cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Digitālā māksla
Digitālās mākslas vēsture
70. gadu sākumā Slade mākslas skola (Slade School of Art) kļuva par vienu no pirmajām skolām, kas savā mācību procesā integrēja datoru tehnoloģijas. Skolas audzēkņa Pola Brauna darbs atrodas Nacionālajā mākslas akadēmijā Vašingtonā, un tas ir piemērs tam, kā dators, kas apguvis šūnu automātu (cellular automata) metodi, var izmantot algoritmus, lai radītu mākslu (mākslā šī metode nozīmē, ka viss darbs sastāv no šūnām, kas nepārtraukti mijiedarbojas viena ar otru). Tas nozīmē, ka tā bija māksla, kas radās, pamatojoties uz vienkāršiem matemātiskiem noteikumiem.
Termins "digitālā māksla" radās 80. gadu sākumā, kad Harolds Koens izstrādāja programmas kopumu, kuras vispārīgais nosaukums bija AARON.Sākotnējā 1972. gada versija ļāva zīmēt abstraktus zīmējumus, detalizētāka zīmēšana bija iespējama 80. gados, kad kļuva iespējams zīmēt atsevišķus objektus, piemēram, augus, un vēlāk arī cilvēkus.
20. gadsimta 80. gados ASV datori ienāca vienkāršo cilvēku ikdienā, un tāpēc digitālās māksla sāka attīstīties pārsteidzoši ātri. Grafiskos efektus un animāciju sāka izmantot tādās populārās filmās kā "Star Trek II: The Wrath of Khan" un "Tron" (abas 1982. gadā). Cilvēkiem mājās bija datorspēles, tika rādītas televīzijas programmas un reklāmas, kurās tika izmantoti grafiskās mākslas elementi.
1982. gadā dibinātā Adobe Systems izstrādāja PostScript valodu un digitālos fontus, padarot zīmēšanas un attēlu apstrādes programmatūru pieejamu ne tikai lielajiem televīzijas uzņēmumiem, bet arī parastiem cilvēkiem.
Endijs Vorhols savu pirmo digitālo mākslu radīja 1985. gadā, kad, izmantojot Commodore Amiga, fotografēja Debiju Hariju, pēc tam attēlu pārnesa uz ProPaint, kur tam pievienoja efektus un filtrus.
1985. gadā radās programma Paint (sākotnēji saukta par Paintbrush), ar kuru ikviens varēja radīt digitālus zīmējumus, lai arī vienkāršus. Tagad vairs nebija nepieciešams strādāt kopā ar programmētājiem vai pašiem apgūt datorkodus. Digitālā māksla kļuva lietotājam draudzīga (user friendly).
Zaķi
Zaķi (Lepus) ir zaķu dzimtas (Leporidae) ģints, kas apvieno 32 sugas. Tās ir sastopamas Āfrikā, Eirāzijā, Ziemeļamerikā un Japānas salās. Divas zaķu ģints sugas dzīvo Latvijā — pelēkais zaķis (Lepus europaeus) un baltais zaķis (Lepus timidus). Pasaulē šie dzīvnieki tiek medīti galvenokārt kā kažokzvēri.
Digitālā māksla
Digitālās mākslas vēsture
1990. gadā tika izlaists Photoshop, kas sākumā bija pieejams tikai Macintosh (Mac kopš 1998. gada), bet vēlāk arī visos citos datoros ar Windows operētājsistēmu.
Zaķi
Izskats un īpašības
Zaķi ir mazi un vidēji lieli zīdītāji, tiem ir raksturīgas garas ausis un pagarinātas pakaļkājas. Visgarākās ausis ģintī ir tuksnesī dzīvojošam antilopzaķim (Lepus alleni), tās ir apmēram 14—17 cm garas. Ausis antilopzaķim ne tikai kalpo kā dzirdes orgāns, bet tā lielā virsma palīdz zaķim atdzesēties karstajā tuksneša vidē. Lielākā daļa informācijas avotu kā lielāko zaķu ģints dzīvnieku savvaļā min plaši izplatīto pelēko zaķi (Lepus europaeus), kura ķermeņa garums ir 52—60 cm un svars 3—5 kg. Tomēr par to smagāks ir Aļaskas zaķis (Lepus othus), kura ķermeņa garums ir 50—60 cm, svars ir 3,2—6,5 kg. Liels zaķis ir arī polārzaķis (Lepus arcticus), kura svars ir 4—5 kg. Mazākais ģintī ir Amerikas baltais zaķis (Lepus americanus), kura ķermeņa garums ir 36—52 cm, vidējais svars 1,3 kg. Visām sugām ir raksturīgs pelēkbrūns vai sarkanbrūns matojums, daļai ziemeļos dzīvojošo sugu kažoks ziemā kļūst balts.
Digitālā māksla
Digitālās mākslas vēsture
1998. gadā parādījās GIMP — bezmaksas grafikas redaktors, ko izmanto fotoattēlu rediģēšanai un jaunu attēlu izveidei.
Zaķi
Izskats un īpašības
Visi zaķi ļoti ātri skrien, dažas sugas pārsvarā pārvietojas skrienot atšķirībā no trušiem, kuri skrien tikai nepieciešamības gadījumā. Zaķi garās distancēs spēj ilgstoši uzturēt ātrumu 50 km/h. Piemēram, pelēkais zaķis var skriet ar ātrumu 56 km/h, Amerikas tuksnešu zaķis (Lepus californicus) sasniedz ātrumu 64 km/h, toties rekordists ir Kāpzemes zaķis (Lepus capensis), kurš īsā distancē spēj sasniegt ātrumu 77 km/h. Zaķi ne tikai labi skrien, tie arī ļoti labi lec no vietas, piemēram, Amerikas tuksnešu zaķis no vietas var aizlēkt 3 metrus.
Digitālā māksla
Digitālā māksla mūsdienās
Pašlaik digitālā māksla visbiežāk tiek radīta, izmantojot datorus vai planšetdatorus. Ir speciāli datori un planšetdatori, kas paredzēti digitālajai mākslai, un ir programmas, kuras pēc vēlēšanās var instalēt. Populārākās programmas digitālajam radošajam darbam un grafiskajam dizainam joprojām ir GIMP, Adobe Photoshop, ka arī Adobe Illustrator, Corel Drew Lightroom un citas. Digitālo radošumu var radīt arī mobilajā tālrunī, izmantojot Procreate Pocket, Sketchbook, Adobe Fresco un citas programmas.
Zaķi
Izskats un īpašības
Kopumā zaķi ir uzmanīgi dzīvnieki un cenšas slēpties no visiem, aktivizējoties tumsas aizsegā. Tomēr uzvedība pavasarī izmainās un zaķus var novērot arī dienas laikā, tēviņiem vienam ar otru cīkstoties un nostiprinot dominanci un tiesības pāroties.
Marta Lange
Marta Lange ( — ) bija latviešu tēlniecības vecmeistare, kuras vārds saistās ar portreta žanru. Viņas monumentālie darbi redzami nozīmīgās latviešu mākslas izstādēs, sabiedriskās telpās un kā monumenti dabā. Tēlniece devusi nozīmīgu ieguldījumu arī memoriālā un dekoratīvā tēlniecībā. 1971. gadā piešķirts LPSR Nopelniem bagātās mākslas darbinieces nosaukums.
