cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Simons Mozers
Simons Mozers (Simon Moser; dzimis 1989. gada 10. martā) ir šveiciešu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2018) Mozers spēlē Šveices hokeja līgas kluba HK Berne rindās, pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Mozers sāka 2007.—08. gada sezonā, kad aizvadīja četras spēles Šveices hokeja līgas kluba Langnau "Tigers" rindās. Jau nākamajā sezonā hokejistam izdevās izcīnīt vietu "Tigers" pamatsastāvā. 2012.—13. gada sezonā uzbrucējs sāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas.
2013.—14. gada sezonā Mozers aizvadīja sešas spēles NHL kluba Našvilas "Predators" sastāvā, taču tad atgriezās Šveicē, pievienojoties HK Berne rindām. 2016. un 2017. gadā kopā ar komandu kļuva par Šveices čempionu.
Kriķu iela
Kriķu iela var būt:
Krutaruča
Krutaruča ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 218 km attālumā no Rīgas.
Ektors Beljerins
Ektors Beljerins (dzimis ) ir Spānijas futbolists, aizsargs, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē La Liga kluba Real Betis rindās.
Savu karjeru iesācis Anglijas Premjerlīgas komandā Arsenal, kur pavadījis 10 gadus.
Sasniegumi
Arsenal
Real Betis
Barcelona
Džeiks Mazins
Džeiks Mazins (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) Mazins pārstāv NHL komandu Toronto "Maple Leafs".
Pīļu iela
Pīļu iela var būt:
Džeiks Mazins
Spēlētāja karjera
Pēc vairākās OHL aizvadītām sezonām, 2007. gada NHL draftā Mazinu izvēlējās Losandželosas "Kings". Tās sastāvā viņš debitēja 2010.—11. gada sezonā, komandas pamatsastāvā nostiprinoties 2013.—14. gada sezonā. 2014. gadā Mazins kopā ar komandu izcīnīja Stenlija kausu. "Kings" rindās spēlēja kopumā astoņās sezonās, līdz 2019. gada janvāra nogalē tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs".
2023. gadā, piedaloties tikai četrās spēlēs, Mazins savainoja mugurkaulu pēc sadursmes ar Arizonas "Coyotes" uzbrucēju Kleitonu Kelleru un vēlreiz tika iekļauts savainoto spēlētāju sarakstā. Vēlāk viņš tika izslēgts uz atlikušo sezonas daļu 2023. gada 22. februārī.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2015. gada Pasaules čempionātā.
Makreles
Makreles jeb skumbrijas (Scomber) ir makreļu dzimtas (Scombridae) makreļveidīgo zivju ģints, kas apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas. Kopīgi ar 3 Indijas makreļu (Rastrelliger) sugām tās veido makreļu cilti (Scombrini), kuru mēdz saukt arī par īsto makreļu cilti.
Nesenā pagātnē Āfrikas makrele (Scomber colias) un austrumu makrele (Scomber japonicus) tika sistematizētas kā viena suga, bet, balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, austrumu makrele ir izdalīta kā atsevišķa suga.
Izplatība
Atlantijas okeānā sastopamas 2 makreļu sugas: Atlantijas makrele (Scomber scombrus), kas sastopama galvenokārt okeāna ziemeļu daļā līdz Mauritānijai, Vidusjūru un Melno jūru ieskaitot, un Āfrikas makrele, kas sastopama galvenokārt okeāna siltajos ūdeņos gar Āfrikas krastu, kā arī Vidusjūrā un Melnajā jūrā. Pārējās 2 sugas mājo Indijas okeānā un Klusā okeāna rietumos. Baltijas jūrā reizēm iepeld Atlantijas makrele, kas vairākkārt konstatēta arī Somu un Rīgas līčos.
Izskats un īpašības
Makreles ir vidēji lielas zivis un visas sugas ir apmēram vienādi lielas. Mazākā no visām ir dienvidjūru makrele (Scomber australasicus), kuras lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 44 cm (visbiežāk ķermeņa garums ir apmēram 30 cm), svars 1,4 kg. Lielākā ir austrumu makrele, kuras lielāko īpatņu ķermeņa garums sasniedz 64 cm (visbiežāk ķermeņa garums ir apmēram 30 cm), svars 2,9 kg.
Visām sugām ir slaidi, vārpstveida ķermeņi, ko sedz smalkas, cikloīdas zvīņas. Mugura ir tumši zilganzaļa ar melnu, viegli izliektu līniju rakstu, bet vēders balts. Gandrīz visām sugām, izņemot Atlantijas makreli, ir peldpūslis. Makreles ir ātras un izturīgas peldētājas. Tās peld tuvu ūdens virsmai, medīdamas zooplanktonu un mazās zivis.
Pielietojums zivsaimniecībā
Makreles ir nozīmīgas zivsaimniecības zivis, kuras tiek rūpnieciski nozvejotas cilvēku pārtikai. Tās ir samērā treknas (16,5 % tauki), bagātas ar vitamīnu B12, tām nav sīko asaku un to gaļai ir maiga un patīkama garša. Pēc termiskās apstrādes gaļa iegūst nedaudz sausu struktūru.
Matrožu iela (Jūrmala)
Matrožu iela ir iela Jūrmalā, Buļļuciema apkaimē. Matrožu iela sākas un arī beidzas krustojumā ar Vikingu ielu. Kopējais ielas garums ir 500 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Matrožu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Ielu savienojumi
Muižas iela ir savienota ar šādām ielām:
Dienvidu Garezers
Dienvidu Garezers (arī I Garezers, Garezers) ir šaurs un garš starpkāpu ezers Ādažu novada Carnikavas pagastā. Izvietojies Garezeru virknes dienvidrietumos Piejūras dabas parkā. Krasti zemi, lēzeni, ziemeļrietumos — stāvi, dibens — smilšains, dūņains. Ar caurteku savienots ar Vidējo Garezeru, notece pa grāvi dienvidrietumu galā uz Gauju. Mīt līdaka, asaris, rauda. Krastā peldvieta.
Atpakaļ nākotnē
"Atpakaļ nākotnē" (en) ir 1985. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras producents, scenārija autors un režisors ir Roberts Zemekis.
Filma ir stāsts par jaunieti Mārtiju Makflaju, kas tiek nosūtīts atpakaļ laikā uz 1955. gadu, kur sastop savus nākotnes vecākus vidusskolā un nejauši iepatīkas savai mātei. Tajā galvenās lomas attēlo Maikls Dž. Fokss, Kristofers Loids, Lija Tomsone, Krispins Glovers un Tomass Vilsons.
"Atpakaļ nākotnē" pirmizrāde notika, ar 383 miljoniem ASV dolāru lieliem ieņēmumiem tā kļuva par gada ienesīgāko filmu, tāpat guva kritiķu atzinību. Filma nominēta un arī ieguva dažādas balvas dažādās nominācijās, tai skaitā Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko skaņas montāžu.
