cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svetlana Horkina
Svetlana Horkina (ru; dzimusi 1979. gada 19. janvārī) ir bijusī Krievijas sporta vingrotāja, pēc sportistes karjeras noslēguma tagad darbojas Krievijas politikā un sporta sistēmā. Viņa veiksmīgi piedalījās 1996. gada, 2000. gada un 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Karjeras laikā Horkina izcīnīja septiņas olimpiskās medaļas un divdesmit pasaules čempionātu medaļas. Viņa guva medaļas katrā pasaules čempionātā un kļuva par pirmo vingrotāju, kas pasaules čempionātos ieguva trīs čempiones titulus. Svetlana Horkina ir viena no sekmīgākajām visu laiku vingrotājām. Horkinas vārdā punktu kodeksā nosaukts vairāk vingrošanas elementu nekā jebkura cita vingrotāja vārdā.
1994—1996
1994. gada aprīlī Horkina piedalījās pasaules čempionātā Brisbenā, Austrālijā. Viņa ieguva devīto vietu daudzcīņā jeb kopvērtējumā, taču pie tam otro vietu uz stieņiem un atbalsta lēcienā, kas kļuva par vienīgajām medaļām Krievijas sieviešu izlasei. 1994. gada novembrī Horkina piedalījās Pasaules izlašu čempionātā Dortmundē, Vācijā. Krievijas izlase sasniedza trešo vietu.
1995. gada oktobrī Horkina sacentās pasaules čempionātā Sabae, Japānā. Kopvērtējumā viņa ierindojās otrajā vietā ar rezultātu 39.130, izcīnīdama zeltu uz stieņiem, neraugoties uz to, ka divas nedēļas pirms sacensībām bija guvusi nopietnu traumu. Tāpat zelts uz stieņiem tika iegūts 1996. gada aprīlī pasaules čempionātā Sanhuanā, Puertoriko, ar piekto vietu kopvērtējumā. 1996. gada maijā notika Eiropas čempionāts Birmingemā, Lielbritānijā. Viņa palīdzēja Krievijai iegūt sudraba medaļu komandu finālā un sesto vietu personiski. Sacensību finālā viņa ierindojās ceturtajā vietā lēcienā un pirmajā uz stieņiem.
Atlantas olimpiskās spēles (1996)
1996. gada jūlijā Horkina piedalījās 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atlantā, ASV. Izlašu finālā viņa piedalījās Krievijas komandas otrās vietas izcīnīšanā. Individuālajā daudzcīņā viņas kritiens no stieņiem noveda pie 15. vietas. Trīs dienas vēlāk Horkina reabilitējās, iegūstot zelta medaļu uz stieņiem ar rezultātu 9,850 un izpelnoties neoficiālu titulu "stieņu karaliene".
1997—2000
1997. gada septembrī Horkina piedalījās pasaules čempionātā Lozannā, Šveicē. Viņa palīdzēja Krievijai ieņemt otro vietu komandu finālā, un individuāli viņa uzvarēja daudzcīņā un uz stieņiem. 1997. gada novembrī Horkina izraisīja skandālu Krievijā, pozējot Krievijas Playboy izdevumam. Viņa paziņoja: „Es mainīju cilvēku attieksmi. Ir ļoti labi būt seksīgiem.” 1998. gada maijā Horkina sacentās Eiropas čempionātā Sanktpēterburgā, Krievijā. Viņa palīdzēja Krievijas izlasei kļūt otrajai un individuāli uzvarēja daudzcīņā. Pasākuma finālā viņa pirmo vietu ieguva gan uz stieņiem ar 9,900 punktiem, gan brīvajās kustībās.
1999. gada oktobrī Horkina sacentās pasaules čempionātā Tjandziņā, Ķīnā. Krievijas izlase atkal ieguva otro vietu, un individuāli Horkina finišēja divpadsmitajā vietā, lai gan atkal izcīnīja pirmo vietu uz stieņiem. 2000. gada maijā Horkina piedalījās Eiropas čempionātā Parīzē, Francijā. Viņa palīdzēja Krievijas komandai izcīnīt zelta medaļu un arī pati uzvarēja daudzcīņā, uz stieņiem un pirmo reizi — uz baļķa.
Sidnejas olimpiskās spēles (2000)
Septembrī S. Horkina piedalījās 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Sidnejā, Austrālijā. Kvalifikācijā Krievijas izlase ierindojās pirmajā vietā un individuāli Horkina tajā uzvarēja ar rezultātu 39,005. Komandu finālā Krievijas izlase ieguva otro vietu.
Tomēr individuālajās sacensībās Horkina palika desmitajā vietā ar rezultātu 37,929. Tolaik lēcienos lietotais "zirgs" bija uzstādīts par pieciem centimetriem zemāk kā pienācās, izraisot daudzu vingrotāju, tostarp Horkinas, kritienus un dažām pat traumas. Pēc tam viņa, zaudējusi pārliecību, nokrita arī uz stieņiem. Vēlāk "zirga" augstums tika izlabots un vingrotāji, kas bija cietuši no kļūdas, tika aicināti atkārtot uzstāšanos, bet Horkina atteicās, redzot, ka tas viņai vairs nepalīdzēs iegūt medaļu.
Šīs atteikšanās rezultātā Svetlana apzināti atdeva savu vietu finālā komandas biedrenei Jeļenai Zamolodčikovai, kura pēc tā atbalsta lēcienā ieguva zelta medaļu. Horkina komentēja: "Es nodomāju, ka viņa varētu dabūt to zeltu. Priecājos, ka varēju viņai dot šo iespēju." Novērtējot šo incidentu, Svetlana sacīja: "Ja es nebūtu tikusi tam pāri, es nebūtu Horkina. Es nestāvētu te ar zelta medaļu. Tas joprojām stipri sāp. Tas bija nežēlīgi pret visiem dalībniekiem; nepareizi nostādot inventāru, ir pilnīgi iespējams nogalināt." Pēc tam viņa ieguva sudraba medaļu brīvajās kustībās ar rezultātu 9.812.
2001—2004
2001. gada oktobrī Horkina piedalījās pasaules čempionātā Gentē, Beļģijā. Viņa palīdzēja Krievijas komandai iegūt sudraba medaļu un individuāli uzvarēt daudzcīņā. Viņa ieguva pirmo vietu atbalsta lēcienā un uz stieņiem. 2002. gada aprīlī Svetlana sacentās Eiropas čempionātā Patrā, Grieķijā. Krievija tajā guva uzvaru un arī pati Horkina individuāli pārspēja visas konkurentes daudzcīņā un uz stieņiem. 2002. gada novembrī S. Horkina piedalījās pasaules čempionātā Debrecenā, Ungārijā. Viņas augstākā vieta tur bija ceturtā uz baļķa.
