cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Redīmeids
Redīmeids (en) jeb gatavo priekšmetu māksla ir sadzīves priekšmets vai tā detaļa, ko mākslinieks izvēlas un pasludina par mākslas darbu izstādes kontekstā. Redīmeids parasti ir rūpnieciski pagatavots. Tā definīciju ir devis franču rakstnieks un sirreālisma teorētiķis Andrē Bretons savā "Sirreālisma manifestā". Nosaukums ir cēlies no amerikāņu angļu valodas, ASV 1900.gadu sākumā ar ready-made apzīmēja rūpniecības nozares produktus. Par slavenāko redīmeidu var uzskatīt dadaista Marsela Dišāna keramisko pisuāru "Strūklaka" (1917). Vairāki mākslas virzieni kā, piemēram, dadaisms, konceptuālā māksla, izmanto redīmeidu vai nu tādu kā ir vai iekļaujot to instalācijās.
Konceptuālā māksla
Konceptuālā māksla ir tēlotāja mākslas virziens, kur objekta estētiskai un vizuālai vērtībai ir mazāk nozīmes nekā idejai kas stāv aiz tā.
Vēsture
Konceptuālā māksla radās 20. gadsimta 60. gados. Tās pirmsākumi ir meklējami redīmeida izmantošanā, ko uzsāka Marsels Dišāns, kurš mākslas izstādēs eksponēja ikdienišķus priekšmetus. Konceptuālisms mākslā noraida agrāk pastāvošo uzskatu par skaistuma un mākslas kritērijiem, ko definēja Imanuels Kants savā "Spriestspējas kritikā" ar spriedumu ka "skaists ir tas, kas visiem patīk bez jēdziena".
Konceptuālisma idejas ir pazīstamas arī literatūrā. 20. gadsimta 70. gados krievu dzejā rodas neformāls konceptuālistu grupējums, kura pārstāvju vidū bija Dmitrijs Prigovs, Ļevs Rubinšteins un citi dzejnieki, kuri savos darbos izmantoja triviālas, ikdienišķas frāzes, citātus, bibliogrāfiskus aprakstus un dažādus citus tekstus.
20./21. gadsimta mijā konceptuālā dzeja kļūst pazīstama Rietumvalstu literatūrā. ASV darbojas dzejnieks un kritiķis Kenets Goldsmits.
Latvijā konceptuālisma mākslas un literatūras paraugi analizēti filozofa Jāņa Taurena monogrāfijā "Konceptuālisms Latvijā: domāšanas priekšnosacījumi" (2014).
Kopš 2016. gada Latvijā darbojas Preiļu konceptuālistu dzejas grupējums, kura dalībnieki izmanto gan redīmeida tehniku, gan virtuālās realitātes sniegtās iespējas, gan arī sniedz dzejas performances.
Serbijas kņaziste
Serbijas kņaziste (sr) pastāvēja no 1815. gada līdz 1882. gadam, kad izveidojās Serbijas karaliste. Kņaziste izveidojās 1804.—13. un 1815.—17. gada serbu sacelšanos rezultātā. Eiropas lielvalstu spiediena rezultātā Osmaņu impērija akceptēja autonomas kņazistes izveidošanos 1817. gadā ar provinces statusu.
Pirmo serbu sacelšanos 1804. gadā vadīja tirgotājs Karadžordžs (Melnais Džordžs). 1809. gadā osmaņi smagi sakauj viņa dumpinieku armiju, 1813. gadā sacelšanos apspiež pilnīgi un Karadžordžs bēg uz Austrijas impēriju. 1815. gadā sākas jauna serbu sacelšanās Miloša Obrenoviča vadībā, kurš 1817. gadā kļūst par pirmo Serbijas kņazu. Karadžordžs atgriežas Serbijā, taču tiek nogalināts. Tā aizsākas naids starp Karadžordževičiem un Obrenovičiem.
Pēc 1829. gada Adrianopoles miera līguma noslēgšanas ar Krievijas impēriju, Osmaņu impērija 1830. gadā beidzot atzina autonomas Serbijas kņazistes pastāvēšanu. Šeit saglabājās osmaņu garnizoni un kņaziste maksāja vasaļa nodevas impērijai. Sākotnēji kņaziste aizņēma bijušā Osmaņu impērijas Belgradas pašalika teritoriju. Laikā no 1831. līdz 1833. gadam kņaziste ieguva serbu apdzīvotas teritorijas visos virzienos, izņemot ziemeļus, kur atradās Austrijas impērijas robeža.
Tedžona
Tedžona (ko, ) ir viena no sešām Dienvidkorejas lielpilsētām. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir piektā lielākā Dienvidkorejas pilsēta. Tedžona tiek dēvēta par "Āzijas silīcija ieleju" vai "augsto tehnoloģiju pilsētu".
Serbijas kņaziste
1868. gadā Mihailo nogalina atentātā, troni manto viņa nepilngadīgais radinieks Milans un valsti līdz 1872. gadam vada reģentu padome.
Tedžona
Līdz 1910. gadam Tedžona bija mazs ciemats. Tā nonāca Japānas impērijas kontrolē, kas caur ciematu izbūvēja dzelzceļa līnijas. Līdz ar to Tedžona atradās krustcelēs un strauji izauga par pilsētu. Līdz 1945. gadam, kamēr pilsēta atradās Japānas kontrolē, tās nosaukums bija Taidena (大田). Korejas kara laikā Tedžona īslaicīgi bija Dienvidkorejas galvaspilsēta.
Serbijas kņaziste
1875. gadā radniecīgo slāvu apdzīvotajā Bulgārijā, un serbu apdzīvotajās Bosnijas un Hercegovinas zemēs sākas sacelšanās pret Osmaņu impēriju. 1876. gada jūnijā Serbijas kņaziste piesaka karu Osmaņu impērijai. Pēc vairākām serbu zaudētām kaujām, osmaņi izvirza virkni miera noteikumu — kņazam Milanam jāizrāda padevība sultānam, apmeklējot Stambulu; osmaņu karaspēkam jāatgriežas Serbijas cietokšņos, serbu karaspēks jāsamazina līdz 10 000 kareivju; un Serbijai jāmaksā kara kompensāciju. Balkānu konfliktā iesaistās Krievijas impērija, kas pieprasa osmaņiem noslēgt pamieru ar Serbiju un Melnkalni. 1877. gada februārī Serbija noslēdz mieru ar osmaņiem, kuru karogs atkal tiek pacelts virs Belgradas cietokšņa līdzās Serbijas karogam. Ņemot vērā Krievijas militāros panākumus, Serbija atkal piesaka karu osmaņiem, un šoreiz veiksmīgi iekaro Nišu un ieiet Kosovā.
Tedžona
1979. gadā Tedžonā tika uzbūvēta tolaik pasaules lielākā riepu ražošanas rūpnīca Hankook.
Tedžonā ir 18 universitātes. 1993. gadā Tedžonā notika Pasaules izstāde, savukārt 2000. gadā tur notika Starptautiskā matemātikas olimpiāde. 2002. gada FIFA Pasaules kausa laikā Tedžonā tika aizvadītas trīs futbola spēles.
Serbijas kņaziste
1878. gada sākumā, noslēdzoties krievu—turku karam, Krievija panāk Balkānu valstu neatkarības atzīšanu, autonomiju Bosnijai-Hercegovinai un Serbijas teritorijas palielināšanu. Uztrauktas par Krievijas ietekmes pārlieku palielināšanos Balkānos un lielas Bulgāru valsts izveidošanos, Eiropas lielvalstis tiekas Berlīnes kongresā un 1878. gada 13. jūlijā nosaka jaunās Balkānu robežas un nodod Bosniju-Hercegovinu Austroungārijas militārajai un administratīvajai okupācijai, juridiski atstājot to kā Osmaņu impērijas daļu. Arī Serbija nonāk Austroungārijas politiskajā un ekonomiskajā atkarībā. 1881. gadā kņazs Milans IV Obrenovičs noslēdz vienošanos ar austriešiem, kurā apņemas ieturēt tiem izdevīgu politisko kursu, apmaiņā saņemot austriešu piekrišanu Serbijas pasludināšanai par karalisti.
