cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rozeni
Vēsture
Pirmā rakstītā ziņa par Rīgas arhibīskapa vasali Valdemāru no Rozenes (Waldemarus de Rosen) atrodama 1282. gadā. Iespējams, ka viņa tēvs bija Teoderihs fon Bukshēvdens, bet māte Pleskavas kņaza Vladimira Mstislaviča meita. 13. gadsimta otrajā pusē Rīgas arhibīskaps Rozenu dzimtai izlēņoja Straupes novadu, pie viņiem piederošās Lielstraupes pils izauga pilsēta, kas 1356. gadā kļuva par Hanzas savienības locekli, pilsētas ģerbonis bija līdzīgs Rozenu dzimtas ģerbonim. 1350. gadā arhibīskaps Fromholds "Rozenu māju" (husz tho Rosen) izlēņoja savam vasalim Volmāram Rozenam.
Georgs no Rozenes 1551. gadā bija Turaidas pils fogts. Konrāds fon Rozens (1628—1715) 1689. gadā bija Anglijas karaļa Džeimsa II īru karaspēka maršals, vēlāk kļuva par Francijas maršalu. Georgs Gustavs fon Rozens (1651—1737) bija Austrijas feldmaršals, kam 1693. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Leopolds I piešķīra barona titulu. Gustavs Frīdrihs fon Rozens (1688—1769) Lielā Ziemeļu kara laikā kļuva par Zviedrijas karaspēka ģenerāli (1722). Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas Impērijai Rozeni dienēja arī tās armijā. Tā Georgs Andreass fon Rozens (Georg Andreas von Rosen, 1776—1841) Napoleona karu laikā bija Krievijas Impērijas armijas ģenerālmajors (1809). 1857. gadā Mazstraupes muižas īpašniekam Johanam Gustavam fon Rozenam izdevās atpirkt arī Lielstraupes muižu, kuras pēdējais īpašnieks bija Krievijas Impērijas 3. Valsts domes deputāts Hanss fon Rozens (1870—1945).
Danliera-Ratdauna
Danliera-Ratdauna (en, ga) ir grāfiste Īrijā, Dublinas grāfistē, Lenseras provincē. Grāfistes pārvaldes centrs atrodas Danlierā. grāfistē dzīvoja 218 018 iedzīvotāji.
Vucini (Andzeļu pagasts)
Vucini ir ciems Andzeļu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 300 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Bevordeits, Centra ezers , Arla ezers , Gaudiveits , viesu māja.
Ādolfs Rulo
Ādolfs Emanuels Rulo (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Rulo 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti profesionāļiem. Šajā disciplīnā viņš izcīnīja 8. vietu.
SpaceX CRS-6
SpaceX CRS-6 jeb SpaceX Commercial Resupply Services 6 bija ASV uzņēmuma SpaceX bezpilota kravas kosmosa kuģa Dragon lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju NASA Commercial Resupply Services (CRS) programmā. To orbītā palaida 2015. gada aprīlī. Maijā kuģa nolaižamais aparāts atgriezās uz zemes.
Šis nolaižamais aparāts atkārtoti izmantots 2017. gada decembrī misijā SpaceX CRS-13.
Derīgā krava
Dragon bija iepildīts ar aptuveni 1898 kg kravas (2015 kg ar iepakojumu). Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās: mantas apkalpei (500 kg), zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (844 kg), stacijas rezerves daļas (518 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (18 kg), datoru piederumi (18 kg). To skaitā bija nanopavadoņi Arkyd 3 Reflight, Flock-1e 1, Flock-1e 2, Flock-1e 3, Flock-1e 4, Flock-1e 5, Flock-1e 6, Flock-1e 7, Flock-1e 8, Flock-1e 9, Flock-1e 10, Flock-1e 11, Flock-1e 12, Flock-1e 13, Flock-1e 14, kurus brīvā lidojumā paredzēts palaist no SKA moduļa Kibo. Nehermētiskā kravas sekcijā šoreiz nebija ievietotas kravas.
Uz zemi atgriežamā krava paredzēta ar masu 1248 kg (ar iepakojumu 1370 kg). Tajā bija pētījumu rezultāti, iekārtas u.c. lietas
Lidojuma gaita
Pēc kosmosa kuģa atdalīšanās raķetes pirmo pakāpi bija paredzēts kontrolēti nosēdināt uz īpašas platformas okeānā. Raķešpakāpe sasniedza platformu, bet piezemējās uz tās "cieti".
17. martā 10:55 UTC Dragon tika satverts ar manipulatoru Canadarm2, kuru no stacijas iekšienes vadīja Samanta Kristoforeti. Pie Harmony moduļa apakšējā porta kosmosa kuģis tika pieslēgts 13:29 UTC.
21. maijā 09:19 UTC ar manipulatoru, kuru vadīja Skots Kelijs, Dragon tika atvienots no Harmony moduļa un 11:04 UTC atlaists no robotrokas. 16:42 UTC Dragon kapsula nolaidās Klusajā okeānā, dienvidrietumos no Kalifornijas. Lidojuma ilgums 36 dienas 20 stundas 31 minūtes.
Andrē Šerons
Andrē Šerons (fr;, Kolomba — , Lezene) bija Francijas šahists.
Biogrāfija
Trīskārtējs Francijas šaha čempionāta uzvarētājs (1926, 1927, 1929). 1927. gadā Francijas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē. 1928. gadā piedalījies Pasaules amatieru šaha čempionātā, kurā ieņēmis 9. vietu 16 dalībnieku konkurencē.
Pēc Otrā Pasaules kara sakarā ar plaušu slimību pārcēlies uz dzīvi Šveicē, kur pārsvarā mitinājies sanatorijā. Šeit daudz laika veltījis šaha galotņu teorijai un publicējis vairākus akadēmiskus pētījumus par šaha galotnēm, tajā skaitā arī 1952. gadā izdoto Lehr- und Handbuch der Endspiele četros sējumos. No 1923. gada publicējis arī savas etīdes un šaha uzdevumus. Bijis arī šaha nodaļu redaktors vairākos Francijas un Šveices preses izdevumos.
FIDE Šeronam 1957. gadā piešķīra starptautiskā arbitra nosaukumu šaha kompozīcijā, bet 1959. gadā - starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Jānis Neilands
Jānis Neilands (, 1840—1915) bija latviešu luterāņu mācītājs, literāts un grāmatniecības apskatnieks. Latviešu literārās biedrības Vidzemes nodaļas direktors (1875–1878).
Dzīvesgājums
Dzimis 1840. gada 12. (24.) janvārī Krimuldas pusmuižas Ķizbeles skolā skolotāja ģimenē. Mācījās Burtnieku (1849) un Valmieras draudzes skolā (1850–1853), tad Valmieras apriņķa skolā (1853–1855) un Vidzemes guberņas ģimnāzijā (1856–1860). Studēja filoloģiju un teoloģiju Tērbatas Universitātē (1861–1864 un 1866–1867), starplaikā bija mājskolotājs Vidzemē.
Bija Lieljumpravas un Lielvārdes draudžu mācītāja palīgs (1870–1871), tad Pēterupes un Skultes draudzes mācītājs (1871–1883), līdztekus arī Carnikavas baznīcas mācītājs un Leokādijas fon Freitāgas-Loringhofenas Skultes muižas privātskolas skolotājs. A. Bīlenšteinam J. Neilands dzimšanas dienā veltīja dzejoli "Teici, teici valodiņa, Ko upīte burbulēja, Ko upīte burbulēja, Ko pogoja lakstīgala." Strādājot Skultē un Pēterupē, J. Neilands izveidoja kori, ar kuru 1873. gadā piedalījās I Vispārīgos latviešu Dziedāšanas svētkos.
