cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ogistēns Košī
Ģimene, bērnība un skolas gadi
Māte Marija Desestre, tēvs Luī — Francois, brāļi Aleksandrs — Laurents un Eižens-Francois. Tēvs bija augsta ranga ierēdnis Parīzes policijā, pirms-revolūcijas Francijā. Viņš zaudēja savu posteni Franču revolūcijas laikā, pirms pat Ogistēns bija piedzimis. Lai izdzīvotu Košī ģimene aizbēga uz Arkueilu, kur ģimene izdzīvoja, spītējot grūtajiem apstākļiem. Te arī Ogistēns saņēma savu pirmo skološanu no sava tēva. Arī pēc tam, kad revolūcijas kaislības bija norimušas, Robespjērs nomiris un ģimene bija atgriezusies Parīzē, tēvs turpināja mājskolot Ogistēnu. Tēvs atrada jaunu birokrātiska rakstura darbu, kurā ātri kāpa pa karjeras kāpnēm, līdz 1799. gadā pie varas nāca Napoleons Bonaparts, kad Luī — Francois tika paaugstināts par Senāta ģenerālsekretāru un viņa tiešais priekšnieks bija Laplass. Arī Lagranžs bija labi pazīstams Košī ģimenei.Vienu brīdi pat Bernulli ģimene esot bijusi Košī kaimiņi. Lagranžs pamanījis Ogistēna matemātiskās dotības un ieteicis viņa tēvam nerādīt matemātiska rakstura tekstus līdz pat 17 gadu vecumam, lai vispirms Ogistēns tiktu izglītots dažādās humanitārās nozarēs. Tāpat arī Lagranžs devis padomu Ogistēnu pieteikt École Centrale du Panthéon, kas bija tā laika(1802. gada rudens) labākā vidusskola Parīzē. Par spīti humanitāri specializētās vidusskolas beigšanai ar izcilību, Ogistēns vēlējās iegūt inženiera izglītību un sāka gatavoties iestāšanās eksāmeniem École Polytechnique, kuros viņš bija otrais labākais no 293 pretendentiem. Šīs skolas mērķis bija dot nākamajiem militārajiem un civilajiem inženieriem augsta līmeņa zinātnisko un matemātisko izglītību. Pati skola gan funkcionēja militārā gaisotnē, kas jaunajam, dievbijīgajam Košī radīja problēmas iejusties. Šajā skolā viņam bija daudz dažādu pazīstamu skolotāju, tai skaitā arī Ampērs. Pēc diviem gadiem Ogistēns pabeidza skolu un jau 18 gadu vecumā iestājās École des Ponts et Chaussées (Tiltu un lielceļu skola), kuru viņš pabeidza kā civilais inženieris ar augstāko atzinību.
Inženiera gadi
Pēc beigšanas Košī pieņēma darba piedāvājumu strādāt par jaunāko inženieri Šerbūrā, kur Napoleons vēlējās būvēt jūras bāzi. Te Ogistēns strādāja trīs gadus. Kaut arī viņš bija ļoti aizņemts vadības darbā, viņam tomēr atradās laiks, lai uzrakstītu trīs matemātisku darbu manuskriptus par problēmu tematiem, kurus viņam iedeva Lagranžs. Košī iesniedza Première Classe Francijas zinātņu akadēmijā šos darbus. Viņa pirmie divi darbi par regulārajiem daudzskaldņiem tika pieņemti, bet trešais, par konusa šķēlumiem, tika noraidīts. 1812. gada septembrī 23 gadus vecais Košī atgriezās Parīzē atpūsties, darba pārpūles dēļ. Tiek arī izteikts minējums, ka otrs iemesls viņa atgriešanai bija intereses zaudēšana savā darbā un matemātikas abstraktā skaistuma vilinājums, kuram būtu daudz vieglāk ļauties Parīzē, kur varēja atrast darbu saistītu ar šo jomu. Kaut arī formāli viņš paturēja savu vietu kā inženieris, tikai Ourcq kanāla būvniecībā, taču nākamos trīs gadus viņš lielākoties pavadīja bezalgas slimības atvaļinājumā, kuru viņš pavadīja strādājot ar tādiem tematiem kā simetriskas funkcijas un simetriskas grupas un "Augstākas pakāpes algebriskie vienādojumi". Viņš mēģināja kļūt par Francijas zinātņu akadēmijas biedru, bet tika noraidīts trīs reizes no 1813. līdz 1815. gadam. Kaut arī šajā laikā veica dažus atklājumus, viņu tomēr pieņēma tikai uz asistenta vietu. 1815 gadā Napoleons tika sakauts un jaunais karalis Luī XVII ņēma Zinātņu akadēmijas restaurēšanu savās rokās, kas noveda pie tā ka līdzšinējie biedri Karnots un Monjē tika atlaisti no saviem amatiem politisku iemeslu dēļ un karalis atdeva viņu vietu Košī.Tas savukārt izraisīja sašutumu Košī kolēģu vidū un līdz ar to radīja viņam daudz ienaidnieku zinātnieku aprindās.
Profesora gadi
1815. gada novembrī Luī Puanso, kurš bija asociētais profesors École Polytechnique, lūdza tikt atstādināts no mācīšanas pienākumiem, veselības problēmu dēļ. Košī tad jau bija uzlecoša zvaigzne pie matemātikas debesīm, kurš noteikti bija pelnījis profesora statusu. Viens no viņa lielākajiem sasniegumiem tajā laikā bija Fermā poligonālo skaitļu teorēmas pierādījums. Bet tieši fakts, ka viņš bija ļoti lojāls Borboniem, palīdzēja kļūt par Puanso pēcnācēju. Līdz ar to viņš beidzot pameta savu inženiera posteni un noslēdza gada līgumu, par skolotāja vietu, kurš mācītu École Polytechnique matemātiku otrgadniekiem. 1816. gadā šī Bonapartistu, nereliģiskā skola tika reorganizēta un vairāki liberāli profesori tika atlaisti no darba, taču Košī tika paaugstināts līdz pilna laika profesora amatam.
Taču nu jau 28 gadus vecais Ogistēns joprojām dzīvoja pie saviem vecākiem. Viņa tēvam šķita, ka ir pienācis pēdējais laiks dēlam apprecēties, tāpēc atrada tīkamu līgavu: Aloīzi de Bure, kas bija par Ogistēnu piecus gadus jaunāka un tuvos rados ar izdevēju, kurš drukāja visus Košī darbus. 1818. gada aprīlī viņi tika salaulāti lielā ceremonijā Romas katoļu baznīcas stilā Svētā- Sesilpē baznīcā (otrajā lielākajā pēc Notre-Dame). 1819. gadā jaunlaulātajiem piedzima meita Marija Francīze Alisia. 1823. gadā viņiem piedzima otra meita Marija Matilde. Vairāk bērnu viņiem nebija, jo Košī savu darbu uzskatīja svarīgāku par ģimeni. Var teikt ka šie gadi (līdz pat 1830.) bija Košī ziedu laiki, jo valstī esošais politiskais klimats viņam ideāli piestāvēja. Šajos gados Košī bija liela produktivitāte un viņš publicēja vienu svarīgu matemātisku atklājumu pēc otra. Tāpat šajā laikā viņš saņēma uzdevumus gan no Francijas universitātes, gan no Zinātņu akadēmijas.
