cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Secure Shell
SSH ir tīkla sesiju slāņa protokols, kas ļauj veikt operētājsistēmu attālu vadību un TCP savienojumu tunelēšanu (piem., lai pārsūtītu failus). SSH ir līdzīga funkcionalitāte kā Telnet un rlogin protokoliem, taču, atšķirībā no tiem, tas šifrē visu datplūsmu, tostarp arī pārsūtāmās paroles. SSH ļauj izvēlēties dažādus šifrēšanas algoritmus. SSH-klienti un SSH-serveri ir pieejami lielākajai daļai tīkla operētājsistēmu.
SSH ļauj droši pārraidīt nedrošā vidē gandrīz jebkuru tīkla protokolu. Tādā veidā var ne tikai attālināti strādāt ar datoru, izmantojot komandrindu, bet arī sūtīt pa šifrētu kanālu audio vai video plūsmas.
Lielākā daļa datu bāzu mitināšanas pakalpojumu sniedzēju par maksu nodrošina klientiem pieeju viņu mājas katalogam, izmantojot SSH. To var ērti izmantot gan darbā ar komandrindu, gan attālināti startējot lietojumprogrammas.
Standarti un programmas īstenošana
2006. gadā protokols tika apstiprināts IETF kā interneta standarts.
Tomēr dažās valstīs (Francijā, Krievijā, Irākā un Pakistānā), joprojām ir nepieciešama speciāla atļauja no atbilstošām iestādēm, lai varētu izmantotu dažas šifrēšanas metodes, tostarp arī SSH.
Ir izplatītas divu veidu SSH implementācijas: komerciālā un bezmaksas. Bezmaksas risinājums tiek saukts par OpenSSH. Uz 2006. gadu 80% interneta datoru izmantoja tieši OpenSSH. Komerciālo versiju izstrādāja SSH Inc, un tā ir bezmaksas tikai nekomerciālai lietošanai. Abas versijas satur gandrīz vienādu komandu kopu.
SSH-2 protokols, atšķirībā no protokola Telnet, aizsargā pret nesankcionētu piekļuvi datplūsmai, taču nav noturīgs pret uzbrukumiem "cilvēks pa vidu." Tāpat SSH-2 protokols ir noturīgs arī pret pievienošanos pa vidu - nevar pievienoties jau izveidotai sesijai, vai pārtvert to.
Atbalsts SSH tiek īstenotas visās UNIX veidīgajās sistēmas, un vairumā no tām starp standarta programmām ir pieejami arī SSH klients un SSH serveris. Pastāv arī daudzi SSH-klients risinājumi ne UNIX operētājsistēmām. Lielu popularitāti protokols ieguva pēc plašās datplūsmas analizatoru programmatūras attīstības, kā alternatīva nedrošajam Telnet protokolam.
SSH izmantošanas piemēri
Komanda, lai izveidotu savienojumu ar lokālo SSH-serveri no GNU / Linux komandrindas priekš lietotāja „pacify” (serveris klausās uz nestandarta portu 30000):
$ ssh -p 30000 pacify@127.0.0.1
Atslēgu pāra ģenerēšana (uz UNIX veidīgajām OS) tiek veikta ar komandu:
$ ssh-keygen
Lai izveidotu SSH-2 RSA atslēgu pāri ar 4096 bitu garumu programmā puttygen UNIX veidīgajās operētājsistēmās:
$ puttygen -t rsa -b 4096 -o sample
Dažiem SSH klientiem, piemēram, PuTTY ir grafiskā lietotāja saskarne.
SSH tunelēšana
SSH tunelis ir tunelis, kas tiek radīts ar SSH savienojuma palīdzību un tiek izmantots, lai šifrētu tunelētos datus. Tas tiek izmantots, lai padarītu drošāku datu pārraidi internetā (analoģiskas funkcijas veic IPsec). Nešifrētā kāda protokola datplūsma tiek šifrēta vienā SSH savienojuma galā un atšifrēta savienojuma otrā galā.
Praktiskā īstenošana var tikt veikta vairākos veidos:
$ ssh -L 4430:jabber.example.com:443 somehost
Šajā gadījumā „Jabber” klients tiek konfigurēts, lai izveidotu savienojumu ar serveri „localhost” (ja ssh klients darbojas uz tā paša datora uz kura darbojas „Jabber” klients), uz portu 4430.
Lai izveidotu ssh tuneli, ir nepieciešams dators, uz kura darbojas ssh serveris un kuram ir piekļuve jabber.example.com. Šāda konfigurācija var tikt izmantota, ja lokālajam datoram piekļuve pie jabber.example.com ir slēgta ugunsmūrī, bet ir pieeja kādam ssh serverim, kuram nav ierobežojumu piekļūšanai interneta resursiem.
Tehniskā informācija par protokolu
SSH ir sesijas slāņu protokols. SSH serveris parasti klausās pieslēgumus uz 22 TCP portu. SSH-2 protokola specifikācija ir ietverta 4251 RFC. Servera autentifikācijā tiek izmantots pušu autentifikācijas protokols, kurš balstīts uz digitālā paraksta RSA vai DSA algoritmu. Autentifikācijai, klients var izmantot arī RSA vai DSA parakstu, bet ir pieļauta arī autentifikācija izmantojot paroli, un pat IP adresi. Autentifikācija ar paroli ir visizplatītākā; tā ir droša, jo parole tiek pārraidīti šifrētā virtuālā kanālā. Autentifikācija, izmantojot IP adresi, nav droša un šī funkcija parasti tiek atslēgta. Lai izveidotu kopīgu slepenu (sesijas atslēgu), izmantojot Difī - Helmaņa (DH). Lai šifrētu pārsūtamos datus tiek izmantoti simetriskās šifrēšanas algoritms, AES algoritms, Blowfish algoritms, vai 3DES algoritms.
Lai saspiestu šifrētos datus, var tikt izmantots LempelZiv (LZ77) algoritms, kas nodrošina tādu pašu saspiešanas līmeni kā ZIP. SSH kompresija tiek iespējota tikai pēc lietotāja pieprasījuma, un praksē tiek izmantota reti.
Centrs (Rīga)
Centrs ir Rīgas pilsētas apkaime. Centra apkaimes robežas ir Hanzas iela, Eksporta iela, Daugava, Krišjāņa Valdemāra iela, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, dzelzceļš, Dzirnavu iela, Aleksandra Čaka iela, Tallinas iela, Miera iela, Alojas iela, Tomsona iela, Jāņa Daliņa iela, Vesetas iela un atkal Hanzas iela.
Centra apkaime apzīmē Rīgas pilsētas centrālo daļu, kas turklāt iekļauta UNESCO pasaules kultūrvēsturiskā mantojuma sarakstā. Administratīvi šīs apkaimes R daļa atrodas Rīgas pilsētas Ziemeļu rajonā, ZA daļa — Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētā, centrālā daļa — Rīgas pilsētas Centra rajonā, bet neliela teritorija pie Centrālās dzelzceļa stacijas arī Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētā. Centra apkaime robežojas ar Pētersalas-Andrejsalas, Skanstes, Brasas, Grīziņkalna, Avotu ielas, Maskavas forštates, Vecpilsētas un Ķīpsalas (sauszemes savienojums pa Vanšu tiltu) apkaimi. Centra apkaimes kopējā platība ir 3,732 km².
