cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SK Cēsis (sieviešu basketbola klubs)
Vēsture
Savā pirmajā LSBL sezonā "SK Cēsis" ieguva 5. vietu, bet no 2006. līdz 2015. gadam tikai vienu reizi neizcīnīja medaļas. 2007/2008. gada sezonā paralēli dalībai LSBL, klubs piedalījās Baltijas sieviešu basketbola līgā, kur tika izcīnīta augstā 2. vieta, un pirmo reizi kluba vēsturē tika startēts FIBA Eiropas kausā, kur tika sasniegts 1/16 fināls. 2008./2009. gada sezonā tika izcīnīts LSBL čempionu tituls. 2009/2010. gada sezonā klubs spēlēja Latvijas Sieviešu basketbola līgā, Lietuvas Sieviešu basketbola līgā un Baltijas sieviešu basketbola līgā. 2010. gada rudenī finansiālu problēmu dēļ no klubu aizgāja vadošās spēlētājas un 2010/11. gada LSBL sezonu "SK Cēsis" pabeidza 7. vietā neiekļūstot izslēgšanas spēlēs. 2011/12. gada sezonas regulāro čempionātu "SK Cēsis" pabeidza otrajā vietā, bet finālsērijā uzvarēja Rīgas TTT un otro reizi kļuva par čempionēm. No 2012./2013. gada līdz 2015./2016. sezonai "SK Cēsis" piedalījās Latvijas — Igaunijas sieviešu basketbola čempionātā. Latvijas čempionu tituls tika iegūts arī 2012./2013. gada sezonā.
2016. gada septembrī "SK Cēsis" sieviešu basketbola komanda atsauca savu dalību LSBL sacensībās.
Málaga CF
Málaga Club de Fútbol ir Spānijas futbola klubs no Malagas pilsētas Andalūzijā. Pašlaik spēlē Spānijas futbola Otrajā divīzijā jeb LaLiga 2. Mājas spēles aizvada La Rosaleda stadionā. Komandas augstākais sasniegums Spānijas čempionātā ir 2011.–2012. gada sezonā izcīnītā 4. vieta, kas ļāva kvalificēties UEFA Čempionu līgai, kur 2012.–2013. gada sezonā komanda aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam.
Augustīniešu ordenis
Divi pamatvirzieni:
Vēsture
Ordeņa uzplaukums vērojams XIV gs., kad tas apvienoja aptuveni 2000 vīriešu un 300 sieviešu klosteru. Vājā centralizācija veicināja arī turpmāku mazo kongregāciju atdalīšanos un šķelšanos. Reformācijas laikā ievērojams skaits augustīniešu pievērsās protestantismam.
1580. gadā Ordeņa regulu paplašināja, un turpmāk ģenerālpriors dzīvoja Romā, tam palīdzēja t.s. definatoru (padomnieku) kolēģija, ik pa 6 gadiem kopā sanāca lielkapituls (ar tiesībām atcelt no amata ģenerālprioru un tā vietā ievēlēt citu).
Mūsdienās Ordenī ir aptuveni 4000 locekļu.
Augustīniešu darbība Latvijas teritorijā
Pirmais zināmais augustīnietis, kurš ieradās mūsdienu Latvijas teritorijā kopā ar Lībekas tirgotājiem pēc 1163. gada, un dažus gadus pirms 1184. gada no Polockas kņaza Voldemara dabūja atļauju sprediķot Daugavas piekrastes lībiešiem (līviem), bija priesteris Meinhards, kanoniķis Zēgebergas augustīniešu kora kungu klosterī Holšteinā (Canonicus regularis ordini beati Augustini). 1185.—1186. gadā viņa vadībā uzcēla Sv. Marijas baznīcu Ikšķilē (vecākā baznīca Livonijā) un nodibināja augustīniešu klosteri.
Viktors Jaksons
Viktors Jaksons (dzimis ) ir latviešu ārsts un politiķis, bijušais Latvijas veselības valsts un labklājības ministrs. Tēvzemei un Brīvībai/LNNK biedrs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1947. gadā. Mācījās Rīgas 2. vidusskolā. 1970. gadā absolvēja studijas Rīgas Medicīnas institūta vispārējās ārstniecības fakultātē. Precējies, ir divi bērni. 1971. gadā sāka strādāt Rīgas republikāniskajā psihoneiroloģiskajā slimnīcā par ārstu-ordinatoru, 1978. gadā par šīs slimnīcas nodaļas vadītāju, 1996. gadā par Valsts narkoloģiskās aprūpes un veselības centra direktoru.
No 1999. gada pildīja Latvijas Republikas Labklājības ministra padomnieka pienākumus. Viktoru Jaksonu apstiprināja par Labklājības ministru Bērziņa valdībā. Par viņa apstiprināšanu amatā balsoja 52 deputāti, pret bija 21, savukārt 13 deputāti atturējās. 2004. gadā Jaksons bija Pasaules Veselības organizācijas (PVO) Eiropas reģiona pastāvīgās komitejas loceklis. 2005. gadā Jaksonu uz trim gadiem ievēlēja PVO Administratīvajā valdē.
No apvienības “Tēvzemei un Brīvībai”/LNNK (TB/LNNK) kandidātu saraksta piedalījās 7. Saeimas vēlēšanās, 2004. gada Eiroparlamenta vēlēšanās un 8. Saeimas vēlēšanās, taču ievēlēts netika.
Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola
Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola bija viena no Krievijas impērijas Pēterburgā esošām mākslas skolām.
Tā darbojās kopš 1879. gada. Skolas mērķis sākotnēji bija sagatavot zīmēšanas skolotājus un lietišķās mākslas pasniedzējus vidējām rūpniecības mākslas skolām, taču ar laiku tā izveidojās par ievērojamāko dekoratīvās un lietišķās mākslas mācību iestādi visā Krievijā. Laikam ritot, skolas nosaukums ir vairākkārt mainījies, no 2006. gada tā ir Štiglica Sanktpēterburgas Valsts mākslinieciski tehniskā akadēmija.
Zaļiščiki
Zaļiščiki ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Zaļiščiku rajona centrs Dņestras upes kreisajā krastā Dņestras kanjona rajonā. Upes pretējā krastā ir Čerņivcu apgabala teritorija, jeb vēsturiskā Bukovina. Tūrisma centrs.
Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola
Nodaļas
Sākotnēji skolā bija vispārizglītojošas klases ar dažām mākslas priekšmetu klasēm kā zīmēšanas, rasēšanas, veidošanas un ēnu teorijas klases. 1880. gados skolas profils tika pārveidots un mācību programmas paplašinātas.
Zaļiščiki
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta ap 1469. gadu. Kopš 14. gadsimta vidus - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām, izņemot laiku no 1809. līdz 1815. gadam, kad tā ietilpa Krievijā.
Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola
Latvieši
1890. gadu vidū skola kļuva ļoti populāra latviešu jauniešu vidū, jo iestājoties vidējo izglītību neprasīja tik stingri kā Pēterburgas Mākslas akadēmija un rūpējās par absolventu iekārtošanu darbā.
Zaļiščiki
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara Zaļiščiki iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī, bet upes otrajā krastā starp pasaules kariem bija Rumānijas teritorija. Pilsēta bija pazīstams kūrorts un vīnkopības centrs. Kad 1939. gadā, pēc Vācijas uzbrukuma Polijai, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, arī PSRS no austrumiem iebruka valstī, Zaļiščiki pāris dienas bija Polijas valdības rezidence, līdz tā evakuējās uz Rumāniju. Pilsēta līdz ar apkārtējo reģionu tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 7. jūlija līdz 1944. gada 24. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola
Latvieši
Skolas pastāvēšanas laikā šeit mācījušies aptuveni 130 latviešu. Vairāki no viņiem vēlākos gados kļuva par skolas pedagogiem, kuru vidū ir minami: Jūlijs Jaunkalniņš — tekstiliju un puķu gleznošanas klases vadītājs (1896—1918), Gustavs Šķilters — plastiskās veidošanas pedagogs (1905—1918), Kārlis Brencēns — stikla apgleznošanas un vitrāžas klases vadītājs (1907—1920). Zīmēšanas un gleznošanas pedagogs skolā bijis arī Jēkabs Belzēns (1905—1917).