Trimdas gadi
1831. gadā Košī devās uz Itāliju, Turīnu, kur pēc kāda laika pieņēma Sardīnijas karaļa piedāvājumu, pieņemt zinātnieka vietu teorētiskajā fizikā, kas tika speciāli izveidota tieši viņam.Tāpat šajā gadā viņš kļuva par ārvalstu biedru Karaliskajā Zviedrijas zinātņu akadēmijā. 1832. un 1833. gadā viņš mācīja Turīnā, bet 1833 jau viņš pameta Turīnu lai dotos uz Prāgu, lai kļūtu par trīspadsmit gadus vecā Bordo hercoga Henrija d'Artosa, kas bija arī izraidītais Francijas kroņprincis, zinātņu privātskolotāju. Taču jāpiezīmē ka jau École Polytechnique Košī bija bēdīgi slavens kā slikts pasniedzējs, jo vienmēr pasniedza un stāstīja tādā zināšanu līmenī, kuru tikai viņa vislabākie studenti varēja sasniegt, un sev atvēlētajā laikā sakrāva studentiem daudz par daudz materiālus ko mācīties. Jaunajam hercogam nebija ne dotību ne īpašu vēlmju kas būtu saistītas ar matemātiku vai zinātni, tādējādi skolotājs un skolēns bija ideāli nesaderīgi. Kaut arī Košī doto uzdevumu mācīt hercogu uztvēra ļoti nopietni, mācīja viņš ļoti neveikli un ar pārsteidzošu nespēju kontrolēt hercogu. Vēl vairāk — Košī pieļāva milzīgu kļūdu izstāstot jaunajam hercogam, ka savās agrajās civilā inženiera dienās bija iesaistīts uz īsu mirkli Parīzes kanalizācijas labošanā. Šai kļūdai sekoja daudzie izteicieni no hercoga puses, ka Košī savu karjeru ir sācis Parīzes kanalizācijā. Savu privātskolotāja pozīciju Košī pildīja līdz hercogs kļuva 18 gadus vecs un šajā laikā praktiski vispār neveica nekādus pētījumus. Beigās vienīgais kas no šīs mācīšanas iznāca bija hercoga mūžīgā nepatika pret matemātiku, taču Košī par to saņēma barona titulu, ar ko viņš ļoti lepojās. 1834. gadā beidzot arī viņa sieva un abas meitas pārvācās uz Prāgu un ģimene atkal bija kopā.
Vecumdienas
1838. gada nogalē Košī atgriezās Parīzē, taču nevarēja ieņemt mācības spēku amatu, jo joprojām atteicās zvērēt lojalitāti valdošajai varai, kaut arī izmisīgi gribēja atgūt oficiālu vietu Parīzes zinātnieku vidū.1893. gada augustā parādījās vakance Bureau des Longitudes, kas bija mazliet līdzīgs akadēmijai tādā ziņā ka varēja piešķirt saviem biedriem dažādas privilēģijas zinātnieku sabiedrībā. Tāpat bija dzirdēts, ka dažreiz birojs mēdza “aizmirst” par lojalitātes zvērestiem, kaut arī oficiāli, atšķirībā no akadēmijas biroja biedriem tas bija obligāts. Kopumā birojs bija organizācija, kas vairāk nodarbojās ar pozīcijas noteikšanas uz jūras problēmu. Tā kā tika uzskatīts, ka vislabāk noteikt pozīciju uz jūras bija pēc astronomijas principiem, tad birojs bija veidots tāpat kā astronomijas akadēmija. Uz radušos vakanci tika izvirzīts un pieņemts Košī, kurš drīz vien atklāja ka lieta ar lojalitātes zvērestu nav nemaz tik vienkārša kā varētu likties. Bez viņa dotā solījuma karalis atteicās apstiprināt Košī šajā vietā. Šāda absurdā situācija, kad Košī bija ieņēmis vietu, bet nebija apstiprināts, tātad arī oficiāli neskaitījās biroja biedrs,līdz ar to nesaņemot algu, nesaņēma atļauju piedalīties sapulcēs un publicēt pētījumus, turpinājās četrus gadus. Kaut arī Košī atteicās dot zvērestu viņš tomēr juta pietiekami lielu lojalitāti lai savus pētījumus pārceltu uz astronomijas jomu, kurus vairāku publikāciju veidā 1840. gadā iesniedza akadēmijai. 1843. gadā Košī tika nomainīts birojā. Ironiskā kārtā viņa aizvietotājs bija neviens cits kā Puanso.
Reliģiskā pārliecība un tās sekas
Jāsaka ka Košī uzskati un nostājas mēdza viņam ļoti atspēlēties. To var teikt visvairāk par viņa reliģisko pārliecību. Viņš bija ļoti pārliecināts katolis. Tieši 19. gadsimtā Francijā katoļu baznīca mēģināja izcīnīt vietu izglītībā, tas ir izveidot katoļu skolas pēc saviem ieskatiem. Tāpēc baznīca saskatīja un izmantoja Košī kā piemēru un kā nelokāmu sabiedroto lai panāktu savus mērķus. Tāpēc nav jābrīnās, ka viņš palīdzēja École Normale Écclésiastique skolotāju sagatavošanas skolai, kuru vadīja Jezuīti. Tāpat nav jābrīnās ka Košī piedalījās Institut Catholique radīšanā, kas ir pirmā katoļu universitāte Farncijā. Tieši tāpat nav jābrīnās ka visas šīs aktivitātes vēl jo vairāk nepatika viņa kolēģiem — zinātniekiem, kuri lielākoties bija Renesanses un Apgaismības ideju atbalstītāji, un kad 1843. gadā parādījās brīva akadēmijas matemātiķa vieta, tad no 45 balsīm Košī saņēma tikai trīs. 1848. gads bija revolūciju gads Eiropā. Karalis Luī — Filips, baidoties no savu priekšgājēju likteņa, aizbēga uz Angliju. Lojalitātes zvēresta prasība tika atmesta un Košī ceļš uz oficiāli akadēmiski atzītu vietu beidzot bija brīvs. 1849. gada 1. martā Košī ieguva akadēmijā matemātiskās astronomijas profesora vietu. Jāatzīmē kad 1852. gadā, kad Francijas jaunais prezidents Napaleons III sevi pārdēvēja par imperatoru un gribēja atjaunot lojalitātes zvēresta prasību, viens no viņa ministriem pierunāja šo prasību neattiecināt uz Košī. Tā arī Košī līdz pat savai nāvei, 67 gadu vecumā, bija profesors universitātē un biedrs akadēmijā. Ogistēns Luī Košī nomira 1857. gada 23. maijā. Kā viņa meitas atzīmēja — viņu tēvs nomira mierpilns un viņa pēdējie vārdi bija “Jēzus, Marija un Jozef!”.
Darbi un sasniegumi
Košī ģenialitāte visvairāk izpaudās vienkāršajos problēmu risinājumos — Apollonija problēmā aprakstot apli, kas saskaras ar trīs citiem apļiem, kas ir doti( šo risinājumu viņš atklāja 1805. gadā), Eilera formulas vispārinājums poliedriem 1811. gadā un vēl daudzos citos gadījumos. Tomēr svarīgāks ir viņa darbs viļņu pavairošanās, šis darbs tika novērtēts ar Zinātņu akadēmijas Grand Prix 1816. gadā. Košī pētījumi aptvēra diezgan plašu problēmu klāstu, tai skaitā: rindu teorija, kurā viņš radīja apjausmu par konverģenci, un atklāja daudzas pamat formulas q-rindām. Skaitļu un komplekso daudzumu teorijā viņš bija pirmais kurš kompleksos skaitļus nodefinēja kā reālo skaitļu pāri. Viņš arī veidoja teoriju par grupām un substitūcijām, funkciju teoriju, diferenciālrēķini, determinanti. Gaismas teorijā, Fresneļa viļņu teorija,gaismas dispersija un polarizācija. Tāpat viņš ieviesa 3x3 simetrisku matricu, kuru tagad pazīstam kā Košī spiediena tenzoru. Elastības pētījumos viņš radīja teoriju par spiedienu un viņa rezultāti ir gandrīz tikpat vērtīgi cik Simeona Puasona.Tomēr visslavenākais Košī veikums ir viņa komplekso funkciju teorijas attīstīšana. Pēdējo daļu no kuras viņš iesniedza 1831. gadā akadēmijai, bet bija nepieciešami vairāk desmit gadi līdz kāds cits (Laurenss: Laurensa rindas 1843.) spēja izmantot šo teorēmu, tādējādi izmainot zinātnieku uzskatu ka tā ir pārāk sarežģīta lai lietotu.
