cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stērlings Moss
Karjera
Mosa sportiskā rīcība viņam maksāja. gada pasaules čempiona titulu. Kad viņa konkurentam Maikam Hotornam draudēja sods, Moss viņu aizstāvēja. Hotorns tika apsūdzēts braukšanā pretējā virzienā pēc tam, kad viņš izslīdēja un noslāpēja savu auto kalnupejošā trases daļā. Moss Hotornam kliedzot deva padomu stūrēt lejup pa kalnu, pret trases virzienu, lai iekustinātu mašīnu. Tas ļāva Hotornam saglabāt sešus punktus, ko viņš ieguva, finišējot 2. vietā. Hotorns togad kļuva par čempionu, pārspējot Mosu par vienu punktu, kaut arī viņš togad bija uzvarējis vienā čempionāta posmā, pretstatā Mosa četrām uzvarām. Mosa zaudējums tiek skaidrots arī ar saziņas kļūdu vienā no posmiem. Tolaik katrās sacensībās viens punkts tika piešķirts par ātrāko apli. Mosa pavadošais personāls viņam rādīja tāfeli ar uzrakstu HAWT REC, tā norādot, ka Hotorns ir uzstādījis apļa rekordu. Moss izlasīja HAWT REG, uztverot, ka Hotorns veic parastus apļus, un necentās uzstādīt ātru apli.
1962. gada 23. aprīlī Moss piedzīvoja smagu avāriju Glover Trophy sacensībās. Viņš mēnesi pavadīja komas stāvoklī, un sešus mēnešus viņa ķermeņa kreisā puse bija daļēji paralizēta. Viņš atguvās, taču nākamajā gadā beidza karjeru pēc privātas testu sesijas, kurā viņa apļu laiki bija par dažām sekundes desmitdaļām lēnāki, nekā agrāk.
1924. gads
1924. gads bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās otrdienā.
Stērlings Moss
Dzīves nogale un nāve
Par godu Mosa 80 gadu jubilejai, 2009. gadā Goodwood Revival autosacīkšu festivālā ankatru dienu tika rīkota 80 automašīnu parāde. Moss katru dienu brauca ar citu mašīnu: Mercedes-Benz W196, Lotus 18, kurā viņš uzvarēja 1961. gada un Aston Martin DBR3.
Ulrihs
Ulrihs var būt:
Stērlings Moss
Dzīves nogale un nāve
2010. gada 7. martā Moss salauza abas potītes un četrus pēdas kaulus, kā arī guva mugurkaula skriemeļu traumas un nobrāzumus, iekrītot lifta šahtā. 2016. gada decembrī viņš tika nogādāts slimnīcā Singapūrā ar nopietnu apakšējo elpceļu infekciju. Slimības un ilgstošā atveseļošanās perioda dēļ, Moss 2018. gada janvārī paziņoja par aiziešanu no sabiedriskās dzīves.
Stērlings Moss nomira savās mājās Londonā pēc ilgas slimības.
Aizpūrīši
Aizpūrīši — vietvārds Latvijā:
Mihails Botviņņiks
Mihails Botviņņiks (ru; dzimis Viborgas guberņā, miris  Maskavā) bija PSRS šahists - sestais pasaules čempions šahā (1948 - 1957; 1958 - 1960; 1961 - 1963). Bijis seškārtējs PSRS čempions.
Dzīvesgājums
Dzimis Kokalas vasarnīcu ciematā Viborgas guberņā, autonomajā Somijas lielhercogistē zobu tehniķa Moiseja Botviņņika (1878-1931) un viņa sievas zobārstes Šifras, dzimušas Rabinovičas (1879-1952), ģimenē. Viņa mātes tēvs - Samuils Rabinovičs (1845-1916) bija Krāslavas rabīns un Krievu apdrošināšanas biedrības pārstāvis Krāslavā. Šahu iemācījies spēlēt tikai divpadsmit gadu vecumā, bet meistara normu izpildīja 1927. gadā.
1931. gadā Botviņņiks pirmo reizi uzvarēja PSRS čempionātā. Trīsdesmito gadu beigās kļuva par vienu no spēcīgākajiem pasaules šahistiem un Aleksandrs Aļehins pieņēma Botviņņika izaicinājumu uz maču par pasaules čempiona titulu, tomēr 2. Pasaules kara sākums izjauca mača organizēšanu. Pēc Aļehina nāves 1946. gadā čempiona titulu izcīnīja piecu spēcīgāko pasaules šahistu mačturnīrā, kas notika Hāgā un Maskavā 1948. gadā. Botviņņiks tajā uzvarēja, apsteidzot tuvāko sekotāju Vasiliju Smislovu par trīs punktiem.
1951. un 1954. gadā Botviņņiks divos mačos (abi beidzās neizšķirti, kas deva uzvaru čempionam) aizstāvēja savu titulu, līdz 1957. gadā zaudēja Smislovam. Pasaules čempiona titulu atgrieza revanša mačā pēc gada. Pēc līdzīga scenārija norisinās cīņas ar Mihailu Tālu - 1960. gadā Tāls uzvarēja Botviņņiku, izcīnot pasaules čempiona nosaukumu, bet pēc gada revanša maču uzvarēja Botviņņiks. 1963. gadā Botviņņiks zaudēja mačā Tigranam Petrosjanam un vairāk cīņā par augstāko šaha titulu neiesaistījās (revanša mači tad vairs netika rīkoti). Pēdējās sacensībās piedalījās 1970. gadā.
Mihaila Botviņņika vadītajā "Botviņņika skolā" (vēlākajā "Botviņņika-Kasparova skolā") mācījās pasaules čempioni Anatolijs Karpovs, Garijs Kasparovs, Vladimirs Kramņiks, Nana Joseliani un citi izcili lielmeistari.
Miris no aizkuņģa dziedzera vēža Maskavā. Apbedīts Novodevičjes kapsētā.
1-Heptanols
1-Heptanols, kuru bieži sauc vienkārši par heptanolu vai heptilspirtu, ir vienvērtīgs spirts ar 7 oglekļa atomiem molekulā un tā molekulformula ir CH3(CH2)6OH. Tas ir dzidrs, bezkrāsains šķidrums, kas ļoti vāji šķīst ūdenī, bet labi sajaucas ar ēteri un etanolu. Heptanola molmasa ir 116,2 g/mol. Heptanols ir vieglāks par ūdeni, jo tā blīvums ir 0,8187 g/cm3. Heptanols sasalst –34,6 °C temperatūrā, bet vārās 175,8 °C temperatūrā.
1-Heptanols veido trīs citus izomērus, kuru molekulas ir lineāras ķēdes un tie ir 2-heptanols, 3-heptanols un 4-heptanols, kas atšķiras ar spirta funkcionālās grupas atrašanās vietu.
Heptanolam ir patīkama smarža un tāpēc to lieto kosmētikā kā smaržvielu.
Stabulnieku pagasts
Stabulnieku pagasts ir viena no Preiļu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Sīļukalna, Galēnu, Riebiņu un Saunas pagastiem.
Upes
Lēcija
Vēsture
1945. gadā Galēnu pagastā izveidoja Stabulnieku ciema padomi. 1954. gadā Stabulnieku ciemu pievienoja Galēnu ciemam. 1973. gadā Galēnu ciema Kirova kolhoza teritoriju atdalīja un no jauna izveidoja Stabulnieku ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2004. gadā Stabulnieku pagasts kā administratīvā teritorija iekļāvās Riebiņu novadā. 2021. gadā Riebiņu novadu iekļāva Preiļu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Stabulnieki (pagasta centrs), Polkorona, Pastari, Ūgaiņi-Puduļi.
