cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neitans Leins
Neitans Leins (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris. Savā vairāk nekā 40 gadus ilgajā teātra un kino aktiera karjerā attēlojis gan komiskas, gan dramatiskas lomas. Saņēmis vairākas balvas, tai skaitā trīs Tony balvas, sešas Drama Desk balvas, vienu Lorensa Olivjē balvu, trīs Emmy balvas, vienu People's Choice balva un vienu Ekrāna aktieru ģildes balvu. 2006. gadā saņēmis zvaigzni Holivudas Slavas alejā.
Kā teātra aktieris debitējis 1978. gadā. Kinodebiju piedzīvojis 1978. gada filmā "Dadzis" (Ironweed). Vēlāk piedalījies filmās "Putnubūris" (1996), "Kurš kuru jeb Peles medības" (Mouse Hunt, 1997), "Producenti" (The Producers, 2005) un "Visas Bo bailes" (2023). Ierunājis lomas animācijas filmās "Karalis Lauva" (1994) un "Mazais Stjuarts" (1999).
Terenss Stemps
Savu aktiera karjeru uzsācis 1962. gadā. Kinodebiju piedzīvojis Pītera Ustinova režisētajā filmā Billy Budd, par ko viņš saņēma Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā uzlecošā zvaigzne", kā arī tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā" un BAFTA kino balvai kategorijā "Labākā uzlecošā zvaigzne". 1960. gados uzsācis attiecības ar aktrisi Džūliju Kristiju un supermodeli Džīnu Šrimptoni. Kopā ar Kristiju piedalījies filmā Far from the Madding Crowd (1967). 1960. gados piedalījies arī Viljama Vailera šausmu filmā The Collector (1965), par ko saņēmis Kannu kinofestivāla labākā aktiera balvu, un Pjēra Paolo Pazolīni alegoriskajā filmā "Teorēma" (Teorema, 1968).
Tomāšs Holešs
Tomāšs Holešs (cs; dzimis Nove Mesto Morāvijā) ir čehu futbolists, kas spēlē aizsarga pozīcijā, Čehijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada pārstāv Čehijas 1. līgas klubu Prāgas "Slavia"''.
Karjera
Ar futbolu sāka nodarboties SK Polička. Vēlāk pievienojās klubam FC Hradec Králové, kura sastāvā 2012. gada februārī debitēja Čehijas 1. līgā. 2017. gada jūlijā tika izīrēts citam Čehijas klubam FK Jablonec, sezonas beigās kļuva par pilnvērtīgu tā pārstāvi. 2019. gada pārgāja uz Prāgas "Slavia".
Čehijas izlasē debitēja UEFA Nāciju līgas spēlē pret Skotiju. Pirmos vārtus izlases labā guva draudzības spēlē pret Kipras izlasi. Tika iekļauts izlases sastāvā dalībai 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Guva vārtus astotdaļfinālā pret Nīderlandi.
Ņūtona kalns
Ņūtona kalns (no) ir kalns Svalbārā, Špicbergenas salas un visa arhipelāga augstākā virsotne. Izvietojies Šipcbergenas ziemeļaustrumos Nīfrīzlandē, Kidēniusa kalnu masīvā un ir ap 5 km garš un 1,5 km plats. Veidots galvenokārt no Silūra granīta. Virsotne klāta ar sniegu. Nosaukts par godu angļu zinātniekam Īzakam Ņūtonam. Pirmais virsotnē uzkāpis Meridiāna loka ekspedīcijas dalībnieks Helge Baklunds 1900. gada 4. augustā.
Džejs Bīgls
Džejs Bīgls (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēle uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) Bīgls pārstāv NHL komandu Vankūveras "Canucks". Iepriekš spēlejis arī AHL koamndā Hēršijas "Bears" un NHL komandā Vašingtonas "Capitals". 2018. gadā ir izcīnījis Stenlija kausu.
Pau Torress
Pau Torress (es, dzimis ) ir Spānijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Torress pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Aston Villa.
Savu pirmo spēli Spānijas augstākajā līgā Torress aizvadīja pret Sevilla FC. Pēc pirmās sezonas Torress tika izīrēts uz citu Spānijas komandu Málaga CF. 2023. gadā pārcēlies uz Anglijas Premjerlīgas komandu Aston Villa.
Spānijas futbola izlases sastāvā Torress debitēja un savus pirmos vārtus guva pret Maltu.
Sasniegumi
Villarreal
Ģedimina dzimta
Ģedimina dzimta vai Ģediminaiši (lt, pl, be) bija Lietuvas valdnieku dzimta, ko aizsāka dižkunigaitis Ģedimins. Dzimtai piederīgie valdīja Lietuvas dižkunigaitijas zemēs no 14. līdz 16. gadsimtam. Dzimtas atzars, ko aizsāka Jagailis, izplatījās arī citās valstīs un ir pazīstama kā Jagaiļa dzimta.
Izcelsme
Paša Ģedimina izcelsme tiek ilgstoši apspriesta, bet lielākā daļa vēsturnieku ir vienisprātis, ka viņš bija dižkunigaiša Vīteņa brālis. Pēdējā laikā par iespējamo dzimtas ciltstēvu tiek uzskatīts kunigaitis Skalmants (Skalmantas), kaut arī šī hipotēze tiek apšaubīta.
Kalnu slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — nobrauciens sievietēm
Nobrauciens vīriešiem bija viena no 11 disciplīnām kalnu slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Akmens slēpošanas trasē, Nacionālajā kalnu slēpošanas centrā, Pekinā, 2022. gada 15. februārī. Sacensībās startēja 36 sportistes no 17 valstīm.
Ģedimina dzimta
Hipotētiskais Ģedimina dzimtas koks
* Zināms vienīgi kristītais vārds
Kalnu slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — nobrauciens sievietēm
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Šveices sportiste Korīna Zutere (finiša laiks — 1:31.87), sudraba medaļu ieguva Itālijas sportiste Sofija Godža (finiša laiks — 1:32.03), savukārt bronzas medaļu arī izcīnīja Itālijas sportiste Nadja Delago (finiša laiks — 1:32.44). Zuterei un Delago šīs bija pirmās olimpiskās medaļas.
Ģedimina dzimta
Dzimtas atzari
Ģedimina pēcnācēji Lietuvai pakļautajās zemēs saradojās ar daudzām vietējo kņazu dzimtām, runāja austrumslāvu valodās un pieņēma ortodokso kristietību. Kad 17. un 18. gadsimtā šīs zemes pakļāva Krievijas cariste, vēlāk Krievijas Impērija, šie kņazi pārkrievojās un izveidoja Beļsku, Bulgakovu, Goļicinu, Hovansku, Kurakinu, Trubeckoju, Mstislavsku, Volinsku kņazu dzimtas.
Dažas no šīm dzimtām pārgāja katoļu ticībā un pārpoļojās, izveidojot Čartorisku, Korecku, Koriatoviču-Kurceviču, Oļeļkoviču-Slucku, Sanguško, Viśņovecku, Zbarasku un citas kņazu dzimtas.
Kalnu slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — nobrauciens sievietēm
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sieviešu sloupstaila sacensībās startēja 36 sportisti no 17 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Krasnojarskas kombainu rūpnīca
Krasnojarskas kombainu rūpnīca (ru) bija Krievijas labības kombainu ražotājs Krasnojarskā. Rūpnīca tika dibināta 1942. gadā. 2013. gadā tā izbeidza darbību.
