cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Montpīljera
Montpīljera ir pilsēta ASV, Vērmontas štata administratīvais centrs. Montpīljera ir mazākais štata centrs ASV, 2000. gadā pilsētā dzīvoja tikai 8035 iedzīvotāju.
19. jūlijs
Vārda dienas
Digna, Jautrīte, Kamila, Sāra
Roskilde
Roskilde ir pilsēta Dānijā, Roskildes komūnas administratīvais centrs. Tā atrodas Zēlandes salā. Roskilde ir reģiona ekonomiskais centrs, un tās dzelzceļa mezgls ir vienas no lielākajiem Dānijā. Roskildē kopš 1971. gada ik gadu notiek rokmūzikas festivāls.
Pilsēta ir dibināta vikingu laikā un ir viena no vecākajām pilsētām Ziemeļeiropā.
Svītrainais sesks
Svītrainais sesks (Ictonyx striatus) ir vidēja auguma sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, kas pieder svītraino sesku ģintij (Ictonyx). Svītraino sesku mēdz saukt arī par Āfrikas sesku vai zorillu. Svītrainā seska tuvākais radinieks ir Sahāras svītrainais sesks.
Svītrainais sesks ir plaši sastopams savannā, tuksnesī un pustuksnesī, okeāna piekrastes smilšainajās kāpās Namiba tuksnesī un citās klajās, atklātās vietās, ziemeļos sākot ar Sāhilas joslu Sahāras tuksneša dienvidos, uz rietumiem līdz Sudānai, visā Āfrikas austrumu piekrastē un uz dienvidiem līdz pašai Dienvidāfrikai. Tas dzīvo gan ielejās, gan kalnos līdz 4000 metriem virs jūras līmeņa. Svītrainais sesks dzīvo ne tikai sausos apvidos, bet tas apmetas arī lietus meža biezoknī un pat purvos.
Izskats un īpašības
Svītrainajiem seskiem kā visiem caunu dzimtas dzīvniekiem ir garš, slaids ķermenis ar īsām kājām. Ķermeņa garums bez astes ir apmēram 33—38 cm garš, astes garums 20—30 cm, svars 1—1,4 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Ārēji tas atgādina skunksu un Āfrikas svītraino zebieksti. Kažoka pamatkrāsa ir melna ar četrām baltām garenvirziena svītrām, kas sākas uz galvas un beidzas pašā astes galā. Uz sejas svītrainajam seskam ir raksturīgas baltas zīmes; neliels balts laukums uz pieres un virs acīm, atgādinot baltas, kuplas uzacis. Svītrainā seska portretu var apskatīt šeit. Salīdzinot ar Āfrikas svītraino zebieksti, svītrainajam seskam kažoka matojums ir garš un pūkains, zebiekstei atšķirībā no seska uz sejas nav balto zīmju, kā arī zebiekstes galvasvirsa ir pilnībā balta, atgādinot baltu bereti.
Svītrainā seska priekšķepām ir asi nagi, kas piemēroti gan zemes rakšanai, gan uzkāpšanai kokā. Zobi ir mazāki nekā zebiekstēm.
Uzvedība
Svītrainais sesks ir nakts dzīvnieks. Tas ir vientuļnieks un nelabprāt kontaktē ar savas sugas brāļiem un māsām, izņēmums ir riesta laiks. Tēviņi ir īpaši agresīvi viens pret otru. Zinātnieki uzskata, ka svītrainajiem seskiem nav savas teritorijas, un to dzīves veids ir nepārtraukta klejošana. Tie atpūšas koku dobumos vai akmeņu krāvumos. Svītrainais sesks spēj izrakt arī alu vai apsegt sevi ar sausu zāli, zariņiem un lapām, ja tuvumā nav piemērota slēptuve.
Lai arī svītrainie seski labi peld un kāpj kokos, tie vislabāk jūtas uz zemes. Svītrainais sesks pārvietojas kūkumainiem lēcieniem, tā mugura ir izlkiekta arkas veidā, bet aste izslieta vertikāli uz augšu, bet astes gals ir noliecies uz leju. Tā gaita atgādina mangusta gaitu.
No ienaidniekiem tas izvairās ar dažādiem paņēmieniem; izdalot nepatīkamu smaku no dziedzeriem zem astes, tēlojot mirušu un rāpjoties kokos. Reizēm svītrainais sesks, tēlojot beigtu, var nogulēt pat pusstundu, kamēr ienaidnieks ir aizgājis.
Barība
Svītrainais sesks ir tipisks plēsējs un izteikts gaļēdājs. Tas medī dažādus kukaiņus, rāpuļus, vardes, putnus un no ligzdām izēd olas. Svītrainais sesks medī gan virs zemes, gan medījumu meklē, rokot augsni.
Vairošanās
Svītrainie seski paliek viens pret otru laipnāki tikai riesta laikā, kas sākas agrā pavasarī un beidzas vasarā. Mazuļi dzimst laikā no septembra līdz decembrim. Mātītēm gada laikā parasti ir tikai viens metiens, bet, ja mazuļi agri aiziet bojā, mātīte sapārojas vēlreiz. Grūsnības periods ilgst 6 nedēļas. Miga tiek ierīkota alā zem zemes. Parasti piedzimst 1—4 nevarīgi un akli mazuļi, kas sver 15 g. Mazuļiem nav apspalvojuma, un to āda ir rozā. Pēc 21 dienas tos klāj īss matojums. Acis atveras 35—42 dienu vecumā. Lai arī reizēm svītrainie seski nogalina savus mazuļus, kad tie ir 9 nedēļas veci, ar pienu māte tos baro 18 nedēļas. Dzimumbriedumi jaunie svītrainie seski sasniedz 20—30 nedēļu vecumā. Svītrainais sesks dzīvo līdz 13 gadu vecumam.
Sociālisms
Sociālisms (fr, no la — 'dalīties') ir plašs sociālo un ekonomisko iekārtu kopums, kuru mērķis ir ekonomika, kas kalpo sabiedrībai, demokrātiska ražošanas līdzekļu pārvalde un vienmērīga (atbilstoši ieguldījumam) labumu sadale. Sociālisma paveidiem raksturīga palielināta valsts regulējošā loma, valsts īpašumu izveide, paaugstināti nodokļi (parasti centrēti uz bagātākajiem iedzīvotājiem un uzņēmumiem, progresīvais nodoklis) un darbavietu demokratizācija (darbavietas demokrātija).
19. gadsimts
Sociālisma idejas saskatāmas jau Platona priekšstatos par īpašuma kopību ideālajā valstī, tomēr kā ideoloģiska koncepcija sociālisms izveidojās 19. gadsimta pirmajā pusē, reaģējot uz rūpniecisko revolūciju un tās radītajām problēmām: amatnieku un mazo uzņēmēju izspiešanu no tirgus un strādnieku stāvokļa pasliktināšanos.
Vegānisms
Vegānisms ir filozofiska nostāja un dzīvesveids, kura atbalstītāji cenšas neizmantot dzīvniekus pārtikai, apģērbam, izklaidei vai citiem nolūkiem. Vegāni izvairās no jebkāda veida dzīvnieku izcelsmes produktu lietošanas. Visbiežākie šādas izvēles iemesli ir ētiski apsvērumi saistībā ar dzīvnieku tiesībām vai labturību, apkārtējo vidi un veselību, kā arī garīgi un reliģiski apsvērumi.
Latvijas Republikas Veselības ministrija ir atzinusi, ka veģetāriešu un vegānu uzturs ir veselīgs un augu valsts pārtikas produkti spēj sniegt cilvēkam visas nepieciešamās uzturvielas. Arī pasaulē lielākā uztura speciālistu organizācija “Academy of Nutrition and Dietetics” piekrīt, ka sabalansēts vegānisks uzturs ir veselīgs visos vecuma posmos, kā arī mazina sirds slimību, audzēju un citu veselības problēmu riskus, tomēr arī brīdina, ka nesabalansēts vegānu uzturs var radīt kalcija, joda, B12 un D vitamīnu nepietiekamību.