Skola devusi Latvijai daudzus vēlākos gados zināmus māksliniekus, kuru vidū minami: latviešu profesionālās tēlniecības pamatlicēji Gustavs Šķilters, Teodors Zaļkalns, Burkards Dzenis; latviešu scenogrāfijas pamatlicēji Eduards Brencēns, Jānis Kuga, Pēteris Kundziņš, Artūrs Cimermanis; latviešu monumentāli dekoratīvās glezniecības pamatlicējs Kārlis Brencēns; latviešu profesionālās lietišķās mākslas pamatlicēji un popularizētāji Jūlijs Madernieks, Rūdolfs Pelše, Jūlijs Straume, Pauls Rūdolfs Rubis un daudzi citi pazīstami mākslinieki kā Rihards Zariņš, Ansis Cīrulis, Oto Skulme, Kārlis Kalve, Eduards Vītols un citi.
Izmatotā literatūra
Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860—1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.
Parastais tamus
Parastais tamus (la) ir līdz 4 m garš, daudzgadīgs dioskoreju dzimtas vīteņaugs ar spēcīgu mietsakni. Lapas pamīšus, olveida, ar garu kātu, lokveida dzīslojumu, dziļi sirdsveida pamatu un nosmailotu galu. Ziedi mazi, dzeltenīgzaļi. Augs divmājnieks. Vīrišķie ziedi lielākos, bet sievišķie ziedi sakopoti mazākos ķekaros lapu žāklēs. Zied aprīlī, jūnijā. Auglis gandrīz nokarena, gaļīga lodveida oga ar 3 - 6 sēklām.
Parastais tamus savvaļā sastopams Eiropā, Āfrikas ziemeļrietumos un Rietumāzijā.
Augs neapstrādātā veidā ir indīgs.
Parastā vīrcele
Parastā vīrcele (la) ir 30—60 cm augsts, daudzgadīgs cūknātru dzimtas lakstaugs. Stumbrs stāvs, bez zariem vai mazzarains, ar lineārām vai lineāri lancetiskām lapām. Ziedi dzelteni, divlūpaini, ar piesi, sakopoti blīvi, ķekaros stumbru vai zaru galā. Zied no jūnija līdz septembrim. Auglis pogaļa.
Augs savvaļā izplatīts Eirāzijā. Latvijā aug visā teritorijā. Aug sausās vietās mežos, pļavās un kāpās.
Lietojums
Vīrceļu lakstu sastāvā ir alkaloīds peganīns, flavonglikozīdi — linarīns, neolinarīns, pektolinarīns; karotīns, fitosterīns; organiskās skābes — citronskābe, skudrskābe, ābolskābe, galluskābe, u.c. Tautas medicīnā drogu uzlējumu un tēju lieto pret zarnu atoniju, urīnpūšļa kataru, pret urīna nesaturēšanu, kā vāju caurejas, žults sekrēcijas veicinātāju un diurētisku līdzekli.
Biheiviorālisms
Biheiviorālisms ir viena no pazīstamākajām modernās politoloģijas nozarēm. Biheiviorālismam ir stingri individuāla pieeja pētniecībai politikas zinātņu ietvaros, tas koncentrējās uz indivīda izpēti, mēģina izskaidrot atsevišķa indivīda politisko uzvedību un kolektīva politiskās uzvedības parādību cēloni ar metodiskā individuālisma līdzekļiem. Biheiviorālisms bija vērsts pret spekulācijām un minējumiem un bija empīrisks, un balstījās uz faktiskiem novērojumiem. Tas ietvēra indivīdu uzvedības izpēti, lai skaidrotu politiskos procesus, taču lielā mērā koncentrējās uz psiholoģiskajiem aspektiem. Biheiviorālismam bija raksturīga skaidri formulētu un pārbaudāmu hipotēžu izvirzīšana, visam bija jābūt skaidri pierādāmam, novērojamam un izsakāmam skaitļos. Biheiviorālisma pamati meklējami 1940. gados ASV.
Adaptīvā radiācija
Adaptīvā radiācija ir jaunu sugu veidošanās process, kurā no vienas no sugas veidojas daudzas sugas, kas izplatās un pielāgojas atšķirīgiem dzīves stāvokļiem. Izteikts piemērs ir 13 Galapagu salu žubīšu sugas, kas ir izveidojušās no kontinentā sastopamās žubītes, kas izplatījās salās.
Dzīvnieki
Dzīvnieki (Animalia, Metazoa) ir liela daudzšūnu organismu grupa, kas spēj kustēties un reaģēt uz apkārtējo vidi, barojas, pārtiekot no citiem organismiem. Dzīvnieku daudzveidība ir milzīga (kopējais sugu skaits ir aptuveni 2 miljoni), taču suga reti ir viendabīga (monotipiska) visā izplatības apgabalā jeb areālā. Parasti tā sadalās pasugās.
Dzīvniekus bieži mēdz iedalīt mugurkaulniekos un bezmugurkaulniekos. Mugurkaulniekiem, kas veido salīdzinoši nelielu sugu grupu, kuru galvenās vienojošās pazīmes ir mugurkauls un galvaskauss, pieskaita zivis, abiniekus, putnus, rāpuļus un zīdītājus. Bezmugurkaulniekiem, kas ietver vairāk kā 90% no visām dzīvnieku sugām, pieskaita kukaiņus, gliemjus, vēžveidīgos, galvkājus, zirnekļus, plakantārpus un citus. Bioloģijas zinātņu kompleksu, kas pēta dzīvnieku anatomiju, organismu funkcijas, uzvedību, daudzveidību, klasifikāciju un citus aspektus sauc par zooloģiju.
Daudziem dzīvniekiem sugas ietvaros novērojams dimorfisms vai polimorfisms.
Daudzveidība
Visur uz Zemes - ūdenī, uz sauszemes, augsnē, gaisā, pat augos, dzīvniekos un cilvēkā - dzīvo visdažādākie dzīvnieki. To skaitā ir vairāk nekā 1 miljons kukaiņu sugu (mušas, odi, tauriņi, spāres un vaboles), apmēram 130 000 gliemju sugu (dīķgliemežu, kailgliemežu un pērļgliemeņu), liels daudzums tārpu, zivju, putnu un zīdītāju. Mūsdienās zināmi apmēram 2 miljoni recentu (tagad dzīvojošu) dzīvnieku sugu. Mūsu planētas dzīvnieki ir dažādi pēc lieluma un ķermeņa formas. Piemēram, milzīgā zilā vaļa masa sasniedz 150 tonnas, bet daudzos sīkos dzīvnieciņus var ieraudzīt tikai ar mikroskopu. Dzīvnieku ķermeņa forma var būt lietussargveidīga (medūzām), zvaigžņveidīga (jūraszvaigznēm), slaida un gara (tārpiem, čūskām), garena ar ekstremitātēm (dzīvnieku vairākumam). Uzbūves ziņā ļoti dažādas ir dzīvnieku ķermeņa daļas, ķermeņa segas, ekstremitātes un maņu orgāni. Piemēram, sliekai āda ir kaila, bez aizsargveidojumiem, maijvabolei - cieta, ar īpašu organisku vielu hitīnu piesātināta ķermeņa sega; līdakas ādu klāj kaula zvīņas, bet zalkšu - ragvielas zvīņas; putnu ķermeni sedz spalvas, bet zīdītāju - mati. Vairākums dzīvnieku pārvietojas ar kājām, spārniem, pleznām vai spurām. Piemēram, suņi, ķirzakas un vardes pārvietojas ar diviem kāju pāriem, zirnekļi - ar četriem, upes vēži - ar pieciem, bet daudzkājiem kāju skaits sniedzas vairākos desmitos. Daudziem dzīvniekiem pārvietošanās orgānu nav. Daļai no tiem, piemēram, koraļļiem, ir sēdošs vai mazkustīgs dzīvesveids, citi, piemēram, sliekas, kustas, saraujoties un atslābstot ķermeņa muskulatūrai. Mazkustīgiem dzīvniekiem parasti nav galvas un attīstītu maņu orgānu. Dzīvnieki atšķiras ne tikai pēc ārējā apveida, bet arī pēc iekšējās uzbūves. Daudzveidīga ir arī to uzvedība.
