cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sultāne Turhana Hatidže
Biogrāfija
Sultāne Turhana Hatidže dzimusi apmēram 1627. vai 1628. gadā, viņai tika nosaukta par Nadju un bija krievu izcelsmes, saskaņā ar dažiem avotiem viņa piedzima mūsdienu Ukrainas teritorijā. Vienā no tatāru reidiem viņa tika notverta un pārdota verdzībā. Apmēram 12-14 gadu vecumā Turhanu aizveda uz Topkapi pili kā Krimas hana dāvanu sultāna Ibrahima I mātei Sultānei Kosemai. Entonijs Aldersons atzīmē, ka Turhanai bija brālis Jusufs Aga, kurš nomira 1689. gada janvārī, taču nav zināms, kad un kā viņš nokļuva Stambulā.
Haseki un sultāna atraitne
Kosema, kura uzskatīja, ka meitenei harēmā būs laba nākotne, nodeva audzināšanai viņu Sultānes Atikes pilī. Atikes pilī meitene ieguva atbilstošu izglītību un drīz atgriezās Topkapi, kur kļuva par sultāna favorīti. Gaišmatainā, zilacainā Turhana, kas izcelās ar skaistumu un inteliģenci, ātri iekaroja Ibrahima I sirdi un saņēma Haseki statusu. 1642. gada 2. janvārī Turhana Hatidže dzemdēja savu vecāko dēlu, topošo sultānu Mehmedu IV. Turhanai un Ibrahimam arī bija meita  Sultāne Dževherhana. Drīz pēc otrā dēla Ahmeda dzimšanas, kurš agri nomira, Turhana zaudēja ietekmi uz sultānu. Viņa bija viena no Ibrahima I astoņām Haseki, bet nebija viņa likumīgā sieva. Turhana bija Ibrahima ceturtā favorīte.
Ibrahima psihiskais stāvoklis, kā arī Osmaņu valsts kritiskā situācija, kas radās viņa valdīšanas laikā, strauji pasliktinājās, un jau 1648. gadā visas galma grupas, ieskaitot sultāna māti, nonāca pie secinājuma, ka Ibrahimu nepieciešams pēc iespējas ātrāk gāzt. 1648. gada 8. augustā sultāns tika gāzts un pēc dažām dienām tika nogalināts. Turhanas sešus gadus vecais dēls Mehmeds nonāca milzīgās valsts priekšgalā. Līdz ar Mehmeda kāpšanu tronī Turhanai vajadzēja saņemt Sultānes Mātes titulu un visas pienākošās privilēģijas, taču sava vecuma dēļ - Turhana tajā laikā bija nedaudz vairāk kā divdesmit gadus veca - un pieredzes trūkuma dēļ viņu no varas attālināja mazā sultāna vecmāmiņa- Sultāne Kosema-, kura jau divreiz iepriekš bijusi valsts reģents.
Apmēram tajā pašā laikā Turhana uzzināja, ka janičāri ar Sultānes Kosemas piekrišanu plāno saindēt Mehmedu IV un nodot troni citam viņas mazdēlam- Princim Suleimanam-, kura māte Sultāne Saliha Dilašuba viņiem šķita paklausīgāka. Turhana par šiem plāniem uzzināja no Melekes-Hatunas, vienas no Kosemas kalponēm, kura izrādījās par dubultaģentu. Naktī uz 1651. gada 2. septembri Turhanas atbalstītāji nogalināja Sultāni Kosemu viņas pašas istabās, lai gan nav zināms, vai slepkavība tika plānota un paveikta pēc Turhanas tiešas pavēles.
Sultāne Māte- reģents
Līdz ar galvenās konkurentes nāvi Turhana saņēma Sultānes Mātes titulu un kļuva par reģentu, un viņas atbalstītāji, no kuriem galvenais bija Suleimans Aga, galvenais melnais einuhs, tika paaugstināti uz galma pirmajām lomām. Pirmkārt, Turhana, kuru atbalstīja pils einuhi, no varas attālināja visus vezīrus - janičāru rokaspuišus. Lielvezīrs Abaza Sijavušs Pašā pārgāja Turhanas pusē, Šeih-ul-islāma amatu ieņēma Abusaids-Efendi, arī sultāna mātes atbalstītājs. Janičāru vadītāji ar Kara Čavušu Mustafu Agu vadībā, kuri vadīja sazvērestību pret sultānu Mehmedu IV un viņa māti, tika iecelti par gubernatoriem nomaļās provincēs un drīz pēc sultāna pavēles tika nogalināti, un viņu milzīgās bagātības tika konfiscētas. Gados vecais un vājprātīgais Kurču Mehmeds Pašā drīz tika iecelts par jauno lielvezīru.
Turhana, kurai piederēja absolūtā vara, vienlaikus neatturēja savu dēlu no valsts pārvaldes: viņai kopā ar Mehmedu izdevās izveidot efektīvu valdīšanas tandēmu, kas ļāva jaunajam sultānam iegūt nepieciešamo pieredzi vēl pirms viņa pilngadības. Par tik saprātīgu varas sadalījumu Mehmeds visu mūžu mīlēja un dziļi cienīja savu māti. Viņš uzskatīja māti par līdzvaldnieci un oficiālo imperatori. Pieredzes trūkuma dēļ Turhana paļāvās uz citiem valdības locekļiem, galvenokārt uz lielvezīru, kas viņu konsultēja politiskos jautājumos. Turhana pavadīja savu dēlu uz svarīgām pārrunām un reizēm runāja arī Divāna sapulcēs.
Sacelšanās laikā tika nogalināta arī sultāna aukle Meleki-Hatuna, kuru apsūdzēja Sultānes Kosemas nodevībā. Terors pret Sultānes Turhanas atbalstītājiem turpinājās vēl vairākas nedēļas. Janičāri atgrieza Sijavušu Pašā lielvezīra amatā, bet viņš nomira mēnesi vēlāk. Anarhija ilga gandrīz divus mēnešus, pēc tam sultāna padomniekiem izdevās iesēt nesaskaņas starp janičāriem un Osmaņu kavalēriju. Drīz janičāru komandieris tika sodīts ar nāvi, bet viņi paši nomierinājās. 1656. gada 15. septembrī Koprullu Mehmeds Pašā tika iecelts lielvezīra amatā, viņš arī saņēma plašākas pilnvaras nekā viņa priekšgājēji. Tas bija viens no viņa nosacījumiem šī amata pieņemšanai. Rezultātā savu politisko varu Turhana atdeva Mehmedam Pašā. Šī iecelšana izbeidza sieviešu valdīšanu un iezīmēja Koprulu dinastijas sākumu. Pēc vēsturnieka Mustafas Naimas teiktā, tieši Sultāne Māte Turhana un viņas atbalstītāji ierosināja Koprullu Mehmeda Pašha kandidatūru lielvezīra amatam.
Reģencijas beigas
Tā kā lielvezīrs Koprullu Mehmeds Pašā sāka nodarboties ar valsts lietām, Turhana aktīvi iesaistījās celtniecībā. Sultāne Māte sāka savu pirmo projektu 1658. gadā: atbildot uz Venēcijas veikto Dardanelli blokādi 1655. gadā, kas padarīja neiespējamu dažu preču (ieskaitot pārtikas) piegādi Stambulai, Turhana pavēlēja uzcelt divus cietokšņus pie jūras šauruma ieejas - projektu izstrādāja vēl Sultāne Kosema. Cietokšņi, viens Eiropas pusē, otrs Āzijas pusē, tika pabeigti 1661. gadā un ir saglabājušies līdz šai dienai. Šis projekts Turhanu Hatidžu nostādīja vienā līmenī ar Mehmedu Iekarotāju un citiem sultāniem, kuri uzcēla cietokšņus tajā pašā apgabalā.
