cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akmeņu iela (Rīga)
Sabiedriskais transports
No 2015. gada 1. novembra pa Akmeņu ielu kursē 23. maršruta autobusi. Vēl posmā no Valguma ielas līdz Jelgavas ielai kursē trolejbusi no un uz 2. trolejbusu parku Jelgavas ielā.
Tiešā runa
Tiešā runa ir kādas citas personas runas vai domu tiešs atkārtojums. Šajā attēlojumā parasti tiek ievērota arī runātāja leksiska, sintakse, stils un intonācija. Tiešā runa ir viens no trim citrunas attēlojumiem latviešu valodā. Pārējie divi ir noģiedamā tiešā runa un netiešā runa.
Tiešā runa parasti tiek likta pēdiņās, tomēr tās atdalīšanai no pārējā teksta var tikt izmantotas arī domuzīmes. Tā var tikt sasaistīta ar piebildi, kurā parasti ir ietverta informācija par tiešās runas autoru, vai arī ar noteiktām rakstiskām zīmēm (piemēram, interpunkciju vai jaunu rindkopu). Tiešās runas un piebildes savstarpējais novietojums nosaka interpunkcijas lietojumu. Tiešā runa var atrasties piebildes priekšā, aiz piebildes, abpus piebildei vai arī starp piebildes daļām.
Tiešā runa aiz piebildes
Ja tiešā runa teikumā atrodas aiz piebildes, tad teikums tiek veidots pēc šādas shēmas: piemēram,
Ja tiešā runa tiek likta pēdiņās, aizverošās pēdiņas tiek liktas pēc beigu pieturzīmes, nevis pirms tās. Parasti tiešā runa, kas atdalīta ar pēdiņām, tiek turpināta tajā pašā rindā, kur atrodas piebilde, tomēr nav aizliegts tiešo runu uzsākt jaunā rindā.
Ja tiešās runas atdalīšanai tiek izmantotas domuzīmes, tad to liek vienīgi tiešās runas sākumā, parasti šādos gadījumos tiešā runa tiek sākta jaunā rindā. Dzejā ir pieļaujama domuzīme tiešās runas beigās, tādējādi nošķirot to no pārējā teksta. Teikums tiek veidots pēc šādas shēmas: piemēram,
Ja tiešā runa tiek attēlota pilnīgi patstāvīgā teikumā, neveidojas piebilde, bet tiešās runas ievadījumu, kas noslēdzams ar punktu. Teikumi veidojas pēc šādas shēmas vai
Šādā gadījumā tiešās runas ievadījumā nedrīkst būt vārdi ar nozīmi ‘teikt, sacīt’, kad veidojas piebilde, piemēram, vietā jāraksta
Piebilde aiz tiešās runas
Ja tiešā runa teikumā atrodas pirms piebildes, tad teikums tiek veidots pēc šādas shēmas: piemēram,
Ja šādā teikumā tiešā runa būtu pabeidzama ar punktu, to aizstāj ar komatu, citādi beigu pieturzīme tiek saglabāta. Ja tāda veida teikumā tiek lietotas domuzīmes, tās liekamas tiešās runas priekšā un aiz tās pēc šādas shēmas: piemēram,
Piebilde starp tiešās runas vārdiem
Ja piebilde atrodas starp tiešās runas, kas ir izteikta ar vienu saliktu teikumu, vārdiem, tiešās runas katra daļa tiek atdalīta ar pēdiņām, tiešās runas pirmās daļas un piebildes beigās tiek likts komats. Teikums tiek veidots pēc šādas shēmas: piemēram,
Ja šāda veida teikumā tiek izmantotas domuzīmes, tad tas tiek veidots pēc šādas shēmas: piemēram,
Ja tiešā runa tiek izteikta vairākos teikumos, un piebilde atrodas starp tiešās runas teikumiem, piebildes beigās tiek likts punkts, pēdiņās tiek liktas atsevišķās tiešās runas teksta daļas, nevis katrs teikums. Teikums tiek veidots pēc šādas shēmas: piemēram,
Ja piebilde norāda uz tiešās runas turpinājumu, piebildes beigās var tikt lietots kols, aiz kura seko jauns teikums — tiešās runas nobeigums. Šādā gadījumā tiešās runas turpinājums pēc kola tiek sākts ar lielo burtu pēc šādas shēmas: piemēram,
Tiešā runa starp piebildes vārdiem
Tiešā runa var tikt ietverta starp piebildes vārdiem (vairākiem viena teikuma locekļiem vai atsevišķiem salikta teikuma komponentiem). Šādā gadījumā tiešā runa tiek pielīdzināta citātam, kas iekļauts piebildē.
Ja tiešā runa atrodas starp piebildes vārdiem, piebildes pirmās daļas beigās tiek likts kols, tālāk sekojošajā tiešā runa tiek sākta ar lielo burtu un ietverta pēdiņās. Ja šādā teikumā tiešā runa būtu pabeidzama ar punktu, to aizstāj ar komatu, citādi beigu pieturzīme tiek saglabāta. Parasti tiek ieteikts pirms piebildes otrās daļas aiz pēdiņām likt domuzīmi pēc šādas shēmas:
Ja tiešā runa iekļauta starp tādiem piebildes komponentiem vai teikuma daļām, kas atdalāmas ar komatu, un šādā teikumā tiešā runa būtu pabeidzama ar punktu, to aizstāj ar komatu un pēc tiešo runu noslēdzošajām pēdiņām seko domuzīme. Teikums tiek veidots pēc šādas shēmas:
Miškovas apriņķis
Miškovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Silēzijas vojevodistē. Robežojas ar Silēzijas vojevodistes Čenstohovas, Zaverces, Beņdzinas, Tarnovske Guru un Lubliņecas apriņķiem.
Daugavpils sinagoga
Daugavpils sinagoga ir ebreju sinagoga Daugavpilī.
Tagadējā Daugavpils sinagoga - Kadiša lūgšanu nams, celta 1850. gadā. Tā telpiski aizpilda kvartāla stūra apbūvi pilsētas centrā, bet tās fasādes ir vērstas pret Lāčplēša un Cietokšņa ielu. Celtnes iekārta atjaunota pēc Otrā pasaules kara. 2005. gadā veikta celtnes renovācija, tai līdzekļus piešķīra arī mākslinieka Marka Rotko bērni, kas dzīvo ASV un uztur saikni ar tēva dzimto pilsētu. Sinagogas atklāšanā pēc renovācijas piedalījās Valsts eksprezidente Vaira Vīķe-Freiberga.
Sinagogas otrajā stāvā ierīkots muzejs "Ebreji Daugavpilī un Latgalē". Muzeja ekspozīcija stāsta par ebreju dzīvi un sadzīves tradīcijām Latgalē un Daugavpilī kopš 1935. gada. Ekspozīcija attēlo ebreju skaita izmaiņas, radu rakstus fotogrāfijās, sadzīves un kulta priekšmetus, kā arī dažādus izdevumus: žurnālus, kalendārus un grāmatas par ebreju dzīvi Daugavpilī un Latgalē.
Vietējā gida - novadpētnieka Josifa Ročko pavadībā ikvienam Daugavpils pilsētas viesim un interesentam ir iespēja iepazīties ar sinagogu un ekspozīciju, uzzinot interesantus un aizkustinošus vietējo ebreju ģimeņu stāstus, ebreju dzīves vēsturiskos aspektus, lūgšanu tradīcijas, altāra nozīmi sinagogā u.c.
