cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aknīstes nolaidenums
Aknīstes nolaidenuma reljefs ir vāji viļņots. Dabiski labi drenēti, daļēji pārskaloti morēnas līdzenumi nolaidenumā mijas ar plašām pārmitrām ieplakām un augsto purvu masīviem. Augstums pārsvarā 90—125 m v.j.l., augstākais punkts ir Kiocu kalns (143,7 m) pie Leimaņiem.
Daugaviete
Devīzes
Korporācijas devīzes ir:
Krāsas
Daugavietes krāsas ir violets, zaļš un zelts. Tās atspoguļo trīs Daugavietes grupas, t.i., meitenes, tautietes un filistres.
Kā rakstīts Daugavietes Karoga dziesmā (himnā, kuras vārdus sacerējusi Anna Brigadere un mūziku - Alfrēds Kalniņš): "Violets stāv pirmā vietā. Sirds un ziedon’s.
Ilgu tvīkums. Asnu līksme.
Daugavietei siržu tikums pirmais likums.
Zaļš ir pilnvasaras paisums. Dziņu tveice. Asi spēki.
Karsta griba. Garu cīņa. Sirds pret prātu, prāts pret sirdi.
Zelts – daiļgudrā rudenība. Auglis - spēku līdzsvarojums.
Sintēze no antitēzēm. Pilnsulīga dvēsles skaņa."
Vapenis
Korporācijas vapenis izsaka Daugavietes būtību, devīzi un mērķus. To ir zīmējis mākslinieks Vilis Krūmiņš, un ozolkokā izgriezis tēlnieks Hugo Mercs. Vapenis tika atklāts un iesvētīts 1931. gadā - korporācijas desmitgades svētkos, un tas ir saglabājies savā oriģinālajā formā līdz mūsdienām.
Latvijā
Daugaviete ir garantējusi Komānu - korporācijas iekšējos darbības noteikumus - trim citām studenšu korporācijām Latvijā:
Ārzemēs
Daugavietei ir vairākas sadraudzības organizācijas ārpus Latvijas:
Sešplankumu celmgrauzis
Apraksts
Vaboles garums ir no 7 līdz 12 mm. Imago lidošanas laiks ir no maija līdz jūnijam.
Izplatība
Suga izplatīta Eiropā, Kaukāzā un Rietumāfrikā.
Bioloģija
Šī suga apdzīvo lapu koku mežus, kuros aug Eiropas dižskābardis (Fagus sylvatica), parastais skābardis (Carpinus betulus) un parastais ozols (Quercus robur). Kāpuri attīstas šo trīs koku sugu atmirušajā koksnē un vēl dažu citu koku, piemēram, alkšņu koksnē. Pieaugušās vabolės var atrast sēžam uz meža kazbāržiem (Aruncus vulgaris), zilganajām kazenēm (Rubus caesius), meža avenēm (Rubus idaeus), gārsas (Aegopodium), ķimenēm (Carum) un dažu citu augu ziediem. Viena paaudze dzīvo divus līdz trīs gadus.
Sinonīmija
Sinonīmi:
Varietātes
Suga ir sešas varietātes :
"Melno spēka" salūts 1968. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
"Melno spēka" salūts  bija divu amerikāņu vieglatlētu Tomija Smita un Džona Karlosa veikts protests ar augšā paceltu melnā cimdā ietērptu dūri pret rasismu 200 m apbalvošanas ceremonijas laikā Mehiko olimpiskajā stadionā ASV himnas skanēšanas laikā. Tāpat protestā piedalījās austrālietis Pīters Normens, kas nebija ne melnādainais, ne amerikānis, ar sporta tērpam pieliktu olimpiskā cilvēktiesību projekta nozīmīti (šādas nozīmītes bija piespraustas arī pārējiem šīs disciplīnas medaļniekiem), tādējādi viņš izrādīja atbalstu amerikāņu sportistiem. Šis notikums bija viens no atklātākajiem politiskajiem paziņojumiem mūsdienu olimpisko spēļu vēsturē. Pēc tam abi amerikāņi tika izraidīti no olimpiskajām spēlēm, viņiem tika aizliegta dalība olimpiskajās spēlēs arī nākotnē.
Brāļu kapi
Brāļu kapi ir kopējs apmēram vienā laikā mirušu cilvēku apbedījums, pārsvarā kara darbības vai masu represiju rezultātā. Latvijā ar šo terminu pārsvarā saprot Pirmā un Otrā pasaules karā kritušo karavīru apbedījuma vietas, kas izceltas ar memoriāliem pieminekļiem.
Maskavas apgabala "SpartaK"
Maskavas apgabala "SpartaK" (bijušie kluba nosaukumi — Maskavas apgabala "Spartak", "Vidnoje", ru) ir Krievijas sieviešu basketbola klubs, kas ir bāzēts Vidnojē, Maskavas apgabalā, Krievijā.
Klubs ir dibināts 1949. gadā Noginskā. 1963. gadā klubs debitēja PSRS čempionātā, pēc 4 gadiem 1967. gadā klubs izcīnīja savu pirmo čempionu titulu, uzvarēdami PSRS Tautu spartakiādē. Nākamo 16 gadu laikā klubs izcīnīja dažādu čempionātu dažāda kaluma medaļas. 3 reizes klubs ir uzvarējis Ronketi kausa izcīņā. Pašlaik klubs ir viens no Krievijas un Eiropas slavenākajiem sieviešu basketbola klubiem, spēlē prestižākajā Eiropas sieviešu basketbola turnīrā FIBA Eirolīgā. Klubam pēdējos gados ir izdevies izcīnīt daudzas nozīmīgas uzvaras, tai skaitā FIBA Eirolīgā klubs uzvarējis 2006./2007., 2007./2008., 2008./2009., 2009./2010. gada sezonās. Maskavas apgabala "SpartaK" ir vienīgais klubs, kas ir spējis uzvarēt Eirolīgā 4 reizes pēc kārtas pēc turnīra pārsaukšanas no "Eiropas čempionvienību kausa izcīņa" uz "FIBA Eirolīga", kas notika 1991. gadā. 2009./2010. gada sezonā klubā spēlēja latviešu basketboliste Anete Jēkabsone-Žogota. 2009. gada decembrī klubs nomainīja nosaukumu no Maskavas apgabala "Spartak" uz Vidnojes "Vidnoje".
Vēsture
Klubs ir dibināts 1949. gadā, par kluba pirmo treneri kļuva Dāvids Berlins. Savu pirmo čempiontitulu klubs izcīnīja 1967. gadā, kad uzvarēja PSRS Tautu spartakiādē.
Viskijs
Viskijs (en, no gēlu: uisce/uisge (beatha) — '(dzīvības) ūdens' ) ir aromātisks stiprais spirtotais dzēriens, ko iegūst pārtvaicējot raudzētu rudzu, kukurūzas vai jauktu graudu misu un iegūto šķidrumu izturot no iekšpuses apdedzinātās ozolkoka mucās, kas sniedz dzērienam raksturīgo dūmu smaržu un garšu. Etilspirta saturs lielākajai daļai viskiju sasniedz 40—45%.
Pazīstamākie viskija veidi ir skotu viskijs (Scotch Whisky), īru viskijs (Irish Whiskey), burbons un kanādiešu viskijs (Canadian Whisky).
Vispārējas kristīgas baznīcas pazīmes
Vispārējas kristīgas baznīcas pazīmes ir sistemātiskajā jeb dogmatiskajā teoloģijā lietots raksturlielumu kopums, kas tiek tradicionāli pieņemts eklezioloģijā jeb mācībā par Baznīcu. I Konstantinopoles koncilā tika pieņemtas četras Baznīcas pazīmes, pēc kurām tiek vērtēta noteiktas kristīgās organizācijas vai kustības piederība vispārējai Kristīgai baznīcai.
