cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roberts Beidens-Pauels
Mafekingas aplenkuma laikā Anglijā iznāca BP sarakstītā grāmata „Aids to Scouting”, kura bija domāta, kā palīgs armijas izlūkiem. Taču, atgriezies dzimtenē BP konstatēja, ka šī grāmata ir kļuvusi ļoti populāra zēnu vidū, kas mēģina darboties pēc grāmatas ieteikumiem. BP pārdomāja iespēju pārveidot „Aids to Scouting”, piemērojot to zēnu prasībām un vajadzībām.
BP dzimtenē bija kļuvis par nacionālo varoni. Anglijas karaliene viņam piešķīra ģenerāļa pakāpi. Austrālija viņam uzdāvināja goda zobenu ar zelta rokturi, viņš tika iecelts par kavalērijas ģenerālinspektoru visai Lielbritānijai un Īrijai.
Lai pārbaudītu, vai grāmatā „Aids to Scouting” izstrādātā sistēma darbojas, BP nolēma veikt pārbaudi. Viņš sapulcināja dažus zēnus no dažādiem sabiedrības slāņiem un 1907. gada 1. augustā sarīkoja nometni Braunsijas salā (Brownsea Island), Pūles pilsētas ostā. To var uzskatīt par pirmo skautu nometni pasaulē.
Beyoncé The Ultimate Performer
Beyoncé The Ultimate Performer ir 2006. gada 24. novembrī izdots amerikāņu dziedātājas Bejonses Noulzas DVD.
Roberts Beidens-Pauels
BP bija jākonstatē, ka radusies pavisam jauna kustība un jāsāk organizēšanas darbs. Skautu kustība vērsās plašumā. 1908. gada beigās Anglijā bija jau 60 000 skautu. Skautisms ātri izplatījās visā pasaulē, visdažādāko reliģiju zemēs. Vienlaicīgi veicot savus armijas pienākumus un veidojot skautus BP bija jāizšķiras par vienu vai par otru. Pēc karaļa ieteikuma viņš izšķīrās par palikšanu pie skautiem.
1909. gadā Londonas izstādes ēkā „Kristāla pils” uz pirmo skautu sagaitu pulcējās 11000 skautu no visas Anglijas. Viņu starpā bija arī vairākas meitenes, kas vēlējās pievienoties. Tās uzskatāmas par pirmajām gaidām.
Tā kā BP pats bija ļoti aizņemts un meitenēm vajadzēja vadītāju – sievieti, tad viņš aicināja savu māsu Agnesi. Viņai gaidisma ideja ļoti patika un viņa nodevās tai ar visu savu sirdi. Darba bija ļoti daudz, vajadzēja palīdzes. Nolēma dibināt dāmu komiteju no sabiedrībā pazīstamām personām, lai rastu līdzekļus un popularitāti, atbalstu sabiedrībā. Dāmu komitejas pirmā sanāksme notika 1910. gada maijā. 1910. gads tiek pieņemts kā oficiālais gaidu organizācijas dibināšanas gads. Ar Agneses vadību gaidisma kustība ātri paplašinājās.
Pirmā gaidu parādīšanās publikā organizētā veidā notika 1911. gadā, kad parādē piedalījās 200 gaidas. Palīgs sabiedrības attieksmes maiņā bija fakts, ka karalienes Viktorijas meita kļuva par gaidu organizācijas labvēli – patronesi.
1912. gada 30. oktobrī Lords Beiden-Pauels un Olave St. Clair Soames apprecējās, un lēdija Olave Beiden-Pauela iesaistījās gaidu vadīšanas darbā līdz mūža galam.
D. B. Kūpers
D. B. Kūpers (D. B. Cooper) ir piešķirtais vārds cilvēkam, kurš Amerikas Savienotajās Valstīs nolaupīja lidmašīnu Boeing 727, saņēma 200 000 USD izpirkuma maksu un izlēca ar izpletni no tās, pazūdot bez pēdām.
Jurijs Andrejevs
Jurijs Andrejevs (dzimis, Rīgā, Latvijā) ir futbola treneris, kādreizējais Latvijas futbola izlases galvenais treneris. Futbolista karjeras laikā Andrejevs vairākus gadus spēlējis aizsarga pozīcijā FK Daugava sastāvā, spēlējis arī PSRS jauniešu izlasē.
Savas trenera gaitas sācis kā bērnu treneris, 1994. gadā kopā ar FK Pārdaugava Latvijas čempionātā ieņēma 6. vietu. Kopš 1995. gada bijis galvenā trenera Aleksandra Starkova palīgs Skonto FC komandā, un kopš 2001. gada - arī Latvijas izlasē. Savas karjeras laikā trenējis arī Latvijas U,-16, U-18 un U-21 izlases. 2004. gadā, kad Latvijas izlase spēlēja Eiropas čempionātā, bija trenera palīgs.
2004. gada rudenī, kad Starkovs atstāja gan izlasi, gan Skonto FC, Andrejevs kļuva par abu šo komandu galveno treneri. Sākot ar 2004. gada 8. septembra spēli pret Luksemburgas izlasi Andrejevs uz rezervistu soliņa aizstāja diskvalificēto galveno treneri Starkovu, bet pilntiesīgi galvenā trenera amatā debitēja pārbaudes turnīrā Bahreinā tā paša gada decembrī. 2004. gadā kopā ar Skonto FC kļuvis par Latvijas čempionu. 2005. gada vasarā pēc Skonto FC zaudējuma UEFA Čempionu līgas kvalifikācijas turnīrā Maķedonijas Republikas klubam Rabotnički ar 0:6, Andrejevs no amata atkāpās, turpinot darbu vienīgi Latvijas izlasē. Jurija Andrejeva vadībā Latvijas izlase pabeidza 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīru, kā arī iesāka EURO-2008 kvalifikācijas ciklu. Viņa vadībā izlase šajā ciklā aizvadīja 4 spēles, taču pēc zaudējuma Lihtenšteinas izlasei ar 0-1 2007. gada 28. martā, Andrejevs atkāpās no amata.
2007. gada vasarā Andrejevs kļuva par FK Liepājas Metalurgs galveno treneri, taču pēc neveiksmīgā 2008. gada sezonas sākuma viņš tika atbrīvots no amata.
Kopš 2020. gada rudens ir nozīmēts par Latvijas Futbola federācijas sporta direktoru.
Augusts Kirhenšteins
Augusts Kirhenšteins ( — ) bija latviešu veterinārārsts, mikrobiologs un politiķis. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā īsu laiku Latvijas Ministru prezidents un ārlietu ministra v. i., no 1940. gada 21. jūlija līdz 25. augustam arī Latvijas Valsts prezidenta amata izpildītājs un pirmais Latvijas PSR Augstākās Padomes prezidija priekšsēdētājs (1940—1952). Latvijas Zinātnes akadēmijas un Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūta dibinātājs.
Pirmsākumi
Dzimis 1872. gada 18. septembrī Mazsalacā, Valtenbergas muižā, kā vecākais dēls muižas kalpa ģimenē (tēvs gan vēlāk kļuva par kroga nomnieku). Mārtiņam un viņa sievai Baibai Kirhenšteiniem bija 11 bērnu.
1888. gadā uzsāka mācības Rīgas Aleksandra ģimnāzijā. Pēc tam studēja Tērbatas Veterinārajā institūtā (1893—1901).
Zinātniskā karjera
Jau studiju laikā publicēja pirmo zinātnisko darbu. Studentu korporāciju Selonija filistrs, vēlāk pārgāja uz korporāciju Zemgalija. 1901. gadā beidza institūtu un strādāja par veterinārārstu Valmierā un Limbažos. Pēc 1905. gada revolūcijas Kirhenšteins emigrēja uz Šveici, kur 1911. gadā sāka strādāt par asistentu pie bakteriologa-ftiziatra K. Šprenglera Cīrihē.