Varna
Varna (bg) ir Bulgārijas pilsēta, kas atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā pie Melnās jūras. Varna atrodas 442 kilometru attālumā no Bulgārijas galvaspilsētas Sofijas. Pilsēta vidēji atrodas 80 metrus virs jūras līmeņa. Tā ir Varnas apgabala administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pēc 2014. gada datiem Varnas administratīvajās robežās dzīvo 335 949 iedzīvotāji. Varna ir Bulgārijas trešā lielākā pilsēta un 78. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. Tā ir arī ceturtā lielākā pilsēta pie Melnās jūras.
Varna ir nozīmīgs Bulgārijas izglītības un ekonomikas centrs. Varnas osta ir lielākā Bulgārijas osta, kā arī Bulgārijas jūras spēku galvenā bāze. Tas ir arī liels tūrisma centrs, jo netālu atrodas ievērojamākie Bulgārijas kūrorti.
Pie Varnas 1972. gadā atrasta Varnas nekropole, kas ievērojams vara laikmeta zeltlietu krājums. Artefaktu izgatavošana tiek datētas ap 4200 līdz 4600 gadam pirms mūsu ēras.
Vēsture
Pilsētu ap 580. gadu p.m.ē. dibinājuši sengrieķu Milētas kolonisti, nosaucot pilsētu par Odesu (Οδησσοσ). Pilsēta uzplauka tirgojoties ar trāķiešiem. 3. gadsimtā p.m.ē. pilsēta nonāca Maķedonijas pakļautībā. Senās Romas laikos tā bija viena no Mēzijas provinces galvenajām ostām, tika uzceltas lielas termas.
681. gadā Varnu ieņēma bulgāru hans Asparuhs, kopš tā laika pilsēta ieguva tās mūsdienu nosaukumu. Viduslaikos par Varnas pakļautību konkurēja Bulgārija un Bizantija.
1391. gadā pilsētu ieņēma Osmaņu impērija. 1444. gada 10. novembrī pie pilsētas notiek Varnas kauja starp kristiešu apvienoto karaspēku Vladislava III Varnieša vadībā un osmaņu spēkiem Murada II vadībā. Kaujā kristiešu armija tika sakauta, krita arī Vladislavs III.
1828. gadā Krievu—turku kara (1828—1829) laikā Varnu aplenca Krievijas karaspēks.
1878. gada 28. jūlijā Krievu—turku karā (1877—1878) Varnu ieņēma Krievijas karaspēks, pilsēta tika iekļauta Bulgārijas kņazistes, no 1908. gada Bulgārijas Karalistes, no 1946. gada Bulgārijas Tautas Republikas sastāvā.
No 1949. līdz 1956. gadam pilsētas nosaukums bija Staļina (Сталин) par godu Josifam Staļinam.
Šķīdinātājs
Šķīdinātājs ir šķidra viela, kas izšķīdina citu cietu, šķidru vai gāzveida vielu, veidojot šķīdumu, kura koncentrācija ir atkarīga no vielas šķīdības norādītajā temperatūrā. Organiskos šķīdinātājus izmanto, piemēram, sausajā tīrīšanā (piemēram, tetrahloretilēnu), kā krāsas šķīdinātāju (piemēram, toluols, terpentīns), nagu lakas noņēmēju un līmes šķīdinātāju (acetons, metilacetāts, etilacetāts), traipu noņēmēju (heksāns, petrolēteris), mazgāšanas līdzekli (citrusaugu terpēni), smaržās (etanols), un ķīmiskajā sintēzē. Neorganiskos šķīdinātājus (izņemot ūdeni) parasti izmanto tikai ķīmijas pētniecībā un dažos tehnoloģiskos procesos.
Iedalījums
Šķīdinātājus iedala arī polārajos un nepolārajos šķīdinātājos. Tos iedala arī pēc viršanas temperatūrām:
Bīstamība
Šķīdinātāji, tāpat, kā citas vielas mēdz būt indīgi, kancerogēni, viegli uzliesmojoši, kodīgi un ētera tipa šķīdinātāji, kas veci un sastāvējuši, arī sprādzienbīstami, jo skābekļa, piemaisījumu un gaismas ietekmē var veidot ēteru peroksīdus, kas ir sprāgstvielas. Tādēļ veca, gaismā stāvējuša ētera destilācija var būt bīstama.
2009. gada F1 sezona
2009. gada F1 sezona bija 60. F1 sezona. Tā sākās un beidzās. Tajā piedalījās deviņas komandas no. gada, kā arī Brawn GP, kas izveidota uz Honda komandas pamata. Nepiedalījās Prodrive, kura sākotnēji plānoja debitēt F1. gadā, bet pārcēla debiju. Tāpat nepiedalījās Super Aguri F1 komanda, kura bankrotēja iepriekšējās sezonas sākumā.
Konstruktoru kausu ieguva Brawn komanda, savukārt par čempionu pirmoreiz kļuva Džensons Batons. Abi tituli tika nodrošināti, sezonas priekšpēdējā sacīkstē.
2009. gada sezonas noteikumu izmaiņas
FIA arī pieņēmusi lēmumu, kas nosaka, ka katram dzinējam jāiztur 3 sacīkstes (nevis divas, kā iepriekšējās sezonās). Katrs pilots drīkstēs izmantot 8 dzinējus sacīkstēs un 4 – testēšanas sesijās. Lai pagarinātu dzinēju mūžu, tiem tiks samazināts maksimālais apgriezienu skaits - no 19 000 uz 18 000 apgriezieniem minūtē.
Pilotu kopvērtējums
‡ Piešķirti puse no iespējamiem punktiem, jo sacīksti pārtrauca pirms braucēji veica vismaz 75% distances.
Komandu kopvērtējums
† Braucējs nefinišēja, bet tiek klasificēts jo paveica vismaz 90% distances.
‡ Piešķirti puse no iespējamiem punktiem, jo sacīksti pārtrauca pirms braucēji veica vismaz 75% distances.}
Kristīne Vītola
Kristīne Vītola (dzimusi Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē spēka uzbrucējas un centra pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik (2020) pārstāv Turcijas klubu Stambulas "Fenerbahçe".
Karjera
Karjeru uzsākusi SK Rīga sastāvā (2006—2009). Augstskolas komandu UTEP "Miners" pārstāvēja kopš 2010.—2011. gada NCAA sezonas.
Pēc universitātes absolvēšanas uzsākusi profesionāles karjeru Spānijā Saragosas "Mann-Filter" klubā. 2015. gada aprīlī tika paziņots par pievienošanos Spānijas klubam Salamankas "Perfumerias Avenida". 2016. gadā pievienojas Turcijas Eirolīgas klubam Stambulas "Galatasaray", 2017. gadā — Polijas kluba Gdiņas "Basket 90 Gdynia". 2018. gadā Rīgas klubam TTT.
Pēc tam spēlējusi Spānijā un Ungārijā, bet 2020. gada novembrī pievienojās Eirolīgā spelējošajam Turcijas klubam Stambulas "Fenerbahçe".
Latvijas izlase
Pārstāvējusi Latvijas jaunatnes izlases. 2010. gada Eiropas U-20 čempionātā izcīnīja bronzas medaļu. Latvijas pieaugušo izlasē debitēja 2010. gada 31. jūlijā, spēlē pret Somijas izlasi.
SkyTerra 1
SkyTerra 1 (sākotnējais nosaukums MSV 1) ir ASV kompānijas LightSquared (SkyTerra) mobilo sakaru pavadonis. To izgatavojusi kompānija Boeing Space and Intelligence Systems uz platformas Boeing 702GEM bāzes. SkyTerra 1 ir līdz šim lielākais komerciālais kosmosā izmantotais antenas reflektors (22 m diametrā). Pavadonis palaists. 2011. gada janvāra vidū tas sasniegs pastāvīgo vietu ģeostacionārajā orbītā
SkyTerra 1 paredzēts ievadīt ģeostacionārajā orbītā punktā 101,3° rietumu garuma. Tas pārklās Ziemeļameriku: kontinentālo ASV, Kanādu, Aļasku, Havajas, Puertoriko, Virdžīnu Salas, Meksiku un Karību reģionu. Pavadoņa izmēri starta konfigurācijā 9 × 3 × 4 m, darba konfigurācijā 22 × 29 × 41 m. SkyTerra izmanto 22 m diamatra L joslas antenu, kā arī 2 m Ku joslas antenu. Plānotais darbības laiks būtu 15 gadi.
