cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augu selekcijas metodes
Autbrīdings
Autbrīdings - krustošana ne tuvāk kā 6. paaudzē. Augi tiek krustoti vairākas reizes un iegūtā pazīme ir stabila un saglabājas.
Attālā hibridizācija
Attālā hibridizācija ir augu selekcijas metode, kuras procesā tiek krustoti augi, kuri pieder dažādām sugām. Tā, piemēram, ir izveidoti nektarīni, kuri ir persiku un plūmju krustojums.
Dubultoto haploīdu metodes pielietojiums
Pirmās idejas par augstāko augu haploīdu iegūšanu izteicis A. D. Bergners (Bergner), kurš 1921. gadā konstatēja haploiditāti, strādājot ar Datura stramonium L. Tomēr plašāku interesi haploīdu pētījumi izraisīja tikai 1952. gadā, kad S. S. Čeiss (Chase) atlasīja kukurūzas partenoģenētiskos haploīdus un, izmantojot hromosomu skaita dubultošanas metodes, vienas paaudzes laikā radīja pilnīgi homozigotiskas līnijas. Pilnīga homozigotizācija ir obligāts priekšnosacījums jaunu augu šķirņu izveidei un apstiprināšanai. Izmantojot vairākkārtēju pašapputi pilnīgi homozigotiskas līnijas iespējams iegūt 5-8 paaudžu laikā. Tādēļ dubultoto haploīdu iegūšana vienas paaudzes laikā ļauj saīsināt selekcijai nepieciešamo laiku par 3-4 gadiem. Iegūstot DH no katra putekšņa iespējams iegūt augu. Tas nebūtu iespējams pašapputes ceļā. Tādēļ izmantojot DH iespējams ne tikai saīsināt selekcijas laiku, bet arī palielināt selekcijas izejmateriāla daudzveidību. Turklāt pilnīga homozigotizācija jau vienas paaudzes laikā ļauj fenotipiski izpausties arī recesīvajām pazīmēm, kas atvieglo genotipu atšķiršanu un labāko genotipu izlasi. DH tiek pielietoti in vitro selekcijā. Selekcija, kas vērsta uz patogēnizturīgu un strestolerantu genotipu izveidi lauka apstākļos var būt darba un laikietilpīga, turklāt jāpanāk, lai atlasītiem genotipiem vajadzīgās īpašības fiksētos un izpaustos arī nākamajās paaudzēs.
Ar tradicionālajām selekcijas metodēm pirmajās paaudzēs grūti izvērtēt un atlasīt augstražīgus genotipus, jo pieejams ierobežots graudu skaits un augi nav vienveidīgi. Iekļaujot DH selekcijas programmās jau dažu gadu laikā pēc pirmās hibridizācijas iespējams pavairot atlasītos augus neierobežotā apjomā, kas ļauj izvērtēt arī ražīgumu.
Pasaulē kā šķirnes apstiprinātas vairāk nekā 300 DH līnijas no 13 augu sugām. Salīdzinot DH un tīrās līnijas, kas iegūtas ar tradicionālajām selekcijas metodēm, noskaidrots, ka DH līnijas neatpaliek ne agronomisko (auga augstums, tūkstoš graudu masa, vārpu nobriešanas laiks), ne kvalitātes (glutēna saturs), ne ražīguma rādītāju ziņā. Tomēr tiek norādīts, ka DH izmantošana var būt mazefektīva gadījumos, kad F1 tiek iegūta krustojot šķirnes ar zemu radniecības pakāpi un selekcijas izejmateriālam ir liela ģenētiskā daudzveidība. Lai DH populāciju ieviešana selekcijas programmās būtu efektīvāka, jāizmanto skaitliski lielas DH populācijas, kas ļautu pat pēc viena rekombināciju cikla iegūt augus ar nepieciešamo īpašību kombināciju.
DH populācijas tiek izmantotas gēnu kartēšanā, turklāt kā būtiska priekšrocība tiek norādīta iespēja kartējošo populāciju iegūt jau 1,5 gadu laikā un ilglaicīgi saglabāt DH populāciju pašapputes ceļā. DH, pateicoties inducētajai šūnu attīstības maiņai, var tikt izmantoti šūnu attīstības regulējošo mehānismu izpētē augu fizioloģijā.
Latvijā
Latvijā selekcija notiek Nacionālajā botāniskajā dārzā Salaspilī, kurā selekcionē mellenes, kazenes, košumaugus; Pūre Dārzkopības pētījumu centrā - augļukokus, ogulājus, zemenes, dārzeņus; AREI Priekuļu pētniecības centrā - kartupeļus, rudzi, mieži, tritikāle, zirņi, pupas, AREI Stendes pētniecības centrā  - kviešus, miežus, auzas, AREI Viļānu daļā - linus, Dārzkopības institūtā  - avenes, ābeles, krūmcidonijas, hibrīdplūmes, plūmes, saldos ķiršus
Latvijas Jūras administrācija
Latvijas Jūras administrācija ir institūcija, kas nodrošina Jūrlietu politikas plānošanu un īstenošanu Latvijā, lai sasniegtu mērķi — droša, aizsargāta un efektīva kuģošana tīrās jūrās. Aģentūras galvenais birojs atrodas Rīgā, Pārdaugavā, Trijādības ielā 5, netālu no Āgenskalna līča. Aģentūras mērķis ir veicināt drošu un aizsargātu kuģošanu Latvijas piekrastē un ostās, veicināt kuģu, to apkalpes un pasažieru drošību un aizsardzību, novērst jūras piesārņošanu, paaugstināt Latvijas flotes konkurētspēju pasaulē un paaugstināt Latvijas jūrnieku konkurētspēju pasaulē.
Iepriekš jūras negadījumus izmeklēja Latvijas Jūras administrācijas Jūras negadījumu izmeklēšanas nodaļa, bet kopš 2011. gada 1. jūnija šī funkcija tika nodota Transporta nelaimes gadījumu un incidentu izmeklēšanas birojam.
Vēsture
Valsts akciju sabiedrība "Latvijas Jūras administrācija" tika izveidota 1994. gadā kā valsts bezpeļņas organizācija uz 1991. gadā dibinātā Latvijas ostu galvenā kapteiņa dienesta bāzes, pievienojot:
Inarts Skujiņš
Inarts Skujiņš (dzimis 1936. gadā) ir Latvijas žurnālists.
Bijis laikraksta "Sports" galvenais redaktors no 1963. līdz 1969. gadam. No 1969. līdz 1971. gadam — Latvijas Radio izdevuma "Rīgas Viļņi" redaktors un "Pēdējo ziņu" galvenā redaktora vietnieks. Bijis arī vēstures pasniedzējs Rīgas Elektromehāniskajā tehnikumā un tā neklātienes nodaļas vadītājs. Bijis Latvijas Televīzijas Sabiedriski politisko raidījumu redakcijas galvenais redaktors no 1973. līdz 1976. gadam, Rīgas pilsētas deputāts kopš 1976. gada. Bijis LKP CK masu informācijas līdzekļu instruktors, un no 1989. gada jūlija līdz 1990. gada aprīlim — Latvijas PSR Galvenās literatūras pārvaldes vadītājs. 1961. gadā ieguvis augstāko izglītību — absolvējis Latvijas Valsts Universitātes vēstures un filoloģijas fakultāti. 20. gadsimta 70. gados — Augstāko partijas skolu.
Sieva — Rūta Skujiņa, farmaceite, absolvējusi Rīgas Medicīnas institūta Farmācijas fakultāti, bezpartejiska, ilggadēja aptiekas vadītāja Rīgā no 1969. līdz 2006. gadam. Meita Vineta Poriņa — valodniece, sociolingviste un politiķe.
Soročincu gadatirgus
Soročincu gadatirgus (uk) ir viens no ievērojamākajiem Ukrainas gadatirgiem. Tiek rīkots Poltavas apgabala Mirhorodas rajona Veliki Soročincu ciemā. Tradicionāli notiek katru gadu augusta pēdējās brīvdienās, bet pēdējos gados tā sākums tiek pārcelts nedēļu agrāk. Risinās 5 dienas.