Teritorijas iedalījums
Centra apkaimē 3,8% jeb 14,2 hektārus aizņem ūdens teritorijas. Lielākais no šiem ūdens objektiem ir Daugava, kuras platums no Citadeles līdz Ķīpsalai nedaudz pārsniedz 600 metrus. Savukārt otrs būtiskais ūdens objekts Centra apkaimē ir Pilsētas kanāls, kurš plūst gar apkaimes R malu, vijoties cauri Bulvāru loka apstādījumiem. Pilsētas kanāls ir izveidots mākslīgi, nojaucot Rīgas aizsargvaļņus (1857. gads) un daļēji aizberot nocietinājuma grāvi. Kanāls savienots ar Daugavu autoostas apkaimē (to kanāla daļu sauc par Kārļa baseinu un tas neatrodas Centra apkaimes teritorijā) un caur Andrejostas līci. Kopējais Pilsētas kanāla garums 3,2 km (lielākā tā daļa atrodas Centra apkaimes robežās), bet dziļums 1,5—2,5 metri.
Ģeogrāfija
Centra apkaimes kopējā platība ir 3,732 km², kas ir apmēram par 1/4 mazāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 9 630 metri. Dabā šīs apkaimes robežas nav viegli identificējamas, jo, atskaitot tās DR daļu (redzamas skaidra pāreja uz Vecrīgai raksturīgo apbūvi), apbūves raksturs salīdzinoši vienmērīgi saplūst ar apkaimei pieguļošo kaimiņu teritoriju apbūves raksturu. Tomēr robežas noteiktas objektīvi, iezīmējot pilsētas centra teritoriju tās reālās ikdienas uztveres telpas robežās. Šai apkaimei vēl izteiktāk nekā citām centrāli novietotajām apkaimēm nav skaidri identificējama vietēja centra, jo pēc būtības visai apkaimei (ar nelieliem izņēmumiem apkaimes ZR un Z daļā) ir centra teritoriju izteikti daudzfunkcionālais un telpiski blīvais raksturs.
Minimālais apkaimes reljefa virsmas augstums praktiski atbilst jūras līmenim, jo neliela teritorija apkaimes R daļā robežojas ar Daugavu. Centra apkaimes reljefam lielā mērā raksturīga antropogēna izcelsme, jo dabiskais reljefs ir mainīts apbūves attīstības rezultātā. Kopumā reljefs ir līdzens, lai gan apkaimes centrālā daļa ir būtiski augstāka nekā apkaimes periferiālās teritorijas. To nosaka fakts, ka apkaimes centrālā (arī ZA, A) daļa vēsturiski atrodas uz kāpu masīva. Antropogēnās iedarbības rezultātā šo kāpu mikroreljefs ir būtiski izlīdzināts, taču zemes virsma joprojām atrodas daudz augstāk nekā kaimiņu teritorijās. Viszemākais un līdzenākais reljefs raksturīgs apkaimes R, ZR un D daļai, kur zemes virsmas augstums pārsvarā ir 4–5 m v.j.l. Izņēmums ir Pilsētas kanāla ieleja, kur kanāla ūdens virsmas augstums ir aptuveni 1 metrs v.j.l., kā arī Pilsētas kanālam pieguļošais, mākslīgi veidotais Bastejkalns, kura augstums nedaudz pārsniedz 16 metrus — tā ir arī augstākā Centra apkaimes teritorija. Dabiski augstākais apkaimes reljefs ir Centra apkaimes centrālajā daļā ap Akas ielu, kur tas sasniedz 13 metru augstumu v.j.l. Savukārt apkaimes A daļā zemes virsma pārsvarā atrodas 8—10 metru augstumā v.j.l. Centra apkaime atrodas 3 ģeomorfoloģiskajos mikrorajonos, ko var noteikt arī pēc reljefa īpatnībām.
Pateicoties pietiekamajam zemes virsmas augstumam virs jūras līmeņa, reāli applūšanas draudi Centra apkaimei nepastāv. Vienīgais izņēmums ir apkaimes R daļā esošā Pilsētas kanāla ieleja, kurā vērojamas ūdens līmeņa svārstības atkarībā no vējuzplūdiem Daugavā.
Ģeoloģija
No inženierģeoloģisko apstākļu viedokļa Centra apkaimē raksturīga ļoti daudzveidīga situācija atkarībā no teritorijas novietojuma. Apkaimes R, ZR daļā (uz ZR no Krišjāņa Valdemāra ielas) raksturīgi celtniecībai nelabvēlīgi apstākļi. To nosaka gan augstais gruntsūdeņu līmenis, kas atrodas seklāk par 1,5 metru, gan kvartāra nogulumu sastāvs. Zemes virskārtu 5—10 metru biezumā veido tehnogēnie nogulumi. Savukārt pārējos nogulumus līdz pat 18—34 metru dziļumam veido dažāda biezuma (1,5–6 m) smilšu slāņi, kas mijas ar 3–10 m bieziem organiski—minerālo dūņu slāņiem. Šo vājas nestspējas grunšu pamatnē no 18–33 m dziļuma ieguļ blīva putekļaina vai granšaina smilts. Tādējādi galvenais pielietojamais būvju pamatu veids ir pāļi, bet būvlaukumu sagatavošanai nepieciešami speciāli inženiertehniskie priekšdarbi. Arī Centra apkaimes DR, D daļā (Bulvāru loka un Centrālās stacijas rajons) un Z daļā ap Krišjāņa Valdemāra ielu celtniecībai apstākļi ir apgrūtināti, tos klasificējot kā sarežģītus celtniecības apstākļus. Gruntsūdeņi šajās teritorijās ieguļ pārsvarā 1,5—3,0 metru dziļumā (seklāk tikai uz R no Krišjāņa Valdemāra ielas). Šajā teritorijā zem 2—3 metru biezas uzbēruma kārtas ieguļ irdenas ar vidēji blīvām starpkārtām, smalkas vai vidēji rupjas smiltis, kuru pamatnē ieguļ karbonātiski ieži. Labvēlīgi vai nosacīti labvēlīgi celtniecības apstākļi ir Centra apkaimes centrālajai daļai. Tur gruntsūdeņi ieguļ vismaz 1,5 m dziļumā (pārsvarā 1,5—3,0 metri), bet ģeoloģiskajā griezumā raksturīgas vidēji blīvas smilšainas gruntis ar pārsvarā smalkas smilts starpkārtām.
Arhitektūra
Rīgas centra zaļajās teritorijās un tuvējos bulvāros tika izvietotas vairākas sabiedriskas nozīmes kultūras un izglītības iestāžu celtnes, kas tika risinātas tajā laikā aktuālajā stilistikā: eklektismā un dažādajos neostilos, piemēram, neogotikā, neobarokā, neoklasicismā, pusaploces stilā, piemeklējot stilistisko risinājumu tā, lai tas saspēlētos ar ēkas funkciju. Tagadējā Latvijas Nacionālā opera, Latvijas Universitātes galvenā ēka, Latvijas Mākslas akadēmija, Latvijas Nacionālais teātris, arī Brīvības pieminekļa ansamblis, Rīgas Latviešu biedrības nams, Rīgas cirks un virkne citu būvju ir izcili arhitektūras un plastiskās mākslas paraugi un laikmeta nacionālo un kosmopolītisko ideju iemiesotāji. Tāpat uzmanības vērtas ir vācbaltiešu un latviešu izcelsmes vietējo arhitektu un inženieru būvētie īres nami un villas. Bulvāru lokos tie ir īpaši grezni un dekoratīvi, tālāk prom no Vecrīgas celtie nami tiek paredzēti strādnieku ģimenēm un tāpēc ir salīdzinoši vienkāršāki. Taisnās ielu trases atsvaidzina parki un apstādījumi, koka fona apbūve un apzaļumoti skvēriņi neapbūvēto ielu stūros (diemžēl mūsdienās, īpaši nekustamā īpašuma buma laikā, šie stūri lielākoties tika aizbūvēti, padarot ielas par vienu nebeidzamu sienu).
