cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mindaugs
Cīņa par varu
1247. gada ziemā Mindaugs nosūtīja savus brāļadēlus kunigaišus Tautvilu un Ģedivīdu un viņu mātes brāli Vikintu karagājienā pret krievu kņaziem. Radinieku promtbūtni viņš izmantoja, lai sagrābtu viņu zemes un nostiprinātu savu varu. 1248. gada 15. janvārī kaujā pie Protvas upes leišu karaspēks uzvarēja Zelta Ordas vietvalža, Maskavas un Suzdaļas lielkņaza Mihaila Jaroslaviča vadīto karaspēku; kaujā krita arī pats kņazs Mihails. Nākamajam Vladimiras-Suzdaļas lielkņazam Svjatoslavam Vsevolodovičam izdevās piespiest lietuviešus atkāpties pēc uzvaras kaujā pie Zubcovas. Kad sakautie kunigaiši atgriezās Lietuvā, Mindaugs pret tiem nosūtīja savu karaspēku. 1249. gadā Tautvils, Ģedivīds un Vikints bēga uz Galīcijas-Volīnijas kņazisti, kuras valdnieks tajā laikā bija Ģedivīda un Vikinta sievastēvs kņazs Daņils. Lai gūtu atbalstu cīņai pret Mindaugu, Vikints devās pie jātvingiem, uz Žemaitiju un Rīgu, bet Tautvils devās uz Rīgu. Lai iegūtu poļu kņazu atbalstu, tika runāts par nepieciešamību sākt krusta karu pret savstarpējos ķīviņos ieslīgušajiem Lietuvas pagāniem. Lai iegūtu Rīgas bīskapa un ordeņa atbalstu, Tautvils Rīgā pieņēma kristietību.
Kristīšanās un kļūšana par Lietuvas karali
1250. gadā Livonijas ordeņa karaspēks vairākas reizes iebruka Mindauga pārvaldītajās teritorijās. Livonijas ordeni atbalstīja arī Tautvils ar savu karaspēku, ko sagādāja kņazs Daņils. Šo notikumu rezultātā Mindaugs nolēma uzlabot attiecības ar ordeni un pieņemt kristietību, tādējādi atņemot Livonijas ordenim formālo iemeslu iebrukumiem Lietuvā. Viņš nosūtīja savu sūtni pie Livonijas ordeņa mestra Štīrijas Andrasa un uzaicināja to viesos. 1251. gada pavasarī Ordeņa mestrs pēc dzīrēm piedāvāja Mindaugam pieņemt kristietību, pretī apsolot karaļa kroni. Mindaugs ar mestru Andreasu noslēdza vienošanos, kurā apsolīja Ordenim nodot daudz zemju. Tajā pašā gadā Livonijas ordenis no Rīgas padzina Tautvilu, kura mēģinājums 1252. gadā ar volīniešu un jātvingu karaspēka palīdzību ieņemt Mindauga pili Vorutā izgāzās, un Tautvils bēga uz Volīniju. Mindaugs atriebjoties devās karagājienā uz Žemaitiju.
1253. gadā Inocents IV izsludināja jaunu krusta karu pret mongoļu valdnieku Batuhanu, aicinot tajā piedalīties kristītos Livonijas, Bohēmijas, Morāvijas, Serbijas, Pomerānijas un Lietuvas valdniekus.
1253. gada 6. jūlijā notika Mindauga kronēšana (iespējams, tas notika pilskalnā pie Latavas upes). Mindaugs saņēma no Livonijas mestra Lietuvu kā feodālo lēni, bet viņam bija jāatdod Livonijas ordenim lielu daļu Žemaitijas, Sēlijas un jātvingu teritorijas. 1253. gada jūlijā, lai iegūtu ordeņa palīdzību cīņā pret žemaišu kunigaiti Vikintu, Mindaugs ordenim piešķīra jaunas zemes — pusi Raseiņu, Laukavas (lietuviski Laukuva), Betigolas (lietuviski Betygala), Eragolas (lietuviski Ariogala) un jātvingu apdzīvotās Dainavas, kā arī visu Kuleni (lietuviski Kolainiai), Kārsavu (lietuviski Karšuva), Kroši (lietuviski Kražiai), Nederavu, Vizaini un Vangu (lietuviski Ivangėnai) abos Nemunas lejteces krastos. 1253. gada 21. augustā pāvests Inocents IV apstiprināja Vācu ordenim zemes Lietuvā, ko, sakarā ar savu kronēšanu, viņam dāvinājis karalis Mindaugs: visu Kārsavu un Vangu, kā arī pusi Dainavas un Raseiņus. Pāvests Inocents IV uzdeva Livonijas un Prūsijas arhibīskapam Albertam II iesvētīt un nozvērināt Vācu ordeņa brāli Kristiānu par Lietavas bīskapu, saskaņā ar karaļa Mindauga vēlēšanos. 1254. gada 12. martā ar savu dēlu piekrišanu Mindaugs piešķīra bīskapam Kristiānam kā baznīcas devu pusi Raseiņu, Betigolas un Laukavas zemju.
1254. gadā Mindaugs noslēdza mieru ar Galīcijas-Volīnijas kņazisti un Tautvilu. 1258. gadā Lietuvas un Polockas karaspēks uzbruka Smoļenskai un Toržokai. Tā paša gada ziemā Zelta Ordas karaspēks sakāva lietuviešus un izpostīja Lietuvas zemi.
Atsacīšanās no savienības ar Livonijas ordeni un nāve
Mindaugam kristietības pieņemšana bija tikai viens no līdzekļiem savas varas nostiprināšanai, no kuras viņš atteicās, tiklīdz tā kļuva nevajadzīga. Daudz nopietnāk kristietību uztvēra viņa dēls un mantinieks Vaišvilks. Mindauga pirmās sievas bērni nebija kristieši, kurpretim karaliene Marta un viņas bērni bija katoļi. Mindauga vecākais dēls Vaišvilks, kura valdīšanā bija nodota Melnā Krievija, pieņēma šeit valdošo pareizticību. Vaišvilka pakļautībā bija Sloņima un Volkoviska. Vaišvilks noslēdza mieru ar kņazu Daņilu, atteicās no vairākām pilsētām un izdeva savu māsu par sievu Daņila dēlam Švarnam. Ar 1254. gada miera līgumu Vaišvilks Novogrudoku, Sloņimu un Volkovisku nodeva kņaza Daņila dēliem Romanam un Gļebam, kas kļuva par Mindauga vasaļiem. Pats Vaišvilks atteicās no laicīgās varas un iestājās pareizticīgo klosterī. Iespējams, šī uzvedība demonstrēja viņa konfliktu ar tēvu. Vaišvilks atdeva kņazam Daņilam vairākas Mindaugam svarīgas pilsētas un pieņēma kristību nevis kā katolis, bet pareizticīgais.
1260. gadā Vaišvilks un Tautvils sagūstīja un nogalināja Romanu. Atriebjoties par to, kņazs Daņils iebruka Paņemunē. 1260. gada 13. jūlijā žemaišu karaspēks smagi sakāva Livonijas ordeņa karaspēku Durbes kaujā, kas bija lielākā ordeņa sagrāve 13. gadsimtā. Pēc šīs kaujas daudzās baltu apdzīvotajās teritorijās sākās plaši nemieri pret krustnešu varu. 1261. gadā Mindaugs pārņēma Žemaitiju savā pakļautībā, atteicās no kristietības un savienības ar Livonijas ordeni.
Pēc sievas Martas nāves Mindaugs pie sevis uzaicināja viņas māsu, kunigaiša Daumanta māsu, un piespieda viņu kļūt par savu sievu. Apkaunotais Daumants pievienojās karavadoņa Tranaiša sazvērestībai, un 1263. gada 12. septembrī Mindaugs tika nogalināts kopā ar diviem mazgadīgiem dēliem.
