cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ezeres pagasts
Upes
Alkšņupe, Bruzile, Ezere, Līkupe, Pestīle, Suste, Šarlote, Vadakste.
Rokišķi
Vēsture
Rokišķi strauji attīstījās pēc 1873. gada, kad caur to tika uzbūvēts Daugavpils-Radvilišķu dzelzceļš.
Ezeres pagasts
Vēsture
Pēc 1920. gada agrārreformas Lielezeres muižu (Groß-Essern) sadalīja 230 vienībās (no tām 2 bijušās rentes mājas) 4932 ha kopplatībā. Muižas centrs nonāca valsts īpašumā, bet bijušajā kungu mājā iekārtoja Ezeres pamatskolu. Griezes mācītājmuižu sadalīja 17 vienībās 318 ha kopplatībā, bet Reņģu muižas Šarlotes pusmuižu 15 vienībās 213 ha kopplatībā 1935. gadā Liepājas apriņķa Ezeres pagasta platība bija 139,6 km² un tajā dzīvoja 3056 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ezeres, Kreiju, Mauru un Zvirgzdu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Saldus rajona Ezeres ciemam pievienoja Kursīšu ciema kolhoza «Ļeņina ceļš» teritoriju, 1961. gadā - daļu likvidētā Mauru ciema, bet 1977. gadā daļu Ezeres ciema teritorijas pievienoja Kursīšu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ezeres pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.
Rokišķi
Vēsture
1915. gadā Vācijas impērijas armija okupēja pilsētu. Pēc kara teritorija ap Rokišķiem kļuva par jaunizveidotās Lietuvas Republikas daļu. 1920. gadā Rokišķiem piešķīra pilsētas tiesības.
Ezeres pagasts
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ezere (pagasta centrs), Grieze, Mauri, Marijasmuiža, Šarlote, Grīvaiši, Garozas, Amberģis.
Rokišķi
Cilvēki
Rokišķi ir Lietuvas prezidenta Aļģirda Brazauska (Algirdas Brazauskas, 1932-2010) un Liepājas bīskapa Antonija Urbša (1879-1965) dzimtā pilsēta.
Nosaukums
Leģenda par Rokišķu dibināšanu stāsta par kādu mednieku, kura vārds bija Roko, kurš medīja zaķus (lt).
Kompleksie savienojumi
Kompleksie savienojumi jeb koordinācijas savienojumi ( - sakars, savienojums) ir neitrālas molekulas vai elektriski lādēti joni, kas veidojas, pie centrālā atoma (parasti metāla) pievienojoties citām molekulām vai joniem, ko sauc par ligandiem. Atšķirībā no dubultsāļiem, kompleksie savienojumi maz disociē šķīdumos. Piemēram, kompleksais heksacianoferāta anjons [Fe(CN)6]3− šķīdumos eksistē kā viena vesela daļiņa, kas nedisociē dzelzs un cianīda jonos. Ir pazīstams liels skaits daudzveidīgu komplekso savienojumu (daudzi no tiem eksistē tikai šķīdumos). Neorganisko komplekso savienojumu ir ievērojami vairāk, nekā visu pārējo neorganisko savienojumu. Kompleksos savienojumus veido arī organiskas vielas un vairākiem no tiem ir milzīga nozīme dzīvajā dabā (hlorofils, hemoglobīns, B12 vitamīns).
Kompleksi veidojas donorakceptorās vai elektrostatiskās mijiedarbības dēļ starp kompleksus veidojošajām daļiņām. Tos var veidot gandrīz jebkurš periodiskās sistēmas elements. Kompleksus nelabprāt veido tipiskie metāli un tie ir tikai katjonu kompleksi, amfotērie metāli veido kā katjonu, tā anjonu kompleksus, bet nemetāli - anjonu kompleksus.
Vēsture
Komplekso savienojumu teoriju (koordinācijas teoriju) 1898. gadā izstrādāja šveiciešu ķīmiķis Alfreds Verners. Vēlāk lielu ieguldījumu komplekso savienojumu ķīmijas attīstībā deva krievu ķīmiķis Ļevs Čugajevs un viņa skolnieki.
Uzbūve
Saskaņā ar Vernera teoriju, vairumam komplekso savienojumu izšķir iekšējo un ārējo sfēru. Iekšējo sfēru, ko sauc arī par ķīmisko kompleksu, veido atomu grupējums, kurā izšķir centrālo atomu vai jonu (to sauc par kompleksa veidotāju jeb metālcentru) un molekulas vai pretēja lādiņa jonus, kas izvietoti ap to (ligandus jeb adendus). Ja iekšējā sfēra ir elektriski lādēta (kompleksais jons), tā piesaista pretēji lādētus jonus, kas veido kompleksā savienojuma ārējo sfēru. Piemēram, berilija katjons Be2+ koordinatīvi piesaista četrus fluorīdjonus F− un veido komplekso anjonu [BeF4]2−. Šāds tetrafluoroberilāta anjons var savukārt piesaistīt attiecīgu skaitu katjonu un veidot tādus kompleksos savienojumus kā kālija tetrafluoroberilāts K2[BeF4]. Nedrīkst uzskatīt, ka šī viela ir vienkārši kālija un berilija fluorīdu maisījums 2KF·BeF2, jo tās šķīdumā praktiski nav fluorīdjonu, bet tikai tetrafluoroberilāta anjoni un kālija katjoni. Ligandi var būt arī neitrālas molekulas. Piemēram, sudraba katjons Ag+ piesaista divas amonjaka molekulas un veido kompleksu sudraba amonjakāta katjonu jeb diamīnsudraba katjonu [Ag(NH3)2]+. Ļoti bieži ligandi ir ūdens molekulas - šādus kompleksus sauc par akvokompleksiem (sk. arī kristālhidrāti).
Komplekso savienojumu formulās iekšējo sfēru pieņemts atdalīt ar kvadrātiekavām (ja ārējās sfēras nav, to bieži nedara).
Katjonu kompleksi
Parasti katjonu kompleksi veidojas, ap centrālo metāla katjonu grupējoties neitrālām molekulām. Visbiežāk šādi neitrāli ligandi ir ūdens vai amonjaks - vielas ar nedalītiem elektronu pāriem. Tā, vara katjons Cu2+ veido kompleksus ar ūdeni [Cu(H2O)6]2+ un amonjaku vai etilēndiamīnu [Cu(NH3)4(H2O)2]2+ (šādā kompleksā ligandi vienlaicīgi ir ūdens un amonjaks).
Three Dollar Bill, Yall$
Three Dollar Bill, Yall$ ir ASV grupas Limp Bizkit debijas albums. Albums tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Interscope Records.
Kompleksie savienojumi
Katjonu kompleksi
Katjonu kompleksu nosaukumi tiek veidoti, norādot ligandu skaitu un tipu (heksaakvo-, ja ir sešas ūdens molekulas; diamīn-, ja ir divas amonjaka molekulas) un kompleksveidojošo elementu. Ārējās sfēras anjonu apzīmē līdzīgi, kā parasto sāļu nosaukumos un formulā tos liek aiz iekšējās sfēras formulas. Piemēram, tetraamīncinka dihlorīds [Zn(NH3)4]Cl2.
Three Dollar Bill, Yall$
Par albumu
Albumu producēja Ross Robinsons un tas tika ierakstīts sešās dienās. Iesākumā albumam bija slikts noiets, bet pēc astoņpadsmit mēnešu ilgiem grupas vieskoncertiem, tam radās noiets, kā rezultātā, albums divreiz ieguva platīna diska statusu.