2003. gada martā Horkina piedalījās Pasaules kausā Salonikos, Grieķijā. Viņa tika pie pirmās vietas uz stieņiem. 2003. gada augustā sekoja Pasaules čempionāts Anahaimā, ASV. Tur viņa uzvarēja daudzcīņā ar rezultātu 38,124, un tā bija pirmā reize vēsturē, kad vingrotāja ieguva trīs pasaules čempionātu kopvērtējumu uzvarētāja titulus. 2003. gada novembrī viņa piedalījās Pasaules kausā Štutgartē, Vācijā, kur ieguva otro vietu brīvajās kustībās un trešo — lēcienā, uz stieņiem un baļķa. 2004. gada aprīļa beigās Horkina sacentās Eiropas čempionātā Amsterdamā, Nīderlandē. Viņa palīdzēja Krievijas komandai ieņemt trešo vietu un individuāli ierindojās ceturtajā vietā daudzcīņā ar rezultātu 36,848, būdama pirmā uz stieņiem.
Atēnu olimpiskās spēles (2004)
Augustā Horkina piedalījās 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās, Grieķijā, lai gan viņas vecums jau stipri pārsniedza parasto vingrotāju vecumu. Komandu finālā Krievijas komanda finišēja trešajā vietā. Daudzcīņā pati Svetlana ieguva sudraba medaļu ar rezultātu 38,211, kvalificējusies kā pirmā stieņos, bet finālā tajos palikusi astotā, kā viņa apgalvoja — mākslīgi radītu traucēkļu dēļ.
Pēc šīs olimpiādes S. Horkina beidza savu sportistes karjeru.
Darbība sporta sistēmā
Kopš 1999. gada organizē pati savu vingrošanas turnīru bērniem Belgorodā, kurš kļuvis populārs un starptautisks.
Pēc aiziešanas no vingrošanas, 2004. gadā S. Horkina kļuva par Krievijas Sporta vingrošanas federācijas viceprezidenti. Viņa bija arī vēstniece 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos, Krievijā. 2016. gadā ar aizsardzības ministra pavēli viņa tika nozīmēta par komandiera vietnieku armijas sporta klubā CSKA, kurā tobrīd skaitījās par apakšpulkvedi. 2018. gadā Horkina tika paaugstināta dienesta pakāpē par pulkvedi.
2019. gada ziemas universiādes atklāšanas ceremonijā viņa iededza uguni kopā ar bendija spēlētāju Sergeju Lomanovu.
Savās grāmatās un intervijās S. Horkina ne reizi vien norādījusi uz negodīgu sacensību organizāciju, tā, apvainojusi Atēnu olimpisko spēļu organizatorus apzinātā viņas traucēšanā pirms uzstāšanās un Sidnejas organizatorus par tīšu stieņu augstumu maiņu. Attiecībā uz krievu sportistu dopinga skandāliem, kas kopš Soču olimpiādes smagi skāruši Krievijas sportu, S. Horkina izteikusies, ka Krievijas vieglatlētu diskvalifikācija esot netaisna un tā esot cīņa ar vējdzirnavām, kamēr pretdopinga organizācija WADA pati nekļūšot pārskatāmāka.
Bērnība
Svetlana Horkina dzimusi Belgorodā 1979. gada 19. janvārī, celtnieka Vasilija un medmāsas Ļubovas meita. Viņas vecāki bija atbraukuši uz Belgorodu peļņā no Mordovijas. Svetlanai ir jaunākā māsa Jūlija, kas arī bija vingrotāja, bet tagad vada sporta skolu. Svetlana stāstīja: "Bērna gados es biju ļoti izvēlīga ēdienā. Mana māte cerēja, ka, ja viņa mani aizvedīs vingrot, es sākšu ēst bez iebildumiem pēc tam, kad iztērēšu daudz enerģijas sporta zālē. Tādā veidā aiz prastiem ēdināšanas iemesliem es sāku savu vingrošanas karjeru četru gadu vecumā."
Pie 165 cm gara auguma, lielākā daļa cilvēku domāja, ka Svetlana ir pārāk gara, lai būtu vingrotāja, turklāt arī fiziski viņa nebija spēcīga. Tomēr viņas treneris Boriss Pilkins saskatīja viņas potenciālu un izdomāja alternatīvas mācību metodes un elementus, kas bija pielāgoti viņas garākajam ķermenim. Ticēdams savas audzēknes spējām, kad tai radās problēmas ar laiku vakaros, Pilkins gadiem ilgi nodarbojās ar Horkinu no rītiem ārpus sava valsts apmaksātā darba laika.
Popularitāte
2001. gadā Eiropas Sporta žurnālistu apvienība nosauca S. Horkinu kopā ar M. Šūmaheru par kontinenta labākajiem sportistiem.
Svetlana bija pazīstama ar savu enerģisko un pārliecināto raksturu. Viņa apgalvoja: „Es netiktu sauktu par dīvu vai karalieni, ja es nebūtu radoša. Mans kostīms un kosmētika man vienmēr bija svarīgi. Kad cilvēki ierodas, lai redzētu vingrošanu, viņi vēlas redzēt šovu, nevis tikai sportu. Un man ir šis talants. Es tik daudz paveicu sportā, ka paies desmitiem gadu, pirms kāds cits sasniegs tikpat.”
2016. gadā tika izlaista filma "Čempioni. Ātrāk. Augstāk. Spēcīgāk.", kurā S. Horkinas lomu nospēlēja Kristīna Asmusa.
Aktrise, rakstniece un TV vadītāja
2002. gadā S. Horkina debitēja kā aktrise S. Vinogradova teātra kompānijas izrādē "Venusa" pēc amerikāņu rakstnieka H. Millera grāmatām un vēstulēm, spēlējot tur galveno sieviešu lomu. Viņa apgalvoja, ka šī loma stipri mainījusi viņu pašu, padarot viņu maigāku un sievišķīgāku.
2003. gadā īsu laiku vadīja TV šovu "Māja-1".
2008. gadā viņa bija Pekinas olimpisko spēļu vingrošanas sacensību Krievijas TV stacijas NTV+ komentētāja un izdeva savu autobiogrāfiju ar nosaukumu "Kūleņi uz augstiem papēžiem" (“Кульбиты на шпильках”). 2009. gadā izdevusi grāmatu par izvairīšanos no sporta traumām un pēcdzemdību atjaunošanos "Fitness dvēselei un miesai" ("Фитнес для души и тела"), bet 2017. gadā vēl vienu autobiogrāfisku grāmatu "Uzvaru maģija" ("Магия побед"), kurā pastāstījusi par savu privāto dzīvi daudz atklātāk kā līdz tam.
