cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kakapo
Riesti
Naktī kakapo staigā ap savām bedrītēm un sauc mātīti, raidot skaņas visos virzienos. Ducināšana uzsākas klusām un pamazām pieņemas spēkā, tā kā tiek piepūsts krūšu kurvja dobums, radot arvien skaļākus burkšķus. Jo putns spēcīgāk piepūšas, jo skaņa kļūst skaļāka. Pēc apmēram 20 skaļiem dūcieniem seko augstas frekvences metāliska skaņa, kas atgādina ķēdes žvadzoņu. Pēc tam tēviņš uz mirkli izslienas, pēc īsas pauzes tas atkal noliec galvu un piepūš krūšu kurvi, raidot rūcienu sēriju. Ducināšana dzirdama vismaz kilometra attālumā, bet, ja ir vējš, tad 5 km attālumā. Šī vilināšana ilgst vairākas stundas, līdz parādās mātīte. Arī viņai no savas mājas teritorijas jānoiet vairāki kilometri, līdz tiek sasniegta riesta vieta. Tā izvēlas partneri, kurš viņas prāt viskvalitatīvāk izpilda riesta deju. Līdzko mātīte ieiet kāda tēviņa teritorijā, tas gāzelējoties tuvojas, vienlaicīgi klabinot knābi. Pārošanās norit apmēram 40 minūtes vai ilgāk. Pēc sapārošanās mātīte atgriežas savā mājas teritorijā, bet tēviņš turpina saukt citas mātītes.
Ligzdošana
Pēc pārošanās, laikā no janvāra beigām līdz marta vidum, mātīte koka dobumā, uz zemes zem sedzošiem augiem, vai iedobē starp koka saknēm veido ligzdu kā platformu, kraujot to no pieejamiem materiāliem, no pūkām un smalkiem zariņiem. Dējumā ir 1—4 baltas olas. Inkubācijas periods ilgst 25—30 dienas, perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Pa dienu mātīte ligzdu neatstāj, bet naktī dodas baroties. Šajā laikā plēsēji mēdz izēst perēkli vai mazuļus. Reizēm bez mātes siltuma embrijs olā iet bojā nosalstot. Mazuļi izšķiļoties ir bezpalīdzīgi, segti ar dūnām. Jaunie putni ligzdu atstāj 10—12 nedēļu vecumā. Šajā laikā tie jau ir samērā patstāvīgi, un māte tos tikai reizēm piebaro, līdz jaunie papagaiļi sasniedz 6 mēnešu vecumu.
Dzīves ilgums un dzimumbriedums
Kakapo ir ilgdzīvotāji. To dzīves ilgums ir apmēram 60 (± 20) gadi. Tēviņi dzimumbriedumu sasniedz 5 gadu vecumā, mātītes ― parasti ap 9 gadu vecumu, lai gan novērojumi liecina, ka dažas mātītes sāk ligzdot arī 4 vai 5 gadu vecumā.
No mātītes veselības stāvokļa un barošanās ir atkarīgs tās mazuļu dzimums. Ja mātīte ir spēcīga, veselīga, no olām lielākoties izšķiļas tēviņi. Līdz ar to kakapo vairojoties nebrīvē, kur papagaiļi saņem augstvērtīgu uzturu, izšķiļas ļoti maz mātītes. Tādējādi sugu uzturēt nebrīvē ir gandrīz neiespējami, jo ir nelīdzsvarots dzimumu sadalījums.
Aizsardzība
Pirms maoru ierašanās ap 1280. gadu, kakapo bija plaši izplatīts visā Jaunzēlandē. Līdz ar pirmajiem ieceļotājiem salās nonāca žurkas un suņi, kas iznīcināja kakapo mazuļus. Arī iezemieši medīja un ēda šos putnus, bet no skaistajām spalvām darināja apmetņus. Šāds apmetnis liecināja par bagātību un augstu stāvokli sabiedrībā.
Kakapo likteni XIX un XX gadsimtā izšķīra eiropiešu ievestie kaķi, seski, sermuļi, zebiekstes. Pret plēsējiem bija neaizsargāti gan pieaugušie putni, gan viņu mazuļi un olas. Vienlaikus sākās mežu iznīcināšana, un papagaiļi zaudēja savu dabisko vidi.
Izzušanu paātrināja sugas lēnais vairošanās cikls. Pūčpapagailis ligzdo reizi 3—5 gados, kad ir pieejams bagātīgs barības avots. Putnēni uzturas ligzdā trīs mēnešus. Ja ligzdai kāds tuvojas, viņi skaļi čiepst, tā piesaistot svešinieku uzmanību un kļūstot par vieglu laupījumu plēsējiem.
Pirmie aizsardzības pasākumi tika veikti jau 1891. gadā, taču tie bija neveiksmīgi. Ziemeļsalā suga izzuda ap 1920. gadu. 50. gados kakapo bija sastopams tikai dažos Dienvidsalas kalnu apgabalos un Stjuarta salā. 1977. gadā šajā salā bija ap 200 putnu, taču drīzumā kaķi iznīcināja pusi no populācijas. Tā kā nebija iespējams atbrīvoties no kaķiem tik lielā salā, atlikušos pūčpapagaiļus pārveda uz mazākām, no plēsējiem un žurkām brīvām salām. Sugas atjaunošanas plāns ietver arī mātīšu mākslīgu piebarošanu, lai palielinātu kakapo perēšanas biežumu. Kad mātītei ir izdevies izdēt olas vai izperēt mazuļus, ligzdas tuvumā tiek novietota infrasarkano staru kamera, kas ļauj kontrolēt notiekošo ligzdā. Lai olas vai mazuļi nenosaltu, kamēr mātīte devusies baroties, novērotāji tos apsilda ar nelieliem termostatiem. Dažreiz nepieredzējuši putni neprot pienācīgi rūpēties par savu perējumu, tādā gadījumā olas vai mazuļi tiek pārvietoti uz citu mātīšu ligzdām vai arī ņemti cilvēku aprūpē. Pateicoties cilvēku pūlēm, cāļu izdzīvošana ir palielinājusies no 29% neaizsargātās ligzdās līdz 75% aizsargātās. Kaut gan pūčpapagaiļu skaits un dzīves ilgums pieaug, vēl ir pāragri uzskatīt, ka sugas pastāvēšana ir izglābta. Nepieciešams izveidot vismaz vienu pašpietiekamu populāciju, kas spēj pastāvēt bez cilvēku palīdzības. Liels risks arī šobrīd esošās populācijas izdzīvošanai tikai dažās nelielās salās, tāpēc biologi ir sameklējuši vēl citas no plēsējiem brīvas salas pie Jaunzēlandes krastiem, lai tur iekārtotu mītnes vietas apdraudētajai papagaiļu sugai.
1451. gads
1451. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Lambeozaurs
Lambeozaurs ir putniegurņa dinozauru kārtas dinozaurs. Tie dzīvoja Ziemeļamerikas teritorijā pirms 76-75 miljoniem gadu vēlā krīta perioda laikā.
10. Saeimas deputāti
10. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti, no kuriem 98 sāka savu darbību. darbu sāka deputāts Klāvs Olšteins (mandāts netika apstiprināts pirmajā sēdē ģimenes apstākļu dēļ), bet — arī Jānis Ādamsons (mandāts netika apstiprināts pirmajā sēdē slimības dēļ). Skaitot arī mandātu nolikušos deputātus, kopā 10. Saeimā ir strādājuši 117 deputāti.
10. Saeimas deputātu saraksts
Sarakstā alfabētiskā kārtībā ir uzskaitīti visi 117 cilvēki, kuri ir bijuši 10. Saeimas deputāti. Slīprakstā rakstītie ir nolikuši mandātu pilnībā vai uz laiku un šobrīd nav 10. Saeimas deputāti.