Amerikas Kinoinstitūts filmu ierindoja 10. vietā starp desmit labākajām zinātniskās fantastikas filmām. 2007. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". Filmai "Atpakaļ nākotnē" izdoti divi turpinājumi, izveidots animācijas seriāls, videospēles, atrakcija izklaižu parkā, mūzikls.
Teteru iela
Teteru iela var būt:
Vītauts Petkevičs
Vītauts Petkevičs (lt; dzimis, miris ) bija lietuviešu rakstnieks, politiķis un sabiedriskais darbinieks.
Biogrāfija
1954-1957 LĻKJS CK nodaļas vadītājs, CK biroja loceklis. 1957-1959 Lietuvas Komunistiskās partijas Radvilišķu rajona komitejas sekretārs. 1960-1969 laikraksta "Tiesa" korespondents Šauļos. 1969-1971 Lietuvas PSR Rakstnieku savienības prozas konsultants. 1971-1972 Lietuvas kinostudijas scenāristu kolēģijas vadītājs. Kopš 1972. gada profesionāls rakstnieks.
1988. gadā izpaudās "Zaļo" kustībā, aizstāvot Lietuvas piekrasti no dabai bīstamu naftas urbumu izbūves jūrā pie Kuršu kāpas — KPFSR teritorijā. 1988. gadā Lietuvas Pārbūves kustības iniciatīvas grupas, "Sąjūdis" Seima un Padomes loceklis. 1989. gadā Lietuvas Demokrātiskās darba partijas biedrs. 1992-1996 Seima deputāts, 1993-1996 Nacionālās drošības komitejas priekšsēdētājs. 1998. gadā Lietuvas Tautas savienības "Par godīgu Lietuvu" biedrs. 2008. gadā Partijas "Fronts" biedrs, neveiksmīgi kandidēja Lietuvas Republikas Seima vēlēšanās. Apbedīts Antakalņa kapos.
Daiļdarbi
Tulkoti darbi latviešu valodā:
1664. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1664. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Grenlandiešu valoda
Grenlandiešu valoda jeb kalāhlisuta (kalaallisut) ir eskimosu—aleutu valodu saimes valoda, kurā runā aptuveni 57 tūkstoši cilvēku. Vairums no tiem dzīvo Grenlandē, bet 2004. gadā aptuveni 13 tūkstoši šīs valodas pratēju dzīvoja Dānijā. Grenlandiešu valoda ir ļoti radniecīga citām inuītu valodām, kurās runā Kanādas ziemeļos dzīvojošie inuīti. Tā ir oficiālā Grenlandes valoda kopš 2009. gada jūnija.
No grenlandiešu valodas ar citu valodu starpniecību latviešu valodā aizgūti tādi vārdi kā iglu (sniega māja), anoraks (silta jaka ar kapuci) un kajaks (augšēji slēgta laiva).
Alverto Moreno
Alverto Moreno (es; dzimis ) ir Spānijas futbolists, aizsargs, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) Moreno pārstāv La Liga komandu Villarreal CF.
Sasniegumi
Sevilla
Liverpool
Agripīne Džaparidze
Agripīne Džaparidze, 1855–1926) bija pirmā titulārā Carnekavas grāfiene.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1855. gada 25. oktobrī (6. novembrī) Imeretijas dižciltīgo Konstatīna un Melānijas Džaparidžu ģimenē. 1876. gadā viņa apprecēja Tarielu Dadiani, no kura laulībā viņiem piedzima Mikels, Levanti un Nino.
1882. gadā viņu apprecēja Konstantīns Oldenburgs un piešķīra viņai Carnekavas grāfienes titulu.
Otrajā laulībā viņai piedzima trīs dēli un trīs meitas - Aleksandra (1888-1957), Katrīna (1888-1963), Nikolajs (1885-1976), Aleksejs (1887-1918), Pēteris (1889-1961), Nina (1892-1922). Lai arī Agripīne neptietiekami labi runāja franciski, viņa apbūra daudzus imperatora galma pārstāvjus.
Mirusi 1926. gada 18. oktobrī, apglabāta Kutaisi.
Apgripīnes bērni pēc 1917. gada apvērsuma aizbēga uz Franciju, izņemot divus - Alekseju, kuru noslepkavoja boļševiki, kā arī psihiski slimo meitu Ninu.
Kruteļi
Kruteļi ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 227 km attālumā no Rīgas.
Apvienotās Karalistes Uzņēmumu reģistrs
Apvienotās Karalistes Uzņēmumu reģistrs (angļu: Companies House) ir galvenā valsts institūcija, kas Apvienotās Karalistes teritorijā no 1844. gada reģistrē un izslēdz privātus vai publiskus uzņēmumus (uzņēmējsabiedrības), filiāles, organizācijas, komandītsabiedrības un citus veidojumus. Uzņēmumu reģistrs veic izmaiņas reģistrēto juridisko personu darbības pamatdokumentos un veic citas aktos paredzētās darbības.
Apvienotās Karalistes Uzņēmumu reģistra vadītājs ir Tims Moss (Tim Moss).
Saskaņā ar 2015. gada novembra datiem Apvienotās Karalistes Uzņēmumu reģistrā reģistrēto uzņēmumu skaits pieauga par 6,6% (3,630,297 kopējais reģistrēto uzņēmumu skaits valsts teritorijā) gada laikā. 2015. gada novembrī tika reģistrēti 47 497 jauni uzņēmumi. Uz 2015. gada decembri Anglijā un Velsā kopā ir reģistrēti 3 387 113 aktīvi uzņēmumi, Skotijā ir 192 156 aktīvi uzņēmumi, bet Ziemeļīrijā ir 51 028 Uzņēmumu reģistrā reģistrēti uzņēmumi.
Edvīns Vedējs
Edvīns Vedējs (en; 1941—2017) bija latviešu izcelsmes ASV ķīmiķis, Viskonsinas Universitātes profesors (1991) un Mičiganas Universitātes profesors (1999). Vedēja galvenās pētniecības joma bija organiskās sintēzes metodoloģija un reakcijas mehānismi.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā Nikolaja Vedēja un viņa sievas Veltas, dzimušas Robežnieces, ģimenē. 1944. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV. Mācījās Grandrepidsas koledžā, līdz 1962. gadam studēja Mičiganas Universitātes bakalaura studiju programmā, tad līdz 1966. gadam Viskonsinas Universitātes doktora studiju programmā. No 1966. līdz 1967. gadam viņš veica pēcdoktorantūras pētījumus par kopējo prostaglandīnu sintēzi Hārvarda Universitātes 1990. gada Nobela prēmijas laureāta profesora E. Dž. Korija laboratorijā.
1967. gadā viņš sāka strādāt Viskonsinas Universitātē, 1999. gadā pārcēlās uz Mičiganas Universitāti. Pēc viņa aiziešanas pensijā 2011. gadā Mičiganas Universitāte izveidoja Edvīna Vedēja ķīmijas profesūru.
Miris 2017. gada 2. decembrī Medisonā.
Vēsmas iela
Vēsmas iela var būt:
Dzintris Kolāts
Dzintris Kolāts (dzimis ) ir Latvijas žurnālists, bijušais Latvijas Radio ģenerāldirektors (1995—2005, 2009—2011) un Ziņu dienesta vadītājs (2007—2009), Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta vadītājs (2011—2012).
