cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ķēču pagasts
Ķēču pagasts bija viena no Rīgas apriņķa pašvaldībām tā austrumos. Robežojās ar Rīgas apriņķa Nītaures un Zaubes pagastiem un Cēsu apriņķa Drabešu un Kosas pagastiem. Pagasta valde atradās Merķeļos.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Annas un Ķēču ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Ērgļu (Annas ciemu) un Siguldas (Ķēču ciemu) rajonos. Mūsdienās Ķēču pagasta teritorija iekļauta Cēsu novada Nītaures, Zaubes un Skujenes pagastos.
Empire State Building
Empire State Building ir Art Deco arhitektūras stilā celts debesskrāpis, kas atrodas Manhatanā, Ņujorkā. Emire State Building bija augstākā ēka pasaulē no 1931. līdz 1970. gadam, kad uzcēla vienu no divām Pasaules tirdzniecības centra ēkām. Debesskrāpim ir 102 stāvi, augstums līdz jumtam ir 381 metrs, bet kopā ar smaili, kas atrodas uz jumta, celtnes augstums sasniedz 443,2 metrus. Šo ēku no 1930. līdz 1931. gadam uzcēla arhitektūras uzņēmums Shreve, Lamb & Harmon. Dažreiz Ņujorkas štats sarunvalodā tiek saukts par “Impērijas štatu” (The Empire State), no kā arī radies debesskrāpja nosaukums.
Atrašanās vieta
Empire State Building debesskrāpis atrodas 5. avēnijas rietumu pusē starp 33. un 34. ielu, Midtown South apkaimē Manhatanā, Ņujorkā. Ēkas adrese ir 350 Fifth Avenue. Tā ir viena no apmeklētākajām tūristu apskates vietām Ņujorkā. Ēkas apmeklētāji var ieiet ēkā arī no 34. ielas puses, precīza adrese ir 20 West 34th Street.
Vēsture
2001. gadā pēc 11. septembra uzbrukuma ASV, kad sabruka Pasaules tirdzniecības centra torņi, Empire State Building kļuva par augstāko ēku Ņujorkas pilsētā un par otru augstāko Amerikas Savienotajās Valstīs; to augstuma ziņā apsteidz vienīgi Čikāgā esošais Vilisa tornis (Willis Tower, agrāk Sears Tower). 2012. gadā Empire State Building zaudēja Ņujorkas augstākās ēkas statusu, jo tika uzcelts One World Trade Center, kas ir par 160 metriem augstāks. 2021. gadā Empire State Building bija 7. augstākā ēka Ņujorkā un 9. augstākā Amerikas Savienotajās Valstīs.
JM
JM var būt:
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1994
Mikrofona Gada Balva 1994 notika 1995. gada 1. janvārī Dailes teātrī. Un to varēja noskatīties tiešraidē LTV1.
Pasākumu vadīja Dzintris Kolāts.
11. trolejbusu maršruts (Rīga)
11. trolejbusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas kursē no Ieriķu ielas līdz Centrālajai stacijai.
11. trolejbusu maršruta kopējais garums ir 12,799 km. Virziena Ieriķu iela — Centrālā stacija kopējais garums ir 6,354 km, bet virziena Centrālā stacija — Ieriķu iela kopējais garums ir 6,445 km.
Darbdienās pa 11. trolejbusu maršrutu kursē 3 trolejbusi, bet brīvdienās maršruts nekursē (10.2022). 11. trolejbusu maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas Satiksme" 1. trolejbusu parks.
Vēsture
Maršruts atklāts un sākotnēji kursēja no Centrālā kolhozu tirgus līdz Akadēmijas ielai (Slimnīca "Linezers").
1971. gadā maršruts kursēja no Inženieru ielas (Latvijas Universitāte) līdz Kastrānes ielai. Tolaik trolejbusi kursēja pa Inženieru ielu, Raiņa bulvāri, Suvorova ielu, Fridriha Engelsa ielu, Avotu ielu, A. Deglava ielu, Andreja Jerjomenko ielu, Dzelzavas ielu, Vaidavas ielu, Georgija Gailes ielu un Kastrānes ielu.
1973. gadā maršruts no Kastrānes ielas tika novirzīts uz tagadējo galapunktu Ieriķu ielā. 1976. gadā maršrutu saīsināja līdz Centrālajai stacijai. 1980. gados virzienā uz Centrālo staciju maršrutu novirzīja pa Revolūcijas ielu.
No 2019. gada 25. aprīļa līdz 4. maijam maršruts īslaicīgi tika slēgts, saistībā ar Iekšlietu ministra Sanda Ģirģena rīkojumu slēgt Deglava tiltu satiksmei, pamatojoties uz Būvniecības valsts kontroles biroja ekspertu atzinumu par tā drošumu.
No 2020. gada marta līdz septembrim maršruts nekursēja brīvdienās COVID-19 pandēmijas izraisītās pasažieru plūsmas samazināšanās dēļ. No 2021. gada 16. janvāra atkal nekursē brīvdienās.
No 2023. gada 1. maija iekāpšana 11. maršruta trolejbusos notiek pa pirmajām durvīm.
Maršruts
Virzienā Ieriķu iela — Centrālā stacija trolejbusi brauc pa šādām ielām: Stirnu iela, Dzelzavas iela, Nīcgales iela, A. Deglava iela, Avotu iela, Matīsa iela, A. Čaka iela, Marijas iela, Elizabetes iela un Satekles iela.
Virzienā Centrālā stacija — Ieriķu iela trolejbusi brauc pa šādām ielām: Satekles iela, Marijas iela, A. Čaka iela, Stabu iela, Avotu iela, A. Deglava iela, Nīcgales iela, Dzelzavas iela un Stirnu iela.
Pieturvietas
11. trolejbusu maršrutā pavisam kopā ir 28 pieturas. Virzienā Ieriķu iela — Centrālā stacija ir 14 pieturas, tāpat arī virzienā Centrālā stacija — Ieriķu iela ir 14 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā Ieriķu iela — '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī)''' trolejbusi brauc pa šādām ielām: Stirnu iela, Dzelzavas iela, Nīcgales iela, A. Deglava iela, Avotu iela, Matīsa iela, A. Čaka iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Pulkv. Brieža iela, Ganību dambis un Dambja iela.
Maršruta ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī) — Ieriķu iela''' ir 23 pieturas.
Tāpat arī virzienā Ieriķu iela — '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī)''' ir 23 pieturas.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Kinoteātrs Palladium (pārdēvēta par Dzirnavu iela )
Stadions Daugava (pārdēvēta par Daugavas stadions )
Mēbeļu Fābrika Teika (pārdēvēta par Nīcgales iela )
Purvciems-2 (pārdēvēta par  Purvciems  )
Poliklīnika (pārdēvēta par Dzelzevas iela )
Ūnijas iela (pārdēvēta par 64.vidusskola )
87.bērnudārzs (pārdēvēta par Bērnudārzs )
Bērnudārzs (pārdēvēta par Ainavas iela )
Baruhs Blumbergs
Baruhs Blumbergs (Baruch Samuel Blumberg; dzimis, miris ) bija ASV ārsts un zinātnieks. Viņš atklāja Hepatīta B vīrusu un vēlāk attīstīja tā diagnostiku un vakcīnu. 1976. gadā kopā ar Karltonu Gaidušeku saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā par «atklājumiem, kas saistīti ar infekcijas slimību izcelsmes un izlatības jauniem mehānismiem».
No 1999. līdz 2002. gadam B. Blumbergs bijis NASA Astrobioloģijas institūta direktors Eimsa pētniecības centrā.
