cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Acetonciānhidrīns
Īpašības
Ciānhidrīni viegli veido atbilstošās oksikarbonskābes, tādēļ tos plaši lieto organiskajām sintēzēm.
Acetonciānhidrīns organismā var nonākt, ieelpojot tā tvaikus, norijot, vai nokļūstot uz ādas. Jau nelielos daudzumos izsauc acu un ādas kairinājumu, elpceļu un gremošanas trakta iekaisumu. Nomāc centrālo nervu sistēmu, izraisa aknu un nieru bojājumus. Saindēšanās simptomi līdzīgi, kā saindējoties ar cianīdiem, piemēram, kālija cianīdu, jo organismā šī viela metabolizējas līdz zilskābei. Bloķē šūnu elpošanu organismā, jo dezaktivē svarīgu fermentu - citohromoksidāzi.
Izmantošana
Lielos daudzumos lieto plastmasu rūpniecībā. No acetonciānhidrīna iegūst metilmetakrilātu - polimetilmetakrilāta jeb organiskā stikla monomēru.
Ķīmiskā avārija Rīgas ostā
Naktī no 2009. gada 22. uz 23. jūliju Kundziņsalā notika acetonciānhidrīna noplūde no kādas Baltijas konteineru termināļa cisternas. Drošības apsvērumu dēļ tika nolemts evakuēt Voleru, Krēmeru un Kundziņsalas iedzīvotājus. Avārijas dēļ 23. jūlijā uz dažām stundām apturēta kuģošana pa Daugavu noplūdes vietas tuvumā, kā arī mainīti dažu Rīgas autobusu maršruti. 23. jūlija pusdienlaikā Rīgas domes priekšsēdētājs Nils Ušakovs paziņoja, ka sprādziena draudi novērsti un iedzīvotāji var atgriezties mājās. Dabas piesārņojums pēc avārijas nav konstatēts. Iespējams, avārija izcēlusies netīras cisternas dēļ, no kā sākusies ķīmiska reakcija un cisternas satura temperatūras paaugstināšanās.
Puers
Puers (Pu-erh) ir fermentēta tēja, kas tiek iegūta no tējas koka galvenokārt Juņnaņas provincē Ķīnā.
Pueru tradicionāli pagatavo no vecu savvaļas tējas krūmu lapām, izvēloties īpašus krūmus ar platām tējas lapām, kas ir sastopami Ķīnas dienvidrietumos. Šādu krūmu pumpuri un jaunās lapas ir noklātas ar maziem baltiem matiņiem, un parasti ir lielākas kā pārējām tējas šķirnēm. Tā kā šādu tējas krūmu nav pārāk daudz puera tēju pagatavo no dažādos reģionos augušu tējas krūmu lapām, tomēr aizvien vairāk tējas pazinēju izvēlas puera tēju, kas ievākta un apstrādāta vienā reģionā.
Ķīnā, kur pilnīgi oksidēta tēja (melnā tēja) ir pazīstama kā sarkanā tēja, puera tēja tiek klasificēta kā melnā, pēcfermentētā tēja.
Ir šāda puera klasifikācija:
1905. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1905. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
Valstu uzskaitījums pēc mirstības koeficienta
Šeit uzskaitītas valstis ir lielāko mirstības koeficientu pasaulē. Mirstības koeficients ir vienāds ar to iedzīvotāju skaitu, kas viena gada laikā iet bojā no katriem 1000 iedzīvotājiem.
Konvikts
Konvikts ir internātskola pie, parasti, katoļu ģimnāzijām un teoloģijas fakultātēm. Konviktu parasti uztur vietējā bīskapija.
Pionieris (kinoteātris)
Kinoteātris "Pionieris" bija specializēts platformāta bērnu kinoteātris Rīgā, kas atradās Skolas ielā 2 (padomju laikos: A. Upīša ielā). 1997.—2004. gadā šajās telpās atradās kinoteātris "Oskars".
Gadsimtu mijā
XIX gadsimta beigās Skolas ielas sākumā bija neliela koka māja, kas piederēja baronam Bernhardam Volfam-Semershofam. Viņš pārdeva šo īpašumu Vajenu ģimenei, kam piederēja koloniālo preču tirgotava «Vajen & Co» savrupmājā Kalēju ielā №18/20.
1921. gadā Konstantīns Vajens nojauca koka māju un tās vietā tika uzcelta neliela mūsdienīga vienstāva mūra ēka ar elegantu fasādi jauktā klasicisma un baroka stīlā.
Sabiedriskā vieta
1921. gada 10. septembrī jaunajā ēkā Broņislavs Gorodeckis un Konstantīns Gurskis atvēra kafejnīcu un konditoreju "Ermitāža". Biznesa vadītājs Gurskis bija emigrants no Sankt-Pēterburgas, kur viņš kādreiz bija vadījis vienu no slavenākajiem Palkina restorāniem. Taču viņa Rīgas restorāna darbība nebija veiksmīga, un "Ermitāžu" nopirka kinematogrāfijas entuziasts Andrejs Kerre ar domu pārveidot to par kinoteātri.
Ātri uzceltais "Forum" nepatika dažām amatpersonām, un 1927. gadā Pilsētas būvvalde norādīja uz kinoteātra nekvalitatīvo fasādes apdari. Arhitekts J.Neiss steidzīgi ķērās labot trūkumus un atjaunot fasādi funkcionālisma stilā. Taču darbi notika lēni un netika pabeigti līdz pat 1929. gadam.
1930. gada 22. augustā finanšu ministrs apstiprināja jaunās kino akciju sabiedrības "Atrium" statūtus ar pamatkapitālu 100 000 latu. Biedrības dibinātāji bija Vidzemes vilnas fabrikas līdzīpašnieks Lipmanis Davidsons, Latvijas-Lielbritānijas rūpniecības un tirdzniecības akciju sabiedrības līdzīpašnieks Osips Finkelšteins (Elizabetes ielā 45/47), pats Andrejs  Кеrrе, Mihaīls Širmahers  un Polijas pilsonis Aleksandrs Poss. Kinoteātris "Forum" pārgāja "Atrium" īpašumā.
Pēc rekonstrukcijas, kuru veica pēc arhitekta Leo Vitlina projekta, tika paplašināta kinoteātra ieeja un vestibils. Vietu skaitu zālē un balkonā samazināja līdz 666.
1935. g. 3. jūlija Rīgas apgabaltiesas tirdzniecības reģistra nodaļa, uz noteikumu par tirdzniecības reģistru 39. p. pamata, paziņoja par Rīgas apgabaltiesas tirdzniecības reģistrā ,,B " ar reģistra 113. num. izmaiņām: par kinoteātru un filmu ekspluatācijas akciju sabiedrības ,,Atrium " valdes locekļiem kļuva: 1) valdes priekšsēdētājs Vasilijs Emeljanovs (dzīvo Rīgā, Elizabetes ielā 63 dz. 5); 2) Ābrams Fainšteins (dzīvo Rīgā, Ģertrūdes ielā 19/21 dz. 5); 3) Vilhelms Nariņš (dzīvo Rīgā, Ģipša ielā 1).
Kinoteātra nacionalizācija
No 1940. gada "Forum" viens no pirmajiem sāka demonstrēt tikai padomju filmas.
Vācu okupācijas gados "Forum" pārgāja vērmahta pārziņā ("Soldaten Kino"). Tur arī atradās filmu izplatīšanas kantoris "Ostland Film Gmbh".
