cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leons Deslinjērs
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Deslinjērs startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Francijas komandas Club Nautique de Français dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Tiesnesis (sports)
Sacensību tiesnesis jeb tiesnesis ir persona, kas vada sacensības, no neitrāla skatu punkta sekojot noteikumu ievērošanai, izšķirot strīdus un pieņemot lēmumus sacensību laikā. Dažādās sacensībās tiesnešus var saukt dažādi: galvenais tiesnesis, līnijtiesnesis, arbitrs, komisārs, laika ņēmējs, u.c.
Ummelkaivainas emirāts
Ummelkaivainas emirāts (ar, Imārat Umm al-Qaiwain) ir viens no Apvienoto Arābu Emirātu septiņiem emirātiem. Tas atrodas valsts austrumu daļā. Emirātu ziemeļos apskalo Persijas līcis. Emirāts robežojas ar Rāselhaimas emirātu austrumos un ar Šārdžas emirātu dienvidos un rietumos.
Emirāta kopējā platība ir 755 km², 2015. gadā emirātā dzīvoja aptuveni 73 tūkstoši iedzīvotāju. Tā administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Ummelkaivaina.
Tornimegi
Tornimegi (et) ir augstākais reljefa punkts Hījumā salā. Tā virsotne atrodas 69,3 m virs jūras līmeņa, līdz ar to tas ir Igaunijas salu augstākais punkts.
Huans Kampss
Huans Kampss Mass (es; dzimis, miris ) bija spāņu airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Kampss startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Spānijas komandas Royal Barcelona Maritime Club dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Hosē Formika
Hosē Formika Korsi Kuevass (es; dzimis, miris ) bija spāņu airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Formika startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Spānijas komandas Royal Barcelona Maritime Club dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Gaļina Čistjakova
Gaļina Čistjakova (ru; dzimusi 1962. gada 26. jūlijā Izmajilā Ukrainā) ir bijusī krievu vieglatlēte, kas pārstāvēja PSRS un Slovākiju tāllēkšanas un trīssoļlēkšanas disciplinās. Pašreizējā pasaules rekordiste tāllēkšanā ar rezultātu 7,52 m, ko uzstādīja 1988. gada 11. jūnijā. No 1989. gada 2. jūlija līdz 1990. gada 25. augustam bijusi neoficiālā (IAAF neatzītā) pasaules rekordiste trīssoļlēkšanā.
Tāllēkšanā bijusi 1988. gada vasaras olimpiskās spēļu bronzas medaļas ieguvēja, 1989. gada Pasaules čempione telpās, vairākkārtēja Eiropas čempione telpās (1985., 1989., 1990.). Trīssoļlēkšanā kļuvusi par Eiropas čempioni telpās 1990. gadā.
Pēc PSRS sabrukuma ieguva Krievijas pilsonību, pārstāvēja Apvienoto komandu, taču karjeras noslēgumā ieguva Slovākijas pilsonību, kuras komandu pārstāvēja 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atlantā. Pēc karjeras beigām dzīvo Slovākijā.
Velkonis
Velkonis pieder plašai kuģu kategorijai, kas paredzēta citu kuģu un peldošu konstrukciju vilkšanai un pietauvošanai. Velkoņus izmanto visu veidu ūdens ceļos un daudzu pasaules valstu ūdeņos. Parasti šie kuģi ir neliela vai vidēja izmēra un to uzbūve var būtiski atšķirties atkarībā no pielietojuma veida un izmantošanas akvatorijas.
Jūras kara flotē velkoņi ir palīgkuģi un skaita ziņā pārsniedz citu veidu palīgkuģus.
Velkoņu īpatnības
No citiem kuģiem velkoņus atšķir liela īpatnējā jauda, laba manevrētspēja, paaugstināta korpusa stiprība un noturība, kā arī īpašu vilkšanas un stumšanas ierīču esamība.
Vilkšanas ierīce parasti izvietota tuvu smaguma centram, lai velkonis varētu manevrēt nospriegojoties vilkšanas tauvai. Vilkšanas āķis, aiz kura stiprinās tauva, nostiprināts uz vilkšanas loka, kurš ļauj tam brīvi pārvietoties no borta uz bortu. Tā kā velkoņi bieži strādā ar lielas masas objektiem, kuriem piemīt ievērojama inerce, bet vilkšanas tauvas nospriegošanās vai rāvieni šķērsvirzienā var novest pie velkoņa apgāšanās, vilkšanas āķi apgādā ar tauvas ātras atdošanas mehānisma distances vadību un amortizatoru. Ja vilkšanai āķu vietā izmanto vilkšanas vinčas, arī tās apgādā ar troses izlaišanas ierīcēm tai pārmērīgi nospriegojoties.
Velkoņa stūres māju bieži izvieto lielā augstumā un tai ir lielāki un vairāk logu, lai uzlabotu redzamību visapkārt un uz augšu, kas savukārt nepieciešams, apkalpojot kuģus ar augstiem bortiem. Uz dažiem, īpaši upju, velkoņiem — stūmējiem stūres māju var pacelt un nolaist, lai uzlabotu redzamību virs baržas kravas un vienlaicīgi nodrošinātu brīvu paiešanu zem tiltiem. Velkoņi, kuri palīdz pietauvoties, apgādāti ar palielinātiem, elastīgiem buferiem vai fenderiem, lai mīkstinātu triecienus, pieskaroties citu kuģu bortiem.
Klasifikācija
Tāpat kā visus citus kuģus, velkoņus iedala pēc kuģošanas rajona. Pastāv okeāna, jūras, jauktie upes — jūras, piekrastes, reida, ostas, kā arī iekšējo ūdeņu, upju un ezeru velkoņi, kuri paredzēti ekspluatācijai parastos vai ledus apstākļos. Daudz detalizētāk kuģošanas rajoni norādīti dažādos klasifikācijas dokumentos, kas dažādās valstīs var atšķirties. Kuģošanas rajons lielā mērā nosaka velkoņu konstruktīvās īpašības, to izmēru, jūrasspējas, autonomiju, kā arī aprīkojumu ar sakaru un navigācijas iekārtām.
Pēc uzdevuma velkoņus iedala: Līnijas velkoņi — apkalpo salīdzinoši garas līnijas un velk pa tām nepašgājējus kuģus (baržas), plostus un citas peldošas konstrukcijas. Ostas vai reida velkoņi — apkalpo ostas un reidus (palīdz kuģiem pietauvoties). Velkoņi — stūmēji — paredzēti baržu pārvietošanai tās stumjot. Glābšanas velkoņi — paredzēti, lai sniegtu palīdzību avarējušiem un nelaimē nokļuvušiem kuģiem. Eskorta velkoņi — lai eskortētu un pavadītu lieltonnāžas kuģus (Kuģis velk velkoni tauvā aiz sevis. Kad nepieciešams samazināt kuģa gaitu, velkonis ar saviem dzinējiem palīdz dzēst kuģa inerci. Ja jāveic ass pagrieziens, velkonis velk kuģa pakaļgalu uz pagriezienam pretējo pusi, tādējādi samazinot pagrieziena rādiusu). Slūžu velkoņi — apkalpo slūžas. Plostu velkoņi — plostu vadīšanai upēs. Ugunsdzēsības kuģi — paredzēti ugunsgrēku dzēšanai un citi.