Ričards Fainmens
Ričards Filipss Fainmens (en,, dzimis , miris ) bija amerikāņu zinātnieks un polimāts. 1965. gadā par pētījumiem kvantu elektrodinamikā Fainmens kopā ar Džulianu Švingeru un japāņu zinātnieku Sinitiro Tomonagu saņēma Nobela prēmiju fizikā. Viņš bija arī viens no pirmajiem, kas 1959. gadā sāka runāt par nanotehnoloģiju piedāvātajām iespējām nākotnē. Savas dzīves laikā Fainmens bija viens no pazīstamākajiem zinātniekiem pasaulē.
1996. gadā par Ričardu Fainmenu tika uzņemta biogrāfiska kinofilma "Bezgalība" (Infinity). Viņu šajā filmā atveidoja aktieris Metjū Broderiks.
Adipīnskābe
Adipīnskābe (heksāndiskābe, 1,4-butāndikarbonskābe, HOOC—(CH2)4—COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Adipīnskābes sāļus un esterus sauc par adipinātiem (no la — 'tauki, speķis'). Adipīnskābe ir balta, kristāliska viela, kas nedaudz šķīst ūdenī.
Atrašanās dabā
Atrodama biešu sulā.
Iegūšana
Iegūst, oksidējot taukus, rīcineļļu, cikloheksānu un tā atvasinājumus.
Iegūstama arī no tetrahidrofurāna:
Izmantošana
Lieto rūpniecībā kā sintētiskās šķiedras — neilona izejvielu (neilonu iegūst no adipīnskābes un heksametilēndiamīna). Adipīnskābe ir arī līdzekļu pret katlakmeni galvenais komponents. Adipīnskābes esterus lieto kā plastifikatorus un smēreļļas.
Aspazijas bulvāris
Aspazijas bulvāris ir bulvāris Rīgas Bulvāru lokā Centra apkaimē Rīgā. Aspazijas bulvāris sākas pie Kaļķu ielas un Brīvības bulvāra krustojuma un iet līdz 13. janvāra ielai. Tā kopējais garums ir 519 metri.
Ielu savienojumi
Aspazijas bulvāris ir savienots ar šādām ielām:
Vēsturiskie nosaukumi
Bulvāris izveidots 1858. gadā līdz ar pilsētas aizsargmūru nojaukšanu un Rīgas Pilsētas teātra uzcelšanu, tā sākotnējais nosaukums bija Teātra bulvāris (de, ru pēc 1885. gada). Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas to 1920. gadā pārdēvēja par Aspazijas bulvāri. Vācu okupācijas laikā to īslaicīgi pārdēvēja par Fon der Golca loku (Von der Goltz Ring). 1950. gadā apvienoja Aspazijas un Basteja bulvārus un izveidoja Padomju bulvāri. 1989. gadā to atkal sadalīja Aspazijas un Basteja bulvāros.
Lielvezīrs
Lielvezīrs (turku valodā sadr-ı azam vai serdar-ı ekrem; Osmaņu turku valodā: صدر اعظم vai وزیر اعظم), cēlies no persiešu vārda vizier (وزير). Lielvezīrs bija sultāna pirmais ministrs ar absolūtu varu un viņu varēja atlaist tikai pats sultāns. Lielvezīrs glabāja impērijas zīmogu un bija tiesīgs sasaukt visus vezīrus valsts lietu apspriešanai. Šādu vezīru apspriedi sauc „Kupola vezīri” (turku valodā: Kubbealtı vizier), apzīmējot parasto vezīru tikšanās vietu Topkapi pilī.
Osmaņu impērijas veidošanās posmā lietoja titulu vezīrs. Pirmais, kuru sāka saukt par lielvezīru, bija Čandarli Kara Halil Hajreddins pašā. Lielvezīra nosaukuma ieviešana bija nepieciešama, lai izceltu no visiem vezīriem to, pie kura glabājas sultāna (impērijas) zīmogs. Sākotnēji bieži lietoto nosaukumu vezir-i âzam pakāpeniski aizstāja ar sadr-ı azam (sadrazam). Osmaņu impērijas dažādos vēstures posmos lielvezīru vēl sauca: sadr-ı âlî (augstākais vezīrs), vekil-i mutlak (absolūtais pilnvarotais), sâhib-i devlet (valsts turētājs) un zât-ı âsafî (vezīrālais).
Pēc Tanzimata perioda 19. gs, lielvezīru funkcijas bija līdzīgas ministru kabineta vadītāja funkcijām rietumnieku izpratnē.
Rīzipere (stacija)
Rīzipere (et) ir dzelzceļa stacija Igaunijā, Harju apriņķa Nisi pagastā, dzelzceļa iecirknī Keila—Rīzipere (līdz 2004. gadam Keila—Hāpsalu). Rīziperes stacija atrodas 51 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas un tā ir piepilsētas elektrovilcienu maršruta Tallina—Rīzipere—Tallina galapunkts. Rīziperes stacijā ir 3 sliežu ceļi un viena starpceļu pasažieru platforma. Tās garums - 100 metri. Līdztekus pasažieru vilcienu satiksmei Rīziperes stacijā tiek veiktas arī nelielas, bet regulāras kravu operācijas.
Vēsture
1905. gadā izbūvētajā Baltijas dzelzceļa atzarā Keila—Hāpsalu sākotnēji bija tikai četras stacijas - Rīzenberga, Palifere, Risti un Hāpsalu. Jaunais dzelzceļš tika būvēta, galvenokārt, lai nodrošinātu pasažieru satiksmi, tā kā Hāpsalu pilsēta tolaik jau bija izveidojusies par vērā ņemamu Baltijas jūras kūrortu. Lai piesaistītu jaunajam satiksmes līdzeklim vēl vairāk pasažieru 1914. gadā Keilas—Hāpsalu dzelzceļa iecirknī tika atklātas trīs jaunas pieturas - Vazalemma, Ellamā un Taebla. Kopējais iecirkņa garums bija 78 km. 1935. gadā tvaika lokomotīvju vietā maršrutā Tallina—Hāpsalu pirmo reizi Igaunijas vēsturē devās dīzeļvilciens "Lendav Laanlane". 20. gs. otrajā pusē maršrutu apkalpoja Rīgas Vagonu rūpnīcas dīzeļvilcieni. Sakarā ar sliežu ceļa un infrastruktūras nolietojumu pasažieru vilcienu satiksme dzelzceļa posmā Rīzipere—Hāpsalu 1995. gadā tika pārtraukta. No 1995. līdz 2004. gadam posmā Rīzipere—Hāpsalu tika veikti tikai kravu pārvadājumi. 2004. gadā pēc ilgstošām diskusijām un mēģinājumiem glābt dzelzceļu sliežu ceļš tika demontēts.
2017.gadā Igaunijas valdība lēma piešķirt līdzekļus posma Rīzipere—Turba atjaunošanai. Kopš 2019.gada 8.decembra pasažieru vilcieni kursē maršrutā Tallina—Turba (par vienu staciju tālāk nekā iepriekš).
Stacija
Līdz ar dzelzceļa Keila—Hāpsalu (ru) izbūvi tika uzbūvēta arī III klases dzelzceļa stacija Rīzenberga (de)(ru). Pēc tipveida projekta celtā stacija ir vienkārša vienstāva koka ēka ar pamatapjomu, kā arī centrālo transepta daļu, kurā izvietota pasažieru uzgaidāmā telpa. Ēkai ir divslīpju jumts ar simetrisku centrālās daļas jumta izbūvi un jumta galu nošļaupumiem. Stacijas ēkas abas galvenās fasādes - simetriskas, ielas pusē ar nelielu rizalītu.
Elektrifikācija
20. gs. 60. gados Keilas—Hāpsalu iecirknī tika uzsākta dzelzceļa elektrifikācija. Pirmais elektrificētais posms Keila—Vazalemma tika nodots ekspluatācijā 1965. gada 15. jūlijā, bet Vazalemma—Rīzipere - 1981. gada 4. septembrī. Visā elektrificētajā Keilas—Rīziperes dzelzceļa posmā tika izbūvētas augstās pasažieru platformas. Rīziperes stacijā bez jau eksistējošās platformas tika izbūvēta viena 210 metrus gara starpceļu platforma piepilsētas elektrovilcienu apkalpošanai.[1] 2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums — 550 mm, garums — 100 m.