Wilkes
Wilkes var attiekties uz:
JP
JP var būt:
Aramiešu valoda
Aramiešu valoda ir semītu saimes makrovaloda (valodu grupa) ar vairāk kā 3000 gadu ilgu vēsturi. Tā ir bijusi impēriju administrācijas valoda un reliģiju lūgšanu valoda. Tā ir oriģinālā valoda daudzām Daniēla un Ezras grāmatu nodaļām, kā arī galvenā valoda Talmūdā. Aramiešu valoda bija Jēzus dzimtā valoda. Mūsdienās aramiešu valodā runā vairākas izklaidus kopienas, pārsvarā Sīrijā un kurdu apdzīvotajos rajonos, lielākā no kurām ir asīrieši. Aramiešu valoda tiek uzskatīta par apdraudētu.
Atsauces un piezīmes
aizmetnis
NZ
NZ var būt:
Dollija Pārtone
Dollija Rebeka Pārtone (Dolly Rebecca Parton; dzimusi ) ir amerikāņu kantrimūzikas dziedātāja, dziesmu tekstu autore, komponiste, rakstniece, aktrise un filantrope. Ir Grammy ieguvēja un vairākkārt nominēta Kinoakadēmijas balvai "Oskars".
Ģimenes dzīve
Dollija piedzima Seviervillā, Tenesī štatā, viņa ir ceturtais jaunākais no divpadsmit bērniem Roberta Lī Pārtona un Eivijas Lī Ovenas ģimenē.
Mūzika
Pārtone uzstājās jau kopš mazotnes. Viņa uzstājās vietējās Tenesī radiostacijās un televīzijas programmās. Dollijas pirmā veiksme muzikālajā karjerā bija dziesmu rakstīšana Henkam Viljamsam jaunākajam (Hank Williams Jr.) un Skīteram Deivisam (Skeeter Davis). Kad ar popdziesmām vairs īsti neveicās, Dollija sāka dziedāt kantri mūziku. Pirmā dziesma "Put it Off until Tomorrow", ierakstīta kopā ar Bilu Filipsu (Bill Phillips), iekļuva 6. vietā kantri topā 1966. gadā. Viņas pirmais kantri singls "Dumb Blonde" sasniedza 24. vietu,tam sekoja "Something Fishy",kas sasniedza 17. vietu. 1967. gadā iznāca viņas pirmais albums "Hello,I'm Dolly".
1967. gadā Pārtoni aicināja pievienoties kantrimūzikas TV programmai, kuru vadīja Porters Vagoners (Porter Wagoner). Viņu duets izpelnījās tūlītēju veiksmi un viņu pirmais singls "The Last Thing on My Mind" sasniedza vispopulārāko dziesmu Top 10 un bija viens no daudziem slavenajiem hītiem turpmākajos gados. Kopā ar Porteru viņa dziedāja duetā apmēram septiņus gadus, tad pameta duetu lai kļūtu par solo mākslinieci.
1974. gadā, viņas dziesma "I Will Always Love You" (kuru viņa sarakstīja, kad pameta Wagoner duetu) nokļuva 1. vietā kantrimūzikas čārtos. Tai pašā laikā Elviss Preslijs ieminējās, ka viņš vēlētos iedziedāt šo dziesmu. Pārtone bija ieinteresēta līdz kamēr Preslija menedžeris, Pulkvedis Toms Parkers, pateica, ka ierakstīšanas gadījumā viņai būtu jāatsakās no puses publicēšanas tiesību. Dollija atteicās, un tas ir atzīstams lēmums, kas viņai palīdzējis saņemt vairākus miljonus dolāru autora honorāra par šīs dziesmas izmantošanu līdz šim brīdim. Šis un vēl citi lēmumi ir iemesls kāpēc šovbiznesā viņu dēvē par "Dzelzs Taurenīti". Par dziesmas "I Will Always Love You" jaunāko kaverversiju, ko izpildīja Vitnija Hjūstone, Dollija saņēma vairāk kā sešus miljonus dolāru.
1987. gadā, līdzās Emmylou Harris un Linda Ronstadt, viņa izdeva albumu "Trio". Tas atdzīvināja līdz šim ātrumu zaudējušo mūzikas karjeru, un albums pavadīja piecas nedēļas kā Nr 1. Billboards Kantri albumu čārtā. Dollija ierakstīja arī vairākus Bluegrass albumus - "The Grass is Blue" (1999. gads) un "Little Sparrow" (2001. gads). Abi albumi ieguva Grammy apbalvojumus.
Pārtones jaunākais studijas albums "Backwoods Barbie" tika izdots šā gada 26. februārī un sasniedza #2 kantrimūzikas čārtos. Albums debitēja Nr. 17 visu žanru Billboard 200 albumu topā un tas bija augstākais rezultāts visā karjeras laikā.
Pirmais hits no albuma "Backwoods Barbie" klajā nāca 2007. gada 24. septembrī. Tā nosaukums ir "Better get to Livin" un Dollija šo dziesmu pirmoreiz izpildīja nacionālajā TV programmā dažas dienas vēlāk.
Koncerturnejas
Pārtone plaši ceļoja no 1960. gadu beigām līdz 1990. gadu sākumam. Uz skatuves viņa atgriezās 2002 gada vidu un šobrīd noslēdza Backwoods Barbie koncertturneju, kurā māksliniece apceļoja arī daudzas Eiropas valstis.
Dollywood Foundation koncerti
Kopš 1990. gada līdz 2001. gadam koncertuzstāšanās notika vienu nedēļas nogali Dollywood tēmu parkā atbalstot Pārtones Dollywood Foundation. Ziemassvētku un citu svētku laikā katru gadu notiek tematiski koncerti.
Halos & Horns koncerttūre
Pēc desmitgades ilgas atturēšanās no ceļošanas, 2002. gadā Pārtone izlēma doties ceļā ar "Halos & Horns", 18-pilsētu, sirsnīgu klubu tūri lai atbalstītu tāda paša nosaukuma CD. Turneja bija pilnībā izpārdota visās pilsētās.
Hello I'm Dolly koncerttūre
2004. gadā viņa atgriezās vidus izmēra stadionos 36 pilsētās gan ASV, gan Kanādā ar "Hello I'm Dolly" koncertturneju, kas bija sīkāk izstrādāta un spožāka kā tūre divus gadus iepriekš. Ar gandrīz 140,000 pārdotām biļetēm "Hello I'm Dolly" tūre bija desmitā lielākā kantri mūzikas mākslinieka koncertturneja 2004. gadā un nesa gandrīz sešu miljonu dolāru peļņu.
The Vintage koncerttūre
2005. gada otrajā pusē Pārtone noslēdza 40-pilsētu koncertturneju ar "The Vintage" koncerttūri atbalstot jauno albumu "Those Were The Days".
European Tour
European Tour ietvaros visās Eiropas pilsētās biļetes uz koncertiem tika pilnībā izpārdotas un tūre saņēma daudz pozitīvu atsauksmju.
Backwoods Barbie koncerttūre
Tūres sākums tika saskaņots ar tāda paša vārda albuma iznākšanu februāra beigās, bet muguras problēmu dēļ visi tūres datumi tika atcelti. Koncerttūre sākās martā ar 13 koncertiem ASV, kam sekoja 17 Eiropā.
Pārtone atgriezās ASV, Sandjego pilsētā šā gada 1. augustā. Greek Theatre 3. augustā viņa tika sagaidīta ar skaļām ovācijām un kājās stāvošu publiku. Līdz 1. novembrim viņa viesojās ASV abos — gan dienvidu, gan ziemeļu krastos.