1943. gada februārī "Forum" atkal kļuva par parasto kinoteātri. Neskatoties uz grūtībām kara laikā, 1944. gada aprīlī tika veikts jumta un skatītāju zāles remonts.
Pēc vācu armijas padzīšanas "Forum" atkal vēra savas durvis tikai 1945. gada 6. novembrī.
1948. gada oktobrī kinoteātris "Forum" tika izremontēts un 29. oktobrī atvērts ar jauno nosaukumu "Коmjaunietis ".
Bērnu kinoteātris
1962. gada vasarā, sagaidot jauno ļeņiniešu organizācijas 40. gadadienu, Rīgā tika atvērts pēc arhitekta J.Pētersona projekta celtais modernais bērnu kinoteātris "Pionieris". Kinoteātra otrajā stāvā bija plaša spēļu automātu telpa.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas tas 1997. gadā tika pārdēvēts par kinoteātri "Oskars" un tajā tika izrādītas kinofilmas dažāda vecuma publikai. Kinoteātrī bija viena liela zāle ar 422 vietām un balkonu, kurā bija 64 vietas. Kinoteātris tika slēgts 2004. gadā. Pēc kinoteātra slēgšanas kinoteātra ēkā darbojās dažādi nakts klubi.
Sākumā tas bija nakts klubs "Essential Club", kas izraisīja apkārtējo namu iedzīvotāju sūdzības par tā darbības rezultātā radīto troksni nakts stundās. Rīgas pilsētas būvvalde izdeva administratīvo aktu par ēkas ekspluatācijas pārtraukšanu, jo tā notika bez saskaņota būvprojekta, bet pašvaldības policija netika apturējusi kluba darbību. Pilsētas attīstības departamenta administratīvais akts par kluba darbības apturēšanu stājās spēkā ar 2005. gada 13. jūliju un netika pārsūdzēts tiesā.
Tomēr diskokluba darbība turpinājās 9 gadus. 2012. gada jūnijā klubs tika slēgts uz remontu.
Jau 2012. gada jūlijā kinoteātra ēkā "Essential Club" vietā tika atklāts klubs "El Divino" ar piecām deju zālēm.
Ēriks Rudais
Ēriks Rudais, saukts arī par Ēriku Sarkano (950–ap 1003) nodibināja pirmās skandināvu kolonijas Grenlandē. Dzimis Jarenā Rogalandas novadā, Norvēģijā kā Torvalda Asvaldsona dēls, tāpēc viņš daudzviet parādās kā Ēriks Torvaldsons (Eiríkr Þorvaldsson). "Rudais" visdrīzāk norāda uz viņa matu krāsu.
Ustjordinskas Burjatu autonomais apvidus
Ustjordinskas Burjatu autonomais apvidus bija viens no Krievijas Federācijas autonomajiem apvidiem. Tas atradās Irkutskas apgabala dienvidaustrumos. Šo apvidu apvienoja ar Irkutskas apgabalu 2008. gada 1. janvārī kā Ustjordinskas Burjatu apvidu. Apvidus teritoriju no visām pusēm aptvēra Irkutskas apgabals.
Hanss Hofmanis
Mākslinieks Franks Stella dziedāja viņam slavas dziesmas savās žurnāla „American Heritage” publicētajās esejās „The Artist of the Century”, bet šodien, milzīgas intereses nolūkos, mākslas skolu studenti pamatīgi izārda visu, ko Hofmanis savā 40 gadu ilgajā skolotāja karjeras laikā saadījis.
Ar saviem rezonējošajiem darbiem un mācību stundām Hanss Hofmanis ir ietekmējis veselas paaudzes un šodien mākslinieki visā pasaulē izmanto tieši viņa radītās krāsu teorijas.
Bērnība
Kad mazajam Hansam bija tikai seši gadi, viņa ģimene pārvācās uz Minheni, kur tēvam tika piedāvāts darbs valdībā. Jau ļoti agri bērnībā Hansam radās īpaša interese par matemātiku, zinātni, mūziku un mākslu. Jau 16 gadu vecumā Hanss sāka darbu Bavārijas valdībā kā sabiedrisko darbu direktora palīgs. Šajā laikā Hanss Hofmanis attīstīja savu interesi par matemātiku un pat izgudroja un patentēja elektromagnētisko skaitļošanas mašīnu.
Neskatoties uz vilinājumu izprast zinātni, Hofmanis nespēja pretoties sirdsbalsij un neilgi pēc tēva nāves devās studēt mākslu.
Izglītība
1898. gadā Hofmanis studēja Morica Heimaņa (Moritz Heymann) mākslas skolā Minhenē. Tā bija tieši tā vieta, kur Hofmanis tika iepazīstināts ar impresionismu un puantilismu, tajā laikā dzimušajiem mākslas virzieniem. Studiju gados viņš parādīja sevi kā īpašu un apdāvinātu personību. Viņš demonstrēja tik daudzsološus darbus, ka profesors Villijs Švarcs (Willi Schwartz) ieteica jaunajam māksliniekam doties uz Franciju, lai turpinātu studijas. 1904. gadā, pateicoties Filipa Freudenberga (Phillip Freudenberg) finansiālajam atbalstam, Hofmanim tika dota iespēja doties uz Parīzi.
Hofmanis ar savu topošo sievu Mariju Volfegu Parīzē pavadīja veselus 10 gadus vienā no visrevolucionārākajiem periodiem Rietumu mākslas vēsturē. Mācoties „Colarossi” un „De la Grand Chaumiere” akadēmijā, Hofmanis iepazinās ar daudziem modernisma kustības līderiem. Apmeklējot „Cafe du Dome”, viņam bija iespēja satikt vairākus franču avangarda māksliniekus un rakstniekus. Tieši tur viņš iepazinās ar populārajiem Matisu un Pablo Pikaso. Viņa, iespējams, tuvākā un varbūt vissvarīgākā draudzība bija ar Robēru Delonē, kurš kopā ar savu sievu ieviesa jaunu mākslas virzienu ar nosaukumu orphisms jeb organiskais kubisms. Pateicoties viņu abu draudzībai, Hofmanis pamazām sāka izveidot arī personiskās krāsu un kompozīciju teorijas, kuras savas ilgās karjeras laikā viņš turpināja attīstīt un slavināt.
1908.-1909. gadā Hofmanis eksponēja savu darbu ar „New Secession in Berlin”. Neilgi pēc tam Hanss ar sievu atstāja Parīzi un devās uz Korsikas salu, bet vēlāk, sākoties karam Eiropā, abi devās uz Vāciju. Tā kā Hofmanim bija Vācijas pilsonība, viņam bija liegts atgriezties Parīzē. Tomēr sliktā plaušu stāvokļa dēļ Hansam izdevās izvairīties no dienesta.
Pirmā pasaules kara laikā Hanss Hofmanis dzīvoja Minhenē un 1915. gadā atvēra savā vārdā nodēvēto tēlotājmākslas skolu. Karam beidzoties, tā ieguva pasaules atzinību un ar vairākām vasaras sesijām Bavārijā, Kapri un arī Santropēzā skola spēja pieaicināt daudzus ārzemju studentus.
Minēsim tikai dažus. Glens Vesels (Glenn Wessels), Luīze Nevelsone (Louise Nevelson), Karls Holtijs (Carl Holty), Alfrēds Jensens (Alfred Jensen) un Vorzs Raiders (Worth Ryder) bija tikai daži no lielā Hansa Hofmaņa skolas studentiem.
Hofmanis arī pēc mācību beigām turpināja uzturēt labus sakarus ar studentiem, tieši tāpēc Vorzs Raiders savu bijušo skolotāju uzaicināja strādāt Kalifornijas universitātē par Mākslas nodaļas priekšsēdētāju.