Pamata pazīmes
Nīkajas ticības apliecības pēdējā sadaļā tiek apliecināta ticība uz patieso Baznīcu, norādot četras pamata pazīmes, kas piemīt tai:"Un [es ticu vai mēs ticam] uz vienu, svētu, katolisku un apustulisku Baznīcu."
Vienums
Izpratne par to, ka patiesā Baznīca ir viena, ir jau kopš baznīcas pirmsākumiem pieņemta pamata pazīme. Viens no spēcīgākajiem šādas pārliecības argumentiem ir Jaunās Derības Pāvila vēstulē efeziešiem sacītais par baznīcas vienumu (Ef. 4:3-6). Pāvila pirmājā vēstulē korintiešiem tiek paskaidrots, ka lai arī Baznīca sastāv no daudz locekļiem, tā tomēr veido vienu "Kristus miesu" (1 Kor. 12:12-27).
Svētums
Baznīcas svētums, jeb apgalvojums, ka Baznīca ir svēta, ir jau senbaznīcā pieņemta izpratne par vienu no baznīcas pamatbūtības sastāvdaļām. Kristīgās Baznīcas svētuma pamatā ir uzskats par pilnīgumu un bezgrēcīgumu, kuru Jēzus Kristus svētuma dēļ baznīca bauda Dieva acu priekšā.
Apustuliskums
Apustuliskums (no el — 'sūtnis', 'apustulis') norāda uz mācības un/vai prakses atbilstību tam piemēram un liecībai, kāds ir ieraugāms apustuļu laikā jeb 1. gadsimta agrīnajā Baznīcā. Patiesā kristīgā macība tiek saukta par apustulisku, jo Baznīcas pirmsākumos par galveniem atbildīgiem tika izraudzīti apustuļi, un viņu garīgā amata pēcteču (t.i. bīskapu) pienākums ir noturēt šo patieso mācību.
Citas pazīmes
Tradicionālajam pazīmju skaitam dažkārt tiek pievienotas arī citas. Piemēram, Baznīca ir apslēpta vai Baznīca ir neredzama. Apslēptā baznīca ir, galvenokārt, luteriskās teoloģijas mācība, un tā uzsver, ka patiesā kristīgā baznīca ir apslēpta cilvēka acīm, taču tā ir sastopama ikvienā vietā, kur tiek pasludināta Evaņģēlija mācība un atbilstoši Kristus pavēlei pārvaldīti sakramenti. Neredzamās baznīcas mācība ir pārsvara vien sastopama protestantismā, jo tā iet pretstatā ar Katoļu teoloģiju, kas uzsver, ka patiesā kristīgā baznīca ir redzama tās hierarhijā jeb organizatoriskajā struktūrā.
Edisona vītne
Edisona vītne ir vītnes sistēma spuldzes piestiprināšanai, kuru 1909. gadā izveidoja Tomass Edisons savai izgudrotajai kvēlspuldzei. Apzīmējums Exx rāda cokola diametru milimetros. Piemēram, E27 atbilst 27 mm.
Valstīs, kur elektrotīkla spriegums ir 220—240 V, galvenokārt izmanto E27 un E14 tipa spuldzes, lai gan tiek izmantots arī bajonetes savienojums.
ASV spuldžu izmērs pamatā ir E26. E12 parasti izmanto kandelabriem. E17 lieto retāk, galvenokārt galda lampām.
Lielākus izmērus (E39, E40) izmanto augstāka sprieguma spuldzēm, pamatā lampām virs 250 W.
Mūsdienās Edisona vītne ir ne tikai kvēlspuldzēm, kuras vairākās valstīs tiek izņemtas no lietošanas, bet arī ekonomiskākām spuldzēm, piemēram, luminiscentām lampām, gaismas diožu lampām.
Edisona vītni elektrotehnikā dažreiz izmanto arī citu ierīču pieslēgšanai.
Baskunčaks
Baskunčaks (ru) ir liels sālsezers Krievijas teritorijā, Astrahaņas apgabalā, netālu no Kazahstānas robežas. Atrodas zem jūras līmeņa.
Sāli ezerā iegūst jau kopš 8. gadsimta, kad netālu gāja Zīda ceļš. Pirmoreiz rakstītos avotos minēts 1627. gadā, kad minēts Krievijas ģeogrāfiskajā aprakstā kā vieta, kur "lauž sāli, kas dzidra kā ledus". Ezerā tiešām atrodama ārkārtīgi tīra sāls (99,8 % NaCl), to iegūst uzņēmums "Bassol'". Ieguves apjoms ir 1,5—5 miljoni tonnu gadā. Sāls izvešanai uzcelts Baskunčaka dzelzceļš.
Boļšojbogdo kalns
Ezera dienvidu krastā paceļas Boļšojbogdo kalns — vienīgais dabiskais kalns Piekaspijas zemienē. Kalna pakāje ir ap 20 m zem jūras līmeņa, virsotne — ap 130 m virs jūras līmeņa. Kalna augstums gadā pieaug aptuveni par 1 mm, pateicoties tam, ka sāls slāņa lielais smagums lēnām izspiež to aizvien augstāk. Kalnā ir arī tukšumi un līdz 1,5 km garas alas (Lielā Baskunčaka ala). Kalna atsegumos bagātīgi atrodamas triasa faunas pārakmeņojumi.
Vietējiem iedzīvotājiem kalmikiem šis kalns ir svēts. 1997. gadā nodibināts dabas rezervāts, kas ietver Baskunčaku un Boļšojbogdo kalnu.
Tomijs Smits
Tomijs Smits (en; dzimis ) ir bijušais amerikāņu vieglatlēts un amerikāņu futbola spēlētājs.
Vieglatlēta karjeras laikā viņš uzvarēja 200 m distancē ar rezultātu 19,83 sekundes, kas bija jauns pasaules rekords. Olimpisko spēļu apbalvošanas ceremonijas laikā viņš un 200 m bronzas medaļas ieguvējs Džons Karloss veica protestu pret rasismu. Tas ir palicis kā simbolisks moments afroamerikāņu cilvēktiesību kustības vēsturē. Pēc protesta abi amerikāņi tika izraidīti no Olimpiskajām spēlēm un tika diskvalificēti uz mūžu no starta šajās sacensībās. Pēc tam viņš vienu sezonu aizvadīja Sinsinati "Bengals" sastāvā amerikāņu futbola līgā.
Franču Ārzemnieku leģions
Franču Ārzemnieku leģions (fr) ir Francijas armijas sauszemes bruņoto spēku apakšvienība, kas tiek komplektēta no brīvprātīgajiem, kas paraksta terminētu līgumu. Leģionā dien vairāk nekā 136 valstu pārstāvji. Senākos laikos Ārzemnieku leģionā dienēja pat vairāk kā 35 000 karavīri, bet šobrīd šajā apakšvienībā dien apmēram 7 700 karavīri.
Franču Ārzemnieku leģions tika nodibināts 1831. gada 10. martā ar Luija Filipa dekrētu. Leģions tika izveidots, lai atbrīvotos no ārzemniekiem, kas lielā skaitā bija atkāpušies kopā ar Napoleonu, un iegūtu militāro spēku, ar kuru uzturēt kārtību Francijai piederošajā Alžīrijas kolonijā. Pirmās vienības leģionā tika veidotas pēc nacionālā principa. 1837. gadā, kad Ārzemnieku leģions ilgstošā karadarbībā Spānijā 1836. gadā bija zaudējis lielāko daļu no saviem karavīriem, tika veidots jauns leģions, kurā vienības vairs neveidoja pēc nacionālā principa un par saziņas valodu kļuva franču valoda. Franču Ārzemnieku leģions lielākoties ir piedalījies karadarbībā ārpus Francijas, ja neskaita Pirmo un Otro pasaules karu. Leģionāri dažādos laikos ir karojuši un uzturējuši kārtību Eiropā, Āzijā, Dienvidamerikā un Ziemeļamerikā, kā arī Āfrikā. Tā galvenais uzdevums senāk bija Francijas koloniālo plānu realizēšana, bet šodien tas tiek izmantots ANO un NATO miera uzturēšanas operācijās. Francijai zaudējot savas kolonijas, arī leģiona lielums saruka. Vjetnamas kara laikā leģions sasniedza apmēram 40 000 karavīru spēku, bet divdesmitā gadsimta beigās tā karavīru skaits nokritās zem 10 000. Šobrīd leģionā dien apmēram 7 700 karavīri.