19. gadsimtā tagadējās Ukrainas teritorijā ik gadu tika rīkoti ap 12 tūkstošu gadatirgi, no tiem 178 — lieli un vidēji. Soročincu gadatirgus nebija ne starp lielākajiem, ne zināmākajiem. Atpazīstamību tam deva Nikolaja Gogoļa stāsts «Soročincu gadatirgus» no krājuma «Vakari ciematā Dikaņkas tuvumā». Gadatirgus Soročincos tika rīkots līdz 1920. gadiem, kad to slēdza. Gadatirgus atdzima 1966. gadā. 1999. gadā ar Ukrainas prezidenta rīkojumu tam tika piešķirts Nacionālā gadatirgus statuss.
Kārlis Markss
Kārlis Heinrihs Markss (de; dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes vācu filozofs, žurnālists, politekonomists un revolucionārs. Savus darbus veltījis sabiedrības un ekonomisko procesu analīzei. Pamatojoties uz Marksa idejām par ražošanas apstākļu lomu sabiedrības un indivīda attīstībā, veidojās marksisma tradīcija sabiedriskajās zinātnēs. Pazīstamākie Kārļa Marksa darbi ir "Komunistiskās partijas manifests" (Das Kommunistische Manifest, 1848, kopā ar Frīdrihu Engelsu) un četru sējumu darbs "Kapitāls" (Das Kapital, Kritik der politischen Ökonomie, 1867, 1885, 1894).
Kārļa Marksa dzīvesstāsts
Kārlis Markss piedzima 1818.gadā Prūsijas pilsētā Trīrē, emancipētu ebreju ģimenē. Kārļa Marksa tēvs pēc profesijas bija jurists un, lai viņš varētu turpināt strādāt profesijā, ģimene pārgāja kristietībā. Studēja tieslietas Bonnā un Berlīnē, kur iepazinās ar jaunhēgeliešiem. Zinātņu doktora grāda sacerējumu rakstīja filozofijā. Tajā viņš salīdzināja Dēmokrita un Epikūra viedokļus. 1841. gadā pēc studiju beigšanas Markss cerēja strādāt akadēmisku darbu, bet tā kā viņš jau bija iesaistījies pārāk radikāli domājošās grupās, cerības bija mazas. Tāpēc Markss pievērsās žurnālistikai un ātri tika iesaistīts politiskos un ekonomiskos strīdos. Tie ietekmēja Kārli Marksu, un viņš sāka pārdomāt savu komunisma teoriju.
1836. gadā Kārlis Markss apprecējās ar Ženiju fon Vestfāleni. Viņiem bija seši bērni, no kuriem izdzīvoja tikai trīs - Ženija, Laura un Eleonora. Kopdzīves sākumā Kārlis Markss strādāja par avīzes „Rheinische Zeitung” redaktoru. Avīzē tika publicēti revolucionāri raksti, tāpēc to drīz slēdza. 1843. gadā Kārlis Markss ar savu sievu Ženiju, ģimenes kalponi un bērniem devās trimdā uz Parīzi, kur iepazinās ar Frīdrihu Engelsu. No 1845. līdz 1847. gadam Markss dzīvoja Briselē, vēlāk Ķelnē. 1849. gada maijā Kārlis Markss devās uz Londonu, kur nodzīvoja līdz savai nāvei, radīdams savu pazīstamāko teorētisko darbu "Kapitāls". 1864. gadā Markss bija viens no Pirmās Internacionāles dibinātājiem.
K. Marksa izpratne par sabiedrības noslāņošanos
Kārlis Marks bija tas, kurš radīja pirmo socioloģisko priekšstatu par sabiedrības noslāņošanos, veicot to daļēji kopā ar Frīdrihu Engelsu. Pēc šo domātāju skaidrojuma sabiedrības noslāņošanos nosaka īpašums, kas balstīts uz ražošanas līdzekļiem. Sabiedrības slāņi jeb šķiras, kuru valdījumā tie ir, ekspluatē citu cilvēku kopumu. Markss uzskatīja, ka buržuāzijas laikmets jeb kapitālisms ir vienkāršojis šķiru pretrunas: visa sabiedrība sašķeļas divās lielās naidīgās nometnēs – buržuāzijā un proletariātā. Attīstoties kapitālistiskajai lielražošanai, pārējās šķiras izzūd. Vidusšķira, ko lielākoties veido sīkražotāji, visai nesekmīgi cenšas saglabāt savu stāvokli. Marksa izpratnē vidusslānim nav nākotnes perspektīvu, un tādēļ tā vairumam ir lemts nokļūt proletariāta sastāvā, bet dažiem var izdoties pievienoties buržuāzijai.
Nenovēršamais ražošanas spēku progress un rūpniecības attīstība arvien vairāk saasina pretrunas ar pastāvošajām kapitālistiskajām attiecībām. Markss atzīst, ka ir iespējams tikai viens šīs pretrunas likumsakarīgs atrisinājums, proti, tā ir sociālā revolūcija. Tās rezultātā taps jauna ekonomiskā sistēma, kura balstīsies uz ražošanas līdzekļu sabiedrisko īpašumu. Proletariāta uzvara radīs sabiedrību bez pretrunām, tā būs bezšķiru sociālā realitāte.
Darbi
Kārļa Marksa agrākie nozīmīgākie darbi ir „Par Hēgeļa tiesību filozofijas kritiku” (Zur Kritik der Hegelschen Rechtsphilosophie) un „Par ebreju jautājumu” (Zur Judenfrage), abi darbi tika sarakstīti 1843. gadā un publicēti „Deutsch-Franzōsische Jahrbücher”. Mazliet vēlāk sarakstītie darbi „Ekonomiskais un filosofiskais manuskripts” (Ökonomisch-philosophische Manuskripte, 1844. gadā) un „Feierbaha tēzes” (Thesen über Feuerbach, 1845. gadā) netika publicēti Marksa dzīves laikā.
Marksam bija vairāki kopīgi darbi ar Engelsu. Tāpat kā „Ekonomiskais un filozofiskais manifests” un „Feierbaha tēzes”, Marksa un Engelsa kopdarbs „Vācijas ideoloģija” (Die Deutsche Ideologie) sarakstīts 1845. gadā. Parīzē tas publicēts netiek, tomēr šis darbs ir ievērojams ar to, ka tajā jau ir sastopamas Marksa vēstures teorijas sākumidejas. 1848. gadā sarakstītais Marksa un Engelsa kopdarbs „Komunistiskās partijas manifests” (Manifest der Kommunistischen Partei) kļuva ļoti populārs. Tas tika ļoti ātri publicēts, kad Markss atgriezās Vācijā 1848. gadā, lai piedalītos 1848. gada revolūcijā. Bet pēc revolūcijas neveiksmes Markss pārcēlās un Londonu, kur nodzīvoja visu savu atlikušo mūžu.
Londonā Kārlis Markss koncentrējās uz ekonomikas studijām. Un 1859. gadā sarakstīja darbu „Ieguldījums politiskajā ekonomijā” (Kritik der Politischen Ökonomie). Sevišķi nozīmīgs Marksa ideju attīstībai bija šī darba priekšvārds, ko Markss nosauca „Vadošie principi”. Uz šiem principiem arī balstās daudzas idejas viņa vēsturiskajā materiālismā.
1857. gadā Kārlis Markss publicēja brošūru „Gotas programmas kritika” (Kritik des Gothaer Programms). Tas ir svarīgs avots Marksa pārdomu par komunistiskās sabiedrības rakstura un struktūras atspoguļošanai.
Tomēr Kārļa Marksa galvenais darbs ir „Kapitāls" (Das Kapital), kura pirmā daļa tika publicēta 1867. gadā. „Kapitāls” sastāv no trim daļām, no kurām divas pēdējās jau pēc Marksa nāves sakārtoja un izdeva Frīdrihs Engelss. Trešā daļa iznāca 1894. gadā.
