cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urugvaja olimpiskajās spēlēs
Urugvaja olimpiskajās spēlēs līdz šim kopā ir izcīnījusi 10 olimpiskās medaļas (2 zelta, 2 sudraba un 6 bronzas medaļas). Visvairāk medaļas ir izcīnītas airēšanā. Urugvajas futbola izlase olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi divas zelta medaļas (1924. gada Parīzes un 1928. gada Amsterdamas spēlēs.) Kopumā Urugvajas sportisti medaļas ir izcīnijuši 5 dažādos olimpiskajos sporta veidos/disciplīnās.
Medaļām bagātākie sportisti
''Šajā tabulā apkopoti tikai tie sportisti, kas pēc Starptautiskās olimpiskās komitejas datiem pārstāvot Urugvaju ir vismaz divas zelta medaļas. Pārējos sportistus skatīt uzskaitījumā.''
Džuba
Džuba var būt:
Troja (filma)
Troja (en) ir 2004. gada vēsturiskā filma, kas balstīta uz Homēra eposu "Iliāda". Filmā Trojas princis Pariss nolaupa ķēniņa Menelaja sievu Helenu. Menelaja brālis Agamemnons sapulcina grieķu karapulkus, lai uzbrukt un atriebties trojiešiem.
Filmas režisors ir Volfgangs Petersens, galvenās lomas tajā atveido Breds Pits, Diāna Krīgere, Ēriks Bana, Orlando Blūms, Pīters O'Tūls, Braians Kokss, Šons Bīns un Brendans Glīsons. Filmas pirmizrāde notika.
Geno Petriašvili
Geno Petriašvili (ka; dzimis ) ir bijušais gruzīnu brīvā stila cīkstonis, trīskārtējs pasaules čempions, divkārtējs Eiropas čempions, Pasaules un Eiropas čempionātu, olimpisko un Eiropas spēļu medaļnieks.
Biogrāfija
Geno Petriašvili dzimis 1994. gadā Gori pilsētā.
2013. gadā viņš izcīnīja bronzas medaļas Pasaules un Eiropas čempionātos. Pasaules čempionātā viņš pusfinālā zaudēja Krievijas pārstāvim Hadžimuratam Gacalovam, bet cīņā par bronzu pieveica Ķīnas cīkstoni Denu Dživei. Savukārt Eiropas čempionāta pusfinālā zaudēja osetīnu izcelsmes Ukrainas cīkstonim Alenam Zasejevam, bet bronzas cīņā uzvarēja Vācijas pārstāvi Ņikitu Matjuhinu. 2015. gadā viņš kļuva par Eiropas spēļu un pasaules čempionāta bronzas medaļnieku. Eiropas spēlēs viņš pusfinālā zaudēja Baltkrievijas pārstāvim Aleksejam Šemarovam, bet cīņā par bronzu pieveica Armēnijas pārstāvi Levanu Berianidze. Savukārt Pasaules čempionātā pusfinālā zaudēja Azerbaidžānas pārstāvim Džamaladinam Magomedovam, bet cīņā par bronzu pieveica Mongolijas cīkstoni Žargalsaihanu Čulūnbatu.
2016. gadā Petriašvili, finālā uzvarot poli Robertu Baranu, kļuva par Eiropas čempionu. 2016. gada Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja bronzas medaļu. 2017. gadā viņš Parīzē kļuva par pasaules čempionu. 2018. gada pasaules čempionātā Budapeštā Geno izdevās izcīnīt pasaules čempiona titulu otro gadu pēc kārtas, finālcīņā uzveicot Ķīnas cīkstoni Denu Dživei.
2019. gadā Eiropas čempionātā Bukarestē Geno izcīnīja sudraba medaļu, zaudējot Turcijas čempionam Taham Akgilam.
2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā notikušajā kontinenta čempionātā svara kategorijā līdz 125 kg cīņā par čempiona titulu uzvarēja sportistu no Polijas Robertu Baranu un izcīnīja Eiropas čempionāta zelta medaļu.
2020. gada vasaras olimpiādē Petriašvili ieguva sudraba medaļu.
2021. gada pasaules čempionātā, kas notika Oslo, viņš kļuva par pasaules čempionāta sudraba medaļnieku svara kategorijā līdz 125 kg. Finālā viņš piekāpās Irānas cīkstonim Amiram Hoseinam Zarem.
Arī 2022. gada Eiropas čempionātā Budapeštā Petriašvili izcīnīja sudraba medaļu, šoreiz finālā viņš zaudēja turkam Taham Agilam.
Inna Djeri
Inna Djeri (dzimusi ) ir Latvijas krievu nekustamā īpašuma speciāliste un politiķe. Viņa ir Eiropas Parlamenta deputātes Tatjanas Ždanokas palīdze un Rīgas domes deputāte, ievēlēta no Latvijas Krievu savienības saraksta. Darbojas Mājokļu un vides, kā arī Satiksmes un transporta lietu komitejā.
Ziemeļu sala
Ziemeļu sala (ru) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Novaja Zemļas arhipelāgā Ziemeļu Ledus okeānā. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Novaja Zemļa». Arhipelāga lielākā sala un Eiropas ceturtā lielākā sala. Vlisingenes rags salas ziemeļaustrumos ir Eiropas galējais austrumu punkts.
Ģeogrāfija
Ziemeļu sala izvietojusies arhipelāga ziemeļos, stiepjas 570 km garumā dienvidaustrumu—ziemeļrietumu virzienā. Rietumos to apskalo Barenca jūra, austrumos — Karas jūra. Matočkinšara šaurums dienvidos to atdala no Dienvidu salas. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un fjordu, piekrastē daudz nelielu salu un šēru. Salas reljefs kalnains — faktiski tā ir Urālu kalnu grēdas ziemeļu turpinākums. Lielāko salas daļu klāj ledāji, augstākais punkts ir bezvārda virsotne (dažkārt dēvēta par Krūzenšterna kalnu vai Sedova smaili) 1547 m vjl salas vidienē.
Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem. Sastopami leduslāči, valzirgi, putnu kolonijas.
Vēsture
Domājams, ka par Ziemeļu salas pastāvēšanu zinājuši jau pomori no 12.—15. gadsimta. Pirmās rakstiskās liecības par arhipelāgu attiecas uz 16. gadsimtu, kad to apmeklēja britu kuģotājs Hjū Viloubijs (Hugh Willoughby) 1553. gadā. Holandietis Villems Barencs 1594.—1597. gadā vadīja trīs ekspedīcijas Ziemeļaustrumu jūras ceļa meklējumos, izpētot arhipelāga rietumu piekrasti. Savas pēdējās ekspedīcijas laikā Barencs apkuģoja Ziemeļu salas ziemeļu galu un pārziemoja Karas jūras piekrastē. Atpakaļceļā Barencs gāja bojā un apglabāts Novaja Zemļā. Viloubija, Barenca un citu Ziemeļaustrumu jūras ceļa meklētāju ekspedīcijas salas rietumu krastā sastapa pomorus, kā arī atrada to apmetņu paliekas.
1760.—1761. gadā Sava Lokšins kā pirmais apkuģoja arhipelāga austrumu krastu. 1766. gadā Jakovs Čirakins pirmais šķērso Matočkinšara šaurumu starp Ziemeļu un Dienvidu salu. 1768.—1769. gadā tika sarīkota pirmā plānveida ekspedīcija arhipelāga izpētei Fjodora Rozmislova vadībā, kas pētīja iespējamo jūrasceļu no Barenca uz Karas jūru pa Matočkinšara šaurumu. Salas austrumkrasta izpētē lielu ieguldījumu deva Augusta Civolkas ekspedīcijas no 1834. līdz 1839. gadam. Pēdējās ekspedīcijas laikā viņš mira no cingas.