Hanss Hofmanis ziedoja universitātei veselas 45 gleznas ar nosacījumu, ka tā izveidos pati savu mākslas muzeju.
1932. gadā Hofmanis ar sievu Mariju Volfegu devās uz Ņujorku, kur pasniedza Studentu mākslas savienībā 57. ielā.
1933. gadā Hofmanis atvēra durvis jau savai otrajai tēlotājmākslas skolai, šoreiz gan Ņujorkā, Medisonas avēnijā Manhatanā.
Hanss Hofmanis karjeras laikā kļuva par profesoru, lekcijās izmantodams to, ko bija iemācījies Eiropā no Pablo Pikaso, Matisa un daudziem citiem. Viņš saviem studentiem ļāva eksperimentēt ar pašu paņēmieniem, bet vienlaikus arī ieteica neaizmirst dabiskās krāsas.
1941. gadā Hanss Hofmanis kļuva par Amerikas pilsoni un turpināja pasniegt Ņujorkā vēl veselus 28 gadus.
30., 40. un 50. gados Hofmanim bija jāuzņemas īpaša atbildība savā profesijā. Viņš ir teicis: „Būt par mākslinieku un skolotāju ir divas pretrunīgas lietas. Kad gleznoju, es improvizēju... Es noliedzu teoriju un metodi un paļaujos tikai uz empātiju un jūtām... Pasniedzot tas ir pavisam kas pretējs. Man ir jāpievērš uzmanība katrai līnijai, formai un krāsai. Mans uzdevums ir izskaidrot neizskaidrojamo.”
Viņa ieguldījums mākslas pasaulē ir nenoliedzams. Viņa krāsu „grūšanas un vilkšanas” un „nelīdzenās sajauktās plaknes” teorijas joprojām ir aktuālas un izmantotas visā pasaulē.
Vēlākie gadi
Neskatoties uz saturīgo mākslas skolotāja karjeru, Hanss Hofmanis tikai 64 gadu vecumā atklāja savu pirmo paša darbu ekspozīciju Ņujorkā „Art of this Century” galerijā.
Bosnijas un Hercegovinas futbola izlase
Sastāvs
Šāds sastāvs tika izsaukts draudzības spēli pret Irānu (12.11.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Nīderlandi (15.11.2020) un Itāliju (18.11.2020).
Hanss Hofmanis
Vēlākie gadi
1958. gadā 78 gadus vecais Hofmanis, pateicoties saviem mākslinieka panākumiem, varēja pielikt punktu ilgajai skolotāja karjerai.
1960. gadā Hofmanis bija viens no četriem māksliniekiem, kuri pārstāvēja ASV Venēcijas biennālē. Trīs gadus vēlāk viņa sieva Marija negaidīti nomira.
Hofmanis par godu savai mirušajai sievai uzgleznoja „Paz Vobiscom” un turpināja pārsteigt mākslas pasauli ar brīnišķīgiem darbiem.
1965. gadā Hanss Hofmanis aprecēja daudz jaunāku sievieti no Vācijas, vārdā Renāte.
1966. gada 17. februārī Hofmanis mira 86 gadu vecumā. Viņa darbu retrospektīvi un izstādes turpinās līdz pat šai dienai. Hanss Hofmanis ir strādājis un veltījis mākslai un tās izkopšanai visu savu mūžu. Viņa ieguldījums ir milzīgs un vienmēr tiks pieminēts biezajās mākslas vēstures grāmatās.
Autoceļš P84
P84 autoceļš Madona—Varakļāni ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Madonu caur Barkavu ar autoceļu A12 Sileniekos 5 km no Varakļāniem. Autoceļa kopgarums ir 49 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Madonas un Varakļānu novadus.
Autoceļš šķērso šādas upes: Kuja, Aiviekste, Lisiņa un Teicija.
Pendžāba (Indija)
Pendžāba ir viens no Indijas štatiem. Tā robežojas ar Indijas štatiem Himāčalu Pradēšu, Harjānu un Rādžastānu, kā arī ar Džammu un Kašmīras savienoto teritoriju un Pakistānu. Štata platība ir 50 362 km². Administratīvais centrs ir Čandīgarha, bet lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir Ludhiāna. Pendžābā dzīvo aptuveni 24,3 miljoni iedzīvotāju. Pendžāba ir vienīgais Indijas štats, kur dominējošā reliģija ir sikhisms.
Vēsture
1966. gadā sākotnējo Indijas Pendžābas štatu pēc dominējošās valodas principa sadalīja Harjānas (hindi) un Pendžābas (pandžabu valoda) štatos ar kopēju galvaspilsētu Čandīgarhu. Ziemeļu daļu pievienoja Himāčala Pradēšas savienības teritorijai.
Iedzīvotāji
Pēc 2011. gada tautskaites datiem lielākās Pendžābas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir:
Reliģijas
Izplatītākās reliģijas ir sikhisms (57,7%) un hinduisms (38,5%).
Bosnijas un Hercegovinas Futbola asociācija
Bosnijas un Hercegovinas Futbola Asociācija (N/FSBiH) (bosniešu val.: Nogometni/Fudbalski Savez Bosne i Hercegovine) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Bosnijā un Hercegovinā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Bosnijas un Hercegovinas Premjerlīgu, kā arī atbild par Bosnijas un Hercegovinas futbola izlasi. Asociācija tika dibināta 1992. gadā, bet tikai pēc Bosnijas kara to uzņēma FIFA un UEFA saimē. N/FSBiH galvenā mītne atrodas Sarajevā.
Vipassanas meditācija
Vipassana meditācija ir viena no senākajām Teravādas budisma mūsdienās pazīstamajām meditācijas tehnikām, kuru pirms vairāk kā 2500.gadiem atklāja un mācīja Sidhārta Gautama (Šakjamuni Buda).
Etimoloģija
Pāli valodā passana – redzēt pareizi; vipassana – redzēt realitāti tādu kāda tā ir, izpratne, atskārsme par lietu patieso dabu.
Vipassana tehnikas būtība
Vipassana meditācijas tehnika ir detāli aprakstīta Palī kanona jeb Tripitakas sūtrā Mahā Satipatthāna Sutta (palī valodā - Dižā apzinības izveidošanas sūtra). Tehnikas pamatā ir sevis izzināšanas process, kurā ar koncentrētu prātu praktizētājs novēro realitāti sava prāta un ķermeņa ietvaros. Šajā procesā praktizētājs agrāk vai vēlāk pamana visu pastāvošo fenomenu iezīmes – aniča (viss ir mainīgs un nepastāvīgs); dukha (viss mainīgais ir neapmierinošs); anata („es” neasamība).
Pakāpeniski nostiprinot šo iezīmju izpratni un attīstot apzinību, praktizētāja prāts pārstāj automātiski reaģēt uz pasaules fenomeniem ar „patīk” vai „nepatīk” un tā vietā sāk uztver realitāti tādu kāda tā ir. Apzinoties fenomenu patieso dabu, praktizētājs pakāpeniski atbrīvojas no negatīviem prāta stāvokļiem tādiem kā naids, dusmas, bailes, skumjas, alkas u.c..
Vipassana meditācijas neatņemama daļa ir morālas uzvedības normas: 1) atturēties no nogalināšanas; 2) atturēties no zagšanas; 3) atturēties no seksuālas rīcības, kuras rezultātā kāds cieš; 4) atturēties no melošanas; 5) atturēties no apdullinošu vielu lietošanas.