Dzelzceļa līnija Gulbene—Alūksne
Dzelzceļa līnija Gulbene—Alūksne ir šaursliežu 750 mm platuma dzelzceļš, kas savieno Gulbenes un Alūksnes pilsētas. Šī ir vienīgā šaursliežu dzelzceļa līnija Baltijas valstīs, kurā notiek regulāri pasažieru pārvadājumi. Mūsdienās līniju apsaimnieko SIA "Gulbenes-Alūksnes bānītis". Līdz 2010. gadam līnijā kursēja 3 vilcienu pāri dienā, bet no rīta reiss atcelts. Iepriekš izsludinātos datumos vilciens reisā dodas ar tvaika lokomotīvi "Ferdinands". No 2000. gada vilciena popularizēšanai līnijā Gulbene – Alūksne septembra pirmajā nedēļas nogalē tiek organizēti Bānīša svētki.
Vēsture
Līnijas pirmsākumi meklējami 1903. gadā, kad tika uzsākta dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka būvniecība. 1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada decembrī šo dzelzceļa līniju uz laiku savā kontrolē pārņēma revolucionārie kaujinieki.
Bānīša zeme
No 2019. gada tūrisma piedāvājumos teritorija, kuru šķērso dzelzceļa līnija Gulbene – Alūksne tiek saukta par "Bānīša zemi". Teritorijā izveidoti 6 dabā marķēti velo maršruti, kuri sākas vai noslēdzas kādā no līnijas stacijām vai pieturas punktiem un ļauj velo braucienu apvienot ar braucienu šaursliežu vilcienā jeb Bānītī. Līnijas vēsturi un nozīmi vietējiem iedzīvotājiem var izzināt multimediālā ekspozīcijā Alūksnes Bānīša stacija. Vilciena vērošanai iekārtotas speciālas skatu vietas Stāmerienā un Pullāna kalnā pie Alūksnes. Vēsturiskajās dzelzceļa ēkās iekārtotas viesnīcas un kafejnīca.
DV
DV var nozīmēt:
Steks (datu struktūra)
Datorzinātnē steks (no en — 'grēda, krāvums') ir abstrakts objekts, kurš darbojas pēc principa "pēdējais iekšā, pirmais ārā" (LIFO). Steku raksturo tikai trīs pamatoperācijas: ievietošana (push), izņemšana (pop) un steka augša (stack top). Steku var realizēt, izmantojot dažādas datu struktūras (tas var būt saraksts, masīvs, dažādas to kombinācijas. Turklāt vērtību glabāšanai var tikt izmantota nevis operatīvā atmiņa, bet gan fails uz diska.) Ievietošanas operācija pievieno jaunu elementu steka augšpusē, vai izveido steku, ja tas ir tukšs. Ja steks ir pilns un tajā vairs nav vietas jauniem elementiem, tad tiek uzskatīts, ka iestājies steka pārpildīšanās stāvoklis. Izņemšanas operācija izņem elementu, kurš atrodas steka augšpusē. Izņemšana vai nu atklāj iepriekš slēptos elementus, vai arī steku iztukšo. Steka augšas operācija iegūst datus no augšējā elementa un atgriež lietotājam, bet pašu elementu no steka neizņem. Ja steks ir tukšs, tad izņemšanas vai augšējā elementa operācija var radīt stāvokli, kad steks ir iztukšots un tiek pieprasīts neesošs elements.
Elementus no steka izņem apgrieztā ievietošanas secībā, tāpēc zemāk esošie elementi stekā atrodas visilgāk.
1614. gads
1614. bija parastais gads, kas sākās trešdienā.
Elsvērta Zeme
Elsvērta Zeme ir dabas apgabals Rietumantarktīdā. Aizņem teritoriju no Antarktīdas pussalas un Belinshauzena jūras ziemeļos līdz Mērijas Bērdas Zemei rietumos, Ronnes šelfa ledājam austrumos un Karalienes Elizabetes Zemei dienvidaustrumos starp 103°24'W un 79°45'W. Iekļauj Elsvērta kalnu grēdu ar kontinenta augstāko virsotni Vinsona kalnu (4892 m). Belinshauzena jūras piekrastē ir Eitsa un Braiena krasti, gar Ronnes šelfa ledāju — Zumberga krasts.
Elsvērta Zeme 1962. gadā nosaukta par godu amerikāņu polārpētniekam Linkolnam Elsvērtam (Lincoln Ellsworth), kurš 1935. gadā veica transkontinentālu lidojumu no Dandī salas līdz Rosa šelfa ledājam.
Elsvērta Zemē nav vissezonas polārstaciju. No 1973. līdz 1988. gadam darbojās amerikāņu polārstacija Saipla Elsvērta kalnos darbojas trīs vasaras stacijas: čīliešu Arturoparodi un Antoniouneeusgana, kā arī privātās tūristu apkalpošanas bāze Petriothilsa (slēgta) un Jūnionglečera. Zemes ziemeļaustrumos — slēgtā amerikāņu vasaras stacija Eitsa.
Likums (nozīmju atdalīšana)
Likums var būt:
Dignājas pilskalns
Dignājas pilskalns ir pilskalns Dunavas pagastā Daugavas kreisajā krastā pie Kusiņu un Bāliņu mājām (apm. 300 m no Daugavas).
Rakstītajos dokumentos 1366. gadā pieminēta Rīgas arhibīskapijas Dignājas viduslaiku pils (hus Dubbena), kas atradusies Dignājas apkārtnē, taču ilgi nav pastāvējusi. Pēc vienas no versijām šī pils bija atradusies Dignājas pilskalnā.
Pilskalna apraksts
Dignājas pilskalns atrodas iepretī Jersikas pilskalnam, un pēc dažu speciālistu vērtējuma līdz 10. gadsimtam bija nozīmīgāka par Jersikas pili. Tomēr vēlāk Jersikas nozīme pieauga un Dignājas pils kļuva par Jersikas priekšpili. Pēc Franča Baloža domām Dignāja bijusi Jersikas valsts Daugavas kreisā krasta novada centrs. Elvīra Šnore izteica hipotēzi, ka Dignāja atradās 13. gadsimta sākuma dokumentos minētā Bebernines novada sastāvā.
Dignājas pilskalns ierīkots lielāka kalna dienvidu daļā. Kalns orientēts DR—ZA virzienā un ziemeļu pusē ir tikai 3–5 m augsts, tāpēc tā nogāžu malas ir mākslīgi pastāvinātas. Pretējā pusē kalns ir 13–15 m augsts. Pilskalna iegarenais, izlīdzinātais plakums ir 80 m garš un 25–35 m plats. Kalns lielā mērā ir sapostīts ar Pirmā pasaules kara tranšejām un bedrēm. Pilskalna ziemeļaustrumu pakājē ir plašs terasveidīgs laukums, kurā tika konstatēts kultūrslānis. Tā, domājams, varētu būt Dignājas pils priekšpils teritorija. Pēc Elvīras Šnores izrakumu rezultātiem kultūrslāņa biezums pieaug gar pilskalna plakuma malām, kur var sasniegt 2,5 m biezumu. Apmetnē kultūrslānis sniedzas 0,6 m dziļumā.
Arheoloģiskie izrakumi
Pirmo reizi par pilskalnu literatūrā pieminēja Augusts Bīlenšteins 1892. gadā. Dignājas pilskalna aprakstu un uzmērījumus 1926. gadā publicēja Ernests Brastiņš. 1939. gadā Elvīras Šnores vadībā pilskalnā tika veikti arheoloģiskie izrakumi, kuru rezultāti tajā pat gadā tika apkopoti plašā rakstā. Šajos arheoloģiskajos izrakumos pilskalnā tika iegūtas ap 700 senlietu. Agrākās tiek datētas ar 1. gadu tūkstoti pr.Kr. Iegūtie atradumi pārstāv agro, vidējo un vēlo dzelzs laikmetus. Vēlākie atradumi attiecas uz 13. gadsimta sākumu. Pēc Elvīras Šnores domām Dignājas pili bija apdzīvojuši latgaļi. Analizējot atrasto keramiku, Jānis Graudonis uzskata, ka visintensīvāk Dignājas pils bijusi apdzīvota 1. gadu tūkstoša pr.Kr. otrajā pusē.
