cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karš Afganistānā (2001—2014)
Priekšvēsture
11. septembrī ASV notika plašs masu terora akts, kad četras teroristu pašnāvnieku grupas nolaupīja četras pasažieru lidmašīnas un izmantoja tās kā ieroci pret civiliem (Pasaules tirdzniecības centra ēka) un militāriem (Pentagonu) objektiem Ņujorkas centrā un Vašingtonas apkārtnē. Bojā gāja 2 976 cilvēki. 12. septembrī lielākā daļa valstu pauda solidaritāti ar ASV un nosodīja šo terora aktu. Dž. V. Bušs paziņoja, ka vienāds sods gaida gan terora akta veicējus, gan teroristu atbalstītājus. ANO sāka 80 darbinieku evakuāciju no Afganistānas. 13. septembrī ASV valsts sekretārs Kolins Pauels par šo terora aktu organizēšanu apsūdzēja teroristu grupu "Al-Qaida" un tās līderi bin Ladenu, uzskatot, ka dzīvojot Afganistānā, viņš organizējis šo terora aktu. Šos terora aktus neesot bijis iespējams īstenot bez Afganistānas Taliban valdības ziņas, jo tā bez kādiem ierobežojumiem ļāva bin Ladenam un tā ļaudīm darboties šīs valsts teritorijā, plānot un īstenot savus plānus. Pierādījumus, kas lika uzskatīt tieši Al-Qaida par šī terora akta īstenotājiem, ASV valdība neatklāja, jo to lielākā daļa esot slepena un skarot izlūkdienestu darbu. Krievija un NATO kopīgā paziņojumā aicināja visas pasaules valdības apkarot terorismu. Palestīniešu pašpārvaldes prezidents Jāsirs Arafāts aicināja arābu valstis pievienoties pretterorisma koalīcijai. 14. septembrī ASV vispārējo sēru diena. Afganistānas Taliban valdība piekrita izdot bin Ladenu trešajai neitrālai valstij tiesāšanai, ja Vašingtona iesniegs pierādījumus viņa saistībai ar šiem terora aktiem — ASV to noraidīja, pieprasot izdot aizdomās turamo tām. ASV Senāts apstiprināja 40 miljardu USD piešķiršanu pretterorisma kampaņai. ASV Pārstāvju palāta un Senāts apstiprināja rezolūciju, kas ļāva prezidentam Dž. V. Bušam "izmantot visu nepieciešamo un atbilstošo spēku" pret lidmašīnu nolaupītājiem.
15. septembrī Dž. V. Bušs paziņoja, ka ASV ir karastāvoklī, par galveno ienaidnieku nosaucot O. bin Ladenu. 17. septembrī tika atvērta Ņujorkas fondu birža, Dow Jones bija zaudējis lielāko vidējo punktu daudzumu tā vēsturē. 18. septembrī Afganistānas valdība slēdza lidostas un izsludināja armijā kaujas gatavību atvairīt gaisa uzbrukumus. 19. septembrī ASV nosūtīja spēkus ar vairāk nekā 100 kaujas lidmašīnām uz Arābijas jūru. Tika atcelti pēdējie lidojumu ierobežojumi ASV gaisa telpā. 20. septebrī Afganistānas valdība lika bin Ladenam sagatavoties izraidīšanai no valsts. Dž.V.Bušs uzstājās ar runu Kongresā un informēja par jaunu ministra amatu "dzimtenes aizstāvības uzraudzīšanai". Arābu līgas ģenerālsekretārs Amrs Musa paziņoja, ka arābu valstis nepiedalīsies uzbrukumā Afganistānai, ja tajā piedalīsies Izraēla. 21. septembrī trimdā dzīvojošais Afganistānas karalis Mohammads Zahirs šahs nāca klajā ar aicinājumu gāzt Taliban valdību un izveidot jaunu pārejas valdību. 22. septembrī Dž.V.Bušs atcēla 1998. gadā pret Pakistānu un Indiju ieviestās sankcijas (par kodolizmēģinājumiem). 23. septembrī ASV beidzās oficiālās sēras. Afganistānas Taliban valdība informēja pasauli, ka bin Ladens ir izraidīts no valsts un viņa atrašanās vieta nav zināma. Vašingtona šo informāciju noraidīja kā melus.
24. septembrī ASV informēja par Al-Qaida un Taliban kontu iesaldēšanu ASV un tām draudzīgo valstu bankās. Afganistānas aizsardzības ministrs mulla Obaidulla izsludināja par papildus 300 000 karavīru mobilizāciju. Kazahstānas prezidents Nursultans Nazarbajevs paziņoja, ka viņa valsts informē par pievienošanos ASV atbalstošo valstu nometnei. Pakistāna atsauca no Afganistānas vēstniecības darbiniekus. Krievijas prezidents Vladimirs Putins paziņoja par papildus ieroču sūtījumiem Ziemeļu aliansei, piedāvājot ASV dalīties izlūkošanas datos un atverot Krievijas Federācijas gaisa telpu humānajai palīdzībai. 25. septembrī Kirgīzija un Turkmenistāna piedāvāja ASV palīdzību iespējamo militāro operāciju laikā. Saūda Arābija pārtrauca diplomātiskās attiecības ar Afganistānu. G7 valstu finansu ministri vienojās apturēt terorismā aizdomās turēto organizāciju līdzekļu vākšanu un bloķēt to kontus. 26. septembrī Pakistāna paziņoja, ka tās bruņotie spēki nepiedalīsies iebrukumā Afganistānā. Šim paziņojumam pievienojās arī Irāna. 27. septembrī Apvienotie Arābu Emirāti bloķēja 26 aizdomās par terorismu turēto organizāciju kontus. ASV pieņēma likumu, ka gaisa spēkiem ir tiesības notriekt jebkuru komerclidmašīnu, ja tā apdraudēs ASV pilsētas. 28. septembrī FIB nāca klajā ar paziņojumu, ka beidzot ir konstatētas visu 19 teroristu personības un publicēja viņu fotogrāfijas, lai no sabiedrības gūtu precīzāku informāciju par šīm personām. ASV mediji izplatīja ziņas, ka Afganistānas teritorijā jau darbojas amerikāņu un britu armiju specvienības, kas cenšas atrast bin Ladenu. Saūda Arābija paziņoja, ka ļauj izmanto savā teritorijā esošās militārās bāzes uzbrukumam Afganistānai. Afganistānas valdība kārtējo reizi piedāvāja piedalīties bin Ladena notveršanā, ja tiks sniegti pierādījumi viņa saistībai ar 11.09. terora aktiem un viņu tiesās trešajā neitrālajā valstī. 30. septembrī Afganistānas sūtnis Pakistānā mulla Abdulsalams Zaifs paziņoja, ka viņa valdībai ir zināma bin Ladena atrašanās vieta, taču šo informāciju neizpaudīs viņa paša drošības dēļ.
2. oktobrī ASV saviem sabiedrotajiem iesniedza pierādījumus par bin Ladena saistību ar terora aktiem Ņujorkā un Vašingtonā. NATO aktivizēja alianses Statūtu 5. pantu, kas nosaka, ka uzbrukums vienai dalībvalstij nozīmē uzbrukumu visai aliansei. ASV valdība atkārtoti noraidīja Afganistānas piedāvājumu uzsākt sarunas par bin Ladena vainu un viņa tiesāšanu. 4. oktobrī Lielbritānijas premjerministrs Entonijs Blērs parlamentam paziņoja, ka vismaz trim teroristiem savulaik ir bijuši kontakti ar bin Ladenu. 5. oktobrī Afganistāna atkal piedāvāja arestēt un tiesāt bin Ladenu, ja ASV iesniegs apsūdzībai pietiekamus pierādījumus. ASV paziņoja, ka 1000 karavīru ir pārdislocēti uz Uzbekistānu un tiks izvietoti Afganistānas pierobežā. 6. oktobrī G7 finansu ministri un centrālo banku vadība paziņoja par jauniem pasākumiem, lai izsekotu tos, kas finansē terorismu. Baltais nams noraidīja Afganistānas piedāvājumu atbrīvot 8 pirms diviem mēnešiem par kristietības sludināšanu arestētos organizācijas Shelter Now darbiniekus, apmaiņā pret sarunām. Afganistāna atbrīvoja 28. oktobrī pierobežā ar Pakistānu aizdomās par spiegošanu aizturēto britu žurnālisti Ivonnu Ridliju.