Dzīvnieku nozīme
Dzīvniekiem ir liela nozīme dabā un cilvēka dzīvē. Tauriņi, kamenes un bites apputeksnē augus. Sliekas uzlabo augsnes struktūru. Plēsīgie un kukaiņēdāji putni, sikspārņi un skudras iznīcina meža un lauksaimniecības augu kaitēkļus. Ar dzīvnieku starpniecību izplatās daudzu sugu augi. Kopš neatminamiem laikiem cilvēki nodarbojas ar zveju, savvaļas zvēru un putnu medībām, dzīvniekus pieradina un audzē nebrīvē. Arī mūsdienās nozīmīgākos pārtikas produktus (gaļu, medu, pienu un olas), izejvielas rūpniecībai (kažokādas, vasku, vilnu, zīdu un dūnas) un medicīnai (čūsku un bišu indi) cilvēki iegūst no dzīvniekiem. Daudzi dzīvnieki nodara lielus zaudējumus tautsaimniecībai - bojā kultūraugus, iznīcina noliktavās graudus, izraisa cilvēkam un dzīvniekiem nopietnas slimības. Daži dzīvnieki jūrās samazina tvaikoņu ātrumu.
Kopīgās pazīmes
Neskatoties uz dzīvnieku lielo daudzveidību, visiem tiem tomēr ir arī kopīgas pazīmes. Daļa no tām (šūnainā uzbūve, spējas baroties, augt, elpot, attīstīties un vairoties) piemīt ne tikai dzīvniekiem, bet arī augiem, sēnēm un baktērijām. Visi dzīvie organismi barojas, elpo, aug, attīstās, vairojas un sastāv no šūnām. Taču ir arī citas pazīmes, kuru augiem trūkst. Pie tām pieder, piemēram, barošanās ar gatavām organiskām vielām un aktīva pārvietošanās. Gatavo organisko vielu uzņemšana, kas raksturīga visiem dzīvniekiem, novērojama vēl sēnēm, vairākumam baktēriju un parazītaugiem. Aktīva pārvietošanās ir raksturīga pazīme dzīvnieku lielākajai daļai. Taču pārvietoties spēj arī vienšūnas aļģes un baktērijas. Lielākajai daļai dzīvnieku ir gremošanas, elpošanas, nervu un citu orgānu sistēmas, kuru nav augiem, sēnēm un baktērijām.
Dzīvesvides
Dzīvnieki, tāpat kā augi, sēnes un baktērijas, uz mūsu planētas ir ieņēmuši dažādas dzīvesvides. Piemēram, ūdenī ir apmetušies vēži, zivis un vaļi; uz zemes un gaisā dzīvo vaboles, tauriņi, daudzi putni un zīdītāji; zemē ierakušās dzīvo sliekas, zemesvēži jeb racējcirceņi un kurmji. Daudziem dzīvniekiem par dzīvesvidi noder citi dzīvnieki un cilvēks, piemēram, parazītiskajiem tārpiem un ērcēm. Daži dzīvnieki mājvietu atraduši nevis vienā, bet divās dzīvesvidēs. Tā vardes labi jūtas gan ūdenī, gan uz sauszemes, bet lauku peles - kā virs, tā arī zem zemes.
Dzīvesvietas
Katrā dzīvesvidē dzīvnieki ieņem sev vispiemērotākās vietas. Piemēram, upes vēži sastopami upēs, ezeros ar tītu ūdeni, dūņainu gultni un kraujiem, mālainiem krastiem, haizivis - jūru un okeānu plašumos, plekstes - uz jūras gultnes. Noteiktu dzīvesvides daļu, kuru apdzīvo tie vai citi dzīvnieki, sauc par šo dzīvnieku dzīvesvietu. Likumsakarīgi ir tas, ka lieli dzīvnieki ieņem lielas dzīvesvides platības. Piemēram, vaļu dzīvesvieta ir jūra un okeāns, aļņu - jaukto koku mežs, saigu - stepe. Sīko dzīvnieku dzīvesvieta ir tikai trūdošs celms, koka zars vai stumbrs, cilvēka un dzīvnieka organisms. Piemēram, mizgrauži dzīvo zem koku mizas, bet cūku cērme - cūku zarnās. Jebkurā dzīvesvietā ir apmetušies dažādu sugu dzīvnieki. Piemēram, kopīga dzīvesvieta var būt upes vēžiem, asariem, raudām un līdakām. Balto zaķu dzīvesvietā sastopam arī vilki, lapsas un citi dzīvnieki. Plašajās dzīvesvietās, piemēram, okeānā, jūrā, mežā, vai stepē dzīvo simti un tūkstoši dzīvnieku sugu.
Dzīvnieku pielāgošanās dzīvesvietai
Dzīvniekiem ir attīstījušies dažādi pielāgojumi, kas tiem palīdz saglabāties dabā. Zālē mītošie sienāži ir zaļi. Zaļas ir arī zaļās vardes, kas dzīvo ūdenstilpju krastos. Tāpēc zaļās vardes un zaļos sienāžus uz zāles zaļā fona to ienaidniekiem ir grūti pamanīt. Galējo Ziemeļu iemītnieki - leduslāči, baltās pūces - ir balti, bet meža dzīvnieki, piemēram, brūnie lāči un meža cūkas, ieguvuši koku stumbru un zemsegas krāsu. Dzīvnieku piemērošanās dzīvesvietai ir vērojama visā to uzbūvē un dzīvesveidā. Piemēram, vardēm kā visiem labiem peldētājiem ir pludlīnijas ķermeņa forma, peldplēves starp pakaļkāju pirkstiem, acis un nāsis uz galvas izciļņiem, kas tām ļauj elpot atmosfēras gaisu, neizejot no ūdens, kā arī uzglūnēt medījumam un pamanīt briesmas. Līdzīgas uzbūves īpatnības vērojamas arī citiem dzīvniekiem, kuru dzīve saistīta ar ūdeni. Savukārt ērgļiem ir asi kāšveida smailnagi, ar kuriem tie satver barību, un āķveidīgi saliekts knābis, ar kuru tie medījumu saplosa. Dzeņi ar spēcīgo kaltveidīgo knābi iegūst zem koka mizas mītošos kukaiņus, kaļ dobumus. Pateicoties garajam kaklam un kājām, gārņi var bradāt ezeru un citu ūdeņu piekrastes un, nesaslapinot ķermeni, iegūst barību. Dzīvnieku uzbūve bieži ir tik atbilstoša dzīvesvietai un dzīvesveidam, ka jau pēc ārējā izskata vien var noteikt, kur tas dzīvo, kā pārvietojas, ar ko barojas utt.