Vēsture
Sākoties karam, 1941. gadā Zaporožjes kombainu rūpnīca Kommunar (Ukrainā) un Uhtomska Ļubercu lauksaimniecības mašīnbūves rūpnīca (Maskavas apgabalā) tika evakuēta uz Krasnojarsku, kur spirta rūpnīcas telpās tika izveidota Rūpnīca № 703. 22. oktobrī tā izlaida pirmo produkciju, un šī diena tiek uzskatīta par rūpnīcas dzimšanas dienu. Sākotnēji rūpnīca ražoja kara materiālus, galvenokārt šāviņus, munīciju un mīnas.
1941. gada 17. novembrī PSRS Ministru Padome pieņēma lēmumu Krasnojarskā atjaunot kombainu un graudu tīrīšanas mašīnu ražošanu. Rūpnīcas celtniecība sākās 1942. gada sākumā. 1942. gada pirmajā pusē rūpnīca sāka izlaist mīnmetējus. 1944. gada sākumā rūpnīca sāka ražot lauksaimniecības mašīnu rezerves daļas un ķērās pie piekabināmo labības kombainu ražošanas. 26. oktobrī tika izlaists pirmais kombaina Krasnojarskij Kommunar eksemplārs. Līdz gada beigām tika izlaisti 184 kombaini. 1945. gada maijā rūpnīca pilnībā pārgāja uz civilo produkciju.
1947. gadā rūpnīca sāka ražot pašgājējkombainus Stalinec-4 (S-4). 1955. gadā tika sākta modernizēta kombaina S-4M masveida ražošana. 1958. gadā rūpnīca sāka ražot kombainu SK-3, kas bija izstrādāts Taganrogas kombainu rūpnīcā, un tā izlaišana turpinājās līdz 1965. gadam. 1964. gadā tika sākta kombaina SK-4 ražošana.
1960. gados Krasnojarskas kombainu rūpnīca izstrādāja savu kombaina modeli SKD-5 Sibirjak (СКД-5 «Сибиряк»), kas PSRS bija pirmais divu trumuļu kombains un ar kombainiera kabīni. Tam tika izveidotas modifikācijas: SKD-5R (rīsu novākšanai, ar kāpurķēdēm), SKD-5RM, SKD-5M. 1974. gadā uz Krasnojarskas kombainu rūpnīcas bāzes tika izveidota novada ražošanas apvienība, kurā iekļāva arī Nazarovas lauksaimniecības mašīnbūves rūpnīcu, rūpnīcu Selhozzapčast un Krasnojarskas kombainbūves projektēšanas un konstruēšanas tehnoloģisko institūtu. 1970. gados rūpnīcā strādāja vairāk nekā 12 tūkstoši cilvēku, un tas bija lielākais uzņēmums pilsētā. Tā ražoja arī plaša patēriņa preces, piemēram, gaļas mašīnas, veļas mašīnas. 1981. gadā tika izlaists kombaina modelis SKD-6 Sibirjak
1985. gadā rūpnīca izlaida uzlabotu kombaina modeli Enisej-1200 (Енисей-1200). 1986. gadā tika sasniegts Krasnojarskas kombainu rūpnīcas ražošanas maksimums — eksemplāri. 1988. gadā tika izstrādāts jauns kombains Kedr, ko plānoja ieviest ražošanā 1992. gadā.
Pēc PSRS sabrukuma ražošanas apvienība piedzīvoja smagas finanšu grūtības, tika samazināta ražošana, atlaisti darbinieki. 1993. gadā tā tika reorganizēta par atklātu akciju sabiedrību. 1994. gadā rūpnīca izlaida modernizētu kombaina modeli Enisej-1200NM 1998. gadā uzņēmums izlaida vairs tikai 260 eksemplārus. Tajā pašā gadā akciju kontrolpaketi iegādājās investīciju un finanšu grupa Sibmašholding. Tika modernizētas rūpnīcas iekārtas, sākās pakāpeniska iziešana no krīzes. 2000. gadā tika izlaists kombaina modelis Enisej-1200U (Енисей-1200У Руслан).
2003. gadā tika izveidota pārvaldītājsabiedrība Agromašholding, ko dibināja Sibmašholding un Promyšlennye investory. 2003. gadā rūpnīca bija atveseļojusies. Kombainu montāža no Krasnojarskas rūpnīcas piegādātajām detaļām notika arī Orlas kombainu rūpnīcā, kas arī ietilpa Agromašholding grupā. 2003. gadā tika izlaistas kombainu modeļu grupas Enisej-950 (Енисей-950 Руслан) un Enisej-740 (Енисей-740 Essil). 2004. gadā Promyšlennye investory ieguva 91,86 % Agromašholding akciju. 2005. gadā rūpnīca atkal piedzīvoja krīzi līdz pat ražošanas īslaicīgai apstādināšanai 2006. gada sākumā. 2005. gada oktobrī Promyšlennye investory pilnībā ieguva Agromašholding.
2006. gada maijā par Agromašholding īpašnieku kļuva Koncerns "Traktoru rūpnīcas" (Концерн "Тракторные заводы"). 2008. gadā Krasnojarskas kombainu rūpnīca izlaida 1,9 tūkstošus kombainu, 2011. gadā — vairs tikai 197.
2013. gada februārī tika paziņots par Krasnojarskas kombainu rūpnīcas slēgšanu. Kombainu ražošana tika pārcelta uz Koncerna "Traktoru rūpnīcas" uzņēmumu Promtraktor Čeboksaros, kur 2014. izlaida pirmo kombainu, bet jau ar AGROMAŠ marku. Vēlāk Krasnojarskas kombainu rūpnīcas korpusus nojauca, un to vietā uzbūvēja dzīvojamās ēkas.
Grīra Gārsone
Eilīna Evelīna Grīra Gārsone Fogelsone (en; dzimusi, mirusi ) bija angļu/amerikāņu aktrise. Viena no populārākajām Holivudas zvaigznēm Otrā pasaules kara laikā.
Biogrāfija
Vēlējās studēt aktiermākslu, taču vecāki mudināja viņu kļūt par skolotāju. Pēc universitātes absolvēšanas strādājusi dažādos amatos. 1932. gadā debitējusi teātrī, laika gaitā kļuvusi par populāru Vestenda aktrisi.
1938. gadā MGM vadītājs Luiss Meijers parakstīja ar Gārsoni līgumu. Pēc viena Holivudā pavadīta gada atgriezās Anglijā, kur uzņēmās filmā Goodbye, Mr. Chips (debija kino). Par lomu tajā pirmoreiz tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai. 1941. gadā uzņēmās filmā Blossoms in the Dust, par ko saņēma pirmo no piecām pēc kārtas saņemtajām Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijām. Piecas nominācijas pēc kārtas ir atkārtots Kinoakadēmijas balvu rekords, pirmā to sasniegusi Beta Deivisa (1938—1942). Vienīgo Kinoakadēmijas balvu saņēmusi par lomu filmā Mrs. Miniver (1942). Ginesa rekordu grāmatā Gārsone iekļuvusi ar garāko Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas runu (5 minūtes un 30 sekundes), pēc tam tika ieviests runas ilguma ierobežojums.
Pēc kara viņas popularitātes līmenis samazinājās. 1960. gadā atzinību guvusi ar Eleanoras Rūzveltas lomu filmā Sunrise at Campobello, par ko septīto reizi tika nominēta Kinoakadēmijas balvai.
Dienvidorkneju salas
Dienvidorkneju salas (en, es) ir salu arhipelāgs Antarktikā. Izvietojies Dienvidu okeānā ziemeļaustrumos no Antarktīdas pussalas; ziemeļos tās apskalo Skotijas jūra, dienvidos — Vedela jūra. Salas atrodas Antarktikas Līguma areālā, bet tās iekļautas divu valstu — Apvienotās Karalistes un Argentīnas teritoriālajās pretenzijās. 1904. gadā izveidotā Orkadasas polārstacija Lorija salā ir vissenākā cilvēku apdzīvotā vieta Antarktikā.