7. oktobrī Taliban valdība informēja par 2000 karavīru pārdislocēšanu uz pierobežu ar Uzbekistānu un 1000 vīru lielu papildspēku nosūtīšanu uz Ziemeļu alianses fronti. Pievakarē sākās ASV un Lielbritānijas spēku uzbrukums (dažas stundas pēc tam, kad noraidīja kārtējo Taliban piedāvājumu sarunām par bin Ladena vainu). ASV prezidents Džordžs V. Bušs savā runā uzsākot karu, tā iemeslu noformulēja šādi: "Vairāk nekā pirms divām nedēļām es izvirzīju Taliban līderiem skaidru un konkrētu prasību virkni: slēgt teroristu apmācības nometnes, izdot Al-Qaida tīkla līderus un atbrīvot visus ārzemniekus, ieskaitot ASV pilsoņus, kas netaisnīgi ir ieslodzīti šajā valstī. Neviena no šīm prasībām netika izpildīta. Un tagad Taliban par to samaksās." Latvijas Republikas ārlietu ministrs Indulis Bērziņš informēja, ka uzbrukumam "ASV gatavojās ļoti rūpīgi, runājot ar sabiedrotajiem un sagatavojot sabiedrību".
Koalīcijas bruņotie spēki
2001. gada oktobrī ASV ap Afganistānu bija sakoncentrējušas aptuveni šādus spēkus: Turcijā ap 2000 kareivju, gaisa spēku vienības F15, F16, EA6B, KC135, E3B/C, C12; Kuveitā — 3000 kareivju, tanki un bruņumašīnas; Saūda Arābijā — 650 kareivju, gaisa spēku vienības F15, F16, F117, C130, KC135; Tadžikistānā — kaujas lidmašīnas; Uzbekistānā — 1000 kareivju. Līcī atradās lidmašīnu bāzes kuģis "USS Enterprise" (uz klāja 50 kaujas lidmašīnas F14 Tomcat un FA18 Hornet), kuru pavadīja kaujas grupa ar līdz 24 fregates un iznīcinātāji, mīnu traleri, vairākas zemūdenes, bet flotes grupas papildu bruņojumā ietilpa raķetes zeme-gaiss, EA-68 Prowler radaru slāpētāji un Hawkeye izlūklidmašīnas, kā arī otra flotes kaujas grupa, ko veidoja lidmašīnu bāzes kuģis "Carl Vinson" (uz klāja 70 lidmašīnas, tai skaitā F14 Tomcat un trīs F18 eskadriļas), kuru pavadīja 1 zemūdene, 2 kreiseri un 2 iznīcinātāji, bet grupas papildu apbruņojumā bija 200 raķešu Tomahawk arsenāls.
2002. gada februārī Afganistānas teritorijā tika izvērsti Starptautiskie drošības atbalsta spēki (ISAF). Par pirmo vadošo valsti kļuva Apvienotā Karaliste, kuru pēc sešiem mēnešiem nomainīja Turcija, 2003. gada februārī šo spēku vadību uzņēmās Nīderlande un Vācija. 2003. gada augustā starptautiskās operācijas vadību pārņēma NATO. 2005. gada vidū Afganistānā tika izveidotas Provinču atjaunošanas vienības (Province Reconstruction Teams, PRT), kuru uzdevums bija sniegt atbalstu Afganistānas pašvaldībām reģionos. 2009. gadā Afganistānā bija izvietoti aptuveni 68 000 amerikāņu karavīru un 60 000 vīru lielie koalīcijas spēki, kuru sastāvā bija 42 valstu karavīri, bet kopējais ārvalstu karavīru skaits Afganistānā bija aptuveni 113 000.
Latvijas NBS kontingents
2003. gada februāra beigās uz Afganistānu devās Latvijas Nacionālo bruņoto spēku (NBS) mediķu vienība, kas sākotnēji bija iekļauta Nīderlandes bruņoto spēku hospitāļa sastāvā Kabulas starptautiskajā lidostā. 2003. gada augustā Latvijas NBS Mediķu vienību iekļāva Vācijas bruņoto spēku hospitāļa sastāvā.
Pēc Latvijas iestāšanās NATO 2005. gada sākumā Kabulā ieradās Latvijas Nesprāgušās munīcijas neitralizēšanas (NMN) vienība, kas līdz 2006. gada februārim ietilpa Norvēģijas vadītajā kaujas grupā Kabulā. Latvijas NBS vienība iesaistījās Norvēģijas vadītajā Provinču atjaunošanas vienībā Farjābas provinces pilsētā Meimenā. 2006. gada sākumā Latvijas kontingentu pārvietoja uz Ziemeļu reģionālās pavēlniecības (ZRP) atbildības rajonu, kur Latvijas NBS štāba karavīri un apgādes speciālisti dienēja ZRP štābā Mazarišarīfā, bet Meimenā bija izvietota Kājnieku nodaļa, Militārās novērošanas vienība un Nesprāgušās munīcijas neitralizēšanas grupa.
2007. gada jūnijā Latvijas NBS kontingentu palielināja no 35 līdz 72 karavīriem, jūlijā Afganistānā dienēja jau 97 NBS karavīri, no kuriem divi bija izvietoti Kabulā, 13 — Mazarišarīfā, bet 82 — Meimenā. Novembrī LNBS karavīru skaitu palielināja līdz 99, bet gada beigās līdz 172. 2008. gadā uz Afganistānu nosūtīja jaunu Operacionālās sadarbības padomnieku vienība 30 Latvijas un 16 ASV karavīru sastāvā, kas darbojās Nangarhāras provincē Afganistānas ziemeļaustrumos. 2009. gadā Latvijas kontingentā bija 174 NBS karavīri, jūnijā uz Austrumu reģionu tika nosūtīta 2. Operacionālās sadarbības padomnieku vienība 34 karavīru sastāvā.
2010. gadā Latvijas kontingentā bija 176 karavīru, pavisam 2010. gadā Afganistānā dienēja 353 Latvijas NBS karavīri. 2011. gadā Latvijas kontingentu veidoja aptuveni 180 karavīru, kopumā šajā gadā operāciju rajonā uzturējās 374 Latvijas NBS karavīri. 2011. gada novembrī Latvija un Lietuva kopīgi iesaistījās afgāņu drošības spēku apmācībā Afganistānas dienvidu reģionā. 2012. gadā Afganistānā uzturējās vidēji 180 Latvijas NBS karavīru, kopumā šajā gadā ISAF dienēja 364 Latvijas karavīri. 2013. gada sākumā Latvijas kontingentā palika aptuveni 30 karavīru, bet martā militārajā bāzē Northen Lights Mazarišarīfā darbību sāka Ziemeļvalstu un Baltijas Pārejas atbalsta vienība, ko veidoja Zviedrijas, Norvēģijas, Somijas un Latvijas karavīri. 2013. gada maija sākumā Kabulā darbību sāka arī kopēja Norvēģijas un Latvijas Speciālo operāciju vienība, kuras galvenais uzdevums bija Afganistānas Speciālās policijas apmācība speciālo operāciju jautājumos.