Izskats
154 centimetrus garā Dollija Pārtone ir labi zināma ar visai lielo krūšu apvidu un augumu izceļošiem kostīmiem.
2003. gada sarunu šova "Oprah" laikā, raidījuma vadītāja jautāja kādas plastiskās operācijas Pārtonei ir jebkad bijušas. Viņa jokojot atteica :"Ja man būs vēl viena plastiskā sejas operācija, man būs bārda!".
Aktrises karjera
70to gadu vidū Dollija vēlējās paplašināt savu auditoriju. Televīzijā parādījās daudzveidīgs šovs "Dolly!". Lai gan šovam bija labi reitingi, tas ilga tikai vienu sezonu.
1980. gadā Pārtone kopā ar Džeinu Fondu(Jane Fonda) un Lilliju Tomlinu (Lilly Tomlin) piedalījās muzikālā filmā "9 to 5". Dollija par šo lomu saņēma atzinīgu novērtējumu, saņemot Golden Globe balvas nomināciju kā labākā aktrise un labākā jaunā zvaigzne. Un filmas tituldziesma, kuru tāpat kā filmu sauc "9 to 5", saņēma Kinoakadēmijas balvas un Golden Globe nomināciju par Labāko Oriģinālo dziesmu, dziesma ieguva divas Grammy balvas. Tā sasniedza pirmo vietu Billboard Hot 100 un bija 78. vietā izdevumā "Amerikas Filmu Institūta 100 gadi,100 dziesmas". Pārtone ir piedalījusies dažādās kinofilmās, animācijas filmās un ar mūziku nesaistītos TV šovos.
Uzņēmējdarbība
Pārtonei dzimtajā Austrumtenesī nodarbojas ar plašu uzņēmējdarbību — Pigeon Forde, atrakciju parku Dollywood un pusdienu šovu "Dolly Parton's Dixie Stampede". Dollijas biznesa darbība ir atdzīvinājusi šo apgabalu. Viņai pieder vēl dažādi uzņēmumi. Kādreiz Pārtonei piederēja savs parūku uzņēmums.
Apbalvojumi
Dollija Pārtone ir jebkad visvairāk apbalvotā kantri dziedātāja. Viņa ir ieguvusi 25 RIAA sertificētus zelta, platīna un multi platīna pagodinājumus. Divdesmit sešas Pārtones rakstītas dziesmas sasniegušas ''Nr 1. Billboard'' kantri čārtā, tas ir rekords. Viņai ir četrdesmitviens Top 10 kantri albums un 110 topos bijuši singli 40 karjeras gados.
Viņa ir saņēmusi septiņas Grammy balvas un pavisam kopā četrdesmit divas Grammy nominācijas. Viņa ir ieguvusi trīs Amerikas Mūzikas balvas un saņēmusi astoņpadsmit nominācijas. Country Music Association Dollijai izsniegusi desmit balvas un balvai bijusi nominēta četrdesmit divas reizes. Viņas kontā ir arī septiņas Kantrimūzikas Akadēmijas balvas un trīsdesmit deviņas nominācijas. Viņa ir viena no pavisam piecām māksliniecēm (Reba Makintaira, Barbara Mandrell, Shania Twain un Loretta Lynn), kuras ieguvušas Kantrimūzikas Akadēmijas augstāko apbalvojumu "Entertainer of the Year".
Viņa ir apbalvota ar zvaigzni Holivudas slavas alejā 1984. gadā (6712 Hollywood Boulevard in Hollywood) un ar zvaigzni Nešvilas Star Walk. Viņai par godu ir izveidota bronzas skulptūra zālienā pie Seviervillas tiesasmājas, Tensijas štatā. Šo statuju viņa ir nosaukusi par vislielāko pagodinājumu, jo tā ir nākusi no cilvēkiem, kurus viņa pazinusi.
Viņai par godu 2003. gadā iznāca albums "Just Because I'm a Woman:Songs of Dolly Parton". albumā tika iekļauti Pārtones lielākie hiti, kurus izpildīja citas zvaigznes.
Dollija 2004. gada 14. aprīlī ir apbalvota ar "Living Legend" medaļu. Un 2005. gadā ar National Medal of Arts, augstāko ASV valdības pagodinājumu.
Labdarība
Viņas rakstīt un lasīt prasmes attīstīšanas programma (Dolly Parton's Imagination Library) izsūta vienu grāmatu mēnesī bērniem kopš viņu dzimšanas līdz viņi sāk mācības bērnudārzā. Programma tika aizsākta Tenesī, bet tagad ir pārklājusi trīsdesmit sešus ASV štatus un arī Kanādu. Tādēļ Dollija 2000. gadā saņēma (Association of American Publishers) AAP goda balvu un līdz 2003. gadam vēl dažādus ASV valsts pagodinājumus. Programma izdala vairāk nekā 2.5 miljonus grāmatu bērniem par brīvu ik gadu.
Viņa ir arī strādājusi, sniedzot koncertus Sarkanajam Krustam un arī HIV/AIDS labdarībai.
Kurzemes futbola čempionāts
Kurzemes futbola čempionāts bija viens no Latvijas futbola 2. līgas reģionālajiem čempionātiem. 2017. gadā tas tika apvienots ar Zemgales futbola čempionātu, izveidojot Kurzemes/Zemgales futbola čempionātu.
Basketbols 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vīriešiem
Grupu turnīrs
Visām spēlēm norādīts vietējais laiks.
Project Gotham Racing (datorspēļu sērija)
Project Gotham Racing ir Bizarre Creations izstrādātu un Microsoft izdotu autosacīkšu videospēļu sērija. Šīs sērijas spēles pieejamas tikai Xbox un Xbox 360 konsolēm.
Spēlēšana
Spēlētāja uzdevums ir piedalīties dažāda veida sacīkstēs (maksimālā ātruma sasniegšana, braukšana uz laiku, ielas sacīkstes, konusu sacīkstes, drifts, pretinieku apsteigšana u.c.). Par 1., 2., un 3. vietu iegūšanu spēlētājs saņem naudu, par ko var iegādāties automašīnas.
Kudos sistēma
PGR sērijā ir punktu sistēma, kuru sauc par Kudos. Šos punktus dod par noteiktiem izpildītiem manevriem un trikiem, ko spēlētājs veic ar automašīnu uz trases, piemēram, braukšana uz diviem riteņiem, pretinieka apdzīšana, ieslīdēšana pagriezienā ar rokas bremzi, 360 grādu apgrieziena veikšana, planēšana virs ceļa, posma nobraukšana bez sadursmēm, braukšanas līnijas ievērošana, maksimālā ātruma sasniegšana u.c. Manevra izpildes laikā saduroties ar apmalēm, šķēršļiem, citiem braucējiem, Kudos tiek anulēti. Par pēctecīgu manevru izpildi tiek piešķirti papildu punkti.
Spēlēšana daudzspēlētāju režīmā
PGR2, PGR3 and PGR4 atbalsta spēlēšanu tīklā ar Xbox Live servisa atbalstu.
YE
YE var būt:
JO
JO var būt:
Skultes pagasts
Skultes pagasts ir viena no Limbažu novada administratīvajām teritorijām tā dienvidrietumos Rīgas līča krastā. Robežojas ar sava novada Vidrižu, Limbažu un Liepupes pagastiem, kā arī Saulkrastu novada Saulkrastu un Sējas pagastiem.
Hidrogrāfija
Upes: Josturga, Laučurga, Laudurga, Mazupīte, Rūpes urga, Tora, Vēverurga.
