cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Selims I
Nāve
Šī kampaņa tika pārtraukta, kad Selimu novājināja slimība un viņš nomira devītajā savas valdīšanas gadā, būdams 49 gadu vecs. Oficiāli tiek teikts, ka Selims slimoja ar sirpenci - ādas infekciju, kuru viņš bija dabūjis, pavadot daudz laika zirgu mugurā savu karagājienu laikā. (Sirpence bija Sibīrijas mēra infekcija, ko dažreiz novēroja ādas apstrādātāji un citi, kas strādāja ar mājlopiem.) Daži vēsturnieki tomēr norāda, ka viņš nomira no vēža vai ka ārsts viņu noindēja. Citi vēsturnieki ir atzīmējuši, ka Selima nāve sakrita ar mēra periodu impērijā, un piebilda, ka vairāki avoti liek domāt, ka Selims pats cieta no šīs slimības.
1520. gada 22. septembrī beidzās sultāna Selima I astoņu gadu valdīšana. Selims nomira un tika nogādāts Stambulā, lai viņu varētu apglabāt Selima Bargā mošejā, kuru Sultāns Suleimans Lieliskais uzcēla par godu tēvam. Sultāns Selims I bija iekarojis un apvienojis islāma svētās zemes. Aizsargājot zemes Eiropā, viņš piešķīra prioritāti Austrumiem, jo uzskatīja, ka īstās briesmas nāk no turienes.
Raksturs
Selims bija viens no impērijas veiksmīgākajiem un cienītākajiem valdniekiem, enerģisks un strādīgs. Īsajos astoņos valdīšanas gados viņš guva ievērojamus panākumus. Neskatoties uz viņa valdīšanas ilgumu, daudzi vēsturnieki ir vienisprātis, ka Selims sagatavoja Osmaņu impēriju, lai tā sasniegtu savu virsotni sava dēla un pēcteča Suleimana Lieliskā laikā.
Selims bija arī ievērojams dzejnieks, kurš rakstīja gan turku, gan persiešu pantus ar segvārdu „Mahlas Selimi”; viņa persiešu dzejas krājumi ir saglabājušies līdz mūsdienām.
Attiecības ar Šahu Ismailu
1514. gadā dodoties uz Persiju, Selima karaspēks cieta no Šaha Ismaila nodedzinātās zemes taktikas. Sultāns cerēja ievilināt Ismailu atklātā cīņā, pirms viņa karaspēks nomira badā un sāka rakstīt aizvainojošas vēstules šaham, apsūdzot viņu gļēvumā.
Ismails atbildēja uz trešo Selima ziņojumu, liekot sūtnim piegādāt vēstuli ar opija kasti. Šaha vēstule netieši izteica, ka Selima proza bija nekvalificēta rakstnieka darbs narkotiku ietekmē. Selims bija saniknots, ka šahs noniecināja viņa literāro talantu, un pavēlēja persiešu sūtni saraut gabalos.
Ārpus militārajiem konfliktiem Selims I un Šahs Ismails sadūrās arī ekonomikas frontē. Pretstatā tam, ka šahs Ismails ievēroja islāma šiītu sektu (pretstatā viņa sunnītu uzskatiem), Selims I un viņa tēvs "īsti nepieņēma Ismaila politisko un reliģisko leģitimitāti". Pēc Čaldirānas kaujas Selima I minimālā iecietība pret šahu Ismailu pazuda, un viņš slēdza robežu ar Safavīdu impēriju.
Selims I gribēja izmantot Osmaņu impērijas centrālo atrašanās vietu, lai pilnībā pārtrauktu saites starp šaha Ismaila Safavīdu impēriju un pārējo pasauli. Kaut arī svarīgas izejvielas Osmaņu zīda ražošanai tajā laikā nāca no Persijas, nevis attīstījās pašā Osmaņu impērijā, viņš uzlika stingru aizliegumu Irānas zīdam, mēģinot sabrucināt viņu ekonomiku. Īsu laiku zīda resursi tika importēti caur Alepo Mamlukas teritoriju, bet līdz 1517. gadam Selims I bija iekarojis Mamlukas valsti, un tirdzniecība pilnībā apstājās. Tik stingrs bija šis aizliegums, ka "tirgotāji, kuri nebija bijuši pietiekami piesardzīgi, lai pēc kara pasludināšanas nekavējoties atstātu Osmaņu teritoriju, tika ieslodzīti un viņu manta atņemta", un, lai uzsvērtu robežas drošību, sandžaki  gar robežu starp abām impērijām tika piešķirti vienīgi sunnītiem un tiem, kuriem nebija nekādu attiecību ar Safavīdu piekritējiem. Irānas tirgotājiem Selima I valdīšanas laikā bija aizliegts iebraukt Osmaņu impērijas robežās. Šahs Ismails ieņēmumus saņēma caur muitas nodokļiem, tāpēc pēc kara, Selims I pārtrauca tirdzniecību ar Safavīdiem - pat uz paša impērijas zīda industrijas un pilsoņu rēķina.
Dēli
Selimam bija vismaz seši dēli:
Verušova
Verušova - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz rietumiem no Veluņas pie Prosnas upes.
Dušņikizdroja
Dušņikizdroja (pl, vēsturiski arī Bādreinerca (de)) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz rietumiem no Klodzko, Stoloves kalnu nacionālā parka (Park Narodowy Gór Stołowych) teritorijā.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Pilsēta ir pazīstams kūrorts. Tās minerālūdens avoti ir zināmi kopš viduslaikiem, bet kā kūrorts tā attīstījusies no 1769. gada.
Sports
Dušņikizdrojā atrodas biatlona sporta bāze, tajā norisinājies Eiropas čempionāts biatlonā, Pasaules čempionāts vasaras biatlonā un citas sacensības.
Darjus Songaila
Darjus Songaila (lt; dzimis Kapsukā) ir bijušais lietuviešu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja un centra pozīcijās, Lietuvas basketbola izlases dalībnieks. Aizvadījis 8 sezonas Nacionālajā basketbola asociācijā (NBA), pārstāvot dažādus klubus. 2002. gada NBA draftā viņu izraudzījās Bostonas "Celtics" ar kopējo 49. kārtas numuru otrajā kārtā, taču tiesības uz šo spēlētāju tika atdotas citas NBA klubam Sakramento "Kings".
Kopā ar Lietuvas izlasi ir izcīnījis bronzas medaļu 2000. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, zelta medaļu 2003. gada Eiropas čempionātā un bronzu 2007. gada Eiropas čempionātā.
Pēc karjeras beigām kļuvis par treneri. 2015. gadā kļuva par vadošā Lietuvas kluba Kauņas "Žalgiris" galvenā trenera asistentu, bet 2018. gadā atgriezies NBA, kur strādā Sanantonio "Spurs" sistēmā, kopš 2020. gada novembra — viens no galvenā trenera Grega Popoviča asistentiem.
Līga Dekmeijere
Līga Dekmeijere (dzimusi Rīgā) ir latviešu tenisiste, kura specializējās dubultspēlēs. L. Dekmeijere ir izcīnījusi 19 ITF dubultspēļu titulus un 1 WTA dubultspēļu titulu. Viņas augstākā vieta WTA vienspēļu rangā ir bijusi 287. vieta, kuru viņa sasniedza, un 64. vieta dubultspēļu rangā, kuru sasniedza. L. Dekmeijere ir spēlējusi visu Grand Slam dubultspēļu turnīros.