Karadarbība
7. oktobrī, svētdienas vakarā, sākās ASV un Lielbritānijas kara aviācijas (15 bumbvedēji un 25 kaujas lidmašīnas — bumbvedēji B2 bija no ASV gaisa kara spēkiem, bet B1 un B52 no Lielbritānijas Djego Garsijas gaisa spēku bāzes Indijas okeānā, savukārt triecienlidmašīnas bija no reģionā izvietotajiem aviācijas bāzes kuģiem; bez tam uzbrukumā piedalījās arī Arābijas jūrā izvietotie karakuģi un zemūdenes, kas izšāva aptuveni 50 spārnotās raķetes ) uzlidojumi militāriem mērķiem Afganistānā. Piekrišanu iesaistīties karadarbībā mazliet vēlāk deva vairāk nekā 40 pasaules valstis. Pirmajā uzbrukuma kārtā tika bombardētas ar aviobumbām un spārnotajām raķetēm Afganistānas militāro spēku bāzes, lidostas, kā arī Al-Qaida apmācības nometnes. Tika bombardētas Kabula, Dželelabada, Kandahāra.
Vienlaikus sākās t.s. Ziemeļu alianses spēku ofensīva uz sauszemes. Sabiedrotie atbalstīja iebrukumu un tam sekojošās stabilizācijas operācijas, jo militāro darbību likumīgu padarīja ANO mandāts. Bez tam pēc 11. septembra terora akta, ko pasludināja par "uzbrukumu ASV", tika aktualizēts NATO Statūtu 5. pants — ja uzbrūk vienai dalībvalstij, pārējās militāri tai palīdz aizstāvēties. Pakistāna atbalstīja ASV militāros triecienus pret kaimiņvalsti, taču turpināja uzskatīt Taliban par Afganistānas likumīgo valdību.
1976. gada Tour de France
1976. gada Tour de France bija 63. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1976. gada 24. jūnija līdz 18. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 4017 km 22 posmu laikā un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 34,518 km/h. Šajā gadā velobraucienā uzvarēja kalnu speciālists Lisjēns Van Imps, kurš teju ieguva arī kalnu karaļa titulu, no uzvarētāja Džankarlo Belini atpaliekot par vienu punktu.
Karš Afganistānā (2001—2014)
Karadarbība
12. novembrī Taliban spēki atstāja Kabulu, dzīvi palikušie valdības locekļi evakuējās uz Pakistānu. Pēc divām dienām, 14. novembrī pilsētā iebrauca Ziemeļu alianses tanki. ASV vadītās alianses spēki okupēja valsti līdz laikam, kad tiks izveidota Rietumiem draudzīga valdība. 2003. gada augustā NATO oficiāli pārņēma Starptautiskos drošības palīdzības spēku (International Security and Assistnace Force — ISAF) vadību, kas bija Ziemeļatlantijas alianses pirmā misija ārpus eiroatlantiskās zonas (NATO vadītajā misijā Afganistānā dien arī 170 Latvijas karavīri).
Talibi ir postulējuši, ka viņu mērķis ir cīņa pret okupācijas karaspēku, nevis pret Rietumiem. "Mums nav nodoma kaitēt pasaules valstīm, ieskaitot Eiropas valstis. Mūsu mērķis ir Afganistānas neatkarība un islāmiskas valsts veidošana".
Partizānu karš izvērsies galvenokārt dienvidu un dienvidaustrumu puštunu apdzīvotajās provincēs, kur taliban kustībai ir plašs iedzīvotāju atbalsts. Partizānu darbībai šajās provincēs ir ļoti piemēroti apstākļi — kalnainais apvidus ļauj visai brīvi pārvietoties un arī veikt pēkšņus uzbrukumus, un pēc tiem noslēpties. Savukārt amerikāņu vadītajai rietumvalstu spēku koalīcijai kvantitatīvi nepietiekot karavīru, lai kontrolētu plašāku teritoriju. Faktiski iznāk, ka šajos plašajos kalnu novados ārzemju spēki kopā ar afgāņu nacionālo armiju un vietējo policiju apsargā paši sevi. Bez tam visai bieži ir gadījumi, kad afgāņu karavīri bez pavēles pamet kaujas lauku, atstājot ārzemniekus vienus pašus cīņā ar talibu mudžahedīniem. Lielas grūtības koalīcijas spēkiem sagādā tas, ka bez talibiem nākas sastapties ar vietējo cilšu bruņotajām vienībām vai pat nekur neiesaistītām civilpersonām, kas veic uzbrukumu personisku (atriebes) motīvu vadītas. Talibu mudžahedīni darbojas mazās grupās, kas spēj aptvert lielas teritorijas, un bieži vien pielieto pašnāvnieku misijas.
Par to, cik brīvi partizāni pārvietojas pa koalīcijas spēku kontrolēto teritoriju, liecina kaut vai tas, ka 2008. gada 12. jūnijā talibu modžahedīni netraucēti iebruka Kandahāras cietumā un atbrīvoja aptuveni 900 tur ieslodzīto.
NATO spēki apsargāja savas bāzes, centrālās komunikāciju līnijas, valdības iestādes un, balstoties uz izlūkošanas datiem, centās precīziem triecieniem iznīcināt partizānu bāzes, dzīvo spēku un vadoņus. Tā ASV vadītajiem spēkiem 2007. gada maija sākumā speciālā operācijā izdevās nogalināt mullu Dadullu, kurš bija galvenais Taleban militāro operāciju komandieris Afganistānā.
Notikušās sadursmes abas karojošās puses centās pasniegt kā savu uzvaru, piemēram, viena no 2009. gada smagākajām kaujām bija 3. oktobrī NATO postenī Kītingā, kad gāja bojā astoņi amerikāņu karavīri, bet talibi zaudēja aptuveni 200 kaujinieku. Talibi šo kauju pasludinājuši par savu uzvaru, jo īsi pēc tam šī koalīcijas spēku bāze tika evakuēta. Savukārt amerikāņu pulkvežleitnants Roberts Brauns medijiem skaidroja, ka amerikāņi jau iepriekš bija nolēmuši šo bāzi slēgt kā pārāk nedrošu.
Latvijas Radio koris
Latvijas Radio koris ir profesionāls koris, kas dibināts 1940. gadā, kori dibināja tā mākslinieciskais vadītājs un diriģents Teodors Kalniņš.
Kopš 1992. gada kori vada diriģenti Sigvards Kļava un Kaspars Putniņš. Kora pamatsastāvā ir 25 dziedātāji. Dziedātāju skaits variē no neliela ansambļa, izpildot seno mūziku, līdz vairāku desmitu dziedātāju grupai, atskaņojot izvērstas formas skaņdarbus.
Latvijas Radio koris gada laikā sniedz aptuveni 60 koncertus gan Latvijā, gan ārzemēs.
Latvijas Radio koris piecas reizes (1994., 2000., 2004., 2005. un 2007. gadā) saņēmis Lielo mūzikas balvu, kas ir augstākais profesionālo sasniegumu novērtējums Latvijā. 2008. gadā koris saņēma arī laikraksta „Diena” Gada balvu kultūrā.
Kora kompaktdisks “On Photography” iekļuvis 2006. gada Lielbritānijas ierakstu gada balvas nominācijā Laikmetīgās mūzikas balva. Šis disks bija viens no 10 labākajiem mūzikas albumiem izdevuma „Gramophone” mūzikas izdevumu topā 2006. gada janvārī. Kā arī albums ir saņēmis Latvijas mūzikas izdevuma “Mūzikas saule” 2005. gada balvu — Labākais klasiskās mūzikas CD Latvijā.