Saskaņā ar 2014. un 2015. gadā veiktām aptaujām visvairāk cilvēku, kas sevi uzskata par vegāniem, ir Izraēlā, 5%, bet starp 0,2% un 1,3% ASV un starp 0,25% un 0,4% Apvienotajā Karalistē.
Definīcija
Vārds vegāns tika atvasināts no vārda "veģetārietis" (en) 1944. gadā, kad Elsija Šriglija (Elsie Shrigley) un Donalds Vatsons (Donald Watson) Apvienotajā Karalistē dibināja Vegānu biedrību, jo bija neapmierināti ar to, ka vārds "veģetārisms" ir sākts saistīt arī ar piena produktu lietošanu. Viņi savienoja vārda "vegetarian" pirmos trīs un pēdējos divus burtus, radot vārdu "vegan", ko uzskatīja par "veģetārieša sākumu un galamērķi". Vegānu biedrība vegānismu definē šādi: "Vārds "vegānisms" apzīmē tādu cilvēku filozofiju un dzīvesveidu, kuri cenšas izvairīties - cik tas ir praktiski iespējami - no jebkādas izmantošanas un vardarbības pret dzīvniekiem pārtikas, apģērba vai jebkura cita mērķa dēļ, turklāt atbalsta tādu alternatīvu metožu attīstīšanu, kurās neizmanto dzīvniekus un kas nes labumu cilvēkiem, dzīvniekiem un apkārtējai videi. Attiecībā uz uzturu tas nozīmē, ka vegāni nelieto nekādus produktus, kas pilnībā vai daļēji iegūti no dzīvniekiem."
Arī citas vegānu biedrības piedāvā līdzīgas definīcijas.
Dzīvnieku izcelsmes produkti
Cilvēki, kas ir vegāni ētisku apsvērumu dēļ, neatbalsta dzīvnieku izmantošanu nekādu preču ieguvei. Daži pazīstamākie dzīvnieku izcelsmes produkti ir gaļa (t.sk. zivs gaļa un citi jūras dzīvnieki), olas, piena produkti, medus, kažokādas, āda, vilna un zīds. Dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti ir, piemēram, želatīns, lanolīns, himozīns, sūkalas, kazeīns, bišu vasks, zivju līme un šellaka.
Dzīvnieku izcelsmes vielas ir neskaitāmu produktu sastāvā un tiek izmantotas vēl daudzu citu produktu ražošanā, kaut arī galaproduktā šo vielu var nebūt. Daudzu šādu produktu izcelsme ir neskaidra, tie var arī nebūt dzīvnieku izcelsmes, un uz precēm, kas nav pārtikas produkti, var nebūt norādīti. Kaut arī daļa vegānu cenšas izvairīties no visām šīm sastāvdaļām, organizācija Vegan Outreach norāda, ka "tas var būt pārāk dārgi un laikietilpīgi — censties izvairīties no visām mazos daudzumos izmantotajām un nenorādītajām dzīvnieku izcelsmes sastāvdaļām" un tāpēc izvēlēties "tādu rīcību, kas ir "vislabākā ciešanu novēršanai", ir daudz svarīgāk, nekā atpazīt un izvairīties no ikkatras šādas sastāvdaļas.
Sociālisms
Marksisms
Viens no sociālisma ideju lielākajiem attīstītājiem ir vācu ebrejs Kārlis Markss, no kura mācības izveidojās marksisms, teorija, kas pasaules vēsturi uztver no šķiru attiecību un šķiru cīņas viedokļa. Marksisma teorijā industriālā sabiedrība tiek iedalīta divās šķirās: proletariātā — strādājošajā iedzīvotāju daļā, kas saražo vairāk nekā patērē — un buržuāzijā — šķirā, kam pieder ražošanas līdzekļi un kas saražo mazāk nekā patērē, un pārtiek no proletariāta saražotā.
Vegānisms
Dzīvnieku izcelsmes produkti
Par atsevišķiem produktiem tomēr vienprātības nav, piemēram, medus un zīds ir dzīvnieku izcelsmes produkti, tomēr daļa cilvēku, kas sevi uzskata par vegāniem, tos lieto.
Sociālisms
Marksisms
Markss savas idejas aprakstīja 1848. gadā izdotajā pamfletā Komunistiskās partijas manifests un triju sējumu kapitālisma kritikā Kapitāls. Politiskās ekonomijas kritika (1867.—1883.). Kapitāls bija viens no pirmajiem zinātniskajiem darbiem, kur kritizētas kapitālisma problēmas. Marksa idejas iedvesmoja citus sociālisma novirzienus: gan mērenākus, kā demokrātisko sociālismu, gan marksismu-ļeņinismu un citus.
Pirmā Internacionāle
1864. gadā Londonā tika dibināta Starptautiskā darbaļaužu asociācija jeb Pirmā Internacionāle, kas apvienoja visu kreiso kustību: sociālistus, sociāldemokrātus un arodkustības cilvēkus. Atšķirīgo viedokļu dēļ jau no paša sākuma internacionālē bija nesaskaņas, piemēram, mutuālisti bija pret marksistu atbalstīto komunismu un statismu. Kad 1868. gadā internacionālei pievienojās Mihails Bakuņins un viņa sekotāji, Pirmā Internacionāle polarizējās divās nometnes — Marksa un Bakuņina atbalstītājos.
Vegānisms
Ētiskie apsvērumi
Skatīt arī: Dzīvnieku aizstāvības ētika
Sociālisms
Otrā Internacionāle
Komunistu un anarhistu nesaskaņu dēļ Pirmā Internacionāle izjuka. Marksa un Engelsa idejām izplatoties, sociālisti vēlējās apvienoties jaunā starptautiskā organizācijā un 1889. gadā tika nodibināta Otrā Internacionāle. Otrajā Internacionālē lielākoties bija marksisti, kas anarhistus jaunajā organizācijā nelaida.
Vegānisms
Ētiskie apsvērumi
Vegānisma ētikas centrālais jautājums ir — vai cilvēki drīkst izmantot un nogalināt pārējo sugu būtnes? Vegānismu mēdz raksturot kā priekšnoteikumu dzīvnieku izmantošanas pārtraukšanai un pretreakciju sudzismam jeb tādai attieksmei, kurā uz dažādu sugu būtnēm attiecina atšķirīgas tiesības, balstoties tikai uz sugu atšķirības faktu. Tādēļ vegānisma aizstāvji nereti atsaucas uz atbrīvošanas un cilvēktiesību kustībām — feminismu, antirasismu, antifašismu u.c., kas vēršas pret citiem diskriminācijas veidiem.
Sociālisms
Otrā Internacionāle
Šinī laikā radās reformisms — revolūcijas alternatīva. Evolucionārā sociālisma idejas autors un vadošs vācu sociāldemokrāts bija Eduards Bernšteins. Revolucionārie sociālisti iestājās pret evolucionāro sociālismu. Roza Luksemburga kritizēja Bernšteina darbu Evolucionārais sociālisms savā esejā Sociālreforma vai revolūcija? (1900.). Neskatoties uz kritiku un nepieciešamību līdz 1890. gadam darboties nelegāli, Vācijas Sociāldemokrātiskā partija kļuva par vienu no lielākajām un spēcīgākajām sociālistiskajām partijām Eiropā.
20. gadsimts
1904. gadā Austrālijā tika ievēlēts pirmais premjerministrs no Austrālijas Strādnieku partijas; Kriss Vatsons kļuva par pirmo sociāldemokrātu un strādnieku kustības premjerministru pasaulē. Britu Leiboristu partija ieguva vietas parlamentā 1902. gadā.