Gobi
Gobi (mn, Govĭ — ‘pustuksnesis’; zh; ) ir liels tuksnešains reģions Āzijā. Tas atrodas Ķīnas ziemeļos un ziemeļrietumos, kā arī Mongolijas dienvidos. Tuksnesi no ziemeļiem ieskauj Altaja kalni un Mongolijas stepes un pļavas, no dienvidaustrumiem Heši koridors un Tibetas plato un no dienvidaustrumiem ieskauj Ziemeļķīnas līdzenums. Gobi tuksnesis aizņem 1 295 000 km² lielu teritoriju, kas padara to par piekto lielāko tuksnesi pasaulē. Gobi tuksnesī atradās vairākas Zīda ceļa pilsētas un tajā ir izveidotas vairākas aizsargājamās teritorijas, tostarp Gobi Gurvansaihana nacionālais parks. Gobi sastāv no vairākiem atšķirīgiem ekoloģiskiem un ģeogrāfiskiem reģioniem. Tas stiepjas 1610 km garumā no dienvidrietumiem uz ziemeļaustrumiem un 800 km garumā no dienvidiem uz ziemeļiem. Šis ir aukstais tuksnesis, kāpās reizēm veidojas sniega un salnas kārta. Tuksnesī ir krasas temperatūras atšķirības.
Aizupes
Aizupes — vietvārds Latvijā:
Zizma (nozīmju atdalīšana)
Zizma var būt:
Stoicisms
Stoicisma vēsture
Hellēnisma periodā Atēnās ap 301. gadu p.m.ē. stoicisma idejas pirmais sāka izplatīt filozofs Zēnons no Kitijas (dzimis ap 334. p.m.ē., miris ap 262. p.m.ē). Viņš mācīja no stojas (slēgts portiks vai kolonāde sengrieķu arhitektūrā) stoa poikile (grc, krāsotais lievenis) Atēnās, no kura viņa filozofija ieguva šo nosaukumu. Centrālā vieta viņa mācībā bija, ka morāles likums ir tas pats, kas dabas likums. Sākotnēji stoicismu uzskatīja par kustību, virzītu atpakaļ uz dabu, kura ir kritiska pret māņticību un dažādiem aizliegumiem. Filozofijas lauks aptvēra arī jautājumus par sāpēm un nelaimēm, labajiem un sliktajiem notikumiem dzīvē, kā arī jautājumu par dzīvību un nāvi. Zēnons bieži izaicināja aizliegumus, tradīcijas un paražas. Pastāvēja doktrīna, kura lika uzsvaru uz mīlestību pret visām citām būtnēm. Viņa idejas attīstījās no kiniķu skolas idejām. Zēnona visietekmīgākais sekotājs bija Krisips no Solas, kurš Zēnona filozofiskās idejas attīstīja par to, ko mēs tagad saucam par stoicismu.
Periodizācija
Zinātnieki stoicisma vēsturi sadala trijos periodos:
No pirmajiem diviem periodiem nav saglabājušies neviens pilns stoiķu filozofu darbs (grāmata). Saglabājušies ir tikai vēlīnās stojas laika romiešu teksti.
Stoicisma mācība
Šī filozofijas skola māca paškontroli, gara spēku un distancēšanos no novērsošām emocijām (ko dažkārt interpretē kā vienaldzību pret baudām vai sāpēm), kas dod cilvēkam iespēju kļūt par brīvu, nosvērtu un bez aizspriedumainu domātāju. Stoicisms pirmkārt pievēršas indivīda garīgajai labklājībai. Tikums, saprāts un dabiskais likums ir pamata direktīvas. Stoiķi uzskatīja, ka iemācoties kontrolēt savas kaisles un emocijas var tikt pāri apkārtējās pasaules juceklim un atrast sevī mieru. Stoicisms uzskata, ka kaisle izkropļo patiesību un ka tiekšanās pēc patiesības ir tikums.
Ar stoicismu tiek saistīti tādi filozofi kā Zēnons no Kitijas, Krisips no Solas, Kleants, Cicerons (uzsverot, ka kaut arī viņš piekrita daudzām stoicisma morāles doktrīnām, viņš nebija stoiķis, bet eklektiķis), Marks Aurēlijs un Epiktēts. Stoiķu filozofija parasti tiek pretstatīta epikūrismam.
Stoiķi deva vienotu pasaules skatu, kas sastāvēja no formālas loģikas, materiālistiskās fizikas un naturālistiskās ētikas. No tā visa stoiķi uzsvēra ētiku kā svarīgāko no cilvēka zināšanām, kaut arī daudziem vēlākajiem filozofiem viņu loģikas teorijas izrādījās interesantākas. Vēlīnie Romas stoiķi lika uzsvaru uz dzīvošanu harmonijā universā, pār kuru cilvēkam nav tiešas kontroles. Modernā filozofija, pretēji sākotnējam stoicismam, bieži saista stoicismu ar nolemtību.
Stoicisma ētika
Senie stoiķi ir bieži pārprasti, jo viņu pagātnē izmantotie termini mūsdienās attiecās uz citiem jēdzieniem. Vārds stoicisks mūsdienās nozīmē “bezemocionāls” vai “vienaldzīgs pret sāpēm”, jo stoiķu ētika mācīja brīvību no kaislēm, sekojot saprātam. Tomēr stoiķi necentās iznīdēt emocijas, bet vienīgi izvairīties no emocionālām problēmām, attīstot tīru spriestspēju un iekšēju mieru caur rūpīgu loģikas, spriešanas un koncentrēšanās treniņu. Sekojot kiniķiiem, stoicisma ētikas pamatā ir, ka labais atrodas pašā dvēselē, gudrībā un paškontrolē. Stoiķu ētika uzsvēra likumu: “Seko, kurp ved saprāts”. Ideja bija kļūt brīvam no ciešanām caur apātiju (apatheia, Grieķiski:απαθεια), kur vārds apātija jāsaprot antīkajā nozīmē — “objektīvs” vai “tīrs spriedums”, nevis mūsdienu nozīmē “vienaldzīgs”.
Stoiķu kaisles un apātijas jēdzieni ir līdzīgi budisma cēlajām patiesībām. Visās dzīvēs ir ciešanas (Dukka), ciešanas sakņojas kaislēs un velmēs (Samudaya), meditācija un tikums var atbrīvot cilvēku no ciešanām (Nirodha un Marga). Tie ir arī analogi hinduistu svētās grāmatas Bhagavadgītā rakstiem, kuri uzsver pacelšanos pāri dualitātēm, tādiem kā bauda - sāpes, uzvara - zaudējums, lai paveiktu savu cilvēka pienākumu. Stoiķiem jēdziens saprāts nozīmēja ne tikai loģikas izmantošanu, bet arī dabas procesu jeb logos (universāls saprāts, kurš ir piemītošs visām lietām) saprašanu. Viņi uzskatīja, ka dzīvot saskaņā ar saprātu un tikumu nozīmē dzīvot harmonijā ar universa dievišķo kārtību, atzīstot veselo saprātu un cilvēka pamata tikumus.
Četri galvenie tikumi stoicisma filozofijā ir gudrība (sophia), drosme (andreia), taisnīgums (dikaiosyne) un paškontrole (sophrosyne) - klasifikācija aizgūta no Platona mācībām.
Sekojot Sokratam, stoiķi uzskatīja, ka skumjas un ļaunums ir ignorances rezultāts. Ja kāds ir nelaimīgs, tad tas ir tāpēc, ka viņš ir aizmirsis to, kā daba patiesībā funkcionē. Tātad risinājums ļaunumam un skumjām ir katram savu spriedumu un uzvedību pārbaudīšana, lai noteiktu, kur viņi ir nomaldījušies no dabas universālā saprāta.
Garīgie treniņi
Stoiķu filozofija nebija tikai uzskatu un ētisku uzskatu kopums, bet tas bija dzīves stils, iesaistot nepārtrauktus treniņus (askesis). Treniņi iekļāva loģiku, Sokrata dialogu un pašdialogu, nāves aptveršanu, uzmanības treniņu, lai paliktu esošajā mirklī, ikdienas problēmu un to risinājumu apdomāšanu un citas lietas. Filozofija stoiķiem ir aktīvs process ar nepārtrauktu treniņu un pašatgādināšanu.