Kņazi
Kņazistē par varu sacentās Obrenoviču dinastijas un Karadžordževu dinastijas pārstāvji.
Džonijs Galeki
Džons Marks Galeki (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.
Viņš atveidojis Leonardu Hofstadteru CBS situāciju komēdijseriālā "Lielā sprādziena teorija" (2007—2019), par ko saņēmis Primetime Emmy balvas nomināciju, un Deividu Hīliju ABC situāciju komēdijseriālā Roseanne (1992—1997; 2018) un The Conners (2018—2019). Galeki filmējies arī tādās filmās kā "Lampūni: Ziemassvētku brīvdienas" (National Lampoon's Christmas Vacation, 1989), Prancer (1989), Suicide Kings (1997), "Es zinu, ko jūs izdarījāt pagājušajā vasarā" (1997), The Opposite of Sex (1998), Bookies (2003), "Laikā" (2011) un "Apļi" (Rings, 2017).
Galeki bija viens no vislabāk apmaksātajiem televīzijas aktieriem pasaulē, laika posmā no 2017. līdz 2019. gadam par lomu vienā "Lielā sprādziena teorija" sērijā viņš nopelnīja apmēram ASV dolāru. 2018. gadā žurnāls Forbes viņu ierindoja otrajā vietā starp pasaulē pelnošākajiem televīzijas aktieriem, nopelnot 25 miljonus ASV dolāru un piekāpjoties tikai seriāla "Lielā sprādziena teorija" kolēģim Džimam Pārsonsam.
Heihe
Heihe (zh, ), agrāk arī Aiguna (mandžūru:, Aigun), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Heilundzjanas provincē Ķīnas ziemeļaustrumos. Izvietojusies provinces ziemeļos Amūras labajā krastā iepretī Krievijas Blagoveščenskas pilsētai. Robežojas ziemeļos ar Dasjinaņlinas prefektūru, rietumos — ar Krievijas Federācijas Amūras apgabalu, dienvidos — ar Ičuņu, Suihua un Cicikaru, bet rietumos — ar Iekšējo Mongoliju. Heihe ir viena no senākajām pilsētām Amūras krastos.
Alma Lepina-Lāce
Alma Lepina-Lāce (dzimusi ) ir bijusī Latvijas daiļslidotāja, šobrīd trenere, pārstāvējusi Latviju 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Albērvilā, ierindojoties 20. vietā. Viņas labākais rezultāts ISU čempionātos bija 13. vieta 1993. gada Eiropas čempionātā Helsinkos, Somijā. Lepinu trenēja Oļegs Nagumanovs un Marika Nagumanova, viņa pārstāvēja sporta klubu «Daugava».
Heihe
Vēsture
Heihes priekštece bija Aigunas pilsētiņa, ko 17. gadsimta 50. gados Amūras krastā, apmēram 30 km no tagadējās pilsētas atrašanās vietas nodibināja vietējie dučeri. Pēc dučeru pārvietošanas uz iekšzemes rajoniem pilsētiņa tika pamesta, bet 1683.—1685. gados to atkal izmantoja mandžūri kampaņā pret krievu Albazinas cietoksni. Līdz 1690. gadam Aiguna bija Heilundzjanas kara gubernatora rezidence. Pēc Albazinas ieņemšanas Aiguna tika pārcelta nedaudz tālāk lejup pa upi un bija zināma galvenokārt kā Sahaļana (mandžūru: ) vai Heilundzjana (zh), kas abās valodās nozīmē ‘Melnā pūķa upes pilsēta’. Vēlāk gubernatora rezidence tika pārcelta uz Cicikaru, bet Aigunā palika fudutuna (ģenerālleitnanta vietnieka) birojs, kas pārraudzīja plašu apgabalu Amūras ielejā.
1858. gadā šeit tika parakstīts Aigunas līgums, ar ko plašas teritorijas Amūras kreisajā krastā tika nodotas Krievijas Impērijai. Pēc 1911. gada tika likvidēta fudutuna institūcija un izveidots Aigunas apriņķis. 1980. gadā tika izveidota Heihes pilsēta, ko 1993. gadā reorganizēja par prefektūras līmeņa municipalitāti, bet bijusī Aiguna kļuva par Aihui rajonu (爱辉区, Àihuī Qū).
Alma Lepina-Lāce
Pēc sportistes karjeras beigām pievērsusies treneres darbam. Starp A. Lāces audzēkņiem ir arī viņas meita Anete Lāce, kas ir viena no labākajām Latvijas daiļslidotājām.
Jūlijs Kupčs
Jūlijs Kupčs (1882—1962) bija latviešu luterāņu mācītājs un politiķis. Pēc 1919. gada Aprīļa puča izveidotās Latvijas Pagaidu valdības Tautas apgaismošanas ministrs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada 24. februārī Kolberģa pagasta Sofikalnā zemnieka Jāņa Kupča un viņa sievas Marijas, dzimušas Krastiņas, ģimenē. Mācījās Grodņas ģimnāzijā. Studēja Maskavas Universitātes Medicīnas fakultātē, 1905. gada decembrī ieguva farmaceita kvalifikāciju. 1913. gadā iestājās Tērbatas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, tajā pašā gadā pārgāja uz Teoloģijas fakultāti, ko absolvēja 1915. gadā.
1917. gadā bija Valkas luterāņu mācītājs, pēc Latvijas okupācijas 1918. gada februārī sadarbojās ar vācu militāro pārvaldi. Latvijas brīvības cīņu laikā viņu 1918. gada nogalē apcietināja lielinieki. Pēc atbrīvošanās no gūsta 1919. gada sākumā devās uz Liepāju, kur 27. aprīlī kļuva par Oskara Borkovska valdības, vēlāk Niedras valdības Tautas apgaismošanas ministru.
1920. gadu sākumā viņu apcietināja, notiesāja un izraidīja no Latvijas. No 1922. līdz 1928. gadam J. Kupčs bija luterāņu mācītājs Austrumprūsijā. Vairākkārt nelegāli šķērsoja Latvijas robežu, 1936. gadā viņu Jelgavā aizturēja un nosūtīja atpakaļ uz Prūsiju. Otrā pasaules kara beigās bēga uz Vācijas rietumu daļu, dzīvoja Lineburgā, nebija sabiedriski aktīvs.
Miris Lineburgā 1962. gada 8. aprīlī, apbedīts Lineburgas kapos.
Saltkurpis
Saltkurpis (rietumlībiešu: kīlmakǟnga, austrumlībiešu: kimkǟnga(li)) lībiešu mitoloģijā ir nedabiskā nāvē miruša un neaprakta vai bez dievvārda aprakta cilvēka (jo īpaši jaundzimušā vai nekristīta bērna) gars. Vēlāk saltkurpja jēdziens, iespējams, izplūdis un ar to vienkārši sāka skaidrot dažādas neizprotamas parādības un reizēm saistīt ar burvi, viesuli, vilkaci, spoku, meža garu un pat Velnu. Aizsarglīdzeklis pret Saltkurpi esot bijis krusts, krustceles un citas krustveidīgas vietas vai priekšmeti, kā arī sudraba lode.
Alfrēds Ieviņš
Dzīvesgājums
Pēc Otrā pasaules kara vadīja LU Vispārīgās ķīmijas tehnoloģijas katedru (1944–1954), līdztekus strādāja Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Ķīmijas, vēlāk Neorganiskās ķīmijas institūtā, no 1946. gada līdz 1953. gadam un no 1959. gada līdz 1962. gadam bija institūta direktors. No 1958. gada bija Rīgas Politehniskā institūta profesors, vadīja Latvijas skolēnu ķīmijas olimpiāžu organizēšanu (1956—1974).