Pirmā pasaules kara laikā Kirhenšteins dienēja Serbijas armijā, 1917. gadā atgriezās dzimtenē. Latvijas brīvības cīņu laikā bija Latviešu nacionālo bruņoto spēku kapteinis, veterinārās pārvaldes priekšnieks.
Kirhenšteins piedalījies Latvijas Universitātes dibināšanā 1919. gadā un tika ievēlēts par Lauksaimniecības fakultātes docentu. 1923. gadā viņš aizstāvēja pirmo Latvijā zinātņu doktora disertāciju, kur bija apskatīta tuberkulozes baktērijas uzbūve, lielāko daļu materiālu tai A. Kirhenšteins bija savācis, pirms Pirmā pasaules kara uzturēdamies Šveicē. Disertācija bija uzrakstīta franciski, jo oponentus vajadzēja meklēt ārzemēs – Latvijā atbilstoša līmeņa šīs jomas zinātnieku nebija.
1923. gadā LU Lauksaimniecības fakultātē A. Kirhenšteins izveidoja seroloģisko laboratoriju (Seruma staciju), kas pēc kara pārtapa Mikrobioloģijas institūtā. Tieši pateicoties A. Kirhenšteinam, starpkaru Latvija bija progresīva valsts medicīnisko preparātu ražošanas ziņā: profesora serumstacijā ražoja insulīnu eksportam, ka arī preparātus potēšanai. Rīgā ražotā tuberkulozes vakcīna tika uzskatīta par otro labāko pasaulē.
Starpkaru Latvijā A. Kirhenšteins bija daudz pazīstamāks par citiem zinātniekiem tāpēc, ka bija populārzinātnisku brošūru un rakstu autors, uzskata akadēmiķis, zinātnes vēsturnieks Jānis Stradiņš.
Kā zinātnē aktīvs cilvēks profesors saņēma Triju Zvaigžņu ordeni, kā arī vairāku ārvalstu apbalvojumus.
Politiskā darbība
A. Kirhenšteins bija Latvijas un PSRS tautu kultūras tuvināšanās biedrības dalibnieks un 1939. gadā kopā ar citiem delegātiem braucis uz Maskavu, kur par Padomju zemi viņam bija radies visai pozitīvs iespaids. Vēsturniece Daina Bleiere uzskata: padomju specdienesti bija nolūkojuši personas, kas varētu spēlēt galvenās lomas tālākajos notikumos. A. Kirhenšteina sekretārs 1940. gadā savās atmiņās rakstījis, ka politiskās vientiesības un personīgās godkāres dēļ no viņa bija iespējams izveidot visu, kas Maskavai bija vajadzīgs.
Pašam A. Kirhenšteinam piedāvājums kļūt par Ministru prezidentu 1940.g. jūnijā nācis negaidīts. J. Stradiņš dzirdējis, kā savās 90 gadu jubilejas svinībās A. Kirhenšteins stāstījis, ka sēdējis Otto Švarca kafejnīcā, kad Rīgā nākuši iekšā tanki. Kāds pienācis un uzaicinājis uz PSRS sūtniecību, kur viņam prasīts, vai grib kļūt par Ministru prezidentu. A. Kirhenšteins uzreiz atbildējis, ka grib gan. Profesors J. Stradiņš domā, ka viņu "pievīla, solot, ka kaut kādu patstāvību Latvijai tomēr atstās. Latviešu tautas ienaidnieks viņš noteikti nebija.”
Kad 1940. gada jūlijā A. Kirhenšteins brauca uz Maskavu lūgt uzņemt Latviju PSRS, viņš tur paguva apmierināt arī savas zinātniskās intereses. Apskatīja vitamīnu ražošanas rūpnīcu un uz karstām pēdām panāca, ka līdzīga tiek dibināta Rīgā. Tā vēlāk pārtapa par Organiskās sintēzes institūta eksperimentālo rūpnīcu, uz kuras pamata tika dibināts “Grindeks”.
Pēc tam bija LPSR AP prezidija priekšsēdētājs (1940—1952), Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas viceprezidents (1951—1958).
Mikrobioloģijas institūts
Uz Seruma stacijas bāzes 1946. gadā tika nodibināts LZA mikrobioloģijas institūts. Strādājot par direktoru, veicis daudzus nozīmīgus pētījumus un atklājumus.
Miris 1963. gada 3. novembrī Rīgā. Apglabāts Raiņa kapos.
Uzruna pirmajā Ministru kabineta sēdē
Par A. Kirhenšteina naivo priekšstatu par politisko situāciju pēc 1940. gada Latvijas okupācijas liecina viņa atbildes runa Valsts prezidenta K. Ulmaņa apsveikumam Latvijas Republikas Ministru kabineta sēdē 1940. gada 21. jūnijā: ''Augsti godāts kungs Valsts prezident! Ministru kabineta un savā vārdā pateicos par laba novēlējumu. Mēs centīsimies labi pildīt tos smagos pienākumus, ko esam uzņēmušies šai grūtā brīdī. Mēs pateicamies jums par jūsu darbību. Mums sen ir pazīstamas jūsu rūpes par tautas labklājību, izglītību un veselību. Sevišķi Draudzīgajam aicinājumam ir liela nozīme tautas izglītības pacelšanā. Jūs esat ierosinājuši un aicinājuši uz darbu jaunatni, mācījuši to strādāt, sevišķi lauku darbos. Mazpulku tīkls pārklāj visu zemi ar darbīgu jaunatni. Šajā grūtā brīdī jūs esat veicinājuši labas attiecības ar ārvalstīm, sevišķi ar lielo kaimiņu — Padomju Savienību. Mēs solāmies strādāt par Latviju, turpināt, varbūt citādām metodēm, to darbu, ko jūs, Valsts prezidenta kungs, un agrākā valdība ir sākuši.''
Personīgā dzīve
Vairākos avotos un atmiņās uzsvērtas profesora aristokrātiskās manieres. Tajā pašā laikā viņš spējis izteikties arī diezgan prasti. Savulaik pārslimotas balsenes tuberkulozes dēļ viņš runāja spalgā balsī un, kad kāds reiz A. Kirhenšteinam vaicājis, vai viņš varot parunāt rupjāk, profesors atbildēja: “Varu gan. Ej dirst!”.
Gadā A. Kirhenšteins rīkojis divas lielas pieņemšanas – 3. augustā, vārda dienā, un 18. septembrī – dzimšanas dienā. Uz tām lielākoties aicināti darbabiedri un citi zinātnieki, kā arī inteliģences pārstāvji: fotogrāfijās redzami režisore Vera Baļuna, operdziedātāji Elfrīda Pakule un Aleksandrs Daškovs, skatuves karalienes Anta Klints un Velta Līne, dzejniece Mirdza Ķempe, mākslinieki no Skulmju dzimtas. Fotogrāfijās redzams, ka ballēs valdījusi jautrība un atraisītība. Profesoram paticis pašam arī diriģēt dziedāšanu. To darot, viņš kāpis uz krēsla vai pat uz galda. Mīļākā dziesma bijusi “Pūt, vējiņi!”.
A. Kirhenšteins pats mājās brūvēja liķierus, slavenākais no tiem tapa no spirta, cukura, upeņu pumpuriem un tika saukts par “Zaļo čūsku”. R. Kukaine no Mikrobioloģijas institūta krājumiem regulāri profesoram piegādāja četrus litrus spirta.