Franču Ārzemnieku leģionā pieņem vīriešus vecumā no 17 līdz 40 gadiem, kuri ir gatavi dienēt jebkurā pasaules daļā. Lai tiktu Ārzemnieku leģionā ir jāiztur virkne veselības, fiziskās sagatavotības un psiholoģiskos testus. Pirmais līgums tiek noslēgts uz 5 gadiem. Pēc 3 gadiem dienestā var lūgt piešķirt Francijas pilsonību. Uzņemot leģionā katram karavīram tiek piešķirts jauns vārds. Līgumu var atkārtoti pagarināt uz 5 gadiem. Pēc 15 gadiem dienestā leģionārs iegūst tiesības uz pensiju, kuru varēs saņemt pēc dienesta jebkurā pasaules vietā. Senākos laikos potenciālo leģionāru biogrāfijas pārbaudīja virspusēji, tomēr mūsdienās tam pievērš krietni lielāku uzmanību, piemēram, pārbauda INTERPOL datubāzē vai persona nav starptautiskajā meklēšanā. Senāk dienēt bija aizliegts frančiem, tomēr mūsdienās arī viņi var iestāties Franču Ārzemnieku leģionā.
Leģionā var dienēt jebkuras valsts un tautību pārstāvji. Tas atspoguļojas arī leģiona devīzē — "Leģions ir mūsu tēvija" (la). Lielākais skaits leģionāru ir bijuši no Vācijas, Itālijas, Beļģijas un citām valstīm. Nereti Ārzemnieku leģiona etniskais sastāvs atspoguļoja noteikta laika posma situāciju, piemēram, pēc Otrā pasaules kara lielu daļu leģiona karavīru nāca no Vācijas. Šodien liela daļa leģionāru nāk no bijušās Padomju Savienības un tās satelītvalstīm. Arī vairāki simti latviešu laika gaitā ir dienējuši un arī šodien dien Franču Ārzemnieku leģionā.
Džons Karloss
Džons Veslijs Karloss (en; dzimis ) ir bijušais amerikāņu vieglatlēts un amerikāņu futbola spēlētājs.
Vieglatlēta karjeras laikā viņš izcīnīja bronzas medaļu 200 m distancē. Olimpisko spēļu apbalvošanas ceremonijas laikā viņš un 200 m zelta medaļas ieguvējs Tomijs Smits veica protestu pret rasismu. Tas ir palicis kā simbolisks moments afroamerikāņu cilvēktiesību kustības vēsturē. Pēc protesta abi amerikāņi tika izraidīti no Olimpiskajām spēlēm un tika diskvalificēti uz mūžu no starta šajās sacensībās. Pēc tam viņš spēlēja NFL un Kanādas futbola līgā, taču beidza karjeru savainojuma dēļ.
Ganna diode
Ganna diode ir pusvadītāju diodes tips, ko lieto SAF diapazona radioviļņu (mikroviļņu) iegūšanai un pārveidošanai. Šīs diodes atšķiras no citām ar to, ka tām nav p-n pārejas - Ganna diodēs izmanto augstfrekvences svārstību ģenerācijas efektu, pieliekot speciālam pusvadītāju materiālam līdzspriegumu. To sauc atklājēja amerikāņu fiziķa Džona Batiskomba Ganna (John Battiscombe Gunn) vārdā par Ganna efektu. Ganna efekta cēlonis ir elektronu periodiska paātrināšanās un bremzēšanās, ja pusvadītāja kristālā rada pietiekami spēcīgu elektrisko lauku.
Džons Ganns izgatavoja šo diodi 1963. gadā. Parasti tā sastāv no gallija arsenīda (GaAs) slāņa biezumā no dažiem mikroniem līdz dažiem simtiem mikronu, kam abās pusēs izveidoti kontakti. Var izmantot arī indija fosfīdu (InP) vai kadmija telurīdu (CdTe). Ganna diodes no indija fosfīda spēj ģenerēt pat 170 GHz lielu frekvenci.
Ganna diodes ģenerācijas frekvence atkarīga no pusvadītāja slāņa biezuma, bet to var mainīt, ievietojot diodi dobumrezonatorā. Radušās SAF svārstības novada ar viļņvada palīdzību. Šādas ierīces dēvē par Ganna ģeneratoriem.
Pauropodi
Pauropodi (Pauropoda) ir daudzkāju apakštipa klase. Pauropodi atklāti tikai 1886. gadā. To bioloģija un ekoloģija ir maz pētīta.
Raksturojums
Ļoti sīki (0,5—2 mm), balti daudzkāji, kuriem tāpat kā tūkstoškājiem ir tikai 2 žokļu pāri, proti, augšžokļi un apakšlūpa, kas atgādina gnatohilāriju. Taustekļi trijžuburu vicas veidā. Viduklis, ieskaitot anālo segmentu, sastāv no 12 segmentiem; pirmais segments ar kāju rudimentiem, katram no nākamajiem 9 segmentiem ir pāris attīstītu kāju, pēdējiem diviem to nav. Tergītu mazāk nekā segmentu, proti, 6—10. Acu nav. Dzimumatvere atrodas starp otrā pāra kājām. Attīstība ar anamorfozi: pazīstami kāpuri ar 3, 5, 6 un 8 kāju pāriem.
Ekoloģija
Pauropodi sastopami augsnē (līdz 10—20 cm. dziļumā), trūdošos celmos un lapās, kā arī zem sūnām. Pārvietojoties veic straujas kustības. Baidās no Saules gaismas. Pārtiek, acīmredzot, no augsnes barības vielām vai izsūc sēņu hifas.
Sistemātika
Pasaulē zināmas apmēram 400 sugas no 4 vai 5 dzimtām. Latvijā konstatētas 2 sugas (Pauropus huxleyi un Allopauropus danicus).
Teļecas ezers
Teļecas ezers (ru), arī Altinkels (altajiešu: Алтын Кӧл) ir kalnu ezers Krievijā, Rietumsibīrijas dienvidos, Altaja Republikā. 25. dziļākais ezers pasaulē.
Nosaukumu ezers ieguvis pirms apmēram 400 gadiem no krievu pirmatklājējiem: ezera krastā dzīvoja Altaja ciltis, kas sevi dēvēja par "telesiem" (teleuti). Vietējie iedzīvotāji ezeru vienmēr dēvējuši par Altinkelu ("Zelta ezeru").
Ezers atrodas tektoniskas izcelsmes gultnē. Visapkārt ezeram atrodas kalni, kuru augstums - 2000 - 2 500 m. Praktiski visur krasti krauji, ar aizām. Ezera ūdens dzidrs, ļoti tīrs. Ezera ielejā klimats ir kontinentāls, katrā no ezera galiem tas atšķiras. Dienvidu galā ūdens vidēji par 4 - 5 grādiem siltāks, savukārt ziemeļu galā ir divreiz vairāk nokrišņu. Ziemeļu gals katru ziemu aizsalst - ledus ir neparasti dzidrs, piekrastē pat 5 - 6 metru dziļumā labi apskatāma ezera gultne. Ezera krastos novērojama reta, bīstama parādība - dienā sasilušās klintis naktīs atdziestot saraujas un "šauj" ar akmeņiem.