Miris 1975. gada 2. oktobrī Rīgā.
Darbi
Galvenos pētījumus A. Ieviņš veica rentgenogrāfijas jomā, izstrādājis asimetrisku metodi kristālu elementārdaļiņu parametru noteikšanai. Pētīja bora kompleksos savienojumus ar skābekli saturošajiem organiskajiem ligandiem. Veica sārmu un sārmzemju metālu, kobalta un niķeļa heksaborātu struktūras atšifrēšanu un kristālisko īpašību noteikšanu.
Piemiņa
1998. gada 22. septembrī LZA iedibināja Mārtiņa Straumaņa — Alfrēda Ieviņa balvu jaunajiem zinātniekiem par labāko darbu ķīmijā.
Žoržs Garnjē
Žoržs Garnjē (fr; dzimis, miris ) bija franču futbolists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Garnjē bija Francijas futbola komandas Club Français biedrs. 1900. gada vasaras olimpisko spēļu laikā viņa komanda Franciju pārstāvēja futbola turnīrā. Komanda šajā turnīrā izcīnīja sudraba medaļu. Viņš bija viens no komandas kapteiņiem šajā turnīrā.
Dienvidslāvija 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Serbu, horvātu un slovēņu karaliste (vēlākais nosaukums: Dienvidslāvijas karaliste) piedalījās 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1924. gada 4. maija līdz 27. jūlijam. Šī bija otrā reize, kad Dienvidslāvija piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs.
Dienvidslāviju 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 38 sportisti (visi vīrieši), kuri startēja 8 olimpiskajos sporta veidos. No individuālajiem sporta veidiem, visvairāk sportistu no Dienvidslāvijas startēja vingrošanā, 8 sportisti. Vienīgais komandu sporta veids, kurā bija pārstāvēta Dienvidslāvija šajās vasaras olimpiskajās spēlēs bija futbols.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Dienvidslāvija izcīnīja pirmās zelta medaļas valsts vēsturē, abas šīs medaļas izcīnīja vingrotājs Leons Štukeļs.
Dienvidslāvijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija vieglatlēts Stanko Perpars
Neretva
Neretva, zināma arī kā Narenta, ir lielākā upe Adrijas baseina austrumu daļā. Uz upes uzceltas četras hidroelektrostacijas ar augstiem aizsprostiem (vairāk kā 15 metru), kas nodrošina plūdu aizsardzību, elektroenerģijas ražošanu un ūdens uzkrāšanu. Upe izceļas ar savu dabisko vidi un ainavas daudzveidību.
Saldūdens ekosistēmas ir cietušas no pieaugošā piesārņojuma un attīstības izraisītā spiediena. Viens no Bosnijas un Hercegovinas un Horvātijas vērtīgākajiem dabas resursiem ir saldūdens resursi, kas koncentrēti avotos un upēs ar dzidru ūdeni. Neretvas baseins satur nozīmīgākos saldūdens krājumus un atrodas starp citām reģiona nozīmīgākajām upēm — Drinu austrumos, Unu un Savu rietumos.
Neretvas izceļas starp citām Dināru kalnienes upēm ar daudzveidīgo ekosistēmu, floru un faunu, kā arī kultūras un vēsturisko mantojumu (piemēram, Mogorjelo romiešu villa pie Čapļinas pilsētas).
Ziemeļmaķedonijas nacionālie simboli
Ziemeļmaķedonijas nacionālie simboli, kā noteikts valsts konstitūcijā, ir ģerbonis, karogs un himna. Pēc Ziemeļmaķedonijas neatkarības iegūšanas no Dienvidslāvijas valsts veica dažas izmaiņas nacionālajos simbolos. Karogs tika mainīts divas reizes, un šodienas karogā ir astoņu staru saule uz sarkana fona, savukārt Maķedonijas Sociālistiskās Republikas ģerbonis palika nemainīgs, izņemot to, ka tika noņemta sarkanā zvaigzne.
Karogs
Ziemeļmaķedonijas Republikas karogs uz sarkana lauka attēlo stilizētu dzeltenu sauli, kuras astoņi paplatinošies stari stiepjas no centra līdz lauka malai. To izveidojis Miroslavs Grčevs un tas tika pieņemts 1995. gada 5. oktobrī pēc Grieķijas vienu gadu ilgušās ekonomiskās blokādes, ko tā realizēja, lai piespiestu toreizējo Maķedonijas Republiku no karoga noņemt seno Maķedonijas Verginas Sauli. Kopš Otrā pasaules kara beigām sarkanā un dzeltenā krāsa tiek uzskatīta par Maķedonijas galvenajām krāsām. Jaunā astoņu staru saule apzīmē "jauno brīvības sauli", kas minēta valsts himnā Denes nad Makedonija. Tomēr daudzi maķedonieši uzskata, ka Verginas Saules karogs ir maķedoniešu (etniskās grupas) un maķedoniešu diasporas karogs.
Ģerbonis
Ziemeļmaķedonijas ģerbonis sastāv no divām izliektām kviešu, tabakas lapu un magoņu pogaļu vītnēm, ko sasien lente, kas dekorēta ar tradicionālo maķedoniešu tautas motīvu izšuvumiem. Olveida rāmja centrā ir attēlots Koraba kalns, ezers un saullēkts. Tiek uzskatīts, ka tie simbolizē "valsts bagātību, cīņu un brīvību". Visas kompozīcijas un dizaina pamatā ir SFR Dienvidslāvijas emblēmas paraugs, un tai nav sakņu Maķedonijas vēsturiskajos heraldiskajos ģerboņos. Emblēmā ir arī magoņu pogaļas; magones Maķedonijā ieviesa Osmaņu impērija 19. gadsimta pirmajā pusē.
Himna
Ziemeļmaķedonijas valsts himna ir Denes nad Makedonija. To komponējis Todors Skalovskis, vārdus 1941. gadā sarakstījis Vlado Maļeskis. To izmantoja ASNOM un vēlāk Dienvidslāvijas sastāvā esošās Maķedonijas Sociālistiskās Republikas laikā tā tika izpildīta kā populāra dziesma. Vēlāk dziesma tika oficiāli pieņemta kā neatkarīgās Maķedonijas himna.
Baltijas Olimpiskā komiteja
Baltijas Olimpiskā komiteja (BOK) (ru) bija par sportu atbildīgā organizācija Krievijas Impērijas Baltijas provincēs. Komitejas juridiskā adrese bija Aleksandra ielā 89/1 Rīgā. Komitejas sastāvā bija olimpisko sporta veidu pārstāvji un ievēlēti individuālie locekļi. Sekojot BOK tradīcijām, 1922. gada 23. aprīlī Rīgā izveidoja Latvijas Olimpisko komiteju, bet 1923. gada 8. decembrī Tallinā Igaunijas Olimpisko komiteju (Eesti Olümpiakomitee).
Dibināšana
Baltijas Olimpisko komiteju 1911. gada 18. decembrī Rīgas viesnīcā "Imperial" nodibināja 13 sporta biedrību pārstāvji pēc 1907. gadā dibinātās Somijas Olimpiskās komitejas piemēra. Tā ietilpa 1911. gadā dibinātās Krievijas Olimpiskās komitejas (ru) sastāvā kā apakškomiteja, tās darbības mērķis bija sporta attīstības un izplatības sekmēšana tās darbības apgabalā (Vidzemes, Kurzemes un Igaunijas guberņās). Jaunizveidotā organizācija dažādām Baltijas sporta biedrībām noteica standartus, piemēram, sacensību rīkošanas jautājumos un veicināja savstarpēju sadarbību līdztekus 1909. gada 7. oktobrī izveidotajai Baltijas Sporta biedrību savienībai. BOK valdi veidoja lielāko Baltijas sporta biedrību pārstāvji, tās pirmais valdes priekšsēdētājs bija sporta biedrības "Union" valdes loceklis Arnolds Kārlis Lindemūts (Arnold Karl Lindemuth, 1880–1945).