Ģimene
Augusta Kirhenšteina brālis bija padomju virsnieks Rudolfs Kirhenšteins (1891—1938), Sarkanarmijas Izlūkošanas pārvaldes (Razvedupra) 2. (aģentūras) nodaļas priekšnieka vietnieks. 1924.-1937. strādājis Vācijā, Itālijā, Austrijā, Lielbritānijā. Lielā terora laikā tika arestēts un nošauts.
Kirhenšteins bija divas reizes precējies, tomēr nevienā no laulībām nebija dzimuši bērni. A. Kirhenšteins uzņēmās rūpes par brāļu bērniem, bija adoptējis brāļameitu Elvīru, kura gan nomira vēl pirms profesora.
Edmunds Krastiņš
Edmunds Krastiņš (dzimis Ogrē) ir latviešu matemātiķis un politiķis, bijušais Latvijas Valsts īpašuma valsts ministrs un finanšu ministrs. Bijis Tautas partijas biedrs kopš tās dibināšanas.
Augusts Kirhenšteins
Piemiņa
Viņa vārdā nosaukts Rīgas Stradiņa universitātes Augusta Kirhenšteina Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūts, kuru viņš nodibinājis. Mikrobiologu biedrības vadītāja Vaira Saulīte stāsta, ka pēc neatkarības atgūšanas nācies atkauties no daudziem uzbrukumiem par A. Kirhenšteina vārda nešanu, tomēr nosaukums saglabāts, jo A. Kirhenšteina politiskā darbība nemazina viņa kā zinātnieka devumu. “Politiskā situācija 1940. gadā bija tāda, ka bija pilnīgi vienalga – vai Ministru prezidents būtu Kirhenšteins, Bērziņš vai Ivanovs. Nekas nebūtu mainījies,” ir pārliecināta V. Saulīte. “Daudzi no tiem bļāvējiem, ka jāņem Kirhenšteina vārds no nosaukuma ārā, paši ne kripatas nav zinātnē izdarījuši.”
Dubultdiode
Dubultdiode ir elektronu lampa, kas vienā balonā ietver divas vakuuma diodes. Dubultdiode ir pati vienkāršākā no kombinētajām elektronu lampām. Dubultdiodes bija tehnoloģiski pietiekami viegli izgatavojamas un ļāva samazināt lampu skaitu aparatūrā. Dubultdiodes var būt ar kopēju katodu un atsevišķiem anodiem, kā arī ar pilnīgi neatkarīgām diodēm.
Augusts Kirhenšteins
Piemiņa
Institūta esošie un bijušie darbinieki joprojām 18. septembrī dodas uz Raiņa kapiem, kur profesors apglabāts, un paši apmaksājuši profesora kapa plāksnes latviskošanu. Piemiņas brīdī gan piedalās daudz mazāk cilvēku, jo, kā saka V. Saulīte, pēc Latvijas neatkarības atgūšanas pēkšņi atklāja, ka “Kirhenšteins bijis tautas ienaidnieks”.
Līdz 1992. gadam Latvijas Zinātņu akadēmija pasniedza arī A. Kirhenšteina vārdā nosaukto prēmiju bioloģijā. To pārtraukts pasniegt it kā tāpēc, ka atcerējās, ka A. Kirhenšteins nemaz nav bijis biologs, bet gan veterinārārsts.
Dubultdiode
Izmantošana
Dubultdiodes agrāk plaši izmantoja radiouztvērējos kā detektorus - viena diode kalpoja kā galvenais detektors, otra - kā automātiskās pastiprinājuma regulēšanas shēmas detektors. Divkāršie kenotroni bija ērti izmantojami divu pusperiodu taisngriežos.
Edmunds Krastiņš
Izglītība un darbs
Edmunds Krastiņš ir dzimis Ogrē, strādnieku ģimenē. Līdz 1973. gadam viņš ir dzīvojis Ķegumā. Beidzis Ķeguma astoņgadīgo skolu. Tad pārcēlies uz Ogri, mācības turpinājis Ogres vidusskolā, kuru pabeidzis 1976. gadā. 1981. gadā pabeidzis Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti lietišķās matemātikas specialitātē. Tad pārcēlies uz dzīvi Valmierā, kur no 1981. līdz 1988. gadam strādājis Valmieras reģionālajā informācijas un skaitļošanas centrā par vadošo inženieri un biroja vadītāju.
Politiskā darbība
1988. gadā piedalījies Latvijas Tautas frontes (LTF) Valmieras nodaļas dibināšanā. Bijis LTF 1. un 2. Domes loceklis. 1990. gadā no LTF saraksta Kocēnu vēlēšanu apgabalā ievēlēts Augstākajā padomē, balsojis par deklarāciju par Latvijas neatkarības atjaunošanu. Pirmo gadu E. Krastiņš ir darbojies Tirdzniecības un pakalpojumu komisijā kā sekretārs. Tad, līdz pilnvaru laika beigām (1993. gadā) viņš bija Ekonomikas komisijas priekšsēdētāja vietnieks.
1992. gadā Edmunds Krastiņš kļuva par Latvijas Zemnieku savienības biedru. Valda Birkava Ministru kabinetā viņš bija valsts īpašuma valsts ministrs. Amatu zaudējis 1994. gadā pēc valdības krišanas. 1996. gadā aizgājis no LZS, kļūstot par Ministru prezidenta Andra Šķēles padomnieku. Līdz 1998. gadam bijis konsultants, iesaistījies vairāku uzņēmumu padomēs. Tajā pašā gadā iestājies Tautas partijā, bijis starp tās dibinātājiem. No 1998. gada aprīļa līdz 1999. gada jūlijam Edmunds Krastiņš bija Latvijas Unibankas viceprezidents. No amata aizgāja, jo kļuva par finanšu ministru Andra Šķēles Ministru kabinetā. Amatu zaudējis ar Andra Bērziņa valdības apstiprināšanu, lai arī premjerministrs Andris Bērziņš piedāvājis palikt amatā. Ieņēma ekonomikas ministra Aigara Kalvīša un finanšu ministra Gundara Bērziņa padomnieka amatu, nesekmīgi pretendēja uz Finanšu un kapitāla tirgus komisijas priekšsēdētāja amatu.
2001. gadā E. Krastiņš tika ievēlēts Rīgas domē, tomēr Tautas partija palika opozīcijā. 2005. gadā atkārtoti ievēlēts, kļuvis par attīstības komitejas vadītāju. Bijis arī Tautas partijas Rīgas domes frakcijas vadītājs. No attīstības komitejas vadītāja amata atkāpies. Darbojoties Rīgas domē turpinājis dot padomus citiem Tautas artijas politiķiem: 2004. gadā E. Krastiņš bija finanšu ministra Oskara Spurdziņa un kultūras ministres Helēnas Demakovas padomnieks, 2007. gadā — finanšu ministra Ata Slaktera padomnieks.
Privātā dzīve
E. Krastiņš ilgstoši bijis attiecībās ar augsta ranga valsts ierēdni Solvitu Zvidriņu. Pārim ir kopīgs bērns, kopš 2017. gada — šķīrušies.
Aktīvi nodarbojas ar orientēšanās sportu.
Latvijas Republikas Valsts kanceleja
Valsts kanceleja ir centrālā Latvijas valsts pārvaldes iestāde. Tā ir tieši pakļauta Ministru prezidentam.
Valsts kancelejas struktūra un funkcijas
Valsts kancelejas darbu vada direktors. Valsts kancelejas direktors ir visaugstākā ranga ierēdnis, kuru ieceļ amatā un atbrīvo no amata ar Ministru kabineta rīkojumu pēc Ministru prezidenta ierosinājuma. Valsts kancelejas direktoram var būt vietnieki. Valsts kancelejas direktoru un pārējos ierēdņus ieceļ amatā saskaņā ar Valsts civildienesta likumu.
