cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lasvegasa
Vēsture
Pilsētas teritorijā pirmie apmetās mormoņi 1854. gadā. Lasvegasa atšķīrās no apkārtējā tuksneša ar ūdens esamību artēziskajos urbumos. Tomēr jau 1857. gadā mormoņi šo vietu pameta. Lai gan oficiāli Lasvegasa tika radīta 1905. gadā, kad vietējos zemes gabalus izpārdeva izsolē, Lasvegasa tā arī paliktu neliela pilsētiņa, ja Nevadas štata valdība 1931. gadā nebūtu legalizējusi azartspēles un 1941. gadā netiktu sākta milzīgu viesnīcu ar kazino un laimētavu celtniecība. Ir uzskats, ka viesnīcu biznesu sāka ASV mafijas vadoņi (Bendžamins "Bagsijs" Sīgels un Meirs Lanskis), lai legalizētu savus nelikumīgi iegūtos līdzekļus.
Ģeogrāfija
Lasvegasa atrodas sausā tuksnesī, kuru rietumos ieskauj Pavasara kalni (Spring Mountains). Lielākoties ainava ir akmeņaina, galvenokārt dominē tuksneša augājs un daži savvaļas dzīvnieki. Teritorija atrodas 620 metrus virs jūras līmeņa. Pilsētas kopējā platība ir 352 km2 no tiem 0,13 km2 sastāda ūdens teritorijas, un 351,87 km2 pilsētas teritorija. Pilsētas robežās ir mākslīgi sastādīti daudz koku, zālāju un citu zaļumu.
Klimats
Lasvegasā ir subtropu tuksneša klimats. Pilsētā saule spīd lielākoties visu gadu ar aptuveni 300 saulainām dienām gadā un vairāk kā 3800 stundu saules. Vasarā ir ļoti karsts un sauss ar gaisa temperatūru no 34 °C līdz 40 °C grādiem, bet naktī no 21 °C līdz 26 °C grādiem. Gadā ir aptuveni 133 dienas, kad gaisa temperatūra pārsniedz 32 °C, un aptuveni ap 72 dienām gadā, kad gaisa temperatūra pārsniedz 38 °C. Mitrums ir ļoti mazs sasniedzot vien 10%.
Ziemas Lasvegasā ir īsas un bez īpašiem nokrišņiem ar gaisa temperatūru dienā apmēram ap 16 °C, bet naktī ap 4 °C. Apkārt esošie kalni uzkrāj sniegu un neļauj tam pārvietoties tālāk, tādēļ Lasvegasā reti snieg. Pēdējo reizi Lasvegasā sniga 2008. gada 16. decembrī, kad sniega sega bija 9,2 centimetrus bieza, un 2003. gads gada 30. decembrī, kad sniega sega bija 3,3 centimetrus bieza. Lielākā sniega sega Lasvegasā ir bijusi 1974. gadā, kad sniega sega sasniedza 22,9 centimetrus. Vidēji 29 dienas gadā līst (110 mm). Lielākā daļa nokrišņu iekrīt ziemā, bet dažreiz arī martā vidēji 3,6 dienas ir lietainas.
Ramatas Lielezers
Ramatas Lielezers (arī Reikuls, Reikulis, Puikulis) ir ezers Valmieras novada Ramatas pagastā, Saklauru purvā, pie Igaunijas robežas.
Purva ezers ar brūnu ūdeni. 1 sala, tās platība 0,07 ha, pie salas grunts grantaina. Krasti zemi, grūti pieejami. Atrodas vienā no Baltijas lielākajiem pirmatnējiem dabas apvidiem, tāpēc ezera apkaime salīdzinoši maz pārveidota. Iekļauts Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta dabas lieguma zonā "Ziemeļu purvi". Kādreiz ezera līmenis ticis regulēts, taču iztekas Ezergrāvja koka aizsprosts sabrucis.
Volkswagen Touareg
Volkswagen Touareg ir Vācijas autobūves uzņēmuma Volkswagen SUV auto modelis. To ražo kopš 2003. gada. Tas ir pirmais Volkswagen sporta apvidus auto kopš Volkswagen Thing. 2006. gadā Touareg tika veikts pirmais facelift. Kopš 2003. gada uzlaboti Touareg piedalās Dakaras rallijā, pārstāvot gan VW rūpnīcas komandu, gan privātos braucējus. Mašīna ir saņēmusi četrus apbalvojumus — divus 2003. gadā, vienu 2004. gadā un vienu 2005. gadā. 2010. gadā uzsākta otrās paaudzes Touareg ražošana.
Eksperimentāls lidaparāts
Eksperimentāls lidaparāts ir lidaparāts, kurš netiek izmantots pilnībā, bet gan atrodas izstrādes stadijā, kad mēģina noskaidrot, ko vēl nepieciešams uzlabot. Viens no labākajiem piemēriem ir ASV Gaisa spēku veiktie izmēģinājumi ar X-lidmašīnām jau no 1940. gadiem.
Dienvidamerika
Dienvidamerika ir viens no kontinentiem. No austrumiem to apskalo Atlantijas okeāns, bet no rietumiem Klusais okeāns, ziemeļos — Karību jūra. No Ziemeļamerikas to atdala Panamas kanāls, kas atrodas Panamā.
Dienvidamerika ir ceturtais lielākais kontinents pasaulē pēc teritorijas (17 818 508 km2) un piektais lielākais pēc iedzīvotāju skaita (410 miljoni iedzīvotāju 2015. gadā).
Caur visam kontinentam gar rietumu piekrasti stiepjas Andu kalni, kuru nosaukums tulkojumā no indiāņu valodas nozīmē "vara kalni", jo tur ir atrastas lielas vara rūdas atradnes. Andos atrodas lielākais augstkalnu ezers Titikakas ezers, kura platība ir 8300 kilometri un dziļums ir 250 m. Uz austrumiem no Andiem kontinenta ekvatoriālajā daļā plešas milzīgi tropu mežu masīvi, kas tiek intensīvi izcirsti, radot draudus visas pasaules ekosistēmai.
Vēsturiski Dienvidameriku apdzīvoja dažādas indiāņu ciltis. Andu reģionā līdz 16. gadsimtam tām izdevās radīt augsti attīstītu inku civilizāciju. 16. gadsimtā sākās spāņu un portugāļu iekarojumi, un Dienvidamerika tika sadalīta starp Spānijas un Portugāles kolonijām. Kontinentā ieviesās spāņu un portugāļu valoda, kristietība, eiropeiskās sociālās attiecības. Līdz 19. gadsimta sākumam Dienvidamerikā bija izveidojušās nācijas, tāpēc 19. gadsimta pirmā puse pagāja karos par neatkarību, līdz 19. gadsimta vidū Dienvidamerikā tika dibinātas neatkarīgas valstis.
Dienvidamerikas garākā un ūdeņainākā upe ir Amazone. Amazones baseina platība ir 7,2 miljoni kvadrātkilometru. 85% šīs teritorijas klāj ekvatoriālie meži. Upes nosaukums cēlies no kareivīgu sieviešu cilts nosaukuma — amazones.
Agardīts-(Nd)
Agardīts-(Nd) (nosaukts franču mineraloga Žila Agāra (Jules Agard) vārdā) — rets minerāls. Par agardītu-(Nd) dēvē ar neodīmu bagātu miksīta grupas minerālu. Neodīma saturs — līdz 3%. Vāji radioaktīvs (90 Bq/g). Apstiprināts Starptautiskajā mineraloģijas asociācijā 2010. gadā.
Dienvidamerika
Ģeogrāfija
Kontinenta galējie punkti ir:
Reljefs
Dienvidamerika virsas augstuma ziņā ir pretstatiem bagāts kontinents. Tā rietumdaļā stiepjas viena no pasaules augstākajām kalnu grēdām Andi. Bet ziemeļaustrumos plešas pasaulē lielākā zemiene — Amazones līdzenums.