== Diskogrāfija ==
Bruno Saulītis
Bruno Saulītis (dzimis Rīgā, miris  Jumpravā) bija latviešu rakstnieks, dzejnieks, tulkotājs un literatūrzinātnieks.
Biogrāfija
Otrā pasaules kara laikā viņu iecauca latviešu leģionā, dienēja saimniecības daļā. Pēc kara beigām bija ieslodzīts filtrācijas nometnē pie Ļeņingradas. Kopš 1946. gada darbojās Leļļu teātrī Mirdzas Ķempes un Jāņa Žīgura vadībā. 1947. gadā apprecējās ar Leļļu teātra aktrisi Skaidrīti Reimani. Miris 1970. gadā Jumpravā, apbedīts Raiņa kapos 1970. gada 12. jūlijā.
Podlases vojevodiste
Podlases vojevodiste jeb Podlahijas vojevodiste (Województwo podlaskie) ir Polijas vojevodiste valsts ziemeļaustrumos. Dibināta 1999. gada 1. janvārī, apvienojot divas vojevodistes. Apmēram 30% no teritorijas atrodas valsts aizsardzībā kā rezervāti un dabas parki. Vojevodistē ietilpst Belovežas gāršas Polijas daļa.
Nosaukums
Nosaukta vēsturiskā novada - Podlahijas vārdā, kura pamatiedzīvotāji līdz pat 13. gadsimta beigām bija baltu cilts jātvingi, kas pakāpeniski nonāca Mazovijas poļu kņazu ietekmē (burtiski: "zem poļiem (ļahiem)", no kā lietuviskais nosaukums Palenkė). Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas 1569. gadā šis novads ir pārpoļots, kaut arī ziemeļu daļā (Suvalku un Sejnu apriņķī) vēl arvien dzīvo lietuviski runājoša minoritāte.
Administratīvais iedalījums
Vojevodiste iedalās 17 apriņķos (powiat) - no tiem 3 ir pilsētas ar apriņķa tiesībām (miasto na prawach powiatu) un 14 lauku apriņķi (powiat ziemski). Visā vojevodistē ir 118 gminas (gmina), kuru skaitā ietilpst 34 pilsētas.
Apriņķi
Visi apriņķi nosaukti to centru vārdā, izņemot
Bādžilaras rajons
Bādžilaras rajons, arī Ješilbāgas rajons (turku: Bağcılar, arī Yeşilbağ) ir Stambulas administratīvā vienība pilsētas Eiropas daļā, kurā pārsvarā dzīvo strādnieki. Rajons atrodas starp diviem lielākajiem pilsētas apvedceļiem — TEM un E5.
Mikrorajoni (mahalle)
Bādžilaras iedalīta 22 mikrorajonos:
Pēdējais blēdis
"Pēdējais blēdis" (ru) ir 1966. gada Latvijas PSR uzņemta aktierfilma. Filmas režisori ir Vadims Mass un Jans Ebners. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Tuvā nākotnē noziedzība ir apkarota un pēdējais cietums aizvērts. Brīvībā nokļuvis bijušais kāršu krāpnieks Petja Dačņikovs ar iesauku Valets, kurš gatavojas atgriezties pie vecajiem netikumiem. Bet, tā kā nauda ir atcelta un bankas vairs nepastāv, viņš pievērš uzmanību meitenei Katjai un iemīlas viņā.
Lomās
Epizodēs:
Starptautiskā kodolnegadījumu skala
Starptautiskā kodolnegadījumu skala ir skala kodolnegadījuma radīto drošības draudu izvērtēšanai. To 1990. gadā ieviesa Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra. Skalai ir septiņas pakāpes, no kurām katra nākamā ir desmitreiz nopietnāka kā iepriekšējā. Ar 6. pakāpi pagaidām novērtēts tikai viens negadījums — Kištimas katastrofa, savukārt ar 7. pakāpi divi negadījumi — Čornobiļas AES katastrofa un Fukušimas I AES avārija. Negadījumi, kas nerada apdraudējumu, tiek vērtēti ar 0. pakāpi vai kā ārpus skalas esoši. Tomēr kodolnegadījumu nopietnību ir diezgan sarežģīti izvērtēt, tāpēc novērtējums parasti tiek piešķirts labu laiku pēc negadījuma un maz ietekmē glābšanas darbus. Bieži vien organizācija, kurā noticis kodolnegadījums, sniedz provizorisku novērtējumu pēc tam, kad to apstiprinājusi atbildīgā valsts aģentūra.
Populācija (nozīmju atdalīšana)
Populācija var būt:
Datorspēļu izstrādātājs
Datorspēļu izstrādātājs ir programmatūras izstrādātājs, kas izstrādā datorspēles.
Datorspēļu izstrādātāji var specializēties vai nu personālo datoru sfērā vai arī kādā no konsoļu sfērām. Daži izstrādātāji specializējas spēļu žanros — lomu spēlēs vai šaujamspēlēs. Daži izstrādātāji mēdz nodarboties tikai ar spēļu pielāgošanu citām platformām (portēšanu) vai arī spēļu lokalizēto versiju izstrādi. Daži datorspēļu izdevēji uztur arī savas izstrādātāju studijas, taču šādas kompānijas parasti tiek sauktas par izdevējiem, nevis izstrādātājiem. Datorspēļu izstrādātāji parasti darbā pieņem programmētājus, spēļu un spēļu līmeņu dizainerus, māksliniekus, skaņu inženierus, producentus un spēļu testētājus.
Pašos datorspēļu pirmsākumos katru spēli veidoja viens programmētājs, kas pārzināja visas ar datorspēļu izveidi saistītās sfēras. Spēļu industrijai attīstoties, šie programmētāji sāka apvienot spēkus un veidot dažādas izstrādātāju komandas. Sākumā spēļu izstrādātāji savu veikumu pārdeva tieši datortehnikas veikaliem. 90. gadu sākumā šādi neatkarīgie izstrādātāji bija praktiski izzuduši un galvenā spēļu pārdošana tika uzticēta spēļu izdevējam, taču pēc 2000. gada ir novērojama neatkarīgo izstrādātāju aktivizēšanās, kas vairāk saistāma ar interneta un Flash tehnoloģiju attīstību — tagad jebkurš izstrādātājs var publicēt savu veikumu internetā, kur tas ir pieejams plašai publikai. Datorspēļu izstrādātājus var iedalīt trīs kategorijās — trešās puses izstrādātāji, iekšējie izstrādātāji un neatkarīgie izstrādātāji.
Trešās puses izstrādātāji parasti ir izstrādātāju kompānijas, kuras slēdz līgumus ar izdevēju par noteiktas spēles izstrādi. Izdevējam ir liela ietekme uz spēļu izstrādes procesu un pašiem spēļu izstrādātājiem nav izteiktas radošās brīvības. Parasti pēc spēles izlaišanas šādas kompānijas meklē nākamo izdevēju, ar ko noslēgt nākamo līgumu. Trešās puses izstrādātājiem liels risks ir izstrādes termiņu neievērošana, jo kontrakta nepildīšana nozīmē naudas nesaņemšanu no izdevēju un tas dažreiz var beigties ar izstrādātājfirmas bankrotu.