Brālība
Stoicisms īpaši ir iezīmīgs ar uzskatu, ka visi cilvēki ir viena universāla gara izpausme, un cilvēkiem vajadzētu dzīvot brālīgā mīlestībā, būdami gatavi palīdzēt viens otram. Ārējām atšķirībām, kā sociālajam stāvoklim vai bagātībai nav nekādas nozīmes savstarpējās attiecībās.
Zēnons no Kitijas
Zēnons no Kitijas (Ζήνων ὁ Κιτιεύς, Zēnōn ho Kitieŭs) (333. p.m.ē. — 264. p.m.ē), iespējams bijis tirgotāja dēls, kā arī kiniķu virziena students. Līdz 42 gadu vecumam bijis tirgotājs, tad uzsāka stoicisma filozofijas skolu. Viņu raksturoja kā izmocītu personu, kas dzīvojis atturīgu, askētisku dzīvi. Neviens no Zēnona darbiem nav saglabājies, bet viņa mācības ir nodotas tālāk, ieskaitot viņa galveno uzskatu, ka mieru vislabāk var sasniegt kļūstot vienaldzīgam pret sāpēm un baudām. Viņš sludināja, ka cilvēks iekaro pasauli pats. Tikai apņemoties kontrolēt savas emocijas un fiziskās vēlmes, cilvēks var sevī attīstīt gudrību un spēju to pielietot.
Krisips no Solas
Krisips no Solas (Χρύσιππος ὁ Σολεύς, ap 280. p.m.ē - ap 207. p.m.ē.), bija Kleanta (Κλέανθης) skolnieks un vēlāk galvenais stoicisma filozofijas attīstītājs. Viņš tiek godināts kā otrais stoicisma dibinātājs, kurš aizsāka stoicismu kā visietekmīgākās filozofijas kustību grieķu un romiešu pasaulē. Jaunībā, pēc lielu mantotu īpašumu zaudēšanas, viņš pārcēlās uz Atēnām, lai mācītos filozofiju. Krispijs daudz rakstīja (saka, ka viņš reti kad ir nodzīvojis dienu, neuzrakstot 500 līnijas teksta) un debatēja. Debatējot viņš bieži pieņēma abas jautājuma puses. No 700 viņa darbiem neviens nav pilnībā saglabājies - tikai fragmenti citu autoru darbos. Stāstot, ka viņš ir devis vīnu savam ēzelim, un pēc tam nomiris no smiekliem, kad ēzelis mēģināja ēst vīģes, kaut arī šis stāsts ir šaubīgs. Krispijs uzskatīja tikumu par dvēseles vērtību, un ka tikums kopā ar dvēseli un ķermeni ir saistīti. Viņš mācīja, ka ir nepieciešama harmonija, lai visi trīs eksistētu veselīgā stāvoklī. Viņš arī uzstāja, ka dižciltība nav iedzimta un ka tā ir jāsasniedz ievērojot tikumīgu dzīvesveidu. Jātiecas pēc vērtībām, kas atšķir mūs no dzīvniekiem: paškontroles, zināšanām, drosmes un godīguma. Krispijs arī saskatīja ļaunuma nepieciešamību tā saistītā pretstata - labestības dēļ. “Nevarētu būt godīguma, ja nebūtu negodīguma; drosmes, ja nebūtu gļēvums; patiesība, ja nebūtu melu”.
Epiktēts
Epiktēts (Ἐπίκτητος, ap 55. - ap 135.) jaunību pavadīja kā vergs, tomēr arī tad studēja stoicisma filozofiju. Vēlāk viņš tika atbrīvots un dzīvoja grūtu dzīvi Romā. Ir zināms, ka viņš kļuva sakropļots. Atbilstoši stoicismam viņš dzīvoja dzīvi lielā vienkāršībā mācot. Vispirms viņš mācīja, ka jāapgūst patiesā lietu daba, kura ir nemainīga un patiesa visiem cilvēkiem, bez izņēmuma. “Lietu daba” iedalās divās kategorijās: lietas, kuras ir pakļautas mūsu gribai (prohairetic lietas) un lietas, kuras nav pakļautas mūsu gribai (aprohairetic lietas jeb adiaphora). Pirmajā kategorijā ietilpst mūsu vēlmes, impulsi, lēmumi u.c. Otrajā kategorijā ietilpst lietas, kā bagātība, slava, veselība un citas. Epiktēts iepazīstināja skolniekus ar jēdzieniem prohairesis un prohairesis un nekad ārējās jeb aprohairetic lietās.
Stoiķu citāti
Zēnons no Kitijas:
Marks Aurēlijs:
Aizupieši
Aizupieši var būt:
Aišpūri
Aišpūri — vietvārds Latvijā:
Merida (Venecuēla)
Santjago de los Kavaljerosa de Merida ir pilsēta Venecuēlas rietumos, Meridas štata administratīvais centrs. Pilsētā dzīvo aptuveni 205 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir 16. lielākā pilsēta valstī. Merida atrodas aptuveni 1630 metrus virs jūras līmeņa. Tā ir viena no nozīmīgākajām Venecuēlas Andu kalnu pilsētām.
Meridu dibināja konkistadors Huans Rodrigess Suaress. Tajā laikā tā bija Jaunās Granādas sastāvā. Vēlāk nonāca Venecuēlas ģenerālkapteiņa pakļautībā. 19. gadsimtā pilsētai bija nozīmīga loma Venecuēlas neatkarības kara laikā.
Meridā atrodas Andu universitāte (Universidad de Los Andes); šeit ir lielākā studentu pilsētiņa Venecuēlā. Katru gadu februārī pilsētā norisinās festivāls Feria del Sol, kas ir viens no lielākajiem ikgadējiem kultūras pasākumiem Venecuēlā. Merida ir Lietuvas pilsētas Klaipēdas sadraudzības pilsēta.
Slovēnijas hokeja izlase
Slovēnijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Slovēniju starptautiskajās hokeja spēlēs. Pašlaik (2023) tā atrodas 19. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā. Slovēnijas hokeja izlases labākais sasniegums Pasaules čempionātos ir izcīnītā 13. vieta 2002. un 2005. gadā. Slovēnijas izlases līderis ir Losandželosas "Kings" spēlētājs Anže Kopitars. 2006. gada Pasaules čempionātā izlase ierindojās pēdējā 16. vietā un tika nosūtīta uz 1. divīziju.
2023. gadā tā spēlēs Pasaules čempionāta elites divīzijā.
Romiešu cirks
Romiešu cirks (no la — ‘aplis’) bija liela brīvdabas arēna, kuru Senajā Romā izmantoja publiskiem pasākumiem. Cirks bija līdzīgs Senās Grieķijas hipodromiem, lai arī kalpoja vairākiem mērķiem. Līdz ar teātriem un amfiteātriem, cirki bija vienas no tā laika galvenajām izklaides vietām. Cirki bija arēnas, kurās notika kaujas ratu un zirgu sacensības, kā arī uzstāšanās, kas bija saistītas ar svarīgiem impērijas notikumiem. Pasākumos, kuri iekļāva vēsturisku jūras kauju attēlojumu, cirku piepildīja ar ūdeni.
Jans Ulrihs
Jans Ulrihs (de; dzimis ) ir bijušais vācu šosejas riteņbraucējs.
1997. gadā kļuva par pirmo Vācijas riteņbraucēju, kas uzvarējis Tour de France. Vēl ir izcīnījis piecas otrās vietas un 4. vietu 2004. gadā. Izcīnījis zeltu un sudrabu, tāpat guvis uzvaru 1999. gada Vuelta a España. 2006. gadā J. Ulrihs bija iesaistīts dopinga skandālā, pēc tā 2007. gadā arī beidza riteņbraucēja karjeru. 2012. gada februārī viņam tika piespriesta divu gadu diskvalifikācija ar atpakaļejošu datumu (no 2011. gada augusta). Tāpat tika anulēti visi sportista sasniegumi, kas gūti pēc 2005. gada.