Kopumā Dienvidamerikas reljefā saskatāmas trīs meridiānu virzienā izvietotas joslas. Kontinenta austrumdaļā atrodas plakankalnes, vidusdaļā — zemienes, bet rietumos — augsti kalni. Tas labi redzams kontinenta fizioģeogrāfiskajā kartē.
Dienvidamerikas "mugurkaulu" veido Andu kalni Klusā okeāna piekrastē. Daudzas to virsotnes ir augstākas par 6 km. Andi ir jauni kalni un vēl turpina veidoties arī mūsdienās. Par to liecina biežās zemestrīces šajā rajonā un darbīgie vulkāni.
Amazones līdzenums ir līdzena. Tādēļ Amazone un tās daudzās pietekas ļoti plaši pārplūst. Daudzviet līdzenums ir pārpurvojusies. Līdzīgi apstākļi ir arī otrajā lielākajā Dienvidamerikas zemienē — Laplatas zemienē. Pa to plūst Parana ar savām pietekām.
Savdabīga ir Gvajānas plakankalnes virsa. To veido augstas galdveida virsotnes ar stāvām, vietām gandrīz kilometru augstām sienām. No šīm virsotnēm lejup plūstošajās upēs ir izveidojušies augsti ūdenskritumi. Tāds ir arī pasaules augstākais ūdenskritums Anhels. Tā augstums ir 1054 m.
Kontinenta austrumdaļā atrodas Brazīlijas plakankalne. To pārsvarā veido seni ieži, tāpēc tās virsa ir samērā izlīdzināta.
Derīgie izrakteņi
Dienvidamerika ir bagāta ar dažādiem derīgajiem izrakteņiem — ar salpetri, naftu, alumīnija, vara, dzelzs un mangāna rūdām, ar zeltu un platīnu. Brazīlijas plakankalnes austrumdaļā ir nozīmīgas dzelzs rūdas atradnes. Pēc dzelzs daudzuma rūdā šīs ir vienas no bagātākajām atradnēm pasaulē. Kontinenta ziemeļaustrumu daļā ir lielas boksītu (alumīnija rūdas) iegulas. Andu priekškalnēs un Orinoko zemienē ir naftas atradnes.
Andi ir bagāti ar dažādu metālu rūdām. Jau pats šo kalnu nosaukums tulkojumā no inku valodas nozīmē "vara kalni". Kalnu centrālajā daļā ir arī alvas rūda, daudzviet — zelts, platīns un citu metālu rūdas.
Klusā okeāna piekrastē (Čīlē) ir lielas salpetra atradnes. Salpetri izmanto kā minerālmēslojumu, no tā izgatavo arī dažādas ķīmiskas vielas.
Klimats
Arī Dienvidameriku, tāpat kā Āfriku un Austrāliju, var nosaukt par karsto kontinentu. Taču salīdzinājumā ar abiem pārējiem kontinentiem Dievidamerikā mitruma ir vairāk. Šo mitrumu kontinentiem atnes pastāvīgie vēji — pasāti — kas pūš no Atlantijas okeāna. Turklāt gar Dienvidamerikas austrumu piekrasti plūst siltā Gvajānas un siltā Brazīlijas straume, kas veicina nokrišņu veidošanos. Pasāti samērā brīvi iekļūst kontinentā, bet īpaši tālu — Amazones līdzenumā. Vairāk uz dienvidiem vējus nedaudz aiztur Brazīlijas plakankalne.
Bet no Klusā okeāna vēsajām un līdz ar to arī sausajām gaisa masām, kas veidojas virs aukstās Peru straumes, kontinentu sargā augstās Andu grēdas. Šīs straumes ietekmē ir izveidojies tikai nelielais Atakamas tuksnesis kontinenta rietumu piekrastē. Kopumā var teikt, ka Dienvidamerikā nevalda liels sausums un sausie apgabali ir nelieli.
Dienvidamerikas teritorijas lielākā daļa atrodas karstajā joslā, tātad ekvatoriālajā, subekvatoriālajā un tropu klimatiskajā joslā. Neliela kontinenta daļa plešas subtropu, bet vēl mazāka — mērenajā joslā. Mērenajā joslā valda rietumu vēji, taču tie neiekļūst kontinentā un atdod mitrumu Andu pretvēja nogāzēm. Andos valda augstkalnu klimats — katrā augstuma kilometrā gaisa temperatūra pazeminās apmēram par 6 °C. Sniegi un ledāji sastopami kalnu virsotnēs gan kontinenta dienvidos, kur Andi ir zemāki, gan pie ekvatora, kur gaisa temperatūra kalnu piekājē ir ļoti augsta, taču arī kalni šeit ir ļoti augsti.
Saimniecība
Kontinentā ir daudzas un dažādas dabas bagātības, tāpēc ir iespēja attīstīties arī visdažādākajiem saimniecības veidiem. Bagātīgi ir derīgo izrakteņu krājumi, īpaši Brazīlijā un Andos. Klusā un Atlantijas okeāna piekrastē un upēs iedzīvotāji nodarbojas ar zvejniecību. Labākās zvejas vietas ir Klusā okeāna piekrastē. Visvairāk zivju nozvejo Peru iedzīvotāji. Taču apmēram reizi 5 gados nozveja krasi samazinās, jo Peru aukstās straumes vietā no ziemeļiem ieplūst siltāki ūdeņi. Tie izraisa klimata pārmaiņas. Peru iedzīvotāji šo dabas parādību sauc par El Ninjo.
Pie upēm darbojas hidroelektrostacijas. Enerģijas ieguvei izmanto arī naftu un akmeņogles. Tropisko mežu kokiem ir vērtīga koksne, no tiem iegūst arī dažādas vielas — hinīnu medikamentiem, kaučuku dažādu izstrādājumu izgatavošanai. Lamas Andu kalnu iedzīvotājus gan "baro" gan "apģērbj" gan noder par transporta līdzekli. No Dienvidamerikas ir nākuši kartupeļi, kukurūza, kokvilna, zemenes un citi augi. Dienvidamerikā audzē arī dažādus ievestus augus, galvenokārt kafijkokus. Audzē arī daudzus liellopus un aitas.
Vairākās Dienvidamerikas valstīs audzē narkotiskos augus. Pasaulē šādu augu audzēšana atļauta tikai medicīnas vajadzībām, taču Peru, Kolumbija, Bolīvija un citas valstis nelegāli tirgo no šiem augiem iegūtās narkotiskās vielas un gūst lielus ienākumus. Galvenokārt tas ir kokaīns. Lielākā narkotisko augu un tieši — kokaīnkrūmu audzētāja Dienvidamerikā ir Peru.
Berghof
Berghof var būt vāciskais nosaukums:
Gunnars Īsaksens
Gunneriuss Ingvalds Īsaksens (no; dzimis Drebakā, miris  Askerā) bija norvēģu virsnieks un polārpētnieks. Vadījis vai piedalījies vairākās nozīmīgās Arktikas un Antarktikas izpētes ekspedīcijās; kopš 1923. gada pirmais Norvēģijas Jūras muzeja prezidents.
Pētnieciskā un administratīvā darbība
No 1898. līdz 1902. gadam Īsaksens kā topogrāfs piedalījās Oto Sverdrupa ekspedīcijā ar kuģi Fram uz Arktisko arhipelāgu. Ekspedīcijas laikā Īsaksens nokartēja vairākas līdz tam nezināmas salas Kanādas ziemeļos, tai skaitā Ellefa Ringnesa salu un Karaļa Kristiāna salu. Kartēšana tika veikta galvenokārt ar suņu pajūgu pārgājieniem.
No 1903. līdz 1905. gadam Īsaksens bija Francijas militārajā dienestā Alžīrijā un Parīzē. No 1906. līdz 1910. gadam viņš vadīja Monako prinča Alberta finansētu ekspedīciju Svalbārā.