Iekšējie izstrādātāji ir tādi izstrādātāji, kas atrodas tiešā izdevēju pakļautībā un ražo spēles tikai šim izdevējam. Atšķirībā no trešās puses izdevējiem, iekšējiem izstrādātājiem ir lielāka radošā brīvība, jo gan izdevējs, gan izstrādātājs pārstāv vienu lielu kompāniju. Lielas datorspēļu izdevēju firmas mēdz pārpirkt trešās puses izstrādātājus un asimilē tos savā organizācijā, pārvēršot tos par iekšējiem izstrādātājiem. Iekšējie izstrādātāji ir nosacīti izdevīgākās pozīcijās tādās situācijās, kad netiek pildīti termiņi — parasti šādas kļūdas tiek piedotas un izstrādātāji nebankrotē. Neatkarīgie izstrādātāji pārsvarā ir daži cilvēki, kas spēli veido kā savu hobiju. Šādas spēles parasti neiekaro plašu publikas atsaucību, kaut gan reizēm gadās izņēmumi. Atšķirībā no citiem izstrādātājiem, neatkarīgajiem izstrādātājiem ir pilnīga rīcības brīvība, izdevējs nekontrolē spēles izstrādi.
Vampīrs (nozīmju atdalīšana)
Vampīrs (no serbhorvātu valodas - vampir) var būt:
Google Maps
Google Maps izmanto modificētu Merkatora projekciju, tāpēc tajā nevar attēlot reģionus pie zemes poliem. Saistītais produkts Google Earth, kas ir atsevišķa programma, izmanto ortogonālo projekciju un piedāvā visas zemeslodes aplūkošanas iespējas, ieskaitot polāros apgabalus.
Tritijs
Tritijs (el (tritos) — 'trešais, trešējais') jeb pārsmagais ūdeņradis ir trešais no ūdeņraža izotopiem. Tritijs ir nestabils izotops — tā kodola pussabrukšanas periods ir 12,32 gadi. Tritija apzīmējums ir 3H vai T. Tritija atoma kodols (tritons) sastāv no viena protona un diviem neitroniem.
World Athletics
World Athletics, līdz 2019. gadam — Starptautiskā vieglatlētikas federāciju asociācija ( — IAAF), ir starptautiska sporta pārvaldes organizācija, kura regulē vieglatlētikas sporta notikumus. Tā ir dibināta 1912. gadā tās pirmajā kongresā Stokholmā. Tās dibinātāji bija 17 nacionālās vieglatlētikas federācijas un sākotnējais nosaukums bija Starptautiskā amatieru vieglatlētikas federācija. Kopš 1993. gada oktobra tās galvenā mītne atrodas Monako.
Iedzīvotāju skaits
Iedzīvotāju skaits ir termins socioloģijā un bioloģijā, kas galvenokārt norāda cilvēku skaitu kādā valstī, reģionā, pilsētā vai kādā citā apdzīvotā vietā. Dažreiz iedzīvotāju skaitu sauc arī par populāciju.
World Athletics
Kopš 1982. gada IAAF ir veikusi virkni izmaiņu noteikumos, atļaujot sportistiem par dalību sacensībās saņemt materiālu atlīdzību. Tomēr IAAF saglabāja vārdu "amatieris" nosaukumā līdz pat tās 2001. gada kongresam, kurā nosaukums tika nomainīts uz pašreizējo formu. Pēc 2019. gada Pasaules čempionāta organizācijas nosaukums tika mainīts uz World Athletics.
Tritijs
Tritiju atklājuši angļu zinātnieki Ernests Rezerfords, Marks Olifants un Pauls Harteks.
Tiesību bils
Tiesību bils var būt:
Sarvepalli Rādhakrišnans
Sarvepalli Rādhakrišnans (,, dzimis , miris ) bija indiešu filozofs, politiķis, pirmais Indijas viceprezidents un otrais Indijas prezidents. Rādhakrišnana dzimšanas diena (5. septembris) Indijā ir Skolotāju diena.
Tritijs
Tritiju var iegūt arī, apstarojot ar neitroniem smago ūdeni, jo deitērijs var satvert neitronu un pārvērsties par tritiju. ASV kopš 1955. gada ir iegūti apmēram 225 kg tritija.
Tritija kodols sabrūk, izstarojot elektronu un elektronu antineitrīno un rodoties hēlijam-3. Tā kā radusies elektronu plūsma (bēta stari) ir ar samērā nelielu enerģiju — vidēji ap 6 keV — tritiju lieto tehnikā un pat sadzīvē, jo tik mazas enerģijas bēta stari nespēj izkļūt cauri cilvēka ādai. Tomēr tritijs ir bīstams, to ieelpojot vai norijot.
Tritiju lieto bioloģijā un ķīmijā kā radioaktīvu marķieri. To lieto arī neitrīno īpašību pētīšanai un kodoltermiskajos ieročos kā neitronu avotu un vienlaicīgi kodoldegvielu (skatīt ūdeņraža bumba). Ar tritija savienojumiem (tiem jābūt pilnīgi negaistošiem — parasti lieto polimērus, kuros neliela daļa ūdeņraža aizstāta ar tritiju) aktivētus luminoforus lieto patstāvīgi spīdošu krāsu ražošanai, kuras izmanto pulksteņu ciparnīcu, kompasu, mērinstrumentu, šaujamieroču tēmēkļu pārklāšanai. Ar šādām krāsām aizstāj agrāk (apmēram līdz 20. gadsimta 60. gadiem) izmantotās rādiju un cinka sulfīdu saturošās krāsas, kas bija ļoti kaitīgas.
1986. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1986. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Krosno apriņķis (Piekarpatu vojevodiste)
Krosno apriņķis ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Jaslo, Stšižovas, Bžozovas un Sanokas apriņķiem, kā arī Slovākiju, bet Krosno pilsēta ir anklāvs apriņķa teritorijā.
Bonaire, Sintēstatiusa un Saba
Bonaire, Sintēstatiusa un Saba jeb BES salas (nl), arī Karību Nīderlande (Caribisch Nederland), ir apvienojošs nosaukums trim Nīderlandes municipalitātēm, kas izveidojās, 2010. gadā sadaloties Nīderlandes Antiļām. Nosaukums tiek lietots Starptautiskās standartizācijas organizācijas dokumentācijā.
Elektriskā kapacitāte
Elektriskā kapacitāte (la — 'ietilpība') ir materiālu ķermeņu (strāvas vadītāju) vai to sistēmu spēja uzkrāt elektrisko lādiņu. Kapacitāti izsaka kā vadītāja uzkrātā lādiņa q attiecību pret vadītāja virsmas potenciālu \varphi un apzīmē ar C. Kapacitāte rāda, cik liels elektriskais lādiņš ir nepieciešams, lai vadītāja virsmas potenciāls izmainītos par vienu vienību.
Kapacitāte ir atkarīga no ķermeņa izmēriem un formas, kā arī no vides, kurā atrodas vadītājs, absolūtās dielektriskās caurlaidības.
Izolētas lodes kapacitāte, kur \varepsilon ir vides absolūtā dielektriskā caurlaidība, r ir lodes rādiuss.
SI sistēmā kapacitāti mēra farados. Vienu faradu liela kapacitāte nozīmē, ka, vadītāja lādiņam palielinoties par vienu kulonu, virsmas potenciāls pieaug par vienu voltu.
1 farads ir ļoti liela kapacitāte, piemēram, Zemes kapacitāte ir ~700 µF. Elektronikā izmantojamo kondensatoru kapacitāti parasti mēra mikrofarados vai pikofarados.
Ja vairāki vadītāji atrodas līdzās, to kapacitātes mainās un vadītāju sistēmas kapacitāte nav vienāda ar izolētu vadītāju kapacitāšu summu.
Koheles pašvaldība
Koheles pašvaldība (vācu: Verwaltungsgemeinschaft Kochel am See) ir pašvaldība Vācijā, Bavārijas federālās zemes Bādtelcas-Volfratshauzenes apriņķī. Pašvaldība izveidota 1978. gadā, apvienojot toreizējās Koheles un Šlēdorfas pašvaldības, kas saglabājušas administratīvo vienību statusu (vācu: Gemeinde - draudze, pagasts).