Biogrāfija
1983. gadā Dz. Kolāts sāka darbu Latvijas Radio (LR) kā diktors praktikants, darbojās raidījumā «Mikrofons». No 1990. līdz 1992. gadam bija LR Ārzemju raidījumu redakcijas programmu vadītājs. 1995. gadā Kolāts bija Latvijas Radio reklāmas pakalpojumu daļas vadītājs, un tā paša gada novembrī tika ievēlēts par LR ģenerāldirektoru. 2005. gadā Kolāts, nostrādājis ģenerāldirektora amatā divus piecu gadu termiņus, amatu zaudēja. Viņš kļuva par Latvijas Preses izdevēju asociācijas (LPIA) izpilddirektoru un Latvijas Televīzijas (LTV) raidījuma «Valsts pirmās personas» vadītāju.
Dz. Kolāts pameta darbu LPIA un LTV un kļuva par Latvijas Radio Ziņu dienesta vadītāju. Pēc LR ģenerāldirektora Aigara Semēvica atkāpšanās Kolāts tika iecelts par ģenerāldirektora pienākumu izpildītāju, bet  tika apstiprināts ģenerāldirektora amatā. 2011. gada oktobrī viņš iesniedza atlūgumu, lūdzot atbrīvot no ģenerāldirektora amata ar 11. novembri, lai kandidētu Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta vadītāja amatam. Tā paša gada decembrī viņš kļuva par LTV Ziņu dienesta vadītāju un sāka vadīt raidījumu «100. panta preses klubs». Gadu vēlāk, 2012. gada decembrī alkoholisma dēļ no amata atkāpās.
2017. gada novembrī Dz. Kolāts kļuva par Rīgas un Apriņķa Avīzes galveno redaktoru. 2019. gada decembrī no amata aizgāja.
2020. gada 23. jūnijā Dz. Kolāts vietnē YouTube izveidoja kanālu "Kolāta Kuivižu televīzija". Kanāla videoklipos lielākoties tiek intervētas gan Salacgrīvas novadā, gan valstī zināmas personības.
Kopš 2021.gada vasaras kopā ar Mārci Bendiku un Juri Garjānu darbojas inerneta raidījumā/podkāstā "Jautājums no provinces"
Abas Dz. Kolāta meitas Sarmīte un Elīna Kolātes arī darbojas žurnālistikā. Sarmīte Kolāte strādā Latvijas Radio, Latvijas Televīzijā un lasa lekcijas Latvijas Universitātē, bet Elīna Kolāte ir žurnāliste un komunikācijas speciāliste. Dēls Sandris Kolāts darbojas kā individuāla pasūtījuma sporta, bērnu un atpūtas mēbeļu izgatavotājs.
Vadakste (ciems)
Vadakste ir ciems Latvijā, Saldus novada Vadakstes pagasta centrs Vadakstes upes labajā krastā. Otrpus upei ir Lietuvas teritorija. Atrodas autoceļu V1115 (Vītiņi — Vadakste), V1116 (Auce — Vadakste) un V1160 (Ezere — Vadakste) krustojumā.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap vēsturisko Vadakstes muižu (Waddax). No 1923. līdz 2009. gadam muižas pilī atradās skola.
Rūsganā melncere
Rūsganā melncere (la) ir grīšļu dzimtas suga, kura savvaļā ir sastopama Eiropā, tostarp reti Latvijā — pārsvarā valsts rietumdaļā, kur vietām sastopama diezgan bieži. Dažāda lieluma grupas ir sastopamas avoksnainās, kaļķainās pļavās, zāļu purvos ar skraju veģetācijas segumu, purvainās mežu laucēs.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.
Apraksts
Rūsganā melncere daudzgadīgs, 10—30 cm garš lakstaugs. Tas veido blīvu, ciņveidīgu ceru. Auga stublājs ir kails, stāvs un stīvs, makstis pie pamata tumšbrūnas. Lapas ir īsas. Ziedi ir izvietoti vārpiņā, tie ir divdzimumu, stublāja galotnē veido melni brūnu, iegareni galviņveidīgu ziedkopu, kura ir 0,4—0,8 cm un to veido 2 vai 3 vārpiņas. Ziedkopai ir 2 cietas seglapas: apakšējā mazliet garāka, bet augšējā daudz īsāka nekā ziedkopa. Auglis ir pelēks riekstiņš. Zied jūnijā un jūlijā.
Helmuts Pflēgers
Helmuts Pflēgers (de; dzimis Teplicē) ir Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1975).
Biogrāfija
1960. gadā kļuvis par Vācijas Federatīvās Republikas jauniešu šaha čempionu. 1961. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā palicis 4. vietā. 1965. gadā kopā ar Volfgangu Uncikeru dalījis pirmo vietu Vācijas Federatīvās Republikas šaha čempionātā, taču zaudējis papildu maču par čempiona titulu. 1971. gadā Polaņicazdrojā dalījis 1.-2. vietu Akibas Rubinšteina memoriālā. Par panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā Pflēgeram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1975. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Bijis pazīstams kā šaha žurnālists. Vadījis šaha nodaļu Hamburgas laikrakstā Die Zeit un bijis šaham veltītā televīzijas raidījuma Schach im WDR redaktors. Daudzu šaha grāmatu autors.
Liepājas Svētā Meinarda Romas katoļu baznīca
Liepājas Svētā Meinarda Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Liepājā. Adrese: Ganību ielā 120.
Vēsture
Ēka tika uzbūvēta un atradās Vācijā, Hannoverē, kā Vatikāna paviljons pasaules izstādē "EXPO 2000". Pēc izstādes beigām Vatikāns paviljonu uzdāvināja Liepājas diecēzei. Par Vācijas katoļu ziedotāju līdzekļiem paviljons tika izjaukts, pārvests uz Liepāju un no jauna uzbūvēts, kā arī labiekārtots atbilstoši dievnama prasībām. 2001. gadā Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis, asistējot Ārvaldim Andrejam Brumanim konsekrēja baznīcu Svētā Meinarda godam un aizbildniecībai. 2004. gadā Romas pāvests Jānis Pāvils II uzdāvināja Svētā Meinarda draudzei zvanu. 2008. gadā blakus dievnamam uzbūvēja torni, kurā iekāra pāvesta dāvāto zvanu. Zvanu torņa projekta autori ir arhitekti Aija un Andris Kokini, bet torni uzbūvēja uzņēmums "Būvmeistars" Roberta Jakušonoka vadībā. 21. septembrī torni iesvētīja Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis un Apustuliskais nuncijs Baltijas valstīs arhibīskaps P. S. Curbringens, nosaucot to Jāņa Pāvila II vārdā.
