cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karls Gellerups
Studējis teoloģiju, tomēr darvinisma un kritiķa Džordža Brendsa jauno radikālo ideju ietekmē uzskatījis sevi par ateistu.
Krista Volfa
Krista Volfa (de, dzimusi Krista Īlenfelde (de), mirusi ) bija vācu literatūrkritiķe un rakstniece. Viena no redzamākajiem VDR izcelsmes rakstniekiem.
Dzimusi 1929. gadā Landsbergā pie Vartas, toreiz Brandenburgā, mūsdienās - Polijas rietumos. Pēc Otrā pasaules kara, kad Vācijas rietumu apgabali tika piešķirti Polijai, pārcēlās uz dzīvi Mēklenburgā. Studēja literatūru Jēnas un Leipcigas Universitātē. Pēc studiju beigām strādāja Rakstnieku savienībā. 1949. gadā iestājās Vācijas Apvienotajā strādnieku partijā (izstājās no partijas 1989 – 1990. gadā). Stasi arhīvi rāda, ka no 1959. līdz 1961. gadam Krista Volfa bija Drošības dienesta ziņotāja (Inoffizieller Mitarbeiter), tomēr rakstītajos ziņojumos attēloja aprakstītās personas pozitīvā gaismā, tāpēc VDR Drošības dienests par Volfu zaudēja interesi, bet, pretēji, 30 gadu garumā viņu izsekoja. Aukstā kara gados Krista Volfa kritizēja VDR vadību, tomēr bija pret Vācijas apvienošanos.
Atpazīstamību Volfai atnesa 1961. gadā publicētais romāns "Sašķeltās debesis" (Der geteilte Himmel). Romāns 1966. gadā izdots latviski.
Dienvidslāvijas futbola izlase
Dienvidslāvijas futbola izlase bija nacionālā futbola komanda, kas pārstāvēja Dienvidslāvijas Karalisti un vēlāk Sociālistisko Dienvidslāviju starptautiskās futbola sacensībās laika posmā no 1920. līdz 1992. gadam, kad Dienvidslāvija sadalījās (Dienvidslāvijas Federatīvās Republikas izlasi skatīt pie Serbijas futbola izlases).
Dienvidslāvijas izlase kļuva par vienu no 13 valstu izlasēm kas 1930. gadā piedalījās pašā pirmajā Pasaules čempionātā, kurā iekļuva pusfinālā. 1962. gada Pasaules čempionātā Dienvidslāvijas izlase atkal iekļuva pusfinālā, ieņemot 4. vietu. Divreiz (1960. un 1968. gadā) izlase Eiropas čempionātos ieņēma 2. vietu. Sociālistiskās Dienvidslāvijas izlase beidza pastāvēt 1992. gadā, kad sadalījās Apvienotā Dienvidslāvija. Tagadējā Serbijas izlase gan līdz pat 2003. gadam turpināja startēt ar nosaukumu "Dienvidslāvijas futbola izlase", taču tā jau bija pavisam cita komanda, kas sastāvēja tikai no Serbijas un Melnkalnes futbolistiem. Sociālistiskās Dienvidslāvijas izlasē pārsvarā spēlēja serbi, horvāti un bosnieši.
Pasaules čempionātos
Dienvidslāvijas Karaliste (1930.-1938.), DSFR (1950.-1990.), DFR skatīt Serbijas izlasi
Eiropas čempionātos
DSFR (1960.-1992.), DFR skatīt Serbijas izlasi)
Tips 80
Tips 80 (ZTZ-80)- ķīniešu kaujas pamattanks. 1984. gadā Ķīnas Valsts Ieroču korporācijas NORINCO konstruktori pabeidza jauna kaujas pamattanka izstrādāšanu, kuram tika dots apzīmējums "Tips 80" (ZTZ-80). Tanks tika izgatavots izmantojot "Tips 79" elementus (praktiski pilnībā "aizņēmās" torni) un ja var tā izteikties kļuva, par "pēdējo lāsi" kuru ķīnieši varēja "izspiest" no padomju T-54 tanka veiksmīgas konstrukcijas. Faktiski, "Tips 80" ir tanku "59/ 69/ 79" sērijas dziļas modernizācijas pēdējais rezultāts. Pirmie eksperimentālie tanki "Tips 80" tika izgatavoti Ķīnas militārajā uzņēmumā №617 Baotou pilsētā, Iekšējā Mongolija. Tā kā dažas mašīnas atšķīrās no sākotnēja projekta ar izmaiņām, kas ir ienestas konstrukcijā jau šasijas izgatavošanas laikā, tiem piesavināja apzīmējumu "Tips 80-I", bet itin bieži to vienalga apzīmē kā "Tips 80".
Tanks "Tips 80", tāpat kā viņa priekšgājēji, ir ar klasisku izvietojuma shēmu: vadības ierīces priekšpusē, kaujas ierīces ar torni vidū un motora-transmisijas nodaļa nopakaļus. Mašīnas korpusam ir pilnīgi jauna konstrukcija, tas ir atšķirīgs no tankiem "Tips 69/ 79", un izgatavots no metinātām bruņu plāksnēm ar priekšējās daļas daudzkārtainu bruņojumu, turklāt, pēc NORINKO speciālistu vārdiem, priekšdaļas detaļas var papildināt ar savas konstrukcijas uzvietojamām "kompozicionālām" vai "reaktīvām" papildus bruņām. Pussfēriskajam lietajam tornim, kas aizgūst no tanka "79" priekšdaļas resnums ir palielināts līdz 250 mm. Tornis tāpat var būt aprīkots ar papildus bruņojuma "plāksnēm" (kaut arī darbībā tas ne reizi netika demonstrēts). Tanka apkalpē ir 4 cilvēki. Mehāniķis-vadītājs izvietojas korpusa priekšdaļā pie kreisā borta. Viņam ir sava lūka, kura atveras pagriežot pa kreisi. Redzamībai un vadīšanai no tanka kalpo divi periskopiski novērošanas aparāti, viens no kuriem (kreisais) var tikt aizstāts ar Infrasarkano novērošanas ierīci- vadīšanai naktī. Tornī izvietojas pārējie trīs apkalpes locekļi: komandieris, tēmētājs (pa kreisi no lielgabala) un ielādētājs (pa labi no lielgabala). Komandiera vieta aprīkota ar torni, kurā ir trīs periskopiskie aparāti un kurš griežas pa 360 grādiem, turklāt centrālais vienlaikus ir divkanālu (dienas/nakts) tēmēklis ar iespēju novirzīt lielgabalu uz jaunu mērķi. Komandiera tornī ir novietota vienviru lūka, kas atveras uz priekšu, kurā ir samontēti vēl divi periskopi (pa sāniem). Pie ielādējošā ir sava lūka, kas atveras atpakaļ, un periskopiskais novērošanas aparāts, kuru var pagriezt pa labi. Kā galvenais apbruņojums tankam ir stabilizētais divās plaknēs 105 mm "uzgrieztais" lielgabals "83" ar ežektoru un siltumaizsargājošu apvalku no "vieglā" sakausējuma (pašam pirmajam šīs sērijas tankam tāda apvalka nebija). Vertikālie šaušanas leņķi sastāda no -4,3 līdz +18 grādu. Tanka munīcijas komplektā ietilpst unitārie lādiņi, ko izgatavo kompānija NORINKO pēc rietumu licencēm un pašu izstrādātie- standartizēti ar 105 mm NATO tanku munīcijām.
Karadarbības paaudzes
Konceptu par četrām mūsdienu karadarbības paaudzēm radīja ASV analītiķi 1989. gadā, rakstot par "kara sejas" maiņu un virzīšanos pretim ceturtās paaudzes karadarbībai.
Dāvids Kuļevičs
Spēlētāja karjera
Karjeras lielāko daļu Kuļevičs aizvadījis SC Energija sastāvā, 2005. un 2009. gadā esot komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2005.—06. un 2007.—08. gada sezonās Kuļevičs spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba DHK Latgale rindās.