Personīgā dzīve
Pēc karjeras beigām Ulriham bijušas problēmas ar alkohola un narkotiku atkarību, kā arī vardarbības izpausmēm to ietekmē.
2022. gadā pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā viņš labdarības izsolē, lai vāktu līdzekļus Ukrainas bērniem, par vairāk nekā 40 000€ pārdeva savu 1998. gada Tour de France velosipēdu, ar ko ieguva otro vietu sacensību kopvērtējumā.
1994.—1995. gada NHL lokauts
1994-95 sezonas NHL lokauts bija 104 dienas ilgs lokauts, kas notika pēc vienas NHL nospēlētas sezonas, kuras laikā nebija noslēgts spēlētāju-līgas kolektīvais līgums. Lokauts sākās 1994. gada 1. oktobrī, bet beidzās 1995. gada 11. janvārī. Lokauta dēļ sezonā nenotika 468 spēles, ieskaitot zvaigžņu spēli. Galvenais iemesls, kura dēļ ilgu laiku šis līgums netika parakstīts, bija algu griestu ieviešana, pret ko iestājās spēlētāji. Algu griesti gan tika ieviesti pēc nākamā - 2004-05 lokauta. 1994-95 sezonā 82 spēļu vietā komandas, katra, izspēlēja tikai 48. Sanhosē, kurai bija uzticēts organizēt 1995. gada zvaigžņu spēli saņēma tiesības to rīkot 1997. gadā.
Inde
Inde ir viela vai vielu maisījums, kas pietiekamā daudzumā absorbējoties (uzsūcoties) dzīvajā organismā izraisa bojājumus, parasti ķīmiski reaģējot vai citādi ietekmējot molekulāru vienību. Medicīnas (daļēji veterinārijas) un zooloģijas virzieni bieži atšķir terminu "inde" no terminiem "toksīns" un "dzīvnieku inde". Toksīns ir bioloģiskas izcelsmes inde, bet dzīvnieku inde ir toksīns, kas iekļūst organismā pēc kodiena vai dzēliena. Indes izmantoto arī rūpniecībā, lauksaimniecībā un citās nozarēs citiem nolūkiem kā tikai indi.
Vostok-3
Vostok-3 (Восток-3) bija PSRS kosmosa kuģis, ar kuru notika ilglaicīgs cilvēka lidojums, kā arī piedalījās divu kuģu grupveida lidojumā. Pirmoreiz kosmosā vienlaicīgi atradās vairāk nekā viens cilvēks.
Kosmosa kuģis tika palaists, un tajā atradās Andrijans Nikolajevs. Dienu vēlāk, startēja Vostok-4 ar Pāvelu Popoviču. Lai gan kosmosa kuģi nebija aprīkoti ar raķešdzinējiem, ar kuriem mainīt orbītu, to palaišanas laiks un trajektorija tika precīzi izskaitļota. Tādējādi tie orbītā atradās tuvākajā punktā 5 km viens no otra. Kosmonauti arī veica savstarpējus radio seansus, pirmoreiz kosmosā nodibinot sakarus starp diviem kosmiskajiem aparātiem.
Taju valoda
Taju valoda (ภาษาไทย, phasa thai, izrunā: ), senāk siāmiešu valoda, ir taju-kadaju saimes valoda, Taizemes valsts valoda. Tās literārā valoda balstās galvenokārt uz Bangkokas dialekta. Bez Bangkokas dialekta izšķir arī ziemeļaustrumu, ziemeļu un dienvidu dialektus. Ziemeļaustrumu dialekti ir līdzīgi laosiešu valodai.
Atskaitot salikteņus un svešvārdus, taju valodā pārsvarā ir vienzilbju vārdi. Taju valodā tiek izšķirt pieci toņi: vidējs, zems, krītošs, augsts un kāpjošs, kā arī izšķir 21 līdzskani un 9 patskaņus.
Taju valodā ir daudzi aizguvumi no citām valodām. Iespējams, senākie aizguvumi ir no ķīniešu valodas, bet sastopami arī salīdzinoši jaunāki aizguvumi no ķīniešiem. Daudziem vārdiem saknes meklējamas sanskritā un khmeru valodā. Sākot no 16. gadsimta taju valodā parādās portugāļu cilmes vārdi, bet mūsdienās arvien vairāk arī angļu valodas aizguvumi.
13. gadsimtā izveidotajā taju alfabēta pamatā ir brahmiskā rakstība. Rakstīts tiek no kreisās uz labo pusi, atstarpes starp vārdiem tiek atzīmētas ar pieturzīmēm.
Ģeocentriskā orbīta
Ģeocentriskā orbīta ir orbīta, kurā riņķo kāds objekts ap Zemi, piemēram Mēness vai Zemes mākslīgais pavadonis.
Augstuma klasifikācija
Geo
Ģeostacionāros mākslīgos pavadoņus parasti palaiž ģeostacionārajā orbītā 35 786 km augstumā virs zemes. Tie paliek stacionārā pozīcijā paralēli zemei.
Lielais LEO
Lielāks ģeostacionārais mākslīgais pavadonis, kurš darbojas zemajā Zemes orbītā, nodrošinot svarīgākos mobilo datu servisus. Šo pavadoņu uzdevums ir vākt informāciju par Zemi (meteoroloģiskos, Zemes izpētes, u.tml.). Tos parasti palaiž zemās orbītās (dažu simtu kilometru augstumā) ar lielu slīpumu pret Zemes ekvatoru, lai pavadonis, kustoties pa orbītu un planētai zem tā griežoties, secīgi pārlūkotu visus Zemes virsmas rajonus. Pavadoņi ir izvietoti starp 700—2000 km virs Zemes.
Mazais LEO
Mazs ģeostacionārais mākslīgais pavadonis, kurš darbojas zemajā Zemes orbītā, nodrošinot svarīgākos mobilā tālruņa servisus. Īpaši zemu (ap 200 km augstumā virs Zemes) lido militārie izlūkpavadoņi. Šo pavadoņu mūžs ir īss — tikai dažas nedēļas, jo tie lido atmosfēras augšējos slāņos, kas tos pakāpeniski bremzē, līdz tie noiet no orbītas un sadeg.
MEO
Ģeostacionārais mākslīgais pavadonis, kurš darbojas vidējā Zemes orbītā, un arī nodrošina mobilo sakaru servisu. Tie ir izvietoti ap 10 000 km augstumā virs Zemes.
Zemes stacijas pārraida signālu satelītam orbītā, šo darbību sauc par augšupsaiti. Mākslīgie pavadoņi saņem augšupsaites signālu, paplašina to, pārveido par zemāka līmeņa frekvenci un tad sapāro izejošo signālu atbilstoši uz klāja esošai satelīta antenas pārraides kārtībai, kur šis signāls ir fokusēts šaurākā starā un nosūtīts atpakaļ uz Zemi, tiek saukts par lejupsaitēšanu. Pavadoņa elektronika, kura saņem augšupsaites signālu, paplašina to un pārveido frekvences, tiek saukta par retranslatoru.
Edgars Masaļskis
Edgars Masaļskis (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, vārtsargs, Latvijas hokeja izlases spēlētājs, izlases visu laiku visvairāk spēļu aizvadījušais vārtsargs. Karjeras laikā spēlējis dažādos Eiropas vadošo līgu klubos, tās otrajā pusē astoņas sezonas aizvadot KHL.
Pašlaik (2019) ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas Dinamo galvenā trenera asistents.