Kā īpaša arhitektūras veiksme ir minama jūgendstila apbūves intensitāte Rīgas centrā. Tā ir slavenā Alberta iela ar M. Eizenšteina projektiem, tuvējā Antonijas, Elizabetes iela un citas. Pilsētas tapšanas laikā tas bija laikmetīgs stils, kas koncentrējās uz konstrukciju, fasādes un dekoratīvos elementus pakārtojot iekšējai struktūrai. Lai arī Rīgā strādājošie arhitekti realizēja visdažādākos jūgendstila novirzienus: stateniski, stilizēto, eklektisko un citus, īpašu popularitāti iemantoja jūgendstila lokālā, Skandināvijas inspirētā modifikācija — nacionālais romantisms, ko stiprināja latviešu nacionālās pašapziņas un identitātes veidošanās. Jūgendstila sakarā minama ir arī Brīvības—Cēsu ielas apkārtne, jo arī tur ir atrodami vairāki eleganti jūgendstila paraugi, tiesa, ne tik grezni, kā, piemēram, Alberta ielā.
Atsevišķas uzmanības cienīgas ir sabiedriskās celtnes un to kompleksi dziļāk Rīgas centrā, piemēram, Berga bazārs, Rīgas 1. pilsētas slimnīca, Dailes teātris, Vidzemes tirgus un citi. Tāpat būtu jāizceļ dažādo reliģisko konfesiju sakrālās ēkas, jo tās ir ne tikai lieliskas arhitektūras pērles, bet arī saglabā sevī unikālus mākslas un lietišķās mākslas priekšmetus.
Vēsture
Rīgas centra izveide ir uzskatāms iepriekšminētās teorijas iemiesojums, tā kā Rīga vēsturiski ir bijusi tirdzniecības, tranzīta un rūpniecības pilsēta, saimnieciskā darbība īpaši aktivizējās 18. gadsimta vidū, kad Rīgas osta kalpoja kā tilts starp Krieviju un Rietumvalstīm, tika attīstītas manufaktūras u.tml., attiecīgi strauji pieauga iedzīvotāju skaits, no kuriem lielākā daļa bija spiesta apmesties priekšpilsētā, jo tagadējā Vecrīga jeb tolaik vienkārši Rīga bija kļuvusi pārapdzīvota un antisanitāra. 19. gadsimtā Rīga (tagadējā Vecrīga) varēja augt un attīstīties tikai uz priekšpilsētas rēķina, jo ap šo laiku priekšpilsēta, kas kopš 1784. gada bija relatīvi attīstīta, tā kā to regulēja Rīgas izbūves projekts (1769) — ceļu trases mijās ar regulāru ielu tīklojumu, koka dzīvojamā apbūve ar apstādījumiem. 1812. gada ugunsgrēks, kas nopostīja visu priekšpilsētas apbūvi, iezīmēja kardinālas pārmaiņas arī kvalitatīvā nozīmē, jo liela daļa zemes īpašnieku nekavējoties sāka būvēties no jauna tajās pašās vietās, algojot tos pašus meistarus, taču ēku izskats un darināšanas veids nu vairs nebija iepriekšējam gadsimtam raksturīgs.
Pilsētas kanāls ar tā apzaļumotajiem krastiem ir galvenā šķirtne starp Rīgu un tās vecpilsētu, ļaujot pēdējai saglabāt nosacītu noslēgtību modernās pilsētplānošanas kontekstā. Pilsētas kanāla garums ir 3,2 km. Kanāla abās pusēs pakāpeniski, sākot ar 1859. gadu veidoja apstādījumus (A. Vendts, vēlāk G. Kufalts) ar vairāk nekā 130 koku šķirnēm. No aizsargvaļņu zemes tika uzbērts 15 m augsts mākslīgs kalns — Bastejkalns. 19. gadsimta pašās beigās pēc G. Kūfalta projekta to pārveidoja šodien pazīstamajā izskatā, iekārtoja akmens krāvumus, ar kaskādēm, ūdenskritumiem un alpināriju. 1892. gadā koka tiltiņu nomainīja pilsētas galvenā inženiera Ā. Agtes projektētais mūra tilts. Nākamajā gadā tilta apkārtni labiekārtoja, Rīgas Putnu audzēšanas biedrība uzdāvināja pilsētas Dārzu pārvaldei divus gulbju pārus, kuriem pēc arhitekta H. Šēla projekta izbūvēja gulbju mājiņu.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju sadalījums Centra apkaimē ir ļoti nevienmērīgs un lielākā koncentrācija ir Brīvības, Dzirnavu, Avotu un Tallinas ielu apkārtnē. No 2000. līdz 2014. gadam darbspējīgo iedzīvotāju skaits šajā apkaimē samazinājās par 15 284 jeb 36,9%. To skaidro ar Rīgas aglomerācijas veidošanos un iedzīvotāju pārcelšanos uz ērti sasniedzamām vietām Pierīgas novados, Rīgas centru saglabājot kā darba, lietišķo darījumu, mācību, atpūtas un brīvā laika pavadīšanas vietu.
Dabas un apstādījumu teritorijas
Dabas un apstādījumu teritorijas Centra apkaimē aizņem 9,4% jeb 34,9 hektārus lielu platību, un neviena no tām nav īpaši aizsargājamā dabas teritorija. Šo dabas un apstādījumu teritoriju lielākie nogabali izvietoti apkaimes R daļā Bulvāru loka robežās — Kanālmalas apstādījumi, Vērmanes dārzs, Esplanāde, Kronvalda parks. Atsevišķas mazākas dabas un apstādījumu teritorijas noteiktas arī citās apkaimes daļās (jo īpaši apkaimes ZA daļā).
Kanālmalas apstādījumi
Kanālmalas apstādījumu platība ir 10,5 hektāri. Tie veidoti ainaviskā stilā, izmnatjot arī regulārā stila elementus. Kanālmalas apstādījumus sāka ierīkot (1856.—1857. gadā) pēc Rīgas vaļņa nojaukšanas, pārveidojot nocietinājuma grāvi par kanālu un 1858.—1859. gadā uzceļot pirmos kapitālos tiltus pāri kanālam. Sākot ar 1880. gadu, Kanālmalas apstādījumus pārveidoja pēc G.F.F. Kūfalta projekta. 1887. gadā Bastejkalnā pārkārtoja ceļus un apstādījumus, uzcēla paviljonu, 1898. gadā ierīkoja akmens krāvumus, strautiņu ar kaskādēm, ūdenskritumu un alpināriju. 20. gadsimta 20. līdz 30. gados Kanālmalas apstādījumi rekonstruēti pēc A. Zeidaka projekta — mainīts ceļu izvietojums, apstādījumi papildināti ar ziemcietēm, izveidotas gleznas ainavas. Kanālmalas apstādījumos aug 19 vietējās kokaugu sugas (arī parastā īve) un 110 introducēto kokaugu taksoni, to vidū vairāki ļoti reti koki (divdaivu ginks, Amerikas (Kanādas) ragukoks un citi).
Vērmanes dārzs
Vērmanes dārza (parka) platība ir 5 hektāri. Kā sabiedriskais dārzs tas tika atklāts 1817. gadā, kura sākotnējo teritoriju (0,8 hektāri) pilsētai dāvināja A.Ģ. Vērmane. Vērmanes dārzu veidoja pēc ainaviskā principa, vairākkārt paplašināji, līdz to 1859. gadā iekļāva apbūve. 1880. gadā Vērmanes dārzu pārveidoja pēc G.F.F. Kūfalta projekta — iestādīja vairākus tūkstošus svešzemju koku un krūmu, 1899. gadā ierīkoja pirmo rozāriju Rīgā. 20. gadsimta 30. gados Vērmanes dārzu rekonstruēja pēc A. Zeidaka projekta — paplašināja ceļus, ierīkoja plašus zālienus, ziemciešu stādījumus, jaunu rozāriju, rotaļu laukumu, uzbūvēja estrādi. Vērmanes dārzā aug 10 vietējo kokaugu sugu un 71 introducēto kokaugu taksons (piemēram, Mandžūrijas riekstkoks, ošlapu pterokārija un citi).