Valsts kancelejas sastāvā ir Ministru prezidenta birojs, Valsts kancelejas direktora noteiktās struktūrvienības — departamenti, to nodaļas un patstāvīgās nodaļas. Struktūrvienību darbinieki nodrošina un kontrolē Ministru kabineta politikas dokumentu un tiesību aktu projektu atbilstību noteiktiem standartiem, izstrādā un ievieš rīcības politiku dažādās jomās, sniedz atzinumus par politikas dokumentiem un tiesību aktiem, kā arī tehniski nodrošina Ministru kabineta darbību.
Kopš 2003. gada 1. janvāra Valsts kancelejas pārraudzībā ir Valsts administrācijas skola.
Valsts kancelejas funkcijas:
1918.—1934.
Pēc Latvijas valsts proklamēšanas 1918. gada 18. novembrī tika izveidota Latvijas Pagaidu valdība. Tās darbības nodrošināšanai tika izveidota Pagaidu valdības kanceleja.
Atsevišķs dokuments par Pagaidu valdības kancelejas izveidošanu nav atrodams. Pirmo reizi neatkarīgās Latvijas valdības administrācijas vārds minēts 1918. gada 26. novembrī, kad Latvijas Pagaidu valdības kancelejas pārvaldnieks Dāvids Rudzītis protokolēja pirmo oficiālo valdības sēdi. 1919. gada 1. janvārī valdība "konstatē, ka Pagaidu Valdības Kancelejas Pārvaldnieks Dāvids Rudzītis skaitās amatā no 20. novembra 1918. gada". Līdz ar to par Valsts kancelejas izveides dienu var uzskatīt 1918. gada 20. novembri.
Savu pašreizējo nosaukumu Valsts kanceleja ieguva 1919. gada 11. aprīlī, kad Latvijas Pagaidu valdības kanceleja tika pārdēvēta par Valsts kanceleju un D. Rudzītis apstiprināts par Valsts kancelejas direktoru. Ministru kabinets apstiprināja arī Valsts kancelejas štatu sarakstu, kurā bija vien 20 darbinieku.
1919. gada 5. augustā Latvijas Pagaidu valdība pieņēma "Pagaidu noteikumus par Valsts kanceleju" un 1919. gada 8. augustā — Ministru kabineta sēžu kārtības rulli. Šajos dokumentos tika noteikti Ministru kabineta sēžu organizēšanas pamatprincipi un Valsts kancelejas galvenie pienākumi: "rīkot ministru kabineta un ministru prezidenta rakstvedību un darbvedību; pārvaldīt atsevišķas valsts kancelejas nozares: likumu kārtošanu un izdošanu, oficiālā laikraksta izdošanu, tipogrāfiju, bibliotēku, arhīvu” u.c.
Valsts kanceleja pēc Ministru prezidenta uzdevuma sasauca valdības sēdes, paziņoja sēdes dalībniekiem sēdes darba kārtību un apspriežamos projektus. Sēdi protokolēja Valsts kancelejas direktors, kas protokolā atzīmēja klātesošos, lietas būtību, svarīgāko debašu saturu un pieņemtos lēmumus. Valsts kanceleja pēc protokola noformēšanas to nosūtīja visām ministrijām, bet protokolu un rīkojumu oriģinālus glabāja arhīvā. Valsts kanceleja reģistrēja visus valdības sēdē izskatāmos dokumentus un pārvaldīja Ministru prezidenta un Ministru kabineta saņemto un nosūtīto korespondenci. Šīs Valsts kancelejas pamatfunkcijas gadu gaitā ir palikušas nemainīgas.
Valsts kancelejas pakļautībā tika izveidots oficiālais laikraksts "Valdības Vēstnesis", kurā iespieda likumus un valdības rīkojumus.
Pieaugot izdoto likumu skaitam, Valsts kancelejas sākotnējo uzdevumu — likumu kārtošana un izdošana — 1920. gada 25. oktobrī pārņēma Tieslietu ministrija, kurā tika izveidota Kodifikācijas nodaļa, kas turpmāk veica likumu juridiskās caurlūkošanas darbu, sakārtoja tos un izdeva Latvijas valdības likumu un rīkojumu krājumu.
1925. gada jūlijā pieņemtā Instrukcija par Ministru kabineta iekšējo darbību un kārtību noteica, ka Ministru kabinetā tiek izveidota sevišķa kolēģija (Mazais kabinets), kas projektus un citus iesniegtos priekšlikumus pārbauda no tehniskā viedokļa un tikai pēc tam tos skata Ministru kabinets pilnā sastāvā. Arī Valsts kancelejas direktors bija Mazā kabineta sastāvā.
1925. gada 1. aprīlī pieņemtajā Ministru kabineta iekārtas likumā tika noteikts, ka "Valsts kanceleja pārzina Ministru kabineta un Ministru prezidenta lietvedību. Valsts kancelejas direktors pārvalda Ministru kabineta un Valsts kancelejas budžetu." Šis likums noteica arī, ka Valsts kancelejas direktors un pārējie ierēdņi tiek pieņemti darbā, pamatojoties uz Civildienesta likumu. Tādējādi tika nostiprināts Valsts kancelejas juridiskais statuss.
1934.—1940.
1934. gada 15. maijā Kārļa Ulmaņa vadībā notika valsts apvērsums. Saeima tika atlaista un politisko partiju darbība apturēta. Ministru kabinets īstenoja ne tikai izpildvaras funkcijas, bet bija kļuvis arī par likumdevēju, pilnībā pārņemot Saeimas funkcijas. Līdz ar to ievērojami pieauga valdības administrācijas loma. Piemēram, Kodifikācijas nodaļa, kas no Tieslietu ministrijas 1926. gadā pārgāja Saeimas pakļautībā, nonāca Valsts kancelejas pārziņā. Autoritārā režīma laikā varas koncentrācija un valsts institūciju loma tika arvien vairāk palielināta. 1936. gadā K. Ulmanis kļuva par Valsts un Ministru prezidentu.
Saskaņā ar Valsts un Ministru prezidenta 1938. gada 15. novembra paziņojumu D. Rudzītis tika uzaicināts par Ministru kabineta locekli. Vienlaikus viņš turpināja pildīt arī Valsts kancelejas direktora pienākumus.
1940.—1990.
Latviju okupēja PSRS karaspēks. PSRS vadība centās panākt, lai turpmākā Latvijas aneksija izskatītos likumīga — valsts institūcijas dažus mēnešus turpināja darboties stingrā PSRS uzraudzībā. Formāli Valsts kanceleja darbību beidza 1940. gada 27. augustā, kad to pārdēvēja par Tautas Komisāru padomes kanceleju, bet faktiski kā neatkarīgas valsts valdības administrācija tā beidza pastāvēt jau 1940. gada 17. jūnijā, kad K. Ulmaņa valdība nolika savas pilnvaras.
1990.—2008.
Pēc Latvijas Republikas neatkarības deklarācijas pieņemšanas 1990. gada 4. maijā Latvijas valsts pārvaldē aizsākās demokrātiskas reformas. Līdz brīdim, kad pilnībā tika atjaunota Latvijas Satversmes un Ministru kabineta iekārtas likuma darbība, Valsts kanceleja piedzīvoja trīs reorganizācijas.