No 1883. gada līdz pat mūža beigām bija Valmieras lauku luterāņu draudzes mācītājs, pēc Jāņa Cimzes nāves izdeva krājuma "Dziesmu rota" 7. un 8. daļu (1884). Miris 1915. gada 15. (28.) novembrī Valmierā, apglabāts Centra kapos.
Estonia (korporācija)
Estonia bija Tērbatas Universitātes vācbaltiešu studentu korporācija, kas dibināta 1821. gada 7. septembrī kā Igaunijas guberņas studentu apvienība. Tās krāsas — zaļš-violets-balts, devīze — Virtus decus Estonorum! ("Tikums ir igauniešu rota!").
Korporācijas darbība apturēta 1939. gada 15. oktobrī Otrā pasaules kara sākumā pēc vācbaltiešu piespiedu izceļošanas. Estonia filistri piedalījās korporāciju Fraternitas Dorpatensis un Corps Curonia Goettingensis dibināšanā.
Traķu pils
Vēsture
Galves ezera krastā jau kopš Ģedimina laikiem atradās Vecā Traķu pils.
Pils būvniecība notika vairākos posmos. Pirmais posms noritēja 14. gadsimta otrajā pusē, kad Ķēstutis sāka būvēt pili uz lielākās no trim Galves ezera salām. Šajā pilī valdnieks pavadīja mūža nogali. 1377. gadā pils pārcieta Teitoņu ordeņa bruņinieku uzbrukumu. Pie pils notika kauja starp Jagaili un Vītautu Dižo. Drīz pēc šīs cīņas tika uzsākts pils būvniecības otrais posms, kas ilga līdz 1409. gadam.
16. gadsimta beigās Traķi savu nozīmi bija zaudējuši un no 17. gadsimta senā pils pamazām sāka sabrukt. Laiku pa laikam bija mēģinājumi to atjaunot un uzturēt, tomēr īsta konservācija sākās tikai 20. gadsimta sākumā, bet īsti restaurācijas darbi sākās 20. gadsimta 30. gados. Tie turpinājās arī pēc Otrā pasaules kara un galvenie atjaunošanas darbi noslēdzās 1961. gadā. Kopš 1962. gada pilī atrodas vēstures muzejs.
LNK Group
LNK Group ir 1988. gadā Rīgā, Latvijā dibināta pārvaldītājsabiedrība. Pārvaldītājsabiedrības sastāvā ietilpst uzņēmumi, kas darbojas trīs galvenajos virzienos: celtniecība un ražošana (LNK Industries), aviācijas tehnikas aprēķins, izmēģinājumi un apkalpošana (LNK Aerospace) un nekustamo īpašumu attīstība (LNK Properties). Darbinieku skaits LNK Group uzņēmumos šodien pārsniedz tūkstoš cilvēku.
Vēsture
1988. gadā inženierzinātņu doktors Aleksandrs Milovs dibināja zinātniskās ražošanas uzņēmumu Латвнаучкомплекс (latv.— Latvijas Novitātes Komplekss), kas ir kļuvis par pamatu pārvaldītājsabiedrības LNK Group izveidei. Pārvaldītājsabiedrības darbinieku bagātā pieredze un zināšanas ļāvušas jau sākuma posmā organizēt speciālu izmēģinājumu kompleksu projektēšanu un ražošanu zinātniski pētnieciskajām laboratorijām, lietot jaunākās automatizācijas sistēmas un informācijas tehnoloģijas. Paralēli attīstījās būvniecības (pirmkārt, tiltu būvniecības) un citi inženierprojekti. Pēc PSRS sagruvuma vajadzība pēc izmēģinājumu aprīkojuma strauji samazinājās, taču šajā laikā uzkrātā pārvaldītājsabiedrības pieredze ļāva tā uzņēmumiem pārslēgties uz citiem ražošanas veidiem. Tādā veidā, jau 1991. gadā tika noteikti kā LNK darbības pamatvirzieni, kas eksistē un attīstās līdz šai dienai, tā arī pārvaldītājsabiedrības organizācijas struktūra. Piecu gadu laikā noformējās pārvaldītājsabiedrības uzņēmumu pamatkodols. Ar laiku tika dibināti jauni un pilnveidoti esošie uzņēmumi. Praktiski jau no pirmajām dienām galvenās LNK Group darbības prioritātes bija ražošana, celtniecība un inženiertehniskās izstrādes. Par projektu darba pamatu tika pieņemta kompleksas pieejas stratēģija. 25 gadu pastāvēšanas laikā LNK Group kļuvis par ievērojamāko Latvijas zinātnisko ražošanas pārvaldītājsabiedrību un būtiski paplašinājis savu objektu ģeogrāfiju, realizējot tos gan Eiropas valstīs, gan arī NVS teritorijā. Turklāt, no 1972. gada līdz pat šai dienai LNK Group pārvalda vienīgo kompāniju ((Aviatest), kas ir sertificēta (gan pēc ES standartiem, gan arī pēc KF standartiem) aviācijas tehnikas un tās komponentu laboratorijas stendu izmēģinājumu veikšanā.
2014. gada vasarā LNK meitas uzņēmums SIA JD 15 par 10,5 miljoniem EUR nopirka bankrotējušās Latvijas Krājbanka bijušo centrālo ēku Rīgā, kas ir A klases biroju ēka. To pārdēvēja par LNK Centre un izmantos LNK Group uzņēmumi savām vajadzībām un iznomās citiem.
Šobrīd
Pašlaik LNK Group strādājošo skaits ir vairāk nekā 1000 darbinieku, kuri strādā trīs galvenajos virzienos:
LNK Industries ieņem vadošo pozīciju Baltijas valstīs kompleksu ražošanas un būvniecības projektu projektēšanā un realizēšanā. Kompānijas ilggadējā pieredze, plašais zināšanu loks un inovatīva pieeja ļauj piedāvāt efektīvus risinājumus un projektu realizēšanu no A līdz Z.
Uzņēmumu grupa LNK Industries specializējas sarežģītu daudzfunkcionālu objektu būvniecībā (piemēram, jūras termināļu, tiltu un tuneļu), civilās un industriālās būvniecības sfērā.
Būtiska LNK Industries priekšrocība ir tas, ka uzņēmumu grupa veic tiltu un būvniecības metālkonstrukciju, transportieru, kuģu iekraušanas tehnikas, kā arī cita sarežģīta tehniskā aprīkojuma projektēšanas un izgatavošanas darbus, lai apgādātu objektus ar nepieciešamo izmantojot tikai iekšējos resursus (uzņēmumi Latvijas tilti, Enfort, TTS).
1972. gadā Aleksandra Milova vadībā Rīgā tika dibināta laboratorija, kas specializējas aviācijas tehnikas (lidmašīnu, helikopteru planieri un to agregāti) stiprības izmēģinājumu veikšanā. «Aviatest» laboratorija ir kļuvusi par pamatu aviācijas virziena LNK Aerospace izveidei. LNK Aerospace apvieno četrus uzņēmumus, kas sniedz plaša spektra pakalpojumus aviācijas sfērā: Aviatest realizē aviācijas tehnikas un tās komponentu laboratorijas un stendu izmēģinājumus; AviaTechService veic aviācijas tehnikas apkalpošanu un biļetenu piestrādes; Centre Composite veic aviācijas konstrukciju stiprības aprēķinus; AviaTech Bureau sniedz sertifikācijas procesa organizācijas un uzturēšanas pakalpojumus vadoties pēc ES standartiem.