Arhipelāga plānveida kolonizēšana sākās 1877. gadā, kad Dienvidu salas rietumu piekrastē tika izveidota Malije Karmakulu apmetne, uz kurieni pārcēlās vairākas ņencu ģimenes. Pirmā pastāvīgā apmetne Ziemeļu salā — Oļginska Krestovaja Gubas līcī tika dibināta tikai 1910. gadā. Atšķirībā no iepriekšējām apmetnēm, kurās lielākā daļa kolonistu bija ņenci, Oļginskā apmetās krievi no Šenkurskas apriņķa.
2. pasaules kara laikā arhipelāga piekrastē notika intensīvas jūras kaujas. 1943. gadā tika sabombardēta Zaļivblagopolučijas polārstacija, kas vairs netika atjaunota.
1955. gadā arhipelāgā izveidoja kodolieroču izmēģinājumu poligonu. Visi civiliedzīvotāji no arhipelāga 1957. gadā tika pārcelti uz kontinentu, Ziemeļu salā palika tikai Misželaņijas un Russkaja Gavaņas polārstacijas, kas darbojās līdz 1990. gadu vidum.
2009. gadā salas ziemeļu galā tika izveidots nacionālais parks Russkaja Arktika un bijušajā Misželaņijas polārstacijā tika izveidota parka atbalsta bāze.
Kodolieroču izmēģinājumi
1955. gadā arhipelāgā tika nodibināts kodolieroču izmēģinājumu poligons. Ziemeļu salas dienvidrietumos, Suhojnosa pussalā, 1956. gadā tika zveidots tā sauktais C sektors (vai «Zona D»), kur notika galvenokārt virszemes un atmosfērisko lieljaudas kodolieroču izmēģinājumi. Šeit 1961. gada 30. oktobrī tika uzspridzināts cilvēces vēsturē jaudīgākais kodolierocis — 58,6 megastonnu ūdeņraža bumba AH602. Bumba tika uzspridzināta atmosfērā, 4200 m augstumā virs jūras līmeņa. Sprādziena zibsni varēja novērot līdz pat 1000 km attālumā, sēnes mākonis pacēlās 67 km augstumā, tā augšējā slāņa diametrs bija 95 km. Sprādziena triecienvilnis trīs reizes aplieca zemeslodi, pirmo reizi 36 stundās un 27 minūtēs.
Salas austrumu piekraste un tai paralēlā dziļvaga Karas jūrā tika izmantota radioaktīvo atkritumu glabāšanai jūrā. Tur nogremdēti kā spēkstaciju izmantotā degviela, tā arī nolietotie vai avarējušie kodolreaktori.
Paulīna Bātovska-Fialkova
Paulīna Bātovska-Fialkova (sk; dzimusi Brezno) ir slovāku biatloniste. Piedalījusies 9 pasaules čempionātos, kā arī 3 olimpiskajās spēlēs (2014, 2018), kur labākais sasniegums ir 5. vieta individuālajā distancē 2018. gadā.
Pasaules kausā debitēja Nove Mesto. Pirmo reizi medaļu pasaules kausa posmā izcīnīja Tjumeņā, izcīnot 2. vietu masu starta sacensībās. 2018.—2019. gada sezonā pasaules kausa kopvērtējumā sasniedza 6. vietu, kas ir viņas karjeras labākais rezultāts.
Viņas māsa Ivona arī ir biatloniste.
Dižā ūdenszāle
Apraksts
Dižā ūdenszāle ir daudzgadīgs, 100—220 cm garš lakstaugs ar ložņājošu sakneni. Auga stiebrs ir stingrs, kails, stāvs un resns. Augs ir koši zaļš. Lapas ir cietas, 0,5—2 cm platas, to virspuse un mala ir klāta ar dzelonīšiem. Lapas mēlīte ir strupa, aptuveni 0,4 cm gara. Maksts ir slēgta un kaila. Ziedu skara ir plaša un 15—30 cm gara. Vārpiņu skarā ir daudz, katrā vārpiņā ir apmēram 7 ziedi. Vārpiņas plēksnes ir lancetiskas, nevienādas un īsākas nekā zieda plēksnes. Ārējā zieda plēksne ir strupa, klāta ar dzelonīšiem, bez šķautnes un akota. Grauds ir pasīks, aptuveni 0,3 cm garš. Zied jūlijā, augustā.
Anatolijs Fedoruks
Anatolijs Fedoruks (dzimis 1972. gada 10. maijā) ir ukraiņu politiķis, kopš 1998. gada 7. aprīļa Kijivas apgabala Bučas pilsētas mērs. Viņš ir Ukrainas Pilsētu asociācijas Kijivas reģionālās nodaļas valdes priekšsēdētājs.
Biogrāfija
1992. un 1993. gadā A. Fedoruks bija vēstures skolotājs vidusskolā savā dzimtajā Veļika Medvedivkā, Hmeļņickas apgabalā. No 1993. līdz 1997. gadam viņš bija vietējās pašvaldības mērs.
1997. un 1998. gadā A. Fedoruks bija skolotājs Bučas bērnunamā. Pirmo reizi tika ievēlēts par Bučas mēru 1998. gadā; atkārtoti ievēlēts 2006., 2010., 2015. un 2020. gadā. 2010. gadā viņš tika ievēlēts par prokrieviskās "Reģionu partijas" kandidātu. 2015. gadā ievēlēts "Jaunajās sejās" un 2020. gadā kā "Tautas kalpa" kandidāts.
2011. gadā A. Fedoruks kļuva par Ukrainas Pilsētu asociācijas Kijivas reģionālās nodaļas valdes priekšsēdētāju.
2014. gada Ukrainas parlamenta vēlēšanās kā paša izvirzītais kandidāts 95. vēlēšanu apgabalā neieguva vietu parlamentā, zaudējot Mihailo Havriļukam.
2017. gadā A. Fedoruks tika turēts aizdomās par varas ļaunprātīgu izmantošanu.
A. Fedoruks piesaistīja starptautisku uzmanību pēc Bučas kaujas, kas ilga no 2022. gada 27. februāra līdz 2022. gada 31. martam; šajā laikā notika Bučas slaktiņš. 2022. gada 5. aprīlī publicētajā intervijā Itālijas laikrakstam Corriere della Sera viņš sacīja, ka Krievijas karavīri Bučas iedzīvotājus nogalinājuši "dusmu vai prieka pēc". Tajā pašā dienā viņš video ziņojumā mudināja īpaši ārstus un komunālo pakalpojumu uzņēmumu darbiniekus atgriezties pilsētā.
Ukrainas teritoriālās kopienas
Teritoriālā kopiena (uk) ir Ukrainas administratīvā iedalījuma primārā līmeņa (zemākā) teritoriālā vienība. Izveidotas administratīvās reformas gaitā no 2015. līdz 2020. gadam. Teritoriālās kopienas parasti apvieno vairāku pilsētu, pilsētciematu un ciemu teritorijas. Vietējās pašpārvaldes institūcijas teritoriālajās kopienās ir kopienu padomes. Teritoriālās kopienas apvienotas rajonos. Reformas gaitā liela daļa teritoriālo kopienu tika organizētas uz iepriekšējo rajonu un apgabala pakļautības pilsētu bāzes.
Teritoriālās kopienas kā primārā līmeņa vienības aptver visu valsts teritoriju, izņemot pilsētas ar speciālo statusu (Kijiva un Sevastopole) un Čornobiļas atsvešināšanas zonu. Teritoriālo kopienu struktūra nav ieviesta arī Krievijas okupētajās teritorijas — Krimā, Sevastopolē, kā arī Doneckas un Luhanskas „tautas republiku“ teritorijās.
