cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svīre
Izskats un īpašības
Svīre ir slavena ar savu lidotprasmi, tās vārpstveida ķermenis ir lieliski tam piemērots. Aste īsa un dziļi šķelta, spārni smaili, šauri un gari. Kad svīre apmetas uz ligzdas malas, tās sakļautie spārni ir tik gari, ka krustojas tai uz muguras. Lidojumā spārni atgādina sirpjus. Svīre, medīdama kukaiņus, spēj gaisā veikt asus pagriezienus, straujus paātrinājumus, pikēt, nesakļaujot spārnus. Tās kājas un pēdas ir ļoti mazas, piemērotas, lai pieķertos pie vertikālām virsmām, visi četri pirksti ir vērsti uz priekšu. Svīre ir vidēji liels putns: tās ķermeņa garums ir 16—17 cm, spārnu plētums 38—40 cm, svars 36—52 g.
Kašalotu virsdzimta
Sistemātika
Kašalotu virsdzimta (Physeteroidea)
OA-6
Lidojuma gaita
2016. gada 14. jūnijā 11:43 UTC ar Canadarm2 Cygnus tika atvienots no Unity moduļa. 13:30 UTC tas palaists brīvā lidojumā. 14. jūnija vakarā kravas kuģa iekšienē tika veikts eksperiments Saffire-1, lai pētītu materiālu aizdegšanos un degšanu kosmosā. 21. jūnijā no ārpusē uzmontētās CubeSat izmešanas iekārtas palaisti četri nanopavadoņi Lemur-2. Piektā Lemur-2 palaišana neizdevās, jo nedarbojās tā izmešanas iekārta.
Svīre
Izskats un īpašības
Svīres apspalvojums ir tumši brūns, bet lidojumā izskatās melns. Pazode tai ir pelēcīgi balta, kas no attāluma nav redzama. Tēviņš un mātīte ārēji izskatās gandrīz vienādi. Ja aplūko abu dzimumu putnus tuvumā un vienu otram blakus, tad var redzēt, ka tēviņam ir izteiktāks spalvu metāliskais spīdums un tas ir nedaudz lielāks. Jaunie putni ir melni, tumšāki par pieaugušajiem, un to baltās pazodes spilgtāk izceļas.
OA-6
Lidojuma gaita
22. jūnijā tika iedarbināts Cygnus galvenais dzinējs, un kravas kuģis nogāja no orbītas. Sadegšanas atmosfērā laikā aktīvi darbojās ierīce Reentry Breakup Recorder (REBR), kas vāca datus par kosmosa kuģa temperatūru, paātrinājumu, rotāciju un citiem parametriem. 40 km augstumā REBR tika izmests un, pirms ierīce iekrita okeānā, savāktie dati tika nosūtīti ar Iridium telefona starpniecību.
Svīre
Uzvedība
No visiem putniem pasaulē svīre pavada visvairāk laika gaisā, tā visu laiku ir spārnos. Svīre nolaižas tikai, lai perētu un pabarotu bērnus. Tā kā ligzdu tā veido tikai ceturtajā dzīvības gadā, tad pirmos trīs gadus tā gandrīz visu laiku lido. Lidojumā tā spēj veikt lielāko daļu visu dzīvībai nepieciešamo funkciju. Šis putns gaisā ēd, visbiežāk arī guļ, pat dzer un pārojas nepieskaroties zemei. Svīre ir ne tikai virtuoza lidotāja, tā ir arī ļoti ātra un spēj attīstīt ātrumu 31 metrs/sekundē (112 km/stundā). Gada laikā tā nolido vismaz 200 000 km. Toties pikējot tās ātrums ir 220 km/h, tādēļ svīri nomedīt spēj tikai ļoti ātrie piekūni, kuri pikē ar ātrumu 240 km/h.
Ligzdošana
Svīres ligzdot sāk trešajā vai pat tikai ceturtajā gadā. Tās veido monogāmus pārus, kas turas kopā daudzus gadus, bet, ja kāds no pāra iet bojā, tas tiek aizvietots jau tuvākajā ligzdošanas sezonā. Svīres ligzdu veido vai nu kādā klints iedobē, vai koka dobumā, bet ļoti bieži piemērotu vietu ligzdai tās atrod cilvēku celtās konstrukcijās. Svīre labprāt ligzdo arī putnu būrīšos. Katru gadu pāris atgriežas savā vecajā ligzdošanas vietā, nepieciešamības gadījumā, būvējot ligzdu no jauna. Tai ir kausa forma un būvniecībai tiek izmantotas spalvas un dažādi augi, kas salīmēti kopā ar svīru siekalām. Vietu ligzdai izvēlas tēviņš. Latvijā svīres atgriežas maijā vai jūnija sākumā līdz ir kļuvis pietiekami silts, un gaisā ir daudz kukaiņu.
Dējumā ir 2—3 baltas olas, kuras perē abi vecāki. Sliktos laika apstākļos uz olām sēž abi putni vienlaicīgi, piespiedušies plecu pie pleca. Inkubācijas periods ilgst 19—20 dienas. Mazuļi, par kuriem arī rūpējas abi vecāki, ligzdā paliek apmēram 42 dienas. Tā kā putnēni izšķiļas bez apspalvojuma, pavisam nevarīgi, abi vecāki nevar doties kukaiņu medībās. Viens no tiem paliek pie mazuļiem, tos sildot. Šādi, pārmaiņus rūpējoties par mazuļiem, paiet apmēram 2 nedēļas. Katru dienu, lai pabarotu putnēnus, svīre nolido apmēram 900 km. Saķertie kukaiņi ar siekalām tiek salipināti nelielā bumbiņā, un lipeklis noglabāts īpašā rīkles maisā. Šādā bumbiņā ir apmēram 500 kukaiņu. Vienā barošanas reizē svīre var pabarot tikai vienu putnēnu. Ja ligzdošanas laikā temperatūra pazeminās un nepietiek kukaiņu, svīres un to mazuļi spēj ieslīgt anabiozē, tādējādi to vielmaiņa palēninās un tie spēj izturēt bez ēšanas vairākas dienas. Sezonas laikā svīru pāris perē vienu reizi, ļoti bieži tiek izbarots tikai viens mazulis. Ja aiziet bojā visi putnēni, svīres perēšanu neatsāk, jo tās nevar paspēt jauno perējumu līdz rudenim izbarot. Svīrēm ir salīdzinoši garš mūžs, tās var sasniegt 21 gadu vecumu.
Sistemātika
Svīrei ir 2 pasugas:
Denijs Vorsnops
Personālā Dzīve
Vorsnops sāka spēlēt instrumentus jau no 8 gadiem, pirmais no kuriem bija vijole, apmācoties vienu gadu spēlēt uz vijoles un pēc gada iestājoties lokālajā orķestrī. Pēc vairākiem gadiem viņš to pameta, sākot spēlēt elektroģitāru un basģitāru, kļuvot iespaidots no roka un metāla žanriem, tomēr tajā laikā viņš domāja iestāties armijā, cerējot ka kļūs par snaiperu, taču debijas albuma Stand Up And Scream panākumi pārliecināja viņu turpināt mūzikas karjeru.
Vorsnopam ir vēsture ar alkohola un narkotiku izmantošanu, pat parādoties piedzēries ar Asking Alexandria 2011. gadā, kas galu galā noveda pie palīdzības meklēšanas, izmantojot narkotiku rehabilitāciju.
Denijam bija jābūt meita, bet tā nomira.
1951. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1951. gada pasaules čempionāts brīvā cīņā notika no 26. līdz 29. aprīlim Helsinkos (Somija).