Kompleksie savienojumi
Katjonu kompleksi
Pie katjonu kompleksiem pieskaitāmi arī tā dēvētie onija kompleksi - tajos kompleksveidotājs ir stipri elektronegatīvs elements (skābeklis, fluors, slāpeklis, fosfors), bet ligandi ir ūdeņraža atomi, kas polarizēti pozitīvi. Pazīstamākais šāda veida komplekss ir amonija NH4+ komplekss, kurš veido kompleksos savienojumus, ko parasti dēvē vienkārši par amonija sāļiem. Iespējami arī fluoronija FH2+ kompleksi, bet oksonija OH3+ kompleksu parasti dēvē par hidroksonija jonu H3O+ un tas savukārt pats var būt ligands citos kompleksos.
Anjonu kompleksi
Anjonu kompleksos ap metāla katjonu izvietojas anjoni, kuru summārais lādiņš ir lielāks par katjona lādiņu, tādēļ kompleksa kopējais lādiņš ir negatīvs. Šādu kompleksu nosaukumos centrālā kompleksveidotāja atoma latīņu nosaukumam pievieno izskaņu -āts, bet pirms tā norāda ligandu skaitu un tipu. Bieži nosaukuma beigās norāda centrālā atoma oksidēšanas pakāpi ar romiešu ciparu iekavās. Ārējās sfēras katjonus apzīmē līdzīgi, kā parasto sāļu nosaukumos, bet formulā tos raksta pirms iekšējās sfēras formulas. Piemēram, nātrija tetrahidroksoplumbāts vai, precīzāk, nātrija tetrahidroksoplumbāts(II) Na2[Pb(OH)4] un kālija heksafluorofosfāts(V) K[PF6]. Par anjonu kompleksiem var uzskatīt arī oksokompleksus, kur ap kompleksveidotāju izvietoti skābekļa atomi, taču tos tradicionāli raksta bez kvadrātiekavām un sauc vienkāršāk, uzskatot par parastiem sāļiem; piemēram, nātrija sulfāts Na2SO4, nevis nātrija tetraoksosulfāts (VI) Na2[SO4].
Neitrālie kompleksi
Šādi kompleksi rodas, ja ap neitrālu atomu koordinējas neitrālas molekulas (tipisks piemērs - metālu karbonili) vai ap kompleksveidotāja katjonu - negatīvi joni un neitrālas molekulas, kopējam kompleksa lādiņam neitralizējoties. Neitrālajiem kompleksiem nav ārējās sfēras. Neitrālu kompleksu piemēri: dihlorodiamīnplatīns(II) [Pt(NH3)2Cl2] (sk. arī cisplatīns); dzelzs pentakarbonils Fe(CO)5; dibenzolhroms Cr(C6H6)2.
Divkodolu vai daudzkodolu kompleksi
Divkodolu kompleksi veidojas, ja viens vai vairāki kompleksa ligandi savienojušies vienlaikus ar diviem centrālajiem atomiem. Iespējamas arī polimēras struktūras (daudzkodolu kompleksi), kur katram centrālajam atomam ir vismaz divi tiltiņveida ligandi.
Helāti
Par helātiem dēvē tādus kompleksus, kuru ligandi savienojušies ar centrālo atomu ar divu vai vairāku atomu starpniecību (parasti tie ir organiskas vielas, piemēram, etilēndiamīns). Etilēndiamīns H2N−CH2−CH2−NH2 ir tā dēvētais bidentāts ligands, jo tas var pievienoties metāla atomam ar abām savām aminogrupām. Bidentāti un polidentāti ligandi (EDTA) var būt kā tiltiņu grupas daudzkodolu kompleksos.
Izmantošana
Kompleksos savienojumus lieto analītiskajā ķīmijā (sk. kompleksonometrija), metālu (zelta, sudraba, platīnmetālu) iegūšanā, lantanīdu atdalīšanā. Helātu kompleksu veidošanos pielieto ūdens mīkstināšanai; medicīnā - nierakmeņu šķīdināšanai. Pārejas metālu kompleksus lieto par katalizatoriem.
Igaunijas ģerbonis
Igaunijas valsts ģerbonis ir viens no Igaunijas valsts simboliem. Tas sastāv no zelta vairoga, kurā novietotas trīs zilas lauvas, un diviem zelta ozollapu zariem, kas aptver vairogu. Apstiprināts ar Igaunijas parlamenta lēmumu 1925. gada 19. jūnijā.
Ģerbonis ar trīs lauvām uz vairoga faktiski ir senākais pazīstamais Igaunijas simbols. Tas radies no dāņu valdnieka Valdemāra II ģerboņa. Viņš 1219. gadā krusta gājienā iekaroja mūsdienu Igaunijas ziemeļu daļu. Sākotnēji ģerbonis kļuva par vienu no Tallinas, kur atradās dāņu pārvaldes centrs, simboliem, bet vēlāk arī par visu dāņu iekarotu teritoriju simbolu. Pēc Jurģa nakts sacelšanās dāņu vara vājinājās un jau 1346. gadā dāņi pārdeva Livonijas ordenim savas zemes mūsdienu Igaunijā. Neskatoties uz to ģerbonis saglabājās kā centrālais elements Tallinas ģerbonī, kā arī modificētā veidā tika lietots kā Zviedru Igaunijas un vēlāk Igaunijas guberņas ģerbonis.
Igaunija šo ģerboni oficiāli nostiprināja kā valsts ģerboni ar Igaunijas parlamenta lēmumu 1925. gada 19. jūnijā. Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā ģerbonis tika aizliegts. Padomju laikos tika lietots IPSR ģerbonis. Rietumos turpināja izmantot Igaunijas valsts ģerboni, piemēram, Igaunijas vēstniecības rietumos, kas pēc okupācijas nepārtrauca savu darbību. Ģerbonis atguva savu valsts ģerboņa statusu 1990. gada 7. augustā. 1993. gada 6. aprīlī tā statuss tika nostiprināts ar Ģerboņa likumu (Riigivapi seadus).
Igaunijas valsts ģerbonis sastāv no zelta vairoga, uz kura attēlotas trīs, zilas krāsas lauvas passant gardant stāvoklī, un diviem zelta ozollapu zariem, kas aptver vairogu. Pastāv arī Igaunijas Republikas mazais ģerbonis, kurā atšķirībā no lielā ģerboņa nav zelta ozollapu zaru.
Loja (nozīmju atdalīšana)
Loja var būt:
Seņūnija
Seņūnija (lt) jeb stārastija ir mazākā Lietuvas administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība. Seņūnijas tika ieviestas 1994. gada 7. jūlijā, aizvietojot apīlinkas. 2010. gadā Lietuvā bija 546 seņūnijas. Par seņūniju lielākas vienības ir rajoni un pilsētas. Seņūnijas ir ļoti dažādas pēc iedzīvotāju skaita un platības. Lielākās pēc iedzīvotāju skaita ir Kauņas seņūnijas Šilaiņi un Dainava ar vairāk nekā iedzīvotāju. Seņūniju vada vēlēts stārasts (seņūnaitis).
Inku sīlis
Inku sīlis (Cyanocorax yncas) ir maza auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns, kas pieder cekulsīļu ģintij (Cyanocorax). Izdala 5 pasugas. Inku sīlis pieder Jaunās pasaules sīļu grupai. Tas sastopams Dienvidamerikās: Andu kalnos Kolumbijā, Venecuēlā, Ekvadorā, Peru un Bolīvijā.
Nesenā pagātnē inku sīlis un zaļais sīlis (Cyanocorax luxuosus) tika sistematizēti kā viena suga, bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem abas kādreizējās pasugas nodalītas kā atsevišķas sugas.
Izskats un īpašības
Inku sīlis ir maza auguma vārnu dzimtas putns, ķermeņa garums ir apmēram 25—27 cm, spārnu plētums 35—40 cm, svars 66—92 g. Abi dzimumi ir vienādi lieli.