Esplanāde
Esplanādē apstādījumus ierīkoja tikai 20. gadsimta sākumā pēc G.F.F. Kūfalta projekta. Tās pašreizējā platība ir ap 8,7 hektāriem. Esplanādes apstādījumos dominē regulārais princips. 1950.—1952. gadā apstādījumi pārkārtoti pēc arhitekta K. Plūksnes un dendrologa A. Kapakļa projekta — izveidoti betona plākšņu seguma ceļi, zālieni, kuros ir koku un krūmu grupas, ziemciešu stādījumi, ierīkots rozārijs, bērnu rotaļu laukums. Esplanādes apstādījumos aug 10 vietējās kokaugu sugas un 82 introducētie kokaugu taksoni (piemēram, meža dižskābarža šķirne Atropunicea, Amūras korķakoks un citi).
Kronvalda parks
Kronvalda parka platība ir 13 hektāri. Tā apstādījumi veidoti ainaviskā stilā, izmantoti arī regulārā stila elementi. Kronvalda parku Pilsētas kanāla labajā krastā sāka ierīkot 1863. gadā vācu Strēlnieku biedrība. 1883. gadā pēc G.F.F. Kūfalta projekta apstādījumus ierīkoja pie tagadējās Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātes. 20.—30. gados Kronvalda parks pārveidots pēc A. Zeidaka projekta — ierīkotas puķu dobes, rozārijs, strūklaka ar skulptūrām, iestādīts daudz introducētu koku un krūmu. Kronvalda parkā aug 22 vietējās kokaugu sugas un 105 introducēto kokaugu taksoni (piemēram, kazaku kadiķis, gurķu magnolija un citi).
Rozeļmuiža
Rozeļmuiža (Rezenmuiža, Rozenmuiža) ir skrajciems Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā, atrodas netālu no Služevas ezera. Līdz 1945. gadam ciems bija Rēznas pagasta centrs.
Dārbišīra
Dārbišīra (en) ir ceremoniālā grāfiste Anglijas vidienē, Austrummidlendas reģionā. Tās administratīvais centrs ir Metloka. Ceremoniālajā grāfistē ir unitārā administratīvā vienība Dārbi (lielākā pilsēta) un nemetropoles grāfiste Dārbišīra ar 8 apgabaliem.
Maiņstrāva
Maiņstrāva ir elektriskā strāva, kuras virziens (polaritāte) un stiprums elektriskajā ķēdē laika gaitā periodiski mainās. Atbilstoši mainās arī spriegums, tādēļ maiņstrāvu sauc arī par maiņspriegumu. Parasti maiņstrāvas izmaiņas ir sinusoidālas, bet īpašiem mērķiem lieto arī zāģveida, taisnstūrveida un citu speciālu formu maiņstrāvu. Viena perioda laikā maiņstrāvas vidējā vērtība ir 0. Tehniskā maiņstrāva, ko lieto elektriskajos tīklos, Eiropā ir ar 50 Hz frekvenci, bet ASV - ar 60 Hz frekvenci. Var būt vienfāzes un trīsfāzu maiņstrāva.
Izmantošana
Maiņstrāvu plaši izmanto tehnikā enerģijas pārvadīšanai no ģeneratora līdz patērētājam un dažādu motoru vai sildierīču darbināšanai. Vajadzības gadījumā maiņstrāvu pārveido līdzstrāvā ar taisngriežu palīdzību.
Raksturlielumi
Saskaņā ar Lielvārda 12. klases fizikas grāmatu maiņstrāvas svarīgākie raksturlielumi ir norādīti zemāk.
1. Maiņstrāvas virziens un lielums periodiski mainās laikā pretējos virzienos. Eiropas valstīs rūpnieciskā maiņstrāva ir sinusoidāla strāva, kuras frekvence ir 50 Hz. Lai elektriskajā ķēdē plūstu maiņstrāva, tajā jādarbojas tādas pašas frekvences mainīgam elektrodzinējspēkam.
2. Maiņstrāvas galvenie raksturlielumi ir elektrodzinējspēka, strāvas stipruma un sprieguma momentānās vērtības, kuras laikā mainās atbilstoši vienādojumiem:
4. Elektrisko pretestību, kas maiņstrāvas ķēdē piemīt elektroenerģijas patērētājiem, sauc par aktīvo pretestību R. Ķēdes elementu aktīvā pretestība patērē maiņstrāvas aktīvo jaudu, kas tiek izlietota darba veikšanai vai pārvēršas siltumā.
5. Ja maiņstrāvas ķēdes elementiem piemīt induktivitāte L un kapacitāte C, tad tiem piemīt arī reaktīvā pretestība. Ķēdes elementu reaktīvā pretestība patērē reaktīvo jaudu. Maiņstrāvas ķēdē tā izraisa elektromagnētiskā lauka rašanos un izzušanu. Reaktīvā jauda nav saistīta ar padarīto darbu vai izdalīto siltuma daudzumu.
6. Reaktīvā induktīvā pretestība
un reaktīvā kapacitīvā pretestība
ir atkarīga no maiņstrāvas frekvences
7. Maiņstrāvas ķēdei, kurā ir aktīvā un reaktīvās pretestības, ir spēkā Oma likums, kas nosaka, kopējais efektīvā sprieguma kritums U ir vienāds ar efektīvā strāvas stipruma I un pilnās pretestības Z reizinājumu jeb
U = IZ \!
Ja aktīvā pretestība un reaktīvās pretestības ir saslēgtas virknes slēgumā, tad slēguma kopējā pretestība
8. Ģeneratora ražotā pilnā jauda
S = IU \!
Tikai daļu no tās saņem maiņstrāvas ķēdes aktīvie patērētāji. Šo daļu nosaka jaudas koeficients
Češīra
Češīra (en) ir viena no četrdesmit astoņām Anglijas ceremoniālajām grāfistēm un viena no divdesmit septiņām nemetropoles grāfistēm valsts rietumu daļā. Ietilpst Ziemeļrietumanglijas reģionā. Grāfiste robežojas ar Mersisaidu un ar Lielo Mančestru ziemeļos, ar Dārbišīru austrumos, ar Stefordšīru dienvidaustrumos un ar Šropšīru dienvidos, kā arī ar Velsu dienvidrietumos. Grāfisti rietumos apskalo Īrijas jūra. Češīras grāfistes administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Čestera.
Maiņstrāva
Raksturlielumi
Aktīvā patērētāja jaudu aprēķina pēc formulas
Skeleta šķērssvītrotā muskulatūra
Skeleta šķērssvītrotie muskuļaudi ir skeleta muskuļu uzbūves pamatelements, tie ar cīpslu palīdzību ir piesaistītis pie skeleta un šo muskuļaudu darbība ir pakļauta cilvēka gribai, taču tie var kontrahēties arī bez apzinātas gribas — tas ir reflektori. Tie tiek saukti par šķērssvītrotajiem muskuļiem, jo muskuļšķiedras mikroskopā izskatās šķērssvītrotas. Skeleta muskulatūru veido visi muskuļi, kas saistās ar skeletu un tie veido vairāk kā 40% cilvēka ķermeņa masas. Šie muskuļi ir balsta un kustību orgānu sistēmas aktīvais kustību aparāts, bet skelets — pasīvais. Katrs muskulis ir atsevišķs orgāns un nodrošina skeleta kustības, tam ir īpaša attīstība, noteikta forma un uzbūve, kā arī novietojums un funkcija. Cilvēka ķermenī ir aptuveni 639 skeleta muskuļi, taču precīzu skaitu ir grūti definēt, jo dažādi avoti to dara atšķirīgi. Mācība par muskuļiem ir mioloģija.