Pirmskaitlis
Pirmskaitlis ir tāds naturāls skaitlis, kas lielāks par 1 un kam ir tikai divi dalītāji: 1 un pats skaitlis. Naturālus skaitļus, kas lielāki par 1, bet nav pirmskaitļi, sauc par saliktiem skaitļiem. Tā, piemēram, 5 ir pirmskaitlis, jo 5 dalās tikai ar 1 un 5. Savukārt 6 ir salikts skaitlis, jo 6 dalās ne tikai ar 1 un 6, bet arī ar 2 un 3. Pirmie 10 pirmskaitļi ir šādi:
Latvijas Republikas Valsts kanceleja
1990.—2008.
1990. gada 25. maijā Latvijas Republikas Ministru padome pieņēma lēmumu "Par Valsts pārvaldes aparāta darbu Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas apstākļos", saskaņā ar kuru likvidēja Latvijas Republikas Ministru Padomes Lietu pārvaldi un Ministru padomes operatīvās darbības nodrošināšanai izveidoja Latvijas Republikas Valdības administrāciju, kuru vadīja Valdības lietu ministrs Kārlis Līcis.
1638. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1638. gada notikumi pašreizējās Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes un Zemgales novadi atradās Kurzemes hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes novads ietilpa zviedru Vidzemes sastāvā, kas bija Zviedrijas domīnija, bet Latgales novads poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā, kas bija Žečpospolitas province.
Latvijas Republikas Valsts kanceleja
1990.—2008.
1991. gada 26. novembrī Valdības administrācija tika likvidēta, un tās vietā tika izveidots Valdības aparāts, par kura vadītāju tika iecelts Valdis Zeikats.
Pirmskaitlis
Pirmskaitļiem ir liela nozīme skaitļu teorijā, kriptogrāfijā un citur.
Latvijas Republikas Valsts kanceleja
1990.—2008.
1992. gada 18. marta likumā "Par Latvijas Republikas Ministru Padomi" atkal tika minēts Valsts kancelejas vārds. Pēc 1992. gada 19. novembra lēmuma "Par Latvijas Republikas Valdības aparāta reorganizāciju" pieņemšanas Valsts kanceleju iekļāva Valdības aparātā kā struktūrvienību. Valdības aparāta pamatpienākums palika līdzšinējais — nodrošināt valdības darbu.
Pirmskaitlis
Nav grūti pierādīt, ka pirmskaitļu ir bezgalīgi daudz. Pirmais to pierādīja Eiklīds ap 300. g. p.m.ē. Vēlāk to pierādīja arī citi matemātiķi, izmantojot dažādas metodes.
Vienkāršs algoritms pirmskaitļu atrašanai ir Eratostena siets.
Latvijas Republikas Valsts kanceleja
1990.—2008.
Pēc 5. Saeimas ievēlēšanas tika atjaunota Latvijas Satversme, un 1993. gada 3. augustā stājās spēkā likums "Par 1925. gada 1. aprīļa likuma "Ministru kabineta iekārta" atjaunošanu", kas noteica, ka Ministru kabineta un Ministru prezidenta lietvedību pārzina Valsts kanceleja. Saskaņā ar minēto likumu tika atjaunots vēsturiskais Valsts kancelejas statuss un noteiktas tās pamatfunkcijas — nodrošināt Ministru kabineta un Ministru prezidenta darbību, kā arī optimālu un operatīvu lēmumu pieņemšanu saskaņā ar Satversmi un citiem likumiem.
Pirmskaitlis
Parasti n-to pirmskaitli apzīmē ar p_n. Tādējādi p_1 = 2, p_2 = 3, p_3 = 5 utt.
Vai 1 ir pirmskaitlis?
Daudzi senie grieķi neuzskatīja 1 par skaitli, tāpēc neuzskatīja to arī par pirmskaitli. Savukārt 19. gs. daudzi matemātiķi uzskatīja skaitli 1 par pirmskaitli. Piemēram, D. N. Lēmera publicētais pirmskaitļu saraksts sākās ar 1 kā ar pirmo pirmskaitli. A. Lebegs tiek saukts par pēdējo profesionālo matemātiķi, kurš 1 uzskata par pirmskaitli. Kaut gan liela daļa no matemātiskiem darbiem ir derīgi, ja 1 uzskata par pirmskaitli, aritmētikas pamatteorēma neizpildās kā ir formulēta. Piemēram, skaitli 15 var sadalīt pirmreizinātājos kā 3 · 5 vai 1 · 3 · 5. Ja 1 uzskata par pirmskaitli, tad šie divi sadalījumi būtu jāuzskata par dažādiem skaitļa 15 sadalījumiem pirmreizinātājos, tāpēc šīs teorēmas formulējums būtu jāmaina.
Latvijas Republikas Valsts kanceleja
1990.—2008.
Valsts kancelejas darbību reglamentē 2003. gada 20. maijā Ministru kabinetā apstiprinātais Valsts kancelejas nolikums.
Pirmskaitlis
Pirmskaitļu skaita funkcija
Bieži skaitļu teorijā, kriptogrāfijā un citur lieto funkciju, kas izsaka tādu pirmskaitļu skaitu, kas nepārsniedz kādu skaitli x. To apzīmē ar \pi(x) \,. Piemēram,, jo ir tieši četri pirmskaitļi, kas nepārsniedz 10: 2, 3, 5 un 7. Svarīgs skaitļu teorijas rezultāts ir šīs funkcijas asimptotiskais novērtējums.
Viens nevienādība ir
Pirmskaitļu apgriezto lielumu summa
Daudzi matemātiķi ir pētījuši pirmskaitļu apgriezto lielumu summu. Leonards Eilers, Pāls Erdēšs un citi ir pierādījuši, ka šī summa tiecas uz bezgalību:
Tā kā, piemēram, naturālo skaitļu kvadrātu apgriezto lielumu summa netiecas uz bezgalību, tad tas nozīmē, ka pirmskaitļi ir sastopami biežāk nekā pilnie kvadrāti.
Speciāla veida pirmskaitļi
Skaitļu teorijā un citur ir nozīme dažādiem speciāla veida pirmskaitļiem. Vieni no tiem ir Mersenna pirmskaitļi. Tie ir pirmskaitļi, kurus var izteikt formā p = 2^n - 1, kur n ir naturāls skaitlis. Tādi ir pirmskaitļi 3, 7, 31, 127 utt.
Pirmskaitļu formulas
Nav zināmas efektīvas formulas pirmskaitļu izrēķināšanai. Tomēr ir iegūti atsevišķi rezultāti. Piemēram, Mīlsa teorēma apgalvo ka eksistē reāla konstante A>1 tāda, ka
ir pirmskaitlis katram naturālam n. Šeit ir noapaļošana uz leju.
Neatrisinātas problēmas
Ar pirmskaitļiem ir saistītas daudzas neatrisinātas matemātikas problēmas. Piemēram:
Pirmskaitļi, kas nepārsniedz 1000
2, 3, 5, 7, 11, 13, 17, 19, 23, 29, 31, 37, 41, 43, 47, 53, 59, 61, 67, 71, 73, 79, 83, 89, 97, 101, 103, 107, 109, 113, 127, 131, 137, 139, 149, 151, 157, 163, 167, 173, 179, 181, 191, 193, 197, 199, 211, 223, 227, 229, 233, 239, 241, 251, 257, 263, 269, 271, 277, 281, 283, 293, 307, 311, 313, 317, 331, 337, 347, 349, 353, 359, 367, 373, 379, 383, 389, 397, 401, 409, 419, 421, 431, 433, 439, 443, 449, 457, 461, 463, 467, 479, 487, 491, 499, 503, 509, 521, 523, 541, 547, 557, 563, 569, 571, 577, 587, 593, 599, 601, 607, 613, 617, 619, 631, 641, 643, 647, 653, 659, 661, 673, 677, 683, 691, 701, 709, 719, 727, 733, 739, 743, 751, 757, 761, 769, 773, 787, 797, 809, 811, 821, 823, 827, 829, 839, 853, 857, 859, 863, 877, 881, 883, 887, 907, 911, 919, 929, 937, 941, 947, 953, 967, 971, 977, 983, 991, 997.
