cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urbāns VI
Pēc pāvesta Gregora XI nāves, Romas pūļa spiediena apstākļos, Urbāns VI konklāvā tika ievēlēts par pāvestu. Īsi pēc pontifikāta sākuma politisku iemeslu un pāvesta rakstura īpašību dēļ kardināli sapulcējās Ananji un 9. augustā atcēla iepriekšējā koncila lēmumu, bet 20. septembrī Fondi par pāvestu ievēlēja Klementu VII. Sakāvis Klementa VII piekritējus Romā un tās apkārtnē, Urbāns VI pievērsās Neapoles karalistes iekšpolitikai, atbalstot savas iepriekšējās aizbildnes Neapoles Džovannas gāšanu no troņa. 1385. gadā, apspiežot sazvērestību, pēc Urbāna VI pavēles tika ieslodzīti un sodīti ar nāvi pieci kardināli. Miris 1839. gadā no traumām, ko ieguva krītot no mūļa.
Veiguļi
Veiguļi var būt:
Frederiks Kīpings
Frederiks Kīpings (en; dzimis, miris ) bija britu riteņbraucējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks un olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Kīpings 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja divās treka ritenbraukšanas disciplīnās — individuālajā braucienā un 12 stundu braucienā. Individuālajā braucienā viņš ar rezultātu 27.0 sekundes ieņēma dalīto 5./7. vietu. Savukārt 12 stundu braucienā viņš bija viens no diviem sportistiem, kas veica pilnu distanci. 12 stundu laikā Kīpings veica 314.664 kilometrus un tikai par 300 metriem (vienu apli) piekāpās Austrijas sportistam Ādolfam Šmalam, kura rezultāts bija 314.997 kilometri.
Razins
Razins var būt:
Aleksandrs fon Cemlinskis
Aleksandrs fon Cemlinskis (, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes austriešu komponists. diriģents un mūzikas pedagogs.
No 1884. līdz 1892. gadam mācījās Vīnes konservatorijā, kur skolotāju vidū bija Antons Brukners. Deviņdesmitajos gados cieši sadraudzejās ar Arnoldu Šēnbergu, kurš kādu brīdi bija Cemlinska skolnieks, bet vēlāk apprecējās ar Cemlinska māsu Matildi. 1899. gadā Cemlinskis kļuva par Vīnes Kārļa teātra kapelmeistaru. 1900. gadā Cemlinskis bildināja savu skolnieci Almu Šindleri, tomēr saņēma atteikumu. No 1906. gada - Vīnes Tautas operas kapelmeistars, no 1911. līdz 1927. gadam diriģēja Prāgas operā. 1920. gadā kļuva par Prāgas Vācu mūzikas akadēmijas (Deutsche Akademie für Musik und darstellende Kunst in Prag) pirmo rektoru. Vēlāk pārcēlās uz Berlīni, kur Oto Klemperera vadībā bija Krolla operas diriģents. Pēc nacistu nākšanas pie varas pārcēlās uz dzimto Vīni, bet 1938. gadā - uz ASV, kur miris.
2017. gada RideLondon–Surrey Classic
2017. gada RideLondon-Surrey Classic bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kuras notika 30. jūlijā. Tā bija 5. reize, kad notika RideLondon-Surrey Classic sacensības un tās bija 28. sacensības 2017. gada UCI World Tour kalendārā un pirmā reize, kad tās iekļautas UCI World Tour kalendārā.
Sacensību sprinta finišā uzvarēja Norvēģijas pārstāvis Aleksanders Kristofs ().
Komandas
Tā kā sacensības bija jaunums UCI World Tour kalendārā, tika ielūgtas visas 18 UCI WorldTeam komandas, bet dalība nebija obligāta. Sacensībās piedalījās četrpadsmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām. Piedalījās arī astoņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 22 komandu pelotonu.
Viecināni
Viecināni var būt:
Nametkalns
Nametkalns ir pilskalns, kas atrodas Vidzemē, Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā, uz austrumiem no Lāzberģa. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.
Pilskalns ir kokiem apauguša paugura dienvidaustrumu daļa. Dienvidu nogāze ļoti stāva (augstums — 30 m), plakums ir daļēji izlīdzināts, izmērs — 40 x 50 metri. Pilskalna datējums — vēlais bronzas — vēlais dzelzs laikmets.
Anna no "Zaļajiem jumtiem"
Anna no "Zaļajiem jumtiem" (en) ir kanādiešu rakstnieces Lūsijas Modas Montgomerijas romāns rakstīts visiem vecumiem, bet to uzskata par bērnu literatūras klasiku. Pirmoreiz romāns izdots 1908. gadā. Grāmata vēsta par 11 gadus veco meiteni Annu Šērliju, kuru kļūdas pēc nosūta pie brāļa un māsas Metjū un Marillas Katbertiem. Abi ir sasnieguši cienījamu vecumu un cerēja adoptēt spēcīgu puisi, kas viņiem palīdzētu uzturēt māju, dārzu un dzīvniekus izdomātajā Eivonlijas pilsētiņā Prinča Edvarda salā Kanādā. Grāmata stāsta par to, kā Anna tiek galā ar dzīvi pie Katbertiem, skolā un pilsētiņā. Nākamā grāmata šajā sērijā ir "Anna no Eivonlijas".
Kopš grāmatas publicēšanas tā ir tikusi tulkota 36 valodās un pārdevusi vairāk nekā 50 miljonus kopiju, kas to padara par vienu no visu laiku populārākajām grāmatām.
Meitri
Meitri ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 273 km attālumā no Rīgas.
Pāvi
Pāvi (Pavo) ir liela auguma fazānu dzimtas (Phasianidae) vistveidīgo putnu ģints, kas apvieno divas sugas. Pāvi ir vieni no vispazīstamākajiem putniem pasaulē, tos visi atpazīst pēc tēviņa krāšņās, vēdekļveida astes, pateicoties kurai, tie tiek uzskatīti par visskaistākajiem putniem pasaulē.
Abas pāvu sugas savvaļā mājo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos. Lai gan dabā to izplatības areāli nepārklājas, tās nebrīvē savā starpā viegli hibridizējas, turklāt to pēcnācēji ir vairoties spējīgi. Indijas pāvs (Pavo cristatus) ir daļēji domesticēta suga un sastopams visā pasaulē — dažādos putnu dārzos, zoodārzos, parkos un privātās kolekcijās, Latviju ieskaitot.
Kopīgās īpašības
Visraksturīgākā pāvu īpašība ir tēviņu spēcīgi attīstītās virsastes jeb muguras lejasdaļas spalvas, kuras ir ļoti garas un krāšņas, izrotātas ar tā saucamajām astes acīm. Tajā pašā laikā apakšējā astes daļa sastāv no īsākām un platākām astes spalvām, kas ir stīvas un atbalsta garās segspalvas. Riesta laikā tēviņš paceļ asti vertikāli augšup un izpleš to vēdekļa veidā, cenšoties pievērst mātītes uzmanību. Abām sugām visam tēviņa apspalvojumam piemīt metālisks spīdums, bet uz galvas ir cekuls.
Mātītēm nav garās, krāšņās astes. To izskats, salīdzinot ar tēviņu, ir neuzkrītošs, apspalvojums pelēkbrūns, piemērots olu perēšanai uz zemes. Tikai kakla spalvas ir košākas un krāsainākas. Arī mātītes galvu rotā cekuls.