Daba
Arhipelāgs ir zemūdens Skotijas grēdas viena no virsūdens daļām. Sastāv no četrām galvenajām salām — Koroneišenas, Lorija salas, Pauela salas un Signijas salas, kā arī vairākiem desmitiem sīkāku saliņu un klinšu. Ap 30 km uz rietumiem no Koroneišenas atrodas nelielās Ineksesiblu salas. Arhipelāga salas kalnainas, lielākoties klātas ar pastāvīgu ledus segu. Augstākā virsotne Nivejas kalns Koroneišenas salā sasniedz 1265 m vjl.
Salu klimats lielākoties auksts, mitrs un vējains. Vasaras ir īsas un vēsas (no decembra līdz martam) — vidējā gaisa temperatura ir ap 2 °C, maksimālā — +12 °C. Ziemā (jūlijā) vidējā gaisa temperatūra ap −10 °C, bet var sasniegt −44 °C. Jūras akvatorija ap salām klāta ar ledu no aprīļa beigām līdz novembrim.
Vēsture
Lai arī salas regulāri apmeklēja roņu un vaļu mednieki, tās līdz 20. gadsimta sākumam netika sistemātiski pētītas. 1903. gadā arhipelāgā ieradās Viljams Brūss ar kuģi Scotia, kurš pārziemoja Lorija salā. Brūss nokartēja salas, atcēla vairākus Vedela nomainītos nosaukumus, kā arī ierīkoja meteostaciju, ko 1905. gadā pārdeva Argentīnas valdībai. Šī stacija, kas 1951. gadā tika pārdēvēta par Orkadasu, ir vecākā nepārtraukti funkcionējošā pētniecības stacija Antarktikā. No 1920. līdz 1926. gadam Signijas salā darbojās vaļu mednieku stacija.
1908. gadā Apvienotā Karaliste pasludināja visas teritorijas dienvidos no 50. paralēles un starp 20 un 80 grādu rietumu garumiem par savu īpašumu. Līdz 1962. gadam Dienvidorkneju salas bija Folklenda Salu atkarīgā teritorija, bet vēlāk tika iekļauta Britu Antarktiskajā teritorijā. 1947. gadā Signijas salā tika izveidota vasaras polārstacija Signi.
Kopš 1925. gada arī Argentīna ir pasludinājusi arhipelāgu par savu teritoriju, iekļaujot to Tjerras del Fuego provincē.
2013. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle
2013. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle bija 2012.—13. sezonas Kontinentālās hokeja līgas zvaigžņu spēle, kura norisinājās 2013. gada 13. janvārī. Spēle norisinājās "Traktor" ledus arēnā.
Tā kā vien pāris dienas pirms Zvaigžņu spēles noslēdzās 2012.—13. gada NHL lokauts, virkne Zvaigžņu spēlei izvēlēto spēlētāju, kam KHL spēlēja vien lokauta laikā, atgriezās Ziemeļamerikā. Zvaigžņu spēlei starp spēlētājiem, kuriem bija aktīvi NHL līgumi, bija vien Iļja Kovaļčuks un Pāvels Dacjuks.
Sastāvs
* — spēlētāji, kas dalībai Zvaigžņu spēlē tika izvēlēti vien pēc NHL lokauta beigām
2008. gada vasaras olimpisko spēļu rīkotājpilsētas izvēle
'''2008. gada vasaras olimpisko spēļu un 2008. gada Vasaras Paraolimpisko spēļu norises vietas izvēli''' organizēja Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK). Sākotnēji uz šo sporta turnīru rīkošanu pieteicās 10 pilsētas, SOK sanāksmes laikā 2000. gada 28. augustā no tām paziņoja 5 pilsētas, kas kandidēja uz spēļu rīkošanu līdz balsojumam: Pekina, Osaka, Toronto, Stambula un Parīze. Pārējās piecas pilsētas, kas tika izslēgtas no balsojuma, bija Bangkoka, Kaira, Havana, Kualalumpura un Sevilja.
112. SOK sesijā, kas norisinājās Maskavā, Krievijā, notika balsojums par 2012. gada vasaras olimpisko spēļu rīkotājpilsētu. Balsojums notika divās kārtās. Pirmajā kārtā Osaka saņēma vismazāko balsu skaitu, tāpēc tā izstājās no balsojuma. Otrajā kārtā visvairāk balsis ieguva Pekina saņēma 56 balsis, tādējādi kļūstot par 2008. gada olimpisko spēļu rīkotājpilsētu.
Sergejs Fjodorovs (gleznotājs)
Sergejs Fjodorovs (, dzimis 1967. gadā) ir krievu ikonu gleznotājs. Ikonu gleznošanu apguvis Daniila klosterī Maskavā. Daudzus gadus dzīvoja Lielbritānijā, tāpēc Fjodorova darbi sastopami vairākās Anglijas katedrālēs, tai skaitā Vesminsteras abatijā. Fjodorovs gleznojis ikonas Bauskas pareizticīgo baznīcai.
22. minibusu maršruts (Daugavpils)
22. minibusu maršruts ir Daugavpils sabiedriskā transporta naktsautobusu maršruts.
Pieturvietas
22. minibusu maršrutā ir 46 pieturas.
Izsmeļamie neatjaunīgie resursi
Izsmeļamie neatjaunīgie resursi ir dabas resursi, kas zemes dzīlēs ir ierobežotā daudzumā, tie neatjaunojas, un nesaudzīgi tos lietojot tie var arī izsīkt.
Sērpaskābe
Sērpaskābe (H2SO3) ir sēru saturoša skābe, kas tīrā veidā nepastāv (tomēr konstatētas atsevišķas tās molekulas gāzes fāzē). Ūdens šķīdumos sērpaskābe ir vidēji stipra (pirmā skābuma konstante 1,857) divvērtīga skābe, tai piemīt asa smaka neizreaģējušā SO2 dēļ. Sērpaskābes sāļus sauc par sulfītiem, bet skābos sāļus — par hidrogēnsulfītiem jeb bisulfītiem.
Atrašanās dabā
Sērpaskābe ir skābā lietus veidošanās starpprodukts no gaisā nonākušā sēra dioksīda.
Iegūšana
Sērpaskābi iegūst, šķīdinot ūdenī sērpaskābes anhidrīdu jeb sēra dioksīdu SO2:
Īpašības
Ar Ramana spektroskopijas metodi konstatēts, ka sēra dioksīda ūdens šķīdumi satur tikai hidrogēnsulfītjonus HSO3− un neizreaģējušas SO2 molekulas.
Ar skābekļa-17 kodolu magnētiskās rezonanses spektrometrijas metodi atrasts, ka hidrogēnsulfītjons ir divu izomēru maisījums. Vienam izomēram protons (ūdeņradis) pievienojies pie centrālā sēra atoma, bet otram — pie skābekļa atoma:
Šādu apgriezenisku izomēriju sauc par tautomēriju. Ir iegūti abu hidrogēnsulfīta tautomēro formu atvasinājumi.
Sērpaskābes molekulā sērs ir četrvērtīgs un atrodas vidējā oksidēšanas pakāpē, tādēļ sērpaskābe var būt kā oksidētājs, tā reducētājs.
Izmantošana
Sēra dioksīdu vai sulfītus saturošus šķīdumus lieto par dezinfekcijas līdzekļiem un reducējošiem reaģentiem. Šādiem šķīdumiem ir balinošas īpašības un tie iedarbojas maigāk, nekā hloru saturoši balinātāji. Sērpaskābi lieto arī augļu konservēšanai.
Poludņi
Poludņi ir ciems Stoļerovas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 263 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Stoļerovas katoļu baznīca, pasts.