Pēc galvenā dzinēja tipa velkoņus mūsdienās pieskaita pie motorkuģu klases, tie parasti izmanto vienu vai divus dīzeļus. Pirmajiem velkoņiem (tvaika velkoņiem) plaši izmantoja tvaika dzinējus. Tvaika velkoņu būve turpinājās līdz 1950. gadiem. Krievijas Impērijā un Padomju Savienībā šos kuģus pieskaitīja pie БПК (Буксир Паровой Колёсный — krievu val.) tipa.
Angliski runājošajās zemēs velkoņus pēc dzinekļa tipa klasificē divās grupās: konvencionālajos — ar tradicionālām velves līnijām un dzenskrūvēm un traktora tipa velkoņos, pie kuriem pieskaita azimutālos (apgādāti ar skrūves kolonnām) un Voita — Šnaidera (Voith-Schneider — vācu val.) tipus.
Agrāk par dzinekli velkoņiem plaši pielietoja dzenratus. Strādājot ļoti seklā vidē, dzenrats efektivitātes ziņā ir pārāks par citiem dzinekļiem, tomēr tas slikti strādā pie spēcīgas viļņošanās un uz velkoņa rada grūtības savu gabarītu dēļ. Mūsdienās dzenratus ir nomainījušas dzenskrūves un ūdensmetēji. Vieni no pēdējiem sērijveidā būvētajiem dzenratu velkoņiem (sērija БТК) tika izstrādāti un būvēti PSRS no 1954. līdz 1990. gadiem Ļenai, Irtišai, Vitimai un citām Sibīrijas upēm. 1991. gadā zinātniskās ražošanas asociācijas (Научно-производственное объединение (НПО) — krievu val.) Судостроение Novosibirskas filiāle uzbūvēja jaunu 81470. projekta velkoni ar aizmugurē novietotu dzenratu. Šis kuģis ir saglabājies vienā eksemplārā. Neskatoties uz ierobežoto pielietojumu, dzenratu velkoņu projekti mazām upēm tiek izstrādāti arī mūsdienās.
Velkoņu pamata veidi
Skaitliski vislielākais velkoņu veids ir ostas un reida velkoņi pietauvošanās nodrošināšanai, kurus izmanto visās aktīvajās ostās un kuģu būvētavās. Tos izmanto, lai nodrošinātu pietauvošanos, transportēšanu, ledus laušanu un citos darbos. Lielās ostās šādu velkoņu skaits mērāms vairākos desmitos. Velkoņiem pietauvošanās nodrošināšanai ir salīdzinoši nelieli izmēri, ūdensizspaids parasti nepārsniedz 400 tonnas, jauda no 200 līdz 2 000 zs, ātrums 10 — 15 mezgli, autonomija neliela, jo visus uzdevumus veic piekrastes rajonā, velkoņa komanda 2 — 4 cilvēki. Alternatīva velkoņiem pietauvošanās nodrošināšanai var būt kuģu apgādāšana ar piestūrēšanas ierīcēm, kuras parasti uzstāda kuģu priekšgalā un pakaļgalā. Šīs ierīces ļauj pietauvoties patstāvīgi, kas ir ekonomiski pamatoti rajonos ar neattīstītu ostu infrastruktūru, piemēram, tālajos ziemeļos. Velkoņus pietauvošanās nodrošināšanai parasti būvē lielās sērijās (desmitiem un simtiem vienību) specializētās kuģu būvētavās.
Vislielākā velkoņu klase pēc izmēriem ir okeāna glābšanas velkoņi. Tie ir daudzfunkcionāli kuģi ar lielu autonomiju un neierobežotu kuģošanas rajonu, apgādāti ar dažādu aprīkojumu, kurš ļauj veikt kuģu un cilvēku meklēšanu un glābšanu atklātā jūrā, sniegt medicīnisko palīdzību, dzēst ugunsgrēkus, nodrošināt remonta un ūdenslīdēju darbus, padot uz citiem objektiem siltumu un elektroenerģiju, savākt naftas piesārņojumu un citus uzdevumus. Viens no lielākajiem glābšanas velkoņiem ir Fotiy Krylov (Фотий Крылов — krievu val.) (projekts P — 5757), kura garums ir nedaudz zem 100 metriem, ūdensizspaids 5250 tonnas, enerģētiskās iekārtas jauda virs 20 000 zs, ātrums 18,2 mezgli. Līdzīgus kuģus būvē mazās sērijās. Daudzskaitlīgāki ir jūras glābšanas velkoņi, kuriem ir līdzīgs aprīkojums, bet 2 — 3 reizes mazāki izmēri. Bez glābšanas darbiem glābšanas velkoņi izpilda parastas vilkšanas operācijas, eskortē citus kuģus vai patrulē dažādos okeāna rajonos.
Iekšējos ūdeņos, upēs, ūdenstilpēs un ezeros mūsdienās plaši izplatīti velkoņi — stūmēji vai stūmēji. Stūmēji piemēroti nepašgājēju kuģu: baržu, sekciju, lihteru, transportēšanai ar stumšanas paņēmienu. Lai to izdarītu, stūmēja priekšgalā un baržas pakaļgalā paredzēti īpaši atbalsti un sakabes. Stūmējs var vienlaicīgi stumt vairākas baržas, no kurām izveidojas sastāvs. Velkoņiem — stūmējiem atšķirībā no stūmējiem ir arī vilkšanas ierīces. Stūmēju un velkoņu — stūmēju jauda svārstās robežās no 100 līdz 10 000 zs atkarībā no ūdens ceļa rakstura, stumjamo sastāvu, kuriem tie aprēķināti, kravnesības un specializācijas (līnijas velkoņi, slūžu, reida u.c.). Daudzu stūmēju īpatnība ir to salīdzinoši nelielie gabarīti pie lielas dzinēja jaudas, kuru tie var izmantot, tikai atrodoties sakabē ar sastāvu, bet velkot — to maksimālā jauda tiek ierobežota nepietiekošās noturības dēļ.
Stendera iela (Rīga)
Stendera iela ir iela Mežaparka apkaimē Rīgā. Namu numerācija sākas no Meža prospekta. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 899 metri.
Velkonis
Velkoņu pamata veidi
Stumšanas metodei ir virkne priekšrocību, salīdzinot ar tradicionālo baržu vilkšanu un ekonomiskā ziņā tā ir par 20 — 30 % efektīvāka. Mūsdienās stūmēji un velkoņi — stūmēji pārvadā apmēram pusi no visām kravām iekšējos ūdens ceļos. Vislabāk stūmēju flote attīstīta ASV, kur tos izmanto no 19. gadsimta vidus un šie kuģi piedalās gandrīz 100 % kravu apgrozījuma. Eiropā un PSRS masveida pāreja no tradicionālās vilkšanas uz stūmējiem sākās 1950. gados un mūsdienās pēc kravu apgrozījuma velkoņi konkurē ar tradicionālajiem upju transporta kuģiem un "upe — jūra" tipa kuģiem. Jūras pārvadājumos stumšanas metodi izmanto retāk, pārsvarā piekrastes rajonos, jo pēc jūrasspējām un ātruma stumjamie sastāvi atpaliek no jūras kuģiem.
Stendera iela (Rīga)
Ielas raksturojums
Tā ir vietējas nozīmes iela Mežaparka apkaimes rietumos. Tā sākas krustojumā ar Meža prospektu un virzās dienvidaustrumu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela beidzas krustojumā ar Klaipēdas ielu. Pēc Otrā pasaules kara Stendera ielas neapbūvētā daļa starp Klaipēdas ielu un Kokneses prospektu tika iekļauta slēgtā armijas daļas noliktavu paplašinātā teritorijā, tā ievērojami saīsinot iepriekš nosprausto Stendera ielas garumu.