1909. un 1910. gadā Īsaksens vadīja pats savu valdības finansētu ekspedīciju Špicbergenā, ko uzskata par Norvēģijas sistemātisko pētījumu sākumu Svalbārā. 1911. gadā Īsaksens bija komandējumā Krievijā un Japānā, kā arī piedalījās kā valdības tehniskais delegāts Svalbāras līguma parakstīšanā Parīzē 1914. gadā un Parīzes miera konferencē 1919. gadā.
1923. gadā Īsaksens kļuva par Norvēģijas Jūras muzeja vadītāju un 1923. un 1924. gadā piedalījās ekspedīcijās uz Austrumgrenlandi. 1924. gadā Īsaksenam piešķīra majora dienesta pakāpi. No 1926. līdz 1927. gadam viņš piedalījās speciālā vaļu medību ekspedīcijā Rosa jūrā, bet no 1929. līdz 1930. gadam bija valdības vaļu medību inspektors Dienvidu okeānā. No 1930. līdz 1931. gadam Īsaksens bija ceturtās Norvegia ekspedīcijas pirmās daļas vadītājs, veicot Antarktīdas apkuģojumu.
Miris 1939. gadā no miokarda infarkta.
Gunnara Īsaksena vārdā nosaukti:
Franss Samuts
Franss Samuts (mt; dzimis, miris ) bija maltiešu rakstnieks un dokumentālās literatūras darbu autors.
Mazmeita — latviešu autore Katrīne Sammuta.
Biogrāfija
Samuts dzimis Zebudžā, Maltā. Viņš mācījies Zebudžas pamatskolā, St. Aloysius koledžā, St. Michael pedagoģijas koledžā, Maltas Universitātē (Bc. art., teologa diploms, Mg. paed.) un Perudžas Universitātē (diploms — itāļu valodas skolotājs darbam ārvalstīs). Pirmo reizi Samuts ievērību izpelnījās 20. gadsimta 60. gadu beigās, kad viņš iesaistījās Literatūras atdzimšanas kustībā (Moviment Qawmien Letterarju). Vēlāk viņš strādāja par sekretāru Maltiešu valodas akadēmijā (Akkademja tal-Malti).
Samuts savu pedagoga karjeru beidza kā skolas direktors, lai arī laikā no 1996. līdz 1998. gadam viņš bija Maltas premjerministra padomnieks kultūras jautājumos. Viņa un Ketrīnas Kakijas (Catherine Cachia) laulībā dzimuši divi dēli — Marks un Žans Pjērs.
Literārie darbi
Tika publicēti daudzi no viņa darbiem, to starpā tādi bestselleri, kā "Il-Gagga", pēc kura motīviem režisors Mario Acopardi 1971. gadā uzņēma filmu "Samurajs" (Samuraj), kas ieguva Rotmena balvu. Par romāns "Paceville" rakstnieks no valdības saņēma medaļu par nopelniem literatūrā. Par romānu "Il-Holma Maltija", literatūras kritiķis Norberts Eluls-Vincenti rakstīja, ka "maltiešu literatūrā nav diženāka darba par šo". Bijušais premjerministrs un lugu autors Alfrēds Sants šo darbu ir nodēvējis par Samuta "meistardarbu", savukārt britu rakstniece un dzejniece Mārdžorija Boltone to nodēvējusi par "lielisku sacerējumu".
Tika publicēti arī Samuta stāstu krājumi: "Labirint", "Newbiet" un "Hrejjef Zminijietna". Fransa Samuta dokumentālās literatūras sacerējumu vidū ir tādi darbi kā "Ir-Rivoluzzjoni Franciza: il-Grajja u t-Tifsira", "Bonaparti f'Malta", kura tulkojums franču valodā tika izdots 2008. gadā, un starptautiskā bestsellera komentāri "Par Da Vinči kodu" (2006) divās valodās — angļu un maltiešu. Viņš rediģējis Mikēla Antona Vasali (Mikiel Anton Vassalli) "Leksikonu" (Lexicon). Vasali tiek dēvēts par maltiešu valodas tēvu. Vasali darbs "Motti, Aforismi e Proverbii Maltesi" Samuta tulkojumā ar nosaukumu "Ghajdun il-Ghaqal, Kliem il-Gherf u Qwiel Maltin" tika izdots 2006. gadā. Reprezentējot Maltas literatūru, "Il-Holma Maltija" tulkojums (ar nosaukumu "La Malta Revo") tika iekļauts pasaules literatūras klasikas darbu krājumā, ko esperanto valodā 2007. gadā izdeva izdevniecība "Mondial Books" Ņujorkā. 2008. gadā tika izdots "Il-Gagga" piektais atkārtotais izdevums. 2009. gadā Samuts nāca klajā ar jaunu un revolucionāru interpretāciju par visvecāko rakstu darbu maltiešu valodā — Petru Kaharo poēmu "Xidew il-qada" (pazīstama arī kā "Il-Kantilena").
Bijušais Maltas Universitātes rektors, filozofijas profesors un izcilākais maltiešu intelektuālis Pīters Serasino Inglots teicis:
Atvadu vārdi
Pēdējie Fransa Samuta vārdi, kas kļuvuši vispārzināmi, bija šādi: "Mēs ar sievu bijām plānojuši doties uz Jeruzalemi, taču šķiet, ka šo plānu nāksies mainīt. Es tagad došos uz Jeruzalemi, kas atrodas Debesu valstībā."
Attiecībā uz šiem vārdiem, Serasino Inglots ir teicis: "Un tad es sapratu, ka dažreiz asaras un smiekli ir savstarpēji aizstājami."
Aiviekste (nozīmju atdalīšana)
Aiviekste var būt:
Grumman X-29
Grumman X-29 bija iznīcinātājs; viens no dīvainākajiem X-lidaparātiem. Tas izskatījās tā, it kā tas lidotu uz priekšu atpakaļgaitā. Inženieri cerēja, ka netradicionālais dizains palielinās manevrētspēju un samazinās gaisa pretestību. Tika izgatavotas tikai divas šī modeļa lidmašīnas, bet toties tās no 1984. gada līdz pat 1992. gadam veica 437 lidojumus. To uzdevums bija pārbaudīt kompozītmateriālus, kā arī uz priekšu vērstus spārnus.
X-29 bija sevišķi plāni spārni - vismodernākie izejmateriāli ļāva tos izgatavot elastīgus. Turklāt šajā lidaparātā bija izmantota fly-by-wire tehnoloģija, kas visas troses un trīšus ļāva aizstāt ar elektrības vadiem. Pilots vadīja lidmašīnu ar datoru palīdzību, kas nepārtraukti koriģēja stūres darbību, tādējādi izlīdzinot neapšaubāmi nestabilā lidaparāta gaitu.
X-29 izmēģinājuma lidojumus izpildīja sekmīgi, un kļuva par pirmo lidmašīnu ar spārnu vērsumu uz priekšu, kas pārvarējusi skaņas barjeru. Diemžēl lidmašīnas dizains izrādījās pārāk nestabils un tā neattaisnoja arī cerības uz zemāku gaisa pretestību, tādēļ projekts tika izbeigts.
Ramatas Mazezers
Purva ezers ar brūnu ūdeni. Gultne dūņaina, ar siekstām. Krasti zemi, grūti pieejami. Atrodas vienā no lielākajām pirmatnējas dabas ainavām Baltijā. Iekļauts Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta dabas liegumā "Ziemeļu purvi".
Purvciems (Rīga)
Purvciems ir Rīgas apkaime Vidzemes priekšpilsētā uz austrumiem no dzelzceļa līnijas Rīga—Lugaži posma Rīga—Zemitāni. Purvciema apkaime robežojas ar Teikas, Mežciema, Dreiliņu, Pļavnieku, Dārzciema un Grīziņkalna apkaimēm. Galvenās Purvciema ielas ir Augusta Deglava, Gunāra Astras, Dzelzavas, Nīcgales, Braslas, Ieriķu un Lielvārdes ielas.