Lubartova
Sadraudzības partneri:
Bilgorajas apriņķis
Bilgorajas apriņķis ir apriņķis Polijā, Ļubļinas vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Ļubļinas vojevodistes Janovas, Ļubļinas, Krasnistavas, Zamoscas un Tomašovas apriņķiem un Piekarpatu vojevodistes Lubačovas, Pševorskas, Ležajskas un Ņisko apriņķiem.
2010. gada Rojas novada domes vēlēšanas
'''2010. gada Rojas novada domes vēlēšanas''' notika. Tās bija ārkārtas vēlēšanas, kas tika rīkotas sakarā ar Mērsraga novada atdalīšanos no Rojas novada. Vēlēšanās Rojas novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 5 kandidātu saraksti, kas veidoti no 68 kandidātiem. Tās bija otrās Rojas novada domes vēlēšanas. Rojas novadā vēlēšanas notika 4 iecirkņos.
Tās notika reizē ar Mērsraga novada domes vēlēšanām.
Kandidātu saraksti
== Ievēlētie deputāti ==
Hermanis Minkovskis
Hermanis Minkovskis (de, dzimis, miris ) bija Lietuvas ebreju izcelsmes vācu matemātiķis. Devis ieguldījumu skaitļu teorijas, matemātiskajā fizikas un relativitātes teorijas attīstībā.
Dzimis Aleksotā (tolaik Kauņas pievārtē, tagad Kauņas pilsētas daļa) ebreju uzņēmēja ģimenē. Vēlākās dzīves laikā pārgājis luterismā. 1885. gadā ieguva doktora grādu Kēnigsbergas Universitātē, kur mācījās pie Ferdinanda fon Lindemaņa. Mācību laikā iepazinās un sadraudzējās ar Dāvidu Hilbertu. Pēc augstskolas beigšanas mācījis universitātēs Bonnā, Getingenē, Kēnigsbergā, kā arī Cīrihē, kur bija viens no Alberta Einšteina pasniedzējiem.
Kantors
kā arī
Vidzemes slimnīca
Vidzemes slimnīca ir 2008. gadā izveidota IV līmeņa reģionālā slimnīca, kas sastāv no trīs daļām Valmierā, Rūjienā un Valkā.
Tā ir lielākā Vidzemes slimnīca ārpus Rīgas, kurā strādā vairāk nekā 700 darbinieku.
2019. gadā Vidzemes slimnīca parakstīja sadarbības līgumu ar Rīgas Austrumu klīnisko universitātes slimnīcu (RAKUS).
Valmieras slimnīca
1996. gadā to pārveidoja par Valmieras rajona pašvaldības bezpeļņas uzņēmumu “Valmieras slimnīca” un 2003. gadā Valmieras slimnīcai pievienoja Rūjienas slimnīcu, bet 2007. gadā Valkas slimnīcu, pārdēvējot to par Vidzemes slimnīcu.
Valkas slimnīca
1920. gada oktobrī Kūru ielā 13 atvēra jaunās Valkas pilsētas slimnīcas Iekšķīgo slimību nodaļu ar 20 gultām, bet 1923. gada martā būve tika pabeigta. 1933. gada vasarā slimnīcai piebūvēja paplašinātu operāciju zāli un rentgena kabinetu, izremontēja iekštelpas un nomainīja jumta segumu.
Aleksandrs Starkovs
Aleksandrs Starkovs (dzimis Madonā) ir bijušais krievu tautības Latvijas futbolists un pēc sportista karjeras beigām — futbola treneris, bijušais Latvijas izlases galvenais treneris. A. Starkova vadībā Latvijas izlase ir sasniegusi vislielākos panākumus tās pastāvēšanas vēsturē, iekļūstot 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Ilgus gadus A. Starkovs bija Rīgas "Daugavas" uzbrukuma līderis, pēc spēlētāja karjeras beigām pievērsās trenera darbam. Kā galvenais treneris trenējis Rīgas "Skonto" un Maskavas "Spartak", kā arī Latvijas U-21 futbola izlasi. 2019. gadā bija FK Liepāja galvenais treneris.
Atzīts par 20. gadsimta otrās puses labāko Latvijas futbolistu. Par sasniegumiem Latvijas labā piešķirts IV šķiras Triju Zvaigžņu ordenis.
Futbolista karjera
A. Starkovs futbolu sāka spēlēt 10 gadu vecumā dzimtajā Madonā, un 20 gadu vecumā 1975. gadā jau debitēja tā brīža Latvijas spēcīgākajā klubā Rīgas "Daugava". 1977. gadā A. Starkovs kļuva par PSRS čempionāta 2. līgas rezultatīvāko spēlētāju ar 26 gūtajiem vārtiem, tādēļ viņu pamanīja labākie PSRS klubi un viņš nonāca Maskavas "Dinamo" sastāvā. Tomēr viņš netika kluba pamatsastāvā un nespēja iedzīvoties Maskavā, tādēļ jau nākamajā gadā atgriezās Rīgā, kur "Daugavas" sastāvā spēlēja līdz pat futbolista karjeras beigām 1989. gadā. PSRS čempionātā "Daugavas" sastāvā A. Starkovs aizvadīja 303 spēles, gūstot 110 vārtus.
Trenera karjera
Pēc aktīvo futbolista gaitu beigšanas 1990. gadā A. Starkovs devās uz Maskavu, kur pabeidza treneru kursus. Trenera karjeru viņš iesāka savā bijušajā klubā "Daugava" kā trenera Jāņa Skredeļa palīgs. 1992. gadā A. Starkovs kļuva par Latvijas U-21 futbola izlases treneri, kuru vadīja līdz 1994. gadam. 1993. gadā A. Starkovs kļuva par "Skonto" galveno treneri, kopā ar klubu izcīnot 11 Latvijas čempionu titulus, kā arī 6 Latvijas kausus. Laika posmā no 1995. līdz 2001. gadam A. Starkovs bija Latvijas futbola izlases galveno treneru Jāņa Giļa, Revaza Dzodzuašvili un Gērija Džonsona palīgs.
2001. gada pavasarī Starkovs kļuva par Latvijas futbola izlases galveno treneri, debijas spēli trenera amatā aizvadot 2001. gada 2. jūnijā pret Beļģijas izlasi (1:3). Lielākos panākumus kā izlases galvenais treneris Starkovs sasniedza 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas ciklā, grupas turnīra laikā pa reizei uzvarot Zviedrijas, Polijas un Ungārijas izlases, kā arī izslēgšanas spēlēs 2 spēļu summā ar 3:2 pieveicot Turcijas izlasi, Latvijas izlasei pirmo reizi tās vēsturē iekļūstot Eiropas čempionāta finālturnīrā 2004. gada jūnijā Starkovs vadīja Latvijas izlasi Portugālē notiekošajā Eiropas čempionātā, izlasei zaudējot Čehijas (1:2) un Nīderlandes (0:3) izlasēm, kā arī cīnoties neizšķirti 0:0 ar Vācijas izlasi. 2004. gada beigās pēc skandalozās spēles ar Portugāles izlasi, kurā Starkovu par tiesneša lēmumu apšaubīšanu diskvalificēja uz vairākām spēlēm, viņš atstāja izlases galvenā trenera amatu, viņa vietā stājoties Jurijam Andrejevam. 2004. gada beigās Starkovs kļuva par Krievijas kluba Maskavas "Spartak" galveno treneri, kopā ar klubu 2005. gadā iegūstot Krievijas vicečempionu titulu. 2006. gada pavasarī Starkovs atkāpās no amata dēļ nesaskaņām ar dažiem kluba spēlētājiem un lielā preses spiediena. Jūnijā viņš kļuva par "Skonto" sporta direktoru.