Velkonis
Vēsture
Velkoņi parādījās vieni no pirmajiem starp mehāniskajiem kuģiem, jo problēma ar burinieku kustību bezvējā, to droša manevrēšana ostu rajonos, kā arī kravu pārvietošana pret upes straumi neatrada efektīvu risinājumu ar citiem līdzekļiem.
1736. gadā anglis Džonotans Gullis uzbūvēja vienu no pirmajiem tvaikoņiem — ostas velkoņa prototipu, kuru nosauca "mašīna kuģu vilkšanai ostās un no ostām vai upēm, pret vēju, straumi vai bezvējā". Sakarā ar tā laika tvaika dzinēju mazo jaudu un zemo uzticamību, Gullisa eksperimentam nebija pozitīvu rezultātu un turpmāku attīstību tas neguva. Masveida ostas velkoņu būve sākās tikai pēc 1850. gada, kad angļu velkonis "Viktorija" pirmo reizi demonstrēja veiksmīgu darbu, ievedot un izvedot no ostām lielus jūras kuģus.
Stendera iela (Rīga)
Ēkas
Pirmo reizi Rīgas kartogrāfiskajā materiālā atrodama 1903. gadā, nosprausta 1911. gadā ar nosaukumu Ķelnes iela. Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz 1917. gadam bija pārdēvēta par Kamas ielu. 1917. gadā atguva nosaukumu Ķelnes iela. 1923. gadā to par godu vācbaltiešu mācītājam un rakstniekam Gothardam Frīdriham Stenderam pārdēvēta par Stendera ielu, nosaukums laika gaitā vairs nav mainījies.
Velkonis
Vēsture
Kuģu transportēšana augšup pa upēm jau no senatnes tika veikta ar rokām, izmantojot strūdzinieku vilci. Pirmie upju velkoņi, kas parādījās 19. gadsimta sākumā, to mazās jaudas dēļ nespēja izpildīt šādu darbu. Sākotnēji to lomu izpildīja kabestāni (cabestan — franču val.), kuru tvaika dzinējs ar jaudu 80 — 240 zs, grieza uz vertikālas ass novietotu riteni — kabestānu, uztinot uz ass garu enkura virvi, tā rezultātā radās kustība. Enkuri bija divi un tos pārmaiņus izveda 1 — 1,5 km pret straumi ar īpašām, nelielām tvaika darba laivām. Tas nodrošināja kustības nepārtrauktību. Līdzīgi kuģi varēja vilkt karavānu ar kravu līdz 8 000 tonnām, bet vidējais ātrums saglabājās zems, tikai 75 km diennaktī. Retāk izmantoja ķēžu laivas, kas kustējās ar tvaika dzinēja palīdzību, pārtinot speciāli gar visu upes dibenu novilktu ķēdi vai trosi. Šādu kuģu ātrums bija nedaudz lielāks — līdz 5 km/h.
Stendera iela (Rīga)
Ēkas
1911. gadā Stendera ielā 9 un 11 uzcēla pirmās divas arhitekta G. fon Tīzenhauzena projektētās mājas. Kara apstākļu dēļ tālākā Stendera ielas apbūve atsākās tikai 1920. gadu otrajā pusē.
Velkonis
Vēsture
Kravu vilkšana upēs sāka vētraini attīstīties tikai 19. gadsimta pēdējā ceturksnī. Lielo upju līnijas velkoņu tvaika dzinēju jauda strauji auga, pārsniedzot 1 000 zs. Kā dzinekļus izmantoja dzenratus. Vienam no tā laika lielākajiem velkoņiem Редедя князь Косожский (vēlāk Степан Разин) bija četru cilindru tvaika dzinējs ar jaudu 2 000 zs. Būdams uzbūvēts 1889. gadā, šis kuģis tika ekspluatēts Volgā līdz 1958. gadam.
1892. gadā ar velkoņiem pirmo reizi tika veikta sarežģīta trīs baržu pārvilkšana starp ostām 350 jūras jūdžu attālumā, bet 1896. gadā divi velkoņi pirmo reizi veica peldošā doka transportēšanu pāri Atlantijas okeānam.
Stendera iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Stendera iela ir savienota ar šādām ielām:
Rikardo Margarits
Rikardo Margarits Kalvets (es; dzimis, miris ) bija spāņu airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Margarits startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Spānijas komandas Royal Barcelona Maritime Club dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Saltupju svētavots
Saltupju svētavots, arī Saltupes svētavots ir avots, kas atrodas Jēkabpils novada Aknīstes pagastā, Aknīstes pilsētas ziemeļrietumu pievārtē, Dienvidsusējas upes kreisajā krastā.
Drošas ir ziņas, ka avots bijis apkārtnē plaši pazīstams veselības avots. Ziņas par to, ka cilvēki dzelzs un sēra savienojumiem bagāto ūdeni izmantojuši veselības uzlabošanas nolūkiem, ir gan no 20. gadsimta sākuma, gan arī no 19. gadsimta.
Čahtices pils
Čahtices pils (sk, hu) ir 13. gadsimta pils drupas pie Slovākijas Čahtices ciemā valsts rietumos, 375 metrus virs jūras līmeņa augstā pakalnā. Pils 16. gadsimta beigās bija grāfienes Eržēbetas Bātori rezidence. Šeit viņa veica savus noziegumus, bet vēlāk tika ieslodzīta un mirusi.
Pils tika uzcelta 13. gadsimtā. Tā piederāja dažādām dzimtām līdz 1575. gadā kā kāzu dāvanu to ieguva Eržēbeta Bātori. 17. gadsimtā tā tika pārbūvēta renesanses stilā. 1708. gadā to nopostīja Ferenca II Rākoci nemiernieki un tā tika pamesta. Pils apkārtne ir dabas liegums, drupas publiski pieejamas.
Impīčments
Impīčments (en — ‘apšaubīšana’) ir īpaši noteikumi, pēc kuriem dažās valstīs (piem., ASV, Lielbritānijā, Japānā) tiesā sauc pie atbildības augstas valsts personas un notiek šo personu lietu izskatīšana. Atkarībā no valsts likumdošanas, amatpersona var saglabāt amatu vai tikt atcelta uz lietas izskatīšanas laiku. Ja amatpersona tiek atzīta par vainīgu impīčmenta procesā, amatpersona tiek atcelta no amata. Var tikt ierosināts arī atsevišķs balsojums par vainīgās amatpersonas nodošanu kriminālatbildībai, kas neskaitās piederīgs pie paša impīčmenta procesa.
Impīčmenta process tiek ierosināts tikai pret amatpersonām, kuru rīcība tiek atzīta par ļoti nopietniem pārkāpumiem pār amatpersonas amata pilnvarām. Impīčmenta process parasti pārkāpj ierastās konstitucionālās normas, jo prasa atcelt lēmumus, kas izdarīti ar vēlēšanām, ratifikācijām vai iecelšanu.
Vēsture
Vārds cēlies no franču valodas vārda empeechier, kas cēlies no latīņu impedīre, kas nozīmē "noķert aiz kājas" (pes, pedis - kāja). Pirmoreiz izmantots 14. gadsimtā, kad Anglijas parlaments apsūdzēja baronu Viljamu Latimeru : Barons Latimers tika atzīts par vainīgu, atbrīvots no visiem amatiem, ko ieņēma, un ieslodzīts. 6 mēnešus vēlāk tika apžēlots.
