cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pēteris Šnore
Dzīvesgājums
Miris 1928. gada 25. decembrī, apbedīts ģimenes kapa vietā Rīgas Meža kapos.
Izgudrojumi
1910. gadā Pētera Šnores izgudrotie no ziemeļbriežu spalvām un gumijas bumbām izgatavotie glābšanas aparāti (kamzolis, josta, silksna un cisa) ieguva godalgu izstādē un tika plaši lietoti uz latviešu kuģiem.
Piemiņa
1998. gadā netālu no Liepupes ietekas jūrā, kur 19. gs. atradās Ūķu burukuģu būvvieta, atklāja "Burinieka akmeni" ar tēlnieka Viļņa Titāna iecirsto uzrakstu.
Veiguļi (Aulejas pagasts)
Veiguļi ir ciems Aulejas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 251 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V614. Ciema apkārtnē atrodas ezeri Lielais Gauslis, Plaudiņs.
Žīdupīte
Sākas no grāvju sistēmas mežainā apvidū austrumos no Taurkalnes. Ar lieliem līkumiem tek ziemeļu—ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Daugavā lejpus Stērpeļu mājām. Upi šķērso valsts autoceļi P87 (Bauska—Aizkraukle) un P85 (Rīgas HES—Jaunjelgava), tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas. Pie autoceļa P87 atrodas Vecluiku Pirmā pasaules kara vācu kareivju kapi.
1009. gads
1009. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Dūkstu drudzenīte
Dūkstu drudzenīte (la) ir augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, galvenokārt jūras piekrastē, kā arī mēreni mitrās pļavās, starpkāpu ieplakās, dažādās atmatās, parasti vietās ar skraju veģetāciju. Latvijā šī suga ir sastopama reti gandrīz visā valsts teritorijā, neiekļaujot austrumdaļu, pārsvarā jūras piekrastē. Daži autori to iekļauj rūgtās drudzenītes (Gentiana amarella) sastāvā kā pasugu ''Gentiana amarella. ssp. uliginosa''.
Pļavu mēslošanas un meliorācijas dēļ izplatība samazinās, jo augs jutīgi reaģē uz biotopa pārmaiņām. Augu suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Morfoloģija
Dūkstu drudzenīte ir viengadīgs, 5—15 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stublāju, kurš parasti nezaro vai zaru maz. Stublājs sastāv no 1—3 posmiem, galotnes posms kopā ar ziedkātu ir vismaz tikpat garš vai garāks nekā stublāja pārējā daļa.
Auga lapas ir lancetiskas, sēdošas, 1—3 cm garas un 0,4—1 cm platas. Pie stublāja pamata lapu rozetes nav. Ziedam parasti ir 5 (dažreiz 4) kopā saaugušas kauslapas un vainaglapas. Stobrveidīgais vainags ir aptuveni kausa garumā. Vainaglapas ir zili violetas, 1—2 cm garas. Zieda rīklīte ir ar bārkstiņu vainagu. Auglis ir divvāršņu pogaļa. Zied augustā un septembrī.
Venecuēlas administratīvais iedalījums
Venecuēlas administratīvo iedalījumu veido 23 štati (estados) un 2 īpašās teritorijas — Federālais distrikts (Distrito Capital) un Federālie valdījumi (Dependencias Federales), ko veido Venecuēlai piederošas salas. Štati sīkāk iedalās 335 municipalitātēs. Visus administratīvo iedalījuma vienības veido 10 reģioni. Pēc platības lielākā administratīvā teritorija ir Bolivara (240 000 km²), bet mazākais — Federālie valdījumi (342 km²). Pēc iedzīvotāju skaita visapdzīvotākā teritorija ir Sulija (3 704 404 iedzīvotāji), bet vismazāk iedzīvotāju ir Federālajos valdījumus (6500 iedzīvotāji)
Velosipēdu zagļi
"Velosipēdu zagļi" (it) ir 1948. gada itāļu filma, kuras režisors ir Vitorio De Sika. Filmas sižets veidots pēc Luidži Bartolīni tāda paša nosaukuma romāna.
Filma ir par nabadzīgu vīrieti, kas pēc Otrā pasaules kara, iekārtojies darbā, pirmajā darba dienā meklē viņam nozagto velosipēdu, bez kura vīrietis nespēj pildīt darbu un tiks atlaists. Tajā galvenās lomas attēlo Lamberto Madžorāni un Enco Stajola.
"Velosipēdu zagļi" tiek uzskatīta par itāļu neoreālisma meistardarbu. 1950. gadā filma saņēma Kinoakadēmijas goda balvu. Četrus gadus pēc filmas iznākšanas Sight & Sound aptaujā tika atzīta par visu laiku izcilāko filmu, pēc 50 gadiem ierindojās šī topa desmit visu laiku labāko filmu sarakstā.
Teo Ernandess
Sasniegumi
Real Madrid
Francija
Individuālie sasniegumi
Tingis
Tingis (Fabricius, 1803) ir viena no lielākajām tīklblakšu ģintīm, kurā ietilpst aptuveni 140 sugas, kas sastopamas visā pasaulē. Lielākā daļa no sugām izplatīta Palearktikā. Ir zināmas arī divas fosilas sugas (Tingis florissantensis, Tingis obscura).
Pieaugušo īpatņu apraksts
Pieaugušo blakšu raksturīpašības:
GE 400 sērijas informācijas sistēmu datori
1959. gadā izveidotais LVU Skaitļošanas centrs ieguvis plašu atzinību tolaik vēl diezgan primitīvo Padomju Savienībā ražoto datoru vispusīgā pielietošanā un efektīvā tehniskā pilnveidošanā, pirms 35 gadiem (1968. gada jūlijā) panāca iespēju vienam no pirmajiem iegādāties un vairāk nekā 14 gadus izmantot  ļoti inovatīvo Francijas un ASV kopfirmas "Bull General Electric" ražoto datoru "GE 400" ar līdz tam vairumam PSRS lietotāju nepieejamu darbības ātrumu un plašu programmu klāstu pilnīgai pārejai uz jauno ēru datorikā - programmēšanas valodu izmantošanu.
Sistēmas apraksts
Izstrādāta "General Electric", GE-400 sērijas bija pirmās sistēmas, kas tika rūpīgi plānotas vispārējas nozīmes tirgum 1960. gada sākumā. Izstrādāta ar segvārdu Mosaic un tai būtu jāiekļauj trīs modeļus - 415, 425 un 435.GE-400 sistēmas procesors saturēja 24 bitu lentes garumu, kas varēja saturēt bināros datus, 4 bināri kodētus decimālus vai 4 decimālskaitļus. Procesors bija pieejams divās versijās - GE-425 un 435, tām atšķīrās cikla laiks un risināšanas spējas.Peldošā komata aparatūras iespēja bija pieejama par nedaudzajiem zinātniskajiem lietotājiem. GE-400 bija arī IBM 1401 emulators. Emulators bija kombinācija no aparatūras un programmatūras: viens no atmiņas bloka saņēma modificētu risinājuma shēmu priekš IBM 1401 programmas un datiem.Tas tika aktivizēts ar operatora kontroli caur slēdžiem. IBM 1401 instrukcijas tika interpretētas ar programmatūru. GE-400 procesors bija ievērojami spēcīgāks nekā sākotnējais IBM 1401, tāpēc Ge lentām bija grūtības apstrādāt IBM lentes sakarā ar to zemāku toleranci pret nesēju defektiem. DAP(Direct Access Package) aparatūras funkcija bija pieejama 1967. gadā, un bija nepieciešama DAPS operētājsistēmas darbību. Tajā iekļauti:
Galvenā atmiņa izmantoja magnētiskā kodola tehnoloģiju un lielums saniedza līdz 128000 vārdiem (apm. 524288 zīmes).