Vēsture
Tagadējā Purvciema teritorijā agrāk bijis Hausmaņa purvs. Nosaukums Purvciems radies 19. gadsimta beigās. 20. gadsimta 20. gados teritorija pievienota Rīgai un tajā uzsākta vienģimeņu māju būvniecība, kas turpinājās pēc Otrā pasaules kara.
1964. gadā izstrādāts rajona izbūves detaļplānojums un sākta piecstāvu ķieģeļu dzīvojamo māju un sabiedrisko ēku būvniecība. Intensīva Purvciema apbūve turpinājās 1970. un 1980. gados — tad tika uzbūvēts pārtikas lielveikals Minska, Mēbeļu nams, bērnu un pieaugušo poliklīnikas, divas monolītbetona dzīvojamās ēkas — pirmās Rīgā. Purvciems ir pirmais Rīgas mikrorajons, kurā parādījās 9 stāvu tipveida dzīvojamās mājas.
Daudzstāvu dzīvojamā apbūve
Pirmais kompleksais Purvciema daudzstāvu dzīvojamā rajona izbūves detaļplānojums tika izstrādāts 1964. gadā Rīgas ģenerālplāna birojā (arhitekti Gunārs Melbergs, Ruta Paikule un Dagnija Sila), tomēr 1970. gadā daļēji tika pārstrādāts institūtā "Pilsētprojekts" (arhitekti Ēvalds Fogelis, Meinards Medinskis, Ivars Millers un Ruta Dzene). Purvciema dzīvojamais rajons paredzēts 65 000 iedzīvotāju, sastāv no sešiem mikrorajoniem, sabiedriskā centra, zaļās un sporta zonām, kuras piekļaujas Biķernieku mežam.
Purvciema apbūves kompleksā galvenokārt izmantoti taisnleņķa ielu krustojumi. Apbūvē dominē 5, 9 un 12 stāvu ēkas. Purvciema dzīvojamā rajona plānojumā izmantots ēku izvietojums, veidojot pilna vai nepilna sešstūra struktūras. Purvciema dzīvojamo rajonu telpisko raksturu un tēlu pārsvarā nosaka 602. sērijas dzīvojamo ēku apbūve. Tas ir 9 stāvu baltas vai bēšīgas ēkas, kuru gaišo krāsu nosaka ar sīku baltu flīzējumu apdarinātie paneļi. Pagalmos dominē lieli zālāju klajumi bez noteiktas funkcijas, nekārtīgs un nekopts apzaļumojums, ko veido krūmi un mazi, neizteiksmīgi koki. Vēl Purvciemā sastopamas 119. sērijas (dažādu stāvu skaita) ēkas, kā arī 103. un 104. sēriju ēkas, 318. sērijas (t.s. "Hruščova laika projekta") ēkas, 464. sērijas ("lietuviešu projekta") ēkas un 467. sērijas ēkas. Purvciems arī ir viens no nedaudzajiem daudzstāvu rajoniem, kurā sastopams liels skaits "mazģimeņu" projektu 5 un 9 stāvu ēkas, kuras citās apkaimēs sastopamas kā atsevišķas ēkas vai ēku grupas.
Madonas ielā 21 un 23 tika uzbūvētas divas franču projekta (monolīta ēka) ēkas, kuras ir vienas no augstākajām Padomju Latvijas daudzstāvu dzīvojamajām ēkām. Ēkas tika uzbūvētas 1984. un 1986. gadā un to augstums ir attiecīgi 21 un 19 stāvi. Savukārt 2007. gadā tika pabeigta 24 stāvus augsta dzīvojamā augstceltne AstraLux, kuras augstums ir 81 metrs un tā ir augstākā dzīvojamā ēka Daugavas labajā krastā.
Infrastruktūra
Purvciems robežojas ar dzelzceļa līniju Rīga—Lugaži (stacija Zemitāni). No Rīgas centra uz Purvciemu ved trolejbusu 11.,13., 17., 18., 22., 23. un 35. maršruta līnijas.
Izglītība
2017. gada pētījumā "Optimālā vispārējās izglītības iestāžu tīkla modeļa izveide Latvijā" tika konstatēts, ka Purvciema, Pļavnieku un Mežciema apkaimēs atrodas 15 vidusskolas, tomēr skolēnu skaits bija pietiekams tikai nepilnu astoņu vidusskolu darbībai. Ņemot vērā obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu, kā spēcīgākās šo apkaimju skolas tika atzītas Rīgas 64. vidusskola (OCE indekss 69,4%), Rīgas Valsts klasiskā ģimnāzija (54,9%), Rīgas 85. vidusskola (54,4%, taču ar zemu vidusskolēnu skaitu), Rīgas 93. vidusskola (52,4%), Rīgas Poļu vidusskola (52,3%, taču tikai 45 vidusskolēni), Rīgas 84. vidusskola (52%), Purvciema vidusskola (49,8%), Rīgas 88. vidusskola (45,3%). Pārējās areāla vidusskolās OCE indekss nesasniedza 40%, starp kurām ir Sergeja Žoltoka vidusskola (62 vidusskolēni, OCE indekss 30,7%) un Rīgas 89. vidusskola (75 vidusskolēni, OCE indekss 36,7%), kuras ieteica reorganizēt par pamatskolām vai sākumskolām, audzēkņus pārvirzot uz Juglas vai Purvciema vidusskolām.
Aerodinamika
Aerodinamika (no el (aēr) — 'gaiss' un δύναμις (dynamis) — 'spēks') ir aeromehānikas apakšnozare, kura pēta gāzveida vides kustības likumus un šīs vides mehānisko, siltuma un citu mijiedarbību ar cietiem ķermeņiem (galvenokārt lidaparātiem), kas atrodas kustībā. Aerodinamikas likumus izmanto, projektējot lidaparātus, vēja dzinējus, ventilācijas iekārtas u.c.
Seppälä
Seppälä Oy ir Somijas tirdzniecības uzņēmums, kuram pieder apģērbu veikalu ķēde Somijā un Igaunijā. Dibināts 1930. Galvenais birojs atrodas Vantā.
Vēsture
1930. gadā Edvards Sepele (Edvard Seppälä) ar savu brāli Kouvolā atvēra veikalu, kur pārdeva vīriešu apģērbus un tam laikam modernus aksesuārus. 1957. gadā atvērts apģērbu veikals sievietēm.
1969. gadā sāka paplašināties veikalu tīkls, atverot veikalu Lapēnrantā. 1970. gadā atvērts pirmais veikals Helsinku centrā. 1970 gados Seppälä pievērsās arī apģērbu dizaina izstrādei. 1974. gadā sākās preču iepirkšana Āzijā 1975. gadā galvenais birojs pārcelts no Kouvolas uz Helsinkiem. Sākta Seppälä veikalu atvēršana uz franšīzes pamata.
1984. gadā atvērti pirmie Seppälä veikali ārpus Somijas — Rietumvācijā. 1988. gadā uzņēmums pārdots Stockmann. Tajā laikā tam bija 54 veikali un 1200 darbinieki.
1990. gados slēgti veikali Rietumvācijā. 1996. gadā Seppälä atvēra pirmo veikalu Igaunijā, bet 2003. gadā — Latvijā. 2004. gadā Seppälä iegāja Krievijā, 2005. gadā — Lietuvā un Ukrainā. 2008 gadā Somijā tika ieviesta lojalitātes programma "Seppälä Klubs".
