cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aizguvumi no Amerikas pamatiedzīvotāju valodām
Aizguvumi no eskimosu-aleutu valodām
Valodu un dialektu kopums, kurā runā aptuveni 85 000 Grenlandes, Kanādas Arktikas piekrastes, Aļaskas piekrastes, Čukču pussalas galējo ziemeļaustrumu un dienvidaustrumu piekrastes un Aleutu salu pamatiedzīvotāji.
Agaricostilbales
Agaricostilbales ir sēņu rinda bazīdijsēņu nodalījumā, kurā ietilpst 3 dzimtas, 9 ģintis (no kurām viena ģints neietilpst nevienā dzimtā — Mycogloea) un 43 sugas. Šīs sēnes raksturo cistīdas neesamība, kā arī tām ir garas bazīdijas ar šķērsenisku starpsienu. Tās producē hialīna (daļēji caurspīdīgas) un ne amiloīdas bazīdiosporas.
Pirmais Indoķīnas karš
Pirmais Indoķīnas karš bija karš Franču Indoķīnā starp 1945. gadā pašpasludināto Vjetnamas Demokrātisko republiku un Francijas Ceturto republiku no 1946. gada 19. decembra līdz 1954. gada 1. augustam, kurā Francija cieta sakāvi, bet Vjetnama tika sadalīta Vjetnamas Demokrātiskajā republikā un Dienvidvjetnamā.
Pēc Japānas impērijas kapitulācijas 1945. gada augustā, 1940. gadā japāņu okupētajā franču Vjetnamas kolonijā izveidojās varas vakuums, kuru ātri aizpildīja Ho Ši Mina vadītie komunisti un nacionālisti, kas 2. septembrī Hanojā pasludināja Vjetnamas neatkarību. Atbilstoši Sabiedroto valstu lēmumiem, okupācijas kontroli Vjetnamā pārņēma Ķīnas Republikas un Lielbritānijas karaspēks. Kamēr ķīnieši ziemeļos atzina Ho Ši Mina valdību, angļi dienvidos to nedarīja, un veicināja franču koloniālās pārvaldes atjaunošanos, kas 23. septembrī padzina jaunās republikas pārstāvjus no Saigonas.
Lai arī pašā Francijā pie varas bija progresīva komunistu, sociālistu un kristīgo demokrātu koalīcija, tā nebija gatava atteikties no koloniālās impērijas. 1946. gada rudenī franči Vjetnamā izveidoja 50 000 karavīru lielu armiju, un atguva kontroli pār dienvidiem. Novembrī franču karaflote apšaudīja ziemeļu ostas pilsētu Haifonu, nogalinot vairākus tūkstošus cilvēku. Ho Ši Mina vadītā valdība, Vjetmins atriebās uzbrūkot franču pozīcijām Haifonā un Hanojā. Decembra vidū starp abām pusēm sākās karš.
Ho Ši Mins armijas organizēšanu un komandēšanu uzticēja Vo Ngujen Zjapam, kuram nebija nekādas iepriekšējas militārās pieredzes, bet kurš mācījās no Mao Dzeduna vadītā Ķīnas partizānu kara metodēm. Lai arī Vjetmina armija skaitliski bija lielāka, tā bija vāji bruņota un varēja veikt tikai partizānu kara operācijas, ar cerību novājināt frančus tiktāl, ka tie būs gatavi uzsākt miera sarunas. Vjetminam trūka artilērijas, tam nebija aviācijas, tāpēc tas piekopa novājināšanas karu pret franču spēkiem, ko veidoja Franču Ārzemnieku leģions, franču Āfrikas koloniju un vietējo vjetnamiešu kareivji, zem kopējā nosaukuma CEFEO (Franču Tālo Austrumu ekspedīcijas korpuss), kas sasniedza 200 000 vīru kopskaitu. Francija karā neizmantoja regulārās armijas kareivjus, lai neizbēgamie upuri neizraisītu protestus dzimtenē. Karā novājinātajai Francijai nebija ne militāru ne finansiālu iespēju pilnībā nodrošināt CEFEO sastāvu, tāpēc kara gaitā aizvien lielāka loma bija ASV sniegtajai palīdzībai.
1949. gada sākumā franči sāka meklēt politisko risinājumu, uzsākot sarunas ar pēdējo Vjetnamas imperatoru Bao Dai par rietumnieciski orientētas un frančiem lojālas Vjetnamas valsts izveidošanu. Bao Dai piekrita šim plānam un pasludināja jaunu Vjetnamas valsti ar galvaspilsētu Saigonā. Koncentrēšanās uz dienvidiem bija stratēģisks lēmums, jo tur Vjetmina atbalsts bija visvājākais, un šeit dzīvoja franču kultūrai lojālākā elite, kas baidījās no Vjetmina varas. Tika veidota jauna Vjetnamas Nacionālā armija, kurā 1952. gadā bija 120 000 kareivju, kas kopā ar CEFECO cīnījās pret Vjetminu.
1952. gadā Vjetmins uzsāka virkni ofensīvu, lai atgūtu lielāku kontroli pār Vjetnamas ziemeļiem. Kad tas neizdevās, Vjetmina galvenie spēki sāka bāzēties citā franču kolonijā, Laosā. Šīs pārmaiņas noveda pie franču lēmuma sakaut Vjetminu šajā reģionā, kas izraisīja 1954. gada marta-maija Djenbjenfu kauju, kas beidzas ar franču sakāvi un miera sarunām Ženēvā. 1954. gada 21. jūlijā Vjetmins un Francija panāca vienošanos par kara beigām un Vjetnamas sadalīšanu.
Doņu vārpata
Doņu vārpata (la) ir graudzāļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama jūru un Atlantijas okeāna piekrastē Eiropas ziemeļu un dienvidu daļā. Latvijā doņu vārpata ir reti sastopama Baltijas jūras un Rīgas līča ZR daļas piekrastē. Nelielas grupas aug kāpās un liedagā.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.
Apraksts
Doņu vārpata ir daudzgadīgs, 20-60 cm garš, pelēkzaļš, ar apsarmi klāts lakstaugs. Ir garš, ložņājošs saknenis; augs veido skraju audzi, nevis ceru. Stiebrs ir stāvs, drukns un trausls, viegli lūstošs. Lapas ir stīvas, 0,2-0,6 cm šauras ieritinātas, gals gari nosmailots. Lapas maksts ir šķelta, mēlīte šauras apmales veidā. Lapas virspusē uz dzīslojuma ir īsi, mīksti matiņi. Vārpa stāva, 5-20 cm gara, vārpas ass lauzīta. Parasti ziedkopā ir 5-10 vārpiņas, kas uz vārpas ass novietotas pa vienai 2 rindās. Vārpiņas (garumā 1,5-2,5 cm) ar 3-8 ziediem. Vārpiņas ass gluda. Vārpiņas plēksnes strupas. Putekšnīcas dzeltenas vai pelēkdzeltenas. Ārējā zieda plēksne bez akota, strupa un kaila (vai klāta ar sīkiem dzelonīšiem). Auglis ir grauds. Zied no jūnija beigām līdz augustam.
Kapsētas iela (Jūrmala)
Kapsētas iela ir iela Jūrmalā, Dubultu apkaimē. Kapsētas iela sākas un beidzas krustojumā ar Slokas ielu. Kopējais ielas garums ir 200 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu.
Džeremijs Korbins
Džeremijs Bernards Korbins (en, dzimis ) ir britu politiķis no Leiboristu partijas. No 2015. gada 12. septembra līdz 2020. gada 4. aprīlim Korbins bija Leiboristu partijas vadītājs un oficiālais opozīcijas līderis. Kopš 1983. gada Korbins Apvienotās Karalistes parlamentā pārstāv Lielās Londonas Izlingtonnortas apgabalu.