Projektu saraksts LNK Properties (pēdējais labojums 13.02.2014):
Struktūra
LNK Group uzņēmumam ir klasiska pārvaldītājsabiedrības struktūra, kurā vadošā kompānija ir ražošanas, servisa un kontrolējošo uzņēmumu īpašnieks un formē savus ienākumus uz to dividenžu rēķina. Vertikāla biznesa integrācija, centralizēta koordinēšana un funkcionāla daudzpusība rada pamatu jauktu projekta grupu izveidei, kas nepieciešams, lai realizētu kompleksus projektus no A līdz Z.
Labdarība
2010. gadā LNK Group dibināja labdarības fondu Charity.lv (Charity Fund), kura darbība virzīta uz atbalsta sniegšanu fiziskām personām, kā arī izglītības, kultūras, sporta, reliģiskajām kopienām, nacionālo mazākumu sabiedrībām un pensionāriem, kuri strādājuši celtniecības jomā.
LU fonda mecenāts
LNK ir Latvijas Universitātes fonda sudraba mecenāts. Starp LNK Labdarības fonda (2010) prioritātēm ir kultūras, zinātnes, izglītības atbalsts un Latvijas pilsoniskās sabiedrības attīstība. Atbalsta LU kopš 2017.gada, ziedojot basketbola attīstībai. Atbalsta virziens ir pētniecība un mācību vides attīstība.
Pārvaldītājsabiedrības logotips
Astoņskaldnis — telpiska figūra, kas sastāv no astoņām skaldnēm vienādmalu trijstūra formā, kur katra no tām var kalpot par figūras pamatu. Oktaedrs simbolizē kompānijas daudzpusību, tās uzbūves precīzumu un iekšējo sakaru spēku, kas padara struktūru nesagraujamu.
LNK Group devīze
In optima forma (latv.- vislabākajā veidā no iespējamiem)
Latvijas medicīnas vēsture
Latvijas medicīnas vēsture izsekojama līdz Livonijas konfederācijas laikiem viduslaiku Latvijā. Veselības aprūpi tolaik veica bārddziņi, pirtnieki un mācītie ārsti, līdztekus pastāvēja labi attīstīta tautas medicīna. Viduslaikos un jaunajos laikos Latviju skāra vairākas lielas epidēmijas, gan mēris, gan dizentērija, gan melnās bakas. Jāņa sētā darbojās Nikolaja patversme. 18. gadsimta sākumā Rīgā bija 6 ārsti, 1736. gadā dibināts Rīgas Anatomiskais teātris. 1803. gadā kādreizējā Botāniskā dārza teritorijā Bruņinieku ielā izveidojās Rīgas pilsētas slimnīca, saukta arī par Nabagu slimnīcu. 1899. gadā ar mecenāta Džeimsa Armitsteda ziedojumu izveidoja Rīgas pirmo bērnu slimnīcu.
Živkovičs
Živkovičs (sr, hr, no personvārda Živko (Живко); sieviešu dzimtē Živkoviča) ir serbhorvātu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Latvijas medicīnas vēsture
Otrā pasaules kara laikā liela daļa no Latvijas ārstiem devās trimdā, agrākās medicīnas tradīcijas panīka. Viens no 20. gadsimta medicīnas veidotājiem Latvijā bija profesors Pauls Stradiņš, kas ilgstoši vadīja Rīgas Pilsētas 2. slimnīcu, izveidoja LZA Bioloģijas un eksperimentālās medicīnas zinātniski pētniecisko institūtu un Rīgas Medicīnas vēstures muzeju.
1957. gadā dibināts LZA Latvijas Organiskās sintēzes institūts, tajā radītie preparāti ir pretvēža līdzeklis ftorafūrs un metabolais preparāts mildronāts.
Aizvēsture
Arheoloģiskajos izrakumos Latvijas teritorijā atrasti 8. gadu tūkstotī p. m. ē. veidoti akmens un kaula instrumenti, ar kuriem tikušas veiktas trepanācijas, locekļu amputācijas un audu šuves. Senatnē domāja, ka epilepsijas, kā arī galvassāpju cēlonis ir ļaunie gari, kas mīt galvā. Tādēļ veicot trepanācijas, pa šiem caurumiem gari pamet galvaskausu. Viena no vislabāk saglabājušamies liecībām Latvijā, kas datēta ar 3500 gadus p.m.ē, ir trepanēts pusmūža vīrieša galvaskauss, kura struktūra liecina, ka vīrietis pēc manipulācijas dzīvojis vēl ilgu laiku.
Viduslaiki
Livonijas krusta karu laikā Latvijā ieviesās arī Rietumeiropas viduslaiku medicīnas tradīcijas. Ārstu funkcijas tolaik veica misionāri un mūki. Latviešu Indriķa hronikā kā pirmais sludinātājs un dziednieks Turaidā pieminēts cisterciešu ordeņa brālis Teoderihs. 13. gadsimtā veidojās pirmie hospitāļi — 1220. gadā Svētā Jura hospitālis, bet 1225. gadā — Svētā Gara konvents un leprozorijs, un tie bija saistīti gan ar ārstēšanu, gan nakts patversmes funkciju. 1287. gadā minēts Rīgā pirmais vēsturiski zināmais mediķis — medicus Bruno. Tolaik nodarboties ar ķirurģiju skaitījās apkaunojoši, tādēļ to veica zemākais medicīniskais personāls — pirtnieki un bārddziņi. Pirtnieki drīkstēja cirpt matus, likt „radziņus”, nolaist asinis, izskaust kārpas un strutojošus audzējus. Savukārt bārddziņi apvienojās un veidoja cunftes, kuru noteikumos bija aizliegts dziedēt iekšķīgās slimības, dot dažādus pulverus un mikstūras. Starpslānis starp barddziņiem un medicīnas maģistriem bija ceļojošie ārsti, kas dažādos svētkos ieradās pilsētā un publikas priekšā sniedza savus pakalpojumus. 1357. gadā Rīgā tika dibināta pirmā aptieka Baltijā — Lielā jeb Rātsaptieka, kas darbojās līdz 1758. gadam.
16.—18. gadsimts
Pirmais zināmais Rīgas pilsētas ārsts 1523.—1526. gadā bija Jans Kornārijs (Cornarius), Rīgas brīvpilsētas laikā 1560.—1577. gadā Rīgas ārsts bija Zahārijs Stopijs (Stopius), vēlāk Bazilijs Plīnijs (Plinius, miris 1605. gadā). Tiesu medicīnas speciālists Gustavs Kristiāns fon Handtvigs bija Rīgas pilsētas ārsts 1765.—1767. gadā. Oto Hūns 1788. gadā Getingenes Universitātē aizstāvēja doktora disertāciju un 1789. gadā kļuva par Rīgas Kara hospitāļa (dibināts 1754. gadā) otro ārstu, 1803. gadā nodibināja Rīgas baku potēšanas iestādi, 1824. gadā kļuva par garīgi slimo un veneroloģisko slimnieku aprūpes iestādes "Aleksandra Augstumu iestāde" pirmo direktoru. 1800. gada 27. novembrī Oto Hūns veica pirmo baku vakcināciju Rīgā, izmantojot angļu ārsta Edvarda Dženera pirms dažiem gadiem (1796) atklāto vakcinācijas metodi. 1803. gadā nodibināja Rīgas baku potēšanas iestādi, Rūjienas iedzīvotāju vakcinēšanu veica mācītājs Gustavs fon Bergmanis.
19. gadsimts
Dāvids Hieronīms Grindelis izdeva pirmo ķīmijas un farmācijas žurnālu Krievijas impērijā, dibināja Rīgas Ķīmiski farmaceitisko biedrību, turklāt izolēja ķīmiskas vielas — grindeļskābi, grindeļaldehīdu, grindelātus no augu dzimtas Grindelia, kura arī ir nosaukta Grindeļa vārdā. Kristians Panders (1794—1865) Vircburgā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju embrioloģijā, 1827. gadā atgriezās Latvijā un Carnikavas muižā veica ievērojamus pētījumus devona un silūra perioda zivju paleontoloģijā.
