cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slokas iela (Rīga)
Vēsture
Paplašinoties pilsētas teritorijai, 1885. gadā iela tika pagarināta līdz dzelzceļam. 1914. gadā Slokas iela sniedzās jau līdz Lielajai Dammesmuižas ielai (starp tagadējām Kleistu un Dammes ielām), bet 1939. gadā — līdz pilsētas robežai pie Beberbeķu ielas. 1930. gados Slokas ielai pievienoja pagarinājumu no Kalnciema ielas līdz Baložu ielai un daļu no Baložu ielas līdz Dārtas (tagad Eduarda Smiļģa) ielai, kā arī ieprojektēto jauno ielu no Dārtas ielas pāri Uzvaras parkam līdz Šoneru ielai (tagad Uzvaras bulvāris).
Belznis
Drošība
Lai izņemtu belzni, no sākuma ir jāizņem šautenes aizslēgs. Tajā ir tam viscaur ejoša tapa. To nepieciešams izņemt, un tad belznis izbīdās taisni ārā. Arī belžņa pārinstalēšana ir jāveic uzmanīgi. Kad aizslēgs ir pārmontēts, belznim tajā vajadzētu būt tik brīvam, ka tas grab. Ja tas negrab strauji, tad vajadzētu iztīrīt aizslēgu ar kādu speciālu tīrīšanas līdzekli un pārbaudīt, vai belznis ir ievietots pareizi.
Slokas iela (Rīga)
Ielas apbūve
Slokas ielas apbūvi veido gan mazstāvu, gan daudzstāvu dzīvojamās ēkas, kā arī daudzstāvu dzīvojamais masīvs Imantā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis ir ēka Slokas ielā 41. Slokas ielā atrodas arī tādas ēkas kā Bellevue Park Hotel Riga (līdz 2014. gadam Maritim Park Hotel Riga, agrāk viesnīca "Tūrists") un Latvijas Valsts arhīvs Slokas ielā 16.
Ielas raksturojums
Slokas iela aizsākas Āgenskalna apkaimē, krustojumā ar Uzvaras bulvāri, un iet ziemeļrietumu virzienā. Ielas sākumposms (no Uzvaras bulvāra līdz Aleksandra Grīna bulvārim) iet cauri Uzvaras parkam, iela šajā posmā šķērso Mārupīti. Posmā aiz Slokas ielas un Aleksandra Grīna bulvāra krustojuma tā savienojas ar daudzām mazām Āgenskalna ieliņām, piemēram, Nometņu ielu. Lielākais Slokas ielas krustojums Āgenskalna apkaimē ir ar Kalnciema un Krišjāņa Valdemāra ielu. Pie šī krustojuma atrodas arī Latvijas Valsts arhīva ēka.
Tālāk iela turpinās kā galvenā iela, ko autovadītāji izmanto, lai nokļūtu uz Jūrmalas gatves. Iela šajā posmā met vairākus līkumus. Šajā ielas posmā atrodas arī vairāki kultūrvēsturiski objekti, piemēram, Slokas ielā iepretim krustojumam ar Āgenskalna ielu atrodas Mārtiņa evaņģēliski luteriskā baznīca, aiz tās — krustojums ar Krēslas ielu un Mārtiņa kapi. Pēc krustojuma ar Jūrmalas gatvi Slokas iela zaudē galvenās ielas statusu. Arī tālākais Slokas ielas posms ir samērā līkumots un posmā no Eiženijas ielas līdz Dzirciema ielai tā pārtop pat par vienvirziena ielu. Slokas iela krustojumā ar Dagmāras ielu pagriežas vairāk rietumu virzienā. Iela, virzoties tālāk, šķērso Zasulauka—Bolderājas dzelzceļa līniju pie Lāčupes stacijas un krustojas ar Kurzemes prospektu.
Rangeja Raghavs
Rangeja Raghavs (, dzimis, miris ) bija indiešu rakstnieks, dzejnieks un literatūrzinātnieks.
Slokas iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Slokas iela krustojas ar šādām ielām:
Rangeja Raghavs
Dzimis Āgrā, Utarpradēša štatā, Indijā, kā Tirumalla Nambakkam Viraraghava Acharya. Pamatskolu beidzis Radžastānā, kur iestājas universitātē — vēstures un literatūras fakultātē. To beidzis turpina mācības Bengālijā, Šantineketanā, kur iestājās Višvabharati universitātē (dibinājis Rabindranats Tagore). Hazariprasada Dvidvedi vadībā uzraksta un aizstāv doktora disertāciju "Gorakhnats un viņa laikmets". Rangeja Raghava pamatā raksta noveles, lugas, dzeju, poēmas un zinātniskus rakstus par Indijas vēsturi un kultūru. Tulkotājs un atdzejotājs. (Uzrakstījis vairāk kā 130 grāmatas). nereti pats arī ilustrējis savus darbus. 1950. gadu beigās veselības stāvokļa dēļ, atgriežas Radžastānā. Pēdējos dzīves gadus pavada gultā neārstējamas slimības dēļ. Mirst 1962. gada 12. septembrī 39 gadu vecumā.
Pļaviņu novads
Pļaviņu novads bija pašvaldība Vidzemes dienvidos, Daugavas labajā krastā, kurā 2009. gadā apvienoti bijušā Aizkraukles rajona Pļaviņu pilsēta un trīs pagasti. Robežojās ar Kokneses, Ērgļu, Madonas, pa Aivieksti ar Krustpils un pa Daugavu ar Salas un Jaunjelgavas novadiem. Novada centrs bija Pļaviņu pilsēta.
2021. gadā Pļaviņu novadu iekļāva Aizkraukles novadā.
Sports
Sporta bāze „Jaujas/Jankas” distanču slēpošanas, biatlona trases. Vasaras sezonā tiek rīkotas orientēšanās, riteņbraukšanas sacensības. „Cigoriņš” - kalnu slēpošanas trases, bērnu kalns, distanču trase, slēpju noma, piknika vieta. Atpūtas komplekss „Mežezers” - kalnu slēpošanas trases, snovborda trase ar tramplīniem, inventāra noma, instruktori (www.mezezers.lv); Z/S „Pīlādži” - Vizināšanās zirga mugurā, pastaigas. Sporta klubs „Vietalva” - Stadions, spēļu laukumi, distanču slēpošana, telšu vietas.
Ievērojamas vietas
Bebrulejas piemiņas akmens, ir liels laukakmens, uzstādīts 1993. gada vasarā, realizējot Latvijas Kultūras fonda Daugavas programmu, kura paredzēja iezīmēt Daugavas kultūrvēsturisko ceļu. Tēlnieks Vilnis Titāns laukakmenī iekalis trīsdesmit Bebrulejas māju vārdus: Asari, Asarīši, Aldiņi, Uplejas, Vēveri, Lakstīgalas, Oši, Ceriņi, Straumnieki, Dzelmes, Bērziņi, Ritumi, Dambīši, Brencēni, Klintskalni, Gaugavieši, Kļaviņi, Zvejnieki, Krācaines, Lielmaņi, Mūrnieki, Ozoliņi, Kārkliņi, Krastmalas, Radzītes, Graudiņi, Austriņi, Krastnieki, Krastkalni, Glīzdas. Skolotāji Antonija un Atis Ņesterovi – bijušie bebrulejieši, novēlēja savā mūžā sakrāto Bebrulejas piemiņas zīmes izveidošanai.
20. gadsimta sešdesmito gadu vidū, uzbūvējot Pļaviņu HES un ierīkojot ūdenskrātuvi, Bebrulejas ciems un kapsēta tika appludināti un atrodas apmēram 10 m zem pašreizējā Daugavas ūdenslīmeņa. Bebrulejas viensētas – savdabīgās zvejnieku, laivenieku, plostnieku, dolomīta lauzēju mājas tika nojauktas; Bebrulejas kapsētas apbedījumi pārvesti uz Bāru kalna kapsētu.