Būdams parasts deputāts, Korbins izcēlās ar to, ka regulāri balsoja pretēji partijas viedoklim, īpaši, kad partija bija pie varas Tonija Blēra un Gordona Brauna valdību laikā. Būdams leiboristu līderis, Korbins aicina pārtraukt taupības politiku pret sabiedriskajiem pakalpojumiem un labklājību, iesaka renacionalizēt sabiedriskos labumus un dzelzceļu tīklu. Korbins ir ilgstošs pretkara un pretkodolieroču aktīvists un iestājas pret militāru iejaukšanos citās valstīs, kā arī atbalsta vienpusīgu kodolatbruņošanos. Viņš iestājas par Apvienotās Karalistes izstāšanos no NATO. 2014. gada aprīlī apsūdzējis NATO Ukrainas krīzes izprovocēšanā. Korbins ir iesaistījies vairākās "solidaritātes kampaņās", tostarp, atbalstot Palestīnu (Palestine Solidarity Campaign), Venecuēlu (Venezuela Solidarity Campaign) un Kubu (Cuba Solidarity Campaign).
Bieržgaļa ezers
Bieržgaļa ezers (arī Kapiņu ezers, Bērzgales ezers, Bieržagoļka, Biržgaļa ezers, Biržkalna ezers) ir ūdenstilpe Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos pie robežas ar Kastuļinas pagastu. Ezers ovālā ezerdobē, krasti zemi, slīpi, nav pieejami, dibens — dūņains, smilšains, avotains, dūņu slānis 0,3—1,0 m. Ietek septiņi grāvji, iztek strauts uz Rušona ezeru. Mīt līdaka, asaris, rauda, līnis, plaudis, sīga, karpa, karūsa, zutis, ālants.
Dienvidu krastā Reļenku ciems, dienvidrietumu — Kapiņi, rietumu — Mazie Bernāni. Rietumu krastā divas peldvietas.
Lečhumi grēda
Lečhumi grēda (ka) kalnu grēda Gruzijā. Izvietojusies valsts ziemeļos, atzarojas no Lielā Kaukāza grēdas. Stiepjas 60 km garumā austrumu—rietumu virzienā. Augstākā virsotne ir Samerchle (3584 m). Veidota no porfirīta un flīša. Ziemeļos un rietumos Chenisckali ieleja grēdu atdala no Svanetijas grēdas un Egrisas grēdas, dienvidos Rioni ieleja — no Račas grēdas. Nogāzēs platlapju (ozols, skābardis, dižskābardis) un skujkoku meži, virs tām — alpīnās pļavas.
Ridlijs Skots
Ridlijs Skots (en; dzimis ) ir angļu kinorežisors un producents. Kļuvis pazīstams kā filmas "Svešais" (1979) režisors. Pēc tam uzņēmis tādas filmas kā "Pa asmeni skrejošais" (1982), "Telma un Luīze" (1991), "Gladiators" (2000), "Melnais vanags notriekts" (Black Hawk Down; 2001), "Krāpnieki" (2003), "Debesu valstība" (2005), "Amerikāņu gangsteris" (2007), "Prometejs" (2012), "Advokāts" (2013), "Marsietis" (2015), "Svešais: Covenant" (2017), "Visa pasaules nauda" (2017).
Leo Ērnrūts
Leo Reinholds Ērnrūts (Leo Reinhold Ehrnrooth, dzimis, miris ) bija Somijas jurists un politiķis. Bijis Somijas Senāta loceklis, tirdzniecības un rūpniecības ministrs, ārlietu ministrs.
Ridlijs Skots
Skota režisētā filma "Gladiators" (2000) saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā filma. Ridlijs Skots kopā ar brāli Toniju Skotu bija seriāla "Skaitļi" izpildproducenti. Kā režisors Ridlijs Skots ir ticis nominēts trim Amerikas Kinoakadēmijas balvām ("Telma un Luīze", "Gladiators", "Melnais vanags notriekts"), kā arī ticis nominēts kā viens no producentiem kategorijā "Labākā filma" ("Marsietis"). Nominēts arī četrām Zelta globusa balvām un vairākām BAFTA balvām. Par darbu televīzijā ieguvis divas Emmy balvas. 2018. gadā saņēmis BAFTA Fellowship balvu. 2016. gadā saņēma Amerikas režisoru ģildes balvu par mūža ieguldījumu.
Leo Ērnrūts
Leo Ērnrūts vecāki bija ģenerālmajors Ādolfs Reinholds Ērnrūts (Adolf Reinhold Ehrnrooth) un Olga De la Gardī (Olga De la Gardie). 1906. gadā Leo Ērnrūts ieguva tieslietu doktora grādu. No 1904. līdz 1906. gadam viņš bija Somijas ladtāga loceklis. 1907. gadā viņš tika ievēlēts Eduskuntā no Somijas zviedru tautas partijas un kā deputāts pildīja pienākumus līdz 1909. gadam. No 1906. līdz 1917. gadam Ērnrūts darbojās Senāta Ekonomikas nodaļā. 1913. gadā viņš uz gadu tika arestēts par atteikšanos apliecināt krievu valodas dokumentus.
Jurģupe
Jurģupe (arī Jerķene, Jērķene, Kazupe, Kažas upe, lejtecē — Bērģupe) ir Engures ezera pieteka Tukuma novadā.
Izveidojas, satekot Lieknai no kreisās un Melčupei no labās puses. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Engures ezerā no rietumiem, iepretim Melnragam. Upi šķērso valsts autoceļš P128 (Sloka—Talsi), tās krastos atrodas Dumpiete un Jaunpļavas.
Leo Ērnrūts
1918. gadā no maija līdz septembrim Leo Ērnrūts darbojās delegācijā Somijas vēstniecībā Berlīnē. Pēc tam viņš Ingmana un Kastrēna ministru kabinetā bija ārlietu ministra vietnieks līdz 1919. gada vasarai. Nākamajā gadā Ēriha kabinetā Ērnrūts bija tirdzniecības un rūpniecības ministrs.
Somijas neatkarības sākuma posmā Ērnrūts sāka darboties arī biznesā. Viņš bija Somijas kokzāģētāju asociācijas pirmais priekšsēdētājs un Somijas kokapstrādes rūpniecības federācijas prezidents. No 1921. līdz 1924. gadam Ērnrūts bija bankas Helsingin Osakepankki direktors.
Sibarīda
Sibarīda (grc) bija nozīmīga Lielās Grieķijas pilsēta. Tā atradās Taranto līcī, Itālijas dienvidos, starp Kratas (Krati) un Sibalisas (Kočile) upēm.
Pilsētu 720. gadā pr.Kr. dibināja ahajiešu un troizēniešu pārceļotāji. Sibarīda uzkrāja lielas bagātības, pateicoties savai auglīgajai zemei un rosīgajai ostai. Tās iedzīvotāji grieķu starpā izcēlās ar savu hēdonismu, dzīrēm un pārmērībām, pie tam līdz tādai pakāpei, ka vārds "sibarīts" ar laiku kļuva pat par palamu.
Dibināšana
Saskaņā ar Pseidoskimnu Sibarīda tika dibināta 720. gadā pr.Kr. Strabons piemin, ka tā bija ahajiešu kolonija un ka tās oikists (dibinātājs) bija Iss [sic] no Helikes pilsētas Ahajā. Aristotelis raksta, ka ahajiešus pavadīja daži Troizēnas pilsoņi, taču beigās daudzskaitlīgākie ahajieši viņus padzina. Saskaņā ar leģendu pilsētu dibināja Sagariss, Oileana Ajaksa dēls.