Suzdaļa
Vēsture
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka jau 9. gadsimtā Volgas somugru cilts meriešu apdzīvotajā zemē tagadējās Suzdaļas vietā atradies varjagu pilskalns. Slāvu cilšu ienācēji šo zemi sauca par Zaļesji ("aizmežu zemi"). 1024. gadā Suzdaļa pirmo reizi pieminēta senkrievu hronikā.
12. gadsimta sākumā uzcelts pirmais Suzdaļas kremlis, pilsēta kļuva par Suzdaļas kņazistes galvaspilsētu. 1223. gadā Suzdaļas kņazs Georgijs Vsevolodovičs organizēja apvienoto krievu kņazu karagājienu uz Igauniju pret vācu krustnešiem. Krievu karaspēks ar apmēram 20 000 vīriem ieņēma Ugaunijas un Sakalas zemes un nesekmīgi aplenca Rēveles cietoksni. 1222.—1235. gadā pabeigta Suzdaļas Dievmātes katedrāles būve, kas vēl tagad ir saglabājusi savu pirmējo veidolu. Tās arhitektūru iespaidojuši Gruzijas baznīcu celtnieki, jo Suzdaļai šajā laikā par Volgas ūdensceļu bija tirdznieciska un politiska sadarbība ar Kaukāza valstīm.
14. gadsimtā izveidojās Suzdaļas-Ņižņijnovgorodas kņaziste, kas pretojās Maskavas lielkņaziem, hanu vietvalžiem Krievzemē. 1392. gadā lielkņazs pakļāva Suzdaļu Maskavijas varai, tomēr tā saglabāja ortodoksās baznīcas centra statustu.
17. gadsimtā Suzdaļai atkārtoti uzbruka Krimas tatāri un Polijas-Lietuvas kopvalsts karaspēks. 18. gadsimta beigās Suzdaļa kļuva par apriņķa pilsētu Vladimiras guberņas sastāvā.
Otrā Pasaules kara laikā Suzdaļas Jefīmija klostera (Спасо-Евфимиев монастырь) teritorijā tika ierīkota vācu karagūstekņu nometne. Kopš 1960. gadiem Suzdaļa iekļauta Vladimiras-Suzdaļas muzejrezervātā un ir viens no starptautiskā tūrisma centriem tā sauktā "Zelta loka" ietvaros.
Jaunais gads
Jaunais gads ir svētki, kad tiek svinēts jauna kalendārā gada sākums. Antīkajā pasaulē Jaunais gads tika svinēts 1. martā, bet mūsdienās vairumā valstu, kur lieto Gregora kalendāru, to atzīmē 1. janvārī. Jauno gadu sāk gaidīt jau vienu dienu iepriekš, tas ir, Vecgada vakarā. Tiklīdz pulkstenis sit pusnakti, tā Jaunā gada iestāšanās parasti tiek atzīmēta ar salūtu, šampanieša glāzi un/vai laimes liešanu. Papildus tam cilvēki viens otru apsveic ar frāzi "Laimīgu Jauno gadu!". Atsevišķās valstīs Jaunais gads tiek atzīmēts arī ar karnevālu.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Turcijas laikrakstu uzskaitījums.
Reģionālie izdevumi
Adana
Adijamana
Afjonkarahisara
Amasja
Ankara
Antalja
Ajdina
Balikesira
Batmana
Bajburta
Bingēla
Bolu
Bursa
Čanakale
Čankiri
Denizli
Dijarbakira
Dīzdže
Edirne
Puspērtiķi
Par puspērtiķiem sauc visas primātu (Primates) sugas, kuras pieder slapjdeguna pērtiķu (Strepsirrhini) apakškārtai, kā arī tarsiju dzimtas (Tarsiidae) sugas no sausdeguna pērtiķu (Haplorrhini) apakškārtas. Ir pieņemts uzskatīt, ka puspērtiķi ir primitīvāki nekā pērtiķi un cilvēkpērtiķi.
Rauls Gonsaless
Rauls Gonsaless Blanko (dzimis Madridē, Spānijā), pazīstams kā Rauls (Raúl), ir bijušais spāņu futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā. Bijis ilggadējs Madrides "Real" un Spānijas futbola izlases spēlētājs un kapteinis.
Puspērtiķi
Puspērtiķi ir sastopami Āfrikā un Dienvidaustrumāzijā. Turklāt visi primāti, kas dzīvo Madagaskarā, ir puspērtiķi.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Reģionālie izdevumi
Erzindžana
Puspērtiķi
Īpašības
Pēc pazīmju kompleksa puspērtiķi ir uz robežas starp kukaiņēdājiem un pērtiķiem. Apmēram 75% no puspērtiķiem ir nakts dzīvnieki, un kā visiem nakts dzīvniekiem puspērtiķiem, ieskaitot arī tos, kuri ir aktīvi dienā, acī ir gaismas membrāna (tapetum lucidum), kas nodrošina gaismas atstarošanos, uzlabojot redzi tumsā. Šāds gaismas paklājs iztrūkst tikai tarsijiem, kas ir viena no īpašībām, kas norāda uz tarsiju tuvāko radniecību ar pērtiķiem un cilvēkpērtiķiem, nekā ar pārējiem puspērtiķiem. Visiem puspērtiķiem ir ļoti laba dzirde, un to ausis ir kustīgas, ar iespēju tās kustināt neatkarīgi vienu no otras.
Visi puspērtiķi, izņemot tarsiji ir spējīgi paši saražot C vitamīnu. Turpretī tarsijiem, pērtiķiem un cilvēkpērtiķiem C vitamīns ir jāuzņem ar barību.
Klasifikācija
Sekojošā klasifikācija atspoguļo puspērtiķu sistemātiku primātu klasifikācijā.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Reģionālie izdevumi
Erzuruma
Eskišehira
Gaziantepe
Giresuna
Hakari
Hataja
Īdira
Isparta
Iskenderuna
Stambulal
Turcijas televīzijas staciju uzskaitījums
Televīzija Turcijā pirmo reizi sāka raidīt 1967. gadā. Zemāk skatīt Turcijā raidošās televīzijas stacijas.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Reģionālie izdevumi
Izmira
Kahramanmaraša
Karsa
Kastamonu
Kajseri
Kirikkale
Rauls Gonsaless
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Reģionālie izdevumi
Kilisa
Rauls Gonsaless
Karjera
Sešpadsmit gadus spēlējis Madrides "Real", kura galveno komandu pārstāvēja kopš 1994. gada, bet jauniešu sistēmā bija jau kopš 1992. gada. 2003. gadā kļuva par komandas kapteini. Trīskārtējs UEFA Čempionu līgas uzvarētājs "Real" sastāvā, turklāt, viņš ir arī Čempionu līgas visu laiku rezultatīvākais spēlētājs ar 61 vārtu guvumu. "Real" sastāvā Rauls ir guvis vairāk nekā 200 vārtu. Spānijas futbola čempionātā viņš ir trešais visu laiku rezultatīvākais spēlētājs, bet starp "Real" spēlētājiem pats rezultatīvākais.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Reģionālie izdevumi
Kodžaeli
Konja
Rauls Gonsaless
Karjera
Raula līgums ar "Real" beidzās 2011. gadā, tomēr tas automātiski tiktu pagarināts par gadu, ja viņš sezonā nospēlētu vismaz 30 spēles. Tika uzskatīts, ka Rauls Madrides "Real" rindās spēlēs līdz pat savas karjeras beigām, tomēr 2010. gada vidū spēlētājs paziņoja, ka pamet klubu, lai karjeru turpinātu Vācijas Bundeslīgas komandā Gelzenkirhenes "Schalke 04". Vācijā viņš nospēlēja līdz 2012. gada maijam, kad pārgāja uz Kataras klubu Dohas "Al Sadd", kurā bieži spēlē arī kā pussargs. 2013. gadā Rauls kļuva par Kataras čempionu.