2014. gada 29. oktobrī paziņots, ka Seppälä sašaurinās veikalu tīklu Somijā un Igaunijā, kā arī slēgs visus ķēdes veikalus Latvijā, Lietuvā un Krievijā, tādējādi likvidējot 380 darbavietas. Tas saistīts ar to, ka klientiem pastiprinājusies tendence pāriet uz iepirkšanos tiešsaistē, bet vājāks Krievijas rublis un recesija Somijā problēmas vēl vairāk pastiprināja. Uz to laiku uzņēmumam bija 130 Seppälä veikali Somijā, 36 Baltijas valstīs un 16 Krievijā. Uzņēmuma vadītājs Hannu Penttila atkāpjas no amata un 10. novembrī zviedrs Pers Telins kļūs par jauno vadītāju.
2015. gada 2. februārī paziņots, ka Stockmann pārdos Seppälä tā vadībai (Evelīnai Melentjefai un Timo Melentjefam). Darījums pabeigts 31. martā. Uzņēmumam palika 82 veikali Somijā un 20 veikali Igaunijā, pārējie tika slēgti līdz gada beigām.
2017. gada pavasarī Seppälä veica restrukturizāciju, slēdzot nerentablos veikalus un samazinot izdevumus. Augustā uzņēmumam bija palikuši 56 veikali Somijā un 14 veikali Igaunijā. Lai arī izdevumi bija samazināti uz pusi, tika secināts, ka uzņēmumu vairs nav iespējams glābt. 2017. gada 15. septembrī Seppälä tiesā iesniedza bankrota pieteikumu.
Bartošices apriņķis
Bartošices apriņķis ir apriņķis Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistes ziemeļos. Robežojas ar Varmijas-Mazūrijas vojevodistes Kentšinas, Olštinas, Lidzbarkas un Braņevo apriņķiem, kā arī Krievijas Kaļiņingradas apgabalu.
Agrelīts
Agrelīts (nosaukts Kembridžas Universitātes mineraloga Stjuarta Agrela (Stuart Agrell) vārdā) ir rets minerāls.
48. gads
48. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Dabiskais pavadonis
Dabiskais pavadonis ir dabīgi veidojies astronomisks objekts, kas riņko pa orbītu ap kādu konkrētu planētu, lai gan arī pašas planētas var uzskatīt par centrālā ķermeņa (zvaigznes) pavadoņiem. Pazīstamākais dabīgais pavadonis ir Zemes pavadonis — Mēness. Pavadoņi var būt arī pundurplanētām un asteroīdiem. Pavadoņi ir arī Piena Ceļam (ticami, ka arī citām galaktikām), ko sauc par pundurgalaktikām.
Pavadoņu lieluma apakšējā robeža nav noteikta. Par pavadoni tiek uzskatīts katrs objekts, kuram ir noteikta orbīta. Augšējā robeža arī ir nenoteikta, bet pavadonis parasti ir daudz mazāks par tā orbītas centrālo ķermeni, turpretim ja to masas ir līdzīgas, tad šo sistēmu sauc par dubultsistēmu.
Vēsture
Pirmoreiz "pavadoņa" jēdzienu izmantoja Johanness Keplers darbā "Narratio de Iovis Satellitibus", kas tika publicēts 1611. gadā Frankfurtē. Šī termina sinonīms ikdienas dzīvē ir vārds "mēness".
Starp astronomiem pastāv viedoklis, ka par pavadoni ir jāuzskata objekts, kas rotē ap centrālo ķermeni (zvaigznes, planētas, pundurplanētas vai asteroīda) tā, lai sistēmas baricentrs, kas sastāv no šī objekta un centrālā ķermeņa, atrodas centrālā ķermeņa iekšpusē. Ja baricentrs atrodas ārpus centrālā ķermeņa, objekts nav jāuzskata par pavadoni, bet gan par sistēmas sastāvdaļu, kas sastāv no divām vai vairākām planētām (punduru planētām, asteroīdiem). Tomēr Starptautiskā Astronomijas savienība (SAS) vēl nav devusi precīzu pavadoņa definīciju, paziņojot, ka tas tiks izdarīts vēlāk. Jo īpaši SAS turpina oficiāli uzskatīt Haronu par Plutona pavadoni.
Dabisko pavadoņu nosaukšana
Kad tiek atklāts dabiskais pavadonis, tam tiek piešķirts apzīmējums un numurs, vēlāk arī savs nosaukums. Saskaņā ar tradīciju, pavadoņa atradējam ir tiesības izvēlēties šo vārdu. Viņa ierosinātajiem vārdiem jāatbilst iepriekš atklātajiem debess ķermeņa pavadoņiem, ap kuriem viņš griežas. Vēsture zina divus izņēmumus no vārda kā atklājēja izvēles tradīcijas: pirmo septiņu Saturna pavadoņu un arī četru Urāna pavadoņu nosaukumus piešķīra Džons Heršels, astronoma Viljama Heršela dēls, un Jupitera pavadoņiem, kurus atklāja no 1892. līdz 1974. gadam un kuri palika nenosaukti atklājēji, vārdus piešķīra SAS 1975. gadā.
Kopš 1919. gada SAS regulē pavadoņu vārdu piešķiršanu, un kopš 1973. gada darbojas tās izveidotā planētu sistēmas nomenklatūras darba grupa (WGPSN ).
Tiek piemērota šāda nosaukšanas procedūra. Par jauna pavadoņa atrašanu tiek ziņots Astronomisko telegrammu centrālajam birojam Kembridžā, kas tam piešķir pagaidu apzīmējumu (piemēram, S / 2017 S1 priekš Saturna pavadoņa) un apkārtrakstā izsūta informāciju par atklājumu. Pareizais nosaukums tiek piešķirts pēc tam, kad pavadoņa orbītas elementi ir iestatīti pietiekami precīzi. Atklātāja ierosinātais nosaukums tiek nodots apspriešanai WGPSN, un pēc tā rezultātiem tas tiek iesniegts apstiprināšanai Izpildu komitejā un SAS Ģenerālajā asamblejā, kas to beidzot apstiprina.
Lielākā daļa pavadoņu vārdu ir aizgūti no grieķu un romiešu mitoloģijas; izņēmumi ir Urāna pavadoņi, kuru nosaukumi aizgūti no Šekspīra lugām un Aleksandra Poupa pāvesta dzejoļa “Čokurošanās”, kā arī neregulārie Saturna pavadoņi, kuriem tiek izmantoti nosaukumi (galvenokārt milži) no inuītu, gallu un skandināvu mitoloģijas.
Pavadoņu pavadoņi
Pavadoņiem var būt arī savi pavadoņi, taču vairumā gadījumu galvenā ķermeņa paisuma spēki šādu sistēmu padarītu nestabilu. Bija spekulācijas par pavadoņa klātbūtni Mēnesim, Rejai un Japetam, bet dabiskas izcelsmes pavadoņi tiem netika atklāti.
61 (skaitlis)
61 (sešdesmit viens) ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 60 un 62. Gada sešdesmit pirmā diena ir 2. marts.
Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit viens tiek pierakstīts šādi — LXI, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit viens ir 1111012, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 758 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 3D16. Sešdesmit viens ir nepāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit pirmais ir prometija (Pm) atomskaitlis. Orna ir Francijas piecdesmit devītais departaments. Tas ir Austrālijas starptautiskais tālsarunu kods.
62 (skaitlis)
62 (sešdesmit divi) ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 61 un 63. Gada sešdesmit otrā diena ir 3. marts.
Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit divi tiek pierakstīts šādi — LXII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit divi ir 1111102, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 768 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 3E16. Sešdesmit divi ir pāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit otrais ir samārija (Sm) atomskaitlis. Tas ir Indonēzijas starptautiskais tālsarunu kods.
2011. gada 11. jūnija negaisi Latvijā
'''2011. gada 11. jūnija negaisi Latvijā''' bija daudzu spēcīgu negaisu sērija, kas piemeklēja plašas Latvijas teritorijas. Vietumis tie atnesa ļoti stipras lietusgāzes, vēja brāzmas ar vētras spēku un pamatīgu krusu. Pievakarē vējš izgāza vairākus kokus Olainē, stipras vēja brāzmas pēcpusdienā negaisa laikā bija arī vietām Rīgā — pilsētas labajā krastā, vējš postījumus nodarīja Pļavniekos. Ziņas par krusu tika saņemtas no visiem reģioniem, tostarp pamatīga krusa bijusi Kuldīgas, Saldus, Ventspils un Siguldas apkaimē, krusa tika novērota arī Rīgā.