Edetānu Valentija
Edetānu Valentija  (la) ir sena romiešu pilsēta Tarrakonas Spānijas romiešu provincē, Turijas upes krastā, tagad Spānijā, Valensijas apgabalā, Vidusjūras piekrastē (mūsdienās Valensija). Dibināta 2. gadsimtā pr.Kr. tā skaitās viena no senākajām romiešu pilsētām ārpus Itālijas. Pilsētas nosaukums nozīmē nocietināta edetānu (ibēru cilts) pilsēta.
Vēsture
Nesenie arheoloģiskie pētījumi liecina, ka šī vieta bija apdzīvota vēl 4. gadsimtā pr.Kr. Atradumi rāda, ka caur šo vietu gāja tirdzniecības ceļi, kur tika tirgota izsmalcināta keramika.
Romiešu konsuls Decims Jūnijs Bruts Kallaiks atgriezās ar savu karaspēku no Luzitānijas karagājiena 610. gadā AVC (ab urbe condita − no Pilsētas [Romas] dibināšanas), kas atbilst 138. gadam pr.Kr. Kā balvu par drošsirdību viņš saviem ļaudīm dāvāja zemi Pireneju pussalas austrumos, upes salā netālu no Turijas upes grīvas, kas atradās stratēģiski izdevīgā vietā pie upes brasla, pa kuru gāja ceļš Via Heraclea, kas vēlāk pazīstams kā Via Augusta, kas savienoja Bētiku ar Romu. Sākotnēji pilsētā dzīvoja ap 2000 romiešu pārceļotāju. Pēc savas koncepcijas tā bija klasiska romiešu pilsēta. Pilsētas centrs atradās mūsdienu Plaza de la Virgenas rajonā. Tur bija forums un kadro un dekumanas ielu krustojums, kas veidoja un joprojām veido divas galvenās pilsētas asis. Kadro atbilst mūsdienu Salvadoras-Almoinas ielām, bet dekumana Kalle de los Kabaljerosas ielai.
Pēc pilsētas dibināšanas Valentijā sākās ekonomiska un demogrāfiska izaugsme, līdz karā starp Gneju Pompeju un Kvintu Sertoriju 75. gadā pr.Kr. Valentijas pilsēta tika sagrauta. Kara laikā Gajs Herenijs, Sertorija vietvaldis, kopā ar apmēram 10 000 dumpiniekiem krita pie pilsētas mūriem. Vairāki sakropļoti skeleti, atrasti Lalmuanā, Valensijā, liecina par nāvessodiem pēc pilsētas ieņemšanas. No pilsētas apbūves nesagrauta palika tikai viena, Asklēpijam veltīta, celtne Valensijas katedrāles rajonā, kas pildīja sanatorijas funkciju. Kara rezultātā sagrautā pilsēta tika pamesta apmēram 50 gadus.
No jauna Valentija tika dibināta jau imperatora Augusta Oktaviāna laikā starp 5. gadu pr.Kr. un 5. gadu. Attiecīgi šajā kolonijā bija divas valdības palātas: veterāniem, kas ieradās pēc Augusta licences, un veterāniem, kas bija palikuši no sākotnējiem ieceļotājiem. Bija nepieciešami vairāki gadi, lai sāktos ilgs attīstības periods, un Flāviju dinastijas laikā pilsēta varētu paplašināties, pateicoties jaunu pilsoņu imigrācijai, kuri pievienojās Augusta laiku pilsoņiem (šis fakts ir diezgan acīmredzams). Tad tika veikta lielu sabiedrisku būvju celtniecība, kā, piemēram, forums un cirks.
Almoinas izrakumi atsedza daļu foruma, kūriju, bazilikas dienvidaustrumu stūri, makellumu (pārtikas tirgu) un nimfeju. Citās vietās tika atrasti mozaīkām un freskām izdaiļoti nami.
Bez tam, bija uzcelti svarīgi infrastruktūras objekti, kā, piemēram, upes osta blakus mūsdienu Torres de Serranosas, akvedukts, dažādas ūdensapgādes celtnes, iespējamās piepilsētas svētnīcas un dažas nekropoles pie ceļiem. Mūsdienu Kalle del Maras rajonā tika atrastas cirka paliekas, kas bija grandioza 350х70 m liela celtne.
2. gadsimtā Valentija bija tipiska, dziļi romanizēta impērijas pilsēta ar unikālām celtnēm. Tā, piemēram, cirks ar 10 000 skatītāju vietām pēc saviem izmēriem bija viens no septiņiem lielākajiem cirkiem visā Spānijā.
Kolonija dzīvoja salīdzinoši mierīgi, taču laikam ejot, 3. gadsimtā Valentijā kopā ar citām Romas impērijas pilsētām atkal iestājās pagrimums. Pirmais ģermāņu tautu vilnis Turijas upes ieleju šķērsoja 260. gadā.
3. gadsimtā krīzes laikā pēc tam, kad 260-270. gados pilsēta tika izpostīta, tā ātri atkopās, taču mazākā platībā, kad daļa pilsētas infrastruktūras tika pamesta.
4. gadsimta laikā, kad citas blakus esošās pilsētas, Edeta un Sagunta pagrima, Valentija saglabaja savu statusu. Pirmā zināmā kristiešu kopiena veidojās ap Svētā Vikentija piemiņu, kurš bija nomocīts šajā pilsētā 304. gadā. Virs kapa ar viņa pīšļiem tika uzcelta svētnīca, kas pazīstama kā San Visente de la Roketa baznīca.
Vadžu strauts
Vadžu strauts ir Lestenes upes labā krasta pieteka Tukuma novadā.
Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Lestenes upē lejpus Mariņmuižas. Strautu šķērso valsts autoceļš V1450 (Lancenieki–Džūkste–Lestene), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Kaplna
Kaplna (sk, hu) ir ciems Slovākijas dienvidos, aptuveni 35 km attālumā no valsts galvaspilsētas Bratislavas. Atrodas Donavas līdzenumā, augstums virs jūras līmeņa nepārsniedz 150 m.
Vēsture
Kaplna ir sena apdzīvotā vieta, kas rakstu avotos pirmo reizi minēta Ungārijas karaļa Bēlas IV valdīšanas laikā 1244. gadā ar nosaukumu Capulna. Laikā, kad teritoriju pakļāva Osmaņu impērija, Kaplna tika pamesta. 16. gadsimtā šeit apmetās horvātu kolonisti.
Ievērojama ir Kaplnas Sv. Elizabetes katoļu baznīca, kuras pirmsākumus saista ar 11. gadsimta pirmo pusi.
Iedzīvotāji
Saskaņā ar 2014. gada datiem ciemā dzīvo 739 iedzīvotāji, kas gandrīz visi ir slovāki.
2018.—2019. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona
2018.—2019. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona bija 27. Premjerlīgas sezona. Tā sākās un noslēdzās.
Par Premjerlīgas čempioniem ceturto reizi kļuva Manchester City futbolisti. Kopumā klubam tas bija sestais Anglijas čempionu tituls.
Mailija Stjuarta
Mailija Reja Stjuarta (en) ir centrālais izdomātais tēls ASV televīzijas seriālā "Hanna Montana". Viņu attēlo Mailija Sairusa. Mailija ir parasta pusaudze, taču viņas alter ego Hanna Montana (en; arī attēlo M. Sairusa) ir pasaulslavena popzvaigzne.
Vienīgie tēli seriālā, kas zin par Mailijas alter-ego, ir viņas ģimenes locekļi, draugi Lilija un Olivers un viņu vecāki, ASV prezidents, Farmeina, Roksija, Džeksona draudzene Sjēna, Daiers un viņa meita. Seriāla ceturtās sezonas 9. sērijā (I'll Always Remember You) viņa publiski paziņo, ka Hanna Montana ir M. Stjuarta, to pašu viņa izdarīja filmā "Hanna Montana".