Ziemeļu ziloņronis
Ziemeļu ziloņronis (Mirounga angustirostris) ir liela auguma roņu dzimtas (Phocidae) jūras zīdītāju suga. Tā tuvākais radinieks ir dienvidu ziloņronis (Mirounga leonina). Izplatīts plašā areālā Klusā okeāna austrumos gar Ziemeļamerikas krastiem.
Izplatība
Ziemeļu ziloņronis mājo Klusā okeāna austrumu daļā, uz ziemeļiem no 27° paralēles (no Lejaskalifornijas štata Meksikā līdz Aļaskas līcim (ASV un Kanādas piekrastēs)). Lielāko daļu laika ziemeļu ziloņronis pavada jūrā un uz sauszemes uzturas, lai dzemdētu mazuļus, pārotos un nomainītu kažoka matojumu. Dzīvnieki apmetas vientuļās saliņās un klusās kontinenta pludmalēs. Galvenās vairošanās vietas atrodas Kalifornijas un Lejaskalifornijas ziemeļdaļas piekrastēs.
Zināmas 15 vairošanās vietas, no kurām 12 atrodas salās. Nozīmīgas kolonijas ASV krastos atrodamas Čenela salās, Jaungada salā, Balto akmeņu bākas apkaimē, Morobejas nacionālajā parkā un Faralonu salās, bet Meksikas krastos Gvadalupes un Sedrosas salā. Pēdējos gados vairošanās pludmaļu areāls paplašinājies ziemeļu virzienā. 1981. gadā izveidojās jauna vairošanās kolonija Reiza ragā Kalifornijas ziemeļdaļā. Kopš 1990. gadu vidus neliels skaits mazuļu dzimuši pie Cietokšņa klintīm un Oregonas piekrastēs pie Arago raga. 2009. gadā pirmais ziloņroņa mazulis piedzima arī Britu Kolumbijas piekrastē pie Reisa klintīm. Kalifornijas un Lejaskalifornijas populācijas ir savstarpēji izolētas.
Izskats un īpašības
Ziemeļu ziloņronis ir liela auguma ronis, un par to lielāks ir tikai dienvidu ziloņronis. Kā visiem roņiem arī ziloņronim nav ārējās ausis. Sugai raksturīgs dzimumdimorfisms — tēviņi ir izteikti lielāki nekā mātītes (apmēram 3—10 reizes lielāki ). Tēviņa ķermeņa garums 4—5 m, svars 1500—2300 kg, ļoti lieli tēviņi var sasniegt 3700 kg. Mātītes ķermeņa garums 2—3,1 m, svars 600—900 kg.
Ziemeļu ziloņronis kopumā ir tumši brūns, bet novērojama toņu dažādība. Uz muguras kažoks ir tumšāks, pavēderē gaišāks. Tēviņi parasti ir tumšāki nekā mātītes, kuras var būt arī ar rudu tonējumu. Matojums abiem dzimumiem ļoti īss, un neilgu periodu pēc vecā matojuma nomešanas tā nav vispār, jo kopā ar matojumu nolobās arī ādas virskārta.
Tikko dzimuši mazuļi ir melni. Matojums nomainās uz gaišāku pēc tam, kad māte ir beigusi to zīdīt. Tēviņiem iezīmīga pazīme ir snuķis, mātītēm tāda nav. Salīdzinot abas ziloņroņu sugas, garāks snuķis ir ziemeļu ziloņronim. Snuķis sāk attīstīties, kad tēviņš sasniedz divu gadu vecumu, bet pilnībā ir attīstījies 8 gadu vecumā. Tēviņiem, salīdzinot ar mātītēm, ir arī lieli ilkņi, kurus izmanto savstarpējās cīņās.
Pakaļējās airkājas savienotas un vienmēr atrodas izstieptas uz aizmuguri (tās nevar palocīt apakšā zem ķermeņa). Priekšējās airkājas relatīvi īsas ar lokaniem pirkstiem. Ziloņronis var pakasīties vai uzmest sev virsū smiltis.
Ieniršana
Pirms ieniršanas ziloņronis no plaušām izpūš visu gaisu un, atrodoties zem ūdens 20—70 minūtes, nepieciešamo skābekli uzņem no asinīm un ķermeņa audiem. Asinis ir bagātas ar hemoglobīnu, bet audi ar mioglobīnu, kas nodrošina spēju uzkrāt lielu skābekļa daudzumu. Zinātniekiem izbrīnu izraisa arī dzīvnieka spēja nepārtraukti nirt — 24 stundas diennaktī vairākus mēnešus pēc kārtas. Iespējams, niršana ir sava veida gulēšana, jo šajā laikā to vielmaiņa ir ļoti lēna.
Uzvedība
Ziemeļu ziloņronis 90% savas dzīves pavada okeānā un tikai 10% laika uz sauszemes, lai vairotos un mainītu matojumu. Turklāt jūrā dzīvnieks 90% laika pavada ieniris zem ūdens un 10% uz ūdens virsmas. Ziemeļu ziloņronis var ienirt ļoti dziļi: vidēji 500–600 m un līdz 1735 m. Uz un no ierastajām sauszemes apmešanās vietām dzīvnieki migrē divas reizes gadā. Pirmo reizi (no decembra līdz martam), lai pārotos un dzemdētu mazuļus, otro reizi (dažas nedēļas laikā no aprīļa līdz augustam), lai mainītu kažoka matojumu. Otrā reize atkarībā no dzimuma un īpatņa vecuma notiek atšķirīgos laikos. Ziemeļu ziloņronis uz sauszemes uzturas smilšanās, oļainās vai dūņainās pludmalēs, visbiežāk izvēloties neapdzīvotu saliņu krastus. Okeānā tas ir vienpatis, bet uz sauszemes uzturas lielās kolonijās. Vairošanās sezonas laikā starp tēviņiem izveidojas stingra hierarhija, bet matojuma maiņas laikā agresivitāte mazinās.
Barošanās
Kad ziloņronis dodas jūrā baroties, tas bez atpūtas un miega nirst, medī un pārvietojas uz jaunām barošanās vietām. Tēviņiem un mātītēm ir atšķirīgi barošanās ieradumi un barības izvēle. Tēviņi uzturas krasta tuvumā, katru gadu atgriežas vienās un tajās pašās barošanās vietās un galvenokārt barojas ar bentiskajiem organismiem pie okeāna gultnes. To medījums ir arī lielāks, piemēram, haizivis un rajas. Mātītes klejo, sekojot medījumam, un necenšas atgriezties vecajās barošanās vietās. Tās barojas atklātā jūrā ar pelaģiskajiem organismiem vertikālajā ūdens slānī, galvenokārt ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, kalmāriem. Kopumā ziloņroņi medī dažādas zivis, vēžveidīgos, kalmārus un himērveidīgās skrimšļzivis.
Kad ziloņroņi uzturas uz sauszemes, tie nebarojas (ne tēviņi, ne mātītes), bet izmanto zemādas tauku slānī (trānā) uzkrātās barības vielas. Valda uzskats, ka ziloņronis nekad nedzer, bet nepieciešamo ūdeni izdala no taukiem. Turklāt ķermeņa funkcijām pietiek ar nelielu mitruma daudzumu, piemēram, urīns izdalās ļoti koncentrēts. Ziloņronis pirms iznāk krastā, saēdas akmeņus, bet, kad dodas atpakaļ jūrā baroties, no tiem atbrīvojas. Zinātnieki šo fenomenu nav īsti spējuši izskaidrot, bet to saista ar ilgstošo badošanos, kamēr dzīvnieki atrodas uz sauszemes.