Otrā Krievijas olimpiāde Rīgā
1914. gada 28. janvārī BOK valde Vidzemes gubernatoram nosūtīja iesniegumu par vēlmi Rīgā no 6. līdz 20. jūlijam rīkot Otro Krievijas olimpiādi. BOK izstrādātajā olimpiādes nolikumā tika noteikts, ka olimpiādē drīkst piedalīties tikai sportisti amatieri un sportisti, kas pārstāv organizācijas, kuras ir iestājušās kādā no dažādu sporta veidu Viskrievijas apvienībām. Pēdējais punkts liedza sacensībās piedalīties Somijas lielhercogistes sportistiem, jo somu sportisti nebija Viskrievijas Sporta savienības biedri. Visdrīzāk, Krievijas Olimpiskās komitejas ietekmē tika nolemts, ka spēlēs aizliegts startēt ārvalstu pilsoņiem.
Otrajā Viskrievijas olimpiādē Rīgā piedalījās ap 900 sportistu no 24 Krievijas Impērijas pilsētām, sacenšoties vieglatlētikas (264 sportisti), smagatlētikas, šaušanas, riteņbraukšanas, peldēšanas, vingrošanas, airēšanas un burāšanas disciplīnās, kā arī futbola un tenisa spēlē.
Noslēgums
Otrās Viskrievijas olimpiādes noslēgums sakrita ar Pirmā pasaules kara sākumu. 1914. gada 11. decembrī BOK izsūtīja cirkulāru vietējām sporta biedrībām, kurā norādīts, ka līdzšinējais sporta biedrību mērķis – jaunatnes fiziskā attīstība un norūdīšana – jaunajos kara apstākļos pārveidojas par atbalsta sniegšanu tiem karavīriem un viņu ģimenēm, kuri reizē bija arī sporta biedrību biedri.
1915. gada 31. maijā BOK rīkoja riteņbraukšanas, vieglatlētikas, virves vilkšanas un vingrošanas sacensības Rīgas 2. riteņbraukšanas biedrības sporta laukumā. Pēc Kurzemes ofensīvas ierastā sporta dzīve Rīgā tika pārtraukta un atjaunojās tikai pēc Latvijas brīvības cīņu beigām.
Lemons
Lemons (no en — 'citrons'; sieviešu dzimtē Lemona) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Vilkava
Vilkava (lt) ir upe dienvidrietumu Lietuvā, Vilkavišķu rajonā, Saimenes labā krasta pieteka. Tek caur Vilkavišķiem uz ziemeļrietumiem. Upe tek cauri Krūzmarģiem, Bačkišķiem, Baraučiznai, Vilkavišķiem, Antupei. Vilkava plūst 11,9 km cauri laukiem un 1,1 km cauri Vilkavišķiem. Šķērso šoseju A7 Marijampole—Ķībarti—Kaļiņingrada. Daļa upes ir pārvirzīta.
Vārda izcelsme
Upes vārds ir atvasināts no vārda vilks.
Vilkavišķu nosaukuma izcelsme
Valodnieks Aleksandrs Vanags ir izteicis pieņēmumu, ka "pilsētas nosaukums ir darināts, pievienojot izskaņu -išķi upes nosaukumam, pie kuras pilsēta ir izveidojusies, — Vilkavai".
Papagaiļu un zvirbuļu virskārta
Papagaiļu un zvirbuļu virskārta jeb papagaiļu un zvirbuļu klada (Psittacopasserae) ir viena no putnu klases (Aves) virskārtām, kas pieder piekūnu, papagaiļu un zvirbuļu kladai (Eufalconimorphae). Tā apvieno divas mūsdienu putnu kārtas, kurās ir apmēram 6900 sugu. Lielākā no tām ir zvirbuļveidīgo kārta (Passeriformes), kurā ir apmēram 6500 sugas, bet papagaiļveidīgo kārtā (Psittaciformes) ir apmēram 400 sugas. Abu kārtu putnu sugu spēja dziedāt un atdarināt balsis ir pamanāmākā kopīgā īpašība.
Šo divu kārtu kopīgā klada izveidota, balstoties uz DNS pētījumiem. Tās izdalīšanu zinātnieki ieteica 2008. gadā, bet oficiāli tā tika apstirināta 2011. gadā. Ģenētiskie pētījumi liecina, ka klada izveidojusies mezozoja ērā. Abām kārtām tuvākā radniecība ir ar piekūnveidīgo kārtu (Falconiformes).
Sistemātika
Papagaiļu un zvirbuļu virskārta (Psittacopasserae)
Ilgvars Misāns
Ilgvars Misāns (dzimis 1955. gadā) ir latviešu vēsturnieks, Latvijas Universitātes profesors. Specializējies viduslaiku vēsturē.
1978. gadā beidzis LVU Vēstures un filozofijas fakultāti. No 1981. līdz 1984. gadam studēja LVU aspirantūrā PSRS vēstures katedrā. Doktora grāds no 1992. gada, asociētais profesors no 1999. gada, profesors no 2002. gada.
Lignīns
Lignīns (no la — 'koks, koksne') ir otrs izplatītākais biopolimērs augu valstī pēc celulozes. Lignīnu satur visi vaskulārie augi. Lignīnam ir sarežģīta neregulāra uzbūve un tā sastāvā ietilpst benzola gredzeni, skābekli saturoši piesātināti heterocikli, alifātiskie atlikumi, hidroksilgrupas −OH, metoksilgrupas −O−CH3, aldehīdgrupas −CHO, ketogrupas −CO−, ogļhidrātu atlikumi. Lignīns ir amorfa gaišdzelteni brūngana viela, ūdenī tā ir termoplastiska, bet koncentrētā sērskābē nešķīst. To var izšķīdināt, vārot kopā ar kalcija hidrogēnsulfītu.
Molekulas uzbūve
Skujkoku lignīnam ļoti līdzīgu vielu var iegūt no koniferilspirta, ūdens šķīdumā iedarbojoties uz to ar gaisa skābekli katalizatora (fenildehidrogenāžu vai vara sāļu) klātienē. Tas norāda, ka lignīns ir koniferilspirta un tam līdzīgu fenilpropāna atvasinājumu polikondensācijas produkts.
Atrašanās dabā
Lignīns uzkrājas novecojošu augu šūnu šūnapvalkos kā tos inkrustējošā viela. Šajā procesā šūnapvalks nezaudē savu caurlaidību un šūna nezaudē dzīvotspēju. Lignīns nodrošina augu audu pārkoksnēšanos. Pārkoksnēšanos sauc arī par lignifikāciju. Lignīns veido apvalku ap celulozes šķiedrām, tas arī aizpilda koksnes šūnu starpas (tajās var būt pat līdz 70% lignīna). Lignīna kopējais saturs skujkoku koksnē var sasniegt 30% un vairāk.
Ralfs Vons-Viljamss
Ralfs Vons-Viljamss (en; dzimis, miris ) bija angļu komponists 20. gadsimta pirmajā pusē.
Mācījies Karaliskajā Mūzikas koledžā (Royal College of Music) Londonā un Kembridžas Universitātē. Papildinājies pie Maksa Bruha Berlīnē un Morisa Ravēla Parīzē. Spēcīgi ietekmējies no Tjudoru laika mūzikas un angļu tautas mūzikas. Ralfs Vons Viljamss tiek uzskatīts par britu komponistu, kurš savā daiļradē atjaunināja britu mūziku, izraudams to to stiprās vācu mūzikas ietekmes. Pirmos plašos panākumus guva diezgan nobriedušā vecumā, pirmā populārā kompozīcija Fantasia on a Theme by Thomas Tallis radās 1910. gadā.