Ciems pastāvēja laika periodā no 18. gadsimta 20. gadiem līdz 1965. gadam. Bebrulejas ciems atradās Daugavas labā krasta kraujā apmēram pusotru km lejpus Pļaviņām starp upi un bijušo Pļaviņu dolomīta lauztuvi. Apdzīvotā vieta radusies pēc Ziemeļu kara, kad tur apmetās uz dzīvi plostnieki, zvejnieki un amatnieki, pavisam 30 mājas.
Bebrulejā dzimuši:  gleznotājs Aleksandrs Štrāls, un viņa brālis rakstnieks Kārlis Štrāls.
"Ziedu laikā Bebruleja ir kā liels, brīnišķīgs dārzs, un gaišajās pavasara naktīs, kad mēnesnīcā kā sudrabs viz mierīgā Daugava, kokiem apaugušajos krastos dzied lakstīgalas. Kā skaisti nospēlēta Šopēna noktirne ir šāda Bebrulejas nakts", tā par šo vietu rakstīja dzejnieks Jānis Jaunsudrabiņš.
Alus darītava „BURSH” ir viena no mazākajām alus darītavām Latvijā, kas atrodas starp Zemgales,  Vidzemes, Latgales un Sēlijas novadiem – Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā. Alus cienītājiem pieejams tumšais un gaišais alus BURSH.
Dzidris ir mājas vīns, kas darīts Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta zemnieku saimniecībā "Ozoliņi". Mājas vīna ražotnes ieeju rotā gadaskaitlis 1910. Tik sena ir ēka, ko cēlis brāļu vīndaru Oskara un Viktora vecvectēvs Jānis Ozols-Ozoliņš.
Mājas vīna ražotne atzīta (t.i., sertificēta un licencēta) 2005. gadā. Te ražo ābolu, rabarberu, upeņu vīnu un sidru "Dzidris" no pašu saimniecībā un tuvāko kaimiņu saimniecībās audzētiem augļiem, dārzeņiem un ogām.
Senākā Gostiņu baznīca atradusies Aiviekstes upes krastā Daugavas malā. Tā saukta par Grīvas baznīcu. Grīvas baznīca bijusi koka, maza un ļoti vienkārša. Tai sabrūkot Nikolaus fon Korfs 1828. gadā licis celt jaunu baznīcu, citā vietā - Aiviekstes upes labajā krastā. 1830. gadā baznīca pabeigta. 1869. gadā baznīcā iebūvētas ērģeles. Otrajā pasaules karā baznīca stipri izpostīta. Iznīcinātas ērģeles, soli, logi, bojāts jumts. Zvans aizvests uz Krieviju.
Kalsnavas arborētums – ideju vieta tavam dārzam un atpūtas vieta, lai dotos tālāk. Lielākā dekoratīvo koku un krūmu kolekcija Latvijas austrumdaļā, daļa teritorijas atrodas Pļaviņu novadā. Kolekcijai ir ievērojama zinātniska, izglītojoša, saimnieciska un rekreatīva nozīme.
Oliņkalns ir bijis dižs pilskalns 5 km no Pļaviņām un 1 km lejpus Lokstenes pilskalna. Oliņkalns bija vislielākais senču pilskalns (2,3 ha liels, uzbērums 175 m garš)- senpilsētas tipa nocietinājums. Te atradās 13. gadsimta sākuma dokumentos minētā Alenes pils, kas bijusi administratīvais centrs Olines zemēm. Tagad pie Oliņkalna var nokļūt tikai labs peldētājs vai jābrauc ar laivu, jo šodien Oliņkalns ir kokiem apaugusi lēzena sala Pļaviņu HES ūdenskrātuvē ( no Rīgas – Daugavpils šosejas (A 6) iepretim Stukmaņiem Uz salas saglabājies neliels pilskalna valnis, estrādes paliekas un dažus metrus augsts dolomīta atsegums – Andreja klints paliekas. Pie Daugavas iepretim Oliņkalnam ir piemiņas akmens, ko 1989. g. uzstādīja Latvijas alpīnisti.
Stukmaņu muiža celta 16.gs. apskatāma no ārpuses, tikai daļēji saglabājusies agrākā apbūve. Par Stukmaņu muižas apkārtni ziņas sniedz arheoloģiskie izrakumi appludinātajā Lokstenes pilskalnā, kas atrodas aptuveni kilometru no tagadējās muižas centra. 15. gadsimtā Rīgas arhibīskaps H.Šarfenbergs izlēņoja Lokstenes ciemu un Stukmaņus Johanam Lokstenam un viņa adoptētajam dēlam Ārendam Stokmanim. 1598. gadā muižas īpašnieks bija Georgs Stokmanis. 1601. gadā tā piederēja K.Šrēderam. 1652. gadā Zviedrijas karaliene Kristīne muižu apstiprināja dzimtīpašumā H.Kronšternam.
Zviedru jeb Aiviekstes skansts - nocietinājums, atrodas stratēģiski izdevīgā vietā, tā celta 17.gs sākumā kā zviedru nocietinājums pret poļiem. Skansts ir samērā labi saglabājusies un ir ievērojama ar 4 izteiktiem bastioniem un skansts malas stāvinājumiem, tomēr līdz pat mūsdienām Zviedru skansts nav uzmērīta un tās izmēri nosakāmi tikai aptuveni. Skansts iekšpusē ir kultūrslānis, kas liecina par tās ilglaicīgu izmantošanu. 17. gs sākum skansts tuvumā militārajām vajadzībām bija uzbūvētas vēl 3 poļu un zviedru skanstis, kas līdz mūsdienām nav saglabājušās.
Rakstītos avotos rodamas liecības par poļu un zviedru konfliktiem Zviedru skansts rajonā. Tautā bija saglabājusies paruna, ka Skanstnieku māju gailis dziedot trijām valstīm, jo 17. gadsimtā pie Gostiņu skansts atradās Polijas, Zviedrijas un Kurzemes hercogistes robežu satekas vieta.
Šobrīd šajā vietā atrodas estrāde, kurā katru vasaru notiek pasākumi.
Meduma ezers
Meduma ezers ir līčains, ainavisks ezers Augšdaugavas novada Medumu pagastā. Ietilpst Augšzemes aizsargājamajā ainavu apvidū. Krasti slīpi, dienvidu malā — lēzeni. Dibens viļņots, vietām sapropeļa slānis. Ietek vairāki grāvji un strauti. Notece pa Medumu caur Grāveļu ezeru uz Laucesu. Ezerā četras salas (lielākā 2,8 ha), kas ietilpst Meduma ezera salu botāniskajā liegumā.
Botsvāna
Botsvāna (en), oficiāli Botsvānas Republika (Republic of Botswana) ir valsts Dienvidāfrikā. Botsvāna ir iekšzemes valsts bez pieejas pie ūdens. Tā robežojas ar Namībiju rietumos un ziemeļos, ar Zimbabvi ziemeļaustrumos un ar Dienvidāfrikas Republiku dienvidos. Botsvānas platība ir 600 370 km² un pēc platības tā ir četrdesmit astotā lielākā valsts pasaulē. To ietekmē subtropu klimats. Botsvāna ar 2,15 miljoniem iedzīvotāju ir simtu četrdesmit piektā lielākā valsts pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Lielākā daļa iedzīvotāju dzīvo valsts austrumu daļā. Valsts reljefs pārsvarā ir līdzens, lai gan arī vietām sastopami kalni. Tās teritorija ir daļa no plašā, sausā un krūmainā Kalahari tuksneša, kas aizņem lielāko valsts daļu. Tajā atrodas arī slavenais Okavango baseins, kas ir pasaules lielākā oāze.