Vēsture
1920. gada zemes reformas gaitā Skultes muižu ar Memkuļu, Lokas, Revju un Zasu pusmuižām sadalīja 420 vienībās 3025 ha kopplatībā. Stienes pagastā Stienes muižu sadalīja 56 vienībās 1150 ha kopplatībā.
1935. gadā Skultes pagasta platība bija 84 km², iedzīvotāju skaits - 2411. 1945. gadā pagastā izveidoja Skultes un Straumes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Skultes ciemam pievienoja Straumes ciemu. 1967. gadā Skultes ciema zvejnieku kolhozu "Zvejnieks" pievienoja Saulkrastu pilsētciematam. 1971. gadā Skultes ciemam pievienoja Stienes ciemu un Vidrižu ciema padomju saimniecības "Skulte" teritoriju, 1977. gadā - nelielas teritorijas no Liepupes un Limbažu ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Limbažu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Mandegas (pagasta centrs), Skulte, Saulīte, Stiene, Skultesmuiža, Vārzas, Ziemeļblāzma.
Koronas-Foton
Koronas-Foton (ru) bija Krievijas kosmiskais aparāts, kas paredzēts Saules izpētei. Tas tika izstrādāts pēc Krievijas Federālās kosmiskās aģentūras pasūtījuma zinātniskās programmas KORONAS ietvaros.
Pavadonis orbītā tika palaists ar nesējraķeti Ciklon-3. Tas tika ievadīts solārsinhronā orbītā.
Bada krasts
Bada krasts ir Vilksa Zemes piekrastes daļa Austrumantarktīdā. Stiepjas no Veldrona raga austrumos (66°34′S 115°33′E﻿﻿﻿) līdz Heča salām rietumos (66°32′S 109°16′E). Kopējais piekrastes garums ap 300 km. Austrumos robežojas ar Sabrinas krastu, rietumos — ar Noksa krastu.
Bada krasts apliec pussalveidīgu piekrastes izvirzījumu, uz kā paceļas Lo ledus kupols. Piekrastes austrumos Kolvokoresesa līcī noplūst Viljamsona glečers, rietumos Vinsēnas līcī — Vanderforda un Adamsa glečeri. Piekrastē vairāki nelieli klinšainu salu arhipelāgi, ievērojamākais no kuriem ir Vindmilas salas. Krasta galējais ziemeļu punkts ir Poinseta rags.
Bada krastu 1840. gada februārī atklāja ASV antarktiskā ekspedīcija Čārlza Vilksa vadībā un nosauca ekspedīcijas kuģa Peacock kapteiņa vietnieka Tomasa Bada (Thomas A. Budd) vārdā.
Bada krastā atrodas austrāliešu polārstacija Keisi, kā arī slēgtā amerikāņu stacija Vilksa.
Biži (Lendžu pagasts)
Biži (, Beiži) ir skrajciems Rēzeknes novada Lendžu pagastā, kādreizējā vienotā ciema ziemeļu daļa, dienvidu daļa tagad atrodas Ludzas novada Cirmas pagastā. Ciemu šķērso autoceļš Bērzgale—Sarkaņi—Greiškāni (V550), kā arī no Cirmas pagasta Bižiem to atdala dzelzceļa līnija Rēzekne II—Zilupe.
CV
CV var būt:
KY
KY vai ky var būt:
CYM
CYM var būt:
Vilkija
Vilkija var būt:
Pņevi
Pņevi ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz rietumiem no Poznaņas.
Pilsētā apglabāta katoļu svētā Ursula Leduhovska (Urszula Ledóchowska, 1865 - 1939) - t.s. "pelēko karmelīšu" sieviešu ordeņa dibinātāja. Pņevos dzimis Izraēlas komponists Jozefs Tāls (Josef Tal, 1910 - 2008). Pilsētas telpu futbola komanda Akademia FC Pniewy spēlē Polijas telpu futbola augstākajā līgā.
KH
KH var būt:
Santjago Kalatrava
Santjago Kalatrava (dzimis Valensijas piepilsētā Benimametā, Spānijā) ir Valensijas spāņu arhitekts, viens no mūsdienu ievērojamākajiem savas nozares pārstāvjiem. Viņa darbi guvuši ievērību (kā arī izpelnījušies kritiku) ne tikai Eiropā.
Dzīve
Kopš 8 gadu vecuma apmeklējis mākslas skolu, kur mācījās zīmēt un gleznot. 13 gadu vecumā skolēnu apmaiņā devās uz Parīzi. Arhitekta izglītību ieguva Valensijā, papildinoties pēcdiploma studijās urbānistikā. Tā kā viņu bija ieinteresējusi izcilu arhitektūras darbu stingrā matemātiskā uzbūve, viņš iestājās Šveices Tehnoloģiju Institūtā ETH (Cīrihe), kur 1979. gadā saņēma inženiera diplomu.
Santjago Kalatravu reizēm dēvē arī par Spānijaas un Šveices arhitektu — Cīrihē viņš arī iepazinās ar savu nākamo sievu, kura studēja tieslietas, Cīrihē Kalatrava izveidoja savu pirmo biroju un, strādādams par asistentu ETH institūtā un pildīdams nelielus privātu klientu pasūtījumus, veiksmīgi piedalījās pasūtījumu konkursā par Cīrihes dzelzceļa stacijas „Štādelhofene” (Stadelhofen) projektu, ko realizēja no 1984. līdz 1990. gadam.
Inženiertehniskās būves
Santjago Kalatravas darbībā īpaša vieta ir dzelzceļa staciju un tiltu būvei.
Savu pirmo tiltu, Pont Bac de Roda Barselonā, kurš tika pasūtīts sakarā ar Barselonas Olimpiskajām spēlēm) Santjago Kalatrava projektēja 1984. gadā. Ar olimpiādi ir saistīts arī telekomunikāciju tornis Montjuic kalnā (Torre Olimpica de Comunicacions) Barselonā, bet visvērienīgākais projekts šajā jomā bija Atēnu Olimpiskā sporta kompleksa pārbūve, lai sagatavotos 2004. gada olimpiādei.
Starptautiskā darbība
Jau 1989. gadā Santjago Kalatrava atvēra savu otru biroju — Parīzē — un strādāja pie projekta „Lionas lidostas dzelzceļa stacija”. 1991. gadā Kalatrava atvēra savu trešo biroju (Valensijā), lai varētu darboties pie vērienīga projekta „Mākslas un zinātnes pilsēta” (Ciutat de les Arts i les Cièncs de València).
Savu pirmo būvi ASV —Milvoku Mākslas muzeja „Quadracci Pavilion” — Santjago Kalatrava pabeidza 2001. gadā.
Jaunākie darbi un ieceres
2009. gada septembrī tika svinīgi atklāta Santjago Kalatravas projektētā Ljēžas dzelzceļa stacija (Liège-Guillemins) Beļģijā. Nozīmīgs projekts, kas jau ir ticis apstiprināts, būs Pasaules tirdzniecības centra transporta mezgls (Transportation Hub) pie Ground Zero Ņujorkā. Santjago Kalatravam ir arī ambiciozs plāns projektēt debesskrāpi, kas būs visaugstākais (610 metru) visā Ziemeļamerikā, pārspējot līdz šim augstāko ēku (442 metru). Šis projekts — Chicago Spire (Čikāgā) jau ir apstiprināts, būvniecība sākās 2007. gadā, un tai jātiek pabeigtai 2011. gadā.
Ziemeļeiropa
Ļoti augstu tiek vērtēts Kalatravas darbs „Turning Torso” Malmē (Zviedrija) (2005).