Apkārtne
650 metrus uz dienvidiem no Rīziperes stacijas sliežu ceļš beidzas. Tālāk, demontētā sliežu ceļa vietā ir izbūvēts labiekārtots velotūristu celiņš.
1723. gads
1723. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Lielā porta
Osmaņu Porta, Lielā Porta un Augstā Porta ir Osmaņu turku valodā līdzīgi apzīmējumi oriģinālajam nosaukumam: Bab-ı Ali un ar to apzīmē Osmaņu impērijas valdību, īpaši diplomātiskajos sakaros.
Lielā Porta ir viena no sultāna iestādēm, kuru vada lielvezīrs. Tās nosaukums cēlies no lielvezīra mītnes galvenajiem vārtiem, kas atrodas blakus Topkapi pilij un pie šiem vārtiem parasti sultāns rīkoja ārvalstu sūtņu pieņemšanas ceremonijas. Pils un pilsētu vārtu izmantošana svinīgām sanāksmēm ir sena Tuvo austrumu tradīcija.
Vēlāk šis nosaukums nozīmēja tikai Ārlietu ministriju un mūsdienās Stambulas gubernatora (Vali) rezidenci. Šo nosaukumu arī bieži min, ilustrējot impērijas ģeopolitisko novietojumu: vārti no Eiropas uz Āziju.
Nosaukums Augstā Porta apzīmē sultāna privāto pagalmu.
Dzintarskābe
Dzintarskābe (butāndiskābe, etāndikarbonskābe, HOOC–CH2–CH2–COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Dzintarskābes sāļus un esterus sauc par sukcinātiem ( - dzintars). Dzintarskābe ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī un spirtā.
Vēsture
Dzintarskābe pirmo reizi tika iegūta XVI. gadsimtā. 1546. gadā Georgs Agrikola to ieguva, destilējot dzintaru sausā veidā.
Atrašanās dabā
Dzintarskābei organismā ir liela bioloģiska nozīme - tā piedalās šūnu elpošanas procesos.
Iegūšana
Rūpniecībā dzintarskābi iegūst, hidrējot maleīnskābes anhidrīdu, kā arī, bakteriāli raudzējot amonija tartrātu vai kalcija malātu.
Dzintarskābi var iegūt no dibrometāna, iedarbojoties uz to ar kālija cianīdu un hidrolizējot iegūto dicianīdu sārmainā vidē. To var iegūt arī, katalītiski reducējot maleīnskābi vai fumārskābi.
Svarīgākās īpašības
Karsējot dzintarskābe zaudē ūdeni un veido dzintarskābes anhidrīdu, kas ir skābekli saturošs pieclocekļu cikls.
Dzintarskābei vispār raksturīga pieclocekļu ciklu viegla veidošanās, piemēram, karsējot amonija sukcinātu, var iegūt sukcinimīdu. Tas ir ciklisks savienojums, kas satur slāpekli un no tā var iegūt pirolu, destilējot cinka klātienē.
Savukārt, karsējot dzintarskābi kopā ar fosfora sulfīdu, iegūst citu heterociklisku savienojumu - tiofēnu.
Izmantošana
Dzintarskābi dažkārt lieto medicīniskos nolūkos. Dzintarskābes anhidrīdu lieto kā daudzu krāsvielu, piemēram, rodamīna, izejvielu. Ļoti liela loma dzintarskābei ir hemoglobīna veidošanās procesā un paātrina vielmaiņu.
Aleksejs Navaļnijs
Aleksejs Navaļnijs (ru; dzimis Maskavas apgabalā) ir krievu jurists, kas kopš 2009. gada ieguvis atpazīstamību kā blogeris un sociālais aktīvists, kas pievērsis sabiedrības uzmanību korupcijas un politiskajām problēmām Krievijā. 2011. gadā Navaļnijs nodibināja Korupcijas apkarošanas fondu, kas likvidēts 2020. gadā. 2022. gada martā tika notiesāts un nosūtīts uz stingras drošības soda koloniju uz 9 gadiem ieslodzījumā.
Saindēšana
, ar lidmašīnu atgriežoties no Tomskas uz Maskavu, Aleksejam Navaļnijam kļuva slikti, tādēļ veikta ārkārtas nosēšanās Omskā, kur Navaļnijs tika hospitalizēts ar aizdomām par saindēšanos. Vēlāk tika ziņots, ka Alekseju Navaļniju Omskas slimnīcā mēģinājuši saindēt vēl vienu reizi. 22. augustā Navaļniju no Omskas ar nevalstiskās organizācijas Cinema for Peace nolīgtu lidmašīnu nogādāja Šaritē — Berlīnes Universitātes slimnīcā.
2. septembrī Vācijas eksperti paziņoja, ka iegūti neapstrīdami pierādījumi, kas apliecina, ka Navaļnijs ir saindēts ar nervus paralizējošu kaujas vielu, kas pieder pie "Novičok" grupas. Šo slēdzienu apstiprināja arī Francijas un Zviedrijas laboratorijas un Ķīmisko ieroču aizlieguma organizācija (OPCW). Krievijas delegācija OPCW noraidīja ārvalstu laboratoriju secinājumus un pārmetusi Vācijai, ka tā izmanto šo lietu, lai izdarītu politisko spiedienu uz Krieviju un piemērotu tai sankcijas. '
14. decembrī pētnieciskā grupa Bellingcat sadarbībā ar medijiem CNN, Insider, Der Spiegel un El Pais prezentēja savu versiju par notikušo, nosaucot astoņu vīriešu vārdus, kuri trīs gadu laikā izspiegojuši Alekseju Navaļniju. Navaļnijs paziņoja, ka "Tie nav fsbešņiki, kuri strādā pēc kāda manas darbības laikā aizvainota oligarha vai ierēdņa pasūtījuma. Vesels FSB departaments augsti stāvošu priekšnieku vadībā divu gadu garumā īsteno operāciju, kuras laikā vairākas reizes mēģināts nogalināt mani un manas ģimenes locekļus, slepenā valsts laboratorijā saņemot ķīmisku ieroci. Protams, šāda mēroga un garuma operāciju nevar būt organizējis neviens cits, kā FSB galva Bortņikovs, kurš nekad nesadūšotos to darīt bez Putina pavēles."
Aizturēšana un ieslodzījums
Pēc četru mēnešu rehabilitācijas Vācijā Navaļnijs 2021. gada 17. janvārī atgriezās Krievijā, un pēc ielidošanas Šeremetjevas lidostā viņš tika aizturēts. 20. februārī Maskavas Babuškinas rajona tiesa atzina par likumīgu nosacītā cietumsoda nomainīšanu pret reālo. Piespriesto cietumsodu Navaļnijs izcieš Vladimiras apgabala Pokrovas cietumā. 31. martā viņš pieteica badastreiku, pieprasot "pienācīgu medicīnisko aprūpi un iespēju konsultēties ar neatkarīgiem mediķiem".
Atzinība
2021. gada oktobrī Eiropas Parlaments Navaļnijam piešķīra Saharova balvu "par domas brīvību".
Borovka (Ūdrīšu pagasts)
Borovka (ltg) ir ciems Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā. Izvietojies pagasta rietumos Rudņas pietekas Malnupeites krastā pie autoceļa A6 13 km no pagasta centra Augstkalnes, 12 km no novada domes Krāslavā un 257 km no Rīgas.