Lietuvas izlases sastāvā viņš piedalījies 13 Pasaules čempionātos.
ASV himna
„Zvaigžņotais karogs” (en) ir Amerikas Savienoto Valstu valsts himna. Tās vārdu autors ir Frānsiss Skots Kijs (Francis Scott Key), bet mūzikas autors — Džons Stefords Smits (John Stafford Smith).
Vēsture
Dziesmas vārdus 1814. gadā sarakstīja amerikānis Frānsiss Skots Kijs, kuru iedvesmoja Makhenrija fortā pēc britu kuģu veiktās bombardēšanas nākamajā rīta mastā plīvot palikušais ASV karogs.
Drīz vien „Zvaigžņotais karogs” ieguva lielu popularitāti ASV kā patriotiska dziesma, bet Anglijā dziesmu tolaik dziedāja kā parastu „dzērājdziesmu” — To Anacreon in Heaven.
1889. gadā „Zvaigžņoto karogu” oficiālai lietošanai pieņēma Jūras kara flote, bet 1916. gadā — arī Baltais nams. 1931. gada 3. martā ASV Kongresa rezolūcijā dziesmu pasludināja par ASV valsts himnu. Pavisam himnai ir četri panti, bet mūsdienās parasti izpilda tikai pirmo pantu.
Kiberkarš
Kiberkarš ir politiski motivēta ielaušanās datorsistēmās, to sabotāža un spiegošana.
Brīvmūrnieku uzskaitījums — T
Šajā rakstā ir uzskaitīti Latvijas un citu valstu brīvmūrnieki, kuru uzvārds sākas ar burtu "T".
Lielbritānijas Grand Prix
Lielbritānijas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā pirmo reizi notika 1926. gadā. Pirmā Formula 1 Grand Prix Silverstonā norisinājās 1950. gadā, pirmajā F1 sezonā. Tā arī bija visu laiku pirmā F1 sacīkste. Tāpat kā Itālijā, arī Lielbritānijā sacīkstes ir norisinājušās katru gadu bez izņēmuma.
Pēča
Pēča (hu) ir pilsēta Ungārijas dienvidos netālu no Horvātijas robežas. Vēsturiskā Baraņas novada galvaspilsēta un Baraņas meģes centrs.
Oļegs Mantuļņikovs
Oļegs Mantuļņikovs (dzimis, miris ) bija Latvijas krievu uzņēmējs un politiķis. Latvijas PSR laikā bija Latvijas Komunistiskās partijas Liepājas pilsētas komitejas otrais sekretārs. Bija Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputāts no 1990. līdz 1993. gadam. Tās darbības laikā bija viens no deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Lielbritānijas Grand Prix
Lielbritānijas GP ir norisinājusies Silverstonā, Eintrī un Brendshečā. Sākot ar. gada sezonu sacīkstes notiks Doningtonas trasē. Visvairāk uzvaras ir izcīnījis mājinieks Luiss Hamiltons — astoņas. Dažas dekādes vēlāk šo rekordu atkārtoja francūzis Alēns Prosts. No komandām Lielbritānijas GP tradicionāli labi veicas McLaren. Kopā ar Ferrari britu komandai šajā trasē ir dalīts rekords: 14 uzvaras. Pirmo piecu sezonu laikā Ferrari četrreiz ir uzvarējuši Lielbritānijā.
Pēča
20. gadsimtā apkārtnē tika iegūtas akmeņogles un urāns, tomēr mūsdienās šahtas ir slēgtas. Pilsētā atrodas pazīstama porcelāna rūpnīca — Zsolnay Porcelánmanufaktúra. 1367. gadā dibinātā Pēčas Universitāte ir vecākā universitāte Ungārijā.
Lielbritānijas Grand Prix
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Pēča
Vēsture
2. gadsimtā Pēčas teritorijā romieši nodibināja vairākas vīnogu audzēšanas kolonijas ar nosaukumu Sopiāna (Sopianae).
Vēlāk Pēčas apkārtnē mitinājās avāri un slāvi. 8. gadsimta beigās teritoriju ieņēma Kārlis Lielais un iekļāva Zalcburgas arhidiocēzē. Ar 871. gadu datēts pirmais dokuments, kurā pieminēta Pēča (latīņu variantā — Quinque Basilicae).
9. gadsimta beigās — 10. gadsimta sākumā Pēču ieņēma maģāri. Maģāri nodibināja Baraņas komitātu. Kaut arī komitāta galvaspilsēta bija netālu esošā Baraņavāras (Baranyavár) pils, Pēča kļuva par lielu reliģisko centru un bīskapa mītnes vietu. 1367. gadā Ungārijas karalis Lajošs I nodibināja Pēčas Universitāti. 1459. gadā par Pēčas bīskapu apstiprināja ievērojamāko viduslaiku ungāru dzejnieku Panonijas Janušu (Janus Pannonius).
Pēc Mohāčas kaujas 1526. gadā Pēcu izpostīja Suleimana Lieliskā osmaņu karaspēks. 1529. gadā osmaņi atkal ieņēma Pēču, bet 1543. gadā pievienoja to impērijai.
1686. gadā pilsētu ieņēma austriešu karaspēks un iekļāva Hābsburgu impērijā. Pilsētā ieplūda vācu un dienvidslāvu iedzīvotāji. Tā kā 18. gadsimta sākumā vairums Pēčas iedzīvotāju nebija ungāri, pilsēta neatbalstīja Ferenca II Rākoči sacelšanos, tāpēc viņš to 1704. gadā izpostīja.
1848. gadā Pēču uz īsu laiku ieņēma horvātu spēki. Pirmā pasaules kara laikā Pēču ieņēma Serbijas armija un tikai 1921. gada augustā pilsēta kļuva par Ungārijas daļu. Pēc kara uz Pēču pārcēla Bratislavas (ungāru Počoņi) Universitāti. Otrā pasaules kara laikā Pēča gandrīz nemaz necieta.
Cilvēki
Pēc nacionālā sastāva absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāju ir ungāri (92,6 %), dzīvo arī vācieši (3,1 %), pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (58,5 %), nereliģiozi (30,3 %), kalvinisti (7,4 %).
Pēča ir mēbeļu dizainera Marsela Breijera (Marcel Breuer, 1902—1981), futbolista Zoltāna Geras (Gera Zoltán, 1979), peldētājas Katinkas Hošsū (Hosszú Katinka, 1989), Ungārijas prezidenta Lāslo Šojoma (Sólyom László, 1942), kinorežisora Bēla Tara (Tarr Béla, 1955), mākslinieka Viktora Vazareli (Victor Vasarely, 1906—1997) dzimtā pilsēta.
Pēčas katedrālē apglabāts Ungārijas karalis Pēteris (Péter, 1046—1059).
Oļegs Mantuļņikovs
Pēc deputāta pilnvaru beigām strādāja par apdrošināšanas sabiedrības "Balva" Kurzemes reģionālās nodaļas vadītāju, bija Krievu kopienu apvienotā kongresa biedrs, Liepājas krievu kopienas priekšsēdētājs, vēlāk priekšsēdētāja vietnieks, Baltijas Starptautiskās akadēmijas Liepājas filiāles direktors un docents. No 2009. līdz 2013. gadam darbojās Liepājas domē kā nepilsoņu un cittautiešu lietu komisijas biedrs.
Apbalvots ar Krievijas Federācijas valdības goda grāmatu par ārvalstīs esošo tautiešu interešu aizstāvēšanu.
Isis
Isis bija amerikāņu Bostonā izveidota postmetāla grupa, kas darbojās laikā no 1997. gada līdz 2010. gadam. Līdzās tādiem citos, līdzīgos žanros spēlējušiem mūzikas pionieriem un Isis ietekmes avotiem kā Neurosis un Godflesh grupa komponēja izteikti garus smagā metāla skaņdarbus, kas balstījās skaņdarba muzikālās struktūrās atkārtotībā un izteiktā progresijā.