Pretrunas un kritika
Būdams mākslinieks, arhitekts un inženieris, viņš uzskata, ka šīm jomām ir darbā jābūt vienotām. Bieži vien Santjago Kalatravas darbu pamatā ir dabā noskatītas struktūras — augu lapa, gracioza dzīvnieka apveidi —, kuras rezultātā kļūst par skatītāju apbrīnotiem, bet ne vienmēr praktiskiem, ērtiem un speciālistu viennozīmīgi vērtētiem darbiem. Līdzās neskaitāmām balvām un goda nosaukumiem arhitekts ir sadūries pat ar iedzīvotāju pretestību. Piemēram, viņa iecere uzbūvēt trīs torņus Ovjedo (Oviedo) neguva atsaucību pilsētas valdē.
Kā nepraktiska tiek vērtēta viņa Lisabonas Austrumu stacija (Estação do Oriente), kas nepasargājot no vēja un lietus.
Santjago Kalatrava prot un spēj arī aizstāvēt savus darbus. Spilgts piemērs ir gadījums ar viņa projektēto gājēju tiltiņu Bilbao Zubizuri (basku valodā nozīmē „baltais tilts”, pazīstams arī kā Puente Peatonal del Campo de Volantín). Pilsētas valde atļāva arhitektam, japānim Aratam Isozaki (dzimis 1931.g. 23. jūlijā) izveidot savienojumu ērtākai piekļuvei Isozaki Atea (Puerta Isozaki) torņiem. Kalatrava iesniedza prasību par autortiesību aizskārumu. Tiesa lēma, ka, lai gan uz tiltu attiecas autortiesības, svarīgāka ir sabiedrības drošība. Tomēr autors iesniedza apelāciju un saņēma kompensāciju 30 tūkstošu eiro apmērā.
Ar lielām grūtībām tika būvēts tilts pār Lielo kanālu (Canal Grande) Venēcijā. Projekts tika iesniegts 1996. gadā. Pastāvīgo izmaiņu dēļ konstrukcijas kļuva nestabilas, 10 gadu laikā projekta inspekciju veica vairāk nekā 8 dažādi konsultanti, izmaksas pieauga trīskārtīgi salīdzinājumā ar sākotnēji projektētajām. Darbs tika pabeigts 2008. gada augustā.
Nieres
Niere (Ren) ir pāra orgāns, kur nepārtraukti norit urīna veidošanās. Ar urīnu no organisma izdalās vairāk nekā 80% vielmaiņas galaproduktu. Nieres piedalās ūdens — sāļu maiņā un ārpusšūnu šķidruma daudzuma regulēšanā, nodrošinot skābju un sārmu līdzsvaru organismā. Diennaktī veidojas apmēram 1—1,5 l urīna. Nieres izstrādā arī renīnu, kas piedalās asinsspiediena regulācijā, eritropoetīnus, kas veicina eritrocītu veidošanos, aktivē D vitamīnu utt. Nieres izmēri ir 12 x 6 x 4 cm.
Nieres atrodas vēdera dobuma mugurējā pusē aiz vēderplēves. Katru nieri apasiņo nieres artērija, bet prom no tās asinis aiznes nieres vēna. Katra niere izvada urīnu pa savu urīnvadu līdz urīnpūslim.
Nieru fizioloģija pēta nieru funkcijas, bet nefroloģija ir medicīnas nozare, kas nodarbojas ar nieru slimību pētīšanu un ārstēšanu. Biežākās nieru saslimšanas ir nefrītiskais un nefrotiskais sindroms, nieru cistas, akūts nieru bojājums, urīnceļu iekaisums, nefrolitiāze (nierakmeņi) un urīnceļu nosprostojums (obstrukcija). Biežākais nieru audzējs, kas skar pieaugušos, ir nieru šūnu karcinoma. Procedūru, ko sauc par nefrektomiju (nieres izgriešanu), veic gadījumos, kad nieres skar lieli audzēji un cistas.
Par nieru funkcijām spriež, nosakot glomerulu (nieru kamoliņu) filtrācijas ātrumu — ja tas ir samazināts, tas liecina, ka nieres neveic filtrācijas funkciju un organismā uzkrājas toksiski vielmaiņas galaprodukti. Ja nieru funkcija ir samazināta, tiek veikta dialīze vai nieru transplantācija.
Etimoloģija
Vārds "nieres" ir ģermānisms, kas aizstāja latviešu valodā jau esošās "īkstis" (sal. ar lt), kas kļuvis par vecvārdu.
Attīstība
Niere attīstība (nefroģenēze) notiek, izejot cauri vairākām attīstības fāzēm, un katrai fāzei ir raksturīga sava niere. Tiek izdalīta pirmniere (pronephros), pārejošā niere (mesonephros) un īstā niere (metanephros). Pirmniere ir visagrīnākais nieres veids, bet īstā niere ir visattīstītākā un darbojas visu turpmāko dzīvi. Nieres attīstās no starpmezodermas audiem.
Pirmniere
Pirmniere (pronephros) attīstās embrija kakla rajonā. Aptuveni 22. dienā šajā rajonā epitēlija šūnas novietojas caurulīšu sistēmā, ko sauc par nefrotomiem. Nefrotomi savienojas ar pirmnieres vadu. Šis vads neatveras uz ārvidi, tādēļ pirmniere nevar sekretēt filtrēto šķidrumu. Attiecīgi uzskata, ka zīdītājiem tā ir nefunkcionējoša, un izzūd 24.-45. dienā.
Pārejošā niere
Pārejošā niere (mesonephros) parādās 24.dienā. Attīstoties tālāk pirmnieres vadam un tam pagarinoties kraniāli kaudālā virzienā (uz augšu un leju), tas ierosina blakus esošo starpmezodermu krūšu un jostas daļā veidoties par mezonefriskajām caurulītēm (pārejošās nieres caurulītēm). Katra caurulīte saņem asinsapgādi no aortas zariem, beidzoties ar kapilāru kamoliņu. Kamoliņi ir analogi glomeruliem, kādi atrodami īstajā nierē. Mezonefriskās caurulītes veido kapsulu apkārt kamolam, izveidojot sistēmu, kas ļauj filtrēt asinis. Asiņu filtrāts nonāk pirmnieres vadā (šajā stadijā jau saukts par mezonefrisko vadu jeb Volfa vadu). Pirmnieres nefrotomi tikmēr deģenerējas, bet mezonefriskais vads stiepjas uz embrija kaudālo reģionu, līdz sasniedz kloāku. Zīdītāju pārejošā niere ir līdzīga zivju nierēm.
Īstā niere
Īstās nieres (metanephros) attīstība sākas 5. nedēļā, kad mezonefriskais vads veido izspīlējumu blakus kloākai, ko sauc par ureterisko pūslīti. Šis pūslītis, ko sauc par metanefrogēno divertikulu, aug uz mugurpusi un embrija galvas virzienā. Kad pūslītis ir pastiepies garumā, to sauc par netanefrisko vadu, kurš vēlāk veidos urīnvadu. Pūslītim augot garumā un virzoties cauri starpmezodermai, tas dalās vairākas reizes, izveidojot nieres savācējvadu sistēmu. Pirmā dalīšanās veido nieres dobumu, nākamā — lielās, tad nākamā — mazās nieru piltuves.
Starpmezoderma, kas kontaktējas ar ureterisko pūslīti, kļūst par metanefrogēno blastēmu. No šīs blastēmas veidojas īstās nieres kanāliņi. Kanāliņiem augot tālāk, tie savienojas ar savācējvadiem. Vienlaicīgi asinsvadu endotēlija šūnas sāk ieņemt pozīciju pie nieru kanāliņu galiem. Šīs endotēlija šūnas attīstīsies par īstās nieres glomeruliem.