Botsvāna ir parlamentāra republika, kas sastāv no deviņiem rajoniem. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Gaborone. Botsvāna ir trešā lielākā dimantu ieguvējvalsts pasaulē. Tai ir mazākais apdzīvotības blīvuma rādītājs pasaulē. Valstī ir viens no augstākajiem HIV un AIDS saslimšanas gadījumiem, inficēti ir vairāk nekā ceturtdaļa valsts iedzīvotāju.
Botsvāna ir pilntiesīga Nāciju Sadraudzības, Āfrikas Savienības un Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībniece.
Vēsture
19. gadsimta beigās starp vietējām cvanu ciltīm un no ziemeļaustrumiem ienākošām ciltīm izcēlās nesaskaņas. Cvanus no dienvidiem apdraudēja arī būru ieceļotāji. Izmantojot šos apstākļus, briti 1885. gadā mūsdienu Botsvānas teritorijā izveidoja Bečvanalendas protektorātu, bet cvanu apdzīvotās teritorijas dienvidu daļā izveidoja Britu Bečvanalendas koloniju, ko 1895. gadā pievienoja Kāpas kolonijai. No 1891. gada Bečvanalendas protektorāta pārvaldi uzticēja Dienvidāfrikas ģenerālgubernatoram. Aizvien pieaugošo botsvāniešu prasību pēc pašnoteikšanās apmierināta 1964. gadā, kad ieviesa pašpārvaldi.
1966. gada 30. septembrī Botsvāna kļuva par neatkarīgu valsti. Atšķirībā no daudzām citām Āfrikas kontinenta valstīm Botsvānā nav notikuši militāri konflikti.
Ģeogrāfija
Botsvāna ir valsts Āfrikas dienvidos uz ziemeļiem no Dienvidāfrikas. Ar kopējo platību 600 370 km², un ir četrdesmit astotā lielākā valsts pasaulē pēc platības. Pēc lieluma tā ir līdzīga Francijai un Madagaskarai. Valsts reljefs pārsvarā ir līdzens, lai arī vietām sastopami kalni, kur notiek kalnrūpniecības darbi. Valsts centrālos un dienvidrietumu rajonus aizņem Kalahari tuksnesis, savukārt ziemeļrietumus pasaulē lielākā iekšzemes upes delta Okavango.
Botsvānas augstākā virsotne ir Tsodilo kalns, kura augstums sasniedz 1491 metrus virs jūras līmeņa. Neraugoties uz lielo tuksneša koncentrāciju Botsvānas teritorijā, šajā valstī ir sastopamas daudz lielu upju kā Limpopo, Chobe, Okavango un Shashe.
Klimats
Botsvānas zeme nav pārāk auglīga, jo lietus sezona šeit nav izteikti ilga, taču tās relatīvi lielais augstums un ģeogrāfiskā atrašanās vieta ir par pamatu tam, ka Botsvānā valda subtropu klimats. Vasaras šeit ir ļoti karstas, sausā sezona ilgst no aprīļa līdz oktobrim valsts dienvidos un līdz novembrim valsts ziemeļos. Sausās sezonas laikā valstī valda vējains un putekļains laiks.
Iedzīvotāji
Apmēram 70% Botsvānas iedzīvotāju ir kristieši.
Saimniecība
Botsvānas saimniecības vēsture tiek uzskatīta par vienu no veiksmīgākajām Āfrikā. Valsts saimniecības bija gandrīz pilnīgi atkarīga no lauksaimniecības līdz 1970. gadam, kad tā sāka eksportēt dimantus un citus izrakteņus. Pateicoties dimantu ieguvei, Botsvānas saimniecība strauji pieauga no 1966. līdz 1997. gadam, kad to skāra Āzijas finanšu krīze.
Mežulis
Mežulis (sieviešu dzimtē Mežule) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Dancing Queen
Dancing Queen ir Zviedrijas popmūzikas grupas ABBA singls. Dziesmas autori ir Bjērns Ulveuss, Benni Andešons un Stigs Andersons, bet vokālo sniegumu veido Angnētas Feltskūgas un Anni Fridas "Frīdas" Lingstades balsis. Šī dziesma tika ierakstīta 1975. gadā, bet izdota 1976. gada augustā albuma Arrival sastāvā. Šis tiek uzskatīts par vienu no veiksmīgākajiem grupas singliem. Dziesma tika atkārtoti izdota 1992. gadā, lai popularizētu grupas populārāko singlu apkopojumu Gold: Greatest Hits. Pirmais Starptautiskais standarta skaņdarba kods ir piešķirts 1995. gadā dziesmai Dancing Queen. Šis kods ir T-000.000.001-0. Dziesmas albums bija pirmais, kurā tika izmantots oficiālais ABBA logo ar vienu no B burtiem pagrieztu uz otru pusi.
Kompozīcija
Pirmās dziesmas ierakstīšanas sesijas sākās 1975. augustā, kad grupa atgriezās no koncertturnejas pa Zviedriju. Tad dziesmas demo versiju sauca Boogaloo un līdz ar progresu šī singla veidošanā, Andešons un Ulvaeus smēlās iedvesmu ritmam no Džordža Makreja tolaik populārā singla Rock Your Baby, kā arī bungu ritmu no Dr. John 1972. gada albuma Dr. John's Gumbo. Dziesmas vokāls tika ierakstīts 1975. gada septembra sesijās, bet dziesma tika pabeigta trīs mēnešus vēlāk. Kad tika pabeigts dziesmas instrumentālais pavadījums, Benni demonstrēja to Frīdai un no saviļņojuma par dziesmu, viņa sākusi raudāt.
Maiks Tretovs, grupas skaņu inženieris, intervijā demonstrēja dziesmā izmantoto instrumentu skanējumu un to miksēšanu, lai dziesmas skanējums būtu bagātīgs. Dziesmas aranžējumi bija ļoti sarežģīti, lai "veidotu pēc iespējas bagātīgāku skanējumu, cik tas tobrīd bija iespējams." Dancing Queen tika miksēta no basģitāras, elektroniskās ģitāras, bungu, perkusijas instrumentu, sintezatoru un klavieru elementiem. Benni Andešona taustiņinstrumenti aizņēma tik lielu daļu no pieejamajiem 24 skaņas celiņiem, ka bungām atlika tikai trīs skaņas celiņi. Bjērns intervijā apgalvoja, ka Angnētai un Frīdai dziedot Dancing Queen unisonā, bija noteikts dziedājuma augstums, kas skanēja nepārspējami.
1975. gada septembrī, kamēr notika Dancing Queen vokāla ierakstu sesijas, grupas menedžeris Stigs Andersons piedalījās intervijā par ABBA panākumiem. Šajā intervijā tika filmēti kadri no ierakstu sesijām, kur redzams, ka strādājot pie Dancing Queen vārdiem, tika noņemta puse no sākotnējā otrā panta. Šī bija vienīgā, kad ABBA atļāva filmēt jaunu dziesmu ierakstu sesijas, citas reizes, kā, piemēram, Take a Chance on Me sesija, tika darītas speciāli ziņu dienesta reportāžai vai citreiz videoklipa filmēšanai.
Dancing Queen tika veidota vienlaikus ar diviem citiem grupas singliem — Tango, kas vēlāk pārtapa par populāro hitu Fernando, un Olle Olle, kam tika lemts palikt neizdotam, lai gan daži muzikāli elementi vēlāk tika izmantoti dziesmā Does Your Mother Know. Fernando un Dancing Queen tika pabeigti vienlaikus. Grupas menedžeris, Stigs Andersons, nolēma pirmo izlaist Fernando, jo šīs būtu svaigs kontrasts iepriekšējam singlam Mamma Mia.