Turcijas laikrakstu uzskaitījums
Reģionālie izdevumi
Kītahja
Malatja
Manisa
Mersina
Osmanije
Sakarja
Sivasa
Šanliurfa
Tekirdāga
Tokata
Trabzona
Jalova
Jozgata
Zonguldaka
Rauls Gonsaless
Spānijas izlase
Spānijas izlasē Rauls ir nospēlējis 102 spēles laika posmā starp 1996. un 2006. gadu, iesitot 44 vārtus, kas padara viņu par visu laiku rezultatīvāko Spānijas izlases spēlētāju. Bijis arī Spānijas izlases kapteinis.
Rauls parasti spēlē ar 7. numuru, tomēr 1998. gada FIFA Pasaules kausā un 2000. gada Eiropas futbola čempionātā viņš valkāja kreklu ar numuru 10.
Privātā dzīve
Rauls ir precējies ar bijušo modeli Mamenu Sansu un viņiem ir seši bērni.
Spēlētāja karjera
Real Madrid
Schalke 04
Al Sadd
Individuālie sasniegumi
Rasma Kārkliņa
Rasma Šilde-Kārkliņa (dzimusi Marburgā, Vācijā) ir latviešu politoloģe, pasniedzēja un politiķe, pašlaik 11. Saeimas deputāte, pārstāv partiju „Vienotība”. R. Kārkliņai ir dubultpilsonība, viņa ir arī ASV pilsone.
Biogrāfija
Dzimusi un augusi trimdas latviešu ģimenē Vācijā. Absolvējusi Berlīnes Brīvo universitāti (1969). Pāc apprecēšanās ar ASV latvieti Jāni Kārkliņu pārcēlusies uz ASV, kur beigusi Čikāgas Universitāti (1971, 1975), iegūstot doktora grādu politikas zinātnē. 1993. gadā kļuva par politoloģijas profesori Ilinoisas Universitātē Čikāgā, šajā amatā bija līdz 2008. gadam. 2002.—2003. gadā R. Kārkliņa bija vieszinātniece Prinstonas Augstāko pētījumu institūtā.
Pēc tam pārcēlusies uz dzīvi Latvijā. No 2006. gada darbojusies Latvijas Universitātes Politikas zinātnes nodaļā kā viesprofesore, pēc tam profesore, vadošā pētniece. 2007. gadā pretendēja uz Tiesībsarga amatu, taču netika ievēlēta (Saeima amatā apstiprināja Romānu Apsīti). 2009. gadā bija arī aizsardzības ministra Imanta Lieģa padomniece.
Politiskā darbība
R. Kārkliņa piedalījās organizācijas „Meierovica biedrība par progresīvām pārmaiņām” dibināšanā. tika paziņots, ka politiskās apvienības „Vienotība” sarakstā 10. Saeimas vēlēšanās startēs 10 „Meierovica biedrības par progresīvām pārmaiņām” dalībnieki. šie cilvēki, tai skaitā R. Kārkliņa, paziņoja par iestāšanos partijā „Pilsoniskā savienība”. Tikusi ievēlēta 10. Saeimā no partiju apvienības „Vienotība” saraksta. 2011. gada rudenī notikušajās Saeimas ārkārtas vēlēšanās R. Kārkliņa netika ievēlēta parlamentā, taču ieņēma vietu 11. Saeimā uz laiku, kamēr viņas partijas biedre Ilze Viņķele pildīja ministra pienākumus.
Tulūza
Tulūza ir pilsēta Francijas dienvidos pie Garonnas upes. Oksitānijas reģiona un Augšgaronnas departamenta centrs. Vēsturiskās Langedokas provinces centrs. Dēļ pilsētas panorāmas — sarkanajiem māju jumtiem Garonnas krastos, Tulūza Francijā ir pazīstama kā "rozā pilsēta" (La Ville Rose).
Ekonomika
Tulūza ir viena no visstraujāk augošajām pilsētām ES, pateicoties savai kosmosa, aviācijas un biotehnoloģiskajai rūpniecībai. Šeit atrodas Airbus galvenā mītne un viena no divām rūpnīcām, kurās tiek izgatavotas Airbus lidmašīnas (otra atrodas Hamburgā).
Vēsture
Pilsēta ir apdzīvota vismaz no 8. gadsimta pirms mūsu ēras. Pirmie iedzīvotāji — akvitānieši, kurus vēlāk nomainīja ibērieši. 3. gadsimtā pirms mūsu ēras no ziemeļiem ieplūda pirmie indoeiropieši — galli.
Pēc Jūlija Cēzara Gallijas iekarojumiem, ap 10.—30. gadu (Trajāna laikā) Tulūza tika pārcelta un izbūvēta no jauna un pamazām kļuva par svarīgu Romas impērijas pilsētu.
No 418. līdz 508. gadam, kad to ieņēma franki, Tulūza bija Vestgotu karalistes galvaspilsēta, bet 7. gadsimtā kļuva par Akvitānijas grāfistes galvaspilsētu.
Foobar2000
foobar2000 ir bezmaksas audio atskaņotājs Microsoft Windows platformai. Dažas no pamata iespējām ietver pilnīgu unikoda atbalstu, ReplayGain atbalstu un iebūvētu atbalstu populārākajiem audio formātiem.
Tulūza
Vēsture
712. gadā Tulūzu aplenca arābi, tomēr tā paša gada 9. jūnijā akvitānieši un baski Tulūzas pievārtē Tulūzas kaujā smagi sakāva arābu karaspēku. No 768. līdz 877. gadam Tulūza bija Akvitānijas karalistes galvaspilsēta. 844. gadā Tulūzu neveiksmīgi aplenca vikingi. No 877. gada Tulūza bija Tulūzas grāfistes galvaspilsēta.
12. gadsimtā Tulūza kļuva par kataru kustības centru. Albiģiešu kara laikā Tulūzu 1216. gadā ieņēma krustneši Simona de Monfora vadībā. Pēc kataru sakāves pret iedzīvotājiem izvērsās represijas, vairākus gadsimtus Tulūza bija viens no inkvizīcijas centriem.
15. gadsimtā Tulūza bija mēles (Isatis tinctoria — augs zilas krāsas auduma iegūšanai) audzēšanas un tirdzniecības centrs.
Pēc Lielās franču revolūcijas Tulūza kļuva par provinciālu pilsētu. Attīstība atgriezās tikai 20. gadsimta otrajā pusē, un šodien Tulūza tiek uzskatīta par Eiropas aerokosmiskās rūpniecības galvaspilsētu. 2001. gada 21. septembrī Tulūzas pievārtē eksplodēja minerālmēslu rūpnīca AZF. Pēc oficiālās versijas eksplodēja 300 tonnas amonija nitrāta. Rezultātā rūpnīca tika pilnīgi nopostīta. Bojā gāja 30 cilvēki, ievainoti tika 2500, bet viegli ievainoti - 8000. Bez pajumtes palika ap 40 000 cilvēku.