Meļevščina
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Čornoje, Baltais ezers.
Svetlana Horkina
Aktrise, rakstniece un TV vadītāja
Piedalījusies Krievijas TV šovos "Cirks ar zvaigznēm" un "Dejas ar zvaigznēm".
Politiskā darbība
Kopš 2003. gada Horkina ir Vienotās Krievijas (tolaik "Vienotība un Tēvzeme") politiskās partijas biedre. Viņa tika ievēlēta par Krievijas Valsts domes deputātu 2007. gadā un atradās tur līdz 2011. gadam. Lielu aktivitāti tajā neparādīja (neviena iesniegta likumprojekta pa 4 gadiem), toties kļuva par mērķi ārējā izskata apspriedējiem.
Kopš 2010. gada bija locekle Krievu Pareizticīgās baznīcas kultūras padomē. Atbalstījusi apvienota galvenā armijas tempļa būvi Piemaskavas parkā "Patriots".
2016. gada vēlēšanās bija viena no partijas "Vienotā Krievija" uzticības personām.
Bijusi viena no Krievijas militarizētās bērnu organizācijas "Junarmija" izveidotājām, izteikusi stingru atbalstu Krievijas ārpolitikai un Krimas sagrābšanai.
Vada Svetlanas Horkinas fondu uzņēmējdarbības un sporta attīstībai, veikusi mēģinājumus finansiāli palīdzēt karjeru beigušajiem sportistiem.
Valsts apbalvojumi
Apbalvota ar trīs Krievijas ordeņiem par sporta sasniegumiem: "Draudzības ordeni" (1997), "Goda ordeni" (2001) un "Par nopelniem Tēvzemes priekšā" (2006), kā arī vairākām armijas medaļām, tai skaitā "Militārās operācijas Sīrijā dalībniekam" un "100 gadu Gaisa kara spēkiem", un vairākām goda zīmēm.
Ģimenes dzīve
2005. gada 21. jūlijā Svetlana dzemdēja dēlu Svjatoslavu Losandželosā, bet tolaik viņa atteicās nosaukt bērna tēvu un piesedzot par to uzdevās cits cilvēks, Holivudas aktieris L. Učaneišvili. Tikai pēc sešiem gadiem tika atzīts, ka tas bijis precētais uzņēmējs K. Šubskijs. Īsi pirms tam, 2011. gada aprīlī Horkina apprecējās ar Oļegu Kočnovu. Viņš ir bijušais ģenerālis Krievijas Federālajā drošības dienestā un ir divdesmit trīs gadus vecāks.
Brīvajā laikā ar ģimeni apmeklē vasarnīcu, kur sev audzē dārzeņus, sēņo, ziemā makšķerē.
Rumba (filma)
Sižets
Fons ir nepieciešams visam. Tomēr, lai iespaidīgi izskatītos "Es", tam ir vajadzīgs iespaidīgs fons. Tam var derētu Ventas rumba, jo tas taču ir platākais ūdenskritums Eiropā. Bet ko vēl iespējams darīt ar Rumbu?
Haralds Zīberts
{{Personas infokaste }}
Haralds Georgs Kārlis Zīberts (de, dzimis, miris ) bija Subatē dzimis vācbaltiešu izcelsmes Latvijas ārsts, psihiatrs.
Dzimis ārsta Kristiāna Zīberta (1859—1926) ģimenē. Mācījies Liepājas Nikolaja ģimnāzijā, vālāk Tērbatas Universitātes medicīnas fakultātē, kuru beidza 1909. gadā. No 1909. līdz 1911. gadam strādāja Strenču psihoneiroloģiskā slimnīcā, kā Alberta Bēra asistents. Pēc tam bija ārsts — asistents Vircburgā. Vircburgas Universitātē ieguva doktora grādu. 1912. gadā atgriezās Liepājā un strādāja vairākās medicīnas iestādēs, tai skaitā bija Liepājas slimnīcas psihiatriskās nodaļas vadītājs. Sarakstījis apmēram 100 brošūras un grāmatas, darbojās speciālizētajos žurnālos.
Juns Arne Rīse
Juns Arne Rīse (no, dzimis ) ir bijušais Norvēģijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Norvēģijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Norvēģijas klubā Aalesund. 1998. gadā pārcēlies uz Francijas klubu AS Monaco. 2000. gadā kļuvis par 1. divīzijas čempionu. 2001. gadā Rīse tika pārdots uz Anglijas Premjerlīgas klubu Liverpool. Kopumā Liverpool kreklā viņš nospēlēja 234 spēles Premjerlīgā un izcīnīja FA kausu, Anglijas Līgas kausu, divus FA Community Shield, kā arī 2005. gadā uzvarēja UEFA Čempionu līgā. Vēlāk spēlējis Itālijas klubā Roma, Anglijas klubā Fulham, Kipras klubā APOEL un Indijā, bet savu karjeru noslēdza Norvēģijā.
Ar 110 mačiem viņš ir visvairāk spēļu aizvadījušais futbolists Norvēģijas futbola izlasē. Piedalījies 2000. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Monaco
Liverpool
APOEL
Vieglatlētika 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Latvijas delegācijā tika iekļauti 23 vieglatlēti: Ronalds Arājs (100 m), Mareks Ārents (kārtslēkšana), Edgars Eriņš (daudzcīņa), Aiga Grabuste (daudzcīņa), Lauma Grīva (tāllēkšana), Laura Ikauniece (daudzcīņa), Poļina Jeļizarova (3000 m šķēršļi), Dmitrijs Jurkevičs (1500 metri), Igors Kazakevičs (50 km soļošana), Ainārs Kovals (šķēpa mešana), Jānis Leitis (400 m), Dace Lina (maratons), Līna Mūze (šķēpa mešana), Sinta Ozoliņa-Kovala (šķēpa mešana), Madara Palameika (šķēpa mešana), Agnese Pastare (20 km soļošana), Ineta Radēviča (tāllēkšana), Arnis Rumbenieks (20 km soļošana), Zigismunds Sirmais (šķēpa mešana), Igors Sokolovs (vesera mešana), Māris Urtāns (lodes grūšana), Vadims Vasiļevskis (šķēpa mešana), Valērijs Žolnerovičs (maratons).
Medaļnieki
Treknināti atzīmētas disciplīnas, kurās bija pieteikti Latvijas sportisti.
Eiženija de Montiho
Eiženija de Montiho (fr, es; dzimusi, mirusi ) bija Francijas imperatore, Napoleona III sieva.