6. nedēļas vidū īstajai nierei ir 2 daivas, bet no 14—16. nedēļas — 14—16 daivas. Īstās nieres veidošanā būtiska nozīme ir heparīnsulfāta gēnam, ja tā nav, niere neveidojas. Tā veidošanos auglim nosaka pirms metanefriskās blastēmas veidošanās.
Ārējais apraksts
Nieres ir pupas veida pāra orgāns (labā un kreisā), kas atrodas jostas apvidū pie vēdera dobuma mugurējās sienas, abās pusēs mugurkaulājam trīs skriemeļu — XII krūšu, I un II jostas skriemeļa līmenī. Nieres masa ir 120—170 grami. Tās stāv mazliet slīpi, tā, ka to augšējie gali (extremitas superior) atrodas tuvāk viens otram nekā apakšējie (extremitas inferior).
Izšķir nieres priekšējo (facies anterior) un mugurējo virsmu (facies posterior). Priekšējā virsma ir vairāk izvelvēta nekā mugurējā.
Nierēm izšķir arī iekšējo malu (margo medialis) un ārējo malu (margo lateralis). Mediālā mala ieliekta, uz tās atrodas nieres vārti (hilus renalis), kas ved nieres dobumā (sinus renalis). Pa vārtiem ieiet nieres artērija (a. renalis) un nervi, bet iznāk nieres vēna (v. renalis), limfvadi un urīnvads (ureter). Nieri klāj 3 apvalki:
Iekšējā uzbūve
Frontālā griezumā redzama nieres parenhīma un nieres dobums (sinus renalis). Parenhīmai izšķir: Nieres dobumu (sinus renalis) izklāj nieres kapsula (capsula renalis). Dobumā atrodas mazās un lielās nieru piltuvītes (calyces renales minores et majores), pelvis renalis, a.renalis, v.renalis, limfvadi un nervi, brīvo telpu aizpilda tauku kapsula (capsula adiposa).
Nieres audu funkcionālā pamatvienība ir nefrons (nephronum).
Nieres asinsrite
Tās apasiņo nieres artērija (a.renalis), kas atzarojas no vēdera aortas (aorta abdominalis) gan kreisajā, gan labajā pusē. Neskatoties uz nieru mazo izmēru, tās saņem aptuveni 20% no sirds izsviestā asins daudzuma (minūtes tilpuma). 90% asiņu tiek aizvadītas uz nieres garozu, 10% tiek aizvadītas uz serdi.
Nieru asinsrites autoregulācija
Nieru kopējā asins plūsma nemainās, ja spiediens ir robežās no 80 – 180 mm Hg. Pašregulāciju nodrošina pienesošās un aiznesošās arteriolas gludās muskulatūras atbildes reakcija, kuru kontrolē divi mehānismi: Nieru asinsriti regulē arī simpātiskā nervu sistēma. Darbojoties caur alfa receptoriem, notiek vazokonstrikcija, caur beta tiek stimulēta renīna izdalīšanās.
Nefrons
Nieres audu funkcionālā pamatvienība ir nefrons (nephronum). Nefronu veido kanāliņu sistēma, kas iesākas no viena nieres kamoliņa. Nierei no aortas pienāk nieres artērija (a.renalis), kas pa nieres vārtiem ienāk nierē un sadalās sīkākos asinsvados līdz pāriet kapilāru kamoliņos (sk. Nieru asinsrite). Malpīgija kamoliņu veido ar Boumena kapsulu aptverts kapilāru kamoliņš. Starp ārējās un iekšējās kapsulas lapiņu atrodas kapsulas dobums.
Kanāliņu sistēma
No kapsulas dobuma pirmurīns nonāk pirmās pakāpes līkumainajā kanāliņā, kas pāriet lejupejošās neirona cilpas daļā, kas iet uz leju pa serdes starojumu nieres piramīdas vielā. Noejot zināmu attālumu nieres serdes daļā, lejupejošā neirona cilpas daļa pagriežas un pāriet augšupejošā daļā. Aizejot līdz serdes stara virsotnei, augšupejoša cilpas daļa pāriet otrās pakāpes līkumainajā kanāliņā, kurš, tāpat kā pirmās pakāpes līkumainais kanāliņš, atrodas nieres garozā.
Arī nefrona cilpa jeb Henles cilpa uzsūc ūdeni atpakaļ asinīs un urīns iegūst savu beigu koncentrāciju. Otrās pakāpes kanāli tālāk turpinās savācējkanālos, kuri ir nieres izvadošās daļas sākums. Savācējkanāli dodas lejup uz nieres serdi. Pa ceļam tie saplūst kopā un atveras ar vairākām atverēm katras piramīdas virsotnē, no kuras nieres bļodiņā izdalās urīns.
Nākamā nefrona struktūra ir līkumotu kanāliņu sistēma, kas nodrošina pirmurīna sastāvdaļu (izlases veidā) atsūkšanu atpakaļ asinīs, tādējādi, veidojot urīnu, organisms nezaudē vajadzīgās vielas.
Fizioloģija
Lielāko daļu galaproduktu (galvenokārt slāpekli saturošus galaproduktus — urīnvielu, urīnskābi u.c.) no organisma izdala nieres. No organisma izdalās arī ūdens un minerālsāļu pārpalikums. Nieres ir galvenie izvadorgāni, jo tajās veidojas urīns. Ar nieru palīdzību asinīs tiek uzturēts pastāvīgs skābju un sārmu līdzsvars. Tās funkcionē arī kā endokrīnie orgāni, sekretējot renīnu un piedaloties eritropoetīna un aktīvas D vitamīna formas veidošanā.
Vielu reabsorbcija
Tādi lielmolekulārie savienojumi kā olbaltumvielas, lipīdi un glikogēns neietilpst pirmurīna sastāvā, jo tos aiztur filtrācijas barjera. Visas pārējās plazmas sastāvdaļas tādos pašos daudzumos filtrējas šajā sistēmā un nonāk Boumena kapsulā un pēc tam kanāliņos. Kanāliņu sieniņu epitēlijs atsūknē ne tikai ūdeni, bet aktīvi (izmantojot ATP) atsūc arī citas vielas — glikozi, dažādus jonus (Na+, K+, Cl- u.c.). Šo procesu sauc par reabsorbciju. Tādējādi ūdens atpakaļatsūkšanās rezultātā no 80—100 l pirmurīna, veidojas ap 1,5 l urīna. Vienlaikus ar atpakaļuzsūkšanos notiek arī sekrēcija, piemēram, sekrēcijas ceļā no organisma izdalās penicilīni.
Funkcijas
Eksokrīnā:
Endokrīnā:
CM
CM var būt:
Ostrones baznīca
Ostrones (Ustroņu) Svētā Aloiza Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Sokolku pagasta Ustroņos.
Vēsture
Pašreizējā Ostrones baznīca kā lūgšanu nams tika celta 1936. gadā, pirmā draudzes prāvesta Broņislava Valpitra laikā. Prāvests nopirka kādu māju un to izvietoja uz zemes, ko draudzei bija dāvājis Juris Pušmucovs, kura mājā tika noturēti dievkalpojumi dievnama celšanas laikā. Jauna dievnama celšanas plānus pārtrauca karš un okupācijas gadi.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rinalds Stankevičs. Ostrones draudze tika nodibināta 1935. gada 11. decembrī, kad Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs apstiprināja draudzes robežas, atdalot apdzīvotas vietas no Ciskādu, Viļānu un Vidsmuižas draudzēm. Draudzei ir septiņas kapsētas — Akramu kapsēta, Pustinku kapsēta, Bokonu kapi, Rampānu kapi, Sopru kapi, Zamožu kapi, Zviedriņu kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Triju ķēniņu diena, Svētā Staņislava diena, Skapulāru svētki, Svētā Aloizija diena, Dievmātes dzimšanas svētki, Kristus Karaļa svētki.