Vislielāko atzinību Turhans sasniedza, pabeidzot Jaunās Valides mošejas celtniecību Stambulā. Šai mošejai ir interesanta celtniecības vēsture: mošejas pirmo akmeni 1597. gadā nolika Sultāna Mehmeda IV vecvecmāmiņa Sultāne Safije; Būvniecībai Safije izvēlējās to pilsētas daļu, kurā dzīvoja vismazāk musulmaņu, un tādējādi vēlējās "neticīgos" novirzīt islāma ticībai. Tomēr 1603. gadā Safijes dēla sultāna Mehmeda III nāve pārtrauca mošejas celtniecību un ti
ka atsākta tikai pēc vairāk nekā pusgadsimta. 1660. gadā ugunsgrēkā tika bojāta teritorija, kurā atradās nepabeigtā mošeja. Ugunsgrēks pievērsa Turhanas uzmanību pašai mošejai, kuras celtniecība tika pabeigta pēc viņas pasūtījuma 1665. gadā. Papildus pašai mošejai kompleksā ietilpst arī karaļa paviljons, skola, publiska strūklaka, garšvielu tirgus un liels Sultānes Turhanas mauzolejs. Komplekss ieguva slavu kā pirmā sievietes uzceltā imperatora mošeja.
Turhana kļuva par pēdējo Sieviešu Sultanāta. Viņa aktīvi iesaistījās labdarībā un tautā bija pazīstama kā nabadzīgo cilvēku patronese. Sultāne Turhana Hatidže nomira 1683. gada 5. jūlijā Edirnē un tika apglabāta viņas pašas  mouzolejā, Jaunās Valides mošejā, kur vēlāk tika apglabāts arī viņas dēls un citi pēcnācēji.
Ņujorkas stāsti
"Ņujorkas stāsti" (en) ir 1989. gada ASV filmas antoloģija, kas sastāv no trim daļām — Life Lessons, Life Without Zoë un Oedipus Wrecks. Filmas pirmizrāde notika.
Life Lessons režisors ir Mārtins Skorsēze, bet scenārija autors — Ričards Praiss. Galvenās lomas pirmajā daļā atveido Niks Nolte, Rozanna Ārkete un Stīvs Bušemi. Laionels Dobijs ir atzīts mākslinieks, kura asistente Polete ir arī viņa bijusī draudzene. Segmentā tiek parādītas abu neveselīgās attiecības.
Life Without Zoë režisors ir Frānsiss Fords Kopola, bet scenārija autori — Frānsiss Fords Kopola un viņa meita Sofija Kopola. Galvenās lomas šajā daļā atveido Hetere Makkomba, Talija Šaira, Žankarlo Džanini un Dons Novelo. Zoe ir skolniece, kura dzīvo greznā viesnīcā. Viņa palīdz arābu princesei atgūt vērtīgu dārglietu, ko princese iedeva Zoes tēvam un kas tika nozagta. Pēc šī notikuma Zoe cenšas salabt ar saviem vecākiem.
Oedipus Wrecks režisors un scenārija autors, kā arī viens no galveno lomu atveidotājiem ir Vudijs Allens. Citas lomas segmentā atveido Meja Kvestela, Mija Ferova un Džūlija Kavnere. Šīs daļas galvenais varonis ir Ņujorkas jurists Šeldons Milss, kuram nav pārāk labas attiecības ar viņa māti Sādiju. Sādijai nepatīk Šeldona līgava Liza, tāpēc viņa cenšas abus izšķirt.
Dņepras balti
Dņepras balti bija baltu grupa, kas līdz 13. gadsimtam apdzīvoja Dņepras sateces baseinu līdz tos pakāpeniski iznīcināja un pārtautoja no dienvidrietumiem iebrūkošie slāvi. Dņepras baltiem uz ziemeļiem un ziemeļaustrumiem dzīvoja Volgas somi, bet uz dienvidaustrumiem un dienvidiem — skiti.
Dņepras baltus pētījuši daudzi zinātnieki, tostarp lietuviešu valodnieks Kazimirs Būga, vācu valodnieks Makss Vasmers, kā arī krievu valodnieki Vladimirs Toporovs un Oļegs Trubačovs.
Vēsture
Lietuviešu valodnieks Kazimirs Būga 20. gadsimta sākumā pierādīja, ka gandrīz visi Nemunas un Dņepras augšteces baseina vietvārdi ir baltu cilmes. Krievu valodnieki Vladimirs Toporovs un Oļegs Trubačovs savā 1962. gada grāmatā „Dņepras augšteces hidronīmu lingvistiskā analīze” (ru), balstoties uz morfoloģiju un etimoloģiju, parādīja, ka baltu cilmes ir vairāk nekā tūkstotis Dņepras baseina vietvārdu.
Toporovs par baltu cilmes hidronīmiem atzinis, piemēram, Jauzu, Himku un Maskavu. Par Dņepras baseina baltiskumu liecina ne tikai hidronīmi, bet arī neskaitāmi arheoloģiskie atradumi. Vēlinajā bronzas laikmetā baltu apdzīvotās zemes varētu būt stiepušās no mūsdienu Vācijas—Polijas robežas līdz pat Urālu kalniem, bet citi pētnieki uzskata, ka baltu apdzīvotās zemes bijušas mazākas — no Vistulas līdz mūsdienu Maskavai un Kijivai.
Senvēsture
Dažādu arheoloģisko pieminekļu un baltu hidronīmu izplatība liecina, ka neolīta beigās (ap 3000.—2000. gadā p.m.ē) Vidus- un Austrumeiropu apdzīvoja vairākas radniecīgas, iespējams, baltiskas kultūras — Pamares kultūra, Narvas kultūra un Nemunas kultūra. No tām senākā bija Pamares kultūra, kas atradās šaurā Baltijas jūras dienvidaustrumu daļā.
Bronzas un dzelzs laikmetā zemēs uz austrumiem un dienvidiem no mūsdienu Lietuvas un Latvijas bija izplatīta baltu Narvas un Švīkātās keramikas kultūra, Dņepras-Daugavas kultūra, Milohradas kultūra, Juhnivas kultūra, un vēlākā Djakovas kultūra.
3. un 5. gadsimtā p.m.ē. iepriekšminētās Dņepras, Daugavas un Okas sateces baseina baltu kultūras pārveidojās Količinas, Tušemlijas un Moščinas kultūrā, kas pastāvēja līdz 8.—10. gadsimtam. Šīs pārvērtības aizsāka mūsdienu Poliju apdzīvojušo un Zarubincas kultūras pārstāvošo rietumbaltu ieceļošana Dņepras sateces baseinā sākot ar 2. un 1. gadu tūkstoti p.m.ē.
Moščinas kultūru uzskata par netālu no Maskavas esošās Protvas sateces baseinā dzīvojušo austrumgalindu priekštečiem.
Slāvu iebrukums
1. gadu tūkstoša vidū Dņepras baltu zemēs gar Dņepru un tās pietekām sāka iebrukt slāvi. 7. gadsimtā tobrīd jau Dņepras rietumu krastu ieņēmušie slāvi iebruka arī baltu zemēs otrpus Dņeprai. Kopš 7. un 8. gadsimta Dņepras baltu valodas un kultūras pārslāvošanu paātrināja Rutēnijā dzīvojošo daudzvalodīgo cilšu pievēršana kristietībai. 9. gadsimta sākumā lielākā daļa Dņepras augšteces iedzīvotāju joprojām bija balti, bet slāvi galvenokārt bija apmetušies vien ap Gņezdovu.