Kārļa Marksa agrīnie darbi
Jaunā Kārļa Marksa intelektuālajā dzīvē dominēja Georga Fridriha Vilhelma Hēgeļa ietekme. Markss bija daļēji saistīts ar grupu, kas sevi sauca par jaunhēgelieši. Viens no visietekmīgākajiem šajā grupā bija Ludvigs Feierbahs, kurš mēģināja pārveidot Hēgeļa metafizikas mācību, kritizējot Hēgeļa mācību par reliģiju un valstī. Liela daļa darbu, ko Kārlis Markss sarakstīja 19. gadsimta 40. gados, ir raksturojumi viņa centieniem definēt viņa paša nostāju starp Hēgeli un Feierbahu, kā arī citiem jaunahēgeliešiem.
Par ebreju jautājumu
Jaunaihēgeliietis Bruno Bauers (Bruno Bauer) bija uzrakstījis darbu par ebreju emancipāciju no ateisma pozīcijas, rakstot, ka gan jūdaisms, gan kristietība esot šķērslis atbrīvošanai. Atbildot Baueram, Markss izveido vienu no saviem patstāvīgākajiem argumentiem agrīnajos darbos, tas ir — līdzekļi politiskai atbrīvošanai un cilvēku atbrīvošanai ir dažādi. Kārlis Markss raksta, ka politiskā atbrīvošana ir sasniedzama, pastāvot reliģijai, un kā piemēru min Amerikas Savienotās Valstis.
Tomēr, pētot tematu dziļāk, pats Kārlis Markss pārliecinās, ka sasniedzot politisko brīvību, rodas barjera, kas traucē sasniegt cilvēku atbrīvošanu. Markss kritizē liberālismu. Liberālās tiesības un taisnīguma idejas izriet no domas, ka katram no mums ir vajadzīga aizsardzība no citām cilvēciskām būtnēm. Tādēļ liberālās tiesības ir izveidotas tā, lai aizsargātu mūs no tās uztvertiem draudiem. Brīvība no tāda redzes punkta ir brīvība no iejaukšanās. Markss uzskata, ka īstā brīvība ir atrodama mūsu attiecībās ar citiem. Tā ir atrodama cilvēku sabiedrībā, nevis izolācijā. Tomēr Markss nepretojās politiskajai emancipācijai, jo liberālisms ir liels uzlabojums aizspriedumu un diskriminācijas sistēmā, kura eksistēja tālaika Vācijā. Tomēr tādam politiski emancipējošam liberālismam ir jābūt pārspētam īstas cilvēciskas emancipācijas ceļā. Diemžēl Markss tā arī neizskaidro, kas cilvēciskā emancipācija ir.
Ekonomikas un filozofijas manuskripts
"Ekonomikas un filozofijas manuskripts" aptver plašu tēmu klāstu, ieskaitot atziņas par privāto īpašumu, komunismu un naudu, kā arī attīsta Marksa Hēgeļa kritiku. Darbs pazīstams arī ar darbaspēka un strādnieku šķiras novērtējumu un pētīšanu. Šajā darbā Markss apraksta strādniekus kā cietējus no atsvešinātības. Tie tiek atsvešināti, pirmkārt, no produkta, kuru tūlīt pēc tā izgatavošanas atņem savam ražotājam, otrkārt, no viņu darba, kurš tiek pārdzīvots kā mocības, treškārt, no sugas esamības, jo cilvēks izgatavo automātiski un nav atbilstošs savām patiesajām spējām, visbeidzot, no citām cilvēcīgām būtnēm, jo cilvēku attiecības aizstāj hierarhija. Būtībā Kārlis Markss mēģina atteikties no Hēgeļa slēdziena par ekonomiskajām kategorijām, mēģinot demonstrēt buržuāzijas kategorijas — darba algu, īri, naudas maiņu, ienākumu apmaiņu.
Feierbaha tēzes
Darbs „Feierbaha tēzes” satur vienu no neaizmirstamākajām Kārļa Marksa piezīmēm: „filozofi ir tikai interpretējuši pasauli, mērķis ir to mainīt”. Darbs sastāv no vairākām tēzēm, kas ir labs un īss izklāsts Marksa reakcijai uz viņa laika filozofiju.
Tēzēs Markss iebilst līdz šim pastāvošajam materiālismam un ideālismam. Markss materiālisms atzīst par psihisko pasaules sapratni, kritizē par cilvēka lomas pasaules radīšanā ignorēšanu. Ideālisms, kurš ir Hēgeļa radīts un attīstīts, akcentē cilvēka nozīmi, bet robežojas tikai ar domu vai ieceri, ka pasaule ir radīta caur kategorijām. Markss kombinē abus redzējumus, rosinot viedokli, kurā cilvēki pasauli tiešām rada vai vismaz pārveido to tādu, kādi viņi to redz, bet izmaiņas notiek nevis ar domu, bet gan aktīvas rīcības veidā.
Vēstures teorija
Kārlis Markss darbā „Vēstures teorija” savu vēstures teoriju neizklāsta sīki. Tas ir sastādīts no dažādiem atšķirīgiem tekstiem, kuros viņš skaidro un analizē pagātnes vēsturiskos notikumus un nākotnes iespējamos notikumus. Galvenos materiālus un viedokļus šim darbam Kārlis Markss smēlās no sava kopdarba ar Engelsu „Vācu ideoloģija”, kas sarakstīts 1845. gadā. Markss vēsturisko procesu redz caur neizbēgamām ražošanas veidu nomaiņām, kuras novedīs pie augstākā punkta, kas pēc Marksa uzskata, būs komunisms. Darbs centrējas ap ideju, ka sabiedrības slāņi izvirzās un zaudē savu ietekmi, sekmējot vai kavējot cilvēku produktīvo izaugsmi.
Gotas programmas kritika
Darbā „Gotas programmas kritika” Markss komunismu apraksta kā sabiedrīsko iekārtu, kurā katra persona darbojas pēc savām spējām un saņem atalgojumu atbilstoši savām vajadzībām.
Kapitāls
Kārļa Marksa ievērojamākais darbs „Kapitāls” iesākas ar ekonomikas analīzi. Prece ir definēts kā noderīgs objekts, kas ir ražots tirgum. Tāpēc produkta eksistencei nepieciešama tirgus eksistence, kur notiek preču apmaiņa. Markss saka, ka precei ir divas vērtības - lietošanas vērtība, bet otrā — apmaiņas vērtība jeb preces cena. Pēc Marksa domām, lietošanas vērtība ir viegli saprotams jēdziens, bet viņš uzskata, ka apmaiņas vērtība ir mīklains fenomens un tai nepieciešams izskaidrojums. Viņš izvirza jautājumu, kāpēc vienas noteikta patēriņa preces daudzuma vērtība ir vienāda ar otras noteikta patēriņa preces daudzuma vērtību? Atbildi uz jautājumu Markss sniedz, izskaidrojot to ar strādnieku ieguldījumu, kas nepieciešams preces ražošanai.
Līdz ar to Markss secina, ka, rūpniecībai lietojot vairāk mehānismus, tiek lietots vairāk noteiktais, bet mazāk mainīgais kapitāls, un peļņas lielums krītas. Bet tas ir strādnieku šķiras peļņas lielums, jo, jo mazāk kapitālu saņems strādnieki, jo mazāk viņi radīs vērtību.
Kārļa Marksa "Kapitāls" iznāca trīs sējumos, tomēr tikai pirmo izdeva pirms Marksa nāves 1867. gadā. Otrās un trešās daļas manuskripti arī tika pabeigti 1860. gados, tomēr Kārlis Markss tos papildināja visu savu atlikušo mūžu, un tie tika izdoti pēc Marksa nāves ar viņa drauga Frīdriha Engelsa gādību.
"Kapitāla" trešajā daļā Markss izveido sistēmu, kas ietekmē kapitālismu. Markss skaidro, ka katrā sabiedrībā valdošās idejas nāk no valdošās šķiras, kas ir katras šķiras ideoloģijas sastāvdaļa.