Luterāņu mācītāja J. F. Rīvija (Rivius) hronikā esot minēts, ka 1618. gadā, novācot kāda torņa drupas, Aglonā atrasta marmora plāksne, uz kuras bijis uzraksts latīņu valodā: "Šeit atdusas Mindaugs, kunigaitis, lietuvietis..." Mūsdienās tiek uzskatīts, ka Rīvija hronika ir 19. gadsimtā tapis viltojums, tādēļ Aglona, kā Mindauga noslepkavošanas un apbedīšanas vieta, uztverama kā nepārbaudāma leģenda.
Jānis Jurkāns
Jānis Jurkāns var būt:
Mārtins Kelijs
Mārtins Kelijs (en; dzimis Mersisaidā, Anglijā) ir angļu futbolists, aizsargs. Pašlaik (2022) pārstāv Anglijas čempionāta klubu West Bromwich Albion.
Vācu ordenis
Vācu ordenis jeb Teitoņu ordenis (la, Ordo Teutonicus; de, saīsināti: Deutscher Orden, Deutschherrenorden, Deutschritterorden, Deutscher Ritterorden; rakstos abreviatūra : OT - Ordo Teutonicus) ir katoļu reliģiskais karotāju ordenis, kas dibināts 12. gadsimtā Palestīnā. Viņi 1230. gadā izveidoja Vācu ordeņa valsti. Lielu daļu no Latvijas teritorijas līdz 1561. gadam pārvaldīja Livonijas ordenis, kas bija autonoma Vācu ordeņa daļa.
Mārtins Kelijs
Klubu karjera
2007. gada vasarā Kelijs no jauniešu futbola akadēmijas tika pārcelts uz "Liverpool" komandu. Kluba oficiālajā vietnē internetā futbolists atklāja, ka ir ļoti iepriecināts par doto iespēju, par spīti tam, ka teju divus gadus izlaidis muguras savainojumu dēļ. Viņš iekļuva "Liverpool" rezervistu komandā 2007./2008. gada sezonā, kad tā uzvarēja savā līgā.
Vācu ordenis
Dibināšana Palestīnā
Vācu ordenis dibināts Trešā krusta kara laikā Palestīnā. Līdz tam vācu krustneši veidoja "vācu namu" (domus Theutonicorum) Hospitāliešu ordeņa sastāvā. Akonas (Akras) cietokšņa aplenkuma laikā (1189—1191) Lībekas un Brēmenes tirgotāji un mūki izveidoja pirmo kara hospitāli slimo un ievainoto krustnešu kopšanai un ārstēšanai, kas tika nodēvēts par „Jeruzalemes Vācu Svētās Marijas hospitāli". Pēc Akonas ieņemšanas Romas pāvests Celestīns III 1192. gadā hospitāļa mūku brālībai piešķīra Augustīniešu mūku statūtus, bet 1198. gada 5. martā tika dibināts patstāvīgs mūku - karotāju ordenis, kuru pāvests Inocents III apstiprināja 1199. gada 19. februārī. Heinrihs Valpots no Basenheimas kļuva par pirmo ordeņa hospitāļa mestru (magister hospitalis). Virsmestra Hermaņa no Zalcas valdīšanas laikā (1209-1239) ordenis no slimnieku kopēju ordeņa pārveidojās par militāru mūku - karotāju ordeni pēc Templiešu ordeņa parauga. Tā kā Ordenis bija pakļauts Romas pāvestam tajā nebija bruņinieku, bija tikai ordeņa brāļi (ticībā). Ordeņa brāļi valkāja bruņas un baltu apmetni ar melnu krustu.
Piedalīšanās krusta karos Eiropas zemēs
Svētās Romas impērijas ķeizars Frīdrihs II iecēla virsmestru Hermani impērijas firsta kārtā un ordenim tika dāvāti zemes īpašumi dažādās Eiropas zemēs. 1211. gadā Ungārijas karalis Andrāšs II Vācu ordenim piešķīra zemes Transilvānijas vidienē, kur ordeņa brāļi cīnījās pret kumāniem (polovciešiem) un veicināja pirmo vācu kolonistu ierašanos. Tomēr 1225. gadā ordenis bija spiests atstāt Transilvāniju, jo mēģināja panākt neatkarību no ungāru karaļa. 1220. gadā Vācu ordenis ieguva savā īpašumā Galilejas kalnos esošo cietoksni, kuru virsmestrs Hermanis no Zalcas izbūvēja kā savu rezidenci un nosauca par "Stipro pili" (vāciski: Starkenburg, franciski: Montfort).
1226. gadā Mazovijas kņazs Konrāds (Konrad I Mazowiecki) aicināja Vācu ordeni palīgā cīņās pret prūšiem. Ķeizars Frīdrihs II 1226. gada t.s. Rimini Zelta bullā piešķīra Vācu ordenim īpašas privilēģijas Prūsijas iekarošanai. 1230. gada 12. decembrī pāvests Honorijs III deva savu svētību Ordeņa darbībai Prūsijā, tika uzbūvēts pirmais ordeņa cietoksnis Torna (Thorn, mūsdienu Toruņa). 1235. gadā Vācu ordenim pievienojās Mazovijas Konrāda dibinātais Dobrinas ordenis, bet 1237. gadā - Saules kaujā sakautais Zobenbrāļu ordenis. 1241. gada 9. aprīlī Vācu ordeņa cīnītāji kopā ar poļu kņaziem zaudēja Legņicas kaujā ar Zelta Ordas karaspēku, bet 1242. gada 5. aprīlī Ledus kaujā pret Novgorodas karaspēku.
Mārtins Kelijs
Klubu karjera
klubs izīrēja Keliju līdz sezonas beigām Pirmās līgas komandai "Huddersfield Town". 18. aprīlī savas profesionāļa karjeras laikā viņš pirmo reizi guva vārtus, tas notika pret "Wallsall", ko "Huddersfield" uzvarēja ar 3:2.
Vācu ordenis
Piedalīšanās krusta karos Eiropas zemēs
Pēc daudzajām sakāvēm ordenim trūka spējīgu karotāju un Vācijā, lai vervētu karotgribētājus, baznīca sāka pat dot indulģences avansā (atlaida vēl neizdarītus grēkus). Par karotājiem pieteicās pārsvarā avantūristi un ļaundari kuri bija noziegušies, sapņoja par bagātību un slavu vai nebija spējīgi nokārtot dzīvi Vācijā. Šāds karojošo sastāvs arī noteica cīnītāju nežēlīgo attieksmi pret vietējiem iedzīvotājiem.
Mārtins Kelijs
Klubu karjera
2012. gada 22. maijā Kelijs debitēja Anglijas izlasē spēlē pret Norvēģiju.
Vācu ordenis
Piedalīšanās krusta karos Eiropas zemēs
Vācu ordenis aktīvi iesaistījās krusta karos pret prūšiem un Livonijas krusta karos pret kuršiem, zemgaļiem, žemaišiem un lietuviešiem. 1245. gada jūnijā Romas vācu ķeizars Frīdrihs II piešķīra Vācu ordeņa Livonijas zaram visas zemes, ko tas iekaros Kursā, Lietuvā un Zemgalē, ar visām tiesībām uz kalniem, līdzenumiem, mežiem, upēm un jūru.
1255. gadā Vācu ordeņa bruņinieki piedalījās karagājienā pret prūšiem Čehijas karaļa Otakara II vadībā, kura dibinātā pils tika nosaukta par "karaļa kalnu" (vācu: Königsberg, lietuviešu un latviešu Karalauči). Pēc sakāves Durbes kaujā 1260. gadā Vācu ordenis uz laiku zaudēja kontroli par pakļautajām kuršu, zemgaļu un prūšu zemēm, bet tomēr līdz 1290. gadam pakāpeniski atguva zaudētos iekarojumus.