Operētājsistēmas
MTPS jeb magnētiskās lentes programmēšanas sistēma: DPS jeb diska programmēšanas sistēma DPS bija funkcionāli identiska TPS, bet bija priekšrocība samazinot darbības ierobežojumus visu lentu sistēmā. Viens no sākotnējiem mērķiem DPS bija atbalstīt tikai GE-400 disku sistēmu, bez lentēm. Tomēr tā daļa programmas, ieskaitot "Bull-General Electric" daļu, tika pārtraukta.
DAPS jeb tiešās piekļuves programmēšanas sistēma DAPS ir vissarežģītākā programmatūra, kas strādāja iekš GE-400. Mērķis šai operētājsistēmai bija pierādīt,papildus secīgus failus uz lentes apstrādi, diskus par "brīvpiekļuves" failu apstrādi uz diskiem un masu uzglabāšanu. Lai DAPS strādātu, tam vajadzēja DPS aparatūras funkcijas.
Veiguļi (Ūdrīšu pagasts)
Veiguļi ir ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 269 km attālumā no Rīgas.
Pasaules brīnumi
Dažādi saraksti ar Pasaules brīnumiem apkopoti no senatnes līdz mūsdienām, lai apskatītu pasaules iespaidīgākos dabas brīnumus un cilvēka radītas būves.
Senie Septiņi pasaules brīnumi ir pirmais zināmais saraksts ar ievērojamākajiem objektiem no klasiskās senatnes; šie objekti bieži tika ieteikti kā apskates objekti hellēņu ceļvežos un ir iekļauti tikai objekti, kas atrodas Vidusjūras piekrastē. Skaitlis septiņi tika izvēlēts, jo Grieķi uzskatīja, ka tas pārstāv pilnību un pietiekamību, un tāpēc, ka tas bija piecu tā laika zināmo planētu skaits plus Saule un Mēness.
Senie Septiņi pasaules brīnumi
Vēsturnieks Hērodots (484 – apm. 425 p.m.ē.), un skolēns Kallimahs no Kirēnes (apm. 305 – 240 p.m.ē) pie Aleksandrijas Muzeja radīja sarakstus ar septiņiem brīnumiem. Paši saraksti nav saglabājušies, vienīgi kā atsauces.
Saraksti no citiem laikmetiem
19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā, daži autori rakstīja savus sarakstus kā, piemēram Brīnumi Viduslaikos, Viduslaiku Septiņi Brīnumi, Septiņi Viduslaiku prāta Brīnumi, un Arhitektūras Brīnumie Viduslaikos. Tomēr tas ir maz ticams, ka šie saraksti ir cēlušies Viduslaikos, jo vārds viduslaik i nebija izdomāts līdz pat Apgaismības laikmetam. Viduslaiku jēdziens kļuva populārs tikai 16. gadsimtā.
Daudzi šie saraksti tika radīti pirms Viduslaikiem, taču ir ļoti labi pazīstami.
Tipiskie pārstāvji ir: Citos sarakstos reizēm iekļauj šādus objektus:
Pēdējie saraksti
Pēc klasisko sarakstu piemēriem, mūsdienu cilvēki un dažādas organizācijas, ir izveidojuši savus sarakstus iekļaujot gan mūsdienu, gan senos objektus. Daži no ievērojamākajiem sarakstiem apskatāmi zemāk.
Amerikas sabiedrības inženieri
1994. gadā, Amerikas sabiedrības inženieri apkopoja sarakstu ar mūsdienu pasaules septiņiem brīnumiem, saraksts tapis kā veltījums vislielākajiem inženiertehniskajiem sasniegumiem 20. gadsimtā:
ASV Šodien jaunie septiņi brīnumi
2006. gada novembrī ASV valsts laikraksts USA Today un Amerikāņu televīzijas šovs Labrīt Amerika atklāja jaunu sarakstu ar jaunajiem septiņiem brīnumiem, ko izvēlējās sešu tiesnešu sastāvs. Astotais brīnums, tika izvēlēts 2006. gada 24. novembrī pēc skatītāju atsauksmēm.
Septiņi Pasaules Dabas Brīnumi
Līdzīgi kā ar citiem brīnumu sarakstiem, nav vienprātības par sarakstā atrodamajiem septiņiem pasaules dabas brīnumiem, un nereti norisinās debates cik lielam sarakstam vajadzētu būt. Vienu no daudziem esošiem sarakstiem apkopoja CNN:
Septiņi jaunie dabas brīnumi
Septiņi jaunie dabas brīnumi ir projekts, kas norisinājās no 2007 līdz 2011. gadam, kura laikā tika noteikti septiņi jaunie dabas brīnumi, izmantojot globālo aptauju, kuru organizēja grupa, kas radīja Septiņu jauno pasaules brīnumu kampaņu.
Septiņi jaunie pilsētu brīnumi
Septiņi jaunie pilsētu brīnumi ir trešā globālā kampaņa, ko organizē New7Wonders.
Septiņi zemūdens pasaules brīnumi
1989. gadā organizācija CEDAM sapulcēja nelielu skaitu jūras zinātnieku, tostarp Dr. Eiženiju Klarku, lai viņi izvēlētos teritorijas, kuras būtu vērts aizsargāt. Rezultāti tika paziņoti Nacionālajā Akvārijā Vašingtonā, to paveica aktieris, Loids Bridžess, TV šova Sea Hunt zvaigzne.:
Septiņi pasaules brīnumi rūpniecībā
Britu autors Deborajs Kedburijs uzrakstīja Industriālās Pasaules Septiņi Brīnumi, grāmatā aprakstīti stāsti par septiņiem lieliskiem darbiem inženierijā 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā. 2003. gadā BBC izlaida septiņu daļu dokumentālās filmas izpētot šos darbus, pats Kedburijs bija producents. Katrā epizodē dramatiski attēlojot vienu no sekojošajiem rūpniecības brīnumiem.
Citi pasaules brīnumu saraksti
Neskaitāmi autori un organizācijas ir izveidojušas līdzīgus brīnumu sarakstus. Ceļojumu rakstnieks Hovards Hillmams publicēja divas grāmatas par šo tēmu, vienā attēlojot 10 mākslīgos jeb cilvēka veidotos brīnumus, taču otrā 10 dabas brīnumus. Britu zinātnieks un rakstnieks Ronalds V. Klarks publicēja grāmatu ar cilvēka veidotajiem un dabas brīnumiem: Pasaules brīnumi, kurā ir uzskaitīti 52 brīnumi, viens katrai nedēļai gada garumā.
Septiņi Saules Sistēmas brīnumi
1999. gadā kādā rakstā, Astronomijas žurnāls izveidoja Septiņu Saules sistēmu brīnumu sarakstu. Šis raksts vēlāk pārtapa par video.
Mežmuiža (Vijciema pagasts)
Mežmuiža ir ciems Valkas novada Vijciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6,2 km no pagasta centra Vijciema, 28,8 km no novada centra Valkas un 160,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V240 (Slāži–Vijciems–Mežmuiža), pie Daudzupītes iztekas. Mežmuižā atrodas Vijciema čiekurkalte.
Kazanova (ciems)
Kazanova — itāļu valodā "casa nuova" (jaunā māja/pils) ir ciems Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā. Kazanovas pusmuiža piederēja Plāteru dzimtai. Dzīvojamā māja — neliela koka ēka atradās ceļa malā (pašreizējā šoseja P-62) un vairs nav saglabājusies. Uz tās pamatiem vēlāk uzcēla divstāvu ķieģeļu dzīvojamo ēku. No grāfu laikiem ir saglabājies liels dīķis meža malā.