Pjērs Lūks Dibuā
Pjērs Lūks Dibuā (fr, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Dibuā pārstāv NHL komandu Losandželosas "Kings".
Spēlētāja karjera
2016. gada NHL draftā Dibuā ar kopēju trešo numuru draftēja Kolumbusas "Blue Jackets". 2021. gada janvāra sākumā Dibuā pieprasīja tikt aizmainīts no komandas, un janvāra otrajā pusē uzbrucējs nonāca Vinipegas "Jets".
2023. gada 27. jūnijā Dibuā "Jets" aizmainīja uz Losandželosas Kings apmaiņā pret Aleksu Jafallo, Rasmusu Kupari un Gabrielu Vilardi un 2024. gada drafta 2. kārtas izvēli. Pēc maiņas darījuma, Dibuā parakstīja astoņu gadu līgumu ar Losandželosas klubu (8,5 miljoni USD gadā).
Kanādas hokeja izlasi Dibuā ir pārstāvējis trijos 2018. un 2019. gada Pasaules čempionāta, 2022. gada Pasaules čempionāta turnīros. 2019. un 2022. gadā izcīnījis otro vietu, finālā zaudējot Somijas hokeja izlasei, 2019. gada turnīru pabeidzot ar septiņiem rezultativitātes punktiem astoņās spēlēs.
Baltiņi (Krāslavas pagasts)
Baltiņi ir ciems Krāslavas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 269 km attālumā no Rīgas.
Nukualofa
Nukualofa (to — ‘mīlestības mājoklis’) ir Tongas galvaspilsēta un nozīmīgākā valsts osta, kā arī vienīgā apdzīvotā vieta Tongā, kurai ir pilsētas statuss. Tā atrodas Tongatapu salas ziemeļu piekrastē, Klusā okeāna piekrastē. Pilsētu dienvidu pusē ieskauj Fanga'utas lagūna. 2016. gadā Nukualofā dzīvoja aptuveni 23,2 tūkstoši iedzīvotāju, kas ir ceturtā daļa no visiem Tongas iedzīvotājiem. 96% no iedzīvotājiem ir tongieši.
Vēsture
Aptuveni 826. gadā p.m.ē. (±8 gadi) Tongatapu salā, kur mūsdienās atrodas Nukualofa, ieradās lapitu cilts, kas runāja austronēziešu valodās. Viņi sākotnēji dzīvoja Tongatapu salas austrumos, Nukulekā, bet ir atrastas liecības, ka drīz vien apdzīvoja arī mūsdienu Nukualofas teritoriju. 1777. gadā Nukualofas tuvumā bija noenkurojies pirmais eiropiešu kuģis, kuru vadīja Džeimss Kuks. Nav daudz informācijas par Nukualofu pirms 1777. gada.
Džeimss Kuks izveidoja salas un apkārtējo līču karti. 1797. gadā Tongu apmeklēja angļu misionārs Džeimss Votsons, viņa rakstītājos materiālos pirmo reizi parādās vietas nosaukums ‘Nukualofa’ (1810. gadā). 1799. gadā Tongas karalis Tupoumālohi pārcēla savu rezidenci uz Nukualofu, tādā veidā tā kļuva par Tongas Karalistes galvaspilsētu. 19. gadsimtā misionāri Tongā ieviesa kristietību, Nukualofā tika celtas pirmās baznīcas.
Nīcas novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Nīcas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Nīcas novads sastāv no Nīcas un Otaņķu pagastiem. Pēc LĢIA datiem Nīcas novada teritorijā atrodas 26 ciemi.
Jānis Akers
Jānis Akers ( — ) bija latviešu karavīrs, viens no retajiem latviešu strēlniekiem, kas tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni pēc nāves.
Nīcas novada ciemu uzskaitījums
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Nīcas pagasts
Nīcas pagasta centrs atrodas Nīcā, kas ir arī novada centrs. Nīcas pagastā atrodas 15 ciemi, no tiem 1 lielciems, 4 vidējciemi, 6 mazciemi un 4 skrajciemi.
Otaņķu pagasts
Otaņķu pagasta centrs atrodas Rudē. Otaņķu pagastā atrodas 11 ciemi, 3 vidējciemi, 5 mazciemi un 3 skrajciemi.
Jānis Akers
Dzīvesgājums
Sākoties latviešu strēlnieku vienību formēšanai, 1915. gada augustā brīvprātīgi pieteicies dienestam. Dienējis 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā, apakšvirsnieks (seržants).
1916. gada 8. martā kopā ar leitnantu Andreju Krūmiņu kritis kaujā pie Plakanu mājām, Olaines Misas rajonā. Par kaujā izrādīto varonību 1922. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.
Martins Montoja
Martins Montoja (es, dzimis ) ir Spānijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2023. gada Montoja pārstāv Grieķijas Superlīgas komandu Aris Thessaloniki.
Savu karjeru Montoja sāka La Liga komandā FC Barcelona un tās rezerves komandā. Montoja tika izīrēts Milānas "Internazionale" un Real Betis. Barcelona komandas sastāvā Montoja trīs reizes kļuva par līgas čempionu, divas reizes ieguva Copa del Rey un 2015. gadā izcīnīja UEFA Čempionu līgas titulu. 2015. gadā Montoja pievienojās Valencia CF. 2018. gada augustā Montoja noslēdza līgumu ar Brighton & Hove Albion.
Sasniegumi
Barcelona
Dariali aiza
Dariali aiza (ka, Darialis heoba; ru; inh; os vai Дайраны ком) ir aiza Lielā Kaukāza Sānu kores šķērsojuma vietā, uz austrumiem no Kazbeka kalna, uz robežas starp Krieviju un Gruziju.
Aptuveni 12 km garās aizas sākums ir aiz Stepancmindas Gruzijā un beigas pie Augšējās Larsas Ziemeļosetijā, kur izvietoti abu valstu kontrolpunkti. Aizā no dienvidiem uz ziemeļiem plūst Terekas upe. Aizas stāvās granīta sienas dažviet ir līdz 1800 metru augstas.
Dariali aiza vēsturiski bija nozīmīga kā viena no divām Kaukāza kalnu grēdas šķērsošanas vietām (otra bija Derbentas eja pie Kaspijas jūras). Caur to ved vēsturiskais Gruzijas kara ceļš, kas mūsdienās ir uzlabots.
Vēsture
Nosaukums Dariali ir cēlies no Dar-i Alān (در الان), kas persiešu valodā nozīmē "Alanu vārti". Mūsu ēras pirmajos gadsimtos alani dzīvoja teritorijā uz ziemeļiem no aizas.
Dariali aiza ir nocietināta vismaz kopš aptuveni 150. gada pirms mūsu ēras (tradicionāli tiek uzskatīts, ka tur cietoksni uzcēla Ibērijas karalis Mirians I). Vēl mūsdienās ir redzamas sena cietokšņa drupas. Nocietinājumu dažādi dēvēja par Ibērijas vārtiem jeb Kaukāza vārtiem. Eja Kaukāza grēdā ir minēta Gruzijas annālēs par Darialani; Strabons to sauca par Porta Caucasica un Porta Cumana; Ptolemajs to sauca par Fortes Sarmatica; to dažkārt sauca par Porta Caucasica un Portae Caspiae (šis nosaukums tika piešķirts arī "vārtiem" jeb "ejai" blakus Kaspijas jūrai Derbentā); un tatāri to sauc par Darioli.
Josefs rakstīja, ka Aleksandrs Lielais uzcēlis dzelzs vārtus nenoteiktā pārejā, ko daži latīņu un grieķu autori identificēja ar Darialu.