Andreja Vaska vadībā 1989. un 1990. gados tika pētīta apmetne pilskalna dienvidu pakājē 898 m2 platībā. Šeit kultūrslānis bija 0,6—0,9 m biezs. Šajā apmetnes daļā pēc izpētes rezultātiem apdzīvotības sākumu var datēt ar 6.—7. gadsimtu, bet panīkums sācies ar 11. gadsimtu. Par to liecina tas, ka apmetnē iegūts maz ripas keramikas lausku. Arī pēc Andreja Vaska domām Dignājas apmetnē apsīkums iesākās izvirzoties Jersikai.
Ugandas karogs
Ugandas Republikas karogs sastāv no sešām vienāda platuma joslām, kas, sākot no augšas, ir melna, dzeltena, sarkana, melna, dzeltena un sarkana. Karoga centrā atrodas balts disks, uz kura attēlots nacionālais simbols - dzērve. Tiek uzskatīts, ka trīs krāsas simbolizē Āfrikas tautas (melnā), Āfrikas sauli (dzeltenā) un afrikāņu brālību (sarkanā - afrikāņus vienojošo asiņu krāsa).
Durbes iela (Rīga)
Durbes iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Dzirciema apkaimē. Iela sākas no Kuldīgas ielas, krusto Daugavgrīvas ielu un beidzas Zunda krastā, apļveida krustojumā ar Nameja krastmalu. Kopējais ielas garums ir 450 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Ielā ir pārsvarā darījumu apbūve.
Durbes ielā 4 atrodas Rīgas Starptautiskā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskola.
Vēsture
Durbes iela ir izveidota 2010. gadā ar Rīgas domes lēmumu vienlaikus ar citām šī rajona jaunajām ielām: Aisteres ielu un Nameja krastmalu. Ielas izbūve tika pabeigta 2013. gadā līdz ar Krišjāņa Valdemāra ielas un Daugavgrīvas ielas satiksmes mezgla izbūvi.
Iela nosaukta Durbes — pilsētas Kurzemē — vārdā.
Ielu savienojumi
Durbes iela ir savienota ar šādām ielām:
Kuršu kāpu nacionālais parks
Kuršu kāpu nacionālais parks jeb Kuršu strēles nacionālais parks ir viens no pieciem Lietuvas nacionālajiem parkiem. Tas tika izveidots 1991. gadā, lai aizsargātu Kuršu kāpas un Kuršu jomas unikālo ekosistēmu.
Emocijas
Emocijas (, — ‘satraukt’, ‘saviļņot’), arī jūtas, ir cilvēku un dzīvnieku subjektīvas reakcijas uz iekšējo un ārējo kairinātāju iedarbību. Emocijas ir cieši saistītas ar indivīda aktuālajām vajadzībām. To psiholoģiskais pamats — daudzveidīgi iedzimti centrālās nervu sistēmas un psihes pašregulācijas mehānismi, kas vienkāršoti, stereotipiski atspoguļo indivīda attieksmi pret problēmsituācijām. Emocijas ļoti spēcīgi ierosina vai kavē centrālās nervu sistēmas un visa organisma enerģētisko un funkcionālo rezervju mobilizēšanu un izmantošanu indivīda aktuālo vajadzību apmierināšanai.
Emocijām ir liela nozīme cilvēku savstarpējā saskarsmē. Tiek uzskatīts, ka cilvēku domāšana visu laiku svārstās starp loģiku un emocijām. Dažreiz virsroku gūst veselais saprāts, dažreiz cilvēki ļaujas emocijām.
Emocijas un jūtas
Termini ‘emocijas’ un ‘jūtas’ tiek izmantoti, lai runātu, rakstītu, spriestu par cilvēku emocionālo sistēmu. Lai gan šie vārdi ir sinonīmi, tomēr dažreiz tiek izmantots atšķirīgs šo terminu lietojums. Piemēram, psiholoģijā tie tiek uzskatīti par diviem atšķirīgiem jēdzieniem. Psiholoģijā jūtas tiek definētas kā ilgstoši emocionāli procesi, kas nodrošina cilvēka attieksmi pret sevi, citiem un sabiedrību, savukārt emocijas ir cilvēka psihes regulācijas procesi, kas nodrošina rīkoties mērķtiecīgi un norāda uz notikušā subjektīvo nozīmīgumu, saistot izziņu procesus un personības struktūru. Lai gan liela daļa valodnieku uzskata, ka nav nepieciešams atšķirt šos divus terminus vienu no otra, ir arī valodnieki, kas uzskata, ka šie termini ikdienas sarunvalodā nav viens un tas pats.
Emociju pētīšana
Senie filozofi emocijas centās izteikt ar metaforu palīdzību. Viens no lielākajiem ieguldījumiem šajā jomā ir sengrieķu filozofam Aristotelim. Viņš emocijas saistīja ar darbību un indivīda uzskatiem. Savukārt romiešu filozofi Seneka Jaunākais un Hrīsips izveidoja klasisko emociju izziņas teoriju.
Psiholoģijā
Psiholoģijā pastāv dažādas emociju pētīšanas pieejas. Viena no tām ir bioloģiskā pieeja. To sāka attīstīt angļu dabas pētnieks Čārlzs Darvins, un viņš uzskatīja, ka cilvēka emocionālās izpausmes saistība ar dzīvniekiem varētu būt viens no evolūcijas teorijas pierādījumiem.
Vēl pastāv somatiskā pieeja, kurā tiek uzskatīts, ka emocijas ir saistītas ar cilvēka ķermeni. Ķermeņa izmaiņas ir cieši saistītas ar konkrētā brīža emocijām.
Psihoanalīzes pamatlicējs Zigmunds Freids piedāvā psihoterapeitisko pieeju. Tā sastāv no trīs teorijām: emocionālo traumu teorijas, iekšējo konfliktu teorijas un piespiedu atkārtošanās teorijas.
Savas emocijas var pētīt arī ar dažādu kognitīvi biheivoriālās terapijas metožu palīdzību.
Socioloģijā
Emocijas pēta arī emociju socioloģija, kas ir "socioloģijas apakšnozare, kas pēta emocijas un to, kā sociālie un kultūras aspekti ietekmē indivīdu un sabiedrības kolektīvo emocionālo pieredzi un tās izpausmes".
Izoprēns
Izoprēns (2-metil-1,3-butadiēns, СН2=С(СН3)—СН=СН2) ir ogļūdeņradis (alkadiēns) ar divām konjugētām dubultsaitēm (dubultsaitēm, starp kurām ir viena vienkāršā saite). Izoprēns ir bezkrāsains, etilspirtā šķīstošs šķidrums.
Izmantošana
Izoprēnu lieto kā sintētiskā kaučuka izejvielu.
Halo 3
Halo 3 stāsts ir par kosmisko karu starp 26. gadsimta cilvēci, Apvienotās Nācijas Kosmosa Komandas vadībā un citplanētiešu kolektīvu Covenant. Spēlētājs spēlē kā Master Chief, kibernētiski uzlabots superkareivis, karā ar cilvēku Kareivju un dažu sabiedroto citplanētiešu palīdzību cilvēces aizsardzībā. Spēle iekļauj transportlīdzekļus, ieročus un spēlēšanu atšķirīgu no iepriekšējām daļām, jaunus spēles video, failu apmaiņu un Forge kartes editoru; programmu, kas spēlētājam dod iespēju izmainīt kartes. Kopumā, kritiķi spēli ir novērtējuši labi, ar Forge un daudzspēlētāju iespējām un spēlētāja bruņu izskata mainīšanu; Game Rankings, Halo 3 novērtē kā 6. visu laiku labāko Xbox 360 spēli.