Zaķi
Atšķirības no trušiem
Zaķi atšķirībā no trušiem neslēpj savus jaundzimušos alās zem zemes, bet migai tiek piemeklēta dabīga iedobe zemē, paslēpta garā zālē. Zaķēni līdz ar to piedzimst uzreiz ar biezu kažociņu un ar atvērtām acīm, un drīz pēc piedzimšanas spēj skriet. Salīdzinoši trušiem mazuļi piedzimst akli, kurli un ar plānu matojumu. Visi truši, izņemot baltastes trušus dzīvo zem zemes alu sistēmā, bet zaķi un baltastes truši slēpjas virszemes migās, kā arī šie dzīvnieki ir vienpatņi. Zaķi vidēji ir lielāki nekā truši, to ausis ir garākas un to kažoku matojums ir jaukts ar melnām spalviņām. Zaķi nekad nav bijuši domesticēti, toties no savvaļas trušiem ir selekcionēti mājas truši. Arī ģenētiski abas grupas atšķiras: zaķiem ir 48 hromosomas, trušiem 44 hromosomas. Abu dzīvnieku grupu barība ir līdzīga.
Marta Lange
Biogrāfija
Marta Lange dzimusi 1903. gada 15. februārī Valmierā vienkāršu ļaužu – galdnieka un linu vērptuves strādnieces – ģimenē ar pieciem bērniem. Agrā bērnībā zaudējusi abus vecākus un savu mākslinieces mērķi sasniegusi pateicoties tikai lielai neatlaidībai un izturībai. 1921. gadā sākusi studēt filoloģiju Latvijas Universitātē, taču slimības dēļ pārtraukusi. 1923. gadā iestājās Latvijas Mākslas akadēmijā, iestājpārbaudījumam veidojusi Raiņa portretu cilnī. Cīnoties ar slimības sekām, ar vairākiem pārtraukumiem mācījusies Latvijas Mākslas akadēmijas Tēlniecības meistardarbnīcā K. Rončevska vadībā līdz 1932. gadam. Par diplomdarba tēmu izvēlējusies kapa pieminekļa kompozīciju. Studiju pārtraukuma periodā vairākus gadus strādājusi par sekretāri pie advokāta, vēlāk studiju laikā piestrādājusi par grāmatvedi akadēmijas studentu padomē. 1938. gadā devusies studiju braucienā uz Itāliju, Grieķiju un Ēģipti, kas sniedza atšķirīgus iespaidus par tēlniecības principiem un ietekmēja formveides paņēmienus turpmākajā radošajā darbībā. 1945. gadā uzņemta Mākslinieku savienībā ar portretu – Ata Kronvalda krūšutēlu. 1956.–1958. bijusi Mākslas fonda valdes priekšsēdētāja, kā arī darbojusies Tēlniecības sekcijas birojā. Izstādēs piedalījusies kopš 1935. gada, un Martas Langes darbi vēl joprojām tiek izstādīti latviešu mākslas nozīmīgākajās izstādēs un muzejos.
Mirusi 1985. gada 1. augustā Rīgā, apglabāta Rīgas Meža kapos.
Mākslinieciskā darbība
Marta Lange darbības sākumā pievērsusies memoriālajai un dekoratīvajai tēlniecībai. Padomju laikā galvenokārt strādāja portreta žanrā, atveidojot ievērojamus kultūras un mākslas darbiniekus, revolucionārus, darba varoņus (Komponista Emīla Dārziņa portrets, 1975; Divkārtējā Sociālistiskā Darba Varone slaucēja Marta Semule, 1960; Dzejnieka un cīnītāja Roberta Eidemaņa portrets, 1968). Liela nozīme darbu tēmas izvēlē bija mūzikai, kas mākslinieces dzīvē ieņēma stabilu vietu aiz tēlotājas mākslas. Strādājusi granītā, bronzā un šūnakmenī. Tēlnieces darba plastiku raksturo stingra tektoniskā uzbūve, virzība uz formu vispārinājumu, personības garīgās aktivitātes uzsvērums. Vairākus portretus māksliniece veidojusi kā monumentus un darbu iekšējā un ārējā monumentalitāte piemērota to uzstādīšanai sabiedriskās vietās. Pēdējās divās mūža desmitgadēs Marta Lange no jauna pievērsusies memoriālajai tēlniecībai, kuru laikā tapis viens no nozīmīgākajiem pieminekļiem, operdziedātājai Alīdai Vānei (1965). Māksliniece devusi ieguldījumu arī latviešu padomju tēlnieku ļeņiniānā – monumentālu V. Ļeņina portretu sārtā granītā Preiļu rajona Ļeņina kolhozam. Padomju Latvijas gados mākslas dzīves veidošanā liela nozīme bija arī Martas Langes aktīvajai sabiedriskajai darbībai.
Martas Langes darbi atrodas Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā, izstāžu zālē Arsenāls, Jūrmalas pilsētas muzejā, Rīgas Meža kapos.
Darbi
Portreti:
Emīls Grimjo
Emīls Grimjo (fr; dzimis, miris ) bija franču loka šāvējs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja vienā loka šaušanas disciplīnā — Sur la Perche à la Pyramide. Šajā disciplīnā viņš ieguva zelta medaļu.
Sergejs Korsakovs
Sergejs Korsakovs (Сергей Владимирович Корсаков, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, inženieris.
Biogrāfija
Sergejs Korsakovs piedzima Kirgīzijas PSR galvaspilsētā Frunzē (tagad Biškeka). Viņš mācījās Kimras 2. ģimnāzijā Tveras apgabalā. 2006. gadā Korsakovs absolvēja Baumana Maskavas valsts tehniskā universitāti raķešdzinēju specialitātē. Pēc tam viņš studēja aspirantūrā. Korsakovs bija uzņēmuma Info Kapital Grupp ģenerāldirektors.
2012. gadā Sergejs Korsakovs pieteicās pirmajam Krievijas kosmonautu atklātajam konkursam. 26. oktobrī viņš tika ieskaitīts Roskosmos kosmonautu vienībā. Pēc vispārējās kosmiskās sagatavošanas pabeigšanas Kosmonautu sagatavošanas centrā 2014. gada 16. jūnijā Starpresoru kvalifikācijas komisija Korsakovam piešķīra kvalifikāciju "kosmonauts izmēģinātājs".
Sergeja Korsakova pirmais kosmiskais lidojums sākās 2022. gada 18. martā, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-21 lidojuma inženierim. Viņš bija SKS 66.-- un 67. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemes viņš atgriezās 29. septembrī.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Glenns Fords
Gvillins Semjuels Ņūtons "Glenns" Fords (en, dzimis, miris ) bija kanādiešu un amerikāņu aktieris.