Latvijā pirmo reizi ētera narkozi izmantoja Rīgas pilsētas slimnīcas direktors Bernhards Frīdrihs Bērenss 1847. gada janvārī. Kārlis Reijers bija viens no pirmajiem, kas ieviesa Dž. Listera antiseptikas metodes un 1871. gadā Rīgas kara hospitālī veica intraarteriālu asins pārliešanu. Rīgas Pirmajā slimnīcā pirmo reizi Latvijā veiktas vairākas operācijas, piemēram, 1887. gadā Ādolfs fon Bergmanis pirmoreiz Baltijā veica radikālu kuņģa vēža operāciju. Osvalds Šmīdebergs 1868. gadā atklāja muskarīnu, 1867. gadā izolēja un ķīmiski definēja digitoksīnu, kā arī 1873. gadā kopā ar Bernhardu Naunīnu ieviesa terminu „acidoze”.
20. gadsimts
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1919. gadā Latvijas Augstskolā (tagad Latvijas Universitāte) izveidojās Medicīnas fakultāte, tās mācību spēki būtiski veicināja Latvijas medicīnas attīstību, ieviešot jaunas ārstēšanas metodes, uzlabojot mācību procesu, kā arī nodarbojoties ar zinātnisko darbību. 1934. gadā veikta pirmā radzene transplantācija. Pauls Stradiņš viens no pirmajiem izdarīja periarteriālo simpatektomiju. 1928. gadā viņš par gangrēnas etioloģijas un terapijas izpēti saņēma Kultūras fonda prēmiju. Viņš veica arī Latvijā pirmās gastrektomijas, aizkuņģa dziedzera ekstirpācijas, iesāka plaušu, sirds un asinsvadu operācijas. Aleksandrs Bieziņš bija bērnu ķirurģijas un ortopēdijas pamatlicējs Latvijā, Traumatoloģijas un ortopēdijas zinātniskās pētniecības institūta direktora vietnieks. 1959. gadā Viktors Goldbergs un Leo Roze veica pasaulē pirmo elektrohidraulisko litotripsiju — metodi, ar kuru tiek sašķelti žultsakmeņi.
Latvijas Organiskās sintēzes institūtā kopš tā dibināšanas 1957. gadā izgudroti 17 oriģinālpreparāti, radītas un uzlabotas iegūšanas metodes vismaz 60 bioloģiski aktīvām vielām. OSI zinātnieki radīja vairākus nitrofurānu preparātus, piemēram, furagīnu un solafūru. Nitrofurāna preparātiem piemīt spēcīga pretmikroba darbība, bet mazs toksiskums cilvēkiem. Par furacilīna resintēzi 1947. gadā Solomons Hillers un Emīlija Gudriniece 1957. gadā saņēma LPSR Valsts prēmiju. Jānis Polis izstrādāja vienu no pirmajām pretvīrusu medikamenta remantadīna sintēzes metodēm. 2009. gadā Polis saņēma Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas zelta medaļu un diplomu par izgudrojumiem medicīniskajā ķīmijā.
Organiskā sintēzes institūtā sintezēti arī dažādi prettuberkulozes līdzekļi, piemēram, PASS, tubazīds, prethelmintu preparāti — piperazīna atvasinājumi. OSI 1964. gadā tika sintezēts preparāts ftorafūrs kuņģa, resnās zarnas un krūts vēža ārstēšanai.
1960. un 1970. gados Ainas Mucenieces vadībā izveidoja preparātu Rigvir. Tā darbības pamatā ir citolītisks vīruss, kas iznīcina audzēja šūnas, kā arī tam ir imūnmodulatoras īpašības, liekot imūnajai sistēmai uzbrukt audzēja šūnām. To lieto ļaundabīgās melanomas ārstēšanā.
Latvijas Koksnes ķīmijas institūta zinātnieki sintezēja anestēzijas līdzekli celnovokaīnu. Visi celnovokaīna patentu, licenču un reglamenta materiāli noformēti un nodoti Maskavā Licencitorgam. Vēlāk 1973. gadā tika parakstīts līgums ar ASV firmu Pharmaceutical Corporation par licences pārdošanu celnovokaīna ražošanai. Celnovokaīns, salīdzinot ar novokaīnu, nodrošina vairākas reizes ilgstošāku anestēziju.
Latvijas medicīnas zinātnieku atklājumi 21. gadsimtā
Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrā izveidota Valsts iedzīvotāju genoma datu bāze. Uz tās pamata veikti vairāki nozīmīgi pētījumi. 2005. gadā atklāta interleikīna -1 gēna polimorfisma saistība ar koronārās sirds slimības iekaisuma marķieriem, tādējādi palielinot izpratni par šīs slimības izraisīšanos un palīdzot izvēlēties piemērotāku terapiju slimniekiem. 2004. gadā Paula Stradiņa Klīniskajā universitātes slimnīcā pirmoreiz Baltijas valstīs veica dziļo smadzeņu stimulācijas operāciju ar neirostimulatora implantāciju kādai slimniecei ar Pārkinsona slimību.
2004. gadā Ingvars Birznieks kopā ar Zviedrijas kolēģiem eksperimentāli pierādīja un aprakstīja ātrāko nervu sistēmas informācijas kodēšanas mehānismu. Birznieks veicis arī citus nozīmīgus pētījumus saistībā ar taustes mehanoreceptoriem un to impulsu kodēšanu, kam ir būtiska nozīme efektīvāku protēžu veidošanā. 2008. gadā Rīgas Stradiņa universitātes pētnieki sadarbībā ar Oksfordas Universitāti atklāja iepriekš nezināmu kustību traucējumu sindromu, ko izraisa mangāna savienojumu pārmērīga uzkrāšanās organismā. Tas pieder parkinsonisma sindroma grupai un sastopams mangānu saturošas intravenozās narkotikas — metkatinona jeb efedrona lietotājiem. 2009. gadā pirmo reizi veica sekmīgu cilmes šūnu transplantāciju sirds muskulī zīdainim ar smagu sirdskaiti, Āris Lācis, Andrejs Ērglis u. c. transplantēja cilmes šūnas bērniem, kuriem bija idiopātiska dilatācijas kardiomiopātija un plaušu hipertensija. Visiem pacientiem ar kardiomiopātiju uzlabojās sirds kreisās puses izsviedes frakcija, kā arī samazinājās kambara diametrs, bet abiem pacientiem ar plaušu hipertensiju uzlabojās plaušu vaskularizācija. 2013. gadā Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centra vadošā pētniece Aija Linē atklāja jaunas kuņģa vēža specifiskas autoantivielas agrīnākai vēža diagnostikai un slimības gaitas prognozēšanai. Pagaidām tiek veikti līdzīgi pētījumi, lai atrastu autoantivielas, kas ir izmantojamas prostatas vēža diagnostikā.
Viens no jaunākajiem Latvijā radītajiem pretvīrusu līdzekļiem ir Larifan, kurš darbojas kā interferona induktors. Audu kultūrās un dzīvnieku eksperimentos Larifan kavējis vīrusu vairošanos herpes, gripas, ērču encefalīta, trakumsērgas un citu vīrusu infekcijās.
2014. gadā ASV Pārtikas un zāļu administrācija (FDA) apstiprināja antiblastomatozo līdzekli Belinostat T limfomas ārstēšanai. Tiek pētīta Belinostat izmantošana arī citu audzēju ārstēšanā, piemēram, olnīcu vēža gadījumā.
Visu baiļu summa
"Visu baiļu summa" (en) ir 2002. gada spiegu trilleris, kura režisors ir Fils Aldens Robinsons. Galvenās lomas filmā atveido Bens Afleks, Džeimss Kromvels, Morgans Frīmens, Bridžita Moinahana, Līvs Šreibers un Alans Beitss. Filmas pirmizrāde notika Losandželosā.