ANO ģenerālsekretārs
Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretārs ir ANO sekretariāta vadītājs. Tāpat viņš ir de facto ANO pārstāvis un līderis. Kopš 2017. gada 1. janvāra ANO ģenerālsekretārs ir bijušais Portugāles premjerministrs (1995—2002) un ANO Augstais komisārs bēgļu jautājumos (2005—2015) Antoniu Guterrešs. Oficiālā ģenerālsekretāra rezidence ir Sutton Place Manhatanā, Ņujorkā, ASV.
Lielsesava
Lielsesava ir ciems Jelgavas novada Sesavas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Sesavas krastā autoceļu V1072 un V1073 krustojumā 7,5 km no pagasta centra Sesavas, 39 km no novada domes Jelgavā un 84 km no Rīgas.
Sibarīda
Dibināšana
Oikista patiesums tiek apšaubīts. Strabons ir vienīgais oikista vārda avots, kas var būt izkropļojums no [Sagar]is vai [Sibar]is. Vēl vairāk problēmu sarežģī burti Viis uz Poseidonijas monētām. Tas tika iztulkots kā Strabona versijas apstiprinājums, jo Poseidonija skaitījās Sibarīdas kolonija.
Lielsesava
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lielsesavas muižas (Groß-Sessau) centru. Muižas kungu māja (celta ap 1655. gadu) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Sibarīda
7-6. gadsimta pr.Kr. uzplaukums
Sicīlijas Diodors apraksta, ka Sibarīda uzkrāja lielas bagātības un daudzskaitlīgus iedzīvotājus savu auglīgo lauksaimniecības platību rezultātā un ar savu politiku pieņemt ārzemniekus par saviem pilsoņiem. Viņš sauc to par lielāko Itālijas pilsētu un apgalvo, ka tajā dzīvo 300 000 iedzīvotāju. Šāds iedzīvotāju skaits, protams, bija pārspīlēts, un tomēr Sibarīda bija Lielās Grieķijas kodols. Efors min 100 000 iedzīvotājus, kas jau ir tuvāk patiesībai. Strabons raksta, ka tās iedzīvotāji pie Kratas aizņēma piecdesmit stadijus (9,7 km) lielu platību. Vēl viņš skaidro, ka Sibarīda bija dominējošā vara reģionā, kura valdīja pār četrām ciltīm un pār 25 pakļautajām pilsētām. Pilsētas apdzīvotā platība aizņēma ap 500 ha.
Enotrijas pilsēta Pandosija bija viena no apdzīvotajām vietām, kuru, domājams, kontrolēja Sibarīda. 7. gadsimta pr.Kr. otrajā pusē sibarīti, acīmredzot, no enotriešiem sagrāba Atēnas svētnīcu Timponē della Mottā. Viņi regulāri rīkoja lielus svētkus uz šī paugura, kas atradās 15 km uz ziemeļrietumiem no viņu pilsētas. Sibarīda paplašināja savus valdījumus pussalā līdz Tirēnu jūrai, kur, kā tika uzskatīts, tā dibināja savas kolonijas Poseidoniju, Laosu un Skidru. Poseidonija bija dibināta ap 600 gadu pr.Kr., taču nav zināms, kad tika dibinātas divas pārējās kolonijas.
Aprakstu par Sibarīdas bagātību un greznību antīkajā literatūrā ir daudz. Smindirīds bija pazīstams pilsonis, kurš pārspēja citus vīriešus izsmalcinātā greznībā. Diodors apraksta viņu kā pašu bagātāko Sikionas Klisfena meitas līgavaini. Viņš devās no Sibarīdas un Sikionu ar piecdesmit airu kuģi ar saviem vergiem, un pārspēja greznībā pašu Klisfenu. Afinejs apgalvoja, ka viņa svīta sastāvēja no tūkstoš vergiem, zvejniekiem, putnu ķērājiem un pavāriem. Taču viņa informācija visdrīzāk ir nepatiesa, jo viņš apgalvo, ka citē Hērodotu, kurš nav minējis šādu skaitu. Klaudijs Elians pat apgalvoja, ka Smindirīds nevarēja gulēt gultā no rožu ziedlapiņām, jo no tā viņam izcēlās tulznas. Cits sibarīts bija pazīstams ar vārdu Alkimens. Pseido Aristotelis piemin, ka kā runā, viņš veltīja ļoti dārgu apmetni kā solījuma dāvinājumu Lacinas Hēras templī. Šeit Afinejs arī sagroza informāciju: viņš šo gadījumu pasniedz kā patiesu, nevis par baumām, un piedēvē to īstajam Aristotelim.
Justīns pieminēja Sibarīdas savienību ar citām ahajiešu kolonijām Metapontu un Krotonu pret joniešu koloniju Sirisu. Tā rezultātā 6. gadsimta pr.Kr. vidū Sirisa tika iekarota. 6. gadsimta pr.Kr. otrajā pusē Sibarīda sāka kalt savu pirmo naudu. Senākās monētas tiek datētas ar apmēram 530 gadu pr.Kr. Šajās monētās tika izmantots ahajiešu svara standarts, kurš tika izmantots arī citās ahajiešu kolonijās Krotonā, Kaulonijā un Metapontā.
Senais patentu likums
Tiek uzskatīts, viens no pirmajiem dokumentētajiem likumiem attiecībā uz intelektuālo īpašumu, līdzīgs mūsdienu patentu likumam, tika pieņemts 6. gadsimtā pr.Kr. Sibarīdā, lai aizsargātu pavāru un maizes cepēju kulinārās receptes viena gada garumā.
Krotonas okupācija 510-509 gados pr.Kr.
Sicīlijas Diodors raksta, ka pilsētas oligarhiskā valdība bija gāzta 510-509. gadā pr.Kr. tautas līdera Telisa vadībā (Hērodots viņu apraksta kā tirānu). Viņš pārliecināja sibarītus izdzīt 500 bagātākos pilsoņus un konfiscēt viņu bagātības. Padzītie pilsoņi patvērās pie Krotonas altāriem. Teliss pieprasīja krotoniešiem izdot bēgļus, draudot ar karu. Krotonieši bija gatavi izdot padzītos, lai izvairītos no kara, taču Pitagors pārliecināja viņus aizsargāt lūdzējus. Rezultātā sibarīti 300 000 vīru sastāvā devās karā pret krotoniešiem, kuru armija Milona vadībā sastādīja 100 000 vīru. Armiju izmēri, kurus min Diodors (kopā ar Strabonu), domājams, bija vēl vairāk pārspīlēti, nekā kopējais iedzīvotāju skaits. Taču, neskatoties uz to, ka ka viņu bija būtiski mazāk, krotonieši uzvarēja kaujā un neņēma gūstekņus, nogalinot lielāko sibarītu daļu. Pēc uzvaras viņi izlaupīja un izpostīja Sibarīdu. Pēc Strabona ziņām starp kauju un pilsētas izlaupīšanu pagāja divi mēneši vai arī deviņas dienas. Visdrīzāk šajā laikā sibarīti nonāvēja Telisu un viņa atbalstītājus.
Volters Berkerts apšauba Sicīlijas Diodora vēstījuma patiesumu. No Telisa puses būtu neloģiski vispirms padzīt savus pretiniekus, bet pēc tam pieprasīt viņu atgriešanu. Viņš apgalvo, ka šie vēstures elementi atgādina izdomātas traģēdijas. Hērodota versija ir īsāka un tur nav iekļauts Pitagors, taču viņš apgalvo, ka krotonieši saņēma palīdzību no Dorieja. Strabons apgalvo, ka krotonieši izmainīja Kratas upes gultni, lai appludinātu Sibarīdu.