Praktiski viss ezers iekļauts rezervātā (Altaja dabas rezervāts), taču no ziemeļu ciematiem ar motorlaivām iespējams apmeklēt vairākus dabas pieminekļus - Korbu ūdenskritumu, līci - meteorīta krāteri dienvidu krastā un Čulišmanas upes deltu.
Kopīgi ar vairākiem citiem Altaja dabas pieminekļiem iekļauts UNESCO Pasaules Mantojuma sarakstā.
Tahova
Tahova  ir pilsēta Plzeņas apgabalā, Čehijā tuvu Vācijas robežai. 55 kilometrus uz rietumiem atrodas apgabala centrs un Čehijas ceturtā lielākā pilsēta Plzeņa. Pilsētā galvenokārt nodarbojas ar lauksaimniecību, mašīnbūvi un durvju, logu ražošanu. Pilsētas apkārtni apņem meži, pļavas un kalni. Pilsēta ir viena no mazāk attīstītajām teritorijām Čehijā.
Vēsture
Pirmo reizi pilsēta ir pieminēta 1115. gadā. Līdz 1918. gadam pilsēta bija daļa no Austrijas monarhijas. 1938. gadā pilsētu okupēja nacistu karaspēks un iekļāva to Sudetijas pašvaldībā. Liela daļa vāciešu 1945. gadā tika izraidīti no pilsētas, pamatojoties uz Beneša dekrētiem. Pēc izraidīšanas pilsēta bija pa pusei apdzīvota, to apdzīvoja čehi, ukraiņi un rumāņi.
Vēlāk pilsētas teritorijā tika atrasts urāns, un cilvēki pārcēlās uz pilsētu, lai strādātu urāna raktuvēs. 1989. gadā urāna raktuves slēdza, un vācu uzņēmēji pārcēla uz šejieni savas ražotnes, lai izmantotu lēto darba spēku. Pilsētas teritorija ir viena no mazāk attīstītajām teritorijām Čehijā.
Izotoniskais koeficients
Izotoniskais koeficients (saukts arī par van't Hofa faktoru; apzīmē ar i) — bezdimensijas parametrs, kas raksturo vielas uzvedību šķīdumā. Skaitliski tas ir vienāds ar attiecību, kuru veido kādas konkrētas vielas šķīduma jebkuras koligatīvās īpašības vērtība pret identas koncentrācijas jebkura neelektrolīta šķīduma tās pašas koligatīvās īpašības vērtību, citiem sistēmas parametriem nemainoties:
,
Jēdziena nozīme
Parametra jēga izriet no jebkuras koligatīvās īpašības definīcijas — šīs īpašības ir atkarīgas no izšķīdušās vielas daļiņu koncentrācijas šķīdumā. Neelektrolīti šķīdumā nedisociē, tātad ik neelektrolīta molekula veido šķīdumā vienu vienīgu daļiņu. Savukārt, elektrolīti šķīdumā solvatācijas ietekmē daļēji vai pilnībā dalās jonos, līdz ar to no katras disociējošās molekulas veidojoties vairākām daļiņām. Attiecīgi, arī šī šķīduma koligatīvās īpašības (aditīvi lielumi) ir atkarīgas no visu to veidu daļiņu (jonu) satura šķīdumā, kuriem pieder molekulas disociācijā radušās daļiņas, tas ir, šķīdumu iedomājas kā visu tajā esošo daļiņu šķīdumu sajaukumu. Piemēram, hlorkaļķu šķīdums satur triju veidu daļiņas — kalcija katjonus, hlorīdanjonus un hipohlorītanjonus.
Tātad izotoniskais koeficients rāda, cik reizes vairāk daļiņu ir kāda elektrolīta šķīdumā salīdzinājumā ar tās pašas koncentrācijas neelektrolīta šķīdumu, un ir saistīts ar vielas spēju šķīdumā dalīties jonos — ar tās disociācijas pakāpi. Ja vielas formulvienība vai molekula satur n jonus (vai atomus pie polārām saitēm, kas šķīdumā pārtop jonos), sākotnējo molekulu daudzums ir N un savienojuma disociācijas pakāpe ir α, tad disociējušu molekulu skaits ir N·α (un no tām veidojas N·α·n joni), bet kopā šķīdumā atrodas ((N - N·α) + N·α·n) daļiņas.
Izotoniskais koeficients stipro elektrolītu šķīdumos
Tā kā stiprie elektrolīti disociē praktiski pilnībā, tiem varētu sagaidīt izotonisko koeficientu, kas ir vienāds ar jonu (vai polarizēto atomu) skaitu formulvienībā (molekulā). Tomēr īstenībā šis koeficients vienmēr ir mazāks par teorētisko, kas noteikts no formulas. Piemēram, 0,05—molālā nātrija hlorīda šķīduma izotoniskais koeficients ir 1,9, nevis 2,0 (tās pašas koncentrācijas magnija sulfāta šķīdumam vispār i = 1,3). Šo parādību izskaidro stipro elektrolītu teorija, ar kuru 1923. gadā nāca klajā P. Debajs un Ē. Hikelis: jonu kustību šķīdumā ievērojami apgrūtina ap tiem izveidojies solvatācijas apvalks. Joni turklāt mijiedarbojas arī savstarpēji — katjoni un anjoni kā dažādas zīmes lādiņi savstarpēji pievelkas, bet vienādas zīmes lādiņu nesošās daļiņas savstarpēji atgrūžas viena no otras. Savstarpējās pievilkšanās spēku iedarbībā rodas jonu grupas, kas šķīdumā telpā pārvietojas kopā. Šādas grupas dēvē par jonu asociātiem jeb jonu pāriem. No tā visa izriet, ka šķīduma uzvedība ir tāda, it kā tas saturētu mazāk daļiņu nekā īstenībā, jo to kustība ir aizkāvēta. Visuzskatāmāk to var redzēt no šķīdumu elektrovadītspējas λ, kura pieaug līdz ar šķīduma atšķaidījumu. Īstenās šķīduma elektrovadītspējas un bezgalīgi atšķaidītā šķīduma elektrovadītspējas attiecību sauc par stipro elektrolītu šķietamo disociācijas pakāpi un, tāpat kā parasto disociācijas pakāpi, apzīmē ar α:
,
Ārējo faktoru ietekme
Izotonisko koeficientu ieviesa XIX gadsimta pēdējā ceturksnī J. H. van't Hofs. 1901. gadā viņš par nopelniem šķīdumu pētīšanā pirmais saņēma Nobela prēmiju ķīmijā.
Parmenīds
Parmenids (Παρμενίδης; no 6. gs. otrās puses p.m.ē līdz 5. gs. p.m.ē vidum) bija sengrieķu filozofs. Dzimis senās Grieķijas pilsētā Elejā. (Parmenida laikā saukta par Hieli). Daudz ceļojis. Filozofs bijis savas tautas patriots. Parmenida loģika balstījās uz pretrunu un pretstatu iznīcināšanu. Viņš ir pazīstams ar darbu "Par Dabu" (nosaukums varētu būt radies vēlāk).
Aptumsums (filma)
"Aptumsums" (en) ir 2010. gada ASV filma, kuras režisors ir Deivids Sleids. Filma uzņemta pēc tāda paša nosaukuma Stefanijas Meieres romāna. Šī ir "Krēslas sāgas" trešā daļa un turpinājums 2008. gada filmai "Krēsla" un 2009. gada filmai "Jauns mēness". Galvenās lomas filmā attēlo Kristena Stjuarta, Roberts Patinsons un Teilors Lautners.
Filmēšana tika uzsākta Vankūverā, tā noslēdzās vēlā oktobrī.