Lielmestra rezidences pārcelšana uz Prūsiju
Toties Palestīnā Vācu ordenis bija spiests atkāpties augošā musulmaņu valdnieku pārspēka priekšā. 1271. gadā mameluku sultāns Baibars ieņēma Monforas cietoksni un Vācu ordeņa virsvadība tika pārcelta atpakaļ uz Akonu. Pēc Akras zaudēšanas 1291. gadā Vācu ordeņa virsmestra rezidence tika pārcelta uz Venēciju, bet 1309. gadā uz Marienburgu Prūsijā. Šajā laikā pēc Francijas karaļa Filipa IV iniciatīvas tika uzsāka inkvizīcijas izmeklēšana Templiešu ordeņa un Romas pāvests Klements V 1312. gadā Templiešu ordeni pasludināja par likvidētu.
Kari pret Lietuvu un Poliju
Lai izvairītos no līdzīga likteņa, Vācu ordenis turpmāk visus spēkus veltīja krusta kariem pret nekristītajiem žemaišiem un lietuviešiem. Sākotnēji Vācu ordenis guva militāru pārsvaru, kas vainagojās ar Lietuvas dižkunigaitijas karaspēka sakāvi kaujā pie Rundavas 1370. gadā. Šajā laikā ordeņa bruņinieku skaits sasniedza 3000. 1398. gadā Vācu ordeņa flote uzvarēja Baltijas jūras pirātus un iekaroja Gotlandes salu, kuru ordenis 1408. gadā pārdeva Dānijai. 1409. gadā ordeņa virsmestrs Ulrihs no Juningenes pieteica karu Polijas karalistei un Lietuvas dižkunigaitijai, kas 1385. gadā bija noslēgušas t.s. Krēvas savienību. Izšķirošā kauja starp Vācu ordeni un apvienoto Polijas un Lietuvas karaspēku notika 1410. gada 15. jūlijā pie Grīnvaldes (Žalgires), kurā Vācu ordenis tika sakauts. Kaujā krita virsmestrs Ulrihs no Juningenes un lielākā daļa no ordeņa pavēlniekiem. Saskaņā ar Tornas miera līgumu 1411. gadā un Melno miera līgumu 1422. gadā Vācu ordenis atteicās no Žemaitijas, Dienvidkursas un Ņešavas (Nieszawa) un bija spiests samaksāt uzvarētājiem lielu kontribūciju.
Sesava (Bērzes pieteka)
Sesava, saukta arī Apgulde, ir Bērzes labā krasta pieteka Dobeles novadā. Iztek no Sesavas ezera Lielauces paugurainē. Augštece līdz Naudītei regulēta. Pie Naudītes šķērso paugurainu apvidu 20—30 m dziļā ielejā. Ietek Bērzē dienvidos no Dobeles.
Vācu ordenis
Ordeņa valsts zaudēšana
Romas katoļu baznīcas Konstancas koncila (1414—1418) laikā Vācu ordenis bija spiests oficiāli pārtraukt karadarbību pret Lietuvas dižkunigaitiju, kas bija pieņēmusi katoļu ticību. Tādējādi pazuda Vācu ordeņa sākotnējā misija cīnīties pret musulmaņiem un pagāniem. Ordeņa valsts ietvaros saasinājās pretrunas starp ordeņa brāļiem un Hanzas savienības pilsētām, kā arī starp Rīgas arhibīskapu un Livonijas ordeni. Prūsijas pilsētas 1440. gadā izveidoja Prūsijas savienību, kas 1454. gadā noslēdza militāru aliansi ar Polijas karali. Tā sauktā Trīspadsmitgadu kara laikā neviena no karojošajām pusēm neguva uzvaru, bet Prūsijas zeme bija pilnīgi izpostīta. 1466. gada Tornas miera līguma rezultātā Vācu ordenis pazaudēja savas valsts rietumu daļu jeb Karaļa Prūsiju un kļuva par Polijas-Lietuvas kopvalsts vasali. Pēc Mārtiņa Lutera ieteikuma virsmestrs Albrehts no Brandenburgas-Ansbahas nolēma ordeni sekularizēt un 1525. gada 9. maijā kļuva par Prūsijas hercogu Polijas-Lietuvas vasaļatkarībā.
Sesava (Bērzes pieteka)
Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Naudīte. Upi šķērso autoceļš P103.
Sesava (nozīmju atdalīšana)
Sesava var būt:
Vācu ordenis
Ordeņa valsts zaudēšana
1530. gadā Vācu ordeņa vācmestrs Valters no Kronbergas pārņēma ordeņa vadību un iesniedza Svētās Romas impērijas tiesā apsūdzību pret bijušo virsmestru Albrehtu. 1561. gadā pēc zaudējuma Livonijas karā arī Livonijas ordenis nokļuva Polijas-Lietuvas vasaļatkarībā un tā pēdējais zemes mestrs Gothards Ketlers kļuva par Kurzemes un Zemgales hercogu un Livonijas (Pārdaugavas hercogistes) administratoru. Kurzemes bīskapija un Sāmsalas-Vīkas bīskapija uz laiku palika Dānijas pakļautībā, bet Ziemeļigaunija — Zviedrijas pakļautībā.
Vācu ordeņa pārveidošanās
Svētās Romas impērijas teritorijā Vācu ordenis pārveidojās par dižciltīgo ģimeņu korporāciju, kuras vadību pēc 1590. gada pārņēma Habsburgu dzimta. Vācu ordeņa virs- un vācmestra rezidence līdz 1809. gadam bija Mergentheimā. Napoleons Bonaparts šajā gadā pasludināja sev pakļautajās vācu valstīs Vācu ordeni par likvidētu. Pēc Vīnes kongresa 1815. gadā ordeņa darbība atjaunojās, bet tas bija zaudējis savu suverenitāti un kļuva par sekulāru organizāciju. Pēc Pirmā pasaules kara 1923. gadā Habsburgu dzimta atteicās no ordeņa vadības. Ordenim starpkaru periodā bija četras provinces bijušās Austroungārijas teritorijā - Itālijā (Dienvidtirolē), Čehoslovākijā, Austrijā un Dienvidslāvijā (g.k. Slovēnijā). Pēc Austrijas anšlusa 1938. gadā nacionālsociālisti pasludināja Vācu ordeņa likvidāciju. Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā Vācu ordenis atkal tika atjaunots Austrijas republikā. Patlaban Vācu ordenis ir garīga brālība ar apmēram 1000 dalībniekiem, no kuriem aptuveni 100 ir priesteri, 200 ordeņa māsas un 700 ģimenes cilvēki.
Vācu ordeņa pārvaldes struktūra (ap 1450)
Vācu ordeņa priekšgalā bija lielmeistars jeb "virsmestrs" (magister generalis, Hochmeister), ko vēlēja visu ordeņa brāļu kopsapulce (capitulum abbatum, Generalkapitel).
Pēc Palestīnas īpašumu zaudēšanas un Baltijas jūras piekrastes zemju iekarošanas Vācu ordenis 13. gadsimta beigās tika sadalīts trīs autonomās daļās, kuras pārvaldīja "zemju meistari" (Magister, Landmeister) - Prūsijas mestrs (magister Pruscie), Livonijas mestrs (magister Livoniae) un Svētas Romas impērijas mestrs, ko sauca par arī par vācmeistaru (magister Germaniae, Deutschmeister, Meister zu deutschen und welschen Landen). Pēc virsmestra rezidences pārcelšanas uz Marienburgu 1309. gadā Vācu ordeņa virsmestrs vienlaikus pildīja arī Prūsijas mestra funkcijas. Pēc Prūsijas zaudēšanas 1530. gadā tika apvienotas virsmestra un vācmestra funkcijas, tādēļ Vācu ordeņa vadītāja tituls bija „Hoch- und Deutschmeister“.
Vācu ordeņa lielmestri (virsmestri)
Pamatraksts: Vācu ordeņa lielmestri
1687. gads
1687. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Līcnieki
Līcnieki ir ciems Ventspils novada Puzes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Vecieres krastos pie Ameles—Stiklu ceļa 15 km no pagasta centra Blāzmas, 51 kmno novada centra Ventspils un 154 km no Rīgas. Apdzīvotajā vietā ietilpst 3 viensētas, no kurām divas ir apdzīvotas.