Grupa savu pēdējo albumu Wavering Radiant izdeva 2009. gada 5. maijā. Viņi izlēma par grupas darbības pārtraukšanu 2010. gada jūnijā, neilgi pēc sava kopīgā EP ieraksta ar grupu Melvins.
Naukšēnu pagasts
Naukšēnu pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām Igaunijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Ķoņu, Jeru, Rencēnu un Ēveles pagastiem un Valkas novada Kārķu un Ērģemes pagastiem, kā arī Viljandi apriņķa Muļgu pagastu un Valgas apriņķa Tervas pagastu.
Daba
Lielākā daļa pagasta atrodas Tālavas zemienes Burtnieka līdzenumā. Ziemeļaustrumu daļā no Igaunijas iesniedzas Sakalas augstienes mala — Ērģemes pauguraine. Augstākā vieta - Pīkas kalns (105,2 m vjl.).
Ezeri
Zivsaimniecībai uzpludināti Udzēnu dīķi (ap 50 ha)
Vēsture
Līdz 1866. gadam Naukšēnu muižas pagasta zemes piederēja Rūjienas draudzes novadam. Pēc Rūjienas draudzes sadalīšanas Ziemeļu un Dienvidu draudzēs (1881) izveidoja Piksāru draudzi un uzcēla jaunu baznīcu (1914-1928). 1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Naukšēnu pagasta ziemeļu daļas iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts palika Latvijas teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Naukšēnu muižas zemi sadalīja 207 vienībās (38 bija rentes mājas) 3670 ha kopplatībā, bet Nurmu muižas (Nurms) zemi 46 vienībās (3 bija rentes mājas) 891 ha kopplatībā. Naukšēnu pagasts ietilpa Valmieras apriņķī un piederēja pie Piksāru evaņģēliski luteriskās draudzes.
1945. gadā pagastā izveidoja Naukšēnu, Piksāru un Nurmu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Naukšēnu ciemam pievienoja Nurmu ciemu, 1961. gadā - Piksāru ciemu, 1981. gadā - daļu Ērģemes ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Naukšēnu pagastu apvienoja ar Ķoņu pagastu, izveidojot Naukšēnu novadu. 2021. gadā Naukšēnu novadu iekļāva Valmieras novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Naukšēni (pagasta un novada centrs), Tecēni, Doles, Piksāri, Ērmuižas, Mirķi, Nurmi.
Izglītība un kultūra
Naukšēnu pagastā darbojas divas izglītības iestādes: Naukšēnu vidusskola un Sociālās korekcijas izglītības iestāde "Naukšēni". Naukšēnos darbojas kultūras nams, bibliotēka, Cilvēkmuzejs un apskates vērta ir Piksāru baznīca.
Napalm Death
Napalm Death ir grindcore mūzikas grupa no Birmingemas Anglijā. Grupa ir izveidota 1981. gadā, un, lai arī viss tās sākotnējais pamatsastāvs ir nomainījies, tās pašreizējais pamatsastāvs ir palicis nemainīgs kopš 1990. gadu sākuma.
Napalm Death ir zināmi kā grindcore žanra veidotāji, savos pirmajos ierakstos jaucot tādus dažādus žanrus kā nāves metālu ar hārdkoru ar īsām dziesmām, ātru ritmu, rūkošu vokālu un sociopolitiskiem dziesmu vārdiem. Grupas 1987. gadā izdotais debija albums Scum nozīmīgi ietekmēja daudzus tālākos mūziķus smagā metāla žanrā.
Napalm Death ir izdevusi 14 albumus, un Nielsen SoundScan to ir ierindojis septītajā vietā starp nāves metāla grupām pēc Amerkas Savienotajās Valstīs pārdoto ierakstu daudzuma.
Drosele
Drosele (no — "samazināt", "kavēt") var būt:
Simbolisms
Vēsture
Simbolisms sākotnēji radās Francijā 19. gs. 70.-80. gados kā noliedzoša reakcija uz tolaik dominējošo reālismu un naturālismu. Simbolisma pirmsākumi franču dzejā meklējami jau Šarla Bodlēra (1821—1867) daiļradē, it īpaši krājumā "Ļaunuma puķes" (1857), kur laikmetam neraksturīgi skartas seksualitātes, nāves, grēka, ļaunuma, melu un citas tēmas. Tāpat par vienu no simbolisma priekštečiem uzskata amerikāņu autoru Edgaru Alanu Po (1809—1849), no kura ietekmējies un kura darbus savā laikā tulkojis arī Bodlērs. Vēlākai simbolisma attīstībai neapšaubāmi izcili svarīga nozīme ir vācu filosofa Frīdriha Nīčes (1844—1900) darbiem un uzskatiem.
1886. gadā Parīzes laikrakstā Le Figaro dzejnieks Žans Moreass publicējis simbolisma manifestu, kur uzsvēris, ka mākslas augstākais uzdevums ir ar simbolu starpniecību atklāt ikdienišķajai pieredzei slēpto ideālo (ideju) pasauli.
Spilgti un mākslinieciski ļoti augstvērtīgi simbolisms izveidojās un attīstījās 19. gs. beigās Krievijā, galvenokārt lielā franču simbolisma ietekmē. Krievu simbolisma izveidē liela loma bija dzejniekam Valērijam Brjusovam, kurš 1894.-95. gadā izdeva antoloģiju "Krievu simbolisti", kurā, maskējoties zem dažādiem pseidonīmiem, publicēja it kā daudzu jaunu dzejnieku — simbolistu darbus.
Simbolisms uzskatāms, iespējams, pat par pašu ietekmīgāko modernisma literatūras sākotnes virzienu.
Nozīmīgākie autori
Literatūras vēsturē plašākie un nozīmīgākie ir divi simbolisma nacionālie virzieni — franču un krievu. Kā jau minēts, sākotnēji simbolisms izveidojas franču literatūrā. Par nozīmīgākajiem franču simbolistiem uzskatāmi Šarls Bodlērs, Pols Verlēns, Stefans Malarmē, Pols Valerī, Arturs Rembo, Lotreamons. Kā nozīmīgākie krievu simbolisti minami Valērijs Brjusovs, Dmitrijs Merežkovskis, Vladimirs Solovjovs, Konstantīns Baļmonts, Fjodors Sologubs, Aleksandrs Bloks, Andrejs Belijs, Zinaīda Hipiusa, Vjačeslavs Ivanovs. Kā izcili simbolisti pasaules literatūras vēsturē minami austrieši Rainers Marija Rilke un Hugo fon Hofmanstāls, vācietis Stefans George, beļģi Moriss Meterlinks un Pols Verharns, polis Staņislavs Pšibiševskis, daļēji arī anglis Oskars Vailds.
Raksturojums
Simbolisms pieder pie romantiskā poētiskā tipa, akcentējot intuitīvo, ne loģisko pasaules izziņu. Galvenā simbolisma iezīme ir uzskats, ka literatūrai (pamatā — dzejai) jāatklāj kādas augstākas, transcendentas pasaules esamība, kas manifestējas dažādos daudznozīmīgos, grūti tveramos un analizējamos tēlos — simbolos. (Sal. ar Platona filosofiskajiem uzskatiem.) Simbols — simbolistu uzskatā — ir mīta sastāvdaļa, kura, pat atrauta no veselā, t.i. no mīta, saglabā atmiņu par šo veselumu. Simboli kā vārdi, bet mīti kā to savirknējums veselās frāzēs — tekstos. No šejienes simbolisma dzejā bagātīgā reminiscenču poētika (zīme aizstāj veselu situāciju vai veselu tekstu). Mīts kļūst par universālo atslēgu, šifru, ar ko var atminēt pasaules dziļāko būtību, izprast tagadnē notiekošā sakrālo nozīmi un jēgu (neomītisms). Simbolisms bieži deklarē mākslu kā būtībā pravietisku, māksliniekam piešķirot priestera, pareģa u.tml. lomu. Zīmīgi, ka daudzi simbolisti runā par mākslu kā reliģiju. Tradicionāli šī "augstākā pasaule, realitāte" nozīmē tradicionālo romantisma opozīciju (labs — ļauns, garīgs — fizisks, ideāls — materiāls, skaists — neglīts u.c.) pārvarēšanu un sintēzi. Šeit liela nozīme Nīčes filozofijai.