Teritoriālo kopienu tipi un skaits
Izšķir trīs veidu teritoriālās kopienas:
Banti
Banti ir kolektīvs apzīmējums vairāk nekā 400 dažādām Centrālās, Austrumāfrikas un Dienvidāfrikas etniskajām grupām, kuras runā bantu valodās. Kopējais bantu skaits pārsniedz 200 miljonus.
Vēsture
Šo terminu 1862. gadā ieviesa vācu valodnieks Vilhelms Blīks (Wilhelm Bleek), jo daudzās bantu valodās bantu nozīmē "cilvēki".
Izcelsme
Uzskata, ka bantu priekšteči sākotnēji dzīvojuši Kamerūnas augstienēs un Nigērijas dienvidaustrumos. Apmēram 1000. gadu p.m.ē. bantu ciltis apguva ieroču un darbarīku izgatavošanu no dzelzs, un dzelzs laikmetā viņu apmetņu areāls līdz Viktorijas un Tanganjikas ezeriem. Vēlāk bantu cilšu apdzīvotā teritorija strauji paplašinājās uz dienvidiem no ekvatora un viņi atspieda vai asimilēja khoju-sanu valodās runājošos Dienvidāfrikas pirmiedzīvotājus, kuri nenodarbojās ar lauksaimniecību un turpināja lietot akmens ieročus un darbarīkus. Līdz apmēram 5. gadsimtam m.ē. bantu izplatības areāls sasniedza mūsdienu robežas.
Amsterdama (filma)
"Amsterdama" (en) ir 2022. gada ASV un Kanādas vēsturiskā kinokomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Deivids Rasels. Filmā galvenās lomas atveido Kristians Beils, Margota Robija, Džons Deivids Vašingtons, Kriss Roks, Anja Teilore-Džoja, Zoja Saldana, Maiks Maierss, Maikls Šenons, Timotijs Olifents, Andrea Raisboro, Teilora Svifta, Matiass Shunartss, Alesandro Nivola, Rāmī Māleks un Roberts De Niro.
Filma stāsta par trīs draugiem, kuri, 1933. gadā izmeklējot atvaļināta ASV ģenerāļa nāvi, atklāj vienu no lielākajām sazvērestībām ASV vēsturē.
Filmas "Amsterdama" pirmizrāde notika ASV, savukārt Latvijā pirmizrāde notika. Filmu izplatīja 20th Century Studios. "Amsterdama" saņēma galvenokārt negatīvas kritiķu atsauksmes, slavējot mākslinieka darbu un aktierspēli, bet kritizējot Rasela režiju un scenāriju. Filma ir finansiāli neveiksmīga, nopelnot tikai 31 miljonu ASV dolāru pie 80 miljonu budžeta, studijas zaudējumiem sasniedzot pat 97 miljonus dolāru.
Krievijas propaganda
Krievijas propaganda jeb Kremļa propaganda ir informatīvā politika, kas izplata un popularizē Krievijas valdības jeb Kremļa oficiālo nostāju, viedokli un uzskatus.
Latvijā
Pēc Krievijas varas iestāžu domām, Latvijā tiek diskriminēti krievu tautības pārstāvji. Kā norāda Kremlis un tā rīcībā esošie plašsaziņas līdzekļi, Latvijas krievu bērniem nav ļauts mācīties viņiem dzimtajā valodā, ko Kremlis uzskata par rusofobiju. Tiek arī izplatīts uzskats par attīstītu Latvijas saimniecību Padomju okupācijas gados un tās zaudējums pēc neatkarības atjaunošanas un pievienošanās Eiropas Savienībai. Runā par Latvijas iedzīvotāju masveida aizbraukšanu uz citām ES valstīm, piemēram, uz Angliju.
2017. gadā Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica publicēja pētījumu „Kā Krievijas propaganda Baltijā pārtop vēl niknākās ziņās”, kurā aplūkoja tendences Latvijas krievu medijos. Tajā, atsaucoties uz anonīmiem redakcijas bijušajiem līdzstrādniekiem, apgalvots, ka vesti.lv ziņas pārkopējot un publicējot viens cilvēks ar izdomātu un neesošu žurnālistu vārdiem, bet Re:Baltica secināja, ka vesti.lv no medijiem Krievijā pārpublicētais saturs un virsraksti „nereti ir daudz nicinošāki nekā oriģinālam”. Satura politiku daudzi mediju redaktori komentēt atteicās, bet daļa mediju žurnālistu apgalvoja, ko negatīvi raksti par Latviju tiekot publicēti, jo „tos pieprasa auditorija”, kas lielākoties varētu būt „pensionāri vai vīlušies vīrieši pirmspensijas vecumā, kas iegūst informāciju no Krievijas TV kanāliem”.
Visbeidzot, apskatīti atsevišķu mediju īpašnieki un finansiālais stāvoklis. Segodnya strādā ar ievērojamiem zaudējumiem, un tam kopš 2012. gada trīs reizes mainījušies uzņēmumi, kam laikraksts pieder, kaut arī īpašnieki paliek tie paši. Pētniekuprāt tas, iespējams, darīts, lai izvairītos no nodokļu parādu nomaksas, kas 2017. gada februārī Segodnya bija vairāk nekā 300 000 eiro. Šobrīd SIA Media Nams Vesti, kurā apvienojušās Vesti Segodnya, Čas un Telegraf, pieder Ludmilai Kalašņikai, no „Vienotās Krievijas” Krievijas Valsts domē agrāk ievēlētā bijušā deputāta un miljonāra Eduarda Janakova sievai, bet izdevniecības īstie īpašnieki caur ārzonas uzņēmumiem esot pats Janakovs, Krievijas miljardieris Andrejs Molčanovs un Latvijas uzņēmējs Artūrs Jeresjko.
Ierobežošana
2014. gada 7. aprīlī Nacionālā elektronisko plašsaziņas līdzekļu padome (NEPLP), izvērtējot Krievijas telekanāla Rossija RTR saturu par Krievijas rīcību Ukrainā no 2. marta līdz 17. martam, saskatīja tajā „aicinājumus uz karu vai militāra konflikta izraisīšanu, kā arī naida kurināšanu etniskās un valstspiederības dēļ”, uz ko pamatojoties aizliedza televīzijas kanālu trīs mēnešus retranslēt Latvijā.
Galamērs
Galamērs (arī garuma galamērs, plakanparalēlais galamērs, Johansona bloki) ir garuma etalons, kas izveidots kā taisnstūra paralēlskaldnis vai cilindrs.
Krievijas propaganda
Ierobežošana
2015. gada septembrī NEPLP saskatīja „naida kurināšanas pazīmes” Rossija RTR 2015. gada 18. un 19. janvāra raidījumā „Svētdienas vakars ar Vladimiru Solovjovu”, kuros vairākkārt izskanēja apgalvojumi, ka Ukraina esot fašistiska valsts, Ukrainā pie varas esot noziedznieki un fašisti, kas varu esot sagrābuši neleģitīmi, Ukraina esot deģenerējusies valsts, Ukrainas izvēršot genocīdu pret krieviem un citiem savas valsts iedzīvotājiem, Ukraina esot agresors, ar ko nav iespējamas nekādas sarunas, tāpēc to esot militāri jāiznīcina, kā arī, ka Rietumu valstis atbalstot fašismu Ukrainā, bet 2015. gada 6. jūlija raidījumā „Vēstis” — arī „aicinājumu uz karu vai militāra konflikta izraisīšanu”, un brīdināja Rossija RTR par iespējamo retranslēšanas ierobežošanu Latvijā, ja pārkāpumi tiks pieļauti atkārtoti.