Ļebedeva
Ļebedeva (ru; vīriešu dzimtē Ļebedevs (Ле́бедев)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Lietderības koeficients
Lietderības koeficients ir dzinēja, mašīnas vai citas sistēmas svarīgs raksturlielums, kas nosaka sistēmas enerģijas izmantošanas vai pārveidošanas efektivitāti. Lietderības koeficientu η izsaka kā lietderīgi izmantotās enerģijas attiecību pret sistēmai pievadīto summāro enerģiju. Tas ir bezdimensionāls lielums, kas var atrasties robežās no 0 (pilnīgi neefektīvai ierīcei) līdz 1 (ideālai absolūti efektīvai iekārtai). Lietderības koeficientu mēdz arī izteikt procentos no 0% līdz 100%.
Tā kā reālās sistēmās vienmēr novērojami enerģijas zudumi (berze, apkārtējo ķermeņu sasilšana u. c.), η vienmēr ir mazāks pa 1. Piemēram, iekšdedzes dzinēju lietderības koeficients sasniedz 40 — 50%, elektroģeneratoru — 95%, strāvas transformatoru — 98%. Dzīvo augu fotosintēzes lietderības koeficients parasti ir 6 — 8%, bet hlorellai tas sasniedz 20 — 25%.
Dažreiz lietderības koeficientu aprēķina tādā veidā, ka tas var izrādīties lielāks par 1. Piemēram, apskatot siltumsūkņus, to darbībai patērētā elektroenerģija ir daudz mazāka nekā iekārtas darbībā iegūtā siltumenerģija. Šāda situācija rodas tādēļ, ka aprēķinos izmanto nevis pilno siltumsūknim pievadīto enerģiju, bet tikai to enerģiju, kura prasa darbu tās iegūšanai (elektroenerģiju). Pārējā enerģija tiek ņemta no apkārtējās vides.
Purva bridējs (filma)
"Purva bridējs" (ārpus Latvijas "Edgars un Kristīne") ir 1966. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisors ir Leonīds Leimanis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā, pēc Rūdolfa Blaumaņa noveles "Purva bridējs", stāsta "Atriebšanās" un lugu "Ugunī", "Pazudušais dēls" motīviem. Iekļauta Latvijas kultūras kanonā.
Sižets
19. gadsimta vidus, Alaines muižas apkaime. Kučieris Edgars mīl vešerienes meitu Kristīni, bet sava temperamentīgā rakstura dēļ nepatīk Kristīnes mātei. Staļļa puisis Sutka un muižas sulainis Vīskrelis mēģina pavedināt Edgaru uz dzeršanu, kā arī uz draudzību ar kroga meitu Matildi. Tikmēr Kristīni bildina bagātais saimnieks Akmentiņš. Tomēr baznīcā pie altāra, jau līgavas kleitā, Kristīne ierauga Edgaru un atsaka Akmentiņam.
Lomās
Epizodēs:
Sekundārā emisija
Sekundārā emisija elektronu lampās parasti ir nevēlama parādība, bet ir arī elektronu ierīces, kuru darbība pamatojas tieši uz sekundārās emisijas efektu.
Sekundārās emisijas nevēlamā ietekme
Ja elektronu lampā elektronu plūsma ir ar pietiekami lielu ātrumu, primārie elektroni no lampas anoda sāk izsist sekundāros elektronus, kas rada nevēlamu elektronu plūsmu lampā (tīkliņstrāvas palielināšanos un voltampēru raksturlīknes izkropļojumus). Šī efekta novēršanai lampās lieto speciālus negatīvi lādētus elektrodus (bremztīkliņus) (sk. pentode). Elektronu izplūšanu no anodiem sauc arī par dinatronefektu ( - spēks + elektrons + - darbība).
Sekundārās emisijas lampas
Sekundārās emisijas parādību izmanto speciālās sekundārās emisijas lampās, lai palielinātu to jutību. Šādām lampām ir speciāls elektrods, kas nodrošina sekundāro emisiju un kuru dēvē par dinodu (no termina "dinatronefekts").
Fotoelektronu pavairotāji
Sevišķi lielā mērā sekundārā emisija tiek pielietota gaismas jutīgās ierīcēs - fotoelektronu pavairotājos. Šeit primārie elektroni (fotoelektroni) tiek izstaroti no fotokatoda gaismas iedarbībā (notiek fotoemisija), paātrināti spēcīgā elektriskajā laukā un virzīti uz dinodu, no kura katrs elektrons izsit lielu skaitu sekundāro elektronu, stipri palielinot anodstrāvu. Dinodi var būt vairāki un novietoti cits aiz cita, tādēļ fotoelektronu pavairotāja jutība var būt tik liela, ka ar šo ierīci iespējams reģistrēt atsevišķus fotonus.
Iegaumējošās elektronstaru lampas
Uz sekundārās emisijas fenomenu balstījās arī dažu iegaumējošo elektronstaru lampu darbība.
1951.—1952. gada NBA sezona
1951.—1952. gada Nacionālās basketbola asociācijas sezona bija 6. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 10 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Mineapolisas "Lakers" spēlētāji, kas septiņu spēļu finālsērijā pieveica Ņujorkas "Knicks" ar 4—3. Finālsērija ilga no līdz. Par sezonas rezultatīvāko spēlētāju kļuva Pols Arizins ("Warriors").
Regulārā sezona
Piezīmes
FK Tukums 2000/Telms
FK Tukums 2000/Telms ir Latvijas futbola klubs, kurš atrodas Tukumā. 2023. gada sezonā spēlē Latvijas Virslīgā.
Klubs dibināts 2000. gadā. Sākotnēji tika trenētas meiteņu un zēnu jauniešu komandas, bet 2007. gadā tika izveidota pieaugušo vīru komanda, kura startē 1. līgā. Kluba formas pamatkrāsa: zaļā, bet rezerves krāsas: melnbalts, melns, melns. Klubā savu karjeru savulaik uzsāka Latvijas izlasē spēlējušie futbolisti Kristaps Blanks un Ritvars Rugins. 2019. gada sezonā uzvarēja Latvijas 1. līgā un iekļuva Virslīgā.
Jaunzeme
Jaunzeme (vīriešu dzimtē Jaunzemis vai Jaunzems) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Goti
Goti bija viena no austrumģermāņu tautām, kam 3.—6. gadsimta Lielās tautu staigāšanas laikā bija nozīmīga loma Eiropā. Goti ieradās Viduseiropā no Zviedrijas dienvidu reģioniem, ko pameta 2. gadsimtā, un ap 3. gadsimtu tie izvietojās plašā reģionā līdz Donavas lejtecei. Daļa gotu apmetās arī ap Melno jūru. Šīs kareivīgās cilts karapulki postīja Trāķiju, Dākiju, Mazāzijas un Egejas piekrastes pilsētas, bet 267. un 268. gadā viņi sagrāba un izpostīja Atēnas un arvien vairāk sāka apdraudēt Itāliju, līdz beidzot 4. gadsimtā goti apvienojās ar vairākām citām ciltīm un izveidoja karalisti, kas pletās no Baltijas līdz pat Melnajai jūrai.
Gotu sadalīšanās un migrācija
Ap 370. gadu goti sadalījās divās daļās — austrumgotos un rietumgotos. Austrumgotu ķēniņvalsts aizņēma teritoriju austrumos no Dņestras upes līdz Melnās jūras piekrastei (daļa no mūsdienu Ukrainas un Baltkrievijas). Savukārt, rietumgotu ķēniņvalsts pletās no Dņestras līdz Donavai. Līdz ar to šīs tautas bija arī vieni no baltu tuvākiem kaimiņiem.