Vegānisms
Ētiskie apsvērumi
Šajās diskusijās nošķir tiesību jeb deontoloģisko pieeju un utilitārisma jeb seku ētikas pieeju. Ievērojami autori — filosofi Toms Rīgens, Pīters Singers un tiesību profesors Gērijs Frensione. Amerikāņu feministe Kerola Adamsa devusi ieguldījumu šajā tēmā, analizējot to, kā patērētāji "priekšmetisko" (objectify) dzīvniekus, kurus izmanto pārtikā.
Sociālisms
Krievijas revolūcija
1917. gada februārī Krievijā notika revolūcija. Strādnieki, karavīri un zemnieki izveidoja padomes, monarhija tika gāzta un pagaidu valdība sāka gatavoties vēlēšanām. Tā gada aprīlī boļševiku līderim un Krievijas Sociāldemokrātiskās Strādnieku partijas biedram Vladimiram Ļeņinam atļāva atgriezties Krievijā no trimdas Šveicē. Ļeņins, ņemot vērā Marksa rakstīto, bija pētījis strādnieku stāvokli rietumos. Viņš uzskatīja, ka nabadzīgi un daudz strādājoši strādnieki nav spējīgi apzināties savu šķiru un aizstāvēt savas tiesības, tādēļ radīja jaunu teoriju, kas paredz, ka strādnieku intereses jāaizstāv aktīvākajai proletariāta daļai, kas iestātos partijā.
Oktobrī Ļeņina vadītie boļševiki īstenoja revolūciju un padarīja Krieviju par komunistisku valsti. Tā kļuva par pirmo valsti, kas konstitūcijā saukta par sociālistisku.
Vegānisms
Ētiskie apsvērumi
Toms Rīgens raksta, ka dzīvnieki ir būtnes, kurām piemīt pašvērtība, un tāpēc tām ir arī morālas pamattiesības, no kurām būtiskākās ir tiesības uz cienīgu izturēšanos un "tiesības netikt pakļautiem kaitējumam", ko var pārkāpt tikai gadījumos, kad to atsver citi derīgi morāles principi. Viņš apgalvo, ka "lopkopība, kādu mēs to pazīstam, ir netaisnīga", pat ja dzīvniekus audzē "humāni", tādēļ "tiem, kas, pērkot gaļu, atbalsta pašreizējo lopkopību, ir morāls pienākums pārtraukt to darīt".
Sociālisms
Spānijas pilsoņu karš
Spānijas pilsoņu karā (1936.—1939.) viena no vadošajām republikāņu vienībām bija Nacionālā darba konfederācija (Confederación Nacional del Trabajo, CNT), anarhosindikālistu arodbiedrību apvienība. Ieņemtajā teritorija tika kolektivizēta zeme un kopumā ieviesta anarhistiska un libertāri sociālistiska politika. Spānijas ekonomiku kontrolēja strādnieki: tādās anarhistu kontrolētās teritorijās kā Katalonija tie kontrolēja 75% ekonomikas, citur, īpaši komunistu kontrolētajās teritorijās – mazāk, jo ar Padomju Savienību saistītā partija pretojās kolektivizācijai.
Galvenie virzieni
Vēsturiski radušās sociālisma virzienu skolas: Kā arī: demokrātiskais sociālisms, kristīgais sociālisms, katedras sociālisms u.c. mazāki virzieni.
Vegānisms
Ētiskie apsvērumi
Gērijs Frensione norāda, ka dzīvnieku spēja just ir pietiekams iemesls, lai tie būtu morāli respektējami. "Visām justspējīgām būtnēm jābūt vismaz vienām tiesībām — tiesībām nebūt par kāda īpašumu" un "tam, ka izmantojam dzīvniekus, nav nekāda morāla attaisnojuma". Cilvēkiem, kam rūp dzīvnieku tiesības, vegānisms būtu jāuzskata par morālu pamatpienākumu (moral baseline).
Cietums
Cietums ir ēka, kurā tiek uzturēti ieslodzītie, kuri ir notiesāti par kādu smagu likumpārkāpumu. Cietumā ieslodzītajiem ir ļoti ierobežotas tiesības, viņi nav brīvi. Viduslaikos cietumos bija arī cilvēki ar vāju garīgo attīstību, slimi cilvēki, visi tie, kuri nebija vajadzīgi sabiedrībai.
Vegānisms
Organizācijas
Vegānu organizācijas pauž uzskatu, ka dzīvniekiem ir noteiktas tiesības un ir neētiski tās pārkāpt. Par nežēlīgu izturēšanos pret dzīvniekiem tiek uzskatītas rūpnieciskās lopkopības metodes,  eksperimenti ar dzīvniekiem, kā arī dzīvnieku izmantošana izklaidei, piemēram, cirkā, vēršu cīņās, kā arī suņu un gaiļu cīņās, rodeo, zoodārzos u.tml.
Cietums
Pēc dažiem datiem, 2006. gadā pasaulē kopā bija 9,25 miljoni cietumnieku. Tomēr īstais ieslodzīto skaits varētu būt vēl lielāks, jo nav drošas informācijas par ieslodzīto skaitu lielā daļā valstu, it īpaši tajās valstīs, kurās valda autoritārais politiskais režīms.
Vegānisms
Kritika
Oregonas Štata universitātes piejaucēto dzīvnieku bioloģijas (animal science) profesors Stīvens Deiviss (Steven Davis) apgalvo, ka no Toma Rīgena aprakstītā mazākā kaitējuma principa obligāti neizriet vegāna uztura izvēle. Deiviss norāda, ka pastāv neveģetāri uztura veidi, kuros "iespējams, ietu bojā mazāk dzīvnieku", nekā iet bojā intensīvajā labības audzēšanā, kas nepieciešama veģetāram uzturam. Viņš uzsver, ka, pārejot uz uzturu, kura pamatā ir atgremotājdzīvnieku gaļa, ASV ik gadu nogalinātu aptuveni par 380 līdz 450 miljoniem dzīvnieku mazāk, nekā pārejot uz vegānu uzturu. Tāpēc "cilvēkiem varētu būt morāls pienākums pāriet uz uzturu, kam pamatā ir augu izcelsmes produkti plus ganībās audzētu atgremotājdzīvnieku produkti".
Cietums
Rekords cietumā ieslodzīto cilvēku skaita ziņā pieder ASV - šobrīd tur ir vairāk nekā 2,5 miljoni ieslodzīto - tas ir vairāk nekā katrs simtais no pieaugušajiem cilvēkiem valstī. Kaut arī ASV iedzīvotāju skaits ir tikai 5% no pasaules iedzīvotājiem, tomēr vairāk nekā 25% cilvēku, kuri atrodas cietumā, atrodas tieši Amerikas cietumos. 2002. gadā Krievijā un Ķīnā arī bija pa vienam miljonam ieslodzīto. Tomēr Krievijā ieslodzīto skaits samazinās un 2006. gada oktobrī tas jau bija 869 814 cilvēki, jeb 611 cilvēks uz 100 000 valsts iedzīvotāju.
Vegānisms
Veselības aspekti
Latvijas Republikas Veselības ministrija un pasaulē lielākā pārtikas un uztura speciālistu organizācija “Academy of Nutrition and Dietetics” piekrīt, ka sabalansēts vegāns uzturs ir veselīgs jebkurā vecuma posmā, kā arī grūtniecēm un zīdaiņiem.
1991. gadā ASV Ārstu komisija par atbildīgu medicīnu (Physicians Committee for Responsible Medicine) nosauca četras veselīgam uzturam nepieciešamas pārtikas produktu grupas, starp kurām nebija dzīvnieku izcelsmes produktu. Paziņojumā tika ieteikts vegāniem un veģetāriešiem dienā ēst vismaz 3 noteiktas porcijas dārzeņu (t.sk. zaļo lapu dārzeņus, piemēram, brokoļus un tumši dzeltenos un oranžos, piemēram, burkānus); 5 noteiktas porcijas pilngraudu produktu (maize, rīsi, makaroni); vismaz 3 porcijas augļu un 2 porcijas pākšaugu (pupiņas, zirņi, lēcas).