1979. gada vasarā M.Gorkija kinostudija Kazanovas un Aišpūru ciemos uz P-62 šosejas filmēja atsevisaķus sižetus režisora Eldora Urazbajeva liriskakai komēdijai «Фрак для шалопая».
Dzeltenbrūnā apšubeka
Dzeltenbrūnā apšubeka (Leccinum versipelle jeb Leccinum testaceoscabrum, agrāk boletus rufescens) ir liela, Latvijā vidēji bieža beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Praksē bieži tiek jaukta ar tai līdzīgo sila lācīti, ar kuru ietilpst vienā lācīšu ģintī. Daļa mikologu uzskata, ka baltā apšubeka, kura atšķiras ar savu balto krāsu, nav patstāvīga suga, bet tikai dzeltenbrūnās apšubekas albīnā forma.
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug mitros mežos zem bērziem, pēc dažiem avotiem arī zem eglēm no jūnija līdz septembrim, pa vienai vai grupās. Biežāk izvēlas skābas augsnes un jaunaudzes.
Barības vērtība
Latvijā tiek uzskatīts, ka ēdama bez iepriekšējas novārīšanas un lietojama dažādos veidos. Daži Rietumu avoti uzstāj, ka šī apšubeku suga tomēr pirms ēšanas ir vismaz 15-20 minūtes jānovāra, citādi tā var radīt gremošanas traucējumus.
Līdzīgās sugas
Ļoti līdzīga sila lācītim, kurš aug zem priedēm un tās cepurīte dzeltenīgi oranža. Tāpat diezgan līdzīga ozolu lācītim, kurš aug zem ozoliem un tā cepurīte sarkani oranža. Visas šīs sugas no pārtikas viedokļa ir līdzvērtīgas, tāpēc to atšķiršanai ir nozīme tikai no zinātniskā skatupunkta.
Parīzes "Racing"
Parīzes "Racing" jeb Racing Club de France football Colombes 92 ir 1882. gadā dibināts Francijas futbola klubs. Šobrīd spēlē Division d'Honneur, kas ir Francijas futbola līgu sistēmas 6. līmenis. Kluba ziedu laiki bija 20. gadsimta 30. un 40. gadi, kad tas 1936. gadā kļuva par Francijas čempionu, bet piecas reizes (1936, 1939, 1940, 1945, 1949) ieguva Francijas kausu.
1938. gada sezonu kluba rindās aizvadīja Latvijas izlases uzbrucējs Iļja Vestermans.
Lietuvas pilsoņu karš
Lietuvas pilsoņu karš bija vairāku troņa mantošanas karu virkne Lietuvas dižkunigaitijas teritorijā starp Ģedimina dzimtas atzariem, kas ar pārtraukumiem turpinājās no 1381. līdz 1384. gadam (starp Jagaili un Ķēstuti), no 1389. līdz 1392. gadam (starp Šķirgaili un Vītautu) un no 1432. līdz 1438. gadam (starp Švitrigaili un Žigimantu).
Karš starp Jagaili un Ķēstuti
1381. gadā Ķēstutis ieņēma Viļņas pili un kronējās par Lietuvas dižkungu, šis notikums kalpoja par Lietuvas pilsoņu kara sākumu. 1383. gada 21. oktobrī Ķēstuta dēls Vītauts Tapiavā, Prūsijā tika kristīts kā Vigands Romas katoļu ticībā un pārgāja Vācu ordeņa pusē, apsolīdams tam kā vasaļa lēni visas Žemaitijas zemes uz rietumiem no Nevēžas upes, tādējādi atkārtodams Lietuvas pirmā katoļu karaļa Mindauga līguma nosacījumus ar Livonijas ordeni pirms vairāk kā 100 gadiem. Tomēr jau 1384. gadā viņš no jauna vērsās pret Vācu ordeni un pārgāja ortodoksajā ticībā, saņemot kristīgo vārdu Aleksandrs.
1385. gadā Vītauts piedalījās Krēvas ūnijas parakstīšanā starp Poliju un Lietuvu, 1386. gadā viņš vēlreiz pārgāja katoļu ticībā kā Aleksandrs Vitolds un panāca izlīgumu ar Jagaili, pēc kura nosacījumiem Vītauts bija Jagaiļa vasalis un vietvaldis lietuviešu un baltkrievu zemēs.
Karš starp Šķirgaili un Vītautu
Kad 1387. gadā Jagailis apprecēja Polijas princesi Anžujas Jadvigu un tika kronēts par Polijas karali Vladislavu II, viņš par Lietuvas dižkungu iecēla savu brāli Šķirgaili. 1389. gadā Vītauts atsāka pilsoņu karu pret Šķirgaili, bet nespēja ieņemt Viļņu. 1390. gadā viņš izpildīja 1383. gada līguma nosacījumus un atdeva Vācu ordenim Žemaitiju. 1390. gadā viņš izprecināja savu meitu Sofiju Maskavijas lielkņazam Vasīlijam I, kas tolaik bija Zelta Ordas vasalis. 1389.—1391. gadā viņš palielināja savu ietekmi Lietuvas teritorijā un piespieda Jagaili 1392. gadā Astravā pie Ļidas atteikties no vienvaldības un piešķirt Vītautam Lietuvas dižkunga titulu. Līgums tomēr paredzēja, ka Vītauts paliek par Polijas karaļa vasali līdz mūža beigām.
Karš starp Švitrigaili un Žigimantu
1430. gadā dižkunigaitis Vītauts Lielais nomira, neatstājot mantinieku. Lietuvas bajāri ievēlēja par jauno Lietuvas dižkunigaiti ievēlēja Švitrigaili, ko neatzina viņa brālis Polijas karalis Jagailis. Kad Polijas karaspēks okupēja Podoliju, Švitrigailis noslēdza savienību ar Vācu ordeni, Čehijas taborītiem un Dižo Novgorodu. 1431. gadā tika noslēgts pamiers uz trīs gadiem un Jagailis atzina Švitrigaili par Lietuvas dižkunigaiti.
Kad Švitrigaiļa pretinieki 1432. gadā par Lietuvas dižkunigaiti ievēlēja Vītauta brāli Žigimantu, atsākās pilsoņu karš, kurā Švitrigaili atbalstīja Polockas, Vitebskas, Smoļenskas, Kijevas un Volīnijas karaspēka vienības, kā arī Livonijas ordenis, bet Žigimantu Lietuvas, Žemaitijas, Podļases, Grodņas un Minskas karaspēka vienības. Kad 1434. gadā pēc Jagaiļa nāves par Polijas karali kļuva viņa nepilngadīgais dēls Vladislavs III Varnietis, Švitrigailis un Livonijas ordenis sapulcināja lielu karaspēku, kurā bija ap 15 tūkstoši karavīru, tai skaitā Livonijas karaspēkā ap 600 vācu bruņinieku un daudz lielāks skats ordeņa vasaļu igauņu un latviešu karavīru. 1435. gada kaujā pie Pabaiskas netālu no Ukmerģes Švitrigaiļa karaspēku sakāva. Kaujā krita Livonijas ordeņa mestrs Franke Kerskorfs, Vitebska, Polocka un Smoļenska padevās Žigimantam. Kad pēc Žigimanta noslepkavošanas 1440. gadā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Jagaiļa jaunākais dēls Kazimirs, Švitrigailis beidzot samierinājās ar varas zaudēšanu un pēdējos dzīves gadus pavadīja kā Volīnijas kņazs Luckā.
Labais biedrs
Labais biedrs (de) ir vācu karavīru dziesma, kuru izpilda bērēs un piemiņas pasākumos. Teksts sacerēts 1809. gadā, 1825. gadā — muzikālā apdare.
Vāveres ezers
Vāveres ezers (arī Vāveru ezers) ir purva ezers Bauskas novada Valles pagasta ziemeļos.