Pēc izdošanas
Pēc dziesmas pirmatskaņojuma vācu televīzijā 1976. gada pavasarī, Dancing Queen piedzīvoja pirmo "dzīvo" izpildījumu un pirmo šīs dziesmas izpildījumu Zviedrijas televīzijā 18. jūnijā, Karalisko svinību laikā, operā par godu Zviedrijas karaļa Kārļa Gustava XVI un viņa topošās līgavas Silvijas Zommerlatas kāzām, kuri precējās nākamajā dienā.
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 2003
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 2003. gadā.
Dancing Queen
Pēc izdošanas
Grupas 1980. gada spāņu valodas albumam Gracias Por La Música ABBA ierakstīja dziesmas spāņu versiju, kas tika pārdēvēta par Reina Danzante ar dziesmas vārdiem spāņu valodā. Vēlāk tā tika pārdēvēta par La Reina Del Baile un iekļauta grupas nākamajā spāņu valodas albumā ABBA Oro: Grandes Éxitos divdesmitā gadsimta beigās.
1993. gadā par godu Zviedrijas karalienes Silvijas 50. dzimšanas dienai, grupas dalībniece Frīda tika aicināta izpildīt dziesmu Dancing Queen uz skatuves, atkārtojot ABBA 1976. gada dziesmas izpildījumu pirms karaļa un karalienes kāzām. Frīda sazinājās ar The Real Group un kopā izpildīja dziesmas a cappella versiju Karaliskajā Operā Stokholmā, karalienes Silvijas un karaļa Kārļa XVI Gustava priekšā. Tā laika premjerministrs Ingvars Karlsons bija viens no priekšnesuma skatītājiem un apgalvoja, ka tā bija ģeniāla ideja izpildīt dziesmas a cappella versiju. Šī Lingstādes un The Real Group uzstāšanās tika iekļauta Frida — The DVD.
1994. gadā dziesmas autori atļāva izmantot šo un vairākas citas ABBA dziesmas austrāliešu filmai Muriel's Wedding, kā arī šī dziesma tika izmantota Mamma Mia! mūziklā, kas pirmo reizi tika producēts 1999. gadā un vēlāk tika adaptēts populārajā filmā ar šo pašu nosaukumu 2008. gadā.
Dziesmas video
Dancing Queen video tika filmēts klubā Aleksandra Disko (pēc citiem avotiem klubā Fattighuset ), dienu pirms Fernando video klipa filmēšanas. Abu video ierakstu laikā arī tika veiktas fotosesijas. Bijušais naktsklubs atrodas Stokholmā. Režisors Lase Halstrems, tas pats, kas vadīja lielāko daļu grupas video, režisēja arī šo mūzikas klipu. Video redzami grupas dalībnieki, izpildot dziesmu jauniešu auditorijas priekšā, kas dejo pie šīs dziesmas. Četri kvarteta dalībnieki redzami, dejojot vienkāršu horeogrāfiju uz skatuves. Visiem ABBA dalībniekiem tika izstrādāti samta kostīmi, katram individuālā krāsā — brūnā (Feltskūgai), sarkanā (Andešonam), zaļā (Lingstadei) un violetā (Ulveusam).
Dziesmas popularitāte
Dancing Queen kļuva par pasaules hitu, ierindojoties augstās vietās dažādu valstu mūzikas hitu sarakstos. Par šo dziesmu grupas dalībnieks Benni Andešons izteicās: "Šī bija viena no tām dziesmām, kuru veidojot bija skaidrs, ka tas būs hits."
Šī dziesma grupas ABBA dzimtajā Zviedrijā pavadīja 14 nedēļas saraksta augšgalā, bet kaimiņvalstī Norvēģijā veselas 27 nedēļas, kas to padarīja par 11. visu laiku vislabāk izpildīto singlu Norvēģijā. Dancing Queen arī bija panākumi ASV. Šis bija grupas vienīgais singls, kas ieguva pirmo vietu prestižajā Billboard Hot 100 dziesmu topā. Kopumā ir pārdoti aptuveni trīs miljoni dziesmas kopiju. Lielbritānijas oficiālajā dziesmu topā Dancing Queen bija pēdējā no trim secīgajām ABBA 1976. gada pirmās vietas ieguvušajām dziesmām. Iepriekšējās bija Mamma Mia un Fernando.
1992. gadā dziesma tika atkal izdota Apvienotajā karalistē. Atkārtoti izdotais singls sasniedza vidēji augstas vietas mūzikas ierakstu sarakstos visā pasaulē 1992. gada septembrī.
Šī dziesma ierindojās 44. vietā Rolling Stone un MTV 100 labāko laika posmā no 1963. līdz 2000. gadam izdoto dziesmu saraksta, kā arī 174. vietā Rolling Stone 500 visu laiku labāko dziesmu sarakstā. Šajā sarakstā šī ir vienīgā zviedru mākslinieku dziesma.
2002. gada 9. novembrī tika paziņoti topa Top 50 Favourite UK #1's rezultāti, svinot The Official UK Charts Company 50 gadu jubileju. 188,357 klausītāji nobalsoja un šī dziesma iekļuva topa 8. vietā. Septiņus gadus vēlāk, 2009. gadā britu izpildīšanas tiesību grupa Phonographic Performance Limited svinēja savu 75. dzimšanas dienu nosaucot 75 dziesmas, kas tika visvairāk atskaņotas klubos un mūzikas centros Lielbritānijā. Grupa ABBA ar savu dziesmu Dancing Queen ieguva 8. vietu arī šajā sarakstā.
Bijušais ASV prezidenta amata kandidāts Džons Makeins žurnālam Blender Magazine nosauca šo dziesmu par savu mīļāko. Laikā, kad tika publicēta intervija, kurā šī atziņa tika izteikta (2008. gada vasarā), šī dziesma pārsniedza 500 tūkstošu digitālo kopiju atzīmi Amerikas Savienotajās Valstīs (512 000).
2010. gadā Lielbritānijas ITV veica aptauju, lai noskaidrotu "Nācijas mīļāko ABBA dziesmu". Šajā aptaujā Dancing Queen ierindojās 2. vietā.
2012. augustā septiņdesmito gadu stila radio Smooth 70s klausītājiem bija iespēja balstot par savu mīļāko hitu no katras dekādes. Dziesma Dancing Queen tika izvēlēta kā mīļākā dziesma no 1970. gadiem.
2014. gadā ziņu portāls dailymail.co.uk nosauca aptaujas, kurā tika uzzināts kādas dziesmas cilvēki klausās, lai uzmundrinātu savu garastāvokli, rezultātus. Aptaujā atklājās, ka 22% no respondentiem klausās tieši šo singlu, kad jūtās nelaimīgi. Šajā aptaujā pirmo vietu ieguva rokgrupas Queen 1975. gada hits Bohemian Rhapsody.
A-Teens versija
Dancing Queen ir A-Teens (arī stilizēti A*Teens) ceturtais un pēdējais singls no viņu albuma The ABBA Generation.
Singls tika izlaists 2000. gada pavasarī, tas sasniedza 1. vietu mūzikas topos Meksikā, kļūstot par grupas A-Teens pirmo singlu, kas sasniedzis 1. vietu Meksikā. Šī kaverversija kļuva par populāru hitu Dienvidamerikā sasniedzot 3. vietu Argentīnā, 5. Čīlē, 6. vietu Kolumbijā un sasniedza augstas vietas arī citu Dienvidamerikas valstu topos. Šīs bija galvenais singls, kas popularizēja grupas albuma izdošanu Amerikas Savienotajās Valstīs. Dancing Queen sasniedza 95. vietu Billboard Hot 100 dziesmu topā.