Češīra
Grāfistes kopējā platība ir 2 343 km², pēc 2011. gada datiem grāfistē dzīvo 1 028 600 iedzīvotāji. Pēc platības tā ir divdesmit piektā lielākā, bet pēc iedzīvotāju skaita tā ir deviņpadsmitā lielākā ceremoniālā grāfiste un divdesmit sestā lielākā nemetropoles grāfiste.
Maiņstrāva
Raksturlielumi
Jo lielāks ir jaudas koeficients, jo efektīvāk tiek izmantota ģeneratora ražotā elektroenerģija.
9. Rūpniecisko maiņstrāvu iegūst kā trīsfāzu maiņstrāvu. Sadzīves elektroierīces pieslēdz vienai no trīsfāzu maiņstrāvas fāzēm, kuras spriegums ir 230 V.
Skeleta šķērssvītrotā muskulatūra
Anatomija
Muskuļu anatomija ietver gan vispārējo anatomiju, jeb makroanatomiju, kas apskata visus organisma muskuļus, gan arī mikroanatomiju, kas apskata katra muskuļa atsevišķo uzbūvi.
Maiņstrāva
Raksturlielumi
10. Transformators pārveido maiņspriegumu, nemainot maiņstrāvas frekvenci. Tā darbības pamatā ir elektromagnētiskās indukcijas parādība. Plūstot strāvai primārajā tinumā, sekundārajā tinumā inducējas maiņspriegums, kura lielums ir atkarīgs no primārā un sekundārā tinuma vijumu skaita attiecības.
Skeleta šķērssvītrotā muskulatūra
Makroanatomija
Ir svarīgi zināt muskuļu makroanatomiju, jo tā parāda muskuļa nozīmi organismā. Katrs šķērssvītrotais muskulis ir piesaistīts pie skeleta noteiktās vietās ar šķiedraino saistaudu kūlīšiem, jeb cīpslām. Kad muskulis kontrahējas, tad tas saīsinās. Muskuļi aktīvi var tikai saīsināties, bet nevar izstiepties — tāpēc tie darbojas antagoniskos pāros. Ja viens muskulis locītavu saliec, tad cits atliec. Darbību ko veic muskulis, nosaka tā sākuma un beigu piestiprināšanās vietas, bet muskuļa spēku, kuru tas var ģenerēt, nosaka muskuļa šķērsgriezuma laukums (daudz labāk, kā tā apjoms un garums), nosakot arī sarkomēru skaitu, kas var darboties paralēli. Spēka lielumu, kas darbojas ārējā vidē, nosaka mehāniskās sviras, sevišķi savstarpējā attiecība starp iekšējo un ārējo sviru. Piemēram, pārvietojot augšdelma divgalvainā muskuļa beigu punktu distālāk uz spieķkaula (tālāk no elkoņa locītavas), palielināsies elkoņa saliekšanas laikā ģenerētais spēks, bet samazināsies saliekšanas maksimālais ātrums. Pārvietojot muskuļa beigu piestiprināšanās punktu proksimālāk (tuvāk elkoņa locītavai), samazināsies spēks, bet ātrums pieaugs. Šo piemēru ļoti labi var redzēt salīdzinot kurmja un zirga ekstremitātes - kurmim šī muskuļa beigu punkts ir novietots maksimālam spēkam (rakšanai), bet zirgam tas ir novietots tā, lai palielinātu ātrumu (skriešanai).
Muskuļiem var būt dažāda veida forma, muskuļu šķiedru novietojums un funkcijas.
Pēc formas muskuļus iedala:
Skeleta muskuļus, atkarībā no muskuļa šķiedru kūlīšu novietojuma, iedala:
Mikroanatomija
Muskuļa uzbūvē ietilpst šķērssvītrotās muskuļšķiedras, saistaudi, nervi, asinsvadi un limfvadi.
Muskuļu šķiedrām ir visas šūnai raksturīgās sastāvdaļas, kā arī īpašas pazīmes. Šūnas membrānas iekšpusē, jeb sarkolemmā ir izvietotas miofibrillas, kas ir iestiprinātas citoplazmā, jeb sarkoplazmā, kā arī divas tubulārās sistēmas. Šūnas membrāna veido T sistēmu, jeb šķērssistēmu. T caurules iespiežas šūnā un nonāk saskarē ar endoplazmatisko tīklu, ko sauc par sakroplazmatisko tīklu, bet nesaplūst ar to. Pie T caurulītēm uzkrājas Kalcija jonu rezerves, kas nepieciešmas muskuļa kontrakcijām. Sarkoplazmatiskais tīkls ietver miofibrillas — sarauties spējīgus pavedienus. Miofibrillām ir cilindriska forma un muskuļa šķiedrās tās ir novietotas gareniski. Mikroskopā var redzēt miofibrillu šķērssvītrojumus — gaišas un tumšas joslas, kuru dēļ muskulis izskatās šķērssvītrots. Svītrojumus rada sarkomēri, jeb diski. Katrs sarkomērs atrodas starp divām tumšām līnijām — Z līnijām, kuras pievienotas turas pie sarkolemmas. Sarkomēri atkārtojoties, veido miofibrillu. Katrā sarkomērā ir divi tīkli ar proteīna diegiem, jeb filamentiem, jeb protofibrillām. Tās ir polimerizētas kontraktīlo olbaltumvielu molekulu ķēdītes. Protofibrillas ir divu veidu — resnākās ir veidotas no miozīna molekulām, bet tievās no aktīna un toponīna, kas novietojas uz tropomiozīna. Katrai miozīna molekulai ir galva, kas parādās muskuļa kontrakcijas laikā, lai savienotos aktīna pavedieniem, kam ir dubultspirāles uzbūve. Kontrahējoties tievās protofibrillas slīd pa resnajām protofibrillām, un līdz ar to sarkomērs saīsinās. Pēc miofibrillu daudzuma muskuļu šķiedras iedala baltajās un sarkanajās muskuļu šķiedrās. Baltās šķiedras ātri saraujas un ātri nogurst un šajās šķiedrās ir daudz miofibrillu, bet maz sarkoplazmas. Sarkano šķiedru vairāk ir muskuļos, kas ilgstoši vai nepārtraukti strādā, piemēram, diafragmā un starpribu muskuļos. Sarkanajās šķiedrās miofibrillas ir sakārtotas kūlīšos un šķiedras šķērsgriezumā ir redzami kūlīšu šķērsgriezumi. Šajās šķiedrās ir vairāk sarkoplazmas, kas mioglobīna dēļ ir sarkanā krāsā. Mioglobīns ir sarkanas krāsas pigments, kas pilda skābekļa transporta funkciju. Sarkanās šķiedras lēnāk saraujas, bet mazāk nogurst, jo tajās ir lielākas nepieciešamo vielu rezerves.