Simbolisms pievēršas fiziskajai pasaulei kā augstāku spēku atklājējai, jutekliskai pasaules izjūtai, dziņām un kaislībām, aktualizē nakts estētiku, savā ziņā daļa simbolistu reabilitē ļaunumu. Simbolismam nozīmīgs ir mīts un mītiskais, ne-racionālais, fantastiskais. Simbolisms izceļas arī kā kultūras mantojuma vērtētājs un kritizētājs; simbolisms ir izteikti intelektuāls virziens, tas aktualizē romantisma priekšstatos radušos elitārās mākslas koncepciju.
Dzejā simbolisti īpašu uzmanību pievērsa tās formai, tādēļ literatūrzinātnes un literatūras vēstures tradīcijā simbolisma dzeja, bieži pārspīlējot, raksturota kā izteikti formālistiska. Lai gan nevar noliegt tiešām lielo formas nozīmi simbolisma dzejā (no kā izriet, piemēram, tās īpašā muzikalitāte), jāatzīst, ka ne mazāk būtisks ir saturiskais aspekts.
Simbolisms latviešu literatūrā
Latviešu literatūrā simbolisms grūti nošķirams no neoromantisma un citiem 20. gs. sākuma latviešu modernisma novirzieniem un strāvojumiem. Latviešu simbolisms nesaraujami saistīts ar tā saukto dekadences kustību un tās "tēvu" un sākotnējo vadoni Viktoru Eglīti. Tomēr simbolisma pirmsākumi latviešu literatūrā meklējami Jāņa Poruka daiļrades modernistiskajā daļā (īsais prozas darbs "Čūskas", filosofiskā poēma "Nebijušais un divi vientuļi"). Par izcili spožu un mākslinieciski ļoti augstvērtīgu simbolisma dzejas paraugu uzskatāms Edvarta Virzas krājums "Biķeris" (1907). Simbolisma literatūru pārstāv arī Viktora Eglīša 1907. gada dzejas krājums "Elēģijas", kas tomēr ne tuvu nesasniedz Virzas dzejas līmeni. Atsevišķi kā savdabīgs simbolisma pārstāvis būtu jāmin Rainis (piemēram, viņa poēma "Ave sol!"). Tāpat arī Fricis Bārda ar lielu daļu savas daiļrades būtu uzskatāms par simbolistu, tiesa, īpatnu, dzejā Rilkem tuvojošos autoru. Simbolisma ietekme atrodama arī Jāņa Akuratera, Viļa Plūdoņa, Kārļa Štrāla, Haralda Eldgasta un citu autoru darbos.
Latviešu simbolisms veidojas spēcīgā krievu literatūras ietekmē (Brjusovs, Baļmonts u.c.), taču neapšaubāmi liela nozīme ir arī tulkojumiem no franču un vācu valodām (Meterlinks, Verlēns, Pšibiševskis u.c.). Grūti pārvērtējama nozīme Frīdriha Nīčes filosofijai, it īpaši Viļa Plūdoņa meistarīgi tulkotajam un jau 1908. gadā izdotajam darbam "Tā runāja Zaratustra". Lielu ietekmi atstāj arī norvēģu Henrika Ibsena un Knuta Hamsuna daiļrade.
Andris Džeriņš
Andris Džeriņš (dzimis Jēkabpilī) ir latviešu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) spēlē Dānijas hokeja līgas klubā Herningas "Blue Fox".
Viņa vecākais brālis Guntis arī bija profesionāls hokejists.
Karjera
2004.—2005. gada sezonā spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba HK Rīga 2000 rindās, kļūstot par Latvijas čempionu. 2005.—2006. gada sezonu viņš aizvadīja Zviedrijas U-18 jauniešu līgā. 2007. gada CHL draftā A. Džeriņu ar kopējo 26. numuru draftēja OHL klubs Kingstonas "Frontenacs". Laika posmā no 2007. līdz 2009. gadam spēlēja Ontārio hokeja līgas klubā Kingstonas "Frontenacs".
2009. gada vasarā Džeriņš pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". 2009.—10. gada sezonā gan pusi laika uzbrucējs aizvadīja "Dinamo" Baltkrievijas Ekstralīgas fārmklubā Rīgas "Dinamo Juniors". 2011.—12. gada sezonā hokejists nostiprinājās KHL, taču lielāko daļu 2011.—12. gada sezonas izlaida traumas dēļ. 2012.—13. gada sezonu noslēdza ar 17 rezultativitātes punktiem, kas ir līdz šim rezultatīvākā sezona Džeriņa KHL karjerā. "Dinamo" rindās Džeriņš spēlēja līdz 2015.—16. gada sezonas noslēgumam, pēc kura pievienojās Čehijas Ekstralīgas komandai Hradeckrāloves "Montfield". 2018. gadā Džeriņš atgriezās Rīgas "Dinamo"
Latvijas izlase
Spēlējis arī 2005. un 2006. gada Pasaules U-18 čempionātos, kā arī 2007. un 2008. gada Pasaules čempionātos junioriem 1. divīzijā. 2006. gadā tika atzīts par grupas labāko uzbrucēju, viņš bija arī turnīra rezultatīvākais spēlētājs. 2007. gada Pasaules čempionātā viņš guva 6 vārtus, kļūstot par grupas labāko vārtu guvēju.
Mikelsens
Mikelsens var būt:
Aleksandrs Popovs (fiziķis)
Aleksandrs Popovs (Александр Степанович Попов, dzimis, miris ) bija krievu fiziķis, kurš pirmais demonstrēja radioviļņu uztvērēju — kohereru ar automātiskas jutības atjaunošanas iespēju. Aleksandrs Popovs dažreiz tiek uzskatīts par radiouztvērēja izgudrotāju, lai gan itāļu inženieris Guljelmo Markoni pirmais patentēja radiouztvērēju, kā arī pirms viņiem bezvadu sakarus demonstrējuši citi zinātnieki.
Vera Zvonarjova
Vera Zvonarjova (ru, izrunā: ; dzimusi Maskavā, Krievijas PFSR, PSRS) ir profesionāla krievu tenisiste. Profesionāles karjeru uzsāka 2000. gada septembrī.
Karjerā V. Zvonarjova ir uzvarējusi 12 WTA vienspēļu turnīros. Dubultspēlēs ir izcīnījusi piecus Grand Slam titulus. Jauktajās dubultspēlēs viņa uzvarējusi 2004. gada ASV atklātajā čempionātā un 2006. gada Vimbldonas čempionātā, bet sieviešu dubultspēlēs 2006. un 2020. gada ASV atklātajā čempionātā, kā arī 2012. gada Austrālijas atklātajā čempionātā. Sieviešu vienspēlēs viņa 2010. gada pēdējos divos Grand Slam turnīros sasniedza finālu (Vimbldona un ASV). 2008. gada olimpiskajās spēlēs viņa izcīnīja sudrabu vienspēlēs.
Babīte (stacija)
Babīte ir pieturas punkts Mārupes novada Babītē dzelzceļa līnijā Torņakalns—Tukums II. Babītē pietur visi Tukuma virziena elektrovilcieni, izņemot ekspresreisus no Tukuma un uz Tukumu, kā arī dažus pēc atsevišķa rīkojuma kursējošus vilcienus. uzsākta stacijas modernizācija. Babīte ir A biļešu zonas gala stacija. No 2023. gada maija Babītē nedarbojas biļešu kase.
Vēsture
Stacija (platforma) ar sākotnējo nosaukumu Pūpe atklāta jau 1877. gadā, kopā ar Tukuma dzelzceļu. Tā kā Pirmā pasaules kara laikā Babīte atradās piefrontes zonā, no tās Kalnciema virzienā tika uzbūvēts kara lauku dzelzceļš frontes apgādei. Tagadējā stacijas ēka būvēta 1926. gadā, tā atjaunota 1950. gadā pēc Otrā pasaules kara postījumiem (dekoratīvais tornītis nav atjaunots). Vācu okupācijas laikā stacija saukta par Piņķiem (Pinkenhofu).