Pēc nepilna gada "Skonto" sporta direktora amatā Aleksandrs Starkovs atkal tika iecelts par Latvijas izlases galveno treneri pēc tam, kad no amata atkāpās Jurijs Andrejevs un atradās šajā amatā līdz 2013. gada jūlijam, kad atkāpās no izlases galvenā trenera pienākumiem (viņu nomainīja Marians Pahars). Strādājot ar Latvijas izlasi, Starkovs vienlaicīgi arī vadīja klubu komandas. 2009. gada novembrī viņš kļuva par "Skonto" galveno treneri, kad no kluba aizgāja Pols Ešvorts. Šajā sezonā pēc vairāku gadu pārtraukuma klubam izdevās uzvarēt Latvijas čempionātā. 2011. gada janvārī Starkovs pameta "Skonto" un viņa vietā par galveno treneri kļuva Marians Pahars. Janvāra vidū Starkovs oficiāli noslēdza līgumu ar Azerbaidžānas futbola klubu FK Baku. Klubā viņš nostrādāja līdz 2012. gada martam, kad neapmierinošo rezultātu dēļ līgums tika pārtraukts.
Pekas kalns
Pekas kalns jeb Pilskalns ir viena no visvairāk pētītajām leģendārā Beverīnas pilskalna iespējamās atrašanās vietām. Tas meklējams Gaujas kreisajā krastā uz dienvidiem no Valmieras pilsētas, tagadējā Valmieras novada Kauguru pagasta teritorijā. Pilskalnu 11.-13.gs. apdzīvoja Tālavas latgaļi.
Pilskalna apraksts
Pekas kalns ir ar stāvām malām, apmēram 10m augsts un atrodas netālu no Gaujas. Pilskalna dienvidu pusē ir mākslīgi rakts grāvis, kas šo kalna pusi padarījis visai stāvu un nepieejamu. Agrākajos laikos kalna virsma tikusi arta, tāpēc iespējams, kalns bijis augstāks. 1909. gada izrakumos tika konstatēts, ka pilskalnam bijis salīdzinoši nelielais plakums (70 x 30 m), kurā atrastas vairāku labi saglabājušos guļbūvju paliekas un iespējamā slieteņa vieta. Pilskalna plakums bijis aizsargāts ar divrindu palisādēm (stāvkoku sētu), kas iekšpusē bija aplikta ar biezu akmeņu kārtu. Ēkas bijušas darinātas no egļu baļķiem ar māla klonu un 2 pavardiem un durvju vietu. Kāda cita ēka daļēji bijusi celta no akmeņiem saistot tos ar mālu un tā bijusi pilskalna galvenā celtne.
Izrakumos iegūtas vairākas senlietas — māla trauku lauskas, dzīvnieku kauli, ieroči, naži, makšķerāķi. Šīs lietas lielākoties attiecas uz 9.-12. gadsimtu, bet atrastie veclaicīgie ķieģeļi, kaļķi, jumta kārniņi un četrstūraini māla podiņi liecina, ka ļaudis Pekas kalnu apdzīvojuši arī vēlākos gadsimtos, domājams, arī Livonijas kara laikā. Atrastās senlietas glabājas Krievijas Valsts vēstures muzejā Maskavā.
Pilskalnam atbilstošās kapenes bijušas pie Beitu mājām, kur izrakumos konstatēti uz 11.-13.gs. attiecināmi latgaļu kapi. Gan Avotiņu, gan Beitu senkapi ir iekļauti Valsts nozīmes kultūras pieminekļu sarakstā.
Arheoloģisko izrakumu vēsture
Latvijas Vēstures muzejā apskatāma V.Lamstera izveidota rekonstrukciju (20. gadsimta 20. gadi).
Citas iespējamas Beverīnas atrašanās vietas
Trikātas pilskalns, Tanīsa kalns, Rugāju pilskalniņš, Burtnieku mūra pils vieta, Strenču krāces, Valmieras Lucas kalns, Cimpēnu pilskalns, Zilaiskalns, Viļumu pilskalns, Vaidavas pilskalns, Vaidavas „Oģēni”, Vijciema Celīškalns, Cērtenes pilskalns, Drusku pilskalns.
Uzliesmojuma panna
Uzliesmojuma panna jeb pulvera panna ir maza tvertne pielādētajam pulverim, kas pa stobra tievgali lādējamos ieročos atrodas blakus saskares caurumam. Uzliesmojuma pannas ir sastopamas uz rokas lielgabaliem, matchlock tipa, wheellock tipa, automātiskas slēdzenes tipa, snaphance tipa un kramenīcas tipa šaujamieročiem. Kā papildus darbarīks tiek izmantota uzliesmojuma pannas ota, kurai bieži vien ir savītas stieples rokturis.
Vēsture
Primitīvo lielgabalu un rokas lielgabalu (gonne) lietotāji pamazām sāka saprast, ka ir vajadzīgāka drošāka aizdedzināšanas sistēma. Tas vienkārši bija pārāk grūti — kaujas karstumā izmantot vienu roku, lai pieliktu sērkociņu pie atvērta cauruma ieroča stobrā, tikmēr ar otru roku mēģinot noturēt ieroci stabili. Vēl bieži vien saskares caurumā bija ielikts par maz šaujampulvera, lai to droši varētu aizdedzināt. Tā ieroču izstrādātājiem bija jānāk klajā ar drošāku sistēmu, kā steigā likt šaujampulverim aizdegties.
Galu galā, lai atrisinātu šo problēmu, tika izdomāts gudrs izgudrojums. Saskares caurums tika pārvietots uz ieroča stobra sānu, un pie atveres tika novietots kausiņš ar vāku virs tā. Kausiņam būtu jāsatur mazs šaujampulvera daudzums, ko būtu viegli aizdedzināt. Kad pulveris sāktu degt, uguns izietu cauri saskares caurumam un aizdedzinātu šaujampulveri stobrā, tādējādi izšaujot no ieroča. Šis kausiņš tika nosaukts par „Uzliesmojuma pannu”. Vākam virs uzliesmojuma pannas vajadzēja pasargāt pulveri no aizpūšanas vējā vai samirkšanas miglā.
Darbības princips
Sākotnēji uzliesmojuma panna tika piestiprināta pie ieroča stobra, bet vēlāk tā tika pārvietota uz ieroča slēdzenes plātni. Uzliesmojuma pannā tiek novietots mazs labi malta šaujampulvera daudzums un aizdedzināts. Tajā brīdī uzliesmojuma pannai jābūt paralēlai pret zemi. Liesmas uzliesmojums virzās cauri saskares caurumam un stobra iekšpusē aizdedzina galveno dzinējmateriāla lādiņu. Pretēji lielgabalam nebija nepieciešams (vai vēlams) ievietot pulveri pašā saskares caurumā. Uzliesmojums viens pats, bez degoša pulvera daļiņu līdzdalības bija pietiekami, lai aizdedzinātu galveno lādiņu.
Georgs Kantors
Georgs Ferdinands Ludvigs Filips Kantors (de, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes vācu matemātiķis, kas dzimis Sanktpēterburgā, Krievijā. Pazīstams kā kopu teorijas pamatlicējs, kas kļuvusi par vienu no matemātikas pamatteorijām.