Valdenburga
Valdenburga ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Cvikavas apriņķī.
Vēsture
Pils, ap kuru izveidojās pilsēta, dibināta starp 1165. un 1172. gadu.
Cilvēki
No 1856. līdz 1859. gadam vietējā skolā mācījās rakstnieks Kārlis Majs (Karl May, 1842-1912).
Jaunais Tivoli stadions
Jaunais Tivoli stadions ir sporta stadions Insbrukā, Austrijā. Šobrīd tajā pamatā notiek futbola mači un tajā savas mājas spēles aizvada vietējais klubs FC Wacker Tirol. Stadiona skatītāju ietilpība ir 17 400 vietu. Jaunā Tivoli stadiona būvniecība sākās 2000. gadā, kad tika slēgts šajā pašā vietā esošais Vecais Tivoli stadions.
2008. gada vasarā Jaunais Tivoli stadions bija viens no 4 Austrijas stadioniem, kuros notika 2008. gada Eiropas futbola čempionāts. Šajā stadionā norisinājās trīs D grupas spēles.
Sita (nozīmju atdalīšana)
Sita var būt:
The Scarecrow
The Scarecrow ir desmitā dziesma britu psihodēliskā roka grupas Pink Floyd debijas albumā The Piper at the Gates of Dawn, taču tā bija pieejama jau agrāk kā singla See Emily Play B-puse. Dziesmas autors ir Sids Barets, bet producents — Normens Smits.
Konteksts
Dziesmas teksts ir eksitenciālas pārdomas. Sids Barets salīdzina savu eksistenci ar putnubiedēkļa, (Angliski "The Scarecrow" - "putnubiedēklis") kurš, lai gan ir "skumjāks", atrodas tālāk no savas bojāejas. Šāds tematiskais saturs vēlāk kļuva par grupas liriskā tēla pamatu. Dziesmā ir iekļauta baroka, psihedēliski instrumentālā sadaļa, kas sastāv no 12 akustiskajām ģitārām un čella. Tāpat kā daudzās citās grupas agrīnajos psihedēliskajos skaņdarbos, kuriem ir eksperimentāls raksturs, visi instrumenti ir novirzīti stereosistēmas galējā kreisajā un labajā pusē, un ierakstam ir divi balss celiņi, no kuriem vienā tiek runāts un otrā tiek dziedāts.
Amerikāņu singls, ko izdeva Tower Records, tika izdots trīs reizes starp 1967. gada jūliju un 1968. gada beigām, taču nevienu reizi tam neizdevās sasniegt tādus panākumus kā Anglijā.
Koševojs
Koševojs (ru) var būt:
1681. gads
1681. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Saeimas priekšsēdētājs
Latvijas Republikas Saeimas priekšsēdētājs ir viena no augstākajām valsts amatpersonām un reprezentē Saeimu (Latvijas Republikas parlamentu), vada Saeimas sēdes, gādā par kārtību Saeimas sēžu laikā un raugās, lai sēde notiktu atbilstoši Saeimas kārtības rullim. Saeimas priekšsēdētāju ievēlē Saeima no ievēlēto deputātu vidus.
Saeimas priekšsēdētāja funkcijas un pienākumi
Saeimas priekšsēdētājs ir viens no pieciem Saeimas Prezidija locekļiem, kur pārējie locekļi ir divi Saeimas priekšsēdētāja biedri, Saeimas sekretārs un viņa biedrs.
Pēc amata Saeimas priekšsēdētājs ir Nacionālās drošības padomes loceklis. Padome saskaņo augstāko valsts institūciju un amatpersonu īstenotu vienotu valsts politiku nacionālās drošības jomā.
Saeimas priekšsēdētājs, pildot sava amata pienākumus, daudz laika velta diplomātisko attiecību veidošanai, gan tiekoties ar citu valstu augstākajām amatpersonām, delegācijām un ārvalstu vēstniekiem, gan arī apmeklējot citas valstis oficiālās vai darba vizītēs. Tostarp reizi gadā Saeimas priekšsēdētājs uz tikšanos ar Saeimas deputātiem aicina diplomātiskā korpusa pārstāvjus — Latvijā akreditētos ārvalstu vēstniekus un goda konsulus, bet Latvijas Republikas ārvalstu pārstāvniecību vadītāju ikgadējās sanāksmes ietvaros Saeimas priekšsēdētājs un deputāti tiekas ar Latvijas diplomātiem — valsts vēstniekiem.
Nozīmīgs Saeimas priekšsēdētāja amata pienākums ir arī darbs ar dokumentiem, dažādu institūciju un iedzīvotāju iesniegumiem un vēstulēm.
Līdztekus sava amata pienākumiem Saeimas priekšsēdētājs pilda arī deputāta pienākumus un piedalās vairāku Saeimas komisiju un apakškomisiju darbā.
Saeimas priekšsēdētāja ievēlēšana
Saeimas priekšsēdētāju ievēlē Saeima no ievēlēto deputātu vidus, un tas parasti notiek pirmajā jaunievēlētās Saeimas sēdē, atklātā procedūrā ar vēlēšanu zīmēm. Saeimas priekšsēdētāja kandidatūras deputāti iesniedz Saeimas Prezidijam rakstveidā.
Saeimas priekšsēdētāja simbolika
Saeimas priekšsēdētāja darba telpās, uz automašīnas vai cita transportlīdzekļa, ar kuru pārvietojas Saeimas priekšsēdētājs, parasti ir Saeimas priekšsēdētāja karogs - balts karogs ar taisno krustu valsts karoga krāsu samēros, kam augšējā labajā laukumā ir valsts lielais ģerbonis.
Tradīcijas
Saeimā ir vairākas tradīcijas, kuras iedibinājuši tieši Saeimas priekšsēdētāji. Viena no tām ir Saeimas pavasara koku stādīšanas talka, kas ir simboliska dāvana Latvijai un saistīta ar mūsu valstij nozīmīgu datumu — 4. maiju, kad tiek svinēta Latvijas Republikas Neatkarības atjaunošanas deklarācijas pasludināšanas diena. Ik gadu janvārī Saeimas priekšsēdētājs aicina Saeimas deputātus, barikāžu dalībniekus, žurnālistus un iedzīvotājus Saeimas nama pagalmā aizdegt ugunskuru par piemiņu 1991. gada barikādēm. Tāpat pirms Ziemassvētkiem Saeimas namā Saeimas priekšsēdētājs kopā ar bērniem rīko Ziemassvētku ieskaņas pasākumus.
Ir iedibināts arī Saeimas Prezidija Atzinības raksts, ko paraksta Saeimas priekšsēdētājs un ar ko apbalvo personas par sasniegumiem parlamenta noteikto valsts attīstības virzienu īstenošanā.
Jēkabs (patriarhs)
Jēkabs (, Yaʿakov;, Yaʿqūb), arī Israēls (, Yisraʾel), ir ebreju trešais patriarhs, Ābrama mazdēls un Īzāka un Rebekas dēls. Tradicionāli Jēkabs tiek uzskatīts par izraēliešu tautas ciltstēvu. Bībelē stāsti par Jēkabu sākas Radīšanas grāmatas 25. nodaļā 26. pantā.
Saskaņā ar Veco Derību, Jēkabs ir jaunākais no dvīņubrāļiem. Otrs brālis ir Ēsavs, kas bija Edomas un edomiešu ciltstēvs. Abi ir pārstāvji no dažādām sociālām grupām — Jēkabs ir lopkopis, bet Ēsavs ir nomadu mednieks.
1671. gads
1671. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Aleksandrs Fadejevs
Aleksandrs Fadejevs (dzimis 1988. gada 2. jūlijā) ir bijušais Latvijas hokejists, uzbrucējs. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Latvijas čempionātā, kļūstot par divkārtēju Latvijas čempionu.