Regejs
Regejs ir mūzikas žanrs, kas 1960. gados izveidojies Jamaikā un kopš 1970. gadiem izplatījies visā pasaulē. Jēdziens radies no grupas Toots & the Maytals 1968. gada dziesmas Do the Reggay. Regejs sevī iekļauj vairākus apakšžanrus — rocksteady, dub, dancehall un ragga. Regeja mūzika var būt dažāda — deju mūzika, relaksācijas mūzika vai protesta dziesmas. Tajā izpaužas Āfrikas kultūras īpatnības, tās tradicionālā mūzika, ritmi un dejas. Regejs, it sevišķi 1970. gados populārais roots reggae, ir cieši saistīts ar rastafari. Pirmie regeja pārstāvji bija Bobs Mārlijs un grupas The Wailers, Burnin’ Spear, Toots & the Maytals.
2018. gadā Jamaikas regeja mūzika tika iekļauta UNESCO Nemateriālās kultūras mantojuma sarakstā.
Oklahoma
Oklahoma ir viens no ASV centrālajiem dienvidu štatiem. Tas pēc platības ir 20. lielākais štats ASV, bet pēc iedzīvotāju skaita — 28. lielākais štats. Oklahomā dzīvo mazliet vairāk par 3,6 miljoniem iedzīvotāju. Štata nosaukums ir veidojies no čoktavu cilts vārdiem okla un humma, kas nozīmē "sarkanais cilvēks". Oklahomas administratīvais centrs ir Oklahomasitija.
Oklahoma robežojas ar Ārkanzasas, Kanzasas, Kolorādo, Misūri, Ņūmeksikas un Teksasas štatiem. Štatam raksturīga vislielākā reljefa daudzveidība ASV un viena no augstākajām ekoloģiskajām daudzveidībām.
Gregors Foiteks
Gregors Foiteks (dzimis Cīrihē, Šveicē) ir bijušais Formula 1 pilots no Šveices.
Biogrāfija
1986. gadā uzvarēja Šveices Formula 3 čempionātā, bet nākamajā gadā devās uz Formula 3000. Uzvarēja sacensībās Vallelungā, bet Brendshečā avarēja gūstot plaukstas locītavas traumu. 1989. gada sezonā sāka piedalīties Formula 1 sacensībās, pārstāvot EuroBrun un Rial komandas, bet ne reizi nepārvarot kvalifikāciju. 1990. gada sezonas pirmās divas sacīkstes aizvadīja Brabham komandas sastāvā, bet pēc tam pievienojās Onyx komandai. Piedaloties 8 sacīkstēs, divreiz finišēja, gan neizcīnot punktus. Labākais rezultāts bija 7. vieta Monako Grand Prix. 1992. gadā piedalījās 2 CART seriāla sacensībās.
Mazetijīts
Atradnes
Zināma viena atradne:
Marseljēza
„Marseljēza” (fr — 'marsaļietis') ir Francijas valsts himna. Dziesmas mūziku un vārdus 1792. gada 25. aprīlī Strasbūrā sacerēja Klods Jozefs Ružē de Lisls (Claude Joseph Rouget de Lisle). Tās sākotnējais nosaukums bija „Reinas armijas kara dziesma” (Chant de guerre de l'Armée du Rhin). „Marseljēza” ir saistīta ar Franču revolūciju, un agrāk tā bija revolucionāru dziesma.
1917. gadā „Marseljēzas” melodiju ar Pjotra Lavrova sarakstītiem vārdiem par savu valsts himnu pieņēma Krievija ar nosaukumu „Strādnieku marseljēza” (ru).
Brīvmūrnieku uzskaitījums — V
Šajā rakstā ir uzskaitīti Latvijas un citu valstu brīvmūrnieki, kuru uzvārds sākas ar burtu "V".
Duffy
Eimija Anna Dafija (cy; dzimusi Grinedā, Velsā), labāk pazīstama ar savu skatuves vārdu Duffy, ir velsiešu dziedātāja, dziesmu autore un aktrise.
Viņas debijas albums Rockferry Apvienotās Karalistes albumu topā debitēja 1. vietā. Tas bija pārdotākais 2008. gada albums Apvienotajā Karalistē un pārdotiem 1,68 miljoniem kopiju. Albums vairākkārt tika sertificēts ar platīna disku un visā pasaulē tika pārdots vairāk nekā sešos miljonos kopiju. Ar dziesmu no albuma Mercy Duffy kļuva par pirmo velsieti, kuras singls ierindojas Apvienotās Karalistes singlu topa pirmajā vietā, pēc Bonijas Taileres sasniegtā 1983. gadā ar dziesmu Total Eclipse of the Heart.
2009. gadā māksliniece saņēma Grammy balvu par labāko popmūzikas vokāla albumu Rockferry, tāpat viņa tika nominēta vēl divām balvām 51. Grammy balvu pasniegšanā. 2010. gadā Duffy pabeidza darbu pie otrā studijas albuma Endlessly, kas tika izdots novembra beigās.
Diāna Rasimovičūte
Diāna Rasimovičūte (lt; dzimusi Iganalinā) ir lietuviešu biatloniste. Piedalījusies piecās olimpiskajās spēlēs, augstāko — 18. vietu 7,5 km sprinta distancē — ieguvusi 2006. gadā Turīnā. Savukārt Pasaules čempionātos labākā iegūtā vieta ir 11. (arī sprintā) 2009. gadā Phjončhanā, Dienvidkorejā. 2010. gadā Otepē, Igaunijā viņa izcīnīja divas sudraba medaļas Eiropas čempionātā sportistiem, kas nav sasnieguši 26 gadu vecumu.
D. Rasimovičiūte ir Latvijas biatlonista un trenera Ilmāra Briča draudzene, savulaik trenējas kopā ar Latvijas vīriešu izlasi Vitālija Urbanoviča vadībā.
Mazīts-(Mg)
Mazīts-(Mg) ir ļoti rets minerāls, viens no ceolītiem. Atklāts 1974. gadā. Ļoti vāji radioaktīvs. Nosaukts Pāvijas universitātes (Itālija) profesora - ceolītu pētnieka Fjorenco Mazi (Fiorenzo Mazzi) vārdā. Tiek dēvēts arī par mazītu.
Atradnes
Atrasts porfīriska olivīnu bazalta tukšumos.
Koherers
Koherers ir ierīce, kuru izmanto elektromagnētisko viļņu reģistrēšanā. Tas galvenokārt tika izmantots 19. gadsimta beigās radioviļņu uztveršanā.
Koherera darbības princips
Tas sastāv no stikla caurulītes ar diviem elektrodiem. Caurulītē atrodas sīkas metāla skaidiņas un koherera darbības pamatā ir elektriskās izlādes ietekme uz metāla pulveri. Parastos apstākļos kohereram ir liela pretestība, jo skaidiņām citai ar citu ir slikts kontakts. Elektromagnētiskais vilnis rada kohererā augstfrekvences maiņstrāvu. Starp skaidiņām pārlec sīkas dzirkstelītes, kuras sakausē skaidiņas. Tāpēc koherera pretestība strauji samazinās no 100 līdz 200 reizēm. Ja ierīci sakrata, tad atkal tai var piešķirt lielu pretestību. Pirmo kohereru sakratīšanai pēc signāla uztveršanas izmantoja pulksteņa mehānismu, bet vēlāk — elektrisko zvanu, lai nodrošinātu automātisku uztveršanu. Elektromagnētiskā viļņa pienākšanas brīdī zvana ķēdi noslēdz relejs. Līdz ar viļņa uztveršanu zvana darbība pārtraucas, jo zvana āmuriņš iesit ne tikai pa zvana kausu, bet arī pa kohereru un aparāts atkal sagatavots viļņa uztveršanai.