Daļa pētnieku uzskata, ka pēc Kijevas Krievzemes kristīšanas 988. gadā daļa Dņepras baltu devās rietumu virzienā un ieplūda lietuvjos un latgaļos. 9. un 10. gadsimtā lielāko daļu Dņepras baltu no pārējiem baltiem bija atšķēluši uz ziemeļiem gar Dņepras krastiem migrējošie slāvi. 11. un 12. gadsimtā no Dņepras baltiem saglabājusies bija vien austrumgalindi. Lietuviešu valodnieks Zigms Zinkevičs uzskata, ka Dņepras un pārējiem uz austrumiem no mūsdienu Latvijas un Lietuvas dzīvojošajiem baltiem bija nozīmīga loma atsevišķa austrumslāvu valodu atzara izveidē.
Ticība
Daļa pētnieki uzskata, ka viena no Dņepras baltu pagāniskās ticības sastāvdaļām esot bijusi ar lāča galvām rotātu stabu pielūgsme.
Eiropas čempionāts daiļslidošanā
Eiropas čempionāts daiļslidošanā ir ikgadējas daiļslidošanas sacensības, kurās daiļslidotāji sacenšas par Eiropas čempiona titulu. Sacensības organizē Starptautiskā slidošanas asociācija (ISU), un tās ir senākās no četrām ikgadējām daiļslidošanas sacensībām, kas tiek rīkotas ISU paspārnē (pārējās trīs ir Pasaules, Četru kontinentu, un Pasaules čempionāts junioriem). Medaļas tiek sadalītas četrās disciplīnās – vīriešu un sieviešu vienslidojumos, pāru slidojumos un dejās uz ledus. Sacensības parasti norisinās janvārī.
Vēsture
Eiropas čempionāts vīriešu vienslidojumos pirmoreiz notika Hamburgā, 1891. gadā, kamēr Eiropas čempionāts sieviešu vienslidojumos un pāru slidojumos pirmoreiz tika rīkots Vīnē, 1930. gadā. Savukārt čempionāts dejās uz ledus pirmoreiz notika Bolcāno, 1954. gadā.
TV pārraides
Čempionāta pārraides Eiropā nodrošina Eurosport.
Latvijā čempionāta pārraides nodrošina LTV7.
Jorkas universitāte (Kanāda)
Jorkas Universitāte ir publiska universitāte Toronto, Kanādā. Tā ir trešā lielākā Kanādas universitāte. Tajā studē ap 54 tūkstošiem studentu. Absolventu skaits ir ap 260 tūkstošiem. Slavenākie absolventi ir astronauts Stīvs Maklīns, politiķis Džeks Leitons, aktrise Reičela Makadamsa un politiķis Džims Flaertijs. Universitātei ir 11 fakultātes un 28 zinātniskās pētniecības centri. Jorkas Universitāte piedalās Kanādas kosmosa programmā.
Spārnu plētums
Spārnu plētums ir attālums no lidmašīnas vai putna viena spārna gala līdz otram. Piemēram, lidmašīnas Boeing 777-200ER spārnu plētums ir 60,93 metri, savukārt, klejotājalbatrosa (Diomedea exulans) spārnu plētums var sasniegt 3,5 metrus.
Rīgas Aeronavigācijas institūts
Rīgas Aeronavigācijas institūts (RAI) ir augstākā mācību iestāde Rīgā ar filiālēm Daugavpilī un Rēzeknē. Tā mērķis ir sagatavot starptautiska līmeņa aviācijas un citu tautsaimniecības nozaru speciālistus ar augstāko akadēmisko un profesionālo izglītību.
Studiju programmas
1. studiju virziens: Mehānika un metālapstrāde, siltumenerģētika, siltumtehnika un mašīnzinības.
2. studiju virziens: Transporta pakalpojumi.
3. studiju virziens: Informācijas tehnoloģijas, automātika, datortehnika, telekomunikācijas, datorvadība un datorzinātne.
Vēsture
Par savu priekšteci uzskata Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā izveidoto Frunzes aviācijas radiotehnisko skolu, kas 1945. gadā pārcelta uz Rīgu. 1989. gadā nodibināja Rīgas Civilās aviācijas aeronavigācijas augstāko skolu, kas specializējās starptautiskajā aviācijas izglītības tirgū.
1992. gadā tā pārgāja Latvijas Republikas jurisdikcijā un mainīja nosaukumu, kļūstot par akciju sabiedrību "Rīgas Aeronavigācijas institūts".
Dažādspārnu tauriņi
Dažādspārnu tauriņi, dažādspārnu tauriņu infrakārta (Heteroneura) ir viena no sešām sūcējsnuķaiņu apakškārtas (Glossata) infrakārtām, kas apvieno 35 tauriņu virsdzimtas. Šī ir lielākā no visām tauriņu infrakārtām un tā apvieno vairāk kā 99% no visām mūsdienu zvīņspārņu sugām. To tuvākie radinieki ir šūpotņu infrakārtas (Exoporia) tauriņi.
Kopīgās īpašības
Pieaugušiem tauriņiem spārnu dzīslojums priekšējam pārim ievērojami atšķiras no aizmugurējā pāra. Arī infrakārtas zinātniskais nosaukums atspoguļo šo īpašību: Heteroneura latviski nozīmē dažādi spārni.
Infrakārtas dzimtas var iedalīt divās grupās, kas netiek izmantotas kā taksonomiskas vienības: Monotrysia un Ditrysia. Abas grupas viena no otras atšķiras ar dzimumatvērumu skaitu mātītēm. Pirmās Monotrysia grupas mātītēm ir tikai viens atvērums, kas tiek izmantots gan lai pārotos, gan lai izdētu olas, bet Ditrysia grupas tauriņu mātītēm ir divi dzimumatvērumi - viens, lai pārotos, otrs, lai dētu olas. Pirmā grupa, salīdzinot ar otro, ir ļoti neliela, tajā ietilpst četras savstarpēji ļoti tālu radniecīgas virsdzimtas (alotājkožu virsdzimta (Tischerioidea), Gondvanas kožu virsdzimta (Palaephatoidea), pundurkožu virsdzimta (Nepticuloidea) un zāģkožu virsdzimta (Incurvarioidea)). Visas pārējās virsdzimtas ietilpst Ditrysia grupā. Ir pieņemts uzskatīt, ka Monotrysia grupas sugas ir infrakārtas bāzes sugas, ņemot vērā primitīvāko vairošanās orgāna uzbūvi.
Sistemātika
Dažādspārnu tauriņu infrakārta (Heteroneura)
Black Russian
Black Russian ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no degvīna un kafijas liķiera. Kokteili pagatavo, sajaucot kopā degvīnu ar liķieri. To pasniedz zemā glāzē ar ledu. Black Russian ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 50 ml degvīna un 20 ml kafijas liķiera.
Kokteilis ir piejams dažādās variācijās, kā, piemēram, White Russian, kur kokteilim pievieno arī pienu vai kafijas krējumu, Black Magic, kur papildus pievieno citrona sulu, Dirty Black Russian, Tall Black Russian, Australian Black Russian vai Colorado Bulldog, kur kokteili pasniedz augstā glāzē kopā ar kolu, kā arī citos veidos.
Kokteili 1949. gadā izgudroja beļģu bārmenis Gustave Tops, kas to pagatavoja Briseles Metropoles viesnīcas bārā par godu tā laika ASV vēstniecei Luksemburgā - Perle Reid Mesta. Kokteiļa nosaukums radies no kokteiļa galvenās sastāvdaļas degvīna, kas ir tipisks krievu dzēriens, bet Black no kafijas liķiera tumšās krāsas.