Dariali eja nonāca Sasanīdu rokās 252.–253. gadā, kad Sasanīdu impērija iekaroja un anektēja Ibēriju. 628. gadā kontrole pār Dariali nonāca Rietumturku kaganāta rokās, kad Tuns Jabgu kagans parakstīja līgumu ar Ibēriju, nododot Kaganātam visu tās pilsētu un cietokšņu kontroli un izveidojot brīvo tirdzniecību. 644. gadā Dariali ejas kontroli pārņēma arābu Rašidunas kalifāts. Vēlāk to kontrolēja Gruzijas Karaliste.
Pēc Kartlijas-Kahetijas karalistes aneksijas 1801. gadā Dariali eju pārņēma Krievijas Impērija un tur sāka uzlabot ceļu, ko nosauca par Gruzijas kara ceļu.
Pakašova
Pakašova ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 4,7 km no pagasta centra Rekovas, 23,4 km no novada centra Viļakas un 248,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Baložu kanāls
Baložu kanāls (agrāk Baložupe, posms vidustecē - Austeru kanāls) ir Smakupes labā krasta pieteka Bauskas un Jelgavas novados.
Iztece - no Vīlantu purva. Tek dienvidu virzienā. Lielākās pietekas - Ežupe, Mellupe, Vecā Jāņupe. Ietek Smakupē Garanšu purva rajonā. Tek pa mežainiem, mazapdzīvotiem rajoniem.
Makta
Makta ir 4,8 kilometrus gara upe Alžīrijas ziemeļrietumos, uz austrumiem no Orānas.
Izveidojas, satekot 230 kilometrus garajai Habrai un 210 kilometrus garajai Sigai. Ietek Vidusjūras Erzīvas līcī. Visā tecējumā veido mitrāju, kas atgādina Kamarku Francijas dienvidos. 2001. gadā teritorija tika iekļauta Rāmsaras vietu sarakstā. Maktas purvs ir ievērojama putnu pulcēšanās vieta. Šeit sastopams marmora krīklis un rudā dižpīle. Sastopami arī reti augi, to skaitā jūrmalas šķēpene (Cakile maritima) un Ephedra distachya.
Trīs stāsti par...
"Trīs stāsti par..." ir 1999. gada Baltijas valstu kopražojuma spēlfilma. Filmas režisori ir Askolds Saulītis (Tristans un Izolde), Pēteris Simms (Aīda) un Ervins Eunapū (Der Mond).
Sižets
Filmā apvienotas trīs noveles: Der Mond, "Tristans un Izolde" un "Aīda". Šo noveļu tēmas ir grēks, pienākums un mīlestība.
Glūdas luterāņu baznīca
Glūdas luterāņu baznīca ir luterāņu dievnams Jelgavas novada Glūdas pagastā. Atrodas pie Glūdas, blakus Latvijas reģionālajam autoceļam (P96) Dorupe—Auce—Grīvaiši. Pēc Otrā pasaules kara kā sakrāla celtne netiek izmantota.
Vēsture
Glūdas mūra baznīca celta no 1847 līdz 1848. gadam un iesvētīta 1848. gada 29. septembrī. 1894. gadā lūgšanu nams tika pārbūvēts, piebūvējot tam torni un paplašinot draudzes telpu līdz 200 sēdvietām.
Pirmajā pasaules karā baznīca tika izpostīta, bet vācu armija izmantoja to par zirgu stalli. 1915. gadā tika nodedzināts baznīcas tornis. Karam beidzoties, 1925-1926. gadā dievnams tika atjaunots un 1926. gada 29. augustā to iesvētīja. Pēc tam iesvētīja arī Glūdu māju saimnieka Spruksta dāvāto baznīcas zvanu. Tajā laikā altārgleznas un ērģeļu vēl nebija. Ērģeles tika uzstādītas pēc astoņiem gadiem 1934. gada 17. jūnijā.
Otrā pasaules kara laikā, 1944. gada pavasarī Padomju armijas daļas dievnamā ierīkoja kara hospitāli. Šajā laikā baznīca atkal tika izpostīta un pamesta. Vietējā padomju saimniecība "Krimūnas" 1978. gadā nozāģēja baznīcas torņa smaili un kopā ar krustu nogāza to zemē. Dievnamam aizmūrēja logus, sienā izlauza lielākas durvju ailas un ierīkoja tur minerālmēslu noliktavu.
Baznīca bija akmens mūra garenbūve ar garenass virzienā piebūvētu sakristeju un izvirzītu kāpienveida torni ar slaidu astoņstūra smaili. Pielāgojot celtni noliktavas vajadzībām, smailes vietā tika uzlikts zems divslīpju jumtiņš. Garenfasādēs bija augstas pusloka logailas, kas pašlaik ir aizmūrētas. Pašreiz baznīca ir pamesta un netiek izmantota.
Peters Tūresens
Peters Tūresens (no; dzimis Oslo, Norvēģijā) ir norvēģu hokeja treneris un bijušais hokejists. Spēlējis malējā uzbrucēja pozīcijā, bijis Norvēģijas hokeja izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada ir Norvēģijas izlases galvenais treneris.
Arī viņa dēli Stefens Tūresens un Patriks Tūresens ir hokejisti.
Karjera
Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Norvēģijas klubus SK Forward, Hasle-Løren, Mangleru "Star", Vålerenga un Storhamar. Norvēģijas izlases sastāvā piedalījies piecās ziemas olimpiskajās spēles — no 1980. līdz 1994. gadam.
1995.—1996. gada sezonas laikā kļuva par Storhamar komandas treneri un jau savā pirmajā sezonā izcīnīja Norvēģijas čempiontitulu. Šo panākumu atkārtoja arī 1996.—1997. un 1999.—2000. gada sezonās. 2000. gadā tika iecelts par Vålerenga kluba galveno treneri. P. Tūresens nostrādāja šajā amatā līdz 2004. gadam un divas reizes aizveda komadu līdz čempionu titulam. Pēc tam uz dažām sezonām atgriezās Storhamar klubā, palīdzot komandai uzvarēt 2005.—2006. gada sezonas regulārajā čempionātā.
2009. gadā stājās Stavangeres "Oilers" galvenā trenera amatā. Sākotnēji līgums tika parakstīts uz trīs gadiem, bet nostrādāja klubā septiņas sezonas. Šajā laikā sešas reizes izcīnīja Norvēģijas čempiontitulu un 2014. gadā triumfēja Kontinentālā kausa izcīņā.
2015. gada decembrī tika panākta vienošanās, ka ar 2016. jūniju Tūresens kļūst par Norvēģijas hokeja izlases galveno treneri.
Globālais tirdzniecības vienības numurs
Globālais tirdzniecības vienības numurs (GTVN) ir tirdzniecības vienību identifikators, kuru izveidojusi GS1. Šādus identifikatorus izmanto, lai datu bāzē meklētu informāciju par produktu, kas var būt pie mazumtirgotāja, ražotāja, kolekcionāra, pētnieka vai kādā citā struktūrā (visbiežāk ievadot numuru ar uz reālu produktu vērsta svītrkodu skenera palīdzību). Identifikatora unikalitāte un tā universālums ir noderīgs, nosakot, kurš produkts vienā datu bāzē atbilst kādam citam citā datu bāzē esošam produktam, it īpaši pāri organizatoriskām robežām zibtex.
Formāts un iekļautie standarti
GTVN standartos ir iekļauts starptautiskais grāmatas standarta numurs (ISBN), starptautiskais sērijas standarta numurs (ISSN), starptautiskais mūzikas standarta numurs (ISMN), starptautiskais raksta numurs (kas ietver Eiropas rakstu numuru un japāņu rakstu numuru) un daži universālie produktu kodi (UPC), universālajā ciparu telpā.