Žans Batists Lamarks
Žans Batists Pjērs Antuāns de Monē (fr; dzimis, miris ), pazīstams kā Lamarks (Lamarck), bija franču dabaspētnieks. Viens no mūsdienu bioloģijas jēdziena ieviesējiem. Agrīnās evolūcijas teorijas (lamarkisma) pamatlicējs. Ieviesis jēdzienu bezmugurkaulnieki.
Pēc dienesta armijā, kur piedalījās kaujās Pomerānijā Septiņgadu kara laikā, no 1772. līdz 1776. gadam mācījies Parīzes Augstākajā medicīnas skolā. 1779. gadā kļuva par Francijas Zinātņu akadēmijas locekli. Lamarks bija pirmais, kas ieteicis augu noteikšanai izmantot dihotomisko principu. Sniedzis ieguldījumu dzīvnieku sistematizācijā. Vienā no darbiem ir izklāstījis vienotas evolūcijas mācības pamatus. Iedalījis dzīvniekus mugurkaulniekos un bezmugurkaulniekos. Vienā laikā ar vācieti Gotfrīdu Trevirānusu (Gottfried Reinhold Treviranus) ieviesis terminu "bioloģija".
Lībieši
Lībieši jeb līvi (liv, la, de, senkrievu: либь) ir Baltijas somu tauta Latvijas teritorijā, kas runā somugru grupas valodā.
1981.—1982. gada NBA sezona
1981.—1982. gada Nacionālās basketbola asociācijas sezona bija 36. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 23 komandas (visas no ASV).
Lībieši
Dažādu vēsturiski politisku un ekonomisku apstākļu dēļ iekšzemē dzīvojošie latgaļi un kurši pamazām jau no 13. gadsimta asimilēja gar jūras malu un Daugavas un Gaujas lejtecē mītošos līvus, kas pakāpeniski konsolidējās par vienu no latviešu tautas sastāvdaļām. Līvu valoda stipri ietekmējusi modernās latviešu valodas izveidi, tās ietekmē radies latviešu valodai raksturīgais uzsvars uz vārda pirmo zilbi.
1981.—1982. gada NBA sezona
Par NBA čempioniem kļuva Losandželosas "Lakers" spēlētāji, kas sešu spēļu finālsērijā pieveica Filadelfijas "76ers" ar 4—2. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Mozess Malons ("76ers"), par finālsērijas vērtīgāko tika atzīts Maģiskais Džonsons ("Lakers"), savukārt Džordžs Džervins ("Spurs") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
Lībieši
Mūsdienās Latvijā dzīvo 250 līvi, bet to lībiešu, kas savā valodā runā kopš bērnības, nav vairāk par desmit.
Jesaja Berlins
Jesaja Berlins (en; — ) bija Latvijas ebreju izcelsmes Lielbritānijas filozofs un ideju vēsturnieks.
1981.—1982. gada NBA sezona
1981. gada NBA drafts notika, tajā Dalasas "Mavericks" ar pirmo numuru izvēlējās Marku Agvairu. 32. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Brendan Byrne Arena arēnā Īstraterfordā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 120–118. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Bostonas "Celtics" spēlētājs Lerijs Bērds.
Pēc konferencēm
Piezīmes
Jesaja Berlins
Biogrāfija
Dzimis turīgā Rīgas koktirgotāja Mendeļa Berlina un viņa sievas Marijas ģimenē. Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1916. gadā Berlinu ģimene devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, kur 8 gadus vecais Jesaja 1917. gadā piedzīvoja Krievijas revolūciju.
Lībieši
Vēsture
11. gadsimtā līvi pēc neveiksmīgiem kariem ar kuršiem pārcēlās no Vanemas (līvu: vecā zeme) pāri Rīgas līcim uz Vidzemes rietumu krastu, apmezdamies arī tālāk uz austrumiem zemes iekšienē, Gaujas un Daugavas baseina rietumu daļās. Šī pārcelšanās izraisīja ilgstošus konfliktus ar zemgaļiem, kas pirms tam bija dzīvojuši šajā teritorijā.
Jesaja Berlins
Biogrāfija
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gadā Berlinu ģimene atgriezās Rīgā, bet jau 1921. gadā pārcēlās uz pastāvīgu dzīvi Anglijā. Jesaja beidza Svētā Pāvila skolu un ieguva stipendiju Corpus Christi koledžā Oksfordā, kur studēja klasisko literatūru, valodas un filozofiju. Tūlīt pēc koledžas absolvēšanas Berlins kļuva par filozofijas pasniedzēju New College, bet pēc neilga laika izturēja iestājeksāmenus prestižajā All Souls koledžā Oksfordā. Berlins pievērsās ne tikai zinātniskajam darbam, bet arī aktīvi iesaistījās sabiedriskajā un politiskajā valsts dzīvē. 1930. gados gados viņš spēcīgi ietekmējis Oksfordas filozofiskās domas veidošanos, cieši sadarbojoties ar tā laika draugiem un līdzgaitniekiem — filozofiem Alfredu Aijeru un Džonu Ostinu.
Lībieši
Vēsture
Rakstītajos vēstures avotos pirmo reizi pieminēti jau no 11. gadsimta vikingu sāgās un krievu hronikās. Senākais zināmais Līvzemes nosaukums Iflanti atrasts uz Trosas rūnu akmens. Arheoloģiskie izrakumi Daugmales pilskalnā un citur liecina, ka Daugavas un Gaujas lejteces līvu etnoģenēzē piedalījušies zemgaļi un skandināvi. Nepieciešamība pēc sabiedrotajiem līvu konfliktos ar kuršiem un zemgaļiem bija par iemeslu tam, ka viņu sabiedrotie sākotnēji bija skandināvi un vēlāk arī vācieši jau pašā Livonijas krusta karu sākumā.
Jesaja Berlins
Biogrāfija
Otrā pasaules kara laikā no 1940. līdz 1945. gadam Berlins sagatavoja iknedēļas politiskos preses aprakstus un ziņojumus Britu Informācijas dienestā un Britu vēstniecībā Ņujorkā. 1946. gadā viņš strādāja Apvienotās Karalistes vēsniecībā PSRS, kur sastapās ar izciliem tā laika krievu rakstniekiem un mākslas darbiniekiem, t. sk. Sergeju Eizenšteinu, Borisu Pasternaku, Korneju Čukovski un Annu Ahmatovu. Vēlāk atgriezās Oksfordā, un 1950. gadā tika ievēlēts All Souls koledžas Zinātniskajā biedrībā, kas ļāva pilnībā sevi veltīt vēsturiskiem, politiskiem un literāriem pētījumiem. 1956. gadā apprecējās ar Alīnu Holbani. 1957. gadā viņš kļuva par Oksfordas All Souls augstskolas sociālās un politiskās teorijas profesoru. 1967. gadā Berlins palīdzēja dibināt Oksfordas Volfsona koledžu un kļuva par tās pirmo prezidentu. No 1974. līdz 1978. gadam ieņēma Britu Akadēmijas prezidenta amatu.
Lībieši
Vēsture
1188. gada 1. oktobrī Brēmenes arhibīskaps Ikšķiles līvu pilsnovadā izveidoja Livonijas bīskapiju. pāvests Inocents III par trešo Līvzemes (Ikšķiles) bīskapu iecēla agrāko Brēmenes domkungu Albertu no Bukshēvdenas. 1201. gadā, pēc pret līviem zaudētās kaujas pie Rumbulas, Alberts savu rezidenci pārcēla uz Rīgas līvu pilsnovadu. 1202. gadā tika izveidots Zobenbrāļu ordenis, kura karagājienos vēlāk piedalījās arī kristītie līvu karavīri.