Vipassana prakse mūsdienās
Mūsdienās vipassana meditāciju pasniedz vairākās tradīcijās; izplatītākās no tām:
Vipassana meditācijas kustība ir izplatījusies rietumos, arī Latvijā.
Elhonons Goldbergs
Elhonons Goldbergs (en, dzimis 1946. gadā Rīgā) ir Latvijas ebreju cilmes amerikāņu zinātnieks, kas radījis vairākas inovatīvas teorijas par smadzeņu funkcionālo struktūru, evolūciju un intelekta pārmaiņām novecošanās procesa ietekmē.
1946.—1947. gada ABA sezona
Par pirmajiem ABA čempioniem kļuva Philadelphia Warriors spēlētāji, kas piecu spēļu finālsērijā pieveica Chicago Stags ar 4—1. Finālsērija ilga no līdz. Par sezonas rezultatīvāko spēlētāju kļuva Džo Falkss ("Warriors").
Elhonons Goldbergs
Dzīves gājums
Dzimis 1946. gadā Latvijā, studējis Maskavas Valsts universitātē psiholoģiju un matemātiku. Šajā laikā viņu ietekmējuši Aleksandra Lurias (1902—1977) uzskati. 1974. gadā Goldbergs emigrēja uz ASV, kur ieguva arī medicīnisko izglītību un turpināja pētījumus neirozinātnēs. Viņa pamatpētījumi ir par galvas smadzeņu garozas abu pusložu funkcionālajām atšķirībām un par frontālo daivu nozīmi lēmumu pieņemšanā un situāciju modelēšanā.
1946.—1947. gada ABA sezona
Pirmā ABA spēle tika aizvadīta Maple Leaf Gardens arēnā Toronto, Kanādā. Tajā tikās New York Knicks un Toronto Huskies, spēli apmeklēja 7090 skatītāji. Ar rezultātu 68—66 uzvaru svinēja "Knicks" basketbolisti.
Elhonons Goldbergs
Dzīves gājums
Pašlaik Elhonons Golbergs ir neiroloģijas profesors Ņujorkas Universitātē un viens no smadzeņu treniņu centra SharpBrains vadītājiem.
Darbi
Elhonons Golbergs ir publicējis daudz zinātnisko rakstu un grāmatu sadaļu, kā arī trīs plašu popularutāti ieguvušas grāmatas:
Osmaņu impērijas kultūra
Osmaņu impērijas kultūra veidojās pakāpeniski, turkiem iekarojot ne-osmaņu tautas un, absorbējot šo tautu kultūru. Lielā mērā Osmaņu impērijas kultūra balstījās uz islāma tradīcijām, kuras aizguva no arābiem un persiešiem. Impērijā dzīvoja arī liels daudzums ebreju, kas Osmaņu impērijas kultūrai pienesa arī daļu no savām tradīcijām. Līdz ar to Osmaņu impērijas kultūra pastāvīgi mainījās un regulāri tika papildināta ar jaunām tradīcijām.
Osmaņu impērijai, izstumjot no Anatolijas bizantiešus, valsts galvenais virzītāja spēks bija džihāds pret krustnešiem un tādēļ arī pirmie Osmaņu nama valdnieki sevi sauca par cīnītājiem (turku valodā: gazi). Virzoties tālāk savos iekarojumos Eiropā, arī paši valdnieki pieņēma arvien vairāk pakļauto tautu kultūras un līdz ar to tika likti pamati īpašai Osmaņu kultūrai.
Uluns
Uluns (oolong, woolong) ir pusfermentēta Ķīnas tēja, kas tiek iegūta no tējas koka. Uluns saglabā zaļās tējas organismu spēcinošos vitamīnus un minerālvielas, tai pat laikā sniedzot piesātinātu garšu un aromātu, kas vairāk raksturīgs Ķīnas sarkanajai tējai. Pēc apstrādes un klasifikācijas uluns atrodas starp zaļo un melno, saglabājot un apvienojot abu dzērienu labākās īpašibas. Šai tējai piemīt ne vien izteikta un neaizmirstama garša un aromāts, bet arī spējas mainīt garšas īpašibas ar kartu tējas apliešanas reizi. Uluna tējas tiek audzētas un ražotas Fudzjaņas, Guandunas provincēs un Taivānā.
Labvēlīgi ekoloģiskie apstākļi apvienojumā ar gadu simtos slīpētām tējas audzēšanas tradīcijām un sarežģīto apstrādes tehnoloģiju nodrošina tikai augstākās kvalitātes ulun tējas ražošanu. Tējas lapas tiek apstrādātas specifiskā veidā, tādējādi tiek izmainītas tikai tējas lapas ārējās šūnas, saglabājot dziļāk esošās šūnas un lapas audus neskartus.
Uluna tēja satur vairāk kā 400 cilvēka organismam noderīgus ķīmiskos savienojumus, tai skaitā kofeīnu, polifenola savienojumus, С, D, E, К, В1, В3, В6, В12 vitamīnus, kalciju, fosforu, dzelzi, magniju, selēnu, cinku, mangānu un citas vielas. Mangāns veicina C vitamīna uzsūkšanos organismā, uzlabo organisma aizsargspējas, kā arī samazina audzēju rašanās iespēju. Bagātais vitamīnu sastāvs tējā veicina asinsvadu sieniņu stiprināšanu un samazina trombozes iespējamību. Regulāri lietojot uluna tēju samazinās svars, uzlabojas figūra (polifenola savienojumi veicina tauku sašķelšanos un izvadīšanu no organisma, pie tam tieši uluna tējai efektivitāte ir augstāka, kā jebkurai citai tējai). Uluna tēja ir dabisks, gadsimtos pārbaudīts notievēšanas līdzeklis.
Zināmākās uluna tējas ir Teguaņins, Teguaņin Van, Žeņšeņa uluns, Dahunpao, Dundin uluns, Naisjan cziņ sjuaņ, Huan cziņ gui, Gui hua uluns, Šaņ liņ si, Ališaņ, Fen huan daņ cun, Si czi čuņ (četru sezonu vasara) un Mao se uluns.
Uluna tējas var atpazīt pēc to biezi satītajām, smagajām, pat “masīvajām” tējas lapām, izsmalcināta, viegli gaisīga aromāta. Gatavajam tējas uzlējumam ir dzidra, bagātīgi zeltaina nokrāsa un piesātināta, tai pat laikā - maiga garša.
Uluna tējai piemīt unikāla garša un aromāts, ko var līdz galam izbaudīt dzerot tikai pareizi pagatavotu tēju. Uluna tējas ceremonijai ir nepieciešams trauku komplekts (tējkanna, čahaja (tējas salejamaā tējkanniņa) un “tējas pāris” - ča bei (maza, sekla tasīte) un sjan bei (maza, šaura glāzīte)) no māla (ieteicams izmantot tikai isinas (māla traukus). Sākumā visus traukus sasilda un noskalo ar karstu ūdeni. Tad tējakanniņā ieber 1/3 tilpuma ar ceremonijai izvēlēto uluna tēju, aplej ar 75°C karstu ūdeni, un pirmo uzlējumu uzreiz nolej, tādējādi attīrot tēju no drumstalām, kas nolūzušas no tējas lapām to sagatavošanas laikā. Otrajam uzlējumam ļauj ievilkties 1-2 minūtes atkatrībā no izvēlētās tējas, un tad gatavo dzērienu pārlej speciāla traukā — čahajā (vienlīdzības traukā), kas nodrošina to, ka visiem tējas ceremonijas dalībniekiem tiek piedāvāta vienādas garšas (vienlīdz ilgi ievilkusies) tēja. No čahajas tēja tiek pārlieta sjan bejā, kura no augšas tiek nosegta ar ča beju. Tālāk šāda konstrukcija tiek pasniegta katram ceremonijas dalībniekam, kura tam pašrocīgi jāapgriež otrādi, un tādējādi pārlejot tēju dzeršanai paredzētajā ča beijā, un jāizmanto sjan beija, lai novērtētu tējas maigo aromātu, un tikai pēc tam jābauda pati tēja. Kad visa tēja no čahajas izdzerta, tēju aplej vēlreiz, ikreizi atkārtojot visu procedūru. Uluna tējas var tikt aplietas līdz pat astoņām reizēm.