Galamērs
Izmantošana
Galamēri ir mērīšanas līdzekļi izmēru kontrolei mašīnbūvē. Tos lieto kā
Krievijas propaganda
Ierobežošana
2016. gada 28. janvārī Uzņēmumu reģistrs atteica plašsaziņas līdzekļa Sputnik Latvija reģistrēšanu. 2016. gada februārī Krievijas ziņu aģentūra Sputnik, ko Drošības policija atzinusi par Krievijas propagandas izplatītāju, izveidoja tīmekļa vietni SputnikNews.lv latviešu un krievu valodā,  2016. gada 29. martā Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūta Tīkla risinājumu daļa (NIC), pamatojoties uz Latvijas Ārlietu ministrijas atzinumu, ka domēna nosaukuma SputnikNews.lv reģistrēšana pārkāpj 2014. gada 17. martā pieņemto Eiropas Savienības regulu par sankcijām pret darbībām, ar ko tiek grauta, apdraudēta Ukrainas teritoriālā nedalāmība, suverenitāte un neatkarība, apturēja domēna nosaukuma reģistrēšanu. Sputnik šo aizliegumu apgāja, nomainot domēna nosaukumu uz SputnikNewsLv.com, un turpināja darboties.
Galamērs
Izmantošana
1. paraugmērus, pārnesot garuma mērvienības no primārā etalona uz mazākas precizitātes galamēriem, kā arī atestējot un graduējot mēraparātus;
Krievijas propaganda
Ierobežošana
2016. gada aprīlī NEPLP Rossija RTR saturā atkārtoti konstatēja mudinājumu uz naida kurināšanu un aicinājumu uz karu, kad 2015. gada 29. novembra raidījumā „Svētdienas vakars ar Vladimiru Solovjovu” Krievijas Valsts domes deputāts Vladimirs Žirinovskis paziņoja, ka vajagot veikt naktī pēkšņu uzbrukumu no kosmosa Turcijai, jāuzbrūkot jebkurai Turcijas daļai, par vienu krievu lidotāju tikšot nolikti zemē simts turku lidotāji, Turciju vajagot sākt bombardēt, vajagot sabombardēt tās kara bāzes un Turcijas sauszemes karaspēks esot jāiznīcina, un uz pusgadu aizliedza Rossija RTR retranslēšanu Latvijā.
Galamērs
Izmantošana
2. darba mērus, iestatot mēraparātus un tieši mērot izstrādājumu lineāros izmērus.
Krievijas propaganda
Eiropas Savienībā
2012. gadā Lielbritānijas mediju regulators Ofcom izteica brīdinājumu Lielbritānijā licencētajiem Krievijas telekanāliem REN TV Baltic un Mir Baltic par Lielbritānijas likumu pārkāpšanu, pārraidot politiskās reklāmas, kurās aicināts parakstīties par referenduma ierosināšanu oficiālās valodas statusa piešķiršanai krievu valodai Latvijā.
Galamērs
Izmantošana
Kombinējot dažāda izmēra galamērus un savstarpēji savienojot tos ar darba virsmām, var salikt dažāda garuma blokus. Bloks jāsastāda ar pēc iespējas mazāku galamēru skaitu — jo mazāks plāksnīšu skaits blokā, jo precīzāks tā izmērs. Sastādot bloku, ievēro šādu secību: vispirms izvēlas galamērus, kuri nodrošina nepieciešamās milimetra tūkstošdaļas, pēc tam tos, kas atbilst milimetra simtdaļām un desmitdaļām; pēc kārtas atņemot šos izmērus no nepieciešamā bloka izmēra, atlikumā iegūst veselus milimetrus, kurus saliek no atbilstošajiem galamēriem. Svarīga prasība galamēru darba virsmām ir to spēja savstarpēji salipt, iepriekš esot nomazgātiem ar benzīnu vai lakbenzīnu. Salipšana tiek panākta, uzbīdot vienu galamēra darba virsmu uz otra galamēra darba virsmas. Šo procesu sauc par pietrīšanu. Tā tiek veikta pretējā secībā tam, kā tiek izvēlēti galamēri vajadzīgā izmēra izveidei — vispirms uz visgarākā galamēra tiek uzbīdīts otrs lielākais, pēdējais tiek uzlikts vismazākais no izmantojamajiem galamēriem. Galamērs uz galamēra tiek uzbīdīts pakāpeniski, nodrošinot putekļu un citu daļiņu aizslaucīšanu. Pietrīšana novāc gaisu starp savienojamajām darba virsmām un galamērus saspiež kopā atmosfēras spiediens. Papildus galamērus kopā satur molekulārā mijiedarbība starp uz virsmas pēc nomazgāšanas palikušām benzīna vai lakbenzīna plēvēm.
Alberts Popovs
Alberts Popovs (bg; dzimis Sofijā) ir bulgāru kalnu slēpotājs.
Galamērs
Izmantošana
Galamēri tiek izmantoti komplektos izgatavotās palīgierīcēs, ar kurām kontrolē ārējos un iekšējos izmērus, aizzīmē augstumus un riņķa līnijas.
Krievijas propaganda
Eiropas Savienībā
2016. gada 23. novembrī Eiropas Parlamenta deputāti pieņēma rezolūciju „ES stratēģisko paziņojumu pret to vērstas trešo personu propagandas apkarošanai”, kurā citā starpā pausts, ka „ņemot vērā Krievijas veikto Krimas aneksiju un Krievijas īstenoto hibrīdkaru Donbasā, Kremlis ir saasinājis konfrontāciju ar ES; tā kā Kremlis ir pastiprinājis savu propagandu, Krievijai īstenojot spēcīgāku ietekmi Eiropas plašsaziņas līdzekļu vidē ar mērķi radīt Eiropas sabiedriskās domas atbalstu Krievijas darbībām un vājināt ES ārpolitikas saskaņotību”.
Alberts Popovs
Pasaules kausa sacensībās startē kopš 2014. gada. Pasaules kausa posmos labākais sasniegums ir 4. vieta slalomā 2022. gada 20. marta posmā Kurševēlā Francijā, vēl divas reizes bijis 6. vietā. 2018. gada Pasaules junioru čempionātā Davosā A. Popovs izcīnīja bronzas medaļu milzu slalomā.
Krievijas propaganda
Lietuvā
2015. un 2016. gadā par „par kara un naida kurināšanu”, kas telekanālā RTR Planeta nākusi no Žirinovska, Lietuvas Radio un televīzijas komisija (LRTK) uz trim mēnešiem aizliedza kanāla retranslēšanu Lietuvā, bet 2017. gadā par atkārtotiem pārkāpumiem, 2016. gada marta raidījumā izskanot aicinājumiem iznīcināt ASV un atjaunot Padomju Savienību ar visām bijušajām teritorijām, bet kādā maija raidījumā — izteiktiem draudiem iekarot Baltijas valstis, LRTK Lietuvas retranslētājiem noteica gadu ilgu kanāla retranslēšanas aizliegumu. 2018. gada 25. aprīlī LRTK par RTR Planeta un citu tā versiju retranslēšanas aizlieguma pārkāpšanu piesprieda 150 000 eiro naudassodu kabeļtelevīzijas operatoram Init.
Galamērs
Izgatavošana
Galamērus izgatavo komplektos (pēc ISO 3650 vai GOST 9038, ir dažādi komplekti, kuros ir no 2 līdz 112 galamēriem), tie var būt taisnstūra paralēlskaldņi vai stieņi ar apaļu šķērsgriezumu. Tie var tikt ražoti no instrumentu tērauda, cietsakausējuma, keramikas. Uz katra galamēra tiek iegravēts tā nominālizmērs milimetros: galamēriem ar izmēru līdz 5 mm — darba virsmā, virs 5 mm — sānu virsmā.