Lai palielinātu aparāta jutību, viens no koherera izvadiem tiek iezemēts, bet otrs pievienots pie augsti pacelta vada. Tādēji tika radīts pirmais radioviļņu uztvērējs. Iezemējums pārvērš Zemes vadošo virsmu par vaļējā svārstību kontūra daļu, kas palielina uztveršanas attālumu.
Koherers un radio
Mūsdienu radiouztvērējam ir ļoti maz līdzības ar kohereru, tomēr tā galvenie darbības principi ir tādi paši. Arī tagad radiouztvērējam ir antena, kurā pienākošais elektromagnētiskais vilnis izraisa vājas elektriskās svārstības. Tāpat kā kohererā, šo svārstību enerģija tieši netiek izmantota radiosignāla uztveršanā. Vājie signāli tikai vada enerģijas avotu, kura baro tālāko ķēdi. Tagad šādu vadību veic pusvadītāju ierīces.
Koherera izgudrošana
1890. gadā franču fiziķis un inženieris Eduards Branlijs (Édouard Eugène Désiré Branly) izgudroja ierīci elektromagnētisko viļņu reģistrēšanai, kuru nosauca par radiokonduktoru. 1894. gadā Branlija radiokonduktoru uzlaboja britu fiziķis Olivers Lodžs (Oliver Joseph Lodge), pievienojot tam periodiskas sakratīšanas pulksteņa mehānismu jutības atjaunošanai. Uzlaboto ierīci Lodžs nosauca par kohereru. Krievu fiziķis Aleksandrs Popovs 1895. gada 7. maijā Sanktpēterburgā Krievijas fizikas un ķīmijas biedrības sēdē pirmoreiz demonstrēja uzlabota koherera darbību, kam pulksteņa mehānisma vietā bija pievienots ar releju savienots elektriskais zvans, nodrošinot koherera automātiskas sakratīšanas iespēju, pienākot radioimpulsam. Par godu šim notikumam 7. maijs PSRS (un tagad arī Krievijā) tika atzīmēts kā Radio diena.
Kristians Mikelsens
Pēters Kristians Herslebs Hjēršovs Mikelsens (no; dzimis, miris ) bija norvēģu valsts darbinieks. Pirmais Norvēģijas premjerministrs. Pazīstams ar centrālo lomu Norvēģijas un Zviedrijas ūnijas sadalīšanās procesā 1905. gadā, ūniju lauza tieši Mikelsena valdība. Bija viens no liberālās Kreisās partijas labā spārna līderiem. Viens no sava laika ietekmīgākajiem Norvēģijas politiķiem.
Karjeru sācis jurista amatā. Vēlāk dibināja pats savu kuģniecības firmu, kas kļuva par vienu no lielākajām Norvēģijā. No 1892. līdz 1894. gadam un no 1904. līdz 1906. gadam bijis Stortinga (parlaments) deputāts. No 1903. līdz 1905. gadam bijis koalīcijas valdības ministrs, 1905. gadā pameta to, protestējot pret valdības vadītāja Francisa Hāgerupa (Francis Hagerup) ieturēto mēreno politiku pieaugošajā konfliktā ar Zviedriju. 1905. gadā, kļuvis par Norvēģijas premjerministru jaunajā koalīcijā, kļuva par neapstrīdamu norvēģu līderi konfliktā ar Zviedriju. Konflikts beidzās ar ūnijas laušanu un Norvēģijas Karalistes ar karali Hokonu VII izveidošanos.
Amatu saglabāja līdz 1907. gada oktobrim, kad pameta to slimības dēļ. 1910. gadā pabeidza savu politisko karjeru.
Ūdeņraža peroksīds
Ūdeņraža peroksīds (ūdeņraža pārskābe, H2O2) ir bezkrāsains viskozs šķidrums, kas labi šķīst ūdenī. Koncentrēts ūdeņraža peroksīds ir nestabils un to lieto par raķešdegvielu (oksidētāju), to lieto arī balināšanai. Apmēram 50% saražotā ūdeņraža peroksīda izlieto celulozes balināšanai un papīra ražošanai. Sadaloties ūdeņraža peroksīdam, veidojas atomārais skābeklis. Plaši lieto 30% un 3% šķīdumus.
Vēsture
Ūdeņraža peroksīds pirmo reizi tika iegūts 1818. gadā, bārija peroksīdam reaģējot ar slāpekļskābi. Nedaudz vēlāk metodi uzlaboja, par skābi lietojot sālsskābi un sērskābi (lai nogulsnētu bārija sulfātu). Šo metodi lietoja līdz 20. gs. vidum. Ilgu laiku uzskatīja, ka tīrs ūdeņraža peroksīds ir nestabils, jo visos gadījumos, palielinoties koncentrācijai, tas sāka sadalīties. Mūsdienās uzskata, ka tas bija smago metālu jonu piemaisījumu dēļ. Pirmo reizi 100% ūdeņraža peroksīdu ieguva 1894. gadā, lietojot vakuumdestilēšanu.
Iegūšana
Agrāk ūdeņraža peroksīdu rūpnieciski ieguva ar amonija peroksidisulfāta hidrolīzi: Nepieciešamais amonija peroksidisulfāts tika iegūts amonija hidrogēnsulfāta (NH4HSO4) elektrolīzē sērskābē.
Šī procesa reakcijas vienādojums ir vienkāršs:
H2 + O2 → H2O2,
Mačatškijīts
Mačatškijīts ir ļoti rets minerāls. Atklāts 1977. gadā. Sekundārs, granīta dēdēšanas garozā atrodams minerāls. Nosaukts Vīnes Universitātes mineraloģijas profesora Kārļa Ludviga Fēliksa Mahačka (Felix Karl Ludwig Machatschki) vārdā.
Ūdeņraža peroksīds
Iegūšana
taču kopējās izmaksas ir atkarīgas no hinona ekstrakcijas un reducēšanas efektivitātes (kas nosaka zudumus).
Koncentrēšana
Lielākoties plaši pieejamais ūdeņraža peroksīds ir ar koncentrāciju 3 vai 30%. Raķešdegvielai parasti lieto koncentrācijas virs 70%. Sadaloties jebkādas koncentrācijas ūdeņraža peroksīdam, veidosies kaut kāds daudzums karstas gāzes (skābeklis + ūdens tvaiks) un šķidrums (palikušais ūdens), bet koncentrācijās virs ~67% viss ūdeņraža peroksīds spēj pārvērsties gāzē. Tālāk palielinot koncentrāciju, tikai paaugstināsies gāzes temperatūra (un palielināsies skābekļa īpatsvars). Tā kā koncentrācijas, kas lielākas par 30%, ir grūti pieejamas, var rasties nepieciešamība šo vielu koncentrēt. Vienkārša destilēšana atmosfēras spiedienā ir bīstama, jo pietiekoši koncentrēti ūdeņraža peroksīda tvaiki var detonēt (~70 °C, atmosfēras spiedienā). Šo problēmu var daļēji samazināt, lietojot vakuumdestilēšanu. Vēl ūdeņraža peroksīdu var koncentrēt ar frakcionēto kristalizēšanu (daļēji sasalušam šķīdumam cietajai un šķidrajai fāzei var būt atšķirīgs sastāvs).
Šarko
Šarko bija pirmā Francijas iekškontinentālā polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies uz ledus plato 2400 m vjl Adelijas Zemē, 340 km uz dienvidiem no Dimondirvilas stacijas. Stacija tika izveidota 1956. gada 25. decembrī Starptautiskā ģeofizikas gada ietvaros un tika slēgta pēc programmas beigām 1959. gada 4. janvārī. Nosaukta par godu franču zinātniekam un polārpētniekam Žanam Batistam Šarko.
Stacija tika izveidota no vienas 24 m² lielas barakas tipa puscilindriskas būves, kurā tās darbības laikā pārziemoja divas triju cilvēku komandas. Pētījumi galvenokārt tika veikti glacioloģijā un ģeomagnētismā.