Karloss Gimars
Karloss Enrike Gimars (es; Santjāgo del Estero — ) bija Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1960).
Biogrāfija
No 1930. gadu vidus līdz 1950. gadu beigām bijis viens no Argentīnas spēcīgākajiem šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Argentīnas šaha čempionātos (1936, 1937, 1941). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts: 1937. gadā Berlīnē dalījis pirmo vietu ar Ludvigu Relštābu, bet 1938. gadā Montevideo bijis otrais (aiz Aleksandra Aļehina). Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Gimaram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1960. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1950. gadā Gēteborgā piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā ierindojies 13. vietā.
Pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādē, kurās piedalījies 4 reizes (1937-1950, 1954). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 sudraba (1950, 1954) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1937) medaļu.
Hāgene
Hāgene (de) ir Vācijas pilsēta valsts rietumu daļā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federatīvajā zemē. Pilsēta atrodas 504 kilometru attālumā no Vācijas galvaspilsētas Berlīnes un 76 kilometru attālumā no Ziemeļreinas-Vestfālenes lielākās pilsētas Ķelnes. Pilsētas kopējā platība ir 160,4 km², pēc 2013. gada datiem pilsētā dzīvo 185 996 iedzīvotāji.
Pilsētā atrodas Hāgenes universitāte, kas ar vairāk nekā 67 000 studentu ir Vācijas lielākā universitāte.
Vincenzs Grimms
Vincenzs Grimms (hu, de; 1800. gads Vīne — Budapešta) bija Ungārijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Vīnē, bet 1823. gadā pārcēlies uz Budapeštu. Savas dzīves laikā bieži mainījis profesijas un vaļaspriekus: bijis mākslinieks, mākslas priekšmetu tirgotājs, pianists, valodnieks, litogrāfs, kartogrāfs, kā arī pazīstams biljarda spēlētājs. Bijis arī 1839. gadā nodibinātā Budapeštas šaha kluba prezidents. No 1842. līdz 1845. gadam piedalījies korespondencšaha mačā starp Budapeštu un Parīzi, kurā kopā ar Budapeštas šahistiem Johanu Leventālu un Jožefu Sēnu abās partijās izdevies uzvarēt Parīzes šahistus. Šajā mačā ungāru šahisti pirmo reizi lietojuši jaunu atklātni, kura vēlāk tika nosaukta par ungāru aizsardzību: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Le7.
Mūsdienās Grimma vārdā ir nosaukts atklātnes variants karaļa gambītā: 1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Lc4 Dh4+ 4. Kf1 g5 5. Zc3 Lg7 6. d4 d6 7. e5.
Ichneumon balteatus
Ichneumon balteatus ir jātnieciņu dzimtas suga, kas sastopama Palearktikā. Tā ir mauragu pļavraibeņa, drudzeņu zilenīša un lapkoku otiņmūķenes parazīts.
Džeks Lemons
Džons Ūlers "Džeks" Lemons III (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris un mūziķis.
Viņš filmējās vairāk nekā 60 filmās, tai skaitā "Džezā tikai meitenes", "Dzīvoklis", Mister Roberts, Days of Wine and Roses, "Lielās autosacīkstes", Irma la Douce, The Odd Couple, Save the Tiger, The Out-of-Towners, "Ķīnas sindroms", Missing, Glengarry Glen Ross, Grumpy Old Men un Grumpier Old Men.
Lemons astoņas reizes ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, no kurām divas balvas ir ieguvis — vienu par lomu filmā Mister Roberts kā labākais aktieris otrā plāna lomā, savukārt par lomu filmā Save the Tiger saņēmis Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris galvenajā lomā. Tāpat saņēmis Kannu kinofestivāla labākā aktiera balvu par lomu filmās "Ķīnas sindroms" un Missing. Vēl aktieris saņēmis vairākas citas balvas, tai skaitā Zelta globusa balvu, BAFTA kino balvu un Primetime Emmy balvu.
Dienējis ASV Jūras kara flotē (1945—1946). Pēc dienesta pabeidzis Hārvarda Universitāti militāro zinību jomā (1947). Apguvis aktiermākslu teātra studijā HB Studio Ņujorkā. Lemons bija arī mūziķis, spēlēja klavieres kopš 14 gadu vecuma.
Miris 2001. gadā 76 gadu vecumā no vēža.
Omars Bredlijs
Omars Nelsons Bredlijs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu pieczvaigžņu ģenerālis (no 1950. gada). Viens no desmit pieczvaigžņu ģenerāļiem ASV vēsturē un pagaidām pēdējias, kurš ieguvis šo dienesta pakāpi.
Dzimis nabadzīga skolotāja ģimenē. Beidzis Vestpointu, kur mācījās vienā kursā ar Dvaitu Eizenhaueru. Nepiedalījās Pirmajā pasaules karā, kura laikā dienēja Bjūtā, Montānā.
Starp pasaules kariem — pasniedzējs Vestpointas akadēmijā. Kaujas darbībā iesaistījās 1943. gada sākumā, kad tika nosūtīts uz Ziemeļāfriku kā Dvaita Eizenhauera, vēlāk arī Džordža Patona vietnieks.
Bredlijs bija viens no sabiedroto izcelšanās Normandijā plānotājiem un realizētājiem. Bredlija komandētā ASV 1. armija izcēlās Normandijas piekrastē. Vēlāk Bredlijs tika iecalts par ASV 12. armijas grupas komandieri. Bredlijs plānoja un realizēja operāciju "Kobra", kaujas Falēzes ielenkumā un citas operācijas, komandējot 12. armijas grupu Eizenhauera pakļautībā.
Pēc kara strādāja par Kara veterānu lietu valsts sekretāru. 1948. gadā kļuva par ASV armijas štāba priekšnieku. 1949. gadā, kad Harijs Trumens nodibināja ASV Štābu priekšnieku komiteju, Bredlijs kļuva par tās pirmo priekšsēdētāju. Militāri-politiski vadīja ASV karaspēku Korejas kara laikā. 1953. gadā demobilizējās.
Bredlija vārdā nosauktas ASV kājnieku kaujas mašīnas M2 Bradley.
Diēta
Diēta (gr) ir ēšanas režīms, kas jāievēro cilvēkam saskaņā ar viņa organisma īpatnībām (kuras var atšķirties veselam un slimam cilvēkam), kas, atkarībā no vēlamā rezultāta, veicina svara samazināšanos vai palielināšanos.
Kalorijas
Franču fiziķis un ķīmiķis Nikolā Klemāns 1824. gadā ieviesa siltuma daudzuma mērvienību — kaloriju. Mūsdienās tās vietā izmanto džoulu.
Kalorijas ir cilvēka organisma degviela, kuras mēs varam uzņemt ar uzturu. 1 kalorija - enerģijas daudzums, kas nepieciešams, lai par 1 grādu pēc celsija palielinātu temperatūru 1 gramam ūdens. Kaloriju apzīmējums produktiem – Kcal/100gr. Cilvēkam dienā ir jāuzņem vidēji 2000-2800 kkal (daudzums var atšķirties atkarībā no vecuma un dzīvesveida).
Uztura piramīda
Visā pasaulē dietologi iesaka ēdienkarti plānot saskaņā ar uztura piramīdu:
Sudrabkalns (pilskalns)
Sudrabkalns (arī Pormaļu Sudrabkalns ) ir pilskalns Sēlijā, kas atrodas Jēkabpils novada Sēlpils pagastā ap 400 m uz dienvidiem no "Pormaļu" mājām un ap 1,2 km uz dienvidaustrumiem no Sēlijas ciema centra, ceļa Sēlija-Gretes-Sēlpils stacija kreisajā pusē.