Muskulim nepieciešamās barības vielas piegādā asinsvadi. Katrā muskulī ienāk artērija, kas perimīzijā nepārtraukti zarojoties, sadalās līdz kapilāriem, kas caurauž visu endomīziju un ieiet muskuļa šķiedrā. Caur kapilāra sieniņu un muskuļa šķiedru, notiek vielu maiņa. Arteriālie kapilāri atdod barības vielas un skābekli, bet venozie kapilāri savāc ogļskābo gāzi un šķiedrai nevajadzīgās barības vielu atliekas. Venozie kapilāri saplūst kopā, veidojot dažāda diametra vēnas, kas aiznes venozās asinis no muskuļa. Vietā, kur muskulī ieiet artērija, ieiet arī nervi un limfvadi, līdzīgi ir arī ar vēnas iznākšanas vietu — iznāk arī nervi un limfvadi. Ja muskulis ilgstoši nesaņem asinis, tad muskuļa šķiedras atrofējas un to vietā saaug saistaudi.
Katrā muskulī ieiet nervi, kas sazarojoties izveido motoro gala plātnīti — katra muskuļa šķiedra saņem nelielu nerva zariņu, veidojot motoro vienību. Motorā vienība ir bāzes funkcionālā vienība muskulī, kas sastāv no muguras smadzeņu baltās vielas, nervu šūnas, jeb motoneirona, alfa motoneirona un muskuļa šūnas. Katram muskulim ir daudz motoro vienību, bet to lielums ir atkarīgs no muskuļa šķiedru skaita, kas tiek aptverts ar vienu motoneironu. Muskuļos, kuros nepieciešama precizitāte ir vairāk motoro vienību, bet muskuļos, kuros ir nepieciešams lielāks spēks, motoro vienību ir mazāk.
Papildaparāti
Papildaparāti:
Muskulis kā kustību orgāns
Muskuļu kontrakcija ir viskomplicētākais kontrakciju veids, tā, salīdzinājumā ar pārējiem kontrakciju veidiem, ir visproduktīvākā attiecībā uz ATF ķīmiskās enerģijas pārvēršanu mehāniskajā. Muskuļu kontrakcija rada spēku, kas izraisa kaula kustību. Parasti katrā mūsu kustībā piedalās vairāki muskuļi vai muskuļu grupas. Aktīvās muskuļu grupas muskuli, kam ir noteicošā loma kustības radīšanā, sauc par agonistu, bet muskuļus, kas palīdz agonistam, radot to pašu kustību vai samazinot nevēlamo vai nevajadzīgo kustību, sauca par sinerģistiem. Muskuļus, kas veic pretējas kustības, sauc par antagonistiem. Ir arī muskuļi, kas darbojas kā fiksatori, jeb posturālie (pozas) muskuļi. Ja muskuļu kontrakcija rada kustību, tad tas ir dinamisks darbs, bet ja muskuļa kontrakcijas rezultātā tiek fiksēta poza, tas ir statisks darbs. Visi muskuļi atrodas nelielas kontrakcijas stāvoklī — tonusā. Muskuļu tonuss var būt normāls, palielināts, vai samazināts. Lai izprastu muskuļa funkcijas, ir jāzina tā novietojums organismā. Kad muskulis kontrahējas, viens tā piestiprināšanās punkts nemaina savu stāvokli — to parasti sauc par sākuma punktu (origo), jeb fiksēto punktu, bet otrs piestiprināšanās punkts pārvietojas — to sauc par beigu punktu (insertio), jeb mobilo punktu.
Muskuļu spēks
Muskuļu spēks ir atkarīgs no vairākiem faktoriem:
Beidou G5
Beidou G5 (zh 北斗G5; zināms arī kā Beidou DW 11) ir Ķīnas navigācijas sistēmas Beidou pavadonis, kas palaists 2012. gadā ģeostacionārajā orbītā.
Beidou G5 tika palaists 16:12:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3C (sērijas numurs Y6) no Sjičanas pavadoņu palaišanas centra. Līdz 5. martam tas bija sasniedzis ģeostacionāro orbītu un sākotnēji atradās punktā 57,23 austrumu garuma.
1895. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1895. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
Sanoka
Sanoka (, pilnā nosaukumā Karaliskā brīvpilsēta Sanoka ) ir pilsēta Polijas dienvidaustrumos, Piekarpatu vojevodistē, Sanas krastos, vēsturiskā novada Galīcijas teritorijā. Vēsturiskās Sanokas Zemes (ziemia sanocka) centrs. Līdz Otrā pasaules kara beigām - ukraiņu un lemku kultūras centrs.
Par Sanokas Zemi ir ziņas no 981. gada, kad teritorijā iebruka Kijevas Krievzemes kņazs Vladimirs Svjatoslavičs. Pati Sanoka pirmoreiz pieminēta 1150. gadā Ipatjevas hronikā. 1339. gadā Galīcijas kņazs Boleslavs Ježijs piešķīra Sanokai Magdeburgas tiesības. Pilsēta attītījās kā tirdzniecības centrs ceļā no Polijas uz Ungāriju caur Lupkovas pāreju Karpatos. No 1772. līdz 1918. gadam pilsēta atradās Austrijas impērijas sastāvā. Pirmā pasaules kara gados 1915. gadā ap pilsētu notika sīvas cīņas starp uzbrūkošo Krievijas karaspēku un Austroungārijas spēkiem. Starp pasaules kariem Sanoka bija ukraiņu nacionālisma centrs. 1943. gadā tā bija viena no 14. ieroču SS grenadieru divīzija (ukraiņu Nr. 1) veidošanas punktiem. Pēc Otrā pasaules kara daļa ukraiņu iedzīvotāju tika pārvietoti uz PSRS, bet atlikusī daļa - izvesti uz citiem Polijas rajoniem 1947. gadā operācijas "Visla ietvaros.
Pilsētā atrodas liela gumijas izstrādājumu rūpnīca Stomil Sanok, Polijas naftas un dabasgāzes kompānijas PGNiG struktūrvienība, kā arī autobusu fabrika Autosan.
Pilsētā atrodas etnogrāfiskais brīvdabas muzejs (Muzeum Budownictwa Ludowego w Sanoku), bet Sanokas pilī atrodas bagātīga ikonu kolekcija.
Sanoka ir gleznotāja Zdzislava Beksiņska (Zdzisław Beksiński, 1929 - 2005) dzimtā pilsēta.
Pilsētas pievārtē dzimis katoļu misionārs Andžejs Bobola (Andrzej Bobola, 1591 - 1657).
1934. gads
1934. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās pirmdienā.
2011. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē NBA kalendārā bija pārtraukums. Tajā norisinājās vairāki konkursi un tika aizvadītas vairākas spēles, tai skaitā slavenību spēle, jauno spēlētāju spēle (NBA līgas debitanti pret otrgadniekiem), slam-dunk (bumbas trieciens grozā no augšas) konkurss, trīspunktu metienu konkurss.
Visu zvaigžņu spēlē sacentās spēlētāji no Austrumu un Rietumu konferenču komandām. Ar rezultātu 148—143 spēlē uzvarēja Rietumu konferences komanda. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Rietumu komandu pārstāvošais Kobe Braiants, kurš guva 37 punktus un savāca 14 atlēkušās bumbas. K. Braiantam tā bija 13. Visu zvaigžņu spēle pēc kārtas, šajā gadā saņemtā spēles vērtīgākā spēlētāja balva viņam bija ceturtā karjerā, tādējādi viņš panāca Bobu Petitu visvairāk Visu zvaigžņu spēles vērtīgākā spēlētāja titulus ieguvušo spēlētāju sarakstā. Austrumu komandu pārstāvošais Lebrons Džeimss guva triple-double (29 punkti, 12 atlēkušās bumbas, 10 piespēles). Tas bija tikai otrs gadījums Visu zvaigžņu spēļu vēsturē, kad spēlētājs gūst triple-double, pirmais to paveica Maikls Džordans. Klātienē spēli vēroja 17 163 skatītāji. Spēles puslaika pārtraukumā uzstājās Rianna, Kanje Vests un Drake, taču pirms dažādiem konkursiem uzstājās Keri Hilsone, Lenijs Kravics un Bruno Mars.