2003. gadā Ziemeļamerikas uztura speciālisti izstrādāja nedaudz atšķirīgas veselīga vegānu uztura vadlīnijas, piemēram, tajās ieteikts lietot vairāk pākšaugu nekā 1991. gada norādījumos (skatīt attēlu pa labi).
Plusi
Daļa dietologu uzskata, ka tradicionālais rietumnieku uzturs (kam raksturīgs augsts "sarkanās gaļas", taukvielu, saldumu un smalko miltu patēriņš) ir kaitīgs veselībai un ka vegāns uzturs ir ieteicamāks variants — daļēji tāpēc, ka vegānu uzturā ir pietiekami daudz augļu un dārzeņu, lai sasniegtu šo produktu ieteicamo patēriņu.
Uz vegānu uzturu attiecas arī veģetāra uztura plusi veselībai — saskaņā ar ASV un Kanādas uztura speciālistu organizāciju atzinumu uztura veidos, kuros nav gaļas, ir mazāk piesātināto taukskābju, holesterīna un dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielu, bet vairāk ogļhidrātu, šķiedrvielu, magnēzija, kālija un antioksidantu, piemēram, C un E vitamīnu un fitoķīmisko elementu. Cilvēkiem, kas neēd gaļu, kopumā novērots mazāks ķermeņa masas indekss — tas saistīts arī ar zemāku mirstības līmeni no išēmiskās sirds slimības, zemāku holesterīna līmeni asinīs, zemāku asinsspiedienu un 2. tipa diabēta risku, kā arī mazāku prostatas un resnās zarnas vēža risku.
1999. gadā piecu pētījumu kopsavilkumā, kurā tika salīdzināts rietumvalstu veģetāriešu un gaļas ēdāju mirstības līmenis, noskaidroja, ka vegānu un regulāru gaļas ēdāju mirstība neatšķiras. Pētījumā atklājās arī, ka veģetāriešu un to cilvēku, kuri gaļu ēda neregulāri, mirstības līmenis ir zemāks. 2003. gadā veiktā pētījumā par britu veģetāriešiem (t.sk. vegāniem) tika iegūti līdzīgi mirstības līmeņa rezultāti.
2006. gadā veiktā pētījumā noskaidrojās, ka cilvēkiem, kas slimo ar 2. tipa diabētu, vegāns uzturs, kurā ir zems tauku līmenis, ļāva samazināt svaru, holesterīna līmeni, un tas notika veiksmīgāk, nekā ievērojot Amerikas Diabēta asociācijas ieteikto uzturu.
Atsevišķas uzturvielas
Lai gan organizācija “Academy of Nutrition and Dietetics” atzīst, ka vegānu uzturs ir veselīgs, tomēr nesabalansēta vegāniska uztura dēļ var rasties, piemēram, vitamīna B12, D vitamīna, kalcija, joda un omega-3 taukskābju nepietiekamība. Šo uzturvielu trūkumam var būt nopietnas sekas, t.sk. anēmija, rahīts un kretīnisms bērniem un osteomalācija (kaulu atmiekšķēšanās) un hipotiroīdisms (vairogdziedzera nepietiekama aktivitāte) pieaugušajiem.
Vitamīns B12
Vitamīnu B12 veido baktērijas, kas atrodas uz augiem, taču augu valsts uzturs netiek uzskatīts par drošu šī vitamīna avotu, jo cilvēku uzturā lietotie augļi, dārzeņi, pākšaugi un citi produkti parasti tiek rūpīgi nomazgāti. B12 trūkums var radīt nopietnus veselības traucējumus — anēmiju un nervu sistēmas problēmas. Kaut arī klīnisks B12 deficīts vegāniem novērots reti, ja cilvēks ilgu laiku pirms kļūšanas par vegānu nav pastiprināti uzņēmis šo vitamīnu, tad tā krājumi var būt nepietiekami. 2002. gadā veiktā laboratorijas pētījumā tika noskaidrots, ka pazemināts B12 un dzelzs līmenis biežāk sastopams vegāniem, nekā lakto- vai ovolaktoveģetāriešiem.
Vegānu biedrība (Vegan Society), dzīvnieku aizstāvju grupa Vegan Outreach un citi vegāniem iesaka regulāri lietot ar B12 vitamīnu bagātinātus produktus vai uztura bagātinātājus. Kaut arī mēdz uzskatīt, ka šis vitamīns uzņemams ar tādiem produktiem kā tempē, jūraszāles, spirulīna, organiski audzēti produkti, nemazgāti augļi, dārzeņi un zaļumi, un to sintezē arī zarnās esošās baktērijas, šie avoti nav atzīti par drošiem.
Kalcijs un D vitamīns
Vegāniem tiek ieteikts dienā apēst trīs noteiktas porcijas ar kalciju bagātas pārtikas, piemēram, bagātināto sojas pienu un vajadzības gadījumā lietot uztura bagātinātājus. Oksfordas Universitātē veikts pētījums liecina, ka vegāniem, salīdzinot ar gaļas ēdājiem un veģetāriešiem, ir paaugstināts kaulu lūzuma risks — visticamāk tāpēc, ka tie uzņem mazāk kalcija, — jo vegāniem, kas kalciju uzņēma pietiekami daudz, šis risks bija līdzīgs kā pārējām grupām.
Grāmatas "Ķīnas pētījums" (The China Study) autori norāda uz osteoporozes saistību ar dzīvnieku izcelsmes produktu lietošanu, jo tie, salīdzinot ar augu izcelsmes olbaltumvielām, palielina skābuma līmeni asinīs un audos, un organisms to neitralizē ar kaulus veidojošā kalcija palīdzību. Autori arī atzīmē, ka "Ķīnas pētījumā, kas veikts lauku teritorijā, kur dzīvnieku izcelsmes produkti veido tikai ap 10% uzņemto olbaltumvielu, kaulu lūzumu līmenis ir tikai piektdaļa no ASV līmeņa".
Gaišādaini cilvēki pietiekamu D vitamīna daudzumu var nodrošināt ik pāris dienas 15 līdz 30 minūtes uzturoties saules gaismā. Tumšādainiem cilvēkiem vajag daudz vairāk saules gaismas, lai sagādātu tādu pašu šī vitamīna daudzumu. Reģionos, kur saules gaisma (īpaši ziemās) pieejama mazāk, tiek ieteikts lietot uztura bagātinātājus. Par drošiem D vitamīna avotiem ir atzīti ar to bagātināti produkti (kas satur no rauga iegūtu D2 vitamīnu) un atsevišķi sēņu veidi.
Jods
Joda papildu uzņemšana var būt nepieciešama valstīs, kur sāls parasti netiek bagātināta ar jodu. Jodu var uzņemt arī ar praktiski visiem vegānu multivitamīniem vai regulāri lietojot uzturā laminārijas (jūras kāpostus).
Grūtniecība un bērni
ASV Nacionālais Veselības institūts (National Institute of Health) ir atzinis, ka "ar pienācīgu pārtikas izvēli vegānie uztura veidi var būt atbilstoši jebkura vecuma bērniem". Arī Amerikas Dietoloģijas asociācija (American Dietetic Association) atzīst, ka labi saplānots vegāns uzturs ir "piemērots visiem dzīves posmiem, ieskaitot grūtniecību un zīdīšanu", taču iesaka mātēm, kas ir vegānes, lietot uzturā dzelzs, vitamīnu D un B12 bagātinātājus. Vitamīna B12 trūkums zīdīšanas laikā tiek saistīts ar veselības (t.sk. neiroloģiskām) problēmām bērniem. Daži pētījumi liecina, ka vegānēm, kas ir grūtnieces un zīdītājas, vajadzētu papildus uzņemt arī omega-3 taukskābes un α-linolēnskābi, jo vairumā vegāno uztura veidu šo elementu ir maz; ieteicams papildus uzņemt arī ar vielmaiņu saistīto cervonskābi, kas ir būtiska redzes attīstībai. Ir novērots, ka mazuļiem, kuru mātes lieto vegānu uzturu, piedzimstot ir mazāks ķermeņa svars, un pastāv piecas reizes mazāka iespējamība, ka piedzims dvīņi, nekā tiem vecākiem, kas uzturā lieto dzīvnieku izcelsmes produktus.
Ar nesabalansētu vegānu uzturu tiek saistīti arī atsevišķi zīdaiņu nepareizas barošanas gadījumi, kā arī letāli gadījumi,   tādējādi izraisot kritiku par bērnu barošanu ar vegānu uzturu. Runājot par vegānisma kritizēšanu, ārste Eimija Lanū (Amy Lanou), kas bija lieciniece vienā no šīm lietām, norādīja, ka "bērna nāvē nav vainojams vegānisks uzturs", bet tas, ka "bērnam netika pietiekami dota jebkāda pārtika".
Ēšanas traucējumi
Amerikas Dietoloģijas asociācija norāda, ka veģetāri uztura veidi varētu būt biežāk sastopami tādu pieaugušo vidū, kam ir ēšanas traucējumi, taču pierādījumi liecinot, ka nevis šāds uzturs rada ēšanas traucējumus, bet gan drīzāk "cilvēki mēdz izvēlēties veģetārus uztura veidus, lai nomaskētu jau pastāvošus traucējumus". Citi pētījumi un dietologu izteikumi to apstiprina.
Resursi un vide
Lai gan no apsvērumiem par dabas resursiem un ekoloģiju neizriet nepieciešamība pilnībā atteikties no dzīvnieku produktiem, vides ietekmju pētījumi uzrāda, ka tā varētu būtiski mazināt resursu patēriņu un kaitējumu videi. Lopkopība tiek saistīta ar straujajām klimata izmaiņām, ūdens piesārņojumu, zemes noplicināšanu un bioloģiskās daudzveidības mazināšanu. Uzturam, kura pamatā ir dzīvnieku izcelsmes produkti, tiek izmantots vairāk zemes, ūdens, un enerģijas nekā vegāniskam uzturam.
thumb|400px|left|Paredzamais [[dzīvnieku izcelsmes produkti|dzīvnieku izcelsmes produktu patēriņa pieaugums jaunattīstības valstīs rada jaunus izaicinājumus lauksaimniecībai.
Datu avots "Pasaulei nākamajos pāris gadsimtos jārada 5 miljardus vegānu vai arī jātrīskāršo ražīgums, nepalielinot zemes platības."
Hadsona institūta Globālo Pārtikas Jautājumu centra direktors Deniss Eiverijs (Dennis Avery) ]] Pasaules Bankas, Eiropas Savienības, ASV Starptautiskās Attīstības aģentūras, ANO Pārtikas un Lauksaimniecības organizācijas un citu organizāciju veidotais kopprojekts The Livestock, Environment And Development Initiative 2006. gada ziņojumā norādīja uz lopkopības saistību ar kaitējumu videi. Paziņojumā "Lopkopības garā ēna" secināts, ka lopkopības sektors (galvenokārt govis, vistas un cūkas) ir kļuvis par vienu no 2 vai 3 galvenajiem veicinātājiem mūsdienu nopietnākajām ekoloģijas problēmām. Tas ir viens no lielākajiem cēloņiem siltumnīcas efektu radošajām gāzēm — atbildīgs par 18% no visas pasaules gāzu izmešiem, izsakot CO2 ekvivalentos. Salīdzinoši pasažieru transports ir atbildīgs tikai par 12% šo gāzu. Lopkopības dēļ rodas 65% cilvēku darbības dēļ radītā slāpekļa oksīda (kas globālās sasilšanas procesu veicina 296 reizes vairāk, salīdzinot ar CO2) un 37% no visa cilvēku dēļ radītā metāna (kas globālo sasilšanu veicina 23 reizes vairāk). Šos datus apstiprina arī 2007. gadā medicīnas žurnālā The Lancet publicēts raksts, kurā secināts, ka dzīvnieku izcelsmes produktu patēriņa samazināšanai būtu jābūt galvenajai prioritātei — īpaši t.s. attīstītajās valstīs, kur šādas pārmaiņas būtiski nāktu par labu arī veselības uzlabošanai.
2006. gadā veiktā pētījumā tika aprēķināts, ka cilvēks, kas no tradicionālā rietumnieku uztura pārietu uz vegānu, samazinātu CO2 izmešu daudzumu par 1485 kg ik gadu.
Starptautiskā institūta IIASA (The International Institute for Applied Systems Analysis) pārstāvji norāda, ka kaut arī vairumā attīstīto valstu gaļas ražošanai industriālās lopkopības apstākļos izmanto mazefektīvas labības izbarošanas metodes, nav tā, ka gaļas ražošana visos gadījumos būtu uzskatāma par zemes mazefektīvu izmantošanu, piemēram, tādās valstīs kā Ķīna un Brazīlija. Tā kā daļa no izaudzētās labības nav piemērota cilvēkiem, to var izbarot gaļai audzētajiem dzīvniekiem, tādējādi paaugstinot efektivitāti. Turklāt siltumnīcas efektu radošās gāzes rodas ne vien lopkopības, bet arī, piemēram, rīsu audzēšanas rezultātā.
Jaunattīstības valstīs — īpaši Āzijā un Āfrikā fosilo kurināmo dzīvnieku transportēšanai izmanto reti. Piemēram, aitas un kazas barojas ganībās un salmu ķīpas liellopu vajadzībām tiek sagādātas, izmantojot ratus vai līdzīgus pārvietošanās līdzekļus. Tikai dažas attīstītajās valstīs izmantotās gaļas ražošanas metodes sastopamas arī jaunattīstības valstīs. Dzīvnieki nereti tiek aizganīti līdz nokaušanas vietai (izņemot mājputnus), līdz ar to fosilā kurināmā patēriņš šajās valstīs ir salīdzinoši neliels.
2007. gadā veiktā pētījumā, kurā tika salīdzināta zemes platību izmantošana dažādu uztura veidu nodrošināšanai, tika secināts, ka kaut arī veģetārajiem uztura veidiem bija nepieciešama mazāka zemes platība uz vienu cilvēku, tāds zema tauku satura uztura veids, kurā ietilpst nedaudz gaļas un piena produktu (mazāk par 2 uncēm (~50 g.), kas ir daudz mazāk, nekā vidēji vienā dienā apēd, piemēram, amerikāņi), var nodrošināt uzturu nedaudz lielākam cilvēku skaitam no vienādas zemes platības nekā veģetārie uztura veidi, jo dzīvniekiem baroto labību var izaudzēt mazāk auglīgās zemes platībās nekā graudus, ko audzē cilvēku uzturam. Ņemot vērā, ka parasti vegāns uzturs ir ar nelielu tauku saturu, savukārt vairums gaļu saturošo uztura veidu ir ar vidēju vai augstu tauku saturu (pētījumā noskaidrojās, ka amerikāņi vienā dienā vidēji apēd 5,8 unces (~175 g.) gaļas), pētījumā tika pierādīts, ka vidējā vegānu uztura nodrošināšanai zemes platības tiek izmantotas aptuveni trīs reizes efektīvāk nekā vidējā gaļēdāju uztura nodrošināšanai.
Līdzīgi uztura veidi un dzīvesveidi
Skatīt arī: Veģetārisms reliģijā
Tādi uztura veidi kā svaigēšana un frutārisms ir saistīti ar vegānismu, tomēr tie būtiski atšķiras no vegānisma — svaigēdāji uzturā nelieto nekādus dzīvnieku izcelsmes produktus, kā arī neko, kas apstrādāts temperatūrā, kas augstāka par 46 °C. Frutārieši uzturā lieto tikai augu augļus, tādējādi neiznīcinot pašu augu. Arī vairākas reliģiskās grupas regulāri vai konkrētos gadījumos piekopj līdzīgu uztura veidu, piemēram, atsevišķu budisma tradīciju pārstāvji, pareizticīgie kristieši, džaini, hinduisti, sikhi, rastafarieši, un Septītās dienas adventisti.
Demogrāfija
Dažās valstīs ir pieejama informācija par vegānu skaitu.
Eiropa
2002. gadā Apvienotās Karalistes Pārtikas standartu aģentūra (Food Standards Agency) paziņoja, ka 5% aptaujāto sevi uzskata par veģetāriešiem vai vegāniem. Kaut arī 29% no šiem 5% apgalvoja, ka izvairās no jebkādiem dzīvnieku izcelsmes produktiem, tikai 5% norādīja, ka izvairās arī no piena produktiem. Saskaņā ar šiem datiem 2002. gadā Apvienotajā Karalistē bija aptuveni 0,25% vegānu. 2005. gadā laikraksts The Times ziņoja, ka valstī ir aptuveni 250 000 vegānu, kas ir aptuveni 0,4% no kopējā iedzīvotāju skaita.
1990. gados veiktās aptaujas un pētījumi liecina, ka Zviedrijā ir aptuveni 0,27 līdz 1,6% vegānu. Vācijā 2008. gada "Nacionālais uztura patēriņa pētījums" (National Study on Food-Consumption) liecināja, ka valstī vegānu ir 0,1% sieviešu vidū un 0,05% vīriešu vidū. Nīderlandes vegānisma asociācija ir paziņojusi, ka Nīderlandē ir aptuveni 16 000 vegānu, kas veido aptuveni 0,1% no iedzīvotāju kopskaita.
ASV
2002. gadā žurnāla Time un CNN veiktā aptaujā noskaidrojās, ka 4% no pieaugušajiem amerikāņiem sevi uzskata par veģetāriešiem, un 5% no tiem sevi uzskata par vegāniem, kas ir aptuveni 0,2% no ASV pieaugušajiem iedzīvotājiem. 2006. gadā veiktā aptaujā, iedzīvotājiem bija piedāvātā pārtikas produktu sarakstā jānorāda, kurus produktus tie nelieto (atšķirībā no citām aptaujām, kur tiek jautāts, par ko cilvēki sevi uzskata). Aptaujas rezultāti liecināja, ka no 1000 aptaujātajiem 1,4% ir uzskatāmi par vegāniem, jo tie norādīja, ka nekad nelieto gaļu, olas, piena produktus un zivis vai citus jūras dzīvniekus. Vīriešu vidū šādu cilvēku bija 1,4%, bet sieviešu vidū 1,3%.
Starptautiskā sieviešu diena
Starptautiskā sieviešu diena ir starptautiska sieviešu solidaritātes un cīņas par sieviešu tiesībām diena, ko svin kopš 1911. gada. Tā veltīta visām sievietēm, turpretī Mātes diena ir veltīta sievietēm mātēm, bet Svētā Valentīna diena — visiem mīlētājiem.
Leģenda
Vēsturniekiem nav izdevies rast pierādījumus, ka kas tāds Ņujorkā 1857. gada 8. martā būtu noticis. Mīts radās 1960. gados PSRS, lai piesaistītu starptautisko sieviešu dienu šajā valstī valdošajai ideoloģijai.
Sieviešu dienas svinēšana
1910. gada 27. augustā Kopenhāgenā notiekošajā Starptautiskajā sociālistiskajā sieviešu konferencē (Otrās internacionāles VIII kongresa ietvaros) vācu sociāliste Klāra Cetkina ierosināja sākt svinēt starptautisku sieviešu solidaritātes dienu. Viņu atbalstīja Vācijas sociāldemokrātu partijas Centrālās komitejas locekle Helēna Grinberga, apstiprinot 19. martu kā svinamo datumu. Jau nākamajā gadā 19. martu kā starptautisko sieviešu solidaritātes dienu plaši svinēja sociāldemokrāti un tiem simpatizējošie Vācijas impērijā, Austroungārijas impērijā, Dānijas karalistē, Šveicē.
1913. gadā starptautisko sieviešu solidaritātes dienu Vācijā svinēja 12. martā, Austroungārijas zemēs, Šveicē, Nīderlandē — 9. martā, Krievijas impērijā un Francijā — 2. martā.
1921. gadā Padomju Krievijā II Komunistiskajā sieviešu konferencē nolēma atzīmēt starptautisko sieviešu solidaritātes dienu 8. martā, pieminot 1917. gada 8. martā Pēterburgā notikušo sieviešu streiku, kas aizsāka Februāra revolūciju.
1966. gada 8. maiju ar PSRS Augstākās padomes prezidija lēmumu Starptautisko sieviešu dienu izsludināja par valsts svētkiem un brīvdienu.
1975. gada 8. martā ANO sāka svinēt Starptautisko sieviešu dienu. 1977. gadā ANO Ģenerālā asambleja ar rezolūciju Nr. A/RES/32/142 ieteica dalībvalstīm katru gadu (datumu izvēloties atbilstoši vietējai kultūrai un paražām) svinēt Cīņas par sieviešu tiesībām un Apvienoto Nāciju organizācijas starptautiskā miera dienu, ko ANO piesaistīja 8. martam.
Šobrīd oficiāli valsts svētki šī diena ir Albānijā, Armēnijā, Azerbaidžānā, Baltkrievijā, Bosnijā un Hercegovinā, Bulgārijā, Gruzijā, Itālijā, Krievijas Federācijā,Kamerūnā,Kubā, Kazahstānā, Kirgizstānā, Ķīnā, Moldovā, Mongolijā, Melnkalnē, Serbijā, Tadžikistānā, Ukrainā, Uzbekistānā (sasaistot to ar Mātes dienu), Vjetnamā un Ziemeļmaķedonija.
Itālijā šajā dienā vīrieši dāvina sievietēm dzeltenas mimozas. Daudzās valstīs, kā Bosnija un Hercegovina, Brazīlija, Bulgārija, Horvātija, Igaunija, Lietuva, Polija, Ziemeļmaķedonija, Moldova, Melnkalne, Rumānija, Krievija, Serbija, Slovākija, Slovēnija pieņemts dāvināt sievietēm puķes. Sievietes bieži saņem dāvanas arī no kolēģiem. Skolās šajā dienā dāvina puķes un dāvanas skolotājām.
Sieviešu diena Latvijā
Starptautisko sociālistisko sieviešu dienu Latvijā 1920.-30. gados ne reizi nesvinēja 8. martā, bet, kā vairumā Eiropas valstu to darīja 30. martā. Tie nebija nekādi svētki ar svinēšanu un sieviešu sveikšanu ar ziediem. Šī diena tika veltīta līdztiesības principa darba tiesībās un citos sociālekonomiskos jautājumos popularizēšana sieviešu darba ņēmēju vidū. To organizēja LSDSP Sieviešu centrs ar Klāru Kalniņu vadībā.
Starptautiskā sociālistisko sieviešu diena Latvijā norisa:
Līdz 2008. gadam Latvijā Starptautisko sieviešu dienu oficiāli nesvinēja ideoloģisku apsvērumu dēļ, saistot to ar PSRS okupācijas mantojumu, tomēr kopš 2008. gada tā oficiāli atzīta par atzīmējamu dienu, taču ne brīvdienu. Tradicionāli 8. martā sievietes tiek sveiktas ar ziediem un laba vēlējumiem.
Ūlofs Melbergs
Ūlofs Melbergs (sv; dzimis, Gullspongā, Zviedrijā) ir zviedru futbola treneris un bijušais futbolists, kas spēlēja aizsarga pozīcijā. Bijis Zviedrijas futbola izlases dalībnieks.
Futbolista karjera
Ar futbolu sāka nodarboties vietējā klubā Gullspångs IF. Vēlāk pārstāvēja Zviedrijas klubus Degerfors IF un AIK. 1998. gadā AIK sastāvā uzvarēja Allsvenskan un kļuva par Zviedrijas čempionu. Pēc tam pievienojās Spānijas La Liga klubam Santanderas "Racing", kurā nospēlēja trīs sezonas.
2001. gadā pārgāja uz Anglijas Premjerlīgas klubu Aston Villa. No 2003. līdz 2006. gadam bija komandas kapteinis. Kopumā klubā aizvadīja septiņas sezonas. 2008.—2009. gada sezonā spēlēja Itālijas A sērijas klubā Juventus, izcīnot 2. vietu līgā. 2009. gadā pievienojās Grieķijas klubam Pirejas "Olympiacos". Tā sastāvā divreiz kļuva par Grieķijas čempionu (2010–11, 2011–12) un vienreiz izcīnīja Grieķijas kausu (2012. gadā).
2012.—2013. gada sezonā spēlēja Spānijas kluba Villarreal sastāvā Otrajā divīzijā un palīdzēja tam izcīnīt 2. vietu un atgriezties La Liga. Karjeru noslēdza Dānijas kluba FC København rindās.
Zviedrijas izlasē pirmo spēli aizvadīja pret Itāliju. Izlases sastāvā piedalījies četros Eiropas čempionāta finālturnīros. Spēlējis arī divos FIFA Pasaules kausos — 2002. un 2006. gadā. No 2002. līdz 2006. gadam bija komandas kapteinis. Karjeru izlasē noslēdza pēc 2012. gada Eiropas čempionāta. Izlases rindās aizvadījis 117 spēles un guvis astoņus vārtus.
2003. gadā tika atzīts par Zviedrijas gada labāko futbolistu, saņemot Guldbollen balvu.
Trenera karjera
2015. gada novembrī tika iecelts par IF Brommapojkarna galveno treneri. Klubs tolaik spēlēja trešajā pēc līmeņa Zviedrijas līgā — 1. divīzijā. Jau pirmajā savā sezonā uzvarēja līgā un iekļuva Superettan, bet nākamajā sezonā uzvarēja arī otrajā spēcīgākajā līgā un izcīnīja ceļazīmi uz Allsvenskan. Pēc sezonas Melbergs amatu atstāja.
2019. gada jūlijā kļuva par Dānijas 1. divizījas kluba Fremad Amager galveno treneri. Tomēr šajā klubā nostrādāja tikai dažus mēnešus un tā paša gada 3. septembrī tika iecelts par Allsvenskan kluba Helsingborgs IF galveno treneri. 2020. gada beigās amatu atstāja. 2023. gadā vēlreiz kļuva par Brommapojkarna galveno treneri.
Austrumu plankumainais skunkss
Austrumu plankumainais skunkss (Spilogale putorius) ir neliels skunksu dzimtas (Mephitidae) plēsējs, kas pieder plankumaino skunksu (Spilogale) ģintij.
Austrumu plankumainais skunkss pamatā dzīvo ASV austrumdaļā, bet tas ir sastopams līdz Meksikas ziemeļaustrumiem dienvidos un Minesotai ziemeļos. Tas apmetas uz dzīvi gan mežos, gan garajā zālē prērijā, gan akmeņainos un klinšanos apvidos.
Vēl nesenā pagātnē pastāvēja uzskats, ka austrumu plankumainais skunkss (Spilogale putorius) un rietumu plankumainais skunkss (Spilogale gracilis) ir viena suga, lai arī vieniem un otriem diezgan būtiski atšķiras vairošanās process. Rietumu plankumainajam skunksam ir raksturīgs ļoti garš atliktās grūtniecības periods. Mūsdienās rietumu plankumainos skunksus un austrumu plankumainos skunksus nošķir kā divas pastāvīgas sugas.
Izskats
Austrumu plankumainais skunkss ir neliels, tomēr proporcionāli tā ķermenis ir liels, kājas īsas un tam ir neliela, trīsstūraina galva. Austiņas mazas un noapaļotas, acis mazas un sejā novietotas zemu un plaši. Ķermeņa garums bez astes ir 30—34 cm, astes garums 17—21 cm, svars 0,5—1,0 kg. Visām ķepām ir 5 pirksti. Priekšķepu nagi ir ļoti gari, asi un līki, tie ir vairāk kā 2 reizes garāki par pakaļkāju nagiem.
Kažoks ir melnā krāsā ar lauzītām, baltām svītrām, kas rada plankumu efektu. Katram skunksam ir savs individuālais svītru raksts. Parasti uz pieres tam ir neliels, balts laukums un astes gals arī ir balts. Kažoka matojums ir smalks un vidēji garš. Visgarākais tas ir uz astes, bet īsākais uz galvas.
Kā visiem skunksiem austrumu plankumainajam skunksam ir anālie smakas dziedzeri, kas izdala muskusu ar spēcīgu smaku. Dziedzeri ir ārēji un atgādina krūšu galus, tos apņem muskuļi, kas saspiežoties var sekrētu izšļākt vairāku metru attālumā un tiešā mērķējumā virsū ienaidniekam.
Uzvedība
Austrumu plankumainais skunkss savu migu iekārto alā, kuru ir izracis pats vai kuru ir pametis kāds cits dzīvnieks. Reizēm miga tiek iekārtota koka dobumā. Šie skunksi ir diezgan sociāli un vienā alā dzīvo kopā vairāki indivīdi, īpaši ziemas laikā, to skaits var būt līdz astoņiem dzīvniekiem. Mazie austrumu plankumainie skunksi ir aktīvāki un aizdomīgāki kā citi skunksi. Un pie mazākām izbailēm tie izšļāc muskusu līdz 4 metru attālumam, cenšoties trāpīt sejā. To darot, tas nostājas uz priekšķepām un galvu pagriežot pret ienaidnieku. Tie ir vienīgie skunksi, kas spēj rāpties kokā. Austrumu plankumainie skunksi pamatā ir nakts dzīvnieki.
Austrumu plankumainā skunksa savvaļas ienaidnieki ir lūši, vilki, pūces un citi lielie, plēsīgie putni.
Barība
Austrumu plankumainais skunkss ir visēdājs. Tā barības izvēle ir atkarīga no sezonas. Ziemā tas pamatā ēd baltastes trušus un kukurūzu, pavasarī peles un kukaiņus, vasarā kukaiņus, nedaudz augļus, nelielus putnus, olas, bet rudenī kukaiņus. Plankumainie skunksi ir veikli peļu ķērāji un kāri uz medu, tie pie iespējas izpostīs bišu ligzdas, lai tiktu pie medus un bišu kāpuriem.
Vairošanās
Riests sākas martā vai aprīlī, lai gan dienvidu reģionos tas ir vēlāk, un mātīte var sākt meklēties tikai jūlijā vai augustā. Reizēm austrumu plankumainā skunksa mātītes pārojas 2 reizes gadā. Pārošanās laikā tēviņi kļūst aktīvi un aizdomīgi. To mēdz saukt par pārošanās trakumu. Šajā laikā skunksa tēviņš var apšļākt jebkuru lielāku dzīvnieku ar muskusu pat tad, ja tam nedraud briesmas.
Grūsnības periods ilgst 50—56 dienas, parasti piedzimst 5—6 akli, nevarīgi mazuļi. Tiem ir smalks, zīdains apmatojums ar jau pieauguša skunksa krāsojumu. Acis atveras pēc 30—32 dienām. Staigāt un spēlēties tie sāk, kad sasniedz apmēram 36 dienu vecumu. Dzimumbriedumu abu dzimumu jaunie skunksi sasniedz 11 mēnešu vecumā.