Filmas pirmizrāde notika Losandželosā. ASV kinoteātros tā tiek izrādīta kopš. Nākamās filmas "Rītausma" pirmā daļa iznāca 2011. gada novembrī.
Pakavs
Pakavs ir no metāla vai kāda cita mūsdienu sintētiskā materiāla izgatavots U formas priekšmets, kas tiek pienaglots vai pielīmēts pie zirgu vai citu darba lopu nagiem. Pakavs bieži vien tiek uzskatīts par veiksmes simbolu.
Valstu uzskaitījums pēc nominālā IKP
Valstu uzskaitījums pēc IKP faktiskajās cenās parāda dažādu pasaules valstu iekšzemes kopprodukta (IKP) lielumu. Tomēr par attiecīgo valstu iedzīvotāju turības līmeni liecina nevis IKP faktiskajās cenās, bet gan iekšzemes kopprodukts pēc pirktspējas līmeņa (PSL), kas attiecināts uz vienu iedzīvotāju.
Kordovas kalifāts
Kordovas kalifāts bija musulmaņu valsts, kas laikā no 929. līdz 1031. gadam pastāvēja Pireneju pussalas dienvidrietumos. Tās galvaspilsēta bija Kordova.
Valsts ģenēze
756. gadā Umajādu princis Abd al Rahmans I atteicās pakļauties Abāsīdu kalifātam ar centru Damaskā un panāca Kordovas emirāta neatkarību.
929. gadā emīrs Abd el Rahmans III pasludināja sevi par kalifu, lai nostiprinātu savu statusu attiecībā pret Abāsīdu kalifātu ar centru Bagdādē un Fatimīdu kalifātu ar centru mūsdienu Tunisijā.
XI gs. valsti pārņēma iekšējas jukas (laikā no 1009. līdz 1031. gadam viens otru tronī nomainīja 6 kalifi, no kuriem nevienam nebija reālas varas). 1031. gadā pēdējo kalifu Hišamu III gāza no troņa un valsts atkal sašķēlās daudzos emirātos, no kuriem nozīmīgākais bija Granādas emirāts, kurš pastāvēja līdz pat 1492. gadam.
Alfrēds Flečers
Alfrēds Flečers jeb Alfrēds Flethers (de;  — ) bija Vācijas impērijas armijas majors. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Baltijas landesvēra komandieris.
Biogrāfija
Dzimis Lampersdorfā Silēzijā (tagad Zombkovices apriņķis Lejassilēzijas vojevodistē Polijā).
Pirmā pasaules karā piedalījies no 1914. gada līdz 1918. gadam, ieņemot dažādus komandējošus posteņus. Kaujās ievainots. Kara beigās komandējis arī jēgeru vienību. Pēc kara atradās Latvijas teritorijā, kur iesaistījās vietējo vācu vienību formēšanā, par kuru uzdevumu tika izvirzīta cīņa pret boļševikiem. No 1919. gada 1. februāra līdz 25. jūlijam komandēja Baltijas landesvēru, kā arī neilgu laiku bija Rīgas militārais gubernators. 6. jūnijā Niedras valdība Fletheram par militāriem nopelniem un atbilstoši līgumam par pilsonības piešķiršanu brīvprātīgajiem, piešķīra Latvijas pilsonību, un viņš vadīja tai pakļautos spēkus Cēsu kaujās. Pēc sakāves par Baltijas landesvēra komandieri iecēla britu pulkvežleitnantu Haroldu Aleksanderu, un tā vienības piedalījās Latgales atbrīvošanas kaujās. Alfrēds Flečers atgriezās Vācijā un majora dienesta pakāpē tika atvaļināts no dienesta Reihsvērā.
1919. gada rudenī kopā ar Volfgangu Kapu un citiem Austrumprūsijas nacionālistiem dibināja nacionālkonservatīvo Austrumprūsijas Dzimtenes Savienības partiju. Palika piederīgs šai partijai līdz pat Veimāras republikas beigām. 1924. gadā ievēlēts Reihstāgā no konservatīvās Vācu Tautas partijas saraksta. 1939. gadā, 20 gadus pēc Cēsu kaujām, atkal bija ieradies Rīgā, kur viņu uzņēma kara ministrs Jānis Balodis. Flečers piedalījās arī Cēsu kaujas piemiņas pasākumos. Aizsaulē aizgājis 1959. gada 20. septembrī Hercogenaurahā.
P-n pāreja
p-n pāreja (n nozīmē negatīvs; elektronu, bet p - pozitīvs, "caurumu") jeb elektronu-caurumu pāreja ir apgabals starp divu dažādu tipu (p -tipa un n -tipa) pusvadītājiem. Šis apgabals, ko dēvē arī par p-n pārejas zonu un kurā vadītspējas tips vairāk vai mazāk strauji mainās no p uz n, parasti ir ļoti plāns (10−5 cm).
Galvenā p-n pārejas īpašība ir nesimetriska vadītspēja - tā strāvu vada tikai vienā virzienā, tādēļ ar p-n pārejas palīdzību var taisngriezt maiņstrāvu.
Ja p tipa pusvadītājam tiek pieslēgts pozitīvs spriegums, bet n - negatīvs, elektroni no n tipa pusvadītāja cauri pārejai pārvietojas uz p daļu, kur savienojas ar "caurumiem" (rekombinējas). Rekombinācijas procesā radies elektronu zudums tiek kompensēts no barošanas avota, savukārt no p pusvadītāja elektroni aizplūst un rodas jauni caurumi. Process notiek nepārtraukti un cauri p-n pārejai plūst strāva, ko sauc par caurlaides strāvu - p-n pārejai ir samērā maza pretestība caurlaides strāvai. Savukārt, pieslēdzot p-n pāreju otrādi - p tipa pusvadītāju pie negatīvā pola, bet n - pie pozitīvā, elektroni no n -tipa pusvadītāja kustas pozitīvā pola virzienā un attālinās no pārejas. Tāpat arī caurumi pārvietojas negatīvā pola virzienā un rekombinējas ar vadā esošajiem elektroniem. n pusvadītājs uzlādējas pozitīvi, jo no tā ir aizplūduši elektroni, bet p - negatīvi, veidojot it kā savdabīgu kondensatoru (saka, ka p-n pārejai piemīt sava kapacitāte). Tikko potenciālu starpība starp pārejas pusēm lielums kļūst vienāda ar sprieguma avota EDS, lādiņu kustība beidzas un strāva praktiski pārstāj plūst (ļoti mazo strāvu, kas plūst caur "slēgto" pāreju jeb sprostslāni, sauc par sproststrāvu).
Koraļļu sala
Koraļļu salas jeb atoli ir zemas un līdzenas, parasti gredzenveida salas, kuru vidū ir sekls ūdens - lagūna. Koraļļi ir sīki dzīvnieki, kas dzīvo siltās un sāļās jūrās un ir piestiprinājušies pie klintīm.
Katra koraļļa ķermenim ir kaļķa čaula, bet tā galā atrodas taustekļi, ar kuriem dzīvnieks satver barības objektus. Vairums koraļļu dzīvo kolonijās. Daudzu gadsimtu laikā no to skeletiem ir izveidojušies koraļļu rifi. Šādas koraļļu veidotas salas ir, piemēram, Bermudu, Seišelu, Tuamotu, Karolīnu, Māršala salas.
Arī Baltijas jūrā sastopami koraļļu veidojumi. Igaunijas Vilsandi salu grupā ietilpst kādreiz koraļļu veidotie rifi.
Pīters Normens
Pīters Džordžs Normens (en; dzimis, miris ) bija austrāliešu vieglatlēts.