Spēlētāja karjera
No 2005. līdz 2008. gadam Fadejevs spēlēja SK LSPA/Rīga sastāvā. No 2010. līdz 2014. gadam Fadejevs lielāko daļu laika aizvadīja Šveices 4. līgas klubā Renens. 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē Fadejevs pievienojās Rīgas "Prizma" rindām, kopā ar komandu izcīnot Latvijas čempiona titulu. Nākamajā sezonā kopā ar HK MOGO izcīnīja vēl vienu čempiona titulu. HK MOGO sastāvā vairākas spēles aizvadīja arī 2015.—16. gada sezonā, taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
My December
My December ir trešais Kellijas Klarksones albums, kas tika izdots 2007. gada 22. jūnijā.
iTunes papildu dziesmas
<li>"Dirty Little Secret" (Clarkson, Messer) — 3:34</li> <li>"Never Again" (Dave Audé Radio Remikss) (Clarkson, Messer) — 4:11</li> <li>"Never Again" (Dave Audé Kluba Mikss) (Clarkson, Messer) — 7:55</li> <li>"Not Today" [Iepriekš pasūtītājiem] (Clarkson, Kahne, Messer) — 3:30 </li> </ol>
Piezīme: Kad parādījās iespēja iepriekš pasūtīt albumu iekš iTunes, caur Ticketmaster tikai piedāvātas sēdvietas Klārksones nākamajā koncertturnejā. Tomēr, My December koncertturneja tika atcelta, un Ticketmaster piedāvājums tika noņemts no iTunes 14. Jūnijā, 2007.
Japāņu izdevuma papildu dziesma
<li>"Fading" (Clarkson, Pardon, Rinman, Kahne) — 2:52</li> </ol>
Oļegs Koševojs
Oļegs Koševojs (uk, ru; dzimis, miris ) bija ukraiņu izcelsmes padomju partizāns.
Viņš bija viens no slepenās organizācijas "Jaunā gvarde" dibinātājiem, kas laikā no 1941. līdz 1945. gadam Otrajā pasaules karā cīnījās pret nacistiem Krasnodonā. 1942. gada jūlijā Krasnodonu bija ieņēmis Vācijas karaspēks. Koševojs organizēja antinacistu komjaunatnes organizāciju "Jaunā gvarde", kļuva par tās komisāru un štāba locekli. 1943. gada janvārī vācieši organizāciju sagrāva, O. Koševojs centās šķērsot frontes līniju, taču ātri tika aizturēts. Koševojs tika spīdzināts un viņam tika izpildīts nāvessods.
1943. gada 13. septembrī O. Koševojam tika piešķirts Padomju Savienības Varoņa apbalvojums. Vairākas raktuves, kolhozi, skolas PSRS tikušas nosauktas Oļega Koševoja vārdā.
Peijenne
Peijenne (arī Peijennes ezers; fi) ir pēc platības otrs lielākais ezers Somijā. Garākais ezers Somijā. No ezera dienvidu virzienā iztek Kimijoki upe, kas ietek Somu līcī. Daudz salu ar kopējo platību ap 225 km²
No Peijennes ezera uz Helsinkiem izbūvēts pazemes ūdensvads (Peijennes ūdens tunelis), kas apgādā galvaspilsētu ar tīro ezera ūdeni. Ezera ūdens apmaiņas periods ir 2,9 gadi. Aizsalst no decembra līdz maijam. Ezera centrālā daļa Tehinselke (Tehinselkä) aizsalst tikai ap Ziemassvētkiem. Iecienīta atpūtas vieta. Ap ezeru atrodas daudz (>6500) vasarnīcu.
Mūsdienās ezera ūdens ir ļoti tīrs, taču vēl 1970. gadu vidū ezeru spēcīgi piesārņoja notekūdeņi no pilsētām un rūpnīcām.
Liede
Liede (augštecē Liedīte) ir Aiviekstes labā pieteka Gulbenes un Madonas novados. Tek cauri Daukstu, Jaungulbenes, Dzelzavas, Līgo un Indrānu pagastam.
Liede sākas kā novadgrāvis 2 km uz dienvidiem no Krapas. Tek cauri Siladzirnavu (Liedes) ezeram un gar Gulbenes paugurvaļņa dienvidaustrumu nogāzi paralēli Liedeskalniem. Upes kritums pirmajos 8 km ir 2—3 m/km, pārējā upes tecējumā vidēji 0,5 m/km, pavisam niecīgs lejtecē. No Jaungulbenes (2 km uz R no A) līdz Dzelzavai upe tek DR virzienā, tad pagriežas uz DA un tek pa Lubāna līdzenumu. Lejpus Madonas—Gulbenes ceļa 48 km garā posmā Liede ir regulēta. Pirms ietekas Aiviekstē pie Lubānas upe met 12 km garu loku uz ziemeļaustrumiem un atpakaļ. Lejtecē baseinā plaši mežu masīvi, tikai gar pašu upi pļavu josla, dažviet tīrumi. Liedes pļavās saglabājušās ozolu grupas. Lejtecē līdztekus Liedei iet Dzelzavas—Lubānas ceļš un divreiz to šķērso. Upē novērots diezgan daudz nēģu mazuļu, kuri ar straumi tiek nesti uz Aiviekstes ūdeņiem.
Taisnspārņi
Taisnspārņi (Orthoptera) ir kukaiņu klases (Insecta) kārta, kas pieder pie jaunspārņu infraklases (Neoptera). Šī kārta apvieno vairāk nekā 20 000 sienāžu, circeņu, ķireļu un siseņu sugas, kas iedalītas 2 apakškārtās.
Morfoloģija
Taisnspārņi, it īpaši salīdzinājumā ar kukaiņu vairākumu, ir lieli, retāk vidēji lieli kukaiņi. Kopumā visiem taisnspārņiem ir cilindrisks ķermenis, un to pakaļkāju ciskas ir labi attīstītas un muskuļotas, stilbi pagarināti, tāpēc taisnspārņi spēj labi lekt. Taisnspārņiem ir 2 pāri spārnu, kas sakļautā veidā nosedz ķermeni. Priekšspārni ir slaidi, šaurāki nekā pakaļspārni, tie ir arī stingrāki, īpaši pie spārnu pamatnes, lidošanai gandrīz nederīgi. Pakaļspārni ir plēvveidīgi, kas miera stāvoklī tiek salocīti zem priekšspārniem. Taisnspārņiem ir lielas fasetacis jeb saliktās acis, un atkarībā no sugas var būt vai nebūt vienkāršās actiņas. Visiem starp fasetacīm uz galvas ir 2 taustekļi, kas arī atkarībā no sugas var būt ļoti gari vai samērā īsi. Mutes orgāni - grauzēja tipa. Taisnspārņi pārtiek no augiem, retāk tie ir plēsīgi.
Taisnspārņu pētījumi Latvijā
Pamatdarbu par Latvijas taisnspārņu faunu 1943. gadā publicējis K.Princis, kurš apkopojis materiālus no 263 atradnēm. Tajā Latvijai minētas 38 savvaļas sugas, ieskaitot šad tad ieklīstošo.
Latvijas taisnspārņi
Latvijā sastopamie taisnspārņi pieder abām apakškārtām, kas atšķiras ar taustekļu garumu, posmu skaitu pēdās, dējekļa veidu un sisināšanu. taustekļi ir ļoti gari, vismaz ķermeņa garumā. Visas pēdas ar 4 posmiem. Dējeklis garš, aptuveni zobenveida. Priekšspārni tiek sakļauti jumtveidā. Dzirdes orgāni uz priekškāju stilbiem (to atveres ir redzamas). Sisina, berzējot priekšspārnu pamatus vienu gar otru. Latvijā konstatētas 9 sugas. Ļoti bieži sastopams (parasti gan tikai dzirdams). Tas ir viens no lielākiem Latvijas taisnspārņiem. Tā ķermeņa garums bez dējekļa līdz 4 cm, krāsa viscauri zaļa. Dažas sugas ir retas un atbilst aizsargājamo dzīvnieku l. kategorijai, taču pagaidām nav ierakstītas Latvijas Sarkanajā grāmatā.
pēc daudzām pazīmēm ir līdzīgi sienāžiem, bet atšķiras ar mazāku pēdu posmu skaitu (Latvijas sugām visās pēdās 3 posmi), kā arī ar to, ka priekšspārnus uz vēdera novieto plakaniski. Arī circeņi sisina, trinot priekšspārnu pamatus.