Livonijas krusta karu pirmajā periodā (1193—1206) vācu krustneši bīskapa Alberta vadībā un Zobenbrāļu ordenis pakāpeniski pakļāva un sadalīja Gaujas līvu un Metsepoles zemes, vēlāk arī Daugavas līvu zemes.
Jesaja Berlins
Mācība
Krievijas revolūcija atstājusi spēcīgu ietekmi uz Jesajas Berlina darbos skartajām tēmām, un liberālisms kļuvis par viņa filozofijas stūrakmeni: sabiedrībai nepieciešama uz kompromisiem balstīta, liberāla iekārta, kas samazina terorisma un totalitārisma iespējamību. Viņa eseja "Divas Brīvības" (Two concepts of Liberty) būtiski ietekmēja liberālās filozofijas virziena attīstību: viņa pozitīvās brīvības un negatīvās brīvības nodalījums ir izejas punkts tālākām teorētiskajām diskusijām par politiskās brīvības nozīmi un vērtību. Tas joprojām ir viens no visvairāk lasītajiem un interpretētajiem liberālās filozofijas tekstiem. Vēlākajos viņa darbos rezonansi radīja ideja par cilvēka iedabas, rīcības, mērķu un vērtību plurālismu. Šī ideja kļuvusi par iedvesmas un pētījumu avotu daudziem citiem filozofiem.
Jesajas Berlina diena Rīgā
Tradīciju rīkot ikgadējo Jesajas Berlina dienu Rīgā 2009. gadā aizsāka fonds atvērtai sabiedrībai DOTS sadarbībā ar Jesajas Berlina biedrību, kad notika virkne Berlina simtgadei veltīto pasākumu – lekcijas, diskusijas, debates, mūzika un izstādes. Centrālais notikums ir ikgadējā Jesajas Berlina piemiņai veltītā lekcija, ko iepriekš lasījuši:
Lībieši
Vēsture
Zobenbrāļu ordenis pēc 1206. gada uzvarām pār līviem kaujā pie Salaspils, kaujā pie Turaidas un Salaspils aplenkuma neatlaidīgi pieprasīja no bīskapa Alberta trešo daļu no visas Līvzemes, kā arī no citām zemēm un vēl katoļu ticībai nepievērstajām apkārtējām tautām. Tomēr bīskaps Alberts no Romas ķeizara Frīdriha I dēla Švābijas Filipa 1207. gadā saņēma Svētās Romas impērijas firsta (de) tiesības Līvzemē.
Pēc bīskapa Alberta pieprasījuma ordeņa brāļi 1207. gadā sadalīja Gaujas līvu zemes trijās daļās un bīskapam piešķīra izvēles pirmtiesības. Bīskaps pirmām kārtām paņēma Turaidu, proti, Līvzemes Kaupo daļu (pars Cauponis), ordenis izvēlējās Līvzemes Sateseles pilsnovadu (Dabreļa daļu) Gaujas pretējā krastā (altera pars Coiwe), tādēļ bīskapam palika trešā daļa Metsepole (Methsepole).
1722. gads
1722. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Lībieši
Vēsture
Līdzīgi 1211. gada vasarā pēc bīskapa Alberta un krustnešu vienošanās Aizkraukles pilsnovadu un trešdaļu no Salaspils (Holme) un Doles salas (insula regina) pilsnovadiem pārņēma Zobenbrāļu ordenis, bet Ikšķiles un Lielvārdes pilsnovadi bija izlēņoti bīskapa vasaļiem.
Saskaņā ar 1212. gada vasarā noslēgto Jersikas miera līgumu Polockas kņazs Valdemārs atteicās no savām meslu kunga tiesībām uz Daugavas līvu zemi. Autines sacelšanās laikā 1212. gada rudenī līvu kungi mēģināja atgūt zaudēto patstāvību, bet cieta sakāvi. Lielākā daļa no Vidzemes līvu zemēm integrējās Rīgas arhibīskapijas Līvu gala teritorijā, bet Daugavas līvu novadi palika Letu gala teritorijā un ātri pārlatviskojās.
Turpretī Kursas pārsvarā līvu apdzīvotās zemes (Vanema un Ventava) noslēdza miera līgumus ar Zobenbrāļu ordeni un Rīgas domkapitulu (t. s. Miera Kursa 1230. gadā) un Romas pāvesta vietvaldi Alnas Balduīnu 1231. gadā.
Igauņu Jurģa nakts sacelšanās iespaidā arī līvi 1345. gadā ievēlēja savu ķēniņu un vēlējās atbrīvoties no Livonijas ordeņa mestra virsvaras. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika aprakstā par Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda iebrukumu Līvzemē pieminēts, ka kāds vārdā nenosaukts līvu vecākais (la), kuru iedzīvotāji bija izvēlējuši par savu ķēniņu (regem constitutum), Siguldā ticies ar dižkunigaiti un piedāvājis kopā ar viņu iekarot visu zemi un padzīt Livonijas mestru Burhardu. Leišu lielkungs atbildējis: "Zemniek, tu nebūsi te karalis" un pavēlējis viņam nocirst galvu.
20. gadsimtā līvu apdzīvotā teritorija saruka līdz dažus kilometrus platai un 60 kilometrus garai zemes strēlei Ziemeļkurzemes piekrastē. Ziemeļkurzemes lībieši sevi sauc par jūrmalniekiem (rāndalist) un savu valodu par jūrmalas valodu (rāndakēļ).
2018. gadā Latvijas Universitātē tika izveidots Lībiešu institūts (liv). Tā direktors ir valodnieks un rakstnieks Valts Ernštreits. Lai rosinātu lībiešu savulaik apdzīvotos Latvijas novadus apzināt un izcelt savas lībiskās saknes, meklēt un rādīt lībisko sava novada ainavā, pasākumos un ikdienā, LU Lībiešu institūts sadarbībā ar UNESCO Latvijas Nacionālo komisiju un Latvijas Nacionālo kultūras centru pasludināja 2023. gadu par Lībiešu mantojuma gadu (liv), organizējot dažādus institūciju un aktīvistu rīkotus pasākumus. Par centrālo notikumu akcijā tika noteikta Lībiešu mantojuma diena — pirmā svētdiena pēc pavasara Saulgriežiem, kas atbilda 26. martam.
Lībiešu asimilācija
Bijušajā Rīgas arhibīskapijas "Līvu galā" Ziemeļrietumu Vidzemē lībiešu valoda panīka pēc Lielā Ziemeļu kara izraisītās mēra epidēmijas un beidza skanēt 19. gadsimta otrajā pusē. Lībieši kā viendabīga etniska grupa visilgāk saglabājās Ziemeļkurzemē, Baltijas jūras piekrastē apmēram 60 km garā un 2—5 km platā joslā starp Ventspili un Kolkasragu, kur viņi dzīvoja 12 lībiešu ciemos — Lūžņās (Lūž), Miķeltornī (Pizā), Lielirbē (Īra), Jaunciemā (Ūžkilā), Sīkragā (Sīkrõg), Mazirbē (Irē), Košragā (Koštrõg), Pitragā (Pitrõg), Saunagā (Sänag), Vaidē (Vaid), Kolkā (Kūolka), Melnsilā (Mustānum).
Visilgāk lībiešu kopiena ar savu valodu, dzīvesveidu un tradīcijām saglabājās Ziemeļkurzemes zvejniekciemos. 1852. gadā ciemos no Lūžņas līdz Melnsilam dzīvoja 2324 lībieši, 1935. gadā ciemos bija 2746 iedzīvotāji, no viņiem 32% lībiešu. Lībiešu valodu prata 790 iedzīvotāji.
Lūcijs Kornēlijs Sulla
Lūcijs Kornēlijs Sulla (la) bija Romas karavadonis un valstsvīrs. Divas reizes bijis Romas konsuls un vienreiz — diktators.