Krasti — zemi, grūti pieejami. Notece — pa Svētupi uz Iecavu. Ezerā dzīvo līņi, karūsas, raudas, asari un līdakas. Tas ietilpst Vāveres ezera dabas liegumā.
Porupe
Porupe (arī Porupīte) ir Mazupes kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā.
Tek ziemeļrietumu virzienā mazapdzīvotā apvidū. Lielākās pietekas - Alkšņvalks, Melnais valks. Ietek Mazupē augšpus Sīdzenieku kapiem. Lejtecē Porupi šķērso valsts autoceļš V1278 (Ciecere—Ikaiši—Vārme).
Matvejevs
Matvejevs (ru, no personvārda Matvejs (Матвей); sieviešu dzimtē Matvejeva (Матве́ева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Lauka drudzenīte
Lauka drudzenīte (la) ir mainīga izskata augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī, kurā nodala vairākas pasugas. Savvaļā tā ir nevienmērīgi sastopama Eiropā — reti Eiropas dienvidu un centrālajā daļā, taču salīdzinoši biežāk ziemeļrietumu daļā, pļavās un piejūrās. Baltijas jūras austrumu piekrastē ir sastopama ļoti reti — galvenokārt pasuga ''G.c. ssp. baltica (Murb.) Á. et D.Löve (syn. G. baltica (Murb.) Börner).''
Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.
Morfoloģija
Lauka drudzenīte ir divgadīgs, 3—25 cm garš, tumši zaļš un drukns lakstaugs. Stublājs ir taisns, kails, tas pie pamata vai stublāja lejasdaļā zaro. Auga zari ir īsi un stāvi. Pie stublāja pamata nereti ir iepriekšējā gada rozetes lapu paliekas.
Ziedu ir nedaudz — parasti 5—15. Tie ir skarveidīgā ziedkopā stublāja un zaru galā un augšējo lapu žāklēs. Kauss ir zvanveidīgs, aptuveni 1—2 cm garš. Divi no kausa zobiņiem ir smaili un plati olveidīgi, pārsedzas ar diviem pamīšus šauri lineāriem un smailākiem zobiņiem. Zieda vainags ir četrdaļīgs, stobrveida un tumšzils. Tas ir aptuveni 1,5—3 cm garš un ap pusotru reizi garāks nekā kauss, vainaga daivas ovālas. Auglis ir divvāršņu pogaļa ar īsu kātiņu.
Pēc ziedēšanas laika un stublāja posmu skaita nodala 2 pasugas:
Lomoši
Lomoši (arī Lomaši) ir ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 8,7 km no pagasta centra Zaļesjes, 6,6 km no novada centra Zilupes un 305,9 km no Rīgas.
Krabjēdājroņu cilts
Krabjēdājroņu cilts (Lobodontini) ir viena no roņu dzimtas (Phocidae) ciltīm. Tā apvieno 4 ģintis, kurās katrā ir tikai viena suga. Krabjēdājronis (Lobodon carcinophagus) ir visbiežāk sastopamais ronis pasaulē, bet jūras leopards (Hydrurga leptonyx) ir vienīgais roņu dzimtā, kas pamatā pārtiek no zīdītāju gaļas.
Lomoši
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V538 (Zilupe–Pasiene), netālu no autoceļa A12 (Jēkabpils–Rēzekne–Ludza–Krievijas robeža (Terehova)), Zilupes labajā krastā.
Krabjēdājroņu cilts
Visas krabjēdājroņu sugas mājo Antarktīdas tuvumā. Vedela ronim (Leptonychotes weddellii) patīk malasledus, bet pārējās sugas pamatā uzturas ap un uz ledus jūrā.
Īpašības
Pastāv viedoklis, ka krabjēdājroņu cilts miocēna beigās vai pliocēna sākumā ir atdalījusies no jūrasziloņiem (Mirounga) laikā, kad tie ir pārvietojušies uz dienvidiem, pametot Atlantijas okeānu un sākot dzīvot Dienvidu okeānā. Visām cilts sugām piemīt īpaša zobu forma ar izcilņiem un asām šķautnēm, kas piemērota ūdens filtrācijai, uzķerot mazākus jūras dzīvniekus. Zinātniskais vārds Lobodontini latviski nozīmē zobi ar izciļņiem. Tādējādi šīs sugas ieņem noteiktu, specializētu nišu plēsēju kārtā. Tie ir vienīgie roņi, kas pamatā barojas ar Antarktikas kriliem (Euphausia superba). Toties jūras leopards ir vienīgais ronis, kas medī citus roņus un pingvīnus, turklāt saglabājot spēju filtrēt ūdeni un baroties ar kriliem.
Izplatība
Krabjēdājroņu cilts sugas ir visbiežāk sastopamie roņi. Pasaulē dzīvo vairāk kā 30 miljoni šīs cilts roņu, kas sastāda vismaz 50% no visiem pasaules roņiem. Dabas pētnieki to skaidro ar Dienvidu okeāna bagātīgajiem krilu resursiem. Kā arī tās var būt netiešas sekas intensīvajām vaļu medībām 19. un 20. gadsimtā, kas palielināja krilu pieaugumu okeānā.
Morsbija sala
Morsbija sala (en, haidu: Gwaii Haanas) ir otra lielākā Haida Gvaī arhipelāga sala, kas veido lielāko daļu arhipelāga dienvidu daļas. Gvaī Hānas nacionālais parks iekļauj Morsbija salu un tai pieguļošās salas. Lielākā daļa salas 402 iedzīvotāju pēc 2006. gada tautas skaitīšanas datiem dzīvo Sendspitas ciemā, kas atrodas salas ziemeļaustrumu galā. Morsbija sala ir 175. lielākā sala pasaulē un 32. lielākā Kanādas sala.
Morsbija sala ir nosaukta par godu viceadmirālim Fērfeksam Morsbijam. Salas pamatiedzīvotāju valodā salas nosaukums ir Gvaī Hānas, no kura ir cēlies Gvaī Hānas nacionālā parka nosaukums.
2012. gada 27. oktobrī salā 17,5 kilometru dziļumā atradās 7,7 balles stipras zemestrīces, kas bija stiprākā zemestrīce Kanādā kopš 1949. gada Karalienes Šarlotes salu zemestrīces, epicentrs.
Marcinpole
Marcinpole ir ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 5,4 km no pagasta centra Zaļesjes, 4,8 km no novada centra Zilupes un 300,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V513 (Ploski–Sovāni).
Deivids Kuks
Deivids Rolands Kuks (en: dzimis ) ir amerikāņu dziedātājs, "Amerikāņu elka" septītās sezonas uzvarētājs. Pirms dalības "Amerikāņu elkā" viņam bija veiksmīga solokarjera, un mūziķis izdeva albumu Analog Heart, nesadarbojoties ar kādu no ierakstu kompānijām. Pēc uzvaras šovā D. Kuks sadarbībā ar 19 Entertainment un RCA Records izdeva albumu David Cook, kas tika sertificēts ar platīna disku, kā arī This Loud Morning. Dziedāt sācis otrajā klasē, ģitāru spēlē kopš 13 gadu vecuma.
VEF—Biķernieki
VEF—Biķernieki (arī VEF Biķernieki) ir vasarnīcu ciems Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā Pēterupes krastos pie autoceļa P6 (Saulkrasti—Sēja—Ragana). Atrodas pagasta centrālajā daļā 6,2 km no pagasta un novada centra Saulkrastiem un 48,0 km no Rīgas.
Peņģi (Vijciema pagasts)
Peņģi (arī Penģi) ir ciems Valkas novada Vijciema pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā 4 km no pagasta centra Vijciema, 26,7 km no novada centra Valkas un 153,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas starp autoceļu P24 (Smiltene—Valka) un Vijas upi.