Klāvs Siliņš
Klāvs Siliņš (1904—1984) bija latviešu ģenealogs, latviešu personvārdu un Latvijas meliorācijas vēstures pētnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1904. gada 3. septembrī Bīriņu pagasta Lejasteteros zemnieka ģimenē. Viņš mācījās Jērkules pagasta skolā (1913-1916), O. Veicmanes un E. Plataces privātajā proģimnāzijā (1916-1918), Pabažu pamatskolā (1918-1920), Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā (1920) un Rīgas Kultūrtehniskajā skolā (1920-1924). Studēja Latvijas Universitātes teoloģijas fakultātē (1924-1937), līdztekus strādāja Zemkopības ministrijas kultūrtehniskajā daļā. No 1938. gada periodikā publicēja rakstus par ģenealoģiju.
Otrā pasaules kara beigās Klāvs Siliņš bija skolotājs Rīgas un Liepājas skolās, 1943. gadā nolasīja referātu "Radu pulcēšana". 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, taču pēc kara beigām atgriezās dzimtenē. Strādājis par kontroles inženieri Celtniecības un Zemkopības bankās.
Dzīvoja kopā ar savu sievu tektilmākslinieci Natāliju Siliņu Mežaparka savrupmājā Stendera ielā 15. 1965. gadā pensionējās un pilnīgi nodevās personvārdu vākšanai. Publicējis rakstus periodikā (Literatūra un Māksla, Zvaigzne, Skolotāju Avīze, Lauku Dzīve, Padomju Jaunatne u.c.).
Miris 1984. gada 9. decembrī, apglabāts Meža kapos.
Darbi
Pēc K. Siliņa nāves iznāca "Latviešu personvārdu vārdnīca" (1990), kurā apkopotas ziņas par apmēram 8000 personvārdiem, to izcelsmi, izplatību. Manuskriptā palika grāmata "Es un mans laikmets. Klāva Siliņa dzimtas attīstība un ar to saistītās parādības". Publicētas "Atmiņas par dzejnieci Austru Skujiņu" (Karogs, 1984, 2). Rakstījis arī dzejoļus, lugas (palikušas manuskriptā).
Es tievēju
"Es tievēju" (ru) ir 2018. gada Krievijas romantiskā komēdija. Filmas režisors ir Aleksejs Nužnijs. Galvenās lomas atveido Aleksandra Borciča, Jevgeņijs Kuļiks, Irina Gorbačova un Romāns Kurcins. Filmas pirmizrāde notika, bet Latvijā.
Filmas stāsts ir par apaļīgu konditori Annu, kuru liekā svara dēļ pamet puisis. Anna vēlas nomest svaru un satiek savu īsto mīlestību.
Orestess Kintana
Orestess Demosteness Homero Kintana i Vigo (es; dzimis, miris ) bija spāņu airētājs un futbolists. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Kintana startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Spānijas komandas Royal Barcelona Maritime Club dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
2023. gada FIBA Pasaules kauss
2023. gada FIBA Pasaules kauss ir 19. Pasaules čempionāts basketbolā, kas notiks no 2023. gada 25. augusta līdz 10. septembrim. Pirmo reizi planētas svarīgākās basketbola sacensības notiks trijās valstīs – Indonēzijā, Japānā un Filipīnās. Līdzšinējos 18 turnīrus vienmēr bija organizējusi viena valsts. Turnīrā pirmo reizi vēsturē piedalīsies arī Latvijas vīriešu basketbola izlase.
Komandas
Turnīram kvalificējās 32 valstis no 5 konfederācijām:
A grupa
(H) Mājinieki
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+8)
B grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+8)
C grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+8)
D grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+8)
E grupa
(H) Mājinieki
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+9)
F grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+9)
Sabantujs
Sabantujs (tt, ba, tulkojumā Arkla svētki) ir tatāru un baškīru tradicionāli, ikgadēji tautas svētki, kas apzīmē pavasara lauksaimniecības darbu noslēgumu. Svētku laikā notiek vairāk vai mazāk nopietnas sporta sacensības pieaugušajiem un bērniem. Centrālais sabantuja sporta notikums ir sacensības tautas cīņas sportā kurešā, kurā pretinieki laužās ar speciālu dvieļu palīdzību. Uzvarētājs kurešā tradicionāli tiek apbalvots ar dzīvu aunu. Sabantuja tradīcija rakstos izsekojama no laika pirms islāma izplatīšanās tatāru un baškīru vidū, kaut kas līdzīgs tiem pieminēts Ahmeda ibn Fadlāna rakstos 10. gadsimtā. Mūsdienās sabantujs tiek svinēts ne tikai Tatarstānā un Baškortostānā, bet arī citur, kur sastopama tatāru kopiena. 2014. gadā Rīgā notika I Viseiropas sabantujs.
2023. gada FIBA Pasaules kauss
H grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+7)
I grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+7)
J grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+7)
K grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+9)
L grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+7)
M grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+7)
O grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+9)
P grupa
Visi spēļu laiki ir attēloti pēc vietēja laika (UTC+7)
Ernsts Felle
Ferdinands Ernsts Felle (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Felle startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas komandas Ludwigshafener Ruder Verein dalībniekiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu startējot otrajā fināla braucienā.
Jēkaba kanāls
Jēkaba kanāls Jelgavas plānos parādījās pēc 1652. gada hercoga Jēkaba valdīšanas laikā (valdīja laikā no 1638. līdz 1681. gadam). Kanāls stiepās 3 km garumā no Svētes upes līdz Driksai, mūsdienu Dambja ielas un Krišjāņa Barona ielas vietā. Tam bija trīs slūžu dīķi. Kanāls apgādāja Kurzemes un Zemgales hercogistes galvaspilsētu un tās nocietinājumu grāvjus ar ūdeni un kalpoja kā ūdens ceļš preču pārvadāšanai. 1797. gadā pie Jēkaba kanāla uzcēla dzirnavas, kas 1881. gadā tika pārbūvētas. Aizsērējušo kanālu pakāpeniski aizbēra līdz 1936. gadam.
Vēsture
Kanāla rakšanas darbi sākās pēc Otrā Ziemeļu kara beigām un hercoga Jēkaba atbrīvošanas no zviedru gūsta ap 1652. gadu, kad viņš ar lielu sparu sāka strādāt pie savas valsts saimniecības atjaunošanas. Ap Jelgavas pili un pilsētu 1648. gadā sāka izbūvēt jaunus nocietinājumus (pēc holandiešu sistēmas veidotus nocietinājuma vaļņus, kuru taisnās daļa — karatīnes — savienoja 13 bastionus).
Pirmo izraka kanāla pilsētas daļu no tirgus laukuma, kur atradās ūdensdzirnavas ūdens līmeņa pacelšanai, līdz pilsētas nocietinājumiem tagadējās Lielās ielas galā. Lai pilsētas nocietinājumu grāvjiem pievadītu papildus ūdeni no Svētes upes, izraka platu kanālu gar tagadējo Dambja ielu un pie nocietinājumiem ierīkoja slūžas ūdens līmeņa regulēšanai. Kanāla rakšanu pabeidza neilgi pirms hercoga Jēkaba nāves 1681. gadā.