Treneri
Visu zvaigžņu spēles treneri tiek izvēlēti pēc abu konferenču kopvērtējuma divas nedēļas pirms Visu zvaigžņu spēles (šoreiz 6. februārī), par tiem izraugoties abu konferenču līdervienību trenerus. Taču NBA notiekumos ir punkts, kas neļauj vienam trenerim divus gadus pēc kārtas būt par treneri šajā spēlē, lai arī viņa komanda ir konferences līdervienībā. Šī notiekuma dēļ par vienību galvenajiem treneriem nevarēja tikt nosaukti Džordžs Karls un Stens van Gandijs, kuri bija iepriekšējās Visu Zvaigžņu spēles komandu treneri. Tādēļ par Rietumu konferences komandas treneri kļuva Sanantonio "Spurs" galvenais treneris Gregs Popovičs. Šī bija otrā reize, kad G. Popovičs vadīja kādu no komandām Visu zvaigžņu spēlē, iepriekšējā bija 2005. gadā. Par Austrumu konferences treneri kļuva Bostonas "Celtics" galvenais treneris Doks Riverss. Arī viņam šī bija otrā reize, kad viņš vadīja Visu zvaigžņu spēles komandu, iepriekš viņš bija 2008. gada spēles Austrumu komandas treneris.
Spēlētāji
Visu zvaigžņu spēles sastāvi tika izvelēti divos veidos. Starta piecinieki tika izvēlēti fanu balsojumā internetā. Balsojums par abu komandu sākumsastāviem notika no 18. novembra līdz 23. janvārim. Katras konferences divi aizsargi, divi uzbrucēji un viens centrs, kuri saņēma visvairāk balsis, tika iekļauti starta sastāvā. 27. janvārī īpašā TNT raidījumā tika paziņoti spēles starta sastāvi. Spēles rezervisti tika izvelēti NBA komandu galveno treneru balsojumā par savas konferences (izņemot savu komandu) spēlētājiem. 4. februārī tika paziņoti spēles rezervisti. Rezervistu sastāvā tika iekļauti divi aizsargi, divi uzbrucēji, viens centra spēlētājs un divi spēlētāji, neatkarīgi no viņu pozīcijas. Ja spēlētājs nevar piedalīties spēlē savainojuma dēļ, viņa aizvietotāju paziņo NBA komisārs.
Starta piecinieku balsojumā uzvaru guva Losandželosas "Lakers" kapteinis Kobe Braiants, kurš saņēma 2 380 016 balsis, tādējādi viņam tika nodrošināta vieta Rietumu konferences starta pieciniekā. Vēl Rietumu konferences starta sastāvā tika iebalsoti Karmelo Entonijs, Kevins Durants, Kriss Pols un Jao Mins. K. Braiants un K. Entonijs tika iebalsti arī iepriekšējās Visu zvaigžņu spēles Rietumu konferences starta sastāvā. Šīs komandas rezervistos bija iekļauti trīs spēlētāji, kuriem šī bija pirmā NBA Visu zvaigžņu spēle. Tie bija debitants Bleiks Grifins, Kevins Lavs un Rasels Vestbruks. B. Grifins ir pirmais līgas debitants kopš Jao Mina, kurš tiek iekļauts Visu zvaigžņu spēles sastāvā.
Austrumu konferencē balsojuma līderis ar 2 099 204 balsīm bija Dvaits Hauards no Orlando "Magic". Tāpat Austrumu konferences starta sastāvā tika iebalsoti Lebrons Džeimss, Deriks Rouzs, Amare Stademaijers un Dveins Veids. No 2010. gada Visu zvaigžņu spēles starta sastāva šogad tika iebalsoti Maiami "Heat" komandas dalībnieki L. Džeimss un D. Veids. Austrumu konferences rezervistos tika iekļauti četri Bostonas "Celtics" spēlētāji: Rejs Allens, Kevins Gārnets, Pols Pīrss un Ražons Rondo. Otro reizi spēlē piedalījās Els Horfords, R. Rondo un D. Rouzs.
Jao Mins traumas dēļ nevarēja piedalīties Visu zvaigžņu spēlē, par viņa aizvietotāju NBA komisārs Deivids Stērns izraudzījās Kevinu Lavu. Par Jao Mina aizvietotāju starta sastāvā Rietumu konferences komandas galvenais treneris Gregs Popovičš izvēlējās Sanantonio "Spurs" spēlētāju Timu Dankanu.
Rookie Challenge spēle
T-Mobile Rookie Challenge spēlē piedalījās divas komandas: vienas sastāvā bija līgā pirmo sezonu spēlējošie un otrās sastāvā bija līgā otro sezonu aizvadošie spēlētāji. Tāpat kā koledžu basketbolā, spēle sastāvēja no diviem 20 minūtes ilgiem puslaikiem. Spēles dalībniekus noteica komandu treneru asistentu balsojums. Debitantu komandā tika iebalsoti pieci no desmit 2010. gada NBA draftā izvēlētajiem spēlētājiem: Demarkuss Kazinss, Deriks Feivorss, Veslijs Džonsons, Gregs Monro un Džons Vols. 2009. gada drafta pirmais numurs Bleiks Grifins, kurš traumas dēļ izlaida visu 2009.—2010. gada NBA sezonu, arī tika iekļauts debitantu komandas sastāvā. Līgas otrgadnieku sastāvā bija seši spēlētāji no iepriekšējā gada Rookie Challenge spēles: Dežuans Bleirs, Stefens Karijs, Tairīks Evanss, Tadžs Gibsons, Džeimss Hārdens un Brendons Dženingss. Vairākas dienas pēc sastāvu paziņošanas T. Evanss savainojuma dēļ tika aizvietots ar Dž. Hārdenu.
Šīs spēles galvenie treneri bija Visu zvaigžņu spēles komandu treneru asistenti klubos: Maiks Badenholcers (Sanantonio "Spurs") un Laurenss Franks (Bostonas "Celtics"). Trenera palīga pienākumus pildīja divi veterāni un divi Visu zvaigžņu spēles dalībnieki: Stīvs Kers, Kevins Makheils, Karmelo Entonijs un Amare Stademaijers. Debitantu komandas treneri bija M. Badenholcers, K. Makheils un A. Stademaijers, otrgadnieku — L. Franks, S. Kers un K. Entonijs.
Slum-dunk konkurss
2011. gada 5. janvārī līgas vadība nosauca slum-dunk konkursa dalībniekus: Bleiks Grifins (Losandželosas "Clippers"), Brendons Dženingss (Milvoki "Bucks"), Seržs Ibaka (Oklahomasitijas "Thunder") un Dževeils Makgī (Vašingtonas "Wizards"). 20. janvārī tika paziņots, ka savainoto B. Dženingsu aizstās Demars Derozens (Toronto "Raptors"). Šī gada konkursā katram dalībniekam tika piešķirts treneris: B. Grifinam palīdzēja Kenijs Smits, Dž. Makgī tika piešķirts Kriss Vebers, S. Ibaku trenēja viņa komandas biedrs Kevins Durants un Derils Daukinss bija D. Derozana treneris.
Par konkursa uzvarētāju kļuva Bleiks Grifins, kurš finālā saņēma 68% balsu.
Trīspunktu metienu konkurss
Foot Locker trīspunktu metienu konkursa dalībnieki tika nosaukti 2011. gada 8. februārī, konkursā piedalījās seši spēlētāji, tikai divi no tiem šoreiz bija aizsargi. Par konkursa uzvarētaju kļuva Džeimss Džonss, kurš finālā guva 20 punktus.