Sembas pussala
Sembas pussala arī Sambijas pussala (lt, de), mūsdienās oficiāli — Kaļiņingradas pussala (ru), ir pussala Baltijas jūras dienvidaustrumu piekrastē. Atrodas starp Kuršu jomu un Gdaņskas līča Vislas jomu. Administratīvi ietilps Krievijas Kaļiņingradas apgabalā. Nosaukums cēlies no seno prūšu Sembas zemes, kas aizņēma pussalu. Svarīgākais seno baltu dzintara ieguves un tirdzniecības centrs. Vienīgā vietu prūšu zemēs, kur, par spīti daudzajiem stāvkrastiem, bija izeja uz atklāto jūru. Vēlākos gadsimtos piekrastē dzīvoja latviešiem tuvie kursenieki.
Godfather (kokteilis)
Godfather ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no vienādās daļās sajaukta skotu viskija un itāļu liķiera amaretto. Parasti kokteili pasniedz zemā glāzē ar ledu. Godfather ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 35 ml skotu viskija un 35 ml itāļu liķiera amaretto.
Kokteiļa izcelsme nav zināma. Tiek uzskatīts, ka kokteiļa nosaukums radies no tā, ka kokteilis bija amerikāņu aktiera Marlona Brando mīļākais dzēriens. Marlons Brando ir pazīstams kā filmas "Krusttēvs" Korleone mafijas klana galvas atveidotājs.
Kurakins
Kurakins (ru; sieviešu dzimtē Kurakina (Куракинa)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Zīdtauriņu virsdzimta
Zīdtauriņu virsdzimta (Bombycoidea) ir viena no dažādspārnu tauriņu infrakārtas (Heteroneura) virsdzimtām, kas apvieno vairāk kā 3600 sugas, kas tiek iedalītas 10 tauriņu dzimtās. Zīdtauriņu virsdzimtas sugas, sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Lielākā no visām dzimtām ir pāvaču dzimta, kas apvieno vairāk nekā 2300 sugas. Liela un plaša dzimta ir arī sfingu dzimta, kas apvieno apmēram 1300 sugas. Toties Austrālijas zīdtauriņu dzimtā ir tikai viena suga - Driandras zīdtauriņš (Carthaea saturnioides).
Latvijā sastopamas 3 zīdtauriņu virsdzimtas dzimtas: pāvaču dzimta (Saturniidae), raibvērpēju dzimta (Endromidae) un sfingu dzimta (Sphingidae).
Sistemātika
Zīdtauriņu virsdzimta (Bombycoidea)
Tukānu dzimta
Izskats un īpašības
Tukānu dzimtas sugas ir vidēji lieli un lieli putni ar masīvu, košu knābi. Mazākā dzimtā ir rakstainā arakara (Pteroglossus inscriptus), kuras ķermeņa garums ir 29 cm, svars 130 g, bet lielākais ir lielais tukāns (Ramphastos toco), kurš ir arī visas dzilnveidīgo putnu kārtas lielākais putns. Tā ķermeņa garums, masīvo knābi ieskaitot, ir 63 cm (knābja garums 20 cm), spārnu izplētums 119 cm, svars 680 g. Tukānu dzimtas sugām ķermeņi ir kompakti un īsi, izceļoties masīvajam, garajam knābim. Aste noapaļota un atkarībā no sugas, tās garums proporcionāli var būt dažāds — tā var būt vienāda ar pusi no ķermeņa garuma un tā var būt tikpat gara kā ķermenis. Kakls ir īss un masīvs. Spārni salīdzinoši īsi, piemēroti putnu dzīvei mežā, pārlidojot īsas distances no zara uz zaru. To izplētums ļoti bieži ir vienādā garumā ar pašu putnu, mērot no knābja gala līdz astes galam. Tukānu dzimtas sugu kājas ir īsas un spēcīgas. Līdzīgi kā citiem dzilnveidīgajiem putniem pēdām ir četri pirksti, no kuriem abi malējie ir vērsti uz aizmuguri.
Lielākajai daļai sugu to apspalvojumā nepiemīt dzimumu dimorfisms, izņemot tukāniņu ģints (Selenidera) sugām. Tomēr starp dzimumiem ir neliela atšķirība — mātītēm ir īsāki un taisnāki knābji. Kopumā tukānu sugas ir krāsainas un katrai ģintij ir savas raksturīgākās iezīmes, piemēram, tukāni pamatā ir melni ar krāsainiem, košiem akcentiem, kas var būt balti, dzelteni un sarkani, arakariem pavēderes ir dzeltenas, turklāt uz vēdera ir viena vai vairākas melnas vai sarkanas šķērsjoslas, toties tukāniņi galvenokārt ir zaļi ar ziliem akcentiem.
Knābis
Tukānu dzimtas sugu galvenā iezīme ir to lielais, krāsainais knābis. Lielāka auguma sugām knābis ir pat garāks nekā puse no ķermeņa. Neskatoties uz savu garumu un lielumu, knābis ir ļoti viegls, jo starp divām kaula plātnēm tas pildīts ar keratīna sūkļveida audiem. Gar knābja malām ir zobveida robojums, kas vērsts uz priekšu. Mēģinot izskaidrot knābja robojuma nozīmi, dabas pētnieki iesākumā domāja, ka tukāni barojas ar zivīm, tomēr mūsdienās ir noskaidrots, ka šīs dzimtas sugas pamatā barojas ar augļiem. Zinātnieki ir arī atklājuši, ka knābis ir ļoti efektīga termoregulācijas sistēma, tomēr līdz galam pētnieki nav izpratuši lielā knābja nozīmi. Tam nenoliedzami ir nozīme arī barošanās procesā. Tukāni parasti sēž uz zara un aplasa visus aizsniedzamos augļus, neizkustoties no vietas, tādējādi tiek taupīta enerģija. Garais knābis ļauj aizsniegt barību arī dziļi koka dobumā. Tā kā šīs dzimtas sugām apspalvojumam nepiemīt dzimumu dimorfisms, tad visticamāk knābim nav pretējā dzimuma piesaistīšanas nozīmes. Šiem putniem ir ne tikai garš knābis, bet arī gara, šaura mēle, kas sasniedz 14—15 cm garumu.
Uzvedība
Tukānu dzimtas sugas pamatā barojas ar augļiem, bet, ja ir izdevība, tukāni ir visēdāji. Tie uzlasa, piemēram, kukaiņus un mazas ķirzakas. Tukānu dzimtas putni izposta arī citu putnu ligzdas, apēdot olas un putnēnus. Līdzīgi kā citi putni visēdāji savus mazuļus tie baro ar dzīvnieku izcelsmes barību.
Sistemātika
Tukānu dzimta (Ramphastidae)
Andris Ošiņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1935. gada 14. jūlijā Rīgā Nikolaja Ošiņa un viņa sievas Lilijas, dzimušas Ūdres, ģimenē. Viņa tēvs miris izsūtījumā Jakutijā. Otrā pasaules kara laikā kopā ar māti devās bēgļu gaitās uz Kurzemi, dzīvoja Mērsragā. Mācījās Mērsraga pamatskolā un Talsu vidusskolā, kuru beidza 1953. gadā. Studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas (LLA) Mežtehnikas fakultātē, darbojās Kārļa Pamšes vadītajā LLA drāmas ansamblī. 1957. gadā viņu izvēlējās kinostudijas „Mosfiļm” un Somijas kinostudijas „Suomi-Film” kopražojuma filmas „Sampo” galvenajai Lemminkainena lomai. Filma tika uzņemta pēc somu tautas eposa „Kalevala” motīviem.
1960. gadā viņš pabeidza pārtrauktās studijas un ieguva kokrūpniecības inženiera-tehnologa kvalifikāciju. Strādāja mēbeļu firmā „Rīga” un citos Latvijas PSR Kokapstrādes rūpniecības ministrijas uzņēmumos. Miris 2004. gada 13. martā, apbedīts Rīgas 1. Meža kapos.