Eksterjers
Ēka ir apaļas formas modernisma arhitektūras paraugs. Būvniecībā izmantotas koka un metāla konstrukcijas. Baznīcas priekšā kreisajā pusē atrodas 12,5 metrus augsts metāla zvanu tornis, kurā atrodas 800 kg smags zvans, kurš ar īpašu āmuriņu no plkst. 9.00 līdz 18.00 ar atbilstošu sitienu skaitu iezvana katras stundas sākumu, bet plkst. 12.00 iezvana lūgšanu "Kunga eņģelis", kā arī svētdienās plkst. 10.00 un katra mēneša 13. datumā svētdienās plkst. 10.45, bet citās dienās kā parasti aicina uz Svēto Misi. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz dzelzs žogs.
Interjers
Interjers dievnamā ir moderns, bet tajā pašā laikā askētisks. Baznīcai ir koka grīda, koka sienas, bet griestus veido logu konstrukcijas. Lūgšanu zāle ir vienas navas telpa, atrodas ēkas vidū, tai ir apaļa forma. Baznīcai ir viens koka galda altāris, aiz tā, uz altāra sienas ir koka krucifikss ar Jēzus Kristus tēlu uz tā. Aiz altāra atrodas sakristejas telpa.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Edijs Silevičs. Draudze tika nodibināta 2001. gadā. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Liepājā Ezerkrasta rajona ziemeļos no Salmu ielas līdz Pērkones kanālam dienvidu pusē un rietumos līdz Klaipēdas ielai. Dievkalpojumi notiek katru dienu un baznīca ir atvērta arī darbdienās. Svētās Mises notiek latviešu un poļu valodā, tās tika atjaunotas 2008. gada oktobrī. Darbojas Svētdienas skola, ticības padziļināšanas kursi un draudzes centrs.
Roberts Fico
Roberts Fico (sk,, dzimis ) ir Slovākijas politiķis, no 2006. gada 4. jūlija līdz 2010. gada 8. jūlijam un pēc tam no 2012. gada 4. aprīļa līdz 2018. gada 22. martam bijis Slovākijas premjerministrs. Fico ir partijas "Virziens - Sociāldemokrātija" līderis kopš 1999. gada. Pirmo reizi Slovākijas parlamentā ievēlēts 1992. gadā. 2013. gadā viņš izvirzīja savu kandidatūru Slovākijas prezidenta vēlēšanās, bet 2014. gadā notikušajās vēlēšanās tomēr piekāpās Andrejam Kiskam, kurš kļuva par jauno Slovākijas prezidentu.
Jūnass Brudīns
Jūnass Brudīns (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēle aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2018) Brudīns pārstāv NHL komandu Minesotas "Wild". Iepriekš spēlējis arī Zviedrijas hokeja līgas klubā Färjestad BK.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2017. gada Pasaules čempionātā.
1665. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1665. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Oranžastes scinks
Oranžastes scinks (Gongylomorphus spp.) ir scinku dzimtas ķirzaka, kas endēma Maurīcijai. Tā ir kritiski apdraudēta un patlaban apdzīvo divas nelielas saliņas Maurīcijas ziemeļu piekrastē, savukārt trešajā saliņā ir izzudusi.
Nelielā ķirzaka ir maz izpētīta, noslēgti dzīvojoša un joprojām nav pilnībā aprakstīta. Tā ir vistuvāk radniecīga Makabeju scinkam, kas ir endēms Melnās upes aizas nacionālajam parkam Maurīcijā. Arī oranžastes scinks pieder Gongylomorphus ģintij, bet vēl arvien tas nav klasificēts kā atsevišķa suga vai Makabeju scinka pasuga.
Izplatība un aizsardzība
Oranžastes scinks tika atklāts 1995. gadā augāja apskates laikā salīdzinoši nelielajā Flatas salā. Sala atrodas 11 km no Maurīcijas, un tās platība ir 2,53 km². Pirms Maurīcijas kolonizācijas rāpuļi bija ļoti nozīmīgs vietējās ekosistēmas elements. Cilvēku darbības rezultātā salas dabiskā vide tika gandrīz pilnībā izmainīta. Daudzi ievestie plēsēji, ieskaitot žurkas un kaķus, lielā skaitā apdzīvo visu Maurīciju. Šķiet, oranžastes scinks bija sastopams Maurīcijas zemienēs, taču invazīvās sugas to izmedīja, sašaurinot izplatības areālu līdz Flatai.
2008. gadā 82 scinkus pārvietoja uz Ganerskveinas saliņu, izveidojot tur jaunu subpopulāciju. 2010. gadā vēl 90 citus scinkus pārveda uz Gabriela saliņu. Tā aizņem tikai 0,4 km² un atrodas cieši blakus Flatas salai.
2011. gadā vairākus īpatņus pavairošanas programmas ietvaros no Ganerskveinas pārveda uz Darela zoodārzu. Divpadsmit mēnešus vēlāk tika panākta oranžastes scinku vairošanās nebrīvē.
Dzīvesvide
Dod priekšroku mazām, ar lapām piebirušām taciņām pieaugušos lapu koku mežos.
Apdraudējums
2010. gadā Flatas salā tika atzīmēts invazīvais Āzijas mājas cirslis. Gadu pēc tā konstatēšanas Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests veica rūpīgu salas izsekošanu, izmantojot augsti jutīgu tehniku, taču neviens scinks netika atrasts. Aktīvais plēsējs salīdzinoši īsā laikā bija pilnībā izmedījis visu Flatas scinku populāciju. Izskaust ciršļus no Flatas ir neiespējami, un iespējamā ciršļu invāzija turpina apdraudēt abas citas scinku salu populācijas.
Luijs Lofrē
Luijs Aleksandrs Lofrē (fr; dzimis, miris ) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnījis bronzas medaļu ūdenspolo sacensībās.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja peldēšanas un ūdenspolo sacensībās. Olimpiskajā ūdenspolo turnīrā viņš, būdams Jauktās komandas Libellule de Paris pārstāvis, izcīnīja bronzas medaļu. Peldēšanā viņš startēja 4000 metros brīvajā stilā, kur priekšsacīkšu kārtas peldējumā izcīnīja trešo vietu, taču fināla peldējumam nekvalificējās.
Pantasidis
Vavis (gr) bija grieķu sporta šāvējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Pantasidis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja 25 metru šaušanā ar militāro pistoli. Diemžēl viņa iegūtais rezultāts precīzi nav zināms, viņš varētu būt ieņēmis 6. līdz 13. vietu.
PSRS basketbola izlase
PSRS basketbola izlase bija PSRS basketbola komanda, kas pārstāvēja to starptautiskās basketbola sacensībās tādās kā Eiropas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pēc PSRS izjukšanas no PSRS izlases izveidojās daudzas nacionālās bijušo PSRS pavalstu izlases.
Kursors.lv
kursors.lv ir Latvijā populārs tehnoloģiju jaunumu portāls. To 2014. gada februārī izveidoja Kristaps Skutelis, apvienojot savus iepriekš radītos tehnoloģiju jaunumu projektus androids.lv, AboluBlogs.lv un WindowsPhone.lv un savu personīgo blogu krizdabz.lv, kā arī piesaistot jaunus autorus. Informācija portālā ir pieejama tikai latviešu valodā.