Katabatiskais vējš
Katabatiskais vējš (no — nolaišanās) ir blīva un auksta gaisa plūsma, kas veidojas, atdzisušām gaisa masām gravitācijas ietekmē nolaižoties pa zemes virsmas nogāzēm. Par katabatikām sauc arī lejupejošas gaisa plūsmas gubu-lietus mākoņos.
Ne visi vēji, kas virzās uz leju pa nogāzēm, ir katabatiski. Piemēram, činuks, fēns un bergvinds ir lietus ēnas vēji, kad nogāzes vēja pusē gaisa masas zaudē mitrumu un aizvēja pusē nolaižas sausas un siltas. Katabatiskie vēji piekalnēs atnes aukstumu, ko nespēj kompensēt adiabatiskā sasilšana. Katabatiskie vēji var sasniegt orkāna ātrumu; Antarktīdas piekrastēs tie sasniedz ātrumu 320 km/h (Keipdenisonas stacija).
Osmaņu impērijas kultūra
Kaligrāfija
Skatīt arī rakstu: Divāna raksts Osmaņu impērijas pirmsākumos 16. gs. izveidojās jauns arābu raksta veids: Divāna raksts. Divāna rakstu izveidoja Hūsams Rūmi un raksts visplašāk tika izmantots sultāna Suleimana I Lieliskā valdīšanas laikā (1520—1566). Divāna rakstam bija raksturīgs sarežģīts dekoratīvs burtu vijums un to kaligrāfiska līniju pielīdzināšana.
Skatīt arī rakstus:
Katabatiskais vējš
Katabatisko vēju veidošanos izskaidro gaisa masu atdzišana kalnu plato, virsotnēs, uz ledājiem. Tā kā samazinoties temperatūrai gaisa blīvums palielinās, smaguma spēks to novelk lejup pa nogāzi. Laižoties lejup, gaisa masas adiabatiski sasilst un tā gala temperatūra atkarīga no sākuma augstuma un reģiona. Piemēram, santaana piekrastē var būt karsts, bet Antarktīdas vēji vienmēr ir ļoti auksti.
Osmaņu impērijas kultūra
Paklāji
Paklāju pīšanas mākslas attīstībai Osmaņu impērijā bija dažādi iemesli gan no dabas, reliģijas un ekonomikas viedokļa. Paklāji saistījās ar katra iedzīvotāja ikdienas dzīvi, jo turki tos lietoja ne tikai kā grīdas segu, bet apsedza arī sienas un iekāra durvīs. Tos tik plaši izmantoja tādēļ, ka pastāvēja ļoti liela gaisa temperatūras atšķirība starp dienu un nakti, kā arī starp dažādiem gadalaikiem.
Katabatiskais vējš
Visbiežāk katabatiskie vēji pūš no ledājiem klātajiem Antarktīdas un Grenlandes augstajiem plato. Grenlandē tādu vēju sauc par pitaraku (pitaraq) un tie ir sevišķi spēcīgi, kad piekrastē ir zema spiediena apgabals. Ugunszemes un Aļaskas piekrastēs kuģošanai ļoti bīstami ir brāzmainie vilivo (williwaw), kas veidojas piekrastes kalnos un var sasniegt ātrumu 200—300 km/h.
Osmaņu impērijas kultūra
Paklāji
Vieni no pasaulē iecienītākajiem paklājiem ir Herekes paklāji, kuri tiek izgatavoti ar rokām un tiek uzskatīti par labākajiem zīda paklājiem. Herekes stilā izgatavotiem paklājiem raksturīgs smalks zīda auduma raksts. Herekes stils ir unikāls un tā iespaids redzams vairāku vēlāko paklāju dizaineru darbos. Sākotnēji 19. gs. būvētā Herekes auduma fabrika ražoja dažādus audumus, bet vēlāk pārgāja, galvenokārt, uz paklāju ražošanu.
Citi populāri paklāju stili ir līdzīgi Herekes paklājiem un to vidū dominē tādi zīmoli kā „Pils”, „Jērika” un „Turkmens”.
Ņencu autonomais apvidus
Vēsture
1929. gada 15. jūlijā PSRS valdība KPFSR Ziemeļu novadā izveidoja Samojedu (vēlāk Ņencu) nacionālo apvidu (Самоедский округ). 1977. gadā to pārdēvēja par Ņencu autonomo apvidu.
Osmaņu impērijas kultūra
Juvelierizstrādājumi
Osmaņu juvelierizstrādājumi nav salīdzināmi ar citiem izstrādājumiem pasaulē. 16. gs. osmaņu izstrādājumi bija iekarojuši juvelierizstrādājumu tirgu vairākās pasaules valstīs. Prasmīgākie juvelieri bija armēņi un ebreji, kas dzīvoja Osmaņu impērijā.
Deja
Svarīga Osmaņu impērijas kutlūras sastāvdaļa bija deja. Tās pamatā bija deju tradīcijas no Balkāniem, Melnās jūras reģiona, Kaukāza, Tuvajiem Austrumiem un Ziemeļāfrikas.
Viens no laika kavēkļiem Topkapi pils harēmā bija tieši dejas.
Vēderdeju dejotājas (turku valodā: çengi [tʃengi]) pārsvarā bija čigānietes un arī mūsdienās tādos Stambulas rajonos, kur dzīvo daudz čigānu (Sulukulē, Kuštepē, Dženneta un Kasimpašā) vietējos bāros un klubos vēderdejotājas ir tieši čigānu izcelsmes sievietes.
Vēderdejas dejo arī vīrieši (turku valodā: köçek [kœ:tʃek]). Osmaņu impērijas laikā viņi uzstājās dažādos izklaides pasākumos kopā ar cirkus akrobātiem (turku valodā: cambaz [dʒambaz]), kas izpildīja vairākus bīstamus manevrus, kas piesaistīja daudzu cilvēku uzmanību.
Medahs (viena cilvēka izrāde)
Meddahs, jeb stāstu stāstītājs bija viens cilvēks, kurš uzstājās nelielas skatītāju grupas priekšā, piemēram, nelielā kafejnīcā. Parasti uzvedums bija par vienu notikumu un meddahs attēloja vairākas notikumā iesaistītās personas. Stāstītājs, lai ilustrētu personāža maiņu, lietoja lakatu vai lietussargu. Šajā priekšnesumā īpaša nozīme bija mākai mainīt balsi, kas katram attēlojamam personāžam bija citāda. Priekšnesumiem nebija noteikts ilgums. Labākie meddahi spēja pielāgot savu stāstu tā, lai klausītāji sajustos, ka ir stāsta dalībnieki.