Bieži attēlojis parastus cilvēkus neparastos apstākļos. Fords, kura karjera ilga vairāk nekā 50 gadus, ir vislabāk pazīstams no filmām 40. 50. un 60. gados jeb Holivudas zelta laikmetā. Lai gan viņš spēlēja daudzu žanru filmās, dažas no viņa nozīmīgākajām lomām bija tādās film noir filmās, kā Čārlza Vidora filmā "Gilda" (1946) un Frica Langa filmā "Lielais drudzis" (1953). Nozīmīgu lomu attēlojis arī kritiķu atzinīgi novērtētajā un komerciāli veiksmīgajā drāmā Blackboard Jungle (1955). Tomēr apbalvojumus saņēmis par dalību komēdijās un vesternos. Trīs reizes ticis nominēts Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā". Šo balvu saņēmis par dalību Frenka Kapras filmā Pocketful of Miracles (1961). Attēlojis arī Klārka Kenta tēvu, Džonatanu Kentu, filmā "Supermens" (1978).
Kamaldiņa (ciems)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Kamaldas upes krastā.
Glenns Fords
Piecas no filmām, kurās ir piedalījies Fords, ir iekļautas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filmas". Šīs filmas ir "Gilda" (1946), "Lielais drudzis" (1953), Blackboard Jungle (1955), "Vilciens uz Jumu" (3:10 to Yuma, 1957) un "Supermens" (1978).
Dzinara Alimbekava
Dzinara Alimbekava (be; dzimusi ) ir Kazahstānā dzimusi Baltkrievijas biatloniste.
Ar biatlonu nodarbojas kopš 2008. gada, pirms tam trenējusies distanču slēpošanā. Vairākkārt piedalījusies Pasaules čempionātos biatlonā jauniešiem un junioriem. 2015. gadā Minskā kļuva par pasaules čempioni jauniešiem (U-19) stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitējusi 2016. gada janvārī Antholcā ar 73. vietu sprintā.
Phjončhanā Baltkrievijas komandas sastāvā kopā ar Nadeždu Skardino, Irinu Krivko un Darju Domračevu kļuva par čempioni stafetē.
Elmārs Zelgalvis
Elmārs Zelgalvis (dzimis ) ir latviešu ekonomists, habilitēts ekonomikas zinātņu doktors un politiķis. Ilggadējs Latvijas universitātes profesors un bijušais 6. Saeimas deputāts no Tautas kustība Latvijai saraksta.
Profesionālā darbība
E. Zelgalvis dzimis Rīgā un 1960. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitāti kā ekonomists. No 1990. gada jūlija līdz 1991. gada septembrim darbojies Latvijas Bankas padomē. Ilgstoši bijis mācībspēks LU Ekonomikas un Vadības fakultātē. Bijis arī fakultātēs struktūrvienības - Finansu institūta direktors. 1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā, kur darbojies Budžeta un finanšu komisijā, kā arī vairākās parlamentārās izmeklēšanas komisijās. Kandidējis arī 9. Saeimas vēlēšanās no Pensionāru un senioru partijas saraksta, bet nav ticis ievēlēts.
Pēc politiskās karjeras beigām iesaistījies uzņēmējdarbībā. Bijis SIA Vējpūtis līdzīpašnieks, kas 2013. gadā attīstījis vēja parku Turlavas pagastā. Tajā pašā gadā arī iesaistījies biedrības Par latu, Pret eiro dibināšanā, kas iestājās pret Eiro ieviešanu Latvijā.
Miho Fukumoto
Miho Fukumoto (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
1965. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1965. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības brīvajā cīņā no 1. līdz 3. jūnijam Mančestrā (Lielbritānija), bet grieķu-romiešu cīņā no 6. līdz 8. jūlijam Tamperē (Somija).
Suntažu viduslaiku pils
Vēsture
Pirmo reizi Suntažu viduslaiku pils hronikā pieminēta kā castrum Sundesel 1318. gada Livonijas ordeņa ieņemto piļu sarakstā, kas pēc Livonijas pilsoņu kara atdodama Rīgas arhibīskapam. Arhibīskaps Fromholds fon Fifhūzens pili izlēņoja savam vasalim Bartolomejam Tīzenhauzenam, bet arhibīskaps Henings Šarpenbergs 1438. gadā to pārdeva Rīgas domkapitulam. 1479. gadā pili ieņēma Livonijas ordenis, bet no 1522. gada to pārvaldīja Rīgas doma dekāns. Dažādos laikos pils pieminēta kā slot Suntzel, hus Suntesell, Schlote Zunzell, Suntezell, Szunssl, Senteselle, Sunsel. Livonijas kara laikā Suntažu pili 1560. gadā ieņēma Krievijas caristes karaspēks, bet 1577. gadā Polijas-Lietuvas karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Suntažu pilsnovada citadeli (, Сонсель). Pēc līguma noslēgšanas Suntažu pilsnovads kļuva Livonijas hercogistes Cēsu vaivadijas stārastiju. Pils no 1566. līdz 1763. gadam bija izlēņota Meku dzimtai. Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Suntažu pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja. Poļu-zviedru kara laikā 1626. gadā pili ieņēma zviedru karaspēks, Zviedru Vidzemes piļu revīzijā 1633. gadā minēts, ka Suntažu pils ir stiprs nocietinājums.
Lielā Ziemeļu kara laikā viduslaiku pili uzspridzināja un tā vairs netika atjaunota. 18. gadsimtā tika uzcelta jauna Suntažu muižas kungu māja.
Apraksts
Suntažu viduslaiku pilij ir bijuši pieci torņi, no tiem divi atradās pie pils vārtiem. Galvenā korpusa aizsardzībai kalpoja apaļais tornis.
Džūlija Endrūsa
Džūlija Elizabete Endrūsa (en; dzimusi Džūlija Elizabete Velsa (Julia Elizabeth Wells) ) ir britu aktrise, dziedātāja, autore, teātra režisore un dejotāja.
Griķlībe
Griķlībe ir apdzīvota vieta Talsu novada Lubes pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā pie autoceļa V1414 10 km no pagasta centra Anužiem, 27 km no novada centra Talsiem un 150 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Nogales muižas Griķlībes pusmuižas (Gricklieben, Grikkliben) centru.
Džūlija Endrūsa
1954. gadā debitēja Brodvejas mūziklā The Boy Friend, vēlāk kļuva pazīstama pēc dalības tādos mūziklos kā My Fair Lady un Camelot, par lomu abos mūziklos Endrūsa tika nominēta Tony balvai. 1950. gados filmējās dažās televīzijas filmās un seriālos. 1964. gadā debitēja kino ar galveno lomu filmā "Mērija Popinsa", par šo lomu aktrise saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise. Otro nomināciju šai balvai Endrūsa saņēma par lomu filmā "Mūzikas skaņas" (1965). Par abām šīm lomām Endrūsa saņēma Zelta globusa balvu. Laikā no 1964. līdz 1967. gadam viņa filmējās tādās komerciāli veiksmīgās filmās kā The Americanization of Emily, Hawaii, Torn Curtain un Thoroughly Modern Millie. Vēlāk filmējās tādās filmā kā 10 (1979), Victor Victoria (1982; trešā Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācija), That's Life!, "Duets solistam" (Duet for One, 1986) "Princese pret pašas gribu" (2001), "Princese pret pašas gribu 2" (2004). Ieskaņojusi tēlus "Šreka" (2004—2010) filmu sērijā un filmā "Nejaukais es" (2010).