Dzīvnieku savstarpēji izdevīgās attiecības
Jebkuru dzīvesvidi vai atsevišķas tās daļas - dzīvesvietas - apdzīvo dažādu sugu dzīvnieki, kas noteiktā veidā saistīti viens ar otru. Starp dažu sugu dzīvniekiem pastāv attiecības, kuras ir izdevīgas kā vieniem, tā otriem. Piemēram, degunradžu dzīvesvietā dzīvo vēršstrazdi. Tie ēd sīkos posmkājus, kas apmetušies uz degunradžu ādas un degunradžus nomoka. Tādējādi degunradži nodrošina putnus ar barību, bet putni atbrīvo degunradžus no parazītiem un ar kliedzieniem brīdina par briesmu tuvošanos. Vēršstrazdi degunradzim īpaši palīdz laikā, kad tas guļ. Savstarpēji izdevīgas attiecības pastāv starp dažu sugu laputīm un skudrām. Laputis ir sīki kukaiņi, kas dzīvo uz augu jaunajiem dzinumiem. Skudras barojas ar laputu saldajiem izdalījumiem un vienlaikus aizsargā tās no putniem. Savstarpēji izdevīgas attiecības pastāv arī starp vientuļniekvēžiem un aktīnijām. Vientuļniekvēzis uzsēdina aktīniju uz sevis vai uz čaulas, kurā tas dzīvo. Aktīnija pārtiek no vēža maltītes atliekām un ar dzeļkapsulām bagātajiem taustekļiem aizsargā vientuļniekvēzi no tā daudzajiem ienaidniekiem. Dzīvnieku savstarpēji izdevīgās attiecības sauc par simbiozi.
Piedzīvotāja-saimnieka attiecības
Starp dažiem dzīvniekiem pastāv arī tādas attiecības, kuras vienam dzīvniekam ir izdevīgas un otram nekaitīgas. Piemēram, pielipējzivs ar piesūcekni piesūcas pie haizivs ķermeņa, pārvietojas kopā ar to un pārtiek no haizivs medījumu atliekām. Daudzas kukaiņu un citu sīku dzīvnieku sugas dzīvo putnu ligzdās un grauzēju alās, izmantojot tās kā dzīvesvietas un tajās atrodot arī barību - pūstošas organiskas vielas un sīkus dzīvniekus. Šādas attiecības sauc par piedzīvotāja-saimnieka attiecībām.
Plēsoņas-upura attiecības
Dabā eksistē tādas attiecības, kurās stiprākais uzbrūk vājākajam, nogalina to un apēd. Tādas attiecības pastāv starp lielajām ūdensvabolēm un zivju mazuļiem, vilkiem un zaķiem, līdakām un karūsām, mārītēm un laputīm. Dzīvniekus, kas medī citus dzīvniekus un kuriem ir pielāgojumi to iegūšanai, sauc par plēsoņām, bet attiecības starp tiem un to medījumu - par plēsoņas-upura attiecībām. Plēsoņām ir liela nozīme dabā. Tie aizkavē zālēdāju dzīvnieku pārmērīgu savairošanos un vienlaicīgi samazina dažādas starp tiem izplatītas slimības. Par vilku un lapsu upuriem vispirms kļūst slimie un novājinātie zaķi, irbes un citi dzīvnieki.
Parazīta-saimnieka attiecības
Daudzi dzīvnieki dzīvo uz citu dzīvnieku un cilvēka ķermeņa vai to iekšējos orgānos. Šādus dzīvniekus sauc par parazītiem, bet organismus, kurus tie izmanto - par saimniekiem. Pie parazītiem pieder, piemēram, utis, blusas, blaktis un cērmes. Dzīvnieku savstarpējās attiecības, kurās viens partneris dzīvo uz otra rēķina, sauc par parazīta-saimnieka attiecībām, bet šo pašu parādību - par parazītismu.
Konkurences attiecības
Daudzi vienā un tajā pašā dzīvesvietā dzīvojoši dzīvnieki barojas ar līdzīgu barību un aizņem vienādus iecirkņus, darinot ligzdas vai rokot alas. Attiecības starp dzīvniekiem, kuriem ir līdzīgas vajadzības, bet ierobežotas iespējas to apmierināšanai, sauc par konkurences attiecībām. Dabā konkurē vilki un lapsas, līdakas un asari, dažādi dobumperētāji putni. Konkurējošie dzīvnieki negatīvi ietekmē viens otru: vienas sugas dzīvnieku klātbūtnē pasliktinās otras sugas eksistences apstākļi.
Augu nozīme dzīvnieku dzīvē
Ikviena dzīvnieka dzīve tieši vai netieši ir saistīta ar augiem. Augi ir skābekļa avots un nepieciešama barība augēdājiem. Piemēram, zaķi un aļņi ēd sulīgu zāli, koku un krūmu mizu un dzinumus, meža strazdi - pīlādžu un citu augu ogas. Daži dzīvnieki barībai izmanto pat koksni. Savukārt augēdāji dzīvnieki ir plēsoņu barība. Ar augiem ir saistīta ne tikai zaķu un aļņu dzīve (barošanās tiešās saites), bet arī vilku dzīve (netiešās saites). Augājā putni un daži zīdītāji vij ligzdas, veido midzeņus un izaudzē pēcnācējus. Augu brikšņos dzīvnieki paslēpjas no ienaidniekiem un karstuma. Augu nozīme dzīvnieku dzīvē ir tik liela, ka bez augiem dzīvnieku eksistence būtu neiespējama. Tāpēc dzīvniekiem ir izveidojušies dažādi pielāgojumi dzīvei uz augiem vai starp tiem.
Dzīvnieku nozīme augu dzīvē
Dzīvnieku nozīme augu dzīvē arī ir liela. Vieni dzīvnieki apputeksnē augus (bites, daudzu sugu tauriņi, vaboles un ziedmušas), citi - izplata sēklas un sporas (daudzi putni, zīdītāji un kukaiņi). Dzīvnieki elpojot izdala oglekļa dioksīdu, ko zaļie augi izmanto fotosintēzei. Bet ir arī daudzi dzīvnieki, kas negatīvi ietekmē augu valsti. Daži no tiem iznīcina sēklas un tādējādi kavē augāja atjaunošanos. Tā ozolu vairošanos daudzās vietās kavē meža peles un citi zīdītāji, kas apēd zīles. Daudzi dzīvnieki salauž vai sabradā augus. Daži, it īpaši, ja tie savairojušies lielā skaitā, barošanās laikā iznīcina daudz augu. Piemēram, siseņi lielās platībās apēd visus augus. Ir zināmi gadījumi, kad kazas, iznīcinādamas augus, plašas teritorijas pārvērtušas par tuksnešiem.
Biocenozes
Savstarpēji atkarīgie dzīvnieki un augi veido bioloģiskas sabiedrības - biocenozes. Piemēram, kāda dīķa dzīvnieki un citi organismi kopumā sastāda vienu biocenozi, purva dzīvnieki - otru, skujkoku meža dzīvnieki - trešo utt. Galvenais faktors, kas veido saites starp biocenozes locekļiem, ir barošanās. Piemēram, baltais zaķis pārtiek no augiem, bet zaķi savukārt apēd lapsa vai vilks. Barošanās saites, kas izveidojušas biocenozē, sauc arī par barošanās ķēdēm. Shēmās barības ķēdes attēlotas ar bultām (piemēram, augi → baltais zaķis → lapsa). Jebkurā biocenozē izšķir trīs grupu organismus : organisko vielu ražotāji (zaļie augi), organisko vielu paturētāji (augēdāji, gaļēdāji un visēdāji) un organisko vielu noārdītāji (sliekas, baktērijas un pelējumsēnes). Normālos apstākļos augu un dzīvnieku daudzums biocenozē ir relatīvi pastāvīgs. Ja pastiprināti savairojas augēdāji, tad pieaug arī plēsoņu skaits, jo barības pārpilnībā tiem vieglāk saglabāt pēcnācējus. Gaļēdāju savairošanās rezultātā samazinās augēdāju dzīvnieku daudzums, bet pēc tam, trūkstot barībai, sarūk arī plēsoņu skaits (vieni neiztur konkurenci un nobeidzas aiz bada, citiem nesaglabājas pēcnācēji). Tādējādi biocenozēs notiek dzīvnieku skaita pašregulēšanās.
