un patvērās kādā Konstantinopoles baznīcā un nekad esot pieņēmis reinkarnācijas doktrīnas aizliegšanu. Liecības par 553. gada koncilu ir strīdīgas, bet apgalvots, ka vairāki raksti, kas balstījās uz Origena teoloģiju tika iznīcināti. Teozofs Geddes MacGregor apgalvojis, ka Origens mācījis par reinkarnāciju, bet mūsdienu teologi strīdas par Origena "dvēseļu pārvietošanās" rakstu nozīmi   un par pētījumiem, ka Origena raksti aizspriedumaini tulkoti no grieķu uz latīņu valodas.
Kostarikas administratīvais iedalījums
Kostarikas administratīvo iedalījumu veido 7 provinces (spāņu: provincias), kas izveidotas saskaņā ar Kostarikas konstitūciju. Visas 7 provinces sīkāk iedalās 81 kantonā (spāņu: cantones) un 463 distriktos (spāņu: districtos).
Pēc platības lielākā province ir Puantarenasas province (410 929 km²), savukārt vismazākā – Sanhosē province (4 966 km²). Pēc iedzīvotāju skaita visvairāk iedzīvotāju ir Sanhosē province (1 404 242 iedzīvotāji), bet vismazāk — Puantarenasas province (11 266 iedzīvotāji).
Mačeratas province
Mačeratas province ir viena no Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Markes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mačerata. Mačeratas province sīkāk iedalās 55 komūnās.
RNS vakcīna
RNS jeb mRNS vakcīna ir vakcīnas veids, kas cilvēka šūnās nogādā vīrusa mRNS fragmentus, kuri tiek pārprogrammēti, lai iegūtu patogēnu antigēnus (piemēram, koronavīrusa pīķa proteīnu vai vēža antigēnus), kas pēc tam stimulē adaptīvu imūnreakciju pret patogēnu. mRNS parasti atrodas īpašā molekulu nesējā, piemēram, lipīdu nanodaļiņās, kas trauslās mRNS virknes aizsargā un veicina to absorbciju cilvēka šūnās. RNS vakcīnu priekšrocības salīdzinājumā ar tradicionālajām olbaltumvielu vakcīnām ir lielāks ražošanas ātrums un zemākas izmaksas, kā arī šūnu imunitātes indukcijas un humorālās imunitātes nodrošināšana. Tā kā mRNS molekulas ir nestabilas, vakcīna jāuzglabā zemā temperatūrā, un jānodrošina loģistikas aukstumķēde. Nepietiekamas devas dēļ var pasliktināties vakcīnas iedarbīgums.
Līdz 2020. gada novembrim neviena mRNS vakcīna, zāles vai tehnoloģiju platforma nebija apstiprināta lietošanai cilvēkiem, un pirms 2020. gada mRNS lietošanai cilvēkiem tika uzskatīta tikai par teorētisku vai eksperimentālu. Sākot ar 2020. gada novembri, bija divas jaunas mRNS vakcīnas, kas gaidīja ārkārtas lietošanas atļauju kā COVID-19 vakcīnas (kas bija pabeigušas 8 nedēļu ilgo periodu pēc pēdējiem izmēģinājumiem ar cilvēkiem): Moderna uzstādātā MRNA-1273 un BioNTech un Pfizer kopīgi izstrādātā BNT162b2 (tozinamerāns jeb Comirnaty). Globālajiem regulatoriem bija jālīdzsvaro vidēja un ilgāka termiņa datu trūkums par jauno mRNS COVID-19 vakcīnu iespējamām blakusparādībām, ar steidzamu risinājumu globālā koronavīrusa pandēmijai, kuram mRNS vakcīnu ātrāka ražošanas spēja ir vērtīga.
Pelava
Pelava (arī Palva, Pelasta, Pelve) ir Pērses kreisā krasta pieteka Aizkraukles novadā.
RNS vakcīna
Vēsture
Ideju, ka mRNS varētu izmantot terapeitiskos nolūkos, 1989. gadā pirmoreiz īstenoja Kalifornijas biotehnoloģijas jaunuzņēmuma Vical pētnieki. Pētnieki, kas tajā gadā strādāja ar Salka institūtu Sandjego, publicēja rakstu, kurā parādīts, ka ar lipīdu nanodaļiņu (liposomu) palīdzību var ievadīt mRNS šūnās. 1990. gadā Džons Volfs no Viskonsinas Universitātes sadarbojās ar Vical un ziņoja par pozitīviem rezultātiem, kad peles muskuļos tika ievadīta neaizsargāta mRNS. Šie pētījumi bija pirmie pierādījumi tam, ka in vitro transkribēta (IVT) mRNS varētu piegādāt ģenētisko informāciju, lai ražotu olbaltumvielas dzīvo šūnu audos.