Krutova (Vectilžas pagasts)
Krutova ir ciems Vectilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 246 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Krutovas kadiķis.
Dāvis Sīmanis jaunākais
Dāvis Sīmanis (dzimis Rīgā) ir latviešu režisors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1980. gadā kinooperatora Dāvja Sīmaņa ģimenē. 1998. gadā viņš absolvēja Rīgas 2. vidusskolu. 2003. gadā absolvēja bakalaura studijas Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, 2005. gadā Vēstures un filozofijas fakultātē ieguva maģistra grādu.
17 gadu vecumā sāka strādāt studijā "Kaupo Filma", kur apguvis operatora un montāžas režisora profesijas. Strādājis par operatora asistentu pie vairākiem operatoriem, tai skaitā sava tēva Dāvja Sīmaņa. 2006. gadā Sīmanis uzsāka kinorežisora darbu ar dokumentālo filmu "Versija. LNO. Uzņēmis vairākas dokumentālās filmas, bet vēlāk uzņēmis arī spēlfilmas — "Pelnu sanatorija" (2016), "Tēvs Nakts" (2018), "Gads pirms kara" (2021). Savām filmām bijis arī scenārija autors. Sīmanis bijis viens no daudzsēriju spēlfilmas "Emīlija. Latvijas preses karaliene" (2021) režisoriem.
Apbalvojumi
2018. gadā par filmu "Tēvs Nakts" saņēma Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais spēlfilmas režisors". Par filmas "Gads pirms kara" scenāriju 2021. gadā saņēma Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais scenārists" (kopā ar Tabitu Rudzāti un Uldi Tīronu).
Filmogrāfija
Kā galvenais režisors veidojis filmas "Tēvs Nakts", "Mūris", "Pelnu sanatorija", Escaping Riga, "Pēdējā tempļa hronikas", "Pa-saules skaņa", Valkyrie Limited, "Zīmētājs" un "Versija. LNO".
Pelēko pulku laukums
Pelēko pulku laukums ir Ščecinas laukums, Centra administratīvajā rajonā, Centra apkaimē. Tas ir lielākais un galvenais laukums Ščecinas centrā.
Neilgi pēc Otrā pasaules kara beigām laukumu mēdza dēvēt par „Stīvu laukumu“, jo tā centrā Sarkanā armija ierīkoja kritušo padomju karavīru kapsētu.
Vēsturiskie nosaukumi
Laukums izveidots 19. gadsimtā līdz ar pilsētas aizsargmūru nojaukšanu, tā sākotnējais nosaukums bija Ernsta Morica Arnta laukums (vācu: Ernst-Moritz-Arndt-Platz). Otrā pasaules kara laikā laukuma ēkas tika tikai nedaudz bojātas. 1945. gadā tas tika pārsaukts par Sabiedroto laukumu (polu: plac Sprzymierzonych), bet 1950. gadā to pārdēvēja par Konstanta Rokossovska laukumu (poļu: plac Konstantego Rokossowskiego). Laukuma nosaukums atkal tika mainīts 1956. gadā uz Vladimira Ļeņina laukumu (poļu: plac Włodzimierza Lenina). 1991. gadā tika atjaunots vecais nosaukums Sabiedroto laukums. Pelēko pulku laukuma nosaukumu tas atguva 2009. gada 23. novembrī.
1962. gada 9. oktobrī laukumā notika katastrofa Varšavas pakta karaspēka parādes laikā. Viens no tankiem saslīdēja un ietriecās pūlī. 21 cilvēks tika ievainots un 7 cilvēki (bērni) gāja bojā.
Stārķu iela (Rīga)
Stārķu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Teikā. Tā sākas pie krustojuma ar Ūnijas ielu un beidzas strupceļā. Ielas garums ir 222 metri.
1668. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1668. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Morloks
Morloks var būt:
Seads Kolašinacs
Seads Kolašinacs (dzimis ) ir Bosnija un Hercegovinas futbolists, aizsargs, Bosnijas un Hercegovinas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Ligue 1 kluba Olympique Marseille sastāvā.
Sasniegumi
Arsenal
Dālijas
Dālijas (Dahlia) ir kurvjziežu dzimtas lakstaugu ģints. Senākā literatūrā dālijas tiek sauktas par ģeorģīnēm (lietots vācu un krievu valodā, cēlies no vācu botāniķa Johana Gotlība Georgi vārda). Dāliju dabiskais izplatības areāls ir Meksika, kā arī citas Centrālamerikas valstis. Dāliju ģintī ietilpst vismaz 36 sugas. Šīs puķes plaši tiek kultivētas visā pasaulē. Pamatā kultivē cildoto dāliju (Dahlia variabilis), kas ir krustota ar citām dāliju sugām.
Kareļins
Kareļins (ru; sieviešu dzimtē Kareļina (Карелина)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Suicidal Tendencies
Suicidal Tendencies ir amerikāņu mūzikas grupa, kas izveidota 1981. gadā Losandželosas piepilsētā Benisbīčā, Kalifornijas štatā. Vienīgais pastāvīgais grupas dalībnieks no grupas pirmsākumiem ir vokālists Maiks Muirs.
Grupas pastāvēšanas laikā tai ir mainījušās stilu un žanru iezīmes. Pirmsākumos Suicidal Tendencies spēlēja hārdkoru (1983), vēlās, 80. gadu vidu un beigās, tas jau bija krosovertrešs (1987—1988).
Īpašu atzinību grupa ieguva 1990. gadu sākumā. Šo periodu (1989—1994) pieņemts uzskatīt par "zelta" vai "klasisko": grupas sastāvam pievienojās Roberts Truhiljo, ar kura atnākšanu grupa ieguva neatkārtojamu personisko stilu, kas sevī ietvēra ātru trešmetālu un tradicionālo fankmūziku. Grupas pastāvēšanas laikā īpašs bija 1992. gads. Šajā gadā grupa uzsāk sadarbību ar jaunu producentu Polu Nortfīldu (Queensryche producents). Grupas skanējums stipri izmainījās uz progresīvā metāla pusi, kaut arī joprojām Suicidal Tendencies skaitījās pankgrupa. Paralēli Suicidal Tendencies 1989. gadā Maiks Muirs un Roberts Truhiljo izveidoja pankfanka projektu Infectious Grooves, kas gandrīz kļuva populārāks par pašu Suicidal.
1994. gadā Santamonikas koncertā Maiks Muirs oficiāli paziņoja par grupas izjukšanu sakarā ar lielajām domstarpībām ar grupas ierakstu kompāniju Epic Records (Sony). Maiks Muirs atjaunoja jau 1985. gadā izveidoto neatkarīgo ierakstu kompāniju Suicidal Records, kur no 1996. gada tika izdoti visi grupas albumi.