Cilvēka ietekme uz dzīvnieku skaitu
Jau no seniem laikiem cilvēks ir izmantojis dažādus, bet vispirms jau lielos savvaļas dzīvniekus. No tiem ieguva gaļu un ādas. Izdevīgāk bija medīt pulkā. Kamēr medniekiem nebija citu ieroču kā tikai runga un akmens, viņi dzīvnieku skaitu ietekmēja maz. Šī ietekme palielinājās pēc šķēpu un loku izgudrošanas. Pirmatnējo cilvēku apmetņu vietās atrod lielu dzīvnieku, piemēram, mamutu (ziemeļos) un degunradžu (dienvidos) kaulus. Pieaugot iedzīvotāju skaitam un pilnveidojoties medību ieročiem, izzuda tādi lieli dzīvnieki kā Eiropas vērsis jeb taurs (govslopu priekštecis), Eirāzijas zirgs jeb tarpāns (viens no domesticēto zirgu priekštečiem), lielā jūru iemītniece - Stellera jūrasgovs un daudzi citi dzīvnieki. Savulaik virknei dzīvnieku sugu draudēja izzušana.
Vēl pirms simts gadiem Ziemeļamerikas stepēs ganījās miljoniem Amerikas bizonu. Bet 20 gadus ilgu nesaudzīgu medību rezultātā (no nošautajiem dzīvniekiem ņēma tikai ādu un mēli) dabā bija palikuši tikai kādi 800 bizoni. Šo dzīvnieku masveidīgu izšaušanu sekmēja dzelzceļa izbūvēšana cauri to dzīvesvietai. Uz izmiršanas robežas bija arī tādi dzīvnieki kā Eiropas bizons jeb sumbrs, Prževaļska zirgs, Āfrikas zilonis un daži citi. Tagad tie ierakstīti Sarkanajā grāmatā.
Dzīvnieku skaits dabā ir atkarīgs ne tikai no to izšaušanas. Izrādās, lielu ietekmi uz dzīvniekiem atstāj mežu izciršana, neskarto zemju uzaršana, purvu nosusināšana un upju aizsprostošana. Turklāt daļai sugu indivīdu skaits samazinās, daļai - pieaug. Piemēram, uzceļot HES aizsprostu, zem ūdens nokļūst visa upes augšgala paliene un tai pieguļošās teritorijas. Tā rezultātā daudzi putni, zīdītāji un citi dzīvnieki zaudē savu dzīvesvietu. Daļa no tiem pārceļas uz citu vietu, daļa aiziet bojā. Applūdinātajās vietās palielinās to ūdensputnu un zivju skaits, kas spēj dzīvot stāvošā ūdenī. Dzīvnieku sastāvu ievērojami ietekmē dažādas meža un kultūraugu kaitēkļu apkarošanai lietotās ķimikālijas. Indīgās vielas uzkrājas augu lapās, augēdājos dzīvniekos un plēsoņās, kuri apēd augēdājus. Saindētie dzīvnieki nobeidzas. Īpaši negatīvi uz dzīvniekiem iedarbojas vides piesārņojums ar rūpniecības atkritumiem, kas bez iepriekšējas attīrīšanas tiek ieplūdināti dabiskajās ūdenstilpēs, ievadīti augsnē vai atmosfērā, kā arī jūru un okeānu piesārņojums ar naftu, kas rodas, ja avarē lielie naftas tankkuģi.
Dzīvnieku aizsardzība
Vērtīgo dzīvnieku skaitam samazinoties un dažām sugām no mūsu planētas izzūdot, cilvēks arvien labāk izprot nepieciešamību saprātīgi izmantot dabas bagātības, atjaunot un aizsargāt tās. Dzīvnieku aizsardzība ir valstiski svarīga. Tā risinās atbilstoši likumiem, kas aizliedz nogalināt retos dzīvniekus, nosaka zīdītāju, putnu un zivju ieguves veidus, medību un zvejas vietas un laikus. Ir izveidoti daudzi rezervāti, kuros tiek veikts liels darbs, lai saglabātu retos dzīvniekus un atjaunotu to skaitu.
Rezervātu izveidošana palīdzēja saglabāt un palielināt Eiropas bizonu jeb sumbru, Prževaļska zirgu, Turkmēnijas kulānu, Tatārijas saigu, kā arī Eirāzijas bebru un Sibīrijas sabuļu skaitu. Ilgstošais aizliegums medīt aļņus, kotikus, saigas un citus agrāk redzētos dzīvniekus, kā arī īpašais darbs to aizsardzībā sekmēja šo dzīvnieku savairošanos tā, ka kļuva iespējamas šo dzīvnieku medības. Piemēram, Tatārijas saigas pagājušā gadsimta sākumā bija uz izmiršanas robežas, bet tagad ir tā savairojušās, ka to skaits sasniedzis divus miljonus. Speciālas zinātniskas iestādes veic lielu darbu vērtīgo dzīvnieku izplatīšanā, kā arī to sugu sastāva paplašināšanā. Šim nolūkam ieved dzīvniekus no citām zemēm. Daži no tiem ir tā savairojušies, ka kļuvusi iespējama to rūpnieciska izmantošana. Piemēram, Ziemeļamerikas ondatra ir tā piemērojusies Eiropas dabas apstākļiem, ka kļuvusi par samērā nozīmīgu kažokzvēru. Dabas aizsardzības darbs notiek ne tikai tāpēc, lai saglabātu un pavairotu retos zīdītājus un putnus. Aizsargā arī citus dzīvniekus, piemēram, skudras, kamenes un sliekas. Dabas aizsardzība mūsu zemē ir katra pilsoņa pienākums.
Dzīvnieku sistemātikas pamatgrupas
Par savas klasifikācijas pamatvienību K. Linnejs izvēlējās sugu. Tolaik par sugu sauca indivīdu grupu (atsevišķus dzīvniekus), kas bija savstarpēji tāpat kā vienu vecāku bērni un spēja savstarpēji vairoties. Piemēram, visus baltos zaķus pieskaitīja pie vienas sugas, bet no tiem atšķirīgos pelēkos zaķus - pie citas. K. Linnejs ieteica līdzīgās dzīvnieku sugas apvienot lielākās grupās - ģintīs, ģintis - kārtās, bet kārtas - klasēs. Katrai dzīvnieku sugai K. Linnejs deva no diviem latīņu valodas vārdiem sastāvošu nosaukumu. Pirmais vārds apzīmēja piederību ģintij, bet otrs - sugai. Dzīvnieka latīņu nosaukumu tulkojot latviešu valodā, vārdu kārtība parasti tiek mainīta un nosaukumā Āfrikas zilonis, istabas muša ar vārdiem "zilonis" un "muša" apzīmē ģinti.