Tūrisms
Mūsdienās Tulūza ir pazīstama visā Francijā sakarā ar vijolīšu audzēšanu. Jau veselu gadsimtu vijolītes ir Tulūzas simbols. Tūristus priecē dažādi produkti ar vijolīšu garšu - sīrups, liķieris, konfektes, sinepes, tēja u.c.
Tulūzā atrodas arī vairākas ievērojamas celtnes. Pazīstamākā no tām ir Kapitolijs, kurā atrodas pilsētas mērija, Slavenību zāle (La Salle des Illustres), kurā redzami 19. gadsimta Tulūzas mākslinieku šedevri, operas nams. Starp pilsētas pazīstamākajām celtnēm ir arī Sansernēna (Saint-Sernin) bazilika, un Svētā Stefāna (Saint-Étienne) katedrāle.
Unitāra matrica
Matemātikā unitāra matrica ir tāda n ×n kompleksa matrica U, kurai izpildās sakarība kur I ir n ×n vienības matrica, U† = T ir matricas U konjugēti transponētā matrica (kompleksi saistītās matricas transponētā matrica) un U†U apzīmē matricu U† un U reizinājumu. Šī sakarība izsaka to, ka matricas U kolonnas veido ortonormētu bāzi n dimensiju kompleksajai telpai Cn.
Ekvivalentas definīcijas
Unitāru matricu var definēt vairākos ekvivalentos veidos. Ja U ir kompleksa n × n matrica, tad visi zemāk uzskaitītie apgalvojumi ir ekvivalenti:
Diskrētā Furjē transformācija
Ja ω = exp(2πi/3) ir kubsakne no 1, tad 3 × 3 matrica, kas apraksta diskrēto Furjē transformāciju, ir unitāra:
Grupas struktūra
Ja U un V ir vienādu izmēru unitāras matricas, tad arī to reizinājums UV ir unitāra matrica. Unitāras matricas inversā matrica arī ir unitāra, jo tā ir vienāda ar dotās matricas konjugēti transponēto matricu. Piedevām, matricu reizināšana ir asociatīva un vienības matrica ir unitāra, tāpēc visas n × n unitārās matricas veido grupu. Šo grupu apzīmē ar U(n) un sauc par unitāro grupu. Visas unitārās matricas, kuru determinants ir vienāds ar 1, arī veido grupu — speciālo unitāro grupu, ko apzīmē ar SU(n). Tā ir grupas U(n) normāla apakšgrupa.
Pielietojums
Unitāras transformācijas ir bieži sastopamas gan matemātikā, gan fizikā. Piemēram, kvantu mehānikā Šrēdingera vienādojuma atrisinājums atbilst unitārai transformācijai, tāpēc sistēmas stāvokļa maiņu apraksta ar unitāras transformācijas palīdzību. Elementārdaļiņu fizikā speciālā unitārā grupa SU(n) tiek plaši lietota tā saucamajā standarta modelī. Piemēram, grupa SU(2) tiek izmantota, lai aprakstītu elektrovājo mijiedarbību, bet grupa SU(3) tiek lietota kvantu hromodinamikā (šīs grupas ir saistītas attiecīgi ar Pauli un Gella-Manna matricām).
Ģederts Odiņš
Ģederts Odiņš (dzimis 1877. gada 29. janvārī, miris 1937. gadā) bija Latvijas pedagogs. Jelgavas II valsts vidusskolas, vēlāk ģimnāzijas, direktors (1922-1934) un Valsts centrālā pedagoģiskā institūta direktors (1925–1930).
Svētais Huberts
Svētais Huberts (Saint Hubert, * 656. - 658, iespējams Tulūzā, † 727. vai 728. gada 30. maijā pie Briseles ) - katoļu un pareizticīgo svētais. Saukts arī par "Ardēnu apustuli".
Ģederts Odiņš
Dzīves gājums
Dzimis 1877. gada 29. janvārī Misas pagastā rentnieka ģimenē. 1893. gadā viņš beidza Talsu pilsētas skolu. No 1896. līdz 1899. gadam pēc tautskolotāja eksāmenu nokārtošanas strādā par palīgskolotāju Jērcēnu pagasta skolā. No 1899. gada mācījās Pēterburgas skolotāju institūtā, kuru absolvēja 1902. gadā. 1901. gadā strādāja Baku ģimnāzijas vasaras kolonijā Kaukāzā. Kā valsts stipendiāts mācījās ārzemēs: apmeklēja rokdarbu kursus Leipcigā un Lozannā, studēja fiziku un ķīmiju Vīnes Universitātē. Līdz 1906. gadam strādāja Jēzus baznīcas tirdzniecības skolā Pēterburgā, bija mājskolotājs Pēterburgas gubernatora Zinovjeva ģimenē, rokdarbu skolotājs Pēterburgas skolotāju institūtā. 1906. gadā pārcēlās uz Rīgu, strādāja par inspektoru A. Ķeniņa tirdzniecības skolā. Vēlāk izveidoja un vadīja Skolotāju sabiedrības Tirdzniecības skolu Martas ielā 5. Šo skolu savos autobiogrāfiskajos tēlojumos aprakstīja skolotājs Jānis Greste. Bija inspektors Nikolaja II tirdzniecības skolā (1908-1916), no 1912. gada studēja Komercinstitūtā, pēc kura beigšanas tika iecelts par komercskolas direktoru. Pēc Oktobra revolūcijas bija bezpajumtnieku vasaras nometnes Udeļnajā dibinātājs un vadītājs. Kopā ar viņu tur strādāja vēlākie Jelgavas II valsts vidusskolas skolotāji Jānis Greste, Lilija Ķempe un Fricis Dravnieks. 1920. gadā darbojās reevakuācijas komisijā Maskavā.
Svētais Huberts
Sv. Huberts ir mednieku, matemātiķu, optiķu un metālstrādnieku aizbildnis. Viņu lūdz trakumsērgas gadījumā.
Ģederts Odiņš
Dzīves gājums
Pēc atgriešanās dzimtenē no 1921. gada bija Latvijas Izglītības ministrijas arodskolu nodaļas vadītājs, Jelgavas II valsts vidusskolas (ģimnāzijas) direktors (1922-1934) un Valsts centrālā pedagoģiskā institūta direktors (1925–1930).
Svētais Huberts
Bijis no karaliskās Merovingu dzimtas. Dzīvojis augstmaņa dzīvi Parīzē un Mecā. Apprecējies, bet, kad sieva dzemdībās mira, esot devies Ardēnu mežos un nodarbojies ar medībām. Reiz redzējis vīziju - briedi ar krusta zīmi starp ragiem un dzirdējis balsi, kura aicinājusi kalpot Dievam. Kļuva par pirmo Ljēžas bīskapu.
Ģederts Odiņš
Dzīves gājums
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā Ģ. Odiņu atlaida no Jelgavas II valsts ģimnāzijas direktora amata, pārceļot darbā uz Zaļenieku vidusskolu. Pedagogu šis amats un darba perspektīve neapmierināja, tādēļ viņš aizgāja pensijā. Mūža novakari pavadīja savās lauku mājās.
Miris 1937. gada 19. augustā, apbedīts Rubas kapsētā.