Karjeras laikā viņš izcīnīja sudraba medaļu 200 m distancē. Olimpisko spēļu apbalvošanas ceremonijas laikā viņš ar sporta tērpam pieliktu olimpiskā cilvēktiesību projekta nozīmīti (šādas nozīmītes bija piespraustas arī pārējiem šīs disciplīnas medaļniekiem) izrādīja atbalstu amerikāņu vieglatlētiem, 200 m zelta un bronzas medaļu laureātiem Tomijam Smitam un Džonam Karlosam viņu veiktajā protestā pret rasismu. Tas ir palicis kā simbolisks moments afroamerikāņu cilvēktiesību kustības vēsturē.
Kriviči
Kriviči, arī krīviči, ir 9.—17. gadsimta rakstos sastopams apzīmējums cilšu savienībai, kas dzīvoja uz austrumiem no latgaļu ciltīm un bija viens no svarīgākajiem elementiem ziemeļu krievu un baltkrievu tautas etnoģenēzē. No vārda "kriviči" latviešu valodā ir radušies vārdi "krievi" un "baltkrievi".
Teritorija
Krīviči ir dzīvojuši Daugavas, Dņepras un Volgas augštecē un zemēs starp Pleskavas ezeru un Ilmeņa ezeru. Viņu galvenās pilsētas ir bijušas Polocka, Smoļenska, Izborska, Pleskava un Toropeca. 9.—15. gadsimtā kriviču zemēs pastāvēja Polockas un Smoļenskas kņazistes un daļa no Novgorodas republikas, kurās runāja senkrievu valodas izloksnēs, kas radušās uz kriviču valodas pamata.
Vēsture
Uzskata, ka kriviču cilšu savienība ir izveidojusies 6.—8. gadsimtā, saplūstot no dienvidrietumiem iebrūkošajām slāvu ciltīm ar vietējām baltu ciltīm. Iespējams, ka baltu kultūras elements ir bijis tik stiprs, ka vārdā "krīviči" ir saglabājies senāko baltu cilšu pašnosaukums. Kriviči ir minēti 1113. gadā sarakstītajā Nestora hronikā, kas vēsta par 862. gada notikumiem: "Čudi, slāvi, kriviči un vesi teica rūsiem: Mūsu zeme ir liela un bagāta, bet kārtības tajā nav. Nāciet par kņaziem un valdiet pār mums. Un izvēlējās trīs brāļus ar viņu dzimtām, un ņēma sev līdzi visus rūsus, un atnāca un vecākais, Ruriks, apmetās Novgorodā, bet otrs, Siņeuss Beloozerā, bet trešais, Truvors, Izborskā. Un no tiem varjagiem sākās Krievzeme. Novgorodieši ir varjagu cilmes ļaudis, bet pirms tam bija slāvi. Pēc diviem gadiem nomira Siņeuss un viņa brālis Truvors. Un visu varu saņēma Ruriks, un sāka izdalīt saviem vīriem pilsētas — tam Polocku, šim Rostovu, citam Beloozeru. Tajās pilsētās varjagi ir ienācēji, bet pamatiedzīvotāji Novgorodā ir slovēņi, Polockā kriviči, Rostovā meri, Beloozerā vesi, Muromā muromieši, un par tiem visiem valdīja Ruriks." 10. gadsimtā kriviči ir pieminēti Bizantijas imperatora Konstantīna VII darbā De Administrando Imperio ar nosaukumu Κριβιτζοί.
980. gadā Polockas kriviču kņazu no rūsu dinastijas Ragnvaldi (Рогволод Полоцкий) nogalināja Novgorodas kņazs Vladimirs Svjatoslavičs, kas vēlāk Polockas kņazisti padarīja par Kijivas kņazistes vasaļvalsti un aizsāka iedzīvotāju kristīšanu. Hipatija hronikā (Ипатьевский список) pieminēta kriviču sacelšanās 1128. gadā un Polockas kņazi tiek saukti par "kriviču kņaziem" 1140. un 1162. gadā. Pēc tam senkrievu rakstos kriviču vārds vairs netika lietots. Polockas kriviči vēlāk tiek dēvēti par "poločaniem" (polockieši — полочане). Duisburgas Pētera rakstītajā Vācu ordeņa hronikā 1314. gadā pieminēts ordeņa maršala Heinriha karagājiens "Kriviču zemē" (“Frater Henricus Marschalcus... venit ad terram Crivitae, et civitatem illam, guae parva Nogardiadicitur cepit”). 1687. gada poļu valodā rakstītajā tekstā "Kazanie na Pogrzeb Maryanny Korsakywnej" minēts, ka Polockas svēto aizbildni sauc par “Regina Krivitae” ("kriviču karalieni"). Tautas pašnosaukumā kriviču vārds saglabājies pat līdz 19. gadsimtam. Tā 1859. gadā tautas skaitīšanā Viļņas guberņas teritorijā 23 tūkstoši iedzīvotāju sevi nosaukuši par krivičiem. Baltkrievu vēsturnieks Vaclavs Lastovskis (Vaclau Lastouski) no 1923.—1927. gadam Kauņā publicēja žurnālu "Крывіч".
Jēkulkirhja
Jēkulkirhja ir ar sniegu un ledu klāts kalns Antarktīdā, Mīliga-Hofmaņa kalnu grēdas un Fimbulheimena augstākā virsotne. Atrodas grēdas austrumu daļā, Jakova Gakeļa masīvā, augstums 3148 m(pēc citiem datiem 2965 m).
Kalnu pēc 1956.-1960. gadu ekspedīciju aerofotogrāfijām uzmērīja un nokartēja norvēģu kartogrāfi un nosauca par "Ledāja baznīcu".
Kalnā pirmoreiz uzkāpa alpīnistu komanda Ivara Tollefsena (Ivar Tollefsen) vadībā 1994. gadā.
Ineta Ziemele
Ineta Ziemele (dzimusi ) ir latviešu juriste, tiesību zinātniece un tiesnese. Patlaban Eiropas Savienības Tiesas tiesnese. Eiropas Cilvēktiesību tiesas (ECT) tiesnese no 2005. līdz 2014. gadam. 2015.—2020. gadā bijusi Satversmes tiesas tiesnese. No 2017. gada 8. maija līdz 2020. gada 2. oktobrim Satversmes tiesas priekšsēdētāja.
Izglītība
Ineta Ziemele 1993. gadā pabeigusi Latvijas Universitātes (LU) Juridisko fakultāti. Maģistrantūrā studējusi Lundas Universitātes Juridiskās fakultātes Raula Valenberga institūtā, kur 1994. gadā ieguvusi maģistra grādu. Turpinājusi pēcdiploma studijas tiesību un politikas zinātnēs Orhūsas Universitātē Dānijā. 1999. gadā ieguvusi doktora grādu Kembridžas Universitātē Lielbritānijā (disertācija „Valsts nepārtrauktība un pilsonība Baltijas valstīs: starptautisko un konstitucionālo tiesību aspekti”).
Miloslava
Miloslava - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidiem no Vžesņa. Rakstos pirmoreiz minēta 1314. gadā.
Ineta Ziemele
Karjera
Darba gaitas I. Ziemele sākusi 1990. gadā kā deputāta palīdze Latvijas Republikas Augstākajā padomē, vēlāk strādājusi par Saeimas Ārlietu komisijas konsultanti un Ministru prezidenta padomnieci. 1995. gadā paralēli sākusi pasniedzējas darba gaitas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, kur izveidojusi LU Juridiskās fakultātes Cilvēktiesību institūtu.
20. gadsimta 90. gadu beigas sākusi starptautisko karjeru. 1999.—2001. gadā strādājusi Eiropas Padomes Cilvēktiesību ģenerāldirektorātā. 2001. gadā ievēlēta par profesori Lundas Universitātes Raula Valenberga institūtā un Rīgas Juridiskajā augstskolā.