Sepse
Sepse (la) jeb asinssaindēšanās ir dzīvībai bīstams stāvoklis un visa ķermeņa iekaisīga reakcija uz infekciju, kas obligāti attīstās no sistēmiskā iekaisuma atbildes sindroma. Sepses veidu, kad asinīs nonāk ne tikai baktēriju toksīni, bet arī pašas baktērijas vai citi mikroorganismi, sauc par septicēmiju. Slimības raksturīgas pazīmes un simptomi ir drudzis, paātrināta sirdsdarbība, paātrināts elpošanas biežums un samaņas traucējumi. Iespējamas arī citas pazīmes, kas rodas pie specifiskas infekcijas, piemēram klepus pie pneimonijas, sāpīga urinēšana pie nieru vai urīnpūšļa infekcijas. Bērniem, gados veciem cilvēkiem un cilvēkiem ar nomāktu imūno sistēmu var arī nebūt simptomu pie specifiskās infekcijas un ķermeņa temperatūra var būt pazemināta vai normas robežās, reti augsta. Ja sepse izraisa orgānu darbību traucējumus vai asinsrites traucējumus, to sauc par smagu sepsi. Asinsrites traucējumi apstiprinās, ja ir zemi asinsspiediena rādītāji, paaugstināts laktātu daudzums asinīs un samazināta urīna izdale. Septisku šoku raksturo pazemināts asinsspiediens, ko nevar stabilizēt ar intravenozu šķidruma ievadi.
Sepse attīstās no imūnas reakcijas, ko izsauc infekcija. Sepsi parasti ierosina baktērijas, taču tā var attīstīties no sēnīšu, vīrusu un parazītu ietekmes. Biežākās primāras infekcijas lokalizācijas ir plaušas, galvas smadzenes, urīnizvades kanāli, āda un vēdera dobuma orgāni. Riska faktori ir vecums (mazi bērni un veci cilvēki), cilvēki ar pavājinātu imūnsistēmu dažu pamatslimību dēļ (tai skaitā vēzis, cukura diabēts), smagas traumas un apdegumi. Diagnoze var būt apstiprināta, ja vismaz divi no sistēmiskā iekaisuma atbildes sindroma kritērijiem ir apstiprināti un ja vienlaicīgi apstiprinās infekcijas esamība. Pirms uzsākt antibakteriālu terapiju, ieteicams veikt asiņu mikrobioloģisku pārbaudi. Tomēr, lai diagnosticētu sepsi, nav obligāta infekcijas esamība asinīs. Šādā gadījumā ir jāizmanto medicīniskā vizualizācija, lai varētu noteikt iespējamo infekcijas lokalizāciju. Citas norādošas pazīmes un simptomi ir anafilakse, virsnieru nepietiekamība, zems asins apjoms, sirds mazspēja, plaušu embolija u.c.
Epidemioloģija
Visā pasaulē katru gadu tiek reģistrēti līdz 13 miljoniem jaunu sepses saslimšanas gadījumu, no kuriem apmēram 4 miljoni ir ar nāvējošu iznākumu. Tikai ASV ik gadu reģistrēti 750 000 sepses slimības gadījumi, no kuriem 215 000 ir ar letālu iznākumu un kuriem tiek tērēts aptuveni 16,7 miljardi dolāru. Nāves iznākumi no smagas sepses svārstās no 30 līdz 50% gadījumu; septisks šoks ir nāvējošs vairāk nekā 50% gadījumu. Sepses gadījumu skaits katru gadu palielinās.
Etioloģija
Sepsi ierosina stafilokoki, zarnu nūjiņas, retāk — patogēnās sēnes. Mikroorganismi asinīs parasti nokļūst no primāra infekcijas perēkļa (bojāti zobi, strutojošas mandeles, urīnceļu infekcijas, dzimumorgānu iekaisums). Jaundzimušiem, sastrutojot nabas brūcei, var rasties nabas sepse. Sepses attīstībā nozīme ir novājinātai organisma reaģētspējai. Pēc klīniskās gaitas izšķir zibenīgu, akūtu, subakūtu, hronisku un recidivējošu sepsi. Akūtai sepsei raksturīga strauja temperatūras paaugstināšanās, drebuļi, stipra svīšana, paātrināta sirdsdarbība, palielinātas aknas un liesa, samazināts urīna daudzums; var būt slikta dūša, vemšana, caureja, bezsamaņa. Sepse var komplicēties ar akūtu nieru un aknu mazspēju. Ārstēšana kompleksa; likvidē primāro infekcijas perēkli, lieto antibakteriālus līdzekļus, stimulē organisma aizsargspēju.
Diagnoze
Agra diagnosticēšana ir nepieciešama, lai samazinātu mirstību smagas sepses gadījumā.
Aizdomu gadījumā pirmo triju stundu laikā nepieciešams laboratoriski uzzināt leikocītu skaitu, seruma laktātu, iegūt paraugu mikrobioloģiskajam uzsējumam (pirms antibiotiku lietošanas). Lai identificētu sepsi izraisošo mikroorganismu nepieciešams veikt asins parauga uzsējumu gan anaerobās, gan aerobās barotnēs. Vienu asins paraugu parasti ņem no intravenozā katetra, bet otru caur ādu. Tomēr tikai 30% gadījumos baktērijas tiek atrastas asinīs. Reizēm kā diagnosticēšanas metode tiek izmantota arī ir polimerāzes ķēdes reakcija, kur tiek uzzināta mikroorganisma DNS. Mikrobioloģisko uzsējumu paraugus var ņemt arī no urīna, cerebrospinālā šķidruma, brūcēm, elpošanas sekrētiem, ja vien šo materiālu iegūšana būtiski neaizkavē sākt antibiotisko terapiju.
Ja pacientam SIRS (Systemic inflammatory response syndrome) kritēriji ir negatīvi, tad maz ticams, ka šai personai ir sepse.
Prognoze
Ir izstrādātas vairākas pacienta novērtēšanas skalas. Viena no biežāk izmantotajām ir APACHE II, kur tiek ņemts vērā pacienta vecums, temperatūra, asinsspiediens, dažādi joni, kreatinīns, hematokrīts, skābekļa saturācija asinīs un Glāsgova komas skala.
Daļa cilvēku var izjust smagas paliekošus kognitīvos traucējumus pēc smagas sepses epizodes, bet tā kā bieži vien trūkst objektīvu datu par pirms sepses bijušo intelektuālo spēju līmeni, šī potenciālā sepses komplikācija nav labi izpētīta.
Pirmais karagājiens uz Ugauniju (1208)
Pirmais karagājiens uz Ugauniju notika 1208. gadā pēc Tālavas (Beverīnas un Sotekles) un Autines letgaļu vecāko aicinājuma, kuri pēc pāriešanas katoļu ticībā noslēdza pret igauņiem vērstu militāru savienību ar krustnešiem. Domājams, ka Beverīnas pilī notikušajās miera sarunās igauņi atteicās no izlīguma ar letgaļiem. Liels karaspēks, kurā bez kristīto letgaļu un līvu karavīriem ietilpa kā arī krustneši un Zobenbrāļu ordeņa karavīri, caur Turaidu devās uz Ugauniju. Viņi izpostīja ugauņu ciemus un nodedzināja viņu galveno pili Otepē.
Drīz pēc tam ugauņi kopā ar sakaliešiem rīkoja atbildes karagājienu uz Tālavu un mēģināja ieņemt tās galveno pili Beverīnu.
Roma
<mapframe text="Roma" width=260 height=260 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q220" }
Roma (it, ) ir vēsturiska pilsēta, Itālijas valsts galvaspilsēta, kā arī Lacio reģiona un Romas provinces administratīvais centrs. Roma atrodas Apenīnu pussalas centrālajā daļā, Tibras upes krastos, aptuveni 24 km attālumā no Tirēnu jūras. Roma bija senās Romas Republikas un Romas impērijas galvaspilsēta. Tas ir arī garīgais un fiziskais Romas Katoļu baznīcas centrs. Bieži vien Roma tiek saukta par "Mūžīgo pilsētu". Roma ir Itālijas politiskais centrs un nozīmīgs tautsaimniecības centrs. Uz Romu, lai to apskatītu, regulāri dodas tūristi no visas pasaules. Roma ir viena no tūristu apmeklētākajām pilsētām pasaulē. Uz Romu dodas ne tikai tūristi, bet arī svētceļotāji, zinātnieki un mākslas mīļotāji.