Dzimusi muižnieku ģimenē Granadā. Skolojusies Parīzē un Bristolē. Tuvs ģimenes draugs bija Prospērs Merimē, tāpēc Parīzē baumoja, ka Eiženija ir Merimē meita. Eiženija 1852. gadā Elizejas pils ballē iepazinās ar Napoleonu III, un 1853. gadā viņi apprecējās. Būdama stingra katoliete, ietekmējusi Napoleona III politiku. 1870. gadā, izceļoties Francijas—Prūsijas karam un Nepoleonam III dodoties uz fronti, tika iecelta par reģenti. Pēc sakāves Sedānas kaujā un Napoleona III sagūstīšanas devās trimdā uz Lielbritāniju, kur pēc vācu gūsta ieradās arī Napoleons III. Dzīves pēdējos gadus pēc vīra un dēla Napoleona IV nāves pavadīja Francijas Vidusjūras piekrastē. Mirusi dziļā vecumā Spānijā, apmeklējot radiniekus.
Datortomogrāfija
Datortomogrāfija ir rentgenizmeklēšanas metode, ar kuras palīdzību tiek iegūti cilvēka ķermeņa un orgānu plāna slāņa šķērsgriezuma attēli. Attēlus vēlāk analizē un iegūst mērījumus, kas palīdz izvērtēt orgānu, asinsvadu un citu struktūru anatomiskās īpašības, savstarpējās attiecības un patoloģisko procesu izplatību.
Daudzslāņu datortomogrāfijas izmeklēšanu parasti veic:
Atraktīva Briežvabole no Carnikavas
"Atraktīva Briežvabole no Carnikavas" ir 2016. gadā izdota Latvijas animācijas filma. Filmas režisore ir Indra Sproģe.
Sižets
Animācijas filma tika izveidota, lai bērniem palīdzētu apgūt angļu valodas alfabētu. "Atraktīva Briežvabole no Carnikavas" ir animācijas filmas "Joka pēc alfabēts" angļu versija.
Nikola Vučevičs
Nikola Vučevičs (srp; dzimis ) ir Šveicē dzimis Melnkalnes basketbolists, spēlē centra pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Čikāgas "Bulls", bet lielāko daļu karjeras spēlējis Orlando "Magic". Melnkalnes basketbola izlases dalībnieks.
Karjera
Pirms NBA karjeras N. Vučevičs spēlēja vienu sezonu vidusskolas komandā ASV, bet pēc tam NCAA, kur pārstāvēja Dienvidkalifornijas Universitātes basketbola komandu "Trojans".
2011. gada NBA draftā N. Vučeviču Filadelfijas "76ers" izraudzījās pirmajā kārtā ar 16. kārtas numuru. NBA lokauta laikā spēlēja Melnkalnes kluba Podgoricas "Budućnost" sastāvā, taču pēc lokauta beigām sāka karjeru NBA "76ers" sastāvā. 2012. gada augustā plaša trīs komandu darījumā tika aizmainīts uz Orlando "Magic". Šī darījuma rezultātā "Magic" līderis, centrs Dvaits Hauards pārcēlās uz Losandželosas "Lakers", kā rezultātā atbrīvojās komandas pamatsastāva centra spēlētāja vieta, kuru veiksmīgi ieņēma N. Vučevičs. 2012.—2013. gada NBA sezona N. Vučevičam ir ļoti produktīva, visās spēlēs dodoties komandas starta pieciniekā, kopš tā laika viņš nemainīgi ir viens no NBA līderiem pēc vidēji spēlē izcīnīto atlekušo bumbu skaita. 2012. gada 31. decembrī spēlē pret Maiami "Heat" viņš uzstādīja Orlando "Magic" kluba rekordu un savu karjeras rekordu, izcīnot 29 bumbas zem groziem.
2019. gadā N. Vučevičs pirmo reizi tika iekļauts NBA Visu Zvaigžņu spēles dalībnieku skaitā.
2021. gada martā viņš kopā ar Elfaruku Aminu tika aizmainīts uz Čikāgas "Bulls" pret Vendelu Kārteru, Oto Porteru un divām nākotnes pirmās kārtas drafta izvēlēm.
Melnkalnes izlases sastāvā izcīnījis 21. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā.
Manāsa
Izteka — Himalajos, Ķīnas teritorijā, kur upes nosaukums ir Njamdžanga. Vidustecē, Butānā, upes nosaukums ir Dangme. Ietek Brahmaputrā pie Džogīghopas. Upes Butānas daļā ierīkots Karaliskais Manāsas nacionālais parks.
Enkaustika
Enkaustika (no gr, enkaustikē — 'iededzināt') ir glezniecības tehnika, kurā kā krāsu pigmentu saistvielu izmanto karstu kausētu vasku.
Plašākā nozīmē par enkaustiku dēvē arī vaska glezniecību. Mūsdienās enkaustiku izmanto galvenokārt tikai restaurācijā.
Vēsture
Jau Senajā Ēģiptē, 14. gadsimtā pirms Kristus vasks kā krāsu saistviela aukstā veidā tika lietots tempļa fasāžu gleznojumos. Senajā Grieķijā, 5. gadsimtā pirms Kristus enkaustikas tehnika tika pilnveidota, klājot karstas krāsas jeb lietojot karsto paņēmienu, bet 4. gadsimtā pirms Kristus tehniku atkal vienkāršoja, atgriezdamies pie aukstā paņēmiena. Šajā tehnikā 1.—3. gadsimtā tika gleznoti slavenie Faijūmas portreti, kas 1887. gadā tika atrasti Faijūmas oāzē Ēģiptē.
Oļegs Zolotovs
Oļegs Zolotovs (ru, dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas krievu dzejnieks.
Biogrāfija
O. Zolotovs uzaudzis Rīgā, mācījies Rīgas pedagoģiskajā skolā, Kuibiševas mūzikas augstskolā, vēlāk apguvis mūrnieka-podnieka profesiju. Strādājis par krāšņu mūrnieku, skursteņslauķi un teātra administratoru. 80. gadu beigās kļuvis par vienu no spilgtākajiem žurnāla "Avots" krievu izdevuma „Rodņik” loka autoriem. Publicējies galvenokārt periodiskos izdevumos. Vienīgais dzejoļu krājums „18 октября” (18. oktobris) 1993. gadā iznācis "samizdatā", vēlāk, 2006. gadā izdota tā papildināta versija. Atdzejojis krievu valodā Jāņa Rokpeļņa dzeju. Atdzejojumi latviešu valodā publicēti kopš 2006. gada.
O. Zolotovs tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem Latvijas krievu dzejniekiem. Viņa daiļradē antīki motīvi, franču modernisma dzejas ietekme, kā arī iedvesmošanās no sava laikmeta dzejniekiem, kuri piesaukti vairākos dzejoļos.