Viktors Ambarcumjans
Viktors Ambarcumjans (hy, dzimis, miris ) bija Armēnijas PSR (Padomju Savienības) astrofiziķis, viens no teorētiskās astrofizikas “tēviem”. Viņš pētīja zvaigžņu un miglāju fiziku, zvaigžņu sistēmu dinamiku, kā arī zvaigžņu un galaktiku kosmogoniju. 1946. gadā Ambarcumjans izveidoja Bjurakanas observatoriju. No 1947. līdz 1993. gadam viņš bija Armēnijas Zinātņu akadēmijas prezidents, bet no 1961. līdz 1964. gadam bija Starptautiskās Astronomijas savienības prezidents. Ambarcumjans divreiz tika ievēlēts par Starptautiskās Zinātņu padomes prezidentu (1966–1972).
Starptautiskā enerģētikas aģentūra
Starptautiskā enerģētikas aģentūra (SEA;, IEA) ir Parīzē bāzēta autonomu starpvaldību organizācija, kas izveidota 1974. gadā, sākoties eļļas krīzei. Sākotnēji organizācijas izveides iemesls bija reaģēšana uz fiziskiem naftas piegādes traucējumiem, vēlāk IEA sāka gatavot arī enerģētikas tirgus prognozes, izdodot regulāras publikācijas par starptautisko naftas tirgu un citām enerģētikas nozarēm. Pēdējo gadu laikā tās loma ir vēl vairāk augusi, aptverot visu globālo enerģētikas sistēmu, tostarp, tradicionālos enerģijas avotus, piemēram, nafta, gāze un ogles, kā arī tīrākus un ātrāk augošus energoresursus, kā, piemēram, saules enerģiju, vēja enerģiju un biodegvielu.
Par IEA dalībvalstīm kļuvušas tādas OECD dalībvalstis kā Austrālija, Austrija, Beļģija, Kanāda, Čehija, Dānija, Igaunija, Somija, Francija, Vācija, Grieķija, Ungārija, Īrija, Itālija, Japāna, Lietuva, Luksemburga, Meksika, Nīderlande, Jaunzēlande, Norvēģija, Polija, Portugāle, Slovākija, Dienvidkoreja, Spānija un Zviedrija, kā arī tādas tirdzniecības asociācijas valstis kā Argentīna, Brazīlija, Ķīna, Indija, Indonēzija, Maroka, Singapūra, Dienvidāfrika un Taizeme. Latvija plāno pievienoties Starptautiskajai Enerģētikas aģentūrai.
Nutaki Prijanka
Nutaki Prijanka (te; en; dzimusi Kanuru) ir Indijas starptautiskā meistare šahā (2018).
Biogrāfija
Daudzkārtējā Indijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētāja dažādās vecuma grupās: 2011. gadā bijusi labākā meitenēm U9 vecuma grupā, 2013. gadā uzvarējusi meitenēm U11 vecuma grupā, bet 2015. gadā kļuvusi par meiteņu U13 vecuma grupas uzvarētāju. 2012. gadā uzvarējusi Āzijas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā un Pasaules jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā.
2018. gada augustā bijusi labākā starp sievietēm "RTU Open" "A" turnīrā.
2022. gada novembrī izcīnījusi sudraba medaļu Āzijas individuālajā šaha čempionātā sievietēm.
Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Bazilikas cisterna
Bazilikas cisterna (, tr) ir 6. gadsimtā uzcelta Konstantinopoles (mūsdienu Stambulas) ūdensapgādes tvertne, kas atrodas pazemē, netālu no Ajasofjas.
Oto Fikkeizens
Fikkeizens ir startējis divās vasaras olimpiskajās spēlēs — 1900. gadā un 1912. gadā. Abās šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnās. Olimpiskajās spēlēs viņš bija Vācijas airētāju komandas Ludwigshafener Ruderverein dalībnieks. 1900. gadā viņš šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu, savukārt 1912. gadā viņš disciplīnā ieguva zelta medaļu.
Džims Pārsonss
Džeimss Džozefs Pārsonss (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.
Pazīstams ar Šeldona Kūpera lomu komēdijseriālā "Lielā sprādziena teorija" (2007—2019). Par šo lomu ir saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā Primetime Emmy un Zelta globusa balvu galvenā aktiera komēdijseriālā nominācijā. 2018. gadā žurnāls Forbes viņu ievietoja pirmajā vietā starp pasaulē pelnošākajiem televīzijas aktieriem ar gada peļņu 26,5 miljoni ASV dolāru.
2011. gadā debitēja Brodvejā, kur atveidoja Tomiju Boutraitu lugā The Normal Heart, par ko saņēma Drama Desk balvu. Vēlāk viņš atveidoja to pašu lomu lugas ekranizējumā par ko saņēma savu septīto Emmy balvas nomināciju. Piedalījies arī Tony balvu ieguvušajā lugā The Boys in the Band (2019), un vēlāk kopā ar visu lugas trupu filmējies 2020. gada kino adaptācijā.
Kino Pārsonss ieskaņojis galveno tēlu animācijas filmā "Mājas" (2015), kā arī atveidojis otrā plāna lomas filmās "Vienādojums ar nezināmajiem" (2016) un "Pievilcīgs, ļauns un slikts" (2019).
Pārsonss ir seriāla "Jaunais Šeldons" (Young Sheldon), par seriālā "Lielā sprādziena teorija" attēlotā Šeldona Kūpera bērnību, idejas autors un izpildproducents.
Muns Čeins
Muns Džeins (ko, Mun Jae-in,, dzimis ) ir Dienvidkorejas politiķis, no 2017. gada maija līdz 2022. gada maijam bija Dienvidkorejas prezidents. Viņš tika ievēlēts par prezidentu pēc tam, kad impīčmenta procesā amatu zaudēja iepriekšējā prezidente Paka Kinhje, kura tika notiesāta uz 25 gadiem cietumā.
Toorama
Toorama (ru, alternatīvais nosaukums erzju valodā: Йо́влат) ir tautas mūzikas grupa no Saranskas Mordvijā, Krievijā. Grupa izpilda erzju, mokšu, šokšu un karataju tautas mūziku.
Ansambli 1990. gadā izveidoja folkrorists, mūziķis un Mordvijas tautu kultūras pētnieks Vladimirs Romaškins. 1995. gadā grupa saņēma Mordvijas Republikas valsts prēmiju. Tā ir kļuvusi pazīstama arī ar dalību koncertos un festivālos Igaunijā, Somijā, Latvijā, Zviedrijā, Polijā un Anglijā. Grupas dalībnieki arī atjauno vēsturiskus tautas mūzikas instrumentus.
Es Par Volejbolu!
Biedrība "Es Par Volejbolu!" ir pārskatāmu sporta pārvaldību veicinoša organizācija, kas darbojas kopš 2017. gada februāra (biedrību un nodibinājumu reģistrā "Es par Volejbolu!" (EPV) reģistrēta 2017. gada 24. februārī). Organizācija apvieno klasiskā un pludmales volejbola interesentus, profesionāļus un amatierus, jauno sportistu vecākus, ar uzdevumu izstrādāt un realizēt konstruktīvas idejas, kas vērstas uz volejbola attīstību un nestu pozitīvas pārmaiņas ilgtermiņā.
Reģistrācijas numurs — 50008261581. SEPA identifikators — LV56ZZZ50008261581. Mērķis: Veicināt volejbola attīstību Latvijā, apvienot volejbola sabiedrības pārstāvjus, sniegt atbalstu Latvijas Volejbola federācijai.
Vēsture
Biedrība "Es Par Volejbolu!" (EPV) sākotnēji veidojās kā volejbolista, sporta entuziasta Gata Oltes aizsākta iniciatīva, sagatavot priekšlikumus Latvijas Volejbola federācijas kopsapulcei. Iniciatīva tika formalizēta kā biedrība dažus mēnešus pēc pirmajām aktivitātēm publiskajā telpā.