Spēcīgākās un plašākās lietusgāzes skāra Kuldīgas un Saldus novadu, liecina Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centra meteoroloģiskā radara dati. Lietusgāzes un pērkona negaiss vakarā bija vēl vietām Kurzemē un Vidzemē, kā arī Daugavpils apkaimē. Pēdējais spēcīgais negaiss, kas virzījās pāri Daugavpils novadam, Latvijas teritoriju dienvidrietumu virzienā atstāja neilgi pēc plkst. 1.00 naktī jau 12. jūnijā.
Aizdumbles ezers
Aizdumbles ezers (arī Dumblis, Dutvulu ezers) ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagastā, pie Lietuvas robežas, Sēlijas vaļņa dienviddaļā, 100,7 metrus virs jūras līmeņa.
Ezers iegarens, 2,0 x 0,6 km, ar vairākām salām. Atrodas Dumbļa purvā, notece - Sudmaļu upeite uz Dienvidsusēju. Gultne klāta ar dūņām.
Volkswagen Phaeton
Volkswagen Phaeton ir vācu firmas Volkswagen liels luksusa klases sedans. Mašīnu sāka ražot 2002. gadā un ražo līdz pat šim brīdim. Vārds Phaeton nāk no grieķu mitoloģijas. Phaeton ir ieguvis tikai vienu balvu kā labākais V8 modelis 2004. gadā. Phaeton pēc dizaina līdzinās Volkswagen Passat. Phaeton konkurenti šobrīd ir Audi A8, Bentley Continental Flying un Bentley Continental Flying Spur.
Pieejamie dzinēji: 3.0 TDI, 3.2 V6, 4.0 V8, 5.0 V10 TDI, 6.0 W12
Arturs Salivens
Sers Arturs Seimors Salivens (en, dzimis 1842.g. 13.maijā, Londonā, miris 1900.g. 22.novembrī turpat) - angļu komponists.
Radījis 23 operas un operetes, 13 skaņdarbus orķestrim, 8 skaņdarbus korim, 2 baletus, mūziku lugām, dziesmas, kompozīcijas klavierēm un kamermūziku. Visvairāk pazīstamas ir Salivena operetes, kuru libretus radījis Viljams Gilbers - "H.M.S. Pinafore" (1878), "The Pirates of Penzance" (1879) un "The Mikado" (1885).
49. gads
49. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Agrinierīts
Agrinierīts (nosaukts franču inženiera Anrī Agrinjē (Henri Agrinier) vārdā) — ļoti rets minerāls. Veidojas urāna minerālu iegulu oksidācijas zonā. Atklāts 1971. gadā. Satur 71,48% urāna. Ļoti radioaktīvs (127 958 Bq\g).
64 (skaitlis)
Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit četri tiek pierakstīts šādi — LXIV, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit četri ir 10000002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1008 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4016. Sešdesmit četri ir pāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit ceturtais ir gadolīnija (Gd) atomskaitlis. Tas ir Jaunzēlandes starptautiskais tālsarunu kods. Kāmasūtra sastāv no 64 pozām. Sešdesmit četri ir @ ASCII kods.
Dzjaldovo
Dzjaldovo ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz dienvidiem no Olštinas.
Vēsture
Pirms Vācu ordeņa atnākšanas, kad tika uzcelta Zoldavas (Soldau) pils, šeit atradās prūšu apmetne.
19. gadsimta sākumā Zoldavā dienēja prūšu ģenerālis Frīdrihs Vilhelms fon Bīlovs (Friedrich Wilhelm Freiherr von Bülow, 1755 - 1816). 19. gadsimta otrajā pusē Zoldava kļuva par svarīgu dzelzceļa mezglu.
1920. gada 17. janvārī, pamatojoties uz Versaļas līgumu, Zoldavu, pretēji citām Austrumprūsijas pilsētām, bez plebiscīta iekļāva jaunajā Polijas valstī, kaut pārējās Austrumprūsijas dienviddaļas teritorijās plebiscīts notika un nospiedošs vairākums iedzīvotāju nobalsoja par palikšanu Vācijā. Poļu-padomju kara Padomju Krievijas otrās ofensīvas laikā 1920. gada vasarā Dzjaldovu uz neilgu laiku ieņēma Sarkanā armija.
2. pasaules kara laikā pilsētas pievārtē atradās vācu koncentrācijas nometne, bet pilsēta smagi cieta Padomju armijas uzbrukumā. Pēc kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti.
Dzjaldovo apriņķis
Dzjaldovo apriņķis ir apriņķis Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Varmijas-Mazūrijas vojevodistes Nove Mjasto, Ilavas, Ostrudas un Ņidzicas apriņķiem, Mazovijas vojevodistes Mlavas un Žurominas apriņķiem, kā arī Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Brodņicas apriņķi.
Volkswagen Caddy
Volkswagen Caddy ir Vācijas autobūves kompānijas Volkswagen paneļu furgona modelis, ko ražo kopš 1980. gada. Tas ir pieejams Eiropas un citu pasaules valstu tirgos. Sākotnēji Volkswagen Caddy 1980. gadā bija pieejams tikai Ziemeļamerikā, bet Eiropā šis modelis bija pieejams tikai no 1982. gada. Pirmā un otrā modeļa paaudzei bija pieejama arī pikapa virsbūve.
2005. gadā iznāca īpaša Caddy Life versija divās dažādās krāsās.
Aklais purvs
Aklais purvs ir vairāku Latvijas purvu nosaukums:
Vērmanes dārzs
Vērmanes dārzs ir parks, kas atrodas Rīgas centrā starp Tērbatas, Elizabetes, Krišjāņa Barona un Merķeļa ielu. Otrais vecākais Rīgas sabiedriskais parks pēc Viestura dārza. Tā platība ir 5 hektāri.
Dendroloģiskais materiāls
Parkā šobrīd satopami: parastais skābardis (Carpinus betulus), ošlapu pterokārija (Pterocaryafraxinifolia), olveida katalpa (Catalpa ovata), hibrīdā zirgkastaņa (Aesculus x hybrida), sarkanlapu parastais dižskābardis (Fagus sylvatica 'Purpurea Latifolia), zeltlapu Kanādas papele (Populus xcanadensis Aurea), sirdslapu platlapu liepa (Tilia platyphyllos var. cordifolia), sarkanlapu nokarenais dižskābardis (Fagus sylvatica Purpurea Pendula), Holandes liepa (Tilia x europaea), Mandžūrijas riekstkoks (Juglans mandshurica), parastais ozols (Quercus robur).
Parka tapšana
1812. gadā, gaidot Napoleona armijas uzbrukumu, tika nodedzinātas Rīgas priekšpilsētas. 1813. gadā tika nodibināta "Priekšpilsētu apstādījumu komiteja" (darbojās līdz 1879. gadam, kad organizēja "Rīgas dārzu pārvaldi"), kas plānoja, ko iesākt ar brīvajiem zemes gabaliem. Vidzemes un Kurzemes ģenerālgubernators Filips Pauluči del Ronkole ierosināja brīvajās vietās veidot parkus. Tika nodibināta īpaša komisija, vākti ziedojumi. Katrs pilsētas iedzīvotājs, kurš "Priekšpilsētas apstādījumu komitejas" kasē iemaksāja 1 rubli, varēja iestādīt vienu kociņu. Viena no dāsnākajām ziedotājām bija Melngalvju biedrības vecākā Kristiāna Heinriha Vērmaņa atraitne Anna Ģertrūde Vērmane (Anna Gertrud Wöhrmann, dzimusi Ēbele, 1750—1827), 1817. gadā liekot ierīkot publisku eksotisku koku parku ar rozāriju un restorānu savā zemes gabalā un dāvinot testamentā to pilsētai kopā ar ievērojamu naudas summu (2000 rubļi), ar noteikumu, ka tas nekad netiks sadalīts, pārdots privātpersonām, liedzot iespēju pilsētniekiem tur atpūsties.