Latvijā savvaļā sastopamas 2 sugas un telpās l suga. Telpās agrāk bieži bija sastopams, bet par tā pašreizējo sastopamību ziņu nav. Savvaļā visai bieži sastopams racējcircenis jeb, kas dzīvo augsnē alās. To raksturo par racējkājām pārveidotās priekškājas un dējekļa trūkums. Otra savvaļas suga esot bijusi ļoti reti sastopama vēl 19. gadsimtā, taču vairāk kā 100 gadus nav atrasta.
taustekļi īsi, augstākais pusķermeņa garumā. Pēdās parasti 3 posmi, retumis 2 (sīksiseņu dzimtā (Tetrigidae)). Dējeklis īss, nav uzkrītoši izvirzīts. Dzirdes orgāns parasti ir un atrodas vēdera pirmā posma sānos. Sisina, trinot pakaļkājas gar priekšspārniem. Visas sugas fitofāgas.
Latvijā savvaļā 27 sugas. Pļavās un līdzīgās vietās ļoti bieži sastopam un. Tie ir galvenie koncertētāji minētajās vietās vasarā karstā laikā. Ļoti interesanta ir sausās, galvenokārt smilšainās vietās dzīvojošu četru sugu grupa, ko raksturo vairāk vai mazāk krāsaini (sarkani vai zili) pakaļspārni, kas kļūst redzami lidojumā. Šīs sugas uzlūkojamas par siltāka un sausāka laikmeta reliktiem, tāpēc tās ierakstītas Latvijas Sarkanajā grāmatā. Trīs no tām (sarkanspārnu smiltājsisenis (Bryodema tuberculatum), zilspārnu smiltājsisenis (Sphingonotus coerulans), raibspārnu smiltājsisenis (Oediopoda coerulescens)) ir visai retas, bet viena - sastopama samērā bieži.
Bejkozas rajons
Bejkoza (turku: Beykoz) ir Stambulas ila un pilsētas Āzijas daļas rajons, kas atrodas pie Bosfora augšdaļas un tā teritorijā atrodas visa Bosfora austrumu piekraste, sākot no Anatolijas cietokšņa apkaimes, līdz pat Melnajai jūrai.
Mikrorajoni (mahalle)
Rajons iedalīts 19 mikrorajonos:
Lords Voldemorts
Lords Voldemorts jeb Toms Svereldo Melsudors ir tēls Dž. K. Roulingas grāmatu sērijā "Harijs Poters". Voldemorts pirmo reizi tiek minēts grāmatu sērijas pirmajā daļā "Harijs Poters un Filozofu akmens", kas tika izdota 1997. gadā. Lords Voldemorts parādās katrā grāmatu un filmu sērijā, izņemot daļā "Harijs Poters un Azkabanas gūsteknis", kur tas ir tikai pieminēts.
Dzīves gājums
Lords Voldemorts ir Salazara Slīdeņa vienīgais pēctecis. Melsudora māte bija ragana, bet tēvs vientiesis, tādēļ Toms mainīja savu vārdu uz lordu Voldemortu, lai viņam nebūtu jānēsā sava tēva "vientieša" vārds un uzvārds.
Toms uzauga bāreņu namā un jau agrā bērnībā bija pamanījis, ka viņš ir citāds, viņš ir īpašs. Nereti, kādās ekskursijās viņš saviem biedriem kaut ko nodarīja. Parasti, nodarot kaut ko saviem upuriem, viņš savāca kādu trofeju. Šīs trofejas viņš glabāja kastītē, skapī.
Cūkkārpas skolā Toms tika iedalīts Slīdeņa namā. Skolotāji nespēja neapbrīnot Toma gudro galvu un izskatu. Viņš spēja samulsināt kuru katru, tikai ne Dumidoru, kurš tolaik strādāja par pārvērtību pasniedzēju. Skolā Tomam apkārt vienmēr bija atbalstītāju pulciņš, bet viņam nebija neviena īsta drauga. Toms sevi uzskatīja par augstāku un priviliģētāku, un gudrāku burvi nekā pārējie.
Pēdējo skolas gadu laikā viņš nogalināja savu tēvu. Sāka vervēt sekotājus "nāvēžus" — cilvēkus, kuri necieta draņķasiņus un vientiešus. Nāvēži, pēc sava valdnieka pavēles, nogalināja, tomēr Voldemorts palika nepārspēts savās tumšajās zintīs un gudrībā. Un tad Severuss Strups, viens no viņa nāvēžiem, pateica Melsudoram pareģojumu, kas gāzīs Voldemortu no troņa. Pareģojumā minēts tika zēns, kurš dzimis jūlija beigās. Un kā par nelaimi, tas bija Harijs Poters vai Nevils Lēniņš. Tikai sev zināmu apsvērumu dēļ Voldemorts izlēma, ka tas ir Harijs Poters. Voldemorts centās Hariju nonāvēt.
Horkrusti
Kādu reizi viņš profesoram Gliemjragam prasīja, lai viņš izstāsta par horkrustiem un kā tos var dabūt. Toms uzzināja, lai dabūtu horkrustus, viņam vajadzēja nogalināt un izmantot sarežģītu burvestību, tad dvēsele sašķelsies. Nošķelto daļu jāievieto kādā priekšmetā un horkrusts gatavs. Tikai maksimālais horkrustu daudzums, ko kāds burvis bija izveidojis, bija trīs. Toms gribēja septiņus, jo tas bija vismaģiskākais skaitlis.
Viņš atrada īpašus priekšmetus, kas kādreiz bija piederējuši kādam no torņa dibinātājiem, vai sev ļoti tīkamus un nogalināja cilvēkus, sašķeļot dvēseli septiņās daļās. Pēdējais horkrusts, kuru viņš pat nesaprata, ka ir izveidojis, bija Harijs Poters.
Pēc smaga trieciena daļa Voldemorta dvēseles iegāja Harijā un tā arī palīdzēja Harijam ar Voldemortu sazināties. Tās dēļ Voldemorts arī sākumā nespēja Harijam pietuvoties.
Pēdējā Harija Potera grāmatā atklājas visi Toma Melsudora horkrusti:
Kališa
Kališa ir pilsēta Polijas rietumdaļā, Lielpolijas vojevodistē Prosnas upes krastos. Esot vissenākā Polijas pilsēta, jo to esot pieminējis Ptolemajs (kā Calisia Dzintara ceļā). Viens no Polijas valsts veidošanās centriem.
Vēsture
Kališa bija viena no svarīgākajām pilsētām viduslaiku Polijā. 13. - 14. gadsimtā tā bija Kališas kņazistes centrs. 1343. gadā Polijas karalis Kazimirs III Kališā noslēdza līgumu ar Teitoņu ordeni par Austrumpomerānijas atdošanu Ordenim. 16. gadsimtā pilsētas attīstība apstājās un to izkonkurēja Poznaņa. No 1793. gada tā atradās Prūsijā, no 1815. gada - Krievijas impērijā, no 1919. gada - Polijā. 1813. gadā Kališā noslēdza līgumu starp Prūsiju un Krieviju par aliansi pret Napoleonu I. Stipri nopostīta abos pasaules karos, sevišķi Pirmajā.
Cilvēki
Kališā dzimuši:
Liepnas pagasts
Upes
Bērzupīte, Liepna, Medņusala, Pērdeja, Saidupe, Vārupka, Voroža.
Ezeri
Liepnicas ezers, Lielais Jūdiņu ezers, Mazais Jūdiņu ezers, Rutku ezers, Apses ezers.