GTVN var būt 8, 12, 13 vai 14 ciparus garš, un katra no šīm četrām numerācijas struktūrām ir veidota līdzīgā veidā, apvienojot uzņēmuma prefiksu, vienības atsauci un aprēķināto kontrolciparu (GTVN-14 pievieno vēl vienu komponentu — indikatora ciparu, kas var būt cipars no 1-8). GTVN-8 tiks iekodēti EAN-8 svītrkodā. GTVN-12 var attēlot UPC-A, ITF-14 vai GS1-128 svītrkodos. GTVN-13 var iekodēt EAN-13, ITF-14 vai GS1-128 svītrkodos, un GTVN-14 var iekodēt ITF-14 vai GS1-128 svītrkodos. Svītrkoda izvēle būs atkarīga no pielietojuma; piemēram, tirdzniecības vienības, kuras pārdod mazumtirdzniecībā, varētu marķēt ar svītrkodiem EAN-8, EAN-13, UPC-A vai UPC-E.
EAN-8 kods ir astoņu ciparu svītrkods, ko parasti izmanto uz ļoti maziem izstrādājumiem, piemēram, košļājamai gumijai, uz kuras marķēšana ar lielāku svītrkodu būtu sarežģīta. Piezīme: UPC maza formāta svītrkoda ekvivalentā UPC-E tiek iekodēts GTIN-12 ar īpašu uzņēmuma prefiksu, kas, to izsakot ar GTVN-12, ļauj pēc noklusējuma izmantot četras nulles. GS1 kodēšanas un dekodēšanas noteikumi nosaka, ka kodēšanai un skenēšanai tiek izmantots pilns GTVN-12 formāts.
Formāts un kodējumi
Ņemiet vērā, ka GTVN-12 un GTVN-13 numurus, pievienojot to sākumā aizpildošās nulles, var kodēt kā GTVN-13 vai GTVN-14. GTVN-14 tas norāda vienas preces "iepakojuma līmeni". Numerācijas struktūra ir šāda:
Katram tirdzniecības vienības veidam tiek piešķirts savs GTVN, apzinoties, ka par šādām vienībām ir iespējams izgūt iepriekš noteiktu informāciju; šim produktam vai pakalpojumam var noteikt cenu, to pasūtīt vai par to izrakstīt rēķinu jebkurā piegādes ķēdes punktā. Tas attiecas uz atsevišķām vienībām, kā arī uz visām dažādajām to iepakojuma konfigurācijām.
Pjēra Moruā stadions
Pjēra Moruā stadions (fr) ir multifunkcionāls stadions Lilles piepilsētā Vilnēvā d'Askā, Francijā. Pārsvarā to izmanto futbola spēlēm, tajā savas mājas spēles aizvada Francijas 1. līgas klubs Lille OSC. Stadions atklāts. Stadiona ietilpība ir 50 157 skatītāju vietas. Stadiona sākotnējais nosaukums bija Grand Stade Lille Métropole, taču 2013. gada jūnijā tas nosaukts kādreizējā Lilles pilsētas mēra un bijušā Francijas premjerministra Pjēra Moruā vārdā.
Stadionu var pārklāt ar jumtu un izmantot iekštelpu sporta veidiem. Tajā tika aizvadītas 2015. gada Eiropas basketbola čempionāta spēles. Stadionā tika aizvadītas sešas 2016. gada Eiropas futbola čempionāta spēles, ieskaitot vienu astotdaļfinālu un vienu ceturtdaļfinālu.
Skalsa
Skalsa lietuviešu mitoloģijā ir pārpilnības, laimes un bagātības rags. Pēc 18. gadsimta vācu etnogrāfa Mateja Pretorija domām Skalsa ir analogs romiešu pārpilnības ragam (cornu copiae), un viņš aprakstījis īpašus Skalsas svētkus par godu pirmajai ražai. Savā auglības personificējumā Skalsa ir līdzīga Sporišam slāvu mitoloģijā.
Sparģeļi
Sparģeļi jeb ārstniecības asparāgs (Asparagus officinalis) ir daudzgadīgs asparāgu dzimtas augs, kura jauno dzinumu galotnes tiek izmantotas uzturā. Stumbra augstums sasniedz 150 cm. Tie ir kāpelētājaugi ar reducētām zvīņveida lapām. Ziedi ir nelieli, galvenokārt dzelteni. Zied jūnijā un jūlijā. Tā auglis ir sarkana oga. Sparģeļu saknes tiek izmantotas arī ārstniecībā. 18. un 19. gadsimtā sparģeļus latviešu valodā sauca par skostiņiem.
Pārliecinoši visvairāk sparģeļu tiek izaudzēts Ķīnā. Tur tiek novākti gandrīz 90% no visas kopējās pasaules sparģeļu ražas.
Četri meklē miljonu
"Četri meklē miljonu" ir 1979. gadā 5 daļās izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Ansis Epners.
Sižets
Četri draugi pēc tam, kad absolvē Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju, nokļūst visatpalikušākā kolhoza vadībā.
Vecslampe
Vecslampe savieno Kauguru kanālu, Vecbērzes poldera apvadkanālu un Vecbērzi. Upi šķērso valsts autoceļš A9 (Rīga (Skulte)—Liepāja), tās krastos atrodas Mežinieki.
Baltmuiža (Eglaines pagasts)
Baltmuiža ir ciems Eglaines pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 184 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Baltezers, Sviļu ezers.
Vladislavs Kurakins
Vladislavs Kurakins (dzimis ) ir Latvijas futbolists, vārtsargs. Kopš 2022. gada Kurakins pārstāv BFC Daugavpils.
Karjera
Savu vārtusarga karjeru Vladislavs Kurakins aizsāka 2012. gadā 1. līgā pārstāvot komandu BFC Daugavpils. Kurakinam aizvadot trīs spēles, Daugavpils ierindojās 4. pozīcijā, tādējādi virslīgai nekvalificējoties. Nākamajā sezonā Kurakins kļuva par BFC Daugavpils "pirmo" numuru, aizvadot 17 spēles. Kurakins palīdzēja komandai izcīnīt uzvaru 1. līgā un BFC Daugavpils ieguva iespēju spēlēt virslīgā. Debijas sezonā virslīgā, Daugavpils guva 8. vietu un Kurakins aizvadīja 10 spēles, tostarp vienu "sauso" spēli pret FS METTA/Latvijas universitāte komandu. 2016. gadā Kurakins pievienojās FK Spartaks Jūrmala komandai, kur kļuva par "pirmo" numuru, aizvadīja divas spēles Eiropas līgā un izcīnija Latvijas futbola Virslīgas titulu. Nākamajā sezonā Spartaks ieguva tiesības startēt Čempionu līgā, bet Kurakins pārcēlās uz Riga FC.
Kaboverdes administratīvais iedalījums
Kaboverdes administratīvo iedalījumu veido 22 pašvaldības (concelhos), kas sīkāk tiek iedalītas 32 pagastos (freguesias).
Sudraba laura lapa
Sudraba laura lapa (de) ir Vācijas augstākā sporta balva, ar kuru kopš 1950. gada 23. jūnija apbalvo Vācijas prezidents. To piešķir komandām un izciliem sportistiem, kas izcīnījuši medaļas olimpiskajās vai paralimpiskajās spēlēs, ieguvuši nozīmīgus starptautiskus titulus, piemēram, Pasaules kausu futbolā, vai vairākas reizes bijuši medaļnieki starptautiskos čempionātos.