Toms Bluks
Toms Bluks (dzimis 1982. gada 13. septembrī Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs. Karjeras lielāko daļu aizvadījis ASK/Ogre un HK Kurbads sastāvā, trīs reizes kļuvis par Latvijas čempionu. Latvijas čempionātā kopumā aizvadījis 379 spēles, atzīmējies ar 294 rezultativitātes punktiem.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Bluks uzsāka 1999.—2000. gada sezonā, kad Ogres "Essamika"/Rīgas "Juniors" sastāvā spēlēja Austrumeiropas hokeja līgā un Latvijas čempionātā. Turpmākajās sezonās pārstāvēja arī HK Liepājas Metalurgs, Rīgas "Prizma" un ASK/Zemgale vienības, līdz 2003. gadā pievienojās ASK/Ogre rindām. Ogrē aizsargs spēlēja turpmākās sešas sezonas, 2008.—09. gada sezonā pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Latvijas izlases sastāvā viņš 2004. gadā aizvadījis divas spēles. Bluks piedalījies arī trijos Pasaules čempionātos junioriem.
Brīvmūrnieku uzskaitījums — Z
Šajā rakstā ir uzskaitīti Latvijas un citu valstu brīvmūrnieki, kuru uzvārds sākas ar burtu "Z".
Vladimirs Iļjušins
Vladimirs Iļjušins (Владимир Сергеевич Ильюшин; dzimis, miris ) bija PSRS izmēģinātājlidotājs, Padomju Savienības Varonis, aviokonstruktora Sergeja Iļjušina dēls.
Rietumu presē bija izplatīta leģenda, ka V. Iļjušins ir lidojis dažas dienas pirms Jurija Gagarina. Šo baumu pirmavots bija angļu komunistu laikraksta Daily Worker (tagad Morning Star) ziņa 11. aprīlī, kuru bija sagatavojis Maskavas korespondents Deniss Ogdens (Dennis Ogden). Tajā bija rakstīts, ka slavena padomju aviokonstruktora dēls ar kosmosa kuģi "Rossija" startējis, veicis trīs apriņķojumus ar Zemi, bet bijis spiests veikt avārijas nolaišanos. Piezemējoties pilots guvis traumas, tādēļ amatpersonas viņu negribēja rādīt publikai. Viņš ir aizsūtīts uz Ķīnu, lai tur viņu noslēptu.
Īstenībā Iļjušinam nav bijusi saistība ar kosmiskajiem lidojumiem, un šis stāsts ir izdomājums. Vladimirs Iļjušins 1960. gada jūnijā tiešām cieta autoavārijā. Viņam bija traumētas kājas un gadu ārstējās Maskavā. 1961. gadā viņu rehabilitācijai nosūtīja uz Ķīnu, pie austrumu medicīnas speciālistiem. Deniss Ogdens dzīvoja netālu no Iļjušina dzīvokļa, un bija dzirdējis par lidotāja traumu un prombūtni Ķīnā, kā arī bija dzirdējis par PSRS gatavošanos cilvēka lidojumam kosmosā. No tā viņš izsecināja, ka Iļjušins lidojis kosmosā.
Vēlāk šīs baumas apauga ar papildu detaļām. Ziņa par to, ka pirmais cilvēks kosmosā bijis nevis Jurijs Gagarins, bet Vladimirs Iļjušins, bija tik izplatīta, ka pat 1964. gada Ginesa rekordu grāmatas izdevumā tā tika ierakstīta.
Bezvadu sakari
Bezvadu sakari ir informācijas pārraide noteiktos attālumos, kad neizmanto elektriskos vadītājus vai vadus. Šie attālumi var būt īsi (piemēram, televīzijas pults un televizors) vai ļoti gari (piemēram, radiosakari tūkstošiem un pat miljoniem kilometru attālumā). Bezvadu sakari ir telesakaru nozare.
Ohaio (štats)
Ohaio (en) ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Vidējo rietumu reģionā. Ohaio administratīvais centrs ir Kolumbusa, kopš 2019. gada janvāra štata gubernators ir Maiks Devains.
Bezvadu sakari
Termins „bezvadu” parasti tiek lietots saistībā ar elektrības vai elektronikas procesiem, kuri tiek veikti bez vadiem.
Ohaio (štats)
Ohaio robežojas ar Kanādu, Indiānas, Kentuki, Mičiganas, Pensilvānijas un Rietumvirdžīnijas štatiem, kā arī ar vienu no Lielajiem ezeriem — Ēri ezeru.
Vēsture
Pirms eiropiešu ierašanās štata teritoriju apdzīvoja indiāņi. Ohaio upes ielejā no pirmais tūkstošgades pirms mūsu ēras līdz mūsu ēras 3. gadsimtam uzplauka Adenas kultūra (Adena culture). To nomainīja Hopvelas kultūra (Hopewell culture; no apmēram 100. līdz 400. gadam).
Bezvadu sakari
Bezvadu sakari mūsdienās tiek ļoti plaši izmantoti informācijas tehnoloģiju nozarēs. Bezvadu sakari ir pamatā mobilo tālruņu, elektronisko piezīmjblociņu un bezvadu interneta darbības nodrošināšanā. Vēl bezvadu sakari plaši tiek izmantoti GPS ierīcēs, bezvadu datora peļu un tastatūru darbībā, satelīttelevīzijā utt.
Ohaio (štats)
Vēsture
Kad apkārtnē 17. gadsimtā parādījās eiropieši, attīstījās kažokādu tirdzniecība. 16. gadsimta vidū, tā sauktajā Bebru karā (Beaver Wars), vietējās indiāņu tautas iznīcināja vai padzina irokēzi, un štata teritorija vairākus gadu desmitus bija gandrīz neapdzīvota, tomēr vēlāk šeit ieplūda dažādu tautu indiāņi. 18. gadsimtā franči Ohaio teritorijā ierīkoja vairākas apmetnes. 1753. gadā franči sāka Ohaio upes ielejas militāru okupāciju. Tomēr Franču un indiāņu karā teritoriju ieguva briti. Viens no britu armijas komandieriem šajā karā bija vēlākais pirmais ASV prezidents Džordžs Vašingtons.
1835. gadā teritoriāls disputs ar Mičiganu gandrīz pārauga bruņotā konfliktā. 1912. gadā tika pieņemts likums, ka štata konstitūcija jāapstiprina referendumā pēc katriem 20 gadiem. Tas ticis rīkots 1932., 1952., 1972. un 1992. gadā.
Kirijs
Izotopi
Kirijs ir mākslīgi iegūts ķīmiskais elements. Dabā tas nav sastopams. Ir zināmi vairāki kirija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 233 līdz 252. Visstabilākais no tiem ir 247Cm, kura pussabrukšanas periods ir 1,56 gadi. Ļoti liels pussabrukšanas periods ir arī 248Cm (3,48 gadi).
Vēsture
Kirijs pirmo reizi iegūts 1944. gada jūlijā un augustā Čikāgas Universitātes metalurģijas laboratorijā. Atklājums sākotnēji tika turēts slepenībā un publiski par to paziņots tika 1945. gada novembrī. Kiriju atklāja Kalifornijas Universitātes zinātnieki Glens T. Sībordžs (Glenn T. Seaborg), Ralfs A. Džeimss (Ralph A. James) un Alberts Giorso (Albert Ghiorso), bombardējot plutoniju-239 ar alfa daļiņām.
Ķīmiskais elements nosaukts par godu poļu zinātniecei Marijai Sklodovskai-Kirī un viņas vīram — franču zinātniekam Pjēram Kirī.
Izmantošana
Divi kirija izotopi (242Cm un 244Cm) tiek izmantoti kosmosa izpētes programmās. Dažādos kosmiskajos aparātos tie ir siltuma avoti termoelektronu emisijas un termoelektriskajiem ģeneratoriem.
Oregona
Oregona (en) ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, kas atrodas Ziemeļrietumu reģionā. Oregonas galvaspilsēta ir Seilema.