30. novembrī sākās antenas reflektora izvēršana, tomēr līdz 2. decembrim tas nebija atvēries pilnībā. Inženieri pētīja iespējas atvērt antenu paredzētajā konfigurācijā, kā arī iespējas to ekspluatēt daļēji atvērtā stāvoklī. SkyTerra 1 bija apdrošināts par 268 miljoniem USD. Otra, identiska pavadoņa SkyTerra 2 izgatavošana ir gandrīz pabeigta, un to varētu palaist gada laikā.
14. decembrī Boeing paziņoja, ka izdevies pilnībā izvērst antenu. Boeing pēc testēšanas pabeigšanas pavadoņa vadību nodeva LightSquared.
Rūbeža upe
Rūbeža upe (arī Robeža, Rubeža; ru) ir Latvijas un Krievijas robežupe. Izvietojusies Mudavas zemienes Zilupes līdzenumā Ludzas novada Līdumnieku pagastā un Krievijas Pleskavas apgabala Krasnogorodskas rajonā. Sākas no Peiteļa ezera, tek pa mežainu, purvainu apvidu galvenokārt austrumu—dienvidaustrumu virzienā. Upe visā garumā regulēta, taisnota; visā garumā robežupe. Ietek Zilupē augšpus Astaševas (Krievijā).
Lengvīns
Lengvīns (,, ; senkrievu: Лонъкогвенъ) bija Nalsenes kunigaitis no aptuveni 1242. līdz 1260. gadam, Lietuvas valdnieka Mindauga māsas dēls. Atskaņu hronikas tekstā raksturots kā "daudziem sen pazīstams augstprātīgs vīrs, kas bija vienmēr nomodā un sirdī juta cīņas sparu, ko bieži tā kaimiņi izbaudīja uz savas ādas. Viņš nodarīja daudz nelaimju gan kristiešiem, gan pagāniem."
Dzīvesgājums
Pirmo reizi pieminēts Galīcijas-Volīnijas kņazistes hronikā 1244. gadā kā lietuviešu kunigaitis, kas vadījis karaspēka vienību kaujās pie Pinskas, kur ticis ievainots.
Ap 1245. gadu viņam naidīgie ziemeļrietumu kaimiņu sēļu zemju virsaiši brāļi Tūšis, Miļģerīns un Ģiņģeiķis Lengevīnu nolaupīja un izdeva Livonijas ordeņa mestram Dītriham no Grīningenas, kas viņu turēja Rīgas pilī. Ordeņa mestrs izlēma doties karagājienā uz Nalseni. Viņa karavīriem pie Daugavas piepulcējās Dānijas karaļa vasaļi no Rēveles, leti, līvi, kā arī jauniegūtie sēļu vasaļi. Pārcēlušies Daugavas kreisajā krastā, un izgājuši caur purviem, mežiem un upēm, iebrucēji nopostīja vairākas zemes. Daļa karaspēka Ģiņģeiķa vadībā ieņēma Lengevīna pili un ar kara laupījumu un par ķīlniekiem sagūtītajām sievām, viņu bērniem, zirgiem, govīm un teļiem jāja atpakaļ uz Rīgu. Atceļā viņiem purvainā apvidū uzbruka lietuviešu karaspēks, bet tika sakauts. Kaujā krita Lengevīna brālis. Gūstā saņemtais Lengevīns, par sakāvi uzzinājis, Rīgā mēģināja pakārties, bet to nepieļāva ordeņa apsardze.
Kad Lengvīnu draugi un tuvinieki viņu izpirka no Rīgas gūsta, pēc neilga laika viņš organizēja iebrukumu Livonijas ordeņa zemē, lai atriebtu sava brāļa nāvi. Lietuviešu karaspēks nemanīts izgāja cauri Jersikai un Rīgas arhibīskapam pakļautajām latgaļu zemēm un negaidīti uzbruka Livonijas ordeņa Cēsu pilij. Pils aizstāvēšanai Cēsu komturs Zasendorfas Heinrihs spēja sapulcināt karaspēku, kurā bija ap 500 bruņinieku un vasaļu karavīru, tomēr lietuviešiem bija skaitlisks pārspēks. Ordeņa karaspēks tika sakauts un kaujā krita pats komturs un deviņi ordeņa brāļi. Viens bruņinieks tika saņemts gūstā un viņam vajadzēja nest nocirsto Cēsu komtura galvu uz Lietuvu, kur viņu upurēja par godu kritušajam Lengvīna brālim.
Pēdējo reizi rakstos Lengvīna vārds (Langwinus sororius noster - mūsu māsas radinieks, mūsu svainis) pieminēts 1260. gada jūnijā Lietuvas karaļa Mindauga parakstītajā dokumentā, kurā karalis apsolīja dāvināt savu valsti Vācu ordenim gadījumā, ja pēc viņa nāves nebūtu likumīgu mantinieku.
Lengvīns droši vien gājis bojā klanu cīņas, kuru laikā tika nogalināts karalis Mindaugs.
Raiņa "Indulis un Ārija"
1911. gadā uzrakstītajā lugā Rainis Lengvīns ir attēlots kā viens no galvenajiem leišu bajāriem un virsaišiem, kas piedalījies Embūtes kaujā. Rainis bija iecerējis uzrakstīt latviešu vēsturisko drāmu virkni, kur būtu attēlota visa latviešu vēsture.
Kurahove
Kurahove (uk) ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā, Marjinkas rajonā. Tā ir apgabala vidusdaļā Vovčas upītes (Kurahoves ūdenskrātuves) krastos, 50 km no apgabala centra Doneckas. Kurahoves pilsētas padomei pakļauts Iļļinkas pilsētciemats, Ostrivskes un Stari Ternu ciemats un Stepaņivkas ciems.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1936. gadā sakarā ar termoelektrostacijas būvniecību. Spēkstacijas un ciemata nosaukums ņemts no netālā Kurahivkas ciema. Līdz 1943. gadam ciemata nosaukums bija Kurahivdresbuda (Курахівдресбуд, Кураховгрэсстрой), līdz 1956. gadam — Kurahivdresa (Курахівдрес, Кураховгрэс). 1956. gadā ciematam tika piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums Kurahove. Mūsdienās lielākā daļa iedzīvotāju ir nodarbināti spēkstacijā, metālapstrādes uzņēmumā (cauruļu rūpnīca) un pārtikas rūpniecībā.
Orsons Velss
Džordžs Orsons Velss (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris, kinorežisors, rakstnieks, producents.
Sākotnēji darbojies teātrī, paralēli arī kā radio iestudējumu režisors. Vēsturē iegājis O. Velsa veidotais Herberta Velsa fantastikas romāna "Pasauļu karš" inscenējums CBS kanālā 1938. gadā, kas bija ieturēts reālistiskas radiopārraides stilā. Daudzi klausītāji kā patiesu uztvēra informāciju par citplanētiešu uzbrukumu, kas izraisīja paniku ASV ziemeļaustrumos (pārraidi klausījās ap 6 miljoni cilvēku).
O. Velss ticis atzīts par savu inovatīvo dramatisko producēšanu, kā arī īpatnējo balsi un personību. Kinorežisora karjeras laikā režisēja vienīgi 13 pilnmetrāžas filmas, taču viņa pirmā filma — 1941. gadā izlaistā "Pilsonis Keins" tiek uzskatīta par vienu no izcilākajām un inovatīvākajām filmām kino vēsturē. Citas ievērojamākās filmas ir "Lieliskie Ambersoni" (1942), "Lēdija no Šanhajas" (1947), "Ļaunuma pieskāriens" (1958), "Process" (1962), Chimes at Midnight (1965) un F for Fake (1974). 2002. gadā O. Velss tika atzīts par visu laiku izcilāko kinorežisoru divās dažādās Britu filmu institūta aptaujās, kurās piedalījās režisori un kritiķi.