Endrūsa karjeras laikā ir saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Emmy balvu, Zelta globusa balvu, Grammy balvu, BAFTA kino balvu un vairākus citus apbalvojumus. 1979. gadā Endrūsai piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Ubogova (Mākoņkalna pagasts)
Ubogova ir ciems Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3 km no pagasta centra Lipuškiem, 28 km no novada centra Rēzeknes un 217 km no Rīgas.
Ciema teritorijā ir vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Ubagovas Velna akmens-kulta vieta.
Visāma Tūbāla
Visāma Tūbāla (Wissam Toubal; dzimusi ) ir Alžīrijas starptautiskā meistare šahā (2005).
Biogrāfija
Pārstāvējusi Alžīriju Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2001. gadā Kairā izcīnījusi 3. vietu Āfrikas šaha čempionātā sievietēm un ieguvusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm. Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā zaudējusi Alisai Gaļļamovai. 2003. gadā Abudžā Alžīrijas komandas sastāvā uzvarējusi Āfrikas spēļu komandu turnīrā šahā. 2005. gadā Pasaules šaha čempionāta sievietēm atlases cikla Āfrikas zonas turnīrā izcīnījusi 3. vietu.
Pārstāvējusi Alžīriju Pasaules šaha olimpiādēs:
Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Kazino (filma)
"Kazino" (en) ir 1995. gada ASV kriminālfilma. Filmas režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmā galvenās lomas atveido Roberts De Niro, Šerona Stouna, Džo Peši, Dons Riklss, Kevins Polāks un Džeimss Vudss. Filma ir balstīta uz 1995. gada grāmatas "Casino: Love and Honor in Las Vegas", kuras autors un arī viens no filmas scenāristiem ir Nikolass Piledži. Šī ir astotā Skorsēzes filma, kurā ir piedalījies Roberto De Niro.
Filma ir par azartspēļu ekspertu Semu Rotsteinu (De Niro), kuru mafija nosūta pārvaldīt kazino Lasvegasā.
"Kazino" pirmizrāde notika. Filma saņēma gan pozitīvas kritiķu atsauksmes, gan bija finansiāli veiksmīga. Šerona Stouna saņēma Zelta globusa balvu kā labākā aktrise drāmas filmā, kā arī tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise.
1457. gads
1457. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās sestdienā.
Zvaigžņu iela (Jūrmala)
Zvaigžņu iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Zvaigžņu iela sākas krustojumā ar Rīgas ielu un beidzas krustojumā ar Ķemeru ielu. Kopējais ielas garums ir 530 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Zvaigžņu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Zvaigžņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Rektificēšana
Skatīt arī
Rectification
Takers Karlsons
Takers Karlsons (dzimis 1969. gada 16. maijā) ir amerikāņu konservatīvais politiskais komentētājs, kurš kopš 2016. gada vada vakara politisko raidījumu Tucker Carlson Tonight Fox News TV kanālā. Karlsons kļuva par drukas žurnālistu deviņdesmitajos gados, rakstot žurnālam The Weekly Standard un citiem. Viņš bija CNN komentētājs no 2000. līdz 2005. gadam, kā arī darbojās kā līdzautors TV raidījumam Crossfire. Pēc tam Karlsons no 2005. līdz 2008. gadam vadīja MSNBC nakts programmu Tucker.
Kopš 2009. gada viņš ir bijis Fox News politiskais analītiķis. 2010. gadā Karlsons līdzdibināja un strādāja par galveno redaktoru konservatīvo ziņu un viedokļu The Daily Caller portālā. 2023. gada aprīlī Fox News Karlsonu atlaida.
Fox News Channel (2009. – 2023.)
2009. gada maijā Fox News paziņoja, ka Karlsons tika pieņemts darbā kā Fox News dalībnieks. Viņš bija biežs paneļu viesis Fox vakara satīra šovā Red Eye w / Greg Gutfeld , kurš bieži uzstājās All-Star Panel segmentā TV raidījumā Special Report with Bret Baier, kā arī bija aizvietotājs iekš Hannity Šona Henitija prombūtnē, un izveidoja speciālizlaidumu Fox News ar nosaukumu “Cīņa par mūsu bērnu prātiem” (Fighting for Our Children's Minds).
Tucker Carlson Tonight (2016. - 2023.)
2023. gada aprīlī Fox News paziņoja par Karlsona atlaišanu. Fox nesniedza konkrētu iemeslu tam, kādēļ Karlsons pametis mediju, tādā veidā veicinot spekulācijas, ka Karlsona atlaišana ir saistīta ar neseno Fox News izlīgumu lietā par neslavas celšanu no balsošanas iekārtu uzņēmuma "Dominion", Karlsona izteikto kritiku, kas bija vērsta pret Fox vadību, vai arī ar tiesas procesu, kuru bijusī Fox producente Abbija Grosberga ierosināja pret Karlsonu, piesaucot sliktos darba apstākļus, kurus, strādājot pie Karlsona šova, bija nepieciešams pieciest.
Farīda Arūša
Farīda Arūša (Farida Arouche; dzimusi ) ir Alžīrijas starptautiskā meistare šahā (2002).
Biogrāfija
Pārstāvējusi Alžīriju Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2001. gadā Kairā izcīnījusi otro vietu Āfrikas šaha čempionātā sievietēm. 2003. gadā Abudžā uzvarējusi Āfrikas šaha čempionātā sievietēm. 2003. gadā Abudžā Alžīrijas komandas sastāvā uzvarējusi Āfrikas spēļu komandu turnīrā šahā.
Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:
Pārstāvējusi Alžīriju Pasaules šaha olimpiādēs:
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Latvijas futbola izlase 2022. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Latvijas futbola izlase laika posmā no 2021. gada marta līdz novembrim piedalījās 2022. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Latvijas pretinieki kvalifikācijā bija Nīderlande, Turcija, Norvēģija, Melnkalne un Gibraltārs.
Spēles un rezultāti
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Mārcis Ošs, Raivis Andris Jurkovskis — Kristers Tobers, Artūrs Zjuzins (Krišs Kārkliņš 71'), Vladimirs Kamešs (Alvis Jaunzems 71'), Jānis Ikaunieks, Andrejs Cigaņiks (Dāvis Ikaunieks 81') — Roberts Uldriķis (Raimonds Krollis 81').
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Vladislavs Fjodorovs, Antonijs Černomordijs (K), Igors Tarasovs, Raivis Andris Jurkovskis — Kristers Tobers, Artūrs Zjuzins (Krišs Kārkliņš 46'), Vladimirs Kamešs (Roberts Savaļnieks 79'), Jānis Ikaunieks (Raimonds Krollis 88'), Andrejs Cigaņiks (Aleksandrs Solovjovs 85') — Roberts Uldriķis (Vladislavs Gutkovskis 46').
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors — Vladislavs Fjodorovs, Antonijs Černomordijs (K), Mārcis Ošs, Raivis Andris Jurkovskis — Roberts Savaļnieks (Alvis Jaunzems 90'+4'), Kristers Tobers, Eduards Emsis, Jānis Ikaunieks (Dāvis Ikaunieks 65'), Andrejs Cigaņiks (Vladimirs Kamešs 46') — Roberts Uldriķis (Raimonds Krollis 73').