Stāstu tēmu pamatā parasti bija konflikti dažādu sabiedrības grupējumu starpā. Meddahi parasti ceļoja no vienas pilsētas uz otru pa zīda ceļu. Meddahu tradīcijas pirmsākumi meklējami Homēra laikos un viņi lietoja tās pašas teātra metodes, kādas lietoja tajos laikos mākslinieki, kas, ceļodami no pilsētas uz pilsētu stāstīja grieķu episkos stāstus. Meddahu stāsti bieži bija arī no patiesiem notikumiem, tos vienīgi nedaudz palaboja, atkarībā no auditorijas, stāstītāja un politiskajiem apstākļiem.
Konstantinopolē meddahi savos priekšnesumos izmantoja arī mūzikas instrumentus.
Amerikas Basketbola asociācija (1946—1949)
Amerikas basketbola asociācija (ABA) (en (BAA)) bija profesionāla Ziemeļamerikas basketbola līga, kas pastāvēja laika posmā no 1946. līdz 1949. gadam, kad apvienojās ar Nacionālo basketbola līgu un izveidoja Nacionālo basketbola asociāciju.
Pirmajā sezonā spēlēja 11 komandas, nākamajā sezonā komandu skaits tika samazināts līdz astoņām, taču pēdējās sezonā zem ABA nosaukuma spēlēja 12 komandas.
Rūdolfs Siverss
Dzīvesgājums
Dzimis Pēterburgā. Piedalījies Pirmajā pasaules karā no 1914. līdz 1917. gadam. Krievijas impērijas armijā uzdienējies līdz praporščika (jaunākais virsnieks) pakāpei. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas ievēlēts pulka revolucionārajā komitejā. Bija viens no 12. armijas avīzes krievu valodā “Okopnaja Pravda” (“Ierakumu taisnība”) radītājiem un redaktoriem. 1917. gada jūlijā arestēts ar Pagaidu valdības akceptu. No aresta atbrīvots 1917. gada Oktobra revolūcijas notikumu virpulī. Pēc tam komandējis vienību no sarkangvardiem un matrožiem pret Krasnova spēkiem (Pulkovas rajonā).
1917. gada novembrī viņu nosūtīja uz Ukrainu, kur viņš piedalījās Donbasa ieņemšanā un Kaļedina spēku likvidācijā. 1918. gada februārī vadīja Sociālistisko armiju cīņās par Rostovu pie Donas, kura tika veiksmīgi ieņemta Pēc tam ieņēma Taganrogu. No marta līdz aprīlim komandēja 5. padomju armiju (vēlāk pārdēvēta par 2. speciālo) pret vāciešiem Ukrainas teritorijā. 1918. gada vasarā vadīja Speciālo brigādi (no septembra 1. Speciālā ukraiņu brigāde). 1918. gada 15. novembrī tika smagi ievainots. Vēlāk miris Maskavā no šī ievainojuma. Apbedīts Petrogradā, Marsa laukā.
In the Zone
In The Zone ir ceturtais amerikāņu dziedātājas Britnijas Spīrsas studijas albums. Izdots 2003. gada 18. novembrī un pirmajā pārdošanas nedēļā tika pārdotas vairāk nekā 609 000 kopijas, kļuva par vienu no pārdotākajiem Amerikā. In The Zone debitēja pirmajā vietā Billboard 200. Spīrsa ir piedalījusie 8 no visu 12 dziesmu tapšanā.
Latvijas Republikas kultūras ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas kultūras ministri, kas ir Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Politiskā līmenī vada Kultūras ministriju.
Birkava valdībā (1993—1994) amata nosaukums bija kultūras valsts ministrs, paralēli strādāja arī izglītības, kultūras un zinātnes ministrs Jānis Vaivads.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #87CEEB | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #258B4C | Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C6930A | Tēvzemei un Brīvībai |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #3a3838 | Latvijas Nacionālās neatkarības kustība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #24375B | Jaunais laiks |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EF9D48 | Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33 | Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EFC800 | Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Bezansona
Bezansona (fr) ir pilsēta Francijas austrumos, Šveices robežas tuvumā, Burgundijas-Franškontē reģiona un Dū departamenta administratīvais centrs. Pilsētas metropoles areālā dzīvo apmēram 220 000 iedzīvotāji.
Pateicoties pilsētas bagātajam vēstures un kultūras mantojumam un unikālajai arhitektūrai 2008. gadā Bezansona tika iekļauta UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā. Kopš 1986. gada tā tiek saukta par "kultūras un vēstures pilsētu".
Pilsētā ir bāzēti vairāki sporta klubi: Besançon Racing Club piedalās Francijas amatieru čempionātā futbolā, tāpat Bezansonā ir vīriešu un sieviešu handbola klubs. Bezansonas "Basket Comté Doubs" piedalās Francijas basketbola līgā. Pilsētā ir dzimis franču romantisma rakstnieks Viktors Igo.
Bioluminiscence
Bioluminiscence ir organismu mirdzēšana, ko novēro trūdošiem kokiem, baktērijām, sēnēm, dažiem kukaiņiem un jūras dzīvniekiem, un kas ir saistīta ar oksidēšanās procesiem. Bioluminiscence ir hemiluminiscences atsevišķs gadījums.
Spīdēšanas iemesls
Jau 17. gadsimtā R. Boils konstatēja, ka trūdoša koka mirdzēšana izbeidzas, ja pārtrauc gaisa pieplūdi. Tā atkal atjaunojas gaisa klātbūtnē. Tādēļ var secināt, ka mirdzēšana rodas ķīmiskā reakcijā ar gaisa līdzdalību. Vēlāk noskaidrojās, ka šajā reakcijā piedalās skābeklis. Tā ir speciālu olbaltumvielu — luciferīnu — oksidēšanās fermenta luciferāzes klātbūtnē. Baktērijām par luciferīnu kalpo flavīnmononukleotīds (riboflavīn-5-fosfāts). Luciferīni intensīvi fluorescē. Luciferāze kalpo par katalizatoru. Izdalīts kristāliskā veidā, luciferīns var oksidēties arī ķīmiskā ceļā, bet atšķirībā no fermentatīvās oksidēšanās organismā enerģija izdalās siltuma veidā, nevis gaismas kvantos. Pēc ķīmisko procesu dabas iespējami vairāki bioluminiscences varianti ar atšķirīgu luminiscences spektrālo sastāvu. Daži vēzīši izstaro gaismu ar maksimālo intensitāti zili zaļajā spektra daļā 440 -460 nm rajonā. Baktērijas, mirdzvaboles izstaro dzelteni zaļu gaismu rajonā ap 560 nm. Bioluminiscence plašāk izplatīta okeānu un jūru iemītniekiem, kas dažkārt savairojas tik daudz, ka izraisa jūras mirdzēšanu. Tagad ir pazīstami vairāk nekā 800 jūras organismu veidu, kam novēro bioluminiscenci, sākot no baktērijām un beidzot ar vēzīšiem un zivīm. Daži organismi mirdz nepārtraukti, ja apkārtējā vidē ir skābeklis. Citi organismi mirdz atsevišķiem impulsiem. Ļoti bieži organismu mirdzēšana rodas kā reakcija uz kādu kairinājumu. Šie kairinājumi var būt ķīmiski, mehāniski vai elektriski, kā arī gaisma un siltums. Daži vienšūnu organismi un sīkie vēzīši atsaucas ar gaismas impulsiem pat uz vismazākajiem mehāniskajiem kairinājumiem: ūdens plūsmu un viļņošanos. Ir novērota kuģu radīto viļņu mirdzēšana, kas var būt tik spoža, ka rada atblāzmojumu mākoņos. Ļoti spēcīgs mirdzums rodas cunami laikā, kas rodas, ja zem jūras vai piekrastes zonā notiek zemestrīce. Tuvojoties krastam, cunami viļņi vispirms izraisa stipru bēgumu, kura laikā atklātais jūras dibens spoži mirdz.