Dancing Queen tika izdots ar dubulto A-pusi kopā ar citu ABBA hitu — The Name of the Game Eiropā, kur abas dziesmas tika izlaistas vienlaikus, jo Universal Music Group domāja, ka Dancing Queen, esot albuma pēdējam singlam, vajadzēja rezerves singlu, lai albums būtu izdevies.
Mūzikas video
Mūzikas video režisēja Patriks Kielijs, tas bija pirmais grupas video, kas tika filmēts ASV. Tas tika filmēts 2000. gada 7. martā, tajā pašā dienā, kurā dziesma tika oficiāli izlaista. Video ir veltījums filmai Brokastu Klubs. Pols Glensons, aktieris, kas oriģinālajā filmā atveidoja skolas direktoru, piedalījās video klipā ar šo pašu lomu. Kad direktors pamet grupas A-Teens dalībniekus un vairākus fona aktierus vienus pašus klasē, kurā viņi pavadīja pēcstundas, skola kļūst par 1970. gadu diskotēku. Dažās video ainās darbība norisinās arī ārpus skolas teritorijas. Uz video beigu pusi, aina atkal kļūst par parastu pēcstundu klasi, noskan zvans un visi pamet telpas.
Citas versijas
Šo dziesmu arī izpildīja Kailija Minoga 2000. gada Olimpisko spēļu noslēguma ceremonijā Sidnejā, kā arī šis singls parādās Kailijas Intimate and Live albumā. Par priekšnesumu Sidnejas Olimpiskajās spēlēs Kailija saņēma plašas auditorijas ovācijas. Popgrupa U2 šo dziesmu izpildīja Zoo TV koncertturnejā, 1993. gadā. Kad turneja sasniedza Stokholmu, grupai uz skatuves pievienojās Bjērns un Benni un viņi kopīgi izpildīja šo dziesmu. Merila Strīpa, Kristīne Baranski un Džūlija Voltersa šo dziesmu izpildīja filmas Mamma Mia! ietvaros. Šo dziesmu arī izpildīja seriālā "Radīti skatuvei", kā arī vairākas citas populāras grupas un mūziķi.
Čas
Čas (ru — 'laiks') bija 1997. gada 13. augustā izveidots Latvijas dienas laikraksts krievu valodā, kas iznāca piecas reizes nedēļā. Pēdējais laidiens nāca klajā 2012. gada 7. decembrī.
Laikraksta tirāža bija vairāk kā 13 000 eksemplāru, bet piektdienās tā sasniedza vairāk kā 20 000 eksemplāru, lapu skaits — 12, formāts — А2. Čas iznāca piecas dienas nedēļā (pirmdiena — piektdiena) un tika izplatīts visā Latvijā. Laikraksta pēdējais galvenais redaktors bija Pāvels Kirilovs.
Frančesko Konkoni
Frančesko Konkoni (it; dzimis Komo, Itālijā) ir sporta ārsts un zinātnieks ar tādiem audzēkņiem kā Mikēle Ferrāri un Luidži Čekīni.
VIA CoolStream
VIA CoolStream ir VIA Technologies patentēta un VIA Technologies mobilajos procesoros izmantota tehnoloģija, kas nodrošina procesora takts frekvences straujas izmaiņas plašā amplitūdā. Spēja strauji mainīt frekvences ir nepieciešama, lai procesora nepietiekamas noslodzes vai dīkstāves laikā procesors nedarbotos augstākajā takts frekvencē un nepatērētu maksimālo iespējamo enerģijas apjomu, bet gan pārietu energoefektīvā režīmā.
VIA CoolStream būtībā ir VIA Technologies realizējums ACPI (eng. Advanced Configuration and Power Interface) stāvokļiem C0, C1, C2, C3, C4, C5, C6.
VIA CoolStream tehnoloģijai neoficiāli eksistē 3 paaudzes:
VIA CoolStream trešajā paaudzē īstenotais C6 stāvoklis (dziļās iemigšanas stāvoklis) ļauj atslēgt līdz pat 98,9% VIA Nano procesora tranzistoru, kas ir savdabīgs rekords x86 procesoru vidē.
Amazones zebiekste
Amazones zebiekste jeb tropu zebiekste (Mustela africana) ir neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs.
Dzīvo plašā teritorijā Amazones upes baseina lietus mežos Dienvidamerikā. To var sastapt Brazīlijas, Kolumbijas, Ekvadoras, Peru un Bolīvijas teritorijās. Par spīti savam zinātniskajam nosaukumam Mustela africana tā nav sastopama Āfrikā. Par zebieksti ir maz zināmu faktu, un to savvaļā var sastapt ļoti reti, dabas pētnieki uzskata, ka šobrīd savvaļā vairs dzīvo tikai kādas 50 Amazones zebiekstes.
Izskats un īpašības
Amazones zebiekste ir tumši brūnā krāsā ar baltu vai krēmīgu vēderu un pakakli. Pa gaišajām krūtīm uz leju tai ir smalka, tumši brūna svītra. Kažoks ir spīdīgs un elegants. Ārēji tā ir līdzīga sermulim, gan augumā, gan kažoka krāsā. Galvenā atšķirības pazīme — brūnā svītra pa krūtīm uz leju. Amazones zebiekstes ķermenis tāpat kā citiem sermuļu dzimtas dzīvniekiem ir slaids, garš un lokans, ar īsām kājām. Ķermenis ir apmēram 38 cm garš.
Amazones zebiekste migu ierīko vecu koku dobumos. Tāpat kā citas zebiekstes tā galvenokārt medī grauzējus un citus mazus dzīvniekus.
1993. gada F1 sezona
1993. gada F1 sezona bija 44. F1 sezona. Tā sākās un beidzās.
Par pārliecinošu čempionu kļuva francūzis Alēns Prosts, kuram tas bija ceturtais tituls. Tā bija viņa pēdējā sezona F1, tāpēc nākamgad neviens nelietoja numuru 1. Viņa komanda, Williams, kura, turklāt, izcīnīja arī konstruktoru kausu, varēja lietot numurus 0 un 2. Tāpat bija arī šogad, jo no F1 aizgāja Naidžels Mensels.
Metilēndioksiamfetamīns
3,4-metilēndioksiamfetamīns (MDA) ir fenetilamīnu un amfetamīnu klases empatogēns. MDA tiek lietots kā izklaidējošs līdzeklis, kā enteogēns, kā palīglīdzeklis meditācijai un psihodēliskās psihoterapijas aģents. Tas tika pirmoreiz sintezēts 1910. gadā. Mūsdienās tas tāpat kā MDMA gandrīz visā pasaulē ir aizliegts.
Autoceļš A5 (Latvija)
A5 autoceļš Rīgas apvedceļš (Salaspils—Babīte) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, Rīgas apvedceļa daļa. A5 visā garumā ietilpst starptautiskajā autoceļā E77, bet no pieslēguma pie A6 līdz krustojumam ar A7 ir daļa no autoceļa E67. Autoceļa A5 kopgarums ir 40,9 km. Autoceļš ir ar asfaltbetona segumu.
Autoceļš šķērso Ķekaviņu, Daugavas—Misas kanālu un vairākkārt Neriņu.
Baltā cielava
Baltā cielava (Motacilla alba) ir Latvijā bieži sastopams neliela izmēra zvirbuļveidīgo kārtas cielavu dzimtas putns. Baltā cielava ir Latvijas nacionālais putns. Izdala 9 pasugas. Tā plaši sastopama lielākajā daļā Eirāzijas.
Izplatība
Baltā cielava ligzdo visā Eiropā un Āzijā (izņemot galējos ziemeļus), kā arī Ziemeļāfrikas rietumos. Neliela ligzdojoša populācija mājo Ziemeļamerikas rietumos (Aļaskā). Baltā cielava ziemo Āfrikas ziemeļu daļā līdz Sāhilas joslai un Āzijas rietumu un dienvidu daļā. Rietumeiropas, Dienvideiropas un Centrāleiropas populācijas ir nometnieki, kā arī daļa Dienvidaustrumāzijas populācijas.