Vairāk nekā 3000 gadu ilgā laika periodā Roma vairākas reizes ir bijusi iekarota un izpostīta. Roma ir viens no Rietumu civilizācijas "šūpuļiem", jo antīkajā pasaulē bija Senās Romas galvenais centrs. Pilsētas centrā atrodas Vatikāns — suverēna valsts, pāvesta rezidence. Līdz ar to Roma ir visas katoļu pasaules centrs.
Vēsture
Pilsētai ir apmēram 2500 gadu gara vēsture, un tā ir bijusi Romas karalistes, Romas republikas un Romas impērijas, Pāvesta valsts un Itālijas centrs.
Pēc leģendas Romu 753. gadā p.m.ē. dibinājis Romuls — viens no dvīņubrāļiem. Romuls pēc tradīcijas tiek uzskatīts par pirmo Romas karali (ķēniņu). Pilsēta tika dibināta uz viena no septiņiem Romas pakalniem — Palatīna (Palatinus) (pārējie pakalni ir Aventīns (Aventinus), Eskvilīns (Esquilinus), Kapitolijs (Capitolinus), Kelijs (Collis Caelius), Kvirināls (Quirinalis) un Vimināls (Viminalis)).
Tiek lēsts, ka pēc 650. g. p.m.ē. Roma nokļuva etrusku varā, tomēr ap 500. g. latīņi sacēlās pret tiem un 509. g. nodibināja Romas republiku.
146.-44. g. p.m.ē. — nemieru un pilsoņu karu laiks (Sulla, Pompejs, Jūlijs Cēzars).
44.-14. g. p.m.ē. Augusts Oktaviāns nodibināja Romas impēriju.
III gs. — Romas impērijas krīze. Karakalla termu un Aurēlija mūru celtniecība.
284.-337. g. — Diokletiāna un Konstantīna valdīšana. Pirmās kristiešu bazilikas. Kauja pie Milviāna tilta. 313. gadā kriestietība kļuva par legālu Romas impērijas reliģiju (Milānas edikts). Romā bija vairāk kā miljons iedzīvotāju, bet tā vairs nebijs impērijas galvaspilsēta, tomēr saglabāka ietekmi un kļuva par baznīcas centru. 395. gadā notika Rietumromas impērijas un Austrumromas impērijas (Bizantijas) atdalīšanās.
410. gadā vestgoti Alarika vadībā ieņēma Romu, bet 45. gadā vandaļi otrreiz ieņēma un izpostījaa Romu, no kurienes radies vandalisma apzīmējums. 880. gadā Kārlis Lielais Romā, Svētā Pētera bazilikā kronēha sevi par Svētās Romas impērijas imperatoru.
836. gadā musulmaņi izlaupa Sv. Pētera katedrāli, bet 1000. gadā Romu izlaupīja vikingi. 114. gadā nodibinājās Romas komūna. 1303. gadā nodibināa Romas Universitāti, bet 1309. gadā Romas pāvests Klements V pārcēla savu rezidenci uz Aviņonu. 1347. gadā Kola di Rienco pārņēma varu Romā, bet 1377. gadā pāvests Gregors XI atgriezās Romā.
Lielais Romas ugunsgrēks
Lielais Romas ugunsgrēks (la) ir vēsturiski viena no pirmajām uguns katastrofām, kas ir ticami dokumentēta. Kaut arī detaļu ir nedaudz — nav bojā gājušo skaita, nav novērtēti materiālie zaudējumi — tas ir zināms kā plašs ugunsgrēks, katastrofāla pekle, kas radīja negatīvas sekas pilsētai un tās iedzīvotājiem.
Roma
Vēsture
No 1420.-1519. gadam Roma kļuva par Itālijas renesanses centru. Tika uzcelta jaunā Sv. Pētera katedrāle un Siksta kapella.
1527. gadā landsknehti ieņēma Romu. 1638. g. — 1667. g. — Baroka laiks. Romā darbojās Bernīni un Boromīni. Romā bija 120 000 iedzīvotāju.
Lielais Romas ugunsgrēks
Senajā Romā, kas bija pārblīvēta ar koka celtnēm, ugunsgrēki tās agrīnās pastāvēšanas vēsturē radīja plašus postījumus un bija viena no galvenajām briesmām. Pirmais Romas imperators Augusts Cēzars, kas valdīja no 27. gada pirms mūsu ēras līdz 14. gadam mūsu ērā, aizsardzību pret uguni izvirzīja kā vienu no galvenajām prioritātēm. 21. gadā p.m.ē. viņš izveidoja pirmo Romas ugunsdzēsēju brigādi, kas tika komplektēta no vergiem, kurus komandēja virsnieks, kurš pirms tam bija uzraudzījis kārtību ielās un tirgos. No vergiem veidotā ugunsdzēsēju brigāde neatrisināja problēmu, un pēc slikti nodzēsta ugunsgrēka mūsu ēras 6. gadā. Augusts nodibināja pirmās profesionālās ugunsdzēsēju vienības (latīņu valodā vigiles). Pavisam bija 7 brigādes, katrā 1000 ugunsdzēsēju.
Roma
Vēsture
1798. g.-1799. g. un 1800. g.-1814. g. Roma atradās franču okupācijā.
1848. g.-1849. g. — Romas republika Mazīni un Garibaldi vadībā. 1870. gadā Romā ienāca itāļu karaspēks.
Lielais Romas ugunsgrēks
Lielais Romas ugunsgrēks izcēlās 64. gada 18. jūlija mēness apgaismotā naktī un nekontrolēti plosījās vairāk nekā nedēļu, pilnīgi iznīcinot 3 no 14 Romas rajoniem un daļēji sagraujot vēl septiņus. Toreiz valdīja pilnīga pārliecība, ka ugunsgrēku izraisīja imperators Nerons, kas valdīja no mūsu ēras 54. līdz 68. gadam. Tomēr ir zināms, ka ugunsgrēka sākšanās laikā Nerons atradās ārpus Romas.
1612. gads
1612. bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Roma
Vēsture
1922. gada oktobrī — Musolīni vadītais maršs uz Romu, pēc kura Itālijā varu ieguva fašisti. 1929. gadā Laterāna pilī tika noslēgts Laterāna pakts. 1943. gadā Sabiedrotie bombardējaīj Romu.
1978. gadā Sarkanās brigādes Romā nolaupīja, bet pēc tam nogalināja Itālijas premjerministru Aldo Moro, 1981. gadā turku terorists Mehmeds Ali Agdža veica atentātu pret pāvestu Jāni Pāvilu II.
Lielais Romas ugunsgrēks
Satraukts, ka iedzīvotāji ugunsgrēkā apvainos viņu, Nerons mēģināja novelt vainu uz jūdiem. Lai gan imperatora otrā sieva Poppea Sabīne apgalvoja, ka viņi ir nevainīgi, pēc ugunsgrēka jūdi tika plaši vajāti. Sekojošā vardarbībā paši ievērojamākie upuri bija Svētie Pēteris un Pāvils. Kaut arī tanī laikā romieši sāka atšķirt kristiešus no jūdiem, tomēr šie Svētie nebija tik atšķirīgi, lai paglābtos no mocībām. Ugunsgrēka radītais naida un sodīšanas klimats turpinājās līdz 65. gadam. Nerons kļuva nepopulārs, un kad viņš atklāja pret sevi vērsto sazvērestību, uz nāvi tika notiesāts dzejnieks Lukāns un vēl vairāki senatori.