Bioluminiscence slēpj vēl daudz neatrisināta. Mirdzošie organismi ir ļoti racionāli starotāji, kas netērē enerģiju neredzamā, tai skaitā — siltuma, diapazonā. Pat visracionālākās dienasgaismas lampas apmēram pusi enerģijas izstaro IS rajonā. Turklāt jūrā mītošo organismu izstarotās gaismas maksimums atrodas zili zaļā spektra daļā, kur jūras ūdenim ir vislielākā caurlaidība un organismu gaismas signāli izplatās ar vismazākajiem zudumiem. Tad gaisma mirdzošajiem organismiem kalpo signalizācijai, lai cits citu atpazītu, lai pievilinātu laupījumu vai, gluži pretēji, lai atbaidītu ienaidnieku. Sevišķi svarīgi tas ir dziļūdens organismiem, kas mīt tumšajos ūdens slāņos. Taču ar to vien bioluminiscences samērā plašo izplatību izskaidrot nevar. Galveno ieguldījumu jūras mirdzēšanā dod vienšūnu organismi, kuriem nav jāpievilina pretējā dzimuma pārstāvis vai laupījums, tiem nav arī jāaizstāvās pret atklātiem ienaidniekiem.
Izcelšanās
Amerikāņu zinātnieks U. D. Makelrojs 1962. gadā izteica hipotēzi, ka bioluminiscence ir radusies pārejas stadijā no anaerobām uz aerobām dzīvības formām, t.i., periodā, kad Zemes pirmatnējā atmosfērā sāka uzkrāties skābeklis. Tajā laikā eksistējošajiem anaerobiem organismiem skābeklis bija kaitīgs un pārsvaru guva tie organismi, kas bija spējīgi no tā ātri atbrīvoties. Iespējams, ka virknē gadījumu enerģijas izdalīšana gaismas veidā bija izdevīgāka nekā siltuma formā.
Pitsburgas "Ironmen"
Pitsburgas "Ironmen" (en) bija ASV basketbola klubs, kas bija bāzēts Pitsburgā, Pensilvānijas štatā, ASV.
Vienīgajā pastāvēšanas sezonā klubs piedalījās pirmajā Amerikas basketbola asociācijas sezonā. Tajā klubs startēja neveiksmīgi, ierindojoties pēdējā vietā.
Garkalne (stacija)
Garkalne (līdz 2011. gadam Ropaži) ir dzelzceļa stacija Ropažu novada Garkalnes pagasta, Garkalnē. Garkalnes stacijā pietur dīzeļvilcieni, kas kursē līnijā Rīga—Lugaži. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Garkalnes stacija ir vienīgā militārās tehnikas pārkraušanai speciāli paredzētā stacija Latvijā, jo tā atrodas netālu no Ādažu poligona.
Vēsture
Staciju ierīkoja līdz ar dzelzceļa izbūvi 1889. gadā, neapdzīvotā mežainā apvidū kā izmaiņas punktu, lai varētu samainīties vilcieni garajā posmā starp Juglas un Inčukalna stacijām. Stacija tika nosaukta par Rodenpois pēc tuvākās lielākās apdzīvotās vietas Rodenpoisas (tagad Ropaži).
Pirmā pasaules kara laikā kokmateriālu izvešanai no šīs stacijas bija izbūvēti vairāki šaursliežu dzelzceļi. Ap 1916. gadu izbūvēja dzelzceļa līniju 750 mm platumā ar pieturas punktiem Bāliņi – Podkājas – Endzeliņkrogs – Nikolajs – Endzeliņmuiža (tagad Endzeliņi), bet vācu okupācijas laikā arī 600 mm platumā Gaujasmuižas (Ādažu) virzienā. Šaursliežu dzelzceļu ritošā sastāva apkalpošanai stacijā ierīkoja depo. 1919. gadā staciju pārdēvēja par Ropažu staciju.
1980. gadu beigās Valkas virziena līniju bija plānots elektrificēt līdz Siguldai un kontakttīkls tika uzbūvēts līdz Ropažu stacijai. 90. gados posmā Jugla—Ropaži vadi tika demontēti.
Kails Korvers
Kails Eliots Korvers (en; dzimis  Losandželosā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja vai uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) pārstāv NBA klubu Milvoki "Bucks".
Karjera
2003. gada NBA draftā viņu otrajā kārtā ar kopējo 51. numuru izvēlējās Ņūdžersijas "Nets", taču tajā pašā dienā aizmainīja uz Filadelfijas "76ers", pretī saņemot naudas kompensāciju. Spēlējis arī Jūtas "Jazz" un Čikāgas "Bulls", kopš 2012. gada pārstāv Atlantas "Hawks". K. Korvers ir trīspunktu metienu speciālists. 2010. gadā viņš bija NBA precīzākais trīspunktu metējs, savukārt 2013. gada 6. decembrī, iemetot vismaz vienu trīspunktu metienu jau 90. spēlē pēc kārtas, viņš uzlaboja Danas Barosa 18 gadu veco sasniegumu un kļuva par NBA rekordistu šajā statistikas rādītājā. Karjeras laikā četrās sezonās ir bijis līgas precīzākais trīspunktu metienos.
Viesturs Meijers
Viesturs Meijers (dzimis ) ir Latvijas šahists, lielmeistars.
Starptautiskais meistars kopš 1993, bet par starptautisko lielmeistaru kļuva 2004. gadā.
Liepājas ģerbonis
Liepājas ģerbonis ir viens no Liepājas pilsētas oficiāliem simboliem. Ģerbonis tika apstiprināts (četras dienas pēc pilsētas tiesību iegūšanas), kad pilsēta atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sudrabota fona attēlots sarkans Kurzemes lauva ar šķeltu dubultasti, kurš ar priekškājām balsta zaļu liepu, Liepājas pilsētas simbolu. Ģerbonis ir izmantots Liepājas karogā. Laika gaitā ģerboņa dizains ir ticis mainīts, pašreizējā izskatā tas tika apstiprināts 1925. gadā.
Abstinences sindroms
Veidi
Starptautiskā statistiskā slimību un veselības problēmu klasifikācijas (ICD-10) izdala šādus paģiru veidus :
F16.1 kods ir piešķirts halucinogēnu paģirām, kas gan pagaidām nav medicīniski atzīti veselības traucējumi. Dažkārt pie paģirām tiek pieskaitīti arī antidepresantu lietošanas pārtraukšanas izraisītie veselības traucējumi.
Paģiras
Alkohola abstinences sindromu dēvē vienkārši par paģirām.
Trompete
Trompete ir metāla pūšamais mūzikas instruments ar trim ventiļiem, to veido divkārši saliekta misiņa caurule, kas pakāpeniski pāriet piltuvē, un puslodes veida iemutnis. Visbiežāk izmanto dzelteno misiņu, specifiskos gadījumos trompeti izgatavo no zelta vai sudraba. Tai ir trīs kulises — katram ventilim pa vienai. Trompetes garums no iemutņa līdz piltuvei ir no 47 līdz 50 cm, bet visas saliektās caurules garums no 130 līdz 150 cm. Trompetei ir raksturīgs spilgts un spožs skanējums. Tā ir attāla radiniece metāla taurēm.
Trompešu veidi
Pastāv vairāki trompešu veidi, piemēram, parastā trompete, pikolotrompete, basa trompete, soprāna trompete, arī digitālā trompete. Pastāv arī dažādi trompetes paveidi, piemēram, kornete, flīgerhorns un fanfaras.