Latvijā
Latvijā cielava atgriežas aprīļa pirmajos datumos un ir ļoti bieži sastopama no aprīļa līdz oktobrim, bieži uzturas apdzīvotās vietās un lauku viensētās, taču ligzdo arī dažādos citos biotopos. Kaut arī cielavas ir gājputni, atsevišķi īpatņi reizēm pārziemo. Latvijā ļoti parasta ir nominālā pasuga M. a. alba, tomēr pēdējos desmit gados to skaits Latvijā ir samazinājies vairāk kā par 30%. Vienu reizi novērota Britu salās sastopamā pasuga M. a. yarrellii.
Latvijas nacionālais putns
Baltā cielava tika atzīta par Latvijas nacionālo putnu 1969. gadā Tokijā, to apstiprināja Starptautiskā putnu aizsardzības padome (International Council for Bird Preservation) (tagad pazīstama kā BirdLife International).
Baltā cielava ir attēlota Latvijas Ornitoloģijas biedrības logo.
Izskats un īpašības
Baltā cielava ir slaids, neliels dziedātājputns ar uzkrītoši garu asti (kas patiesībā sastāda pusi cielavas garuma). Ķermeņa garums 16,3—19 cm, spārnu plētums 25—30 cm, svars 17—25 g. Putna apspalvojumu veido pelēka augšdaļa, balts vēders un seja, melna “cepurīte” un rīkle. Cielavas tēviņiem apspalvojums ir košāks nekā mātītēm.
Zahars Priļepins
Zahars Priļepins (, īstajā vārdā Jevgeņijs Priļepins (Евгений Николаевич Прилепин), dzimis 1975. gada 7. jūlijā) — krievu prozaiķis, žurnālists, Nacionālboļševiku partijas politiķis. Donbasa kara laikā darbojies pašpasludinātās Doneckas tautas republikas bruņotajos formējumos un pārvaldē.
Baltā cielava
Izskats un īpašības
Balto cielavu ir viegli atpazīt gan pēc melnbaltajām krāsām, gan pēc gaitas un uzvedības. Cielava veikli skraida pa zemi un apstājoties šūpo garo asti augšup-lejup. Ne velti angliski cielavu sauc “wagtail”, no “wag” — “kustināt, vēcināt” un “tail”, kas nozīmē “aste”.
Vairums zvirbuļveidīgo kārtas putnu ir labi dziedātāji, tomēr baltā cielava nav starp krāšņāko dziesmu īpašniekiem. Cielavas skaņas ir īsi divzilbju saucieni, kurus iespējams aprakstīt kā: "Kučiņ, kučiņ!"
Dzīvesveids
Daļā izplatības areāla baltā cielava ir gājputns, bet areāla dienviddaļā nometnieks. Uzturas galvenokārt apdzīvotu vietu tuvumā, gan laukos, gan pilsētās, bieži arī pie ūdenstilpēm. Pārtiek no kukaiņiem, ziemas periodā arī no sēklām, kā arī barojas pilsētu izgāztuvēs. Baltās cielavas, lai nakšņotu, veido lielus barus, kas atpūtai izvēlas siltas, no vējiem aizsargātas vietas, piemēram, niedrājos vai ēku notekūdens caurulēs. Ziemā baltās cielavas bieži uzturas baros arī, lai kopīgi barotos. Tomēr daži tēviņi nostiprina savu teritoriju.
Ligzdošana
Baltās cielavas veido monogāmus pārus, un katram ligzdojošajam pārim ir sava teritorija. ligzdo ēku pažobelēs, mūra sienu spraugās un nišās, malkas grēdās, koku un akmeņu krāvumos, biezos krūmos un cilvēku darinātos būrīšos. Ligzdas materiāliem var tikt izmantoti gan zāles stiebriņi un salmiņi, gan skaidas un sūnas, bet iekšējai apdarei — dzīvnieku vilna.
Latvijā parasti cielavu pāris ligzdo divas reizes sezonā: maijā un jūnijā, izdējot katrā reizē pa 5—6 raibām oliņām. Inkubācijas periods ilgst 11—16 dienas. Jaunie putni lidot sāk apmēram 16 dienu vecumā.
Pasugas
Baltajai cielavai ir deviņas pasugas, kuras izšķir pēc izpatības areāla un apspalvojuma krāsām.
Amalteja (pavadonis)
Amalteja (angļu: Amalthea, grieķu: Αμάλθεια) — pēc Galileja pavadoņiem lielākais Jupitera pavadonis.
Atklāšana un nosaukums
Nosaukumu Amalteja Starptautiskā Astronomiskā apvienība apstiprināja 1975. gadā, bet neformāli tas pēc K. Flammariona priekšlikuma tika lietots jau agrāk. Līdz 1975. gadam tas bija pazīstams kā „piektais Jupitera pavadonis”.
Amalteja nosaukta sengrieķu mitoloģiskas personas — nimfas Amaltejas — vārdā, kura baroja mazo Zevu (Jupitera, romiešu dieva analogs) ar kazas pienu.
Fiziskais raksturojums
Nelielā Amalteja pārsteidza zinātniekus ar veselu noslēpumu virkni, daži no kuriem nav atklāti līdz pat pēdējam laikam.
Amalteja ir pats sarkanākais Saules sistēmas objekts (pat sarkanāks par Marsu). Pavadoņa sarkano krāsojumu, iespējams, dod sēra savienojumi, kas top izmesti no Jo vulkāniem. Spilgti zaļo plankumu izcelsme Amaltejas lielajās nogāzēs pagaidām nav noskaidrota.
Amaltejai ir neregulāra forma (262 x 146 x 134 km), garākā ass ir vērsta uz Jupiteru. Pavadoņa virsma ir stipri krāteru izvagota, turklāt lielāko krāteru izmēri ir salīdzināmi ar pašas Amaltejas izmēriem. Piemēram, lielākais krāteris — Pāns — ir 100 km diametrā un 8 km dziļš. Otrs krāteris ir 80 km plats un, iespējams, divas reizes dziļāks par Pānu. Uz pavadoņa ir divas kalnu virsotnes ar 20 km augstumu.
Amaltejas blīvums nepārsniedz 1,8 g/cm³, kas liecina par ievērojamu ledus daudzumu pavadoņa sastāvā (ledus esamība tika konstatēta arī spektrogrāfiskajos pētījumos no Zemes). Bet tāda veida pavadonis nevarētu izveidoties Jupitera tuvumā, jo „jaunais” karstais Jupiters agrīnajās attīstības stadijās nedotu iespēju kondensēties gaistošajiem elementiem (tas izskaidro arī ūdens klātbūtnes trūkumu uz Jo). Tātad, Amalteja varētu būt Jupitera „sagūstīts” asteroīds. Taču Amaltejas orbītas īpatnības liek apšaubīt tādu iespējamību. Tiek izvirzītas arī hipotēzes, ka Amalteja sastāv no poraina (bet izturīga) materiāla, vai arī ka tā tika sarauta gabalos, kuri pēc tam, atkal savienojoties, pavadoņa iekšpusē izveidoja lielus dobumus.
Amalteju no neliela attāluma fotografēja starpplanētu zondes „Voyager-1” un „Galileo”.
Bosnija un Hercegovina
Bosnija un Hercegovina (hr, sr) ir valsts Balkānu pussalas centrālajā daļā. Sastāv no autonomajām administratīvajām vienībām — Bosnijas un Hercegovinas Federācijas, Serbu Republikas un Brčko apriņķa. Valsts rietumos un ziemeļos robežojas ar Horvātiju, austrumos ar Serbiju, dienvidaustrumos ar Melnkalni. Valstij arī ir neliela izeja uz Adrijas jūru.