Kandidātus balvai Vācijas Olimpiskās sporta konfederācijas prezidentam jāiesniedz izskatīšanai Vācijas prezidentam. Pieprasījumu izskata Valsts prezidenta aģentūra, kā arī Federālā Iekšlietu ministrija, jo šī iestāde ir atbildīga par sportu Vācijā. Iekšlietu ministrija paraksta apstiprinājuma pieteikumu, pamatojoties uz "Vācijas Federatīvās Republikas pamatlikuma" 58. pantu.
Igaunijas marka
Igaunijas marka bija Igaunijas nacionālā valūta no 1918. līdz 1928. gadam, kad to nomainīja ar Igaunijas kronu. Viena marka atbilda 100 penijiem.
1918. gadā, kad tika proklamēta Igaunijas Republika, tās teritorijā par maksāšanas līdzekli tika izmantotas vācu ostmarkas. Vēlāk paralēli sāka cirkulēt arī Padomju Krievijas valūta, tomēr jau 1918. gada novembrī Igaunijas Finanšu ministrija izdeva rīkojumu par Igaunijas markas laišanu apgrozībā. Līdz 1919. gada martam, kad tika uzsākta marku drukāšana, valūtas vietā tika izdotas Valsts kases biļetes.
Pirmās markas izgatavoja Tallinas tipogrāfijā un Helsinku litogrāfijā. 1919. gada jūnijā gatavā valūta tika nogādātas Valsts tipogrāfijā Tallinā, lai tās tālāk varētu laist apgrozībā. Igaunijas markas tika mainītas 1 pret 1 ar vāciešu okupācijas varas iestāžu izlaistajām ostmarkām. Uz pirmajām banknotēm teksts bija dublēts četrās vietējās valodās — igauņu, vācu, zviedru un krievu. Par valūtas emisiju bija atbildīga Igaunijas Banka, kas kopš 1919. gada 30. aprīļa bija valsts centrālā banka.
1924. gadā apgrozībā paralēli markām parādījās kronas, kas 1928. gada 1. janvārī naudas reformas rezultātā pilnībā aizstāja markas. Viena krona tika mainīta pret 100 markām.
Peksīne
Apdzīvotā vieta izvietojusies Rikas upes labajā krastā, iepretim Rekovai un Šķilbaniem, nomaļus no valsts autoceļiem.
Ievas paradīzes dārzs
"Ievas paradīzes dārzs" ir uzņemta Latvijas mākslas filma. Filmas režisors ir Arvīds Krievs. Filma uzņemta pēc Arvīda Griguļa romāna "Cilvēki dārzā" motīviem.
Sižets
Filmas darbības norisinās Latvijā 1939. gada vasarā un rudenī - īsi pirms Otrā pasaules kara. Tā stāsta par divu jaunu mākslinieku- flautistes Ievas un iluzionista Toma romantisko jūtu cauraustu, dramatisku mīlestību. Šajās peripetijās īpašu vietu ieņem ķirurgs Duburs. Viņš piedāvā savu roku un sirdi Ievai. Galvenā darbības vieta ir Dubura skaistais dārzs. Intriģējošo notikumu norisēs, raksturu sadursmēs, visā filmas gaisotnē, kur sava loma arī dokumentālajiem kadriem, atklājas Latvijas 30. gadu beigas, kad sabiezē gaiss, jūtama negaisa tuvošanās. Cilvēki stingst priekšnojautās: tūlīt var atskanēt likteņa klauvējieni...Vai uz kārts jau nav likta tautas nākotne, Latvijas brīvība?
Lomās
Lomās un epizodēs: Sauļus Balandis, Kārlis Teihmanis, Inga Štālhūta, Arvīds Ozoliņš, Ella Bēdele, Samuils Heifecs, Rihards Rudāks, Valentīns Skulme, Indra Burkovska, Normunds Kļaviņš, Tamāra Soboļeva, Aigars Ceplītis, Nils Laufmanis, Kaspars Balamovskis, Vilis Ķimelis, Leonards Strods
Teleperformance
Teleperformance ir Francijas izcelsmes daudznacionāls uzņēmums. Tas ir pasaules līderis zvanu centru pārvaldībā. Uzņēmums ir kļuvis daudzveidīgāks no 2017. gada, papildinot pakalpojumu loku ar daudzkanālu klientu attiecību pārvaldību, biroja funkciju ārpakalpojumus un sociālo mediju vadību.
Grupā strādā vairāk nekā 383 000 cilvēku, un tās apgrozījums 2020. gadā bija 5,732 miljardi eiro. Kopš 2020. gada jūnija tā ir iekļauta CAC 40 sarakstā.
Katlakalns (Ķekavas pagasts)
Katlakalns ir ciems Ķekavas novada Ķekavas pagastā. Izvietojies tā ziemeļu daļā starp autoceļu A7, Sauso Daugavu un Daugavu 7 km no novada centra Ķekavas un 12 km no Rīgas centra. Ciems izveidots, apvienojot trīs senākas apdzīvotas vietas — Pļavniekkalnu, Ģipšustūri un Ziedoni, ar jaunajām individuālās apbūves teritorijām Akmeņsalā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Pļavniekkalns
Pļavniekkalns izveidojies kā Pierīgas individuālās apbūves rajons pie bijušās Katlakalna pagasta (Katlekaln) valdes. Pļavniekkalnā atrodas Pļavniekkalna sākumskola, Katlakalna tautas nams, veikals, bibliotēka un bērnudārzs "Bitīte". Līdz 2021. gadam Pļavniekkalnā atradās pasta nodaļa. Pļavniekkalnā arī notiek Ķekavas novada pašvaldības rīkotie pasākumi. Tur arī atrodas atpūtas vieta pie Daugavas "Nēģīši". Katru darba dienu no pieturas pie Pļavniekkalna sākumskolas attiet A/S "Rīgas taksometru parks" maršruta taksometrs "Rīga — Pļavniekkalns", bet katru dienu 4—8 reizes pa Pļavniekkalna ielu, kura ir galvenā iela Katlakalna ciema Pļavniekkalna daļā, kursē šīs pašas kompānijas maršruta taksometrs "Rīga—Pļavniekkalns—Ķekava".
Ģipšustūris
Ģipšustūris (Kaļķu fabrika) veidojies kā strādnieku ciems pie kaļķa ieguves karjera. Līdz turienei dodas arī A/S "Rīgas Satiksme" 26.autobuss — "Abrenes iela — Katlakalns".
Ziedonis
Ziedonis veidojies kā vasarnīcu kolonija jeb kooperatīvā dārzkopības sabiedrība (kooperatīvs); tur atrodas Katlakalna kapi un Katlakalna luterāņu baznīca, kā arī aizsargājams dendroloģiskais stādījums — "Katlakalna priedes".
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde (de) bija Latviešu leģiona kājnieku apmācības un papildinājumu vienība, kas sākotnēji atradās 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. Kaujas gaitas beidza ar faktisku iznīcināšanu Jelgavas aizstāvības kaujās 1944. gada jūlija beigās.
Izveidošana
15. apmācības un papildinājumu brigādi 1943. gada 21. decembrī izveidoja no Jelgavā dislocētā 15. apmācības un papildinājumu bataljona, veselības atgūšanas rotām, artilērijas apmācības diviziona un citām latviešu veselības atgūšanas un apmācības vienībām, ar mērķi to izmantot par rezerves vienību gan 15. divīzijas, gan 19. divīzijas vajadzībām. Brigādes štābs atradās Jelgavā, Academia Petrina telpās, bet vienības bija izkaisītas pa visu Zemgali, tās struktūra un vadība bija šāda:
Brigādes komandieris - vācu pulkvežleitnants Herberts Gartess
1944. gada aprīlī brigādi pārdēvēja par 15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu vienībām (de) un par komandieri iecēla vācu SS pulkvedi fon Obvurceru; pēc fon Obvurcera nozīmēšanas par visas 15. divīzijas komandieri 26. jūlijā brigādes vadību pārņēma vācu SS pulkvedis fon Bredovs; majoru Rubeni pārcēla par I bataljona komandieri, III bataljonu pārņēma kapteinis Nikolajs Sukatnieks. 1944. gada 1. jūlijā brigādes sastāvā pavisam bija 3866 vīru, tai skaitā 92 virsnieki, 384 instruktori un 3390 karavīri.