Darjus Miceika
Darjus Miceika (lt, dzmis ) ir Lietuvas futbolists, pussargs. No 2005. līdz 2008. gadam spēlēja FHK Liepājas Metalurgs.
Leivi
Leivi, arī Vidzemes igauņi, (et — 'Gaujas igauņi') līdzās luciem ir viena no divām izzudušām igauņu valodas salām Latvijas teritorijā.
Leivu pēcteči, kas vēl pratuši šo valodu (Kārlis Būmanis, Antons Boks, Artūrs Pētersons u.c.) bijuši atrodami vēl 20. gadsimta 60. gados Alūksnes rajona Ilzenes pagastā.
Izcelsme un nosaukuma etimoloģija
Saskaņā ar Mauno Koski, leivu nosaukums cēlies no vārda līvis, kas ī > ei pārvirzes rezultātā pārtapis par leivis. Izloksnes nosaukums leivu balstās uz daudzskaitļa ģenitīva formas latviešu valodā.
Leivu pētniecības vēsture
Pirmā reize, kad leivu tauta tika pieminēta rakstu darbā, bija 1782. gada Augusta Vilhema Hupela grāmatā. Hupels leivus dēvēja par igauņiem. Viņš nezināja neko par leivu izcelsmes vietu. Hupels minēja, ka leivi 1782. gadā bija vairāki tūkstoši. Hupels savā grāmatā nosauc arī vairākus ciemus, kuros dzīvoja leivi; tie bija Kalnamuiža, Zeltiņi, Alūksne, Trepene un Gaujiena.
1841. gadā Haralds fon Brakels (Harald von Brackel) raksta par leiviem savā darbā. Brakels leivu tautu sauca par savādo somu cilti, bet nezināja teikt, vai tie ir lībieši vai igauņi. Brakels savā darbā nemaz neskāra noskaidrot, no kurienes leivi ir cēlušies. Viņš rakstīja, ka leivi ir igauņiem līdzīga tauta vai pat lībieši. Viņa piezīmēs ir atrodama interesanta piezīme par leivu tautu, norādot teritoriju, kur viņi dzīvoja: „Alūksnē un Gulbenē, Zeltiņos un Lejasciemā, Livonijas galējā pierobežā, kur tā saskaras ar Pleskavas un Vitebskas guberņu. Kur tā ir nosegta ar daudz mežiem un purviem, dzīvo savāda somu tauta, Latvijas iedzīvotāju vidū.”
1851. gadā Andress Jūhans Šēgrēns (Andres Johan Sjögren) publicēja pirmo nedaudz plašāku rakstu avīzē par leiviem. Šēgrēns veica līdz šim nopietnāko zinātnisko leivu izpēti. Savā rakstā viņš rakstīja īpašus faktus par leivu valodu. Viņš uzskatīja, ka leivi nav lībieši. Tomēr leivi nezināja daudz par savu izcelsmi, viņu paražas un valoda ir tuvākas igauņiem nekā lībiešiem. Šēgrēns raksta, ka Lejasciems, Alūksne, Ilzene, kā arī Kalnamuiža ir ciemi, kuros dzīvoja leivi. Šēgrēna darbā ir rakstīts, ka leivu kopumā ir apmēram 2600.
1869. gadā tika publicēts Ferdinanda Johana Vīdemana (Ferdinand Johann Wiedemann) raksts par leivu valodu. Viņš leivus sauca par igauņiem, jo uzskatīja, ka leivi ir daļa no igauņiem. Vīdemans rakstīja, ka leivu valoda nav lībiešu valoda vai dienvidigauņu valodas dialekts. Viņš ticēja, ka leivi varēja atceļot no Harglas (Hargla), Menistes (Mõniste), Karulas (Karula) un Roosas (Roosa). Imigrēšana notika 1601. un 1602. gadā, kad Baltijā plosījās mēris, un vēlāk 1700. gadā, kad norisinājās Ziemeļu karš. Savā darbā Vīdemanis raksta, ka 1868. gadā leivu ir mazliet vairāk kā 2000.
1911. gadā somu valodnieks Heiki Ojansū (Heikki Ojansuu) bija pirmais no valodniekiem, kurš uzturējās pie leiviem ilgāku laiku. Ojansū leivus uzskatīja par daļu no igauņiem. Savā darbā viņš deva vispusīgu pārskatu par leivu tautu un tās paražām. Heiki Ojansū devās personīgi pie leivu valodas runātājiem uz Ilzeni un Kalnamuižu un Alsviķiem, toties nosaucot Lejasciemu par lībiešu ciemu. Pēc Ojansū ziņām, ir iespējas, ka leivu dzīvojamā teritorija bija vēl lielāka. Tomēr viņa darbā nav skaidrs leivu skaits, kā viņš pats ir minējis, ka vajadzētu būt vairāk, bet secina, ka daļa slēpjas.
1920. gada sākumā pirmais igauņu valodnieks, kurš devās pie leiviem, bija students Pauloprīts Volaine (Paulopriit Voolaine). Viņa darbā var atrast atsauces uz autoru darbiem, kas jau bija pētījuši leivu tautu, bet var arī atrast jaunu informāciju. Viņš leivus dēvē par Gaujas tautu. Volaine raksta, ka pēdējie leivu valodas pratēji dzīvoja galvenokārt Ilzenē. Volaine sniedz daudz un arī pretrunīgus datus par leivu izcelsmes vietu. Viņš raksta, ka 1927. gadā Ilzenē dzīvo 25 leivu valodas runātāji un 50 cilvēki, kuri šo valodu tikai saprot.
Personīgi pie leiviem devās arī profesors Lauri Ketunens (Lauri Kettunen). Viņš kopā ar Pauloprītu Volaini devās un uzturējās pie leiviem ļoti neilgu laiku. Pētījumus viņš veica tikai pāris desmit stundās. Viņa darbā tiek pausta droša nostāja, ka leivu valoda nav līdzīga lībiešu valodai, bet ir igauņu valoda. Ketunens uzskata, ka tā ir dienvidigauņu kolonijā, kam varēja būt saskarsme ar lībiešiem.
Arī Valters Nīluss (Valter Niilus) ir pētījis leivu tautu, viņu atrašanas vietas un valodu. Viņš savas ekspedīcijas laikā 1930. gados apmeklēja tādus ciemus kā Lejasciems, Dūre, Līves, Ilzene, Kalnamuiža, Alsviķi, Trapene un Zeltiņi. Šajos ciematos dzīvoja vai bija dzīvojuši leivi. 1930. gados Nīluss secināja, ka Ilzenē un tās apkārtnē bija 131 cilvēks, kas spēja sarunāties leivu valodā. Tieši Ilzene un tās muiža bija vieta, kurā visvairāk arī dzīvoja leivi. Lejasciemā, Ķibās, Andriņos, Dūrē, Līvēs un Alsviķos bija konstatēti diezgan daudz cilvēki, kas prata leivu valodu. Lejasciems un Dūre arī skaitās kā apdzīvotas vietas, kurās bija apmeties salīdzinoši liels leivu skaits. Nīluss raksta, ka vairāk uz Austrumu pusi situācija bija kļuvusi skumjāka. Kalnamuižā 1930. gadā vairs nebija palicis neviens cilvēks, kas sevi sauktu par leivu vai igauni un runātu leivu valodā. Zeltiņos, kas ir netālu no Ilzenes, trūka informācijas par leiviem šajā ciemā.
Savas ekspedīcijas laikā Nīluss satika vairākus leivus un to ģimenes. Vieni no pēdējiem leiviem Ilzenē bija Kārļa Pētersona ģimene, sieva Alide un bērni Lilija un Artūrs. Kārlis un viņa ģimene runāja savā starpā runāja leivu valodā, bet paralēli lietoja arī latviešu valodu. Kārklupē dzīvoja Mihkela Boka sieva Jule, kura bija latviete, bet, kad apprecējās ar Mihkelu, iemācījās arī leivu valodu. Viņa leivu valodā runāja brīvi un mācēja noskaitīt vecās rūnu dziesmas. Viņiem arī bija mazmeitas, kas ļoti labi runāja leivu valodā. Arī šī ģimene paralēli runāja latviešu valodā bez problēmām. Kārlis Vecins, kas arī dzīvoja Kārklupes ciemā, stāstīja, ka leivi esot nākuši no Zviedrijas, tā bija runājuši un stāstījuši vecie cilvēki. Vēl Nīluss noskaidrojis, ka leivs Pēteris Melets savas dzīves laikā bija dzīvojis trīs leivu ciemos — Ilzenē, Kalnamuižā un Lejasciemā. Toties Ivans Melets no Siveci ciema, satiekoties ar Valteru Nīlusu, stāstījis, ka daudzi ieradušies sen, sen atpakaļ, lielā kara laikā, kā trīs bēgļu grupas. Viņi esot ieradušies no Lietuvas puses. Vieni esot apmetušies Ilzenes muižā, otri Lejasciemā Gaujas pusē un trešie ap Alsviķu ciemu. Aleksandrs Bumans, no tā paša ciema, kur dzīvoja I. Melets, atceras, ka leivi nākuši no Kurzemes, kur dzīvoja lībieši, kā arī no Gaujas senlejas. Kā arī Frits Petersons no Brūniņiem runāja, ka leivi nākuši no Kurzemes. Vēl viens leivs Julius Melets, stāstījis, ka leivi cēlušies Kurzemē un ieradušies Vidzemes Ziemeļos.
Leivu izloksne
Atsaucoties uz igauņu valodnieka Salmes Nigolas (Salme Nigol) grāmatu "Märkmeid matkalt Leivu keelesaarele", leivu izloksnei ir sava īpaša gramatiskā struktūra. Tomēr viņa saskata līdzības ar dažu desmitu kilometru attālumā sastopamo Harglas-Menistes (Hargla-Mõniste) izloksni. Nigola uzsver, ka neatkarīgi no tā, ka ziņas par leivu dialekta morfoloģiskajām un citām pazīmēm ir niecīgas, leivu dialektā ir sastopami daudz latviešu valodas aizguvumi; piemēram, nâne ᵘom slima ‘naine on haige’ (sieviete ir slima) un bagata mîž ‘rikas mees’ (bagāts vīrietis).
Leivu izloksnes izrunas īpatnības: Leivu dialekta morfoloģiskās pazīmes: Vārdu krājuma īpatnības leivu dialektā:
Leivu pārlatviskošanās iemesli
1935. gadā Valters Nīluss min dažus iemeslus, kādēļ leivu skaits strauji samazinājās. Viens no iemesliem bija karš, kura laikā daudz nomira. Daudzi integrējās latviešu vidē, vairs nelietoja savu valodu, bet runāja jau latviešu valodā, kā arī sāka veidot ģimenes ar latviešiem. Daudz leivu arī devās dzīvot uz Igauniju.
19. un 20. gadsimtu mijas laikā notika aktīva leivu tautas pārlatviskošanās. Pārlatviskošanās galvenais iemesls bija tas, ka skolās mācības notika latviešu valodā. Kamēr nebija skolas saistības, leivu valoda vēl bija dzīvotspējīga. Leivu bērni, kuri mācījās latviešu skolā, pamazām aizmirsa savu valodu, tās lietojums kļuva aizvien retāks. Latviešu skolotāji labprāt un samērā bieži izsmēja leivu bērnus, kuri, saprotams, latviešu valodā runāja nepilnīgi, ar kļūdām.
Nīluss apraksta, ka pat svētdienās pie baznīcas latvieši kritizēja leivus. Latvieši baumoja, ka tikko sadzirdot leivu valodu, tā zina, ka gaidāms lietus. Latvieši leivu valodu zākāja par „zirgu valodu”. Taču diezgan maz leivu sirmgalvju atceras laikus, kad latviešu valodu savā zemē bija dzirdējuši tik reti, ka leivi smejoties tieši to sauca par „zirgu valodu”. Būtībā leivi bija spiesti apgūt latviešu valodu, jo bija kauns, ka tos nomelno savas īpatnējās un latviešiem nepazīstamās valodas dēļ, tādēļ vairākums leivu pakļāvās latviešu spiedienam un latviskojās.
Nīluss secina, ka skola un baznīca latviešu valodā, jauktās laulības, kā arī tautiskās sajūtas un zināšanu trūkums — tas viss noveda pie šīs jau tā mazās tautas samazināšanās. Lielākā daļa leivu sāka sevi saukt par latviešiem, pat viņu identitātes kartēs sāka atzīmēt „latvietis”.
Leivu ticība
Pēc A. J. Šēgrēna datiem leivu ticība bija līdzīga igauņu reliģijai. Dievi bijuši daudzi un dažādi. Katram no dieviem tika sniegti upuri, piemēram, maize, gaļa u.c. Upurēšanas un lūgšanas vieta galvenokārt bija mežs. Vēlāk, kad jau bija baznīca, upurus nesa un novietoja arī pie baznīcas mūra. Tādā veidā tika kopā sajauktas vecā un jaunā ticība. Leivi uz ceļiem lūdzās gan baznīcā, gan mežā pie kokiem.
Ilgu jo ilgu laiku tika sacīts, ka Senais Dievs jeb Pērkons dzīvo un savas dusmas dārdina mežā. Par Pērkona labo roku tika dēvēts Varavīksnes dievs, kas radīja dzeramo ūdeni no zemes. No Velna aizsargājās ar pīlādžkoka zariem, kas tika novietoti vāzē istabā. No pīlādžu zariem veidotus krustus nevarēja šķērsot neviens ļaunais gars — tas uzreiz izgaisa nebūtībā. Lauru zaru krusti aizsargāja pret zibeni.
No Sosāres ciemata nākušais Peters Melets apgalvoja, ka galvenokārt viss tika lūgts kokiem. Maizi nesa uz mežu un novietoja uz akmens, kura aizmugurē bija novietots uz augšu vērsts krusts. Vissvētākie koki bija ozoli un priedes. Vēl leivu tauta ticēja laimescimdu spēkam. Laimescimdus ieguva sveču mēnesī (februārī) slepeni dodoties uz kaimiņa aitu klēti, kur vienai no aitām galvas rajonā nocirpa vilnu. No nocirptās vilnas adīja siltus un biezus cimdus. Ja šos cimdus valkāja medus stropu tīrīšanas laikā, tad tika garantēts, ka nākamā gada medus daudzums divkāršosies.
Pionieris (mūziķis)
Juris Šteinfelds, zināms kā Pionieris (dzimis, Rīgā) ir latviešu mūziķis, mūzikas apvienības "Kreisais Krasts" dibinātājs. Savu karjeru sāka 1998. gadā kā hiphopa žanra producents.
Dzīvesgājums
Mūziķis savu izglītību ir guvis Rīgas Angļu ģimnāzijā, Rīgas 41. vidusskolā, Rīgas Tehniskajā koledžā, Rīgas Pārtikas ražotāju vidusskolā, Rīgas 14. vidusskolā.
2000. gadā Āgenskalnā radās projekts True Enemy, kurā bez Pioniera darbojās arī Mazais Z (Valters Zvaigznīte) un Grossmanis (Valters Grossmanis). Dabiskā ceļā grupa izjuka. Pionieris pārgāja uz citiem projektiem un Mazais Z pievērsās grafiti mākslai. Pionieris turpināja darbu pie projekta: "Kreisais Krasts".
2002. gadā līdz ar Kreisā Krasta atklāšanu tika dibināta ierakstu kompāniju 115 (viens viens pieci). 2006. gada 6. maijā Pionieris atvēra durvis hiphopa stila apģērbu, krāsu baloniņu un mūzikas veikalam 115, kas turpināju darbību līdz 2009. gadam. Pionieris ir "Kreisā Krasta" apģērbu līnijas izveidotājs un "Kreisais Krasts studija" īpašnieks. Pionieris ir dažādu projektu mecenāts, pasākumu organizētājs un sponsors. Uzstājies populārākajos Latvijas festivālos un arī koncertos ārpus Latvijas.
2006. gadā Avantis rīkotajā Hip Hop (hiphopa un ekstrēmo sporta veidu Gada balva) projekts ieguva balvu kā HipHop PRO grupa. 2009. gada 14. martā piedalījās Pilsētas kultūrvides festivālā The City. Mūziķis uzsāka veiksmīgu karjeru un viņam ir plaša sadarbība ar citiem Latvijā pazīstamiem repa māksliniekiem. Pionieris ir miksteipu aizsācējs Latvijā. Kopā ar mūziķi Rolandu Ūdri un aktrisi Ilonu Balodi ierakstījuši "Odu basketbolam", kas ir veltījums Latvijas komandai un tās līdzjutējiem 2009. gada Eiropas basketbola čempionātā.
Dod pieci labdarības maratona ietvaros 2021. gadā kopā ar Kreiso Krastu un mūziķi Būū (Ilze Fārte) izveidoja oficiālo himnu "Pāri visam". Akcijā tika vākti ziedojumi vides pieejamībai, cilvēkiem ar funkcionāliem traucējumiem.
Sautvorka
Sautvorka jeb Saterka (en ) ir viens no 33 Londonas administratīvajiem rajoniem, Dienvidaustrumlondonā. Tas atrodas tieši uz dienvidiem to Temzas un Londonas Sitijas. Sautvorkā atrodas Tauera tilta dienvidu daļa. Sautvorkā atrodas deviņas metro stacijas un divpadsmit dzelzceļa stacijas, kā arī trīs kuģu piestātnes.
Pionieris (mūziķis)
Dzīvesgājums
2022. gada 1. novembrī mūziķis izdeva savu pirmo debijas albumu "Kaut mēs uzvarētu tās cīņas, par kurām nerunājam". Ierakstu miksējis un māsterējis Dāvis Strauss Holivudā, ASV, leģendārajā Chalice recording studios, kurā ierakstus veikuši tādi mākslinieki kā Kanje Vests, Jay-Z, Kendriks Lamārs, Nas u.c.
Ārējās saites
__INDEX__
Sautvorka
Pēc Lielbritānijā pieņemtās etnisko grupu klasifikācijas 57% no Sautvorkas iedzīvotājiem ir baltie, 26% — melnie un 7% — aziāti.
Ķoniņciems (Turlavas pagasts)
Ķoniņciems ir apdzīvota vieta Kuldīgas novada Turlavas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P112 2 km uz dienvidrietumiem no pagasta centra Turlavas, 22 km no novada centra Kuldīgas un 172 km no Rīgas. Ķoniņciems ir viens no kādreizējiem kuršu ķoniņu brīvciemiem, kas piederējis Peniķu dzimtai. Ķoniņciemā dzimis Latvijas armijas ģenerālis Mārtiņš Peniķis. Ķoniņciema Elku birzs ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Taisons Gejs
Taisons Gejs (en; dzimis Leksingtonā, Kentuki, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts, sprinteris, skrien 100 un 200 metru distancēs.
Viņa personiskais rekords 100 metru distancē ir 9,69 sekundes (ASV rekords, otrs visu laiku ātrākais rezultāts šajā distancē), bet 200 metros — 19,58 s. 2007. gada pasaules čempionātā T. Gejs kļuva par čempionu gan 100 m, gan 200 metru distancēs, finišu sasniedzot attiecīgi pēc 9,85 un 19,76 sekundēm. 200 metru distancē sasniegtais rezultāts bija arī jauns čempionāta rekords. Piedalījies trijās olimpiskajās spēlēs. 2012. gadā Londonā izcīnījis sudrabu ASV izlases sastāvā 4×100 metru stafetē.
2013. gada jūnijā tika paziņots, ka T. Geja dopinga analīzes ir bijušas pozitīvas un sportists tiks diskvalificēts. Pēc sportista diskvalifikācijas ASV komandai tika atņemtas 2012. gada Londonas olimpiskajās spēlēs 4×100 metru stafetē izcīnītās sudraba medaļas.
2015. gadā pēc diskvalifikācijas izciešanas T. Gejs atgriezās sacensību apritē un piedalījās 2015. gada pasaules čempionātā un 2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro. ASV olimpiskā stafetes komanda finišēja trešajā pozīcijā 4×100 metru stafetē, taču arī šoreiz T. Gejam olimpisko medaļu neizdevās iegūt, jo komanda tika diskvalificēta par pārkāpumu stafetes kociņa nodošanā.
Savojas princis Eižens
Savojas princis Eižens (de; dzimis, miris ) bija viens no visu laiku izcilākajiem Hābsburgu monarhijas karavadoņiem. Kalpojis trijiem Austrijas valdniekiem Leopoldam I, Jozefam I un Kārlim VI.
Dzīvesgājums
Dzimis Parīzē, itāļu augstmaņu ģimenē. Uzauga Francijas karaļa Luija XIV galmā. Tā kā Eiženam bija vāja veselība, iesākumā viņam bija paredzēta garīdznieka karjera, tomēr 19 gadu vecumā viņš iestājās militārā dienestā. Nebūdams pieprasīts Francijas armijā, viņš devās uz Vīni, kur iestājās Hābsburgu armijā tieši pirms Lielā turku kara 1683. gada 11.—12. septembra Kaujas par Vīni, kurā piedalījās. Vēlāk piedalījās 1687. gada Mohāčas kaujā, 1688. gadā tika ievainots Belgradas aplenkumā.
1701. gadā princis Eižens iesaistījās Spānijas mantojuma karā, kur vairākkārtēji (dažās kaujās kopā ar angļiem Malboro hercoga vadībā) sakāva franču karaspēku — Karpi kaujā 1701. gada jūlijā, Kjari kaujā 1701. gada septembrī, Otrajā Hehštetas kaujā 1704. gads augustā, Turīnas kaujā 1706. gada septembrī, Audenardes kaujā 1708. gada jūlijā, Malplakē kaujā 1709. gada septembrī, tomēr zaudēja Denēnas kaujā 1712. gada jūlijā.
Pēc Krievijas cara Pētera I neveiksmēm 1710.—1711. gada Krievu—turku karā, atsākās austriešu karadarbība pret turkiem. Princis Eižens sakāva turkus Petrovaradinas kaujā 1716. gada augustā, bet 1717. gada augustā ieņēma Belgradu.
No 1716. līdz 1724. gadam Eižens bija Dienvidnīderlandes (apmēram mūsdienu Beļģija) ģenerālgubernators, tomēr valdīja no Vīnes ar iecelta pārstāvja palīdzību. No 1733. gada, vecuma dēļ fiziski un mentāli vājāks, princis Eižens diezgan neveiksmīgi piedalījās Polijas mantojuma karā. Miris 1736. gadā. Princis Eižens kā rezidenci izmantoja par saviem līdzekļiem uzcelto grezno Belvederes pili Vīnē.
Gviānas Kosmosa centrs
Gviānas Kosmosa centrs (fr, en) ir Francijas kosmodroms Kuru apkaimē, Franču Gviānā. Tas atrodas ļoti izdevīgā vietā - ekvatora un Atlantijas okeāna tuvumā. Kosmodromu izmanto Eiropas Kosmosa aģentūra (ESA), Francijas kosmiskā aģentūra (CNES) un kompānija Arianespace kosmisko aparātu nogādāšānai kosmosā.
Mūsdienās no kosmodroma tiek palaistas visas lielās kravnesības Ariane 5 nesējraķetes. Pašlaik tiek būvēts starta laukums vidējas kravnesības krievu Sojuz-2 raķešu palaišanai. Nākotnē šeit ir paredzēts apkalpot vieglās nesējraķetes Vega.
Āmurs
Āmurs ir darbarīks, kas paredzēts trieciena veikšanai objektam. Visbiežāk to izmanto naglu iedzīšanai, metāla detaļu apstrādei, objektu graušanai. Smagākus āmurus, kuri jātur abās rokās, sauc par veseriem.
Āmura galvu izgatavo no materiāla (parasti dzelzs), kas nedeformējas trieciena rezultātā. Ja jāveic trieciens pa objektu, to nedeformējot, āmura galvu izgatavo no mīkstāka materiāla, piemēram, gumijas vai koka.
Atkarībā no to izmantojuma āmuriem var atšķirties forma un uzbūve. Piemēram, namdaru āmuriem viens gals ir spīles formā, lai ar to varētu izvilkt naglas.
Izšķirami trīs āmura sitieni: delnas (visvājākais), elkoņa, pleca (visspēcīgākais).
Etimoloģija
Vārds „āmurs” latviešu valodā ir aizgūts no sennorvēģu hamarr vai viduslejasvācu, vidusnīderlandiešu hamer (salīdzinot ar de un en). Pirmo reizi minēts 17. gadsimta vārdnīcās kā „āmars”, vēlāk vācu Hammer ietekmē pārveidojies kā „āmers”, bet vārda forma „āmurs” kļuva izplatīta 19. gadsimtā, iekļūstot literārajā latviešu valodā.
Uzbūve un veidi
Pastāv neskaitāmi daudz āmuru veidu, starp kuriem ir atslēdznieka, galdnieka, dzelzceļa vagonu pārbaudītāja, ģeologa, virtuves, kalnrača, kalēja, skārdnieka, apmetēja, kurpnieka āmuri, ārsta, pulksteņmeistara āmuriņi, uzsitējveseris u.c.
Visiem daudzveidīgajiem āmuriem ir kopīgas uzbūves pazīmes. Āmura kāts tiek iestiprināts galvas caurumā, un āmura smaguma centrs parasti ir zem šī cauruma, šim caurumam augšdaļā un lejasdaļā ir paplašinājums. Ievietojot āmura kātu āmura galvā, kāta galā tiek iedzīts ķīlis. Kātu var noķīlēt ar koka ķīli, kurš noziests ar līmi, vai metāla ķīli, kuram ir uzcirtums un kuru sauc par ezīti. Kātam ir ovāls šķērsgriezums, un tā gals ir pusotras reizes platāks par caurumu āmura galvā.
Atkarībā no izmantošanas āmuriem atšķiras masa, kāta garums, galvas forma, materiāli, no kuriem āmurs izgatavots.
Visbiežāk āmuru galvām ir plakanais gals jeb belznis un smailais gals jeb deguns. Belžņi ir kvadrātiski (mīksti un ne visai precīzi sitieni) vai apaļi (spēcīgi un precīzi sitieni). Ražojot āmuru, tā galvas gali tiek rūdīti. Kātus visbiežāk ražo no kizila, pīlādža, kļavas, skābarža, bērza, izturības palielināšanai kātus novāra pernicā.
Izmantošanas padomi
Strādājot ar āmuru, parocīgi mēdz būt dažādi palīglīdzekļi:
Ir darbības, kuras ar āmuru neveic, piemēram:
Lunar Reconnaissance Orbiter
Lunar Reconnaissance Orbiter (no en "Mēness izlūkošanas orbitālais aparāts"), saīsinājumā LRO, ir ASV starpplanētu zonde Mēness izpētei. Projektu vada NASA. LRO ir pirmā misija ASV „Kosmosa izpētes perspektīvas” ietvaros. Tās starts notika.
Nesējraķete Atlas V/401 kopā ar LRO izplatījumā palaida arī mazāku zondi LCROSS (Lunar Crater Observation and Sensing Satellite) jeb "Mēness krāteru izpētes un atklāšanas pavadoni". LCROSS uzdevums bija palaist un vērot Centaur raķešpakāpes ietriekšanos Mēnesī un analizēt pēc sadursmes radušos putekļus, nolūkā atklāt ūdens klātbūtni tajos.
LRO aptuveni gadu lidos zemā polārā orbītā (aptuveni 50 kilometru augstumā virs Mēness virsmas), kamēr instrumenti, kas uz tā atradīsies, ievāks informāciju par Mēness vidi. Ir paredzēts, ka misiju varētu pagarināt vēl uz 5 gadiem. Tad kosmiskais aparāts darbotos kā sakaru nodrošinātājs (retranslators) ar kādu uz Mēness virsmas atrodošos nolaižamo aparātu vai pašgājējaparātu.
Instrumenti
Uz orbitālā aparāta atrodas septiņi dažādi instrumenti, kas sniegs zinātniekiem detalizētu Mēness virsmas karti, kā arī papildinās mūsu zināšanas par Mēness topogrāfiju, apgaismojuma apstākļiem, minerālu sastāvu un dabas resursiem. NASA izmantos iegūtos datus, lai izvēlētos drošāko vietu, kur nolaisties cilvēku pilotējamajiem kosmosa kuģiem, noteikt vietas, kur labāk izveidot nākotnē paredzētos priekšposteņus, kā arī palīdzēt atvieglot radiācijas briesmas, kas varētu apdraudēt astronautus.
Vārds uz Mēnesi
NASA uzaicināja cilvēkus piedalīties pirmajā misijā NASA izpētes programmā, lai līdz 2020. gadam cilvēks atgrieztos uz Mēness. Piedalīšanās izpaudās kā iespēja nosūtīt savu vārdu uz Mēnesi ar LRO. Katrs varēja piereģistrēties speciāli izveidotā interneta lapā kā arī izdrukāt sertifikātu. Reģistrācija beidzās 2008. gada 31. jūlijā. Kopā tika savākts vairāk kā miljons vārdu, kuri tika ierakstīti speciālā mikročipā.
LCROSS
LCROSS uzdevums bija novērot raķešpakāpes Centaur ietriekšanos Mēnesī kādā pastāvīgi tumšā vietā netālu no Mēness dienvidpola. 11. septembrī par šādu vietu tika izvēlēts Kebeus krāteris. . Raķešpakāpe Centaur ietriecās Mēness virsmā 11:31 UTC. Pēc četrām minūtēm, izlidojot cauri sadursmes radītajam atlūzu un putekļu mākonim, tam sekoja LCROSS.
Lidojuma gaita
Kosmiskais aparāts tika palaists. 23. jūnijā tas iegāja orbītā ap Mēnesi. Nākamās 60 dienas bija paredzētas instrumentu testēšanai un kalibrācijai. Pašreiz LRO riņķo ap Mēnesi apmēram 50 km attālumā no tā, veicot mērījumus un veidojot Mēness virsmas 3-D karti. Pirmie Mēness virsmas attēli tika saņemti jau 2. jūlijā. Tajos bija redzams Mēness apgabals uz dienvidiem no Mākoņu jūras. 17. jūlijā kosmiskais aparāts noraidīja attēlus, kuros bija redzami Apollo programmas laikā uz Mēness atstātie aparāti. LRO kopā ar Indijas Mēness zondi Chandrayaan-1 veica eksperimentu, kura laikā uz Mēness virsmas tika meklēta ūdens ledus klātbūtne. Eksperimenta laikā Chandrayaan-1 raidīja radara signālus, kurus pēc to atstarošanās no Mēness virsmas uztvēra gan LRO, gan Chandrayaan-1. Četru minūšu ilgā eksperimenta laikā tika pārbaudīta Erlangera krātera iekšpuse.
Kālija perhlorāts
Kālija perhlorāts ir perhlorskābes kālija sāls ar ķīmisko formulu KClO4. Tas ir stiprs oksidētājs. Bezkrāsaina, kristāliska viela (rombiski vai kubiski kristāli), kas kūst aptuveni pie 610 °C. Viens no pazīstamākajiem oksidētājiem, kas tiek lietots pirotehnikā, šāviņu kapselēs u.c. KClO4 piemīt zemākā šķīdība no visiem perhlorātiem (1,5 grami 100 mililitros ūdens pie 25 °C).
Latvijas Senāts
Latvijas Senāts bija Latvijas Republikas augstākā tiesa, kas pastāvēja no 1918. gada līdz Latvijas Republikas okupācijai 1940. gadā. Senāta sēdeklis bija Senāta ēkā Brīvības bulvārī 10, Rīgā, 1938. gadā Senāts pārcēlās uz jaunuzcelto Tiesu Pili. Mūsdienās Senāta funkcijas pilda Augstākā tiesa.
Kālija perhlorāts
Iegūšana
Kālija perhlorāts tiek iegūts jonu apmaiņas reakcijā starp ūdens šķīdumā esošu nātrija perhlorātu un kālija hlorīdu. Sliktās šķīdības dēļ kālija perhlorāts izkrīt nogulsnēs.
Latvijas Senāts
Izveide
Latvijas Senātu nodibināja ar 1918. gada 6. decembra Latvijas Tautas padomes "Pagaidu nolikumu par Latvijas tiesām un tiesāšanas kārtību", kā vienu no pirmajām Latvijas Republikas iestādēm. Šis nolikums kā kasācijas instanci visās lietās noteica Latvijas Senātu Rīgā, kas izsprieda lietas koleģiālā sastāvā un sadalījās civilā, kriminālā un administratīvā nodaļās ar kopīgā sēdē vēlētiem priekšsēdētājiem. Nolikuma 8. pants noteica prokuratūras sistēmas uzbūvi: Tiesu Senātā ietilpa virsprokurors ar biedriem, Tiesu palātā un apgabaltiesās – prokurori ar biedriem, kā arī izmeklēšanas tiesneši apgabaltiesās. Senāta locekļus iecēla Latvijas Republikas Pagaidu valdība no Tieslietu ministrijas priekšā liktiem kandidātiem, bet viņu apstiprināšana piekrīt Tautas padomei.
Kālija perhlorāts
Īpašības
Kā oksidētājs, KClO4 reaģē ar daudzām degvielām. Pazīstamākais piemērs ir glikoze, C6H12O6.
Sajauktu ar niedru cukuru, to var pielietot kā vāju sprāgstvielu, ja maisījums ir ievietots pienācīgi noslēgtā korpusā. Pretējā gadījumā tas vienkārši sadegs ar violetu liesmu.
Latvijas Senāts
Senāta Apvienotā Sapulce
Sākumā Senāta apvienotās sapulces priekšsēdētāja amatu katru reizi izpildīja tā departamenta priekšsēdētājs, no kura nāca lieta vai uz kuru attiecās apspriežamais jautājums. 1920. gada 3. jūnijā par pastāvīgu priekšsēdētāju „kopīgu rīcības un tiesas sēžu vadīšanai” ievēlēja Administratīvā departamenta priekšsēdētāju Kristapu Valteru, līdztekus viņš turpināja vadīt Administratīvo departamentu un kā senators piedalīties tiesu lietu izskatīšanā.
2010.—2011. gada NHL sezona
'''Nacionālās hokeja līgas 2010.—2011. gada sezona''' bija 93. NHL sezona. Regulārā sezona ilga no līdz, izslēgšanas spēlēs sākas 13. aprīlī. Šajā sezonā piedalījās 30 komandas. Regulārajā sezonā tika izspēlētas 1230 spēles (katra komanda aizvada 82 spēles). Sezona tika uzsākta ar 6 spēlēm Eiropā: Helsinkos, Stokholmā un Prāgā.
Kālija perhlorāts
Izmantošana
Medicīnā lieto vairogdziedzera slimību ārstēšanā, parasti kombinācijā ar citām ārstēšanas metodēm.
Latvijas Senāts
Virsprokuratūra
Pie Senāta pastāvēja Virsprokuratūra, kurā darbojušies sekojoši Senāta virsprokurori un Senāta prokurori:
2010.—2011. gada NHL sezona
Par NHL čempioniem un Stenlija kausa ieguvējiem kļuva Bostonas "Bruins" hokejisti, kas septiņu spēļu finālsērijā uzvarēja Vankūveras "Canucks".
Latvijas Senāts
Jurisdikcija un uzdevumi
Senāta pienākums bija uzraudzīt un vadīt likumu piemērošanu, kā arī vienādu un pareizu likumu iztulkošanu. Bijušajā Senāta sēžu zāles sienā iegravēti vārdi "Viens likums — viena taisnība visiem", kas tiek uzskatīti par Latvijas tiesu un tiesību sistēmas pamatprincipu, kura izvešanu dzīvē uzraudzīja Senāts.
2010.—2011. gada NHL sezona
Pirms sezonas tika aizvadītas divas pārbaudes spēles ar KHL klubiem: Karolīnas "Hurricanes" zaudēja Sanktpēterburgas SKA ar 3—5,  Fīniksas "Coyotes" uzvarēja Rīgas "Dinamo" ar 3—1.
Latvijas Senāts
Latvijas Senāta sastāvs
Tā darbības laikā Senātā pavisam darbojušies 30 senatori.
Manchester City F.C.
Manchester City F.C. ir profesionāls angļu futbola klubs no Mančestras. Dibināts 1880. gadā kā St Mark's (West Gorton). Pašlaik spēlē Anglijas Premjerlīgā. Mājas spēles komanda aizvada Mančestras pilsētas stadionā. Kluba futbolisti ir septiņas reizes izcīnījuši Anglijas čempiontitulu, tai skaitā sešas reizes kopš Premjerlīgas izveides. Sešas reizes komanda ir uzvarējusi FA kausa izcīņā. 1970. gadā uzvarēja UEFA Kausu ieguvēju kausā. 2020.—2021. gada sezonā pirmo reizi iekļuva UEFA Čempionu līgas finālā, taču piekāpās citam Anglijas klubam — Chelsea.
Komandas sastāvs
.
2010.—2011. gada NHL sezona
tika aizvadīta Ziemas klasikas spēle, kurā piedalījās Vašingtonas "Capitals" un Pitsburgas "Penguins". Tajā "Capitals" uzvarēja ar 3—1.
Latvijas Senāts
Latvijas Senāta spriedumi
Latvijas Senāta spriedumi pēc departamentiem un gadiem:
2010.—2011. gada NHL sezona
tika aizvadīts 2010. gada NHL drafts. Tas notika Staples Center Losandželosā, Kalifornijā. Ar pirmo numuru Edmontonas "Oilers" izvēlējās Teiloru Halu.
58. NHL Visu zvaigžņu spēle notika RBC Center hallē Ralejā, Ziemeļkarolīnā. Tajā uzvarēja Niklasa Lidstrēma komanda, kas ar rezultātu 11—10 uzvarēja Ērika Stola komandu.
Latvijas Senāts
Piecu Senatoru atzinums par Latvijas Satversmes spēkā esamību un Saeimas pilnvarām Latvijas Republikas okupācijas apstākļos
1948. gada pavasarī pēc Latvijas Saeimas priekšsēža v.i. bīskapa J.Rancāna lūguma pieci Latvijas Senāta Senatori: Jānis Balodis, Rūdolfs Jānis Alksnis, Pēteris Stērste, Augusts Rumpēters un Maksis Ratermanis sniedza atzinumu par Latvijas Satversmes spēkā esamību un Saeimas pilnvarām okupācijas apstākļos, kam vēlāk pievienojās arī Senators Mintauts Čakste. Uz šo atzinumu pamatīgi atsaucās Latvijas Republikas Satversmes tiesa savā 2007. gada spriedumā Krievijas robežlīguma lietā (Spriedums lietā Nr.2007—10—0102)).
Latvijas Senāta turpinājums
1995. gadā izveidotais Latvijas Republikas Augstākās tiesas Senāts ir Latvijas Senāta tradīciju turpinātājs.
2010.—2011. gada NHL sezona
Rezultatīvākie spēlētāji
Sekojošie spēlētāji bija līgas līderi gūtajos rezultativitātes punktos pēc regulārās sezonas beigām.