Frīdrihs II Lielais
Frīdrihs II Hoencollerns (de), saukts arī par Frīdrihu Lielo (Friedrich der Große) un Veco Frici (der alte Fritz; dzimis, miris ) bija Hoencollernu dinastijas Prūsijas karalis un Brandenburgas kūrfirsts (kā Frīdrihs IV) no 1740. gada līdz savai nāvei 1786. gadā. Uzvarēdams Austriju Silēzijas karos un piedalīdamies Polijas dalīšanās, Frīdrihs nostiprināja Prūsijas stāvokli, 1772. gadā nomainīdams titulu karalis Prūsijā (König in Preußen) uz Prūsijas karalis (König von Preußen). Frīdrihs Lielais bija tipisks apgaismotās monarhijas pārstāvis, atbalstīja zinātni un mākslu.
Dzīvesgājums
Dzimis Berlīnē karaļa Frīdriha Vilhelma I ģimenē. Bērnībā audzināts ļoti stingri, 18 gadu vecumā viņš kopā ar draugu Hansu fon Kati mēģināja bēgt uz Angliju, tomēr tika noķerts. Frīdrihs tika ieslodzīts Kistrinas cietoksnī un bija spiests noskatīties sava drauga fon Kates nāvessoda izpildē. 1733. gadā bez savstarpējas piekrišanas Frīdrihs tika izprecināts ar Braunšveigas princesi Elizabeti Kristīni. Līdz valdīšanas sākumam izveidoja ap sevi mākslinieku, aktieru un mūziķu trupu.
Pēc tēva nāves 1740. gadā kļuvis par karali, Frīdrihs uzsāka cīņu pret Austriju par Silēziju un pret Pragmātiskās sankcijas noteikumiem. Kā Frīdriha sabiedrotie piedalījās Lielbritānija un Hanoveres kūrfiste. Septiņgadu kara laikā iekaroja Silēziju, kaut arī Frīdriham nācās karot vienlaicīgi gandrīz ar visām tā laika lielvalstīm (Franciju, Austriju un Krieviju, Saksiju un Zviedriju). Uzvara cīņās nostiprināja Prūsijas autoritāti vācu valstu vidū un Prūsija no šī laika tika uzlūkota kā politiska lielvara.
Valsts stāvokli vēl vairāk nostiprināja piedalīšanās Polijas dalīšanās, kad lielākā daļa valsts teritorijas vairs nebija sašķelta. Frīdrihs II veica radikālus uzlabojumus valsts pārvaldē, izveidodams jauna tipa birokrātiju un ieviesdams vairākus netiešos nodokļus tiešo vietā. Veica radikālu ekonomikas pārveidi, bet Silēzijas iegūšana nodrošināja valsts ekonomikai nepieciešamās izejvielas. Frīdrihs Lielais ieviesa valstī reliģisko iecietību, sarakstījās ar Voltēru.
Atbalstīdams mākslu, Frīdrihs Lielais pats spēlēja flautu un ir 100 sonāšu un četru simfoniju autors. Viņa galma mūziķi bija Karls Filips Emanuels Bahs, Johans Joahims Kvancs un Francs Benda, bet Johans Sebastiāns Bahs Frīdriham par godu un pēc viņa tēmas radīja Muzikālais dāvinājums (Musikalisches Opfer). Frīdrihs Lielais uzaicināja uz Berlīnes akadēmiju Žozefu Lagranžu. Berlīnē darbojās arī Frančesko Algaroti, Žiljēns Ofrī de la Metrs, Pjērs Luijs de Mopertjī.
Mūža otro pusi Frīdrihs Lielais pavadīja Sansusī pilī Potsdamā, kur arī miris. Tika apglabāts Potsdamas garnizona baznīcā. Pēc Otrā pasaules kara Frīdriha Lielā mirstīgās atliekas pabija dažādās vietās, un tikai pēc Vācijas apvienošanās 1991. gadā Frīdrihs Lielais tika apglabāts kā un kur viņš to bija vēlējies — Sansusī pils vīnogulāju terasē, naktī, bez greznas ceremonijas.
Epīra
Epīra (, Ìpiros) vēsturiski apzīmē reģionu Grieķijas ziemeļrietumu daļā un Albānijas dienviddaļu. Ziemeļos tas vēsturiski robežojās ar Ilīriju un Maķedoniju, austrumos ar Grieķijas Tesālijas, bet dienvidos ar Centrālās Grieķijas provincēm. Savukārt rietumos to apskalo Jonijas jūra. Plašāk Epīra pazīstama ar tās valdnieku Pirru (318. - 272. p.m.ē), kurš, aizstāvot grieķu koloniju Tarentu (mūsdienu Taranto) Itālijas pussalas dienvidos, divas reizes pēc kārtas - 280 un 279. gados p.m.ē., sakāva romiešu karaspēku. Tomēr arī Pirra karaspēks abās šajās kaujās cieta tik lielus zaudējumus, ka viņš bija spiests izmest savu slaveno frāzi — vēl viena tāda "uzvara" un mūsu vairs nebūs, kas iegāja vēsturē kā teiciens „Pirra uzvara”.
Taču vēlāk Romas impērija nostiprinājās un 168. p.m.ē romieši Epīru stipri izpostīja atriebībā par tās sadarbību ar Romas ienaidniekiem, bet 146. p.m.ē. Epīra tika padarīta par Romas impērijas provinci. Rietumromai sabrūkot, Epīra 4. gadsimtā nonāca Bizantijas pakļautībā. Pēc tam, kad 1204. gadā Ceturtā krusta kara laikā krustneši ieņēma un izpostīja Konstantinopoli, Epīrā no 1205. gada līdz 1337. gadam pastāvēja neatkarīga valsts Epīras despotāts. Līdz ar Bizantijas bojāeju, Epīra 1430. gadā krita Osmaņu impērijas rokās un tā atkal kļuva par no tās atkarīgu administratīvu vienību. Epīra atbrīvojās no turku jūga tikai 1881. gadā, kad stagnācijā novājinātā osmaņu Turcija, tāpat kā savā laikā Senā Roma vai Bizantija, bija spiesta atbrīvot kādreiz iekarotās zemes un valstis. Taču arī šoreiz Epīra kļuva par Grieķijas provinci.
Mūsdienu Epīras ekonomika pārsvarā ir orientēta uz lauksaimniecību. Taču šīs tautsaimniecības nozares plašāku attīstību ierobežo provinces teritorijā dominējošais kalnu apvidus ar Alpu klimatisko joslu. Epīras galvaspilsēta ir Joanina (senatnē Janina, grieķu Ιωάννινα vai Γιάννενα) ar apmēram 100 000 iedzīvotājiem. Tā ir gandrīz trešdaļa no kopējā Epīras iedzīvotāju skaita - ap 350 000.
Ģenealoģija
Ģenealoģija (, genealogia — 'raduraksti') ir vēstures palīgdisciplīna, kas pēta radurakstus, dzimtu, ģimeņu un atsevišķu personu izcelšanos, radniecības saites. Ir cieši saistīta ar heraldiku, diplomātiju un citām vēstures palīgdisciplīnām. Ģenealoģija atrod biogrāfisku informāciju, palīdz noskaidrot īpašuma, sociālās un politiskās attiecības. Bioloģijā par ģenealoģiju dēvē datus par pētījamā indivīda vai indivīdu grupas izcelsmi.
Vēsture
Sākumā ģenealoģija bija visai lietišķa nozare ar utilitāriem mērķiem — tika veidoti radu raksti kā ģenealoģiskie koki vai tabulas. Tādējādi uzkrājās visai ievērojams ģenealoģisko materiālu klāsts, kura izvērtēšanai gan nepieciešama visai kritiska attieksme (visai apšaubāmi avoti, bieži sastopamie ciltskoku viltošanas gadījumi).