2012. gadā Eiropas Komisija uzsāka sarunas ar Bosnijas un Hercegovinas sastāvā esošo politisko vienību pārstāvjiem par iespējamo Eiropas Savienības kandidātvalsts statusa piešķiršanu. 2016. gada 15. februārī Bosnija un Hercegovina iesniedza pieteikumu dalībai Eiropas Savienībā un 2016. gada decembrī no Eiropas Komisijas saņēma pievienošanās jautājumu sarakstu.
Vēsture
Valsts nosaukums ir cēlies no Bosnas upes nosaukuma. 12. gadsimta vidū izveidojās Bosnijas banats, kas atradās Ungārijas karalistes vasaļatkarībā. 1377. gadā Bosnija kļuva par neatkarīgu karalisti. 15. gadsimta bosniešu hercoga Stefana Vukčiča Kosača pārvaldīto Bosnijas daļu sāka dēvēt par Hercegovinu.
No 1463. līdz 1878. gadam Bosnija un Hercegovina atradās Osmaņu impērijas pakļautībā. 1878. gadā pēc Krievu—turku kara šo teritoriju nodeva Austroungārijai, kas to oficiāli anektēja 1908. gada Bosnijas krīzes laikā. Pēc Pirmā pasaules kara sabrukušās Austroungārijas teritorijā tika pasludināta Slovēņu, horvātu un serbu valsts, kas apvienojās ar Serbijas karalisti, izveidojot Serbu, horvātu un slovēņu karalisti, kas 1929. gadā tika pārdēvēta par Dienvidslāvijas karalisti. Pēc Otrā pasaules kara tika izveidota Bosnijas un Hercegovinas Sociālistiskā Republika, kas atradās Dienvidslāvijas Sociālistiskās Federatīvās Republikas sastāvā. 1991. gada oktobrī Bosnijas un Hercegovinas parlaments pieņēma suverenitātes memorandu, bet serbu deputāti pameta parlamentu un izveidoja atsevišķu serbu parlamentu. 1992. gada 3. martā Bosnija un Hercegovina pasludināja neatkarību. Serbu pretestība izraisīja Bosnijas karu, kurā no 1993. gada sākuma līdz 1994. gada martam Bosnijas un Hercegovinas Republika bija spiesta cīnīties gan ar Serbu Republiku, kuru atbalstīja Dienvidslāvijas Federatīvā Republika, gan ar Horcegbosnijas Horvātu Republiku, kuru atbalstīja Horvātija. 1995. gada augustā konfliktā iesaistījās NATO, bombardējot Bosnijas serbu armijas pozīcijas, kas piespieda serbus uzsākt miera sarunas. Gada nogalē tika noslēgta Deitonas vienošanās, saskaņā ar kuru Bosnijas un Hercegovinas sastāvā tika izveidotas divas autonomas teritorijas — Bosnijas un Hercegovinas Federācija un Serbu Republika.
Palangas starptautiskā lidosta
Palangas starptautiskā lidosta (lt) ir lidosta Lietuvas rietumos, ziemeļos no Palangas pie Liepājas - Palangas ceļa 7 kilometru attālumā no Palangas centra un 32 kilometrus no Klaipēdas centra.
Lidosta ir apkalpojusi pastāvīgos maršrutos tādas lidmašīnas kā Boeing 737, Saab 2000, Saab 340, CRJ-200, Jetstream-32, ATR 42, Yak-42 un līdzīga tipa lidmašīnas. Skrejceļa garums ir 2280 metri. Kopš 1993. gada lidostā visu laiku ir pieaudzis pasažieru skaits, it īpaši pēc iestāšanās Eiropas Savienībā.
2011. gadā pēc apkalpoto pasažieru skaita Palangas lidosta ir trešā lielākā Lietuvas lidosta pēc Viļņas un Kauņas. 2009. gadā lidosta apkalpoja 104 600 pasažierus un lidostā nodarbināti bija vairāk nekā divi simti cilvēku.
No Liepājas uz Palangas lidostu un atpakaļ tiek veikti transfēri ar mikroautobusiem. Transfērus nodrošina kompānija Flybus.lv, braucieni ir saskaņoti ar lidojumiem.
Oklahomasitija
Oklahomasitija (en) ir pilsēta Oklahomas štatā, ASV, štata administratīvais centrs. Saskaņā ar 2010. gada ASV tautas skaitīšanas datiem pēc iedzīvotāju skaita šī ir 31. lielākā pilsēta ASV un lielākā Oklahomā. Pēc platības šī ir astotā lielākā pilsēta valstī.
Sports
Pilsētā atrodas Nacionālās basketbola asociācijas klubs Oklahomasitijas "Thunder" un Amerikas hokeja līgas klubs Oklahomasitijas "Barons".
Zlēku pagasts
Zlēku pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos, Ventas un Abavas krastā. Robežojas ar sava novada Ziru, Piltenes un Ugāles pagastiem un Kuldīgas novada Ēdoles, Padures un Rumbas pagastiem.
Upes
Dzirnavupe, Kāžupe, Naglu valks, Sarkanavots, Tukte, Veļupīte.
Ezeri
Kāžezers, Tīsezers.
Vēsture
Mūsdienu Zlēku pagasta teritorijā vēsturiski atradās Abavmuiža (Gut Abaushof), Zlēku muiža (Gut Schleck, Zlēkas).
1935. gadā Ventspils apriņķa Zlēku pagasta platība bija 168 km² un tajā dzīvoja 1428 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Cirkales un Zlēku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Zlēku ciems ietilpis Ventspils (1949-1962), Talsu (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Zlēku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Zlēkas (pagasta centrs), Laidzesciems, Pasilciems, Veclīcnieki.
Džesika Votsone
Džesika Votsone (en; dzimusi Austrālijā) ir austrāliešu burātāja. Viņa pašlaik ir visjaunākā burātāja, kas vienatnē ir apburājusi apkārt Zemeslodei.
Viņa savu celojumu apkārt Zemeslodei uzsāka Sidnejā 2009. gada 18. oktobrī. Ceļojuma laikā viņa šķersoja Kluso, Atlantijas un Indijas okeānus. Savu ceļojumu viņa beidza trīs dienas pirms savas 17. dzimšanas dienas 2010. gada 15. maijā, kad viņa šķērsoja Sidnejas ostu.
Intervijā Los Angeles Times viņa saka par sava ceļojuma iemesliem: "Es vēlējos sevi izaicināt un sasniegt kaut ko, ar ko es varētu lepoties. Jā, es vēlējos iedvesmot cilvēkus. Man apnika cilvēku izteikumi, ka tāda maza meitene kā es nav spējīga paveikt kaut ko lielu. Tas vairāk nav mans sapnis vai ceļojums. Katrs pavērsiens šeit nav tikai mans sasniegums, bet gan visu to, kuri man palīdzēja un ieguldīja tik daudz laika, lai palīdzētu man tikt šeit."
Votsone pašlaik raksta grāmatu par saviem piedzīvojumiem un emocijām, kas viņu pārņēma ceļojuma laikā. Visticamāk, ka grāmatas nosaukums būs "True Spirit" un to izdos Hachette Publishing trīs mēnešus pēc ceļojuma beigām.
Trebišova
Trebišova (sk) ir pilsēta Slovākijā, Košices apgabala Trebišovas apriņķa centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1254. gadā. Tāpat kā vairums Slovākijas pilsētu, tā gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Tēketerebeša (hu). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — Slovākijā.
Cilvēki
Pēc tautības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (86,86 %), dzīvo arī čigāni (8,87 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (52,6 %), grieķu katoļi (24,93 %), nereliģiozi (10,85 %).