Galamēru kvalitāti raksturo darba izmēra novirze no nominālizmēra un novirze no plakanparalelitātes. Darba izmērs ir galamēra garums starp abu darba virsmu viduspunktiem. Novirze no plakanparalelitātes ir lielākā absolūtā starpība starp galamēra izmēru jebkurā punktā, izņemot pusmilimetra joslu no malas, un tā darba izmēru. Pēc izgatavošanas precizitātes galamēri tiek iedalīti precizitātes klasēs, kuras norāda pieļaujamās galamēra kvalitātes raksturlielumu novirzes. Visa komplekta klasi nosaka tajā ietilpstošais atsevišķais galamērs ar viszemāko klasi.
Krievijas propaganda
Ukrainā
Pēc Ukrainas teritoriju okupācijas (Krima, Donecka, Luhanska) par vienu no Kremļa propagandas galvenājiem mērķiem kļuva Ukraina. Krievijas Federālie kanāli un ziņu portāli izplatīja informāciju, ka Krievijas okupētajās teritorijās līdz šim valdīja rusofobija un neonacisms. Kopš 2014. gada Ukraina ir galvēnais temats Kremļa propagandai. Tiek izplatīts mīts par to, ka krievi un ukraiņi esot viena tauta.
Alberts Popovs
Piedalījies 2018. gada un 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. 2022. gada olimpiādē Pekinā viņa iegūtā 9. vieta slalomā bija augstākais sasniegums Bulgārijai 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Edgars Točs
Edgars Točs (dzimis Madonā) ir Latvijas pludmales volejbolists. 2021. gadā spēlēja kopā ar Mārtiņu Pļaviņu, piedaloties 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur pāris sasniedza pusfinālu.
Karjera
2010. gadā atsevišķos turnīros startējis kopā ar Tomu Vanagu un Tomu Benjavu, 2012. gadā — kopā ar Tomu Šmēdiņu un Tomu Benjavu, bet laika posmā no 2013. līdz 2017. gada augustam, Eiropas volejbola konfederācijas (CEV) Eiropas čempionāta sacensībām Jūrmalā, sacenties pārī ar Rihardu Finsteru un kopumā aizvadījis 29 starptautiskā reitinga turnīrus ar šo pārinieku. Točs/Finsters 2017. gada Eiropas čempionātā ieņēma 17. vietu.
Kopš 2017. gada decembra starptautiskos turnīros startē kopā ar Mārtiņu Pļaviņu. 2018. gada augustā duets Pļaviņš/Točs atradās Eiropas volejbola reitinga 12. pozīcijā.
Pāris kvalificējās 2020. gada vasaras olimpiskajām spēlēm, kas norisinājās Tokijā 2021. gadā. Olimpiskajās spēlēs Pļaviņš/Točs parādīja labu spēli, sasniedzot pusfinālu un noslēgumā ieņemot 4. vietu.
2021. gada septembrī tika paziņots, ka pēc Pasaules tūres fināla M. Pļaviņš un E. Točs neturpinās spēlēt vienā pārī.
Privātā dzīve
Edgars Točs ir precējies — sieva Lauma, laulībā ir dēls un meita.
Džonass
Džonass (en) var būt:
Alvaro Negredo
Alvaro Negredo Sančess (es, dzimis ) ir Spānijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, bijis Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Negredo pārstāv La Liga komandu Cádiz.
Savas karjeras laikā spēlējis Spānijā, Anglijā, Turcijā un Apvienotajos Arābu Emirātos. Ar Manchester City komandu 2014. gadā uzvarējis Anglijas Premjerlīgā. Deviņu sezonu laikā La Liga turnīrā, nospēlējis 299 mačus un guvis 120 vārtus.
Spānijas futbola izlases sastāvā debitējis 2009. gadā. Ar izlasi uzvarējis 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Sevilla
Manchester City
Spānija
Jonas
Jonas var būt:
Sinterklāss
Sinterklāss (nl) jeb Svētais Nikolāss (nl) ir leģendārs tēls, kura pamatā ir bērnu aizbildnis Svētais Nikolajs.
Citi Sinterklāsa nosaukumi nīderlandiešu valodā ir De Sint (Svētais), De Goede Sint (Labais svētais) un De Goedheiligman (Labais svētais cilvēks).
Sinterklāss ir viens no pazīstamā Ziemassvētku tēla Santaklausa prototipiem.
Svētki
Sinterklāsa svētkos 6. decembrī svin Svētā Nikolaja vārda dienu. Svētkus katru gadu atzīmē ar dāvanu pasniegšanu Nikolaja priekšvakarā (5. decembrī) Nīderlandē un 6. decembra rītā, Svētā Nikolaja dienā, Beļģijā, Luksemburgā, Vācijas rietumos, Francijas ziemeļos (Francijas Flandrijā, Lotringā, Elzasā un Artuā) un Ungārijā. Tradīciju atzīmē arī dažās bijušās Nīderlandes Impērijas teritorijās, tostarp Arubā.
Tēls
Sinterklāss veidots līdzīgs vēsturiskai personai — Svētajam Nikolajam (270—343), grieķu Mīras bīskapam, kas dzīvoja mūsdienu Turcijas teritorijā. Viņu visbiežāk attēlo kā vecu, staltu un nopietnu vīrieti ar baltiem matiem un garu, kuplu bārdu. Viņš valkā garu, sarkanu apmetni vai ornātu virs tradicionālās baltās bīskapa albas un dažkārt sarkanu stolu. Galvā parasti viņam ir sarkana mitra un sarkans rubīna gredzens pirkstā. Rokās viņš tur zelta zizli, garu ceremoniju ganu zizli ar greznu un ieliektu augšpusi.
Tradicionāli viņš jāj uz balta zirga. Nīderlandē pēdējo zirgu sauca par Amerigo, taču 2019. gadā viņš aizgāja "pensijā" (t.i. nomira) un tika aizstāts ar jaunu zirgu vārdā Ozosnel ("Ak, tik ātri"), kas nosaukts tāpat kā labi zināmas Sinterklāsa dziesmas fragments. Beļģijā zirgs saucas Slecht weer vandaag ("šodien slikts laiks") vai Mooi weer vandaag ("šodien jauks laiks").
Sinterklāss nēsā lielu, sarkanu grāmatu, kurā ierakstīts, vai bērns pagājušajā gadā bija paklausīgs vai nerātns.
Melnais Pēteris
Tradicionāli viņš nēsāja līdzi arī skursteņslauķa slotu no vītolu zariem, ar ko pērt nerātnos bērnus. Dažās vecākajās Sinterklāsa dziesmās ir pieminēti nerātni bērni, kurus ieliek Melnā Pētera somā un aizved uz Spāniju. Šī leģendas daļa attiecas uz laikiem, kad mauri iebruka Eiropas piekrastes pilsētās, lai nolaupītu vietējos iedzīvotājus verdzībā. Šī īpašība piemīt citiem Svētā Nikolaja pavadoņiem, piemēram, Krampusam. Tomēr mūsdienu Sinterklāsa svētku versijās Melnie Pēteri vairs nenēsā bērnus maisos un bērniem vairs nesaka, ka viņus aizvedīs uz Spāniju, ja viņi būs nepaklausīgi.
Gadu gaitā ir radušies daudzi stāsti par Melno Pēteri un viņš kļuvis par vērtīgu palīgu prombūtnē esošajam Sinterklāsam. Mūsdienu Sinterklāsam ir Melnais Pēteris katrai funkcijai, piemēram, Galvenais Pēteris (Hoofdpiet), Navigācijas Pēteris (Wegwijspiet), lai pārvietotos ar tvaika laivu no Spānijas uz Nīderlandi, Dāvanu Pēteris (Pakjespiet), lai iesaiņotu visas dāvanas, un Skursteņu Pēteris, lai kāptu skursteņos.