Vairošanās
Pārošanās notiek apmēram 19 dienas pēc mazuļu dzimšanas. Parasti piedzimst viens, retumis divi mazuļi. Pirmos 3 mēnešus pēc sapārošanās embrija attīstība nenotiek, tādējādi grūsnības periods kopumā ilgst apmēram gadu. Tikko dzimis mazulis sver apmēram 47 kg. Pēc 24—28 dienām, kad māte to beigusi zīdīt, tas sver 147 kg un ir 1,5 m garš. Pēc zīdīšanas māte mazuli atstāj krastā un dodas jūrā baroties. Jaunie ziloņronēni veido nelielas grupas un uzturas krastā papildu 12 nedēļas. Šajā laikā tie iemācās peldēt un ik pa laikam iepeld dziļākos piekrastes ūdeņos, lai barotos. Ziloņroņu jaunajiem tēviņiem raksturīga "piena zagšana", ja ir iespēja, viņi zīž mātītes, kuras joprojām ir krastā un zīda savus mazuļus. Tādējādi mazulis aug stiprāks, veselīgāks un lielāks kā citi jaunie tēviņi, jo varējis ilgāk baroties ar trekno ziloņroņa pienu.
Nikolajs Fārnasts
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gadā Rīgā Friča Farnasta un Līzes, dzimušas Stankevicas, ģimenē.
Pārstāvēja Rīgas 1. atlētu klubu. Piedalījies Stokholmā. Startēja svara kategorijā virs 82,5 kg, izstājās 2. kārtā (divi zaudējumi). 1907. gadā kļuva par Baltijas provinču čempionu.
Arveds Mihelsons
Arveds Mihelsons jeb Rutku Tēvs (1886—1961) bija latviešu aktieris, humorists, prozaiķis un dramaturgs. Sarakstījis desmit vēsturisku piedzīvojumu romānu un vairākas komēdijas. Pēc romāna "Trīs vella kalpi" (1935) motīviem uzņemtas populārās kinofilmas "Vella kalpi" (1970) un "Vella kalpi Vella dzirnavās" (1972).
Dzīvesgājums
Dzimis Strazdumuižā (tagadējā Juglā) Strazdumuižas Strādnieku teātra vadītāja Kārļa Mihelsona ģimenē. Mācījās Biķeru draudzes skolā, tad vācu amatnieku skolā Rīgā un Rihtera mūzikas skolas dramatiskajā klasē. No 1906. gada aktieris R. Tautmīļa-Bērziņa trupā, "Rotas", Torņakalna, "Apollo", Ziemeļblāzmas teātros. Savu pirmo lomu — Rutku Tēvu P. Kūlas lugā "Uz priekšu būšu gudrāks" viņš pieņēma par savu pseidonīmu. 1906. gadā žurnāls "Vārdotājs" publicēja viņa humoristisko dzejoli "Dziesma par mākslas jāšanu". Pēc iesaukšanas Krievijas Impērijas armijā A. Mihelsons no 1907. gada darbojās armijas trupā Toboļskas pilsētā Sibīrijā. Vēlāk strādāja Rīgas Latviešu teātrī (1911—1914), bija humoristiskā žurnāla "Gailis" redaktors (1912—13). Iztulkoja I. Vazova "Varonīgā bulgāriete" (1912).
Pirmā pasaules kara laikā darbojās 3. Kurzemes strēlnieku pulka trupā, pēc krišanas vācu gūstā spēlēja Čerskas gūstekņu nometnes teātrī, pēc atbrīvošanas Rīgas latviešu pilsētas teātrī (1917—1918). Latvijas SPR laikā darbojās Valmieras Padomes teātrī (1919), tad devās līdzi latviešu sarkanajiem strēlniekiem un darbojās latviešu strēlnieku pulku frontes teātrī un Maskavas latviešu teātrī "Skatuve" (1919—1921), līdztekus latviešu strēlnieku divīzijas laikraksta "Cīņas Balss" līdzstrādnieks (1920).
Pēc atgriešanās dzimtenē bija Dailes teātra aktieris (1922—1934), izņemot 1926.- 1927. gada sezonu, kad bija angažēts Nacionālajā teātrī. Rakstīja viencēliena komēdijas un izdeva anekdošu krājumus, bija humoristiskā laikraksta "Sikspārnis" un tā literārā pielikuma redaktors (1922—1923), satīriskā laikraksta "Joku Ziņas" redakcijas kolēģijas loceklis (1926), "Pūcesspieģeļa satīriskā kalendāra" redaktors (1924—1933). Pēc Ulmaņa apvērsuma pārtrauca strādāt teātrī un pilnībā nodevās vēsturisku romānu rakstīšanai (1934—1940). Pēc Latvijas okupācijas atsāka darboties Dailes teātra trupā (1941-1943, 1945-1956) un tulkoja no krievu valodas. Ap 1000 lappušu manuskriptā palika darbs "Materiāli teātra vēsturei". Miris 1961. gada 14. oktobrī Rīgā.
Kāņciems
Kāņciems ir skrajciems Talsu novada Ģibuļu pagastā. Izvietojies Kalvenes ezera austrumu un dienvidu krastā 17 km no pagasta centra Pastendes, 22 km no novada centra Talsiem un 131 km no Rīgas. Dažkārt tiek uzskatīts par Mordangas daļu. Apdzīvotā vieta veidojusies pie bijušās Kāņu pusmuižas. Ciemā 6 viensētas. Kāņciema „Līkumi“ ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Kinga
Kinga var būt:
Failu sistēmas hierarhijas standarts
Failu sistēmas hierarhijas standarts definē direktoriju struktūru un to saturu dažādos Linux distributīvos.
Puduļu pilskalns
Puduļu pilskalns ir pilskalns Vidzemē, kas atrodas Aizkraukles novada, Aiviekstes pagastā. Pilskalns izvietots kalnainā apvidū Odzes ezera DA galā pie Pļaviņu—Vietalvas ceļa, ap 5 km. uz Z no Pļaviņām un ap 300 m. uz Z no Puduļu mājām.
Pilskalna apraksts
Pilskalns ierīkots savrupā, DA — ZR virzienā orientētā kalnā, kas Z pusē virs mitras lejas izceļas aptuveni 20 m. augstumā savukārt D pusē tas kā ap 10 m. augsta kaupre lēzeni nolaižas pļavā. Kalnam ir izlīdzināts, iegareni apaļš plakums (50x25 m) ar dažu metru kritumu D virzienā. Vaļņa, terašu vai kādu citu nocietinājumu pilskalnam nav. Senatnē pilskalna plaukums ticis arts, bet jaunākos laikos tas ticis izlīdzināts, lai ierīkotu deju laukumu.
1930. gadā savas Vidzemes pilskalnu apsekošanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekoja E. Brastiņš, kas secināja, ka pilskalns ir lielā mērā iznīcināts, jo tā kultūrslānis ilgstošas aršanas rezultātā ir noarts no plakuma uz kalna pakāji un nogāzēm. 1970. gados pilskalnu apsekoja arī arheologs Ē. Mugurēvičs, kurš konstatēja, ka pilskalna kultūrslānis sastāv no bezripas keramikas lauskām, oglēm un šķeltiem akmeņiem. Pēc atsevišķiem savrupatradumiem pilskalna apdzīvotības sākums datējams ar 7. — 8. gadsimtu Ē. Mugurēvičs izteica hipotēzi, ka pilskalna izveide un apdzīvotība varētu būt saistāma ar seno latgaļu ienākšanu šajā novadā.
Poļačonki
Poļačonki ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 321 km attālumā no Rīgas.
Abioģenēze
Abioģenēze ir uzskats, ka dzīvība var rasties no nedzīvas matērijas, piemēram, organiskas vielas. Pretēja hipotēze ir bioģenēze, kurā uzskata, ka dzīva matērija var rasties tikai no dzīvas matērijas.
Poļačonki
Ciema apkārtnē atrodas Ilza ezers.