Mūsdienās ir viedokļi, ka Nerons nebija jebkādā veidā atbildīgs par ugunsgrēku. Patiesība, liekas, ir tā, ka, saņēmis ziņu par ugunsgrēku, Nerons steidzās uz Romu un veica nepieciešamos pasākumus, lai ierobežotu degšanu un sniegtu palīdzību bezpajumtniekiem. Vēlāk, pēc Nerona iniciatīvas, pilsēta tika pārbūvēta, veidojot plašas maģistrāles, kuras kalpoja arī kā ugunsdrošības joslas, un, kas lika pamatu mūsdienu Romas izskatam. Tomēr arī vēlāk Romā bija vairāki nopietni ugunsgrēki. Kā nozīmīgāko var minēt ugunsgrēku m. ē. 80. gadā, kad imperatora Titusa laikā nodega Kapitolijs, Panteons un Agripas pirts.
Roma
Vēsture
1960. gadā Romā notika vasaras olimpiskās spēles, bet 1990. gadā Pasaules čempionāts futbolā.
Ģeogrāfija
Pilsētas ziemeļu nomalē Tibrā ietek Anjēnes upe. Tibra plūst uz dienvidiem caur ieleju, kuras vidējais platums ir aptuveni 120 metri. Tādējādi gadsimtiem ilgā laika periodā ir attīstījusies salīdzinoši vienkārša tiltu būvniecība. Upe nekad nav bijusi nozīmīgs traucēklis pilsētas attīstībai, vēl jo vairāk tāpēc, ka upes vidū atrodas Tiberinas sala (Isola Tiberina), kas kalpojusi kā dabiska upes šķērsošanas vieta.
Administratīvais iedalījums
Roma ir sadalīta 15 administratīvās vienības, kuras itāliski sauc par municipi. Tās tika izveidotas 1972. gadā. Nav īpašu nosaukumu katrai administratīvajai vienībai. Tās itāliski tiek sauktas par Municipio I, Municipio II, Municipio III un tā tālāk. Ikdienā iedzīvotāji izmanto vēsturiskos pilsētas daļu nosaukumus, kā Monti, Trevi, Colonna, Campo Marzio un tā tālāk.
Ievērojamākās vietas
Roma ir ārkārtīgi bagāta ar dažādu laiku arhitektūras pieminekļiem. Būtiskākie no tiem saistās ar Senās Romas un baroka attīstību. Daži no tiem:
Arhitektūra
Vairākstāvu īres nami Romā aizņēma veselus kvartālus. Līdzīgus namus mēs varam arī redzēt mūsdienās. Vietām pat bija redzami 5 līdz 7 metrus augsti īres nami. Tiesa gan, tie nebija paši labākie mājokļi. Šajās ēkās bija redzami paša zemākā slāņa romieši. Visapkārt valdīja netīrība, troksnis, viss nelabi oda, jo šie nami nebija pieslēgti kanalizācijai.
Mūsu ēras 75.—80. gadā celtā Kolizeja augstums sasniedza 49 metrus. Šīs ēkas centrālo daļu aizņēma arēna, kuras grīda bija paceļama un nolaižama. Šeit notika gladiatoru cīņas un dažādi citi pasākumi.
Ļoti daudz ūdens patērēja romiešu pirtis, tāpēc Romā tika ieviesti pazemes un virszemes ūdensvadi. Šo sistēmu izmanto arī mūsdienās. Romā bija aptuveni 13 šādu sistēmu. Bez ūdensvadiem Romā arī atradās neskaitāmi daudzas strūklakas un citas ūdenskrātuves.
Senie romieši bija ļoti iecienījuši termas. Tās atvēra pēcpusdienā, un to izziņoja ar zvanu, kuru dzirdēja visā pilsētā. Dažas no šīm termām bija milzīgas. Tās varēja uzņemt līdz pat 3000 apmeklētāju. Tajās atradās siltā un aukstā ūdens baseini, sporta telpas, pirtis ar silto ūdeni, bibliotēka un lasītava u.c.
Romiešu ģimenē jeb famīlijā visa vara piederēja tēvam. Kad bērns piedzima, tēvs varēja izlemt viņa likteni. To varēja pieņemt vai arī izlikt. Visbiežāk izlikšanas gadījumā bērns mira. Dēli nedrīkstēja pirkt zemi bez tēva atļaujas. Dēli, viņu sievas ar bērniem dzīvoja vienā mājā ar ģimenes galvu. Ļoti tika godināti senči. Goda istabā atradās senču krūšutēli un portreti.
2. gadsimtā p.m.ē parādījās liels daudzums vidēja lieluma muižu. Muiža bija samērā grezna savrupmāja, kurā vasarās dzīvoja muižas īpašnieks, jo pilsētā bija neciešami karsts. Aiz kunga mājās atradās arī virtuve, pirts un kūts. Tālāk saimnieciskās telpas, piemēram, dzirnavas. Muižās arī audzēja labību, olīves, vīnogulājus u.c. Vēl dārzos auga ābeles, bumbieres, vīģes un citi augļu koki. Kūtīs galvenokārt atradās zirgi, govis, aitas un vistas. Muižu pārvaldīja pārvaldnieks, kuram bija jāseko līdzi vergu darbam un kārtībai muižā. Visbiežāk arī viņš bija vergs. Muižā izaudzētos produktus veda pārdot uz Romu.
Sports
Romā ir notikušas 1960. gada vasaras olimpiskās spēles.
Tāpat kā visā Itālijā, Romā populārākais sporta veids ir futbols. 1934. gada un 1990. gada FIFA Pasaules kausa finālspēles ir norisinājušās Romā. Pilsētas labākajā stadionā Stadio Olimpico mājas spēles aizvada divi Itālijas augstākās futbola līgas Serie A futbola klubi "Lazio" un "Roma". Šo divu klubu derbijs ir kļuvis par Romas ikgadējo sporta centrālo notikumu. Augstā cieņā ir tie futbolisti, kuri ir dzimuši Romā un spēlē šajos divos klubos, piemēram, Frančesko Toti un Daniels De Rossi.
Plašs skatītāju loks ir arī regbijā. Itālijas regbija izlase mājas spēlēs aizvada Stadio Flaminio stadionā. Labākās Romas regbija komandas ir Unione Rugby Capitolina, Rugby Roma un S.S. Lazio.
Katru gadu maijā Romā, Foro Italico kortos, notiek viens no deviņiem ATP Masters Series tenisa turnīriem. Romā ir populāri arī citi sporta veidi. Basketbolā labākā komanda ir Virtus Roma.
Boeing 707
Boeing 707 ir ASV aviobūves kompānijas Boeing pasažieru lidmašīnas sērija.
Vēsture
Boeing 707 ātruma, izmēra, pasažieru vietu skaita dēļ kļuva par revolucionāru lidaparātu. To sāka izmantot 1958. gadā. Boeing 707 arī ielika pamatus "Boeing" firmas lidaparātu tirgus sākumam.