Dzīvnieku valsts mūsdienu sistēmas īpatnības
Zooloģijai attīstoties tālāk, izrādījās, ka dzīvnieku klasifikācijai ar esošajām sistemātikas grupām ir par maz, tāpēc zinātnieki ieviesa jaunas grupas - dzimtas, kuras apvienoja ģintis, un tipus, kuras apvienoja klases. Sistēmas galvenās grupas tagad ir tips, klase, kārta, dzimta, ģints un suga. Dzīvnieku valsts pašreizējā sistēmā izšķir 20 tipus un vairākus simtus klašu. Sugas izdala ne tikai pēc ārējām pazīmēm, kā to darīja K. Linnejs, bet arī pēc daudzām citām uzbūves īpatnībām, pēc dzīvesveida, izplatības u.c. Dzīvnieku valsts mūsdienu sistēma ir izveidota, pamatojoties uz dzīvnieku radniecību, uz to izcelšanos. Tipi tajā izvietoti, sākot ar vienkāršākajiem (zemākajiem) un beidzot ar sarežģītākajiem (augstākajiem), kas atbilst vispārējam dzīvnieku valsts vēsturiskās attīstības virzienam uz Zemes.
Taču Zeme joprojām dod zinātniekiem iespēju atklāt jaunas dzīvnieku sugas un pat tādas, ko grūti pieskaitīt kādam no esošie dzīvnieku tipiem. Tā beidzot tika izpētīti vēl 1986. gadā savāktie paraugi no okeāna dzīlēm pie Austrālijas un klasificētas divas pēc izskata sēnēm līdzīgas daudzšūņu sugas Dendrogramma enigmatica un Dendrogramma discoides, kas pēc vairākām iezīmēm tuvas ktenoforu (Ctenophora) un dzēlējzarndobumaiņu (Cnidaria) tipiem, taču tām trūkst visai būtiskas iezīmes, kas ļautu tās tiem viennozīmīgi pieskaitīt. Zinātnieki uzskata, ka abas sugas pārstāv pirms 600 miljoniem gadu eksistējušu faunu.
Sistemātika
Valsts
<!--
Zbaraža
Zbaraža ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Zbaražas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1211. gadā kā Volīnijas kņazistes apdzīvotā vieta. Kopš 14. gadsimta - Lietuvas lielkņazistes (vēlāk Lietuvas-Polijas) sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara Zbaraža iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā un Zbaraža tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada jūlija līdz 1944. gada martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Cilvēki
Zbaraža ir poļu politiķa Ignacija Dašiņska (Ignacy Daszyński, 1866-1936) dzimtā pilsēta.
Skolozaurs
Skolozauri jeb eiplocefali bija dinozauru ģints, kuri dzīvoja Ziemeļamerikas rietumos. Skolozauri bija zālēdāji. Skolozauri bija klāti ar bruņveida ādu, kas aizsargāja dinozaurus no uzbrucējiem. Savukārt spēcīgās kājas padarīja skolozaurus par izveicīgiem skrējējiem. Skolozauriem bija spēcīga, šūpoties spējīga aste, kas bija iespaidīgs ierocis. Astes galā atradās kaula astes vāle.
Pēteris Skudra
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Skudra sāka 1990.—91. gada sezonā Rīgā bāzētā PSRS 3. līgas kluba Rīgas RASMS sastāvā. Tajā viņš aizvadīja arī 1991.—92. gada sezonu, taču tad divas sezonas vārtsargs aizvadīja Starptautiskajā hokeja līgā spēlējošās Rīgas "Pārdaugava" sastāvā. 1994. gadā izcīnīja arī Latvijas čempiona hokejā titulu.
1994. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur turpmākajās sezonās spēlēja dažādos CHL, ECHL un AHL klubos līdz noslēdza līgumu ar NHL klubu Pitsburgas "Penguins", tā rindās  debitējot NHL. 1997.—98. gada sezonā "Penguins" sastāvā Skudra aizvadīja 17 spēles. Pitsburgā Skudra spēlēja līdz 2000. gada vasarai, kad pārcēlās uz Bufalo "Sabres" vienību. Sezonas gaitā "Sabres" vārtsargu izlika neaizsargāto spēlētāju sarakstā. Tiesības uz Skudru pārņēma Bostonas "Bruins", kuras rindās vārtsargs aizvadīja atlikušo sezonu, taču 2001.—02. un 2002.—03. gada sezonas Skudra aizvadīja Vankūveras "Canucks" sastāvā.
2003. gadā atgriezās Eiropā, pievienojoties Krievijas Superlīgas klubam Voskresenskas "Himik", tās sastāvā spēlējot līdz 2004.—05. gada sezonas izskaņai. No 2005. līdz 2007. gadam spēlēja Maskavas CSKA rindās. Skudra paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu.
Latvijas izlases sastāvā spēlēja vien līdz 1997. gada Pasaules čempionātam. Toreizējas izlases treneris Leonīds Beresņevs turnīra laikā viņu pamatīgi kritizēja, pēc kā Skudra pieņēma principiālu lēmumu izlasē vairs nespēlēt.
Anna (ciems)
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Sākumskola "Taurenītis"
Sākumskola "Taurenītis" ir divpakāpju daudzfunkcionāla izglītības iestāde Jūrmalā. Tā atrodas Kļavu ielā 29/31 Dubultos.
Vēsture
Skolas ēka celta 1976. gadā kā tipveida bērnudārzs 12 pirmsskolas grupām. Laika gaitā ēka pielāgota sākumskolas (1. līdz 4. klase) vajadzībām un 1992. gadā tika atvērta 1. klase. No 2001. gada skolā tiek īstenota pamatizglītības 1. posma programma 1. līdz 6. klasei.
2005. gadā skolai uzcelta sporta nama piebūve. Tā ir jauna un moderni aprīkota, ļoti iecienīta sporta stundu un brīvā laika pavadīšanas vieta gan skolas izglītojamajiem, gan Jūrmalas iedzīvotājiem. 2008. gadā tika izremontēta un modernizēta bibliotēka. Bibliotēka jau četrus gadus ir iesaistījusies LNB Bērnu literatūras centra projektā "Bērnu žūrija" un uzsākts darbs bibliotēku informācijas sistēmā "SKOLU ALISE".
Skolas darbība
2010./2011. mācību gadā skolā mācījās 238 izglītojamie: 123 sākumskolā un 115 pirmsskolā. Skolā strādā 29 pedagoģiskie darbinieki. Pirmsskola un skola ir cieši saistītas. Gandrīz visi bērni pēc pirmsskolas izglītības programmas apgūšanas izglītību turpina sākumskolas "Taurenītis" pirmajā klasē. Tas nodrošina pēctecību, atvieglo adaptācijas periodu.
Skolā ir iespējams piedalīties šādās interešu izglītības programmās:
Skolas tradīcijas
Skolā ir izveidojušās stabilas tradīcijas: mācību priekšmetu olimpiāžu un interešu izglītības konkursu uzvarētāju godināšana, mazā biznesa dienas, Zelta talanti, Lasīšanas svētki un citas. Ir skaistas tradīcijas visai ģimenei: Zinību diena mācību gada sākumā un Dārza svētki noslēgumā, Ziemassvētki, Mātes diena, Mārtiņdienas tirdziņš u.c.