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Artūrs Zjuzins (Krišs Kārkliņš 90'+1'), Eduards Emsis, Jānis Ikaunieks (Alvis Jaunzems 90'+1'), Andrejs Cigaņiks — Roberts Uldriķis (Raimonds Krollis 78'), Vladislavs Gutkovskis.
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors (Roberts Ozols 43') — Roberts Savaļnieks, Igors Tarasovs, Kaspars Dubra (K), Raivis Andris Jurkovskis — Krišs Kārkliņš (Artūrs Zjuzins 70'), Eduards Emsis, Jānis Ikaunieks, Andrejs Cigaņiks (Raimonds Krollis 75'), Vladimirs Kamešs (Vladislavs Fjodorovs 75') —  Vladislavs Gutkovskis (Roberts Uldriķis 70').
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Eduards Emsis, Artūrs Zjuzins (Igors Tarasovs 81'), Vladimirs Kamešs (Andrejs Cigaņiks 63'), Jānis Ikaunieks — Roberts Uldriķis, Vladislavs Gutkovskis (Raimonds Krollis 72').
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Alvis Jaunzems (Daniels Ontužāns 81'), Eduards Emsis (Elvis Stuglis 89'), Mārtiņš Ķigurs (Raimonds Krollis 84'), Artūrs Zjuzins (Krišs Kārkliņš 84'), Andrejs Cigaņiks — Roberts Uldriķis (Igors Tarasovs 89').
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Alvis Jaunzems (Daniels Ontužāns 73'), Artūrs Zjuzins (Igors Tarasovs 60'), Eduards Emsis, Andrejs Cigaņiks — Roberts Uldriķis (Mārtiņš Ķigurs 60'), Vladislavs Gutkovskis (Raimonds Krollis 81').
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Eduards Emsis, Mārtiņš Ķigurs (Krišs Kārkliņš 89') — Alvis Jaunzems (Vladimirs Kamešs 59'), Roberts Uldriķis (Igors Tarasovs 75'), Andrejs Cigaņiks — Vladislavs Gutkovskis (Raimonds Krollis 89').
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Andrejs Cigaņiks (Renārs Varslavāns 90'), Igors Tarasovs, Mārtiņš Ķigurs (Krišs Kārkliņš 69'), Alvis Jaunzems (Vladimirs Kamešs 46') — Roberts Uldriķis (Raimonds Krollis 69'), Vladislavs Gutkovskis.
Tyler, The Creator
Tailers Gregorijs Okonma (dzimis 1991. gada 6. martā), profesionāli pazīstams kā Tyler, The Creator, ir amerikāņu reperis un ierakstu producents. Viņš ir viens no mūzikas kolektīva Odd Future dibinātājiem.
Okonma pats izdeva savu debijas miksteipu Bastard 2009. gadā un strauji ieguva tiešsaistes mūzikas preses uzmanību ar savu šausmu radīto skanējumu un vardarbīgo, transgresīvo lirisko saturu. Viņa debijas studijas albums Goblin (2011) atnesa viņam galveno ekspozīciju, ko veicināja singla "Yonkers" un tam pievienotā mūzikas video popularitāte. Šajā periodā Odd Future ieguva strauju popularitāti, un Okonma saskārās ar strīdiem par viņa dziesmu tekstiem. Sākot ar savu otro albumu Wolf (2013), Okonma sāka virzīties prom no sava stilistiskā šausmu stāsta uz alternatīvāku hip hop skanējumu. Viņa 2015. gada albumā Cherry Bomb bija vairāk uzmanības pievērsta melodijām un džeza skaņām, kas turpinājās visā viņa vēlākajā diskogrāfijā. Okonmas vēlākie albumi Flower Boy (2017), IGOR (2019) un Call Me If You Get Lost (2021) tika izdoti ar plašu kritiķu atzinību, pēdējie divi debitēja Billboard 200 pirmajā vietā un katrs ieguva labākā repa titulu. Albums attiecīgi 2020. un 2022. gada Grammy balvu pasniegšanas ceremonijā.
Kā vizuālais mākslinieks Okonma ir veidojis vāka noformējumu Odd Future izdevumiem, viņu apģērbiem un citām precēm. 2011. gadā Okonma nodibināja ielu apģērbu zīmolu Golf Wang un pēc tam 2012. gadā sāka ikgadējo mūzikas festivālu Camp Flog Gnaw Carnival. No 2015. gada līdz 2018. gadam Okonma arī nodibināja un vadīja straumēšanas pakalpojumu Golf Media, kurā bija oriģinālās Tailera skriptu sērijas un tiešraide katrs Camp Flog Gnaw Carnival.
Okonma ir ieguvusi divas Grammy balvas, trīs BET Hip Hop Awards, BRIT balvu un MTV Video mūzikas balvu.
Horodoka
Horodoka var būt:
Latvijas autonomijas idejas
Latvijas autonomijas idejas bija latviešu politiskā nacionālisma izpausmes, kas aizsākās līdz ar tautas atmodu 19. gadsimta beigās. Jau Baumaņu Kārlis savā 1873. gadā uzrakstītajā dziesmā „Dievs, svētī Latviju” lietoja Latvijas, kā zemes, vārdu. 1890. gadā kalendārā „Atbalss” tika publicēta Latvijas karte, ap to pašu laiku dzejnieks Eduards Veidenbaums sarakstīja dzejoli „Vai karš būs ar vāciešiem, krieviem”. Tālāk, balstoties uz Krievijas Impērijas federalizācijas idejām, pašnoteikšanās idejas attīstīja 1900. gadā uz Šveici emigrējušie jaunstrāvnieki. Politisku atzīšanu tās guva pēc 1905. gada revolūcijas. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā, jaunajai impērijas valdībai ignorējot vairākkārtējus latviešu strēlnieku prasījumus, tās pārauga Latvijas republikas neatkarības idejā, kas īstenojās ar Latvijas valsts pasludināšanu 1918. gada 18. novembrī.
Priekšvēsture
Saskaņā ar 1561. gada Viļņas ūnijas noteikumiem bijušās Livonijas Konfederācijas valstis ieguva autonomijas tiesības Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Arī Zviedru Vidzeme saglabāja autonomas domīnijas statusu Zviedrijas lielvalstī. Pēc pakāpeniskas iekļaušanas Krievijas Impērijas sastāvā Baltijas provinču vācu aristokrātija saglabāja plašu politisko, kulturālo un tiesisko autonomiju līdz Baltijas pārkrievošanas sākumam 19. gadsimta beigās.
19. gadsimta vidū jaunlatviešu sāktā Pirmā atmoda bija vērsta uz līdztiesības iegūšanu Baltijas provincēs blakus vācbaltiešiem, taču pēc saimnieciskās līdztiesības izcīnīšanas 1880. gados šī kustība nonāca strupceļā, nespējot pāraugt politiskā nacionālismā.