Abioģenēze
Zeme ir izveidojusies pirms 4,54 miljardiem gadu. Agrākās dzīvības formas uz Zemes eksistējušas jau vismaz pirms 3,5 miljardiem gadu. Tomēr vairāki pētījumi liek domāt, ka dzīvība uz Zemes pastāvējusi jau senāk — saskaņā ar viena pētījuma datiem — pirms 4,25 miljardiem gadu, bet saskaņā ar cita pētījuma datiem — pirms 4,4 miljardiem gadu.
Vairākās metodēs tiek pētīts, kā veidojas pašreplicējošas molekulas vai to daļas. Pieņemot, ka dzīvība uz Zemes radusies spontāni, Millera—Ureja eksperiments un vairāki citi eksperimenti rāda, ka lielākā daļa aminoskābju var tikt ķīmiski sintezētas apstākļos, kas bijuši līdzīgi tiem apstākļiem, kas pastāvēja uz Zemes tās sākumposmā.
Labākā aktrise otrā plāna lomā (Lielais Kristaps)
Labākā aktrise otrā plāna lomā ir balva, kas tiek piešķirta Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balva tiek pasniegta kopš 1986. gada, kad to saņēma aktrise Gunta Grīva par lomu filmā "Saulessvece".
Alozas
Latvijā
Alozu ģinti Latvijā pārstāv viena suga — palede (Alosa fallax), kas iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā. Tās nelielā daudzumā mēdz nozvejot kopā ar reņģēm. Latvijas zivju sarakstā iekļauta arī aloza (Alosa alosa). Tomēr šī suga Latvijas ūdeņos nav konstatēta nevienu reizi. Baltijas jūrā novērota tikai rietumdaļā.
Kopīgās īpašības
Alozu ģints zivis ir vidēji lielas vai lielas zivis, salīdzinot ar pārējām siļķu dzimtas zivīm. Tām ir arī platāks (augstāks) ķermenis, kas atspoguļojas latviskajā nosaukumā — lapreņģes. Lielākā daļa šajā grupā ir 20—30 cm garas.
Alozas ir sudrabainas zivis ar tumšāku muguru, kas var būt gan zilgana, gan zaļgana, gan violetpelēka. Gar vēdera viduslīniju visām alozām aug ķīļveida, asas zvīņas. Augšlūpa šķelta, šķēlumā precīzi ieguļas apakšlūpas galiņš. Jaunām alozām zobi ir ļoti sīki, bet pieaugušām zivīm zobu nav. Muguras spura atrodas apmēram ķermeņa vidusdaļā, vēdera spuras atrodas tieši apakšā, anālā spura īsa un tālu uz aizmuguri aiz muguras spuras. Zvīņas labi piestiprinātas. Daļai sugu aiz galvas, uz sāniem virknējas tumšu plankumu rinda.
Sistemātika
Alozu ģints (Alosa)
Brendons Saters
Brendons Saters (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Saters parstāv NHL komandu Vankūveras "Canucks". Iepriekš spēlējis arī Karolīnas "Hurricanes" un Pitsburgas "Penguins".
Viņš nāk no hokejā labi zināmās Sateru ģimenes, kuras deviņi pārstāvji spēlējuši NHL. Brendona tēvs Brents Saters ir bijis panākumiem bagāts NHL un Kanādas izlases hokejists, pēc tam — treneris.
Dubņani
Dubņani (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Hodonīnas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1349. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Mickeviči
Mickeviči ir ciems Krāslavas novada Grāveru pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 7 km no pagasta centra Grāveriem, 19 km no Aglonas un 252 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V610, Kumbuļu ezera krastā.
Perseverance
Perseverance (en — latv. "Neatlaidība") ir Marsa visurgājējs, kas tika izstrādāts Jezero krātera izpētei NASA misijas "Mars 2020" ietvaros. Visurgājēju izstrādāja NASA Reaktīvās kustības laboratorija un tas ar nesējraķeti Atlas V/541 tika palaists no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas 2020. gada 30. jūlijā. Nosēšanās uz Marsa tika veikta 2021. gada 18. februārī.
Visurgājējam ir septiņi zinātniskie instrumenti Marsa virsmas izpētei Ezero krātera rajonā. Tam ir vairākas kameras filmēšanai un divi mikrofoni skaņas ierakstam. Bez to Perseverance ir apgādāta ar helikoptera veida bezpilota lidaparātu Ingenuity, kas ir paredzēts palīdzēt izstrādāt visurgājējam jaunus pētījumu rajonus.
Konstrukcija
Visurgājēja "Perseverance" konstrukcija tika veidota ņemot vērā iepriekšējā visurgājēja "Curiosity" izstrādnes. Inženieri uzlaboja tā riteņus, veidojot tos stingrākus, salīdzinājumā ar "Curiosity" riteņiem, kuri guva bojājumus darba procesā uz Marsa. Perseverancei tika izgatavoti biezāki un izturīgāki alumīnija riteņi ar mazāku platumu, bet lielāku diametru (52,5 cm), salīdzinājumā ar "Curiosity" riteņiem (50 cm). Seši riteņi no alumīnija sakausējuma ir aprīkoti ar protektoru labākai caurgājībai un ar izliektiem titāna spieķiem amortizācijai. Tā kā uz šī visurgājēja ir vairāk zinātniskās aparatūras un smagāki modificētie riteņi, tad arī tā svars ir par 14% lielāks, nekā iepriekšējam visurgājējam (1025 kg pret 899 kg). Perseverance ir aprīkota ar 2,1 metru garu piecposmu robotizētu manipulatoru "roku". "Roka" kopā ar grozāmu tureli ir paredzēta Marsa virsmas ģeoloģisko paraugu satveršanai un analīzei.
"Perseverances" radioizotopu termoelektriskais ģenerators (MMRTG) izmanto siltuma enerģiju, kas izdalās radioaktīvajiem izotopiem sabrūkot, un ar termoelektroģeneratoru pārveido to elektroenerģijā. Tas sver 45 kg un par enerģijas avotu izmanto 4,8 kg plutonija dioksīdu. Palaišanas brīdī visurgājēja ģenerators izstrādāja apmēram 110 W enerģijas, bet ar gadiem tā jauda samazināsies. Bez to uz "Perseverances" ir uzstādīti divas litija jonu uzlādējamās baterijas. Radioizotopu termoelektriskais ģenerators, kuru sagādāja ASV Enerģētikas ministrija, ir paredzēts 14 gadu darbam. Tas ļaus visurgājējam strādāt naktīs un smilšu vētru apstākļos, kas nebija iespējams izmantojot Saules baterijas.
"Perseverance" izmanto pret radiāciju noturīgu datoru uz RAD750 procesora bāzes, ar takts frekvenci 133 MHz un 128 Mb dinamisko atmiņu. Programmas nodrošinājums ļauj izmantot 4 Gb energoneatkarīgu NAND-atmiņu uz atsevišķas kartes.
Darbam kopā ar visurgājēju bija izstrādāts autonoms robotizēts helikoptera tipa bezpilota lidaparāts-izlūks ar nosaukumu Ingenuity (tulkojumā no angļu valodas "Atjautība"). 1,8 kg smagais aparāts enerģijai izmanto Saules baterijas. Tas tika izstrādāts, lai testētu un demonstrētu lidojumu tehnoloģijas Marsa atmosfērā, kā arī lai pētītu apkārtni visurgājēja maršruta veidošanai. Uz izlūkhelikoptera nav uzstādīta nekāda zinātniskā aparatūra, izņemot kameras.