Ar saviem karotājiem iegāja Romā, izdarīja valsts apvērsumu, gāza Gaja Marija tautā populāro valdību un nodibināja pirmo diktatūru, kas pastāvēja līdz 79. g. p. m. ē. Izveidoja politisko pretinieku un citādi domājošo izsekošanas un nežēlīgas vajāšanas valstisku aparātu, kas radīja apstākļus pārejai uz monarhistisku valdīšanas formu — Romas impēriju. Šajā laikā Spartaka vadītās vergu sacelšanās apspiešanā un jaunu koloniju iekarošanā Āzijā un Āfrikā izcēlās trīs jauni ievērojami karavadoņi — Gnejs Pompejs, Krass un Jūlijs Cēzars, kurus neapmierināja vecīgais Sulla, kas bija kļuvis neaktīvs. Viņi sarīkoja sazvērestību un 60. g. p. m. ē. izveidoja triumvirātu diktatūras vietā.
Bērnība
Lūcijs Kornēlijs Sulla dzimis dižciltīgajā, bet nabadzīgajā Kornēliju dzimtas atzarā. Savu bērnību Sulla pavadīja capite censi jeb nabadzīgās šķiras sabiedrībā. Pēc mātes agrīnās nāves viņa tēvs apprecējās otrreiz — ar romieti Klitumnu.
Krustabaznīcas iela
Krustabaznīcas iela ir Rīgas iela, Vidzemes priekšpilsētas Teikas un Čiekurkalna apkaimēs. Krustabaznīcas iela sākas pie Brīvības gatves un beidzas pie Viskaļu ielas krustojuma. Krustabaznīcas ielā ir 2 braukšanas joslas. Ielas kopējais garums ir 1070 metru.
Lī Svets
Lī Svets (dzimis 1985. gada 13. augustā) ir bijušais amerikāņu hokejists - aizsargs, kurš 2009.-2010. gada sezonā spēlēja KHL klubā Rīgas "Dinamo", bet 2011. gada sākumā debitēja NHL Vankūveras "Canucks" sastāvā.
Krustabaznīcas iela
Vēsture
Ielu sarakstos Krustabaznīcas iela minēta 1914. gadā kā Huzāru iela. 1936. gadā pirmo reizi iela tika pārsaukta par Krustabaznīcas ielu, pie tās esošās Krusta baznīcas vārdā. 1940. gadā, līdz ar padomju okupāciju, tā kļuva par Nākotnes ielu, bet vācu okupācijas laikā, 1942. gadā, atguva Krustabaznīcas ielas nosaukumu. 1944. gadā, atkal mainoties režīmam, atgriezās Nākotnes ielas nosaukums. 1992. gadā iela atguva Krustabaznīcas ielas nosaukumu.
Lī Svets
2002.-2003. gada sezonā L. Svets spēlēja USHL līgas klubā Čikāgas "Steel", bet nākamās četras sezonas aizvadīja NCAA studentu līgas Kolorādo koledžas klubā. 2006.-2007. gada sezonā Svīts aizvadīja 11 spēles arī AHL klubā Sanantonio "Rampage". 2007.-2008. gada sezonā Svīts spēlēja SM līgas klubā Turku TPS, bet 2007.-2008. gada sezonā EBEL līgas klubā Zalcburgas "Red Bull".
Krustabaznīcas iela
Ielu savienojumi
Krustabaznīcas iela ir savienota ar šādām ielām:
Lī Svets
2009.—2010. gada KHL sezonā L. Svets pārstāvēja Rīgas "Dinamo", bet pēc tam atgriezās Turku TPS. 2010. gada vasarā viņš noslēdza divvirzienu līgumu ar NHL klubu Vankūveras "Canucks" un pēc 41 aizvadītām spēlēm tā fārmklubā Manitobas "Moose" AHL 2010. gada 23. janvārī tika izsaukts uz NHL. Jau pirmajā NHL spēlē pret Našvilas "Predators" L. Svets guva vārtus. Rezultatīvs metiens viņam bija izdevies arī debijas spēlē KHL Rīgas "Dinamo" sastāvā. 2011. gada augustā beidza karjeru.
Nītvelja (stacija)
Nītvelja (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Keilas pagastā, dzelzceļa iecirknī Keila—Paldiski un tas atrodas 5,2 km attālumā no Keilas, 15,6 km attālumā no Paldiskiem un 32 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Nītveljā apstājas visi Paldiski, Kloga-Rannas un Tallinas virzienā kursējošie elektrovilcieni.
1958. gadā pēc dzelzceļa elektrifikācijas posmā Pēskila-Keila tika nolemts elektrifikāciju turpināt tālāk rietumu virzienā. 9 km garais Keilas—Klogas dzelzceļa posms ar vienu starppieturu - Nītvelju tika pabeigts 1958. gada 30. decembrī. Nītveljā tika izbūvēta viena 90 metrus gara malas platforma.
2010. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma ar augstuma atzīmi 550 mm. Platformas garums - 100 m.
Olga Korbuta
Olga Korbuta (ru, be; dzimusi Grodņā, Baltkrievijā) ir baltkrievu tautības PSRS vingrotāja. Kopš 1991. gada viņa dzīvo ASV, kuras pilsonību Korbuta ieguva 2000. gadā.
Četrkārtēja olimpiskā čempione (trīs zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs Minhenē 1972. gadā un viena — Monreālā 1976. gadā), kā arī divkārtēja olimpiskā vicečempione (Olimpiskajās spēlēs Minhenē 1972. gadā un Monreālā 1976. gadā).
Nikolajs Jeļisejevs
Nikolajs Jeļisejevs (dzimis ) ir Latvijas hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2022) pārstāv Kontinentālās hokeja līgas klubu Vladivostokas "Admiral". Ir spēlējis arī Rīgas "Dinamo" rindās, kā arī Zviedrijas otras augstākās līgas Hockeyallsvenskan komandā Modo Hockey.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Jeļisejevs sāka 2010.—11. gada sezonā, kad DHK Latgale rindās aizvadīja 12 spēles Latvijas čempionātā. Jau nākamajā sezonā Jeļisejevs uzsāka spēlēt Jaunatnes hokeja līgas vienības HK Rīga sastāvā. Jau 2012.—13. gada sezonā viņš kļuva par vienu no kluba vadošajiem uzbrucējiem.
Jeļisejevs debitēja Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" rindās. Turpmākajās sezonas "Dinamo" rindās aizvadīja 51 spēli, līdz 2017.—18. gada sezonas vidū pārcēlās uz Krievijas Augstākās līgas komandu Tsen Tou Jilin. 2018.—19. gada sezonā viņš pārgāja uz Aļmetjevskas "Ņeftjanik", pēc tam atgriezās Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Jeļisejevs tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā 2022. gada olimpiskajās spēlēs, kur 4 spēlēs iemeta 1 vārtu.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Soģu grāmata
Grāmatā ir aprakstīta ebreju vēsture no Jozuas pēdējiem dzīves gadiem līdz Samuēla dzīves laikam. Tas ir aptuveni laiks no 1400. līdz 1050. gadam p.m.ē.
1721. gads
1721. bija parastais gads, kas sākās trešdienā.
Latvijas futbola izlase 1935. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1935. gadā''' aizvadīja 9 spēles, no kurām vienā izcīnīja uzvaru, piecas reizes spēlēja neizšķirti, bet 3 spēlēs zaudēja. Tika izbeigts 1933. gadā aizsāktais konflikts starp Latvijas un Igaunijas futbola savienībām, un abu valstu izlases atkal aizvadīja savstarpējas spēles. Pēc gada pārtraukuma atkal notika Baltijas kausa izcīņa, kurā Latvijas izlase ieguva 2. vietu. Draudzības spēlē pret Lietuvas izlasi Latvija izcīnīja savu pagaidām pārliecinošāko uzvaru futbola izlases vēsturē, pretiniekus pārspējot ar rezultātu 6-1.