1885. gadā Frīdrihs Veinbergs „Baltijas Vēstnesī” iespieda rakstu virkni „Iz latviešu-leišu vēstures”, ko tajā pašā gadā Leipcigā bez autora norādīšanas iespieda grāmatā Politische Gedanken aus Lettland („Politiskās pārdomas no Latvijas”). Uz Vācijas-Krievijas robežas visu grāmatas metienu konfiscēja un iznīcināja. Veinbergs Lietuvas vēsturi uzlūkoja kā daļu no latviešu vēstures, jo „leiši un latvieši viena paša koka zari. Turpretī tā sauktā Baltijas vēsture ir pa lielākai daļai Baltijas vāciešu vēsture”. Grāmatas pēdējā nodaļā viņš uzrādīja plašo šķiru plaisu starp vāciešiem un latviešiem, kas varētu novest pie satricinošas katastrofas. Lai no tās izbēgtu, zemes iekšējā pārvalde jānodod latviešu augstākajām šķirām, kas no tautas cēlušās un joprojām ar to cieši saistītas.
Administratīvi latvieši bija sašķelti Kurzemes guberņas, Vidzemes guberņas un Vitebskas guberņas teritorijās. Latgaliešu politiskie aktīvisti Vitebskas guberņā cīnījās par iespēju pievienoties pārējiem latviešu novadiem. Krievijas Impērijas pārvalde un vācbaltiešu valdošā šķira centās dažādi ierobežot Latvijas (de) nosaukuma lietošanu. Regulāri ierobežoja un traucēja „Dievs, svētī Latviju” dziedāšanu, liekot nosaukumu mainīt uz "Dievs, svētī Baltiju!", un dažreiz sodot tās dziedātājus. Tā kā stāvus drīkstēja dziedāt tikai Krievijas himnu, tad to pavēlēja dziedāt sēdus.
19. gadsimta sākumā iegūto individuālo un ekonomisko brīvību latvieši ātri izmantoja, lai veidotu daudzas nevalstiskās un saimnieciskās sadarbības organizācijas. Pēc Krievijas Impērijas Valsts Domes izveidošanas 1906. gadā radās arī lielāka iespēja attīstīt legālu politisko darbību. Krievu un vācbaltiešu iestādes latviešu darbību dažādi ierobežoja. Kamēr marksisti un latviešu sociāldemokrāti dogmatiski sekoja tēzei par starptautisko šķiru cīņu, kurā nacionālām valstīm nav vietas, nacionāli noskaņoti latviešu sabiedriskie darbinieki sāka meklēt jaunus politiskos ceļus.
Cīņa par varu pilsētās
19. gadsimta beigās piešķirtās pilsētu domju vēlēšanu tiesības radīja uz šķirām un ienākumiem balstītu vēlēšanu sistēmu, kas piedalīties vēlēšanās ļāva tikai dažiem simtiem namīpašnieku un turīgo tirgoņu, kas parasti bija vācbaltieši, ebreji un krievi. Liepājā balsot drīkstēja ap 900 latviešu un 600 vācbaltiešu, kas ar mazākumtautību deputātu atbalstu saglabāja varu. Kad par Ventspils un Saldus pilsētu galvām ievēlēja latviešus, guberņas gubernators viņus atteicās apstiprināt amatos. Tikmēr Cēsīs un Valmierā jau 1897. gada vēlēšanās uzvarēja latvieši.
1913. gada Rīgas domes vēlēšanās vācbaltieši ieguva 44 vietas, latvieši 22 un krievi 14, lai arī pilsētā dzīvoja 250 000 latviešu, 80 000 krievu un 70 000 vācbaltiešu. Pirmā pasaules kara dēļ 1915. gada 18. oktobrī Rīgas domes vadītāju vācbaltieti Bulmeringu izraidīja no Rīgas. 1916. gada 20. novembrī par Rīgas vadītāju ievēlēja Andreju Krastkalnu, kam 1917. gadā sekoja Gustavs Zemgals. Krievijas Februāra revolūcija beidzot deva iespēju demokrātiskām vēlēšanām Rīgā, kas notika 1917. gada 13. augustā. No 120 deputātu vietām 68 ieguva dažādu virzienu sociālisti, latviešu pilsoniskās partijas 15, mazākumtautības 37 (19 vācbaltieši). Taču jau pēc dažām dienām Rīgas operācijas laikā pilsētu ieņēma Vācijas karaspēks.
Pirmie autonomijas projekti (1900—1914)
Pēc Jaunās strāvas apspiešanas uz Šveici emigrējušie latviešu sociāldemokrāti Miķelis Valters, Ernests Rolavs un Emīls Skubiķis nodibināja Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienību. No 1900. līdz 1903. gadam, Austroungārijas federalizācijas projektu ietekmē, viņi izstrādāja prasību pēc nacionāli kulturālas Latvijas autonomijas demokrātiskas Krievijas federācijas sastāvā. Latviešu sociāldemokrātu savienības (1913. gadā to pārveidoja par Latvijas revolucionāro sociālistu partiju) preses izdevumos „Proletārietis”, „Revolucionārā Baltija”, „Uz priekšu!” un „Laukstrādnieks” izteiktas un pamatotas latviešu politiskā nacionālisma idejas: „Revolucionārā ceļā Krievija jāpārveido par nacionālu demokrātiju (valstu) federāciju; ja to nevarētu, tad jālaužas pilnīgi ārā no Krievijas”.
Par Latvijas autonomijas idejas tiešo aizsācēju uzskatāms filozofs un publicists Pēteris Zālīte (1864—1939), kas 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā izstrādāja nosūtīšanai valdības vadītājam Pjotram Stolipinam apskatu “Nemieru cēloņi Baltijā”, kurā bija 14 reformu punkti, kas paredzēja plašu latviešu nacionālo autonomiju. 1912. gadā Krievijas 3. Valsts domes deputāts sociāldemokrats Dr. Andrejs Priedkalns izstrādāja Latvijas pašpārvaldes projektu, kas paredzēja Kurzemes guberņas un Vidzemes guberņas apvienošanu vienā administratīvā vienībā. To viņš iesniedza Valsts domei, kas tomēr nekādu lēmumu šai jautājumā nepieņēma.
Miķelis Valters 1913. gadā Rīgā publicēja apcerējumu „Latviešu kultūrdemokrātija, viņas uzdevumi un viņas spēki” un 1914. gadā „Mūsu tautības jautājums. Domas par Latvijas tagadni un nākotni”, kuros viņš prasīja izveidot plašu vidusšķiras demokrātisku bāzi nacionālajai ideoloģijai. Valters 1915. gadā cerēja uz zemniecību, kā lielāko un tautiskāko iedzīvotāju daļu. Tikmēr Latvijas Sociāldemokrātiju kopš 1914. gada Briseles kongresa kontrolēja lielinieki, kam nacionālais jautājums nebija svarīgs, kas tomēr nebija pieņemams virknei citu sociāldemokrātu, kā Marģerim Skujeniekam un Rainim. Gan sociāldemokrātus, gan nacionālistus apvienoja vēlme pēc demokrātijas, ko nebija iespējams iegūt esošajā Krievijas Impērijas režīmā.
Liela nozīme politisko ideju attīstībā un nešanā tautā bija drukātajai presei. Pirms Pirmā pasaules kara sākuma latviešu zemēs iznāca 59 periodiski izdevumi, no kuriem 27 bija politiski laikraksti. "Dzimtenes Vēstneša" tirāža sasniedza 60 000. Impērijas iestāžu cenzūra, kurai pēc 1914. gada sekoja kara cenzūra, regulāri sodīja izdevējus un redaktorus par dažādiem pārkāpumiem.