Berutova
Berutova (pl, vēsturiski arī Bernštate ) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Olesņicas.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Vācu ģenerāļa Maksimiliāna fon Pritvica (Maximilian von Prittwitz, 1848 - 1917) dzimtā pilsēta.
Jodeļi
Jodeļi ir apdzīvota vieta Jēkabpils novada Viesītes pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā Viesītes upes krastā pie autoceļa P75 5 km no pagasta centra Viesītes, 24,5 km no novada centra Jēkabpils un 136 km no Rīgas. 2003. gadā ar pagasta padomes lēmumu apdzīvotajai vietai atņemts ciema statuss.
Apdzīvotā vieta ar krogu izaugusi pie bijušā Viesītes—Jēkabpils šaursliežu dzelzceļa Jodeļu stacijas (darbojās no 1920. līdz 1972. gadam).
1998. gada Pasaules čempionāts hokejā
1998. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Cīrihē un Bāzelē, Šveicē no 1998. gada 1. līdz 17. maijam. Tas bija 62. Pasaules čempionāts hokejā.
Silvio Berluskoni
Silvio Berluskoni (it; dzimis Milānā, Itālijā, miris  Milānā) bija Itālijas uzņēmējs un politiķis, bijušais Itālijas premjerministrs. Viņa vadītā valdība bija visilgāk funkcionējošā visā Itālijas vēsturē.
Berluskoni piederēja daudzi lielākie Itālijas plašsaziņas līdzekļi, bankas un citas kompānijas. Viens no pazīstamākajiem Berluskoni īpašumiem bija futbola klubs AC Milan.
Dzīvesgājums
Dzimis 1936. gadā Milānas banku ierēdņa Luidži Berluskoni (1908–1989) un viņa sievas Rozas Bossi (1911–2008) trīs bērnu ģimenē. 1962. gadā viņš sāka nodarboties ar nekustamo īpašumu biznesu un ātri kļuva par vienu no lielākajiem lielu dzīvojamo rajonu attīstītājiem Milānā. 1978. gadā Berluskoni nodibināja pārvaldītājsabiedrību Fininvest, kas kļuva par Berluskoni impērijas centrālo kompāniju. 1980. gadā viņš pievērsās plašsaziņas līdzekļu biznesam, izveidojot pirmo komerciālo TV kanālu Itālijā — Canale 5. Tam sekoja vēl vairāki komerciālie TV kanāli. Redzot TV biznesa panākumus, Berluskoni iesaistījās līdzīgā biznesā arī citās Eiropas valstīs — 1986. gadā Francijā, 1987. gadā — Vācijā, bet 1989. gadā — Spānijā. Nopērkot izdevniecību Mondadori, Berluskoni kļuva par Itālijas lielāko žurnālu un grāmatu izdevēju. 1986. gadā Berluskoni iegādājās futbola klubu AC Milan.
Politiskā karjera
1990. gadu sākuma Itālijā, pēc "tīro roku" kampaņas, nopietni tika diskreditētas valdošās politiskās partijas — kristīgie demokrāti un sociālisti. Reāla kļuva bijušo komunistu nākšana pie varas, ja tam nerastos nopietna alternatīva. Berluskoni nolēma pievērsties politikai un nodibināja partiju Forza Italia, kura tika ievēlēta parlamentā. 1994. g. Berluskoni kļuva par Itālijas premjerministru, tomēr gada beigās šī valdība krita. 2001. gada Brīvības mājas koalīcija, kuras sastāvā bija arī Forza Italia, ieguva vairākumu parlamentā un Berluskoni kļuva par premjerministru. 2011. gada novembrī viņš atkāpās no Itālijas premjerministra amata.
Berluskoni valdības darbības raksturīgās iezīmes:
Pārmetumi
Berluskoni personība bija ļoti pretrunīgi vērtēta gan Itālijā, gan ārpus tās. Viņam netrūka gan dedzīgu piekritēju, gan tikpat dedzīgu kritiķu. Galvenie kritiķu pārmetumi:
Verušovas apriņķis
Verušovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lodzas vojevodistes dienvidrietumos. Robežojas ar Lodzas vojevodistes Seradzas un Veluņas apriņķiem, Opoles vojevodistes Olesno un Klučborkas apriņķiem, kā arī Lielpolijas vojevodistes Kempno un Ostšešovas apriņķiem.
Zaķi (nozīmju atdalīšana)
Zaķi var būt:
Aino Kaisa Sārinena
Aino Kaisa Sārinena (fi; dzimusi ) ir Somijas distanču slēpotāja. Sacensībās startē kopš 1998. gada. Viņa ir izcīnījusi astoņas medaļas Pasaules čempionātos. 2009. gadā atzīta par Somijas gada sportisti.
Savās otrajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2006. gadā Turīnā viņa izcīnīja bronzas medaļu komandu sprintā, taču pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja bronzas medaļu 4×5 km stafetē un 30 km distancē.
Lielais Londonas ugunsgrēks
Lielais Londonas ugunsgrēks (en) bija liels ugunsgrēks, kas plosījās Londonas centrālajā daļā no līdz 5. septembrim. Tas ir lielākais ugunsgrēks Londonas vēsturē, tāpat tas ir viens no nozīmīgākajiem notikumiem Anglijas vēsturē. Ugunsgrēks galvenokārt iznīcināja Londonas viduslaiku pilsētu romiešu celtā pilsētas mūra iekšpusē.
Zelova
Zelova (pl) - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Belhatovas. Pilsētā dzīvo čehu minoritāte un, neraksturīgi Polijai, darbojas protestantu draudze.
1995. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
'''Latvijas futbola Virslīgas 1995. gada sezona''' bija 21. Virslīgas sezona, kas sākās 1995. gada 16. aprīlī, bet noslēdzās 31. oktobrī. Par Latvijas čempioniem ceturto reizi pēc kārtas kļuva "Skonto", kas vicečempionus "Vilan-D" pārliecinoši apsteidza par 27 punktiem. Par labāko vārtu guvēju kļuva "skontietis" Vitālijs Astafjevs, kurš guva 19 vārtus. Turnīra izspēles sistēma, salīdzinot ar iepriekšējo gadu, bija mainījusies. 1. posmā 10 komandas aizvadīja 2 riņķu turnīru, bet 2. posmā 6 labākās sacentās par 1.-6. vietu, bet pārējās - par 7.-10. vietu. 2. posmā tika ņemti vērā arī 1. posma rezultāti. Šī bija pirmā Virslīgas sezona, kurā par uzvaru komandai sāka piešķirt 3 nevis 2 punktus.
Pēters Jervelaids
Pēters Jervelaids (et, dzimis Tallinā) ir igauņu jurists un tiesību vēsturnieks. Šobrīd Tallinas Universitātes profesors. Daudzu zinātnisko rakstu autors igauņu, vācu, angļu, krievu, latviešu un citās valodās. Semiotiskas uz personu orientētas tiesību vēstures novirziena pamatlicējs Igaunijā. Ar Latviju Jervelaidu vieno ilggadīga un cieša zinātniskā sadarbība ar Latvijas Universitātes tiesību vēsturniekiem, kurā ir kopīgi noturētas zinātniskās konferences par reģiona tiesību vēsturi.
Izglītība
No 1976. līdz 1981. gadam Jervelaids studēja tiesību zinātnes Tartu Universitātē. Studiju laikā 1979. gadā pirmo reizi tika izveidoti zinātniskie kontakti ar Rīgu — Pētera Stučkas Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti. 1990. gadā Maskavā Jervelaids aizstāvēja promocijas darbu "Tiesību zinātņu pasniegšana Tartu Universitātē līdz 1889. gada reformai".