CIP analītiķim Džekam Raienam ir jāizjauc neona nacistu frakcijas plāni, kas draud detonēt kodolieroci futbola spēlē Baltimorā un izraisīt katastrofālu konfliktu starp Amerikas Savienotajām Valstīm un Krievijas jaunievēlēto prezidentu.
Vurpuļi
Vurpuļi ir ciems Nirzas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas Istalsnas krastos.
Annas arhīvs
Annas arhīvs ir bezmaksas, bezpeļņas tiešsaistes ēnu bibliotēkas metameklētājs, kas nodrošina piekļuvi grāmatām un citiem rakstītajiem avotiem (arī caur IPFS). To izveidoja anonīmu arhivāru komanda (saukta Anna un/vai Pirate Library Mirror (PiLiMi) komanda), reaģējot uz 2022. gada novembrī veikto interneta vietnes Z-Library slēgšanu.
Annas arhīva komanda apgalvo, ka nodrošina metadatu piekļuvi Open Library materiāliem, kalpo kā Library Genesis, Sci-Hub un Z-Library ēnu bibliotēku rezerves kopija, sniedz ISBN informāciju un ka tajā nav ar autortiesībām aizsargātu materiālu, un ka vietnē indeksēti tikai tie metadatus, kas jau ir pieejami publiski. Annas arhīva veidotāji piezīmē, ka vietne (kas ir bezpeļņas projekts) pieņem ziedojumus, lai segtu vietnes uzturēšanas, domēna vārdu, izstrādes u.c. izmaksas.
Apraksts
Annas arhīva veidotāji uzskata, ka informācijai jābūt brīvi pieejamai, un komandas dalībnieki "ir pārliecināti, ka informācijas plūsmai jābūt brīvai un ka zināšanas un kultūra jāsaglabā". Tīmekļa vietnē minēts, ka Annas arhīvs ("ēnu bibliotēku meklētājprogramma, kurā pieejamas grāmatas, dokumenti, komiksi un žurnāli") ir "projekts, kura mērķis ir izveidot visu esošo grāmatu katalogu, apkopojot datus no dažādiem avotiem ... [un] ļaut izsekot cilvēces progresam visas grāmatas padarīt brīvi pieejamas digitālā formātā, izmantojot “ēnu bibliotēkas”." Komanda arī atzīmē: "Mūsu darbības veids ir pavisam citāds [salīdzinājumā ar Z-Library u.c.]; uzmanamies, lai neatstātu nekādas pēdas, mums ir spēcīga darbības drošība ." Annas arhīva mājaslapā minēts: "ja vietni slēgs, mēs parādīsimies citur, jo viss mūsu kods un dati ir brīvi pieejami.
Ģertrūde fon den Brinkena
Ģertrūde fon den Brinkena (de; dzimusi, mirusi ) bija vācbaltiešu rakstniece. Kopš 1927. gada dzīvoja Vācijā, tomēr darbos spēcīga dzimtenes motīvu un sajūtu ietekme.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1892. gadā Briņķpedavāles muižā Sabiles apkaimē barona Maksimiliāna fon den Brinkena un viņa sievas Luīzes, dzimušas fon Bistramas, ģimenē. Pirmos desmit gadus pavadīja vecāku muižā un Jaunpagastā. 1903. gadā viņas vecāku ģimene pārcēlās uz Jelgavu, kur Ģertrūde fon den Brinkena mācījās privātā ģimnāzijā. 1904. gadā nomira viņas tēvs. 1911. gadā viņa publicēja savu pirmo dzejoļu krājumu Wer nicht das Dunkel kennt.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā viņas ģimene pārcēlās uz Tukumu. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām strādāja par žēlsirdīgo māsu amerikāņu Sarkanajā Krustā, vēlāk par angļu valodas skolotāju Tukumā. 1925. gadā apprecējās ar austriešu izcelsmes Tartu Universitātes filozofijas profesoru Valteru Šmīdu-Kovarciku (Schmied-Kowarzik), dzīvoja Tartu un 1927. gadā devās vīram līdzi uz Frankfurti pie Mainas. Dzīvoja dažādās vietās Vācijā un Austrijā (Bādnauheimā, Frīdbergā, Gīsenē, Medlingā, Kastlā, Rēgensburgā), aktīvi publicējot literārus darbus līdz pat savai nāvei 1982. gadā.
Piemiņa
2012. gadā vācbaltu-latviešu kultūras centrs Domus Rigensis Mencendorfa namā Rīgā organizēja Ģertrūdes fon den Brinkenas 120 gadu dzimšanas dienai veltīts pasākumu, kurā ar priekšlasījumu uzstājās Tukuma muzeja speciāliste Inta Dišlere un viņas dzeju vācu un latviešu valodā lasīja Valdis Bisenieks.
Fingala
Fingala (en, ga) ir grāfiste Īrijā, Dublinas grāfistē, Lenseras provincē. Fingalas pārvaldes centrs atrodas Sordsā. Fingalā dzīvoja 296 214 iedzīvotāji.
Maksims Tretjaks
Maksims Tretjaks (ru, dzimis ) ir krievu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2020) pārstāv komandu HK Soči. Viņš ir pazīstamā vārtsarga Vladislava Tretjaka mazdēls.
Spēlētāja karjera
Sāka nodarboties ar hokeju triju gadu vecumā. Līdz sešu gadu vecuma spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pēc tam kļuva par vārtsargu. 12 gadu vecumā atnāca uz Maskavas CSKA hokeja skolu. 2012. gadā sāka spēlēt JHL kluba Maskavas "Krasnaja Armija" rindās, šajā komandā aizvadīja 3 sezonas. 2015. gadā debitēja Augstākās hokeja līgas komandas Maskavas "Zvezda" sastavā. 2016. gadā parakstīja līgumu ar KHL klubu Vladivostokas "Admiral". 2017. gada rudenī līgums ar spēlētāju tika lauzts un viņš atgriezās Maskavas CSKA. 2018. gada vasarā parakstīja līgumu ar Rīgas "Dinamo" komandu. Tajā sezonā aizvadīja vienu spēli, nomainot Timuru Biļaļovu mačā pret Novosibirskas "Sibirj". 2018. gada decembrī līgums tika lauzts. 2019. gada vasarā Tretjaks atgriezās Rīgas "Dinamo" komandā, taču, līdzīgi kā gadu iepriekš, aizvadījis vien dažas spēles decembrī no komandas rindām tika atbrīvots.
2020. gadā noslēdza līgumu ar hokeja klubu "Soči".
Aļina Talaja
Aļina Talaja (be; dzimusi ) ir baltkrievu vieglatlēte, startē 100 m barjerskrējiena distancē.
Šervinskis
Šervinskis var būt:
Aļina Talaja
Guvusi panākumus jauniešu vecumā, ir Eiropas U-23 čempione (2011). 2015. gada pasaules čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu, Eiropas čempionātā ir izcīnījusi uzvaru 2012. gadā un sudraba medaļu 2016. gadā. Divas reizes startējusi olimpiskajās spēlēs, labākais sasniegums ir 13. vieta pusfinālā 2012. gadā. Ir divkārtējā Eiropas čempione telpās 60 m/b distancē. Talaja ir valsts rekordiste trīs distancēs: 50 m/b, 60 m/b un 100 m/b.