Memoriāls (organizācija)
Starptautiskā vēsturiski izglītojošā, cilvēktiesību aizstāvības un labdarības biedrība „Memoriāls” (ru) bija 1989. gadā dibināta bezpeļņas nevalstiskā organizācija, kas nodarbojās ar PSRS politisko represiju izpēti un cilvēktiesību aizstāvību Krievijā un tai apkārt esošajās konfliktu zonās. To veidoja divas juridiskas vienības — „Starptautiskais memoriāls” un cilvēktiesību centrs „Memoriāls”.
2022. gadā organizācijai piešķīra Nobela miera prēmiju (kopā ar Ukrainas cilvēktiesību organizāciju "Pilsonisko brīvību centrs" un Baltkrievijas cilvēktiesību aizstāvi Alesu Beļacki).
Vēsture
Organizācijas pirmsākumi meklējami 1987. gadā Maskavā dibinātajā iniciatīvas grupā „Par represiju upuru piemiņas iemūžināšanu”, kurai līdzīgas grupas drīz vien sāka parādīties arī citās pilsētās. Par organizāciju padomes pirmo priekšsēdi kļuva Andrejs Saharovs. 1989. gada janvārī dibināšanas kongresā tika izveidota Vissavienības biedrība, kuras organizācijas gada laikā tika izveidotas Padomju Savienības lielākajās pilsētas un ārvalstīs.
2004. gadā „Memoriāls” izdeva kompaktdisku komplektu „PSRS politiskā terora upuri”, kurā apkopota informācija par 1,34 miljoniem PSRS represēto. 2009. gadā organizācija saņēma Eiropas Savienības Saharova balvu. 2014. gadā pēc Krimas okupācijas „Memoriāls” Krievijas veiktās darbības pret Ukrainu nosauca par „agresiju”, bet 2015. gadā izdeva grāmatu „Noslepkavoti Katiņā” par Katiņas slaktiņu. Tajā pašā gadā Krievijas Tieslietu ministrija pieprasīja Cilvēktiesību centra „Memoriāls” likvidēšanu, bet Krievijas Augstākā tiesa prasību noraidīja.
2016. gadā par tās izteikto kritiku Krievijas varasiestādēm, likumiem un Krievijas agresijai Austrumukrainā, Tieslietu ministrija organizāciju iekļāva „ārvalstu aģentu” sarakstā. 2021. gada 28. decembrī Krievijas Augstākā tiesa pēc Ģenerālprokuratūras prasības „Starptautisko memoriālu” likvidēja, pamatojoties uz to, ka tas radot „melīgu iespaidu par PSRS kā teroristisku valsti”, kā arī „attaisno un reabilitē nacistu noziedzniekus". Dienu vēlāk Maskavas pilsētas tiesa likvidēja arī cilvēktiesību centru „Memoriāls”.
Kabala (pilsēta)
Kabala (el, az) bija senā pilsēta un Kaukāza Albānijas galvaspilsēta (līdz 6. gadsimtam), kā arī liels tirdzniecības centrs līdz 15. gadsimtam.
Vēsture
Ar nosaukumu Kabalaka pilsēta pirmo reizi tika minēta 1. gadsimta otrās puses rakstiskajos avotos, precīzāk, Plīnija Vecākā "Dabas vēsturē". Par pilsētu Habalu (Kabalu) 2. gadsimtā rakstīja arī Ptolemajs savā "Ģeogrāfijā". Senās Kabalas tirdznieciskie sakari bija plaši, un pilsēta bija viena no lielākajiem tā laika Kaukāza Albānijas centriem.
Kabala cieta biežajos hazāru iebrukumos. Hazāri pārvaldīja Kabalu veselu gadsimtu un pārvērta to savā administratīvajā centrā. Ne velti vēlāk Kabalu iekarojušie arābi sauca to par Hazāru Kabalu.
10. gadsimtā Kabalas valdnieks bija Anbasa al Avars ("Vienacainais Lauva"), kurš, iespējams, bija cēlies no jauktas albāņu armēņu ģimenes. Pēc tam valdīja viņa dēls Abd al Barra, no kura 981. gadā pilsētu atkaroja Širvanšahs Muhameds ben Ahmeds.
16. gadsimtā Kabalu izpostīja Sefevīdi. Kabalas drupas atrodas Azerbaidžānā uz austrumiem no Čuhurgabalas ciema un uz dienvidrietumiem no mūsdienu pilsētas Gabalas. Kabalas citadeles drupas aizņem vairāk kā 25 ha, uz rietumiem no citadeles ir tempļa iecirknis (virs 50 ha).
17. gadsimtā Kabalā būtisku iedzīvotāju daļu sastādīja armēņi, kuri bez parastajiem nodokļiem maksāja vēl arī nemusulmaņu nodokli - "haraču". Būtiska armēņu stāvokļa pasliktināšanās notika Daudbeka un Surhaihana darbības laikā, kuru vienības sistemātiski tos vajāja.
Izrakumi
Senās Kabalas izrakumi sākās no 19. gadsimta vidus (Janovskis, D.Šarifovs, R.Efendijevs, I.Džafarzade u.c.). Uz šo brīdi ir zināms, ka kultūrslāņa biezums ir ne mazāks par 5 metri.
No 1. līdz 18. gadsimtam ir izveidojušies 4 kultūrslāņi (antīkā laika, agro, attīstīto un vēlo viduslaiku slāņi). Šīe slāņi ir pamatoti ar numismātiskajiem u.c. arheoloģiskajiem materiāliem.
Tieši Kabalā Azerbaidžānā pirmo reizi tika atrasti antīko laiku dakstiņi. Tāpat bija atrastas antīkā perioda keramisko trauku lauskas. Tas dod pamatu senās Kabalas kultūru attiecināt uz mūsu ēras sākumu vai nedaudz pirms tam.
1906. gadā pilsētas izrakumu laikā tika atrasts 6 rindiņu uzraksts, kas, domājams, attiecināms uz agvānu (albāņu) rakstību. Uzraksts tika aizvests uz Pēterburgu, taču nezināmu iemeslu dēļ tika nozaudēts.
Pilsētas kultūrslānī, kas attiecas uz 9-13. gadsimtu, lielā daudzumā ir konstatēti pavardi, tandiri, bedres, māla cauruļu pazemes ūdensvada līnijas. Glazētās keramikas ražošana tajā laikā piedzīvoja savu kulmināciju. Tajā laikā māla trauku apakšpusē sāka spiest izgatavotāju meistaru zīmogus. Pilsētas ekonomikā kopā ar zemkopību un dārzkopību, liela loma bija keramikas, juvelierizstrādājumu, zīda ražošanai, aušanai un citiem amatiem. Bez 9-10. gadsimta arābu monētām Kabalā bija atrastas arī širvanšahu, Derbentas valdnieku un ildegizīdu monētas.
No 1926. gada šajā reģionā ar dažiem pārtraukumiem tiek veikti arheoloģiskie pētījumi, bet no 1959. gada pētījumi tiek veikti secīgi. Pēdējos gados tos veic azerbaidžāņu-korejiešu kultūras apmaiņas asociācija SEBA. 2014. gadā Gabalā notika Gabalas arheoloģiskā centra atklāšana, kurā pēc restaurācijas laboratorijās tiek demonstrēti ap 1500 eksponāti, kurus antīkās pilsētas Kabalas, Selbiras un Gala teritorijās ar SEBA atbalstu atrada NANA Arheoloģijas un etnogrāfijas institūta Gabalas arheoloģiskā grupa un korejiešu arheologi.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rīgas Kurzemes rajonā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rīgas Kurzemes rajonā.
Saulkrastu kokteilis
Saulkrastu kokteilis ir pludmales volejbola turnīrs Latvijā. Notiek kopš 1992. gada vasaras kā pirmais komerciālais pludmales volejbola turnīrs Latvijas smiltīs un kopš pirmās sacensību vasaras kļuvis par īpašu nedēļas nogales mirkli Latvijas regulārā pludmales volejbola čempionāta laikā.