Krata pārnes pa savu gultni rupjas smiltis un oļus. Ja Strabona apgalvojums būtu patiess, šis materiāls būtu nogulsnējies pilsētā, kad upe to bija appludinājusi. Serdes parauga analīze, kas ņemta no šī apgabala, neliecina par šādiem upes nogulumiem pilsētā.
ANO ģenerālsekretārs
Latvijas bijusī prezidente Vaira Vīķe-Freiberga arī pretendēja uz ANO ģenerālsekretāres amatu 2007. gada vēlēšanās.
Sibarīda
Cīņa ar Krotonu
Pēc pilsētas izpostīšanas palikušie iedzīvotāji patvērās savās kolonijās Laosā un Skidrā. Domājams, ka daži bēga arī uz Poseidoniju, jo 5. gadsimta pr.Kr. sākumā Poseidonijas monētas ieguva ahajiešu svara standartu un buļļa attēlu uz sibarītu monētām. A.Dž.Grems uzskata par pilnīgi ticamu to, ka bēgļu daudzums bija diezgan liels, lai starp poseidoniešiem un sibarītiem varētu notikt sinoikisms, iespējams, simpolitijas veidā. Sibarīda netika pilnībā iznīcināta, kā apgalvoja Diodors un Strabons, bet kļuva par Krotonas atkarīgo "sabiedroto". Uz "Alianses" monētām no vienas puses bija attēlots Krotonas trijkājis, bet no otras puses Sibarīdas buļļa simbols. Aristoksena literārās liecības liecina par pitagoriešiem, kuri, domājams, pēc tās pakļaušanas pārcēlās uz Sibarīdu.
Sicīlijas Diodors apgalvo, ka Krotona vēlreiz aplenca Sibarīdu 476-475. gadā pr.Kr. Sibarīti vērsās pēc palīdzības pie Sirakūzu tirāna Hierona I. Hierons nozīmēja savu brāli Polizelu par armijas virspavēlnieku, lai palīdzētu sibarītiem, ar domu, ka krotonieši viņu nogalinās. Polizels, to nojaušot, atteicās vadīt kampaņu un patvērās pie tirāna Terona Akragā. Diodors vairs nepieminēja par Hierona plānu atbrīvot Sibarīdu, norādot uz to, ka sibarīti atkal cieta sakāvi. Taču, saskaņā ar Timeju un divām sholijām, Polizels veiksmīgi pārtrauca Sibarīdas aplenkumu, bet uz Akragu bēga vēlāk, kad viņu apsūdzēja sazvērestībā ar mērķi veikt apvērsumu.
Neatkarīgi no aplenkuma rezultātiem 476. gadā pr.Kr., laikam sibarītiem kaut kādā brīdī starp šo gadu un 452-451. gadu pr.Kr. nācās pamest savu pilsētu. Diodors raksta, ka sibarīti atkal dibināja savu pilsētu tās iepriekšējā vietā 452-451. gadā pr.Kr. tesālieša vadībā. Ir uzskats, ka liela loma tajā bija Poseidonijai, jo jaunās pilsētas monētas ir ļoti līdzīgas Poseidonijas monētām. Iespējams, ka uz šo jauno dibināšanu attiecas draudzības līgums starp Sibarīdu un tās sabiedrotajiem un serdajiešiem (nezināma tauta), jo Poseidonija bija šī līguma garants. Gala rezultātā 446-445. gadā pr.Kr. krotonieši atkal padzina sibarītus no viņu jaunās pilsētas.
Galīgā padzīšana
Kas notika tālāk, atkal nav zināms. Pēc Diodora teiktā, sibarīti aicināja Spartu un Atēnas palīdzēt viņiem atkarot savu pilsētu. Ar Atēnu un dažu citu Peloponēsas pilsētu palīdzību netālu no Sibarīdas viņi dibināja Turijas pilsētu. Drīz vien starp sibarītiem un citiem Turijas kolonistiem izcēlās konflikts privilēģiju dēļ, kuras izmantoja sibarīti. Praktiski visus sibarītus nogalināja citi kolonisti, kas bija daudzskaitlīgāki un varenāki. Dažiem sibarītiem izdevās bēgt un drīz pēc 444. gada pr.Kr. viņi dibināja Sibarīdu Traisā.
Dunski (Kastuļinas pagasts)
Dunski ir ciems Krāslavas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumu daļā 7 km no pagasta centra Priežmales, 17 km no novada centra Aglonas un 243 km no Rīgas.
Sibarīda
Galīgā padzīšana
Lūgumu palīdzēt sibarītiem vajadzēja izteikt pēc trīsdesmit gadu miera nodibināšanas 445. gada pr.Kr. agrā pavasarī, jo nebija jēgas lūgt pēc palīdzības laikā, kad Sparta un Atēnas atradās kara stāvoklī viena ar otru. Ja Diodors runā tikai par vienu ekspedīciju Turijas dibināšanai, Strabons raksta, ka atēnieši un citi grieķu kolonisti vispirms dzīvoja Sibarīdā, bet Turiju dibināja tikai pēc sibarītu padzīšanas. Mūsdienu pētījumi atzīst Strabona versiju un apstiprina divas ekspedīcijas. 446-445. gadā pr.Kr. Atēnas sūtīja savu ekspedīciju, lai palīdzētu esošajiem Sibarīdas iedzīvotājiem. 445. gada pr.Kr. vasarā sadursmē starp divām grupām noveda pie sibarītu sakāves. 444-443. gadā pr.Kr. atēnieši un citi jaunie kolonisti pilsētai deva jaunu pamatu, nosaucot to par Turiju. Pilsēta ieguva jaunu demokrātisku konstitūciju, kura paredzēja šeit dzīvot desmit ciltīm, un neiekļāva tajā sibarītus.
Dunski (Kastuļinas pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V569, Mušas ezera krastā.
Sibarīda
Antīko autoru vērtējumi
Atšķirībā no Herodota, Diodora un senākiem sengrieķu autoriem, vēlākie romiešu perioda rakstnieki negatīvi vērtēja sibarītus. Elians, Strabons un īpaši Afinejs Sibarīdas bojāejā redzēja dievišķo atriebību par viņu lepnību, augstprātību un pārlieku greznību. Afinejs bija ražīgākais anekdošu stāstītājs par sibarītiem. Pēc viņa stāstītā tie izgudroja naktspodiņu un ieviesa intelektuālā īpašuma koncepciju, lai pavāri varētu gūt pārlieku peļņu no saviem firmīgajiem ēdieniem visa gada garumā. Viņi pastāvīgi ceļoja divričos, taču vienas dienas ceļojums tiem tik un tā aizņēma trīs dienas. Ceļi uz villām lauku apkārtnē bija apjumti ar jumtiem, bet vīns no vīnogulājiem pa kanāliem tika transportēts uz piejūras pagrabiem. Komiķa Metagena fragmentā, kuru viņš citē, ir sibarīts, kurš lielās ar burtiskām ēdienu upēm, kas plūst caur pilsētu.
Tas vēl maz, ka Afinejs min daudzus piemērus, lai rādītu sibarītu pagrimumu, viņš arī apgalvo, ka viņu pārmērīgā greznība un grēki noveda tos pie bojāejas. Pēc Afineja sibarītu sūtņi (vienu no kuriem sauca Amiriss) pakonsultējās ar Delfu orākulu, kurš pareģoja, ka viņus gaida karš un iekšējie konflikti, ja tie cilvēku vērtēs augstāk, nekā dievus. Vēlāk viņš citē Filarhu, kurš rakstīja, ka sibarīti izraisīja Hēras dusmas, kad tie nogalināja trīsdesmit Krotonas sūtņus un atstāja tos neapbedītus. Viņš citē arī Heraklīdu, kurš piedēvē dievišķās dusmas par Telisa atbalstītāju nokaušanu uz dievu altāriem. Heraklīds it kā pieminēja to, ka sibarīti centās izkonkurēt olimpiskās spēles, piesaistot sportistus savām publiskajām spēlēm ar dārgākām balvām. Vistiešākais sakars starp greznību un korupciju ir redzams Afineja anekdotē par sibarītu sakāvi: lai izklaidētos sibarītu kavalēristi apmācīja savus zirgus dejot flautas pavadībā. Kad krotoniešu armija lika saviem flautistiem spēlēt mūziku, sibarītu zirgi pārbēga pie krotoniešiem kopā ar visiem jātniekiem. Strabons min sibarītu "greznumu un nekaunību" kā iemeslu viņu sakāvei. Klaudijs Elians skaidro Sibarīdas krišanu ar tās greznību un lautista nogalināšanu uz Hēras altāra.