Broks Nelsons
Broks Nelsons (en; dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) Nelsons pārstāv NHL klubu Ņujorkas "Islanders".
Spēlētāja karjera
Nelsonu 2010. gada NHL drafta 1. kārtā izvēlējās Ņujorkas "Islanders". ASV hokeja izlasē piedalījies četros Pasaules čempionātos hokejā, 2015. gadā izcīnot bronzas medaļas.
Alfreds Šmits
Alfreds Šmits (et; dzimis, miris ) bija igauņu svarcēlājs, 1920. gada vasaras olimpisko spēļu medaļnieks.
Matjē Kornete
Matjē Kornete (fr; dzimis Bēglā) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2008).
Alfreds Šmits
Biogrāfija
Kā jaunietis Alfreds Šmits piedalījās vieglatlētikas sacensībās skriešanā. Viņš pievērsās svarcelšanai 1919. gadā, kad, būdams Igaunijas armijā, trenējās pie Alfrēda Neilanda, un drīz vien kļuva par vienu no labākajiem svarcēlājiem valstī. Viņa karjeras augstākais punkts bija 1920. gada olimpiskās spēles Antverpenē, kur viņš izcīnīja sudraba medaļu spalvas svarā. Šmits ieguva arī bronzas medaļu 1923. gada Baltijas čempionātā un 1922. gadā viņš bija Igaunijas spalvas svara čempions. Viņš ir uzstādījis trīs pasaules rekordus.
Matjē Kornete
Biogrāfija
No 1999. līdz 2005. gadam vairākkārt pārstāvējis Franciju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos. 2000. gadā pārstāvējis Franciju Pasaules komandu šaha olimpiādē vecuma grupā līdz 16 gadiem. 2001. gadā kļuvis par Francijas jauniešu čempionu šahā vecuma grupā līdz 16 gadiem, 2003. gadā atkārtojis šo panākumu vecuma grupā līdz 18 gadiem, bet 2005. gadā uzvarējis arī vecuma grupā līdz 20 gadiem.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Budapeštā (2006), Kannās (2007), Miluzā (2008), Kanādas atklātajā šaha čempionātā (2008), Kreonā (2012).
Alfreds Šmits
Biogrāfija
1936. gadā mainījis vārdu uz Ains Sillaks.
Matjē Kornete
Biogrāfija
2009. gadā pārstāvējis Franciju Eiropas komandu šaha čempionātā.
2016. gadā uzvarējis Francijas vīriešu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Personīgā dzīve
Precējies ar Lietuvas šaha lielmeistari Deimanti Kornetu.
Nostrifikācija
Nostrifikācija (en — 'pielīdzināšana') ir ārzemju vai citas sistēmas izglītības dokumenta, zinātniskās pakāpes pielīdzināšana attiecīgam savas valsts vai citas sistēmas dokumentam, pakāpei.
Nostrifikācija Latvijā notika trīs reizes: pēc Latvijas Universitātes Satversmes apstiprināšanas 1923. gadā, pēc Latvijas inkorporācijas PSRS sastāvā 1940. un 1950. gados un pēc neatkarības atgūšanas no 1992. gada.
Likumdošana
Nostrifikācija kļuva aktuāla, kad Latvijas valsts sāka veidot savu zinātnisko grādu piešķiršanas kārtību, kurā aktualizējās jautājums par jauno grādu atbilstību agrāk iegūtajiem.
Paredzot iespējas turpināt studijas ārzemēs un pieaicināt ārvalstu mācībspēkus, svarīgi arī noteikt kārtību, kā veikt ārvalstīs no jauna iegūtu grādu nostrifikāciju.
Nostrifikācijas kārtu Latvijas Republikas Augstākā Padome nostiprināja ar 1992. gada 10. novembrī pieņemto likumu "Par zinātnisko darbību", kur 14.pantā noteica: "Persona, kura ieguvusi zinātnisko grādu pirms šā likuma stāšanās spēkā vai citā valstī un vēlas izmantot šajā likumā noteiktās zinātnieka tiesības Latvijas Republikā, var nostrificēt (pielīdzināt) savu zinātnisko grādu neatkarīgi no tā iegūšanas laika atbilstošam šajā likumā noteiktajam zinātniskajam grādam."
Nostrifikācijas tiesības tika dotas augstskolām, kurām ir promocijas vai habilitācijas tiesības un kuras pieaicina kā ekspertus attiecīgo nozaru speciālistus. Latvijas Zinātnes padomei bija jāapstiprina nolikums šai procedūrai.
Nostrificēto diplomu daudzums 1990. gados
Pēc 1992. gada nostrifikācijas padomju laiku zinātņu kandidātus pielīdzināja doktoriem, bet zinātņu doktorus — habilitētajiem doktoriem. Tādējādi kopējais zinātnieku skaits sasniedza sešus tūkstošus, norāda Latvijas Zinātņu akadēmija. Daži zinātnieki neiesniedza dokumentus nostrifikācijai, tāpēc patiesais doktoru skaits varētu būt bijis lielāks.
2000. gados zinātniskajās programmās un grantos Latvijā aktīvi strādāja ap 1430 doktoru.
Ārvalstu diplomi
Šobrīd daudz Latvijas jauniešu studē ārzemēs, bet pat Eiropā iegūts bakalaura vai maģistra grāds ne vienmēr tiek atzīts Latvijā.
Tādām profesijām kā būvnieks, arhitekts, ārsts, mērnieks, detektīvs un citām, kopumā 70 profesijām ir stingrākas prasības, un daļai jauniešu rodas grūtības iekārtoties darbā vai viņi ir spiesti studēt vēlreiz.
Nevena Igņatoviča
Nevena Igņatoviča (sr; dzimusi Kragujevacā) ir Serbijas kalnu slēpotāja.
Pasaules kausa posmos startē kopš 2010. gada. N. Igņatovičas lielākais sasniegums slēpotājas karjerā ir izcīnītā zelta medaļa slalomā 2013. gada ziemas Universiādē Trento.
Piedalījusies trijās olimpiskajās spēlēs. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhjanā, kur viņa bija delegācijas karognesēja olimpiādes atklāšanas ceremonijā, N. Igņatovičas iegūtā 14. vieta kombinācijā bija augstākais sasniegums Serbijai 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Zilais kalns
Zilais kalns (arī Piksteres Zilais kalns) ir pilskalns Sēlijā, kas atrodas Aizkraukles novada Sunākstes pagastā ap 0,5 km uz ziemeļrietumiem no bijušās Piksteres muižas apdzīvotā vietā Zilkalne starp Rožkalnu un Lukstiņu mājām.
Apraksts
Zilais kalns ir savrups, kokiem apaudzis ap 20 m augsts kalns, kam ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts plakums (izmēri 50x35 m.) ar nelielu kumpumu dienvidu pusē. Ap 3 m zem plakuma līmeņa apkārt visam kalnam izveidota terase. 5–6 m zem pirmās terases kalna austrumu un rietumu nogāzēs izveidota vēl viena maz izteikta terase. Pilskalna austrumu un ziemeļaustrumu stūri bojāti ar Pirmā pasaules kara tranšejām.
Pilskalnā konstatēts ap metru biezs kultūrslānis, kas satur bezripas gludās, apmestās un švīkātās keramikas lauskas. Nekādi plašāki arheoloģiskie pētījumi pilskalnā nav veikti.