Vēsture
Liepnas pagasts izveidots 1919. gadā no Viļakas pagasta Liepnas, Franciskopoles (Francipoles), Katlešu un Kūdupes muižu teritorijām.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Liepnas muižu 1674 ha platībā sadalīja 157 vienībās, Franciskopoles muižu 1695 ha platībā sadalīja 97 vienībās, Katlešu muižu 1529 ha platībā sadalīja 90 vienībās. Kūdupes—Liepājas muižu 239 ha platībā sadalīja 11 vienībās, Kūdupes—Ozolu muižu 774 ha platībā sadalīja 77 vienībās, bet Kūdupes centru 426 ha platībā sadalīja 37 vienībās. Pagasta iedzīvotāji piederēja pie Liepnas, Kupravas un Kūdupes katoļu draudzēm, kā arī pie Liepnas pareizticīgo un Liepnas luterāņu draudzēm. 1935. gadā Jaunlatgales apriņķa Liepnas pagasta platība bija 324,45 km² un tajā dzīvoja 4768 iedzīvotāji.
1945. gadā pagastā izveidoja Bērziņu, Doktu, Kupravas, Liepnas un Surikovas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Liepnas ciems ietilpa Viļakas apriņķī un Abrenes (1949—1959), Alūksnes (1959—1962; pēc 1967. gada) un Balvu (1962—1967) rajonos. 1951. gadā Liepnas ciemam pievienoja likvidētos Bērziņu un Surikovas ciemus, 1954. gadā — likvidēto Doktu ciemu. 1959. gadā pievienoja likvidētā Kupravas ciema kolhoza «Pobeda» teritoriju, kuru gan 1960. gadā pievienoja Nikolajevas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Liepnas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Liepna (pagasta centrs), Adamova, Aizgārša, Aizupe, Bērzupe, Briežudārzs, Demšas, Doktas, Gornasti, Kalvene, Kruti, Kudinava, Mežarija, Polsas, Prēduļeva, Purnava, Saides, Sils, Sprinduļi, Strauti, Surikava.
Bogota
Bogota, saukta arī Santafe de Bogota (Santa Fe de Bogotá), ir pilsēta Kolumbijas centrālajā daļā, 2640 metri virs jūras līmeņa. Kolumbijas galvaspilsēta, galvenais valsts politiskais, ekonomiskais un kultūras centrs. Kaut arī pilsēta atrodas tropiskajā joslā, augstkalnu apstākļu dēļ pilsētā nav karsts (vidējā gaisa temperatūra visu gadu - apmēram +15 grādi).
Vēsture
Pirms konkistadoru ierašanās Bogotas vietā bija čibču indiāņu galvenais centrs, kuru sauca par Bakatu (Bacatá).
Mūsdienu pilsētu nodibināja konkistadors Gonsalo Himeness de Kvesada (Gonzalo Jiménez de Quesada) 1538. gadā.
1718. gadā Bogota kļuva par spāņu Jaunās Granādas vicekaralistes (Virreinato de Nueva Granada) centru.
1810. gadā iedzīvotāji sacēlās pret spāņu varu, tomēr sacelšanās tika apspiesta. 1819. gadā Bogotu ieņēma Simona Bolivāra karaspēks.
1819. gadā vicekaraliste ieguva neatkarību no Spānijas un Bogota kļuva par Lielkolumbijas (Gran Colombia) galvaspilsētu. Tomēr 1830. gadā Lielkolumbija sabruka un izveidojās Jaunā Granāda (mūsdienu Kolumbija), Ekvadora un Venecuēla. 1903. gadā ar ASV atbalstu pret solījumiem atļaut būvēt Panamas kanālu, neatkarību no Kolumbijas ieguva Panama.
1948. gadā Bogotā tika nogalināts populārais kolumbiešu poltiķis Horhe Gaitans. Pilsētā izcēlās plaši nemieri un ielu kaujas. Sākās politiskās nestabilitātes periods (La Violencia), kurš turpinājās 10 gadus, gāja bojā no 180 000 līdz 300 000 kolumbiešu.
Cilvēki
Bogotā dzimuši:
Ebla
Ebla (ar, mūsdienās tiek saukta arī par Telmardihu, Tellmerdīhu) bija antīka pilsēta aptuveni 55 kilometrus uz dienvidrietumiem no Halebas, mūsdienu Sīrijas valsts teritorijā. Tā bija nozīmīga pilsētvalsts divos laika periodos. Senās pilsētas uzplaukums sākās apmēram 2500. gadā p.m.ē., kad tur uzbūvēja pirmo pili. Savos ziedu laikos pilsēta aizņēma 60 hektāru lielu platību un tajā mita ap 30 000 iedzīvotāju. Ap 2320. gadu p.m.ē Eblu nopostīja svešzemju iebrucēji, taču pilsēta atkal pacēlās no drupām un pils tika atjaunota. Nākamajā iebrukumā ap 2000. gadu p.m.ē. Eblu nopostīja līdz ar zemi. Pilsētu atjaunoja vēlreiz, un ap 1800. gadu p.m.ē. tā atkal piedzīvoja uzplaukumu. Pēc hetu valdnieka Mursiļa I iebrukuma apmēram 1610. gadu p.m.ē. Ebla krita pēdējoreiz.
Vārds ebla nozīmē baltā klints un norāda, ka zem pilsētas ir kaļķakmens.
Eblas atklāšana un izpēte
1964. gadā Romas universitātes arheologi Paolo Maties (it) vadībā sāka izrakumus Telmardihā. Pakalns bija neskarts, un tas nozīmēja labas izredzes zinātniskiem pētījumiem.
Uzkalna virsotnē drīz vien atklājās piļu un tempļu drupas. Zemāk tika atraktas privātmājas, kā arī nocietinājumu mūra fragmenti. Atrastie keramikas priekšmeti palīdzēja noteikt ēku vecumu - tās bija celtas dažādos laikos starp trešo un otro gadu tūkstoti p.m.ē.
1968. gada atradums - ap 1900. gadu p.m.ē. veidotas bazalta statujas fragments ar 26 ķīļraksta rindiņām - saturēja veltījumu valdniekam Ibit-Limam ar viņa valdīšanas laiku un Eblas vārdu. Tas apstiprināja, ka šajā vietā atradusies senā Ebla, kas minēta citos rakstu avotos.
1974. gadā tika atrakta visvecākā pils un tās administratīvais korpuss. Šeit arheologi atklāja audienču zāli, kāpnes, noliktavu, kolonādi, aku un atklātu pagalmu. Gadu pēc tam sekoja atradums, kas padarīja Eblu slavenu: pils arhīvs, kurā bija 2000 pilnīgi neskartu ķīļraksta plāksnīšu, kā arī 6000 lielu un vēl tūkstošiem sīkāku fragmentu. Tas ir lielākais atradums Tuvajos Austrumos, kurš aptver laikposmu no 2350. līdz 2300. gadam p.m.ē. un ir nenovērtējams izpētes materiāls zinātniekiem.
Sabiedriskā iekārta
Galvenie noteicēji senajā pilsētvalstī bija valdnieks un viņa ģimene, taču savu varu tie īstenoja kopā ar vecajo sapulci, augsti stāvošiem priesteriem un ierēdņiem. Juridisko varu valdnieks dalīja ar tiesnešiem, savukārt ekonomisko varu ar pilsētas bagātākajām dzimtām, kam piederēja zeme, aitu ganāmpulki un veseli ciemi Eblas apkārtnē. Iedzīvotāji bija nodarbināti lauksaimniecībā, lopkopībā, audumu ražošanā un tirdzniecībā. Pārējie lielākoties strādāja pilī vai dažādās amatnieku darbnīcās.