Biržas ezers
Biržas ezers var būt:
Jēkabpils novads
Jēkabpils novads ir Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas gaitā 2021. gada 1. jūlijā izveidota Latvijas pašvaldība, kurā tika apvienoti Jēkabpils pilsēta, Jēkabpils novads, Aknīstes novads, Krustpils novads, Salas novads un Viesītes novads. Novada centrs atrodas Jēkabpils valstspilsētā. Robežojas rietumos ar Aizkraukles novadu, ziemeļos ar Madonas un Varakļānu novadiem, austrumos ar Līvānu un Preiļu novadiem, dienvidos ar Augšdaugavas novadu un Lietuvas Panevēžas apriņķi.
Novada teritorija pilnībā pārklājas ar pirms iepriekšējās administratīvi teritoriālās reformas pastāvējušā Jēkabpils rajona teritoriju.
Teritoriālais iedalījums
Aknīstes pagasts, Aknīstes pilsēta, Asares pagasts, Atašienes pagasts, Ābeļu pagasts, Dignājas pagasts, Dunavas pagasts, Elkšņu pagasts, Gārsenes pagasts, Jēkabpils valstspilsēta, Kalna pagasts, Krustpils pagasts, Kūku pagasts, Leimaņu pagasts, Mežāres pagasts, Rites pagasts, Rubenes pagasts, Salas pagasts, Saukas pagasts, Sēlpils pagasts, Variešu pagasts, Viesītes pagasts, Viesītes pilsēta, Vīpes pagasts un Zasas pagasts.
Daba
Novada austrumdaļā atrodas Vidusdaugavas zemiene, dienvidaustrumos Aknīstes pacēlums, rietumos Sēlijas valnis (Ormaņu kalns 167 m, Taborkalns 139 m). Augsnes — velēnu, podzolētās un purvu. Meži 1982. gadā aizņēma ap 40% no teritorijas. Derīgie izrakteņi — grants (Elkšņi, Spārniņi), māls (Auzāni, Skanstenieki), dolomīts (Birži, Brodi), kūdra (Baraukas, Nomaļu, Stridas purvi).
Vidējā temperatūra: -6 — -6,5 ° C janvārī, + 17 — 17,5 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 600—650 mm gadā.
Ūdenstilpes
74 ezeri, kas lielāki par 1 ha. Lielākie: Saukas ezers 7,7 km², Viesītes ezers 2,3 km². Ziemeļrietumos Pļaviņu ūdenskrātuves daļa.
Hostomice
Hostomice (cs) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Berounas apriņķī.
Jēkabpils novads
Vēsture
Novada teritorija apdzīvota kopš 9. gadu tūkstoša p.m.ē. 1. gadu tūkstotī p.m.ē, nocietinātas apmetnes bija Asotē, Dignājā, Sēlpilī. Mūsu ēras sākumā novadu apdzīvoja latgaļi un sēļi, cauri tam gāja svarīgais Daugavas ūdensceļš un vietējie tirdzniecības ceļi. 13. gadsimtā Sēlpils un Asote kļuva par krustnešu uzbrukumu mērķiem jau pirmajās desmitgadēs. 1250. gados Sēlijas daļa bija pakļauta. Pēc Livonijas sabrukuma 1560. gados Daugavas kreisā krasta zemes ieguva Kurzemes un Zemgales hercogiste, labais krasts nonāca Polijas pārvaldē, tā ziemeļdaļa kopš 1620. gadiem piederēja Zviedrijai. 18. gadsimtā novada teritorija pārgāja Krievijas Impērijas kontrolē.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Bērzaunes luterāņu baznīca
Bērzaunes evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Madonas novada Bērzaunes pagasta Bērzaunē. Baznīcā atrodas Tīzenhauzenu dzimtas kapa plāksne, kas ir 16. gadsimta valsts nozīmes mākslas piemineklis.
Vēsture
Draudze dibināta 1334. gadā. Pirmā draudzes baznīca esot celta 1349. gadā, tomēr ziņas par baznīcas celtniecību ir visai prerunīgas. Iespējams, no 14. gadsimta saglabājusies tikai baznīcas altārdaļa. 1594. gadā baznīcas grīdā iemūrēts Bērzaunes muižas īpašnieka Johana fon Tīzenhauzena un viņa sievas Annas Kurselas kapakmens. 1694. gadā Zviedrijas karalis Kārlis XI licis to pārbūvēt. 1851. gadā baznīcai tika uzcelts jauns tornis, baznīcā bija 160 sēdvietas. Par lielākajām pārbūvēm vēsta arī baznīcas fasādē iestrādātie gadskaitļi — 1694., 1894. un 1928. Baznīca tika sagrauta 1944. gadā Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas uzbrukuma laikā. Kādu laiku draudze pulcējās sakristejā, bet vēlāk draudze iznīka. Baznīca stāvēja drupās vairāk nekā pusi gadsimta, līdz 2001. gadā atjaunojās Bērzaunes draudze, kas 2009. gadā atjaunoja baznīcu.
Hostomice
Rakstos pirmoreiz 1343. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. 1732. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1919. gada — Čehoslovākijas pilsēta. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Godzilla vs. Kong
Godzilla vs. Kong ir 2021. gada ASV monstru filma. Filmas režisors ir Adams Vingards. Šis ir turpinājums filmām "Kongs: Galvaskausa sala" (2017) un "Godzilla II: Briesmoņu karalis" (2019), kā arī ceturtā filma Legendary veidotajā MonsterVerse filmu franšīzē. Tāpat šī ir 36. filma "Godzillas" franšīzē, 12. filma "Karaļa Konga" franšīzē un ceturtā Godzillas filma, ko pilnībā producējusi Holivudas studija. Galvenās lomas atveido Aleksandrs Skašgords, Millija Bobija Brauna, Rebeka Holla, Braians Tairī Henrijs, Sjuns Oguri, Eisa Gonsaleza, Džulians Denisons, Lenss Rediks, Kails Čendlers un Demjans Biširs.
Projekts izziņots 2015. gada oktobrī, kad Legendary paziņoja plānus par Godzillas un Karaļa Konga kopīgo visumu. Filmas scenāristus apstiprināja 2017. gada martā, bet Vingards režisora amatā apstiprināts tā paša gada maijā. Filmēšana sākās 2018. gada novembrī un norisinājās Havajās, Austrālijā un Honkongā, un noslēdzās 2019. gada aprīlī.
Pēc pirmizrādes pārcelšanas no 2020. gada novembra sakarā ar COVID-19 pandēmiju filmas kino pirmizrāde pasaulē notika, bet Amerikas Savienotajās Valstīs 31. martā, kur vienlaikus filmu sāka demonstrēt arī straumēšanas kanālā HBO Max. Filma kopumā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kurās atzīmēti vizuālie efekti un spriedzes ainas, bet kritizēja cilvēku atveidotos tēlus. Godzilla vs. Kong pārspēja vairākus pandēmijas kases ieņēmumu rekordus un visā pasaulē ir nopelnījusi vairāk nekā 470 miljonus ASV dolāru, padarot to par astoto ienesīgāko 2021. gada filmu. Tāpat filma bija veiksmīgākā filma HBO Max vēsturē, līdz to pārspēja Mortal Kombat.