Darba gaitas
Laika posmā no 1981. līdz 1997. gadam docēja Tartu Universitātē (kopš 1992. gada tiesību vēstures profesors). 1997. gadā ieguva Aleksandra fon Humbolta fonda stipendiju, kas viņam ļāva laika posmā no 1998. līdz 2000. gadam un 2012. gadā veikt zinātniskās izpētes darbu Maksa Planka Eiropas tiesību vēstures institūtā un citos vācu akadēmiskajos centros. No 1997. līdz 2000. gadam Tieslietu ministrijas padomnieks. 2000. gadā uzsāka strādāt kā tiesību zinātņu profesors Akadēmijā Nord, kas 2010. gadā tika pārveidota par Tallinas Universitātes Juridisko institūtu. No 2003. līdz 2005. gadam bija rektora pienākumu izpildītājs Igaunijas Publiskā dienesta un sabiedriskās drošības akadēmijā, bet 2006.-2007. gadā rektora pienākumu izpildītājs Igaunijas Jūras akadēmijā.
Apbalvojumi
2003. gadā Jervelaidam ir piešķirts Vācijas Federatīvas Republikas I pakāpes ordenis "Par nopelniem Vācijas Federatīvās Republikas labā".
Ģimene
Jervelaids ir precējies un ģimenē ir izauguši trīs bērni.
Zaķi (Viesītes pagasts)
Zaķi ir apdzīvota vieta Jēkabpils novada Viesītes pagastā. Izvietojies pagasta austrumos pie autoceļa P75 un robežas ar Salas pagastu 9 km no pagasta centra Viesītes, 21,5 km no novada centra Jēkabpils un 140 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izaugusi pie bijušā Viesītes—Jēkabpils šaursliežu dzelzceļa Zaķu stacijas (darbojās no 1920. līdz 1972. gadam) un mežniecības.
Dortmunde
Dortmunde (de) ir pilsēta Vācijas rietumos, Rūras baseinā, Ziemeļreinas-Vesfālenes federālajā zemē.
Vēsture
Dortmunde (Throtmanni) kā mazs ciematiņš pirmoreiz minēts rakstos 880. gadā. 1152. gadā Frīdrihs I Barbarosa uz diviem gadiem izvēlējās Dortmundi par galma pilsētu, kas deva impulsu pilsētas attīstībai. 13. gadsimtā Dortmunde bija Hanzas locekle, bet 1220. gadā tā kļuva par Impērijas brīvpilsētu (Freie Reichsstadt) — tieši pakļautu Svētās Romas impērijas ķeizaram.
1803. gadā Dortmunde savu brīvpilsētas statusu zaudēja un iekļāvās Prūsijā. Pamazām tā kļuva par lielpilsētu, kas slavena ar savām akmeņoglēm, tēraudu un alu. Dortmunde ir militārā darbinieka Vilhelma Kanarisa dzimtā pilsēta.
Kā vairums Rūras apgabala pilsētu, Dortmunde smagi cieta sabiedroto uzlidojumos Otrā pasaules kara laikā.
Murads III
Murads III (osm. مراد ثالث‎ — Murâd-ı sâlis, turku Üçüncü Murat) (dzimis, miris ) bija divpadsmitais Osmaņu impērijas sultāns, valdīja no 1574. līdz 1595. gadam.
Pirmais Baltijas kanāls
Pirmais Baltijas kanāls jeb PBK (ru) bija kanāls, kas Latvijā, Lietuvā un Igaunijā pārraidīja ziņas, kā arī TV seriālus, filmas un sarunu šovus krievu valodā. SIA "Pirmais Baltijas kanāls" 50% kapitāldaļu īpašnieks pastarpināti ir Krievijas pilsonis Aleksejs Pļasunovs. 2021. gada 26. oktobri NEPLP anulēja atļauju translēt televīzijas kanālu Latvijā, savukārt 2022. gada 12. maijā televīzijas kanāla darbība tika pilnībā pārtraukta.
PBK Latvija
Latvijā kanāls sāka raidīt 2002. gadā, to bija iespējams skatīties visos kabeļtelevīzijas tīklos Latvijā, ka arī caur Viasat satelītu maksas paketē (Astra 4A) un internetā. Lattelecom televīzijā bija pieejama audio dublēšana latviešu valodā. 2021. gada 26. oktobrī Latvijas Nacionālā elektronisko plašsaziņas līdzekļu padome (NEPLP) par vairākiem pārkāpumiem anulēja PBK apraides atļauju.
PBK Igaunija (arī PBK+)
2021. gada aprīlī tika atvērts kanāls PBK Igaunija, kas rāda Первый канал programmas, kā arī citus raidījumus un seriālus. Rādīja arī Euronews.
PBK Lietuva
2021. gada oktobrī tika atvērts kanāls PBK Lietuva, kas rāda NTV programmas, kā arī citas programmas. Rādīja arī Euronews. Kanāls bija pieejams tikai Baltcom, Balticom, Livas, Telenet un Netvision.
Jūlija kalendārs
Jūlija kalendārs (la) bija reformēts romiešu kalendārs, kuru 45. gadā p.m.ē. ieviesa Jūlijs Cēzars (709. gadā ab urbe condita). Tas tika izstrādāts ar grieķu matemātiķu un grieķu astronomu, piemēram, Sosigēna palīdzību. Viņš par pamatu ņēma tropisko gadu (365,2422 dienas), noapaļojot to līdz 365,25 dienām. Gads tika sadalīts 12 mēnešos, un parastā gada garums bija 365 dienas (īsais gads). Viena uzkrājusies diena ik pēc četriem gadiem tika pielikta februārī (garais gads).
Pāreja uz Gregora kalendāru
Tā kā Jūlija kalendārs ir par 11 minūtēm un 14 sekundēm garāks par Saules gadu, tad tas pakāpeniski atpalika no gadalaiku maiņas (128 gadu laikā par 1 dienu). 16. gadsimtā šī starpība jau bija 9 diennaktis. Katoļu baznīca sāka uztraukties, ka baznīcas svētki tiek svinēti nepareizās dienās.
Pāvests Gregors XIII 1582. gadā izdeva pavēli par kalendāra reformu, kas nedaudz samazināja gada garumu. To nosauca par Gregora kalendāru un līdz ar to tas kļuva par jauno stilu (JS), bet Jūlija kalendārs — par veco stilu (VS). Jauno kalendāru visās zemēs nepieņēma uzreiz.
1700. gadā uz Gregora kalendāru pārgāja Dānijā, Nīderlandē, lielākā daļā no Šveices un vācu protestantu valstīs. 1752. gadā jauno stilu ieviesa Apvienotajā Karalistē, bet 1753. gadā Zviedrijā. Mūsdienās Jūlija kalendāru vēl joprojām izmanto vairākas pareizticīgās baznīcas (krievu, serbu u.c.).