Heparīns
Heparīns ir proteoglikāns, kas sastāv no glikuronskābes un glikozamīna. Cilvēka un dzīvnieku organismā heparīns izstrādājas tuklajās šūnās un ir dabīgs asins pretsarecēšanas faktors.
Meļķeri
Meļķeri ir ciems Ķepovas pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Ciema teritorijā atrodas Meļķeru kapsēta, kas konfesionāli ir piederīga Asūnes Svētā Krusta paaugstināšanas Romas katoļu baznīcas draudzei.
DHL Aero Expreso
DHL Aero Expreso S.A. ir Panamas kravas lidsabiedrība. Mītnes vieta atrodas Tokumenas starptautiskajā lidostā. Dibināta 1996. gadā.
Lidsabiedrības īpašnieki ir Panamā reģistrētais Felix Picardi (51 %) un Nīderlandē reģistrētais DHL Worldwide Express B.V. (49 %).
Lidsabiedrība dibināta 1996. gada februārī. Lidojumus sāka 1996. gada augustā. Sākotnēji tie bija čarterreisi, bet 1996. gada 7. novembrī sākti regulāri reisi.
DHL Aero Expreso meitas uzņēmumi:
Eduards Jānis Krieviņš
Eduards Jānis Krieviņš–Mīkstums (dzimis, miris ) bija latviešu jurists, pulkvedis. Latvijas Republikas Tiesu palātas Tiesu palātas viceprokurors, Latvijas Bruņoto spēku virstiesas loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Viļņas Vecais teātris
Viļņas Vecais teātris (lt) ir teātris Lietuvas galvaspilsētā Viļņā. Izrādes tajā notiek galvenokārt krievu valodā (vai krievu valodā ar lietuviešu subtitriem), kā arī lietuviešu valodā. Teātra ēka atrodas Viļņas centrā, Jona Basanaviča ielā 13.
Eduards Jānis Krieviņš
Dzīves gājums
1905. gadā beidzis Bauskas pilsētas skolu. 1915. gadā beidzis Jelgavas ģimnāziju. Mācības turpinājis Maskavas Universitātes Juridiskā fakultātē. 1916. gada maijā iesaukts armijā. 1917. gadā pabeidzis Maskavas praporščiku skolu. 1918. gadā atvaļināts no armijas un atgriezies Rīgā.
Viļņas Vecais teātris
To 1864. gadā izveidoja Sanktpēterburgas Aleksandras teātra aktieris Pāvels Vasiļjevs kā Krievu drāmas teātri (ru, lt). Tolaik tas bija vienīgais teātris Viļņā. Otrā pasaules kara laikā teātris tika likvidēts un atjaunots 1946. gadā.
Eduards Jānis Krieviņš
Dzīves gājums
Piedalījies Brīvības cīņās. Pēc tam ieņēmis dažādus amatus Iekšlietu ministrijā un Latvijas armijā. 1928. gadā pabeidzis Latvijas Universitātes Tiesību zinību fakultāti un pieņēmis otru uzvārdu — Mīkstums. 1929. gadā iecelts par kara prokurora palīgu, bet 1931. gadā par kara tiesnesi. 1935. gadā piešķirta dienesta pakāpe - pulkvedis. No 1935. gada Kara virstiesas loceklis.
Padomju okupācijas laikā no armijas atvaļināts.
Vācu okupācijas laikā bijis Rīgas apgabaltiesas loceklis. 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1951. gadā pārcēlies uz Ņujorku.
Konversācijas vārdnīca
Konversācijas vārdnīca var būt:
2015. gads kosmonautikā
Šeit apkopoti 2015. gada nozīmīgākie notikumi kosmonautikā.
Vispārēji
2015. gadā veikta Krievijas kosmiskās aģentūras pārveidošana par valsts korporāciju Roskosmos. Janvārī par tās vadītāju kļuva Igors Komarovs, nomainot Oļegu Ostapenko.
Jūlijā par Eiropas Kosmosa aģentūras ģenerāldirektoru kļuva Johans Dītrihs Verners, nomainot Žanu Žaku Dordēnu.
Turkmenistānas un Monako aprīlī palaida savu pirmo pavadoni TürkmenÄlem52E/MonacoSAT. Novembrī palaists Laosas pirmais pavadonis LaoSat-1.
Kosmiskie nesēji
Septembrī Ķīna palaida jaunas nesējraķetes Chang Zheng 6 un Chang Zheng 11.
Novembrī pirmajā lidojumā avāriju cieta ASV nesējraķete SPARK, kas izveidota uz zondējošās raķetes Strypi bāzes. Maijā neveiksmi piedzīvoja Krievijas raķete Proton-M/Briz-M dzinējbloka Briz-M kļūmes dēļ. Jūnijā avarēja ASV privātā raķete Falcon 9 v1.1.
Šajā gadā veikti vairāki veiksmīgi daudzkārtizmantojamu kosmisko transportsistēmu izmēģinājumi. Februārī suborbitālā lidojumā izmēģināts ESA kosmoplāna prototips. Aprīlī un novembrī palaista daudzkārt izmantojama suborbitālā transportsistēma New Shepard; pēdējā lidojumā pēc 100 km sasniegšanas raķete un kapsula veiksmīgi vertikāli piezemējās. Decembrī pēc pavadoņu palaišanas orbītā veiksmīgi vertikāli uz zemes nosēdās Falcon 9 v1.1 pirmā pakāpe; citi Falcon nolaišanās mēģinājumi uz okeāna platformas beidzās neveiksmīgi.
Starpplanētu zondes
Nozīmīgākie notikumi planētu pētniecībā bija NASA zondes Dawn ieiešana orbītā ap pundurplanētu Cereru un New Horizons Plutona pārlidojums.
Alfavila
"Alfavila" (fr) ir 1965. gada Franču jaunā vilņa zinātniskās fantastikas neo-noir filma, kuras režisors un scenārija autors ir Žans Liks Godārs. Filmā galvenās lomas atveido Edijs Konstantins, Anna Karina, Akims Tamirovs un Hovards Vernons.
Filma stāsta par amerikāņu slepeno aģentu, kas ierodas totalitārajā kosmosa pilsētā Alfavilā, lai atrastu pazudušu personu un atbrīvotu pilsētu no tā tirāniskā valdnieka.
Filmas "Alfavila" pirmizrāde notika. Filma saņēma Zelta lāča balvu 15. Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā. Filmā apvienoti gan antiutopijas, gan film noir žanri. Filmā netiek izmantoti nekādi futūristiski rekvizīti, bet gan tā filmēta Parīzē, kur tās naksnīgās ielas kļuva par Alfavilas ielām.
2015. gads kosmonautikā
Kosmiskās observatorijas
Septembrī palaista Indijas astronomiskā observatorija Astrosat. Decembrī Ķīna palaida observatoriju DAMPE tumšās matērijas meklējumiem.