2017. gada janvārī plašāka sabiedrība tika iepazīstināta ar volejbola problemātiku un Latvijā atzītās sporta organizācijas — Latvijas Volejbola federācijas ilgstošo darbošanos bez kompleksas stratēģijas. Biedrība EPV piedāvāja vairākās darba grupās veidotu stratēģijas un volejbola attīstības vīziju, kas tika iesniegta federācijā. EPV iestājās Latvijas Volejbola federācijā un darbojās, saskaņā ar izvirzītajiem mērķiem.
2017. gada vasarā biedrība EPV tika izslēgta no Latvijas Volejbola federācijas biedru rindām un kopš tā laika darbojas atklātā opozīcijā federācijas vadībai un funkcionāriem, tai skaitā apstrīdot 2017. gada sākumā notikušās LVF kopsapulces leģitimitāti tiesā.
EPV darbojas, izgaismojot nepilnības federācijas darba organizācijas procesos, vairākkārt norādot uz nepārdomātu finanšu plānošanu. Biedrība atbalsta arī LVF vadības komandas izmaiņas un pateicoties "Es Par Volejbolu!" augsta līmeņa menedžmenta pārstāvji izteikušies, ka nākotnē iesaistītos volejbola pārvaldībā.
2018. gada vasarā, pēc ilgstošas sarakstes ar Izglītības un zinātnes ministriju, biedrība EPV saņēma apstiprinājumu problēmu būtiskumam volejbola saimniecībā un sporta sfēras pārvaldībā.
Attīstības virzieni
Volejbola stratēģiskā vīzija 1.0
Pēcsajūta
"Pēcsajūta" (en) ir 2010. gada ASV drāmas filma, kuras režisors, mūzikas autors, kā arī viens no producentiem ir Klints Īstvuds. Galvenās lomas atveido Mets Deimons un Sesila de Fransa. Filmas pirmizrāde notika Toronto kinofestivālā.
Filma 2011. gadā nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākie vizuālie efekti".
Tīkla Vīzija
"Tīkla Vīzija" ir Rīga TV24 informatīva televīzijas populārzinātniskā pārraide par tehnoloģijām un digitālo kultūru. Pārraide tās pirmajā koncepcijā tika veidota no 2013. gada septembra līdz 2014. gada augustam, bet atsākta 2018. gada 29. jūlijā, ar pārraidēm svētdienu rītos plkst. 11.00.
Vēsture
Pirmā "Tīkla Vīzija" TV ēterā parādījās ar vadītāju un televīzijas ētera personību Ievu Strazdiņu un piedzīvoja kopumā nedaudz vairāk par 100 pārraidēm.
Gatavojoties jaunajai televīzijas sezonai, 2018. gada vasarā tika uzsākts darbs pie atjaunotās pārraides, lielāku uzsvaru pievēršot ne tikai pasaules notikumiem, bet arī jaunumiem Latvijā, jaunuzņēmumu un tehnoloģiju jomā. Pārraides uzdevums ir vienlīdz objektīvi atainot Latvijas jauno uzņēmumu veiksmes stāstus.
Guntars Mucenieks
Guntars Mucenieks (dzimis  ) ir latviešu rokmūziķis (taustiņinstrumentālists), dziesmu autors, skaņu inženieris. Pazīstams ar darbību grupās "Līvi" un "Zvani".
Sākums mūzikā
Guntars Mucenieks ar mūziku sācis nodarboties, mā­co­ties Val­mie­ras 4. vi­dus­sko­lā un vienlaikus kla­vie­ru kla­sē Val­mie­ras mūzikas skolā. Izveidojis un darbojies 4. vidusskolas ansamblī. Vi­dus­sko­lu vēl ne­pa­bei­dzis, Gun­tars ie­stā­jās Jā­ze­pa Me­di­ņa mū­zikas vidusskolā, taču to neabsolvēja. Topošais mūziķis at­grie­zās Val­mie­rā, lai pa­beig­tu vi­dus­sko­lu. Pēc tam gadu Rī­gā mācījies teh­nis­ka­jā ra­dio­sko­lā. G. Mucenieks bija plānojis studēt estrādes mūziku Latvijas valsts kon­ser­va­to­ri­jā, ta­ču estrā­des no­da­ļu slēdza.
Līvu sastāvā
1986. gadā nonāca grupā "Līvi", kuru tobrīd bija sācis vadīt Ainars Virga, taustiņinstrumentālista lomā aizstājot Elmāru Cielavu. Bija autors albumā "Kurzemei — saules ceļš" iekļautajai dziesmai "Zvani" ar Olafa Gūtmaņa vārdiem, ar kuru “Liepājas dzintara” 1987. gada festivālā grupa nopelnīja publikas balvu.
1991. gadā, A. Virgam uzturoties ASV, "Līvu" darbība pārtrūka, un G. Mucenieks piedalījās cita "līva" Jāņa Groduma grupas Whiskey Band ierakstos, tomēr 1994. gadā, "Līviem" darbību atjaunojot, vienīgais grupā neatgriezās.
2003. gada 26. jūlijā, autoavārijā gāja bojā "Līvu" bundzinieks Dainis Virga un skaņu režisors Juris Jakovļevs. 16. augustā piemiņas koncertā “Draugus pieminot” Ogres estrādē G. Mucenieks pievienojās A. Virgam, J. Grodumam un Vilnim Krieviņam. No 2004. gada Mucenieks atgriezās grupas sastāvā. "Līvu" darbība atkal tika pārtraukta 2010. gadā, pēc Jāņa Groduma nāves.
2017. gadā pievienojās Ainara Virgas atjaunotajam "Līvu" sastāvam.
Zvanu sastāvā
2014. gadā Guntars Mucenieks kopā ar dziedātāju Uldi Kākuli, savu dēlu ģitāristu Henriju Eduardu Mucenieku, ģitāristu Mārtiņu Bērtuli, basģitāristu Aivaru Vīksnu un bundzinieku Gundaru Lintiņu izveidoja radošo apvienību "Zvani", kuras nosaukums cēlies no 1987. gada G. Mucenieka dziesmas. Grupa pirmoreiz uzstājās festivālā "Bildes 2014", bet plašāk sevi prezentēja 2016. gada maijā. Ir vairāku grupas dziesmu autors.
Privātā dzīve
Dēls Henrijs Eduards Mucenieks arī ir mūziķis (ģitārists), kopā ar tēvu spēlē grupā "Līvi" un radošajā apvienībā "Zvani".
2018. gada oktobrī mūziķa nesen iegūtās mājas Ēdoles pagastā nodega ugunsgrēkā: gāja bojā visa iedzīve, tai skaitā, mūzikas instrumenti un ierakstu studijas aprīkojums. Viņa atbalstam tika rīkots labdarības koncerts. Tomēr māju nav izdevies atjaunot.
Vilkatis (filma)
"Vilkatis" (en) ir 2010. gada šausmu filma, kuras režisors ir Džo Džonstons. Galvenās lomas atveido Entonijs Hopkinss, Emilija Blanta, Hugo Vīvings un Benisio del Toro. Filmas pirmizrāde notika Holivudā.
Filma 2011. gadā ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākais grims".
Filmā kādu amerikāņu vīrieti pēc atgriešanās dzimtenē sakož un nolād vilkatis.