I. Ziemele bijusi Valsts prezidenta Stratēģiskās analīzes komisijā un Valsts Prezidenta Konstitucionālo tiesību komisijā. Strādājusi par eksperti daudzos starptautiskos projektos. 2001. gadā Ineta Ziemele izveidoja starptautisko juridisko žurnālu Baltic Yearbook of International Law, kura galvenā redaktore ir joprojām. Kopš 2010. gada Ineta Ziemele ir Latvijas Zinātņu padomes eksperte, bet kopš 2012. gada — Eiropas Universitātes institūta Zinātnes padomes locekle. 2004.—2012. gadā un 2014.—2016. gadā bijusi arī Eiropas Starptautisko tiesību asociācijas valdes locekle. 2005. gadā I. Ziemele iecelta ECT tiesneša amatā, kopš 2012. gada bijusi arī ECT palātas prezidente un ECT tiesnešu statusa komisijas vadītāja.
2014. gada 11. septembrī Saeima apstiprināja Inetu Ziemeli par Satversmes tiesas tiesnesi, un viņa stājās amatā 2015. gada 8. janvārī.
Žalgiris
Žalgiris var būt:
Glečera nacionālais parks
<mapframe text="Glečera nacionālais parks" width=280 height=280 zoom=8 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q373567" } Glečera nacionālais parks (Glacier National Park; "glacier" latviski nozīmē "glečers", "šļūdonis"), dažreiz tiek saukts arī par Gleišera nacionālo parku, ir viens no ASV daudzajiem nacionālajiem parkiem. Tas atrodas Montānas štata ziemeļos pie pašas Kanādas robežas.
Galisijas karaliste
Galisijas karaliste (Reino de Galicia) bija valsts, kas 5.-6. gs., pēc tam kā karaliste no 910. gada pastāvēja Pireneju pussalas ziemeļrietumos, bijušās svēbu valsts vietā.
Sākotnēji viena no Astūrijas karalistes provincēm. Alfonso III Lielais (Alfonso III el Magno), Astūrijas, Galisijas un Leonas karalis, 910. gadā sadalīja valsti 3 daļās: vecākais dēls Garsija (910-914) saņēma tās centrālo daļu un Leonas (León) pilsētu, Fruela II palika krietni sarukušās Astūrijas tronī, Ordinjo II (873-924) kļuva par Galisijas karali (tāpēc tika dibināta Galisijas karaliste). 924. gadā pēc Ordinjo II nāves Galisija atkal tika pievienota Astūrijai kā autonoma administratīva vienība - t.s. "iekšējā karaliste", kas laiku pa laikam ieguva suverenitāti, bet visai drīz to atkal zaudēja personālūnijās.
Jules Verne ATV
Jules Verne jeb ATV-001 bija pirmais Eiropas kravas kosmosa kuģis no Automated Transfer Vehicle sērijas, kas paredzēts Starptautisko kosmisko staciju (SKS) apgādei. Tas bija nosaukts 19. gadsimta franču zinātniskās fantastikas rakstnieka Žila Verna vārdā. Kuģī atradās arī divi oriģinālie rakstnieka manuskripti, kas tika nogādāti uz SKS.
Krava
Kosmosa kuģis uz staciju nogādāja 4,6 t kravas, tai skaitā 1150 kg sauskravas, 856 kg degvielas, 270 kg dzeramo ūdeni un 21 kg skābekli.
Starts
Jules Verne tika palaists 04:03 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ES (V181) no starta laukuma ELA-3 Gviānas kosmiskajā centrā Kurū, Franču Gviānā. Šis bija arī pirmais starts Ariane 5 modifikācijai Ariane 5ES, kas tika pielāgota tieši ATV palaišanai. Kosmosa kuģis no nesēja atdalījās pēc 1 stundas 6 minūtēm un 41 sekundes. Starts vairākkārt tika atlikts.
Izmēģinājumi orbītā
tika veikts demonstrācijas "Sadursmes novēršanas manevrs" (Collision Avoidance Manoeuvre), kura izpilde bija sekmīga. Šāda manevra veikšana ir nepieciešama ārkārtējos gadījumos, ja tuvošanās stacijai laikā rodas anomālija kuģa trajektorijā vai ātrumā. Tādā gadījumā nepieciešams novirzīt kosmisko aparātu drošā attālumā no stacijas, lai nenotiktu sadursme ar to.
Jules Verne sasniedza SKS orbītas augstumu 2000 km attālumā no stacijas. Šeit tas paliks līdz STS-123 Endeavour misijas beigām.
notika tuvošanās pirmā demonstrācijas diena (Demo-Day 1). Tās laikā ATV pietuvojās stacijai 3,5 km attālumā, kur uzkavējās 90 minūtes. Pēc tam kosmosa kuģis tika atvirzīts atpakaļ.
notika tuvošanās otrā demonstrācijas diena (Demo-Day 2), kad Jules Verne pietuvojās SKS 11 metru attālumā no SKS Zvezda moduļa saslēgšanās porta. Pēc tam ATV atvirzījās no stacijas drošā attālumā.
Saslēgšanās
Jules Verne saslēdzās ar staciju 14:45 UTC pie Zvezda moduļa. Pirms tam ATV četras stundas lēnām tuvojās SKS. Saslēgšanās ar staciju notika automātiskā režīmā, bez cilvēku iejaukšanās. Navigācijai tika izmantoto dati no GPS un optiskās lāzersistēmas.
Starptautiskajā kosmiskajā stacijā
1 stundu 35 minūtes tika veikta degvielas pārsūknēšana no ATV uz Zarja moduļa tvertnēm stacijas kopējai dzinējsistēmai. Pārvietoti tika 850 kg raķešdegvielas, izmantojot cauruļvadus caur Zvezda moduli. Jau agrāk bija veikta 110 kg kondensāta pārsūknēšana uz kravas kuģa vienu no iztukšotajām tvertnēm (šāda operācija Jules Verne izmantošanas sākotnējos plānos nebija paredzēta).
ar Jules Verne orbītas kontroles sistēmas (Orbit Control System, OCS) dzinējiem tika veikta stacijas kompleksa orbītas paaugstināšana. Manevrs sākās 06:41:00 UTC un ilga 1206 sekundes. Operācijas rezultātā stacijas orbītas augstums palielinājās par 7 km (345,6 km).
Lai sagatavotos kravas kuģa Progress M-65 ierašanai, tika veikta Jules Verne dzinēju iedarbināšana uz 995,1 sekundēm. Tā rezultātā stacijas orbīta paaugstinājās par 5,8 km, un bija 355,9 km virs Zemes virsmas.
Pavisam orbītas pacelšanas operācijas tika veiktas četras reizes. Bez tam ATV veica manevru, lai staciju novirzītu no savu laiku nokalpojuša pavadoņa, kurš atradās SKS tuvumā.
ATV izrādījās visklusākā vieta SKS kompleksā, tādēļ kosmonauti to izmantoja kā guļas vietu un vietu, kur mazgāties. Korejas kosmoanute Ī Sojona to izmantoja kā laboratoriju, kur veikt nanotehnologiju eksperimentus.
"Žils Verns" palika pievienots stacijai piecus mēnešus. Lidojuma beigās tas tika piekrauts ar mantām un atkritumiem, kas stacijā veirs nebūs vajadzīgi.
Atvienošnās un autonomais lidojums
Lūkas uz Jules Verne tika aizvērtas aptuveni 19:00 UTC. No stacijas tas atvienojās 22:28 UTC.
Kosmosa kuģa autonomais lidojums ilga 23 dienas. 10:00:27 UTC ATV-1 tika dots pirmais 6 minūšu ilgs bremzēšanas impulss. Otrais manevrs sākās 12:58:18 UTC un ilga 15 min. 13:31 UTC Jules Verne iegāja atmosfērā aptuveni 120 km augstumā, un nakamo 12 minūšu laikā sadega. Kosmiskā aparāta nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā.