Pirmais pasaules karš
Kara sākums latviešiem deva ne tikai iespēju atklāti paust savu naidu pret vāciešiem, bet arī demonstrēt savu lojalitāti impērijai. Viena no šādām izpausmēm bija Latviešu strēlnieku bataljonu formēšana. Apmaiņā latviešu politiķi cerēja uz lielāku pašnoteikšanos un autonomiju pēc kara. Bēgļu pašpalīdzības organizāciju veidošanās un darbs demonstrēja, ka sava stāvokļa uzlabošanā latvieši var cerēt tikai paši uz saviem spēkiem. Bēgļu palīdzības organizāciju vadībā izcēlās Vilis Olavs, Jānis Čakste, Arveds Bergs, Alberts Kviesis, Nikodems Rancāns, Vladislavs Rubulis. Daudzi no viņiem vēlāk ieņēma nozīmīgu lomu Satversmes sapulces darbā.
Strēlnieku bataljoni
Pēc tam, kad 1915. gada 19. un 20. aprīlī Daugavgrīvas cietokšņa bataljona latviešu kareivju vienība atsita vāciešu mēģinājumu ieņemt Jelgavu, Valsts domes deputāti Goldmanis un Zālītis nāca klajā ar uzsaukumu Pulcējaties zem latviešu karogiem!. Izvēršoties vācu Kurzemes ofensīvai, abi deputāti panāca atļauju veidot atsevišķus latviešu bataljonus, kuros būtu latviešu virsnieki, ar saviem karogiem un atšķirības zīmēm. No šīm vienībām vēlāk nāca gan Latvijas Bruņotajos spēkos, gan Sarkanajā armijā dienošie.
Prasības pēc latviešu zemju apvienošanas (1915—1917)
1916. gada sākumā latviešu politiskie trimdinieki Šveicē nodibināja Latviešu nacionālo komiteju, par kuras priekšsēdētāju ievēlēja Raini, kurš kādu laiku aizrāvās ar neatkarīgas latviešu un lietuviešu kopvalsts ideju.
Ja Cielēna projekts lielā mērā līdzinājās autonomās Somijas lielhercogistes konstitūcijai, tad Pēteris Zālīte jau kopš 1905. gada piedāvāja Austrālijas modeli, kurā Austrālijai Britu impērijas sastāvā bija savs parlaments un valdība. Miķelis Valters un Linards Laicēns autonomijas piemērus meklēja Somijas un Polijas karalistes paraugos. 1916. gada februārī Marģers Skujenieks Maskavā publicēja grāmatu „Vietējā pašvaldība Baltijā”, kurā pieprasīja apvienotām latviešu zemēm dot autonomiju. Viņš prasīja no latviešu apdzīvotajiem Kurzemes, Vidzemes un Latgales novadiem izveidot vienu pārvaldes apgabalu — Latviju, kam dodama plašāka pašpārvalde un netraucētas nacionālas kultūras attīstības iespējas. Arī Latvijas bēgļu apgādāšanas komitejas sekretārs un Maskavas latviešu kultūras biroja loceklis sociāldemokrāts Kārlis Kurševics izstrādāja Latvijas autonomijas projektu, ko 1916. gadā publicēja žurnālā „Taurētājs”.
1916. gada vasarā un rudenī Pēterpilī notika divas apspriedes Latvijas autonomijas jautājumā, kurās piedalījās Krievijas Valsts domes latviešu deputāti un vairāki publicisti, rakstnieki un sabiedriski darbinieki. Pēteris Zālīte apspriedes dalībniekiem nolasīja savu Latvijas autonomijas projektu. Laikraksts „Līdums” 1916. gada 20. decembrī iespieda apcerējumu „Baltiešu un latgaliešu tuvināšanās”. Krievijas Valsts domes latviešu deputāti Jānis Goldmanis un Jānis Zālītis laikraksta "Baltija" 1917. gada 26. februārī paskaidroja, ka viņi stāv par augstāku pašvaldības formu nekā krievu zemstes un aizstāv Latvijas vienību, t.i. Latgales apvienošanu ar pārējiem latviešu novadiem.
Pēc zaudētajām Ziemassvētku kaujām Maskavā iznākošais laikraksts „Dzimtenes Atbalss”, kurā darbojās Jānis Akurāters, Linards Laicēns, Viktors Eglītis, 1917. gada janvārī publicēja vairākus rakstus, kuros norādīja, ka Latvijas ideāls jāizsaka skaidri un noteikti. Neilgi pirms Februāra revolūcijas, 18. februārī „Dzimtenes Atbalss” publiskoja astoņas latviešu prasības:
Pēc Februāra revolūcijas (1917)
1917. gada notikumi Latvijā un latviešu bēgļu kopienās jāskata 1917. gada Krievijas revolūcijas Latvijā kontekstā. No vāciešiem brīvajā Vidzemē un Rīgā (līdz augusta beigām) noritēja radikālas izmaiņas, kuru laikā aizvien lielāku ietekmi ieguva boļševiki. Latgales galīgais statuss šajos mēnešos vēl ir neskaidrs, līdz Ļeņina valdība 1917. gada decembrī pieņem lēmumu par Vitebskas guberņas latviešu apdzīvoto zemju pievienošanu Vidzemei.
Marts
Ziņas par Februāra revolūciju Rīgu sasniedza 3. martā (16. martā pēc jaunā stila). 4. martā Marģera Skujenieka vadībā Rīgā sanāca 48 dažādu latviešu organizāciju pārstāvji, kas nodibināja Rīgas Sabiedrisko Organizāciju Padomi, kas pieņēma rezolūciju autonomijas jautājumā. Tajā teikts: „Latvijai jābūt nedalītai un autonomai provincei... Latvijai jātiek pārvaldītai no (demokrātiski vēlētas) Saeimas Rīgā... Saeima no sava vidus ievēl padomi, kas sastāv no 10 personām. Padome ir Saeimas izpildu orgāns...”
Pēc Rīgas Lauksaimniecības Centrālbiedrības ierosinājuma 12. un 13. martā Valmierā sanāca Vidzemes Zemes Sapulce, kurā piedalījās ap 440 delegātu no pagastiem, draudzēm, pilsētām un lielākām biedrībām. Pirmo reizi publiski uzstājās Kārlis Ulmanis. Notika plašas debates par Vidzemes turpmāko pārvaldi un Latvijas autonomiju. Vecā guberņas landtāga vietā sapulce ievēlēja Vidzemes Pagaidu Zemes padomi un autonomijas jautājumā pieņēma šādu rezolūciju: „Latvijai (Vidzemei, Kurzemei un Latgalei) jābūt autonomai un nedalāmai Krievijas provincei ar plašām pašnoteikšanās tiesībām.”