Karjera
Visilgāk (piecas sezonas) E. Masaļskis līdz šim spēlējis Liepājas "Metalurga" sastāvā. 2006.—2007. sezonā viņš spēlēja trīs klubos, lai gan dažus mēnešus bija bez kluba. Sezonu Edgars iesāka Baltkrievijā — Minskas "Dinamo", bet pēc vienas spēles tika atlaists un pievienojās citam Baltkrievijas klubam — Minskas "Junost". Vēlāk Masaļskis pievienojās Vācijas 2. spēcīgākās līgas klubam Freiburgas EHC. 2007.—2008. gada sezonu Masaļskis aizvadīja Žlobinas "Metallurg" komandā Baltkrievijas čempionātā.
2008.—2009. gada KHL sezonas sākumā Masaļskis jau spēlēja Rīgas "Dinamo", aizvadīja vairākas veiksmīgas spēles un tika atzīts par Kontinentālās hokeja līgas nedēļas vērtīgāko vārtsargu. Veiksmīgā sezona pārtrūka naktī uz, kad E. Masaļskis cieta uzbrukumā Vecrīgā. Kā liecina informācija plašsaziņas līdzekļos, pēc strīda kādā naktsklubā viņu esot piekāvuši 5—6 cilvēki. Labās kājas potītes lūzuma dēļ hokejists nevarēja spēlēt 3 mēnešus. Rīgas "Dinamo" lauza līgumu ar vārtsargu, bet pēc savainojuma izārstēšanas viņš parakstīja līgumu ar Vācijas elites līgas klubu Duisburgas EV.
2009.—2010. gada sezonu Masaļskis sekmīgi aizvadīja Rīgas "Dinamo" kā komandas pamatvārtsargs KHL čempionātā. Kopš 2010.—2011. gada sezonas viņš spēlē citā KHL klubā — Hantimansijskas "Jugra". "Jugra" rindās viņš trīs sezonas pildīja komandas otrā vārtsarga funkcijas aiz Mihaila Birjukova. 2013. gada vasarā jaunu līgumu ar klubu Masaļskis nenoslēdza, bez darba pavadot teju pusgadu līdz brīdim, kad 2014. gada 16. janvārī vārtsargs pievienojās Slovākijas Ekstralīgas vienībai HK Poprad. Vasarā hokejists atgriezās Rīgas "Dinamo", taču jau 2014. gada 19. decembrī līgums ar hokejistu tika lauzts. Janvārī uz pārbaudes laiku pievienojās Šveices hokeja līgas klubam HC Ambrì-Piotta, kura sastāvā arī noslēdza sezonu. Augustā pievienojās KHL klubam Toljati "Lada" uz pārbaudes laiku, 19. augustā klubam noslēdzot viena gada līgumu ar spēlētāju. Nākamajā sezonā Masaļskis bija komandas pamatvārtsargs, un pēc sezonas beigām pagarināja līgumu ar "Lada" uz vēl vienu gadu. Pēc 2016.—17. gada sezonas noslēdza karjeru.
E. Masaļskis Latvijas hokeja izlases sastāvā ir piedalījies 15 Pasaules čempionātos, četros Olimpisko spēļu turnīros, kā arī trīs Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīros un divos Pasaules čempionātos junioriem. Izlases sastāvā debitējis 2000. gada 11. novembrī. Viņš ir izlases visu laiku visvairāk spēļu aizvadījušais vārtsargs. 2016. gada septembrī paziņoja, ka beidz spēlētāja karjeru Latvijas izlasē.
Trenera karjera
Pēc karjeras beigšanas 2017. gadā kļuva par KHL kluba Rīgas "Dinamo" galvenā trenera palīgu.
Hipodroms
Grieķijas hipodromi bija līdzīgi romiešu cirkam. Lielākā atšķirība bija tāda, ka cirkā vienlaicīgi sacentās četri kaujas rati, bet Grieķijas sacensībās pat desmit un vairāk. Līdz ar to platums bija daudz lielāks, līdz pat 120 metriem, bet distances garums ap 210 metriem. Hipodroms nebija romiešu amfiteātris, ko izmantoja skatāmiem sporta veidiem, spēlēm un izrādēm, ne arī grieķu vai romiešu pusapaļais teātris, ko izmantoja teātra izrādēm. Grieķu hipodromu parasti veidoja paugura nogāzē un no vienas puses ņemto zemi izmantoja otrā pusē veidotajā valnī. Viens hipodroma gals bija pusapaļš, bet otrs ar taisniem stūriem un plašu portiku, kura priekšā, zemākā līmenī, atradās zirgu staļļi un kaujas ratu novietnes. Abos hipodroma galos atradās stabi, ap kuriem dalībniekiem bija jāapbrauc. Tā bija bīstamākā distances daļa un grieķi novietoja altāri Taraksipam, kurš bija dievība, kura sacensībās baidīja zirgus, lai norādītu vietu, kur daudzi no dalībniekiem krita un izstājās.
Viens no lielākajiem senajiem hipodromiem atradās Konstantinopolē, to būvēja no 203. līdz 330. gadam. Tomēr to būvēja pēc romiešu plāna, tāpēc tas vairāk atbilda cirka statusam.
Alesandro Nannīni
Alesandro Nannīni (dzimis, Sienā, Itālijā) ir bijušais itāļu autosacīkšu braucējs. Viņš ir rokmūzikas dziedātājas Džannas Nannīni jaunākais brālis.
Karjera
Nannīni debitēja Formula 1 sacensībās. gadā Minardi komandā kā tautieša Andrea de Čezarisa komandas biedrs. 16 sacīkstēs Nannīni tikai vienreiz finišēja, vienā sacīkstē nestartēja un vienai nekvalificējās, pārējās izstājās. . gadā itālis palika Minardi komandā, tomēr atkal lielākoties finišu nesasniedza.
Ar daļēji funkcionējošu labo roku itālis guva panākumus salonautomobiļu čempionātos 1990. gados. 1997. gadā Nannīni beidza sportista gaitas. 2007. gadā viņš atgriezās sacīkstēs, debitējot Formula 1 veterānu čempionātā Grand Prix Masters. Čempionātā gan tika aizvadītas tikai dažas sacīkstes un tagad tas ir beidzies.
1926. gads
1926. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Purva vaivariņš
Purva vaivariņš (la jeb Rhododendron tomentosum) ir mūžzaļš 30—120 cm augsts ēriku dzimtas pundurkrūms. Bieži izplatīts arī Latvijas sūnu purvos un purvainos priežu mežos.
Apraksts
Zaru miza tumši pelēka, sākumā klāta ar sarkanbrūnu tūbas kārtu un sīkiem dziedzerīšiem. Lapas pamīšus, vienkāršas, lineāras, 1—6 cm garas, 0,2—1,5 cm platas, stipri smaržojošas, ādainas, uz apakšpusi ieritinātām malām, virspusē tumši zaļas, spīdīgas, gludas vai jaunām lapām pareti klātas ar dzelteniem dziedzerīšiem, apakšpusē ar sarkanbrūnu tūbas kārtu un sīkiem dziedzerīšiem. Zied no maija līdz jūlijam. Ziedi sakopoti čemurveida ziedkopās, kas atrodas zaru galos. Kauslapas 5. Vainaglapas 5, baltas, 0,4—0,8 cm garas, parasti brīvas, nobirstošas, gandrīz olveidīgas. Putekšņlapas 10, to kātiņi balti, nedaudz garāki par vainagu. Auglenīca pie pamata ar disku, kam 8—10 zobiņi. Irbulis pavedienveida, mazliet īsāks par putekšņlapām. Auglis — nokarena pieccirkņu pogaļa ar paliekošu irbuli.
Krievijas pilsoņu karš
Krievijas pilsoņu karš (ru) bija Oktobra revolūcijas izraisīts pilsoņu karš bijušās Krievijas Impērijas teritorijā starp lielinieku atbalstītājiem un to pretiniekiem. Par kara sākumu uzskata Oktobra revolūciju vai Sarkanās armijas nodibināšanu 1918. gada janvārī, tomēr Krievijas pilsoņu kara galvenās kaujas sākās pēc Brestļitovskas miera līguma laušanas 1918. gada novembrī un turpinājās līdz 1920. gada novembrim, kad pēc Vrangeļa armijas sakāves Krimā lielākā daļa Baltās armijas un citu bēgļu evakuējās uz Balkāniem un Rietumeiropu.