Spiegu bērni 2
"Spiegu bērni 2" (en) ir 2003. gada ASV piedzīvojumu komēdija, kuras režisors, scenārija autors, kā arī viens no producentiem un mūzikas autoriem ir Roberts Rodrigess. Galvenās lomas atveido Antonio Banderass, Karla Gugino, Aleksa Vega, Derils Sabara, Rikardo Montalbans, Maiks Džadžs, Kristofers Makdonalds, Holanda Teilore, Emilija Osmenta un Denijs Treho. Filmas pirmizrāde notika. Šī ir otrā daļa "Spiegu bērnu" filmu sērijā.
Džūnijs un Karmena dodas uz kādu noslēpumainu salu, kur viņi sastop ģenētisko zinātnieku un konkurējošus spiegu bērnus.
Pandektu tiesības
Pandektu tiesības ir modernizētas jeb recepētas romiešu tiesības, kas aktualizējās no XVI līdz XIX gadsimtam, bet to ietekme salūkojama arī šobrīd. Tās tika pārveidotas par vispārējām tiesībām pēc kanonisko tiesību, vācu tiesību un tiesu prakses ietekmes. Rietumeiropā, Vācijā pastāvēja „vēsturiskā skola” – juristu, skolotāju un tiesību zinātnieku gurpa. Šī cilvēku grupa kļuva par pandektu kustības līderiem, kas attīstīja komplekso likumu un to struktūru, lai tā iekļautos un pielāgotos modernajai dzīvei. Pēc „vēsturiskās skolas” darbības, pandektu tiesības izplatījās Francijā, Itālijā, Lielbritānijā un ASV 19. gadsimta beigās, 20. gadsimta sākumā. Svarīgs darbs pandektu tiesību attīstībā ir 1734. gadā angļu jurista Džona Ailifes (John Ayliffe) eseja „A New Pandect of Roman Civil Law”. Arī Latvijas tiesību sistēmā manāma šo tiesību ietekme. Latvijas Republikas Civillikums ir veidots, galvenokārt izmantojot romiešu tiesības un pandektu tiesības. Tas tika izstrādāts, ievērojot romiešu - ģermāņu tiesību tradīciju, iekļaujot vietējās tradīcijas, vācu vēsturiskās tiesību skolas pandektu (pandektistu) doktrīnas ietvarā. Pandektistu doktrīna pēc būtības veidojas no lietu tiesību priekšmeta viedokļa. Šī doktrīna aplūko un konstruē varas attiecības starp personu un lietu, kas tai pieder. Šī doktrīna aplūko lietu un personu attiecības tikai pie nosacījuma, ka to starpā nav citu personu ietekmes. Šī ir vienkāršākā doktrīna, kas atzīst, ka tiesību subjektam ir tiesiska un tieša vara pār lietu.
Zutis (uzvārds)
Zutis (sieviešu dzimtē Zute) ir latviešu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Fotomorfoģenēze
Fotomorfoģenēze ir augu augšanas un attīstības izmaiņas gaismas signālu ietekmē. Augiem kā pārvietoties nespējīgiem organismiem ir kritiski svarīgi uztvert dažādākos vides signālus, lai tie spētu optimizēt augšanu un attīstību konkrētos vides apstākļos. Viens no svarīgākajiem vides faktoriem ir gaisma. Tā ir gan kā enerģijas avots fotosintēzei, gan kā informācijas avots, kas kontrolē augšanu un attīstību. Ar īpašu fotoreceptoru palīdzību augi spēj uztvert gaismas intensitāti, kvalitāti, krišanas leņķi un periodiskumu.
Gaismas ietekme uz augiem
Gaismas ietekmi uz augiem var aplūkot no dažādiem skatupunktiem. Fotosintēzē gaisma tiek izmantota kā enerģijas avots. Fototropisma rekcijās augi liecas gaismas avota virzienā vai prom no tā. Savukārt fotomorfoģenēzē notiek augu augšanas un attīstības izmaiņas gaismas signālu ietekmē. Fotosintētiski aktīvā radiācija gaismas spektrā aizņem tikai nelielu daļu. Hlorofils a un hlorofils b ir galvenie fotosintēzes pigmenti, kuru absorbcijas maksimumi ir attiecīgi 400 — 450 nm un 425 — 475 nm gaismas viļņa garumā. Pārējo gaismu absorbē dažādi citi pigmenti. Karotenoīdi palīdz gaismas savākšanā un aizsargā hlorofilu no gaismas izraisītiem bojājumiem. To absorbcijas maksimums ir pie 400 — 500 nm. Sarkanā un tālajā sarkanā gaisma (600 — 700 nm un 700 — 800 nm) spēcīgi ietekmē morfoģenēzi, ko uztver fitohroms. Kriptohromi uztver zilo (400—500) un UV (zem 400 nm) gaismu, un tie ir svarīgi augu cirkādā ritma kontrolē. Fototropīni arī ir zilās gaismas receptori, kas ir svarīgi augu fototropisma reakcijās. Zaļo gaismu visi pigmenti absorbē visvājāk, tādēļ augi ir zaļi. Garāku viļņa garumu gaisma, kas neiekļaujas redzamajā gaismas spektra daļā arī ietekmē augus, bet to uztver nevis pigmenti, bet visi auga audi un izmanto to termoregulācijā. Savukārt īsa viļņa garuma gaismu, kā UV absorbē proteīni un citas šūnu struktūras, kas var izraisīt bojājumus.
Veipļi
Veipļi ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 272 km attālumā no Rīgas.
Fotomorfoģenēze
Fotomorfoģenēzes izpētes vēsture
Pirmie aprakstītie fotomorfoģenēzes novērojumi ir 380 —287 g.p.m.ē, kad Teofrasts no Eresas novēroja izvairīšanās no ēnas efektu. Viņš novēroja, ka egles noēnojumā izauga garākas, bet to koksnes kvalitāte bija sliktāka, nekā gaismā esošām eglēm. Savukārt  MarcusTerentius Varro (113. — 27. g.p.m.ē.) savā darbā "De re rustica" aprakstīja augu kustības gaismas ietekmē, ko mūsdienās pazīst kā fototropismu un heliotropismu. Fotomorfoģenēzes zinātniskie pētījumi sākās 17. gs. otrajā pusē. Viens no piemajiem bija John Ray, kas darbā "Historia plantarum" aprakstīja etiolācijas parādību, bet terminu "etioelements" ieviesa Charles Bonnet 1754. gadā. Fotoperiodismu 1739. g. novēroja Kārlis Linnejs, bet kļūdaini secināja, ka to kontrolē temperatūra. Savukārt augu pigmentāciju gaismas ietekmē plaši pētīja Jean Senebier 18. gs. 90. gados. Paralēli notika pētījumi par augu spektrālo jutīgumu. Viens no pirmajiem bija Sebastiano Poggioli, kurš 19. gs pirmajā pusē, izmantojot kautrīgo mimozu (Mimosa pudica), novēroja augšanas atšķirības atkarībā no dažādas krāsas gaismas. Vairāki zinātnieki, ieskaitot Čārlzu Darvinu (angļu: Charles Robert Darwin) novēroja fototropismu zilās gaismas ietekmē. Plaši pētījumi 20. gs. 30. gados bija saistīti ar sarkanās un tālās sarkanās gaismas ietekmi uz sēklu dīgšanu un fotoperiodismu. Pirmo fotoreceptoru fitohromu atklāja Sterling Hendricks un Harry Borthwick laika periodā no 1940. līdz 1960. gadam, bet Warren Butler un Harold Siegelman to pirmo reizi izolēja 1959. gadā no tumsā audzētiem etiolētiem augiem. Pateicoties molekulārās ģenētikas attīstībai, tika atklāti jauni fotoreceptori un to darbības mehānismi. Salīdzinoši nesen, 1980. gadā, pētot A.Thaliana hy mutantus, Maarten Koornneef atklāja pirmo zilās gaismas receptoru. No iegūtajiem mutantiem, vienīgi hy4 mutants neatbildēja uz zilās gaismas signālu, bet atbildēja uz sarkanās gaismas signālu, kas pārējiem mutantiem bija otrādi. 1993. gadā Margaret Ahmad identificēja T-DNS mutantu hy4 lokusā un izmantoja to, lai iegūtu HY4 proteīnu. Noskaidroja, ka tas ir ļoti līdzīgs prokariotu fotoliāzei — enzīmam, kurš veic gaismas izraisītu DNS bojājumu labošanu. To nosauca par kriptohromu. Pētījumi turpinās arī mūsdienās, un tiek atklāti arvien jauni gaismas receptori, piemēram, zilās gaismas receptori FLF1, ZTL/ADO un LKP2. Pētījumi turpinās arī par divām papildus UV-B uztveršanas sistēmām, kuras, domājams, piedalās hipokotila augšanas inhibēšanā, lapu un stīgu saritināšanās reakcijās un ar UV aizsardzību saistīto pigmentu sintēzē.