Trebišova ir ungāru politiķa Ģulas Andrāši Jaunākā (Andrássy Gyula, 1860—1929), politiķa Mariāna Čalfas (Marián Čalfa, 1946) un futbolista Mareka Čeha (Marek Čech, 1983) dzimtā pilsēta.
Ķīnas dinastijas
Ķīnas dinastijas bija valdnieku dinastijas, kuras vēstures gaitā valdījušas Ķīnas teritorijā.
Tituli un vārdi
Katrs imperators zināms ar vairākiem vārdiem, kas dažkārt padara to identifikāciju visai sarežģītu:
Dažkārt vienu un to pašu imperatoru dažādi avoti dēvē dažādos vārdos, vai viens pēcnāves vārds bijis dažādu dinastiju imperatoriem (tad pirms vārda min dinastiju). Daudzi valdnieki nebija ķīnieši, bet gan citu tautu (tātad arī valodu) pārstāvji - tad grūtības sagādā tas, ka viņu vārdi ķīniešu transkripcijā var ievērojami atšķirties no oriģinālā varianta (piemēram, mongoļu hans Čingiz's, kura vārdu ķīnieši pierakstīja kā "Čen-dzi-cji"). Tā kā lielāko tiesu literatūrā bez valdnieka vārda rakstības hieroglifos, tas uzrādīts arī mandarīnu valodā, lai īpašvārdus pareizi atveidotu latviešu valodā, jālieto Piņjiņa tabula.
Kas attiecas uz neķīniešu dinastijām (piemēram, mongoļu, džurčeņu, mandžūru u.c.), tad pēc Prof. J.Staburovas ieteikuma to imperatoru ķinizētos vārdus raksta kā piņjiņā, vārdu un titulu kopā (piemēram 元帝 - Yuándì - kā Juaņdi, nevis Juaņs di). Savukārt to etnisko vārdu rakstībā pēc Prof. A.Cendinas ieteikuma nodala vārdu no titula ar apostrofu, jo vārdi ir atsevišķi, taču izrunā tos gandrīz "sapludinot" (kā tas pieņemts mongoļu un tjurku valodās), piemēram Čingiz-hans, nevis Čingishans.
Tituli:
Par pirmo atzīto datējumu Ķīnas dinastiju vēsturē uzskata 841. g. p.m.ē. Senāki datējumi ir visai diskutabli un apstrīdami. Šī hronoloģija ņemta no Ķīnas valdības finansēta hronoloģijas pētniecības projekta Sja Šan Džou (夏商周断代工程), kurš īstenots 2000. gadā.
Minu dinastija
Minu dinastija valdīja Ķīnā 276 gadus, no 1368. gada līdz 1644. gadam. Minu dinastija bija pēdējā dinastija, kuras valdnieki bija etniski ķīnieši. Tā bija pazīstama arī kā Lielā Minu impērija. Minu dinastijas laikā tika uzbūvēta spēcīga flote un izveidota pastāvīga karaspēks, kā arī iedzīvotāju skaits pārsniedza 100 miljonus.
Cjinu dinastija
Cjinu dinastija, pazīstama arī kā Mandžūru dinastija, bija pēdējā valdošā dinastija, kas valdīja Ķīnā no 1644. gada, kad tika gāzta Minu dinastija, līdz 1912. gadam, kad tika dibināta Ķīnas Republika. Šo dinastiju dibināja mandžūru Aisingjoro klans. 18. gadsimtā bija dinastijas lielākā uzplaukuma laiks, kad tā pārvaldīja visplašāko teritoriju ar vislielāko pavalstnieku skaitu. Šajā laikā Cjinu dinastija pārvaldīja visu pašreizējās Ķīnas teritoriju, Mandžūriju, Mongoliju, Tibetu, kas kopumā bija 13 miljoni km2. Cjinu dinastijas laikā pieauga ārvalstu ietekme Ķīnā.
Hobits (grāmata)
Hobits ir autora Dž. R. R. Tolkīna grāmata, kuras galvenais varonis ir hobits Bilbo Baginss. Pirmo reizi tas izdots 1937. gada 21. septembrī.
Ideja par šo grāmatu radās kādā vakarā, kad Tolkīna dēls lūdzis, lai tēvs pastāsta pasaku. Atšķirībā no pārējām rakstnieka grāmatām, kuras saistītas ar Viduszemi, "Hobita" mērķauditorija ir tieši bērni un pusaudži. Tomēr tā uzrakstīta aizraujoši jebkura vecuma lasītājam. Šī grāmata ir kalpojusi par pamatu visām pārējām Tolkīna grāmatām, piemēram, triloģijai "Gredzenu pavēlnieks" un "Silmarillionam".
2012. gada decembrī notika pirmās pēc "Hobits" motīviem uzņemtās filmas pirmizrāde. Tās režisors ir Pīters Džeksons. Kopumā filmai ir 3 daļas — "Hobits: Negaidīts ceļojums" (2012), "Hobits: Smoga posta zeme" (2013), "Hobits: Piecu armiju kauja" (2014).
Stambulas pazemes funikulers
Stambulas pazemes funikulers, jeb Tünel ir pazemes trosu dzelzceļš (funikulers) Stambulā Turcijā. Pilsētā darbojas divas funikuleru līnijas, katra ar divām stacijām: Karaköy-Tünel Meydanı un Kabataş-Taksim. Pirmā līnija ir aptuveni 573 metrus gara un tā ir pasaulē otrs vecākais pazemes dzelzceļš pēc Londonas metro.
Tünel pirmā līnija tika atklāta, starp diviem seniem Stambulas rajoniem: Peru un Galatu. Ar funikulera palīdzību var viegli uzbraukt stāvajā Galatas kalnā no Bosfora piekrastes, un tā kā liela daļa Galatā dzīvojošo strādāja kalna pakājē, šis funikulers lieliski atviegloja viņu nokļūšanu uz darbu un mājās.
Mūsdienās Galatu un Peru sauc par Karakēju un Bejolu. Tādēļ arī kalna pakājē esošo Tünel pieturu sauc par Karakēju, bet augšējo - Tünel laukums (turku: Tünel Meydanı), kas atrodas Brīvības ielas (İstiklal caddesi) zemākajā galā. Brauciens no vienas pieturas uz otru ilgst apmēram 1,5 minūtes un galā funikulera vagons gaida 2 minūtes, kurās jāpaspēj izkāpt un iekāpt. Vienlaicīgi pa tuneli brauc divi funikulera vagoni, kas savā starpā savienoti un lejā braucošais ar savu svaru velk otru vagonu augšā. Braukšanas ātrums ir aptuveni 25 km/h un tuneļa vidū ir īpašs paplašināts posms, kurā abi vagoni apmainās un turpina ceļu.
Tünel pakalpojumus mūsdienās izmanto neliels pasažieru skaits, bet tas ir iekļauts kopējā Stambulas transporta sistēmā un te ir derīga vienotā elektroniskā biļete (turku: akbil).
Vēsture
Sākotnējā ideja par Tünel celtniecību radās 1867. gadā franču inženierim Anrī Gavānam. Pēc diviem gadiem, viņš saņēma Osmaņu impērijas sultāna Abdulaziza atļauju sākt funikulera celtniecību. Guvis ārvalstu finansiālu atbalstu, Gavands sāka celtniecību un pabeidza decembrī. Tünel oficiāli tika atklāts.
Sākotnēji funikuleru darbināja ar zirgiem, bet elektriskos dzinējus tajā ierīkoja 1910. gadā. 1939. gadā funikuleru nacionalizēja un pievienoja jaunajam "İETT" (turku: İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel) transporta uzņēmumam. 1971. gadā Tünel tika modernizēts un atjaunots un vecos koka vagonus nomainīja ar metāla vagoniem.
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 2004
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 2004. gadā.