Pirmās nenoteiktās ziņas par pilskalnu pie Piksteres sniedzis Augusts Bīlenšteins 1882. gadā. 1926. gadā savas Zemgales pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekojis un uzmērījis Ernests Brastiņš kurš arī izteicis maz ticamu hipotēzi, kas pilskalns varētu būt bijis apdzīvots jau akmens laikmetā. 20. gadsimta nogalē pilskalnu aprakstījis arī Juris Urtāns, kurš pēc atradumiem Zilā kalna apdzīvotību datējis ar 1. gadu tūkstoti p.m.ē. un m.ē. 1. gadu tūkstoti. Pilskalna apkārtnē zināmi vairāki senkapi.
Jūrasgrunduļu dzimta
Jūrasgrunduļu dzimta (Gobiidae) ir viena no jūrasgrunduļveidīgo kārtas (Gobiiformes) dzimtām, kas apvieno apmēram 1200 zivju sugas, kas tiek iedalītas apmēram 175 ģintīs. Dzimtas zivis sastopamas tropiskajos un mērenās joslas ūdeņos, gan jūrās, gan saldūdens ūdenstilpēs Vecajā un Jaunajā pasaulē.
Lielākās jūrasgrunduļu sugas tiek makšķerētas un arī zvejotas izmantošanai pārtikā. Daudzas sugas ir ļoti populāras akvāriju zivtiņas, īpaši krāsainās. Kā jau tas raksturīgs okeāna zivīm, šīs sugas ir neiespējami pavairot nebrīves apstākļos.
Sistemātikas izmaiņas
Jūrasgrunduļu dzimtai 2016. gadā saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem veiktas ievērojamas izmaiņas. Nesenā pagātnē dzimtai bija 6 apakšdzimtas. Mūsdienās dalījums apakšdzimtās likvidēts, atstājot jūrasgrunduļu dzimtā divu bijušo apakšdzimtu ģintis (jūrasgrunduļu apakšdzimtas (Gobiinae) un kurkuļgrunduļu apakšdzimtas (Benthophilinae) ģintis), bet pārējās četras izdalītas dūņlēcēju dzimtā (Oxudercidae).
Savukārt dzimtu Kraemeriidae, Microdesmidae, Ptereleotridae un Schindleriidae sugas pievienotas jūrasgrunduļu dzimtai.
Latvijā
Latvijā sastopamas 5 jūrasgrunduļu dzimtas zivju sugas: melnais jūrasgrundulis (Gobius niger), divplankumu jūrasgrundulis (Gobiusculus flavescens), apaļais jūrasgrundulis (Neogobius melanostomus), jūrasgrundulis (Pomatoschistus microps) un mazais jūrasgrundulis (Pomatoschistus minutus).
Kopīgās īpašības
Lielākā daļa jūrasgrunduļu dzimtas sugas ir neliela auguma zivtiņas, tipiski mazākas par 10 cm. Mazākā dzimtā ir liliputgrundulis (Trimmatom nanus), kura pieaugušie īpatņi ir apmēram 1 cm gari un ir vieni no mazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē. Lielākais dzimtā ir plakangalvas jūrasgrundulis (Glossogobius giuris), kura ķermeņa garums var sasniegt 50 cm.
Iezīmīgākā jūrasgrunduļu pazīme ir tā, ka daudzām sugām vēdera spuras ir saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni, ar kura palīdzību jūrasgrundulis turas pie kāda grunts objekta, piemēram, pie akmens vai koraļļa. Lielākajai daļai sugu ir divas muguras spuras: pirmajai asi, dzeloņaini stari, otrajai pirmie stari asi, bet pēc tam seko vairāki mīksti stari. Dažas jūrasgrunduļu dzimtas sugas ir ļoti krāsainas, bet citas kriptiskas (ar maskējošiem raibumiem). Ķermeni sedz zvīņas.
Uzvedība
Jūrasgrunduļu dzimtas sugas galvenokārt sastopamas tropu un subtropu jūrās un siltajos okeānu reģionos, dažas sugas mājo saldūdens ūdenstilpēs (upēs un ezeros). Tās kopumā ir bentiskas zivis un galvenokārt uzturas seklos piekrastes ūdeņos virs grunts. Tikai pelaģiskajam jūrasgrundulim (Sufflogobius bibarbatus), kā jau tā nosaukums norāda, ir samērā pelaģisks dzīves veids. Lielākā daļa sugu slēpjas iedobēs, alās un spraugās un ir teritoriālas. Jūrasgrunduļi ir plēsīgi un barojas ar nelieliem bentiskiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ar zooplanktonu. Dažos gadījumos jūrasgrunduļi dzīvo simbiozē ar citiem neradniecīgiem jūras dzīvniekiem, piemēram, vēžveidīgajiem.
Sistemātika
Jūrasgrunduļu dzimta (Gobiidae)
Darba ražīgums
Darba ražīgums ir darba efektivitātes rādītājs, kas rāda noteiktā laika periodā uz vienu strādājošo saražotās produkcijas daudzumu. Jo augstāks ir darba ražīgums, jo mazāka ir darba algas daļa preces vērtībā, jo lielāku peļņu var gūt uzņēmējs, jo īsākā laikā strādnieks atpelnīs savu algu, jo vairāk produkcijas tiks saražots. Kāpināt darba ražīgumu ir ieinteresēti gan strādnieki, gan darba devēji, gan arī valsts.
Darba ražīgumu izsaka kā saražotās produkcijas attiecību pret izmantojamiem resursiem.
Faktori, kas veicina darba ražīguma pieaugumu
Tehnoloģija ir ražošanā izmantoto zināšanu, līdzekļu (izejvielu, iekāru, darbarīku), metožu un paņēmienu kopums.
Tehnoloģijas būtiski mainīja konveijera, pusvadītāju, personālo datoru, mobilo telefonu izgudrošana. Tās būtiski arī mainīja darba tirgu un cilvēku roku darbu aizstāja automatizētas ierīces.
Darba organizācijas lielo nozīmi parādīja zinātnieks I. Ņūtons. Pēc savu atklājumu veikšanas karaliene viņu iecēla par naudas kaltuves vadītāju. I. Ņūtons ar tiem pašiem strādniekiem tajās pašās telpās, izmantojot tos pašus darbagaldus, bet tikai mainot darba organizāciju, spēja septiņas reizes palielināt monētu ražošanu.
Darba dalīšana nodrošina, ka katram darbiniekam ir savs uzdevums, pienākums preces izgatavošanā. Darba dalīšana palīdz pilnīgāk izmantot strādnieku darba laiku, uzkrāt darba pieredzi, kā arī veikt darbu daudz ātrāk.
Ar specializāciju saprot situāciju, kad ražošanā tiek ievadīts daudz dažādu resursu, bet gala produkts ir viendabīgs. Specializēties var dažādi cilvēki, reģioni, valstis.
Šis faktors kļūst par nozīmīgāko, lai kāpinātu darba ražīgumu. To galvenokārt nosaka tas, ka arvien straujāk ražošanā ienāk jaunas atziņas, mainās tehnoloģijas - līdz ar to strādniekam jābūt lietas kursā par notikušajām izmaiņām. Tas izvirza prasību strādājošiem mācīties visa mūža garumā. Tikai tā var likt lietā tehnoloģijas priekšrocības.
Labākais stimuls tirgus ekonomikā ir darba alga. Izmanto dažādas strādājošo apmaksas sistēmas: laika darba algas sistēmu, gabaldarba algas sistēmu un akorda darba algas sistēmu. Katrai sistēmai ir savas priekšrocības, bet ir arī trūkumi, tāpēc visas šīs sistēmas papildina ar prēmijām.