Tā apspalvojums ķermeņa apakšdaļā ir gaišāk vai tumšāk dzeltens, bet uz muguras koši zaļš. Galvas apspalvojums kombinējas no koši zilām spalvām uz pieres, pakauša un vaigu galiem, un melnām uz pārējās sejas daļas un pakakles, starp acīm uz pieres ir neliels balts laukums, spurainais cekuls ir zils. Dažām pasugām pakausis ir gandrīz balts vai zilganbalts. Spārni ir zaļi tāpat kā mugura. Astes spalvas kombinējas no dzeltenām un zilizaļām spalvām. Acis inku sīlim var būt gan tumši brūnas, gan koši dzeltenas, atkarībā kurai pasugai sīlis pieder. Knābis melns, bet kājas pelēkas. Jaunajiem putniem starp acīm iztrūkst baltā laukuma.
Uzvedība
Inku sīlis ir skaļš putns. Tas daudz pļāpā un klaigā, tā vokālās iespējas ir ļoti dažādas, kā arī tas spēj atdarināt citus putnus un apkārtējās skaņas. Tam patīk apmesties gan tropiskajos mežos, gan atklātās vietās ar retiem kokiem, gan sausās krūmainās vietās vai tieši otrādi slapjos purvos. Inku sīlis ir vienīgais no cekulsīļu ģints sīļiem, kas dzīvo kalnos.
Meklējot barību pa kokiem un krūmiem, inku sīlis demonstrē izcilu veiklību, pārlecot no zara uz zaru, karājoties ar galvu uz leju un izstiepjoties, lai aizsniegtu kādu augli. Tas medī kukaiņus arī lidojumā, bet meklējot barību uz zemes, inku sīlis apgriež apkārt lapas un kritalas, rūpīgi pārskatot teritoriju. Inku sīļi barojoties veido nelielas grupas.
Barība
Inku sīlis ir visēdājs. Tas barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, putnēniem un olām, dažādām sēklām, graudiem, zīlēm, riekstiem, ogām un augļiem. Pie iespējas tas barojas ar gaļu un cilvēku pārtikas atkritumiem. Reizēm tas tāpat kā Jaunkaledonijas vārna izmanto kociņu, lai izslaucītu kukaiņus no šaurām spraugām. Barību tas meklē gan uz zemes, gan kokos, gan krūmos. Atrasto barību tas aiznes uz kādu ērtu zaru, kur to pa nelielam gabaliņam noknābā.
Ligzdošana
Inku sīļi ligzdošanas laikā uzturas nelielās grupās (3—9 putni). Katrai grupai ir sava teritorija. Grupā ir viens dominējošais, ligzdojošais pāris un tā palīgi. Ja teritorijā ielido kāds plēsīgs putns, viss bars ielenc nelūgto ciemiņu un klaigā, un uzbrūk tam. Grupa var būt ļoti agresīva. Palīgi ne tikai palīdz sargāt teritoriju, bet palīdz arī izbarot jaunos putnēnus.
Inku sīlis ligzdu būvē augstā kokā vai dzeloņainā un biezā krūmā. Ligzda parasti atrodas 1,5—10 metrus virs zemes. Tā atgādina seklu bļodu, kas vaļīgi savīta no zariņiem. Iekšpusē ligzda ir oderēta ar zāļu stiebriem, saknītēm, ķērpjiem un lapām. Dējumā ir 3—5 olas. Tās perē tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 17—18 dienas. Kad mazuļi izšķīlušies par tiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido pēc 19—22 dienām. Arī pēc izlidošanas vecāki baro jaunos putnus vēl apmēram 3 nedēļas.
Sistemātika
Inku sīlim ir 5 pasugas:
Tšebņicas apriņķis
Tšebņicas apriņķis (pl) ir apriņķis Polijas Lejassilēzijas vojevodistē. Robežojas ar Lejassilēzijas vojevodistes Miličas, Olesņicas, Vroclavas, Vroclavas pilsētu, Srodas, Volovas un Guras apriņķiem, kā arī Lielpolijas vojevodistes Ravičas apriņķi.
Eiropas Cilvēktiesību tiesa
Vēsture
Tiesa tika izveidota 1959. gadā, pirmo spriedumu pēc būtības taisīja 1961. g. (Lawless lieta). Kopš 1998. gada tiesa, kas līdz šai reformai taisīja 837 spriedumus, kļuva par pastāvīgu. 2008. g. pēc būtības izspriesto lietu skaits sasniedza 10 000.
Procedūra
Sūdzības tiesā var iesniegt gan no attiecīgiem pārkāpumiem cietušās privātpersonas, izejot valstī pieejamas procedūras (sešu mēnešu termiņā pēc lietas izskatīšanas valstī), gan citas ECK dalībvalstis.
Komiteja 3 tiesnešu sastāvā vai viens tiesnesis, kas nepārstāv valsti, pret kuru iesniegta sūdzības, pieņemot nepārsūdzamu lēmumu, var atteikties pieņemt izskatīšanai sūdzību. Ja lieta tiek pieņemta izskatīšanai, to izšķir pēc būtības 3 tiesnešu komiteja vai tiesas palāta 7 tiesnešu sastāvā. Palātas spriedumu puses var pārsūdzēt; piecu tiesnešu panelis šādā gadījumā pieņem nepārsūdzamu lēmumu atstāt palātas spriedumu spēkā vai nodot lietu galīgai izskatīšanai Lielajā palātā 17 tiesnešu sastāvā.
Literatūra
Eiropas Cilvēktiesību tiesa. Spriedumu izlase I. Rīga, Latvijas Vēstnesis, 2003. ISBN 9984-731-24-3
Āfrikas jakāni
Āfrikas jakāni, Āfrikas jakānu ģints (Actophilornis) ir viena no jakānu dzimtas (Jacanidae) ģintīm. Āfrikas jakānu ģintī ir divas sugas, kas sastopamas Āfrikas tropu biomā uz dienvidiem no Sahāras, kā arī Madagaskarā. Āfrikas jakānas dzīvo stāvošu ūdeņu saldūdens ezeros vai purvos un dīķos ar atbilstošu veģetāciju (augi ar peldošām lapām).
Ieradumi
Jakāni barojas ar kukaiņiem, gliemjiem, sīkām zivtiņām un ūdensaugu sēklām, jebko, ko var atrast uz un ap ūdensaugiem. Tie ne tikai uzlasu visu, kas atrodams uz lapām, bet mēdz lapas apgriezt riņķī un pārmeklēt arī otru pusi. Visi jakāni ir lielisks peldētāji un nirēji.
Vairošanās sezonas laikā mātītēm ir savas teritorijas, un riesta laikā tās cenšas sapāroties ar pēc iespējas vairākiem tēviņiem. Tēviņš uz ūdens iekārto peldošu ligzdu, kurā mātīte iedēj 4 olas. Pērēšanas rūpes uzņemas tēviņš, kā arī viņš aizsargā ligzdu no ienaidniekiem. Ja ligzda sāk grimt un olām draud briesmas, tēviņš tās paņem zem spārniem un pārnes uz jaunu, drošāku vietu. Kamēr tēviņš perē olas, mātīte dodas pie nākamā tēviņa. Rūpes par cāļu audzināšanu mātītes neuzņemas.
UNESCO Pasaules mantojuma saraksts
UNESCO Pasaules mantojuma saraksts ir oficiāls saraksts, kurā iekļauti visi UNESCO Pasaules mantojuma objekti. Izmaiņas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā apstiprina ikgadējā Pasaules Mantojuma komitejas sanāksmē.