Mišels Legrāns
Mišels Žans Legrāns (fr, dzimis, miris ) bija franču komponists, diriģents un filmu orģinālmūzikas autors. Legrāns bija ražīgs komponists, papildus daudzām dziesmām viņš ir sarakstījis mūziku vairāk nekā 200 filmām un seriāliem. Saņēmis trīs Oskarus un piecas Grammy balvas.
Ticis nominēts 12 Amerikas Kinoakadēmijas balvām. Savu pirmo nomināciju saņēmis par mūziku Franču jaunā viļņa režisora Žaka Demī filmai "Šerbūras lietussargi" (Les Parapluies de Cherbourg, 1964). Savu pirmo Oskaru saņēmis par "Labāko dziesmu" filmai "Tomasa Krauna afēra" (The Thomas Crown Affair, 1968). Saņēmis arī divus Oskarus kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" par filmām Summer of '42 (1971) un "Jentla" (Yentl, 1983).
Radījis mūziku arī Žana Lika Godāra filmām "Sieviete paliek sieviete" (1961) un "Autsaideru banda" (Bande à part, 1964), Anjēzes Vardas filmai "Kleo no 5 līdz 7" (Cléo de 5 à 7, 1962), Žaka Demī filmai Les Demoiselles de Rochefort (1966), Klinta Īstvuda filmai Breezy (1973), Orsona Velsa filmām "V kā Viltojums" (F for Fake, 1974) un "Vēja otra puse" (The Other Side of the Wind, 2018) un Luī Māla filmai Atlantic City (1980). Tāpat bijis mūzikas autors filmām Eva (1962), Ice Station Zebra (1968), The Picasso Summer (1969), The Go-Between (1971) un "Trīs musketieri" (The Three Musketeers, 1973).
Bērzgaļu ezers
Bērzgaļu ezers var būt:
Savenci
Savenci ir ciems Indras pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 298 km attālumā no Rīgas.
Vurcenes pāreja
Vurcenes pāreja (de, sl) ir Karavanku kalnu pāreja, kas savieno Austriju ziemeļos ar Slovēniju dienvidos. Caur pāreju izbūvēts ceļš, kas savieno Fillahu Austrijā ar Ļubļanu Slovēnijā. Līdz Karavanku tuneļa izbūvei 1991. gadā, caur Vurcenes pāreju veda viens no galvenajiem ceļiem, kas savienoja Austriju ar Dienvidslāviju. Aukstā kara gados Austrijas pusē pie pārejas tika izbūvētas militāras būves, kas tagad ir muzejs.
Atraktiellas
Atraktiellas (Atractiellales) ir bazīdijsēņu rinda. kurā ietilpst 3 dzimtas, 10 ģintis (2 no tām, Leucogloea un Hobsonia, ir incertae sedis — "neskaidrā noteikumā", un 34 sugas.
Sorcerer
Sorcerer ir 1977. gada ASV trillera filma, kuras režisors un producents ir Viljams Frīdkins. Filmā galvenās lomas atveido Rojs Šeiders, Bruno Kremērs, Fransisko Rabāls un Amidū. Filma ir balstīta uz 1950. gada franču rakstnieka Žorža Arno romāna Le Salaire de la peur un tā tiek uzskatīta par franču filmas Le Salaire de la peur (1953) rimeiku.
Filma ir par četriem, ar dažādu pagātni, svešiniekiem no visas pasaules, kuri satiekas Kolumbijas ciemā, kur viņi ir norīkoti, lai pārvestu vecu un ārkārtīgi nestabilu dinamītu.
Filmas Sorcerer filmēšana notika Dominikānā. Frīdkina konflikti ar filmēšanas komandu un grūtības ar filmēšanu, sadārdzināja filmas uzņemšanu līdz 22 miljoniem ASV dolāriem. Augošās izmaksas prasīja divu lielāko filmu studiju, Universal Pictures un Paramount Pictures, iesaistīšanos.
Filma izdošanas brīdī saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes. Filma ASV nopelnīja tikai 5,9 miljonus dolārus. Vairāki kritiķu un pats Frīdkins komerciālo neveiksmi skaidroja ar to, ka filma iznāca gandrīz vienā laikā ar filmu "Zvaigžņu kari", kas ātri kļuva par popkultūras fenomenu. Sorcerer mūsdienās tiek uzskatīta par meistardarbu, kā ar par vienu no 70. gadu labākajām amerikāņu filmām. Frīdkins Sorcerer uzskata par vienu no savām labākajām filmām, kā arī par filmu, ko bija visgrūtāk uzņemt. Panākumus guva filmas skaņu celiņš, kuras autori bija grupa Tangerine Dream.
Viljams Frīdkins
Viljams Frīdkins (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu kinorežisors, kinoproducents un scenārists.
Frīdkins bija viens no spilgtākajiem "Jaunās Holivudas" (New Hollywood) jeb "amerikāņu jaunā viļņa" pārstāvjiem 70. gados.
Karjera
Savu karjeru sācis 60. gados kā dokumentālo filmu režisors. Pirmās Frīdkina Holivudas filma bija Good Times (1967), kam sekoja neo-noir filma The Birthday Party (1968), muzikālā komēdija The Night They Raided Minsky's (1968) un drāma The Boys in the Band (1970).
Viņa nākamā filma, "Franču sakarnieks", kas tika izlaista 1971. gadā, saņēma plašu kritiķu atzinību. Filma saņēma piecas Amerikas Kinoakadēmijas balvas tostarp balvu kā labākā filma, savukārt Frīdkins saņēma balvu labākā režisora kategorijā.
Pēc šīm divām filmām, Frīdkinu, kopā ar Frānsisu Fordu Kopolu un Pīteru Bogdanoviču, uzskatīja par vienu no "Jaunās Holivudas" vadošajiem režisoriem. Frīdkina nākamās filmas neguva tik lielus panākumus. Sorcerer (1977), filma ar 22 miljonu ASV dolāru budžetu un Roju Šeideru galvenajā lomā, bija finansiāla izgāšanās, kas saistīta ar to, ka tā iznāca gandrīz vienā laikā ar filmu "Zvaigžņu kari". Lai gan Sorcerer sākotnēji saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes, tā mūsdienās tiek uzskatīta par meistardarbu un vienu no 70. gadu labākajām amerikāņu filmām.
Nākamā Frīdkina filma bija kriminālkomēdija The Brink's Job (1978), kas arī finansiāli panākumus neguva. 1980. gadā Frīdkins uzņēma trilleri Cruising, ar Alu Pačīno galvenajā lomā. Filma saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes.
Frīdkina 80. un 90. gadu filmas saņēma pārsvarā vājus kritiķu vērtējumus un tās nebija ar komerciāli veiksmīgas. Tomēr viņa filma "Dzīvot un mirt Losandželosā" (To Live and Die in L.A., 1985), ar Viljamu Pītersenu un Vilemu Defo galvenajās lomās, tika augsti novērtēta. Filmai ir daudz līdzību ar viņa paša filmu "Franču sakarnieks". Frīdkina tiesu zāles filma Rampage (1987) saņēma atzinību no kinokritiķa Rodžera Īberta. Vēlāk režisējis šausmu filmu The Guardian (1990) un trilleri Jade (1995). Pēc Frīdkina sacītā, filma Jade, kopā ar Sorcerer, ir viņa labākās filmas.
2007. gadā uzņēmis filmu Bug, kas saņēma FIPRESCI balvu Kannu kinofestivālā.