Kantors dzimis Portugāles ebreju izcelsmes Dānijas tirgotāja ģimenē un līdz 11 gadu vecumam dzīvoja Krievijā. 1856. gadā ģimenē pārcēlās uz Vīsbādeni, vēlāk uz Frankfurti pie Mainas. 1862. gadā Kantors iestājās Cīrihes ETH. Vēlāk studēja Berlīnes Universitātē. 1867. gadā sāka strādāt Halles Universitātē, kur arī pagāja viņa matemātiķa karjera. Dzīves otrajā pusē sirga ar depresiju. 1904. gadā Britu Karaliskā Biedrība piešķīra Kantoram sudraba godalgu - augstāko apbalvojumu, ko drīkstēja piešķirt matemātiķim.
Darbi matemātikā
Kantora darbi matemātikā starp 1874. un 1884. gadu ir kopu teorijai sākums. Pirms Kantora bija pazīstamas tikai galīgas kopas un "bezgalīgas kopas". Kantors parādīja, ka bezgalīgām kopām eksistē bezgalīgi daudz iespējamie apjomi, un kopu teorija nav kaut kas triviāls, bet prasa tālākus pētījumus.
No kopu teorijas izrietēja vairāki neintuitīvi secinājumi gan matemātikā, gan filozofijā. Kantora idejas viņa dzīves laikā kritizēja vairāki ievērojami matemātiķi un filozofi, to starpā Anrī Puankarē, Kantora skolotājs Leopolds Kronekers un Ludvigs Vitgenšteins. Savukārt 1926. gadā Dāvids Hilberts rakstīja "Neviens mūs neizraidīs no paradīzes, ko radīja Kantors" (Aus dem Paradies, das Cantor uns geschaffen, soll uns niemand vertreiben können).
21 (nozīmju atdalīšana)
21 var būt:
Monta Eliss
Monta Eliss (en; dzimis Džeksonā, ASV) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē aizsarga pozīcijā. 2005. gada NBA draftā viņu Goldensteitas "Warriors" draftēja ar kopējo 40. kārtas numuru. 2007. gadā tika atzīts par sezonas visvairāk progresējušāko spēlētāju. Karjeras laikā spēlējis "Warriors", Milvoki "Bucks", Dalasas "Mavericks" un Indiānas "Pacers".
Dominante Park
Zīmoli, kas Latvijā tiek izplatīti vienīgi no Dominante park teritorijas:
Ziemeļosetija-Alānija
Ziemeļosetija-Alānija ir viena no Krievijas Federācijas republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojas ar Kabardiju-Balkāriju rietumos un zieneļrietumos, Stavropoles novadu ziemeļos, Čečeniju ziemeļaustrumos, Ingušiju austrumos, kā arī ar Gruziju (ieskaitot Dienvidosetiju) dienvidos.
Vēsture
No 7. līdz 13. gadsimtam tagadējās Ziemeļosetijas teritorijā pastāvēja sarmatu Alanijas valsts, kas gāja bojā mongoļu uzbrukuma rezultātā (1238—1239). Alani patvērās Gruzijas teritorijā, kur 1326. gadā Gruzijas cars Georgijs V (გიორგი V ბრწყინვალე, Giorgi V Brtskinvale) ieņēma pēdējo alanu kontrolēto cietoksni Gori.
Pēc Krievu—persiešu kara (1722–1723) un Krievu—turku kara (1768—1774) Ziemeļkaukāzu inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā. 1784. gadā Ziemeļkaukāza pārvaldei krievi nodibināja Vladikaukāzas cietoksni. Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Ziemeļosetijas teritorija ietilpa Terekas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku (ru). Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.
1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus). 1924. gada 7. jūlijā Kalniešu APSR likvidēja un tās sastāvā izveidoja Ziemeļosetijas, Čečenu un Ingušu autonomos apgabalus, kā arī Vladikaukāza pilsētu un Sunžas kazaku apgabalu. 1936. gada 5. decembrī nodibināja Ziemeļosetijas APSR. Otrā pasaules kara laikā Vērmahts 1942. gadā mēģināja ieņemt Vladikaukāzu.
Jeru pagasts
Jeru pagasts ir Valmieras novada teritoriāla vienība tās ziemeļos. Robežojas ar sava novada Rūjienas pilsētu un Vilpulkas, Naukšēnu, Ķoņu, Rencēnu, Burtnieku, Vecates un Sēļu pagastiem. Pagasta centrs ir Endzele.
Ziemeļosetija-Alānija
Vēsture
1990. gada 20. jūnijā tika Ziemeļosetijas PSR, ko 1994. gada novembrī oficiāli pārdēvēja par Ziemeļosetijas-Alānijas Republiku.
Jeru pagasts
Upes
Āžupīte, Kurkužupīte, Maiģupīte, Oļa, Purupīte.
Vēsture
Pagasta nosaukums cēlies no Jeru (Ģeru) muižas, kuru 1529. gadā ordeņa mestrs izlēņoja Retgeram Zeieram (Rötger Seyer). Līdz 1745. gadam muiža piederēja Brimmeru dzimtai.
1920. gada zemes reformas gaitā Jeru muiža (Seyershof) tika sadalīta 27 vienībās 1141,9 ha kopplatībā, Endzeles muiža (Henselshof) ar Silandžas (Sillandsch) un Auziņas pusmuižām 44 vienībās 756 ha kopplatībā, Oleru muiža (Ohlershof) ar Muču (Mutshenhof) un Stiļļas (Stille) pusmuižām 77 vienībās 873 ha kopplatībā, Paipes (Paibs) muiža 20 vienībās 426 ha kopplatībā.
1935. gadā pagasta platība bija 98 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Jeru un Oleru ciema padomes. 1953. gadā Oleru ciemu pievienoja Jeru ciemam. 1975. gadā ciemam pievienoja Rūjienas pilsētas lauku teritorijas daļu Rūjas kreisajā krastā. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Jeru pagastu iekļāva Rūjienas novadā. 2021. gadā Rūjienas novadu iekļāva Valmieras novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Endzele, Jeri, Oleri.
Saimniecība
Jeru pagastā ir attīstīta tradicionālā lauksaimniecība - graudkopība, kartupeļu audzēšana, piena - gaļas lopkopība. Lielākie uzņēmumi ir LKS “Daiva” ar vienu no lielākajām graudu kaltēm valstī, Jeru mašīnu rings, kur sniedz lauksaimniecības tehnikas pakalpojumus. Darbojas kokzāģētava “Silviko”, autoserviss “Tīrumkalni-1”, mēbeļu restaurācijas un ražošanas darbnīca "Zaļās pēdas", kur projektē un gatavo ekskluzīvas mēbeles no dabīgā koka.
Izglītība, kultūra, medicīna
Jeru pagasta teritorijā darbojas divas pamatskolas: Jeru pamatskola un Rūjas pamatskola. Pagastā atrodas bibliotēka, feldšeru - vecmāšu punkts, Valsts specializētais sociālās aprūpes centrs “Rūja”, darbojas dramatiskais kolektīvs un deju mūzikas ansamblis.
Revazs Dzodzuašvili
Revazs Dzodzuašvili (, dzimis 1945. gada 15. aprīlī Kutaisi, Gruzijā) ir gruzīnu bijušais futbolists un futbola treneris, bijušais Latvijas un Gruzijas futbola izlases galvenais treneris. 1970. gada Pasaules čempionāta dalībnieks PSRS izlases sastāvā. Izcīnīja bronzas medaļu Minhenes olimpiskajās spēlēs. PSRS izlasē aizvadījis 49 spēles, lielāko karjeras daļu aizvadījis Tbilisi Dinamo komandā.