Zinātniskie uzdevumi
Misijas "Mars-2020" izstrādē un apstiprināšanā tika uzstādīti četri zinātniskie uzdevumi Marsa izpētei:
Nosaukums
Visurgājēja nosaukums tika izvēlēts no vairāk kā 28 tūkstošiem piedāvājumu, kas tika iesūtīti nacionālā skolu konkursa ietvaros. Konkursā uzvarēja 7. klases skolnieks no Virdžīnijas Aleksandrs Maters (Alexander Mather), kas piedāvāja nosaukumu "Neatlaidība" (angl. Perseverance). Skolnieks un viņa ģimene tika uzlūgti uz Kenedija kosmosa centru un novēroja visurgājēja startu no ASV Gaisa spēku stacijas, Kanaveralas zemesragā.
Lidojums uz Marsu
Visurgājejs "Perseverance" tika palaists 2020. gada 30. jūlijā 11:50 UTC (7:50 pēc vietējā laika) ar nesējraķeti Atlas V no starta kompleksa SLC-41 Kanaveralas zemesragā, Floridā. Lidojums uz Marsu ilga ap septiņiem mēnešiem. Visu lidojuma laiku visurgājēja "Perseverance" un lidaparāta Ingenuity stāvokli interaktīvā režīmā varēja novērot NASA mājaslapas speciālā sadaļā.
Nosēšanās
Nosēšanās uz Marsa virsmu notika 2021. gada 18.februārī Ezero krātera rajonā. Nosēšanās ilga ap septiņām minūtēm, un visas operācijas notika automātiskā režīmā.
Zinātniskā aparatūra
No 58 piedāvājumiem 2014. gada jūlijā NASA speciālisti izvēlējās septiņus zinātniskos instrumentus, kas tika apstiprināti uzstādīšanai uz visurgājēja:
Eriks Garsija
Eriks Garsija (es, dzimis ) ir Spānijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Garsija pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Manchester City.
Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūts
Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūts (IBTI) ir 2001. gadā Latvijā dibināts privāts zinātniskais institūts, kas nodarbojas ar dažādu uztura bagātinātāju, funkcionālās pārtikas, diētiskās pārtikas un nutrikosmētikas izstrādi un ražošanu. Tā dibinātājs un vadītājs ir Latvijas Universitātes asociētais profesors Dmitrijs Babarikins.
Eriks Garsija
Savā karjeras sākumā ar spēlējis gan FC Barcelona akadēmijā La Masia, gan Manchester City akadēmijā. Premjerlīgā Garsija debitēja pret Watford komandu.
Spānijas futbola izlases sastāvā Garsija debitēja pret Ukrainu.
Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūts
Vēsture
Uzņēmums dibināts 2001. gadā, un tā sākotnējais nosaukums bija Ārstu konsultatīvais dienests. 2006. gada 9. novembrī uzņēmumu iekļāva Latvijas Izglītības un zinātnes ministrijas reģistrā, piešķirot tam zinātniskās institūcijas statusu. 2009. gadā augustā tas ieguva pašreizējo nosaukumu — Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūts. Tā paša gada oktobrī institūts arī pārcēlās uz 2600 m2 lielu ēku Inčukalna ielā 2, ierīkojot tajā eksperimentālo ražotni FitoBalt.
2011. gada 20. janvārī aptiekās sāka pārdot institūta pētnieku no sarkanās biešu sulas ar ultrafiltrēšanu ražotu diētisko produktu „βetiron — sirds” sirds un asinsvadu sistēmas darbības uzlabošanai. Institūta pētnieki četrarpus gadu ilgos pētījumus, ieguldot 95 000 latu, sadarbībā ar zemnieku saimniecību „Baldones lauki” no 11 sarkano biešu šķirnēm atlasīja piemērotāko šķirni un izstrādāja produkta ražošanas tehnoloģiju, kurā biešu sulu filtrē caur 11 ļoti smalkiem filtriem, atdalot nevajadzīgās frakcijas. 2011. gada 10. novembrī institūts Rīgas Centrāltirgus Sakņu paviljonā atvēra savu produktu veikalu.
2012. gada 12. jūlijā institūts preses konferencē prezentēja divus gadus izstrādātu no četriem augu ekstraktiem — citronliānas augļu ekstrakta, koncentrētas ābolu sulas, zeltsaknes ekstrakta un ērkšķainā vīteņauga ekstrakta — ražotu ar sukralozi saldinātu bezcukura un bezkofeīna enerģijas dzērienu „Don't Sleep”.
2013. gada 7. janvārī institūts prezentēja divus gadus, sadarbībā ar Lietuvas saldumu ražotāju „Rūta”, izstrādātu tumšo šokolādi „Don't worry” ar citronliānas, asinszāles, rožainās rodiolas, zeltsaknes, kurkumas un melno piparu ekstraktu. Tajā pašā gadā NP Foods, sadarbībā ar institūta zinātniekiem, izstrādāja vitaminizēto un mineralizēto dzeramo ūdeni „AMRITA”, kas iegūts no dziļurbuma Ķekavā un pēc tam bagātināts ar minerālsāļiem un vitamīniem.
2014. gadā, pēc trīs gadu ilgiem pētījumiem, institūts viesnīcā Radisson Blu Hotel Latvija prezentēja ēstgribu samazinošas bumbiņas „Night Snack” ar žāvētiem āboliem, koncentrētu un frakcionētu ābolu sulu, topinambūra miltiem, no konžaka saknes iegūtu glikomannānu, magoņu sēklām, garcīnijas ekstraktu u.c. sastāvdaļām. 2015. gadā Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūtam piederošo zīmolu „AMRITA” iegādājās uzņēmējs Guntars Kukuls, izveidojot SIA Amber Coast Union.
2016. gada 7. decembrī Vidzemes priekšpilsētas tiesā pret Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūtu ierosināja maksātnespējas procesa lietu. 2020. gada 21. jūlijā Rīgas pilsētas pašvaldība izsludināja izsoli institūta ēkai un zemesgabalam Inčukalna ielā 2.
Raimonda Vazdika
Raimonda Vazdika (dzimusi Greiža-Lisovska, Jūrmalā) ir latviešu aktrise, kustību konsultante un dzejniece.
Biogrāfija
Raimonda Vazdika augusi Jūrmalā, viņas māsa ir žurnāliste Elita Veidemane. Mācījusies Majoru pamatskolā un arī bērnu mūzikas skolā, vēlāk Rīgas 3. vidusskolā. Studējusi Rīgas kultūras darbinieku tehnikumā. Beigusi Latvijas valsts konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti (1986).
Gudrs, vēl gudrāks
"Gudrs, vēl gudrāks" ir Latvijas Televīzijas jauniešu zināšanu viktorīnas žanra raidījums. Tas tiek pārraidīts LTV1 katru piektdienu plkst. 18.50. Spēlē piedalās 5.—12. klašu audzēkņi. Raidījuma vadītāji sākotnēji bija Valters Frīdenbergs un Kaspars Ozoliņš, taču pēc Valtera Frīdenberga saslimšanas un nāves viņu aizvieto Toms Grēviņš.
Raimonda Vazdika
Biogrāfija
Strādājusi Mākslas darbinieku namā Rīgā, Neatkarīgajā teātrī "Kabata" un Jaunajā Rīgas teātrī. Veidojusi horeogrāfiju dažādos Latvijas profesionālajos teātros, strādājusi par kustību pedagogu, par žurnālisti, pasākumu un TV raidījumu veidotāju. Piedalījusies izrādēs: "Dzejniece. Mirdzas Ķempes mīlestība" (Nacionālajā teātrī, vēlāk Benjamiņa namā), mūziklā "Eslingena" un komēdijā "Gumijas princis" (koncertzālē "Rīga"), komēdijā "Viņi dejoja simt vasaras" (teātrī-klubā "Austrumu robeža") un muzikālās izrādēs "Pikantā zvaigzne", "Dzejnieki. Nakts. Bohēma", "Trīs māsas un neatvairāmais Harmss" un "Dzīve virs jumtiem" (Mūzikas un teātra restorānā Happy Days & Nights).