Saņēmis balvu par mūža ieguldījumu 70. Venēcijas kinofestivālā.
Frīdkins nomira no sirds mazspējas un pneimonijas savās mājās Belairā, Losandželosā, 2023. gada 7. augustā, 87 gadu vecumā.
Gente—Vevelgema
Gente–Vevelgema ir šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras katru gadu marta beigās notiek Beļģijā. Tās tiek pieskaitītas Flandrijas klasikām un tiek uzskatītas par sprinteru klasiku līdzenā finiša reljefa dēļ. Sacensības pirmoreiz notika 1934. gadā. Tā kā sacensības notiek pavasara sākumā, bieži vien to laikā ir lietaini un vējaini laika apstākļi, līdz ar kuriem ir jāpārvar vairāki kāpumi, ieskaitot divus sarežģītus bruģētus kāpumus Kemmelberga nogāzē.
Stefans IV
Stefans IV (la, dzimis ap 770. gadu, miris ) bija Romas pāvests no 816. gada jūnija līdz 817. gada janvārim. Viņš bija pāvesta Leona III pēctecis. Viņš kronēja Luiju Dievbijīgo par Svētās Romas impērijas valdnieku. Pēc kronēšanas ceremonijas Reimsā, kas notika oktobrī, Stefans IV novembrī atgriezās Romā un janvārī nomira.
Stefans IV bija romiešu augstmaņa Marīna dēls; viņš pieder tai pašai dzimtai, pie kuras pieder arī vēlākie pāvesti kā Sergejs II un Adriāns II.
Vipingas iela
Vipingas iela ir Rēzeknes pilsētas Vipingas mikrorajona iela ar grants segumu, tā sākas kā Franča Kempa ielas atzarojums, iet gar Vipingas parka dienvidu robežu, un beidzas pie pilsētas robežas ar strauju pagriezienu uz Sprūževas ielu.
Ielu savienojumi
Vipingas iela ir savienota ar šādām ielām:
Helga Ingeborga Melnbārde
Helga Ingeborga Melnbārde (1944—2022) bija latviešu keramiķe un pedagoģe.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1944. gada 22. februārī. Mācījās Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolas (RLMV) Keramikas nodaļā (tagadējās PIKC Rīgas Dizaina un mākslas vidusskolas Keramikas izstrādājumu dizaina izglītības programmā). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Lietišķi dekoratīvās mākslas nodaļas Keramikas specialitātē (1966-1971). Kopš 1968. gada piedalījās izstādēs, 1973. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienības, 1975. gadā Melbārde dibināja Latvijas Universitātes Tautas lietišķās mākslas studiju “Vāpe” un bija tās mākslinieciskā vadītāja. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1992. gadā Helga Ingeborga Melnbārde kļuva par Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātes docētāju, 1993. gadā Latvijas Universitātē ieguva maģistra grādu mākslas pedagoģijā.
Mirusi 2022. gada 26. augustā.
Prīkuļi
Prīkuļi ir ciems Preiļu novadā, Saunas pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 11,9 km no novada centra Preiļiem un 200,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P62 (Krāslava—Preiļi—Madona). Līdz 2018. gadam Prīkuļos atradās Priekuļu pamatskola.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Gliksburgu dinastija
Gliksburgu dinastija (de), pilnais nosaukums Šlezvigas-Holšteinas-Zonderburgas-Gliksburgas dinastija (de), ir 1825. gadā radies Oldenburgas dinastijas atzars, kuras pārstāvji mūsdienās ir Dānijas karaļi un Norvēģijas karaļi, līdz 1974. gadam arī Grieķijas karaļi.
Laulības pārkāpšana
Laulības pārkāpšana ir brīvprātīgs dzimumakts starp laulātu personu un personu, kas nav viņa sieva vai vīrs.
Neskatoties uz to, ka dažādās tiesu sistēmās laulības pārkāpšanas izskaidrojums atšķiras, kopīga pazīme vienmēr ir laulātas personas seksuāla tuvība ar citu, ārpus laulības esošu, personu.
Chenisckali
Chenisckali ( — ‘Zirgu ūdens’) ir upe Gruzijā, Rioni labā krasta pieteka. Sākas no ledāja Lielā Kaukāza galvenajā grēdā Lejassvanetijā. Augštecē un vidustecē plūst pa izteiktu ieleju, lejtecē — Kolhidas zemienē. Ieplūst Rioni pie Samtredijas. Ziemeļos no upes ielejas paceļas Svanetijas grēda, rietumos — Egrisas grēda, austrumos — Lečhumi grēda. Sniega, lietus ūdens, ledāju un gruntsūdeņu barošanās. Lejtecē ūdens līmenis nestabils, bieži ir lietus un sniega kušanas izraisīti plūdi. Galvenās pietekas ir Zesko, Heledula, Džonoula (labās), Gobišuri, Leušeri, Hopuri (kreisās).
Daugavpils Universitātes Daugavpils medicīnas koledža
Daugavpils medicīnas koledža (DMK) ir pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības un arodizglītības iestāde Daugavpilī. Koledža ir Daugavpils Universitātes aģentūra.
Vēsture
Nodibināta 1945. gadā kā Daugavpils Medicīnas skola. Skolai tika iedalīta daļa ēkas Varšavas ielā 26. Kopš 1954. gada skola sagatavoja ne tikai medicīnas māsas, bet arī feldšerus. Laika posmā no 1970. līdz 1974. gadam uzcēla jaunu mācību korpusu. 2004. gadā to pārdēvēja par Daugavpils Medicīnas koledžu. 2018. gadā Daugavpils Medicīnas koledžu pievienoja Daugavpils Universitātei.
Mikrobotrijas
Mikrobotrijas (Microbotryales) ir bazīdijsēņu rinda, kurā ietilpst 2 dzimtas, 9 ģintis un 114 sugas.
F.C. Crotone
Football Club Crotone, parasti saukts F.C. Crotone vai vienkārši Crotone, ir Itālijas futbola klubs no Krotones, pilsētas Kalabrijā. Klubs ir dibināts 1910. gadā. Pašlaik spēlē Itālijas B sērijā. Pirmo reizi kluba pastāvēšanas vēsturē A sērijā spēlēja 2016.—2017. gada sezonā, ieguva 17. vietu, saglabājot vietu augstākajā līgā. Vēlāk izkrita no A sērijas, bet 2020. gadā tajā atgriezās. Mājas spēles aizvada Ecio Šidas stadionā, kurā ir 9631 skatītāju vieta.
Savina (Rundēnu pagasts)
Savina ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 304 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rundēnu Velna dobes.
Albānija 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Albānija 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs ASV pilsētā Atlantā bija viena no 197 dalībvalstīm. Šīs bija Albānijas trešās vasaras olimpiskās spēles, pirmo reizi piedaloties 1972. gada olimpiādē. Šajās spēlēs Albānijas sportistu komanda sastāvēja no 7 sportistiem (3 vīriešiem un 4 sievietēm), kuri startēja 5 olimpiskajos sporta veidos. Pirmo reizi Albānijas vēsturē sieviešu skaits, kas startēja olimpiskajās spēlēs, bija lielāks par vīriešu skaitu.
Šajās olimpiskajās spēlēs Albānija neizcīnija olimpiskās medaļas. Labāko rezultātu izcīnīja svarcēlājs Ilirjans Suli, kurš ieņēma 14. vietu.
Albānijas karognesēja olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija vieglatlēte Mirela Maniani.