Lietošana Latvijā
Kaledāra maiņa Latvijā notikusi sešas reizes:
Romas impērija
Romas impērija jeb Romiešu impērija (la, grc — Basileia tōn Rhōmaiōn) bija Senās Romas periods, kas aizsākās līdz ar pirmā imperatora Oktaviāna Augusta valdīšanas sākumu 27. gadā pirms mūsu ēras. Ko uzskatīt par Romas impērijas beigām, domas vēsturnieku vidū dalās. Vieni uzskata, ka Romas impērija pastāvēja līdz Rietumromas sabrukumam 476. gadā. Savukārt citi autori par beigām traktē Austrumromas jeb Bizantijas impērijas beigas — 1453. gadā, kad tās galvaspilsētu Konstantinopoli ieņēma Osmaņu impērijas karaspēks. Izplatītāks tomēr ir pirmais viedoklis, jo vairums vēsturnieku ne bez pamata uzskata, ka Bizantijas kultūra būtiski atšķīrās no Rietumromas kultūras, kura līdz ar Seno Grieķiju bija vēlākās latīniskās Eiropas civilizācijas tiešs kultūras, tradīciju, dzīvesveida, mentalitātes un citu galveno raksturiezīmju avots un pamats.
Pirmsākums
Pēc Augusta iecelšanas par Romas imperatoru, bet Romas pārtapšanu no republikas par impēriju, iesākās ilgstošs tās uzplaukuma un labklājības laiks. Agrāk iekarotās teritorijas tika nostiprinātas ar efektīvu pārvaldi un precīzi iezīmētām robežām. Austrumu teritorijas, kuras karu laikā bija jau gandrīz nošķirtas no Romas, tika atkal pievienotas. Augusta laikā Roma centās mierīgā ceļā uzlabot attiecības arī ar tās pierobežā dzīvojošām kaimiņu tautām. Lai uzlabotu zemju pārvaldi, tās tika sadalītas sīkākās administratīvās vienībās. Piemēram, Gallija, kuru bija iekarojis vēl Cēzars, tika sadalīta četrās provincēs, bet Spānija — trijās. Tika atjaunota kontrole arī pār Ēģipti.
Pēc Augusta nāves Romas impērija, tās pastāvēšanas 1. gadsimta otrajā pusē, arvien vairāk kļuva integrēta, kosmopolītiska sistēma. It īpaši tas iezīmējās ar Spānijā dzimušā Trajāna (valdīja 98—117) kļūšanu par Romas imperatoru. Pirmo reizi Romas vēsturē par tās valdnieku bija kļuvis provinciālis. Lai gan arī turpmāk Itālijas pussala un Roma saglabāja savu noteicošo nozīmi visās impērijas saimnieciskajās, politiskajās un kultūras sfērās, impērija tomēr nebija mehānisks pakļauto teritoriju kopums. Tām bija arī kopīgas intereses, izveidojās vienota Romas kultūra, izkristalizējās līdzīgas dzīves stila pazīmes, lai gan arī saglabājās daudz acīmredzamu etnisko atšķirību un reģionālo īpatnību.
Briedums
Trajāna laikā Romas impērija sasniedza savus maksimālos teritoriālos izmērus. Trajāna leģioni sasniedza zīmīgu robežu — Persijas līci, iekļaujot impērijas sastāvā divas jaunas provinces: Mezopotāmiju un Asīriju.
Okupēta bija arī visa Ibērijas pussala, Gallija aptvēra mūsdienu Francijas teritoriju un pletās līdz pat Reinai (Akvitānija, Lugdensija, Beļģija). Romas province bija arī Grieķija, kā arī Balkāni (Mēzija, Trāķija un Dakija). Impērijas sastāvdaļa bija arī faktiski visa Ziemeļāfrikas piekraste.
Ne vienmēr Romas ekspansijas pamatā bija neapturamas kaimiņzemju iekarošanas ambīcijas. Tā, gallu zemju iekarošanu 2. gadsimtā p. m. ē. noteica divi galvenie faktori. Pirmkārt, Romai bija nepieciešamas drošas sauszemes komunikācijas ar tās jaunajām Spānijas provincēm. Otrkārt, pie Romas pēc palīdzības griezās senais tās sabiedrotais — grieķu Masālija, kuru nepārtraukti tiranizēja gallu cilts salūvi. Iespējams, ka Romas varas elite pat neparedzēja, ka tās iejaukšanās konfliktā Gallijā radīs nepieredzētu ķēdes reakciju ar dramatiskām sekām. Jau pašā romiešu iesaistīšanās konfliktā sākumā viņi nonāca sarežģītā situācijā. Dažādas ķeltu ciltis Gallijā gandrīz nepārtraukti karoja viena ar otru. Romiešiem ierodoties, tās sašķēlās divos naidīgos blokos — vieni uzskatīja Romu par savu sabiedroto (aedui), citi par saviem niknākajiem ienaidniekiem (arverni). Gallu iekšējās nesaskaņas bija viens no galvenajiem faktoriem, kas ļāva romiešiem samērā īsā laikā pakļaut visu Galliju un pārvērst to par savu provinci.
Pēc Gallijas pakļaušanas situācija tur 2. gadsimta p. m. ē. laikā stabilizējās, starp Gallijas zemēm sākās aktīva tirdzniecība un jaunajā Romas provincē sākās straujš saimnieciskais uzplaukums. Arī Trajāns iekaroja un kā provinci iekļāva impērijas sastāvā Dakiju ar mērķi nodrošināt kontroli pār Donavu, kā drošāku dabīgo šķērsli pret barbaru iebrukumiem. Savukārt, lai attīstītu tirdzniecību ar Indiju un, tālāk uz austrumiem ar Ķīnu, viņš pakļāva Partiju (teritorijas mūsdienu Irānā un Afganistānā), kā arī Armēniju, Asīriju un Mezopotāmiju.
Sākums
Tomēr, proporcionāli Romas impērijas teritoriju platībai pieaugot, kritās tās spēja nodrošināt pietiekamu to aizsardzību. Tā, piemēram, Gallijā 2. gadsimta p. m. ē. beigās iebruka ģermāņu ciltis kimbri un teitoņi — tas bija pirmais nopietnākais Eiropas ziemeļos pieaugošās varas pieteikums uz savām teritoriālajām ambīcijām.
Arī agrāk iekarotās zemes, neskatoties uz relatīvi "inteliģento" Romas okupāciju, nereti turpināja izrādīt sīvu pretestību. Piemēram, iekarotās Tuvo Austrumu zemes dumpojās regulāri. Tā, 66. gadā sākās ebreju sacelšanās Palestīnā, kas pārauga asiņainā, 4 gadus ilgā karā pret romiešu okupāciju. Romiešu karavadonis Tits, vēlākais Romas imperatoram, 70. gadā ieņēma un izpostīja Jeruzalemi, kā arī izsūtīja lielu daļu ebreju no viņu dzimtās zemes.
Provinces un robežas
Liela uzmanība Adriāna valdīšanas laikā tika pievērsta arī impērijas provinču nostiprināšanai. Provinces pilsētas lielā mērā par impērijas kopējiem līdzekļiem tika sakārtotas, izbūvēta infrastruktūra, celtas skolas, teātri, labiekārtotas ielas. Šāda Adriāna politika balstījās uz vienkāršu loģiku — impērijas ekonomiskais pamats ir provinces. No tām nāk lielākā ieņēmumu daļa valsts kasē. Tādēļ jārūpējas, lai provinces būtu patīkama vieta tās iedzīvotājiem ar labiem ceļiem, tīrām, sakoptām pilsētām, aktīvu sabiedrisko un kultūras dzīvi tajās. Jāatzīmē, ka šī politika tiešām nesa pozitīvus rezultātus — Adriāna laikā Romas impērijā valdīja miers, stabilitāte un plaukstoša ekonomika, kā nekad pirms un pēc viņa.