Kristietība Kosovā
Kristietība Kosovā ir senākā no lielajām reliģijām Kosovā un visā tās reģionā, kuras izplatība aizsākās Romas impērijas laikā. Roma, Bizantija un Pirmā Bulgārijas cariste līdz 10. gadsimtam bija sekmīgi kristianizējušas visu Balkānu reģionu. Pēc serbiem neveiksmīgās Kosovas kaujas 1389. gadā līdz pat 1912. gadam Kosova bija musulmaņu Osmaņu impērijas sastāvdaļa, un tajā notika aktīva islamizācija. Laikā pēc Otrā pasaules kara Kosovu pārvaldīja laicīgās sociālistiskās Dienvidslāvijas varas iestādes. Šajā periodā kosovieši kļuva arvien nereliģiozāki. Mūsdienās 90% Kosovas iedzīvotāju ir cēlušies no musulmaņu ģimenēm, kurās lielākā daļa ir etniskie albāņi, taču ir arī dienvidslāvu valodās runājošie (kuri sevi galvenokārt identificē kā gorani vai bosnieši) un turki.
Romas katoļu baznīca
Aptuveni trīs procenti etnisko albāņu Kosovā joprojām ir Romas katoļu baznīcas locekļi, neskatoties uz gadsimtiem ilgo osmaņu musulmaņu valdīšanu. Laikā, kad Romas katoļu pāreja uz islāmu bija visstraujākā (XVI gadsimta otrā puse līdz XVIII gadsimta beigām), daudzi islāmā pārgājušie turpināja Romas katoļu rituālus praktizēt slepeni, līdz pati katoļu baznīca to aizliedza no 1703. gada. Vēl 1845. gadā ievērojams skaits cilvēku, kas bija musulmaņi, atzina sevi par Romas katoļiem, lai izvairītos no iesaukšanas armijā. Joprojām tiek ziņots par gadījumiem, kad ģimenes "atgriežas" pie savas Romas katoļu ticības — tiek apgalvots, ka Kosovā ir 65 tūkstoši Romas katoļu un vēl 60 000 Kosovā dzimušu Romas katoļu ārpus Kosovas. Gandrīz visi tie ir etniskie albāņi, nedaudzi ir horvāti. Māte Terēze, kuras vecāki, iespējams, bijuši no Kosovas, savu vīziju, kas izšķīra viņas reliģisko aicinājumu, ieraudzīja Melnās Madonnas baznīcā Letnicā, Kosovā. Viņas vārdā nosaukts Prištinas centrālais bulvāris. 2011. gadā Prištinā tika iesvētīta Romas katoļu katedrāle, kas tika uzcelta uz pašvaldības dāvinātās zemes. Kosovas kara laikā (1999. gadā) notika Kosovas albāņu Romas katoļu baznīcu vandalizācija. Piemēram, Svētā Antonija Romas katoļu baznīcā, kas atrodas Džakovā, serbu karavīri nodarīja lielus postījumus. Prištinā Dienvidslāvijas serbu virsnieki izdzina mūķenes un priesteri no Svētā Antonija katoļu baznīcas un tornī uzstādīja lidmašīnu radaru, kā rezultātā NATO sabombardēja baznīcu un apkārtējās mājas.
Pareizticīgā baznīca
Serbu tautības iedzīvotāju skaits, kas tiek vērtēts ap 100 000 cilvēku, bet pirms Kosovas kara to 1991. gadā bija ap 200 000, galvenokārt ir serbu pareizticīgie, kas pieder pie Austrumu Pareizticīgās baznīcas. Kosovā ir 26 klosteri un daudzas baznīcas, serbu pareizticīgo baznīcas un klosteri,  no kuriem trīs ir pasaules mantojuma objekti: Pečas patriarhālais klosteris (kaut arī Serbijas pareizticīgo baznīcas patriarhs jau gadsimtiem ilgi dzīvo citur), Visoki Dečani un Gračanica. Pēc serbu valdīšanas beigām 1999. gadā tika iznīcināti vairāki desmiti baznīcu, bet daudzas citas vandalizētas, un vēl 36 tika daļēji vai pilnīgi sagrautas vardarbības nedēļā 2004. gada martā.
Protestantisms
Kosovā ir arī neliels skaits evaņģēlisko protestantu, kuru tradīcija aizsākās metodistu misionāru darbā Monastiras (tagad Bitolas) pilsētā 19. gadsimta beigās. Viņus pārstāv Kosovas protestantu evaņģēliskā baznīca (KPEC).
Vaivari
Nosaukums
1927. gadā Asaru rietumu daļā atklāja jaunu dzelzceļa pieturu Asari II, kuru 1938. gadā pārdēvēja par Vaivariem, tāpat kā visu stacijai tuvumā esošo Asaru daļu.
Senāk šī vieta dēvēta par Riekstu ciemu, jo mājas, kas atradušās pašā Asaru rietuma galā, saukušās ‘’Rieksti’’.
Vēsture
Agrāk Vaivari atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Gruntsgabali vasarniekiem sākti ierādīt 19. gadsimta beigās.
Līdz Pirmajam pasaules karam Asari saglabāja lauciniecisku raksturu un šeit bija daudz mazāk izpriecu vietu kā pārējā Jūrmalā.
Vaivaru sanatorija
1899. gadā tagadējos Vaivaros pēc ģenerāļa Margoli kundzes iniciatīvas uzcēla Asaru sanatoriju, kur atpūtās un ārstējās bagātu ģimeņu atvases. Pirmā pasaules kara laikā šajās ēkās bija izvietojusies militārā pārvalde (1915-1918). Pēc kara tā kā Latvijas Sarkanā krusta sanatorija kļuva par ārstniecības vietu kaulu tuberkulozes slimniekiem.
Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vietā 1964. gadā izveidoja pionieru nometni „Latvijas Arteks”, ko 1973. gadā pārveidoja par bērnu sanatoriju „Vaivari”, bet 1996. gadā tās vietā dibināja Vaivaru pamatskolu.
Vaivaru rehabilitācijas centrs
1970. gados Asaru prospektā 61 uzsāka būvēt ēku, kas atgādināja piramīdu, ko tautā dēvēja par „Kosmonautu sanatoriju”, jo sākotnēji tā bija paredzēta ar kosmosa pētniecību saistīto tehnoloģiju nozares darbinieku atpūtai. 1992. gadā te nodibināja bērnu rehabilitācijas centru, kas pēc gada ieguva nacionālā centra statusu. Šobrīd Nacionālais rehabilitācijas centrs "Vaivari" ir medicīniskās rehabilitācijas, veselības un sociālās aprūpes, izglītības un zinātnes valsts nozīmes iestāde.
Zemūdens peldlīdzekļa "Titan" pazušana
"OceanGate"
"OceanGate" ir uzņēmums, ko 2009. gadā dibināja Stoktons Rašs (Stockton Rush) un Giljermo Sēnleins (Guillermo Söhnlein). Kopš 2010. gada "OceanGate" ir nodrošinājis vairākus maksas izbraucienus komerciālos zemūdens peldlīdzekļos pie Kalifornijas līča, Meksikas līcī un Atlantijas okeānā. Rašs saprata, ka nogrimušo kuģu vraku apmeklēšana ir veids, kā piesaistīt plašsaziņas līdzekļu uzmanību, un 2016. gadā uzņēmums pirmo reizi nodrošināja klientiem iespēju nokļūt pie kuģa "Andrea Doria" vraka, izmantojot savu peldlīdzekli Cyclops 1. 2019. gadā Rašs intervijā žurnālam "Smithsonian" atzina: "Ir tikai viens vraks, ko visi zina... Ja jūs prasītu cilvēkiem nosaukt kaut ko, kas ir zem ūdens, viņi nosauktu haizivis, vaļus un Titāniku."