18. gadsimta beigās vairākās Eiropas valstīs ģenealoģiju apstiprina kā mācību priekšmetu mācību iestādēs. Tiek izdoti aristokrātu dzimtu ciltskoku krājumi un ģenealoģijas rokasgrāmatas (viena no visaptverošākajām kopš 1763.g. ir t.s. "Gotu alamanahs" — Gothaischer kalender, Alamanach de Gotha, kas iznāca līdz 1943. gadam piecos laidienos; tā turpinājums Vācijā no 1951. gada — Genealogisches Handbuch des Adels). Vēlāk, 19. gadsimtā, parādījās arī turīgo tirgotāju un rūpnieku ciltskoki (piemēram, Vācijā — Genealogisches Handbuch burgerlicher Familien, 1889.—1911.).
Karalis Lauva
"Karalis Lauva" (en) ir 1994. gada amerikāņu animācijas filma, kuras režisori ir Rodžers Elers un Robs Minkofs. Filma tika izdota 1994. gada 15. jūnijā. Šī ir Walt Disney Animated Classics 32. filma. Šī animācijas filma veidota ietekmējoties no Bībeles stāstiem un Viljama Šekspīra lugas "Hamlets".
"Karalis Lauva" bija visvairāk ieņēmumus ieguvusī animētā filma līdz filmas "Meklējot Nemo" izdošanai, kā arī kļuva par 1994. gada ienesīgāko filmu un 37. visu laiku ienesīgāko filmu. Filma galvenokārt ir saņēmusi pozitīvas atsauksmes. Filma ir saņēmusi vairākus apbalvojumus, tai skaitā Zelta globusu kā labākā komēdija vai muzikālā filma, kā arī Zelta globusa balvas un Amerikas Kinoakadēmijas balvas par labāko oriģinālmūziku (komponists Hanss Cimmers) un labāko dziesmu (Can You Feel the Love Tonight, Eltona Džona mūzika, Tima Raisa teksts). 2016. gadā filmu iekļāva Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā. 2019. gadā tika izdota filma "Karalis Lauva", kas ir šīs animācijas filmas fotoreālistiskā datoranimācijas versija.
Sižets
Gudrajam savannas karalim Mufasam un viņa dzīves biedrenei Sarabi piedzimst mantinieks Simba. Mufasa stāsta savam dēlam par dzīvi karaļvalstī un par to, ka Simba vēlāk ieņems sava tēva vietu – kļūs par savannas karali. Toties Mufasas brālis Nags (oriģināli Scar) cenšas ieņemt troni, stāstot Simbam par Ziloņu kapsētu. Nags cer, ka tādā veidā lauvēnu ievilinās šajā kapsētā, kur Naga pakalpiņi hiēnas to nogalinās.
Simba kopā ar savu draudzeni Nalu dodas uz kapsētu. Viņiem uzbrūk hiēnas, kuras uzkūdījis Nags. Taču Simbas tēvs Mufasa laikus izglābj abus lauvēnus. Sākumā Mufasa ir ļoti nikns uz dēlu, taču pēc abu sarunas piedod Simbam un abi sāk spēlēties. Uz Simbas jautājumu, vai viņi abi būs kopā mūžīgi, Mufasa, skatoties zvaigznēs, izstāsta Simbam par mirušo karaļu priekšteču pagātni.
Nags kaļ ļaunus plānus, kā nogalināt Simbu. Viņš ievilina Simbu kanjonā, bet hiēnas iedzen tur veselu antilopju baru. Mufasa atkal izglābj savu dēlu, bet pats tiek ieslodzīts uz šaurās klints radzes. Nags savu brāli nogrūž no klints tieši pašā antilopju barā. Mufasa tiek sabradāts un iet bojā. Pēc tam Nags iestāsta Simbam, ka viņš ir vainīgs sava tēva nāvē, tāpēc Simba aiziet no mājām. Nags pavēl saviem pakalpiņiem Simbu nogalināt, bet Simbam izdodas no viņiem aizbēgt. Pēc visiem šiem notikumiem Nags ieņem troni. Simba apmaldās tuksnesī, viņu tur atrod un pieņem savā ģimenē meža kuilis Pumba un surikats Timons. Simba izaug, dzīvojot bezrūpīgu dzīvi „Hakuna matata”.
Reiz, dzenoties pēc Pumbas, džungļos nonāk jau pieaugusī Nala. Viņa atkal satiek Simbu. Viņa tam izstāsta, ka Nags un hiēnas ir izpostījušas viņa karaļvalsti. Taču Simba atsakās atgriezties, jo vēl arvien uzskata sevi par vainīgu tēva nāvē. Bez tam Pumba un Timons viņam iestāstījuši, ka, ja jau nelaime ir notikusi, tad vairs neko nevar vērst par labu. Mufasas draugs – gaišreģis Rafiki palīdz Simbam sazināties ar tēva garu. Tēva gars atklāj patiesību un pārliecina Simbu atgriezties un ieņemt likumīgo karaļa vietu. Simba atgriežas savā karaļvalstī kopā ar Nalu, Timonu un Pumbu un konstatē, ka viņa karaļvalsts tiešām ir izpostīta.
Simba paziņo Nagam, ka viņš, Simba, ir īstais karalis. Nags pārmet, ka Simba bijis vainīgs tēva nāvē un nemanāmi lēnām virza Simbu uz klints malu. Būdams pārliecināts, ka Simba ies bojā, Nags atzīstas, ka viņš ir nogalinājis Mufasu. Pēc šī paziņojuma saniknotais Simba sasparojas un nokļūst drošībā. Viņš piespiež Nagu publiski atzīties. Lauvenes uzbrūk hiēnām un notiek cīņa. Simba dzenas pakaļ Nagam uz klints virsotni. Tur Nags visā vaino hiēnas un piekrīt pamest šo karaļvalsti. Negaidīti Nags ar ķepu ieputina Simbas acīs pelnus un uzbrūk tam. Starp viņiem sākas cīņa, kuras rezultātā Simba nogrūž Nagu no klints. Nags paliek dzīvs un pieceļas, bet lejā viņam uzbrūk hiēnas, nespējot piedot nodevību. Simba uzkāpj uz klints paaugstinājuma un norēcas, tā pasludinot sevi par īsto karali. Karaļvalsts atkal uzplaukst.
Mufasa
Plašās karaļvalsts valdnieks, tēvs Simbam un dzīves biedrs lauvenei Sarabi. Taisnīgs un labestīgs valdnieks, kurš seko līdzi dzīves norisēm. Viņa varu traģiskā ceļā izbeidz viņa brālis Nags.
Nala
Simbas draudzene un nākotnes dzīvesbiedre. Pēc režisora Roba Minkofa izteikuma, vai nu Mufasa, vai arī Nags ir viņas tēvs, bet animācijas filmā tas ir parādīts savādāk, viņa ir attēlota kā Simbas māsīca un tas, ka viņi ir dzīvesbiedri, ir pavisam normāls lauvu dzīves apļa ritējums.
Sarabi
Simbas māte un Mufasas dzīvesbiedre.
Sarafina
Nalas māte. Viņas vārds animācijas filmā netiek pieminēts.
Nags (Scar)
Nags ir Mufasas brālis un Simbas tēvocis. Filmā viņš ir ļaundaris un kļūst uz kādu brīdi arī par karali.
Šenzi, Banzī un Eds
Trīs hiēnas, kas palīdzēja Nagam nogalināt Mufasu un izdzīt Simbu no viņa zemes. Hiēna Eds ir attēlota kā visu laiku histēriski smejoša hiēna.
Simba
Mufasas dēls un topošais karaļvalsts valdnieks. Viņa tēvocis Nags viņu izdzina no karaļvalsts un vainoja Mufasas nāvē. Simba izauga pie Timona un Pumbas, bet vēlāk atgriezās savā īstajā vietā, kura bija viņam paredzēta dzīves ritumā.
Timons un Pumba
Jautrs duets. Viņi adoptēja Simbu un to izaudzināja, turklāt vēl tam iemācīja dzīvot bezrūpīgi (Hakuna matata).
Zazu
Vīzdegunīgs putns un mājas un esošā karaļa galma meistars.