Kaujas darbība
Lielākajā savas pastāvēšanas laikā brigāde pildīja ievainoto karavīru atveseļošanas un kaujas vienību papildināšanas funkciju - 1. maršrota frontē nogādāja dienestam derīgos vīrus 15. divīzijai, bet 2. maršrota - 19. divīzijai, taču frontes tuvošanās un kaujas vienību trūkums Jelgavas rajonā spieda kaujas uzdevumiem novirzīt arī rezerves brigādi.
Bredova kaujas grupa
1944. gada 18. jūlijā II bataljona komandieris kapteinis Kunkulis saņēma pavēli ar trim kājnieku rotām, vienu ložmetēju vadu, diviem 8 cm mīnmetējiem un vienu piedalīto prettanku lielgabalu vadu iziet Lietuvas robežas virzienā, ieņemot pozīcijas no Sesavas pagasta valdes līdz Mežmuižai ar mērķi neļaut ienaidnieka izpletņlēcēju un lietuviešu sarkano partizānu pāriet Bauskas-Elejas-Vilces lielceļu. 26. jūlija 15:30 notika ienaidnieka aviācijas uzlidojums, ievainojot 2 bataljona virsniekus un 15 instruktorus un kareivjus un nogalinot 2 instruktorus, šajā pašā dienā brigādes komandieris pulkvedis fon Bredovs saņēma pavēli saformēt no brigādes vienībām kaujas grupu un doties uz Jonišķiem Lietuvā; par atlikušo brigādes vienību komandieri Jelgavā atstāja pulkvežleitnantu Indriķi Jurko. Par vienību pulcēšanās vietu noteica Eleju un kopskaitā Bredova kaujas grupā ietilpa ap 500 kaujā rūdītu vīru, robežas apsardzību no II bataljona pārņēma Jelgavas aizsargi, ļaujot arī tam pievienoties kaujas grupai. Aucē novietotais III bataljons Elejā neieradās autotransporta trūkuma dēļ.
Gājiena spaids
Gājiena spaids ir:
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde
Bredova kaujas grupa
26. jūlijā ap plkst. 22 kaujas grupa uzsāka virzību Jonišķu virzienā, pilsētu sasniedzot 27. jūlija rītā. Jonišķos jau atradās ģenerālis Jekelns ar savu štābu un SS policijas komandu "Libau", 62. vācu kājnieku bataljons, 4. sapieru pulka 3. rota kā arī trīs mīnmetēju un divas artilērijas baterijas. Šī paplašinātā kaujas grupa, tagad ģenerāļa Jekelna pakļautībā, 27. jūlija rītā uzsāka virzību uz Šauļiem, ap 18:00 2 km no Meškuiči ciema saduroties ar ienaidnieka spēkiem. Pulkvedis fon Bredovs deva pavēli ciemu triecienā ieņemt, taču, sadursmē iesaistoties ienaidnieka 51. armijas 279. strēlnieku divīzijai ar 9. mehanizētā korpusa tanku atbalstu, kaujas grupas vienības bija spiestas Meškuičus pamest. Šajā cīņā kaujas grupa zaudēja 25 no 32 virsniekiem un ap 2/3 pārējā personālsastāva, kā arī vairākas artilērijas vienības.
Pēc šīs katastrofālās sadursmes kaujas grupa atkāpās uz Jonišķiem, tos sasniedzot 27. jūlija vakarā starp 21 un 23, kur novietojās atpūtā. Jau 23:20 ienaidnieka 9. mehanizētās brigādes izlūkgrupa no Meškuičiem uzsāka virzību uz Jonišķiem un 28. jūlija 01:30 Jonišķu pievārtē saskārās ar kaujas grupas ārējā perimetra sardzē nozīmēto leitnanta Zariņa komandēto sakaru rotu. Tā kā sakaru rotai nebija smago ieroču atbalsta, tā atkāpās uz galveno aizsardzības līniju, kurā atradās septiņi Tiger tanki, taču tie nezināmu iemeslu dēļ cīņā neiesaistījās un ienaidnieks jau starp 02 un 03:00 ielauzās Jonišķos, pārsteidzot atpūtā novietotos kaujas grupas vīrus; lielākā daļa krita kaujā vai tika sagūstīti, pašam pulkvedim fon Bredovam izdevās ar automašīnu Jonišķus pamest.
Gājiena spaids
Gājiena spaids var būt vienpusējs, kad dotajā pozīcijā gājienu izdarīt neizdevīgi tikai vienai no pusēm, un divpusējs, kad pirmajai gājienu izdarīt nav izdevīgi nevienai no pusēm.
Termina izcelsme
Termins Zugzwang (saliktenis no vācu vārdiem Zug — ‘vilciens, gājiens’ un Zwang — ‘spaids’) 19. gadsimta vidū pirmo reizi lietots žurnālā Berliner Schachzeitung. Vairākās valodās (angļu, krievu un citās) tas tika pārņemts un ieviesās bez izmaiņām kā ģermānisms. Arī latviešu valodā vispirms lietoja terminu "cugzvang", tomēr pret to iebilda valodnieki un tas tika pat izsmiets. Tāpēc tika lietoti šī vācu termina tulkojumi, vispirms "vilcienspaids" un tikai pēc tam mūsdienās lietotais "gājiena spaids".
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde
Jelgavas aizsardzībā
Pulkvedim fon Bredovam pametot Jelgavu un kaujasspējīgākās vienības sapulcinot Elejā, Jelgavā pulkvežleitnanta Jurko vadībā bija palikuši 8 virsnieki, 74 instruktori un 314 kareivji no sakaru, autotransporta un veselības uzlabošanas rotām. 28. jūlija 02:00 pulkvežleitnants Jurko saņēma pavēli saformēt divas kaujas rotas un izvietoties pilsētas dienvidos aizstāvības pozīcijās, taču līdz ienaidnieka spēki, izlauzušies cauri Jonišķiem, sasniedza pilsētu, izvietoties paspēja vien kapteiņa Eglīša vadītā 1. veselības atgūšanas rota, kam ar vācu bruņuvilciena atbalstu tomēr izdevās uz brīdi aizkavēt uzbrucēju mehanizēto triecienu. Lai arī sākotnēji ienaidnieka tankiem izdevās ielauzties pilsētā, izdevās apturēt tos atbalstošos kājniekus, kādēļ tanki bija spiesti atkāpties, tostarp 7 tika iznīcināti. 28. jūlijā plkst. 04:30 Jelgavas austrumu pievārtes Tušķus sasniedza no Auces ieradies III bataljons, kas arī iesaistījās pilsētas aizsardzībā.
Gājiena spaids
Piemēri
Gājiena spaids visbiežāk ir sastopams partijas beigu stadijā — galotnēs ar nelielu figūru daudzumu, kā arī saspiestās pozīcijās.