2006. gadā Pasaules mantojuma sarakstā bija iekļauti 830 objekti, kuri atrodas 138 pasaules valstīs. Latviju šajā sarakstā pārstāv Rīgas vēsturiskais centrs un starptautiskais piemineklis — Strūves ģeodēziskais loks. 2011. gadā UNESCO Latvijas Nacionālā komisija pieņēma lēmumu iekļaut nomināciju "Grobiņas arheoloģiskais ansamblis" UNESCO Pasaules mantojuma Latvijas nacionālajā sarakstā.
Sēne
Par sēni var uzskatīt jebkuru pie sēņu valsts sugām piederošo dzīvo būtni. Tomēr visbiežāk ar vārdu sēne saprot sēņu gaļīgo augļķermeni, kas izdala sporas un kas izaug un paceļas no zemes vai sēnes barības avota. Tāpat kā visas sēnes, arī šie sēņu augļķermeņi nav augi un tajos nenorisinās fotosintēze.
Šīs sēnes cilvēki pārsvarā izmanto kā barības avotu, it īpaši skandināvu, baltu un slāvu valstīs, kur ļoti populāra ir sēņu ievākšanas prakse — sēņošana.
Ēdamās sēnes
Latvijā par ēdamām ir atzītas 303 sēņu sugas. Sēņotāji visbiežāk lasa tikai kādas 20—30 no tām. Lielāko daļu sēņu pirms ēšanas ir nepieciešams vai ieteicams novārīt, bet dažas var ēst svaigas.
Neēdamās sēnes
Latvijā par neēdamām ir atzītas 243 sēņu sugas. Tās ir sēnes, kas nesatur indīgas vielas, bet tomēr satur vielas, kuras izdala nepatīkamu smaku vai arī ir rūgtas vai ar dedzinošu garšu.
Indīgās sēnes
Latvijā par indīgām ir atzītas 33 sugas. Tās ir sēnes, kuru augļķermeņi satur indīgas vielas (sēņu indes), kas, nonākot cilvēka organismā, izraisa tā saindēšanos vai pat paliekošus iekšējo orgānu bojājumus un nāvi. Vairākas ēdamās sēnes, tai skaitā parastais vilnītis, arī var būt indīgas, ja tās pirms lietošanas nenovāra.
Psihotropās sēnes
Latvijā par psihoaktīvām var uzskatīt aptuveni 15 sēņu sugas. Tās ir sēnes, kas iedarbojas uz centrālo nervu sistēmu, ierosinot apziņas izmaiņas, halucinācijas un eiforiju. Daudzviet pasaulē šīs sēnes tiek pielietotas šamanismā un alternatīvajā medicīnā. Muscimolu saturošās sēnes (atsevišķas mušmires) izraisa organisma fizisku saindēšanos un ir indīgas.
Liepājas rajons
Liepājas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990—2009) sastāvā. Tas atradās Kurzemes dienvidrietumos un robežojās ar Ventspils rajonu, Kuldīgas rajonu, Saldus rajonu, Liepājas pilsētu, Lietuvu un Baltijas jūru. Tas pēc platības bija lielākā administratīvā iedalījuma vienība Latvijā.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Liepājas apriņķis tika sadalīts Liepājas un Priekules rajonos. 1952.—1953. gadā Liepājas rajons ietilpa Liepājas apgabalā. 1959. gadā Liepājas rajonam tika pievienots Priekules rajons, bet 1962. gadā lielākā daļa no Aizputes rajona. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Liepājas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Aizputes - Bārtas - Bunkas - Cīravas - Embūtes - Gaviezes - Gramzdas - Grobiņas - Dunalkas - Kalētu - Kalvenes - Kazdangas - Lažas - Medzes - Nīcas - Otaņķu - Priekules - Rucavas - Sakas - Sikšņu - Tadaiķu - Vaiņodes - Vecpils - Vērgales - Virgas.
Pagasti
Aizputes pagasts - Bārtas pagasts - Bunkas pagasts - Cīravas pagasts - Dunalkas pagasts - Dunikas pagasts - Embūtes pagasts - Gaviezes pagasts - Gramzdas pagasts - Grobiņas pagasts - Kalētu pagasts - Kalvenes pagasts - Kazdangas pagasts - Lažas pagasts - Medzes pagasts - Nīcas pagasts - Otaņķu pagasts - Priekules pagasts - Rucavas pagasts - Sakas pagasts - Vaiņodes pagasts - Vecpils pagasts - Vērgales pagasts - Virgas pagasts.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Liepājas rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidots:
Pjasečno apriņķis
Pjasečno apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes centrālajā daļā uz dienvidiem no Varšavas. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Otvockas, Grujecas, Grodziskas un Pruškovas apriņķiem, kā arī Varšavu.
Jakānu dzimta
Jakānu dzimta jeb slaidpirksttārtiņu dzimta (Jacanidae) ir tārtiņveidīgo kārtas (Charadriiformes) dzimta, kas apvieno 8 tropu bridējputnu sugas. Jakāni dzīvo tropu biomā visā pasaulē; Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras, Dienvidamerikā, Ziemeļamerikas dienvidos, Dienvidāzijā, Austrālijas ziemeļos.
Nosaukums jacana ir aizguvums no tupu indiāņu vārda ñaha'nã, kas savukārt caur Brazīlijas portugāļu valodas vārdu jaçanã ienācis daudzās citās valodās.
Izskats
Jakānus var atpazīt pēc to garajām kājām un lielajām pēdām ar ļoti garajiem pirkstiem. Pateicoties tiem, jakāni var soļot pa peldošo ūdensaugu lapām. Tādēļ ir tautas, kas jakānus sauc par Jēzus putniem. Turklāt tiem ir labi attīstīts arī pakaļējais pirksts, kas citiem tārtiņveidīgajiem parasti pavisam neattīstījies. Tiem ir asi knābji, noapaļoti spārni un daudzām sugām uz pieres knābja pamatnes vairogs. Lai arī abu dzimumu putni izskatās pilnīgi vienādi, mātītes ir gandrīz divas reizes lielākas par tēviņiem.
Ieradumi
Jakāni apdzīvo saldūdens ezerus vai dīķus. Āzijā tos var sastapt uzpludinātajos rīsa laukos. Tie parasti mitinās stāvošos ūdeņos, mierīgās vietās, kur daudz peldlapainu augu. Tie var veikli skraidīt pa nestabilo ūdensrožu un līdzīgo augu lapu klājienu, reizēm vēl balansējot ar spārniem. Daudzām sugām olas perē tēviņi, kā arī tēviņi būvē peldošas ligzdas, kuras ir diezgan plānas un neizturīgas. Olas ir ar tumšām, neregulārām līnijām, kas rada kamuflāžas efektu, olu vizuāli noslēpjot starp augiem.
Jakāni barojas ar kukaiņiem, gliemjiem, sīkām zivtiņām un ūdensaugu sēklām. Daudzas jakānu sugas ir mazkustīgas, bet garastes jakāns (Hydrophasianus chirurgus) migrē savā reģionā nelielus attālumus no ziemeļiem uz dienvidiem un atpakaļ.
Sistemātika
Jakānu dzimta (Jacanidae)
Restaurācija (albums)
Restaurācija ir mūzikas albums, kurā iekļautas producenta un mūziķa Roberta Lejasmeijera muzikālie darbi.
Albums iznāca 2008. gadā. Šajā albumā ir iekļauti gan vecāku dziesmu remiksi, piemēram, remiksa versija grupas Jumpravas dziesmai Ziemeļmeita. Tāpat ir iekļautas arī pavisam jaunas, Lejasmeijera veidotas, kompozīcijas, piemēram, Undivided Love. Starp dziesmām nav paužu, bet ir pārējas. Kopā ar viņu šī albuma ierakstīšanā piedalījās Ella, Fēliks Ķiģelis, Roberts Gobziņš un citi Latvijas mūziķi.