Amsterdamas kanāli
Amsterdamas kanāli ir 17. gadsimtā (t.s. Nīderlandes Zelta laikmetā) izveidota kanālu sistēma Nīderlandes galvaspilsētā Amsterdamā. Kanālu sistēma, kuras kopējais garums ir apmēram 100 kilometri, vecpilsētā veido apmēram 90 salas un 1500 tiltu, tāpēc dažkārt Amsterdama tiek dēvēta par Ziemeļu Venēciju. Kanālu sistēma veic ne vien transporta, bet arī melioratīvas funkcijas. 2002. gadā kanālu sistēma tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā objekts "Amsterdamas 17. gadsimta kanālu loka rajons Singelgrahta iekšpusē".
2016. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''2016. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona (oficiālais nosaukums - 2016. gada Komanda.lv Latvijas Pirmās līgas čempionāts futbolā''') bija 25. Latvijas futbola 1. līgas sezona.
Sezona sākās un noslēdzās 5. novembrī. Čempionātā piedalījās 15 komandas, katra ar katru spēlējot divas reizes. Līdz ar to katram no 1. līgas klubiem sezonā bija paredzētas 28 spēles. Par 1. līgas čempioniem pirmo reizi kļuva SK Babīte, iegūstot tiesības 2017. gada sezonā spēlēt Virslīgā. Otrās vietas ieguvēji AFA Olaine/SK Super Nova par tiesībām spēlēt Virslīgā aizvadīja pārspēlēs ar Virslīgas turnīra septītās vietas ieguvējiem FS Metta/LU, bet divu spēļu summā zaudēja ar 1:2.
Kārls Alzners
Kārls Alzners (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2018) Alzners pārstāv NHL komandu Monreālas "Canadiens". Iepriekš spēlējis arī Vašingtonas "Capitals".
Aleksandrs Kareļins
Aleksandrs Kareļins (ru; dzimis ) ir bijušais krievu cīkstonis, piedalījies grieķu-romiešu cīņā.
Viņš izcīnīja trīs zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs (1988, 1992, 1996), kā arī 2000. gadā sudrabu. Starptautiskās sacensībās A. Kareļins guva uzvaras laikā no 1987. līdz 2000. gadam, kad zaudēja Sidnejas Olimpisko spēļu finālā amerikānim Rulonam Gārdneram. Pasaules čempionāta guva 9 uzvaras, tāpat 12 uzvaras izcīnījis Eiropas čempionātā. Viņš tiek uzskatīts par visu laiku izcilāko grieķu-romiešu cīņas pārstāvi. Tāpat startējis profesionālajā cīņas sportā.
Anrī Pesljē
Anrī Fransuā Pesljē (fr; dzimis, miris ) bija franču ūdenspolo spēlētājs. 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē izcīnīja bronzas medaļu ūdenspolo turnīrā, būdams Libellule de Paris biedrs.
Krutova (Salnavas pagasts)
Krutova ir ciems Salnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 291 km attālumā no Rīgas.
1669. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1669. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Ēriks Gustafsons (1988)
Ēriks Gustafsons (dzimis 1988. gada 15. decembrī) ir zviedru hokejists, aizsargs. Pašlaik (2023) Gustafsons spēlē Zviedrijas hokeja līgas vienībā Luleå HF.
Spēlētāja karjera
Pēc divarpus NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Gustafsons sāka 2009.—10. gada sezonas otrajā pusē, aizvadot piecas spēles AHL kluba Adirondekas "Phantoms" rindās. 2010.—11. gada sezonā aizsargs aizvadīja trīs spēles arī NHL kluba Filadelfijas "Flyers" rindās.
2011.—12. gada sezonā hokejists "Flyers" rindās aizvadīja 30 spēles, taču 2012.—13. gada sezonā bija izcīnījis vietu komandas pamatsastāvā. 2013.—14. gada sezonas gaitā "Flyers" sastāvā aizvadīja vien 31 spēli. 2014. gada maijā noslēdza viena gada līgumu ar KHL klubu Omskas "Avangard". 2015.—16. gada sezonā spēlēja Šveices hokeja līgas vienībā Klotenes "Flyers", taču tad atgriezās Omskā.
2018. gadā pievienojās Zviedrijas hokeja līgas klubam Luleå HF, kļūstot par tās kapteini. 2019. gadā tika atzīts par līgas labāko aizsargu.
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2013. gada, kā arī bronzas medaļas 2014. gada Pasaules čempionātos.
Dīters Morloks
Dīters Morloks (de; Štutgarte —  Štutgarte) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1969).
Biogrāfija
1956. gadā kļuvis par Vācijas Federatīvās Republikas jauniešu šaha čempionu. 1958. gadā uzvarējis Bādenes-Virtembergas federālās zemes šaha čempionātā. No 1959. līdz 1976. gadam sešas reizes iekļuvis Vācijas Federatīvās Republikas šaha čempionātu finālos. 1962. gadā uzvarējis prestižajā Vācijas šaha kausā Dähne-Pokal. Divas reizes uzvarējis Vācijas šaha bundeslīgā: 1968. gadā ar komandu Stuttgarter SF un 1978. gadā ar komandu Königsspringer Frankfurt. Par panākumiem turnīros FIDE 1969. gadā Morlokam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
No 1950. gadu vidus piedalījies korespondencšaha turnīros. Pārstāvējis Vāciju 1. un 2. Eiropas komandu korespondencšaha čempionātā. 1992. gadā uzvarējis Eiropas individuālajā korespondencšaha čempionātā. Par panākumiem turnīros Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) 1986. gadā Morlokam piešķīrusi starptautiskā korespondencšaha meistara (ICM), bet 1999. gadā - starptautiskā korespondencšaha lielmeistara (CGM) nosaukumu.
Ainavas iela (Rīga)
Ainavas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Žagatu ielu un beidzas krustojumā ar Ieriķu ielu. Ielas garums ir 205 metri.
Ielu savienojumi
Ainavas iela krustojas ar:
Leonids Morakis
Leonids Morakis (gr, dažreiz zināms arī kā Dorakis (el)) bija grieķu sporta šāvējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Morakis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja 30 metru šaušanā ar pistoli. Diemžēl viņa iegūtais rezultāts precīzi nav zināms, viņš varētu būt ieguvis 4. vietu.
Lielkrievija
Lielkrievija ir politisks un ģeogrāfisks termins, kas sākotnēji apzīmēja Zelta Ordai pakļautās Krievzemes vēsturisko teritoriju ar galvaspilsētu Maskavā. No 17. gadsimta Lielkrievijas jēdzienu sāka lietot pretstatā Baltkrievijai, Mazkrievijai un Jaunkrievijai. Arī 1944. gada PSRS himnas krieviskajā versijas pirmajā divrindē parādījās Lielkrievijas vārds: "Союз нерушимый республик свободных Сплотила навеки Великая Русь", kas latviskajā versijā bija tulkota kā Diženā Krievzeme: "Par brīvu un varenu republiksaimi Mūs pulcēja Diženās Krievzemes balss".
Vēsture
Pirmo reizi jēdziens "Lielkrievija" minēts 12. gadsimta beigās izdotajā Konstantinopoles patriarha jurisdikcijā esošo metropoliju sarakstā. 1319. gadā Maskavas kņazu Juriju kā uzticamu vasali Zelta Ordas hans Muhameds Uzbek-hans iecēla par lielkņazu, tā padarot Maskavu par mongoļiem pakļautās Lielkrievijas politisko centru.