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde
Jelgavas aizsardzībā
Tā kā sākotnēji pilsētas aizsardzībā bija gandrīz tikai latviešu vienību rokās, pilsētas aizstāvību koordinēja pulkvežleitnants Jurko, kas ar vācu atbalsta vienību ierašanos 28. jūlija dienā bija spiests nodot vadību vācu ģenerālmajora Debesī rokās. Sīvās ielu kaujās ienaidnieka spēkiem līdz 31. jūlija naktij izdevās aizstāvjus atspiest uz Lielupes labo krastu, ieņemot Jelgavas pili, taču tā kā pilsētas aizsardzībai tika pievilktas aizvien jaunas vācu vienības, ienaidniekam neizdevās īstenot plānu turpināt virzību tālāk uz Rīgu. Pretuzbrukumā 3. un 4. augustā vācu vienībām izdevās pilsētu atgūt, liekot ienaidniekam tās otrreizējā ieņemšanā piesaistīt papildus spēkus, taču Lielupes labais krasts palika aizstāvju rokās.
Gājiena spaids
Piemēri
1. piemērs
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde
Jelgavas aizsardzībā
Pēc smagajiem zaudējumiem brigādes atliekas no Jelgavas atvilka un kopā ar 15. divīzijas vienībām nosūtīja uz Vāciju, kur no tām atkal saformēja 15. apmācības un papildinājumu bataljonu kā 15. divīzijai pakļautu vienību. Uzskatāms, ka 15. apmācības un papildinājumu brigāde faktiski tika iznīcināta starp 1944. gada 27. un 29. jūliju Jelgavas aizsardzībā.
Saruna ar karalieni
"Saruna ar karalieni" ir 1980. gadā 2 daļās izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Rolands Kalniņš.
Sižets
Filma veidota kā aktrises Vijas Artmanes portrets.
Gājiena spaids
Piemēri
2. piemērs
Gājiena spaids šaha kompozīcijā
Šaha uzdevumu un etīžu autori bieži izmanto gājiena spaida ideju.
Piemēra uzdevumi
'''Uzdevuma Nr. 1 atrisinājums:'''
Šādus uzdevumus, kuros jau sākuma stāvoklī baltajiem gatavas matojošas atbildes uz jebkuru melno gājienu šaha kompozīcijā sauc par blokiem.
'''Uzdevuma Nr. 2 atrisinājums:'''
Piemēra etīdēs
M. Kļackina etīdes risinājums:
H. Matisona etīdes risinājums:
Teic, kur zeme tā (dziesma)
"Teic, kur zeme tā" ir Raimonda Paula dziesma ar Alfreda Krūkļa vārdiem no albuma "Teic, kur zeme tā".
Dziesmu 1971. gadā iedziedāja Nora Bumbiere, Viktors Lapčenoks, Margarita Vilcāne un Ojārs Grinbergs, tā ar vairāk nekā 12 tūkstošiem klausītāju balsu uzvarēja tā paša gada "Mikrofona aptaujā". Dziesma iekļauta 1971. gadā izdotajā skaņuplatē, atkārtoti tās izdevumi bija 1972. un 1979. gadā. "Teic, kur zeme tā" skanēja arī Jāņa Streiča filmā "Limuzīns Jāņu nakts krāsā". 2002. gadā albums "Teic, kur zeme tā" izdots CD formātā.
2018. gadā "Teic, kur zeme tā" ieguva 59. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Guntis Valujevs
Guntis Valujevs (1955—2020) bija latviešu tulkotājs no angļu un spāņu valodas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1955. gada 23. janvārī. 1980. gados Guntis Valujevs bija Latvijas komjaunatnes Centrālās komitejas pirmais sekretārs, Latvijas Rakstnieku savienības partijas biroja sekretārs. 1980. un 1990. gados — pasniedzējs Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, līdz 2016. gadam strādāja par Latvijas Bankas prezidenta biroja vadītāju un Ārējo sakaru pārvaldes vadītāju.
Miris 2020. gada 19. maijā.
Apbalvojumi
Latvijas Literatūras gada balva 2007. gadā par Hulio Kortāsara krājuma "Stāsti" un Gabriela Garsijas Markesa romāna "Mīlestība holeras laikā" tulkojumu.
Tulkojumi
Tulkoja 20. gadsimta klasiķu Hulio Kortāsara, Gabriela Garsijas Markesa, Huana Rulfo, Džeimsa Boldvina un citu autoru darbus.
Olaines novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Olaines novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Olaines novads sastāv no Olaines pagasta un Olaines pilsētas.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Olaines pagasts
Olaines pagasta centrs atrodas Jaunolainē. Olaines pagastā atrodas 25 ciemi, no tiem 4 lielciemi, 9 vidējciemi, 7 mazciemi un 5 skrajciemi.
Džovani dos Santoss
Džovani dos Santoss Ramiress (Giovani dos Santos Ramírez; dzimis ) ir Meksikas futbolists, pussargs, Meksikas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Liga MX kluba Club América sastāvā.
Viņa brālis Džonatans dos Santoss arī ir futbolists, tāpat spēlē Meksikas izlasē un Losandželosas „Galaxy”.
1941. gada Latvijas čempionāts šahā
1941. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 1. šaha čempionāts vīriešiem un sievietēm.
Turnīra gaita
Pēc Latvijas iekļaušanas PSRS sastāvā notika lielas izmaiņas visās Latvijas dzīves jomās. Jaunā vara neaizmirsa arī šahu, tāpēc 1941. gada martā Rīgā tika sarīkots Latvijas PSR 1. čempionāts šahā. Turnīrā piedalījās gandrīz visi tā laika spēcīgākie šahisti, no kuriem tikai divi nebija no Rīgas: M.Kuzņecovs (Ludza) un F.Vedigs (Kuldīga). No Sarkanās Armijas Rīgas garnizona piedalījās J.Kameņeckis, kas 1940. gadā bija kļuvis par Minskas čempionu šahā. Turnīru svinīgi atklāja 1941. gada 2. martā tajā pašā Rīgas biržas nama zālē, kur pirms 17 gadiem tika atklāts I Latvijas šaha kongress.
Par turnīra favorītiem tika uzskatīti Latvijas meistari Vladimirs Petrovs un Fricis Apšenieks, taču Petrovs nebija labākajā formā, bet Apšenieks spēlēja jau būdams smagi slims. Tas ļāva apsteigt visus konkurentus Aleksandram Koblencam, kurš līdz šim nebija guvis lielus panākumus Latvijas čempionātos. Tomēr viņš bija krājis pieredzi starptautiskajos turnīros ārzemēs, kur neatkarīgās Latvijas laikā strādāja par žurnālistu.
Šis turnīrs bija beidzamais izcilā Latvijas šahista Friča Apšenieka mūžā, kurš vīrišķīgi cīnījās par uzvaru un kopvērtējumā tikai par puspunktu atpalika no Koblenca. Uzvara pēdējā kārtā 1941. gada 23. martā pret kuldīdznieku Vedigu bija viņā pēdējā partija nopietnos turnīros, un pēc mēneša Apšenieks nomira.
Latvijas PSR 1. šaha čempionāts bija vienlaicīgi arī atlases sacensības PSRS čempionātam, un tā uzvarētājs ieguva tiesības startēt PSRS 13. šaha čempionāta pusfinālā.
Vienlaicīgi ar vīriešu čempionātu risinājās arī Latvijas PSR 1. čempionāts sievietēm. Tā laika šaha dzīves vadība nolēma, ka turnīrā nav vērts piedalīties Latvijas spēcīgākajai šahistei Mildai Laubertei, lai dotu iespēju sevi parādīt jaunajām šahistēm. Turnīrā piedalījās 7 dalībnieces, kuras visas bija no Rīgas. Cīņa par 1. vietu notika starp Martu Krūmiņu un Liliju Mūrnieci. Izšķirošajā partijā uzvarēja Krūmiņa un kļuva par pirmo Latvijas PSR čempioni šahā.