Cīņas sports 25px
Albānija pirmo reizi startēja cīņas sportā olimpiskajās spēlēs. Valsti pārstāvēja viens sportists — Škelkims Troplini, kurš startēja brīvajā cīņā līdz 100 kilogramiem. Šajā disciplīnā viņš zaudēja Kanādas sportistam Oļegam Ladikam un Azerbaidžānas sportistam Davudam Mahomedovam, izcīnot 18. vietu.
Sportisti
Škelkims Troplini
Riteņbraukšana 25px
Albānija pirmo reizi startēja riteņbraukšanā olimpiskajās spēlēs. Albāniju riteņbraukšanā pārstavēja Besniks Musajs, kurš startēja šosejas riteņbraukšanas grupas braucienā. Diemžēl tajā viņš nefinišēja.
Sportisti
Besniks Musajs
Svarcelšana 25px
Albānija svarcelšanā bija pārstāvēta ar vienu sportistu — Ilirjanu Suli. Viņš startēja svara kategorijā līdz 76 kilogramiem un kopvērtējumā izcīnīja 14. vietu, kas bija Albānijas labākais panākums šajās olimpiskajās spēlēs.
Šaušana 25px
Albāniju šaušanā pārstāvēja divas sportistes — Diāna Mata un Enkelejda Šehu. Abas sportistes startēja 25 metru šaušanā ar pistoli un 10 metru šaušanā ar pneimatisko pistoli. Labāko rezultātu 25 metru šaušanā ar pistoli izcīnīja Enkelejda Šehu, iegūstot 576 punktus un 16. vietu, bet Diāna Mata izcīnīja 575 punktus un 20. vietu. 10 metru šaušanā ar pneimatisko pistoli labāko rezultātu arī izcīnīja Enkelejda Šehu, iegūstot 377 punktus un 21. vietu, bet Diāna Mata izcīnīja 363 punktus, iegūstot 38. vietu.
Vieglatlētika 25px
Albānija vieglatlētikā bija pārstāvēta ar divām sportistēm — Mirelu Maniani un Veru Bitanji. Mirela Maniani startēja šķēpa mešanā un kvalifikācijā ar rezultātu 55 metri un 64 centimetri izcīnīja 24. vietu. Taču fināla posmas nekvalificējās. Vera Bitanji startēja trīssoļlēkšanā un ar rezultātu 12 metri 82 centimetri kvalifikācijā izcīnīja 25. vietu. Taču arī viņa fināla kārtai nekvalificējās.
Nokia 5500 Sport
Nokia 5500 Sport bija Somijas uzņēmuma Nokia mobilais telefons, kurš bija pielāgots sporta aktivitātēm. Tas bija pirmais Nokia telefons ar runas sintēzes iespēju un akselerometru.
Izlaists 2006. gada maijā. Tas darbojās GSM 900, 1800 un 1900 tīklā. Nokia 5500 darbina operētājsistēma S60 (Symbian).
Nozīmīgākās papildfunkcijas:
Bodo Ilgners
Bodo Ilgners (de, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Vācijas futbola izlases dalībnieks.
Visu savu karjeru spēlējis Vācijas komandā 1. FC Köln un Spānijas komandā Real Madrid. Kopā ar Real Madrid komandu, Ilgners izcīnīja La Liga titulu un divas UEFA Čempionu līgas trofejas. Ilgners četras reizes ir ticis atzīts par Vācijas gada labāko vārtsargu, kā arī 1991. gadā atzīts par Eiropas gada vārtsargu.
Ar Rietumvācijas futbola izlasi uzvarējis 1990. gada FIFA Pasaules kausā, kurā viņš kļuva par pirmo vārtsargu, kurš finālā nav ielaidis nevienus vārtus. Piedalījies arī 1994. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1988. un 1992. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Real Madrid
Individuālie sasniegumi
Gubina (pilsēta)
No 1951. līdz 2002. gadam Gubinā atradās liela armijas bāze. Pilsētas pievārtē - ogļu ieguve. Gubina ir VDR politiķa Vilhelma Pīka (Wilhelm Pieck, 1876 - 1960) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē (Starosedlē) dzimis vācu/amerikāņu teologs un filozofs Pauls Tillihs (Paul Tillich, 1886 - 1965).
Eduards Balodis
Eduards Aleksandrs Balodis (1880-1951) bija latviešu skolotājs, tautsaimnieks un politiķis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gada 26. maijā Litenes pagastā Andreja Baloža ģimenē. Mācījās Litenes pagasta skolā, un Valkas skolotāju seminārā (1897-1900). Bija Plāteres un Lubānas pagastu skolu skolotājs (1900-1910). Studēja Kijevas komercinstitūtā (1910-1914), Rēzeknes komercskolas skolotājs (1914-1918) un direktors (1918-1919). Rēzeknes pilsētas domnieks, valdes loceklis (1917), Tautas padomes Latgaliešu frakcijas loceklis (1918-1920). Pēc pārcelšanās uz Rīgu Centrālās savienības „Konzums” kooperācijas darbinieku kursu vadītājs (1919-1927), Latvijas Universitātes kooperācijas katedras privātdocents (1926), vecākais docents (1933), Latvijas Universitātes saimniecības padomes loceklis, Dr. oec. (1936), profesors (1937). Latvijas tautas bankas valdes sekretārs.
Miris 1951. gada 1. oktobrī Rīgā.
Čukisakas departaments
Čukisakas departaments ir viens no deviņiem Bolīvijas departamentiem valsts dienvidu daļā. Robežojas ar Tarihas departamentu dienvidos, ar Potosi departamentu rietumos, ar Kočabamba departamentu ziemeļos, ar Santakrusas departamentu ziemeļaustrumos, kā arī ar Paragvaju austrumos. Departamenta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Bolīvijas galvaspilsēta Sukre. Čukisakas departamenta kopējā platība ir 51 524 km², pēc 2012. gada datiem departamentā dzīvo 600 728 iedzīvotāji. Tas ir astotais lielākais departaments Bolīvijā pēc platības un piektais lielākais departaments pēc iedzīvotāju skaita. Departamenta platība aizņem 5% no kopējās Bolīvijas teritorijas. Departaments ir sīkāk sadalīts desmit provincēs.
Stārķu iela (Jūrmala)
Stārķu iela ir iela Jūrmalā, Kūdras apkaimē. Stārķu iela sākas krustojumā ar Melnezera ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 100 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Stārķu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Grodņas iela (Rīga)
Grodņas iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, vēsturiskajā Iļģuciemā, Dzirciema apkaimē. Grodņas iela sākas krustojumā ar Buļļu ielu un beidzas krustojumā ar Viļņas ielu. Ielas garums ir 435 metri un tā klāta ar asfalta un grants segumu. Grodņas ielā ir dzīvojamā apbūve: gan padomju laiku daudzstāvu nami, gan savrupmājas.
Iela tika izveidota ap 1882. gadu ar nosaukumu Dārza iela. 1889. gadā tā pārdēvēta par Grodņas ielu (Гродненская улица) (nosaukta Grodņas — pilsētas Baltkrievijā — vārdā). Ielas garums ir 435 metri.
Ielu savienojumi
Grodņas iela ir savienota ar šādām ielām:
Vārpa
Vārpa var būt:
Erihs Eliskazess
Erihs Eliskazess (de;, Insbruka — , Kordova) bija austriešu izcelsmes Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1952).
Biogrāfija
1929. gadā uzvarējis Austrijas šaha čempionātā. Sasniedzis labus rezultātus starptautiskajos šaha turnīros. 1937. gadā bijis trešais Hastingsas (Anglija) starptautiskajā šaha turnīrā. 1938. gadā uzvarējis Nordveikas starptautiskajā šaha turnīrā. 1938. gadā pēc Austrijas iekļaušanas Trešā reiha sastāvā kļuvis par Vācijas šahistu. Divas reizes (1938, 1939) uzvarējis Vācijas šaha čempionātos.