Kad 1325. gadā no Vladimiras uz Maskavu pārcēlās Kijivas un visas Krievzemes metropolīts Pēteris, Maskava kļuva par Lielkrievijas garīgo un politisko centru. Turpretī Galīcijas kņazs Jurijs II 1335. gadā sevi dēvēja par "visas Mazās Krievijas kņazu" (Nos Georgius dei gracia natus dux totius Russiae Minoris). Līdz Pleskavas un Novgorodas aneksijai tās neuzskatīja par Lielkrievijas daļu. Tā Livonijas ordeņa mestrs 1413. gadā brīdināja Vācu ordeņa lielmestru, ka Vītauts sazvērējies pret viņu kopā ar Pleskavu, Novgorodu un Lielkrieviju (mit den grossen Reussen).
Tikai pēc Kuļikovas kaujas 1480. gadā Maskavas lielkņazs Ivans III pilnībā atbrīvojās no Ordas pakļautības. Vasilija III laikā radās leģenda par Maskaviju kā trešo Romas impēriju. Līdz 1547. gadam Maskavijas valdnieki lietoja titulu, kurā uzskaitīja ne tikai pakļautās krievu kņazistes, kas veidoja Lielkrievijas kodolu: Vladimira, Maskava, Novgoroda, Pleskava, Smoļenska, Tvera, bet arī iekarotās nekrievu zemes: Jugra, Perma, Vjatka un Volgas Bulgārija. (Великiй Kнязь Володимерскiй, и Московскiй, и Новогородцкiй, и Псковскiй, и Смоленскiй, и Тферскiй, и Югорскiй, Пермьскiй, Вятcкiй, Бoлгарскiй, и иныхъ.).
1547. gada 16. janvārī Kremļa Uspenskas katedrālē Maskavijas lielkņazs Ivans IV svinīgi kronējās par valdnieku ar jaunu titulu "Visas Krievijas cars". No 1547. līdz 1721. gadam Maskaviju aizvien biežāk dēvēja par Krievijas caristi, Maskavijas un Lielkrievijas nosaukumus lietoja kā sinonīmus kā, piemēram, N. Fišera 1681. gadā izdotās kartes nosaukums ir Moscoviae seu Russia Magnae generalis tabula.
Pēc Krievijas Impērijas izveides 18. gadsimtā krievu valodā pārstāja lietot Lielkrievijas nosaukumu, to saucot vienkārši par Krieviju, toties Ukrainu turpināja dēvēt par Mazkrieviju. Arī Sibīrijas, Donas un Kaukāza teritoriju neuzskatīja par Lielkrievijas daļu. Pārkrievošanas laikā 19. gadsimtā nostiprinājās uzskats par krievu tautas trīs atzariem — lielkrieviem, mazkrieviem un baltkrieviem.
Pēc PSRS izveides teoriju par krievu tautas trīsvienību uzskatīja par reakcionāru, 1923. gadā VK(b)P XII kongresā oficiāli sāka lietot jēdzienu "lielkrievu šovinisms". 1935. gada skaidrojošajā vārdnīcā rakstīts, ka “lielkrievu nosaukums radās Maskavijas valstī, pamatojoties uz lielvalsts ideoloģiju, kas krievu tautu pasludināja par “diženu” salīdzinājumā ar ukraiņu un baltkrievu tautām”.
Lielkrievu, baltkrievu un mazkrievu apvienošanas ideja no jauna parādījās 21. gadsimta sākumā, gatavojot Baltkrievijas un Ukrainas aneksiju un kalpoja kā viens no ieganstiem Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā.
Teritorija
Lielkrievijai nav precīzu robežu, bet tā aptuveni atbilst Krievijas teritorijai Ivana IV valdīšanas laikā pirms Kazaņas hanistes, Astrahaņas hanistes un Sibīrijas hanistes aneksijas. Proti, Lielkrievijā ietilpst mūsdienu Maskavas apgabals, Vladimiras apgabals, Kostromas apgabals, Jaroslavļas apgabals, Tveras apgabals, Smoļenskas apgabals, Kalugas apgabals, Tulas apgabals, Rjazaņas apgabals, Novgorodas apgabals, Pleskavas apgabals, Vologdas apgabals, Arhangeļskas apgabals, Voroņežas apgabals, Orlas apgabals, Kurskas apgabals, Tambovas apgabals.
UFA
UFA, jeb UFA Film & TV Produktion GmbH, agrāk Universum Film AG, ir viena no senākajām Vācijas kinokompānijām. Dibināta 1917. gada 18. decembrī un, praktiski bez pārtraukumiem, darbojas līdz pat mūsdienām. Laika periodā no 1917. gadam līdz 1945. gadam (Veimāras republikas un Trešā reiha laikā) UFA studija bija viens no nozīmīgākajiem Eiropas un pasaules filmu industrijas centriem. UFA galvenā mītne atrodas netālu no Berlīnes, Potsdamas pilsētas Bābelsbergā.
1925. gadā kompānija finansiālu iemeslu dēļ bija spiesta veidot kopsadarbību ar ASV kinokompānijām Paramount Pictures un Metro-Goldwyn-Mayer. Tādējādi līdz 1940. gadam UFA ražotā Vācijas kinohronika Die Deutsche Wochenschau bija jāsaskaņo ar Paramount Pictures un šī saskaņošana zināmā mērā attiecās arī uz Otrā pasaules kara laikā veidoto kara hroniku.
1927. gadā UFA kompāniju nopirka mediju magnāts Alfrēds Hugenbergs, vēlākais ekonomikas, lauksaimniecības un pārtikas apgādes ministrs Ādolfa Hitlera ministru kabinetā, tādējādi 1933. gadā kompānija nonāca NSDAP kontrolē.
1942. gadā UFA apvienoja ar Tobis, Terra, Bavaria Film un Wien-Film, izveidojot vācu kinoindustrijas monopoluzņēmumu UFA film jeb UFI ar centrālo biroju Berlīnē.
1945. gadā, pēc Vācijas kapitulācijas un Bābelsbergas filmu studijas nonākšanas sarkanās armijas rokās kinokompāniju reorganizēja. 1956. gadā UFA un Bavaria Film pārstrukturēja un tās nonāca Banku konsorcija īpašumā.
1964. gadā UFA no Deutsche Bank, UFA galvenā akcionāra, pārpirka Manfrēds Kēnlehers, Bertelsmann pārstāvis.
Mūsdienās UFA Film & TV Produktion GmbH (UFA) ir jumta organizācija visiem mediju koncerna Bertelsmann/FremantleMedia uzņēmumiem Vācijā. Koncernā ietilpst astoņi uzņēmumi: UFA Fernsehproduktion, UFA Entertainment, Grundy UFA, Grundy Light Entertainment, UFA Cinema, Teamworx, Phoenix Film, kā arī UFA Brand Communication.