Pagājušā gadsimta deviņdesmito sākumā pludmales volejbola faniem Andrim Vanagam un Guntaram Zonbergam radās ideja izveidot pirmo komerciālo pludmales volejbola turnīru Latvijā, kurš vēlāk ieguva svarīga turnīra reputāciju un sagaidīja līdzjutējus ar atraktīvu izklaides programmu.
Baltijas mērogā "Saulkrastu kokteilis" slavu ieguva ar sacensību norises laiku, kur izšķirošās cīņas par vienmēr iespaidīgajiem balvu fondiem tradicionāli notika Saulkrastu estrādē — starmešu gaismā.
Kristians Madžo
Kristians Madžo (it, dzimis ) ir Itālijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Madžo pārstāv Itālijas B sērijas komandu Vicenza.
Savas karjeras sākumā spēlējis Itālijas komandās Vicenza, Fiorentina un Sampdoria. 2008. gadā pievienojies Napoli, kur pavadījis 10 sezonas, kuru laikā aizvadījis 307 mačus un guvis 23 vārtus. Ar Napoli izcīnījis arī divus Itālijas kausus.
Itālijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Napoli
Faradeja efekts
Faradeja efekts jeb magnētiski optiskā aktivitāte ir gaismas polarizācijas plaknes griešana, lineāri polarizētai gaismai ejot cauri optiski neaktīvai vielai, kas atrodas magnētiskajā laukā.
Pagrieziena leņķis \varphi=VlH, kur V ir Verdē konstante, l ir gaismas ceļa garums vielā, H ir magnētiskā lauka intensitāte.
Federiko Baldzareti
Federiko Baldzareti (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Sasniegumi
Juventus
2061. gads
2061. gads būs parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sāksies sestdienā.
Niks Džonass
Viņa vecākie brāļi Kevins Džonass un Džo Džonass arī ir mūziķi. Visi trīs kopā no 2005. līdz 2013. gadam bija apvienojušies vienotā mūzikas grupā Jonas Brothers. Grupa izdeva četrus studijas mūzikas albumus.
2018. gada jūlijā tika paziņots, ka Niks Džonass ir saderinājies ar Indijas aktrisi Prijanku Čopru.
Jānis Labucs
Jānis Labucs (dzimis 1990. gada 9. aprīlī) ir latviešu žurnālists, kanāla TV24 raidījumu vadītājs, kurā strādā kopš 2014. gada. Tajā vadījis tādus raidījumus kā Uz līnijas, #Spilgtenis un Rīga runā. Kopš Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gada februārī, vada raidījumu "Aktuālais par karadarbību Ukrainā".
Rūsganā brūnzobe
Rūsganā brūnzobe (Hydnellum ferrugineum) ir Latvijā vidēji bieži sastopama vidēja lieluma brūnzobju ģints sēne, kuras augļķermeņi nav ēdami. Sēnei jaunībā slapjā laikā raksturīga gutācija jeb šķidruma izdalīšana, kas labi redzama kā sarkani pilieni uz gaišā augļķermeņa.
Taksonomija
Pirmais šo sugu zinātniski aprakstīja Eliass Magnuss Frīss, kurš 1815. gadā to nosauca par Hydnum ferrugineum. Tās pašreizējo binominālo nosaukumu tai piešķīra Peters Karstens, 1879. gadā to pārceļot uz pašreizējo ģinti Hydnellum.
1964. gadā kanādiešu mikologs Kenets Harisons aprakstīja Ziemeļamerikā pie priedēm augošu līdzīgu sēni, ko nosauca par Hydnellum pineticola, bet datubāze Index Fungorum to uzskata par rūsganās brūnzobes sinonīmu. Šādi strīdi starp Ziemeļamerikas un Eiropas mikologiem par to, vai kāda suga ir Amerikai endēma jeb vai ir Eirāzijā izplatītas sugas vietējā forma, ir visai bieži un maz saistīti ar mikoloģiju kā tādu. Kopš 21. gadsimta sākuma tos pamazām izšķir ģenētiskie pētījumi.
Sugas epitets ferrugineum latīņu valodā nozīmē "rūsas krāsā", kas devis latviešu valodas zinātnisko nosaukumu.
Līdzīgas sugas
Bez mikroskopa tikai pēc garšas no tās atšķirama Peka brūnzobe, kas ir stipri rūgta. Rūsganās brūnzobes mīkstuma hifām nav skavu savienojumu, kas tās arī atšķir no Peka brūnzobes. Lapu koku mežos Eiropā aug Hydnellum spongiosipes, kas jau jaunībā ir ar tumšāku cepurīti un mīkstumu. Vecumā var tikt sajaukta ar kopaugošo brūnzobi (Hydnellum concrescens), kura parasti ir daudzdaivaini saaugusi un dzeltenīgi brūna, ar nepatīkamu garšu, aug skujkoku mežos. Pavisam Latvijā atrastas 6 brūnzobju sugas.
Dominikas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Dominikas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Dominika ir piedalījusies gan vasaras (no 1996. gada), gan ziemas olimpiskajās spēlēs (2014. gadā).
Saime (grupa)
Saime bija latviešu rokgrupa, kas Jura Pavītola vadībā darbojās no 1983. līdz 1988. gadam.
Vēsture
Grupa sāka koncertēt 1984. gada pavasarī, veiksmīgi piedaloties pašdarbības ansambļu skatē, kur I. Rubīna togad atzīta par labāko solisti. 1986. gadā tika izdota mazā skaņuplate ar četrām grupas dziesmām. 1987. gadā grupa piedalījās festivālā "Mēs — Liepājai", un dziesma "Dīvainie putni" tika iekļauta festivāla skaņuplatē. Šī dziesma netika pieņemta "Mikrofona" aptaujā, jo tajā padomju cenzūra saklausīja atsauces uz trimdas latviešiem.
Dziesma "Mans zēns" 1984. gada "Mikrofona" aptaujā ierindojās 12. vietā, savukārt dziesma "Princesīte" 1987. gadā ierindojās "Mikrofona" aptaujas 5. vietā. Grupa koncertējusi ne tikai Latvijā, bet arī Lietuvā un Ziemeļkaukāzā. Taču ap 1987. gadu grupas popularitāte samazinājās. 1988. gadā grupa beidza darbību un J. Pavītols atgriezās Liepājā. Citi grupas mūziķi izveidoja grupu "Kantoris 04".
Peka brūnzobe
Peka brūnzobe (Hydnellum peckii) ir Latvijā reti sastopama vidēja lieluma brūnzobju ģints sēne, kuras augļķermeņi nav ēdami. Sēnei jaunībā slapjā laikā raksturīga gutācija jeb šķidruma izdalīšana, kas labi redzama kā sarkani pilieni uz gaišā augļķermeņa.
Ekoloģija
Aug vecu priežu tuvumā nabadzīgās augsnēs.
Izplatība
Suga izplatīta Eiropā un Ziemeļamerikā, arī Āzijā, atsevišķi eksemplāri arī Austrālijā. Latvijā atrasta jau sen, taču pastāvīgi jaukta ar rūsgano brūnzobi, tādēļ tikai 2010. gados parādījusies izpratne, ka šī suga Latvijā ir daudz retāka, kā tika domāts. 2022. gadā Latvijas Mikologu biedrība abas šīs sugas izziņoja par gada sēni, lai noteiktu, cik bieži kura suga sastopama.
Līdzīgas sugas
Bez mikroskopa tikai pēc garšas no tās atšķirama rūsganā brūnzobe, kas nav rūgta vai asa, bet ir ar miltainu garšu. Rūsganās brūnzobes mīkstuma hifām nav skavu savienojumu, kas tās arī atšķir no Peka brūnzobes. Lapu koku mežos Eiropā aug Hydnellum spongiosipes, kas jau jaunībā ir ar tumšāku cepurīti un mīkstumu. Vecumā var tikt sajaukta ar kopaugošo brūnzobi (Hydnellum concrescens), kura parasti ir daudzdaivaini saaugusi un dzeltenīgi brūna, ar nepatīkamu garšu, aug skujkoku mežos. Pavisam Latvijā atrastas 6 brūnzobju sugas.