Pēc dažiem gadiem rietumgotu zemēs no Kaspijas stepēm iebruka huņņi, piespiežot gotus glābties Romas impērijas pārvaldītajās teritorijās uz dienvidiem no Donavas. Tieši šis huņņu iebrukums bija viens no galvenajiem impulsiem, kas Eiropā kā ķēdes reakciju izraisīja lielo tautu staigāšanu, kas turpinājās vairākus gadsimtus un, kura laikā arī gāja bojā Romas impērija.
Gotu loma Rietumromas impērijas sagrāvē
Atkāpjoties huņņu priekšā, austrumgoti, ar Sarmatijas alānu palīdzību pie Adrianopoles Trāķijā (mūsdienu Edirnes) 378. gadā smagi sakāva līdz tam neuzvaramo Romas karaspēku. Iespējams, tieši no alāniem vēlākie feodālās Eiropas karaspēki aizguvuši daudzus nozīmīgus bruņojuma elementus un kaujas taktiku, piemēram smagos pīķus, ko lietoja zirgos sēdoši bruņinieki. Ar šādiem pīķiem bruņotas alānu kavalērijas vienības pie Adrianopoles iznīcināja romiešu leģionus.
Adrianopoles kauja bija liktenīga ne tikai romiešiem, tas bija vēsturisks pagrieziena punkts visai Eiropai. Pirmkārt tādēļ, ka kopš šī brīža goti kļuva par faktiskajiem Romas likteņa noteicējiem. Vērojot austrumgotu veiksmi un izmantojot romiešu šoku pēc Adrianopoles sagrāves, aktivizējās arī rietumgoti. Lai gan rietumgoti jau daudzus gadus bija romiešu sabiedrotie, viņi, sava vadoņa Alarika vadībā, kurš arī jau trīsdesmit gadus bija kalpojis Romas impērijai, 396. gadā nopostīja Atēnas, bet 410. gadā — Romu.
Pat pēc Rietumromas impērijas sabrukuma rietumgotipārvaldīja lielu daļu Dienvideiropas līdz pat 8. gadsimta sākumam, kad franki tos izspieda no Dienvidfrancijas, bet musulmaņu mauri (marokāņu priekšteči) sakāva rietumgotus Spānijā.
Rietumgotu plosīšanās izprovocēja trīs citus milzīgus iebrukumus. Lai aizsargātu Konstantinopoli pret iespējamo tālāko Alarika ekspansiju, romiešu karavadonis Stiliho bija spiests pārdislocēt Gallijas leģionus, novājinot impērijas Reinas robeža, ko nekavējās izmantot burgundi ap 400. gadu iebrūkot reģionā, kur saplūst Reina un Maina. Pēc 30 gadiem romiešiem ar huņņu algotņu palīdzību burgundus izdevās no šī reģiona padzīt. Bet jau 443. gadā burgundi atgriezās un apmetās mūsdienu Lionas apkārtnē. Romas impērijai tas bija jūtams zaudējums, jo šī bija stratēģiski nozīmīga vieta, kas ļāva kontrolēt svarīgas Alpu pārejas.
Otrs, jau daudz nozīmīgāks iebrukums notika 406. gadā, kad liels skaits barbaru (vandaļi, suēvi un alāni) šķērsoja Reinu un virzījās tālāk uz dienvidiem. Romai tas faktiski nozīmēja vienas saimnieciski veselīgākās provinces zaudēšanu.
Gotu "romanizācija"
Pēc pēdējā Romas imperatora Romula Augustula nāves 476. gadā par Itālijas ķēniņu kļuva ģermāņu karavadonis Odoakrs. Taču viņa valdīšana nebija ilga, jo 488. gadā Itālijā, ar Austrumromas impērijas ķeizara piekrišanu, iebruka Teodorika vadītie austrumgoti. Tie Odoakru nogalināja un austrumgotu ķēniņš Teodoriks kļuva par Itālijas valdnieku. Teodoriks bija dzimis Panonijā, kas bija Romas province. Viņa tēvs bija austrumgotu ķēniņš un lai šo ģermāņu cilti turētu paklausībā, Teodoriks no 7 līdz 17 gadiem bija gūstā Bizantijas imperatora galmā Konstantinopolē. Kad Teodorika tēvs nomira, viņa troni ieņēma dēls. Nākamo 14 gadu laikā austrumgoti Teodorika vadībā te karoja pret Austrumromas impēriju, te pievienojās tai lai cīnītos pret citiem kopīgiem ienaidniekiem. Tā Austrumromas impērija atbalstīja arī Teodorika cīņu pret Odoakru, kura beidzās ar Teodorika uzvaru.
Ar šo brīdi sākās austrumgotu romanizēšana. Tomēr šie mēģinājumi nāca pārsvarā tikai no paša Teodorika, kurš apprecēja Bizantijas imperatora meitu (princesi), saglabāja un nodrošināja Romas senāta, tiesas sistēmas un romiešu ierēdņu aparāta darbību. Viņa valdībā svarīgākos amatus ieņēma romieši, daudzi no viņiem bija kādreiz slavenu romiešu dzimtu pēcteči. Savukārt jaunpienākušie un zemi ieguvušie gotu dižciltīgie laukos tika aplikti ar tādiem pašiem nodokļiem kā vietējie romiešu latifundisti. Paša Teodorika galms Ravennā piesaistīja daudz intelektuāļu un mākslinieku, bet viņa meitai mācīja latīņu un grieķu valodu.
Teodoriks valdīja Itālijā 33 gadus. Gandrīz visu šo laiku Itālijā ne tikai valdīja miers un stabilitāte, tā piedzīvoja arī saimniecisku uzplaukumu. Teodoriks visiem spēkiem veicināja lauksaimniecības un tirdzniecības attīstību. Pats Teodoriks bija pieņēmis kristietības ariānisma paveidu un izturējās iecietīgi pret citām reliģijām.
Rietumromas un austrumgotu katastrofa
Kā izsakās vēsturnieks H. G. Kenigsbergers, tas bija klasiskās kultūras noriets Rietumos. Neskatoties uz Teodorika pūlēm romanizēt gotus, lielākā to daļa, kas apdzīvoja Itālijas ziemeļus, joprojām turējās pie vecajām ģermāņu tradīcijām, runāja savā valodā, pakļāvās saviem rakstītiem, bet biežāk nerakstītiem likumiem. Turklāt goti turējās arī pie savas, no katoļticības atšķirīgas reliģijas — ariānisma. Tādēļ būtu bijušas vajadzīgas vairākas paaudzes, lai austrumgoti romanizētos, bet romieši barbarizētos tiktāl, līdz principiālas kultūras atšķirības starp tiem izzustu. 526. gadā Teodoriks nomira, bet viņa vietā vairs nebija neviena valdnieka, kas turpinātu uzsākto Itālijas sabiedrības integrēšanu un vairāk vai mazāk stabilas politekonomiskās struktūras veidošanu. Starp dažādām etniski un kultūras ziņā atšķirīgām Itālijas sabiedrības daļām sākās asiņainas cīņas, kas šo reģionu pārvērta pilnīgā haosā. Bizantija imperators Justiniāns I 535. gadā nosūtīja uz Itāliju karaspēku ar ģenerāli Belizāriju priekšgalā ieviest kārtību. Ar milzīgām pūlēm tas bizantiešiem izdevās tikai 20 gadu laikā — 555. gadā austrumgotu pretestība tika salauzta un tie nelielās grupās izklīda pa visu Eiropu un, sajaucoties ar citām ģermāņu ciltīm — burgundiešiem, alāniem, vandaļiem, zaudēju savu iepriekšējo ietekmi. Itāliju kopš šī laika sāka pārvaldīt Konstantinopoles iecelti gubernatori, kā ārpusteritoriālu Austrumromas impērijas provinci. Tomēr Pireneju pussalā rietumgotu izveidotā valsts diezgan veiksmīgi uzplauka un pastāvēja līdz pat musulmaņu iebrukumam 8. gadsimtā.