Apraksts
Sudrabkalns ir savrups, apaļīgi konusveidīgs kalns ar ļoti stāvām nogāzēm. Virs apkārtnes pilskalns paceļas par 22 – 26 m. Tam nav nekādu redzamu mākslīgi veidotu nocietinājumu. Tā plakuma caurmērs 45 – 50 m. un tam ir neliels ap 3 m. liels kumpums vidusdaļā. Sudrabkalns ļoti labi eksponējas ainavā, it sevišķi tā D puse, kas nekad nav bijusi apaugusi ar kokiem. Pilskalna nogāzēs ir vairāki kara laika ierakumi, bet pilskalna kopējo tēlu tie nav mainījuši
Pilskalna plakumā un nogāzēs konstatēts intensīvs un dziļš kultūrslānis. Arī visu pilskalna pakāji apņem apmetnes kultūrslānis. Apmetnes platība ir aptuveni 2 ha. un kultūrslāņa biezums tur vietām sniedzas 0,6 m dziļi. Gan pilskalnā, gan apmetnē atrastas bezripas keramikas gludās, ar nagiespiedumiem rotātās, apmestās, gludinātās, švīkātās un arī ripas keramikas lauskas Tās liecina par ilgstošu pilskalna apdzīvotību. Iespējams, jau no I g.t.p.m.e līdz pat vēlajam dzelzs laikmetam. Senatnē pilskalna tuvumā esot atrasti gan akmens cirvji, gan dzelzs šķēpa gali. 1999. gadā pilskalna Z pakājē zviedru arheologs J. Strems atrada dzelzs šaurasmens cirvi.
Pilskalnu pirmais reģistrējis Kārlis fon Lēviss of Menārs 1922. gadā. 1926. gadā savas Zemgales pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekojis un uzmērījis Ernests Brastiņš. 20. gadsimta nogalē pilskalnu vairākkārt apsekojis un pētījis arī arheologs J. Urtāns. Pilskalna tuvumā atrodas vairāki savrupi un apaļi uzkalniņi, kādu no tiem saista ar eventuālu kulta vietu. .
Trauksmes cēlējs
Trauksmes cēlējs ir persona, kas atklāj jebkāda veida informāciju par darbībām, kas tiek uzskatītas par nelikumīgām, neētiskām vai nepareizām privātas vai publiskas organizācijas ietvaros. Iespējamo pārkāpuma informāciju var klasificēt dažādos veidos: organizācijas noteikumu, likumu, regulu pārkāpumi, drauds sabiedrības vai nacionālajai drošībai, kā arī krāpniecība vai korupcija. Personas, kas kļūst par trauksmes cēlējiem, informāciju par apsūdzībām var publiskot iekšēji vai ārēji. Iekšēji publiskojot informāciju, trauksmes cēlējs informāciju nodod tādiem cilvēkiem kā savs tiešais vadītājs. Ārēji trauksmes cēlējs informāciju var nodot trešajai pusei ārpus iesaistītās organizācijas, tādai kā plašsaziņas līdzekļi, valdības, tiesībsargājošās iestādes vai iespējami iesaistītās organizācijas. Tomēr trauksmes cēlēji riskē saskarties ar spēcīgām represijām no tiem, ko viņi apsūdz pārkāpumos.
Šī iemesla dēļ daudzās valstīs pastāv likumi trauksmes cēlēju aizsardzībai. Pastāv arī trešās puses organizācijas, kas iespēju robežās piedāvā trauksmes cēlēju aizsardzību. Trauksmes cēlēji var saskarties ar tiesisku pretdarbību, kriminālapsūdzību, sociālo stigmu vai atbrīvošanu no amata vai darba.
Majumi Kadži
Majumi Kadži (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Sarkankakla zoss
Sarkankakla zoss (Branta ruficollis) ir Eirāzijas ziemeļos ligzdojoša zosu suga, kas reti, bet regulāri sastopama arī Latvijā migrējošo zosu baros.
Izplatība
Sarkankakla zosis ligzdo Eirāzijas pašos ziemeļos, Sibīrijas ziemeļu tundrā. Lielākā daļa populācijas (70%) koncentrējas Taimiras pussalā, taču ligzdošanas areāls aptver reģionu no Jamalas rietumos līdz Hatangas līcim austrumos. Ziemo pārsvarā Melnās jūras reģionā Bulgārijā un Rumānijā, kā arī Grieķijā. Maza daļa populācijas ziemo arī pie Kaspijas jūras un Turcijā. Migrācijas laikā reti ieceļo Rietumeiropā.
Latvijā
Latvijā reta ieceļotāja gan pavasara, gan rudens migrāciju laikā. Parasti novērota baros kopā ar citu sugu zosīm. Kopš 1879. gada, kad fiksēts pirmais sarkankakla zoss nomedīšanas gadījums tagadējā Latvijas teritorijā, ir reģistrēti vismaz deviņi šīs sugas putnu novērojumi, pie tam novērojumu biežumam ir tendence pieaugt, ko gan var skaidrot arī ar putnu vērošanas popularitātes pieaugumu.
Izskats
Sarkankakla zoss ir maza zoss (garums 53—56 cm, līdzīgs lielāko sugu pīlēm). Masa 1—1,7 kg. Raksturīgs ļoti krāšņš apspalvojums, īss, resns kakls un strups knābis. Lai arī melnā, baltā un sarkanbrūnā krāsā tērptās zosis ir spilgtas, tomēr citu zosu barā, īpaši starp Branta ģints zosīm tās ir grūti pamanāmas.
Uzvedība
Sarkankakla zoss ir kustīgs un aktīvs putns, laba peldētāja un nirēja. Tās ir sabiedriskas un ārpus ligzdošanas sezonas pulcējas lielos, trokšņaiņos baros.
Barībā izmanto tikai augu barību.
Ligzdošana
Ligzdošanu uzsāk 3 vai 4 gadu vecumā, pāri veidojas ziemošanas vietās. Ligzdo atsevišķi pāri vai retās kolonijās, ūdenstilpju krastos, parasti izvēlas vietas, kur tuvumā ligzdo plēsīgie putni (lielais piekūns, kaijas), šādā veidā izvairoties no polārlapsu apdraudējuma. Parasti dēj 5—7 olas, ko 23—25 dienas perē tikai mātīte, kamēr tēviņš uzturas ligzdas tuvumā.
Aizsardzība
Sarkankakla zoss ir apdraudēta putnu suga, tā ir iekļauta Sarkanajā grāmatā, kā suga, kurai draud pilnīga izzušana, jo ir maza populācija ar tendenci samazināties un neliels ligzdošanas areāls. Populācijas samazināšanās iemesli nav pārliecinoši zināmi, pašreizējais populācijas lielums tiek vērtēts kā 37 000 pāru. Iespējams, ka būtiskākais skaita samazināšanās faktors pēdējos 50 gados ir cilvēka pieaugošā ietekme uz Sibīrijas ziemeļu dabu, īpaši naftas un gāzes ieguve sugas ligzdošanas areālā.
Bražciems
Bražciems (arī Bražuciems, Bražas) ir Jūrmalas pilsētas daļa tās austrumos, kas atrodas pie Lielupes autosatiksmes tilta upes labajā krastā starp Priedaini un Mārupes novada Egļuciemu. Netālu no Bražciema atrodas Darmštates priežu audzes dabas liegums. Cauri Bražuciemam ved Rīgas—Ventspils autoceļš (A10).
Vēsture
13. gadsimtā tagadējā Bražciema teritorijai cauri veda svarīgais Rīgas-Zemgales tirdzniecības ceļš, šeit atradās viens no Zemgales bīskapijas pārvaldes centriem — Babates jeb Svētās Marijas pils (1219-1228).