Raņķu pagasts
Raņķu pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām, Ventas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Skrundas pilsētu un Rudbāržu, Skrundas, Laidu un Snēpeles pagastiem.
Daba
Atrodas Kursas zemienes Pieventas līdzenumā. Augstākā vieta - 50,6 m vjl.
Ūdenskrātuves
Pagastā atrodas vairāki dīķi:
Vēsture
Mūsdienu Raņķu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Allažu muiža (Gut Allaschen), Jeras muiža (Gut Irgen), Raņķu muiža (Gut Ranken, Raņķi), Vāres muiža (Gut Wahrenhof).
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Raņķi (pagasta centrs), Smilgas, Līdumnieki.
Jūtulstreumens
Jūtulstreumens (no) ir ap 300 km garš un 15 līdz 30 km plats šļūdonis Austrumantarktīdā, Karalienes Modas Zemē. Izvietojies starp Kirvena krauju, Borgas masīvu un Ālmana grēdu rietumos un Sverdrupa kalniem austrumos. Sākas no Amundsena ledāja vairāk kā 2500 m vjl un plūst ziemeļrietumu virzienā līdz Penka ieplakai, kur noplūst tektoniskā lūzuma zonā un pagriežas ziemeļaustrumu virzienā un pēc ~100 km ieplūst Fimbulisena šelfa ledājā, veidojot līdz pat 170 km garo Trolltungas glečera mēli. Ledus plūsmas ātrums ir no 390 m/a-1 72° 15'S līdz 1000 m/a-1 pie ledāja frontes. Stāvākajā posmā plūsmas ātrums sasniedz 4 m dienā. Šļūdoņa biezums ir līdz 2500 m un tas novada okeānā 5,6x1010 t/gadā ledus.
Pirmie nokartējuši norvēģu kartogrāfi pēc norvēģu-britu-zviedru antarktiskās ekspedīcijas (1958-1958) aerofotogrāfijām. Nosaukts pēc skandināvu mitoloģijas personāžiem jētunniem (milžiem) par "Milžu straumi".
Tikala
Tikala bija galvaspilsēta vienai no varenākajām maiju karalistēm. Tā savu apogeju sasniedza apmēram mūsu ēras 200.—900. gadā, kad pilsēta bija viena no Maiju reģiona līderēm politiskā, ekonomiskā un militārā ziņā. Ir pierādījumi tam, ka 4. gadsimtā Tikalu iekarojusi Teotivakana. Vēlāk netika uzbūvēts neviens liels piemineklis, tāpat samazinājās iedzīvotāju skaits, kas noslēdzās 10. gadsimta beigās ar pilnīgu šīs vietas pamešanu.
Tikala ir vislabāk izpētītā no visām lielajām ieleju maiju pilsētām, ir ticis sastādīts garš valdnieku saraksts, vairākiem no šiem valdniekiem ir tikuši atklāti kapi, tāpat tikusi veikta pieminekļu, tempļu un piļu izpēte.
Kingstauna
Kingstauna (, izrunā ) ir Sentvinsentas un Grenadīnu galvaspilsēta un galvenā osta. Pilsēta atrodas Sentvinsentas salas dienvidrietumos. Pilsēta ir daudzu Karību jūras kruīzu kuģu piestātne, tādēļ pilsētā ir attīstījusies tūrisma nozare. Caur Kingstaunas ostu tiek eksportēti banāni, marantas, kokosrieksti, batātes, jamsi, kolokāzijas, tannijas un citi tropu augļi. Kingstaunā atrodas vecākais botāniskais dārzs Karību reģionā. Tas ir dibināts 1765. gadā.
Sateces baseins
Sateces baseins hidrogrāfijā ir Zemes virsas teritorija, no kuras visi virszemes un grunts ūdeņi notek konkrētā ūdenstilpē vai ūdenstecē, iekļaujot arī visas tās pietekas. Robežu starp diviem baseiniem sauc par ūdensšķirtni.
Baseini iedalās noteces un beznoteces baseinos. Beznoteces baseins ir tāds baseins, kurš atrodas kontinenta iekšienē un nav savienots ar okeānu. Ezeru ar šādu baseinu sauc par beznotekezeru.
Pasaulē lielākais pēc platības ir Atlantijas okeāna baseins (69,8 miljoni km2). Tam seko Ziemeļu Ledus (23,1 miljoni km2), Klusā (20,3 miljoni km2) un Indijas okeāna (19,4 miljoni km2) baseins. No upju baseiniem lielākais ir Amazones baseins (ap 7 miljoni km2). Savukārt Latvijā plašākais ir Daugavas baseins.
Pelēkā vārna
Pelēkā vārna jeb vienkārši vārna (Corvus cornix) ir vārnu dzimtas (Corvidae) putns, kas ir viens no lielākajiem zvirbuļveidīgo kārtā (Passeriformes). Izdala četras pasugas, no kurām viena — Mezopotāmijas vārna (C. c. capellanus), iespējams, ir nevis pasuga, bet atsevišķa suga.
Izplatība
Pelēkā vārna ir tipisks Austrumeiropas un Āzijas rietumdaļas putns. To var sastapt Īrijā, Fēru salās, Skandināvijā un visā Austrumeiropā līdz Urāliem, kā arī Sibīrijā līdz Jeņisejai. Izplatības rietumu robeža ietver Dāniju, Austrumvāciju, Poliju un tālāk uz dienvidiem Ungāriju, Balkānus, Itāliju, Grieķiju, Turciju un Tuvos Austrumus. Galējā dienvidu robeža ir Ēģipte, Irāna un Irāka.
Latvijā
Latvijā pelēkā vārna ir parasta ligzdotāja un nometniece, lai gan daļa putnu rudenī klejo uz dienvidiem, savukārt citi ieceļo no ziemeļiem un austrumiem. Tā ir nometnieku suga, kas labprāt apmetas cilvēka tuvumā. Pelēko vārnu Latvijā mēdz uzskatīt par kaitīgu putnu, jo tā izposta citu putnu ligzdas. Līdz 2004. gadam to drīkstēja medīt visu gadu, bet, līdz ar iestāšanos Eiropas Savienībā, pelēko vārnu nedrīkst medīt no 30. aprīļa līdz 15. maijam. Tas ir putna saudzēšanas laiks, jo šajā laikā tam ir mazuļi. Medniekiem nav liela interese par vārnām, un tās medī tikai, lai regulētu to skaitu.
Vēsture
Pelēkās vārnas morfoloģija un ieradumi ir tik līdzīgi melnajai vārnai (Corvus corone), ka ilgstoši valdīja uzskats, ka tās ir vienas sugas dažādas pasugas. Pelēkās vārnas zinātniskais nosaukums ilgstoši bija Corvus corone cornix vai saīsinātā formā Corvus corone. Šo teoriju atbalstīja arī fakts, ka vietās, kur abu sugu izplatība pārklājas, tās hibridizējas. Tomēr kopš 2002. gada pelēkā vārna ir ieguvusi patstāvīgas sugas statusu, un tās zinātniskais nosaukums mūsdienās ir tāds pats kā 18. gadsimtā to reiz jau nosauca Kārlis Linnejs — Corvus cornix. Latīņu vārds Corvus latviski nozīmē krauklis, bet cornix — vārna. Padziļinātie pēdējo gadu novērojumi apliecina, ka hibridizācijas gadījumi nenotiek tik bieži, kā kādreiz tas tika pieņemts, un hibrīdu izdzīvošanas spējas ir daudz zemākas kā pamatsugām. Arī Latvijas rietumos Mērsragā ir novērots jaukts pelēkās vārnas un melnās vārnas pāris un samērā ticams ligzdošanas gadījums.