Zemūdens peldlīdzeklis "Titan"
"Titan" bija piecu cilvēku zemūdens peldlīdzeklis (t.i., zemūdenei līdzīgs kuģis, kurš nav spējīgs funkcionēt patstāvīgi, bez ārēja atbalsta ), kurš, saskaņā ar "OceanGate" pārstāvju teikto, bija paredzēts, lai nirtu līdz pat 4000 m dziļumam un lai veiktu vietu apskati, pētniecību un datu apkopošanu, filmu un mediju ražošanu, kā arī aparatūras un programmatūras dziļūdens testēšanai."
6,7 metrus garais un 10 432 kg smagais peldlīdzeklis bija izgatavots no oglekļa šķiedras un titāna. Viss spiediena korpuss sastāvēja no divām titāna puslodēm, diviem titāna saskarnes gredzeniem, kas savieno 142 cm iekšējā diametrā lielo un 2,4 m garo oglekļa šķiedras cilindru. Viena no kuģa galā esošajām titāna puslodēm bija aprīkota ar akrila logu. 2020. gadā "OceanGate" izpilddirektors Stoktons Rašs paziņoja, ka pēc cikliskā noguruma pazīmju ņovērošanas korpusa dziļuma reitings ir pazemināts līdz 3000 m. 2020. un 2021. gadā "Titan" tika pārbūvēts.
"Titan" stūres vadības ierīce ir Logitech G F710 (bezvadu spēļu kontrolleries) ar modificētām analogajām svirām. Tas pārvietojas ar ātrumu līdz 3 mezgliem (5,6 km/h), izmantojot četrus elektriskos dzinējus.
Titānika ekspedīcijas
"Titāns" pirmo reizi ienira pie "Titānika" 2021. gada jūlijā, un atsevišķi ekspedīcijas braucieni tika organizēti arī 2022. un 2023. gadā.
Katrā niršanas reizē peldlīdzeklī parasti bija pilots, trīs maksājoši pasažieri un gids. Kad visi pasažieri ir peldlīdzekļa iekšpusē, ieejas lūka tiek aizskrūvēta, un to var atvērt tikai no ārpuses. Nolaišanās līdz "Titānikam" parasti aizņem trīs stundas, bet viss brauciens aizņem aptuveni astoņas stundas. Kuģis brauciena laikā ik pa 15 minūtēm pārraida drošības signālu, lai to uzraudzītu virsūdens apkalpe. Kuģis un virszemes apkalpi var sazināties arī, izmantojot īsas īsziņas.
Klienti, ko uzņēmums "OceanGate" dēvē par "misijas speciālistiem", iztērē 250 000 ASV dolāru, lai iesaistītos astoņu dienu ekspedīcijā.
2023. gadā "OceanGate" plānoja veikt vairākas ekspedīcijas uz "Titāniku", taču slikto laikapstākļu dēļ Ņūfaundlendā uzņēmumam līdz šim ir sanācis veikt tikai vienu ekspedīciju.
Ekspedīcija un pazušana (16. jūnijs — 18. jūnijs)
Brauciens uz Titānika vraka vietu sākās 16. jūnijā, kad izpētes un ekspedīcijas kuģis "MV Polar Prince" pameta ostu Sentdžonsā, Ņūfaundlendā, un kuģis ieradās niršanas vietā 17. jūnijā.
Niršanas operācija sākās 18. jūnijā plkst. 9:30 pēc Ņūfaundlendas vasaras laika (NDT). Pēc ieniršanas koģis "Titan" sazinājās ar "Polar Prince" ik pēc 15 minūtēm, taču pēc pusotras stundas saziņa pārtrūka. Bija paredzēts, ka peldlīdzeklis uznirs pulksten 16:30 pēc vietējā laika. Plkst. 19:10. ASV krasta apsardzei tika paziņots par pazudušo peldlīdzekli. Ceļā došanās brīdī "Titan" bija līdz 96 stundām elpojama gaisa, kas būtu beidzies 2023. gada 22. jūnija rītā, ja zemūdens kuģis būtu palicis neskarts.
ASV Jūras spēku akustiskā sistēma, kas izstrādāta militāro zemūdeņu atrašanās vietas noteikšanai, dažas stundas pēc "Titan" ieniršanas detektēja signālu, kas atbilst sprādzienam. Šis fakts tika konstatēts pēc tam, kad tika izziņots par zemūdens kuģa pazušanu, kā rezultātā Jūras spēki pārskatīja savus akustiskos datus no šī laika perioda. Jūras spēki nodeva informāciju krasta apsardzei.
Meklēšana (18. jūnijs — 22. jūnijs)
Meklēšanas un glābšanas darbos iesaistījās starptautiska komanda, kuras sastāvā bija ASV Krasta apsardze, ASV Jūras kara flote un Kanādas Krasta apsardze. Meklēšanā palīdzēja arī Kanādas Karalisko gaisa spēku un ASV Gaisa spēku nacionālās gvardes lidmašīnas, Kanādas Karaliskā flotes kuģis, vairāki tirdzniecības un pētniecības kuģi, kā arī attālināti vadāmi zemūdens kuģi (en, ROV). Meklēšana ietvēra gan jūras virsmas pārmeklēšanu, gan zemūdens pārmeklēšanu, izmantojot sonāru.
Saskaņā ar iekšējo ASV valdības dienesta ziņojumu, Kanādas CP-140 Aurora hidrolokators, meklējot zemūdens peldlīdzekli, uztvēra trokšņus zem ūdens. ASV krasta apsardze par tiem oficiāli izziņoja nākamajā rītā, taču arī paziņoja, ka agrīnā izmeklēšana nav devusi rezultātus. ASV krasta apsardzes kontradmirālis Džons Maugers sacīja, ka trokšņa avots nav zināms un, iespējams, cēlies no daudziem metāla priekšmetiem vraka vietā. Kanādas lidmašīna CP-140 Aurora iepriekš bija pamanījusi uz ūdens virsmas peldošu "baltu taisnstūrveida objektu". Objekta atrašanai un identificēšanai nosūtītais kuģis tika novirzīts, lai palīdzētu atrast trokšņa avotu. ASV krasta apsardze vēlāk aprakstīja trokšņus kā acīmredzami nesaistītus ar pazudušo kuģi.
Atlūzu atklāšana (22. jūnijs)
22. jūnijā pulksten 13:18 pēc vietējā laika ASV krasta apsardzes Ziemeļaustrumu sektors paziņoja, ka netālu no Titānika vraka ir atrasts lūžņu lauks. Vēlāk tika apstiprināts, ka atlūzas ir daļa no zemūdens peldlīdzekļa. Tajā pašā dienā preses konferencē ASV krasta apsardze paziņoja, ka pie zemūdens kuģa iznīcības bija vainīga spiediena kameras sabrukšana un ka "Titan" atlūzas tika atrasti jūras dibenā apmēram 500 metru attālumā no Titānika priekšgala.
Brūkleņu iela (Rīga)
Brūkleņu iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, pilsētas daļā Mārupē. Brūkleņu iela sākas krustojumā ar Mežotnes ielu, turpinās dienvidu virzienā un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Sīpeles ielu, taču turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Brūkleņu iela. Ielas kopējais garums ir 1500 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Brūkleņu ielā ir gandrīz tikai savrupmāju apbūve (saimnieciskas apbūves kvartāls pie krustojuma ar Dāliju ielu). Brūkleņu iela šķērso Mārupīti.
Ielu savienojumi
Brūkleņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Vākšēni
Vākšēni ir ciems Valmieras novada Bērzaines pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Briedes un tās pietekas Kauliņupītes krastā pie autoceļa V112 4,5 km no pagasta centra Bērzaines, 19 km no novada centra Valmieras un 122 km no Rīgas.