Uzvedība
Pāvi savvaļā mājo mežā, tie barību meklē uz zemes, ligzdo uz zemes, bet uz nakts gulēšanu iekārtojas koku zaros. Valda uzskats, ka abas pāvu sugas ir poligāmas, tomēr zaļais pāvs savvaļā ir monogāms, un tēviņa teritorijā mājo tikai viena mātīte un tā pēcnācēji. Riesta laikā pāviem ir raksturīgi skaļi, spalgi kliedzieni.
Siniša Mihajlovičs
SIniša Mihajlovičs (sr, dzimis, miris ) bija Serbijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Dienvidslāvijas futbola izlases dalībnieks. Kā treneris ir vadījis Serbijas izlasi un vairākus Itālijas klubus.
Mihajlovičs nomira 2022. gada 16. decembrī Romas klīnikā pēc leikēmijas komplikācijām.
Spēlētāja karjera
Savu karjeru sācis Borovo, Vojvodina un Red Star Belgrade komandās. Kopumā izcīnījis trīs Dienvidslāvijas čempionu titulus. Ar Red Star Belgrade komandu uzvarējis 1991. gada Eiropas kausa sacensībās. 1992. gadā pārcēlies uz Itāliju, lai spēlētu AS Roma. Vēlāk spēlējis Sampdoria un citā Romas komandā Lazio. Ar Lazio komandu 2000. gadā uzvarējis Itālijas A sērijā, ieguvis divus Coppa Italia, divus Supercoppa Italiana, UEFA Kausu ieguvēju kausu un UEFA Superkausu. Savu karjeru noslēdzis Internazionale. Mihajlovičs tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem tiešo brīvsitienu izpildītājiem. Viņam pieder Serie A rekords par visvairāk gūtajiem vārtiem no tiešajiem brīvsitieniem (28 vārti).
Dienvidslāvijas futbola izlases sastāvā piedalījies 1998. gada FIFA Pasaules kausā un 2000. gada Eiropas čempionātā.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. 2006. gadā viņš kļuva par Roberto Mančīni palīgu Internazionale komandā. Vēlāk strādājis kā Bologna, Catania un Fiorentina galvenais treneris. No 2012. gada līdz 2013. gadam bijis Serbijas futbola izlases treneris. 2013. gada novembrī viņš atgriezās Itālijā un kļuva par Sampdoria treneri. Pēc veiksmīgiem diviem gadiem Sampdoria viņš kļuva par Milan treneri, tomēr pēc nepilna gada tika atlaists. Vēlāk sekoja divi gadi, vadot Torino. 2018. gadā Mihajlovičs noslēdza trīs gadu līgumu ar Portugāles Premjerlīgas klubu Sporting CP. Deviņas dienas vēlāk, mainoties kluba vadībai, viņš tika atbrīvots.
Spēlētāja karjera
Vojvodina
Red Star Belgrade
Lazio
Internazionale
Pulksten 4.50 no Pedingtonas
Pulksten 4.50 no Pedingtonas ir angļu rakstnieces Agatas Kristi detektīvromāns. Pirmo reizi šo darbu 1957. gada novembrī publicēja izdevējs Collins Crime Club, un 1961. gada filma Murder, She Said ir balstīta uz šo darbu. Šis darbs tika publicēts arī Amerikas Savienotajās Valstīs ar nosaukumu "Ko redzēja Makdžilkoldes kundze".
Sižets
Elspete Makdžilkolde Ziemassvētkos atgriežoties no iepirkšanās ceļojuma apciemo savu draudzeni Džeinu Mārplu. Pa ceļam viņa ierauga, ka paralēli braucošajā vilcienā tiek nožņaugta sieviete. Viņa par to ziņo biļešu kontrolierim, kurš viņai netic. Ierodoties Mis Mārplas mājā, viņa pastāsta par šo notikumu. Makdžilkoldes kundze apraksta sievieti - gaišiem matiem un ar kažoku. Tikai Mis Mārpla uzskata šo stāstu par patiesu, kaut arī nav nekādu pierādījumu. Mis Mārpla sāk meklēt līķi. Izpētot par slepkavību zināmos faktus, vilcienu grafiku un vietējo ģeogrāfiju, Mis Mārpla nonāk pie secinājuma par Raterfordholu - tuvējo muižu - kā vienīgo iespējamo atrašanās vietu. Tā ir pasargāta no apkārtējās sabiedrības. Lūsija Ailesbarova, mājkalpotāja un Mis Mārplas sena paziņa, pēc Mis Mārplas lūguma dodas uz Raterfordholu.
Džozefs Krekentrops, tējas cepumu sagādnieks, uzcēlis Raterfordholu 1884. gadā. Viņa dēls Luters, atraitnis un pa pusei invalīds, jaunībā bija īpaši izšķērdīgs. Lai saglabātu ģimenes īpašumu, Džozefa atstātajā testamentā norādīts, ka pēc viņa nāves ģimenes nauda Luteram nebūs pieejama, savukārt pēc Lutera nāves nauda jāsadala vienādās daļās starp viņa bērniem, un ja kāds no tiem ir miris, tad mirušo bērniem. Luters Krekentrops ir tikai Raterfordholas pilnvarotais un nevar pārdot māju. Pašu māju pēc Lutera Krekentropa nāves mantos viņa vecākais dzīvais dēls.
Vecākais no Lutera Krekentropa bērniem, Edmunds, nomira Otrā pasaules kara laikā. Viņa jaunākā meita, Edīte, nomirst četrus gadus pirms romāna darbības laika. Viņai ir dēls - Aleksandrs. Atlikušie īpašuma mantinieki ir Sedriks - Ibiza bāzes bohēmas gleznotājs, Harolds - auksts un garlaicīgs baņķieris, Alfrēds - ģimenes melnā avs un Emma - vecmeita. Ar ģimeni saistīti cilvēki ir arī viņu mājkalpotāja Lūsija Ailsebarova, Braiens Īstlejs - Aleksandra tēvs, Džeimss Stoderts-Vests - Aleksandra draugs un skolasbiedrs, un vietējais ārsts Doktors Kvimpers, kurš ārstē Luteru, un ir slepeni iemīlējies Emmā.
Lūsija izmanto golfa praksi kā attaisnojumu, lai meklētu pierādījumus. Viņa atrod mazu kažokādas gabaliņu no sievietes kažoka un lētu kompaktpūderi. Lūsija tos parāda Mis Mārplai, kura uzskata, ka slepkava labi pārzināja Raterfordholu un tās ģeogrāfisko atrašanās vietu. Vēlāk Lūsija atrod arī mirušās sievietes ķermeni, paslēptu kādā sarkofāgā Lutera senlietu kolekcijas noliktavā. Bet nav zināms, kas ir mirusī sieviete.
Policija nosaka, ka mirušās apģērbs ir franču ražojums. Emma stāsta policijai, ka viņa bija saņēmusi vēstuli no Martines, franču meitenes, ar kuru viņas brālis Edmunds gribēja precēties. Tajā bija rakstīts par Martines un Edmunda gaidāmo laulību dažas dienas pirms viņa nāves 1940. gada Denkerkas atkāpšanās laikā. Vēstule, šķiet, patiešām ir no Martines, kura apgalvo, ka ir stāvoklī. Viņa lūdz mīļotā ģimenes palīdzību. Policija secina, sarkofāgā tiešām varētu būt Martine, bet izrādās Martine tā tomēr nav. Pie Krekentropiem ierodas Lēdija Stoderte-Vesta, Džeimsa ​​māte. Viņa atklāj, ka ir Martine. Lai gan viņai un Edmundam bija paredzēts precēties, Edmunds nomira pirms viņi to izdarīja. Dermots Kredoks noskaidro, ka mirusī ir baletdejotāja Anna Stravinska.