Apzinoties lidmašīnas dzinēju potenciālu komerciālajai aviācijai (finansiāli ļoti riskējot) izdomāja piegādāt reaktīvo dzinēju lidmašīnas, kas varētu pildīt militārā tankera funkcijas, bet viegli būtu pārveidojams par pasažieru laineri. Ņemot par prototipu Dash 80, kura pirmais lidojums notika 1954. gada 16. jūlijā. ASV gaisa spēku flote pasūtīja lielāku lidmašīnu ar plašāku fizelāžu. Produkcijā parādījās KC-135 - tankeris/transporta laineris. (Tika pārdoti vairāk kā 800 lidaparāti). No sākuma "Boeing" vēlējās pārdot KC-135 aviokompānijām, bet tās bija ieinteresētas pirkt vēl lielākus lainerus, kurus bija solījusi uzbūvēt firma "Douglas" (Tas bija DC-8) Tad "Boeing" nolēma sākt modeļa 707 dizainēšanu un būvniecību - garāku lidmašīnu ar nedaudz plašāku fizelāžu. (3,75 m)
Pirmais Boeing 707 (aviokompānijas Pan Am 707-120) lidojums notika 1957. gada 20. decembrī un regulārā lietošanā 707 parādījās vēlāk nākamajā gadā. Piegādes sastāvēja no 707-120, līdzīgo 707-200, nedaudz īsāko 707-138, priekš aviokompānijas "Qantas" un izstiepto 707-320, kura pirmais lidojums notika 1959. gada jūlijā. Vēlāk 707-120 un 707-320 dzinēji tika aizstāti ar JT3D turbo dzinējiem, iepriekšējo JT3 un JT4 reaktīvajiem dzinējiem, tāpēc tirgū parādījās 707-120B un 707-320B. 707-320C bija viegli pārvēršamais modelis, ko viegli varēja pārbūvēt gan par tankeri, gan par pasažieru lidmašīnu. 707-420 bija apgādāts ar Rolls Royce dzinējiem, bet 707-700 - ar CFM-56 dzinējiem. 707-700 tika testēts septiņdesmito gadu beigās, bet ražošanā tā arī neparādījās.
Lielākā daļa no visiem Boeing 707, kas lido vēl mūsdienās ir pārveidoti atbilstoši kravas pārvadāšanai, bet daži kalpo kā korporatīvais transports.
Daudzu valstu gaisa spēki pirka Boeing 707 gan jaunus, gan lietotus, lai tie kalpotu kā galvenais transporta līdzeklis, kā arī uzpildes tankeri un tiktu izmantoti arī kara vajadzībām.
Boeing 707-320B
Ietilpība:
Produkcija:
Naša Russia
"Naša Russia" (ru — ‘Mūsu Krievija’) ir Krievijas producentu apvienības Comedy Club Production humoristisks seriāls, kas kopš 2006. gada tiek izrādīts televīzijas kanālā TNT. Latvijā to pārraida kanāls TV6 un TV3+. Galvenās lomas seriālā atveido Mihails Galustjans un Sergejs Svetlakovs.
Ievads
Katra seriāla sērija sākas ar ironiski patriotisku ievadu. Tā teksts katru reizi mainās, bet doma paliek nemainīga. Piemēram, pirmajā sērijā ievadfrāze ir:
Kopu teorija
Kopu teorija ir matemātikas nozare, kas pēta kopas un to īpašības. Kaut gan kopas var sastāvēt no jebkādiem objektiem, kopu teorija parasti tiek lietota objektiem, kas ir saistīti ar matemātiku. Kopu teorijas valodu var izmantot gandrīz visu matemātisko objektu definīcijās.
Modernos kopu teorijas pētījumus aizsāka Georgs Kantors un Rihards Dēdekinds ap 1870. gadu. Pēc paradoksu atklāšanas naivajā kopu teorijā, 20. gs. sākumā tika piedāvātas daudzas aksiomu sistēmas, no kurām labi pazīstamas ir Cermelo-Frenkela aksiomas un izvēles aksioma.
Kopa
Kopa ir matemātikas pamatjēdziens, to nevar definēt ar citu jēdzienu palīdzību. Ar jēdzienu "kopa" matemātikā saprot vairākus priekšmetus vai objektus, kas apvienoti vienā veselā pēc kādas visiem tiem kopīgas pazīmes. Piemēram, Eiropas valstu kopa, pirmā kursa studentu kopa, visu naturālo skaitļu kopa.
Kopas elementi
Objekti, no kuriem veidotas kopas, var būt ne tikai materiāli priekšmeti, bet arī abstrakti jēdzieni, kā punkti, skaitļi, figūras u.t.t. Šos objektus, no kuriem viedojas kopa, sauc par kopas elementiem. Piemēram, naturālo skaitļu kopas \mathbb{N} elementi ir  1, 2, 3, 4, ...
Kopas un tās elementu apzīmējumi
Kopas parasti apzīmē ar latīņu alfabēta lielajiem burtiem, bet kopu elementus - ar mazajiem burtiem. Attieksmi starp kopu un tās elementiem, ko izsaka ar vārdiem "būt elementam", "ietilpt kopā", apzīmē arī ar vārdu "piederēt".
Ja kāds objekts x ir kopas M elements, tad raksta x\in M un lasa "x pieder pie kopas M", "x ir kopas M elements".
Ja objekts y nav kopas M elements, tad raksta y\not\in M jun lasa "y nepieder pie kopas M", "y nav kopas M elements"
Kopu uzdošana matemātikā
Kopu uzskata par uzdotu, ja ir norādīta kāda pazīme, pēc kuras par jebkuru objektu var pateikt, vai tas pieder pie kopas vai nepieder. Visbiežāk kopas uzdod divos veidos:
Kopu pieraksts
Ja kopu uzdod ar pirmo veidu, tās elementus sarakstu ieslēdz figūriekavās. Piemēram, ; \{pavasaris, vasara, rudens, ziema\}.
Ja kopu uzdod ar otro veidu, tad figūriekavā vispirms raksta kopas elementu vispārīgo apzīmējumu, novelk vertikālu svītru un aiz tās raksta elementu raksturīgo īpašību.
Piemēram, \{p|p ir pirmskaitlis\}, \{b|b ir bērzi, kuru augstums pārsniedz 20 metrus\}.
Tukša kopa
Kopu, kura nesatur nevienu elementu sauc par tukšu kopu. Piemēram, \{x|x ir naturāls skaitlis, kurš mazāks par 1\}. Tukšu kopu apzīmē ar simbolu \varnothing.
Galīgas kopas
Kopu sauc par galīgu, ja var saskaitīt tās elementus, vai arī, ja var pierādīt, ka elementu skaits kopā nepārsniedz iepriekš dotu naturālu skaitli.
Kopu ir galīga, jo tajā ir trīs elementi.
Latvijas zaķu kopa. Protams, nevar precīzi pateikt, cik zaķu ir Latvijā, tomēr var droši apgalvot, ka zaķu skaits tajā nepārsniedz 10^{20}.
Tukša kopa ir galīga, jo elementu skaits tajā ir 0.
Bezgalīgas kopas
Kopu, kurā elementu skaits ir lielāks nekā jebkurš iepriekš dots naturāls skaitlis n, sauc par bezgalīgu.
Taisnes punktu kopa, naturālu skaitļu kopa \mathbb{N}.
Kopu grafiskā ilustrācija
Katru kopu var attēlot grafiski kā Eilera-Venna diagrammu, uzzīmējot slēgtu kontūru, pieņemot, ka dotās kopas elementus reprezentē iegūtās figūras punkti. Pašus punktus zīmējumā var arī neuzrādīt. Attēlā pa labi redzams, ka kopa B ietilpst kopā A, kaut arī šajā zīmējumā tieši neredzam kopas A un B elementus un nezinām, kādas ir kopas A un B.
Apakškopas
Kopu B sauc par kopas A apakškopu, ja katrs kopas B elements ir arī kopas A elements.
B\subset A, kopa B ir kopas A apakškopa, līdzvērtīgi A\supset B, kopa A aptver kopu B. Attieksmes B\subset A grafiskais attēlojums redzams zīmējumā.
Īstās un neīstās apakškopas
Matemātikā uzskata, ka tukša kopa \varnothing ir katras kopas M apakškopa. Kā arī pēc definīcijas kopa M ir pati sev apakškopa. Pašu kopu M un tukšo kopu \varnothing sauc par kopas M neīstām apakškopām.
Kopas M jebkuru netukšu apakškopu, kas nav vienāda ar visu kopu M, sauc par kopas M īstu apakškopu.
Vienādas kopas
Kopas sauc par vienādām, ja kopas A un B sastāv no vieniem un tiem pašiem elementiem. Kopas elementu secībai nav nozīmes.
Kopu vienādības pietiekamais un nepieciešamais nosacījums ir, ka kopas A un B ir vienādas tad un tikai tad, ja A\subset B un arī B\subset A.