Veipļi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V526.
Fotomorfoģenēze
Fotoreceptoru veidi un to loma augos
Visiem augu fotoreceptoriem ir kopīgs tas, ka pēc gaismas impulsa tiek aktivēts to sastāvā esošs holoproteīns. Šie holoproteīni satur polipeptīdu un mazu gaismu absorbējošu ligandu, ko sauc par hromoforu. Augiem evolūcijas gaitā ir izveidojušās sarežģītas fotoreceptoru sistēmas ar kurām tie spēj uztvert gaismas spektrālo sastāvu, intensitāti, krišanas leņķi un periodiskumu. Atkarībā no gaismas spektra daļas, kuru tie absorbē augu fotoreceptorus iedala trīs klasēs: sarkanās/tālās sarkanās gaismas fotoreceptori (fitohromi ), zilās/UV-A gaismas receptori (kriptohromi, fototropīni ) un vēl neatklāti UV-B gaismas receptori.
Fitohromi
Fitohromi ir visvairāk un vislabāk izpētītie augu fotoreceptori. Tie ir homeodimēriski hromoproteīni, kuriem katra subvienība sastāv no polipeptīda monomēra, kas saistīts ar lineāru tetrapirola hromoforu — fitohromobilīnu. Katra monomēra molekulārā masa ir no 118 līdz 127 kDa. Dabā ir daudz fitohroma izoformu un nav zināms, cik ir dažādu hromoforu, vai arī pastāv tikai viens. Fitohromiem ir divas konformāciju formas — sarkano gaismu absorbējošā (Pr) (660 nm) un tālo sarkano gaismu absorbējošā (Pfr) (730 nm). Sarkanās gaismas impulsa ietekmē hromoforā pie C15 un C16 dubultās saites notiek izomerizācija no cis uz trans stāvokli, kas izraisa Pfr formas veidošanos. Tieši šī ir bioloģiski aktīvā forma. Savukārt tālās sarkanās gaismas impulss izraisa Pr formas veidošanos. Gaismā Pfr un Pr atrodas fotostacionārajā līdzsvarā, kurā 86% fitohroma ir Pfr formā un 14% Pr formā. Fitohroms var darboties gan kā gaismas atkarīgs enzīms, gan kā membrānu efektors, gan kā transkripcijas faktors. Noskaidrots, ka parasti pēc fitohroma aktivēšanas Pfr fiziski saistās ar vismaz ar vienu transkripcijas faktoriem — PIF3 (Phytochrome Interacting Factor 3), kas tālāk saistās ar G-BOX elementiem un regulē gēnu ekspresiju. Fitohromus iedala divās grupās: Tumsā audzētos audos lielā daudzumā sastopams I tipa jeb phyA, kas ātri degradējas gaismā. II tipa jeb phyB-phyE ir stabili gaismā un ir sastopami augu zaļajos audos. Atkarībā no gaismas īpašībām izšķir ļoti zemas gaismas intensitātes ietekmi un tālās sarkanās gaismas augstas intensitātes ietekmi, uz ko reaģē phyA, kā arī zemas intensitātes ietekmi un sarkanās gaismas intensīvāku ietekmi, uz ko atbild phyB—phyE. Fitohromu veidi variē starp dažādām augu sugām. Visiem ziedaugiem ir trīs galvenie fitohromu veidi (A, B un C) un to apoproteīnus kodējošie gēni PHYA, PHYB un PHYC. Savukārt divdīgļapjos atklāti papildus PHY gēni. Modeļobjektam Arabidopsis thaliana kopā ir pieci PHY gēni (PHYA — PHYE). Fitohromi ir iesaistīti visā auga ontoģenēzē laikā sākot no dīgšanas līdz ziedēšanai un novecošanai. Tie ir svarīgi sēklu dīgšanā, deetiolācijā, kā arī dīgļlapu, lapu un stumbra augšanā, regulējot šūnu dalīšanos un stiepšanos atkarībā no uztvertās gaismas.
Dīgšana
Daudzām augu sēklām dīgšanai nepieciešama gaisma vai īsa ekspozīcija tai. Atbildes reakcija ir atkarīga no PhyA un ir piemērs ļoti zemas intensitātes atbildes reakcijai. Piemēram, Datura ferox sēklas dīgsts, ja apgaismotas mazāk par 0,01 sekundi pilnā saules gaismā. Parasti sēklas dīgst, ja tās apgaismo ar sarkano gaismu. Gaismas kontrolēta dīgšana ir adaptācija pret noēnojumu neizturīgiem augiem. Šādā veidā augi efektīvi izmanto sēklas, dīgstot tikai piemērotos apstākļos, izmantojot sezonālos logus, kad kokiem vai krūmiem nav lapotnes.
Izvairīšanās no ēnas
Dabā augi nemitīgi konkurē par fotosintēzei svarīgāko resursu — gaismu, tādēļ tiem ir izstrādāts mehānisms, kas signalizē par tuvumā esošu augu izraisītu ēnu. PhyB-phyE ir galvenie, kas piedalās šajā procesā. Augi ir izstrādājuši divas atšķirīgas stratēģijas ēnas apstākļos — ēnas izturību un izvairīšanos no ēnas. Daudzi ziedaugi, ieskaitot graudzāles, izvairās no ēnas. Šādos apstākļos gaismā ir samazināta sarkanās:tālās sarkanās gaismas attiecība. Tiešos saules staros tā ir ap 1,0, bet ēnā līdz 0,1. Fitohroms uztver šīs izmaiņas un veicina resursu izmantošanu stumbra pagarināšanai uz fotosintēzes, lapu augšanas un uzkrājējorgānu rēķina. Bieži vien novēro arī pāragru ziedēšanu. Šai reakcijai ir cieša saistība ar auksīna sintēzi un transportu. Dīgstos samazinātas sarkanās:tālās sarkanās gaismas attiecības gadījumā dīgļlapās notiek auksīna un tā receptoru sintēze. Pētot Arabidopsis thaliana noskaidrojās, ka transkripcijas faktori PIF4, PIF5, un PIF7 tieši regulē auksīna un tā receptoru sintēzes gēnus. Pēc signāla uztveršanas fitohroma Pr forma izraisa PIF transkripcijas faktoru defosforilēšanos, kam seko to saistīšanās ar DNS un noteiktu gēnu ekspresija. Savukārt pieaugušos augos signāla ietekmē mainās auksīna transports. Normālos gaismas apstākļos auksīns no galotnes pārvietojas pa vadaudiem tieši uz saknēm un neuzkrājas stumbrā, bet fitohroma uztvertā signāla ietekmē auksīns tiek transportēts uz stumbra perifēriju, kur tas izraisa šūnu dalīšanos un stiepšanos.