Vairāku bumbu sistēma
Vairāku bumbu sistēma futbolā ļauj turpināt spēli ar citu bumbu, nezaudējot laiku, ja bumba tiek izsista autā.
Tradicionāli futbola spēlē izmanto vienu bumbu un, kad tā atstāj laukumu, spēle tiek apturēta, līdz bumba tiek atgūta. Pēc futbola noteikumiem bumbu tiesnesis var nomainīt, ja tā uzsprāgst vai tiek bojāta, taču parasti to nomaina arī, ja tā tiek izsista no stadiona. Dažās līgās tika ieviesta jauna sistēma, kas paredzēja vairākas bumbas izmantošanai spēles gaitā. Vairāku bumbu sistēmā bumbu padevējiem tiek izdalītas vairākas bumbas, visbiežāk septiņas. Kad bumba šķērso laukuma līniju, tuvākais bumbas padevējs padod rezerves bumbu, ļaujot spēli turpināt nekavējoties. Šo sistēmu šobrīd izmanto UEFA Eiropas klubu turnīros, starptautiskās sacensībās un Pasaules kausa spēlēs, taču Anglijas Līgas čempionātā mājinieku komandas var izvēlēties, vai lietot šo sistēmu.
Daļa futbola komentētāju un treneru atbalsta šo sistēmu, jo tā palīdz uzturēt ātru spēles tempu, citi apgalvo, ka noteikumi ir par labu mājinieku komandai. 2005. gadā tā brīža Nottingham Forest F.C. galvenais treneris Gerijs Megsons tika pieminēts tiesneša protokolā par aicinājumu pēc viņa komandas gūtajiem vārtiem kavēt bumbu piegādi. Jans Holovejs apgalvo, ka, spēlējot citā stadionā, bumbu padevēji bieži aizkavē bumbu padošanu viņa spēlētājiem, bet savās mājās bumbu padevēji bumbas nespēj padot pietiekami ātri.
Copa América
Copa América (lv) ir svarīgākais nacionālo izlašu turnīrs futbola komandām, kas ietilpst Dienvidamerikas CONMEBOL konfederācijā. Tas parasti notiek reizi četros gados, bet šis intervāls nav stingri noteikts.
Turnīra dalībvalstis ir Brazīlija, Argentīna, Urugvaja, Paragvaja, Čīle, Peru, Ekvadora, Bolīvija, Kolumbija un Venecuēla.
Turnīra vēsture
Copa América ir vecākais no mūsdienās notiekošajiem futbola turnīriem pasaulē — tas pirmo reizi risinājās 1916. gadā no 2. jūlija līdz 17. jūlijam un bija veltīts Argentīnas neatkarības 100 gadu jubilejai. Vienlaikus tika izveidota arī CONMEBOL federācija, un tas notika 9. jūlijā (Argentīnas neatkarības gadadienā).
Kopš 1993. gada piedalīties turnīrā katru reizi tiek uzaicinātas arī divas komandas no citām kontinentālajām federācijām. Līdz šim turnīrā kā uzaicinātās vienības startējušas: Kostarika (1997, 2001, 2004), Hondurasa (2001), Japāna (1999), Meksika (1993, 1995, 1997, 1999, 2001, 2004) un ASV (1993, 1995). Kanāda tika uzaicināta piedalīties Copa América 2001, taču atteicās drošības apsvērumu dēļ.
Asafs Avidans
Asafs Avidans (heאסף אבידן; dzimis 1980. gada 23. martā) ir izraēliešu dziesmu autors un mūziķis. Viņš ir solists grupai Asaf Avidan & The Mojos. Viņa slavenākais singls ir Wankelmut remikss Asafa Avidāna dziesmai One Day / Reckoning Song.
Andora
Andora (ca, fr), oficiāli Andoras Firstiste (Principat d'Andorra, Principauté d'Andorre) ir valsts Eiropas dienvidrietumos. Tā robežojas ar Franciju austrumos un ar Spāniju rietumos, bez pieejas pie jūras. Andoras platība ir 468 km² un to ietekmē mērenās joslas klimats. Atrodas Pireneju kalnos. Andora ar 85 082 iedzīvotājiem ir piecdesmitā lielākā valsts Eiropā.
Andora ir parlamentāra demokrātija un līdzfirstiste, kas sastāv no septiņiem pagastiem. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Andora la Velja. Tā nav Eiropas Savienības dalībvalsts, bet tās oficiālā valūta ir eiro. Kopš 1993. gada ir ANO dalībvalsts.
Kādreiz Andora bija izolēta valsts, bet šodien tā ir pārtikusi valsts, kas tiek raksturota kā tūrisma un nodokļu paradīze. Galvenais iedzīvotāju ienākumu avots ir tūrisma nozare, tāpēc kalnos ir izveidotas daudzas slēpošanas un alpīnisma bāzes.
Vēsture
Tradicionāli Andoras neatkarības iegūšanu piedēvē Kārļā Lielā nopelniem, kurš atbrīvoja zemi no mauru valdnieka 803. gadā. Pats senākais no zināmajiem valsts dokumentiem, kas saistās ar Andoru, attiecas uz Kārļa Lielā mazdēla Kārļa II valdīšanas laiku. Šis senais dokuments ir 843. gada pavēle, kas nodod Andoru (Valls d'Andorra) Spānijas pilsētas „Seo de Urgel” grāfa pārvaldībā.
Pēc Franču Revolūcijas grāfa mantiniece atcēla visas feodālas privilēģijas, to skaitā arī tiesību pārvaldīt Andoras valsts lietas. Bet pēc Andoras iedzīvotāju lūguma šīs tiesības tika atjaunotas ar Napoleona atļauju 1806. gadā.
1993. gada martā Andoras iedzīvotāji nobalsoja par to, lai padarītu valsti par neatkarīgu demokrātisku parlamentāru monarhiju ar divkāršu pārvaldi, pie tam valsts saņēma pilnu suverenitāti.
Ģeogrāfija
Andora ir maza, kalnu ieskauta valstiņa Rietumeiropā. Andoras teritorija aizņem 467,63 km², tā kā tā ir maza valsts Pireneju kalnu grēdas austrumos, tai nav pieejas jūrai. Tā pēc platības ir sestā mazākā valsts Eiropā un 191. lielākā valsts pasaulē. Augstākais valsts punkts ir Koma Pedrosa, kura agstums sasniedz 2946 metrus virs jūras līmeņa. Šis punkts atrodas Pireneju kalnos valsts ziemeļrietumos. Andoras ainavu pārsvarā veido kalni ar vidējo augstumu 1990 metri virs jūras līmeņa. Kalnus sadala trīs dziļas ielejas, kas galā saplūst vienā, pa kuru plūst Valiras upe, kas savu ceļu turpina Spānijā.
Andorā ir sastopami dažādas koku šķirnes, kā ozoli, dižskābarži, kastaņi, egles un priedes, tāpēc šeit ir diezgan attīstīta mežrūpniecība. Pateicoties Alpu lēzenajām grēdām, Andorā audzē aitas un liellopus, zirgus ieskaitot. Zemkopība vairāk ir attīstīta Valiras ielejas dienvidu daļā, kur gan biežā sausuma dēļ ir nepieciešama apūdeņošana.
Administratīvais iedalījums
Andora sastāv no septiņiem apgabaliem jeb pagastiem.
Iedzīvotāji
Andorā dzīvo 85 082 iedzīvotāji un pēc iedzīvotāju skaita tā ir 201. lielākā valsts pasaulē. Andoras lielākā pilsēta un galvaspilsēta ir Andora la Velja, kurā dzīvo apmēram 22 000 iedzīvotāji. Andorieši ir minoritāte paši savā valstī un veido 33% no kopējā iedzīvotāju skaita. Spāņi veido 23%, portugāļi 21%, franči 17%, briti un itāļi 1%. Divas trešdaļas no iedzīvotājiem ir nepilsoņi un viņiem nav tiesību balsot. Saskaņā ar ANO datiem, Andorā ir viens no ilgākajiem mūža rādītājiem pasaulē. Pamatiedzīvotājus jeb andoriešus dēvē par kataloņiem, lai arī tas nav īsti precīzi, jo andorieši ir tauta pati ar savu izcelsmi.