Citi pētnieciskie pavadoņi
Gada sākumā palaists ASV augsnes mitruma pētniecības pavadonis SMAP un kosmisko laikapstākļu pētniecības pavadonis DSCOVR. Martā palaisti četri ASV magnetosfēras pētniecības pavadoņi MMS. Decembrī palaists Eiropas kosmiskais aparāts LISA Pathfinder, lai izmēģinātu tehnoloģijas, kuras izmantos gravitācijas viļņu observatorijā eLISA.
Pilotējamie lidojumi
Decembrī Krievija palaida jaunas modifikācijas kravas kuģi Progress MS-01
Leons Prūseika
Leons Prūseika (lt, īstajā vārdā Alberts Vabals (lt); dzimis, miris ) bija Lietuvas sociāldemokrātiskās partijas darbinieks, ASV lietuviešu sociāldemokrātu preses darbinieks un publicists. 1907. gadā beidzis Liepājas ģimnāziju.
No 1905. gada rakstījis dažādiem lietuviešu laikrakstiem. 1906. gadā iestājās Lietuvas Sociāldemokrātiskajā partijā. No 1907. līdz 1909. gadam studēja tieslietas. 1909. gadā par pretvalstisku darbību arestēts. Līdz 1911. ieslodzījumā, vēlāk izsūtīts uz Sibīriju, no kurienes izbēga un caur Lietuvu nelegāli emigrēja uz ASV, kur darbojās lietuviešu kreisas noslieces avīzēs.
Pipas
Pipas, pipu ģints, arī pipaskrupji (Pipa) ir viena no bezmēles varžu dzimtas (Pipidae) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Kā visas bezmēles vardes arī pipas visu dzīvi pavada ūdenī, krastā iznākot ļoti reti. Tās galvenokārt izplatītas Dienvidamerikas ziemeļu daļā, bet Panamas pipa (Pipa myersi) sastopama Panamā, Centrālamerikas pašos dienvidos.
Kopīgās īpašības
Pipām ir vairākas morfoloģiskas īpašības, kas piemerotas dzīvei zem ūdens. To ķermeņi ir ekstrēmi plakani, atgādinot zemē nokritušu lapu. Pakaļkāju pēdas ir ļoti lielas un platas, pirkstus savieno peldplēve, toties priekškāju pirksti ir bez peldplēvēm un tie ir arī ļoti gari. Tādēļ angļu valodā šīs vardes mēdz saukt arī par zvaigžņu pirkstu krupjiem (star-fingered toads). Kā visām bezmēles vardēm tām nav mēles un balss saites, bet ir sānu līnijas sistēma, kas uztver ūdens kustību. Kurkuļi lielākajai daļai sugu atgādina nelielus samiņus, tā kā tiem ir divi taustekļi.
Pipu ģints sugas ir lielākās visā bezmēles varžu dzimtā, lielākajiem īpatņiem sasniedzot 19 cm.
Vairošanās
Pipām ir ļoti īpatnējs vairošanās veids. Tēviņš no augšas satver mātīti, un pāris atkārtoti griežas augšpēdus un atpakaļ. Ikri tiek iznērsti, apaugļoti un noturēti spraugā starp mātītes muguru un tēviņa vēderu. Mātītes muguras āda uzpamst un ieskauj ikrus, kuri paliek iespiedušies mātītes mugurā. Katram ikram izveidojas neliela kabatiņa, kurā embrijs atkarībā no sugas attīstās līdz zināmai pakāpei. Dažām sugām no mātītes muguras kabatiņām izpeld kurkuļi, citām jau mazas vardītes.
Viens no pirmajiem zinātniskiem pipu aprakstiem latviski iznāca 1921. gadā: "''Kāds Amerikas krupis (Pipa americana) attīstošās oliņas nes sev uz muguras. Āda uz muguras šinī laikā viņiem piepamst un izveidojas ar valni ielenkti iedobumi. Kad mātīte iedēj oliņas, tēviņš saliek visas viņai uz muguras, pie tam katru oliņu atsevišķā kanniņā. Mazuļu pārvēršanās tur notiek pilnigā drošibā, jo katram ir atsevišķa kanniņa no kurienes iznāk pilnīgi attistijušies mazi krupiši.
Ķirbis
Ķirbis ir vairāku ķirbju ģints (Cucurbita) kultūraugu auglis. Pēc morfoloģiskās klasifikācijas ķirbis ir oga. Ķirbju ražu iegūst no tādām sugām kā parastā ķirbja (C. pepo), daudzgadīgā ķirbja (C. ficifolia), lielaugļu ķirbja (C. maxima) un muskata ķirbja (C. moschata). Ķirbjus galvenokārt izmanto uzturā. Tiem ir arī dažāda simboliska nozīme, piemēram, Halovīnā.
Ķirbjus sākotnēji kultivēja tikai Latīņamerikā, galvenokārt mūsdienu Meksikas teritorijā. Tos sāka audzēt aptuveni 6000 gadus p.m.ē. Eiropā tos sāka audzēt tikai pēc Lielajiem ģeogrāfiskajiem atklājumiem 16. gadsimtā. Par atzītu pārtikas augu Eiropā ķirbis kļuva 17. gadsimtā.
Ķirbji ir labs šķiedrvielu, vitamīnu, olbaltumvielu un dzelzs avots.
Meļņica (Biķernieku pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Meļņicas ezers, Panteļišku ezers.
Benita Plezere
Benita Plezere-Eglīte (agrāk Benita Plezere; dzimusi 1937. gada 12. oktobrī Rīgā) ir latviešu represētā, kas izsūtījuma laikā sūtīja savai krustmātei zīmējumus ar ainām no ikdienas dzīves nometinājumā.
Biogrāfija
Plezeres tēvs nācis no Dobeles apriņķa Anneniekiem, kur 205 hektāru lielajā saimniecībā "Tērces" uzauga arī Benita, viņas brālis un māsa. Viņas mamma nāca no Jelgavas. 1949. gada 25.martā Benitas Plezeres ģimeni izsūtīja uz Omskas apgabalu kā vienu no "kulaku" ģimenēm, kurām pirms kara piederēja vairāk nekā 30 ha zemes. Benitas Plezeres brālēns palika dzīvot pie tantes citā Latvijas novadā. Tante sūtīja paciņas Plezeres tēva un viņa brāļa ģimenēm uz Sibīriju, par ko viņa tika pazemināta amatā. Pēc septiņiem Sibīrijā pavadītiem gadiem, 1956. gadā, visa ģimene atgriezās Latvijā. Plezeres māte no Sibīrijas atgriezās kā otrās grupas invalīde, arī tēva veselība bija sabojāta. Plezeru ģimenes mājās atgriezties vairs nebija iespējams, jo ēkas bija sagruvušas, to vietā izaudzis mežs.