Ontoloģija
Ontoloģija (no grc (ontos) — 'esošais' un λόγος (logos) — 'vārds, mācība') filozofijas zinātnē ir mācība par esamību, esamības būtības noteicošajām iezīmēm. Pieņēmumi par to, kādas lietas pastāv vai var pastāvēt attiecīgajā īstenības jomā, kādi varētu būt to eksistences apstākļi, no kā un kādā veidā tās varētu būt atkarīgas utt.; katrai zinātnes nozarei un katrai teorijai ir sava ontoloģija.
Ontoloģisti uzskata, ka pasaule pastāv neatkarīgi no mūsu zināšanām par tās esamību, tā raugās kā lietas mijiedarbojas konkrētā vidē, tā uzskata, ka valsts pastāv uz savstarpēju vienošanos pamata (vienošanos starp indivīdiem), tāpat arī likumi un dažādi noteikumi eksistē paša personā, bet īstenībā nav sastopami.
Kuresāres pils
Kuresāres jeb Ārensburgas bīskapa pils (et) ir viena no vislabāk saglabātajām viduslaiku pilīm Baltijas valstīs. Tā atrodas Kuresārē un ir celta no dolomīta blokiem 14. gadsimta otrajā pusē.
Pilī izvietotas Sāmsalas muzeja vēstures un dabas nodaļas.
Vēsture
Dānijas (1560-1645) un Zviedrijas (1645-1710) varas laikā pils tika nostiprināta ar smilšu bastioniem. Lielā Ziemeļu kara laikā 1710. gada 15. septembrī pils padevās Krievijas caram Pēterim I un tika pilnīgi izdemolēta. 1721. gadā kļuva par Rīgas guberņas Sāmsalas provinces, vēlāk par Vidzemes guberņas Ārensburgas apriņķa pārvaldnieka rezidences vietu.
Pils zaudēja savu militāro nozīmi un 1836. gadā krievu garnizons pili atstāja.
1904.-1912. gada notika pamatīga pils rekonstrukcija pēc Rīgas arhitektu Vilhelma Neimaņa un Hermaņa Zeiberliha plāniem. 1968. gadā pili vēlreiz restaurēja arhitekta Kalvi Aluves vadībā.
Arhitektūra
Celtnes pamatā ir kvadrāts, kura malu garums ir 43 metri. Celtnes ziemeļu galā ir divi torņi: sargtornis, kas saukts arī par garo Hermani, un aizsargtornis (Sturvolt). Ieeja pilī arī izvietota ziemeļu pusē. Celtnes centrā atrodas kvadrātveida iekšpagalms, ko ietver velvētas ejas, tā saucamais klosteris pirmajā un otrajā stāvā.
UNESCO Pasaules mantojuma objekts
UNESCO Pasaules mantojuma objekts ir noteikta vieta (piemēram, mežs, kalns, baznīca, pilsēta), kas nominēts un oficiāli iekļauts Pasaules mantojuma sarakstā, kuru administrē Apvienoto Nāciju Izglītības, zinātnes un kultūras organizācijas (UNESCO) Pasaules mantojuma komiteja. Pasaules mantojuma komitejā tiek iekļauti 21 valsts pārstāvji, kurus uz noteiktu laiku ievēl Konvencijas dalībvalstu Ģenerālajā asamblejā.
Pasaules mantojuma programmas mērķis ir apkopot informāciju un aizsargāt vietas, kam ir īpaši liela kultūras vai dabas vērtība kopējā cilvēces mantojumā. Noteiktos apstākļos mantojumā iekļautie objekti var iegūt finansiālu atbalstu no Pasaules mantojuma fonda.
Pasaules mantojuma programma izveidojās līdz ar Konvenciju par pasaules kultūras un dabas mantojuma aizsardzību, kas tika pieņemta UNESCO Ģenerālajā konferencē 1972. gadā. Konvenciju ratificējušas vairāk kā 180 valstis. Latvija konvenciju ratificēja 1997. gada 17. februārī.
2006. gadā Pasaules mantojuma sarakstā bija iekļauti 830 objekti, tai skaitā 644 kultūras objekti, 162 dabas objekti un 24 jaukti objekti. Šie objekti atrodas 138 valstīs. Katram no objektiem tiek piešķirts noteikts numurs, taču tā kā jauniekļautie objekti nereti iekļauj jau agrāk sarakstā iekļautos objektus, numerācija jau pārsniedz skaitli 1200, kaut gan patiesais objektu skaits ir mazāks. Latviju šajā sarakstā pārstāv Rīgas vēsturiskais centrs un starptautiskais piemineklis — Strūves ģeodēziskais loks.
Katrs no Pasaules mantojuma objektiem ir tās valsts īpašums, kurā šis objekts atrodas, taču tiek pieņamts, ka visas starptautiskās sabiedrības interesēs ir šo objektu saglabāt.
Objekta nominācija
Katrai dalībvalstij ir jāveic savu nozīmīgāko kultūras un dabas objektu inventarizācija, sastādot sākotnējo sarakstu. Pasaules mantojuma sarakstam nevar pieteikt objektu, kurš nav bijis iekļauts sākotnējā sarakstā.
Katra valsts no sākotnējā saraksta nominācijai var piedāvāt atsevišķus objektus, par kuriem tiek sastādīts plašs nominācijas pamatojums un apraksts. Pamatojums tiek sastādīts ar Pasaules mantojuma centra palīdzību, jo tam jābūt pēc iespējas plašākam.
Nominēto objektu aprakstus neatkarīgi izvērtē. Pasaules mantojuma komiteja tiekas reizi gadā un vērtē, vai katru no nominētajiem objektiem iekļaut vai neiekļaut Pasaules mantojuma sarakstā, nereti lūdzot no dalībvalsts papildus informāciju.
Kultūras mantojuma kritēriji
Saskaņā ar "Konvenciju par pasaules kultūras un dabas mantojuma aizsardzību par izciliem kultūras objektiem tiek uzskatīti:
ainavā ir īpašas nozīmes universāla vērtība no vēstures, mākslas vai zinātnes viedokļa;
Palauiešu valoda
Palauiešu valoda ir viena no divām Palau oficiālajām valodām (otra ir angļu valoda). Valoda pieder pie austronēziešu saimes un tajā runā lielākā daļa Palau iedzīvotāju, kā arī ievērojama diaspora Guamā.
Lielais Jūgezers
Lielais Jūgezers (arī Jūgu ezers) ir beznoteces ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, starpkāpu ieplakā Jūgu purvā. Ezers ir senās jūras palieka un joprojām aizaug. Vēl 20. gadsimta sākumā tā platība bijusi 66,5 ha un dziļums līdz 6,4 m. 1955. gadā nosusināta apkārtne. Samazinājies ezera sateces baseins, noteka uz Ataru ezeru nefunkcionē, ezers kļuvis beznoteces. Uz ziemeļrietumiem senajā ezerdobē atrodas Mazais Jūgezers (platība 3,3 ha), uz dienvidiem — Piekūnītis (1,0 ha). Ezera dibens dūņains, siekstains, ezera krasti zemi, lielākoties grūti pieejami. Makrofīti: grīšļi, vilkvālītes, meldri, niedres, kosas, parīss, ūdensrozes, mazlēpes, glīvenes, pavedienaļģes. Pie Jūgezera aug Latvijas Sarkanajā grāmatā ierakstītā slaidā spilve un atrodas viena no trīs Latvijā zināmajām palu grīšļa atradnēm, ezerā sastopama īpaši aizsargājamā suga — mazā lēpe. Dzīvo līnis, karūsa, līdaka, asaris, rauda, ķīsis. Ligzdo pīles, ezers ir atpūtas vieta pārceļotājiem putniem — ziemeļu gulbjiem, gaigalām, lielajām un mazajām gaurām, cekulpīlēm un baltvēderiem.