Meistaru iela (Jūrmala)
Meistaru iela ir iela Jūrmalā, Bāžciema apkaimē. Meistaru iela sākas krustojumā ar Ventspils šoseju un beidzas krustojumā ar Melderu ielu. Kopējais ielas garums ir 500 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Meistaru ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Mona Zēfrīda
Mona Zēfrīda (de; dzimusi 1957. gada 30. martā Vīnē) ir austriešu aktrise.
Dzīve un karjera
Mona Zēfrīda ir operdziedātājas Irmgardes Zēfrīdas un vijolnieka Volfganga Šneiderhana meita. Aktrises mācības viņa pabeidza Maksa Reinhardta seminārā Vīnē un studēja dziedāšanu, klasisko deju, džezu un šova deju. No 1977. līdz 1980. gadam Zēfrīda bija aktrise "Talijas teātrī" Hamburgā. No 1980. līdz 1985. gadam viņa bija Staatliche Schauspielbühnen Berlin ansambļa dalībniece Boja Goberta vadībā.
Kļuva pazīstama, atveidojot Šarloti Zālfeldi, kas ir viena no galvenajām lomām seriālā "Mīlas viesulis", kurā piedalījās no 2005. gada septembra līdz 2018. gada maijam. Tomēr, paralēli Šarlotes Zālfeldes lomai, viņa atveidoja arī citas lomas, piemēram, seriālā SOKO Donau. 2018. gada 12. martā Zēfrīda paziņoja par savu izstāšanos no veiksmīgā seriāla, kurā viņa piedalījās no paša sākuma. Pēdējā sērija, kurā Šarlote Zālfelde piedalījās, bija 2018. gada 16. maijā, kurā viņa uz visiem laikiem pārcēlās uz Āfriku.
Jau pirms seriāla "Mīlas viesulis" Zēfrīda bija redzama TV lomās, piemēram, Praxis Bülowbogen un Marienhof.
Zēfrīda ir bijusi attiecībās ar aktieri Nikolausu Parilu. Šajās attiecības dzimusi meita Laura Marija Šneiderhana. 1992. gadā aktrise apprecējās ar savu seriāla partneri Pēteri Funku no seriāla Marienhof. Viņa dzīvo kopā ar vīru Minhenes rietumos un savā mājā Markē, Itālijā. Zēfrīdas meita Laura Marija Šneiderhana, dzimusi 1989. gadā, Vīnē studēja operdziedāšanu un aktiermākslu.
1671. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1671. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Rihards Bargais
Rihards Bargais (dzimis ) ir latviešu dzejnieks.
Biogrāfija
Dzimis 1969. gadā Džūkstes "Karogu" mājās. Dzīvojis Slampē, Liepājā, Rīgā. Beidzis Zemgales vidusskolu (1987). Studējis Liepājas Pedagoģiskajā institūtā (1987—1989), mācījies Rīgas Pareizticīgo garīgajā seminārā (1997—2000). Strādājis apsardzē, Neatliekamās medicīniskās palīdzības dienestā, kā arī par LTV raidījuma "100 grami kultūras" vadītāju. No 2000. līdz 2005. gadam maketētājs apgādā "Atēna". Kopš 2006. gada dzīvo Ķekavā.
Pirmā literārā publikācija 1983. gadā laikrakstā "Pionieris". No 1992. līdz 2005. gadam publicējis galvenokārt dzeju periodiskos izdevumos ("Karogs", "Liesma", "Latvijas Jaunatne", "Literatūra un Māksla", "Nakts" u.c.).
Dzeja
Rihards Bargais latviešu literatūrā pazīstams kā lirisks provokators, kurš iesaistīts vairākos literāros un Latvijas kultūras dzīves skandālos, tostarp astoņus gadus (2007. — 2015. gads) ilgušās tiesas prāvās par dzejnieces Agitas Dragunas goda un cieņas aizskaršanu.
Brestas cietoksnis
Brestas cietoksnis (be, ru, pl) ir daļēji saglabājušies nocietinājumi Brestas pilsētā Baltkrievijā pie Muhavecas ietekas Bugā un tās pretējā krastā Polijā.
Būvniecība
Sākts būvēt 1833. gadā kā Brestļitovskas cietoksnis pēc vācu kara inženiera Kārļa Opermaņa projekta. Galvenie darbi tika pabeigti 1842. gadā. Cietoksni veidoja citadele un trīs to aizsargājoši nocietinājumi ar kopējo platību 4 km² un galvenās aizsardzības līnijas garumu 6,4 km. Citadele atrodas uz salas starp divām Muhavecas attekām.
1864.—1888. gadā cietoksnis pēc Eduarda Totlēbena projekta modernizēts, izveidojot fortu apli 32 km garumā. 1913. gadā sākta otrā nocietinājumu loka būve 45 km garumā, bet līdz Pirmā pasaules kara sākumam to nepabeidza. Sākoties karam, cietoksnis tika pamests un daļēji uzspridzināts. 1918. gada 3. martā Citadeles Baltajā pilī tika parakstīts Brestļitovskas miera līgums. Saskaņā ar Rīgas miera līgumu cietoksnis kopā ar Brestas pilsētu nonāca Polijas sastāvā un tika izmantots kā kazarmas, noliktava un cietums.
2. pasaules karš
1941. gada 22. jūnijā, sākoties Vācijas uzbrukumam Padomju Savienībai, cietoksnī, neskaitot ģimenes locekļus, bija ap deviņiem tūkstošiem dažādu ieroču šķiru Sarkanās armijas karavīru. 22. jūnijā 4:15 sākās artilērijas apšaude, bet 4:45 — uzbrukums pašam cietoksnim. 7:00 daļa dislocētā karaspēka (divas strēlnieku divīzijas) cietoksni pameta. Nepārtrauktos uzbrukumos līdz 26. jūnijam lielākā daļa cietokšņa tika ieņemta un organizētā aizsardzība beidzās. Palika tikai izolētas sarkanarmiešu grupas un atsevišķi karavīri, kuri turpināja pretošanos līdz augusta sākumam. Sarkanā armija šajās kaujās zaudēja ap 2000 kritušo, bet ap 5000—6000 krita gūstā. Vērmahtam kaujās par Brestas cietoksni krita vai tika ievainoti 1121 karavīrs.
Brestas cietokšņa aizstāvēšana, par ko Padomju vara uzzināja tikai 1942. gada februārī no kaujā iegūtas vācu dokumentācijas, gadiem ritot kļuva par nozīmīgu padomju propagandas simbolu. 1965. gada 8. maijā cietoksnim tika piešķirts «varoņcietokšņa» tituls. 1971. gadā izveidots memoriāls.
Vakara iela (Jūrmala)
Vakara iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Vakara iela sākas krustojumā ar Asaru prospektu un beidzas krustojumā ar Krūkļu ielu, bet taisni tā turpinās kā Alkšņu iela. Kopējais ielas garums ir 590 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Vakara ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Vakara iela ir savienota ar šādām ielām:
Denijs Ingss
Denijs Ingss (dzimis ) ir Anglijas futbolists, uzbrucējs, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Ingss pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu West Ham United.