Oficiālā valsts valoda ir katalāņu valoda, bet līdzīgas tiesības ir arī franču un spāņu valodām. Andora ir viena no retajām valstīm, kas saprotamu iemeslu dēļ nav parakstījusi Eiropas Nacionālo minoritāšu konvenciju.
Lielākā daļa iedzīvotāju jeb 90,1% ir katoļi, 2,1% ir protestanti, 1,8% pieder pie cita kristietības novirziena, 0,7% pieder pie citas reliģijas, bet 5,3% ir neticīgi.
Valdība
13. gadsimtā Andora nonāca Fuā grāfa un Katalonijas provinces Urgelas bīskapa valdījumā, mūsdienu Francijas un Spānijas teritorijā. No 13. gadsimta līdz pat 1993. gadam Andora bija Francijas un Spānijas pakļautībā. 1993. gada 14. martā tautas referendumā tika pieņemta jauna konstitūcija un Andora kļuva par neatkarīgu valsti.
Vienlaikus Andora ir arī grāfiste, ko pārvalda divi grāfi: Francijas prezidents un Spānijas bīskaps. Valsts vara ir kopējā ieleju padome vai parlaments, kas sastāv no 28 pārstāvjiem, kuri tiek ievēlēti uz 4 gadiem.
Balsta un kustību orgānu sistēma
Balsta un kustību orgānu sistēma ir orgānu sistēma, kas nodrošina indivīda pārvietošanos telpā. Šī orgānu sistēma ir arī ķermeņa balsts; tā aizsargā ķermeņa dobumos esošos orgānus. Balsta un kustību orgānu sistēmai izšķir divas daļas:
Galda teniss
Vispārīgs apraksts
Spēle notiek uz taisnstūrveida (2,74 m x 1,52 m) galda ar cietu virsmu, kas parasti ir nokrāsota zaļā vai tumši zilā krāsā. Galdu uz pusēm sadala 15,25 cm augsts tīkls, kas ir paralēls galda īsākajai malai un turpinās vēl 15,25 cm aiz galda malas katrā pusē. Spēlei izmanto galda tenisa raketes, kuru platums parasti ir apmēram 15 cm, kaut gan spēles noteikumos konkrēts atļautais izmērs nav norādīts. Tās izgatavo no finiera, kam abās pusēs pielīmēta gumija. Bumbiņas diametrs ir 40 mm, tā izgatavota no celulozes, tāpēc ir cieta un ļoti viegla. Spēles temps ir ļoti ātrs, un sportistiem vajadzīga laba reakcija. Augstas klases spēlētāji prot bumbiņu sitot iegriezt, padarot tās atlēcienu no galda virsmas grūtāk prognozējamu. Seta uzvarētājs parasti ir tas, kurš pirmais gūst 11 punktus (līdz 2001. gadam, kad tika mainīti starptautiskie noteikumi, bija jāgūst 21 punkts — nereti vēl joprojām šādi tiek spēlēts). Visas starptautiskās spēles, kas tiek organizētas ITTF paspārnē, risinās līdz 11 gūtiem punktiem katrā setā; priekšsacīkstes notiek līdz 3 uzvarētiem setiem, nozīmīgākās spēles — līdz četriem.
I'm Breathless
I'm Breathless ir amerikāņu dziedātājas Madonnas otrais filmas oriģinālmūzikas (OST) albums filmai "Dick Tracy", kuru ierakstu kompānija Sire Records izdeva 1990. gada 22. maijā. Filma "Dick Tracy" uz ekrāniem ASV iznāca 1990. gada 15. jūnijā. Filmas oriģinālmūzikas albums visā pasaulē uz 2008. gada janvāri ir pārdots aptuveni 7 miljonos kopiju.
Albuma vēsture
Albuma veiksmes formula bija dziesmas "Vogue" lieliskie panākumi visā pasaulē, kas gāja roku rokā ar koncerttūri "Blond Ambition Tour" un, protams, pašas filmas publicitāti. Rezultātā albums sasniedza ASV Billboard top 200 otro vietu un triju mēnešu laikā sasniedza platīna statusu. Otrais singls "Hanky Panky" noturēja albumu topos vēl pāris mēnešus, līdz to aizēnoja Madonnas nākamā albuma The Immaculate Collection panākumi gada nogalē.
Rezultātā tika atcelta vēl divu singlu "Now I'm Following You" un "Sooner Or Later" izdošana un tika dota priekšroka diviem citiem singliem no jaunās dziesmu izlases - "Justify My Love" un "Rescue Me".
Hieroglifu teorija
Hieroglifu teorija jeb simbolu teorija - agnosticiska koncepcija, ka ar sajūtu un maņu palīdzību subjekta apziņā rodas nevis attēli, kas atspoguļo objektu iezīmes, bet gan simboli, zīmes, "hieroglifi", kam pašiem par sevi nav nekā kopīga ar lietām un to īpašībām. Šo hieroglifu teoriju izveidoja H.Helmholcs, balstoties uz J.Millera formulēto t.s. sajūtu orgānu specifiskās enerģijas likumu (saskaņā ar to, sajūtu specifika ir atkarīga nevis no ārēja kairinājuma, bet gan no sajūtu orgānu īpatnībām (piemēram, jebkura iedarbība uz redzi izraisa gaismas sajūtu). Terminu "hieroglifs" pirmais sāka lietot G.Pļehanovs.
Helita
Helita bija Jaunzēlandes un ASV kopēja polārstacija Viktorijas Zemē Rosa jūras rietumu krastā. Atradās Helita pussalas ziemeļu galā Helita ragā. Stacija izbūvēta 1957. gadā sakarā ar Satarptautiskā ģeofizikas gada pētījumu programmu.
Stacijai izraudzītajā vietā Sībī ragā (Seabee Hook) bija liela Adelijas pingvīnu kolonija. Lai atbrīvotu nepieciešamo platību stacijas būvei, tika pārvietoti 7580 pingvīni un norobežota 0,83 ha liela teritorija. Sakarā ar ligzdošanas teritorijas samazināšanu un vides izmaiņām, pingvīnu kolonija samazinājās no 62 900 pāriem 1959. gadā līdz 37 000 pāriem 1968. gadā. Pēc stacijas slēgšanas kolonijas izmērs sāka lēnām atjaunoties un 1998. gadā jau sasniedz 39 000 pārus.
Stacija tika atklāta 1957. gada februārī. Tika izbūvētas dzīvojamās telpas, pētniecības un saimnieciskās ēkas, kā arī balonu pildīšanas ēka, ģeomagnētisko novērojumu ēka un ziemeļblāzmas novērošanas tornis. Stacija bija paredzēta vissezonas pētījumu veikšanai. Galvenās jomas bija ziemeļblāzmu un citu atmosfēras un jonosfēras fizikas pētījumi, ģeomagnētisms, seismoloģija un meteoroloģija. Staciju bija paredzēts izmantot kā pieturas punktu aviapārvadājumos starp Kraistčērču Jaunzēlandē un Makmerdo staciju Rosa salā. 1957. gada novembrī tika veikts pirmais DC3 lidojums uz Helitas staciju. Stacijas apgāde galvenokārt tika īstenota pa jūru, līdz 1961. gada oktobrī uz jūras ledus piezemējās pirmā ar slēpēm aprīkotā LC130 lidmašīna.
1962. gada Ziemassvētku dienā stacijā notika pirmais ugunsgrēks, kas iznīcināja ēku ar pētniecības materiāliem un galdniecību. Otrs ugunsgrēks 1964. gada 6. martā iznīcināja zinātnisko laboratoriju un ziemeļblāzmu torni. Pēc 1964. gada ziemas stacija turpināja darboties tikai kā vasaras stacija bioloģisko novērojumu veikšanai ASV pētniecības programmas vadībā. Bāze turpināja atbalstīt arī nepieciešamās Jaunzēlandes aktivitātes, piemēram Edmunda Hilarija 1967./1968. gada Heršela kalna ekspedīciju.