Latvijas PSR laikā PSRS armija izmantoja Lielo Jūgezeru kā mācību mērķi bumbvedējiem, kas padarījis tā dibenu nelīdzenāku.
Anastasija Kuzmina
Anastasija Kuzmina (sk, ru; dzimusi Šipuļina (Шипулина) Tjumeņā) ir bijusī krievu tautības Slovākijas biatloniste. Ar biatlonu nodarbojas kopš 1999. gada. Mainījusi pilsonību un Pasaules kausa posmos pārstāv Slovākiju kopš 2008. gada decembra.
Karjera
2009. gada Pasaules čempionātā Phjončhanā, Dienvidkorejā, viņa izcīnīja sudraba medaļu masu startā. 2010. gada Vankūveras ziemas olimpiskajās spēlēs kļuva par čempioni 7,5 km sprinta distancē par 1,5 sekundēm apsteidzot Magdelēnu Neineri no Vācijas. Šis panākums bija pirmā olimpiskā zelta medaļa neatkarīgās Slovākijas ziemas sporta vēsturē. Nākamajā distancē — 10 km iedzīšanā — viņa piekāpās tikai M. Neinerei un izcīnīja sudraba medaļu. izcīnīja otro zelta medaļu, arī šoreiz 7,5 km sprinta distancē. Phjončhanā izcīnīja savu trešo olimpisko zeltu, uzvarot masu startā, kā arī ieguva divas sudraba medaļas — iedzīšanā un 15 km individuālajā distancē.
2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā kļuva pasaules čempioni sprintā (vienīgā Pasaules čempiionāta zelta medaļa karjerā). Pēc šīm sacensībām beidza profesionālā sporta karjeru.
Personīgā dzīve
A. Kuzminas jaunākais brālis Antons Šipuļins arī ir biatlonists, pārstāv Krievijas izlasi. Viņas vīrs Daniels Kuzmins ir Izraēlas distanču slēpotājs un Kuzminas personīgais treneris. Viņiem ir dēls.
Katvaru ezers
Katvaru ezers (arī Pepītis, Vannīšu ezers) ir caurteces ezers Limbažu novada Katvaru pagastā. Ovāla ezerdobe, krasti zemi, lēzeni, dibens dūņains. Ietek vairāki strauti un grāvji, iztek strauts uz Braslu. Uz iztekošā strauta akmeņu bēruma slieksnis. Pie ezera laivu piestātne, peldvieta. Terasētajā austrumu krastā Katvaru muiža ar parku. Ziemeļos no ezera Skaisterkalns (111 m).
Makrofīti: vilkvālītes, niedres, ezera meldri, peldošās glīvenes, abinieku sūrenes, dzeltenās lēpes, elodejas, Dortmana lobēlijas. Dzīvo līdaka, zandarts, asaris, rauda, līnis, karūsa, karpa.
Volomina
Volomina - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē apmēram 20 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Varšavas, faktiski tās priekšpilsēta. Sāka attīstīties līdz ar Varšavas - Bjalistokas dzelzceļa izbūvi XIX gadsimta vidū. XX gadsimta sākumā pilsētas attīstību veicināja stikla rūpnīcas uzbūvēšana. Kad 1944. gadā Padomju armijas tanki ieņēma Volominu, Varšavā sākās poļu pagrīdes Armia Krajowa organizētā sacelšanās.
Miliča
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Five Nights at Freddy's
Five Nights at Freddy's ir 2014. gada izdzīvošanas šausmu datorspēle no pirmās personas skatpunkta, kuru izstrādāja un 2014. gada 8. augustā izdeva neatkarīgais spēļu izstrādātājs Skots Kavtons. Šai spēlei ir vēl 5 daļas - Five Nights at Freddy's 2, Five Nights at Freddy's 3, Five Nights at Freddy's 4, Five Nights at Freddy's: Sister Location, un Five Nights at Freddy's 6 vai Freddy Fazbear's Pizzaria Simulator.
Sižets
Spēles galvenais varonis Maiks Šmidts iegūst nakts maiņas apsarga darbu Fredija Fazbēra picērijā. Ierodoties savā darba vietā, Maiks saņem ierakstītu ziņojumu no iepriekšējā apsarga, kurš pastāsta, ka picērijas robotizētajiem talismaniem tiek ļauts pa nakti staigāt pa restorānu, lai nenobloķētos to servodzinēji. Viņš arī atklāj, ka kopš "1987. gada sakošanas" starpgadījuma tiem pa dienu restorānā vairs neļauj brīvi pārvietoties. Vēl viņš brīdina, ka sastopoties ar cilvēku, robotizētais talismans to uztvers kā vēl neietērptu robotu un ar varu iestūķēs to brīvajā talismana tērpā, cilvēku nogalinot.
Spēle
Spēlē ir jāizdzīvo no pusnakts līdz sešiem rītā. Pa šo laiku ir jāizmanto pēc iespējas mazāk enerģijas (parādīta procentos ekrāna kreisajā augšējā stūrī), kas attiecīgi nozīmē, ka vajag mazāk izmantot pieejamos aizsargrīkus — kameras, ar kurām var redzēt talismanu atrašanos dažādās telpās un aizveramas metāla durvis. Spēlē ir 5 talismani- Fredijs Fazbērs, Bonijs, Čika, Foksijs un noslēpumainais Zeltainais Fredijs. Talismani sākumā atrodas telpā, kura redzama ar "CAM 1A" kameru, bet Foksijs sākumā atrodas CAM 1C kamerā. Pēc kāda laika tie viens pēc otra pamet savu vietu un sāk staigāt pa restorānu, tuvojoties arī apsarga telpai. Par talismanu atrašanos blakus liecina seju parādīšanās labajā pusē esošajā logā, kā arī dīvainu aprišu parādīšanās aiz sienas un paskatīšanos cauri durvīm (kreisā puse). Spēles ieraksti mēdz pateikt priekšā, kādas ir katra talismana īpatnības un kas jāizdara, lai izvairītos no konkrētā talismana. Zaudēt var divējādi:
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (14. diena)
Vankūveras olimpisko spēļu četrpadsmitajā dienā (25. februārī) sacīkstes norisinājās 7 disciplīnās un tika izcīnīti 6 medaļu komplekti.
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Daiļslidošana
04:00 - 06:55 - Sievietes, brīvā programma
Distanču slēpošana
21:00 - 22:05 - Sievietes, 4 x 5 km stafete
Frīstaila slēpošana
04:00 - 05:05 - Vīrieši, akrobātika
Hokejs
Sieviešu turnīrs
Kalnu slēpošna
Sievietes, giganstlaloms, fināls
Ziemeļu divcīņa
20:00 - 20:50 - Tramplīns
Ormijs
Ormijs (arī Ormejas ezers, Ormija ezers, Ormijas ezers) ir dzidrūdens ezers Krāslavas novada Robežnieku pagastā uz robežas ar Asūnes pagastu, septītais dziļākais Latvijā.
Izvietojies subglaciālajā vagā. Krasti slīpi, vietām stāvi, dibens granšains, smilšains, dūņains, dūņu slānis 0,1—0,5 m; vietām lieli akmeņi. Ietek strauts no Garā ezera, iztek Ormjanka uz Suhorukovas ezeru. Ezerā viena 1,2 ha liela sala. Mīt rauda, līdaka, asaris, plaudis, ķīsis; zvejas tiesības pieder valstij. Regulāra ūdens ziedēšana.