Nākamo ATV kravas kuģi plāno palaist pēc diviem gadiem.
Koncentrācija
Koncentrācija vispārībā ir fizikāls lielums, kas raksturo daļiņu saturu kādā noteiktā tilpumā. Parasti (sadzīvē un ikdienā arī ķīmijā) šo terminu lieto kā sinonīmu šķīduma kvantitatīvajam sastāvam jeb vielas saturam šķīdumā.
Fizikā lietots jēdziens
Tā vienkārši ir daļiņu skaita attiecība pret tilpumu, kur šīs daļiņas atrodas. Pašu daļiņu aizņemtajam tilpumam noteikti ir jābūt nesalīdzināmi mazākam par sistēmas tilpumu, citādi lielums zaudē jēgu — daļiņu sadalījums tilpumā vair nebūtu vienmērīgs, nepakļausies statistikas likumiem. Piemēram, baktēriju daudzuma sadalījums sporta zāles gaisā ir aptuveni vienmērīgs (var lietot jēdzienu "baktēriju koncentrācija", bet spēlētāju daudzuma sadalījums gan nav vienmērīgs: lai gan var pieņemt, ka spēlētāji kustas haotiski (tos vēl papildus ierobežo spēles noteikumi), viņu izmēri ir jau salīdzināmi ar zāles izmēriem. Nav grūti iztēloties situāciju, kad visi spēlētāji atrodas vienā nelielā laukuma daļā (atšķirībā no gadījuma ar baktērijām).
Daļiņu koncentrācija ir izsakāma šādi:
,
Šādi izsaka, piemēram, molekulu saturu gāzē (tā vienā no gāzu kinētiskās teorijas pamatvienādojuma formām — ), elektronu skaitu vadītāja tilpuma vienībā (piemēram, strāvas stipruma izteiksmē ) un citu daļiņu daudzuma raksturošanai.
Ķīmijā un sadzīvē lietots jēdziens
Šķīduma kvantitatīvo sastāvu var izteikt daudzos dažādos veidos. Šeit būs minēti tikai daži no tiem.
Piezīme: bez procentiem kādas attiecības izteikšanai (īpaši Rietumos) izmanto arī tūkstošdaļas (ppt), miljondaļas (ppm), miljarddaļas (ppb) un tā tālāk.
Vielas koncentrācija šķīdumā
Šis izteikšanas veids ir visizplatītākais. IUPAC norāda, ka koncentrācija ir kāda no izšķīdušās vielas parametriem attiecība pret šķīduma tilpumu, bet ir ierasts saukt par "koncentrāciju" arī cita veida jēdzienus.
IUPAC norādītā jēdziena "koncentrācija" definīcija atbilst arī tā nozīmei fizikā, jo izšķīdušās vielas daļiņas ir ļoti sīkas un pat koloīdālo šķīdumu gadījumā to izmēra kārta nepārsniedz 10-7 m.
Attiecība pret šķīduma tilpumu
,
Bicova
Bicova ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidiem no Rostokas. Pilsēta atrodas pie Nēbeles upes ietekas Varnovas upē. Āmtes centrs. Rakstos pirmoreiz minēta 1171. gadā. Bicova vēsturiski bijusi Šverīnes bīskapa rezidences pilsēta. 18. gadsimta pilsētā darbojās universitāte.
Pilsētas pievārtē atrodas Cēpelīnes (Zepelin) ciems, kas ir izcelsmes vieta gaisa kuģu konstruktora Ferdinanda fon Cepelīna dzimtai.
Koncentrācija
Attiecība pret šķīduma tilpumu
Ekvivalents ir vielas vienība vai tās iedomātā daļa, kas vienā noteiktā reakcijā atbilst vienam ūdeņraža atomam. Piemēram, fosforskābes reakcijā ar trim NaOH molekulām viena fosforskābes molekula atbilstīs 3 ekvivalentiem, bet reakcijā ar divām nātrija sārma molekuām — 2 ekvivalentiem. Ja reakcija nav noteikta, vielas ekvivalentu daudzums ir vienāds ar to indeksu vielas formulā reizinājumam, kas ir pie šķīdumā jonos pārtopošajām vienībām. Piemēram, Ca3(PO4)2 formulvienība atbilst 6 ekvivalentiem. Elektroķīmijā ekvivalents tiek plaši izmantots, jo atbilst tādai elektrolīta daļai, kas pārnes vienu elementārlādiņu.
Ekvivalenta molmasa ir:
Elementam:
Jonam:
Elektrolītam:
.
Oksidētājam vai reducētājam:
Vecākās grāmatās sastopamie lielumi
Gramekvivalents ir viens mols (apmēram 6,022 · 1023) ekvivalentu (!), jeb tik daudz gramu, cik atommasas vienību satur ekvivalents.
Analoģiski gramjons ir viens mols noteiktā veida jonu,   bet gramatoms – viens mols noteiktā veida atomu. Jāievēro, ka ar šādiem apzīmējumiem vērtībai z ir mērvienība gekv/mol. Var sastapt arī apzīmējumus "gramkatjons" un "gramanjons".
No šiem lielumiem atvasina arī jonu koncentrāciju, izteiktu gramjonos litrā (gjon/L) vai kilogramjonos kubikmetrā (kgjon/m3), kā arī elektrolītu koncentrāciju gramekvivalentos litrā (gekv/L) vai kilogramekvivalentos kubikmetrā (kgekv/m3).
,
Vielas masas koncentrāciju šķīdumā, izteiktu ,sauc par vielas titru:
.
Molalitāte
Dažreiz to dēvē arī par molālo koncentrāciju, bet šis nosaukums ir jau ārpus minētā ierobežojuma. Vielas molalitāte ir izsakāma šādi:
,
Saskaņā ar IUPAC ieteikumiem molalitāti var apzīmēt gan ar b, gan ar m (vienlīdzatzīstami).
Citas attiecības izšķīdušajai vielai pret šķīdinātāju
,
Vielas daļa šķīdumā
,
Citi līdzīgi jēdzieni
Izmanto arī atomu daļu (izteiktu procentos vai promilēs), lai izteiktu, piemēram, kāda elementa daudzumu savienojumā vai komponenta saturu kādā sakausējumā. To izsaka šādi:
dažreiz lieto arī promiles: 1 ‰
Ala
Ala ir dabiski veidojies dobums pazemē, kurā var iekļūt cilvēks. Latvijā tradicionāli par alu uzskata dobumu, kurā var iekļūt vismaz 2.5 m dziļumā vai arī, ja alai ir kultūrvērsturiska nozīme. Ar alu pētniecību nodarbojas īpaša zinātne — speleoloģija. Alas ir īpaša aizsargājamo ģeoloģisko un ģeomorfoloģisko objektu grupa, kurām ir izcila botāniska, arheoloģiska un vēsturiska vērtība.
Latvijā apzinātas ap 1500 alu, kuras lielākoties ir veidojušās smilšakmenī. Dažas alas Latvijā veidojušās arī dolomītiežos un dabiski sacementētā grantī kā arī daudzi citi.
Latvijas garākais dabiskais alu labirints ir Peldangas alas Talsu novadā (70 m kopgarumā), bet mākslīgais — Riežupes alas (460 m). Pasaulē garākās ir Mamutu alas ASV — 556 km.
Vžesņa
Vžesņa ir pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidiem no Gņezno.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. No 1793. līdz 1920. gadam (ar pārtraukumu no 1807. līdz 1815. gadam, kad tā atradās Varšavas hercogistes sastāvā) ietilpa Prūsijā un bija pazīstama ar vācisko nosaukumu Vrešene (Wreschen). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
1901. gadā Vžesnā notika skolnieku protesti pret vietējās skolas pāreju uz vācu valodu, kurus brutāli apspieda.