Par Krievijas pilsoņu kara beigām uzskata Vladivostokas ieņemšanu 1922. gada 25. oktobrī.
Kara pirmais posms
Krievijas pilsoņu kara pirmais posms aizsākās pēc Oktobra revolūcijas. Jau pirmajā dienā pēc Oktobra apvērsuma pārtraukta demokrātiski ievēlētās Satversmes sapulces darbība, bet 1918. gada sākumā tika aizliegtas gandrīz visas politiskās partijas. Drīz izveidojās vāja republikāņu, konservatīvo, monarhistu, sociālistu un citu politisko spēku apvienība — Baltā kustība, kuras vienīgais vienojošais mērķis bija vēlme padzīt boļševikus no varas. 1917. gada novembrī Dienvidu Krievijas kazaku apgabalos Novočerkaskā ieradās bijušais Krievijas Impērijas armijas virspavēlnieks Mihails Aleksejevs un gāztās Krievijas Pagaidu valdības armijas virspavēlnieks Lavrs Korņilovs. 1917. gada 27. decembrī viņi oficiāli paziņoja par Brīvprātīgo armijas izveidošanu, par kuras augstāko vadītāju kļuva Aleksejevs, bet militāro virspavēlnieku Korņilovs.
Par Sarkanās armijas dibināšanas dienu tiek uzskatīts 1918. gada 23. februāris, kad Vācijas karaspēka operācijas "Dūres sitiens" laikā laikrakstos publicēja Tautas Komisāru padomes uzsaukumu "Sociālistiskā tēvzeme briesmās" (faktiski tas notika 22. februārī), 24. februārī pie Valkas, 25. februārī pie Pleskavas un 3. martā pie Narvas latviešu strēlnieki un jauniesauktie sarkanarmieši nesekmīgi mēģināja apturēt uzbrukumu. Vācu uzbrukums aprima vienīgi pēc Brestļitovskas miera līguma parakstīšanas 3. martā. 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulks apsargāja Padomju Krievijas valdības vilcienu, kad tā no Petrogradas 1918. gada 10. — 11. martā pārcēlās uz Maskavu un turpināja tās apsardzi arī Maskavas kremlī. 1918. gada 13. aprīlī tika izveidota Latviešu strēlnieku divīzija kā Sarkanās armijas daļa Jukuma Vācieša vadībā, kuras sastāvā ietilpa deviņi strēlnieku pulki, kavalērijas pulks, vieglās un smagās artilērijas bataljoni un aviācijas daļa. Padomju valdības apsardzi Kremlī līdz 1918. gada septembrim veica īpaši izveidotais 9. Latviešu strēlnieku pulks. Latviešu strēlnieku divīzijas daļas 6. -7. jūlijā Maskavā apspieda kreiso eseru sacelšanos.
Latviešu strēlnieku divīzija piedalījās antiboļševiku dumpju apspiešanā Maskavā, Jaroslavļā, kā arī Muromas, Ribinskas, Kalugas, Saratovas un Novgorodas pilsētās. 1918. gada 18. jūlijā Jukumu Vācieti iecēla par Austrumu frontes pavēlnieku cīņā pret Čehoslovāku korpusa sacelšanos, kuru izraisīja tobrīd boļševikiem draudzīgās Vācijas valdības prasība tos atbruņot. 2. septembrī pēc Ļeņina priekšlikuma Jukumu Vācieti iecēla par pirmo Padomju Krievijas visu bruņoto spēku virspavēlnieku (главнокомандующий всеми Вооружёнными Силами РСФСР). 1918. gada septembrī Kazaņu ieņēma Sarkanā armijas vienības Pētera Slavena un Jāņa Judiņa vadībā. Latviešu strēlnieki piedalījās kaujās pie Volgas, Urālos, Arhangeļskā, Caricinā un citur.
Pilsoņu kara otrais periods
Pēc Vācijas kapitulācijas un Kompjeņas pamiera noslēgšanas Viskrievijas Centrālā izpildu komiteja 1918. gada 13. novembrī pieņēma lēmumu par Brestļitovskas miera līguma anulēšanu. Omskā izvietotās Viskrievijas Pagaidu valdības (Временное Всероссийское правительство) jeb "Direktorijas" Ministru padome 1918. gada 18. novembrī pasludināja, ka tā pārņem varu Krievijā un visu varu aizklāta balsojuma rezultātā piešķīra admirālim Kolčakam, kas turpmāk lietoja titulu "Krievijas virspavēlnieks". Kolčaku atbalstīja Antantes valstis, kas viņam sniedza materiālu atbalstu un viņa vadītajai Sibīrijas armijai izdevās šķērsot Urālus un 1918. gada decembrī ieņemt Permas pilsētu.
1918. gada decembrī latviešu strēlnieki tika nosūtīti atkarot Latvijas teritoriju. Pēc Sarkanās armijas virspavēlniecības 1918. gada 8. decembra 436. direktīvas padomju Rietumu armijas sastāvā tika izveidota Latvijas armijas karaspēka grupa (Армейская группа войск Латвии), kas 1918. gada 29. decembrī tika pakļauta padomju 7. armijai. Sarkanā armija 1918. gada 29. novembrī ieņēma Narvu, 1919. gada 3. janvārī Rīgu un tika apturēta pie Skrundas.
1919. gada 8. janvārī ģenerāļa Deņikina vadībā izdevās apvienot Kubaņas un Donas kazaku armijas un izveidot Dienvidkrievijas bruņotos spēkus (Вооружённые силы Юга России). Armijas štābs no Jekaterinodaras (tagad — Krasnodara) tika pārcelts uz Taganrogu pie Azovas jūras. Līdz 1919. gada aprīlim Kolčaka armijai izdevās sekmīgi virzīties uz rietumiem un ieņemt Kazaņu pie Volgas, tomēr tā cieta smagu sakāvi kaujā pie Samaras un maijā Sarkanā armija sāka pretuzbrukumu.
Rietumu frontē Sarkanā armija atsāka uzbrukumu 1919. gada martā, kad tika ieņemta Viļņa un Grodņa, bet Poļu—padomju kara turpinājumā Polijas armija devās pretuzbrukumā, ieņēma Pinsku, Lidu un 19. aprīlī Viļņu. Igaunijas brīvības cīņu noslēgumā 1919. gada maijā no Igaunijas teritorijas Pleskavas guberņā iebruka ģenerāļa Judeniča komandētā Krievijas Ziemeļrietumu armija. 22. maijā A. Niedras Latvijas Pagaidu valdībai pakļautās armijas daļas ieņēma Rīgu un Stučkas valdība pārcēlās uz Rēzekni. 12. jūnijā Deņikins oficiāli atzina admirāli Kolčaku par Krievijas virspavēlnieku un 3. jūlijā sāka karagājienu uz Maskavu. Līdz 1919. gada 8. jūlijam Sarkanās armijas virspavēlnieks bija Jukums Vācietis, kas jūlijā tika atstādināts un arestēts par darbību kontrrevolucionārā baltgvardu organizācijā, taču vēlāk viņš tika attaisnots un atbrīvots. 1919. gada jūnijā Kolčaks atteicās atzīt Somijas neatkarību apmaiņā pret somu armijas uzbrukumu Pēterburgai, pasludinādams, ka "nekādu acumirklīgu ieguvumu dēļ neatteiksies no dižās nedalāmās Krievijas idejas". 1919. gada 31. augustā Igaunijas valdība, 11. septembrī — Somijas un Latvijas valdības, bet 15. septembrī Lietuvas valdība saņēma Padomju Krievijas piedāvājumu sākt miera sarunas. 1919. augustā Kolčaka Sibīrijas armija bija spiesta atkāpties no Ufas, Jekaterinburgas un Čeļabinskas, toties septembrī Dienvidkrievijas armijas kontrolē nokļuva Donbass, Krima, Harkiva, Caricina, Kijiva, Odesa un Kurska. Voroņeža tika ieņemta 6. oktobrī, Orla 13. oktobrī, tika sākta Krievijas Padomju valdības iestāžu evakuācija no Maskavas uz Vologdu. Savukārt Judeniča Krievijas Ziemeļrietumu armija septembrī uzsāka uzbrukumu Petrogradas virzienā, bet 21. oktobrī tika apturēta 30 kilometru attālumā no pilsētas. Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija Bermonta-Avalova vadībā deklarēja, ka no Kurzemes teritorijas dosies uzbrukumā uz Krieviju, bet tā vietā 8. oktobrī sāka uzbrukumu Rīgai un nesekmīgi mēģināja gāzt Kārļa Ulmaņa vadīto Latvijas Pagaidu valdību.