Dienvidrietumu krastā pagasta centrs Robežnieki, dienvidu krastā skrajciemi Podozerci un Pupiki. Ir peldvieta.
Kuldīgas rajons
Kuldīgas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990—2009) sastāvā. Tas atradās Kurzemes vidienē un robežojās ar Tukuma rajonu, Talsu rajonu, Ventspils rajonu, Liepājas rajonu un Saldus rajonu.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Kuldīgas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Kuldīgas, Auces, Saldus un Skrundas lauku rajonos. 1952.—1953. gadā Kuldīgas rajons ietilpa Liepājas apgabalā. 1956. gadā Kuldīgas rajonam tika pievienota daļa no Alsungas rajona, bet 1959. gadā daļa no Skrundas rajona. Laikā no 1962. gada aprīļa līdz 1967. gada janvārim Kuldīgas rajonam bija pievienota arī Ventspils rajona daļa Ventas labajā krastā. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Kuldīgas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem. Rajona padome turpināja izmantot bijušā Kuldīgas apriņķa ģerboni.
Pagasti
Alsungas pagasts — Ēdoles pagasts — Gudenieku pagasts — Īvandes pagasts — Kabiles pagasts — Kurmāles pagasts — Laidu pagasts — Nīkrāces pagasts — Padures pagasts — Pelču pagasts — Raņķu pagasts — Rendas pagasts — Rudbāržu pagasts — Rumbas pagasts — Snēpeles pagasts — Turlavas pagasts — Vārmes pagasts.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Kuldīgas rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti
Volominas apriņķis
Volominas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes centrālajā daļā uz austrumiem no Varšavas. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Viškovas, Vengrovas, Miņskas un Legonovo apriņķiem, kā arī Varšavu.
Volfgangs Lits
Volfgangs Augusts Eižens Lits (de, dzimis, miris ) bija Rīgā dzimis otrs veiksmīgākais vācu zemūdeņu komandieris Otrā pasaules kara laikā. Lita vadībā zemūdenes nogremdēja 46 tirdzniecības kuģus un vienu franču zemūdeni ar kopēju tonnāžu 230 781 reģistra tonnas. Vairāk spējis tikai Oto Krečmers. Volfgangs Lits ir viens no diviem zemūdens karavīriem, kuri saņēmuši Dzelzs krusta Bruņinieka krustu ar ozollapām, zobeniem un briljantiem (Ritterkreuz des Eisernen Kreuzes mit Eichenlaub, Schwertern und Brillanten).
Dzimis Rīgā, vācbaltiešu ģimenē. Pēc vidusskolas beigšanas, trīs semetrus studēja Herdera institūtā. 1933. gadā pameta Latviju, devās uz Vāciju, kur iestājas kara flotē. Pēc apmācībām dienēja virsūdens flotē, bet 1937. gada februārī tika norīkots uz zemūdens dienestu. Spānijas pilsoņu kara laikā, veica uzdevumus Spānijas piekrastē. Otrā pasaules kara sākuma momentā Volfgands Lits patrulēja zemūdenē "U-38" pie Portugāles krastiem.
1939. gada 30. decembrī Volfgangam Litam tika uzticēta zemūdens U-9 vadība. Ar šo zemūdeni Lits devās sešās patrulēšanās un nogremdēja 7 kuģus un franču zemūdeni.1940. gada 27. jūnijā Lits tika norīkots par zemūdenes U-138 komandieri, bet 1940. gada 21. oktobrī par zemūdenes U-43 komandieri. Ar U-43 piecās patrulēšanās tika nogremdēti 12 kuģi. 1942. gada 9. maijā Lits kļuva par zemūdenes U-181 komandieri. 1942. gada septembŗi zemūdene devās no Ķīles un patrulēja Indijas okeānā un pie Dienvidāfrikas. Līdz atgriešanās Bordo tika nogremdēti 12 kuģi. 1943. gada martā Lits devās vēl vienā patrulēšanā, sevišķi bieži izturoties Maurīcijas tuvumā. Patrulēšana turpinājās 205 dienas — tā bija otrā ilgākā kara laikā. Tika nogremdēti 10 kuģi.
1944. gada janvārī pēc 15 patrulēšanām un 600 dienām jūrā, sāka dienēt krastā — viņš tika norīkots par zemūdens flotiles komandieri Gotenhāfenē. Vēlāk viņš tika pārcelts uz jūras kara skolu Flensburgā, bet 1944. gada septembrī kļuva par skolas komandieri.
Kad 1945. gada Flensburgā ienāca britu karaspēks, Lits turpināja ieņemt kara skolas vadītāja amatu. Naktī uz 1945. gada 14. maiju Litu nošāva vācu sardzes kareivis, jo Lits neatbildēja uz sardzes brīdinājumu. Vēlēkā izmeklēšana atzina, ka sardzes kareivis rīkojies pēc reglamenta. Saskaņojot ar britu iestādēm, Volfgangs Lits tika apglabāts Valsts bērēs. Goda sardzē pie zārka stāvēja seši zemūdens komandieri — visi bija Dzelzs krusta Bruņinieka krusta saņēmēji. Tās bija pēdējās Trešā reiha Valsts bēres.
Awesome as Fuck
Awesome as Fuck ir amerikāņu pankroka grupas Green Day koncertieraksta albums, kas tika laists klajā. Tiek plānots, ka albumu izdos Reprise Records, tā producenti ir Green Day. Albums ietver dziesmas no viņu 2009.—2010. gada koncerttūres 21st Century Breakdown World Tour.
Lielais Gusena ezers
Lielais Gusena ezers (arī Gusena ezers) ir ezers Krāslavas novada Robežnieku pagastā.
Atrodas subglaciālajā vagā. Ezera līmenis pazemināts 1920.—1930. gados. Trīs salas ar kopējo platību 1,7 ha. Gultni vietām klāj vairāk kā 3 m biezs dūņu slānis. Krasti vietām slīpi. Konstatētas 5 sugu zivis.
Latvijas Revolucionāro sociālistu partija
Latvijas Revolucionāro sociālistu partija (LRSP) jeb eseri bija skaitliski neliela, radikāli noskaņota demokrātiska kreisa politiska partija Krievijas impērijā un Latvijas Republikā laikā no 1913. līdz 1919. gadam.
Vēsture
Izveidota 1913. gadā, kad Latviešu sociāldemokrātu savienības 2. kongresā tika mainīts partijas nosaukums uz "Latvijas Revolucionāro sociālistu partija" - jaunais nosaukums šķita atbilstošāks partijas ideoloģijai, bez tam vajadzēja uzskatāmāk norobežoties no LSDSP, ar ko bija visai saspīlētas, dažbrīd pat naidīgas attiecības (līdzīgie nosaukumi bieži radīja pārpratumus). Jaunizveidotajai partijai bija visai sarežģīta — sociālistiskajām partijām raksturīga struktūra, ko veidoja dažādas autnomas sekcijas, kopas un komitejas. T.i. partija tika veidota "no apakšas" un to veidoja nevis līderi bet ārējie faktori — organizācijas. Līderiem, protams, bija svarīga loma, bet ne noteicošā, jo pašā organizācijā eksistēja līderu kontrolējošie, vienpersoniskas rīcības ierobežojoši mehānismi.
Cjiņs Šihuans
Cjiņs Šihuans, arī Ciņs Šihuandi (,, dzimis 259. gadā p.m.ē., miris 210. gada p.m.ē. 10. septembrī), īstajā vārdā Jins Džens (嬴政, Yíng Zhèng), bija Cjiņu dinastijas valdnieks, kas no 246. līdz 221. gadam p.m.ē. bija Cjiņu valsts karalis, bet no 221. līdz 210. gadam p.m.ē. pirmais Ķīnas imperators. Jau četrus gadus pēc viņa nāves Cjiņu dinastija sabruka un Ķīnā pie varas nāca Haņu dinastija.