Iličs
Iličs var būt:
Olimpisko spēļu norises vietu uzskaitījums tenisā
Šajā uzskaitījumā apkopotas olimpisko spēļu norises vietas, kurās ir aizvadīti olimpiskie tenisa turnīri.
Līdz pēdējām olimpiskajām spēlēm, 2016. gadā Riodežaneiro, teniss 15 reizes ir bijis oficiāls olimpiskais sporta veids, bet divas reizes kā demonstrāciju vai izstādes sporta veids. Visanglijas lauka tenisa un kroketa klubs ir vienīgā vieta, kur divas reizes ir organizētas tenisa sacensības olimpiskajās spēlēs.
Kārlis Augusts Zenfs
Kārlis Augusts Zenfs (de; 1770—1838) bija vācu gleznotājs, grafiķis un gravieris. Tērbatas Universitātes profesors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1770. gada 11. martā (28. februārī pēc VS) luterāņu teologa Kārļa Frīdriha Zenfa (1739—1814) ģimenē. Mācījās zīmēšanu pie Ādama Frīdriha Ozera Leipcigas Tēlotājmākslas akadēmijā (1788—1793), tad papildinājās Drēzdenes Tēlotājmākslas akadēmijā pie profesora Kristiāna Leberehta Fogela.
1803. gadā Zenfu uzaicināja kļūt par jaunatvērtās Tērbatas Universitātes zīmēšanas un gravēšanas skolotāju. 1818. gadā viņam piešķīra ārkārtas profesora titulu.
Miris 1838. gada 14. (2.) janvārī Tērbatā.
Lauta (nozīmju atdalīšana)
Lauta var būt:
Raido Kodaniporks
Raido Kodaniporks (et; dzimis ) ir bijušais Igaunijas riteņbraucējs.
Karjeras sākumā trenējies basketbolā, bet ātri pievērsies riteņbraukšanai pie trenera Tomasa Pūtsepa.
1995. gadā kļuvis par Igaunijas čempionu šosejas riteņbraukšanā.
Pēc šosejas riteņbraukšanas karjeras beigām startējis arī amatieru kalnu riteņbraukšanas sacensībās, 2013. gada sezonā izcīnot otro vietu SEB MTB maratona sezonas kopvērtējumā.
Solaris Urbino 18
Solaris Urbino 18 ir zemās grīdas savienotais autobusu modelis, kas paredzēts pasažieru pārvadāšanai pilsētas robežās un ārpus tās. To ražo Polijas autobūves uzņēmums Solaris Bus & Coach Polijā Boļehovo-Osedlē (netālu no Poznaņas), Lielpolijas vojevodistē.
Solaris Urbino 18 sērijveida ražošana tika uzsākta 1999. gadā. No 2002. līdz 2005. gadam, tika ražoti otrās paaudzes autobusi. Trešās paaudzes autobusus sāka ražot 2005. gadā. 2014. gadā tika uzsākta ceturtās paaudzes ražošana.
Rīgā izmanto pirmās, trešās un ceturtās paaudzes Urbino 18 autobusus.
Asterolepis ornata
Asterolepis ornata ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja Baltijā apakšējā frāna Gaujas svītā un skaitās Asterolepis ģints tipveida suga. Sugai nosaukumu 1840. gadā deva E. Eihvalds. Šī ir vienīgā asterolepidīdu suga, kurai ir atrastas veselu eksemplāru fosilijas un pirmā bruņuzivju suga, kurai ir atrasti un aprakstīti mazuļi dažādās vecuma stadijās. Šai sugai ir arī stratigrāfiska nozīme, jo pēc tās atradumiem ir izdalīta Asterolepis ornata ihtiozona, kas atbilst Gaujas svītai.
Izpētes vēsture
Pirmās ziņas par asterolepidīdiem nāk no Eihvada 1840., 1844., un 1845. gadu publikācijām, kurās zem Asterolepis ornata nosaukuma tika aprakstīti atšķirīgu zivju kauli no dažāda vecuma galvenā devona lauka nogulumiem. Šo nosaukumu viņš piešķīra Bothriolepis panderi un Plourdosteus trautscholdi no Ilmeņa ezera smilšakmeņiem, Bothriolepis ornata un Coccosteus sp. no Prikšas upes atsegumiem, Byssacanthus dilatatus no vidusdevona Slavjankas upes atsegumiem u.c. Tā kā publikācijās nebija attēlu, tad šīs sugas nosaukums ilgus gadus tika piedēvēts dažādu atšķirīgu ģinšu pārstāvjiem.
Pirmo Asterolepis ornata nosaukumu mūsdienu izpratnē pielietoja Luijs Agasi Krimuldas stratotipa atsegumos atrastajām fosilijām (1844- 1845). Taču Agasi pieļāva kļūdu uzskatot savu Chelonichtys ģinti identisku Asterolepis ģintij. Turklāt vairākus Asterolepis kaulus viņš pieskaitīja citām ģintīm. Pirmo Asterolepis rekonstrukciju izveidoja K. Panders, izmantojot Rozenberga Latvijā ievākto kolekciju. Taču ilgus gadus A. ornata apraksts un rekonstrukcija netika publicēti, kas palēlināja šīs sugas izpēti. Panders kopumā izveidoja pareizu rekonstrukciju, taču nepamanīja morfoloģiskas atšķirības starp A. ornata un Pterichthyodes milleri un aprakstīja tos zem viena A. ornata nosaukuma. Uz šīm atšķirībām 1860. gadā norādīja Eihvalds, taču viņš atkal pieļāva iepriekšējo gadu kļūdas, apvienojot zem Asterolepis nosaukuma kokosteīdu, botriolepīdu un bisakantīdu kaulus. Pēc Eihvalda ilgu laiku asterolepidīdi netika pētīti un tikai 1900. gadā Rohons ļoti shematiski aprakstīja dažus A. ornata kaulus, kas vēlāk gan tika attiecināti uz citu sugu Asterolepis radiata.
Jauns Baltijas asterolepidīdu izpētes periods sākās 1930. gados ar V. Grosa publikācijām (Gross W. 1931., 1933., 1940., 1941., 1942.). Viņš izveidoja jaunu galvas vairoga un ķemeņa dorsālās puses rekonstrukciju, kas atšķīrās no Pandera rekonstrukcijas. Kopā ar rekonstrukciju Gross aprakstīja galvas vairoga un vidukļa bruņu kaulus, ilustrējot tos ar precīziem zīmējumiem, kā arī detalizēti aprakstīja bruņu plātņu mikrostruktūru, locītavu uzbūvi un krūšu spuru kustību shēmu. 1957. gadā lietuviešu paleontoloģe V. Karatajute-Talimā rekonstrukciju papildināja ar ķermeņa vēdera puses rekonstrukciju, un, analizējot vidukļa bruņu un peldspuru formu, aprakstīja aserolepidīdu dzīvesveidu. 1963. gadā autore, aprakstot PSRS teritorijas asterolepidīdus, pielietoja kaulu precīzus mērījumus un proporcijas, kā sugu raksturojošus faktorus. Pēc tam, kad 1970. gadā Lodes māla raktuvēs V. Kuršs atrada veselas A. ornata fosilijas, Ļ Ļarska savā asterolepidīdiem veltītajā monogrāfijā (1981. g.) aprakstīja arī A. ornata astes daļu un izveidoja sānu rekonstrukciju, iekļaujot tajā arī astes daļu.