Spēles
🇱🇻 latvia: Arvīds Jurgens; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Ēriks Bēze (Aleksandrs Rehtšprehers 46'), Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Alfrēds Verners, Iļja Vestermans (Roberts Pakalns 46'), Jānis Rozītis, Ēriks Raisters.
🇱🇻 latvia: Arvīds Jurgens; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Voldemārs Bērziņš, Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Ēriks Pētersons, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis (Alfrēds Verners 46'), Ēriks Raisters.
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Ēriks Bēze (Voldemārs Bērziņš 41'), Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Ēriks Pētersons, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Villijs Kacs.
🇱🇻 latvia: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Ādolfs Sīmanis, Aņisims Pavlovs, Ēriks Bēze, Aleksejs Auziņš (Jānis Lidmanis 21'), Arnolds Tauriņš, Kārlis Upenieks (Ēriks Pētersons 20'), Iļja Vestermans, Alfrēds Verners, Hugo Vītols.
🇱🇻 latvia: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Ādolfs Sīmanis, Aņisims Pavlovs, Rūdolfs Kronlaks, Jānis Lidmanis, Arnolds Tauriņš (Villijs Kacs 46'), Iļja Vestermans (Ēriks Pētersons 25'), Jānis Škincs, Alfrēds Verners, Hugo Vītols.
🇱🇻 latvia: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Ādolfs Sīmanis, Aņisims Pavlovs, Rūdolfs Kronlaks, Jānis Lidmanis, Arnolds Tauriņš, Ēriks Pētersons (Alfrēds Verners 46'), Jānis Škincs, Alberts Šeibelis, Jānis Rozītis.
🇱🇻 latvia: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Rūdolfs Kronlaks, Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Ēriks Pētersons, Jānis Škincs, Alberts Šeibelis, Jānis Rozītis.
Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīca
Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīca (LELB) ir publiski tiesiska rakstura luterāņu draudžu organizācija, kas savā darbībā ievēro Latvijas Republikas Satversmi un likumus un savā iekšējā dzīvē ir patstāvīga. Dibināta 1922. gadā un ir Pasaules luterāņu federācijas biedre.
Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīca kā Kristus un tā Evaņģēlija organizētā draudze uzskata Vecās un Jaunās Derības kanoniskās grāmatas par savu vienīgo mācības un dzīves pamatu un pieņem kā Svēto Rakstu paskaidrojumus kristīgās draudzes vēstures gaitā izcēlušās tā sauktās Apustuļu, Nīkajas un Atanāsija ticības apliecības, nemainīto Augsburgas apliecību, Mārtiņa Lutera "Mazo katehismu" un citus Vienprātības grāmatā sakopotos rakstus.
Pašlaik LELB arhibīskaps ir Jānis Vanags.
Vēsture
1919. gada 26. septembrī tika izveidoti Latvijas Pagaidu valdības noteikumi par evaņģēliski luteriskajām (Kurzemes un Vidzemes) konsistorijām, un tās tika pārorganizētas. Noteikumi konsistorijām atcēla bruņniecības patronāta tiesības pār baznīcu — bruņniecībai vairs nebija tiesības iecelt konsistorijas priekšnieku, prezidentu un citas amatpersonas. Tika nodibināta draudžu pašvaldība, un agrāko konsistoriju vietā radās jaunas, piešķirot latviešiem pa diviem garīgiem un diviem laicīgiem locekļiem, un vāciešiem tikai pa vienam garīgam un vienam laicīgam loceklim. 1920. gada aprīlī sanāca pirmā Kurzemes konsistorijas sasauktā sinode, bet maijā — Vidzemes konsistorijas sinode. 1920. gada 1. oktobrī valdība likvidēja Kurzemes konsistoriju, nostādot Vidzemes konsistoriju visas Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas priekšgalā.
1922. gada 5. janvārī izdeva noteikumus par Vidzemes konsistorijas likvidēšanu un evaņģēliski luteriskās baznīcas pārvaldīšanu, nostādot visas Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas (LELB) priekšgalā draudžu delegātu sinodes ievēlēto Baznīcas virsvaldi. 1922. gada 21.—24. februārī Rīgā notika Latvijas Evaņģēliskās luteriskās baznīcas draudžu, mācītāju un priekšstāvju sinode, kurā par pirmo LELB bīskapu ievēlēja Kārli Irbi. 1928. gadā tika pieņemta LELB satversme. Līdz Otrajam pasaules karam pie Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas piederēja vairāk nekā 55% Latvijas iedzīvotāju.
Pēc Latvijas okupācijas sākās represijas pret reliģiskajām organizācijām. 1941. gada jūnijā tika deportēti vairāki luterāņu mācītāji. Vācu okupācijas laikā LELB bija atļauts veikt savu darbu, bet pēc otrreizējās padomju okupācijas atsākās represijas. Daudzas baznīcas bija sagrautas kara laikā, un nebija līdzekļu to atjaunošanai. 131 luterāņu mācītājs jeb 55% bija devušies bēgļu gaitās. Latvijas PSR varas iestādes slēdza laikrakstu "Svētdienas Rīts", baznīcas pārstāvjiem tika aizliegts runāt radio. Dievkalpojumus tika atļauts noturēt tikai baznīcu telpās. 1949. gadā tika aizliegts veikt iesvētes mācību un visiem LELB locekļiem tika pieprasīts pārreģistrēties. Daudzi to nevēlējās darīt, jo līdzdalība baznīcas dzīve nozīmēja problēmas sociālajā jomā. Tādējādi 1948. gadā pie LELB piederēja apmēram 200 000 cilvēku, bet 1960. gadā — vairs tikai 52 000 un 1991. gadā — 25 000.
LELB tiek uzskatīta par vienu no konservatīvākajām luterāņu baznīcām pasaulē, piemēram, kopš arhibīskapa Vanaga ievēlēšanas, LELB vairs nenotiek sieviešu ordinācijas mācītāja amatā.
Draudzes
2015. gadā Latvijas Evaņģēliski luteriskajā baznīcā bija 287 draudzes. Pavisam LELB ir 16 prāvesta iecirkņi Rīgas, Daugavpils un Liepājas diecēzē: Balvu, Bauskas, Cēsu, Daugavpils, Grobiņas, Gulbenes, Ikšķiles, Jelgavas, Jūrmalas, Kandavas, Kuldīgas, Madonas, Piltenes, Rīgas, Sēlpils un Valmieras.
Edmunds Augstkalns
Edmunds Augstkalns (dzimis 1994. gada 25. augustā) ir latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) pārstāv Latvijas čempionāta komandu Rīgas "Olimp".
Spēlētāja karjera
2012.—13. gada sezonā Augstkalns sāka spēlēt MHL vienībā HK Rīga. 2014.—15. gada sezonā Augstkalns kļuva par HK Rīga kapteini.
2014. gada septembrī Augstkalns debitēja KHL kluba Rīgas "Dinamo" rindās. Sezonas gaitā aizsargs "Dinamo" sastāvā aizvadīja četras spēles. Pēc sezonas beigām noslēdza līgumu ar Mestis līgas klubu Hermes.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos junioriem.
Rasisms
Iedalīšana rasēs
Cilvēku iedalīšana atšķirīgās grupās parasti notiek, izmantojot par kritēriju kādu viegli konstatējamu ārēju pazīmi, piemēram, ādas krāsu. Tomēr šāda iedalīšana vēl nav uzskatāma par rasismu. Par rasismu tiek dēvēti uzskati, ka viena cilvēku grupa ir labāka par kādu citu un šo zemāk vērtēto grupu diskriminācija. Tā kā rase ir īpašība, ko iegūst iedzimtības ceļā no saviem priekštečiem, tad rasisms ir izprotams kā uzskats, ka kāds cilvēks ir labāks par citu tikai tāpēc, ka viņam bijuši tādi vai citi priekšteči.