Kriptohromi
Kriptohromi ir zilās gaismas receptori. A.Thaliana ir atklāti trīs kriptohromi, cry1-cry3. Tie satur N-terminālo domēnu, kas ir līdzīgs DNS-reparācijas enzīmiem fotoliāzēm, kuri darbojas, kā redoks proteīni un veic gaismas ietekmē radušos DNS bojājumu labošanu. Atšķirībā no fotoliāzēm, kriptohromiem nepiemīt fotoliāzes aktivitāte, un tie satur papildus C-terminālo domēnu. Kriptohroma N-terminālais domēns nekovalenti saistās ar diviem hromoforiem pterīnu un flavīnu. A. thaliana šie receptori ir lokalizēti kodolā. Kriptohromu darbības mehānismiem ir tāds, ka pēc gaismas signāla uztveršanas pterīns enerģiju nodot flavīnam, kurš tiek reducēts un tālāk izraisa konkrētu kriptohroma domēnu fosforilāciju. Pēc tam kriptohroma C-terminālā daļa saistās ar signalizējošo proteīnu COP1, kas izraisa HY5 un citu mērķproteīnu uzkrāšanos un tālāku gēnu ekspresijas ietekmēšanu. Kriptohromi ir nozīmīgi cirkādā ritma regulācijā, hipokotila augšanas inhibēšanā, lapu augšanā, kā arī antociānu uzkrāšanā.
Fototropīni
Fototropīni arī pieder pie zilās gaismas receptoriem. Ir atklāti divi fototropīni phot1 un phot2. Phot1 atklāja 1988. gadā etiolētos zirņu dīgstos, savukārt phot2 atklāja tikai desmit gadius vēlāk A.thaliana. Fototropīni ir proteīni, kas satur serīna/treonīna kināzes domēnu un divas hromofora flavīna mononukleotīda (FMN) piesaistes vietas sauktas par LOV1(Light, Oxygen, Voltage) un LOV2. Fototropīna absorbcijas maksimumi ir 360 nm un 450 nm gaismā. Šūnā fototropīni ir lokalizēti plazmatiskajā membrānā. Fototropīni ir primāri iesaistīti fototropisma reakcijās, hloroplastu migrācijā un atvārsnīšu atvēršanās reakcijās. Darbības mehānisms: Pēc gaismas signāla saņemšanas LOV domēnā izveidojas flavīna-cisteīna komplekss, no kura tālāk signāls tiek nodots kināzes domēnam un izraisa autofosforilēšanos un konformācijas izmaiņas. Fototropīni ir lokalizēti šūnās, kas veic auksīna transportu. Pēc gaismas impulsa fotropīni sniedz signālu, kas auksīnu transportē prom no gaismas puses un izraisa šūnu stiepšanos tumsas pusē esošajās šūnās. Atvārsnīšu atvēršanās zilās gaismas ietekmē notiek protonu ATPāzes aktivitātes dēļ, kuras darbības rezultātā no atvārsnīšu slēdzējšūnām tiek transportēti H+ joni un iekšā transportēti K+ joni, kas veicina arī ūdens transportēšanu un rezultātā atvārsnīšu atvēršanos.
ZTL/ADO fotoreceptoru ģimene
Papildus kriptohomiem un fototropīniem A. thaliana ir atklāti arī tādi zilās gaismas receptori kā FKF1, kas piedalās ziedēšanas izraisīšanā garās dienas augiem, ZTL/ADO un LKP2, kas saistīti cirkādā ritma regulēšanā. Tie satur tikai vienu LOV domēnu to N-terminālajā daļā. Līdzīgi kā fototropīniem, gaismas signāla ietekmē veidojas flavīna-cisteīna komplekss.
Fotoperiodisms
Fotoperiodisms ir augu un citu organismu reakcija uz noteiktu diennakts gaismas un tumsas perioda attiecību. Pēc fotoperioda augi nosaka sezonas laiku un atbilstoši tam reaģē. Galvenā loma šajā procesā ir phyA un cry2. Fotoperiods augos kontrolē tādus procesus kā ziedēšanu, ieiešanu vai iziešanu no miera perioda, dažādu veģetatīvo struktūru veidošanos, uzkrājējorgānu veidošanos u.c. Pēc ziedēšanas laika augus iedala garās dienas augos, īsās dienas augos un dienas neitrālos augos. Sākotnēji uzskatīja, ka ziedēšanas ierosināšanai noteicošais ir dienas garums, bet vēlāk noskaidroja, ka kritiskais ir nakts garums. Garās dienas augā A. thaliana pētītais mehānisms rāda, ka cirkādais ritms kontrolē CO (CONSTANS) proteīna mRNS līmeni augos. Pēc translācijas CO proteīns mijiedarbojas ar fotoreceptoriem un saglabājas stabils tikai gaismas apstākļos. Konkrēts CO daudzums jāsasniedz lapās, lai to vēlāk transportētu uz apikālo meristēmu un ierosinātu FT (Flowering Locus T) gēna ekspresiju, kas noved pie ziedēšanas.
Fotomorfoģenēzes praktiskais pielietojums
Zināšanas par fotomorfoģenēzi izmanto selekcijā un gēnu inženierijā, lai veidotu lauksaimniecībai noderīgas šķirnes, kas ēnas ietekmē nestiepjas garumā, tādējādi atstājot vairāk resursus sēklu un augļu veidošanai. Plaši pielieto gaismas ilgumu un intensitāti siltumnīcu augiem, lai regulētu to attīstību, kā arī novērstu vai ierosinātu ziedēšanu. Zināšanas izmanto arī, lai izveidotu augus, kas uzkrātu dažādas vielas. Ar ģenētisko modifikāciju iegūti tomātu augi, kuriem nav konkrētu phy un cry fotoreceptoru, kā rezultātā augļos uzkrājas vairākkarotenīda likopēna, kas var palīdzēt pasargāt no vēža. Tomēr šādu augu komercializēšana nav atļauta, vairāku papildus blakusparādību dēļ, kā arī sabiedrības protesta dēļ pret ģenētiski modificētu augu audzēšanu.
SpaceX
Space Exploration Technologies Corp. (darbojas ar zīmolu SpaceX) ir privāts ASV kosmisko aparātu ražošanas un kosmosa transporta pakalpojumu uzņēmums. Galvenais birojs atrodas Hotornā, Kalifornijā. 2002. gadā to dibināja Īlons Masks ar mērķi samazināt kosmosa transporta izmaksas un veicināt Marsa kolonizāciju. Kopš tā laika uzņēmums ir izstrādājis Falcon nesējraķešu saimi un Dragon kosmosa kuģus, kas pašlaik nogādā kravas Zemes orbītā.
2024. gadā SpaceX plāno veikt pirmo pilotējamo lidojumu uz Marsu.
Uzņēmuma mērķi
Masks ir teicis, ka viens no viņa mērķiem ir samazināt izmaksas un uzlabot tehnisko uzticamību kosmiskās telpas sasniegšanai vismaz par faktoru 10. Viņš ir izteicis viedokli, ka izmaksas 500$ par mārciņu (1,100$/kg) vai pat mazāk ir ļoti sasniedzamas (attiecībā uz izmaksām, lai nogādātu masu kosmiskajā telpā).
Salome (dziedātāja)
Salome (es; dzimusi kā Marija Rosa Marko ) ir spāņu dziedātāja, 1969. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāja.
Savu dziedātājas karjeru sākusi Barselonas radio, pēc tam sākusi strādāt televīzijā par raidījumu vadītāju.