1980. gadu otrajā pusē J. Upenieks un I. Upeniece Lodes māla raktuvēs atrada A. ornata veselu mazuļu fosilijas, kas bija pasaulē pirmie zināmie bruņuzivju mazuļu fosilie atradumi, un publicēja kopīgu rakstu (1992.g.), kurā tika izveidota A. ornata mazuļu dorsālā un ventrālā rekonstrukcija, kā arī tika aprakstīta mazuļu uzbūve un ķermeņa proporcijas. Bet savā promocijas darbā (2011. g.) I. Upeniece publicēja A. ornata attīstību no brīža, kad sāk veidoties bruņas līdz pieaugušām zivīm, izdalot piecas attīstības stadijas. Vēl 1996. gadā Ivanovs kopā ar citiem paleontologiem publicēja jaunu A. ornata astes daļas rekonstrukciju, precizējot jutīgās līnijas izvietojumu astes daļā.
Apraksts
Šīs ir liela izmēra zivis (60-65 cm.). Galvas vairoga maksimālais garums 7—8 cm. Vidukļa bruņas dorsālā puse ir ap 30 cm. gara un astes daļas garuma arī ir ap 30 cm.
Galvas vairogs
Galvas vairogs ir izliekts, platums ir lielāks par garumu. Attiecība starp platumu (mērot starp aizmugurējiem sānu stūriem) un garumu ir 98-155. Priekšējā daļa ir mazāk izliekta, nekā aizmugurējā daļa. Orbitālais atvērums ir samērā liels. Tā platums pieaugušiem eksemplāriem ir 2x lielāks par garumu. Orbitālā atvēruma priekšējā un aizmugurējā mala ir vienāda garuma. Priekšējā mala ir nedaudz ieliekta, bet aizmugurējā mala taisna vai arī nedaudz ieliekta. Suborbitālais atvērums būtiski mazāks par orbitālo. Galvas vairoga rostrālā mala gandrīz 3x īsāka par skausta malu, un nedaudz ieliekta. Skausta mala ir taisna vai nedauz izliekta. Postmarginale ir šaurs un garš. Pineālā plātnīte ir asimetriska, tās priekšējā mala 2x īsāka par aizmugurējo. Rostrālā plātnīte šaura, priekšējā daļā ieliekta. Nāsu atveres atrodas rostrāles priekšējā sieniņā. Postpineale priekšējā mala ir taisna vai nedaudz ieliekta. Nuchale ir plata, velvēta. Uz paramarginālās ribas no iekšpuses ir dziļa piltuve.
Vidukļa bruņas
Ārējā plecu josla ir salīdzinoši zema. Sānu sieniņa nav augsta, vidusdaļā 5—6 cm. Ārējās plecu joslas augstums tergālā stūra un dorsālās sieniņas malas līmenī ir apmēram vienāds. Tergālais stūris ir vāji izteikts un atrodas nedaudz uz priekšu no AMD sānu stūriem, apmēram 1/4 garuma no dorsālās sieniņas priekšējas malas. Dorsomediālā riba ir labi attīstīta, nedaudz nogludināta tergālā stūra priekšpusē. Ārējās plecu joslas dorsālās sieniņas platuma attiecība ADL un MxL savienojuma līmenī pret tās garumu ir no 51 līdz 82. AMD platuma un garuma proporcijas un forma stipri variē. AMD aizmugurējā daļa nedaudz īsāka par priekšējo. Priekšējā mala ir taisna un šaura. PMD priekšējā daļā ir salīdzinoši plata un plakana, bet aizmugurējā daļā velvēta. Aizmugurējā mala ir izliekta, bet pie viduslīnijas var izveidoties neliels ieliekums. ADL dorsālās sieniņas garums apmēram 2,5 reizes pārsniedz platumu. Sānu sieniņas garums pārsniedz platumu 7 reizes. MxL dorsālās sieniņas garums 2x lielāks par platumu, tur pretī sānu sieniņas garums 3,5-4,0 reizes lielāks par platumu. AVL sānu sieniņas garums 5x pārsniedz tās augstumu. Ārējās plecu joslas vēdera daļa ir plakana un nedaudz garāka par muguras daļu. Tās priekšējā mala sasniedz galvas vairoga orbitālā atvēruma līmeni, bet aizmugurējā mala ir nedaudz īsāka par muguras sieniņas aizmugurējo malu uz mediālās līnijas. Ārējās plecu joslas ventrālās sieniņas platuma proporcija mērot to AVL un PVL savienojuma vietā pret garumu ir 50-61. PVL ventrālās sieniņas garums 2x pārsniedz platumu.
Plecu spuras
Plecu spuru garums variē, bet pieaugušām zivīm nesasniedz vidukļa bruņu aizmugurējo malu. Proksimālais un distālais segmenti ir apmēram vienāda garuma. Proksimālā segmenta platums 2x mazāks par garumu.
Astes daļa
Aste ir heterocerkāla. Astes daļa ir klāta ar ieapaļām un rombiskām zvīņām. Ieapaļās zvīņas ir ornamentētas ar pauguriņiem un īsiem valnīšiem. Rombiskās zvīņas ir gludas, bez ornamentējuma. Astes daļā ir viena muguras spura. Tā atrodas astes daļas priekšpusē, nedaudz aiz vidukļa bruņu aizmugurējās malas. Muguras spuras priekšējā mala ir klāta ar izstieptām trīsstūra formas kores zvīņām. Sānu spuras ir klātas ar ieapaļām ornamentētām zvīņām. Uz astes daļas muguras atrodas mediāla šķautne ar divām sirpjveida formas kores zvīņu rindām.
Izplatība
Asterolepis ornata ir izplatīti Baltijā: Latvijā Gaujas un tās pieteku atsegumos, Abavas atsegumos, vairāku urbumu serdēs; Igaunijā pie Piuzas upes (Jiksi atsegums); Pleskavas apgabalā pie Pečoriem (Pačkovkas ciems).
Ģeoloģiskā izplatība: Augšdevona frānas stāva Švjantojas horizonta Gaujas svīta.
Atspoguļojums kultūrā
Asterolepis ornata sugas pētījumu senā vēsture un atradumu unikālā saglabāšanās pakāpe ir atstājusi iespaidu arī Latvijas kultūrā. Šīs sugas fosiliju fotogrāfijas un rekonstrukcijas ir izdaiļojušas dažādu grāmatu un žurnālu vākus, izveidojot kaut ko līdzīgu bruņuzivju attēlošanas trendam. Reizēm tā kalpo arī par Latvijas Dabas muzeja simbolu. Tā 2015. gadā par godu Latvijas Dabas muzeja 170. gadadienai Latvijas pasts izdeva pastmarku un speciālu aploksni, kas 2015. gada 20. februārī tika zīmogota ar pirmās dienas zīmogu, uz kuras bija attēlotas Asterolepis ornata fosilijas. Bet 2014. gada 9. augustā Dabas koncertzāle rīkoja muzikālu pasākumu "Bruņuzivs Asterolepis ornata". Pasākumā tika veikts mēģinajums apvienot mūziku, dabu un zinātni.
Endokrinoloģija
Endokrinoloģija ir bioloģijas un medicīnas nozare, kas pēta endokrīno sistēmu, endokrīnās slimības, kā arī pastiprināti pievēršas hormoniem un to ietekmei uz organismu. Endokrīno sistēmu veido vairāki orgāni dažādās ķermeņa daļās. Šie orgāni izstrādā hormonus, kas nonāk tieši asinīs. Hormoniem ir dažādas funkcijas un darbības veidi. Hormoni ietekmē vielmaiņu, organisma augšanu un attīstību, miegu, ēstgribu, garastāvokli, laktāciju un citus procesus.