Adriāna impērijas nostiprināšanas politiku konsekventi turpināja arī viņa gallu izcelsmes pēctecis Antonijs Pijs (valdīja 138—161), izvietojot gar visu impērijas robežu spēcīgus garnizonus. Arī viņa laikā Romas impērija bija plaukstoša, stabila lielvalsts ar taisnīgiem likumiem un lielu iedzīvotāju personīgo brīvību.
Neskatoties uz šo pēdējo imperatoru pūliņiem nostiprināt robežas, barbari, it īpaši ģermāņi no Eiropas ziemeļiem, arvien biežāk un arvien lielākā skaitā iebruka Romas impērijas teritorijās. Vairums šo iebrukumu tika veikti laupīšanas nolūkā. Bet arvien biežāk spiedienu uz Romas robežām izdarīja dažādas klejotāju tautas, kas meklēja teritorijas lai ierīkotu pastāvīgas apmešanās vietas un uzsāktu zemes apstrādi. To veicināja virkne faktoru — gan tehniskais progress, gan šo tautu kultūras attīstības process, gan kopējais iedzīvotāju skaita pieaugums visā Eiropā.
Vieni no pirmajiem, kas aizsāka garo iebrukumu sēriju Romas impērijas teritorijā līdz pat tās sabrukumam, bija spēcīga ģermāņu cilts markomani. Viņi pārrāva romiešu Donavas aizsardzības līniju, izpostīja vairākas romiešu Donavas provinces un iebruka Apūlijā Ziemeļitālijā. Pēc smagām, ilgstošām kaujām romiešiem izdevās markomanus atspiest atpakaļ aiz robežām. Tomēr tas vēl bija tikai sākums barbaru iebrukumiem Romas impērijā.
Iekšējās atšķirības
Romas impēriju arvien vairāk tricināja ne tikai barbaru iebrukumi, bet arī pretrunīgi iekšējie procesi. Kā tas nereti notiek sabiedrības attīstībā, līdz ar integrācijas procesiem padziļinās arī diferenciācija. Arī Romas impērijā arvien jūtamāka kļuva divu atšķirīgu kultūru attīstība, kas arvien vairāk viena no otras attālinājās līdz impērija sašķēlās divās daļās — Rietumromā un Austrumromā (Bizantijā). Šīs kultūras atšķirības kļuva izšķirošas Romas austrumu provincēm, kas bija izvietotas Grieķijā, Āzijā un Āfrikā, pieņemot grieķu valodu kā galveno valodu. Tai pat laikā rietumu provincēs Britānijā, Gallijā, Spānijā, kā arī Reinas un Donavas provincēs, nemaz nerunājot par Itāliju, nedalīti valdīja latīņu valoda.
Sākotnēji Romas politiskā elite Austrumromas veidošanās procesam nepievērsa īpašu uzmanību, jo kopš impērijas pirmsākuma pakļautās tautas bez īpašas uzspiešanas pašas drīz vien sāka sevi vismaz daļēji uzskatīt par romiešiem, lai gan turpināja saglabāt savu nacionālo un etnisko identitāti. Turklāt Romas imperators Karakalla (Caracalla, jeb īstajā vārdā Marcus Aurelius Antoninus; 188—217) atcēla jebkādu politisko vai sociālo atšķirību starp brīvībā dzimušajiem romiešiem un provinciāļiem. Līdz ar to galīgi nostiprinājās romiešu sabiedrības kopējās tradīcijas un identitāte (Romanitas).
Iekarotajās provincēs romieši izvietoja karaspēka daļas un izveidoja vietējo administrāciju, kuras augstākās amatpersonas parasti bija romieši. Šīs provinces tika iekļautas vispārējā impērijas ekonomiskajā, administratīvajā un izglītības sistēmā. Rezultātā, provincēs veidojās romiešu militārā un civilā diaspora, kas bija dominējošā provinciālās sabiedrības sastāvdaļa — paraugs un atdarināšanas objekts vietējiem provinču iedzīvotājiem. Turklāt, katrā provincē romieši uzsāka plašu celtniecības programmu organizējot ne tikai nocietinājumu, cietokšņu un fortu būvniecību, bet arī attīstot ceļu tīklu, būvējot pilsētas un tās labiekārtojot. Tādēļ, lai gan Romas galvenā saimniecības nozare bija lauksaimniecība, par impērijas pamatu arvien vairāk kļuva pilsētas. Tās auga provincēs kā sēnes pēc lietus, rezultātā radikāli mainot vēl nesen mežonīgo barbaru dzīves veidu. Pilsētu attīstība stimulēja strauju darba dalīšanas padziļināšanos, veidojās reģionālā specializācija. Pilsētās uzplauka amatniecība, kas ātri apguva Romas tehnoloģiju, izgatavoja kā ieročus, tā arī darbarīkus, tādējādi veicinot arī darba produktivitātes paaugstināšanos un provinču ekonomisko attīstību.
Barbaru kalpošanai romiešu armijā bija visai būtisks stimuls — pēc demobilizācijas viņiem tika piešķirtas tiesības iegūt Romas pavalstniecību. Romieši iekarotajās teritorijās, it īpaši robežu tuvumā, būvēja tipveida pilsētas, kur varēja izvietoties no armijas demobilizētie kareivji. Romieši jau no paša būvniecības sākuma centās izveidot šīs pilsētas pievilcīgas dzīvošanai, ceļot glītas sabiedriskās ēkas — teātrus, bazilikas, pirtis, bibliotēkas. Šādu pilsētu tuvumā tiecās izvietoties arī apkārtējie iedzīvotāji, veicinot straujāku to attīstību.
Uzplaukstot pilsētām, padziļinoties darba dalīšanai, pārveidojās arī lauksaimniecība. Tā kļuva daudz intensīvāka. Šīs nozares attīstību veicināja gan augošo pilsētu, kā arī fortos izvietoto armijas daļu pieprasījums, tā arī efektīvāka tehnika un tehnoloģija, ko no savas puses laukiem piedāvāja pilsētas. Bez zemes apstrādes tehnikas laukos vairumā parādījās arī trauki, dažādi saimniecības priekšmeti, kas atviegloja mājsaimniecību. Sevišķu pārticību Romas provinces sasniedza impērijas pastāvēšanas pirmajos divos gadsimtos.
Romas austrumu provincēs situācija bija pilnīgi citāda. Pirms romiešu atnākšanas šajā reģionā daudzas varenas valstis cita citu nomainot bija uzplaukušas un norietējušas. Tomēr tās bija saglabājušas to civilizāciju struktūras elementus, tradīcijas un kultūras sasniegumus, kas šeit bija veidojušās daudzu gadsimtu laikā vēl pirms romiešiem. Austrumu sabiedrības, atšķirībā no ķeltiem vai galliem, kas romiešiem atnākot dzīvoja galvenokārt ciematos, bija senu pilsētu sabiedrības. Austrumu reģionos infrastruktūra bija samērā labi attīstīta jau sen. Teritoriju un pilsētu administrēšanā, dažādu sabiedrisko darbu organizēšanā, nodokļu ievākšanā u. c. šeit nereti bija pat lielāka pieredze nekā romiešiem. Tādēļ, no vienas puses, romiešiem bija samērā viegli pārvaldīt austrumu provinces.