Tehniska informācija
Ostrones baznīca ir koka viennavas celtne ar skārda jumtu un cementa grīdu. Tā ir 18 metrus gara un 14 metrus plata. Baznīcas vienā galā atrodas dzīvojamās telpas plebānijas funkciju veikšanai.
Interjers
Dievnamā ir trīs altāri ar Svētās Jaunavas Marijas un Svētās Terēzes skulptūrām.
Parastā liepa
Parastā liepa (Tilia cordata) ir līdz 30 m augsts malvu dzimtas koks ar plašu vainagu. Jauniem kokiem miza gluda, vēlāk rievaina. Jaunie dzinumi sarkanīgi vai olīvzaļi. Lapas vienkāršas, ar kātu un vairāk vai mazāk asimetrisku sirdsveida pamatu. Lapu apakšpuse zilganzaļa, dzīslojumu stūros rūsganu matiņu pušķi. Ziedi bāldzelteni, dihāzijas pa 5—11, smaržīgi. Ziedkopas seglapa parasti nesniedzas līdz ass pamatam. Zied jūnijā, jūlijā. Parastā liepa aug mežos, upju krastos, uz ezeru salām. To audzē arī ceļmalās un apdzīvoto vietu tuvumā. Labs nektāraugs. No žāvētiem liepu ziediem gatavo uzlējumus, tējas. Lieto kā sviedrējošu līdzekli augšējo elpošanas ceļu iekaisumu un saaukstēšanās ārstēšanai.
Jaunborisova
Jaunborisova ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciems atrodas ziemeļaustumos no Zilā pūra, netālu no vietējās nozīmes autoceļa Krieviņi—Lendži (V567).
Francis fon Štuks
Francis fon Štuks (, dzimis 1863.g. 23. februārī Tetenveizā Bavārijā, miris 1928.g. 30. augustā Minhenē) bija vācu gleznotājs un skulptors, simbolisma pārstāvis.
Francis fon Štuks dzimis Tetenveizas ciemā dzirnavnieka ģimenē. Mācījies arodskolā Pasavā (1875-1877), tad Minhenes Mākslas skolā (1878-1881), līdz uzsācis studijas Minhenes Mākslas akadēmijā, kur pievērsies netradicionālu, jaunu tehniku un izteiksmes līdzekļu meklējumiem. Šajā laikā Štuks piedalījies dažādu grāmatu ilustrēšanā; pirmos nopietnos panākumus viņš guvis ar ilustrācijām humoristiskajam nedēļas izdevumam Fliegenden Blättern ("Lidojošās lapiņas"). Kā gleznotājs Štuks atzinību guvis ar gleznu "Paradīzes sargs" (Der Wächter des Paradieses, 1889), par kuru Minhenes Stikla pils ikgadējā izstādē saņēma zelta medaļu.
Francis fon Štuks ietekmējies no Arnolda Bēklina, arī no citiem simbolisma pārstāvjiem, kā arī no Prerafaelītu brālības māksliniekiem. Viņa darbiem raksturīgi mitoloģiski, erotiski, arī kristietības motīvi un tēmas. Viņa pazīstamākie darbi ir gleznas "Sfinksa" (Die Sphinx, 1889), "Lucifers" (Luzifer, 1890), "Grēks" (Die Sünde, 1893), "Karš" (Der Krieg, 1894), "Sīzifs" (Sisyphus, 1920), "Judīte un Holoferns" (Judith und Holofernes, 1926), statuja "Karojošā amazone" (Kämpfende Amazone , 1897) u.c.
Miris 1928. gada 30. augustā Minhenē. Lai arī 20. gs. sākumā bija ļoti populārs un atzīts mākslinieks ar daudziem skolniekiem pēc Pirmā pasaules kara zaudēja savu popularitāti, jo simbolisma māksla bija kļuvusi vecmodīga. Tikai 20. gs 60. gados pieaugošā interese par jūgendstila periodu atgrieza popularitāti arī Štuka darbiem.
Kaķu lemurs
Kaķu lemurs jeb vienkārši lemurs (Lemur catta), ir slapjdeguna pērtiķu (Strepsirrhini) apakškārtas puspērtiķis, kas pieder primātu kārtai (Primates). Tā ir vienīgā suga lemuru ģintī (Lemur), kas savukārt ir viena no četrām lemuru dzimtas (Lemuridae) ģintīm. Tāpat kā visi pārējie lemuru dzimtas pārstāvji kaķu lemurs dzīvo Madagaskarā, bet tikai salas dienvidu daļā. Lemurus sauc arī par hiras (malgašu valodā) vai maki (franču valodā).
Dzīves cikls
Kaķu lemuri dzīvo 3–24 dzīvnieku grupās. Piemēram, tipiskā grupā ir 6 pieaugušas mātītes, 4 tēviņi un 4 mazuļi. Lai arī grupā ir vairāki pieauguši tēviņi, dominējošais ir tas, kas visvairāk pārojas ar mātītēm. Tāpat kā lielākajai daļai lemuru (bet ne citiem primātiem), kaķu lemuru grupās dominējošās ir mātītes, tām ir priekšroka pār tēviņiem pat barojoties. Abiem dzimumiem ir atsevišķas hierarhijas, bet mātīšu hierarhija ir skaidri noteikta, kamēr tēviņiem tā saistīta galvenokārt ar dzīvnieka vecumu.
Vairošanās sezonā apmēram ceturtdaļa no visiem tēviņiem dodas jaunas grupas meklējumos. Tas palīdz samazināt tuvradniecību, jo novērš tēviņu pārošanos ar meitām. Mātītes lielākoties draudzīgi izturas pret citu mātīšu mazuļiem. Grupā mātītes ļauj cita citai ņemt pie sevis savus mazuļus, "aukles" pieskata citu mazuļus, veidojas rotaļu grupiņas. Mātes pat ļauj svešai mātītei zīdīt savu mazuli. Šāda uzvedība šķiet iespējama tāpēc, ka grupā mātītes ir savstarpēji radnieciskas.
Kā visiem lemuriem, arī kaķu lemuru dzīvē svarīga ir smaržu informācija. Teritorijas tiek iezīmētas ar smirddziedzera palīdzību. Konkurējošie tēviņi sacenšas "smaku turnīros" – garajās astēs ieberž savu smirddziedzeru sekrētu un vēzē tās pret pretinieku.
Riests notiek aprīlī—jūnijā, dzemdības – augustā—oktobrī tieši pirms lietus sezonas sākuma. Riesta sezona sausās sezonas beigās lemuru grupā ir visai nemierīga – mātītes savā starpā konkurē par vietu un barību, tēviņi – par pieeju mātītēm.
Kaķu lemuru grupās gan pārošanās, gan mazuļu dzimšana sinhronizējas dažu dienu periodā. Grūsnība ilgst 135—136 dienas (4,5 mēnešus). Parasti mātei dzimst viens 70 gramus smags mazulis, bet var būt arī dvīņi. Dzīves pirmajās 2 nedēļās mazulis karājas ieķēries vilnā mātei pavēderē, bet pakāpeniski pārvietojas tai uz muguras. Ar mātes pienu barojas 5 mēnešus, bet jau 2.—3. mēnesī nomēģina arī cieto barību. Jaunās kaķu lemuru mātītes paliek grupā, bet nepārmanto savas mātes rangu. Jaunie tēviņi grupu atstāj 3—5 gadu vecumā. Dzimumgatavību tēviņi sasniedz 2,5 gadu vecumā, bet tik jaunus dominējošie tēviņi pie mātītēm vēl nepielaiž. Mātītes pirmos mazuļus parasti dzemdē 3 gadu vecumā un pēc tam dzemdē ik gadus.