Izcelsme
Zinātnieki savulaik uzskatīja, ka atšķirīgās rases ir radušās tāpēc, ka dažādās cilvēku grupas ilglaicīgi ir dzīvojušas atšķirīgās teritorijās. Tomēr visu cilvēku starpā ir iespējama pēcnācēju radīšana. Mūsdienās vairums zinātnieku piekrīt, ka rases kā bioloģiski jēgpilna klasifikācija nepastāv, jo nav iespējams noteikt daudz maz jēgpilnas robežas starp iedomātajām rasēm un turklāt vienas "rases" ietvaros variācija ir daudz lielāka nekā atšķirības starp "rasēm". Tomēr zinātnieki arī paskaidro, ka rase nav tikai ādas krāsa, kas ir plaši izplatīts mīts. Tā ir dažādu gan fizioloģisku, gan sociālu iezīmju kopums. Ievērojamu daļu iezīmju nosaka iedzimtība, daļu vide. Pēc strīdus izraisošās Dž. F. Raštona grāmatas "Rase, evolūcija un uzvedība" viedokļa, kaut gan ir iespējama atsevišķu rasu krustošanās, tā noved pie dažādu genotipu sajaukšanas, radot pārstāvi, kas zaudē daļu dzīvošanas videi vajadzīgo ģenētisko pazīmju.
Likumiskie aspekti
Vairumā mūsdienu valstu uzskata, ka rasu atšķirības ir nebūtiskas likuma priekšā. Tātad tiesības, kas garantētas šo valstu konstitūcijās attiecas uz visiem cilvēkiem vienlīdzīgi.
Tā kā vairums cilvēku grupu izjūt īpašu lepnumu par to, kas viņi ir, tad rasisms var novest pie tā, ka tiek pārkāptas citu rasu vai etniskās piederības cilvēku pamattiesības. Agrāk daudzās valstīs pastāvēja rasistiskus uzskatus sludinošas valdības, piemēram, Japānā, nacistiskajā Vācijā, daudzos ASV štatos pirms pilsoņu tiesību kustības un Dienvidāfrikā aparteīda laikā. Šajos gadījumos ar valsts valdības atbalstu daudziem cilvēkiem tika atņemta brīvība un pat dzīvība tikai viņu rases vai etniskās piederības dēļ. 1960. gados Lielbritānijas Indiešu strādnieku asociācija paziņoja, ka pastāv atšķirība starp rasismu (rasiālismu) ("racialism") kā aizspriedumu nezināšanas dēļ un rasismu (racism) kā apzinātu politisku rīcību rasu naida kurināšanai. Tomēr šie jēdzieni nereti tiek lietoti lai apzīmētu vienu un to pašu, neskatoties uz to atšķirību. Šī paziņojuma saturs skaidri saprotams no tā sastādītāju izcelsmes aspekta. Rasiālisms pēc strīdus izraisošās Dž. F. Raštona grāmatas "Rase, evolūcija un uzvedība" viedokļa būtībā apzīmē objektīvu rasu atšķirību apzināšanos, kā neieteicamu uzskatot arī rasu krustošanos. Rasisms ir uzskats, ka kāda rase ir pārāka pa citu, kādēļ tā var ierobežot un represēt to.
Vēsturē rasistisku cilvēku grupu piemēri ir Kukluksklans, nacisti un aparteīda valdība Dienvidāfrikā.
Sviedri
Sviedri vairumam zīdītāju ir bezkrāsains šķidrums, kas fiziskas slodzes, emociju vai slimību dēļ izdalās uz ādas. Tas ir sekrēts, kuru izdala sviedru dziedzeri. Vidēji cilvēkam uz ādas ir aptuveni 2,6 miljoni sviedru dziedzeru. 98-99% sviedru veido ūdens. Atlikušos procentus sviedru veido vārāmā sāls, urīnviela, urīnskābe, taukskābes un holesterīns.
Svīšanas primārā funkcija ir ķermeņa atdzesēšana. Sviedriem ir nozīmīga loma arī zīdītāju savstarpējā saziņā. Neievērojot elementāru higiēnu, sviedros savairojas baktērijas, un līdz ar to rodas nepatīkams aromāts.
Edmunds Hilarijs
Sers Edmunds Pērsivals Hilarijs (en; dzimis, miris ) bija Jaunzēlandes alpīnists, ceļotājs un filantrops. 33 gadu vecumā viņš kopā ar Nepālas šerpu Tenzingu Norgaju kļuva par pirmajiem, kuriem izdevies sasniegt Zemes augstāko virsotni Everestu.
Biogrāfija
Edmunds Hilarijs dzimis Pērsivala Augusta un skolotājas Gērtrūdas Hilarijas ģimenē, tajā laikā Jaunzēlandes domīnijas lielākajā pilsētā Oklendā. Gadu vēlāk, 1920. gadā, ģimene pārcēlās uz mazliet dienvidos no Oklendas esošo mazpilsētu Tuakau, kur tēvs kā Pirmā pasaules kara dalībnieks ieguva zemi. Tur arī Edmunds Hilarijs pavadīja bērnību. Viņa aizraušanās bija grāmatu lasīšana. Pēc Tuakau vietējas skolas pabeigšanas iestājās Oklendas ģimnāzijā. 1935. gadā ģimene pārcēlās dzīvot atpakaļ uz Oklendu. Oklendas ģimnāzijā, pēc skolas sarīkotas ekskursijas, Hilarijs sāka interesēties un aizrauties ar alpīnismu. Pirmo nozīmīgo kalnā kāpšanu viņš veica 1939. gadā, uzkāpjot Olivjē kalnā. Šajā pašā gadā aizsāka arī cita sava sapņa realizāciju, tas ir, kopā ar brāli Reksu sāka nodarboties ar biškopību.
Labdarība
Pēc uzkāpšanas Everestā Edmunds Hilarijs turpināja bieži apmeklēt Nepālu, tā bija kļuvušas par viņa otrajām mājām. Viņš sāka sniegt atbalstu vietējiem iedzīvotājiem. 1961. gadā Edmunds Hilarijs izveidoja “Himalaju trestu”. Ar šī fonda atbalstu Nepālā ir uzbūvētas 27 skolas, divas slimnīcas un desmit klīnikas, atjaunoti klosteri un izveidota skolotāju apmācības koledža. Ar Hilarija finansiālu un praktisku atbalstu Everesta pakājē izbūvēti divi nelieli lidlauki.
GSM
GSM izmanto četras frekvenču joslas. Izplatītākās ir 900/1800 MHz sistēmas, taču atsevišķās valsīs, kā Kanādā un ASV, kur šīs frekvences jau bija izmantotas citiem mērķiem, GSM darbojas 850/1900 MHz frekvenču joslās. Mūsdienās tas vairs nesagādā problēmas, jo jaunākās paaudzes telefoni ir spējīgi darboties visās minētajās frekvenču joslās. GSM ir 2. paaudzes mobilo sakaru standarts. Par 3. paaudzes standartu GSM operatori parasti lieto UMTS.
Vēsture
Pirmais zvans publiski pieejamā GSM tīklā notika 1991. gada 1. jūlijā, kad Somijas ministru prezidents Hari Holkeri zvanīja Tamperes mēram Kārinai Sonio tīklā Radiolinja.
Tīkla uzbūve
Vienkāršotā variantā var uzskatīt, ka GSM tīkls sastāv no centrāles, kas savienota ar bāzes stacijām izmantojot fiksētus savienojumus un mobilajiem telefoniem, kas pieslēdzas bāzes stacijām.