Shooting Stars konkurss
Shooting Stars konkursā uzvaru svinēja Atlantas komanda, kruas sastāvā bija Els Horfords, Koko Millere un Stīvs Smits.
1162. gads
1162. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Gruzijas futbola izlase
Gruzijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Gruzijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Gruzijas futbola izlasi pārvalda Gruzijas Futbola Federācija. Savu pirmo spēli pēc neatkarības iegūšanas Gruzijas izlase aizvadīja 1990. gada 27. maijā pret Lietuvu.
Sastāvs
Šāds sastāvs tika izsaukts uz UEFA Euro 2020 kvalifikācijas izslēgšanas spēlēm pret Baltkrieviju (8.10.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Armēniju (11.10.2020) un Ziemeļmaķedoniju (14.11.2020).
Notingemšīra
Notingemšīra ir apgabals Austrummidlendā, Anglijā, kas robežojas ar Sautjorkšīru ziemeļrietumos, Linkolnšīru austrumos, Lesteršīru dienvidos un Dārbišīru rietumos. Tradicionāli, apgabala centrs ir Notingema, bet oficiālā pārvalde atrodas pilsētā Vestbridžfordā, kas atrodas Rašklifā.
77. Kinoakadēmijas balva
77. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas Kodak teātrī, Holivudā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieris Kriss Roks.
Nominācijas 25. janvārī paziņoja Kino mākslas un zinātnes akadēmijas prezidents Frenks Pīrsons un aktieris Adrians Brodijs. Visvairāk nominācijas (vienpadsmit) saņēma filma "Aviators". Visvairāk balvu (piecas) saņēma filma "Aviators".
== Galvenās balvas == Uzvarētājs atzīmēts ar treknrakstā.
Abrenes apriņķis
Abrenes apriņķis (līdz 1938. gadam Jaunlatgales apriņķis) bija Latvijas Republikas (1924—1940), Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1944—1945) administratīvi teritoriālā vienība. Izvietojies Latvijas austrumos, Krievijas pierobežā, robežojās ar Valkas, Madonas, Rēzeknes un Ludzas apriņķiem. Apriņķa centrs bija Abrenes pilsēta.
Abrenes senvēsture
Abrenes pilsnovads bija sena robežzeme starp baltu, somugru un slāvu ciltīm. Arheoloģiskie un etimoloģiskie (vietvārdu) pētījumi apliecina, ka pagātnē latvieši dzīvojuši apvidos uz rietumiem no Veļikajas upes un Sebežas. Veļikajas upes vēsturiskais latviskais nosaukums bija Mudava (Mudve). Šis reģions bija latgaļu (letgaļu, letu, latvīšu) ziemeļaustrumu zemes Atzeles (ru) sastāvdaļa, kas robežojās ar citu latgaļu valsti — Tālavu (Tolowa, Tholowa).
Livonijas Konfederācijas sastāvā
Pirmo reizi letgaļu un krievu cīņas par Abrenes novadu pieminētas 1218. gadā Indriķa hronikā Livonijas krusta karu laikā, kad kņazs Vladimirs Mstislavičs vadīja 1218. gada karagājienu uz letgaļu zemēm. Tam sekoja 1218. un 1219. gada letgaļu atbildes karagājieni, kurā tie iekaroja un nopostīja robežnovadus. Pēc Tālavas un Atzeles dalīšanas 1224. gadā Abrenes pilsnovads nonāca Rīgas bīskapa Alberta aizbildniecībā un vēlāk kļuva par Rīgas arhibīskapijas daļu. 1431. gadā Pleskavas zeme pieteica savas pretenzijas uz šo robežnovadu un tās karaspēks iebruka Kacēnu un Augšpils apvidū un uzbūvēja tur labi nocietinātu cietoksni Višgorodu (Вышгородок). 1461.—1464. gadā, izmantojot Livonijas iekšējās nesaskaņas, Pleskava okupēja visu Abrenes novadu un piespieda vietējos iedzīvotājus atteikties no katoļticības. 1481. gadā uz šo novadu savas pretenzijas pieteica arī Maskavijas lielkņazs Ivans III. 1581. gadā Višgorodas cietoksni ieņēma Polijas un Lietuvas valdnieka Stefana Batorija karaspēks, bet Krievijas cars Ivans IV pēc Livonijas kara beigām atguva Abrenes austrumu daļu.
Krievijas Impērijas guberņu sastāvā
Pēc Žečpospolitas pirmās dalīšanas 1772. gadā Abrene kā Daugavas provinces ziemeļu daļa tika iekļauta Pleskavas guberņas sastāvā. 1776. gada 4. septembrī Daugavas province tika sadalīta trīs daļās un Abrenes novads tika iekļauts Ludzas apriņķī (Люцинский уезд). Sākotnēji tas 1776. gadā ietilpa Polockas guberņas sastāvā, 1796. gadā Baltkrievijas guberņas, bet 1802. gadā Vitebskas guberņas sastāvā. Vēl 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā filologi Augusts Bīlenšteins un Kārlis Mīlenbahs konstatēja, ka Pitalovas apkārtnē daļa ļaužu, ko dēvē par "krievu latviešiem" arvien vēl runā latgaļu (latvīšu) valodā. Pēc Krievijas Impērijas 1897. gada tautskaites datiem Ostrovas apriņķī dzīvoja 96,5 % (156 227) krievu un 1,8 % (2 929) latviešu, g.k. Augšpils pagastā (Вышгородецкая волость), Gauru pagastā (Гавровская волость), Tolkovas pagastā (Толковская волость) un Kacēnu pagastā (tagad Kačanovas pagasts, Качановская волость).
Nikolajs Antropovs
Nikolajs Antropovs (ru; dzimis 1980. gada 18. februārī Ustkamenogorskā) ir bijušais Kazahstānas hokejists, centra uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 788 spēles Nacionālajā hokeja līgā, tajās atzīmējoties ar 465 punktiem. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Toronto "Maple Leafs" sastāvā.
Abrenes apriņķis
Krievijas Impērijas guberņu sastāvā
1913. gadā Jānis Endzelīns rakstīja: "Pliskavas guberņā (..) vēl kādos 12 ciemos no seniem laikiem dzīvo latvieši, kas runā ļoti līdzīgi latgaliešiem, bet (..) ir pieņēmuši krievu ticību. Vēl nesen šais ciemos bijuši cilvēki, kas krieviski nesapratuši ne vārda. Tagad šie vecie Pliskavas guberņas latvieši vairs pat lāgā neapzinās, ka tie nav krievi, bet latvieši, (..) jo tos skolā un baznīcā audzina kā krievus. Divi Savincu ciema latvieši (..) pat baidījās, vai tiem neradīšoties nepatikšanas par to, ka sarunājušies (..) latviski."
Reimatiska polimialģija
Reimatiska polimialģija ir hroniska, epizodiska lielo artēriju iekaisuma slimība. Parasti rodas cilvēkiem, kuri vecāki par 50 gadiem. Izpaužas ar sāpēm gurnu un plecu joslās, rīta stīvumu, kas ilgst vismaz 1 stundu.
Abrenes apriņķis
Latvijas Republikas sastāvā
Saskaņā ar 1920. gada 11. augustā parakstīto Latvijas—Krievijas miera līgumu Vitebskas guberņas Ludzas apriņķa ziemeļu daļa un Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa rietumu daļa ar Pitalovas dzelzceļa staciju nonāca Latvijas Republikas sastāvā.
Ar 1924. gada jūnija likumu, kas izvedams dzīvē līdz 1925. gada 1. aprīlim, 12 Ludzas apriņķa ziemeļu daļas pagastus:
atdalīja un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales apriņķī ar centru Jaunlatgales pilsētā.