Oregona robežojas ar Aidaho, Kalifornijas, Nevadas un Vašingtonas štatiem, kā arī ar Kluso okeānu. Štatam raksturīgas krāšņas, dabiskas ainavas — meži ar milzīgiem, augstiem kokiem, krāšņa Klusā okeāna piekraste, vulkāni ar ledājiem, prērijas, tuksneši.
Iedzīvotāji
Pēc tautas skaitīšanas datiem 2010. gadā štatā bija 3 831 074 iedzīvotāju. Lielākā reliģiskā konfesija ir katoļi (14%). Dažādas protestantu konfesijām pieder 30%, mormoņiem — 5% iedzīvotāju. Pēc socioloģiskās aptaujas datiem 2009. gadā 24,6% Oregonas iedzīvotāju nesaista sevi ne ar vienu reliģiju, kas ir augstākais rādītājs starp visiem ASV štatiem.
Krievu—turku kari
Krievu—turku karš ir viens no apzīmējumiem katram no sekojošiem militārajiem konfliktiem Osmaņu impērijas un Krievijas Impērijas starpā:
Pensilvānija
Pensilvānija, oficiāli Pensilvānijas Sadraudzība (Commonwealth of Pennsylvania), ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Ziemeļaustrumu reģionā. Pensilvānijas administratīvais centrs ir Harisberga.
Pensilvānija robežojas ar Delavēras, Mērilendas, Ņūdžersijas, Ņujorkas, Ohaio un Rietumvirdžīnijas štatiem, kā arī ar vienu no Lielajiem ezeriem — Ēri ezeru. Štatu apskalo arī Delavēras estuārs — Atlantijas okeānam piederīgs līcis.
Vēsture
1681. gadā Anglijas karalis Čārlzs II dāvāja lordam Viljamam Pennam lēņu tiesības pār Jaunās Pasaules zemēm, kuras vēlāk sāka dēvēt par Pensilvāniju. 1682. gadā, ieradies savā feodā, lords Penns, kurš pats bija kvēkers, sāka veicināt kvēkeru pārcelšanos uz Jauno Pasauli. Līdz ar angļiem tur ieradās visai liels skaits kvēkeru un luterāņu no vācu zemēm, Nīderlandes u.c. Eiropas valstīm. Bez tam turp pārcēlās visai liels skaits vācu menonītu (pirmie vācieši ieradās Filadelfijā 1683. gadā).
Madokīts
Madokīts (nosaukts pēc atradnes vietvārda Kanādā) - rets minerāls. Atklāts 1967. gadā.
Angela Merkele
Angela Doroteja Merkele (,, dzimusi Kasnere (Kasner) ) ir vācu politiķe, Vācijas kanclere (2005—2021), pirmā sieviete šajā amatā. No 1991. līdz 1994. gadam bija Vācijas sieviešu un jauniešu ministre, bet no 1994. līdz 1998. gadam Vācijas vides aizsardzības ministre. No 2000. gada viņa ir Vācijas Kristīgo demokrātu apvienības vadītāja. 2007. gadā bija Eiropadomes prezidente.
Biogrāfija
Angela Merkele dzimusi mācītāja Horsta Kasnera ģimenē Hamburgā, Vācijas Federatīvajā Republikā (VFR). Angelas tēvs 1954. gadā tika nosūtīts kalpot draudzē Austrumvācijā, tāpēc Angela uzauga Templīnē, sociālistiskajā Vācijas Demokrātiskajā Republikā (VDR). No 1973. gada līdz 1978. gadam studēja Leipcigas Universitātē. Tur viņa ieguva doktora grādu fizikā. Pēc tam strādāja VDR Zinātņu akadēmijas Centrālajā fizikālās ķīmijas institūtā.
1989. gadā iesaistījās demokrātijas kustībā. Pēc Berlīnes mūra krišanas (Vācijas atkalapvienošanas) Angela Merkele iesaistījās politikā un kļuva par Vācijas Kristīgo demokrātu apvienības biedri. No 1991. līdz 1994. gadam bija Vācijas sieviešu un jauniešu ministre, bet no 1994. līdz 1998. gadam Vācijas vides aizsardzības ministre. No 2000. gada viņa ir Vācijas Kristīgo demokrātu apvienības vadītāja. Viņa kļuva par pirmo sievieti šajā amatā un par pirmo cilvēku šajā amatā, kas nav katolis. 2005. gadā kļuva par Vācijas kancleri. Arī šajā amatā viņa kļuva par pirmo sievieti. 2007. gadā bija Eiropadomes prezidente.
2018. gada oktobrī A. Merkele paziņoja, ka viņa atkāpsies no Vācijas Kristīgo demokrātu apvienības vadītājas amata un nekandidēs uz piekto termiņu Vācijas kanclera amatā 2021. gada federālajās vēlēšanās. 2021. gada decembrī Vācijas kanclera amatā viņu nomainīja Olafs Šolcs.
Mikēnas
Mikēnas (grc, Mykēnai, vai, Mykēnē) ir sengrieķu pilsēta Argolīdā, Grieķijā, Peloponēsas pussalā. Atrodas apmēram 90 km uz dienvidrietumiem no Atēnām.
Tikusi apdzīvota kopš 3. tūkstošgades p.m.ē. 2. tūkstošgadē p.m.ē. šis bija viens no grieķu civilizācijas centriem. Laikposms apmēram no 1600. gada p.m.ē. līdz 1100. gadam p.m.ē. grieķu kultūrā tiek saukts par Mikēnu kultūru. Ap 1400.—1200. gadu p.m.ē. Mikēnas sasniedza lielāko uzplaukumu. 1350. gadā p.m.ē. Mikēnu platība sasniedza 32 hektārus, iedzīvotāju skaits sasniedza 30 tūkstošus.
Apmēram 1200. gadā p.m.ē. pilsētu iznīcināja ugunsgrēks. Mikēnas tika atklātas 1876. gadā veiktajos arheoloģiskajos izrakumos (vadīja Heinrihs Šlīmanis).
Etimoloģija
Drošu ziņu par vārda izcelsmi nav, taču populārajā literatūrā biežāk to saista ar sēnēm (grc). 2. gadsimta ģeogrāfs Pausanijs pārstāsta dzirdētu versiju, ka šo vārdu devis pilsētas leģendārais dibinātājs Persejs, kurš šai apkaimē izslāpis padzēries no sēnes cepurītes, vai sasēņojis šai apkaimē pietiekami daudz, lai izspiestu no sēnēm ūdeni. Pēc citas Pausanija turpat pārstāstītās leģendas, tur Persejam zemē nokritusi zobena maksts daļa, kuru tolaik arī saukuši par “sēni”, un viņš to atzinis par zīmi pilsētas dibināšanai. Tomēr pilsēta pastāvēja jau pirms grieķiem, un vairums zinātnieku uzskata, ka vārds visdrīzāk saglabājies no pilsētas pirmsgrieķu iedzīvotājiem, kuru valodā tas tiek rekonstruēts kā Mukanai, un saistība ar grieķu valodu ir tikai vēlākā tautas etimoloģija.
Amerīcijs
Vēsture
Amerīciju 1944. gada rudenī ieguva Kalifornijas Universitātes amerikāņu zinātnieki Glens T. Sīborgs (Glenn T. Seaborg), Leons O. Morgans (Leon O. Morgan), Ralfs A. Džeimss (Ralph A. James) un Alberts Giorso (Albert Ghiorso). Viņi ieguva izotopu amerīciju–141, ar neitroniem apstarojot plutoniju.
Kalifornijas zinātnieku atklājums tika paturēts noslēpumā, un atklātībā tas tika paziņots 1945. gada novembrī. Amerīcija nosaukums ir saistīts ar Ameriku. Lantanīdu saimē tieši paralēli tam atrodas eiropijs, kas ieguva nosaukumu no Eiropas.
Atrašanās dabā
Amerīcijs dabā nav sastopams. Tas ir mākslīgi iegūts ķīmiskais elements.