Asterolepis radiata
Asterolepis radiata ir devona antiarhu suga, kas dzīvoja Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā frānas laikmetā un kuras fosilijas ir atrodamas amatas svītas nogulumos. Sugai nosaukumu 1900. gadā deva austriešu paleontologs Jozefs Rohons, pamatojoties uz šīs sugas pārstāvju ķermeņa bruņu radiālo ornamentējumu.
Apraksts
Pineālā plātne ir simetriska, tās priekšējā un aizmugurējā mala ir apmēram vienādā garumā. Plātnes priekšējā mala ir taisna, bet aizmugurējā mala ieliekta. Sāna kaula (La) preorbitālā un postorbitālā daļa ir apmēram vienādā garumā. D.end. atveres uz pakauša kaula iekšējās virsmas ir lielas un piltuvveidīgas.
Ķermeņa bruņa ir gara un zema. AMD priekšējās daļas garums gandrīz tāds pats kā aizmugures daļai. Tergālajam stūrim nav fiksētas vietas un tas izvietots AMD centrā vai vai priekšējā daļā. Pirms tā un aiz tā ir attīstīta mediālā riba, kas atsevišķos gadījumos var būt ļoti augsta. Ķermeņa bruņas aizmugurējā mala ir smaila. Sānu sienas zemas, ADL un MxL plātnes šauras un garas. Leņķis starp ADL horizontālo locītavas padziļinājumu un kaula virsmu ir 40-45°. Vēdera siena ir plata. Platuma (AVL un PVL savienojumu līmenī) attiecība pret garumu ir 61. Aizmugurējo bedrīšu kanālu vagas konstatējamas tikai jauniem īpatņiem.
Ornamentējumu veido ļoti augsti pauguriņi, kuru pamatnes saplūst rindās, kas paralēlas bruņu plātņu malām. Reizēm kauli klāti tikai ar radiālām ribām, un atsevišķi pauguriņi būtiski neizceļas.
Salīdzinājums
Pēc galvas vairoga uzbūves A. radiata tuvs A. ornata, A. essica, un A. maxima sugai no Skotijas. No A. ornata šī suga atšķiras ar rostrālās un pakauša malas uzbūvi, bet no A. maxima ar aizmugurējo sānu stūru formu un izvietojumu. Orbitālās atveres aizmugurējās malas ieliekums A. radiata satuvina ar A. scabra.
A. radiata ķermeņa bruņu uzbūve līdzīga A. ornata ķermeņa bruņām, taču A. radiata bruņas ir nedaudz šaurākas un slaidākas. Ķermeņa bruņas aizmugurējā mala ir tāda pati, kā A. maxima, bet tai tomēr vairāk attīstīts centrālais mediālais izcilnis un būtiski šaurāka vēdera sienas subcefālā daļa. A. radiata sugas raksturīga īpašība ir atsevišķu kaulu ribainais ornamentējums, kas no A. dellei bruņu ornamentējuma atšķiras ar robustākām un lielākām ribām. Pie tam A. radiata, atšķirībā no A. dellei, galvas vairogs ar ribām klāts tikai daļēji. Otra raksturīgā A. radiata īpašība ir attīstīta dorsālā riba, kas ir konstatēta arī dažām citām asterolepju sugām, taču tās nesasniedz tādus izmērus kā A. radiata sugai.
Nacionālā Satversmes sapulce
Nacionālā Satversmes sapulce (franču: Assemblée nationale constituante) bija Franču revolūcijas pirmā posma augstākais likumdevēja orgāns, kas izveidojās 1789. gada 9. jūlijā uz karalim Luijam XVI nepaklausīgo Ģenerālštatu bāzes un pastāvēja līdz 1791. gada 30. septembrim, kad spēkā stājās 1791. gada konstitūcija un darbu sāka jaunā Francijas Likumdošanas sapulce.
Ņemot vērā haotisko politisko situāciju, Satversmes sapulces deputātu skaits svārstījās starp 1100 un 1300. Uz Ģenerālštatu sasaukšanu virkne deputātu vēl nebija ieradušies Parīzē, bet galīgais deputātu skaits sasniedza 1315, no kuriem 330 pārstāvēja garīdzniecību, 322 aristokrātus un 663 Trešo kārtu. Ja aristokrātu vidū dominēja vīrieši ar militāro pieredzi, tad Trešajā kārtā lielu daļu veidoja juristi.
Izveidošanās
1789. gada 17. jūnijā Ģenerālštatu Trešās kārtas deputāti pasludināja sevi par Nacionālo sapulci un aicināja tai pievienoties arī pārējās divas kārtas - baznīcas pārstāvjus un aristokrātus. Nacionālā sapulce, kā visu kārtu pārstāvniecība, sevi uzskatīja par varā līdzīgu karalim. 20 jūnijā Trešās kārtas deputāti, kam pievienojās 149 baznīcas pārstāvji un 2 aristokrāti, zvērēja neizklīst, kamēr nebūs pieņēmuši jaunu karalistes konstitūciju. Karalis, pēc neveiksmīga mēģinājuma deputātus padzīt, bija spiests pieņemt sapulces tālāku darbību, un 27. jūnijā pavēlēja arī pārējiem aristokrātu un garīdzniecības deputātiem iesaistīties tās darbībā. Ņemot vērā savu galveno mērķi - konstitūciju - sapulce 9. jūlijā sevi pārdēvēja par Nacionālo Satversmes sapulci.
Augstākais varas orgāns
Jau 14. jūlijā karaļa, deputātu un radikālās tautas konflikts noved pie Bastīlijas ieņemšanas, pēc šī datuma karaļa vara faktiski beidz pastāvēt, un Satversmes sapulce kļūst par augstāko varu valstī. Sapulce vienlaikus nodarbojās ar konstitūcijas sagatavošanu un valsts ikdienas pārvaldes jautājumiem.
Atšķirībā no Lielbritānijas parlamenta, kas tiekas nelielā zālē, vai ASV Satversmes sapulces, kurā bija 55 delegāti, Francijas parlaments ir milzīgs un tā sēdes ir atklātas skatītājiem. Zālē valda troksnis un deputātus bieži ietekmē zālē iebrūkošais pūlis. Sapulces veidošanās no kārtu Ģenerālštatiem un lielais deputātu skaits ātri noved pie frakciju rašanās un strīdiem par katru jautājumu. Lielā deputātu skaita dēļ, Sapulces darbs bija lēns. Deputātu reģistrācija aizņēma vairākas stundas, par katru jautājumu uzstājās vairāki desmiti runātāju. Sapulču zāles bija milzīgas, un runātājiem bija gandrīz jākliedz. Lai paātrinātu darbu, drīz tika izveidotas vairākas komitejas, kurām uzticēja atbildību par konkrētām politikas jomām.