Gudrs, vēl gudrāks
Formāts
Spēlē piedalās 5.—12. klašu audzēkņi no visas Latvijas. Spēle sastāv no trim atlases spēlēm (pusfināliem) un fināla. Katrā atlases spēlē piedalās 12 skolēni. Katrā atlases spēlē ir 4 kārtas. Pirmajā kārtā izkrīt 4 jaunieši, otrajā — arī 4, trešajā — 2. Spēles finālā piedalās 6 dalībnieki — atlases spēļu ceturto kārtu dalībnieki. Finālā arī ir četras kārtas. Pirmajā kārtā izkrīt viens dalībnieks, otrajā — arī viens, trešajā — divi. Ceturtajā kārtā piedalās 2 dalībnieki, kuri cīnās par galveno balvu. Dalībnieks, kurš iegūst visvairāk punktu fināla ceturtajā kārtā, uzvar spēlē (savā klašu grupā).
Raimonda Vazdika
Biogrāfija
Pirmā dzejas publikācija 1988. gadā laikrakstā "Literatūra un Māksla". Izdots dzejoļu krājums "Rētas. Zelts" (2002). 2018. gadā izdota otrā grāmata "Neremdināmi". Valta Pūces dziesmas ar Raimondas Vazdikas tekstiem izdotas grupas "Marana" albumā "Visādas drazas" (1991).
Gudrs, vēl gudrāks
Formāts
Spēle tiek pārraidīta katru piektdienu. Vienai klašu grupai tiek veltītas četras spēles (trīs pusfināli, viens fināls). Pēc spēles standartiem, katram dalībniekam dodas līdzi dalībnieka izvēlēts skolotājs un vismaz 10 līdzjutēji — skolasbiedri.
Raimonda Vazdika
Biogrāfija
Piedalījusies teātra-kluba "Austrumu robeža" muzikālajās izrādēs, sadarbojusies ar mūziķiem Ievu Akurateri, Ilzi Grunti, aktieriem Ievu Pļavnieci, Indru Burkovsku, Daini Gaideli. Ierakstījusi albumus "Labākās dienas" (2001) un "Neatskaties" (2005).
Gudrs, vēl gudrāks
Formāts
Pie atlases spēļu dalībniekiem, kuri iekļuvuši ceturtajā kārtā, uz viņu skolu dodas veidot sižetu televīzijas pārstāvji. Sižeta mērķis ir iegūt nelielu priekšstatu par dalībnieka skolas un personīgo dzīvi.
Katra spēle tiek ierakstīta apmēram mēnesi pirms tās iziešanas ēterā.
Spēles uzvarētājs iegūst galveno balvu — planšetdatoru vai žiroskūteri.
2017. gada 29. decembrī par godu raidījuma piecu gadu jubilejai tika pārraidīts speciālizlaidums, kurā skolnieku vietā piedalījās sabiedrībā pazīstamas personības — Ainārs Ančevskis, Agnese Rakovska, Andris Freidenfelds, Uģis Joksts, Jānis Apeinis, Krists Kalniņš, Brigita Daļecka, Gunta Baško-Melnbārde, Artis Volfs, Agris Daņiļevičs, Linda Krūmiņa un Kārlis Būmeisters.
Franšīze
Spēles franšīze ir iegādāta no Lietuvas nacionālās televīzijas, kura pārraida līdzīgu raidījumu "Lietuvas tūkstošgades bērni". Lietuvas nacionālā televīzija šo raidījumu pārraida jau piekto sezonu. Šīs spēles formāts ir ļoti līdzīgs Latvijas Televīzijas raidījumam.
Uzvarētāji
Zināmie spēles uzvarētāji:
Raimonda Vazdika
Biogrāfija
1993. gadā nominēta Spēlmaņu nakts balvai nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".
Precējusies ar Oskaru Vazdiku (aktiera Ulda Vazdika dēlu), dēls Reinis Vazdiks (dzimis 1986. gadā).
Vilhelms Treijs
Dzīvesgājums
Vilhelms Treijs dzimis Rīgā. Četru gadu vecumā saslimis ar šarlaku un zaudējis dzirdi, tāpēc mācījies Rīgas nedzirdīgo skolā. Pēc tam mākslinieka izglītību ieguvis Blūma mākslas skolā un Latvijas Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļā. Strādājis Augusta Folca uzņēmumā par tēlnieku, bet pēc īpašnieka nāves pārņēmis šīs firmas vadību. 1936. gada 5. februārī kopā Kārli—Jāni Stārku dibina uzņēmumu «Skulptūras darbnīca — V. Treijs un K. Stārks". Piedalījies tēlniecības konkursos, ieskaitot Brīvības pieminekļa konkursu Rīgā, kur ieguvis 3. vietu.
Neatkarīgo mākslinieku savienības biedrs no 1924. gada. Latvijas Nedzirdīgo savienības pirmais priekšsēdētājs no 1933. līdz 1937. gadam.
Izceļojis uz Vāciju.
Tērvetes iela (Jūrmala)
Tērvetes iela ir iela Jūrmalā, Lielupes apkaimē. Tērvetes iela sākas krustojumā ar Mastu ielu un beidzas krustojumā ar O. Kalpaka prospektu. Kopējais ielas garums ir 440 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Tērauda ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve. Uz Tērvetes ielas atrodas Bērnu Klīniskā slimnīca.
Ielu savienojumi
Tērvetes iela ir savienota ar šādām ielām:
Mira
Mira var būt:
Striķu skola
Striķu skola ir vienīgā alternatīvās pedagoģijas Montesori skola, kuru Latvijā finansē pašvaldība. Finansējumu sniedz Saldus novada pašvaldība. Skola atrodas Saldus novadā, Zvārdes pagastā, Striķos. To dibināja 1876. gadā.
Skolā strādā 12 skolotāji un 6 cilvēku liels tehniskais personāls. Skolas direktore ir Daina Zandberga.
Skolas moto - “Dievs, Daba, Darbs”.
Vēsture
19. gadsimta vidū Striķos mācību process notika Striķu muižā.
1927. gadā noformēja četras klases, kas mācījās divās atsevišķās telpās. Skolā tai laikā mācījās tikai 46 skolēni. Vietējie zemnieki cīnījās par savu bērnu izglītošanu, bet vietējā pagasta valdē bija cilvēki, kuriem tas bija vienaldzīgi. 1928. gadā atļāva darboties tikai 1. un 2. klasei, kuras apmācīja tikai viena skolotāja. Lielai daļai vietējo zemnieku bērnu skola deva vienīgās zināšanas, jo ne visiem bija iespēja apmeklēt tālās sešgadīgās skolas Saldū vai Zvārdē. Skola vēl nespēja sniegt siltu ēdienu. Skolas internātā bija iespēja uzturēties 8 personām. 1944. gada beigās un 1945. gada sākumā skola nedarbojās, jo tā atradās uz frontes līnijas. Karam beidzoties, daudzas pagasta dzīvojamās ēkas, tai skaitā arī skola bija cietušas vai pavisam nopostītas. Ar bērnu vecāku palīdzību skolu atjaunoja un jau 1945. gada septembrī tā atsāka darbību. Skola pārtapa par Zvārdes septiņgadīgo skolu, tās direktore — Valija Mētra.
1947./1948. mācību gadā nodibināja komjaunatnes pirmorganizāciju, kas veica skolas apkārtnes labiekārtošanu. Tika izveidots sporta laukums, kas vēlāk pārpurvojās. Tur ierīkoja zivju dīķi. Skola kļuva par ievērojamu sporta un kultūras centru.