1817. gadā 8. jūnijā pēc dārznieka J. Šmeislera projekta ierīkoto 8450 m2 lielo parku atklāja un nodeva publikas lietošanai. Parks ticis palielināts pēc vecpilsētas vaļņu nojaukšanas. Annas Vērmanes dēls, Prūsijas ģenerālkonsuls J. Vērmanis turpmākajos gados ne tikai finansiāli atbalstīja savas mātes parka pilnveidošanu, papildinot to ar dāvātu zemes gabalu, bet 1852. gadā palīdzēja izveidot arī Arkādijas parku.
Kā visos tā laika parkos, bija arī restorāns un estrāde jeb kā toreiz sauca "gliemežnīca". 20. gadsimta sākumā pirmā Rīgas dārzu direktora Georga Kūfalta vadībā parku rekonstruēja, koka sētu nomainīja ar greznu metāla žogu un pie vārtiem pēc arhitekta V. Reslera projekta izbūvēja augļu kioskus (Elizabetes un Kr. Barona ielas stūrī). Parku greznoja trīs lielas vāzes un sešas koka skulptūras, kas atveido seno grieķu un romiešu mitoloģijas tēlus — mūzas un dievietes —, pārvēršot parku romantiskā atpūtas vietā.
Kā visiem brīvi pieejama sabiedriska telpa parks kalpoja dažādiem publiskiem masu pasākumiem, piemēram, 1927. gada 10. aprīlī Vērmanes dārza Lielajā paviljonā atklāja pirmo auto izstādi Latvijas Republikā (2000 apmeklētāji pirmajā dienā, kas tiem laikiem bija liels skaitlis).
Vērmanes dārza restorāns
1834. gadā Rīgas ķīmiķu un farmaceitu biedrība izveidoja minerālūdeņu tirgotavu, kuru no 1838. gada vadīja ārsts Johans Kristofs Švarcs. Vēlāk tai uzcēla atsevišķu paviljonu, 1930. gados lielajā restorāna ēkā G. Merķeļa un Tērbatas ielu stūrī ierīkoja kinoteātri "Lielais parks", bet Latvijas PSR laikā transporta darbinieku kultūras namu. 1998. gadā Rīgas dome parku ar agrākā restorāna ēkām iznomāja SIA "Raimonda Paula muzikālais centrs "Vernisāža"" uz 25 gadiem.
Estrāde
Estrāde kalpoja kā ļaužu pulcēšanās un izklaides, koncertu vieta zem klajas debess. 1950. gadā nojauca veco un uzbūvēja jaunu estrādi (arhitekts L. Stahovskis).
Tā saucamajā "mazajā Vērmanes dārzā" tika uzstādīta stēla — vienā pusē vinjetē uzraksts Dem 23sten October 1812, bet otrā pusē identiskā vinjetē uzraksts Въ память 23го октября 1812, — iemūžinot dienu, kad Rīgā, lai stātos amatā, ieradās Vidzemes un Kurzemes ģenerālgubernators Filips Pauluči del Ronkole. Pēc "mazā Vērmanes dārza" aizbūvēšanas, stēla kādu laiku atradās Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā, bet kopija uzstādīta Vērmanes dārzā, laukumiņā starp strūklaku un bērnu rotaļlaukumu.
1869. gadā parkā uzstādīja saules pulksteni un bronzētā cinka lējumā Berlīnē izgatavotu strūklaku (autori Buholcs un Hāns). Strūklakas pamatnē novietotas četru gadalaiku skulptūras, bet vāzes kausā divi pliki bērneļi draiskojas ar jūras dieva Neptūna trijzari. Strūklaka nostāvēja līdz 1972. gadam, kad tēlniece Mirdza Lukaža izgatavoja kopiju bronzas lējumā, kas 1978. gadā tika uzstādīta no jauna.
1985. gada 31. oktobrī, atzīmējot 150 gadus kopš viņa dzimšanas, atklāja pieminekli Krišjānim Baronam (tēlniece Lea Davidova-Medene). 1998. gadā atklāts piemineklis gleznotājam un grafiķim Kārlim Padegam.
1829. gadā vietā, kur kādreiz bija Vērmanes dārza mājiņa, uzcēla nelielu granīta obelisku A. Vērmanes piemiņai. Vēlāk obelisku pārvietoja jaunās minerālūdens iestādes tuvumā, starp abiem tēlnieka A. Folca veidotajiem, 1884. gadā uzstādītajiem akmens lauvām, un apkārt izveidoja bagātīgus puķu stādījumus. 1954. gadā obeliska vietā uzstādīja padomju funkcionāra Sergeja Kirova krūšutēlu un parku nosauca viņa vārdā par Kirova parku. 2000. gada augustā parkā atjaunoja pieminekli pašai Annai Vērmanei. Parka dibinātājai veltītais obelisks ievietots apaļas rožu dobes vidū, ko apsargā divi guļoši akmens lauvas. Tos 1884. gadā Silēzijas smilšakmenī kalis Augusts Folcs.
Aklais ezers (Lapmežciema pagasts)
Aklais ezers (arī Aklezers) ir mazs ezers Tukuma novada Lapmežciema pagastā, Ķemeru nacionālā parka dabas lieguma zonā. Vasaras laikā ezerā aug daudz ūdensrožu. Uz ezeru neved mašīnām piemērots ceļš. Tam blakus ir izcirsta stiga pa kuru ar kājām var nokļūt līdz ezeram.
Agvilarīts
Agvilarīts (nosaukts Sankarlosas (Meksika) raktuvju pārvaldnieka Ponciāno Agvilara (Ponciano Aguilar) vārdā) - diezgan rets minerāls. Aprakstīts 1891. gadā. Zemas temperatūras sudraba minerāls, kas veidojas ar selēnu bagātos nogulumos. Sudraba saturs minerālā - 79,53%.
Atradnes
Apzinātas 33 šī minerāla atradnes. No tām Latvijai tuvākās atrodas Čehijā, Bohēmijā.
Kasablanka (nozīmju atdalīšana)
Kasablanka (Casablanca) var būt:
Volkswagen Transporter
Volkswagen Transporter (Anglijā, Austrālijā, Eiropā) vai Volkswagen Eurovan (ASV, Brazīlijā, Meksikā) ir vācu autobūves kompānijas Volkswagen kravas auto, pirmais Volkswagen mikrobuss ar priekšā novietotu dzinēju. Transporter ir būvēts uz Volkswagen Group T platformas. Šobrīd jaunākā Latvijā nopērkamā Transporter versija ir T5, kuru ražo kopš 2003. gada. Auto ir ieguvis četras balvas — vienu 2004. gadā, vienu 2005. gadā un divas 2006. gadā.
Polijas himna
Mazurek Dąbrowskiego ir Polijas Republikas valsts himna. To ir sarakstījis Juzefs Vibickis (Józef Wybicki), 1797. gadā.
Sprāgstvielas
Sprāgstvielas ir vielas, kuras spēj strauji ķīmiski noārdīties, sadalīšanās siltumu izdalot ļoti īsā laika intervālā. Šeit ir aprakstītas ķīmiskās sprāgstvielas. Sprādzienu ir iespējams izraisīt arī ar fizikālām metodēm, piemēram, karsējot ūdeni noslēgtā traukā (tvaika katlā), kodolreakcijās, utt.
Polijas himna
Šī himna, kā valsts himna ir bijusi ne tikai Polijā, bet arī Dienvidslāvijā un Bulgārijā.