Latvijas telpu futbola A līga
Optibet Latvijas telpu futbola Virslīga ir Latvijas telpu futbola čempionāta augstākā līga kopš 1997. gada. To organizē Latvijas futbola federācija sadarbībā ar Latvijas Telpu futbola asociāciju. Līgas čempions kvalificējas UEFA telpu futbola kausam. Kopš 2017./18. gada sezonas līgas ģenerālsponsors ir Optibet.
== Iepriekšējie uzvarētāji ==
Krasnobroda
Krasnobroda ir pilsēta Polijas austrumos, Ļubļinas vojevodistē, uz dienvidiem no Zamoscas pie Vepšas upes. Polijas kampaņas laikā 1939. gada 23. septembrī pie pilsētas notika Krasnobrudas kauja. Polijas armija atguva kontroli pār pilsētu, un tā bija viena no pēdējām kaujām Eiropā, kurā no abām pusēm tika izmantota kavalērija.
Austrālijas Antarktiskā Teritorija
Austrālijas Antarktiskā Teritorija ir Austrumantarktīdas sektors, uz kuru pretendē Austrālija. Tā teritoriāli ir lielākā kādas valsts pretenzija Antarktīdā. Teritorija iekļauj visas salas un kontinenta sektorus uz dienvidiem no 60° dienvidu platuma un starp 44°38' un 160° austrumu garuma meridiāniem, izņemot Francijas pretenziju Adelijas Zemi (136°11' E to 142°02' E), kas sadala Austrālijas pretenziju divās nevienādās daļās. Rietumos robežojas ar Karalienes Modas Zemi (Norvēģijas pretenzija), austrumos - ar Rosa Teritoriju (Jaunzēlandes pretenzija). Platība ir aptuveni 5 896 500 km². Vienīgie iedzīvotāji ir pētniecības staciju personāls. Austrālija šajā teritorijā uztur trīs pastāvīgās stacijas: Keisi, Deivisa un Mosona.
Austrālijas pretenzijas un suverenitāti pār Austrālijas Antarktisko Teritoriju atzīst Apvienotā Karaliste, Jaunzēlande, Francija un Norvēģija.
Vēsture
Pirmās pretenzijas uz Viktorijas Zemi Apvienotā Karaliste izvirzīja 1841. gada 9. janvārī. 1930. gadā tā pieteica pretenzijas arī uz Enderbiju Zemi. 1933. gadā ar Britu impērijas rīkojumu teritorijas uz dienvidiem no 60° paralēles un starp 160° un 45° austrumu meridiāniem nodeva Austrālijai. Robežas ar Adelijas Zemi noteica 1938. gadā. 1947. gadā teritorijai pievienoja arī Hērda Sala un Makdonalda Salas. 1954. gadā nodibināja pirmo pastāvīgo kontinentālo Austrālijas staciju Mosonu.
Stacijas
Darbojošās un slēgtās polārstacijas no rietumiem uz austrumiem:
Niko Kapanens
Niko Klauss Pēteri Kapanens (dzimis 1978. gada 29. aprīlī) ir somu hokejists, centra uzbrucējs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2016) Kapanens spēlē SM līgas kluba Hemēnlinnas HPK sastāvā.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Kapanens uzsāka 1995. gadā, kad pievienojās SM līgas klubam HPK, kura rindās aizvadīja piecas sezonas, līdz 2000. gadam, kad pievienojās Turku TPS vienībai, kuras rindās 2000.—01. gada sezonā kļuva par Somijas čempionu.
1998. gada NHL draftā viņu ar kopējo 173. numuru izvēlējās Dalasas "Stars". 2001. gadā Kapanens devās uz Ziemeļameriku, kur lielāko daļu sezonas aizvadīja AHL klubā Jūtas "Grizzlies", kurš ir Dalasas "Stars" fārmklubs, bet "Stars" sastāvā Niko aizadīja vien deviņas spēles. Nākamajās divās sezonās Kapanens bija nostiprinājies "Stars" rindās. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Kapanens spēlēja Šveices hokeja līgas kluba EV Zug rindās, taču tad atgriezās Dalasas "Stars".
Pēc 2005.—06. gada sezonas noslēguma Kapanens tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību, taču nākamajā vasarā ar viņu līgumu parakstīja Fīniksas "Coyotes", kuras rindās Kapanens spēlēja arī 2007.—08. gada sezonā.
2008. gada vasarā Niko pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties KHL klubam Kazaņas "Ak Bars", nākamajās divās sezonās kluba sastāvā izcīnot Gagarina kausu. 2013.—14. gada sezonā kopā ar Prāgas "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg". Vasarā, pēc "Lev" dalības atsaukšanas no KHL, pievienojās Helsinku "Jokerit" rindām. "Jokerit" rindās aizvadīja divas sezonas, abās pildot komandas kapteiņa funkcijas, bet tad, 2016. gada jūnijā, atgriezās Hemēnlinnas HPK rindās.
Somijas izlases rindās spēlējis desmit Pasaules čempionātos, izcīnot vienu zelta, divas sudraba un divas bronzas medaļas, kā arī 2006. un 2010. gada olimpiskajās spēlēs, 2006. gadā izcīnot sudraba, bet 2010. gadā — bronzas medaļas.
Hārvijs Milks
Hārvijs Bernards Milks (Harvey Bernard Milk, dzimis, miris ) bija amerikāņu politiķis, kas kļuva par pirmo atklāto homoseksuāli, kas ievēlēts oficiālā amatā Kalifornijas štatā, kad viņš kļuva par Sanfrancisko pilsētas domes deputātu. Vienpadsmit mēnešus pēc ievēlēšanas šajā amatā viņš kopā ar pilsētas mēru Džordžu Moskoni, kas bija pazīstams ar savu draudzīgo nostāju pret LGBT cilvēkiem, tika nogalināts uzbrukumā, kuru veica cits pilsētas domes deputāts Dens Vaits.
Naktī pēc slepkavības tūkstošiem cilvēku ar svecēm rokās izgāja ielās, klusībā pieminot slepkavības upurus. Tamlīdzīgs sēru gājiens bija līdz šim vēl nepieredzēts. Milka dzīve un nāves apstākļi, kā arī viņa slepkavas tiesāšana pārvērta Milku savdabīgā Mārtinā Luterā Kingā, kas bija iestājies par LGBT cilvēku tiesībām.
Viena no Milka nozīmīgākajām frāzēm savas aktīvās darbības laikā bija: „Jums ir jādod viņiem [LGBT jauniešiem] cerība!”
Izcelsme
Hārvijs Milks ir dzimis Vudmērā, Longailendā, Ņujorkas štatā, kļūdams par jaunāko dēlu lietuviešu ebreju emigrantu Viljama Milka un Minervas Karnas ģimenē. Viņa vecākais brālis bija Roberts, kura dēls Stjuarts Milks arī ir atklāts homoseksuālis un ir aktīvi iesaistījies LGBT kustībā pasaulē ar Hārvija Milka Fonda starpniecību. Tieši Stjuarts no ASV prezidenta Baraka Obamas rokām saņēma Brīvības medaļu 2009. gadā, kas bija piešķirta viņa nelaiķa onkulim Hārvijam Milkam.