Padomju valdībai izdevās noslēgt pamieru ar Polijas un Ukrainas (Petļuras) valdībām un pāriet pretuzbrukumā Dienvidu un Austrumu frontēs. Sarkanās armijas trieciengrupa, kuras kodolu veidoja latviešu strēlnieku divīzija, Orlas — Kromu kaujās 1919. gada 11. oktobrī — 18. novembrī sakāva Dienvidkrievijas armiju un 19. decembrī ieņēma Harkivu. 14. novembrī Kolčaka valdība atkāpās no Omskas, bet līdz februārim Deņikina armija atkāpās līdz Rostovai pie Donas. 1920. gada 4. janvārī admirālis Kolčaks atkāpās no amata un pauda apņemšanos nodot savas Viskrievijas valdnieka pilnvaras Deņikinam, 15. janvārī čehoslovāku korpusa vadība viņu nodeva Irkutskas pašvaldībai, kas 21. janvārī pārgāja boļševiku rokās. Kolčaks tika nošauts naktī uz 7. februāri.
Pilsoņu kara trešais periods
1920. gada 24. aprīlī Polijas armija sāka uzbrukumu Ukrainas vidienē un 7. maijā ar Petļuras valdības karaspēka atbalstu ieņēma Kijivu. Sarkanā armija Tuhačevska vadībā sāka pretofensīvu, atguva Kijivu un 11. jūlijā ieņēma Minsku, 14. jūlijā Viļņu, pēc pāris dienām Grodņu un 1. augustā Brestu. 1920. gada 12. jūlijā Krievija parakstīja miera līgumu ar Lietuvu, bet 11. augustā ar Latviju. 28. jūlijā Bjalistokā tika nodibināta padomju Polijas marionešu valdība un 10. augustā sākās Sarkanās armijas uzbrukums Varšavai, kuru poļiem izdevās apturēt. 16. augustā Polijas armija Pilsudska vadībā sāka pretuzbrukumu un līdz 18. oktobrim tai izdevās ieņemt plašu Lietuvas un Baltkrievijas teritoriju līdz Minskai austrumos. 1920. gada 21. septembrī Rīgā sākās miera sarunas, kas ieilga līdz 12. oktobrim. Rīgas miera līgums ar Poliju tika parakstīts 1921. gada 18. martā.
Kamēr lielāka daļa Sarkanās armijas bija iesaistīta poļu-padomju karā, Krimas fronte bija samēra mierīga. Toties Sarkanā armija izvērsa uzbrukumu Centrālāzijas un Kaukāza frontēs. 1920. gada aprīlī tika ieņemta Azerbaidžāna, 1920. gada septembrī Buhāras un Hivas valstis, bet novembrī Armēnija.
Pēc sakāves Polijā Sarkanā armija uzbruka Krimai. Trieciengrupa, kuras sastāvā bija arī latviešu strēlnieki, no 7. līdz 17. novembrim šturmēja Perekopu un ieņēma Eipatoriju. 1920. gada novembra beigās pēdējie Baltās armijas kareivji evakuējās uz Konstantinopoli. 1921. gada februārī tika parakstīti miera līgumi ar Persijas šahu un Afganistānas emīru. 1921. gada 16. februārī — 17. martā Sarkanā armija okupēja Gruzijas Demokrātisko Republiku.
Pēdējā nopietnā militārā pretestība Tālajos austrumos beidzās pēc ģenerāļa Diterihsa kareivju evakuācijas no Vladivostokas 1922. gada oktobrī un Tālo Austrumu Republikas pievienošanas Krievijas PFSR 1922. gada novembrī.
Viduszeme
Viduszeme ir autora Dž. R. R. Tolkīna izdomāta pasaules daļa, kurā norisinās "Gredzenu pavēlnieka", "Hobita" un citu šī autora grāmatu darbība. Viduszemes termins ir ekvivalents Midgardai skandināvu mitoloģijas aprakstos, kurš raksturo cilvēku apdzīvoto pasauli, tas ir, okeāna aptvertu Zemes centrālo kontinentu Tolkīna iedomātajā mitoloģiskajā pagātnē. Tolkīns apgalvoja, ka viņa grāmatu darbība notiek Zemes pagātnē "citā iztēles līmenī".
Viduszeme ir Zemes ziemeļu kontinents (Arda) iedomātā Zemes pagātnes periodā (Tolkīns novērtēja Trešā laikmeta beigas apmēram 6000 gadu pirms mūsdienām), "sekundāras vai pakārtotas realitātes" izpratnē.
Tolkīna Viduszemes romānu un stāstu darbība galvenokārt koncentrējas kontinenta ziemeļrietumos. Šī daļa atgādina Eiropu, un hobitu rases apdzīvotās Dalienas (Šīras) daba aprakstīta līdzīga Anglijai (precīzāk - Rietummidlendai, Dalienu novietojot tajā pašā platumā kā Oksfordu).
Leģenda
Tolkīna stāstījumi hronikas veidā raksturo cīņu par zināmās pasaules kontroli: vienā pusē eņģeļi vai pusdievi — Valāri, elfi un viņu sabiedrotie starp cilvēkiem; no otras puses, dēmoniskais Melkors jeb Morgots (Valāru atkritējs) un viņa līdzgaitnieki, galvenokārt orki, pūķi un pakļautie cilvēki. Vēlākajos laikos pēc Morgota sakāves un izraidīšanas no Ardas vadību pārņēma viņa palīgs Saurons.
Pēc Morgota sakāves Valāri atteicās no tiešas iejaukšanās Viduszemes lietās, tomēr sūtīja burvjus palīdzēt cīņā pret Sauronu. Svarīgākie no tiem bija Gendalfs Pelēkais un Sarumans Baltais. Gendalfs palika uzticīgs savai misijai un līdz galam cīnījās pret Sauronu. Sarumans izvēlējās savu ceļu un centās nostiprināties kā Saurona sāncensis par absolūtu varu Viduszemē. Citas rases, kas iesaistījās cīņā pret Mordorā nocietinājušos Sauronu, bija rūķi, kokveidīgie enti un hobiti. Sākotnējie konflikta posmi aprakstīti hronikā "Silmarillions", savukārt pēdējie posmi cīņā pret Sauronu aprakstīti grāmatās "Hobits" un trīs sējumu darbā "Gredzenu pavēlnieks".
Konflikti par dārgu vai maģisku priekšmetu pārvaldīšanu ir visos stāstos atkārtota tēma. Pirmajā laikmetā dominē elfa Feanora un viņa noldoru klana meklējumi, lai atgūtu trīs dārgakmeņus — Silmarillus, kuras Morgots tiem nozaga ("Silmarillions"). Otrajā un trešajā laikmetā dominē Varas gredzenu kalšana un Saurona veidotā galvenā Lielvaras Gredzena liktenis, kas tā valkātājam dod spēku kontrolēt vai ietekmēt tos, kuri nēsā citus Varas gredzenus ("Gredzenu pavēlnieks").