Lietošana
Nav ēdama sīkstuma un asās garšas dēļ, taču nav indīga. Tiek lietota kā krāsvielas avots, bez citu vielu piejaukumiem dod brūnus toņus. Kodinot ar dažādām vielām, iegūst citas krāsas.
Akrotira (pilsēta)
Akrotira (el) bija bronzas laikmeta kiklādiešu pilsēta Santorinē, Grieķijā, kur mūsdienās zem seguma ir izveidota arheoloģiskā ekspozīcija. Pilsēta tika iznīcināta vulkāna izvirdumā 16. gadsimtā pr.Kr. un apbērta ar vulkāniskajiem pelniem, zem kuriem ir saglabājušās apbūves un fresku paliekas, kā arī dažādi sadzīves priekšmeti un mākslas darbi, kuru dēļ tā reizēm tiek saukta par Grieķijas Pompejiem. Pilsēta tiek piedāvāta kā viena no iespējamām Platona aprakstītās Atlantīdas atrašanās vietām. Pilsēta tika atklāta 1899. gadā, bet regulāri izrakumi veikti no 1967. gada Spiridona Marinatosa vadībā.
Apmetnes dibināšana
Sākotnēji Akrotiras apkārtnē krasta līnija bija izrobota ar nelieliem līcīšiem starp zemesragiem. Pirmie Akrotiras iedzīvotāji līdzīgi, kā citās Egejas jūras salās, apmetās uz viena neliela zemesraga salas dienvidos. Šī bija laba vieta apmetnes izvēlei vairāku iemeslu dēļ: Bija arī citi faktori, kas sekmēja apmetnes attīstībai, tādi, kā Akrotiras atrašanās vairāku jūras straumju krustpunktā un netālu no lielās Krētas salas. No neolīta perioda bija saglabājies diezgan maz liecību. Tās ir nedaudzas māla trauku lauskas, kas tipoloģiski ir līdzīgas “Seliagas kultūrai”, nosauktai par godu nelielai salai starp Paru un Andiparu, kur sākotnēji bija atrastas šīs kultūras paliekas. Spriežot pēc šo lausku atrašanās vietas, kas datējama ar 5. gadu tūkstoša pr.Kr. vidu, varbūtējā neolīta apmetne atradās rajonā starp celtni Xeste 3 un biļešu kasēm pie arheoloģiskā objekta dienvidu vārtiem.
Agrais kiklādu periods
(3. gadu tūkstotis pr.Kr.)
Arheoloģiskie dati par Akrotiras neolītu un agro Kiklādu periodu tika iegūti vienīgi no tranšejām, kas tika raktas arheoloģiskā kompleksa pārsega balstiem (91 balsts) ap 7 metru dziļumā. Tāpēc agrā kiklādu perioda celtņu paliekas ir ļoti fragmentāras un ierobežotas, un rezultātā nav iespējams iegūt priekšstatu par tā perioda celtnēm. Taču tika atrastas klintī iecirstas kapeņu kameras, kas bija piepildītas ar atkritumiem, sajauktiem ar lielu daudzumu sadzīves keramikas priekšmetiem, no agrā kiklādu perioda beigām. Kameru forma un izvietojums ļāva secināt, ka tās ir kapenes, kas bija likvidētas 3. gadu tūkstoša beigās. Tagad nav iespējams rekonstruēt tā laika apbedījumu īpatnības, taču var pieņemt, ka tās maz atšķīrās no šī perioda apbedījumiem citās kiklādu kultūras vietās. Nav zināms arī tas, uz kurieni tika pārceltas kapenes pēc to likvidācijas šajā vietā.
Analizējot šajās kamerās atrastās keramikas mālu izcelsmi, tika konstatēts, ka viens transportējamo amforu tips norāda izcelsmi dažādos Egejas jūras reģionos. Tas nozīmē, ka Akrotiras apmetnei bija kontakti ar šiem reģioniem vismaz no 3. gadu tūkstoša pr.Kr. vidus. Turklāt, tika atrasti tādi instrumenti (tīģeļi, furmas, lejamās veidnes), kas norāda uz to, ka šajā laikā Akrotiras apmetnē bija attīstīta metalurģiskā darbība. Šie fakti kopā ar centrālo izvietojumu Egejas jūrā var izskaidrot apmetnes attīstību no zvejnieku ciemata līdz kosmopolītiskai ostas pilsētai.
Lausku un gružu apjoms, ar kuriem mērķtiecīgi tika piepildītas kameras, norāda uz to, ka tas radās senās apmetnes drupu attīrīšanas rezultātā, kas, domājams, bija cietusi no spēcīgas zemestrīces 3. gadu tūkstoša pr.Kr. beigās. Šo pasākumu rezultātā kapeņu teritorija, kas bija izrakņāta ar apbedījumu kamerām, tika atjaunota un stabilizēta. Apmetnes atjaunošana pēc zemestrīces iekļāva arī tās būtisku paplašināšanu uz senāko kapeņu teritorijas rēķina, kas liecina par Akrotiras kopienas uzplaukumu. Jaunajai apmetnei jau bija pilsētas centra īpatnības, kas liecina par pāreju uz vidējās bronzas laikmetu.
Vidējais kiklādu periods
(2000—1650 gadi pr.Kr.) Domājams, ka apmetnes paplašināšana bija saistīta arī ar demogrāfisko pieaugumu. Jūrniecība un jūras tirdzniecība, kas pastāvīgi vairoja pilsētas labklājību, radīja arī lielāku apkārtējo iedzīvotāju pieplūdumu, kas deva pamatu jaunām saimnieciskās darbības formām. Attīstītajā ostas pilsētā bija nepieciešami specializēti meistari kuģubūvē un buru aušanā, dažādu kvalifikāciju jūrnieki u.t.t. Tāpat bija vajadzīgi ar to saistītie tirgoņi un tirgus aģenti ar personālu tirgus infrastruktūras apkalpošanai. Ņemot vērā visus šos apstākļus, pilsētas paplašināšana bija aktuāla nepieciešamība.
Tā vara, ko ieguva Egejas reģionā, sāka nepietikt Krētas pieaugošajām prasībām. Un visdrīzāk tā nav sagadīšanās, ka kontakti starp Egejas jūras reģionu un Vidusjūras austrumu reģiona lielāko salu, Kipru, aizsākās tieši šajā laikā. Kipra jau senāk bija pazīstama kā neizsmeļama vara ieguves vieta, kas apgādāja ar to plašus Vidusjūras austrumu daļas apgabalus. Uz to pat norāda šī metāla nosaukums daudzās Eiropas tautu valodās: kuprum aes (= Kipras varš) latīņu avotos tika saīsināts līdz izcelsmes vietai (kuprum), un tālāk pārgāja citās valodās: spāniski — cobre, franciski — cuivre, vāciski — kupfer, latviski — kapars, u.t.t. Tāpēc būtu pamatots pieņēmums, ka tieši Kipra kļuva par akrotiriešu tirgoņu interešu sfēru. Krētas bronzas priekšmetu svina izotopu analīze liecina, ka Kipras izcelsmes varš šajā laikā sastādīja 26%, kad iepriekš varš tika importēts vienīgi no Kiklādu ieguves vietām.
Tieši šajā laikā izveidotā Jalisas apmetne Rodas piekrastē, domājams, arī nav nejaušība, jo Akrotiras jūrasbraucējiem bija vajadzīga atbalsta osta garajā Kipras vara maršrutā.