Pelava
Iztece uz dienvidrietumiem no Sausnējas. Tek dienvidu virzienā, lejtecē pamazām pagriežoties uz rietumiem. Lielākās pietekas - Naskāne, Odze, Samala. Ietek Pērsē augšpus Upeslīčiem. Pelavu šķērso valsts autoceļi V942 (Alunāni–Irši), V916 (Jaunbebri–Odziena–Vietalva–Indrāni). Pelavas krastos atrodas Kalvēni.
Aļina Zagitova
Aļina Zagitova (ru, tt; dzimusi ) ir tatāru izcelsmes Krievijas daiļslidotāja.
2017.—2018. gada sezonā uzvarēja Phjončhanas olimpiskajās spēlēs, Eiropas čempionātā Grand Prix finālā un Krievijas čemionātā. 2018. gada olimpiskajās spēlēs vēl izcīnīja sudraba medaļu arī komandu sacensībās. 2016.—2017. gada junioru Grand Prix finālā kļuva par pirmo juniori, kas sacensībās guvusi vairāk par 200 punktiem.
RNS vakcīna
Vēsture
Tālāki mRNS izmantošanas mēģinājumi cilvēku slimību apkarošanai tiek attiecināti uz ungāru bioķīmiķi Katalinu Kariko, kura vēlējās turpināt Viskonsinas Universitātes 1990. gadā publicēto darbu, kas uzrādīja pozitīvus rezultātus pelēm. Kariko sadarbojās ar Drū Veismenu un līdz 2005. gadam bija atrisinājusi vienu no galvenajiem tehniskajiem šķēršļiem, izmantojot modificētus nukleozīdus, lai mRNS nokļūtu cilvēka šūnās, neatstājot ķermeņa aizsardzības sistēmu.
2005. gadā Hārvarda Universitātes cilmes šūnu biologs Derriks Rossi izlasīja viņu darbu, un kopā ar Robertu Langeru, kurš saskatīja tā potenciālu vakcīnu izstrādē, nodibināja biotehnoloģiju uzņēmumu Moderna. Vēl viens mRNS biotehnoloģijas uzņēmums — BioNTech — tika dibināts Vācijā un licencēja Kariko un Veismana darbu; abi valdē iestājās 2013. gadā. Līdz 2020. gada novembrim nevienas mRNS zāles vēl nebija licencētas lietošanai cilvēkiem, tomēr gan Moderna, gan BioNTech bija tuvu ārkārtas lietošanas atļaujas saņemšanai to izstrādātajām mRNS COVID-19 vakcīnām.
Darbības princips
mRNS vakcīnas darbojas pavisam savādāk nekā tradicionālās vakcīnas. Tradicionālās vakcīnas stimulē antivielu reakciju, cilvēkam ievadot antigēnus (olbaltumvielas vai peptīdus), novājinātu vīrusu vai rekombinantu antigēnu kodējošu vīrusu vektoru. mRNS vakcīnas nogādā šūnās vīrusa RNS virknes fragmentu, un vīrusu antigēni (svešās olbaltumvielas) tiek iegūti, izmantojot pašas šūnas olbaltumvielu sintēzes mehānismus. Antigēni stimulē adaptīvu imūnreakciju, izstrādājoties jaunām antivielām, kas saistīsies ar antigēnu un aktivizēs T-šūnas. T-šūnas atpazīst specifiskos peptīdus, kas saistās ar MHC molekulām.
mRNS vakcīnas neietekmē šūnas kodola DNS — mRNS fragments ir vīrusa RNS fragments, kurā ir norādījumi par vīrusa antigēna (galveno koronavīrusa mRNS vakcīnu gadījumā — pīķa jeb S proteīna) izveidi. RNS vakcīnu priekšrocība ir tā, ka, tā kā antigēni tiek ražoti šūnas iekšienē, tiek stimulēta gan šūnu, gan humorālā imunitāte.