Vēlāk šī teritorija piederēja pie Rīgas patrimoniālā apgabala Salas draudzes novada (Holmhof Kirchspiel). Pēc 1824. gada vētras Lielupes grīva paplašinājās tādā mērā, ka Buļļu plostu pie Vārnukroga izbeidza un iepretī Bulduru muižai ierīkoja jaunu plosta vietu pie Bražām. Uz to no Rīgas varēja nokļūt pa purvainajā Lieknā uzbūvētu dambi. Pie pārceltuves Lielupes labajā krastā uzbūvēja Lieknas plosta krogu. Ar 1833. gadu sestdienās un svētdienās no Rīgas līdz Bulduru pārceltuvei kursēja diližanse, bet pārceltuves otrā pusē cita diližanse pasažierus aizveda līdz Dubultiem un Mellužiem. Pāri Lielupi ar plostu vienā reizē varējuši pārcelt pat 32 zirgu ekipāžas.
Pēc 1866. gada pagastu reformas Bražas piederēja Salas pagastam. 1949. gadā Bražciemu kopā ar Priedaini pievienoja tobrīd Rīgas sastāvā esošajam Jūrmalas rajonam, bet no 1959. gada tas atrodas Jūrmalas pilsētas teritorijā. Apdzīvota vieta šeit strauji veidojās pēc tam, kad šajā vietā starp abiem Lielupes krastiem 1962. gadā uzcēla jaunu autosatiksmes tiltu.
Babītes pilskalns
Netālu no Bražciema atrodams Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis Babītes pilskalns, kas ar Latvijas Republikas Kultūras ministrijas 1998. gada rīkojumu Nr. 128 apstiprināts kā Valsts aizsardzības objekts Nr. 2083.
Druvciems
Druvciems ir Jūrmalas pilsētas daļa Lielupes kreisajā krastā, kas izveidojusies gar Slokas ielu, kas ved no Dubultiem uz Valteriem.
Vēsture
Tagadējais Druvciems izveidojās uz Nurmuižas īpašniekiem fon Firksiem piederošās Mellužu zemes pie Lielupes, kas robežojās ar Slokas mežniecībai piederošajiem mežiem. Pēc Pirmā pasaules kara starp Valtermuižu un Druvciemu atradās ugunsdzēsēju depo. 21. gadsimta sākumā Druvciema izskatu mainīja jaunie zemes īpašnieki ar savrupmāju būvniecību Lielupes malā.
Polārais valis
Polārais valis jeb Grenlandes valis (Balaena mysticetus) ir polāro vaļu dzimtas (Balaenidae) suga, kas ir vienīgā mūsdienās dzīvojošā vaļu suga polāro vaļu ģintī. Tas visu gadu mājo ziemeļu arktiskajos un subarktiskajos ūdeņos: Ziemeļu Ledus, Atlantijas un Klusajā okeānā. Tā tuvākie radinieki ir gludvaļi, un nesenā pagātnē tie visi tika klasificēti kā viena suga. Atšķirībā no gludvaļiem polārais valis, lai barotos un vairotos, neveic migrāciju uz siltākiem ūdeņiem.
Gadsimtiem ilgi polārais valis ir bijis iecienīts vaļu mednieku medījums, kas noveda pie kritiska populācijas samazinājuma. 1966. gadā tika pieņemti likumi un aizsardzības pasākumi, polāros vaļus aizliedzot medīt. Uzsākoties sugas aizsardzībai, to populācija ir lēnām atjaunojusies, un mūsdienās saskaņā ar Starptautiskās dabas un dabas resursu aizsardzības savienības klasifikāciju polārais valis vairs neskaitās apdraudēta suga.
Izplatība
Polārajam valim ir cirkumpolāra izplatība, un tā ir vienīgā vaļu suga, kas visu mūžu pavada arktiskajos ūdeņos. Tā izplatību ziemeļu virzienā ierobežo tikai ledus, tādēļ ziemas periodā vaļi koncentrējas areāla dienviddaļā. Pavasarī, kūstot ledum, polārie vaļi migrē ziemeļu virzienā. Sugai var izšķirt vairākas lielas, nošķirtas vienai no otras populācijas. Tās ir Aļaskas, Hudzona līča—Foksa baseina, Bafina līča—Deivisa šauruma, Grenlandes, Svalbāras, Ohotskas jūras un Krievijas Arktikas populācijas.
Vēsturiski izplatības areāls ir sniedzies arī tālāk uz dienvidiem (vismaz līdz 16. un 17. gadsimtam), nekā tas ir mūsdienās, jo lielas polāro vaļu populācijas kādreiz mājojušas Belila šaurumā (pie Ņūfaundlendas un Labradoras pussalas) un Sentlorensa līcī Ņūfaundlendas salas austrumos. Zinātnieki nav raduši šim areāla samazinājumam skaidrojumu, bet, iespējams, izmaiņas ir tieši saistītas ar klimata pasiltināšanos.
Izskats
Polārvalis ir liela auguma, masīvs valis bez muguras spuras. Tā ķermeņa garums ir 14—18 m, svars 75—100 t. Atsevišķi īpatņi, iespējams, var izaugt arī lielāki. Viens no lielākajiem zināmajiem īpatņiem nomedīts 1813. gadā Grenlandes tuvumā. Tā ķermeņa garums bijis 20,4 m. Pie Svalbāras krastiem 1800. gadā nomedīts polārais valis, kura ķermeņa garums ir bijis 21,3 m, bet 1850. gadā Atlantijas okeāna rietumdaļā nomedīts valis, kurš sasniedzis 24,54 m. Mūsdienās šie lielumi tiek apšaubīti, jo nav zināms, kā vaļi ir tikuši mērīti. Lielākie īpatņi, kuru lielumu mūsdienās neviens neapšauba, ir bijuši — tēviņam 16,2 m, mātītei 18 m. Abi vaļi nomedīti pie Aļaskas krastiem. Kopumā mātītes ir lielākas nekā tēviņi.
Polārais valis ir tumši pelēks ar baltu zodu. Trīsstūrainais galvaskauss ir masīvs un milzīgs, ar to dzīvnieks spēj uzlauzt arktisko ledu (līdz 60 cm ), lai varētu ieelpot. Polārajam valim ir lielākā mute no visiem dzīvniekiem pasaulē. Tā apakšžoklis ir plats un izliekts, bet augšžoklis šaurs. Tā kā galva ir liela, arī vaļa bārdas plātntītes ir garākās no visiem vaļiem. Tās sasniedz 3 m garumu. Galvas virspuses augstākajā punktā atrodas divas nāsis, caur kurām izelpojot izšļācas ūdens strūkla līdz apmēram 6 metru augstumam. Tauku slānis uz ķermeņa ir ļoti biezs, biezākajā vietā sasniedzot 43—50 cm biezumu.
Uzvedība
Polārie vaļi nav īpaši sabiedriski dzīvnieki. Tie parasti pārvietojas pa vienam vai nelielās grupās, kurās ir līdz 6 īpatņiem. Polārie vaļi ir lieliski nirēji, spējot atrasties zem ūdens līdz vienai stundai, bet parasti ieniršana nav ilgāka par 9—18 minūtēm. Lai arī polārais valis galvenokārt nirst ne pārāk dziļi, tas spēj ienirt līdz 150 m. Peldēšanas ātrums ir lēns, apmēram 2—5 km/h, bet briesmu gadījumā ātrums sasniedz 10 km/h. Barošanās laikā peldēšanas ātrums ir īpaši lēns.
Barība un barošanās
Polārā vaļa galva ir apmēram trešā daļa no ķermeņa garuma, veidojot milzīgu muti. Barošanās laikā valis lēni peld ar plaši atplestu kausveidīgo muti, filtrējot uzņemto ūdeni caur vaļa bārdu, kurā saķeras barības vielas. Ar mēles palīdzību tās tiek nolaizītas un norītas. Galvenā polārā vaļa barība ir zooplanktons, kas sastāv no airkājvēžiem, sānpeldvēžiem un citiem vēžveidīgajiem. Katru dienu valis apēd apmēram 1,8 t barības.
