cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stīvens Veinbergs
Dzīvesgājums
Strādāja Kolumbijas Universitātes, Bērkli Universitātes (1959—1966), tad Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta (MIT) un Hārvarda Universitātes pētniecības laboratorijās. 1969. gadā viņš kļuva par MIT profesoru, 1973. gadā par Hārvarda Universitātes profesoru, bet 1982. gadā par Teksasas Universitātes Ostinā fizikas un astronomijas profesoru.
WASP-3b
WASP-3b ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni WASP-3 Liras zvaigznājā 223 pc attālumā no Zemes. Planētas vidējais attālums no zvaigznes ir tikai 0,0317 AU un gads uz tās ilgst tikai 44,324 stundas. Mazā attāluma no centrālās zvaigznes dēļ uz planētas ir pārāk karsts, lai tur būtu dzīvībai komfortabli apstākļi. Ja Zeme riņķotu pa to pašu orbītu, pa kuru riņķo WASP-3b, tad uz tās būtu 1811 °C liels karstums — pietiekami, lai izkausētu tēraudu.
Planēta sver 2,06 reizes vairāk par Jupiteru un tās rādiuss ir 1,454 reizes lielāks nekā Jupiteram, līdz ar to tā ir klasificējama kā karstais jupiters. Lielā masa un rādiuss ir pierādījums tam, ka tā ir Jupitera tipa planēta. Gravitācija uz tās 2,465 reizes pārsniedz Zemes pievilkšanas spēku.
Planētu atklāja 2007. gada 31. oktobrī.
Sļapnie
Sļapnie ir ciems Pušmucovas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Femke Hēmskerka
Femke Hēmskerka (nl; dzimusi ) ir nīderlandiešu peldētāja, specializējusies brīvajā stilā un peldējumā uz muguras.
Četras reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs. 2008. gadā izcīnīja zelta medaļu 4x100 m brīvā stila stafetē, pēc četriem gadiem Londonā šajā distancē izcīnīja sudrabu. Ar panākumiem startējusi pasaules čempionātā — izcīnījusi deviņas zelta (2 garajā baseinā un 7 īsajā), 11 sudraba (trīs garajā, astoņas īsajā) un sešas bronzas medaļas (pa trim katra veida baseinā). Viņa bijusi vairāku pasaules rekordu īpašniece stafetē Nīderlandes izlases sastāvā.
Dzejas dienu balva
Dzejas dienu balva ir apbalvojums, ko ikgadējās Dzejas dienās septembrī piešķir labākajiem gada dzejas un atdzejas krājumiem.
Vēsture
Dzejas dienu balvas vēsture sākās 1979. gadā, kad katru septembri tika piešķirtas Rakstnieku savienības piemiņas medaļas labākajiem dzejas un atdzejas krājumiem, dažkārt arī kritikas grāmatām. Pēc neatkarības atgūšanas balva par labāko dzejoļu krājumu tiek piešķirta kopš 1996. gada, par labāko atdzejas krājumu - kopš 2003. gada (ar izņēmumu 2011. gadā). No 1996. līdz 2009. gadam balvu piešķīra Latvijas Rakstnieku savienības organizēta žūrija, kurā darbojās literatūras kritiķi, dzejnieki un iepriekšējo gadu balvas laureāti. No 2010. līdz 2015. gadam literatūras žurnāla "Latvju Teksti" redakcija piešķīra balvu labākajiem dzejas un atdzejas krājumiem. 2018. gadā Rakstnieku savienība atjauno Dzejas dienu balvu, vērtējot dzejas un atdzejas krājumus.
Kaliopi
Kaliopi Bukle (mk; dzimusi ) ir Ziemeļmaķedonijas dziedātāja un dziesmu autore.
Karjeru sākusi Kaliopi grupas sastāvā, kas Dienvidslāvijas laikā izdeva divus studijas albumus. Grupa beidza pastāvēšanu pēc Dienvidslāvijas izjukšanas. Pēc tam uzsākusi solodziedātājas karjeru. Vairākas reizes piedalījusies Скопје Фест, kas daļu pastāvēšanas laika bijusi Maķedonijas atlase Eirovīzijai. Dziedātāja saņēmusi dažādus apbalvojumus.
Brendans Perlīni
Brendans Perlīni (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2019) Perlīni pārstāv NHL komandu Detroitas "Red Wings".
Spēlētāja karjera
Iepriekš Perlīni ir spēlējis Arizonas "Coyotes" un AHL komandā Portlendas "Pirates" un Tūsonas Roadrunners. 2018. gada novembrī tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks", taču jau gadu vēlāk nonāca Detroitas "Red Wings" sastāvā.
Tarragon TR-91
Tarragon TR-91 ir Latvijas uzņēmuma SIA "Pelegrin" kopš 2018. gada ražota ultravieglā lidmašīna, kuru pilotu apmācībai 2022. gadā nopirka Latvijas Gaisa spēki.
Lidmašīnas korpuss ir izgatavots no oglekļa šķiedras kompozītmateriāliem. Pieejamie standarta dzinēji ir 100 ZS (75 kW) EPA Power SA-R917TNi ULM, 100 ZS (75 kW) Rotax 912ULS un Rotax 912iS, turbokompresors 115 ZS (86 kW) Rotax 914, Rotax 914 (135 kW) 915 iS un 130 ZS (97 kW) EPA Power SA917Ti Turbo Injection.
Hēmskerka
Hēmskerka (nl, vīriešu dzimtē Hēmskerks) ir nīderlandiešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Frīdrihs Vilhelms fon Taube
Frīdrihs Vilhelms fon Taube (, dzimis, miris ) bija Vidzemes muižnieks un landrāts, Mālpils muižas īpašnieks.
Dzimis Vidzemes landrāta Gustava Vilhelma fon Taubes un Kristīnes Elizabetes fon Venedigeres ģimenē. Bija precējies ar Kārļa Gustava fon Rennes škirto sievu un Kārļa fon Bahmaņa meitu Helēnu Vendulu fon Bahmani. Frīdriha Vilhelma fon Taubes vienīgā meita aprecējās ar juristu Reinholdus fon Himmelštjernu. Mācījies Kēnigsbergā un Leipcigā. Atgriežoties Vidzemē, darbojās muižniecības organizācijās un muižnieku kredītiestādēs.
Gentes befruā
Gentes befruā (nl) ir 14. gadsimta zvanutornis, kas atrodas Beļģijas pilsētas Gentes vecpilsētā. Befruā kopā ar Svētā Bavo katedrāli un Svētā Nikolaja baznīcu veido Gentes vecpilsētas raksturīgo siluetu. Gentes befruā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā viens no 56 Beļģijas un Francijas befruā objektiem.
91 metrus augstā befruā celtniecība sākta 1313. gadā un tas ir augstākais Beļģijā. Tornis dažādi pārbūvēts līdz pat 20. gadsimta sākumam. 17. gadsimtā tornī tika izbūvēts kariljons.
Freds Jisi
Freds Jisi (et; dzimis Arubā, Kirasao Kolonijā) ir igauņu biologs, dabaszinātnieks un fotogrāfs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1935. gada 29. janvārī Arubā, Antiļu salās, kur viņa tēvs strādāja Venecuēlas naftas uzņēmumā. Viņa ģimene atgriezās Igaunijā, kad Jisi bija trīs gadi.
Freds Jisi uzauga un beidza vidusskolu Tallinā. 1958. gadā viņš iestājās Tartu Universitātē, kur studēja bioloģiju un zooloģiju, absolvējot universitāti 1958. gadā. No 1958. līdz 1960. gadam viņš strādāja par skolotāju Emmastē Hījumā salā, no 1962. līdz 1975. gadam par dabas aizsardzības inspektoru, pēc tam — Igaunijas radio (Eesti Raadio), kur no 1976. līdz 1986. gadam vadīja raidījumu "Dabas ābece" (Looduse aabits, līdz 1980. gadam tas saucās "Putnu ābece" — Linnuaabits). 1990. gadu pirmajā pusē ieņēma Igaunijas dabas fonda (Eestimaa Looduse Fond) prezidenta posteni.
1980. gadā bija viens no tā sauktās "40 vēstules" parakstītājiem.
Jisi ir viens no slavenākajiem savvaļas dzīvnieku popularizētājiem Igaunijā. Viņš ir vairāku grāmatu, rakstu un raidījumu autors. 1989. gadā zinātnieks kļuva par pirmo, kam piešķirta Ērika Kumari prēmija (Eerik Kumari looduskaitsepreemia).
Viņš bija precējies ar žurnālisti un tulkotāju Helju Jisi, kas nomira 2006. gada 28. maijā. Pārim ir trīs bērni - Mari Jisi (ekoloģe), Ivars Jisi (zoologs) un Marts Jisi (ekologs un politiķis).
Saņēmis dažādus apbalvojumus, tai skaitā Eesti Eluteaduse Hoidja prēmiju, Ērika Kumari prēmiju, 4. klases Baltās zvaigznes ordeni.
Enerģētika
Enerģētika ir tautsaimniecības nozare, kas aptver energoresursu, siltumenerģijas un elektroenerģijas ieguvi, pārdali, pārveidi un izmantošanu. Enerģijas ražošanā tiek izmantoti izsmeļamie, atjaunīgie resursi un kodolenerģija; enerģētikas nozarē energoresursiem ir nodalāmi vairāki izguves un apstrādes posmi:
Vecslocene
Vēsture
Vēl Kurzemes hercogistes laikā tā bija kuģojama upe un tika izmantota kā ūdens satiksmes ceļš. Dažādās vietās un laikos pie tās ir bijušas dzirnavas, cepļi. Poļu-zviedru kara laikā zviedru karaspēks pie upes 1605.-1608. gadā uzcēla skansti. Pēc 1660. gada Olivas miera līguma hercogs Jēkabs pavēlēja izbūvēt kanālu, kas pa Slocenes upi savienotu Slokas ostu pie Lielupes caur Slokas ezeru līdz Lapmežciemam, tādējādi nodrošinot kuģu ceļu no Jelgavas līdz jūrai. Kad 1825. gadā mežsargs Feihtners Ķemeros no ozolkoka dēļiem uzbūvēja sērūdens baseinus, pirmie peldviesi ieradās ar laivām pa Slocenes upi cauri Slokas ezeram. 1840. gadā cauri purvam no Ķemeriem pāri Slocenes upei uzbūvēja ceļu uz Bigauņciemu (tagad Vecais Ķemeru ceļš). 20. gadsimta sākumā tika izrakts savienojums starp Kaņiera ezeru un Rīgas līci (Starpiņupīte) un Slocenes upes ietece no tā brīža ir Kaņiera ezers.
Enerģētika
Uzņēmējdarbību, kura ietver elektroenerģijas vai siltumenerģijas ražošanu, elektroenerģijas, siltumenerģijas vai energoresursu (piemēram, dabasgāzes) iepirkšanu, pārveidi, uzglabāšanu, pārvadi, sadali vai tirdzniecību, sauc par energoapgādi. Latvijā enerģētikas nozare ir daudzveidīgs nacionālās tautsaimniecības sektors, kas būtiski ietekmē valsts makroekonomikas attīstību.
Zīda nams
"Zīda nams" ir britu rakstnieka Entonija Horovica romāns par Šerloku Holmsu. To orģinālvalodā publicēja 2011. gadā, bet latviski — 2012. gadā. Grāmatas mārketinga kampaņas ietvaros tika apgalvots, ka šī ir pirmā reize, kad "Conan Doyle Estate" (oficiālā sera A. Konana Doila biedrība) bija apstiprinājusi jaunu Šerloka Holmsa sērijas turpinājumu. Šī grāmata, tāpat kā daudzas citas grāmatas par Šerloku Holmsu, ir rakstīta no no Holmsa biedra Dr. Džona Vatsona skatupunkta.
Enerģētika
Energoresursi
Energoresursi jeb resursi, ir enerģijas avoti — materiāli vai dabas parādības, kurus var izmantot tiešai lietošanai vai enerģijas iegūšanai. Tos parasti iedala trīs kategorijās — atjaunīgajos jeb atjaunojamos resursos, neatjaunīgajos (fosilajos) resursos un kodolenerģijā.
Zīda nams
Sižets
Grāmata sākas ar īsu, personisku notikumu atstāstu Dr. Vatsona izpildījumā. Lasītājs tiek informēts par pirmo Vatsona un Holmsa tikšanos, Afganistānas kara apstākļiem un kādu lietu, kas bija "pārāk šokējoša, lai to atklātu līdz šim."
Enerģētika
Atjaunīgie resursi
Atjaunīgie resursi ir resursi, kas enerģijas radīšanas procesa laikā netiek izsmelti vai īsā laika posmā pēc izsmelšanas dabiski atjaunojas. Par atjaunīgajiem resursiem tiek uzskatīta vēja, saules, ģeotermālā, viļņu, paisuma un bēguma, hidroenerģija, kā arī aerotermālā enerģija (siltumenerģija, kura uzkrājas gaisā), ģeotermālā enerģija (siltumenerģija, kura atrodas zem cietzemes virsmas) un hidrotermālā enerģija (siltumenerģija, kura atrodas virszemes ūdeņos), atkritumu poligonu un notekūdeņu attīrīšanas iekārtu gāzes, biogāze un biomasa.
Zīda nams
Sižets
Pie Holmsa un Dr. Vatsona ierodas vīrs, kurš pastāsta par "Žokejcepuru bandas lietu" — Edmunds Kārstērzs, mākslas priekšmetu tirgotājs, kura gleznas iznīcināja īru laupītāju banda. Pēc Kārstērza klienta slepkavības un algotā detektīva neveiksmes viņš vēršas pie Šerloka Holmsa, kurš izmanto "Neregulārās armijas" palīdzību, un kad tiek noteikta viesnīca, kur domājams, dzīvo Kīlans O'Donahjū (viens no Žokejcepuru bandas līderiem), viens no jaunākajiem "Neregulārās armijas" biedriem, zēns vārdā Ross, tiek norīkots gaidīt pie viesnīcas, līdz ieradīsies Holmss, Vatsons un Kārstērzs. Kad viņi beidzot ierodas, Rosu ķērusi neizskaidrojama šausmu lēkme un vēlāk viņš tiek atrasts nežēlīgi nogalināts, to paveikuši Zīda nama pakalpiņi.
Holmss sāk nopietni risināt Zīda nama lietu, viņš tiek apsūdzēts slepkavībā un ielikts cietumā. Tikmēr Vatsons satiekas ar noslēpumainu noziedznieku, kā vēlāk atklājas — profesoru Džeimsu Moriartiju, kas apgādā Vatsonu ar atslēgu, lai atbrīvotu Holmsu no cietuma, pirms viņš tiek nogalināts. Moriartija motīvi ir neskaidri, vienīgi, viņš vēlas, lai Holmss likvidētu Zīda namu, kura darbība acīmredzot pat viņam šķiet nepieņemama. Kad Vatsons ierodas cietumā, viņš atklāj, ka Holmss ir mainījis izskatu, maskējies kā palīgs cietuma ārstam, kurš kādreiz bijis viņa klients.
Enerģētika
Neatjaunīgie resursi
Neatjaunīgie jeb neatjaunojamie resursi ir resursi, kuri enerģijas ražošanas procesa laikā tiek izsmelti, un tos nevar aizstāt, kad tie ir izlietoti. Tie ir dabiskie izrakteņi — akmeņogles, dabasgāze, nafta.
Zīda nams
Sižets
Holmss un Vatsons tiek ierauti jaunā notikumu virpulī. Dažādi pavedieni aizved viņus līdz ceļojošai izklaidētāju grupai, kur viņi tiek ieslodzīti, pirms viņus izglābj Skotlenjarda inspektors Lestreids.
Džumandži (filmu sērija)
"Džumandži" (en) ir pilnmetrāžas filmu sērija. Filmu izplatītājs ir kinokompānija Sony Pictures.
Zīda nams
Sižets
Holmss, Vatsons un Lestreids dodas ceļā uz Zīda namu, klubu, kuru pārvalda mācītājs un viņa sieva, zēnu bērnunama pārvaldnieki. Atklājas, ka klubs izīrē zēnus bagātajiem klientiem. Zīda namu nekavējoties ielenc Skotlenjarda policisti. Tomēr, neskatoties uz klientu arestēšanu, lieta nenonāk tiesā, jo kāds karaliskās ģimenes loceklis, iespējams, tajā ir iesaistīts. Visbeidzot atklājas, ka Kārstērzas kundze ir atbildīga par Žokejcepuru bandas lietas notikumiem, būdama viena no īru bandas līderēm.
Enerģētika
Neatjaunīgie resursi
Atkarībā no interpretācijas, arī kodolenerģija var tikt uzskatīta par neatjaunīgu resursu, jo kodolenerģijas radīšanas procesā tiek izmantots urāns-235, kas iegūts no urāna rūdas, kas nav atjaunojama, taču bieži kodolenerģija tiek izdalīts kā atsevišķs resursu veids.
Zīda nams
Atsauksmes
Tātad ir pamata elementi: dati, dati, dati. Nekādas konsekvences nav ņemtas vērā. Un tomēr, kā gan Horovics, tāpat kā Holmss, var spriest, vai ūdens pile ir no Atlantijas vai Niagaras? Vai viņš spēj mūs pārsteigt? Aizraut? Vai ir 'ātrā dedukcija', tikpat pat kā intuitīvi minējumi, un tomēr vienmēr balstīta uz loģisku pamatu, pēc kuras mēs sniedzamies? Jā, un kā vēl."- The Guardian"Ikviens sīkums, ikkatra frāze, katra miglainā Londonas ieliņa - viss ir tā, kā tam jābūt. Holmss un Vatsons ir atgriezušies, un mēs varam to izbaudīt."- The Independent"Izcili un aizraujoši! Rodas vēlme aplaudēt Entonija Horovica meistarībai!"- The Washington Post"Ļoti aizraujošs un izklaidējošs romāns, kas brīžiem pat sasmīdinās. Artura Konana Doila klasiskie stāsti atklāj sava laika ideālus un raizes. Romāns 'Zīda nams' sniedz lasītājiem līdzīgas izjūtas un piedzīvojumus."- The Philadelphia Inquirer
Enerģētika
Kodolenerģijas resursi
Kodolenerģijas resursi ir kodoldegvielas ciklā no urāna rūdas iegūtā kodoldegviela, ko izmanto atomelektrostacijās, no kodolreakcijās izdalītā siltuma ražojot elektrību.
Arvīds Bārda
Arvīds Otto Bārda (dzimis (pēc vecā stila — ), miris   ) bija latviešu futbolists un futbola tiesnesis. Viens no futbolistiem brāļiem Bārdām.
Enerģētika
Kodolenerģijas resursi
Kodolenerģija ir enerģijas veids, kura izdalās eksotermiskajās kodolreakcijās, ko var izmantot, lai radītu elektroenerģiju (vai siltumenerģiju). Kodolenerģija var tikt iegūta divos veidos — ar kodolskaldīšanu vai kodolsintēzi.
Kodolskaldīšanas laikā atoma kodols tiek sadalīts mazākos kodolos. Šis process atbrīvo enerģiju, ko var izmantot, lai ražotu siltumu un elektrību. Mūsdienās visa kodolenerģija tiek iegūta kodolskaldīšanas ceļā. Kodolsintēze ietver divu atoma kodolu saplūšanu, kas atbrīvo vēl lielāku enerģiju. Lai gan laboratorijas apstākļos ir izdevies kodolsintēzes rezultātā panākt pozitīvu enerģijas bilanci, to nav izdevies noturēt pietiekami ilgi, lai process būtu enerģētiski izdevīgs.
Gan kodolskaldīšana, gan kodolsintēze ir uzskatāmi par videi draudzīgiem enerģijas avotiem, jo, atšķirībā no citiem neatjaunojamiem resursiem, enerģijas radīšanas laikā tiek izdalītas maz siltumnīcas gāzu emisijas. Tomēr atomelektrostacijās (kodolskaldīšanas rezultātā) rodas radioaktīvi atkritumi, kas ir rūpīgi jāapsaimnieko, lai novērstu vides piesārņojumu. Turklāt kodoliekārtu nodošana ekspluatācijā un ekspluatācijas pārtraukšana aizņem ilgu laiku, un urāna rūda ir izsmeļams resurss.
Transportēšana
Materiālu un pārtikas transportēšana ir nepieciešama visām mūsdienu cilvēku kopienām; tāpat energoresursu transportēšana ir vienlīdz svarīga. Bieži vien energoresursi (vai to ieguves vietas) atrodas tālu no vietas, kur tie tiks patērēti, tāpēc to transportēšana ir faktors, kurš tiek ņemts vērā enerģētikas nozarē. Daži enerģijas resursi (piemēram, šķidrie vai gāzveida kurināmie) tiek transportēti ar tankkuģiem, autocisternām vai cauruļvadiem, savukārt elektroenerģijas transportēšanai vienmēr ir nepieciešams kabeļu tīkls.
Bezriska un efektīva enerģijas transportēšana ir izaicinājums zinātniekiem un inženieriem, politiķiem un ekonomistiem.
Enerģētika Latvijā
Latvijā enerģētikas nozare ir daudzveidīgs tautsaimniecības sektors, kas ietekmē valsts makroekonomikas attīstību un ietver atšķirīgus darbības veidus: energoiekārtu ražošanu (elektromotori, ģeneratori, transformatori un kontroles iekārtas utt.), enerģijas resursu izpēti un ieguvi, enerģijas ražošanu, pārvadi un patērēšanu. Latvijā izmanto importētos fosilos, vietējos fosilos (kūdru) un atjaunojamos energoresursus, kā arī importēto elektroenerģiju tautsaimniecības nozaru, komerciālo lietotāju un iedzīvotāju nodrošināšanai ar kurināmo, elektroenerģiju un siltumenerģiju.
Kopš 2023. gada 1. janvāra Latvijā par enerģētikas politikas jomu atbild Klimata un enerģētikas ministrija.
Statistika
Latvijas energoresursu bilancē 2016. gadā kopējais primāro energoresursu patēriņš bija 185 PJ, ko veidoja 29,4% kurināmā koksne, 60,4% fosilie resursi (naftas produkti – 34%, dabasgāze – 25,4% un ogles – 1%). 164 PJ primāro energoresursu tieši nokļuva pie lietotāja, bet daļa nonāca pārveidošanas sektorā, lai ražotu elektroenerģiju un siltumenerģiju. Pārveidošanas sektorā saražotais enerģijas apmērs ir mazāks par patērēto enerģijas zudumu pārvades un sadales dēļ, arī enerģijas transformācijas dēļ. Īpaši izteikti enerģijas zudumi ir elektrības, kā arī siltumenerģijas sadales, pārvades un pārveides procesos, taču, pateicoties investīcijām infrastruktūrā, situācija ar katru gadu ievērojami uzlabojas un zudumu apmērs samazinās. 2000. gadā pārveidošanas sektora energoefektivitāte bija aptuveni 70%, bet 2016. gadā – vairāk nekā 89%.
2020. gadā Eiropas Savienībā Latvijai bija trešais augstākais atjaunīgās enerģijas patēriņa rādītājs (42,1% no kopējās patērētās enerģijas), aiz Zviedrijas (60,1%) un Somijas (43,8%).
19. un 20. gadsimts
Latvijā 19. gadsimta nogalē sākās pieprasījums pēc elektroenerģijas, kā rezultātā tika uzbūvētas nelielas privātas elektrostacijas, kas apkalpoja tuvākos reģionus. Uzstādot elektroģeneratoru ar tvaika dzinēju, elektrostacijas ierīkoja ēkās, kas atradās Rīgas dzelzceļa stacijas, Rīgas biržas un Doma baznīcas tuvumā, Rīgas Latviešu biedrības namā un Rīgas pilī. Liepājā Pirmā elektrostacija sāka darboties 1899. gadā, Daugavpilī – 1911. gadā, Ventspilī – 1912. gadā, Cēsīs – 1912. gadā. 1939. gada 15. oktobrī tika iedarbināts Ķeguma HES pirmais hidroagregāts, kā arī elektrolīnija Ķegums–Rīga un Parka apakšstacija Rīgā. Gadsimta vidū sākās darbs pie Daugavas hidroelektrostacijām. Daudzi Latvijas zinātnieki, izglītības un kultūras darbinieki, kā arī darba kolektīvi aktīvi protestēja pret Pļaviņu HES celtniecību, jo sākotnējais plāns paredzēja to, ka celtniecības rezultātā tiktu appludināts ģeoloģiskais dabas piemineklis Staburags, taču, par spīti sabiedrības iebildumiem, tika ņemts PSRS enerģētikas speciālistu viedoklis un Pļaviņu HES tika uzcelta viņu ieplānotajā vietā. 1968. gadā tika pabeigta Pļaviņu HES celtniecība, 1974. gadā — Rīgas HES.
Centralizēta siltumapgāde Latvijā sākās 20. gadsimta vidū. Rīgā 1952. gadā sākās pirmās siltumtrases projektēšana, un tās celtniecība noritēja vienlaicīgi ar Rīgas TEC-1 būvniecību. Latvijas pilsētās vienlaicīgi attīstījās centralizētās siltumapgādes katlumājas, kas siltumenerģiju galvenokārt ražoja mazos apjomos ar zemu energoefektivitāti, par kurināmo izmantojot ogles, malku, kūdras briketes.
Pēc neatkarības atjaunošanas
Pēc neatkarības atjaunošanas 1991. gadā būtiski izmainījās elektroenerģijas ražošanas struktūra un mainījās valsts siltumapgādes politika. 2005. gadā tika pabeigta Rīgas TEC-1 rekonstrukcija, izbūvējot videi draudzīgu kombinētā cikla energobloku un pieauga ražotnes jauda. 2009. gadā darbu sāka Rīgas TEC-2 pirmais rekonstruētais energobloks. Paralēli lielajām elektrostacijām strauji tika attīstīta atjaunojamo energoresursu izmantošana – tika būvētas mazās HES, biomasas koģenerācijas stacijas un vēja elektrostacijas. Siltumapgādes jomā nozīmīgas kļuva centralizētās sistēmas, kas patērēja 70‒75% no kopējās siltumenerģijas. Palielinājās atjaunojamo energoresursu izmantošanas īpatsvars centralizētās siltumapgādes katlumājās, aizvietojot fosilo kurināmo ar koksnes šķeldu. Tika rekonstruētas 16 katlumājas Balvos, Slampē, Brocēnos, Liepā, Daugavgrīvā u. c., aizvietojot tajās ogles un mazuta degšanas iekārtas ar šķeldas katlu kurtuvēm. 21. gadsimtā centralizētajā siltumapgādē sāka ieviest dabasgāzes, biogāzes un šķeldas mazās koģenerācijas stacijas, kurās vienlaicīgi ražo siltumenerģiju un elektroenerģiju.
Sakarā ar klimata pārmaiņu problēmu aktualizēšanos, plāniem Latvijas teritorijā izbūvēt vairākus saules parkus, investīcijām "zaļajā enerģijā", Eiropas Savienības izvirzītiem projektiem, atbalsta programmām un mērķiem, kā arī neizmantoto vēja potenciālu, tiek prognozēts, ka Latvijā pieaugs no atjaunīgajiem resursiem ražotās enerģijas īpatsvars. Papildus tam, 2022. gada Krievijas iebrukums Ukrainā saasināja enerģētikas krīzes sekas un aktualizēja jautājumu par dabasgāzes importēšanu, tādējādi paātrinot atjaunīgo energoresursu enerģijas avotu uzstādīšanu.
Arvīds Bārda
Dzimis tirgotāja Ernesta Bārdas un viņa sievas Marijas Elizabetes dzimušas Hazenfusas ģimenē.
Gemini 4
Gemini 4 jeb Gemini IV bija NASA programmas Gemini kosmosa kuģa Gemini otrais pilotējamais lidojums. Palaists 1965. gada jūnijā. Četru dienu lidojuma laikā veikta pirmā ASV iziešana kosmosā.
Apkalpe
Kuģa Gemini apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublieru apkalpe:
Mērķi
Gemini 4 vajadzēja veikt pirmo ASV daudzdienu kosmisko lidojumu, kas apstiprinātu pieņēmumu, ka cilvēks var atrasties kosmosā ilgāku laiku. Četru dienu lidojums pietuvotos, bet ne pārspētu piecu dienu PSRS Vostok-5 lidojumu 1963. gada jūnijā. Nākamie Gemini lidojumi kļūtu ilgāki, lai gūtu pieredzi tik ilgām ekspedīcijām kā līdz Mēnesim un atpakaļ.
Arvīds Bārda
Divas reizes Rīgas FK sastāvā kļuvis par Latvijas čempionu (1924, 1926).
Gemini 4
Mērķi
Trešais uzdevums bija mēģināt ar Gemini 4 veikt pirmo kosmisko tuvošanos ar Titan II otro pakāpi.
Arvīds Bārda
Latvijas izlases sastāvā aizvadījis septiņas spēles, kurās guvis divus vārtus. Tās sastāvā piedalījies.
Gemini 4
Lidojuma gaita
Gemini 4 tika palaists 15:15:59 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19. Pirmoreiz vēsturē kosmosa kuģa starts tika translēts uz Eiropas valstīm tiešraidē ar pavadoņa Early Bird starpniecību.
Arvīds Bārda
No aptuveni 1926. gada tiesājis futbola spēles.
Gemini 4
Lidojuma gaita
Pirmajā apriņķojumā Makdivits mēģināja veikt tuvošanos Titan raķešpakāpei, bet tas neizdevās. Kad degviela jau bija iztērēta gandrīz par pusi, tika nolemts pievērsties nākamajiem uzdevumiem.
Sākotnēji bija plānots iziešanu kosmosā veikt otrajā apriņķojumā, bet tā tika pārcelta, jo Makdivits bija noguris pēc neveiksmīgajiem manevriem. Edvards Vaits iziešana kosmosā sākās trešajā apriņķojumā, 19:46 UTC. Sākotnēji nevarēja atvērt lūku, bet ar Makdivita palīdzību tas izdevās. Vaits arpusē uzstādīja kameru. Slikti darbojās jaunā ar balsi pārslēdzamā sakaru sistēma. Vaits pārvietojās ar rokā turamu manevrēšanas ierīces (Hand-Held Maneuvering Unit) palīdzību. Tā izmantoja saspiestu skābekli. Tika uzņemti fotoattēli. Beigās tika noņemta kamera. Ārpuskuģa aktivitātes ilga 20 minūtes. Lūkas aizvēršana arī sagādāja grūtības, bet Makdivitam izdevas tikt galā ar tās mehānismu. Pēc plāna lūku vajadzēja vēlreiz atvērt, lai izmestu vairs nevajadzīgo aprīkojumu, bet Makdivits uzstāja, lai to nedara.
Pēc tam tika izslēgta kuģa manevrēšanas sistēma, lai taupītu degvielu, un tas brīvi dreifēja atlikušās divas ar pusi dienas. Tika veikti dažādi eksperimenti.
48. apriņķojumā sabojājās dators. Nolaišanās sākās 62. apriņķojumā. Nolaišanās laikā dzinēja nepareizas darbības dēļ kosmosa kuģis tika iegriezts par daudz, un nolaišanās bija "cieta". Kosmosa kuģa nolaižamais aparāts 17:12:11 UTC nolaidās Atlantijas okeānā.
Zīda nams
Moriartijs
"Galvenais raksts: Moriartijs (grāmata)"Horovics sarakstīja grāmatu "Moriartijs", 2014. gadā tā iznāca angļu valodā.
Žebrāka
Žebrāka (cs) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Berounas apriņķī.
Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1280. gadā. 1396. gadā Vāclavs IV piešķīra Žebrākai karaliskās pilsētas tiesības. Ilgu laiku tā atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Pilsētā atrodas Monako autodaļu uzņēmuma Mecaplast Group ražotne.
Žebrāka ir čehoslovāku futbolista Oldržiha Nejedlija (Oldřich Nejedlý, 1909—1990) dzimtā pilsēta.
Ilūkstes rajons
Ilūkstes rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1962. gadam. Tas atradās Sēlijā Daugavas kreisajā pusē un robežojās ar Jēkabpils rajonu, Grīvas rajonu, Daugavpils rajonu un Lietuvas PSR. 1955.-1956. gadā pēc Grīvas rajona pievienošanas īslaicīgi tam bija robeža arī ar Daugavpili un Krāslavas rajonu.
Lidija Leikuma
Lidija Leikuma (dzimusi 1954. gada 14. decembrī) ir latviešu valodniece, kultūrvēsturniece, pedagoģe un publiciste. Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes profesore. Darbojas letonikas, latgalistikas un dialektoloģijas nozarē. Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes Latvistikas un baltistikas nodaļas Baltu valodniecības katedras vadītāja. Žurnāla "Baltu filoloģija" redaktora vietniece. Viena no vadošajām speciālistēm latgaliešu rakstu valodas jautājumos.
Ilūkstes rajons
Izveide
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Ilūkstes apriņķis tika likvidēts un sadalīts Aknīstes, Grīvas un Ilūkstes rajonos. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Ilūkstes rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. tam pievienoja likvidēto Grīvas rajonu, izņemot Grīvas pilsētu, kas jau 1953. gadā bija apvienota ar Daugavpili. Tomēr jau 1956. gadā arī pārējo bijušā Grīvas rajona teritoriju pievienoja Daugavpils rajonam.
Likvidācija
1962. gada 17. aprīlī ar Latvijas PSR Augstākās padomes Prezidija dekrētu Ilūkstes rajons tika likvidēts un pievienots Daugavpils rajonam.
Lidija Leikuma
Biogrāfija
Lidija Leikuma dzimusi Krāslavas rajona Izvaltas Mazajos Ģenģeros kolhoza "Cīņa" zirgkopja Jāņa un teļkopes Albīnes Leikumu ģimenē. 1973. gadā beigusi Izvaltas vidusskolu, 1978. gadā — LVU Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu.
L. Leikuma pati par šo laiku intervijā "Latvijas Avīzē" stāsta šādi:
1978.—1979. gadā strādājusi Špoģu vidusskolā par latviešu valodas un literatūras skolotāju. 1980.—1983. gadā mācījusies LVU aspirantūrā. Kopš 1983. gada strādā LU Latviešu valodas (vēlāk Baltu valodu) katedrā. 1993. gadā aizstāvējusi filoloģijas doktora disertāciju „Darbības vārds Krāslavas, Aulejas, Skaistas un Izvaltas izloksnē“ (zin. vad. prof. Marta Rudzīte). 1999. gadā ievēlēta par LU Baltu valodu katedras asociēto profesori.
Kā pasniedzēja strādājusi Latvijas Universitātē, Daugavpils Pedagoģiskajā universitātē, LU Latgales filiālē, Rēzeknes Augstskolā, Sanktpēterburgas Valsts universitātē.
Šobrīd profesore ir LU Humanitāro zinātņu fakultātes Latvistikas un baltistikas nodaļas Baltu valodniecības katedras vadītāja un veic pētījumus letonikas, latgalistikas un dialektoloģijas nozarē.
Zinātniskā darbība
Lidijas Leikumas pētnieciskās darbības galvenās nozares: latviešu valodas (ieskaitot latgaliešu rakstu valodu) vēsture, latviešu dialektoloģija un toponīmika. Viņas galvenais pētījumu virziens ilgus gadus ir bijusi latviešu dialektoloģija, īpaši augšzemnieku dialekts un tā latgaliskās izloksnes. Šai jomā izstrādāta disertācija, publicēti raksti, vadīti daudzi studentu darbi. Tomēr profesore nekad nav aprobežojusies tikai ar šo jomu, viņa vienmēr ir gatava palīdzēt arī citos baltu valodniecības virzienos.
Ar profesores vārdu saistās latgalistikas kā baltu valodu pētniecības virziena uzplaukšana. Latgalistika ir baltu filoloģijas nozare, kas pētī latgaliešu resp. Latgales latviešu valodu, literatūru un folkloru.
Līdz ar kolēģiem no citām Latvijas un ārzemju augstskolām kopš 2008. gada regulāri tiek rīkotas starptautiskas latgalistikas konferences. 2017. gada 30. novembrī –1. decembrī Rēzeknē notika 10. konference, tā bija veltīta mūsdienu latgaliešu rakstības pirmās normatīvās apspriedes 110 gadu jubilejai un pašreizējo rakstības nosacījumu desmitgadei. Latgalistikas konferences ir notikušas Sanktpēterburgā (Krievija, 2008), Rēzeknē (Latvija, 2009), Greifsvaldē (Vācija, 2010), Poznaņā (Polija, 2011), Rīgā (Latvija, 2012), Ačinskā (Krievija, 2013), Rēzeknē (Latvija, 2014), Viļņā (Lietuva, 2015), Rēzeknē (Latvija, 2016).
Zinātniece ir piedalījusies zinātniskās ekspedīcijās pie Sibīrijas un Baltkrievijas latgaliešiem, rakstījusi un referējusi par tur atrasto. Etnolingvistiskās ekspedīcijas pie Krasnojarskas novada latviešiem ir starptautiskas un notikušas ciešā sadarbībā ar Sanktpēterburgas Valsts universitāti, pētnieciskais darbs tajās ticis apvienots ar izglītojošo. Ekspedīciju pamatmērķis ir iespējami pilnīga latviešu dzīvesvietu (esošo un bijušo) apzināšana, valodas, kultūras, vēstures liecību vākšana, tostarp arhīvos, iepazīstot Ačinskas, Boļšojulujas, Novosjolovas un Krasnojarskas novada valsts arhīva materiālus, Bičku ciema padomes saimniecības grāmatu ierakstus.
Sabiedriskā darbība
L. Leikuma aktīvi iesaistās dažādos latgaliešu kultūras pasākumos un projektos, sabiedrības un sevišķi jauniešu izglītošanā.
Kopš Trešās atmodas laika profesore Lidija Leikuma ir iesaistījusies savas dzimtās Latgales kultūras veicināšanā un latgaliešu literārās valodas attīstībā un popularizēšanā sabiedrībā. L. Leikuma ir aktīva Rīgas latgaliešu biedrības “Trešō zvaigzne” biedre kopš tās dibināšanas 1988. gadā un Latgaliešu valodas, literatūras un kultūrvēstures skolotāju asociācijas biedre.
Latgaliešu rakstu valodas vēstures izzināšana un mūsdienu formas kopšana ir viena no profesores sirdslietām. Viņa darbojusies Valsts valodas centra Latviešu valodas ekspertu komisijas Latgaliešu ortogrāfijas apakškomisijā, gatavojusi publikācijas, kā arī praktiski veicinājusi latgaliešu rakstu valodas attīstību, tās prestiža nostiprināšanu. L. Leikuma strādājusi Latgaliešu rakstu valodas ortogrāfijas komisijā (vad. A. Breidaks, A. Stafecka), Latgaliešu rakstu valodas ekspertu komisijā (vad. A. Vulāne), tā piedaloties mūsdienu latgaliešu rakstu valodas normēšanā un Mūsdienu latgaliešu rakstu valodas noteikumu (2007) izstrādē.
Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca
Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca jeb Svētās Trejādības Pārdaugavas pareizticīgo baznīca ir 1895. gadā uzcelts Latvijas Pareizticīgo Baznīcas dievnams Meža ielā 2, Rīgas Āgenskalna apkaimē. Tā ir senākā Pārdaugavas ortodoksā baznīca, kas celta eklektisma stilā kā Pārdaugavas panorāmas dominante Daugavas kreisajā krastā. Dievnamā darbojas bērnu svētdienas skola un garīgās literatūras bibliotēka. Pagrabā ierīkota lūgšanu telpa ar Sv. Panteleimona altāri.
Vēsture
Zināms, ka baltkrievu strūdzinieki Pārdaugavas Klīversalā jau 1780. gadā uzcēla nelielu Uniātu baznīcas koka dievnamu, kas darbojās tikai vasarās.
Lidija Leikuma
Sabiedriskā darbība
2011. gada 3. maija Rīgas pilī svinīgā valsts apbalvojumu pasniegšanas ceremonija, kuras laikā Valsts prezidents Valdis Zatlers pasniedza valsts apbalvojumus, Triju Zvaigžņu ordeni un Atzinības krustu, L. Leikuma"saņēma V šķiras Atzinības krustu par nopelniem Latvijas labā.
Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca
Vēsture
1812. gadā baznīcu atņēma uniātiem un piešķīra pareizticīgajiem. Baltijas pārkrievošanas laikā 1891. gadā nodibināja īpašu celtniecības komisiju, kas par 11 000 rubļu ieguva 1539 kvadrātasis lielu zemes gabalu Daugavas kreisajā senkrastā, baznīcas projektu izstrādāja arhitekti Jānis Frīdrihs Baumanis un Vladimirs Lunskis.
Lidija Leikuma
Sabiedriskā darbība
2015. gada 17. septembrī Rēzeknes Augstskolā pirmo reizi tika pasniegta izcilā katoļu garīdznieka, pedagoga (Rīgas Katoļu garīgā semināra profesora, Aglonas un Jaunaglonas ģimnāziju direktora, Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktora), Latgales pirmās atmodas darbinieka, literāta Nikodema Rancāna balva Latgales izcilākajiem pedagogiem. Konkursa četrās nominācijās bija izvirzīts 31 pedagogs. Īpašu balvu par nopelniem latgaliešu literārās valodas attīstībā un popularizēšanā sabiedrībā saņēma profesore Lidija Leikuma.
Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca
Vēsture
1892. gada 25. maijā notika svinīga pamatakmens likšanas ceremonija. Celtniecības darbus vadīja N. Voosts, baznīcas iekštelpu apdarei tika uzaicināts mākslinieks P. Zikovs un galdnieks M. Muravjovs. 1895. gada 5. novembrī notika baznīcas iesvētīšanas ceremonija, kuru vadīja Rīgas un Jelgavas arhibīskaps Arsenijs. Pirmais baznīcas priesteris bija P. Mednis.
Lidija Leikuma
Sabiedriskā darbība
Pateicībā par padarīto latgaliešu kultūras attīstībā valodniece, filoloģijas doktore, skolotāja un sabiedriskā darbiniece Lidija Leikuma 2018. gada 25. februārī ir saņēmusi latgaliešu kultūras gada balvu "Boņuks" par mūža ieguldījumu latgaliešu kultūrā.
Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca
Arhitektūra
1932. gadā pēc Latvijas Pareizticīgo baznīcas sinodes arhitekta Vladimira Šervinska ieteikuma to nokrāsoja okersarkanā krāsā, ko paveica krāsotāju meistars A. Freigangs.
Tičīno
Tičīno var būt:
Slesarevka
Sļesarovka (arī Slesarevka) ir ciems Griškānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 253 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis - Janopoles Upuru vīksna - kulta vieta.
Gabrova
Gabrova (bg) ir Bulgārijas pilsēta, kas atrodas valsts centrālajā daļā, Balkānu Stara Planinas kalnu grēdas ziemeļu nogāzē pie Šipkas pārejas abos Jantras upes krastos, stiepjoties gar to vairāk kā 25 km garumā un tādējādi kļūstot par Bulgārijas garāko pilsētu. Apmēram 20 km no pilsētas atrodas valsts ģeogrāfiskais centrs Uzana. Gabrova ir Gabrovas apgabala administratīvais centrs un lielākā pilsēta, pazīstama kā starptautisks humora un satīras festivālu centrs un ar bulgāru tautiskās atmodas stila arhitektūru. Pēc 2015. gada beigu datiem pilsētas teritorijā dzīvoja 54 950 iedzīvotāji. Gabrovas kopiena (Община Габрово), kas apmēram atbilst Latvijas novadam, aizņem 556 km2 platību (no tiem pilsēta 234 km2), un kopā ar pilsētu tajā ir 70 509 iedzīvotāju.
Vēsture
Gabrovas apkaime ir apdzīvota vismaz kopš neolīta laikiem. 2 km uz austrumiem no pilsētas no IV līdz VII gadsimtam atradās daudzkārt nopostītais un atjaunotais Gradiščes cietoksnis, kurā notiek arheoloģiski izrakumi. Lielāku ekonomisku nozīmi šis rajons ieguva XII gadsimtā, kad izveidojās Otrā Bulgārijas cariste (1187-1393) ar galvaspilsētu netālajā Veliko Tarnovā. Šai laikā pie svarīgās kalnu pārejas izvietotā Gabrova kļuva par lielu ciemu ar amatniekiem, tirgotājiem un apmēram 100 mājām.
Osmaņu impērijas iebrukuma laikā Balkānos XIV gadsimtā Gabrova vēl vairāk uzplauka, jo tajā apmetās cilvēki no osmaņu ieņemtās galvaspilsētas un apkārtnes cietokšņiem. Ciems osmaņu pārvaldībā izvērtās par miestu (паланка) un attīstījās par tuvējās apkaimes ekonomisko, kulturālo un reliģisko centru.
1835. gadā Gabrovā tika atvērta pirmā bulgāru laicīgā skola, kuru bija izveidojuši vietējie tirgotāji. 1860. gadā Gabrova oficiāli ieguva pilsētas tiesības. Pilsētā bija attīstīta arī amatniecība, un tās preces ar vietējo tirgotāju starpniecību kļuva pazīstamas arī citos Osmaņu impērijas novados — kopš tiem laikiem, piemēram, Bukarestē ir Gabroveni iela. XIX gadsimta 70. gados F. Kanics nosauca Gabrovu par "lielu darbnīcu" un "pilsētu, kas dzīvo no ūdens", norādot uz plašo ūdens enerģijas izmantošanu.
Pēc krievu—turku kara (1877—1878), kurā Gabrova piedalījās galvenokārt kā Šipkas aizsardzības apgādes punkts, un tam sekojošās ziemeļu Bulgārijas jeb Bulgārijas kņazistes neatkarības iegūšanas 1878. gadā, Gabrova turpināja rūpnieciski un finansiāli attīstīties, ar savu tekstilrūpniecību izpelnoties sev "bulgāru Mančestras" nosaukumu.
Ekonomika
Mūsdienās pilsētā no ražošanas ir attīstīta galvenokārt vieglā rūpniecība un mašīnbūve.
Iedzīvotāji
Kā tas parasts Austrumeiropā, pilsēta sasniedza savu iedzīvotāju maksimumu īsi pirms sociālisma sistēmas sabrukuma — 1986. gadā tajā dzīvoja 81 768 cilvēku,— pēc kā iedzīvotāji sāka migrēt prom uz galvaspilsētu un ārzemēm.
Gabrovas iedzīvotāju skaits: Saskaņā ar 2011. gada datiem, 6% (3 563 no 58 950) pilsētas iedzīvotāju nav deklarējuši savu etnisko piederību, starp citiem tā sadalījusies šādi:
Kultūra, izglītība un tūrisms
Gabrovā ir 5 teātri, t.sk. dramatiskais un leļļu teātris, Humoras un satīras nams, kurš kalpo kā humora propagandas centrs, kinoteātris, muzeji, no kuriem ievērojamākie ir Etaras arhitektūras un etnogrāfijas komplekss un Valsts izglītības muzejs Aprilova Valsts vidusskolā.
Pilsētā atrodas viena no lielākajām valsts tehniskajām universitātēm ar vairāk nekā 5000 studentiem.
Trešajā maija sestdienā Gabrovā notiek ikgadējs humora un satīras karnevāls, kura laikā ielas piepilda daudzveidīgi pārģērbti personāži, kā arī skan tautas mūzika, dejo tautas dejas un cenšas demonstrēt vietējo humora izjūtu.
Ārpus pilsētas lielāki tūrisma objekti tuvumā ir arhitektūras rezervāts Boženci, Vidusbalkānu Nacionālais parks un dabas parks "Bulgarka", Drijanovas un Sokoļskas klosteri, Uzanas kalnu kūrorts un Šipkas pāreja ar kara memoriālu.
Gabrovas humors
Jokos gabroviešus apvaino skopumā, tāpat kā skotus Lielbritānijā. Paši gabrovieši tagad apgalvo, ka kā tirdzniecības pilsēta paši labprāt izplatījuši šādus nostāstus, lai gūtu atpazīstamību. Saskaņā ar nostāstiem, gabrovieši:
Raksturīga anekdote: Gabrovietis rīko vakariņas, bet sanāk par daudz viesu. Viņš griežas pie kaimiņa: "Sveiks, man ir skāde! Atnāca 15 viesu, bet man ir tikai 10 krēslu. Vai tev nav vēl dažu?" "Jā, man ir." "Vai, cik labi! Tad es liekos piecus viesus aizsūtīšu sēdēt pie tevis."
Ārējie kontakti
Gabrovas vārdā nosaukts 1976. gada 1. aprīlī atklātais asteroīds 2206 Gabrova. Par godu pilsētai nosaukts arī pakalns Livingstona salā Dienvidšetlendas salās.
Gabrovas sadraudzības pilsētas ir:
Oto III Vitelsbahs
Otto III (de, hu); dzimis, miris ) bija Lejasbavārijas hercogs, no 1305. līdz 1308. gadam - Ungārijas karalis.
Dzimis Lejasbavārijas hercoga ģimenē. 1290. gadā kļuva par Lejasbavārijas hercogu. Valdīšanas laikā konfliktēja ar Hābsburgiem. Kā Ungārijas karaļa Bēlas IV mazdēls pretendēja uz Ungārijas troni. 1305. gadā Sēkešfehērvārā tika kronēts par Ungārijas karali, tomēr nespēja konsolidēt varu un pameta valsti.
Paceles artērija
Paceles artērija (arteria poplitea) ir viena no kājas artērijām, konkrētāk, tā ir augšstilba artērijas turpinājums, kas virzās caur ceļa locītavas paceles bedri un tās apakšējās malas stūrī sadalās par priekšējo (anterior) un mugurējo (posterior) lielā lielkaula artēriju (a.tibialis anterior et posterior).Paceles artērijai ir 6 sānu zari, kas veido ceļa locītavas arteriālo tīklojumu un apasiņo apakšstilba mugurējās grupas virspusējos kustību muskuļus, kas daļēji rūpējas par iešanas funkcijas nodrošināšanu.
Skudrcilvēks un Lapsene: Kvantmānija
Trešās "Skudrcilvēka" filmas plānus apstiprināja 2019. gada novembrī, ar Rīda un Rada atgriešanos. Lavnesu nolīga 2020. gada aprīlī, uzsākot filmas izstrādi COVID-19 pandēmijas laikā. Filmas nosaukumu un jauno aktieru sastāvu paziņoja 2020. gada decembrī. Atsevišķu ainu filmēšana sākās 2021. gada februāra sākumā Turcijā un jūnija vidū Sanfrancisko, bet pamata filmēšana sākās jūlijā Bakingemšīras Pinewood Studios un ilga līdz novembrim.
Filmas "Skudrcilvēks un Lapsene: Kvantmānija" pirmizrāde notika Losandželosā, bet ASV un Latvijas kinoteātros to sāka demonstrēt, kā pirmo MCU Piektās fāzes filmu. Filma saņēma dalītas kritiķu atsauksmes, kas slavēja aktierspēli (lielākoties Rada, Meidžorsa un Feiferes) un vizuālos efektus, bet kritizēja scenāriju un nekonsekvento filmas toni. Filmas kases ieņēmumi pasaulē ir vairāk nekā 476 miljoni ASV dolāru.
Asta Dambravaite
Asta Dambravaite (dzimusi 1971. gadā Vilkavišķos) ir Lietuvas šaha meistare.
Tičīno kantons
Tičīno kantons ir viens no Šveices 26 kantoniem. Kantona administratīvais centrs ir Bellincona, taču tā lielākā pilsēta ir Lugāno. Kantons nosaukts pēc Tičīno upes. Tas robežojas ar Graubindenes, Ūrī, Valē kantoniem, kā arī Itālijas Pjemontas un Lombardijas reģioniem. Kopā ar daļu Graubindenes kantona veido tā saukto Šveices Itāliju. Tāpat šis ir vienīgais kantons, kur vienīgā oficiālā valoda ir itāļu. Administratīvi sīkāk kantons dalās 8 apgabalos. 2010. gada decembrī kantonā dzīvoja apmēram 333,8 tūkstoši cilvēku.
Asta Dambravaite
Biogrāfija
Vilkavišķu šaha trenera Kēstuta Dambravas audzēkne. Vairākkārt piedalījusies Lietuvas sieviešu šaha čempionātos un izcīnījusi 3 bronzas (1991, 1992, 1997) medaļas. 1992. gadā pārstāvējusi Lietuvas izlasi Pasaules šaha olimpiādē. Eiropas sieviešu šaha klubu čempionātā 3 reizes (1998, 1999, 2000) pārstāvējusi Vilkavišķu šaha klubu "Širvinta".
1991. gadā kopā ar jaunāko māsu Ritu piedalījusies Latvijas atklātā sieviešu šaha čempionātā, kur izcīnjusi godalgoto 3. vietu.
Poli Genova
Poli Genova (bg; dzimusi ) ir Bulgārijas dziedātāja.
Dziedātājas karjeru sākusi bērnu vokālajā ansamblī. Piedalījusies dažādos mūzikas festivālos. Pārstāvējusi savu valsti. gada Eirovīzijā ar dziesmu Na inat, kas konkursa pusfinālā ieņēma 12. vietu un finālam nekvalificējās. Dziedātāja Eirovīzijā piedalījās arī. gadā, šoreiz ar dziesmu If Love Was a Crime finālā ieņēma 4. vietu. Genova ir vēl vairākas reizes piedalījusies nacionālajā atlasē Eirovīzijai. 2015. gadā vadījusi Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursu.
Smani (Višķu pagasts)
Smani ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Alsupes iela
Alsupes iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Juglā. Tā sākas pie krustojuma ar Tirzas ielu un beidzas krustojumā ar Mārkalnes ielu. Ielas garums ir 80 metri.
Antarktikas tūrisma operatoru starptautiskā asociācija
Antarktikas tūrisma operatoru starptautiskā asociācija (IAATO — no en) ir starptautiska asociācija, kas apvieno Antarktikā tūrisma pakalpojumus sniedzošās kompānijas. Dibināta 1991. gadā, kad tajā ietilpa 7 kompānijas. 2011./2012. gada sezonā asociācijā ietilpst vairāk kā 100 kompānijas no Argentīnas, Apvienotās Karalistes, ASV, Austrālijas, Beļģijas, Čīles, Dienvidāfrikas, Francijas, Itālijas, Japānas, Jaunzēlandes, Kanādas, Krievijas, Ķīnas, Nīderlandes, Norvēģijas, Šveices, Vācijas, Zviedrijas un Folklenda Salām. Organizācija apvieno vairāk par 95% no reģionā praktizējošajām tūrisma kompānijām. Asociācijas galvenais uzdevums ir "pārstāvēt, propagandēt un praktizēt drošu un pret vidi atbildīgu privāto tūrismu Antarktikā".
Alsupes iela
Tagadējais nosaukums tika piešķirts 2016. gadā; pirms tam Alsupes iela tika uzskatīta par Tirzas ielas turpinājumu.
Ielu savienojumi
Alsupes iela krustojas ar:
Lī Marvins
Lī Marvins (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu kino un teātra aktieris. Ar savu garo augumu, gaišajiem matiem un zemo balsi, Lī Marvins tiek uzskatīts par vienu no hrestomātiskajiem skarbā vīra (tough guy) ampluā aktieriem. Bieži spēlējis ļaundaru, karavīru un tamlīdzīgas lomas kā otrā plāna aktieris. 1965. gada Oskara kā labākais aktieris galvenajā lomā ieguvējs.
Mazais Stjuarts
"Mazais Stjuarts" (en) ir amerikāņu režisora Roba Minkofa 1999. gadā uzņemta filma. Galveno lomu filmā tēlo Džīna Deivisa, Hjū Lorijs un Džonatans Lipnickis.
2002. gadā tapusi tēmas jauna daļa "Mazais Stjuarts 2".
Vasilijs Maslovs
Vasilijs Maslovs (dzimis 1924. gadā, miris ) bija krievu izcelsmes Sarkanās armijas tankists, Padomju Savienības varonis.
Armijas dienestā no 1942. gada. Cīnījās Sarkanās armijas rindās Latvijas teritorijā. 1944. gada 8. oktobrī piedalījās uzbrukumā Elkuzemes dzelzceļa stacijas apkaimē, kur kritis kaujā. Apglabāts Vaiņodē.
Ajona (ciems)
Ajona (krievu un ckt) ir ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Čaunas rajonā. Izvietojies Ajonas salas ziemeļrietumu krastā pie Austrumsibīrijas jūras.
Apdzīvotā vieta dibināta 1940. gadā un izaugusi kā Enmitagino kolhoza ciemats. Lielākā daļa iedzīvotāju ir čukči. 2000. gados iedzīvotāju skaits samazinājies no 360 2002. gadā līdz 191 2020. gadā. Ciemā ir sākumskola, slimnīca, kultūras nams, bibliotēka, pasts. Pasažieru pārvadāšana uz rajona centru Peveku tiek veikta ar aviāciju (ar helikopteru), kravu pārvadājumi pa jūru vai ledus ceļu ziemā. Ciema dienvidu nomalē kopš 1941. gada darbojas Ostrovajonas polārstacija.
Mateo no Perudžas
Mateo no Perudžas (Matteo da Perugia) bija itāļu viduslaiku komponists, domājams no Perudžas. No 1402. līdz 1407. gadam viņš bija pirmais Milānas katedrāles kapelmeistars. Viņa pienākumos ietilpa būt par kantoru un apmācīt trīs zēnus, kas bija izraudzīti no katedrāles pārstāvju puses. Mateo no Perudžas bija cieši saistīts ar slavenā Modēnas manuskripta izveidi. Manuskripts ir viens no spilgtākajiem Ars Subtilor mūzikas stila piemēriem.
Daudz vairāk par viņa dzīvi tā arī nekas īsti nav zināms. Villijs Apels apgalvoja, ka viņš bija savas paaudzes nozīmīgākais komponists, bet Heinrihs Beselers šo apgalvojumu apstrīdēja, līdz ar to Mateo vieta vēsturē paliek atvērts jautājums. Tāpat vēl nav bijusi pilnīga viņa skaņdarbu stila izpēte. Viņš sacerēja daudziem jau esošiem, citu autoru radītiem darbiem kontrtenora partijas, kā rezultātā daudzus šos darbus nepareizi piedēvēja viņam. Mateo sacerēja daudzās formās, tai skaitā: virelē, balādes un rondo. Viens no viņa aizgādņiem bija pretpāvests Aleksandrs V.
Aknu sūnas
Aknu sūnas (Hepaticophyta) ir sūnaugu nodalījums (atsevišķos avotos klase) ar vāji attīstītu protonēmu. Aknu sūnas ir izplatītas pa visu pasauli, īpaši tropos. Kopā apmēram 10 000 sugu, Latvijā sastopamas ap 100 sugām. Agrāk aknu sūnas tika pieskaitītas pie lapu sūnām (Bryophyta).
Apraksts
Lapoņveidīgajām formām protonēma parasti ir īsa, pavedienveidīga, bet lapainajām formām — daudzšūnu, ļoti daudzveidīgas. Vairumam aknu sūnu ķermeņa kājvielu šūnas satur eļļas ķermenīšus, kas sastāv no viena vai vairākiem ēterisko eļļu pilieniem, kurus apņem membrāna.
Sporu vācelītē sporu mātšūnām, nevienādi daloties, attīstās sporas un elatēras — gari izstieptas, sterilas, higroskopiskas šūnas, kuru funkcija ir sporu izsvaidīšana.
Veģetatīvi aknu sūnas vairojas ar lapoņa daļām, vairķermeņiem, vairpumpuriem un vairzariņiem, kas atdalās no mātes auga. Tām ir liela veģetatīvās vairošanās un reģenerācijas spēja. Tādēļ tās plaši izplatās un aug lielās grupās vai audzēs.
Igaunijas prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Igaunijas prezidenti kopš 1938. gada, kad tika izveidots prezidenta amats. Līdz 1938. gadam Igauniju pārvaldīja Igaunijas Valsts vecākais.
Aknu sūnas
Sistemātika
Aknu sūnu klases un rindas:
Igaunijas prezidentu uzskaitījums
30px Igaunijas Republika (1938 — 1940) 30px
{{legend|#DDDDDD| Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Igaunijas Republika (1991 — pašlaik) 30px
{{legend| lightsteelblue | Pro Patria |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #e8cc6b | Igaunijas Tautas savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #CF1024 | Sociāldemokrātiskā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#DDDDDD| Neatkarīgais / Bez partijas |border=1px solid #AAAAAA}}
Vēršmuiža (ciems)
Vēršmuiža ir ciems Kuldīgas novada Skrundas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Skrundas, 38,8 km no novada centra Kuldīgas un 150,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no valsts autoceļa A9 (Rīga (Skulte) — Liepāja), Ventas upes labajā krastā. Apdzīvotā vieta veidojusies ap vēsturisko Vēršu pusmuižu (Ochsenhof).
Brendons Sāds
Brendons Sāds (en, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Sāds pārstāv NHL komandu Sentluisas "Blues".