Visa ģimene (izņemot Braienu un Aleksandru, kas uz dažām dienām bija aizbraukuši) pēkšņi saslimst, un Alfrēds nomirst. Vēlāk tiek konstatēts, ka karijs, ko Lūsija pagatavoja liktenīgajā dienā, satur arsēnu. Dažas dienas vēlāk Harolds pēc atgriešanās mājās, Londonā, saņem dažas tabletes, kas līdzinās miegazāļu tabletēm, ko viņam lika dzert doktors Kvimpers. Kaut gan Doktors Kvimpers ir noteicis, ka zāles vairāk nav jādzer, Harolds tās tomēr iedzer un nomirst ar saindēšanos.
Lūsija nokārto, ka pēcpusdienas tēju Raterfordholā var apmeklēt arī Mis Mārpla un Makdžilkoldes kundze. Mis Mārpla ar Lūsijas un Makdžilkoldes kundzes palīdzību noorganizē "izrādi", ar kuras palīdzību Makdžilkoldes kundze varētu atpazīt slepkavu. Makdžilkoldes kundze slepkavu atpazīst, un policists, kuru Mis Mārpla bija lūgusi palīdzēt, arestē vainīgo. Mis Mārpla un Luters Krekentrops nospriež, ka Lūsijai tomēr, šķiet, skanēs kāzu zvani...
Filma
Pēc grāmatas uzņemta filma Murder, She Said (1961) ar Mārgaretu Ruterfordu galvenajā lomā. Murder, She Said ir pirmā pilnmetrāžas filma par Mis Mārplu. Šajā filmā slepkavības aculieciniece ir Mis Mārpla, nevis Makdžilkoldes kundze. Filmā Mis Mārpla sarunājas ar skatītājiem, tādējādi radot sajūtu, ka skatītāji ir viens no filmas tēliem.
BBC seriāls Miss Marple
BBC seriālā galveno lomu spēlē Džoana Hiksone (1987. gada versija), kas bija piedalījusies filmā Murder, She Said kā Kideres kundze. Šajā seriāla sērijā ir ievērojamas atkāpes no oriģinālā stāsta.
Lāčplēša gulta
Lāčplēša gulta (arī Pērkona bulta, Pumpura akmens) ir dižakmens, kas atrodas Lielvārdē, Ogres novadā.
Akmens ir neregulāras formas, tas ir 2,1 m augsts, 4,8 m garš, 3,5 m plats, tā apkārtmērs ir 15 m, tilpums — 20 m3. Lāčplēša gultai blakus atrodas tā sauktā Lāčplēša sega, kas ir no akmens atšķeltā daļa un ir 1 m augsta, 4,8 m gara un 2,7 m plata. Līdz 1938. gadam akmens atradies Daugavā augšpus Ķeguma krāces, tobrīd tas bija Ārņa akmens, 1938. gadā tas tika pārvests uz Ķeguma HES ūdenskrātuves krastu pirms HES ūdenskrātuves uzplūdināšanas, savukārt 1976. gadā Lāčplēša gulta tika pārvietota pie Andreja Pumpura muzeja Lielvārdē.
Vilciņi
Vilciņi var būt:
Oleksandrs Nehoda
Oleksandrs Nehoda (uk), pēc transkripcijas no krievu valodas Aleksandrs Ņegoda (dzimis, miris ) bija Ukrainas inženieris, tehnisko zinātņu doktors. Bijis Ukrainas Nacionālās kosmosa aģentūras ģenerāldirektors.
Oleksandrs Nehoda dzimis Bila Cerkva Kijevas apgabalā. Tēvs Oleksijs Nehoda dienēja militārajā dienestā, bija karojis Otrajā pasaules karā.
1966. gadā Oleksandrs Nehoda pabeidza vidusskolu Dņepropetrovskā. 1972. gadā viņš absolvēja Dņepropetrovskas Fizikas tehnisko universitāti mehānikas inženiera specialitātē. Pēc tam Nehoda sāka strādāt Konstruktoru birojā Južnoe par inženieri. Konstruktoru birojs izstrādāja kaujas ballistiskās raķetes un kosmiskās nesējraķetes. Vēlāk viņš kļuva par vecāko inženieri, galvenā konstruktora vietnieku, kompleksa priekšnieku. 1985. gadā Oleksandrs Nehoda kļuva par galveno konstruktoru.
1995. gada februārī Oleksandrs Nehoda kļuva par Ukrainas Nacionālās kosmosa aģentūras ģenerāldirektoru. 2005. gada jūlijā viņu šajā amatā nomainīja Jurijs Aleksejevs.
Ventspils Svētā Nikolaja baznīca
Ventspils Svētā Nikolaja baznīca var būt:
Savonlinna
Savonlinna (, "Jaunpils") ir Somijas pilsēta, kas atrodas tās austrumu daļā. Pilsētā atrodas Olavinlinnas pils, kurā notiek Savonlinnas operas svētki.
Vinkova
Vinkova var būt:
Nova Demba
Nova Demba ir pilsēta Polijas dienvidaustrumos, Piekarpatu vojevodistē uz dienvidiem no Tarnobžegas. Pilsētā atrodas kara munīcijas rūpnīca Dezamet.
Andris Abiļevs
Andris Abiļevs (dzimis Kazahijā) ir Latvijas grafiķis, grafiķa un iespiedēja Māra Abiļeva brālis.
Biogrāfija
Andris Abiļevs dzimis 1955. gada 2. aprīlī Kazahijā, Arikbalikas rajona Akčokas ciemā, izsūtīto ģimenē, kas Latvijā atgriezās 1968. gadā. . Mācījies un beidzis Rīgas 17. profesionāli tehnisko mākslas vidusskolu (1973), Latvijas Mākslas akadēmijas Mākslinieciskās konstruēšanās vakara kursus (1983) ar diplomdarbu "Grafiskās struktūras latviešu mākslā", vadītājs A. Ņikitins. No 1987. gada Mākslinieku Savienības biedrs. Strādājis kā litogrāfijas meistars Mākslas fonda Eksperimentālā estampa darbnīcā (1976 — 1991).
Mākslinieciskā darbība
Darbojas stājgrafikā, kur galvenokārt pievērsies ofortam, daudz strādājis akvatintā. 1980. gadu beigās ieinteresējies par tēlniecību, izmantojis Ēģiptes tēlniecības formu stilizācijas paņēmienu.
Izstādes
Mākslinieks izstādēs piedalās no 1978. gada. Nozīmīgākās personālizstādes noritējušas Rīgā (1986. gadā kopā ar brāli Māri Abiļevu), Kopenhāgenā (1992. gadā kopā ar V. Daņiļenko.
Storekoldeveja
Storekoldeveja jeb Lielā Koldeveja sala (dk) ir neapdzīvota sala Grenlandes ziemeļaustrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Salu atklāja 1869. gada vācu polārā ekspedīcija Kārļa Koldeveja vadībā; nosaukta viņa vārdā. 615 km² lielā sala stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā 65 km garumā.
Ventspils Svētā Nikolaja luterāņu baznīca
Ventspils Svētā Nikolaja Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Tirgus ielā 4, Ventspilī, Latvijā. Baznīcā darbojas Ventspils draudze. Baznīca nosaukta Nikolaja I vārdā, jo viņš ziedoja līdzekļus baznīcas celtniecībai.