Pikolotrompetei atšķirībā no parastās trompetes ir četri vārsti, līdz ar to tā skan oktāvu augstāk.
Vēsture
Trompete bija pazīstama jau senatnē. To spēlēja svinībās un galma pasākumos, mednieki, kareivji un pastnieki to lietoja arī kā signāla instrumentu. 16. gadsimtā plaši izplatīta bija dabiskā trompete, kurai nereti pievienoja arī nelielas papildu caurulītes. Šādas trompetes izmantoja arī operu orķestros. 18. gadsimta beigās tika izgudrota trompete ar kulisi. Pirmās hromatiskās trompetes parādījās 1816. gadā, aizstājot visu citu veidu trompetes. Mūsdienās šis instruments visbiežāk ir C vai B skaņojumā. Orķestrī ir 2-3, bet atsevišķos gadījumos pat 5 trompetes. Trompetes izmanto visāda veida orķestros un arī kā solo instrumentu.
Trompetisti
Cilvēku, kurš spēlē trompeti, sauc par trompetistu. Viens no pasaulē slavenākajiem trompetistiem ir Lūiss Ārmstrongs. Latvijā ievērojamākie trompetisti ir Gunārs Rozenbergs, Andris Ābelīte, Egons Kliesmets un citi.
Jaunā ekonomiskā politika
Jaunā ekonomiskā politika (ru), turpmāk NEP, tika pieņemta 1921. gada 10. VK(b)P kongresā un nomainīja Padomju Krievijas „kara komunisma” politiku.
Tā tika izvirzīta kā tautsaimniecības atgūšanās politika, kas ļautu vēlāk pāriet uz sociālismu. Tās galvenie punkti bija pārtikas produktu repartīcijas (Продразвёрстка) aizstāšana ar pārtikas produktu nodokli (Продналог); tika atļauts tirgus, dažādas privātīpašuma formas. Tika piesaistīts ārzemju kapitāls, veikta naudas reforma (1922.-1924. gadi) ar mērķi pārvērst rubli par konvertējamu valūtu. NEP ātri ļāva atjaunot Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara radītos postījumus.
Pēc Padomju Savienības izveides 1920. gadu vidū sākās NEP atcelšana. Tika likvidēti rūpnieciskie sindikāti, no kuriem administratīvi tika spiests ārā privātais kapitāls, tika veidota centralizēta ekonomikas vadīšanas sistēma — saimnieciskie tautas komisariāti (хозяйственные наркоматы). Staļins un viņa biedri izvēlējās piespiedu maizes atņemšanas un vardarbīgu „kolektivizāciju”. Tika pastiprinātas represijas, kas vēlāk pārvērtās Lielajā terorā.
NEP priekšnosacījumi
1921. gadā Krievijas Impērijas struktūra un tautsaimniecība bija pilnīgi sagrautas.
Īpaši karadarbībā cieta Donbass, Baku naftas rajons, Urāli un Sibīrija, daudzas šahtas un kalnraktuves tika izpostītas. Naftas un citu resursu nepietiekamības dēļ tika slēgtas rūpnīcas. Strādniekiem nācās pamest pilsētas un doties uz laukiem. Kopējais rūpniecības līmenis samazinājās piecas reizes. Aprīkojums arī bija novecojis. Metalurģija ražoja apmēram tikpat daudz metāla, cik bija ražots Pētera I valdīšanas laikā. Lauksaimniecība samazinājās par 40%. Jo vairāk nuļļu tika pievienots naudaszīmēm, jo naturālāka kļuva saimniecība. Sabiedrība degradējās, tās intelektuālais potenciāls kļuva daudz vājāks. Gandrīz visa impērijas inteliģence tika iznīcināta. Izdzīvojušie emigrēja, lai izbēgtu šo likteni.
Zemnieki, kurus uztrauca pārtikas sagādes grupu (продотряд) izdarības, ne tikai pārtrauca nodot maizi, bet arī sacēlās uz bruņotām cīņām. Nekārtības notika Tambovā, Ukrainā, Donas baseinā, Kubaņā, Povolgā un Sibīrijā. Zemnieki pieprasīja agrārās politikas izmaiņu, boļševiku partijas diktatūras likvidāciju, ārkārtas Satversmes sapulces sasaukšanu, pamatojoties uz vispārējām vēlēšanu tiesībām. Šo nekārtību apspiešanām tika izsauktas Sarkanās armijas daļas. Boļševiku valdības rīcība veicināja 1921. gada Krievijas bada krīzi ar aptuveni 5 miljoniem upuru.
Nekārtības pārmetās arī uz karaspēku. jūrnieki Kronštatē zem lozunga „padomes bez komunistiem” («За Советы без коммунистов!») pieprasīja visu sociālistisko partiju locekļu atbrīvošanu no ieslodzījuma, Padomju Krievijas valdības pārvēlēšanu un komunistu izslēgšanu no tās, vārda brīvību, brīvās tirgošanās nodrošināšanu, atļaut zemniekiem brīvi izmantot savu zemi un rīkoties ar savas saimniecības produkciju, tas ir pārtikas produktu repartīcijas likvidāciju. Pārliecinājusies par to, ka ar matrožiem nevarēs sarunāt, valdība uzsāka Kronštates ieņemšanu. 18. martā cietoksni ieņēma, daļa matrožu gāja bojā, daļa aizbēga uz Somiju un daudzi padevās. Visi šie notikumi rādīja, ka boļševikiem vairs nav tautas atbalsta. Tādēļ Ļeņins izvēlējās manevru — atkāpšanos, lai saglabātu varu.
NEP pasludināšana
Padomju komunistiskās partijas 10. kongresā, kas notika tika atceltas repartīcijas, ko aizstāja pārtikas produktu nodoklis, kas bija apmēram uz pusi mazāks. Šāds nozīmīgs atvieglojums bija noteikts stimuls kara nogurušajai zemniecībai.
Pārtikas produkcijas nodokļa ieviešana nebija vienīgais, kas notika 10. partijas sanāksmē — tika pasludināta Jaunā ekonomiskā politika. Tās būtība — tirgus attiecību pieļaušana. NEP tika novērtēta kā pagaidu politika, kas virzīta sociālismam atļaujošu apstākļu izveidei. Pagaidu, taču ne īslaicīga. Pats Ļeņins uzsvēra, ka „NEP — tas ir nopietni un uz ilgu laiku!” («НЭП — это всерьёз и надолго!»). tādā veidā viņš būtībā piekrita meņševikiem tajā, ka Krievija tai brīdi vēl nebija gatava sociālismam, taču viņš tik un tā neuzskatīja, ka, lai radītu šādus apstākļus, varu ir jānodod buržuāzijai.
Galvenie NEP mērķi — sociālā saspringuma noņemšana, Padomju sociālās bāzes nostiprināšana, balstoties uz strādnieku un zemnieku brālību. Ekonomiskais mērķis — tālāka pagrimuma novēršana, iziešana no krīzes un saimniecības atjaunošana. Sociālais mērķis — nodrošināt derīgus apstākļus sociālistiskās sabiedrības uzbūvēšanai, nesagaidot marksistu „pasaules revolūciju”. Bez tam, NEP bija virzīta uz normālu ārpolitikas sakaru atjaunošanu, starptautiskās izolācijas pārvarēšanai.
Šo mērķu pakāpeniskā sasniegšana bija par pamatu NEP pakāpeniskai izbeigšanai 1920. gadu otrajā pusē.