Piesardzīgais Latviešu Bēgļu Apgādāšanas Centrālkomitejas priekšsēdis Jānis Čakste Stokholmas telegrāfa aģentūrai 17. martā sniedza interviju, kurā teica, ka „mēs esam bijuši pretinieki carismam, kas neļāva mums patstāvīgi organizēt mūsu pārvaldi, bet mēs nekad neesam bijuši Krievijas ienaidnieki, un mēs nekad neesam domājuši atdalīties no šīs zemes. Mēs neprasām sev atsevišķu parlamentu, mēs tikai gribam, lai mūsu tauta, kas atrodas pilnīgi rietumu ideju ietekmē un stāv uz augstākas izglītības pakāpes nekā krievu tauta vispārīgi, iegūtu komunālas pašvaldības tiesības. [..] Ne tikai latviešu karaspēka vienības, bet arī visa krievu armija, jauna entuziasma iedvesmota un skaidri apzinoties, par kādiem lieliem demokrātiskiem ideāliem tā cīnās, uzsāks priekšā stāvošo ofensīvu ar tādu pašu drosmi kā Franču revolūcijas laikā franču armija...” Čakste Stokholmā vāciski publicēja brošūru „Latvieši un viņu Latvija: kāda latvieša balss” (Die Letten und ihre Latwija: Eine lettische Stimme), kurā rakstīja: „Latvju tauta grib pasargāt savu tautību, paturēt vienā kopībā savu tēviju Latviju, panākt neierobežotu iespēju un brīvību noteikti vadīt Latvijā savu nacionālo, kulturālo un ekonomisko attīstību.”
Laikrakstam „Dzimtenes Atbalss” tuvu stāvošie aktīvisti Maskavā 24. martā nodibināja Latviešu Nacionāldemokrātu partiju (LNDP). 29. martā (11. aprīlī) LNDP Maskavas grupa publicēja LNDP galvenos principus, lielā mērā sekoja jau iepriekš publiskotajiem: visu latviešu novadu apvienošana autonomā Latvijas valsti, kas tad ietilptu Krievijas federatīvajā republikā; Latvijas iekārtu un pārvaldi jānosaka demokrātiski vēlētai Saeimai; Latvijai ir sava nacionālā banka un tiesu sistēma, sava satiksmes līdzekļu pārvalde un nacionāls karaspēks; latviešu valoda ir valsts valoda, bet minoritātēm tiek garantēta valodas brīvība skolās, tiesās un administrācijā; bezzemnieki apgādājami ar zemi, sadalot valsts un lielgruntnieku zemes īpašumus, jāizveido moderna sociāla likumdošana (jānodibina arī šķīrējtiesas starp darba devējiem un ņēmējiem), un visi sociālās apdrošināšanas izdevumi jāsedz darba devējiem un valstij; nacionālās kultūras veicināšanai jābūt vienam no valsts galvenajiem uzdevumiem.
Vācu neokupētajā Vidzemē un Latgalē, kā arī latviešu bēgļu kopienās Maskavā un Petrogradā sākās straujas politiskās pārmaiņas. Krievijas Pagaidu valdība atcēla vecos guberņu un pilsētu vadītājus. Par Vidzemes guberņas vadītāju martā iecēla Andreju Krastkalnu, taču nepopularitātes dēļ viņa vietā drīz iecēla Andreju Priedkalnu. Lai arī Pagaidu valdība izdeva rīkojumu par Vidzemes guberņas sadalīšanu divās etniskās daļās un igauņu apdzīvoto apriņķu pievienošanu Igaunijas guberņai, tā neatbalstīja Latvijas autonomijas idejas, vai iespēju Latgali apvienot ar pārējām latviešu zemēm.
Aprīlis
Aprīļa beigās Valmierā notika Vidzemes Bezzemnieku kongress, kas pieņēma lēmumu par pagasta un apriņķu padomju veidošanu. Tas pieņēma rezolūciju arī autonomijas jautājumā: „Latvijai jābūt politiski autonomam apgabalam Krievijas demokrātiski federatīvā republikā... Latvijas konstitūcijas izstrādāšanai jāsasauc Latvijas Satversmes Sapulce.” Sākās muižu zemju konfiskācijas, pret ko iebilda Vidzemes Pagaidu padome.
26.-27. aprīlī Rēzeknē notiek Pirmais Latgales latviešu kongress, kas prasīja latviešu apdzīvoto Vitebskas guberņas apriņķu apvienošanu pēc nacionālā principa ar Vidzemes un Kurzemes guberņām, tomēr Krievijas Pagaidu valdība vilcinājās pieņemt šādu lēmumu.
Maijs
Tikmēr galēji kreisais sociāldemokrāts Pēteris Stučka laikrakstā "Cīņa" 20. (7.) maijā šādi komentēja Ļeņina aprīlī izstrādātās tēzes nacionālajā jautājumā: „Biedrs Ļeņins iet tik tālu, ka tieši dod tiesību Kurzemei, zināms, ja grib kopā ar pārējo Latviju — ikkurā laikā pavisam atdalīties. Bet arī mēs, Latvijas socialdemokrāti, pielaižam, ja starptautiski sarežģījumi negrozāmi izbīdītu Kurzemes patstāvību kā neitrālas zemes jeb kā brīvostu zemes, tad mēs, zināms, balsotu arī par pārējās Latvijas piedalīšanu patstāvīgai Kurzemei... pirmā kārtā (mēs esam) par plaši demokrātiski pārvaldītu Latviju — demokrātiskā Krievijā, ja ne plašāki — Vakareiropas vai Vispasaules demokrātiskā republikā.”
Jūlijs
7. un 8. jūlijā Maskavā sanāca Latviešu Nacionāldemokrātu partijas (LNDP) pirmā konference, kas pieņēma partijas programmu un ievēlēja partijas Centrālpadomi un tās izpildkomiteju. LNDP Izpildkomiteja (Jānis Akurāters, Ernests Blanks, Sergejs Staprāns u.c.) jūlijā pārcēlās uz Vidzemi, kur Cēsīs sāka izdot partijas laikrakstu „Brīvā Latvija”.
30. jūlijā Rīgas pilī pēc Vidzemes Pagaidu Zemes Padomes iniciatīvas sanāca Vidzemes un Latgales Pagaidu Zemju padomju, Rīgas pilsētas domes, Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes, Latviešu strēlnieku Iskolatstrela pārstāvju un citu organizāciju kopīga sanāksme. Konflikta dēļ ar boļševikiem, sanāksmē nepiedalījās Kurzemes Pagaidu Zemes padome. Sanāksmi vadīja Spricis Paegle un tā paziņoja, ka Latvijas tautai ir tiesības uz pilnīgu pašnoteikšanos, Latvijai jāapvieno visas latviešu apdzīvotās zemes un jābūt autonomai Krievijas sastāvā. Latgalei piešķirama sevišķa pašvaldība, ievērojot tās īpatnības; Latvijai bija jābūt politiski autonomai vienībai Krievijas demokrātiskajā republikā un autonomās Latvijas likumdošanas, izpildu, tiesas un vietējās pašvaldības varai jāatrodas Latvijas tautas un viņas Saeimas rokās, kura ievēlama uz vispārīgu, tiešu, aizklātu un proporcionālu vēlēšanu tiesību pamata, bez dzimumu izšķirības. Sanāksme arī protestēja pret teritoriju aneksijām un vispār pret katru mēģinājumu noteikt Latvijas vai viņas atsevišķo daļu valsts tiesisko stāvokli un robežas bez Latvijas iedzīvotāju ziņas un lemšanas.