Baznīca celta laikā no 1834. līdz 1835. gadam arhitekta un inženierpulkveža Johana Eduarda de Vites vadībā. Celta no ķieģeļiem un laukakmeņiem, mūra trīsjomu garenbūve, galvenajā fasādē rietumu pusē ir kvadrāta plāna tornis. Galvenajā ieejā — no četrām joniskā ordera kolonnām un trīsstūrveidīga frontona sastāvošs portiks. Katrā torņa pusē esošajā antablementā ir iebūvēta pulksteņa, kura mehānismu 1840. gadā izgatavoja Vērmaņa fabrikā, ciparnīca. Baznīcai ir komplicēts un grezns interjers.
Baznīcas altāris ticis izgatavots 1834.—1835. gadā, 1865. gadā pārbūvētas ērģeles, baznīcai 1888. gadā uzdāvinātā A. fon Rennes altārglezna "Kristus debesbraukšana". Baznīcas zvanu (vairāk nekā 500 kg smags) izgatavojis pirmais latviešu tautības zvanu lējējs Jānis Ulrihs Kleinšmits. 1934. gadā notika baznīcas atjaunošana. Tā necieta ne Pirmajā, ne Otrajā pasaules karā. 21. gadsimta sākumā notikusi baznīcas restaurācija.
Virši (nozīmju atdalīšana)
Virši var būt:
2010. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
Kopumā 450 sportists ieguva medaļas no 29 pārstāvošajām valstīm. 19 no šīm valstīm ieguva vismaz vienu zelta medaļu. Kanāda, kas reizē bija arī rīkotājvalsts, kopsummā ieguva visvairāk zelta medaļas — 14. Kanāda ar iegūtajām 14 medaļām kļuva arī par pirmo valsti ziemas olimpiskajās spēlēs, kas ir izcīnījusi vairāk kā 13 zelta medaļas. Tomēr kopumā visvairāk medaļas ieguva ASV sportisti, kupumā 37 medaļas (9 — zelta, 15 — sudraba un 13 bronzas medaļas).
Biatlonā vīriešu individuālajā slēpojumā tika piešķirtas divas sudraba medaļas un bronzas medaļa netika pasniegta. Slovākijas sportiste Anastasija Kuzmina un Baltkrievijas sportists Aļaksejs Grišins savām valstīm izcīnīja pirmās zelta medaļas ziemas olimpiskajās spēlēs. Norvēģu distanču slēpotāja Mārita Bjergena šajās olimpiskajās spēlēs kļuva par visveiksmīgāko sportisti savā īpašumā, iegūstot trīs zelta, vienu sudraba un vienu bronzas medaļu. Tādējāki kļūstot par devīto olimpieti, kurš vienās ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnījis piecas olimpiskās medaļas. Ķīniešu ātrslidotāja Vana Mena šajās olimpiskajās spēlēs ieguva 3 zelta medaļas.
Medaļu līderi
Sportisti, kuri ieguvuši vismaz divas zelta medaļas vai trīs kopējās medaļas, ir uzskaitīti zemāk pēc iegūto medaļu skaita, kam seko zelta, sudraba un bronzas skaits.
Viļumi
Viļumi var būt:
Vorkaļi
Vorkaļi var būt:
Melnupe (Puļķupes pieteka)
Melnupe ir Puļķupes labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā pie Bārtas. Tek dienvidrietumu viezienā. Vidustecē to šķērso valsts autoceļš P113 (Grobiņa—Bārta—Rucava). Ietek Puļķupē pie Remesu mājām.
Polīšupe
Polīšupe ir Ēdas labā krasta pieteka Kuldīgas un Saldus novados. Iztece no Bezdibeņa Kalnansu purvā Kuldīgas novada austrumos. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Ēdā (Šķēdē) pie Melnkalnu I mājām. Polīšupi šķērso valsts autoceļš V1148 (Šķēde–Ķinguti).
2021. gada Krāslavas novada domes vēlēšanas
'''2021. gada Krāslavas novada domes vēlēšanas''' notika 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Krāslavas novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalijās 7 kandidātu saraksti, kas kopā sastāvēja no 126 kandidātiem.
Vēlēšanu norise
Krāslavas novadā atradās 27 vēlēšanu iecirkņi. Andrupenes pagastā varēja nobalsot Andrupenes tautas namā, Andzeļu pagastā varēja nobalsot Andzeļu pagasta pārvaldē, Asūnes pagastā varēja nobalsot Asūnes tautas nama, Aulejas pagastā varēja nobalsot Aulejas pagasta pārvaldē, Bērziņu pagastā varēja nobalsot Bērziņu tautas namā, Dagdas pilsētā varēja nobalsot Dagdas kultūras centrā, Ezernieku pagastā varēja nobalsot Ezernieku saietu namā, Grāveru pagastā varēja nobalsot Grāveru pagasta pārvaldes ēkā, Indras pagastā varēja nobalsot Indras pagasta pārvaldē, Izvaltas pagastā varēja nobalsot Izvaltas tautas namā, Kalniešu pagastā varēja nobalsot Kalniešu pagasta pārvaldē, Kaplavas pagastā varēja nobalsot Kaplavas pagasta pārvaldē, Kastuļinas pagastā varēja nobalsot Priežmales tautas namā, Kombuļu pagastā varēja nobalsot Kombuļu pagasta pārvaldē, Konstantinovas pagastā varēja nobalsot Konstantinovas tautas namā, Krāslavas pagastā varēja nobalsot Krāslavas pagasta pārvaldē, Krāslavas pilsētā varēja nobalsot Krāslavas novada domē, Krāslavas Valsts ģimnāzijā un Varavīksnes vidusskolā, Ķepovas pagastā varēja nobalsot Ķepovas saietu namā, Piedrujas pagastā varēja nobalsot Piedrujas saietu namā, Robežnieku pagastā varēja nobalsot Robežnieku tautas namā, Skaistas pagastā varēja nobalsot Skaistas pagasta pārvaldē, Svariņu pagastā varēja nobalsot Svariņu tautas namā, Šķaunes pagastā varēja nobalsot Šķaunes tautas namā, Šķeltovas pagastā varēja nobalsot Šķeltovas tautas namā un Ūdrīšu pagastā varēja nobalsot Augstkalnes kultūras namā, bet Dagdas pagastā neatradās neviens iecirknis.
Oficiālajā vēlēšanu dienā, sestdienā,, iecirkņi bija atvērti no pulksten 7ː00 līdz 20ː00 (LAT) , bet ikkatrā iecirknī vēlētājs varēja arī balsot iepriekš — gan pirmdienā, , no pulksten 16ː00 līdz 20ː00 (LAT) , gan ceturtdienā, , no pulksten 9ː00 līdz 16.00 (LAT) , gan arī piektdienā, , no pulksten 13ː00 līdz 20ː00 (LAT).
Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti. COVID-19 pandēmijas dēļ iecirkņos bija jāievēro dažādi epidemioloģiskās drošības pasākumi, kā, ierodoties iecirknī, bija jāvelk sejas maska, jāievēro divu metru distance no citiem cilvēkiem un jādezinficē rokas, papildus arī tika ieteikts uz vēlēšanām nākt ar savu pildspalvu.
Balsošanas sistēma
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad dome tiek ievēlēta uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Novada domē tiek ievēlēti 15 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir zemāks par 30 000.
Tiesības piedalīties Krāslavas novada domes vēlēšanās bija Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem bija reģistrēta dzīvesvieta Krāslavas novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Krāslavas administratīvajā teritorijā piederēja nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti bija jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).
Lubezeres jūrskola
Lubezeres jūrskola bija 1873. gadā Rojā dibināta jūrskola.
Vēsture
Jūrskola dibināta balstoties uz 1867. gada jūrskolu likuma kā I (zemākās) kategorijas jūrskola, kurā sagatavoja tuvbraucēju stūrmaņus. Līdz 1897. gadam jūrskolā bija mācījušies 510 skolnieki un eksāmenus nokārtojuši 82 tuvbraucēju stūrmaņi. Pēc 1902. gada likumdošanas izmaiņām pārveidota par sagatavošanas jūrskolu.
Jūrskolas ēka sagrauta Pirmā pasaules kara laikā. Šodien tās vietā ir uzstādīta piemiņas zīme. Pēc Pirmā pasaules kara jūrskola savu darbību nav atjaunojusi.
Daugavpils teātris
Daugavpils teātris ir Daugavpils profesionālais teātris, kas dibināts. Iestudējumi notiek latviešu, krievu un latgaliešu valodā. Repertuārā ir uzvedumi pieaugušajiem un bērniem.
Virsaitis Džozefs
Virsaitis Džozefs (dzimis, miris ) bija Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju nezpersu cilts virsaitis un viens no izcilākajiem indiāņu karavadoņiem ASV vēsturē. Virsaitis Džozefs pazīstams arī kā Džozefs jaunākais, jo savu vārdu mantoja no tēva Tuekaka (1785—1871), kurš vārdu Džozefs ieguva pēc kristīšanās, bet vēlāk bija zināms kā "Vecais Džozefs" vai "Džozefs vecākais".
Daugavpils teātris
Vēsture
1856. gadā Daugavpils cietokšņa galvenais inženieris Nikolajs Hagelstroms nodibināja Dinaburgas Krievu dramatisko teātri. 1921. gadā Daugavpils Dzelzceļnieku kluba ēkā nodibināja latviešu dramatisko teātri, kura vadītāja bija aktrise un režisore Otīlija Muceniece. 1930. gadā teātri sāka vadīt aktieris un režisors Jānis Kļava. Teātra repertuārā pārsvarā bija modernā dramaturģija, Raiņa lugas. 1938. gadā teātris pārcēlās uz jaunu zāli jaunatklātajā Vienības namā, atklāšanas izrādē 1938. gada 3. februārī R. Blaumaņa lugā "Indrāni" titullomas spēlēja Berta Rūmniece un Aleksis Mierlauks. 1938. gadā teātri pārņēma pilsētas pašvaldība.
Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā darbu atsāka vienīgi Daugavpils Krievu drāmas teātris. 1953. gadā teātrī sāk strādāt režisors Sergejs Radlovs. 1958. gadā dibināja Daugavpils Muzikāli dramatisko teātri ar latviešu un krievu trupām, mūziķiem un baletu. Teātra mākslinieciskais vadītājs bija Oļģerts Dunkers. 1959. gada 29. aprīlī notika Verdi operas "Traviata" iestudējums, bet 1962. gadā teātri slēdza.
Virsaitis Džozefs
Džozefa Jaunākā nezpersu vārds bija Hinmuuttuu-yalatlat' (nezpersu: Pērkons, kas veļas kalnos) vai Hinmatóoyalahtq'it (Pērkons, kas veļas caur kalniem).
Daugavpils teātris
Vēsture
Atmodas kustības laikā 1988. gadā Daugavpils teātri atjaunoja, par galveno režisoru ieceļot Nauri Klētnieku. Sāka darboties divi aktieru kursi latviešu un krievu trupās, kuru pedagogi ir režisori Pēteris Krilovs un Anna Eižvertiņa. 1996. gadā uz Daugavpili no Valmieras atnāca režisors Valentīns Maculevičs, 1999. gada rudenī ar Daugavpils domes atbalstu Daugavpils Universitātē uzņēma jaunu aktieru kursu. No 2001. gada Daugavpils teātri vada Inese Laizāne, strādā režisors Harijs Petrockis. 2002. gadā Daugavpils teātrī sāka darbu jauna latviešu trupa.
Virsaitis Džozefs
Nezpersi apdzīvoja Vallovas upes ieleju Oregonas ziemeļaustrumos. Virsaitim Džozefam nācās vadīt cilti ļoti dramatiskā laikā. Amerikas valdības mēģinājumi pārvietot nezpersus uz rezervātu 1877. gadā pārauga karā, kas vēsturē iegājis ar nosaukumu Nezpersu karš. ASV armija 1900 kilometru garumā vajāja Virsaiša Džozefa ļaudis, kuri devās Kanādas virzienā, lai tur rastu patvērumu. Atkāpšanās laikā nezpersi Džozefa vadībā vairākās kaujās uzvarēja skaitliski pārāko amerikāņu armiju un bruņotus civilistus, taču tikai 140 kilometru attālumā no Kanādas robežas bija aplenkti un pēc asiņainas kaujas padevās. Padodoties virsaitis teica runu, kuras pēdējie vārdi bija: "Mana sirds ir slima un skumja. No šās vietas, kur tagad stāv saule, es vairs nekad nekarošu".
Daugavpils teātris
Balvas
Žūrijas specbalva Blaumaņa festivālā Valmierā:
Virsaitis Džozefs
Mūža otrajā pusē Virsaitis Džozefs daudz laika veltīja, aizstāvot cilts tiesības. Pateicoties amerikāņu žurnālistiem, viņš kļuvis par visbiežāk citēto Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju.
Vornaiši
Vornaiši var būt:
Virsaitis Džozefs
Priekšvēsture
Nezpersi (Nez Percé) ir frančvalodīgo kanādiešu dots eksonīms, kas tulkojas "caurdurtie deguni" (daļa nezpersu degunos nēsāja gliemežvāciņus). Kaut arī paši nezpersu cilts indiāņi mūsdienās visbiežāk izmanto pašnosaukumu niimiipu (burtiski "cilvēki", "mēs, cilvēki"), nosaukums nezpersi ir kļuvis par vispārpieņemtu ASV valdības un vēsturnieku vidū.
Daugavpils teātris
Balvas
Spēlmaņu nakts balva par labāko izrādi bērniem: un arī Spēlmaņu nakts balvu "Gada mazās formas izrāde 2016./2017." par Paulas Pļavnieces iestudēto izrādi "Jubileja ‘98".
Eesti Gaas
AS Eesti Gaas, darbojas ar zīmolu Elenger, ir Igaunijas enerģētikas uzņēmums, kas nodarbojas ar dabasgāzes importēšanu, sadali un pārdošanu, kā arī elektroenerģijas pārdošanu. tas ir dibināts 1993. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Tallinā. Eesti Gaas īpašnieks ir Igaunijas investīciju uzņēmums Infortar OÜ.
Virsaitis Džozefs
Priekšvēsture
1805. gadā nezpersu zemēs ieradās Luisa un Klarka vadītās ekspedīcijas dalībnieki. Nezpersi uzņēma amerikāņus viesmīlīgi. Viņi nodrošināja Amerikas valdības organizēto ekspedīciju ar pārtiku un vairākus mēnešus, kamēr ceļotāji turpināja ceļu Klusā okeāna virzienā ar kanoe, pieskatīja viņu zirgus.
Nikola Padevskis
Nikola Padevskis (bg; dzimis, Plovdivā) ir Bulgārijas starptautiskais lielmeistars šahā (1964).
Biogrāfija
1957. gadā FIDE viņam piešķīra starptautiskā meistara (IM), bet 1964. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Bulgārijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Virsaitis Džozefs
Priekšvēsture
Virsaitis Džozefs Vecākais kļuva piesardzīgs, kad nezpersu zemēs sāka ierasties aizvien vairāk balto ieceļotāju. Jaunatnācēji tās piesavinājās, pāvēršot par ganībām saviem mājlopiem vai apstrādājot lauksaimnieciski, un sākotnējo draudzīgo gaisotni un nezpersu viesmīlību nomainīja saspīlējums.
1855. gadā gubernators Īzaks Stīvens uzaicināja nezpersu pārstājus uz apspriedi. Tika panākts līgums, kas noteica 31 000 km² lielā nezpersu rezervāta robežas. Tas iekļāva lielu daļu cilts tradicinālo teritoriju, ieskaitot Tuekaka grupas apdzīvoto Vallovas ieleju.
Zelta meklētāju pieplūdums kļuva par cēloni 1863. gadā sasaukt nākamo apspriedi ar nezpersu virsaišiem, lai tos pierunātu pārcelties uz teju 10 reizes mazāku rezervātu. Nākamā rezervāta platība bija 3200 km², un tas vairs neiekļāva Vallovas ieleju. Līgumam piekrita divi virsaiši, taču Džozefs Vecākais un virkne citu virsaišu atteicās to parakstīt. Tuekaks teica:
"'Šī zeme bija radīta bez robežām, un nevienam cilvēkam nav ļauts to dalīt... Es redzu — baltie šajā zemē kļūst aizvien bagātāki, es redzu — viņi vēlas mums atdot neauglīgu zemi... Šī zeme un es esam viens vesels... Iespējams, jūs uzskatiet, ka Radītājs jūs ir atsūtījis lemt par mūsu zemi. Ja es zinātu, ka jūs esat Radītāja sūtīti, es samierinātos ar domu par jūsu tiesībām izlemt mūsu likteni. Nesaprotiet mani nepareizi, bet uzklausiet manis teikto, ņemot vērā manu pieķeršanos savai zemei. Es nekad neesmu apgalvojis, ka zeme ir mans īpašums, un es drīkstu ar to, ko vien vēlos. Vienīgi tam, kas to radījis, ir šādas tiesības. Es pieprasu tiesības dzīvot savā zemē un atstāju jums tiesības dzīvot savā.'"
Džozefa Vecākā atteikums parakstīt līgumu sašķēla cilti. Cilts daļa, kas apceptēja līgumu, pārcēlās uz jauno rezervātu. Savukārt nezpersi, kas līgumu noraidīja, palika savā zemē. Tuekaks iezīmēja Vallovas robežas ar vairākām mietiem un pasludināja: "Šīs robežas iekšpusē bija piedzimuši visi mūsu ļaudis. Tur atrodas mūsu tēvu kapi, un mēs nevienam nekad tos neatdosim."
Cilts priekšgalā
Džozefs Jaunākais kļuva par virsaiti pēc tēva nāves 1871. gadā. Pirms nāves viņš dēlam teica:
Džozefs stāstīja: "Es paspiedu sava tēva roku un apsolīju darīt kā viņš lūdza. Tas, kas nespēj aizsargāt sava tēva kapus, ir sliktāks par plēsīgu zvēru." Jaunais virsaitis atbildēja valdības ierēdņiem, kas pavēlēja nezpersiem pamest Vallovas ieleju un doties uz rezervātu:
"'Ne vienam virsaitim nav tiesības pārdot šo zemi. Tā vienmēr piederējusi manai tautai. Mākoņi nepulcējās virs tās, kad viņu ieguva mūsu tēvi, un mēs aizstāvēsim mūsu zemi tik ilgi, kamēr kaut viena asins lāse sildīs mūsu vīriešu sirdis'."
Virsaitis iesniedza lūgumu prezidentam Ulisam Grāntam, kurā lūdza ļaut viņa tautai palikt dzīvot tur, kur tā vienmēr ir dzīvojusi. 1873. gada 16. jūnijā prezidents izdeva norādījumu, kas aizliedza amerikāņiem kolonizēt Vallovas ieleju.
Džozefam bija noraidoša attieksme pret baznīcu. Uz pilnvarotā jautājumu, kāpēc jums nav vajadzīgas baznīcas, viņš atbildēja: "Tajās mūs māca strīdēties par Dievu. Mums tas nav vajadzīgs. Dažkārt mēs strīdamies par zemes lietām, bet nekad nestrīdamies par Dievu".
Eesti Gaas
Uzņēmumu grupa piedāvā pakalpojumus Igaunijā, Somijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā.
Vēsture
Gāzes izmantošana Igaunijā tika sākta 1865. gadā, kad Tallinā tika uzcelta akmeņogļu gāzes fabrika.
Par Eesti Gaas priekšteci var uzskatīt gāzes transportēšanas uzņēmumu "Gāzes vada Kohtla-Jerve — Ļeņingrada ekspluatācijas pārvalde", kura dibināta 1948. gada 9. augustā. Šajā gadā Kohtla-Jervē tika uzcelta gāzes ieguves rūpnīca, kura ieguva deggāzi no slānekļa. Gāzi pa cauruļvadi sūtīja uz Ļeņingradu. 1953. gadā atklāts cauruļvads no Kohtla-Jerves uz Tallinu. 1957. gadā Ļeņingrada sāka izmantot dabasgāzi, un tai vairs nevajadzīgo mākslīgi iegūto gāzi novirzīja Igaunijas vajadzībām.
1963. gada 19. janvārī Igaunijas PSR Ministru Padome izveidoja Gazifikācijas galveno pārvaldi, kurā apvienoja visas republikas gāzes iestādes. 1969. gadā pa cauruļvadu no Krievijas Igaunijai sāka piegādāt dabasgāzi, kuru Jehvi sajauca ar slānekļa gāzi.
1976. gadā atklāts cauruļvads no Izborskas Krievijā līdz Tartu. 1978. gadā tas pagarināts līdz Rakverei.
1988. gadā Igaunijas PSR Gazifikācijas galvenā pārvalde tika reorganizēta par teritoriālo ražošanas apvienību Eesti Gaas. 1988. gada 29. martā sākta gāzesvada Vireši — Tallina celtniecība. Tādējādi patēriņa sezonā Igaunija varēja saņemt gāzi no Latvijas Inčukalna pazemes gāzes krātuves.
1990. gada 1. novembrī Eesti Gaas pārveidots par valsts uzņēmumu. 1992. gada 28. aprīlī Igaunijas valdība pieņēma lēmumu valsts uzņēmumu pārveidot par akciju sabiedrību un piesaistīt ārzemju kapitālu tā, lai 70 % kapitāldaļu piederētu valstij, bet 30 % — Krievijas Gazprom. 1993. gada 20. janvārī reģistrēta akciju Sabiedrība Eesti Gaas.
1994. gada aprīlī notika atklāta Eesti Gaas akciju izsole, kurā pārdotas 770 akcijas ar nominālu 1000 kronas. Maijā notika otrā akciju emisija, kurā pārdotas 835 akcijas. Rezultātā investori ieguva 7,5 % uzņēmuma kapitāldaļu. 1994. gada vasarā sāka darbu gāzes sadales stacija Lo un gāzes mērīšanas stacija pie Krievijas robežas Verskā.
1995. gada maijā Eesti Gaas 14,67 % akciju tika pārdoti Vācijas gāzes uzņēmumam Ruhrgas (tagad E.ON Ruhrgas International GmbH par 62,5 miljoniem kronu. 7,5 % kapitāldaļu nopirka Londonā reģistrētais Baltic Republic Fund. Valsts īpašumā palika 39 % kapitāldaļu.
1998. gada 20. maijā Somijas enerģētikas uzņēmums Neste Oy (tas nākamajā gadā reorganizēts par Fortum) kļuva par Eesti Gaas akcionāru. Jau šajā gadā Eesti Gaas sāka restrukturizāciju, apvienojot savus meitas uzņēmumus Tallinngaas, Narva Gaas un Kohtla Gaas. Nākamajā gadā pievienoti meitas uzņēmumi Tartu Gaas un Rakvere Gaas. 1999. gada 4. martā par Eesti Gaas akcionāru kļuva uzņēmums Itera Latvija.
2002. gadā Eesti Gaas akcionāri bija: Gazprom 37 %, Ruhrgas AG 32 %, Fortum Oy 18 %, Itera Latvija 9 % un pārējie — 4 %. 2005. gadā AS Eesti Gaas tika reorganizēts par koncernu, kurā ietilpa meitas uzņēmumi AS EG Ehitus un AS EG Võrguteenus (tie darbību sāka 2006. gada 1. janvārī).
2014. gada 2. janvārī no Eesti Gaas tika atdalīts meitas uzņēmums AS EG Võrguteenus (novembrī vairākumu tā kapitāldaļu iegādājās Igaunijas elektrības pārvades tīkla operators AS Elering). 1. jūlijā Fortum no E.ON Ruhrgas International GmbH nopirka tam piederošās Eesti Gaas 33,66 % akcijas, tādējādi palielinot savu daļu līdz 51,38 %.
2019. gada maijā Eesti Gaas ārējos tirgos sāka izmantot jaunu zīmolu Elenger, kas tiks ieviests Latvijā, Lietuvā un Somijā, nomainot EG Energija zīmolu. Elenger nosaukumā ir ietverta elektrība, enerģija un gāze.
2023. gada 14. aprīlī Eesti Gaas noslēdza vienošanos par "Latvijas gāze" piederošā dabasgāzes sadales sistēmas operatora AS Gaso pirkšanu par 120 miljoniem eiro. Apvienošanos Latvijas Ministru Kabinets atļāva jūnija sākumā, bet Konkurences padome apstiprināja jūlijā. Darījumu plānots pabeigt līdz 2023. gada beigām.
Meitas uzņēmumi
AS Eesti Gaas meitas uzņēmumi:
Eesti Gaas Latvijā
2017. gada 10. jūlijā Latvijā tika dibināts Eesti Gaas meitas uzņēmums SIA EG Energija. Tas Latvijas klientiem veic elektrības un dabasgāzes pārdošanu.
Virsaitis Džozefs
Cilts priekšgalā
Nezpersi, kas atteicās dotie uz rezervātu, cieta dažādus pārnodarījumus no kolonistiem un zelta meklētājiem, kas pamazām iespiedās Vallovas ielejā. Zelta meklētāji aizdzina indiāņu zirgus, bet lopkopji lopus un tos pārapzīmogoja, lai nezpersi nevarētu apstrīdēt īpašnieka tiesības. Džozefs nekad nepieļāva vardarbību no nezpersu puses, cerot ar savu piekāpību saglabāt mieru.
Taču 1877. gadā valdības uzdevumā Vallovas ielejā ieradās armijas ģenerālis Olivers Hauards. Viņš piedraudēja uzbrukt Džozefa grupai, ja tā atteiksies doties uz rezervātu, kurā jau dzīvoja citi nezpersi. Lai pārliecinātu Džozefa ļaudis, ģenerālis Lapvajas fortā (Aidaho ziemeļos) organizēja apspriedi. Virsaitis centās vērst uzmanību uz cilvēku vienlīdzību: "Jāšaubās, ka Lielais Gars būtu devis vienai cilvēku daļai tiesības teikt otrai, kas tai būtu jādara." Hauards jau pirms četriem gadiem bija centies būt taisnīgs ar apačiem. Pa šo laiku viņš bija sapratis, ka armijā necieš tos, kas "jūt līdzi indiāņiem." Tagad Hauards ieradās ziemeļrietumu apgabalā, pilns apņēmības atjaunot armijas aprindās savu reputāciju.
Bez Virsaiša Džozefa nezpersus sarunā pārstāvēja viņa brālis Ollokots, gaišreģis Tuhulhulzote, Baltais Putns un Stikla Acis. Sarunās ģenerālim aktīvi polemizēja Tuhulhulzote un Hauards iekarsa: "Divdesmit reizes no vietas tu atkārto, ka zeme jūsu māte, un mums jāatgriežas šajā zemē — mātes klēpī. Negribu vairs to dzirdēt, nekavējoties pārejam pie lietas." "Kurš man drīkst pavēlēt, kas man jādara sava paša zemē?" — asi atbildēja gaišreģis. Horvards nolēma, ka laiks nodemonstrēt spēku. Viņš pavēlēja arestēt Tuhulhulzoti un ieslodzīja to uz piecām dienām, bet nākamajā dienā pavēstīja Džozefam, ka viņa ļaudīm ir trīsdesmit dienas laika, lai savāktu mantas un dotos uz rezervātu. Virsaitis lūdza dot tam vairāk laika, taču Hauards atbildēja: "Ja jūs aizkavēsities kaut vienu dienu, zaldāti jūs aizdzīs uz rezervātu. Bet visus zirgus un lopus, kas tajā laikā atradīsies ārpus rezervāta robežām, iegūs baltie."
Vallovas ielejas nezpersiem pievienojās pārējās cilts grupas. Virsaiši apspriedē nolēma nekavējoties savākt lopus, lai dotos uz rezervātu. Kopējais nezpersu skaits bija ap 800 cilvēku — ap 250 karotāju un vairāk kā 500 sieviešu un bērnu. Daļa virsaišu uzstāja, ka nepieciešams sākt bruņotu pretestību. Taču Džozefs saprata, ka būtu bezprātīgi censties aizstāvēt ieleju, kurā jau bija zaldāti:
"'Balto cilvēku bija daudz, un mēs nespētu tiem pretoties. Mēs bijām kā brieži. Viņi bija kā grizli lāči. Mūsu zeme bija maza. Viņu zeme liela. Mēs esam apmierināti ja viss saglabājas tā, kā to radīja Lielais Gars. Bet viņi neapmierināti un gatavi pārtaisīt upes un kalnus pēc sava prāta.'"
Pametot dzimto kanjonu, kādā no upes pārejām kolonisti aizdzina nezpersu lopus. Kad indiāņi steigā centās pārdzīt pārējos lopus, daudzi no tiem noslīka straujajā straumē. Situācija bija nokaitēta līdz pēdējam. Nezpersi pārtrauca kustību caur kanjonu, un sasauca sapulci. Kara piekritēji nosauca Džozefu par gļēvuli, bet viņš atteicās piekāpties. Lai atriebtos par lopu aizdzīšanu un padzīšanu no ielejas, 14. jūnija naktī karotāju grupa pameta nometni un nogalināja vismaz 18 kolonistus. Uzbrukumos piedalījās arī nezperss Vahlitits, kura tēvu pirms diviem gadiem bija nogalinājuši ieceļotāji. Joprojām cerot izvairīties no turpmākas asinsizliešanas, Džozefs nolēma doties uz Kanādu. Tur viņš plānoja pievienoties hunkpapa lakotu virsaiša Sēdošā Bizona grupai, kas 1876. gadā Kanādā bija atradusi patvērumu. Taču 17. jūnijā amerikāņu pirmais uzbrukums piespieda indiāņus pieņemt kauju.
Nezpersu karš
Nezpersu karš bija turpinājās no 1877. gada jūnija līdz oktobrim. Tā laikā amerikāņu armijas vajātie Virsaiša Džozefa indiāņi, lai rastu patvērumu Kanādā, šķērsoja Oregonas, Vašingtonas, Aidaho, Vaiomingas un Montānas štatus, kopumā veicot ap 1880 km lielu attālumu. Nezpersu grupā bija ap 200 karotāju un 500 sieviešu un bērnu, kā arī vairāk kā 2000 zirgu un citu mājlopu liels ganāmpulks. Vairākām apvienotajām nezpersu cilts grupām bija pievienojies neliels skaits palousu cilts indiāņu. Nezpersiem nebija ne mazākā pieredzes cīņā pret regulāro armiju, taču vairākās kaujās un sadursmēs tiem izdevās sakaut armiju.
Pirmajā kaujā 17. jūnijā pret Džozefa grupu vērsās 106 zaldāti, 11 civilisti, kā arī 13 nezpersu skauti, kas bija parakstījuši līgumu un pārcēlušies uz rezervātu. Kaujas iznākumu izšķīra Džozefa nezpersu zināšanas par apkārtni un lieliskie apalūzas šķirnes zirgi. Kaujā krita 34 armijas kavalēristi, kā arī divi kavalēristi un divi civilisti bija ievainoti. Savukārt nezpersu pusē bija tikai trīs ievainotie un viņi ieguva 63 karabīnes, daudz pistoles un lielu skaitu munīcijas.
Ļoti asiņaina tā sauktā Lielās Cauruma upes kauja, kas beidzā neizšķirti, notika 9. augustā. Agrā rītausmā ap 206 amerikāņu kavalēristiem izdevās pārsteigt nezpersus nesagatavotus. Indiāņi vēl gulēja savos tipi, kad nometnē ielauzās zaldāti. Amerikāņi šāva nešķirojot sievietes un bērnus no karotājiem, taču arī vairākas sievietes bija bruņotas un atbildēja ar šāvieniem. Uzbrucēju krita ap 29 (23 zaldāti un 6 civilisti), bet 40 bija ievainoti (36 zaldāti un četri civilisti). Nezpersi zaudēja no 70—90 cilvēku, no kuriem karotāju bija ap 30. Nezperss Dzeltenais Vilks (ap 1855—1935), kas arī piedalījās kaujā, vēlāk apgalvoja, ka krita tikai 12 karotāju. Džozefs un viņa brālis Ollokots bija ievainoti.
"'Sakiet ģenerālim Hauardam, ka es zinu viņa sirdi. Es saglabāju savā sirdī to, ko viņš bija teicis. Es esmu noguris no cīņas. Mūsu virsaiši ir miruši; Stikla Acis ir miris, Tuhulhulzote ir miris. Vecie vīri arī miruši. Jaunieši tagad saka jā un nē. Tas kurš vadīja jauniešus (brālis Ollokots) ir miris. Ir auksti un mums nav segu; bērni ir nosaluši līdz nāvei. Daudzi mani ļaudis ir aizbēguši kalnos un viņiem nav segu, nav ēdamā. Neviens nezina kur tie atrodas — iespējams, viņi ir nosaluši. Man nepieciešams laiks, lai atrastu savus bērnus un redzētu, cik daudzus no tiem vēl varu atrast. Varbūt es tos atradīšu jau mirušus. Uzklausiet mani, mani virsaiši. Es esmu noguris, mana sirds ir slima un skumja. No šīs vietas, kur tagad stāv saule, es vairs nekad nekarošu.'"
Eesti Gaas
Eesti Gaas Latvijā
2019. gada 13. maijā tika paziņots, ka Eesti Gaas paplašina darbību Latvijā, ienākot mazumtirdzniecības tirgū ar jaunu zīmolu Elenger. 16. decembrī SIA EG Energija nosaukums tika mainīts uz SIA Elenger.
Pedālis
Pedālis var būt:
2014. gada ziemas olimpisko spēļu medaļu tabula
Krāsas:
Valstis ar vismaz vienu izcīnītu zelta medaļu
Melāņi
Melāņi ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 234 km attālumā no Rīgas.
2014. gada ziemas olimpisko spēļu medaļu tabula
Valstis ar vismaz vienu izcīnītu sudraba medaļu
Valstis bez izcīnītām medaļām
Valstis, kas nestartēja Olimpiskajās spēlēs]]
Šajā lapā apkopota informācija par medaļu kopvērtējumu .
2014. gada ziemas olimpiskās spēles bija 22. ziemas olimpiskās spēles, kas notika Sočos, Krievijas Federācijā, no 2014. gada 7. līdz 23. februārim. Kopumā Olimpiskajās spēlēs piedalījās apmēram 2880 sportisti, kas pārstāvēja 88 Nacionālās Olimpiskās komitejas. Kopumā tika sadalīti 98 medaļu komplekti 15 sporta veidos. 2014. gada Olimpiskajās spēlēs vismaz vienu medaļu izcīnīja 26 valstis, tai skaitā 21 valsts izcīnīja vismaz vienu zelta medaļu.
Medaļu kopvērtējums
Medaļu tabula tiek veidota par primāro kritēriju ņemot vērā izcīnīto zelta medaļu skaitu, pēc tam tiek ņemts vērā valsts sportistu izcīnīto sudraba medaļu un bronzas medaļu skaits. Ja visu trīs kalumu medaļu skaits vairākām valstīm ir vienāds, tad tās dala vienu vietu medaļu kopvērtējuma tabulā.
Sieviešu kalnu slēpošanas nobrauciena sacensībās tika pasniegtas divas zelta medaļas (Slovēnijai un Šveicei), sudraba medaļa netika pasniegta. Vīriešu kalnu slēpošanas supergiganta sacensībās tika piešķirtas divas bronzas medaļas (ASV un Kanādai).
Sakarā ar dopinga provju viltošanu 2017. gada novembrī Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK) pieņēma lēmumu atņemt 2014. gada Soču olimpiskajās spēlēs izcīnītās medaļas vairākiem Krievijas Federācijas sportistiem, līdz ar to zemāk esošais medaļu sadalījums mainījās (iekavās sākotnējais medaļu skaits):
Mājinieki Latvija
Vorzova
Vorzova var būt:
Pusaru grāvis
Pusaru grāvis ir Abrupes kreisā krasta pieteka Saldus novada dienvidrietumos, uz dienvidaustrumiem no Pampāļiem. Tek ziemeļrietumu virzienā, gar Pusaru purva ziemeļrietumu malu. Ietek Abrupē pie Pampāļiem.
Štikāni
Štikāni (arī Štikoni un Stikāni) ir ciems Rēzeknes novada Silmalas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 10,2 km no pagasta centra Gornicas, 31,8 km no novada centra Rēzeknes un 228,3 km no Rīgas.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Rēzeknes rajonā.
Ciemā darbojas bibliotēka, klubs , vecticībnieku kopienas lūgšanu nams. No 1865. līdz 2009. gadam Štikānos darbojās Daugaviešu pamatskola.
Džomolhari
Džomolhari (dz, zh) ir 7326 metrus augsts kalns Himalajos uz Butānas un Ķīnas Tibetas robežas.
Virsotne tiek dēvēta par Kančendžangas līgavu. Kalna ziemeļu puse paceļās 2700 metrus virs līdzenuma. Kalns tiek uzskatīts par svētu Tibetas budismā, jo ir mājvieta vienai no piecām Ceringmas māsām. Virsotnē pirmo reizi uzkāpa britu alpīnistu ekspedīcija 1937. gadā.
Dārtes dzirnavezers
Dārtes dzirnavezers (arī Dārtes ezers) ir mākslīga ūdenstilpe Talsu novada Vandzenes pagastā. Ezers uzstādināts uz Grīvas upes pagasta ziemeļrietumos Dārtes ciemā pie autoceļa V1414, kas šķērso dzirnavezera aizsprostu. Uzstādināts pie 1934. gadā būvētām ūdensdzirnavām, kas 2. pasaules kara laikā nopostītas. Krasti stāvi, lēzeni. Ir peldvieta.