Attieksmju " \subset " un " = " transitīvā īpašība
Dažus spriedumus var vienkāršot izmantojot īpašības, ka
Darbības ar kopām
Ar kopām var veikt dažādas darbības, kuru rezultātā var iegūt jaunas kopas. Visu aplūkojamo objektu kopu sauc par universu jeb universālo kopu un apzīmē ar burtu U.
Kopu šķēlums
Par divu kopu A un B šķēlumu sauc kopu C=A\cap B, kura satur tos un tikai tos elementus, kuri pieder gan kopai A, gan kopai B.
un x \in B \}
Īpašības:
Kopu apvienojums
Par divu kopu A un B apvienojumu sauc kopu C=A \cup B, kas satur tos un tikai tos elementus, kas pieder vismaz vienai no abām kopām.
vai x \in B \} Īpašības:
Kopu starpība
Par divu kopu A un B starpību sauc kopu, kur satur tos un tikai tos kopas A elementus, kas nepieder kopai B.
un x\notin B\} Īpašības:
Kopas papildinājums
Par kopas B papildinājumu līdz kopai A sauc kopu B\ '_A, kas ir A un B starpība, ja kopa B ir kopas A apakškopa.
, ja B\subset A
Par kopas A papildkopu A' sauc universālkopas U visu to elementu kopu, kas nepieder kopai A.
Īpašības:
Sojuz TMA-9
Sojuz TMA-9 bija pilotējams kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Palaists no Baikonuras kosmodroma 04:09 UTC. Kuģis saslēdzās ar SKS 05:21 UTC un, kalpojot par "glābšanas laivu", palika tur līdz 2007. gada aprīlim, kad to nomainīja Sojuz TMA-10.
Sojuz TMA-9 atvienojās no SKS 09:11 UTC. Kosmosa kuģa nolaižamais aparāts nosēdās Kazahstanas stepē 12:31:30 UTC.
Starta laikā
Kā trešajam apkalpes loceklim bija jālido Daisuke Enomoto (Japāna), bet medicīnisku sarežģījumu dēļ lidojums tika atcelts, viņa vietā kosmosā devās dublieris — Anuše Ansari.
Kikutas bāka
Kikutas bāka atrodas Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, Kamenas apriņķa Kikutā. Kikuta atrodas uz Volinas salas. 53.98132°N, 14.58054°W
Raksturojums
Bākas augstums ir 18,2 m. Bāku veido apaļš laukakmeņu mūra tornis ar galeriju un laternu. Laterna nav krāsota, bet no attāluma izskatās baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 91,5 m virs jūras līmeņa. Gaismas iekārtu veido Zviedrijā ražota ierīce ar sešām halogēnajām lampām maiņas aparātā. Gaisma balta (5 s deg, 5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 16 jūras jūdžu attālumā.
Ārējās saites
Attēls
Džonijs Kešs
Džons R. "Džonijs" Kešs (en; dzimis Kingslenā, Ārkanzasas štatā, ASV, miris  Nešvilā, Tenesī štatā, ASV) bija amerikāņu dziedātājs, dziesmu autors, mūziķis un aktieris. Viņš tiek uzskatīts par vienu no ietekmīgākajiem 20. gadsimta mūziķiem. Lai arī viņš pārsvarā bija kantri mūziķis, vairākas viņa dziesmas ir roka balādes. Savas karjeras otrajā pusē viņš iedziedāja vairāku mākslinieku, tai skaitā industriālā roka grupas Nine Inch Nails un sintpopa grupas Depeche Mode, dziesmu kaverversijas. Viņa pazīstamākās dziesmas ir "I Walk the Line", "Folsom Prison Blues", "Ring of Fire", "Get Rhythm" un "Man in Black". Ir izdevis 55 studijas albumus un 154 singlus.
Privātā dzīve
Bija precējies divas reizes — 1954. gadā ar Vivianu Liberto un 1968. gadā ar Džūnu Kārteri, leģendārās kantrimūzikas grupas Carter Family dalībnieci. Pirmajā laulībā piedzima četri bērni, arī Rozanna Keša, kas arī pati kļuvusi par veiksmīgu kantrimūziķi. Otrajā laulībā piedzima dēls Džons Kārters-Kešs, kas arī ir kļuvis par mūziķi un producentu.
Džonija Keša dzīve atspoguļota godalgotajā 2005. gada biogrāfiskajā filmā "Sirds robeža".
Ksenons
Vēsture
Ksenonu 1898. gada 12. jūlijā atklāja skotu ķīmiķis Viljams Remzijs un angļu ķīmiķis Moriss Traverss, neilgi pēc tam, kad viņi bija atklājuši neonu un kriptonu. Pētot kriptonu, viņi ksenonu atklāja kā piejaukumu tam. Elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda (xénos), kas nozīmē "svešzemju-".
Atrašanās dabā
Uz Zemes ksenons galvenokārt atrodas atmosfērā. Gaisā tas ir aptuveni 87±1 miljardās tilpuma daļas. Tas ir atrodams arī karsto avotu ūdeņos.
Izotopi
Dabā ir sastopami deviņi dažādi ksenona izotopi. Visizplatītākie izotopi ir ksenons-132 (26,9086% no kopējā ksenona daudzuma), ksenons-129 (26,4006%) un ksenons-131 (21,232%), kā arī radioaktīvie ksenons-134 (10,4357%) un ksenons-136 (8,8573%). Ir zināmi arī vairāk nekā 40 mākslīgi iegūti nestabili izotopi, kuri ir radioaktīvi. To atommasa ir no 108 līdz 148.
Fizikālās īpašības
Ksenona viršanas temperatūra ir -108,12 °C, bet kušanas temperatūra ir -111,7 °C. Normālos apstākļos tā blīvums ir 5,894 kg/m3.
Ķīmiskās īpašības
Ksenons bija pirmā inertā gāze, ar kuru ieguva dažādus ķīmisko savienojumus. Ir iegūti vairāk nekā 80 ksenona savienojumi, galvenokārt ar fluoru un skābekli, taču tie ir salīdzinoši nestabili.
Abavas pagasts
Abavas pagasts ir Talsu novada teritoriāla vienība tā dienviddaļā. Pagasta teritorija no visām pusēm iekļauj Sabiles pilsētu. Pagasta pārvaldes centrs atrodas Sabilē un ir kopīgs ar Sabiles pilsētu.
Robežojas arī ar Talsu novada Stendes pilsētu, Ģibuļu, Lībagu, Virbu pagastiem, Tukuma novada Kandavas un Matkules pagastiem un Kuldīgas novada Kabiles un Rendas pagastiem.
Daba
Pagasta teritorijā Austrumkursas augstiene lēzeni pāriet Ventas-Usmas ieplakā. Pār apkārtni paceļas Vārbiķu augstumi (93 m vjl). Ziemeļu daļā senlejā tek Abavas upe.
Reljefa formas
Greiļu pakalne, Jāņkalns, Zīdikas pakalne
Ūdenstilpes
Virbu dzirnavdīķis
Purvi
Brūveļu plocis, Jērnieku purs, Paplanka, Vēverplocis.
Vēsture
Tiek lēsts, ka aizvēsturē novada centrs atradās Valgales pilskalnā.
Mūsdienu Abavas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Briņķpedvāles muiža (Gut Brinken-Pedwahlen, Briņķi), Firkspedvāles muiža (Gut Fircks-Pedwahlen, Pedvāle), Lielvirbu muiža (Gut Groß-Wirben, Lielvirbi), Mazvirbu muiža (Gut Klein-Wirben, Mazvirbi), Rinkules muiža (Gut Rinkuln, Rinkule), Valgales muiža (Gut Walgalen, Valgale), Veģu muiža (Gut Weggen, Veģi).
Pie Glāzniekiem 17.-18. gadsimtā darbojies stikla ceplis. 1906. gada 13. martā pie Kalneniekiem notika kauja ar soda ekspedīciju.