Zboriva
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1166. gadā kā Volīnijas kņazistes apdzīvotā vieta. Kopš 14. gadsimta - Lietuvas lielkņazistes (vēlāk Lietuvas-Polijas) sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pirmā pasaules kara laikā 1917. gada jūlijā pie pilsētas notika Zborovas kauja, kurā pirmoreiz Krievijas pusē kaujās piedalījās Čehoslovāku leģions. Pēc Pirmā pasaules kara Zboriva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Zboriva tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 2. jūlija līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Kara laikā pilsēta stipri nopostīta. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Viskozitāte
Ņūtona teorija
Saskaņā ar Ņūtona teoriju, iekšējās berzes spēks, kas rodas, pārvietojoties vienam šķidruma slānim attiecībā pret otru, ir tieši proporcionāls pārvietošanās ātrumam un saskarē esošo slāņu virsmai. To var aprakstīt ar vienādojumu:
kur: Iekšējās berzes spēka (T) dalījumu ar slāņu saskares virsmu (F), sauc par iekšējās berzes spriegumu vai bīdes spriegumu un apzīmē ar \tau. Iepriekšējo vienādojumu tad var uzrakstīt:
tau=m·(du/dy),
vai
m=tau/(du/dy)
Ņūtona šķidrumi
Šķidrumus, kuriem m nav atkarīgs no bīdes ātruma (du/dy) sauc par Ņūtona šķidrumiem. Tādi ir ūdens, lielākā daļa šķīdinātāju un eļļu. Šķidrumi, kuriem m ir atkarīgs no bīdes ātruma, ir Neņūtona šķidrumi. Tādas ir krāsas, polimēru šķīdumi un kausējumi (lai arī ne visi).
SI dinamisko viskozitāti mēra Pa·s (paskālsekundēs). 1 Pa·s ir tādas vides viskozitāte, starp kuras slāņiem, kas atrodas 1 m attālumā viens no otra un savstarpēji kustas ar relatīvo ātrumu 1 m/s, vides pretestības pārvarēšanai ir nepieciešams 1 N liels spēks. 1 Pa·s = 1 (N·s)/m2. CGS sistēmā dinamisko viskozitāti mēra puazos (P) vai biežāk — centipuazos (cP), tāpēc ka ūdenim 20 °C temperatūrā viskozitāte ir 1,002 cP (kas ir ļoti tuvu 1). 1 p = 100 cP = 1 g/(cm*s) = 0,1 Pa·s. 1cP = 1mPa·s.
Daudzos gadījumos lieto arī jēdzienu par kinemātisko viskozitāti, tas ir dinamiskās viskozitātes dalījums ar vielas blīvumu. SI kinemātisko viskozitāti mēra m2/s. CGS sistēmā kinemātisko viskozitāti mēra stoksos (S) un bieži vien izsaka centistoksos (cS). 1 S = 100 cS = 1 cm2/s = 0,0001 m2/s. Kinemātiskā viskozitāte raksturo to, cik daudz enerģijas vajag, lai šo vielu uzsūknētu uz augšu.
Parasti ar jēdzienu "viskozitāte" saprot dinamisko viskozitāti.
Palielinot temperatūru, gāzēm lielākoties viskozitāte palielinās, bet šķidrumiem viskozitāte samazinās. Viskozitāte parasti nav atkarīga no spiediena (izņemot ļoti lielus spiedienus).
Noteikšana
Šķidrumiem dinamisko viskozitāti mēra ar viskozimetriem. Plašāk lietotajiem viskozimetriem ir 3 darbības principi:
Dažu Ņūtona šķidrumu dinamiskās viskozitātes:
Gāzes (pie 0 °C):
Šķidrumi (pie 20 °C):
Džons Golsvertijs
Džons Golsvertijs (,, dzimis , miris ) bija angļu romānu un lugu rakstnieks. Viens no viņa ievērojamākajiem darbiem ir romānu cikls "Forsaitu teika" (The Forsyte Saga). Tieši par stāstnieka prasmi šajā romānu ciklā viņš 1932. gadā saņēma Nobela prēmiju literatūrā.
Vārna (nozīmju atdalīšana)
Vārna var būt:
1. Saeima
Vēlēšanas
1. Saeimas vēlēšanas notika 1922. gada 7. un 8. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 88 kandidātu saraksti no 31 partijas. Nobalsoja 800 840 vēlētāju, kas bija 82,2% no balsstiesīgajiem. Šie 20 saraksti iekļuva Saeimā:
== Saeimas deputātu saraksts ==
1. Saeimas darbība
1. Saeimas priekšsēdētājs sākotnēji bija Frīdrihs Vesmanis (LSDSP). 1925. gada martā viņu amatā nomainīja partijas biedrs Pauls Kalniņš. 1. Saeimā bija 20 pastāvīgās komisijas. Notika 214 sēdes, kurās apsprieda 343 likumprojektus. Svarīgākie likumi, kurus pieņēma, bija likums par Ministru kabineta iekārtu, par biedrībām, savienībām un politiskajām organizācijām, likums par sapulcēm.
NOAA 18
NOAA 18 (pirmsstarta nosaukums NOAA N) ir ASV meteoroloģiskais pavadonis no NOAA polāro orbītu pavadoņu sērijas POES. Palaists 2005. gada maijā.
Kosmisko aparātu izgatavojis ASV uzņēmums Lockheed Martin uz platformas TIROS-N bāzes.
Pavadonī uzstādīti instrumenti: Tajā arī uzstādīta meklēšānas un glābšanas sistēmas KOSPAS-SARSAT aparatūra.
Lidojuma gaita
NOAA 18 vairākārt pārsniedzis plānoto 2 gadu ekspluatācijas ilgumu.
Vecslabada
Vecslabada ir ciems Ludzas novadā, Istras pagasta centrs. Izvietojusies uz šauras zemes joslas starp Audzeļu ezeru, Dziļezeru un Istras ezeru 50 km no novada centra Ludzas un 318 km no Rīgas.
Vecslabada ir sena apdzīvota vieta, kas ietilpusi lielā sādžā. Sādža agrārās reformas laikā sadalīta viensētās, bet Vecslabada (Vecsloboda) saglabājusies kā centrs plašai apkaimei. 1933. gadā Vecslabadai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1935. gadā Vecslabadā bija 266 iedzīvotāji, 1989. gadā — 495.
Vecslabadā atrodas pagasta pārvalde, Istras vidusskola, bērnudārzs, Istras tautas nams, bibliotēka, pasts, katoļu un pareizticīgo baznīcas. Pareizticīgo baznīca Vecslabadā ir viena no lielākajām lauku baznīcām Latvijā. Istras ezerā esošā Panu sala jau kopš 1925. gada ir dabas piemineklis. Te aug priežu un egļu mežs. Salā jau vairākus gadu desmitus mīt pelēko zivju gārņu kolonija.
Putniegurņa dinozauri
Putniegurņa dinozauri ir dinozauru kārta, kurā ietilpst visi tie dinozauri, kuriem iegurnis bija līdzīgs putniem. Visi putniegurņa dinozauri bija augēdāji.
Klasifikācija
Kārta Putniegurņa dinozauri (Ornithischia)
Temperatūra
Temperatūra ir fizikāls lielums, kas raksturo ķermeņa (vai vielas) sasilšanas pakāpi jeb siltumkustības intensitāti.
Temperatūra ir viens no termodinamikā izmantotajiem jēdzieniem. Temperatūra ir termodinamisku sistēmu raksturojošs makroskopisks parametrs, kam ir jēga tad, ja sistēma ir pietiekoši liela. Temperatūra raksturo vielas mikrodaļiņu (elektronu, atomu, molekulu) kustības ātrumu vielā. Temperatūra ir proporcionāla šo daļiņu haotiskās kustības vidējai kinētiskajai enerģijai. Klasiskajā fizikā tiek uzskatīts, ka absolūtās nulles temperatūrā mikrodaļiņas nekustas un vielai piemīt nulles enerģija. Tomēr saskaņā ar trešo termodinamikas likumu absolūto nulli nav iespējams sasniegt, bet tikai tuvoties tai (no mūsdienu kvantu fizikas izriet, ka arī pie absolūtās nulles daļiņām piemīt t. s. nullsvārstības).
Lai gan temperatūra ir skalārs lielums, ar to var raksturot siltuma pārvietošanās virzienu siltumvadītspējas procesā. Siltums plūst no ķermeņa, kuram ir augstāka temperatūra, uz ķermeni, kam ir zemāka temperatūra.