Annas Brodeles iela
Annas Brodeles iela (oficiāli A. Brodeles iela) ir viena no Viesītes ielām pilsētas rietumu daļā. Iela ir līkumaina un tās atšķirīgie posmi dabā neliecina par vienotas ielas esamību. Tā sākas pie krustojuma ar Brīvības ielu pretim Viesītes mūzikas un mākslas skolai. Līdz pat krustojumam ar Paula Stradiņa ielu saglabājusies vēsturiskās Dzirnavu ielas apbūve, kas ir ielas senākais nosaukums. Dzirnavas kādreiz atradušās krustojumā pie Miera ielas pretim Vecajiem pilsētas kapiem. Šajā posmā atrodas vienstāvu savrupmāju un divstāvu īres nami, lielākoties būvēti no koka. Aiz krustojuma ar Kaļķu ielu tās trase pagriežas dienvidrietumu virzienā un kļūst par galvenās nozīmes ceļu. Šajā vietā ir platākais ielas posms, kur kādreiz atradās vairāki dzelzceļa depo sliežu ceļi. Abās ielas pusēs atrodas vēsturiskās Viesītes šaursliežu dzelzceļa depo ēkas, kas šobrīd veido Muzeja "Sēlija" nodaļu "Mazā Bānīša parks". Aiz Mazā Bānīša parka iela zaudē asfalta segumu un turpinās ar grants segumu. Šis posms no Annas Brodeles ielas 7 līdz ielas galam ir bijušās Viesītes šaursliežu dzelzceļa līnijas Viesīte—Nereta posms. Pēc pievadceļa uz Viesītes neapkalpojamo radio un televīzijas staciju iela kļūst šaurāka un turpinās kā meža ceļš pie pilsētas robežas. Iela beidzas pie P75 autoceļa Jēkabpils—Lietuvas robeža (Nereta).
Padomju laikā iela tika nosaukta par Komūnas ielu, bet pēc neatkarības atjaunošanas ielu pārdēvēja rakstnieces Annas Brodeles vārdā, kura dzīvojusi Viesītē un savā romānā „Klusā pilsētiņa” aprakstījusi mazpilsētas dzīvi 1930. gados. Sakarā ar literātes politisko pagātni padomju okupācijas laikā, ielas nosaukums sabiedrībā raisījis ļoti pretrunīgus viedokļus. Šī ir vienīgā iela Latvijā, kas nosaukta par godu šai rakstniecei.
Ielu savienojumi
Annas Brodeles iela ir savienota ar šādām ielām:
Dzeņu iela (Jūrmala)
Dzeņu iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Dzeņu iela sākas krustojumā ar Strazdu ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 130 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Dzeņu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Bulgāri
Bulgāri ir Bulgārijas valsts nācija, lielākas bulgāru kopienas dzīvo arī Ukrainā, Moldovā un Grieķijā, kopējais skaits pasaulē ir apmēram 7 miljoni. Bulgāru valoda pieder pie dienvidslāvu valodu grupas.
Izcelsme un valoda
Vieni no mūsdienu bulgāru priekštečiem, no kuriem veidojies nācijas etnonīms, bija tjurku valodā runājošu cilšu grupa, saukti par protobulgāriem, kas līdz 7. gadsimtam apdzīvoja Azovas jūras piekrasti un apkārtējās stepes. Kagana Kubrata valdīšanas laikā 632. gadā pirmbulgāri atbrīvojās no avāru pakļautības un nodibināja konfederāciju Onogurijas kaganātu, ko bizantieši vēlāk dēvēja par Seno Lielo Bulgāriju. Galvenā Onogurijas pilsēta bija grieķu nodibinātā Fanagorija (Φαναγόρεια) Kerčas jūras šauruma austrumu pusē. Pēc Kubrata nāves 665. gadā hazāri sagrāva šo cilšu konfederāciju. Dažādas pirmbulgāru ciltis viņa dēlu vadībā bēga dažādos virzienos. Kotrags nodibināja Volgas Bulgāriju mūsdienu Kazaņas apvidū, bet Alceks devās uz Itāliju. Kubers un Asparuhs ielauzās Bizantijas teritorijā, pēc uzvaras 680. gada Ongalas kaujā aizņemot teritoriju uz dienvidiem no Donavas, kurā lielā skaitā jau dzīvoja agrāk ieceļojušas slāvu ciltis un pamatiedzīvotāju trāķiešu atliekas. Bizantijas imperators 681. gadā bija spiests atzīt bulgāru valsti, ko vēsturnieki dēvē par Pirmo Bulgāru caristi (, 681—1018). Tās valdījumi ziemeļos 10. gadsimtā sniedzās līdz pečeņegu zemēm mūsdienu Ukrainas teritorijā.
Pakāpeniski protobulgāru iekarotājus un viņu valodu asimilēja vietējās slāvu ciltis. Lielā mērā pateicoties Bizantijas misionāru Kirila un Metodija darbībai, bulgāru cars Boriss I un viņa padotie 864. gadā pieņēma kristīgo ticību. Modificējot grieķu alfabētu, viņi lika arī pamatus mūsdienu kirilicas alfabētam, kas ir mūsdienu bulgāru, serbu, horvātu un krievu rakstības pamatā. Bulgāru kultūra iespaidoja arī Kijevas Krievzemes kultūru, reliģiju un rakstību. Bulgāru hanus Bizantijas rakstiskajos avotos dēvēja par cariem, ko vēlāk krievi attiecināja arī uz mongoļu un tatāru Zelta Ordas haniem.
Dīķu iela (Jūrmala)
Dīķu iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Dīķu iela sākas krustojumā ar Skolas ielu un beidzas krustojumā ar Litenes ielu. Kopējais ielas garums ir 340 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Dīķu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Dīķu iela ir savienota ar šādām ielām:
Sons Čeki
Sons Čeki (, Sung Jae-ki; dzimis, miris ) bija korejiešu cilvēktiesību (vīriešu tiesību) aktīvists un antifeminists. No 2008. līdz 2013. gadam viņš bija pirmais Korejas vīriešu asociācijas (남성연대) vadītājs. 2013. gadā 26. jūlijā Sons veica pašnāvību, nolecot Seulā no tilta. Viņam bija lieli finansiāli parādi.
Baltā pūce
Baltā pūce (Bubo scandiacus) ir liela auguma pūču dzimtas (Strigidae) plēsīgais putns, kas pieder ūpju ģintij (Bubo). Vēl nesenā pagātnē baltā pūce tika klasificēta monotipiskā balto pūču ģintī (Nyctea), bet, veicot DNS pētījumus, noskaidrojās, ka baltā pūce ir tuvu radniecīga ūpju ģints sugām. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Baltā pūce ir Kvebekas (Kanādā) oficiālais provinces putns.
Izplatība
Baltā pūce ligzdo Ziemeļamerikas un Eirāzijas Arktiskajā tundrā: Skandināvijas ziemeļos, Novaja Zemļa salās, Krievijas tundrā, Aļaskā, Kanādas ziemeļos un Grenlandē. Laikā no 1967. gada līdz 1975. gadam tā ligzdojusi arī Šetlendas salās uz ziemeļiem no Skotijas. Galvenokārt ziemo ligzdošanas areālā, taču daļa veic klejojumus uz dienvidiem. Baltā pūce regulāri novērojama Somijā, reizēm ieklejo Dānijā un Holandē. Baltās pūces savos ceļojumos uz dienvidiem priekšroku dod atklātām ainavām, kas atgādina tundru. Vistālāk uz dienvidiem Ziemeļamerikā tā novērota Teksasā un Džordžijā, bet Eirāzijā Krievijas dienvidos un Ķīnas ziemeļos.
Pirms daudziem tūkstošiem gadu, kad Arktiskais klimats pletās tālāk uz dienvidiem, arī baltās pūces bija sastopamas tālāk dienvidos. To pierāda alu sienu gleznojumi Francijā, kur attēlotas divas baltās pūces un to mazuļi.