Rosenborg BK
Rosenborg BK, pilnais nosaukums — Rosenborg Ballklub, saukts arī saīsināti RBK, ir profesionāls Norvēģijas futbola klubs no Tronheimas. Klubs dibināts 1917. gadā, pašlaik spēlē Eliteserien, Norvēģijas futbola augstākajā līgā. Mājas spēles komanda aizvada Lerkendal stadionā, kura ietilpība ir 21 405 vietas. Rosenborg ar 26 izcīnītiem līgas čempionu tituliem ir panākumiem bagātākais futbola klubs Norvēģijā. Kluba futbolisti ir arī 13 reizes izcīnījuši Norvēģijas kausu. Komanda ir 11 reizes spēlējusi UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā, labāko rezultātu sasniedzot 1996.–1997. gada sezonā, kad iekļuva ceturtdaļfinālā.
Olte
Olte var būt:
Lovro Koss
Lovro Koss (sl; dzimis ) ir slovēņu tramplīnlēcējs, sudraba medaļas ieguvējs komandu sacensībās, 2023. gada pasaules čempions Slovēnijas komandā.
2017. gada Abu Dhabi Tour
Trešā posma finišs Jebel Hafeet kalnā izrādījās izšķirošs kopvērtējuma noteikšanai, bet sprinta posmos uzvarēja Marks Kevendišs ('), Marsels Kitels (') un Keilebs Jūans (). 2013. gada pasaules čempions Rui Košta, pārstāvot ' komandu, veica izšķirošo izrāvienu kopā ar ' pārstāvi Iļnuru Zakarinu, ar ko divatā ieradās finišā, kur sprintā pārāks bija Košta, iegūstot arī bonusa sekundes, kas kopvērtējumā nodrošināja četru sekunžu pārsvaru. Pjedestālu noslēdza  braucējs Toms Dimulēns, kurš kāpumā mēģināja duetu noķert, bet atpalika desmit sekundes.
Komandas
Tā kā sacensības bija jaunums UCI World Tour kalendārā, tika ielūgtas visas UCI WorldTeam komandas, bet dalība nebija obligāta. Sacensībās piedalījās sešpadsmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām; visas izņemot ' un '. Piedalījās arī četras UCI profesionālās kontinentālās komandas.
Valērijs Fedorčuks
Valērijs Fedorčuks (uk; dzimis ) ir Ukrainas futbolists, pussargs. Kopš 2020. gada Fedorčuks spēlē Ukrainas kluba FC Rukh Lviv sastāvā.
Sasniegumi
Dynamo Kyiv
Silvija Plāta
Silvija Plāta (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu dzejniece un rakstniece. Daļu mūža pavadīja Anglijā. Pazīstamākie darbi - dzejoļu krājums "Ariel", publicēts 1965. gadā, jau pēc autores nāves; kā arī autobiogrāfiskais romāns "Stikla kupols", kas publicēts ar pseidonīmu Viktorija Lūkasa.
Dzimusi 1932. gadā Bostonā universitātes pasniedzēja ģimenē. 1936. gadā ģimene pārcēlās uz Vintropu. 1940. gadā, kad Silvijai bija astoņi gadi, mira viņas tēvs. Tēvam ir veltīts viens no pazīstamākajiem Plātas dzejoļiem - Daddy. 1942. gadā ģimene pārcēlās uz Veizliju. No 1950. gada Plāta apmeklēja Smita Koledžu Northemptonā. Slimodama ar depresiju, ārstējās psihiatriskajā slimnīcā.
Ar Fulbraita stipendiju mācījās Kembridžas Universitātē, kur satika dzejnieku Tedu Hjūzu, un 1956. gada jūnijā viņi apprecējās. No 1957. līdz 1959. gadam pāris uzturējās ASV, vēlāk pārcēlās uz Londonu. 1960. gada 1. aprīlī viņiem piedzima pirmais bērns, bet tā paša gada oktobrī Plāta publicēja savu pirmo dzejoļu krājumu. 1961. gadā viņi uzturējās Devonā. 1962. gada jūlijā Silvija atklāja, ka Tedam ir sakars ar citu sievieti, un pāris izšķīrās. 1962. gadā Plāta vienatnē ar bērniem atgriezās Londonā. 1963. gada 11. februārī izdarīja pašnāvību, noindējoties ar gāzi.
Romāns "Stikla kupols" 1996. un 2011. gadā publicēts latviski. Dzeja latviski publicēta 1980. gadā izdotajā dzejas krājumā "Visiem, visiem jums Amerikas vārdā".
Sviļova
Sviļova var būt:
Tadenava
Tadenava ir ciems Jēkabpils novada Dunavas pagastā.
Apdzīvotā vieta izveidojusies bijušās Tadenavas (Taddenhof) pusmuižas centra vietā. Tadenavu no 1863. līdz 1869. gadam apsaimniekoja Krišjānis Pliekšāns, tajā pirmos dzīves gadus pavadīja viņa dēls Jānis Pliekšāns, vēlākais dzejnieks Rainis. Kopš 1959. gada Tadenavas pusmuižas mājā iekārtots muzejs.
Bilingsa rags
Ģeogrāfija
Zemesrags izvietojies uz 0,4 līdz 1,8 km platas zemes strēles, kas atdala Valkakinmanki lagūnu no jūras. Apvidus vietējiem čukčiem bija zināms kā Valkarana (Валӄаран) — ‘mājoklis no vaļa žokļiem’; domājams, ka apvidū kādreiz mituši eskimosi, kuru tradīcijās ir kā būvmateriālus izmantot Grenlandes vaļa kaulus. Mūsdienu nosaukums piešķirts par godu angļu jūrasbraucējam Krievijas dienestā Džozefam Bilingsam (Joseph Billings), kura vadītā ekspedīcija 1785.—1793. gadā pētīja un aprakstīja Čukču pussalu un tās piekrasti.
13 km uz rietumiem no zemesraga atrodas Bilingsas ciems, bet 60 km uz dienvidaustrumiem — Jakana rags, kas atdala Austrumsibīrijas jūru no Čukču jūras.
Dibuā
Dibuā (Du Bois: no — mežs) var būt:
Dora Stučka
Dora Stučka, dzimusi Pliekšāne (1870-1950) bija tulkotāja un sabiedriska darbiniece, Jaunās strāvas dalībniece, Raiņa māsa, Pētera Stučkas sieva. Tulkoja latviski Augusta Bēbeļa "Sieviete un sociālisms", Frīdriha Engelsa "Sociālisma attīstība no utopijas par zinātni".
Dzīvesgājums
Dzimusi 1870. gada 27. augustā Kalkūnes pagasta Randenes muižas īpašnieka Krišjāņa Pliekšāna (ap 1828–1891) un viņa sievas Dārtas (ap 1828–1899) ģimenē. Viņas tēvs nomāja un apsaimniekoja pusmuižas, tādēļ ģimene bieži mainīja dzīvesvietu, un Doras bērnība pagāja vairākās Sēlijas (Randenes, Berķeneles) un Latgales (Vasiļovas un Jasmuižas) muižās. Pēc tēva nāves 1891. gadā kopā ar māti un māsu pārcēlās uz Jelgavu pie vecākā brāļa Jāņa. Studēja Cīrihes un Monpeljē universitātē (1892-1897), piedalījās II Internacionāles kongresā Cīrihē (1893). Pēc atgriešanās dzimtenē darbojās Jaunās strāvas laikrakstā "Dienas Lapa" (1897). Apprecējās ar Pēteri Stučku.
Mirusi 1950. gada 9. maijā Rīgā, apbedīta Raiņa kapos.
Frederiks Fīsts
Frederiks Fīsts (en; dzimis, miris ) bija britu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
Bija divvilču speciālists. Par stratēģisko divvilču problēmām sarakstījis divas grāmatas. Vienu no tām kopīgi ar A. K. Vaitu Ziemas svētku sērijai.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Uzdevumā sešos variantos mato karaļa baterija, tas ir šādas baterijas maksimums.