Vairošanās
Pārošanās laikā var novērot, gan pārus, gan nelielas tēviņu grupas, kas ielenc vienu vai divas mātītes. Vairošanās sezona sākas martā un beidzas augustā. Īpaši martā var novērot vissarežģītākās un iespaidīgākās vaļu dziesmas. Dzimumbriedumu valis sasniedz 10—15 gadu vecumā. Grūsnības periods ilgst 13—14 mēnešus. Piedzimst viens mazulis. Nākamais mazulis dzimst pēc 3—4 gadiem. Māte mazuli zīda ar pienu apmēram vienu gadu. Lai izdzīvotu aukstajos Arktikas ūdeņos, mazulis piedzimst ar biezu tauku kārtu, un 30 minūtes pēc piedzimšanas tas spēj peldēt pats. Jaundzimušais valis ir 4—4,5 m garš un sver apmēram 1000 kg. Pirmā gada laikā tas izaug līdz apmēram 8 m.
Dzīves ilgums
Polārais valis ir viens no visilgāk dzīvojošiem zīdītājiem, spējot sasniegt vecumu, kas pārsniedz 200 gadus. Piemēram, 2007. gadā pie Aļaskas krastiem tika atrasts tīklos sapinies valis, kura kaklā bija iestrēgusi nolūzis harpūnas gals. Atklājās, ka 89 mm garais harpūnas asmenis ir izgatavots Ņūbedfordā ap 1890. gadu, liecinot, ka dzīvnieks ir izvairījies no nomedīšanas pirms vairāk kā 100 gadiem. Zinātnieki uzskata, ka šim valim bija apmēram 211 gadu.
Klāra Hibšmane
Klāra Hibšmane (1878—1946) bija pirmā latviešu ārste un sabiedriskā darbiniece.
Dzīves gājums
Dzimusi 1878. gada 11. aprīlī Zaļenieku pagastā Mazkauliņu māju saimnieka ģimenē. 1899. gadā beidza Jelgavas meiteņu ģimnāziju. Nesekmīgi mēģināja iestāties Pēterburgas Sieviešu medicīnas institūtā, tad devās uz Šveici, kur studēja Cīrihes un Bernes universitātēs. 1906. gadā Bernē aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par matu aplāziju". Apprecējās ar inženieri Emīlu Skubiķi. Pēc pārbaudes eksāmena nokārtošanas Kazaņas Universitātē ieguva tiesības praktizēt Krievijas impērijas teritorijā un strādāja Vjatkas guberņas Slobodkas apriņķa Zemstes slimnīcas sieviešu un dzemdību nodaļā, kā arī Vīnes klīnikās.
Mirusi 1946. gada 19. novembrī Rīgā.
Eva Murati
Eva Murati (sq; dzimis ) ir albāņu aktrise un televīzijas raidījumu vadītāja. Savu karjeru sākusi 15 gadu vecumā filmējoties reklāmās un darbojoties kā modele. 2013. gadā televīzijas kanālā Agon Channel viņa vadīja savu pirmo raidījumu Antilope, vēlāk šajā kanālā vadīja raidījumu Duartrokitje. 2016. gadā viņa uzsāka darbu televīzijas kanālā Vizion Plus, kur vadīja pasākumu Miss Universe Albania un raidījumu VIP Zone. Pašreiz (2021) viņa televīzijas kanālā Tring Sport vada UEFA Čempionu līgas studiju un raidījumu Sports Week. Murati kino debija bija 2013. gada filmā The Outlaw, vēlāk filmējusies filmā Ti mund të më quash Xhon (2017), televīzijas seriālos Skanderbeg (2016) un Familja Kuqezi (2019-pašlaik).
Doktors Vatsons
Džons H. Vatsons (en) ir britu rakstnieka Artura Konana Doila radīts romānu un īso stāstu tēls. Viņš ir bijis armijas ārsts. Privātdetektīva Šerloka Holmsa dzīvokļa biedrs. Dzīvo Londonā 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Grāmatas par Šerloku Holmsu tiek rakstītas pirmajā personā no Vatsona skatu punkta.
Kā Holmsa draugs un uzticības persona Vatsons ir redzams dažādās filmās, televīzijas seriālos, videospēlēs, komiksos un radio programmās.
Dilmaņi
Dilmaņi, Dilmani var būt:
Amonija nitrīts
Amonija nitrīts (NH4NO2) ir slāpekļpaskābes amonija sāls. Tā ir kristāliska bezkrāsaina viela (smalki prizmveida kristāli, uzglabājot kļūst dzeltenīgi). Amonija nitrīts glabājot pamazām sadalās, it sevišķi paaugstinātā temperatūrā. Sadaloties izdalās slāpeklis, tādēļ amonija nitrītu nedrīkst uzglabāt hermētiski noslēgtos traukos, jo, pieaugot spiedienam, pēc kāda laika var notikt eksplozija. Karsējot sausu amonija nitrītu, jau pie 60—70 °C notiek spēcīgs sprādziens. Amonija nitrīts viegli eksplodē arī trieciena iedarbībā, vai beržot piestā. Labi šķīst ūdenī, metanolā un etanolā, slikti šķīst ēterī. Koncentrētos ūdens šķīdumos amonija nitrīts ātri sadalās, it sevišķi temperatūrā virs 33 °C. Amonija nitrīts ir samērā toksiska viela.
Iegūšana
Lai laboratorijā iegūtu amonija nitrīta ūdens šķīdumu, sajauc siltus amonija perhlorāta un kālija nitrīta šķīdumus:
Maisījumu ātri atdzesē ar aukstu ūdeni un atstāj uz diennakti, pēc tam nolej iegūto NH4NO2 šķīdumu no kālija perhlorāta nogulsnēm. Šķīdumu uzglabā tumšā un vēsā vietā.
Iegūšanā iespējams izmantot arī citas apmaiņas reakcijas, piemēram, bārija vai svina nitrīta reakciju ar amonija sulfātu, vai sudraba nitrīta reakciju ar amonija hlorīdu.
Var iegūt arī, reducējot amonija nitrātu ar ūdeņradi izdalīšanās brīdī paskābinātā šķīdumā:
Amonija nitrīts rodas, laižot cauri amonjaka ūdens šķīdumam NO un NO2 maisījumu :
Ķīmiskās īpašības
NH4NO2 viegli sadalās par slāpekli un ūdeni: Šo reakciju var izmantot, lai laboratorijas apstākļos iegūtu tīru slāpekli.
Tā kā amonija nitrīts ir vājas skābes un vājas bāzes sāls, tas viegli sadalās skābā vai sārmainā vidē:
Spēj oksidēties ar gaisa skābekli:
Izmantošana
Amonija nitrītu izmanto par dezinfekcijas līdzekli, rodenticīdu, kā arī lauksaimniecībā par pesticīdu. Lieto hidroksilamīna un tā sāļu sintēzēm.
Brigita Eglīte
Brigita Eglīte (dzimusi Cēsīs) ir latviešu režisore.
Narvas-Jēsū pilsētas pašvaldība
Narvas-Jēsū pilsētas pašvaldība (et) ir viena no 8 Igaunijas Austrumviru apriņķa pašvaldībām un aizņem apriņķa ziemeļaustrumu daļu. Izveidota Igaunijas teritoriālās reformas gaitā 2017. gadā, apvienojot Narvas-Jēsū pilsētu un Vaivaras pagastu. Pašvaldībā ietilpst 1 pilsēta (Narva-Jēsū), 2 lielciemi (Olgina un Sinimē) un 20 ciemi. Robežojas ziemeļos ar Somu līci, austrumos ar Narvas pilsētu un Krieviju, dienvidos ar Alutaguzes pagastu, rietumos ar Toilas pagastu, bet ziemeļrietumos — Sillamē pilsētu.
Brigita Eglīte
1974. gadā beigusi Valmieras Viestura 3. vidusskolu. 1978. gadā absolvējusi Latvijas Valsts konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti.