cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ceļā
Sižets
Filmas galvenie varoņi Sals Paradaizs (Sems Railijs) un Dīns Moriartijs (Garets Hedlunds) ir tipiski bītu paaudzes pārstāvji.
Pēc tēva nāves Sals Paradaizs meklē savu turpmāko dzīves ceļu. Viņš būtu ieinteresēts kļūt par rakstnieku, taču, nespējot atrast tematu, viņš lielāko tiesu laika pavada ar draugiem bāros, klausīdamies džezu. Drīz viņš iepazīstas ar Dīnu Moriartiju un tā 16 gadus veco sievu Mērilovu (Kristena Stjuarta). Sals un Dīns smēķē marihuānu, apmeklē džeza nakstklubus, izmanto ikvienu iespēju. Dīns ar kādu draugu Karlo (Toms Stēridžs) sarunā doties uz Denveru. Vēlāk Sals arī izlemj viņiem pievienoties un dodas ceļojumā pa ASV ar gadījuma transportu. Tālākie viņu kopējie ceļojumi saistās ar uzdzīvi, alkoholu un narkotikām, centienos izdzīvot dzīves jēgu, kā arī tās bezjēdzību. Ceļojumu papildina arī sievietes, kuru lomas tēlo Kristena Stjuarta, Kirstena Dansta, Eimija Adamsa, Elizabete Mosa un Alisi Braga.
Vilfreds Buma
Vilfreds Buma (nl, dzimis ) ir bijušais Nīderlandes futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Nīderlandes futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeras lielāko daļu pavadījis Nīderlandes komandā PSV Eindhoven, kur 13 sezonu laikā izcīnījis četrus Eredivisie čempionu titulus un trīs Nīderlandes kausus. Pārstāvējis arī Anglijas Premjerlīgas komandu Aston Villa.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā piedalījies 2004., 2008. un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
PSV Eindhoven
Jāks Joala
Jāks Joala (et; dzimis 1950. gada 26. jūnijā Viljandi; miris 2014. gada 25. septembrī Tallinā) bija igauņu dziedātājs, mūziķis un divu grupu — Kristallid un Virmalised dalībnieks. Viņš sāka kā flautists, vēlāk pievienoja dziedāšanu un basģitāru.
Agrīnā dzīve
Jāks Joala ir dzimis Viljandi, Igaunijā un uzaudzis Tallinā. Viņa māte Helgi Ridamē bija mūzikas skolotāja dažādās Tallinas skolās. Viņa tēvs bija Arno Joala bija mūziķis un vēlāk arī pazīstams dziednieks. Kad Jākam palika septiņi gadi, viņš sāka apmeklēt klavierspēles un pusaudža gados arī flautas spēles nodarbības.
Karjera
Vairāki mūzikas vēsturnieki Joalu uzskata par mūzikas leģendu.
Savu muzikālo karjeru viņš sāka 1966. gadā bītgrupā Kristallid (latviešu: Kristāli) kā flautists, pēc tam kā dziedātājs un basists. 1968. gadā viņš bija basģitārists un solists populārajā grupā Virmalised (latviešu: Ziemeļblāzma). Kopā ar Virmalised viņš dziedāja vairākas Toivo Kurmeta dziesmas: Ainult sul (Tikai tev ir), Ma ei tea, miks (Es nezinu, kāpēc), Naer (Smiekli), Taas on päev (Vēlreiz diena) un Üksinda (Viens pats). Joala iepazīstināja igauņu un padomju publiku ar rietumu rokmūziku, dziedot savā dzimtajā valodā. 1980. gados viņš izpelnījās iesauku "Kremļa lakstīgala", jo bieži koncertēja un ierakstīja Krievijā, un liela daļa viņa repertuāra, kas sastāvēja no tādu izcilu komponistu kā Raimonda Paula, Dāvida Tuhmanova un Aleksandra Zacepina dziesmām, tolaik tika dziedāta krievu valodā.
Joalas grupas biedrs Pāps Kelars stāstīja, ka galu galā Joalam apnika uzstāties, sakot, ka uzstāšanos pieprasījusi padomju izklaides aģentūra Goskocsert. Kelars norādīja, ka Joalam nebija lielas izvēles, uzstāties vai nē.
Vēlākā karjera
Deviņdesmitajos gados Joalas kā dziedātāja pazīstamākie projekti bija kopā ar Kollane Allveelaev G (latviešu: Dzeltenā zemūdene G). Grupas sastāvā bija Ivo Linna, Karls Madiss, Mēlis Punders un citi. 1990. gadu vidū viņš uzstājās kopīgos koncertos ar Ivo Linnu un Tenisu Megi. Koncerttūrei neformāli tika dota iesauka Trīs tenoru tūre. Pēc 1990. gadiem Joala veltīja savu laiku mācīšanai, producēšanai un TV/radio raidījumu vadīšanai. Savas dzīves pēdējos desmit gados viņš dzīvoja noslēgtu dzīvi.
Nāve
Viņš nomira 2014. gada 25. septembrī. Viņš tika apbedīts Tallinas Meža kapos.
Piemiņa
2020. gada decembrī pēc bezpeļņas organizācijas "Meie Viljandi" ierosinājuma viņa dzimtajā pilsētā Viljandi tika uzstādīts piemineklis, ko veidojis tēlnieks Mati Karmins. Tas izpelnījās neviennozīmīgu sabiedrības attieksmi un viņa atraitnes kritiku, tāpēc 2022. gada jūlijā tika noņemts un nodots Igaunijas Nacionālā muzeja krātuvē Tartu.
Leokādija fon Freitāga-Loringhofena
Leokādija Sofija Helēne fon Freitāga-Loringhofena (, 1842-1912) bija vācbaltiešu pedagoģe, Skultes muižas privātskolas vadītāja.
Dzīvesgājums
Rakstīja presē par pedagoģiskiem jautājumiem un 1877. gadā publicēja grāmatu latviešu valodā "Par miesas kopšanu skolā". Pēc vīra nāves 1882. gadā Leokādija kopā ar dēliem mantoja Skultes muižu. 1894. gadā Baltijas pārkrievošanas laikā viņa atteicās pāriet uz krievu apmācības valodu un savu privātskolu slēdza.
Ģimene
Leokādijas fon Freitāgas-Loringhofenas māsa Žanete Konstance Klementīne bija Zigfrīda fon Fēgezaka māte. Viņai bija septiņi dēli: Roderihs (1863-1936), Arturs Teofils Ernsts (1865-1905), Reinhards Ernsts (1866-1935), Oskars Heinrihs Eduards (1868-1921), Leons Baltazars Gastons (1870-1936), Erhards Oskars Johanness (1874-1925) un Gothards Roderihs Pauls Johans (1880-1912).
Misvankarema
Vēsture
Stacija dibināta 1934. gadā, novērojumi sākti tā paša gada 7. oktobrī. Tiek veikti meteoroloģiskie, piejūras hidroloģiskie un aktinometriskie novērojumi pēc 2. kategorijas.
Jekaterina Bukina
Jekaterina Bukina (ru; dzimusi ) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja, pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece, Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare.
Karjera
Ar brīvo cīņu sāka nodarboties 2000. gadā. Pirmā medaļa starptautiskā arēnā tika iegūta par otro vietu 2004. gada Eiropas kadetu čempionātā. 2006. gadā ieguva bronzas medaļu pasaules junioru čempionātā Gvatemalā. 2007. gadā bija otrā pasaules junioru čempionātā Pekinā.
2010. gadā, piedaloties pieaugušo sacensībās, ieguva sudraba medaļu Eiropas čempionātā Baku un bronzas medaļu pasaules čempionātā Maskavā. 2011. gada pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu. 2013. gadā kļuva par Kazaņas universiādes uzvarētāju.
Pēc uzvaras universiādē Bukina izcīnīja vēl vairākas medaļas Eiropas mērogā. Viņa ieguva 2015. gada Eiropas spēļu sudraba medaļu, 2014. gada Eiropas čempionātā bronzas medaļu un bija otrā 2018. gada Eiropas čempionātā.
Jekaterina Bukina bija arī 2010., 2011., 2013., 2014., 2016., 2018. gada Krievijas čempione un 2009., 2012., 2015. gada vicečempione.
Bērniem viss kārtībā
"Bērniem viss kārtībā" (en) ir 2010. gada ASV filma, kuras režisore ir Liza Holodenko. Galvenās lomas atveido Anete Beninga, Džūliana Mora, Marks Rafalo, Mija Vašikovska un Džošs Hatčersons. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Filma 2011. gadā tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākā filma", "Labākā aktrise galvenajā lomā", "Labākais aktieris otrā plāna lomā" un "Labākais oriģinālscenārijs".
Šhara
Šhara (ka, ru, krc) ir trešā augstākā virsotne Kaukāzā un augstākā Gruzijas virsotne. Atrodas uz Gruzijas (Svanetijas) — Krievijas (Kabardas-Balkārijas) robežas, apmēram 90 kilometrus uz ziemeļiem no Kutaisi. Šhara ir daļa no 12 kilometrus garās Bezengijas sienas kalnu masīva. Pirmā dokumentētā uzkāpšana Šharā notika 1888. gadā un to paveica britu-šveiciešu ekspedīcija.
Augu audu kultūras
Augu audu kultūras ir sterilas in vitro šūnu, audu, orgānu vai orgānu kopumu kultūras, kuras tiek audzētas ķīmiski un fiziski kontrolētos apstākļos. Visbiežāk in vitro kultūras izmanto, lai iegūtu no slimībām brīvus augus, strauji pavairotu augus ar retu genotipu, veiktu augu genotipa transformāciju un iegūtu komercionāli nozīmīgus augu metabolītus. Izmantojot mazus audu gabaliņus (eksplantus) ir iespējams iegūt vairākus tūkstošus augu klonus, brīvus no slimībām un patogēniem. Augu audu kultūras iedala vairākos veidos — apikālo meristēmu, aksilāro pumpuru, kallusu, šūnu, suspensiju, protoplastu un embriju kultūrās.
Visbiežāk audu augu kultūras audzē speciālos gaismas skapjos vai istabās ar kontrolējamu temperatūru, dažādu gaismas intensitāti un viļņu garumiem, kontrolējamu fotoperiodu un atsevišķos gadījumos arī gaisa mitruma kontroli. Temperatūru standarta augšanas apstākļos uzstāda starp 22 un 28 °C, specifiskās situācijās iestādot arī īsus aukstuma vai karstuma apstrādes periodus pie temperatūru maksimumiem 4 °C un 35 °C. Gaismas intensitāti tipiskos apstākļos uzstāda starp 50 un 100 μmol m−2 s−1, savukārt fotoperiodu — 16 stundas, atlikušās astoņas diennakts stundas iestata kā tumsas periodu.
Mūsdienās visbiežāk izmantotā barotne ir Murashige & Skoog 1962. gadā sakomplektētā barotne, kuras pagatavošanai pētnieki salīdzināja dažādu makro- un mikroelementu ietekmi uz auga augšanu, izvēloties piemērotākās šo elementu koncentrācijas. Barotnēm tiek pievienoti arī augšanas regulatori jeb fitohormoni — citokinīni un auksīni, tie veicina un uztur augu augšanu un procesu attīstību, attiecīgi regulējot apikālo meristēmu un sakņu veidošanos.
Suspensiju kultūru iniciēšana un uzturēšana
Lai iegūtu ekstraktus no augu šūnu kultūrām visbiežāk tās tiek audzētas suspensiju kultūrās, kuras tiek veidotas no dediferencētām augu šūnām. Lai tās iegūtu nepieciešama kāda auga daļa, kurai veic virsmas dezinficēšanas procedūras, tad dezinficēto auga gabalu uzliek uz agarizētas barotnes petri platē, kur augšanas regulatoru klātbūtnē veidojas dediferenciētu šūnu masa, ko sauc par kallusiem. Taču, lai no kallusa iegūtu šūnu suspensiju kultūru, irdenu kallusa daļu ieliek barības vielām, vitamīniem un augšanas regulatoriem bagātinātā šķidrajā barotnē. Izmantojot dažādas metodes, piemēram, pipetēšanu, homogenizē šūnu kultūru, iegūstot viendabīgu kultūru ar labu masapmaiņu, kā arī vielmaiņu standartizētos apstākļos.
Šūnu suspensiju uzturēšanai nepieciešama barības vielu pieplūde, ko, audzējot kolbās, var nodrošināt ar trīs dažādām metodēm: 1) Šūnu svēršanas metodē, izmantojot filtrēšanu, atdala svaigo biomasu no barotnes un noteiktu šūnu masu iesver jaunā kolbā ar zināmu svaigas barotnes tilpumu, šajā gadījumā lielāka iespējamība kontaminācijai; 2) Šūnu pipetēšana paredz ar seroloģisko pipeti pārnest konkrētu šūnu tilpumu jaunā kolbā un tai pievienot konkrētu tilpumu svaigu barotni, arī šajā gadījumā kontaminācijas iespēja pastāv; 3) Šūnu pārliešana ir ātrākā metode ar mazāko kontaminācijas risku, taču arī zemu reproduktivitāti, šajā gadījumā kultūru sadala pa vairākām kolbām un pievieno svaigu barotni.
Suspensiju šūnu kultūras jāpārliek svaigā barotnē katru nedēļu, reizi divās nedēļās līdz reizei mēnesī, atkarībā no auga sugas specifikas un biomasas augšanas ātruma.
Bioaktīvo komponentu kvantitāte un kvalitāte atkarīga no auga sugas, attīstības posma, auga daļas, no kuras iegūta audu kultūra (eksplants), kā arī no augšanas regulatoriem, kombinējot auksīnu un citokinīnu veidu un koncentrācijas.
Suspensiju kultūras un to raksturojums
Pasaulē ir vairākas augu sugas, kas ražo plašu vielu klāstu, kuru var izmantot farmācijas, pārtikas un kosmētikas rūpniecības nozarēs, parasti šīs vielas iegūst no visa auga, izmantojot dažādas ekstrakcijas metodes. Taču veselu augu kultivēšana uz lauka var radīt dažādas neērtības, jo pastāv sezonālās variācijas, klimata pārmaiņas un epidemioloģiskas saslimšanas. Iepriekš minētie faktori padara augu šūnu izmantošanu metabolītu ražošanai kā alternatīvu metodi ekstrakcijai no auga. Augu audu kultūrām optimizētos apstākļos bioreaktoros ir vairākas priekšrocības metabolītu ražošānā, piemēram, pieejamība neatkarībā no paša auga un iespēja sintezēt jaunus savienojumus.
Lai iegūtu lielu koncentrāciju sekundāro metabolītu, piemēram, fenolus, terpenoīdus un alkaloīdus, ir nepieciešama ievērojama augu biomasa, taču suspensiju kultūrās, mākslīgi papildus tās stresinot jeb elicitējot ar abiotiskiem vai biotiskiem faktoriem, var panākt lielāku sekundāro metabolītu sintēzi. Pārsvarā nav atrastas noderīgas ķīmiskas alternatīvas, kurām būtu līdzīga specifika vai efektivitāte kā dabiskajiem sekundārajiem metabolītiem.
Augu audu kultūras pielietojums biotehnoloģijā
Augi ir senākie resursi dabīgo savienojumu ieguvei medicīnas un kosmētikas nozarēs, un mūsdienās, lai sevi nodrošinātu ar pamata veselības vajadzībām, 70 — 80 % cilvēku izmanto augu izcelsmes produktus. Mūsdienu medicīnā uz augu savienojumu bāzes balstīti 11% medikamentu, un vēl augstāks procentuālais daudzums kosmētikas produktu. Augu ekstrakti kosmētikā kļūst arvien pieprasītāki to dabīgo sastāvdaļu dēļ, kuri papildus estētiskam izskatam var nodrošināt dažādus uzlabojumus cilvēka veselībā. Lielākā daļa fitoķīmisko vielu, piemēram polifenoli, fenolu skābes, flavanoīdi, saponīni, triterpēni, steroīdi, kartenoīdi, steroli, taukskābes, polisaharīdi, cukuri, peptīdi, u.c., var tikt ekstraģēti izmantojot piemērotus šķīdinātājus un izmantoti kā aktīvie savienojumi medicīnā un kosmētikas produktos. Ekstraktos atrodamās fitoķīmiskās vielas uzrāda dažādas farmakoloģiski vērtīgas īpašības, piemēram, antioksidantu, antimikrobiālu, antivirālo, pretvēža, antifungālo, pretiekaisuma, pretalerģijas, u.c., kā arī mitrinošās, pretnovecošanas, pret grumbu un UV aizsardzības īpašības.
Augu audu kultūrām ir liela nozīme arī pārtikas ieguvē, nodrošinot pārapdzīvotās valstis ar iespēju ātri un kvantitatīvi iegūt kvalitatīvus augus, piemēram, peļņa par banānkokiem, kuri 16 kultivēti audu kultūrās, sasniegusi ap 591%, salīdzinājumā ar tradicionāli kultivētiem banānkokiem.
Viens no svarīgākajiem aspektiem augu audu kultūrās ir procesu mērogošana. Ir svarīgi tādi aspekti, kā gāzapmaiņas ietilpība — lai nodrošinātu pietiekamu skābekļa/ogļskābās gāzes pieplūdi, maisīšanas veids — lai novērstu barības vielu trūkumu vai bīstamu blakusproduktu ražošanu, un fototrofisms, kuru nodrošināt visa reaktorā vienādā apmērā ir sarežģīti.
Klasiķu aleja
Klasiķu aleja (ro) ir 1958. gadā izveidota rumāņu literatūras klasiķu krūšutēlu galerija Stefana Lielā parkā Moldovas galvaspilsētā Kišiņevā.
Parka aleja, kas atrodas pilsētas centrā, tika izveidota 1958. gadā, Hruščova atkušņa laikā, un kopš tā laika kļuvusi par iemīļotu iedzīvotāju atpūtas vietu. Iesākumā tika izveidoti 12 granīta krūšutēli, bet pēc PSRS sabrukuma to skaits tika papildināts ar autoriem, kas PSRS laikā bija noklusēti. Pašlaik alejā atrodas 27 krūšutēli, tajos attēloti tādi rumāņu klasiķi kā Vasile Aleksandri, Tudors Argezi, Lučians Blaga, Mirča Eliade, Mihajs Eminesku, Nikolae Jorga, Dimitrije Kantemirs, Mihails Kogelničjanu, Jons Krjange, Mihails Sadovjanu, Nikita Stenesku un citi. Kā pēdējais 2010. gadā tika uzstādīts grupas Līvi dziesmas Dzimtā valoda vārdu autora Grigores Vieru krūšutēls.
Kērstija Elija
Kērstija Luīze Elija (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu aktrise. Vislabāk pazīstama pēc Rebekas Houvijas lomas NBC situāciju komēdijseriālā Cheers (1987—1993), par ko 1991. gadā saņēma Primetime Emmy balvu un Zelta globusa balvu. No 1997. līdz 2000. gadam viņa filmējās situāciju komēdijseriālā Veronica's Closet, par ko arī saņēma Emmy un Zelta globusa balvu nominācijas.
1997. gadā Elija saņēma vēl vienu Primetime Emmy balvas nomināciju par lomu drāmas kriminālseriālā The Last Don. 2005. gadā viņa atveidoja izdomātu sevis versiju Showtime seriālā Fat Actress. Vēlāk piedalījās Kirstie Alley's Big Life (2010) un kā dalībniece šova Dancing with the Stars 12. sezonā (2011—2012), kur ieņēma otro vietu. 2013. gadā Elija filmējās situāciju komēdijseriālā Kirstie. 2016. gadā filmējās kanāla Fox šausmu komēdijseriālā Scream Queens. 2018. gadā piedalījās britu realitātes šovā Celebrity Big Brother.
Rangnars Frišs
Rangnars Antons Kitils Frišs (, dzimis, miris ) bija norvēģu ekonomists. Kopā ar nīderlandieti Janu Tinbergenu ir pirmās Nobela prēmijas ekonomikā laureāts 1969. gadā.
Dzimis juveliera ģimenē. Strādāja Oslo Universitātē. Ekonometrijas pamatlicējs. 1933. gadā ieteica jēdzienus makroekonomika un mikroekonomika.
Urīna veidošanās
Urīna veidošanās sākas ar asins plazmas filtrāciju caur kapilāru membrānām kapilāru kamoliņā un tā kapsulā. Caur membrānu porām iziet gandrīz visa asins plazma, izņemot olbaltumvielas ar lielu nosacīto molekulāro masu un vielas, kas ir saistītas ar šiem olbaltumiem, kā arī lipīdus.
Diennaktī pieaugušam cilvēkam filtrējas no 100 līdz 170 litriem pirmurīna (plazmas, primārā urīna), no kuriem urīna veidā izdalās vidēji tikai 1,5 litrs.
Filtrācija
Kamoliņu filtrācija ir atkarīga no asins hidrostatiskā spiediena nieru kapilāros, nedifundētās plazmas daļas onkotiskā spiediena un funkcionēta kamoliņu skaita. Reabsorbcijas un sekrēcijas procesi norit nefronā — proksimālos kanāliņos, Henles cilpā (nefrona cilpā), distālos kanāliņos un savācējkanālos.
Reabsorbcija
Proksimālos kanāliņos notiek nātrija (Na+) jonu reabsorbcija. Vienlaikus reabsorbējas hlora (Cl-) joni un ūdens. Piedaloties enzīmam karboanhidrāzei, notiek hidrokarbonāta (HCO3) reabsorbcija. Gandrīz pilnīgi reabsorbējas kālija (K+) joni. Kopumā proksimālajos kanāliņos reabsorbcijā piedalās apmēram 70-80% filtrāta. Šo procesu rezultātā šķidrums kanāliņos kļūst izoosmotisks, salīdzinot ar asins plazmu un intersticiālo šķidrumu.
Henles cilpas lejupejošā daļā gandrīz nenotiek Na+ reabsorbcija, taču ūdens brīvi difundē no kanāliņiem. Iekškanāliņu šķidrums kļūst hiperosmotisks un tādā stāvoklī nokļūst tievās Henles cilpas augšupejošā daļā.
Henles cilpas augšupejošās daļas resnajā rajonā notiek aktīva Cl- un Na+ reabsorbcija. Šeit ūdens grūti uzsūcas. Tāpēc iekškanāliņu šķidrums kļūst vispirms izoosmotisks, pēc tam, pārvietojoties tālāk pa augšupejošo Henles cilpas daļu, kļūst vairāk hipotonisks. Līdz ar to intersticiālais šķidrums serdē hipertonisks. Tas ir svarīgs ūdens reabsorbcijai no Henles cilpas lejupejošās daļas un no savācējkanāliņa.
Viktors Zemgals
Karjera
Viktors Zemgals kā mūziķis sevi sāka realizēt jau skolas gados, kā dalībnieks Emīla Dārziņa speciālās mūzikas vidusskolas (tagad Rīgas Doma kora skolas) zēnu korī, kā arī profesionālajos kolektīvos, tostarp Alvja Birkova 1969. gadā dibinātajā "Dzintara Lelles" un Aleksandra Kublinska veidotajā "Jūrmalas Balsis" 1976. gadā. Tomēr lielāku atzinību guva V. Zemgala iesaistīšanās komponista Borisa Rezņika "Eolika".
Muzikālo izglītību Viktors Zemgals ieguva J. Vītola Latvijas valsts konservatorijas (tagad Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija) mūzikas pedagoģijas nodaļā. "Eolika" kā Latvijas popmūzikas fenomens ilga 30 gadus, taču Zemgals sevi realizēja arī soloprojektos un viņa kompozīcija "Magnolijas Zieds" ir viena no raksturīgākajām, raksturojot šo solokarjeras posmu.
Skandāli
Dažus mēnešus pēc "Eolikas" 30. gadadienas koncerta 2010. gadā plašāka sabiedrība uzzināja par nesaskaņām grupas dalībnieku vidū. Viktors Zemgals gan periodiski pievienojies "Eolikai" jubilejas koncertprojektos, taču akcentējot Zemgalu kā solomākslinieku.
Ego Media
Ego Media ir kinostudija Latvijā.
Vēl viens gads
"Vēl viens gads" (en) ir 2010. gada Apvienotās Karalistes filma, kuras režisors ir Maiks Lī. Galvenās lomas atveido Leslija Menvila, Džims Brodbents un Ruta Šīna. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā.
Filma 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais oriģinālscenārijs".
Filmā tiek apskatīti četri gadalaiki kāda precēta pāra dzīvē un attiecībās ar ģimeni un draugiem.
Ziemas pīšļi
"Ziemas pīšļi" (en) ir 2010. gada drāma, kuras režisore ir Debra Granika. Galvenās lomas atveido Dženifere Lorensa, Džons Hauks, Kevins Breznehans, Deils Dikijs, Garets Dilahants, Šerila Lī un Teits Teilors. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Filma 2011. gadā tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākā filma", "Labākā aktrise galvenajā lomā", "Labākais aktieris otrā plāna lomā" un "Labākais adaptētais scenārijs".
Filmā pusaudzei no Ozarkas apgabala ir jāatrod savs pazudušais tēvs, lai tā pasargātu ģimeni no izlikšanas no mājas.
Evita (filma)
"Evita" (en) ir 1996. gada ASV muzikāla vēsturiska drāmas filma, kas balstīta uz 1976. gada tāda paša nosaukuma mūzikas albumu, ko veidoja Tims Raiss un Endrū Loids Vebers, vēl filma iedvesmota no 1978. gada mūzikla. Filmā atainota Evas Peronas dzīve, izceļot viņas izcelsmi, slavas iegūšanu, politisko karjeru un nāvi 33 gadu vecumā. Filmas režisors ir Alans Pārkers, scenārija autori Pārkers un Olivers Stouns. Galvenās lomas atveido Madonna (Eva), Džonatans Praiss (Evas vīrs Huans Perons) un Antonio Banderass (Če).
Pēc albuma izdošanas 1976. gadā tā ekranizācija uz vairāk nekā piecpadsmit gadiem iegrima izstrādes ellē, ekranizācijas tiesības ceļoja starp vairākām lielākajām studijām un tika apsvērti dažādi režisori un aktieri. 1993. gadā producents Roberts Stigvuds pārdeva ekranizācijas tiesības Endrū Vajnam, kurš piekrita finansēt filmu ar savas producentu kompānijas Cinergi Pictures starpniecību, bet Buena Vista Pictures izplatīja filmu ar Hollywood Pictures zīmolu. Pēc tam, kad 1994. gadā Stouns pameta projektu, Pārkers piekrita papildināt scenāriju un režisēt filmu. Dziesmu un skaņu celiņa ierakstīšana notika CTS Studios Londonā, Anglijā, aptuveni četrus mēnešus pirms filmēšanas sākuma. Pārkers sadarbojās ar Raisu un Loidu Veberu, lai izveidotu filmas skaņu celiņu, pārstrādājot oriģināldziesmas, vispirms izveidojot mūziku un pēc tam sacerot vārdus. Viņi filmai arī sarakstīja jaunu dziesmu You Must Love Me. Filmēšana sākās 1996. gada februārī ar filmas budžetu 55 miljonu ASV dolāru apmērā un pabeigta tā paša gada maijā. Filmēšana notika Buenosairesā un Budapeštā, kā arī Shepperton Studios studijā. Filmas veidošana Argentīnā izraisīja pretrunas, jo filmēšanas dalībnieki un komanda saskārās ar protestiem saistībā ar bažām, ka projekts varētu sabojāt Evas tēlu.
Jans Polancs
Jans Polancs (sl; dzimis ) ir Slovēnijas šosejas riteņbraucējs, pārstāv UCI WorldTeam komandu .
Polancs uzvarējis divos Giro d'Italia posmos (2015, 2017), bet 2019. gada Giro d'Italia divus posmus valkāja arī līdera dzelteno krekliņu.
Indiāņu karotāja galvassega
Indiāņu karotāja galvassega ir no putnu spalvām vai ādas veidota galvasrota, kuru senāk Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāji tērpa kaujas laukā, bet mūsdienās izmanto galvenokārt ceremoniju vai svētku laikā. Baltgalvas ērgļa astes spalvu galvassegu drīkstēja nēsāt tikai kaujā sevi apliecinājis kareivis. Piemēram, tāda atļauja tika dota karotājam, kurš pirmais bija pieskāries pretiniekam kaujas laukā.
Jans Polancs
Pārstāvējis Slovēniju 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, grupas braucienā izcīnot 52. vietu.
Indiāņu karotāja galvassega
Līdz 1800. gadam Lielo līdzenumu ciltis nēsāja galvassegas ar vertikāli, stingri nostiprinātām spalvām. Tās turpināja nēsāt arī 19. gadsimtā; sevišķi raksturīgas bija siksiku (blekfūtu) konfederācijai. 1811. gadā Brekenridžs aprakstīja arikaru galvassegas: "Viņi valkā sava veida kroņus no spalvām, kādas redzamas lielākajā daļā no gleznām, kurās attēloti sarkanādainie. Kroņi ir ļoti skaisti. Augstu tiek vērtēti no gulbju spalvām darinātie". Tā saucamās saules galvassegas parādījās 19. gadsimta 30. gados. Tām vaļīgāk piestiprinātas spalvas pletās līdzīgi stariem. Glabāja vai pārvadāja galvassegas īpašās cilindriskam futrālim līdzīgās somās.
Galvassegu ārējam skaistumam bija otršķirīga nozīme. Uzskatīja, ka ērgļa spalvās ir garu spēks, kas spēj aizsargāt to nēsātāju. Tā, piemēram, slavenais dienvidu šaijenu karotājs Romiešu Deguns vairākas reizes zirgā traucās gar nepārtraukti šaujošu amerikāņu zaldātu ierindu. Viņš ticēja, ka no lodēm to pasargāja ērgļa spalvu galvassega.
Galvassegām izmantoja ne tikai ērgļu, bet arī citu putnu spalvas, piemēram, tītaru, žagatu vai gulbju, kā arī sermuļu, bebru, ūdru ādiņas, bizonu ragus, zirgu astrus. Tās izgatavoja tikai vīrieši. Sievietei uzticēja vienīgi izšūt ar dzeloņcūku adatām vai pērlītēm šauru ādas josliņu.
Koļučina
Koļučina (ru; ckt — ‘apaļā’; ess — ‘atsevišķs ledusgabals’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Čukču jūrā. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iultinas rajonā.
Indiāņu karotāja galvassega
Spalvu rotu nēsāja ne tikai Lielo līdzenumu, bet arī Lielā Baseina un Augstās plakankalnes kultūrapgabalu ciltis. Daži līdzenumu indiāņi kā pauni vai omahi valkāja arī turbānveida galvassegas no ūdru, lapsu vai citu dzīvnieku ādām, rotājumam dažkārt piestiprinot atsevišķas spalvas.
Koļučina
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Čukču jūras dienvidrietumu daļā. 11 km platais Sergijevska šaurums to šķir no kontinenta krasta. Izveidojusies kā granīta paliksnis no kādreiz lielāka zemes masīva. Izstiepta 4,3 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Krasti klinšaini, stāvi. Ainavā dominē tundras augājs. Piekrastē ievērojamas valzirgu kolonijas un putnu tirgi. Nozīmīga leduslāču vairošanās vieta. Visa salas teritorija iekļauta Beringijas nacionālajā parkā (Koļučinas iecirknis), kur tai piešķirts tradicionālā ekstensīvā dabas lietojuma zonas statuss.
Vēsture
Salā nav bijis pastāvīgo iedzīvotāju, bet tā ir tradicionāla eskimosu un čukču sezonāla medību teritorija. 1943. gadā uz salu no Dženretlena raga pārnesa Ostrovkoļučinas polāro meteostaciju, kas funkcionēja līdz 1992. gadam. Salā darbojas bāka.
Es esmu mīlestība
"Es esmu mīlestība" (it) ir 2009. gada Itālijas romantiska drāma, kura režisors ir Luka Gvadanjīno. Galvenās lomas atveido Tilda Svintone, Flavio Parenti, Edoardo Gabrielīni un Pipo Delbono. Filmas pirmizrāde notika Venēcijā.
Filma 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākie kostīmi".
Kalush Orchestra
Kalush ir ukraiņu repa mūzikas grupa, kas izveidota 2019. gadā. Grupas dibinātājs un reperis ir Oļegs Psjuks. Grupā darbojas arī multiinstrumentālists Ihors Didenčuks un dejotājs Vlads Kuročka (MC KylymMen). Didenčuks ir arī elektrofolka mūzikas grupas Go A, kas pārstāvēja Ukrainu 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, dalībnieks..
2021. gada sākumā grupa izveidoja papildprojektu Kalush Orchestra ar Timofeju Muzičuku, Vitāliju Dužiku, Sašu Tabu un Džoniju Divniju. Atšķirībā no orģinālās grupas, Kalush Orchestra savā mūzikas stilā pievienoja arī Ukrainas tradicionālās mūzikas elementus. 2022. gadā grupa ar dziesmu Stefania (Стефанія) uzvarēja 2022. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, iegūstot 631 punktu un izcīnot Ukrainai trešo uzvaru konkursā.
Čornobiļas atsvešināšanas zona
Čornobiļas atsvešināšanas zona (uk) ir apmeklētājiem brīvi nepieejama teritorija, kas Čornobiļas AES katastrofas rezultātā ir stipri piesārņota ar ilgstošiem radionuklīdiem. Zona tika izveidota 1986. gadā pēc iedzīvotāju evakuācijas no 30 km zonas ap staciju. Teritoriāli atrodas Kijivas apgabala Višhorodas rajonā, bet zonu tieši pārvalda Ukrainas Ekoloģijas un dabas resursu ministrijas Atsvešināšanas zonas pārvaldes valsts aģentūra. Zonā ietilpst bijušās pilsētas Čornobiļa un Pripjata.
Noskaņojums mīlēt
Filma stāsta par diviem kaimiņiem, vīrieti un sievieti, starp kuriem, atklājot, ka viņu laulātie viņus krāpj, lēnām izveidojas jūtas vienam pret otru.
Engures jūrskola
Engures jūrskola bija 1875. gadā Engurē dibināta jūrskola.
Noskaņojums mīlēt
Filmas "Noskaņojums mīlēt" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kur to nominēja Zelta palmas zaram. Luns kļuva par pirmo Honkongas aktieri, kas saņēma festivāla labākā aktiera balvu. To bieži min kā vienu no visu laiku labākajām filmām, kā arī par vienu no Āzijas kino nozīmīgākajiem darbiem. 2016. gadā BBC kritiķu vērtējumā to atzina par otru labāko filmu kopš 2000. gada. 2022. gadā žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labāko filmu kritiķu sarakstā "Noskaņojums mīlēt" ierindojās piektajā vietā.
Engures jūrskola
Vēsture
Jūrskola dibināta 1875. gada 2. maijā, balstoties uz 1867. gada jūrskolu likumu, kā I (zemākās) kategorijas jūrskola, kurā sagatavoja tuvbraucēju stūrmaņus. Kopš 1880. gada jūrskola bija 2. kategorijas jūrskola, no 1875. līdz 1898. gadam jūrskolā mācījās 413 topošie jūrnieki. Deviņi nokārtoja tālbraucēju stūrmaņu un piekrastes kapteiņu eksāmenus, bet 91 saņēma piekrastes stūrmaņa diplomu. Pēc 1902. gada likuma tā pārstāja darboties kā profesionāla jūrskola un tika iekļauta sagatavošanas jūrskolu kategorijā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Engures jūrskolu evakuēja uz Hersonu Ukrainas dienvidos.
Skolotāji un audzēkņi
Engures jūrskolas priekšnieks 1909. gadā bija Kārlis Zandbergs, viņa palīgs un speciālo priekšmetu skolotājs no 1883. līdz 1893. gadam bija Jānis Liepiņš. No 1904. gada un no 1906. līdz 1914. gadam par skolotāju strādāja Andrejs Lonfelds, bet kopš 1908. gada viņš pasniedza speciālos priekšmetus. Jūrskolā mācījās latviešu jūrasbraucēji Vilis Gelbe, Andrejs Fišers, Miķelis Grīnbergs, Jānis un Meļķis Pūliņi u.c.
Gonio cietoksnis
Gonio cietoksnis (gruzīnu: გონიოს ციხე) jeb Apsaras cietoksnis (iepriekšējais nosaukums) bija romiešu priekšpostenis Gruzijā, Adžārijā, Melnās jūras krastā, 15 km uz dienvidiem no Batumi, pie Čorohas upes grīvas. Apdzīvotā vieta atrodas 4 km uz ziemeļiem no Turcijas robežas.
Pirmo reizi cietoksnis minēts 1. gadsimtā Plīnija Jaunākā darbos. Ir arī norāde uz seno vietas nosaukumu Appiana "Mitridata karos" (2.gs.). 2. gadsimtā tā bija labi nocietināta romiešu pilsēta Kolhidā. Vēlāk nonāca Bizantijas pārvaldē. Nosaukums "Gonio" pirmo reizi tiek lietots Trapezundas vēsturnieka Mihaila Panareta ziņojumā 14. gadsimtā. Kādu laiku tur atradās dženoviešu tirdzniecības faktorija. 1547. gadā Gonio kļuva par Otomaņu impērijas daļu un palika tur līdz 1878. gadam, kad pēc Sanstefano līguma Adžārija pārgāja Krievijas Impērijas sastāvā. 1647. gada rudenī pēc Evlija Čelebi (Evliya Çelebi) ziņām Gonio ieņēma kazaku flote ar 70 čaikām (kazaku laivām), taču drīz vien cietoksnis tika atkarots ar 1000 turku un 3000 mergelu spēkiem, Torumas valdnieka Gazi Sidi Ahmeda vadībā.
Pilsēta bija pazīstama arī ar savu teātri un hipodromu. Pastāv uzskats, ka apustuļa Matija, kuru izvēlējās kā vienu no divpadsmit Jēzus apustuļiem pēc Jūdas Iskariota nodevības, kaps atrodas Gonio cietoksnī. Taču to nevar pārbaudīt, jo Gruzijas valdība pašreiz ir aizliegusi veikt izrakumus pie kapa. Citi arheoloģiskie izrakumi tiek veikti cietokšņa teritorijā, īpašu uzmanību veltot romiešu periodam.
Gonio pašreiz pārdzīvo tūrisma bumu. Daudzi tūristi no Tbilisi vasaras mēnešos atpūšas pludmalēs, kas skaitās ekoloģiski tīrākas, nekā Batumi peldvietas, kas atrodas 15 km uz ziemeļiem no cietokšņa.
Kristians Poulsens
Kristians Poulsens (dk, dzimis ) ir Dānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Poulsens ir Dānijas futbola izlases trenera asistents.
Savas karjeras laikā ar København uzvarējis Dānijas Superlīgā, ar Schalke 04 ieguvis Vācijas līgas kausu, ar Sevilla Spānijas Karaļa kausu, UEFA kausu un UEFA Superkausu, bet ar Ajax komandu divas reizes kļuvis par Eredivisie uzvarētāju. Spēlējis arī Itālijas A sērijas komandā Juventus, Anglijas Premjerlīgas komandā Liverpool un Francijas 1. līgas komandā Evian.
Dānijas futbola izlases sastāvā no 2001. līdz 2012. gadam aizvadījis 92 mačus un guvis 6 vārtus. Pārstāvējis izlasi 2002. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2004. un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
København
Schalke 04
Sevilla
Ajax
Individuālie sasniegumi
Mao
Mao var būt:
Pilsēta (filma)
"Pilsēta" (en) ir 2010. gada trilleris, kura režisors, kā arī viens no scenārija autoriem un aktieriem ir Bens Afleks. Galvenās lomas filmā bez Bena Afleka atveido Rebeka Hola, Džeremijs Renners, Bleika Laivlija un Džons Hamms. Filmas pirmizrāde notika Venēcijā.
Džeremijs Renners par savu darbu filmā tika nominēts 2011. gada Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā".
Kāds zaglis mēģina līdzsvarot jaunas apzagšanas plānošanu ar savām jūtām pret kādu bankas darbinieci, kura ir saistīta ar vienu no zagļa iepriekšējiem darbiem, kā arī FIB aģentu, kurš vēlas notvert zagli ar visu viņa komandu.
Monomaha cepure
Vēsture
Zināms, ka par Monomaha kroni (hu) sākotnēji sauca 1042.—1050. gadā izgatavoto un pēc Bizantijas ķeizara Konstantīna IX Monomaha rīkojuma Ungārijas karalim Andrāšam I dāvāto emaljēta zelta kroni sakarā ar viņa precībām ar Kijevas lielkņaza Jaroslava meitu Anastāsiju.
Savukārt Maskavas kremlī glabāto kronēšanas cepuri kā Zelta Ordas vietvalža varas simbolu kopā jarliku no Uzbeghana saņēmis Vladimiras lielkņazs Ivans Daņilovičs (saukts par Kaļitu). Pirmo reizi zelta cepure pieminēta lielkņaza Ivana I testamentā. Tikai pēc Maskavijas neatkarības iegūšanas 1480. gadā Ivans III lika izveidot troņmantnieka kronēšanas ceremoniju. Vairākas tās formulārā redakcijas tapušas Vasilija III valdīšanas laikā, pie kam tikai 1518. gada norakstā kronēšanas cepure sākta dēvēt par "Monomaha cepuri". Monomaha cepures leģendas gala versija tapa Ivana IV kronēšanas laikā par Krievijas caru.
1547. gada Ivana IV kronēšanas rituālā metropolīts Makarijs pasniedza viņam lielkņaza varas regālijas — Monomaha cepuri, valdnieka zizli, scepteri un kaklarotu. Līdzīgu cepuri (Шапка Казанская) caram Ivanam IV izgatavoja viņa kronēšanas ceremonijai par Kazaņas caru 1553. gadā un Astrahaņas caru 1556. gadā (Шапка Астраханская, pazudusi, kopija no 1627. gada), bet trešo Konstantinopoles patriarhs uzdāvināja caram Fjodoram I (pazudusi Juku laikos). 1611. gada aprakstā minēts, ka Maskavas kremļa dārgumu glabātuvē bijušas četras kronēšanas cepures.
1721. gadā Pēteris I pieņēma ķeizara titulu un aizstāja Monomaha cepuri ar imperatora kroni.
Vēl arvien tiek lietots krievu sakāmvārds: "Monomaha cepure ir smaga", kas norāda uz to, ka liela atbildība ir smaga. Monomaha cepure, tāpat kā Astrahaņas un Sibīrijas cepures ir attēlotas Krievijas Impērijas lielajā ģerbonī.
Alans Amirovs
Alans Amirovs (dzimis ) ir Latvijas brīvā stila cīkstonis, 2021. gada Eiropas čempionāta bronzas medaļas ieguvējs.
Biogrāfija
Amirovs ir Daugavpils cīņas sporta skolas audzēknis. 2020. gadā Vaclava Zjulkovska piemiņas turnīrā viņš izcīnīja sudraba medaļu.
2021. gada Eiropas čempionātā Varšavā Daugavpils cīkstonis ceturtdaļfinālā sīvā cīņā pēc punktiem 8:9 piekāpās Francijas pārstāvim Saifedinam Alekmā, kas, pēc uzvaras arī nākamajā cīņā, iekļuva finālā, līdz ar to paverot iespēju Amirovam piedalīties gandarījuma cīņās. Viņš šo iespēju godam izmantoja, guva divas uzvaras un izcīnīja bronzas medaļu.
Lietuvas ūdenszāle
Lietuvas ūdenszāle (la) ir graudzāļu dzimtas suga, kas ir nevienmērīgi sastopama Eirāzijā, Latvijā sastopama reti, tikai valsts vidū un austrumu — ziemeļaustrumu daļā, kur nelielas grupas aug auglīgos, mēreni mitros un pārmitros mežos, mežam caurtekošu strautu malās.
Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.
Ruskaja Arktika
Nacionālais parks «Ruskaja Arktika» (ru — ‘Krievu Arktika’) ir aizsargājama dabas teritorija Krievijas Eiropas daļas ziemeļos, Arhangeļskas apgabalā. Izvietojusies divos Ziemeļu Ledus okeāna arhipelāgos — Novajā Zemļā un Franča Jozefa Zemē. Izveidots 2019. gadā un paplašināts 2016. gadā, lai aizsargātu Arktikas vidi, ziemeļu puslodes lielākās putnu (kairas, pūkpīles) un valzirgu kolonijas, kā arī tur mītošos leduslāčus, polāros vaļus, polārlapsas un roņus. Nacionālā parka simbols ir narvalis.
Neitrālā Moresneta
Neitrālā Moresneta (de, fr,, nl, eo) bija mazs kondomināts no 1816. līdz 1920. gadam, kas sākotnēji piederēja Nīderlandes Apvienotajai Karalistei un Prūsijai, bet kopš 1830. gada Beļģijai (tā ieguva neatkarību no Nīderlandes Karalistes) un kopš 1871. gada Vācijas impērijai (Prūsija tika iekļauta šajā jaunizveidotajā valstī). Kopīgi pārvaldīto teritoriju veidoja trijstūra formas zeme, kurai viens no stūriem bija nošķelts, uz dienvidiem no Vālserberga kalna un Āhenes. Kondomināta platība bija 3,5 km2.
Ruskaja Arktika
Teritorija
Nacionālā parka teritorija veidojas no diviem atsevišķiem klāsteriem. 2009. gadā nacionālais parks tika izveidots Novaja Zemļas arhipelāga Ziemeļu salas ziemeļdaļā 14 260 km² platībā (kopā ar jūras akvatoriju 7 939 km² platībā) no Zajaca raga salas ziemeļrietumos līdz Spokojnajas upes grīvai salas ziemeļaustrumos. 2016. gadā parks tika paplašināts, iekļaujot tajā visu Franča Jozefa Zemes arhipelāgu 16 017 km² platībā un jūras akvatoriju 57 502 km² platībā. Parka teritorijā izveidotas septiņas lauka atbalsta bāzes, kas izvietotas galvenokārt bijušajās vai esošajās polārstacijās vai bijušajos militārās infrastruktūras objektos: Misželaņija (Ziemeļu sala), Omega (Aleksandras Zeme), Vēju ieleja (Nortbruka sala), Buhta Tihaja (Hukera sala), Heisa sala, Hofmaņa sala un Greiema Bella sala.
Parka centrālais birojs atrodas Arhangeļskā.
Neitrālā Moresneta
Moresneta izveidojās, jo tās teritorijā tiek iegūts cinks, bet varas nevarēja vienoties par tās kontroli. Pirmā pasaules kara laikā teritoriju ar varu savā kontrolē pārņēma Vācijas impērija, bet vēlāk kara gaitā tā nonāca Beļģijas paspārnē. 1920. gadā, pēc kara, Neitrālā Moresneta beidza pastāvēt un palika Beļģijas sastāvā, Ljēžas provincē.
Neitrālajā Moresnetā dzīvoja galvenokārt flandrieši, mazliet vācieši un nīderlandieši. Oficiālās valodas bija nīderlandiešu, franču un vācu valoda, kā arī no 1908. gada esperanto. Tā tika uzskatīta arī par potenciālo esperanto valsti. 1914. gadā, pēc tās iekļaušanas Vācijas impērijas sastāvā visi Moresnetas iedzīvotāji tika pasludināti par vāciešiem.
Trešais pasaules karš
Trešais pasaules karš ir nosacīts apzīmējums globālam militāram konfliktam, kas pēc mēroga būtu salīdzināms ar Pirmo un Otro pasaules karu. Vairums Trešā pasaules kara iespējamo scenāriju paredz konfrontāciju starp Krievijas Federācijas bruņotajiem spēkiem un NATO valstu bruņotajiem spēkiem. Kā potenciālo Trešā pasaules kara iemeslu min Krievijas Federācijas valdības mēģinājumu atjaunot Padomju Savienības teritoriālās robežas vai globālu enerģijas krīzi un citas starpvalstu ekonomiskās problēmas.
Vēsture
Aukstā kara laikā bija vairāki viltus brīdināšanas sistēmu trauksmes gadījumi par kodoluzbrukumu, un tikai padomju un amerikāņu militāro ekspertu veselais saprāts un atbildīgo cilvēku miermīlīgais noskaņojums novērsa kodolkara sākšanos. Līdz 1980. gadiem uzkrātie atomieroču krājumi bija pietiekami, lai pilnībā iznīcinātu cilvēci. Pat tad, ja kāda no konflikta pusēm izcīnītu formālu uzvaru, tās cilvēku, infrastruktūras un ekonomiskie zaudējumi izrādītos tik lieli, ka šāda Pirra uzvara nespētu tos kompensēt.
Nikolajs Voits
Dzīvesgājums
Dzimis 1904. gada 25. oktobrī Rīgā. 1930. gadā beidza studijas Latvijas Universitātes arhitektūras fakultātē. Kārļa Zāles un Ernesta Štālberga vadībā strādāja pie Brīvības pieminekļa būves. 1937. gadā pie Skuju skolas atklāja viņa projektēto pieminekli Jelgavas atbrīvošanas kaujās kritušajiem 6. Rīgas kājnieku pulka karavīriem.
Kopā ar arhitektu Sergeju Antonovu uzvarēja Rīgas rātslaukuma pārbūves plāna konkursā. Kopā ar arhitektu Nikolaju Bodi ieguva godalgu 1939. gadā izsludinātajā konkursā Lietuvas Prezidenta pils metam Kauņā. 1941. gada februārī izceļojis uz Vāciju.
Amarāvati
Amarāvati (te, Amarāvati) ir pilsēta Indijas dienvidaustrumos, Āndhras Pradēšas štata oficiālā galvaspilsēta. Izvietojusies štata vidusdaļā Krišnas upes labajā krastā iepretī Vidžajavādas pilsētai, faktiski ietilpst tās aglomerācijā.
Vēsture
Pilsēta dibināta 2015. gadā pēc Telangānas štata nodalīšanas no Āndhra Pradešas; tās pamatakmeni 22. oktobrī ielika valsts premjerministrs Narendra Modi. Pilsētas nosaukums aizgūts no Amarāvati ciema, kas atrodas pirms 2000 gadiem pastāvējušās Šatavahanu dinastijas galvaspilsētas Dhanjakatakama tuvumā.
Pilsētas plānojums paredz, ka pusi teritorijas aizņems zaļā zona, bet 10% — ūdens. Paredzēts, ka par pilnvērtīgu štata galvaspilsētu Amarāvati kļūs 2024. gadā, līdz tam liela daļa štata administratīvo iestāžu paliek Haidarābādu.
Kung Fu Panda 3
"Kung Fu Panda 3" (en) ir 2016. gada ASV un Ķīnas kopražojuma animācijas filma, kuras režisore ir Dženifera Ju Nelsone. Galvenos tēlus ierunājuši Džeks Bleks, Dastins Hofmans, Andželīna Džolija, Deivids Kross, Sets Rogens un Lūsija Liu. Filmas pirmizrāde notika Ķīnā. Filma ir turpinājums 2011. gada filmai "Kung Fu Panda 2".
Atradis savu sen pazudušo tēvu, Po dodas uz slepenu vietu, kuru dēvē par pandu paradīzi, lai satiktu savus sugas brāļus. Taču drīz vien līdz viņiem nonāk ziņa par ļaundari Kaju, kurš ir sācis metodiski iznīcināt visus Ķīnā mītošos kung fu cīņas meistarus.
Asinspirts
"Asinspirts" (en) ir 2011. gada melnās komēdijas filma, kuras režisors ir Romans Polaņskis, bet scenārija autori Polaņskis un franču dramaturģe Jasmina Reza. Filmā galvenās lomas atveido Džodija Fostere, Keita Vinsleta, Kristofs Valcs un Džons Reilijs. Filma ir balstīta uz Rezas Tony balvas ieguvušās 2006. gada lugas Le Dieu du carnage.
Pēc tam, kad 11 gadus vecais skolnieks pēc strīda iesit savam klasesbiedram pa seju ar nūju, upura vecāki uzaicina otra bērna vecākus uz savu dzīvokli, lai civilizēti risinātu incidentu.
"Asinspirts" pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta lauvas balvu. Filma saņēma pozitīvas atsauksmes, kritiķi atzinīgi novērtēja Fosteres un Vinsletas sniegumu un Polaņska režiju. Gan Fostere, gan Vinsleta tika nominēta Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā aktrise mūziklā vai kinokomēdijā".
Palata
Palata (be) jeb Polota (ru) ir 93 kilometrus gara Daugavas labā krasta pieteka Krievijā (pirmos 7 kilometrus) un Baltkrievijā. Iztece no Kolpino ezera Krievijas Pleskavas apgabalā. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Daugavā pie senākās reģiona pilsētas Polackas (Polockas), kuras nosaukums, iespējams, cēlies no upes nosaukuma.
Hola sala
Hola sala (ru) ir Krievijas Federācijai piederoša neapdzīvota sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Piejūras rajonam. Nosaukta par godu amerikāņu Arktikas pētniekam un rakstniekam Čārlzam Frensisam Holam. Pirmā cietzeme, ko atklāja arhipelāga pirmatklājēji — Austroungārijas ekspedīcija Jūliusa fon Pajera un Karla Veiprehta vadībā.
Ģeogrāfija
Hola sala izvietojusies arhipelāga dienvidos, centrālajā salu grupā. Negri šaurums rietumos to atdala no Maklintoka salas, Mārkema šaurums ziemeļos — no Heisa salas, Austriešu šaurums ziemeļaustrumos — no Vilčeka Zemes, bet Lavrova šaurums dienvidaustrumos — no Salma salas. Krasta līnija vidēji izrobota. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais punkts ir 502 m vjl salas dienvidrietumos.
Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem. Sastopami leduslāči.
Vēsture
Salu 1873. gada jūnijā atklāja austriešu ekspedīcija Jūliusa fon Pajera vadībā ar kuģi Tegetthoff un nosauca par godu amerikāņu Arktikas pētniekam un rakstniekam Čārlzam Frensisam Holam (Charles Francis Hall).
Tegethofa ragā salas dienvidos uzstādīts piemineklis ekspedīcijas kuģim, kā arī tur atrodas Voltera Velmana ekspedīcijas (1898-1899) nometnes paliekas.
Viss Norm
“Viss Norm” ir latviešu seriāls par Z paaudzes jauniešu dzīvi.
Sižets
Stāsts par deviņpadsmitgadīgo Dāvidu, kurš vairāk par visu vēlas, lai viss šajā pasaulē būtu vienkārši normāli un viņš īpaši neizceltos uz apkārtējo fona, kas Dāvida gadījumā būs sarežģīts uzdevums. Seriālā galvenās lomas atveidos jaunais dzejnieks Gundars Smuidris, reperis Prusax, dziedātāja Patrisha un citi aktieri.
Ārējās saites
https://go3.lv/series/viss-norm,serial-2424542
Ostrovkoļučina
Polārā stacija «Ostrovkoļučina» (ru) ir slēgta bijusī PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietota Čukču jūras dienvidrietumos Koļučinas salas ziemeļu galā. Stacija administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.
Vēsture
Stacija izveidota 1941. gadā (pēc citiem datiem — 1943. gadā ), pārnesot uz Koļučinu 1934. gadā dibināto Dženretlena raga staciju 60 km uz dienvidaustrumiem. Stacija darbojās pēc 2. kategorijas novērojumu programmas.
Krists Netlaus
Krists Netlaus (dzimis Berģos) ir latviešu skeletonists.
Pirmo lielāko panākumu K. Netlaus guva 2016. gadā — II Pasaules Jaunatnes ziemas olimpiskajās spēlēs Lilehammerē, kad ieguva ceturto vietu. Šajā pat gadā Krista Netlausa sasniegums Pasaules čempionātā junioriem bija 9. vieta.
Līdz šim augstākais individuālais sasniegums ir 2017./2018. gada sezonas kopvērtējumā gūtais Eiropas junioru čempiona tituls. Pirmsolimpiskajā sezonā K. Netlaua kontā arī Eiropas kausa kopvērtējuma uzvara.
Šaubu ēna
"Šaubu ēna" (en) ir 1943. gada ASV psiholoģiskais trilleris, kura režisors ir Alfreds Hičkoks. Filmā galvenās lomas atveido Terēza Raita un Džozefs Kotens.
Krists Netlaus
Krists Netlaus 2017./2018. gada sezonā uzstādīja absolūti labāko rezultātu Lilehammeres trasē (12/11/2017) — 52,75 sekundes.
Šaubu ēna
Pusaugu meitene, priecājoties, ka pie viņas ciemos ir ieradies viņas mīļākais tēvocis, lēnām sāk nojaust ka viņš ir meklēts slepkava.
Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā labākais literatūras oriģinālavots. "Šaubu ēna" ir paša Hičkoka mīļākā no visām viņa filmām. 1991. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Lēdija izzūd
Filma ir par jaunu angļu tūristi, kura ar vilcienu ceļo pa Eiropu un atklāj, ka viņas vecā ceļa biedrene ir pazudusi. Pēc tam, kad viņas līdzbraucēji noliedz, ka kādreiz būtu redzējuši veco kundzi, viņa, ar jauna vīrieša palīdzību, vilcienā sāk meklēt norādes par sirmās kundzes pazušanu.
Pēc "Lēdija izzūd" izlaišanas, Hičkoks piesaistīja Holivudas uzmanību un pavisam drīz parakstīja līgumu ar producentu Deividu Selzniku. Britu Kinoinstitūts filmu ierindoja savā 20. gadsimta labāko britu filmu saraksta 35. vietā. 2017. gadā žurnāls Time Out, aptaujājot 150 aktierus, režisorus, producentus un scenāristus, "Lēdija izzūd" ierindoja kā 31. visu laiku labāko britu filmu.
Rolandu
Piedalījies vairāk nekā 200 Portugāles Premjerlīgas mačos ar Belenenses, Porto un Braga komandām. Ar Porto komandu izcīnījis četrus Premjerlīgas titulus un 2011. gadā uzvarējis UEFA Eiropas līgā. Spēlējis arī Itālijas A sērijas komandās Napoli un Internazionale, Beļģijas Pro līgas komandā Anderlecht un Francijas 1. līgas komandā Marseille.
Portugāles futbola izlases sastāvā piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Porto
Braga
Larss Jakobsens
Larss Kristians Jakobsens (dk, dzimis ) ir Dānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Jakobsens ir Dānijas kluba HB Køge trenera asistents.
Dānijas futbola izlases sastāvā no 2006. līdz 2015. gadam aizvadījis 81 maču un guvis 1 vārtus. Piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Odense
Hamburger SV
København
Cambagarava nacionālais parks
Cambagarava nacionālais parks ir 2000. gadā izveidots nacionālais parks Mongolijas rietumos.
Nemiers
Nemiers, arī raizes, bažas jeb trauksme, ir psihisks stāvoklis, emocijas, kam raksturīga vēlme darboties, it īpaši, ja ir nepatīkami apstākļi, kas jāpacieš vai jānovērš. Nemiers no bailēm atšķiras ar to, ka tas rodas, nezinot iespējamo apdraudējumu, bet bailes parasti rodas no zināmām lietām un procesiem. Ilgstošs nemiers var radīt kādu no fobijām.