1962. gadā Salome uzvarēja Vidusjūras festivālā, pēc tam piedalījusies vēl vairākos festivālos. Salome 1969. gadā Eirovīzijā pārstāvēja Spāniju un uzvarēja ar dziesmu Vivo cantando muzikālā trio Les valdevosa pavadījumā. 1969. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss atšķīrās ar to, ka šajā konkursā uzvarēja četras dalībnieces, otrās vietas šajā konkursā nebija. Dziesmu Vivo cantando pēc uzvaras konkursā Salome ierakstīja astoņās valodās. Dziedātājas tērps, ar kuru Salome uzstājās, svēra 14 kilogramus — tas bija veidots no porcelāna elementiem.
Elektroniskais simbols
Elektroniskais simbols ir piktogramma, ko elektrisko un elektronisko ierīču elektronisko shēmu shematiskajā zīmējumā attēlo dažādas elektriskas un elektroniskas ierīces vai funkcijas, piemēram, vadus, baterijas, rezistorus un tranzistorus. Šie simboli mūsdienās lielā mērā ir standartizēti starptautiskā mērogā, taču, pamatojoties uz tradicionālajām konvencijām, tie var atšķirties atkarībā no valsts vai inženierzinātnes disciplīnas.
Simbolu standarti
Uz elektriskajiem komponentiem shēmās izmantotajiem grafiskajiem simboliem attiecas nacionālie un starptautiskie standarti, it īpaši:
Standartu skaits rada neskaidrības un kļūdas. Simbolu lietošana dažkārt ir raksturīga tikai inženierzinātņu disciplīnām, un pastāv nacionālas vai vietējas atšķirības pēc starptautiskajiem standartiem. Piemēram, apgaismojums un strāvas simboli, ko izmanto kā daļu no arhitektūras zīmējumiem, var atšķirties no elektronikā izmantoto ierīču simboliem.
Biežāk izmantotie elektroniskie simboli
Parādītie simboli ir tipiski piemēri, nevis pilns saraksts.
Zemējums
Pēc izvēles trijstūri var aizpildīt.
Avoti
Sprieguma un strāvas avoti.
Rezistori
Ļoti bieži potenciometra un reostata simboli tiek izmantoti daudzu veidu mainīgiem rezistoriem, ieskaitot trimmerus.
Diodes
Pēc izvēles trijstūri šajos simbolos var aizpildīt. Tilta taisngrieža simbolu var uzzīmēt vairākos veidos.
Unipolāri
Pēc izvēles šie simboli var ietvert apli.
Bipolāri
Pēc izvēles šie simboli var ietvert apli.
Vēsturiski izmantotie elektroniskie simboli
Elektronisko simbolu forma laika gaitā ir mainījusies. Daži simboli vairāk izplatījās dažās valstīs. Šie ir vēsturiski elektroniskie simboli, kurus var atrast vecajās elektroniskajās grāmatās un shēmās.
Aleks Boldvins
Aleksandrs Re "Aleks" Boldvins III (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis un producents.
Sākotnēji darbojies televīzijā, kļuvis pazīstams ar dalību ziepju operā Knots Landing (filmējās 6. un 7. sezonā). Pēc tam filmējies tādās filmās kā "Bītldžūss" (1988), ""Sarkanā oktobra" meklējumos" (The Hunt for Red October, 1990), The Marrying Man (1991), Glengarry Glen Ross (1992), "Ēna" (The Shadow, 1994), "Merkūrijs briesmās" (1998), "Aviators" (2004) un "Atkritēji" (2006). Par lomu 2003. gada filmā The Cooler ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā. Laikā no 2006. līdz 2013. gadam filmējās NBC seriālā 30 Rock, par ko saņēma kritiķu atzinību. Par lomu šajā seriālā Boldvins saņēmis divas Emmy balvas, trīs Zelta globusa balvas un septiņas Ekrāna aktieru ģildes balvas. Viņš ir visvairāk Ekrāna aktieru ģildes balvas saņēmušais aktieris. 2011. gadā Boldvinam piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā.
Arī Boldvina trīs brāļi Stīvens, Denjels un Viljams ir aktieri.
2021. gada šaušanas incidents
Rust filmēšanas laikā notika incidents, kad Aleks Boldvins izšāva no īsta šaujamieroča, kas bija pielādēts ar kaujas munīciju, nevis pirotehniku. Incidentā ievainoja operatori Halinu Hatčinsu un režisoru Džoelu Souzu. Hatčinsu steidzami nogādāja Ņūmeksikas Universitātes slimnīcā Albukerkē, kur apstiprināja viņas nāvi. Filmēšanu apturēja un policija nopratināja Aleksu Boldvinu.
kļuva zināms, ka prokurori Alekam Boldvinam un ieroču konsultantei Hannai Gutjeresai-Rīdai izvirzījuši apsūdzības divās lietās par slepkavību. Izmeklēšanā konstatēja, ka Aleks Boldvins nav izgājis plānoto stundu ilgo apmācību ieroču lietošanā, un Hannai Gutjeresai-Rīdai, pēc prokuratūras domām, nebija nepieciešamā kvalifikācija un, glabājot patronas, viņi neievēroja drošības pasākumus.
Ņūmeksikas īpašā prokuratūra paziņoja, ka aktierim Aleksam Boldvinam izvirzītās apsūdzības operatores Halinas Hatčinsas slepkavībā filmas Rust uzņemšanas laukumā tiek atceltas.
Veipļovas
Veipļovas (arī Vējpļavas) ir ciems Gaigalavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 244 km attālumā no Rīgas.
SES-6
SES-6 ir Nīderlandē bāzēta uzņēmuma SES World Skies sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai Atlantijas okeāna reģionam: Ziemeļamerikai, Latīņamerikai un Eiropai. Orbītā palaists 2013. gada jūlijā.
Pavadoni izgatavojis uzņēmums EADS Astrium uz platformas Eurostar-3000 bāzes. SES-6 uzstādīti fiziski 38 C joslas 36 Ku joslas raidītāji, kas ir ekvivalenti 43 c joslas un 48 Ku joslas raidītājiem. Bez tam pavadonī uzstādīta aparatūra Eiropas navigācijas sistēmai EGNOS, kas darbojas L diapazonā.
SES-6 tika palaists 09:18:31 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. starta laukuma 39. palaišanas iekārtas. 4. jūnijā 00:49:00 UTC SES-6 atdalījās no Briz-M un tika ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā.
Ģeostacionāro orbītu SES-6 sasniedza ar savu dzinēju palīdzību un sākotnēji tika izvietots punktā 26° rietumu garuma. Darba režīmā tas tika izvietots 40,5° R, tur aizvietojot nokalpojušo pavadoni NSS-806.
Diāna Bukājeva
Biogrāfija
Diāna Bukājeva dzimusi Rīgā. Beigusi Rīgas 45. vidusskolu. Viņa pārstāvēja Latviju 2007. un 2008. gada Fed Cup sacensībās attiecīgi Maurīcijā un Armēnijā, uzrādot kopējo rezultātu 5-0. 2008. gadā, gūstot trīs uzvaras dubultspēlēs — vienu pārī ar Trīni Šlapeku un divas pārī ar Anastasiju Sevastovu, viņa palīdzēja komandai iekļūt 2009. gada Fed Cup Eiropas / Āfrikas zonas 2. grupā.
2010.—2011. gādā mācījusies Kalifornijas Svētās Marijas koledžā. 2014. gadā beigusi Stetsona Universitāti (Floridā). Dzīvo ASV, Delendā (Florida).
Igors Neto
Igors Neto (ru, dzimis, miris ) bija krievu futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis PSRS futbola izlases dalībnieks.
Visu savu spēlētāja karjeru aizvadījis Spartak Moscow vienībā, tur piecas reizes kļūstot par PSRS Augstākās līgas uzvarētāju.