Mērvienības
SI sistēmā temperatūru mēra kelvinos.
Lai Celsija grādus pārvērstu kelvinos, lieto formulu:
Lai Fārenheita grādus pārvērstu Celsija grādos, lieto formulu:
Temperatūras mērīšana
Temperatūru mēra ar termometru. Izmēra kādu no parametriem (piemēram, tilpumu vai elektrisko pretestību), termometram atrodoties termodinamiskā līdzsvara stāvoklī ar mērāmo sistēmu. Termometra galvenā sastāvdaļa ir kāda viela, kuras fizikālo īpašību maiņu, mainoties temperatūrai, lieto temperatūras reģistrēšanai. Atkarībā no termometriskās vielas izšķir vairāku veidu termometrus:
Vecsloboda
Vecsloboda ir ciems Rēzeknes novada Kaunatas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Kaunatas, 24 km no novada centra Rēzeknes un 223 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V579 (Rēzekne—Stoļerova—Kaunata).
Ciema teritorijā netālu no Barku kapiem 2007.gadā uzstādīts piemineklis holokausta upuriem.
Parastā aktīnija
Parastā aktīnija jeb zirga aktinija (Actinia equina) ir klasisks jūras anemoņu pārstāvis ar plašu izplatības areālu.
Ārējais izskats
Aktīnijai ir blīva, bet mīksta cilindra veids; ar vienu galu tā piestiprināta pie substrāta. Pretējā — nedaudz izliektajā galā atrodas ovāla mutes atvere, ap kuru ir ļoti daudz samērā īsu, dobu taustekļu. Aktīniju krāsa ir ļoti mainīga: sastopamas, piemēram, spilgti sarkanas ar zilu apmali (Melnajā jūrā) un gaišzaļas (ziemeļu jūrās).
Iekšējā uzbūve
Mutes atvere pāriet nedaudz no sāniem saspiestā rīklē, ar divām sifonoglifām abos galos. Iekšējā dobumā ir daudz starpsienu — septu. Dobuma augšdaļā starpsienas sniedzas līdz rīklei un, saaugot ar to, izveido aklas kabatas, kas uz augšu pāriet taustekļu dobumos. Septas no iekšpuses sedz entoderma, bet centrālajā daļā tās sastāv no mezoglejas, kas iespiežas septā. Katrā starpsienā ir muskuļu valnītis, kas sastāv no gareniskajiem muskuļiem. Dobumā ievirzīto septu malās ir mezenteriālie pavedieni. Nervu sistēma aktīnijām ir nedaudz komplicētāka nekā hidropolipiem; tām ap mutes atveri koncentrētas samērā daudz lielākas nervu šūnas.
Vairošanās
Parastās aktīnijas ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Dzimumprodukti veidojas starpsienu entodermā. Apaugļošanās un attīstība notiek iekšējā dobumā, un pilnīgi izveidojušās mazas aktīnijas iznāk no mātes ķermeņa caur mutes atveri. Tātad parasto aktīniju var uzskatīt par dzīvdzemdētāju.
Ekoloģija un ģeogrāfiskā izplatība
Parastā aktīnija ir ļoti plaši izplatīta, tā sastopama visā jūras piekrastes joslā. Aktīnijas parasti apmetas akmeņu apakšpusē. Dažkārt aktīnijas sastopamas lielā daudzumā. Aktīnijas ir plēsīgas: ar dzeļkapsulām, kas lielā daudzumā atrodas uz taustekļiem, tās spēj apdullināt pat zivju mazuļus un pēc tam ievilkt tos mutes atverē. Aktīnijas bieži apmetas uz citiem dzīvniekiem. Vispazīstamākais simbiozes gadījums ir aktīniju simbioze ar vēzi-vientuļnieku. Pēdējie parasti dzīvo gliemežu tukšajās čaulās, slēpjot tajās ķermeņa pakaļējo mīksto nodalījumu. Paaudzies vēzis-vientuļnieks maina čaulu un pārnes uz to arī aktīniju. Aktīnijas simbioze ar vēzi-vientuļnieku izpaužas tādējādi, ka aktīnija ar dzeļkapsulām aizsargā vēzi-vientuļnieku no uzbrucējiem, bet tas pārnēsā aktīniju no vienas vietas uz otru un tai iespējams baroties ar vēža-vientuļnieka barības atliekām.
Tāšu pagasts
Tāšu pagasts (līdz 1925. gadam Talsu pagasts) bija viena no Liepājas apriņķa (līdz 1920. gadam Grobiņas apriņķa) pašvaldībām tā vidusdaļā. Robežojās ar Liepājas apriņķa Aizteres, Tadaiķu, Gaviezes, Grobiņas, Medzes un Vērgaļu pagastiem, kā arī Aizputes apriņķa Dunalkas pagastu. Pagasta valde atradās Tāšos. Lielākās apdzīvotās vietas bija Tāši un Rolava.
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola bija trešā nozīmīgākā mākslas izglītības iestāde Pēterburgā. 1821. gadā dibinātā Ķeizariskā mākslas veicināšanas biedrība bija aristokrātiska mākslas mīļotāju apvienība. No 1857. gada biedrība uzturēja 1. Pēterburgas zīmēšanas skolu, kas tikusi dibināta 1839. gadā ar visām tās filiālēm, no kā skola ieguvusi savu nosaukumu. Mācību kurss ir bijis četrgadīgs. Audzēkņi skolā tikuši uzņemti uz iesniegto darbu pamata, neņemot vērā izglītības cenzu. Skolas nosaukumi un profils vairākkārt ir mainījušies, no 1989. gada šajā celtnē ir Sanktpēterburgas Rēriha mākslas skola.
Latvijas Komunistiskā partija
Latvijas Komunistiskā partija bija marksistiska partija Latvijā 20. gadsimtā, valdošā partija Latvijas SPR un Latvijas PSR.
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola
Nodaļas
Sākotnēji bijušas glezniecības un zīmēšanas klases. Skolas uzplaukuma laikā, 20. gadsimta sākumā, īpaši, kad par skolas direktoru 1906. gadā ticis iecelts Nikolajs Rērihs, skolas profils ticis paplašināts, atverot jaunas medaļu darināšanas un estampa klases, kā arī aušanas un metālkalšanas darbnīcas. Pedagogu vidū minami izcili krievu mākslinieki Arkādijs Rilovs un Ivans Biļibins.
Tāšu pagasts
Vēsture
Robežās, kādas pagasts pastāvēja līdz 1945. gadam, tas izveidots 1892. gadā apvienojot Tāšu, Talsu (Talsiņu) un Rolavas pagastus. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Rolavas un Tāšu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Liepājas rajonā. Mūsdienās Tāšu pagasta teritorija iekļauta Dienvidkurzemes novada Medzes, Grobiņas, Tadaiķu un Vērgales pagastos.
Latvijas Komunistiskā partija
Galvenais preses izdevums — laikraksts "Cīņa".
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola
Latvieši
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola latviešu jauniešu vidū kļuva populāra 20. gadsimta sākumā, kad šo skolu izmantoja, lai, pamācoties tajā dažus gadus, sagatavotos iestājeksāmeniem Pēterburgas mākslas akadēmijā vai Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā. 20. gadsimta pirmajos gadu desmitos šeit mācījušies tādi vēlākos gados zināmi latviešu mākslinieki kā Frederiks Fibigs,Niklāvs Strunke, Marta Skulme, Alberts Filka, Indriķis Zeberiņš, Uga Skulme, Augusts Annuss, Francisks Varslavāns un citi latviešu mākslinieki.
Izmatotā literatūra
Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860-1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.