Latvijā
Latvijā baltā pūce ir reta ieceļotāja. Pēdējo reizi tā novērota 2012. gadā Slīteres nacionālā parka teritorijā. Kopš 1970. gada šis ir tikai sestais sugas novērojums Latvijā un pirmais Ziemeļkurzemē. Iepriekšējais baltās pūces novērojums reģistrēts pirms 12 gadiem — 2000. gada februārī. Tuvākās Latvijai baltās pūces ligzdošanas vietas ir Skandināvijas ziemeļos un Krievijas tundrā. Klejojumus ārpus ligzdošanas areāla baltā pūce veic gados, kad samazinās tās galvena pamatbarība – peļveidīgie grauzēji. Pārsvarā klejojumos uz dienvidiem dodas jaunie putni, taču, ja barības krājumi krasi sarukuši, tiem var pievienoties arī pieaugušie īpatņi. Šādus gadus latviski sauc par iebrukumu gadiem. Izteikts iebrukuma gads bija 2011.-2012. gada ziema, kad Ziemeļamerikā ārpus ligzdošanas areāla dienvidu virzienā ieceļoja tūkstošiem balto pūču. 19. gadsimta un 20. gadsimta mijā baltā pūce Latvijā bijusi regulāri sastopama rudeņos un ziemās. Zināms, ka atsevišķos gados bijušas balto pūču invāzijas un dažkārt tā ir sastapta arī vasarā.
Izskats
Baltā pūce ir viena no lielākajām pūcēm, tikai nedaudz mazāka par ūpi. Tās ķermeņa garums ir 52—71 cm, spārnu plētums 125—150 cm, svars 1,6—3 kg. Mātītes ir lielākas par tēviņiem. Piemērojoties Arktiskajam klimatam, kājas un pirksti ir apklāti ar biezām, garām spalvām, nagi un knābis melns, bet acis dzeltenas. Tēviņi ir pilnīgi balti, mātītes un jaunie putni balti ar tumšiem lāsumiem. Jaunie putni, salīdzinot ar mātītēm, ir tumšāki, ar vairāk raibumiem.
Uzvedība
Baltā pūce ir tipiska Arktikas putnu suga, kurai ir ziemeļu cirkumpolārā izplatība. Vasaras periodā tā sastopama līdz 60º ziemeļu paralēlei. Baltajai pūcei ir raksturīga klejošana, kas atkarīga no tās galvenās pamatbarības — grauzēju pieaugumu vai sarukuma. Nabadzīgos gados barības trūkums spiež balto pūci doties klejojumos dienvidu virzienā, lai gan arī šādos gados ne visas baltās pūces klejo.
Medības un barība
Baltā pūce vairošanās sezonas laikā barojas galvenokārt ar lemingiem un citiem sīkajiem grauzējiem. Gados, kad trūkst grauzēju, tā var sākt aktīvi medīt jaunas baltirbes. Baltā pūce kopumā nav izvēlīga un medī, ko var atrast, īpaši ziemas periodā. Tad tā uzbrūk dažādiem putniem un maziem zīdītājiem, piemēram, pļavu strupastēm (Microtus pennsylvanicus), briežkāmjiem (Peromyscus), pie izdevības tā medī arī lielākus upurus, piemēram, zaķus, ondatras, murkšķus, vāveres, trušus, jenotus, prēriju suņus un citus zīdītājus. No putniem iecienītākais medījums ir baltirbes, dažādas pīles, zosis, bridējputni, fazāni, rubeņi, lauči, dūkuri, kaijas un dažādi nelielie dziedātājputni, kā arī citi plēsīgie putni, pūces ieskaitot. Baltā pūce pamatā medī sēžot uz paaugstinājuma un gaidot, kad tās tuvumā parādīsies iespējamais upuris. Medījums tiek notverts gan uz zemes, gan gaisā, bet zivis nomedītas brīdī, kad tās uzpeld tuvu ūdens virsmai. Katru dienu vienai baltajai pūcei nepieciešamas 7—12 peles, bet gada laikā tā apēd apmēram 1600 lemingus.
Līdzīgi kā citi putni baltā pūce nelielu upuri norij veselu. Spēcīgā kuņģa sula izšķīdina miesu, bet nesagremojamiem kauli, zobi un spalvas saveļas kamolā, kuru pūce pēc apmēram 18—24 stundām atrij. Atrīšanas process bieži notiek vienā un tai pašā vietā. Šādās vietās var atrast neskaitāmus atrītos kamolus. Lielāks medījums tiek saplosīts gabalos.
Ligzdošana
Baltā pūce ligzdo arktiskajā tundrā, ligzdas vietu iekārtojot uz zemes. Ligzda ir vienkārša bedrīte, kuru mātīte izkasa kāda pacēluma virsotnē. Baltā pūce izvēlas no sniega brīvu vietu, no kuras tai paveras laba pārredzamība un kura atrodas labu medību vietu tuvumā. Reizēm bedrītei apkārt tiek izkārtoti akmentiņi. Atkarībā no medījuma daudzuma dējumā ir 3—11 olas. Vienā vai pāris dienās tiek izdēta viena ola. Inkubācijas periods ilgst 5 nedēļas. Tā kā olas netiek izdētas vienlaicīgi, arī mazuļi nešķiļas vienlaicīgi. Perē tikai mātīte, bet tēviņš apsargā ligzdas vietu no ienaidniekiem. Vecākais ligzdā var būt 10 - 15 reizes smagāks par jaunāko. Neskatoties uz auguma atšķirībām, starp mazuļiem netiek novērota liela ķīvēšanās. Tikko šķīlušos mazuļus klāj pelēkas dūnas. Par tiem rūpējas abi vecāki, tos barojot un agresīvi aizsargājot teritoriju no ienaidniekiem. Kamēr mazuļi ir ļoti mazi, mātīte tos nepamet un par visiem rūpējas tēviņš. Tēviņi reizēm sapārojas ar divām mātītēm, kuras ligzdo viena no otras apmēram kilometra attālumā.
Ienaidnieki
Baltā pūce ir liels putns un tai nav daudz dabīgo ienaidnieku. Ligzdošanas laikā baltā pūce sargā mazuļus no polārlapsām, vārnām un klijkaijām, kā arī no suņiem, pelēkajiem vilkiem un citiem lielajiem plēsīgajiem putniem. Reizēm baltā pūce saplēšas ar citiem plēsīgajiem putniem par kādu lemingu, ko abi plēsēji noskatījuši. Visbiežāk dominē baltā pūce, bet tā atkāpjas, ja konkurents ir ūpis vai klinšu ērglis, vai daudz mazākais, bet ātrākais lielais piekūns. Dažas putnu sugas cenšas ligzdot baltās pūces ligzdas tuvumā, piemēram, sniega zoss (Chen caerulescens), kura jūtas drošāk baltas pūces apsargātajā teritorijā.
Dikļu iela (Jūrmala)
Dikļu iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Dikļu iela sākas krustojumā ar Edinburgas prospektu un beidzas krustojumā ar Mežaparka prospektu. Kopējais ielas garums ir 80 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Dikļu ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Kristaps Reinholds Girgensons
Kristaps Reinholds Girgensons (de, 1752—1814) bija Vidzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks.
Dikļu iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Dikļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Kristaps Reinholds Girgensons
Dzīvesgājums
Dzimis 1752. gadā Zosēnu muižas nomnieka Reinholda Girgensona ģimenē. Mācījās Kēnigsbergas Collegium Fridericianum (1767—1769). Studēja teoloģiju Leipcigas Universitātē (1769—1772).