Eblas plāksnītes
Vēl šajā uzkalnā tika atklātas nenovērtējamas bagātības. Tās bija četrstūrainas parastas māla plāksnītes, kuras pēc pirmā acu uzmetiena nešķita nekas īpašs. Tās glabājās divās telpās. Vairākums bija novietots plašākajā arhīva zālē. Kokā iededzinātas norādes ļāva secināt, ka plāksnītes glabātas koka plauktos no grīdas līdz griestiem. Blakus bija mazāka telpa, kurā atradās pārejās plāksnītes. Spriežot pēc uzietajām krēslu, galdu un rakstveža skapja pēdām, arheologi izteica minējumu, ka šī telpa izmantota kancelejas vajadzībām.
Taču apjomīgais tekstu kopojums izrādījās ciets rieksts zinātniekiem. Tā nebija kāda no klasiskā ķīļraksta versijām, ko pētnieki pazīst, piemēram, no Mezopotāmijā atrastajām plāksnītēm. Tekstos bija izmantota vietējā ķīļraksta forma, ko nodēvēja par ebliešu rakstu. Par laimi tika atrasts senatnes rakstvežu izveidots krājums ar vietējā dialekta vārdu tulkojumu šumeru valodā. Šajā sarakstā bija ap 1500 vārdu, un tas uzskatāms par vienu no pasaules vecākajām vārdnīcām.
Noskaidrojās, ka ebliešu valoda piederējusi semītu valodu saimei, kas apvieno arābu, senebreju un savulaik izpētīto seno akadiešu valodu. Šo radniecīgo valodu pārzināšana palīdzēja pētniekiem plāksnīšu satura atšifrēšanā. Visbeidzot ķīļraksta teksts kļuva saprotams, un valodnieku rīcībā nu ir māla dārgumu krātuves atslēga.
Atšifrējot tekstus uz plāksnītēm, varēja atklāt ziņas par dzīvi šajā pilsētā pirms 4000 gadiem. Šajās plāksnītēs ir informācija par pilsētas ekonomiku, politiku un reliģiju. Tajās ir arī sniegta informācija par valdnieka kāzām.
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:30%; float:left; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">Teksts uz vienas no atrastajām plāksnītēm:
"4042 drānas gabali, 430 augstākā labuma krāsaini krekli, 2837 raibi krekli glabājas noliktavā otru gadu un pirmo gadu Vilnas namā."
Otra grupa aptver literārus tekstus - himnas un reliģiska satura darbus, kas, piemēram, detalizēti apraksta valdnieka kāzu norisi. Reliģiskie teksti vēsta par daudzveidīgu dievību pasauli, kuru vidū ir gan vietējie, gan plašāk pazīstami dievi, tuklāt Eblas iedzīvotāji piekopuši mirušo valdnieku kultu. Māla plāksnītes sniedz nozīmīgas ziņas par senatnes tiesību sistēmu. Tekstos aprakstīta tiesvedība, liecību sniegšānas kārtība un sodu likumi par zagšanu, zaimošanu, vardarbību un slepkavībām. Piemēram, sods atšķiras ar to, vai noziegums izdarīts ar kailām rokām vai arī ar nazi. Tāpat teikts, ka izvarotājam jāpiespriež naudassods, bet par jaunavas izvarošanu jāsoda ar nāvi.
Daļu atrasto tekstu veido arī diplomātu ziņojumi, valdnieku dekrēti un sarakste ar citām valstīm. Piemēram, Ebla vēlas nodibināt draudzīgas attiecības ar Hamazi valdnieku Zizi, tādēļ kāds augsti stāvošs ierēdnis vēršas pie viņa sūtņa ar šādiem vārdiem: "Lai kādu vēlēšanos tu paustu, es to izpildīšu; un, lai kādu vēlēšanos es paustu, tu to izpildīsi. Atved man pašus labākos zirgus. Tu esi mans brālis, un es esmu tavs brālis. Tāpēc es, Ibubu, esmu dāvājis tev, sūtnim, desmit iejūga virves un divus ratus no buksusa koka."
11. augusts
11. augusts ir gada 223. diena pēc Gregora kalendāra (224. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 142 dienas.
Vārda dienas
Liega, Olga, Zigita, Zita
Simons
Simons var būt:
Verterezera stadions
Verterezera stadions (de) ir sporta stadions Klāgenfurtē, Austrijā. Tajā savas mājas spēles aizvada vietējais futbola klubs SK Austria Klagenfurt.
Verterezera stadions tika uzcelts 1960. gadā un tā ietilpība bija 10 900 skatītāju vietu. Vecais stadions tika nojaukts 2005. gadā un tā vietā tika uzcelta jauns stadions, kuru nosauca par Hypo-Arena, ar 32 000 skatītāju lielu ietilpību. Jaunā stadiona pārbūve izmaksāja 66 500 000 eiro. Hypo-Arena tika atklāta 2007. gada septembrī ar draudzības spēli starp Austrijas un Japānas futbola izlasēm.
Hypo-Arena ir viens no 4 Austrijas stadioniem, kurā norisinājās 2008. gada Eiropas futbola čempionāts. Tajā notika trīs B grupas spēles. 2010. gadā stadions atkal atguva savu vēsturiko nosaukumu.
Marijs
Marijs (Murray, siev. dz. Marija) ir populārs britu uzvārds. Personas ar šādu uzvārdu:
Almati apgabals
Almati apgabals ir viens no Kazahstānas apgabaliem. Izvietojies valsts dienvidaustrumos; tā administratīvais centrs ir Konajeva.
Ģeogrāfija
Almati apgabals atrodas Almati pilsētas apkārtnē. Tas robežojas ar Kirgizstānu un Sindzjanas (Austrumu Turkestāna) reģionu Ķīnā. Apgabals robežojas arī ar 3 citiem Kazahstānas apgabaliem: Žambilas apgabalu rietumos, Karaghandi apgabalu ziemeļrietumos un Žetisu apgabalu ziemeļaustrumos. Almati apgabala platība ir 224 000 kvadrātkilometri.
Apgabala ziemeļrietumos atrodas Balhašs. No Ķīnas un Kirgizstānas puses apgabalā iestiepjas Tjanšana atzars.
Apgabalā atrodas arī Čarinas kanjons, Iles upe, Bartogai, Kapšagai, Kaindi ezers, Kolsajas un Isika ezeri.
Fizikāls lielums
Fizikāls lielums ir, piemēram, masa, spēks, impulss, spiediens, temperatūra, elektriskā lauka intensitāte. Ar šo jēdzienu saprot kādai objektu kopai raksturīgu īpašību (piemēram, visiem ķermeņiem ir masa), kur katram šīs kopas objektam piemīt lielākā vai mazākā mērā (piemēram, dažādiem ķermeņiem ir dažādas masas).
Fizikālu lielumu vienmēr novērtē ar skaitli šim lielumam pieņemtajās vienībās (piemēram, masu mēra kilogramos).
Fitopatoloģija
Fitopatoloģija jeb augu patoloģija ir zinātnes nozare, kas pēta patogēnu vai apkārtējās vides izraisītas augu slimības. Augiem infekcijas slimības spēj izraisīt plašs organismu spektrs — sēnes, oomicētes, baktērijas, vīrusi, viroīdi, fitoplazmas, vienšūņi, nematodes un parazītiskie augi. Augus spēj bojāt arī kukaiņi, ērces, mugurkaulnieki un citi kaitēkļi, kas ietekmē auga kopējo veselības stāvokli, patērējot tā daļas uzturā. Fitopatoloģija tāpat pēta slimību identifikāciju, slimību ciklu, to ekonomisko nozīmi, kā augu slimības ietekmē cilvēkus un dzīvniekus, augu slimību ierobežošanu un ārstēšanu.
Fitopatoloģijas nozares
Fitopatoloģija sevī iekļauj zināšanas no augu anatomijas un augu fizioloģijas jomām, tāpat arī mikrobioloģijas, mikoloģijas, ģenētikas, selekcijas un augkopības. Uz fitopatoloģiskajiem pētījumiem lauksaimniecībā balstās augu aizsardzības sistēmas pret kaitēkļiem un slimībām izstrāde.