Kaķu lemuriem savvaļā ir augsta mazuļu mirstība. Pirmajā gadā iet bojā ap 50% mazuļu, un galu galā pieaugušu lemuru vecumu sasniedz tikai ap 30% no dzimušajiem lemuriem.
Kaķu lemuru dzīves ilgums ir 16—19 gadi, nebrīvē var pārsniegt 33 gadus.
Lemuri ir sociāli dzīvnieki, tie parasti dzīvo grupās līdz 30 indivīdiem. Lemuru grūtniecības periods ir aptuveni 146 dienas (gandrīz 3 mēneši).
Pieaudzis kaķu lemurs ir apmēram 39 — 46 centimetrus garš, un sver apmēram 2,3 — 3,5 kilogramus, taču tā aste var sasniegt pat 64 centimetru garumu, lemuriem ir tievs ķermenis un šaura seja, kas nedaudz atgādina lapsas purnu, tā priekškājas ir garākas par pakaļkājām, mātītēm ir divi pāri piena dziedzeru, bet tikai viens pāris ir funkcionāls.
Līksnas baznīca
Līksnas Vissvētās Jēzus Sirds Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Augšdaugavas novada Līksnas pagasta Vaikuļānos. Dievnams ir izcils neogotikas stila sakrālās arhitektūras paraugs.
Vēsture
Līksnas muižas kapelu, kas atradās muižas pagalmā, 1748. gadā cēla muižas īpašnieki Līdinghauzeni-Volfi (Lüdinghausen-Wolff). Līksnas pirmā katoļu baznīca par grāfa Plātera-Zīberga līdzekļiem tika uzcelta 1798. gadā. Tā bija ķieģeļu mūra baznīca, ko 1819. gadā bīskaps Valerijans Kamionka konsekrēja Svētās Ģimenes godam.
Pašreizējā mūra baznīca tika celta laika periodā no 1909. līdz 1913. gadam prāvesta, vēlāk Rīgas arhibīskapa Antonija Springoviča vadībā par draudzes locekļu un muižkunga līdzekļiem. Pēc baznīcas uzcelšanas veco dievnamu nojauca un no iegūtajiem būvmateriāliem uzcēla lielu divstāvu pastorāta namu. beidzoties Pirmajam pasaules karam, 1920. gados baznīcā tika veikts remonts. Dievnams ir konsekrēts 1913. gadā Vissvētās Jēzus Sirds godam.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jānis Smirnovs. Līksnas draudze sāka veidoties jau 17. gadsimtā, kad Līksnā darbojās jezuīti, kuru darbību Līksnā Polijas karalis Vladislavs IV apstiprināja uz mūžīgiem laikiem. 1783. gadā, nodibinoties Mogiļevas arhidiecēzei, Līksnā nodibināja Lejas Daugavpils dekanāta administratīvo centru, tāpēc 1789. gadā jezuīti savu darbību izbeidza, bet draudzi savā aprūpē pārņēma laicīgie priesteri. Draudzei ir septiņas kapsētas — Vaikulānu kapsēta, Mīsteļu kapsēta, Motivānu kapsēta, Mukānu kapi, Kokinišku kapi, Patmaļu kapi, Ratnīku kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Jaungads, Svētā Jāzepa diena, Māras zemes ķēniņienes diena, Vissvētākās Jēzus Sirds svētki (40 stundas), Skapulāra svētdiena, Porciunkula, Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Svētā Bērtuļa diena, Rožukroņa svētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas svētki.
Tehniska informācija
Līksnas baznīca ir neogotikas stila mūra trīsnavu celtne ar trijiem torņiem — diviem simetriskiem abpus ieejai un vienu nelielu virs presbitērija, skārda jumtu un flīžu grīdu. Torņos ir iekārti trīs zvani, no kuriem lielākais ir 609 kilogramus smags. Tā ir 30 metrus gara un 17 metrus plata. Apkārt baznīcai ir dārzs, ko iekļauj sarkanu ķieģeļu mūra žogs.
Interjers
Baznīcā ir trīs ozolkoka gotikas stila altāri. Galvenajā altārī ir Jēzus Sirds statuja ar Svēto gleznām sānos. Labais ir Svētā Jāzepa altāris, kurā ir arī Svētā Antona glezna, kreisais ir Svētā Franciska altāris. Presbitērija sānos ir Svētā Antona un Svētās Terēzijas ģipša skulptūras. Dievnama labajos sānos ir Lurdas Dievmātes kapela. Dievnamā ir aplūkojams arī ozolkoka ambons un krustaceļa gleznas ģipša rāmjos.
Dalmaņa līcis
Dalmaņa līcis (de,, es) ir ap 45 km garš un līdz 30 km plats līcis Pālmera arhipelāgā Antarktīdā. Līcis izvietojies starp Brabantas un Anveras salām un ar Žerlaša šaurumu to savieno 6 km platais Šollerta šaurums. Reizēm kopā ar Šollerta šaurumu tiek saukts par Melhiora šaurumu. Līča vidusdaļā izvietojies Melhiora salu arhipelāgs un Ganda sala dienvidos no tā.
Kliments Vorošilovs
Kliments Vorošilovs (ru), saukts arī par Klimu Vorošilovu (Клим Ворошилов, dzimis, miris ), bija padomju militārais darbinieks un politiķis. Lai arī Vorošilovs netiek uzskatīs par izcilu militāro stratēģi, tomēr tas netraucēja Vorošilovam rekordilgi (34,5 gadus) ieņemt amatu PSKP Centrālās komitejas Politbirojā. Tiek uzskatīts par vienu no visuzticamākajiem Josifa Staļina sabiedrotajiem.
Biogrāfija
Dzimis dzelzceļnieka ģimenē. 1903. gadā iestājies KSDSP. Pēc Februāra revolūcijas Krievijā bija Petrogradas padomes loceklis. Krievijas pilsoņu kara laikā darbojās Caricinas rajonā, kur kļuva par Staļina sabiedroto. Pēc Mihaila Frunzes nāves kļuva par PSRS aizsardzības ministru — Armijas un kara flotes tautas komisāru. 1935. gadā kļuva par PSRS maršalu. Atbalstīja Staļinu Lielā terora gados.
Ziemas kara laikā pret Somiju no 1939. gada novembra līdz 1940. gada janvārim komandēja padomju karaspēka uzbrukumu, tomēr sliktās vadības un plānošanas dēļ tika atcelts no amata un par Armijas un kara flotes tautas komisāru tika iecelts Semjons Timošenko. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Vorošilovs vadīja PSRS ziemeļrietumu armijas, tomēr arī šoreiz tika atcelts un Vorošilova vietā nāca spējīgākais Georgijs Žukovs. No 1945. līdz 1947. gadam organizēja padomju varas nodibināšanu Ungārijā. 1960. gadā, kad PSRS vadīja Ņikita Hruščevs, Vorošilovu atcēla no vadošiem amatiem, tomēr, kad par partijas vadītāju kļuva Leonīds Brežņevs, Vorošilovu atkal iecēla vairākos, vairāk gan "dekoratīvos", amatos.