Sprāgstvielas
Iedalījums
Sprāgstvielas iedala pēc to sadalīšanās ātruma:
Var iedalīt arī pēc ķīmiskā sastāva:
Organiskās sprāgstvielas pēc to funkcionālajām grupām var iedalīt:
Sekundārās sprāgstvielas ir stabilas, tāpēc tās var relatīvi droši ražot un uzglabāt lielos daudzumos, bet ir relatīvi grūti panākt to detonāciju. Primārās sprāgstvielas ir nestabilas, tāpēc tās nevar ražot lielos daudzumos. Primāro sprāgstvielu detonāciju izraisīt ir relatīvi viegli. Šos savienojumus lieto detonatoriem, lai detonētu sekundārās sprāgstvielas.
Vjetnamas pilsētu uzskaitījums
Visas Vjetnamas pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 200 000 iedzīvotājiem 2012. gadā.
Ortakējas mošeja
Pirmo Ortakējas mošeju uzcēla 18. gs., bet tagadējo mošeju, kas atrodas sākotnējās celtnes vietā, pavēlēja uzcelt Osmaņu impērijas sultāns Abdulmedžids I un tās būvniecība tika veikta no 1854. līdz 1856. gadam. Mošejas projektu izstrādāja armēņu arhitekti tēvs un dēls Baljani un tā celta neobaroka stilā.
Feska
Feska (grieķu: Φέσι, turku: Fes), arī čečeja un tarbušs (arābu: طربوش) ir sarkana filca cepure, kas līdzīga īsam konusam. Par feskas izcelsmes vietu uzskata Grieķiju, un to 19. gs. valkāja Osmaņu impērijā dažādu reliģiju un tautību iedzīvotāji. Pēc impērijas sadalīšanas feskas popularitāte ievērojami mazinājusies. Cepures nosaukums cēlies no Fēsas pilsētas (Maroka) nosaukuma.
Vēsture
Feskas pirmsākumi meklējami Antīkajā Grieķijā    un atsevišķās pilsētvalstīs kā Damaska, kur to valkāja viduslaiku Bizantijas grieķi. Līdz ar bizantiešu Anatolijas pakāpenisku pievienošanu Osmaņu impērijai, no grieķiem šo tradicionālo galvassegu pārņēma arī paši osmaņi.
Sultāna Mahmuda II valdīšanas laikā (1808-1839) galmā pamazām tika ieviests eiropeisks ģērbšanās stils, kas nomainīja tradicionālos uzsvārčus un kaftanus. Galma jauno modi visā impērijā ātri pārņēma sabiedrība, valsts iestāžu darbinieki un valdošā inteliģence. Pārmaiņu laikā tika pieņemti eiropeiskie mēteļi, žaketes un bikses, bet pārmaiņas tomēr neskāra galvassegas. Islāma prasība vīriešiem lūgšanās pie zemes cieši piespiest galvu nesekmēja augstu un smailu cepuru nēsāšanu, tādēļ ar sultāna firmanu (rīkojums) feskas augstums tika samazināts un tika noteikts par oficiālo formas tērpa galvassegu visiem impērijas pavalstniekiem, neatkarīgi no viņu piederības milletam.
Feska bruņoto spēku formas tērpā
No 1840. līdz 1910. gadam feska ar tumši zilu pušķi bija oficiālā osmaņu armijas galvassega, līdz tika ieviestas aizsargkrāsas laiviņas. Tomēr fesku paturēja vēl atsevišķas vienības kavalērijā un artilērijā, kur feskas malas izgatavoja no aitādas un augšdaļa bija veidota no drēbes. Ēģiptes armija turpināja feskas lietošanu līdz pat 1950. gadam.
Neskatoties uz to, ka feska ir izskatīga un uzkrītoša galvassega, tā ir diezgan nepraktiska. Ja feskai neaplika aizsargkrāsas drānu, tā bija ļoti labs mērķis pretinieka šāvējiem. Feska praktiski nepasargā tās nēsātāju no saules. Sakarā ar to feska kļuva tikai par parādes tērpa sastāvdaļu un to līdz aptuveni 1960. gadiem Āfrikā izmantoja tikai pēdējās britu, francūžu, beļģu un spāņu kolonistu armijas.
Aizliegums nēsāt feskas
1925. gada 25. novembrī Turcijas Lielā nacionālā asambleja pieņēma Cepuru likumu (Şapka Kanunu), ar kuru noteica, ka fesku, sariku (feska ar apkārt apsaitētu drānu vijumu) un citu līdzīgu galvassegu vietā nēsājamas cepures (platmales, cilindri u.tml., turku: şapka).
HK Ozolnieki/Monarch
HK "Ozolnieki/Monarch" bija hokeja klubs, kas piedalījās Latvijas hokeja čempionātā. Kluba lielākais panākums bija iekļūšana čempionāta finālā 2011./2012. gada sezonā. Kluba mājas arēna bija Ozo ledus halle Ozolniekos.
2014./2015. gada sezonā tika pieņemts lēmums nepiedalīties Latvijas čempionātā un kluba darbība tika apturēta.
Vēsture
Kluba pirmsākumi meklējami jau 1987. gadā, kad Rīgā tika dibināta komanda ar nosaukumu "AK-2". Vēlāk tā mainīja nosaukumu uz "Saurieši" un "Nik's/Brih".
1996. gada novembrī "Nik's/Brih" piedalījās Eiropas kausa F grupas turnīrā, kurā gan visas spēles zaudēja - 1:5 pret Ļubļanas "Olimpija" (Slovēnija), 4:8 pret Dunajvarošas "Dunaferr" (Ungārija) un 0:6 pret Toljati "Lada" (Krievija).
2009./2010. gada, 2010./2011. un 2011./2012. gada sezonās "Ozolnieki/Monarch" bija Latvijas atklātā hokeja čempionāta regulārās sezonas uzvarētāji.
2009./2010. gada izslēgšanas spēļu ceturtdaļfinālā viņi pārspēja Lietuvas spēcīgāko hokeja klubu Elektrēnu "Energija" ar 3:1 sērijā pārliecinoši uzvarot un iesoļojot nākamajā kārtā, bet pusfinālā viņus apstādināja Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" fārmklubs Rīgas "Dinamo/Juniors", kas finālā pārspēja arī "Liepājas Metalurgu".
2010./2011. gada sezonā "Ozolnieki/Monarch" iekļuva čempionāta finālā, kur sērijā ar 0:4 zaudēja "Liepājas Metalurgam", bet 2011./2012. gada sezonas finālā zaudēja tam pašam "Liepājas Metalurgam" sērijā ar 1:4.
2012./13. gada sezonā klubs tika līdz pusfinālam, kur sērijā ar 1:2 zaudēja HK "Juniors", tāpat arī 2013./14. sezonā klubs tika līdz pusfinālam, kur sērijā ar 2:3 zaudēja HK "Kurbads".
Laika gaitā šajā komandā īsāku vai garāku laiku ir pavadījuši, gan agrākie PSRS Augstākās līgas spēlētāji, gan daudzi Latvijas hokeja izlases spēlētāji, kas piedalījušies, gan Olimpiskajās spēlēs, gan Pasaules čempionātos - Sergejs Povečerovskis, Agris Freimanis, Māris Drelings, Leonīds Beresņevs, Igors Brezgins, Konstantīns Grigorjevs, Vadims Ņikitins, Andrejs Maticins, Aleksandrs Kerčs, Sergejs Seņins, Mihails Bogdanovs, Aleksandrs Šiškovičs, Normunds Sējējs, Andrejs Ignatovičs, Aigars Cipruss, Viktors Ignatjevs, Artis Ābols, Vadims Romanovskis, Aleksejs Širokovs, Viktors Bļinovs, Georgijs Pujacs, Oskars Bārtulis, Mārtiņš Karsums u.c.
Ilggadējs komandas kapteinis - Jānis Lukaševskis.