Biogrāfija
Pēc tēva nāves 246. gadā p.m.ē., 13 gadus vecais Jins Džens kļuva par Cjiņu valsts valdnieku. Šis laiks Ķīnas vēsturē ir Karojošo valstu periods kad Cjiņu valsts karoja ar kaimiņvalstīm par varu Senajā Ķīnā. 240. gadā p.m.ē. Jinu Dženu mēģināja gāzt no troņa viņa māte un viņas mīļākais Lao Ajs, kuriem bija divi kopīgi dēli. Jins Džens kopā ar saviem tuvākajiem atbalstītājiem spēja atvairīt sazvērnieku uzbrukumu. Pēc tam Jins Džens uzsāka cīņu pret sazvērniekiem. Visbargāko sodu saņēma Lao Ajs, kuru aiz rokām un kājām piesēja pie četriem kaujas ratiem un saraustīja gabalos. Pēc šī atgadījuma Jinam Dženam sākās paranojiskas bailes no atentātiem. Tādēļ viņš sāka nogalināt visus, kurus uzskatīja par ienaidniekiem vai par potenciālajiem ienaidniekiem.
Viņa valdīšanas laikā Cjiņu armija uzsāka galīgo kampaņu pārējo ķīniešu valstu iekarošanai. 230. gadā p.m.ē. iekaroja Haņu valsti, 228. gadā p.m.ē. — Žao valsti, 225. gadā p.m.ē. — Vei valsti, 223. gadā p.m.ē. — Ču valsti, 222. gadā p.m.ē. — Jaņu valsti, visbeidzot 221. gadā p.m.ē. — Ci valsti.
221. gadā p.m.ē. Jins Džens izveidoja centralizētu valdību, bet pats sevi pasludināja par pirmo Ķīnas imperatoru, pieņemot vārdu Cjiņs Šihuans, kas burtiski to arī nozīmē — ‘Cjiņu Pirmais imperators’.
Pēc Cjiņu dinastijas impērijas izveidošanas, Cjiņs Šihuans vēlējās arī atbilstoši grezni dzīvot, tādēļ uzsāka Epanas pils celtniecību. Tās platība bija vairāk nekā 10 hektāri. Līdz mūsdienām no šīs pils ir palikusi tikai neliela daļa.
Šihuans nomira 49 gadu vecumā. Tā kā viņš ļoti baidījās no nāves, jau savas dzīves laikā bija licis veidot nemirstīgu armiju (skat. Terakotas armija), kas apsargās viņa kapenes. Cjiņs Šihuans tika guldīts bronzas sarkofāgā, zem mākslīgi uzbērta kalna, kur viņa pīšļi iespējams atrodas arī mūsdienās, jo Ķīnas valdība ir pieņēmusi lēmumu kapavietu neatrakt.
Nierzas ezers
Nierzas ezers (arī Nirzas ezers, Nirza ezers) ir ezers Ludzas novada Nirzas pagastā. 1933. gadā ūdens līmenis pazemināts par 2 metriem. Konstatētas 7 sugu zivis. Eitrofs, regulāri novēro ūdens ziedēšanu. Krastā atrodas viesu nams, atpūtas bāze.
Ķežupīte
Ķežupīte ir Ķekavas labā pieteka Ķekavas novadā. Sākas dienvidos no Kazu kalniem pie Asenberģu mājām. Augštece regulēta novadgrāvjos. Vidustecē tek pa mežainu apvidu Baldones pilsētas teritorijā. Upi šķērso autoceļš P91 (Rīgas iela).
Luci
Luci var būt:
Alkala de Enaresa
Pilsētas kopējā platība ir 87,72 km², pēc 2012. gada datiem, pilsētā dzīvo 203 924 iedzīvotāji. Pēc oficiālajiem datiem 18% no kopējā iedzīvotāju skaita ir nepilsoņi, bet no tiem 30% ir iebraucēji no Austrumeiropas. Ar vairāk kā 35 000 čigānu, tā ir lielākā čigānu mītnes vieta Spānijā.
Loja
Loja ir apdzīvota vieta Saulkrastu novadā. Sējas pagasta administratīvais centrs. Izvietojusies Lojas upes ielokā uz 69 m augstā Jēņu kalna pie autoceļa Murjāņi-Sēja.
Iestādes
Vidējciemā atrodas pasta nodaļa, pagasta pārvalde, doktorāts, aptieka, frizētava, kā arī Valsts un pašvaldības vienotais klientu apkalpošanas centrs, veikals, bērnudārzs PII "Bitīte", Sējas kultūras nams, Sējas mūzikas un mākslas skola.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Sabiedriskais transports
Sabiedriskais transports Lojā ir pieejams diezgan plašā izvēlē. Autobusi kursē un Siguldu, Murjāņiem, Raganu, Pabažiem, Saulkrastiem, Sēju, Rīgu. Pakalpojumu nodrošina uzņēmums AS "CATA".
Deep
"Deep" ir amerikāņu grupas Nine Inch Nails reklāmsingls no skaņu celiņa filmai "Lara Krofta: Kapeņu izlaupītāja".
Legonovo apriņķis
Legonovo apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes centrā uz ziemeļim no Varšavas. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Pultuskas, Viškovas, Volominas un Novi Dvoras apriņķiem, kā arī Varšavu.
C4
C4 ir viena no "C" grupas plastiskajām sprāgstvielām. Šo sprāgstvielu visbiežāk izmanto armijas vajadzībām. C4 sastāvā ir RDX kas tiek izmantots par komponentu plastiskajās sprāgstvielās. Cipars aiz C norāda spridzekļa jaudu, jo mazāks cipars aiz C jo tas jaudīgāks. Lielbritānijā šī sprāgstviela ir zināma kā PE-4.
C-4 tekstūra ir līdzīga kā plastilīnam. Šī sprāgstviela ir ļoti stabila un sprādzienu var iegūt tikai ar ekstrēma karstuma un spiediena, ko var iegūt no detonatora.
Drošība
ASV bruņotie spēki ir veikuši daudz testus, lai pierādītu C-4 stabilitāti. Sensitivitātes testi uzrādīja, ka C4 ir mazāk sensitīvs nekā C3. Šajos testos uz C4 tika šauts. 20% no paraugiem aizdegās, bet neviens paraugs neuzsprāga. Citos testos kā piemēram fokusētās enerģijas(Shaped charge), trieciena stimula un simpātiskās detonācijas (Sympathetic detonation) C4 nepierādīja sevi tik labi.
Mītu grāvēji
Raidījuma "Mītu grāvēji" 2011. gada sezonas sērijā Flying Guillotine tika pārbaudīts mīts, ka C4 ir tik stabils, ka to var aizdedzināt un to var izmantot ārkārtas apstākļiem kā kurināmo aizvietotāju. Eksperimenta gaita bija šāda: Lai pārbaudītu vai C4 deg, tas tikai aizdedzināts. Materiāls dega apmēram 2 minūtes un sasniedza temperatūras ap 538 °C (1,000 °F). Šis mīts izrādījās patiess.
Barisava
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta Laurentija hronikā kā dibināta 1102. gadā. No 13. gadsimta beigām atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1812. gada 26./29. novembrī pie Barisavas notika Berezinas kauja, kurā atejošajam Napoleona karaspēkam ar lieliem zaudējumiem izdevās forsēt Berezinu. 1920. gadā Barisava iekļāvās Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 2. jūlija līdz 1944. gada 1. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.