Etimoloģija
Seno ģermāņu mitoloģijā cilvēku apdzīvotā pasaule ir pazīstama ar vairākiem līdzīgiem nosaukumiem, piemēram, Midgārda, Midenheima, Manaheima un Midengerda. Senangļu middangeard cēlies no kāda seno ģermāņu vārda, piemēram, senskandināvu vārds Miðgarðr no norvēģu mitoloģijas, ko mūsdienu angļu valoda pārveido kā Midgard.
Attiecīgi Tolkīns neizgudroja šo terminu "Viduszeme", ko dēvē arī par “vidus pasauli”. Tas dažādās formās sastopams visā angļu valodas attīstības laikā.
Tolkīna lietojums
Tolkīns pirmo reizi saskārās ar terminu middangeard kādā vecās angļu valodas fragmentā, kuru viņš studēja 1914. gadā:
Éala éarendel engla beorhtast / ofer middangeard monnum sended.
Trīs Zvaigžņu balva
Trīs Zvaigžņu balva ir Latvijas gada labāko sportistu un sporta notikumu noteikšanas un apbalvošanas pasākums, ko rīko Latvijas sporta vadība. Ar šādu nosaukumu un jaunā formātā balva pastāv kopš 2020. gada.
Viduszeme
Tolkīna lietojums
Sveikts Earendil, spožākais no eņģeļiem / pār viduszemi, kurš cilvēkiem sūtīts.
Trīs Zvaigžņu balva
Trīs Zvaigžņu balva ir stājusies Latvijas Gada balvas sportā vietā, ko organizēja Igo Japiņa Sporta aģentūra un Latvijas Olimpiskā komiteja kopš 2005. gada. tika nolemts izveidot Trīs Zvaigžņu balvu, nespējot vienoties ar Igo Japiņu par tālāko sadarbību.
Viduszeme
Tolkīna lietojums
Šis citāts bija fragments no mūka Kinevulfa poēmas "Kristus". Vārds Éarendel Tolkīnam kļuva par jūrnieku Earendilu (Eärendil), kurš devās no Viduszemes lūgt palīdzību no Valariem. Tolkīna tai pašā 1914. gadā sarakstītais dzejolis par Earendilu piemin "viduspasaules malu".
Trīs Zvaigžņu balva
Balvas pasniedz dažādās kategorijās gan vīriešiem, gan sievietēm. Ir arī speciālbalvas, ko pasniedz gan par mūža ieguldījumu sportā, gan arī populārākajiem gada sportistiem, ko nosaka līdzjutēji.
Viduszeme
Tolkīna lietojums
Tolkīns uzskatīja, ka viduszemes jēdziens ir līdzvērtīgs grieķu vārdam οἰκουμένη — oikumēne (no kura atvasināts vārds "ekumēnisks"). Šajā lietojumā Tolkīns vairākkārt saka, ka oikumēne ir "cilvēku pastāvīgā vieta"; tas nozīmē, ka tā ir fiziskā pasaule, kurā cilvēks dzīvo savu dzīvi un likteni pretstatā citām, vēl neredzētām pasaulēm.
Trīs Zvaigžņu balva
Populārākie sportisti (līdz 1993)
Aptauju par populārāko sportistu organizēja jau pirms Otrā pasaules kara. Rīgas Latviešu biedrības namā godināja aptaujas uzvarētāju — šāvēju Kārli Kļavu, pirmo latvieti, kas uzvarēja pasaules čempionātā. To organizēja „Sporta pasaule”. Pēc kara laikraksts „Sports” organizēja aptauju par gada izcilāko sportistu, to veica sporta žurnālistu vidū. Tad uzvarēja leģendārais basketbolists Maigonis Valdmanis. Vēlāk aptaujā piedalījās arī lasītāji un par laureāti tika izvēlēta slavenā basketboliste Skaidrīte Smildziņa-Budovska, olimpiskais čempions Jānis Lūsis, pasaules šaha čempions Mihails Tāls. Vēlāk balsoja arī par labākajiem treneriem, komandām, sporta veidiem.
Laikraksta "Sports" aptaujas laureāti
Viduszeme
Tolkīna lietojums
Tomēr termins "Viduszeme" nav atrodams Tolkīna agrākajos rakstos par Viduszemi, kas datēti ar 1920. gadu sākumu un publicēti "Zudušo pasaku grāmatā" (The Book of Lost Tales, 1983–1984). Arī "Hobitā" (1937) termins netiek izmantots. Tolkīns tikai 30. gadu beigās sāka lietot terminu “vidējā zeme”, aizstājot agrākos terminus, kā "Lielās zemes" un "Ārējās zemes". Termins "Viduszeme" parādās "Gredzenu pavēlnieka" projektos un tur atrodas jau prologā: "...Tomēr nav šaubu, ka Viduszemē hobiti savā nodabā mituši daudzus gadus, iekams pārējie viņus pamanīja."
Ārējā lietošana
Termins Viduszeme ir arī ticis lietots kā saīsne visam Tolkīna leģendārijam, aizstājot tehniski pareizākus, bet mazāk zināmus terminus, kā Arda (kas attiecas uz fizisko pasauli) un Ea (kas attiecas uz pasaules realitāti kopumā).
Izdotas vairākas grāmatas ar Tolkīna pasaules aprakstu, kā "Pilnīga Viduszemes rokasgrāmata" (The Complete Guide to Middle-earth), "Ceļš uz Viduszemi" (The Road to Middle-earth), "Viduszemes atlants" (The Atlas of Middle-earth) un it īpaši sērija "Viduszemes vēsture" (The History of Middle-earth), kas visi ietver apgabalus ārpus Viduszemes stingri ģeogrāfiskās definīcijas.
Angļu valodā šis termins pareizi rakstāms ar defisi kā "Middle-earth".
Ģeogrāfija
Tolkīna leģendārija vispārējā kontekstā Viduszeme bija daļa no viņa radītās Ardas pasaules (kurā ietilpa Amana kontinents un Eresejas sala, kuri notikumu gaitā tika atdalīti no pārējās fiziskās pasaules un nav sasniedzami ar parastu ceļošanu), kura pati bija daļa no plašākas pasaules — Ea (Eä) - radīšanas.
Amanu un Viduszemi viens no otra atdala Belegaera dižjūra (Atlantijas okeāna analogs), kurā Pirmā laikmeta notikumos nogrima daļa toreizējā Belerianda subkontinenta. Rietumu kontinents, Amans, kļuva par Valaru mājvietu.
Viduszemes austrumu pusi apskaloja Austrumu jūra. Aiz tās atradies neapdzīvots austrumu kontinents, kurš nav atspoguļots stāstos.
Kartes
Tolkīns sagatavoja vairākas Viduszemes un tās reģionu kartes, kur notika viņa stāsti. Dažas no tām tika publicētas viņa dzīves laikā, taču dažas agrākās kartes tika publicētas tikai pēc viņa nāves.
Tolkīna kartēm ir atšķirīgs attēlojuma stils, parasti augstienes un meži ir attēloti reālistiski, it kā apskatīti slīpi (lai gan bez mēroga). Tiek attēlotas svarīgu atsevišķu kalnu faktiskās formas.
Kartes "Gredzenu pavēlniekā" Tolkīns izstrādāja paralēli stāstījuma pilnveidošanai. Tas bija viens no viņa centieniem panākt stāstījuma sakarību; jo īpaši, lai varoņi sasniegtu reālistiskus attālumus. Lai arī Tolkīns atzina, ka viņš nav guvis pilnīgus panākumus šajā procesā, viņš tomēr uzstāja, ka kartes ir jāiekļauj grāmatā lasītāju labad, neskatoties uz papildu izdevumiem, darbu un kavējumiem.
Viduszemes karte
Galīgā Viduszemes karte tika publicēta "Gredzenu pavēlniekā". Tajā ir iekļautas visas stāsta galvenās vietas, kā arī dažas vietas no vēsturiskā fona. Šī karte tika publicēta arī (ar dažādiem papildinājumiem un izrotājumiem) kā atsevišķs plakāts.