Pēc kārtu dalījuma sabrukuma, deputāti sākotnēji dalījās:
Feodālisma beigas
4. augusta vakarā Sapulce sāk apspriest jautājumu par īpašuma tiesību neaizskaramību, kas aktualizējies pēc zemnieku nemieriem provincēs. Deputāti sāk kritizēt pastāvošo īpašumu un privilēģiju sistēmu, un aizrautībā pieņem virkni dekrētu, kas pilnībā izbeidz feodālismu Francijā. Visu pieņemto lēmumu pierakstīšana, verifikācija un publiskošana aizņēma nedēļu, bet galvenie no tiem ir: visu veidu dzimtbūšanas atcelšana, senjoru privilēģiju izbeigšana, medību ierobežojumu atcelšana, desmitās tiesas aizvietošana ar nodokli, visu kārtu vienlīdzība nodokļu priekšā, tiesības visiem pilsoņiem ieņemt valsts un armijas amatus, pilsētu un provinču privilēģiju atcelšana, aizliegta valsts un tiesu amatu pirkšana, izbeigta baznīcas nodevu sūtīšana Romas pāvestam. Sapulce arī pavēl izkalt piemiņas medaļu un pasludina karali par "franču brīvības atjaunotāju".
Ātrais reformu kurss skar visus valsts iedzīvotāju slāņus, radikalizē pilsētnieku nabadzīgāko daļu, kas sāk mēģinājumus ietekmēt valsts varu, kas joprojām atrodas aristokrātijas un buržuāzijas rokās. Aristokrātijas un baznīcas privilēģiju likvidēšana rada aizvien dziļākus Francijas konfliktus ar katoļu baznīcu un pārējām Eiropas monarhijām.
Akmensrags
Akmensrags (arī Akmeņrags) ir zemesrags Baltijas jūras piekrastē 10 km uz dienvidrietumiem no Pāvilostas, Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Izveidojies abrāzijas-akumulācijas krastā, tā augstums 4 m. Krasta izliekuma rādiuss ~3 km, krasta līnijas izliekums mainās no dienvidaustrumiem—ziemeļrietumiem un dienvidrietumiem—ziemeļaustrumiem. Akmensragā 1884. gadā uzbūvēta Akmeņraga bāka.
Akmensrags atrodas īpaši aizsargājamā dabas teritorijā — Ziemupes dabas liegumā, kā arī ir Eiropas Savienības nozīmes putniem nozīmīgā vietā (piekraste no Ziemupes līdz Rīvai). Zemesraga jūras pusē zemūdens rifu un dzīvotņu aizsardzībai 2010. gadā izveidota 25 829 ha liela aizsargājamā jūras teritorija «Akmensrags».
2011. gada tautas skaitīšana Latvijā
2011. gada tautas skaitīšana Latvijā bija viena no regulārajām Latvijas tautskaitēm ar mērķi iegūt detalizētus visaptverošus datus par Latvijas pastāvīgajiem iedzīvotājiem, viņu ģimenēm un mājokļiem. 2011. gada tautas skaitīšanas trijos posmos tika iegūta informācija par 1 880 000 personām. Pēc papildus datubāzu analīzes par Latvijas pastāvīgajiem iedzīvotājiem tika atzīti vēl 188 000 personu, kuras neizdevās sastapt klātienē vai piereģistrēt internetā. Tādējādi aplēstais Latvijas pastāvīgo iedzīvotāju skaits pirmajā tautskaites dienā 2011. gada 1. martā bija 2 068 000.
Pilnībā 2011. gada tautas skaitīšanas kopsavilkuma datubāze kļuva pieejama 2014. gada martā.
Metode
Tautas skaitīšanu veica trijos posmos. No 2011. gada 1. līdz 12. martam iedzīvotāji bija aicināti aizpildīt tautas skaitīšanas anketas tiešsaistes režīmā internetā. Šādi ieguva datus par 30% no kopējā iedzīvotāju skaita un 17% no kopējā mājokļu skaita. No 2011. gada 17. marta līdz 31. maijam tautas skaitītāji apmeklēja iedzīvotājus viņu dzīvesvietās (bija izveidoti 1960 tautas skaitīšanas iecirkņi 37 tautas skaitīšanas reģionos), iegūstot datus par 83% no tautskaitē iekļautajām personām un par 97% no iekļautajiem mājokļiem. No 2011. gada 1. līdz 10. jūnijam tiem iedzīvotājiem, kas nebija piedalījušies pirmajā un otrajā tautas skaitīšanas posmā, tika dota papildus iespēja aizpildīt tautas skaitīšanas anketas internetā.
Nesaskaitītās personas
Dažādu iemeslu dēļ tautas skaitīšanas laikā nebija iespējams iegūt informāciju pilnīgi par visām Latvijas Republikas Iedzīvotāju reģistrā reģistrētajām personām. Tādēļ, lai noskaidrotu, vai nesaskaitītās personas ir (nav) uzskatāmas par Latvijas Republikas teritorijas pastāvīgiem iedzīvotājiem 2011. gada 1. martā, tika izmantota valsts administratīvo reģistru informācija.
Nesaskaitītās personas atzina par Latvijas pastāvīgajiem iedzīvotājiem, ja dati par tām laikaposmā no 2010. gada 1. marta līdz 2011. gada 28. februārim bija atrodami šādās datubāzēs:
Valters Halšteins
Valters Halšteins (de; dzimis, miris ) bija vācu jurists un politiķis. Viens no Eiropas Savienības pamatlicējiem. Pirmais Eiropas Komisijas prezidents no 1958. līdz 1967. gadam. Halšteina vārdā nosaukta Halšteina doktrīna.
Dzīvesgājums
Dzimis Maincā, studēja tiesības Bonnā, Minhenē un Berlīnē. 1925. gadā aizstāvēja doktora disertāciju par Versaļas līgumu. No 1926. gada strādāja Ķeizara Vilhelma biedrībā Berlīnē. No 1930. līdz 1941. gadam pasniedza tiesības Rostokas Universitātē. 1941. gadā iecelts par civiltiesību pasniedzēju Frankfurtes Universitātē.
No 1942. gada - vērmahta dienestā Ziemeļfrancijā. 1944. gadā krita Sabiedroto gūstā. Līdz 1946. gadam karagūsteknis Misisipi štatā. 1946. gadā atgriezās Frankfurtes Universitātē, un kļuva par tās rektoru. 1951. gadā pirmais Vācijas pēckara kanclers Konrāds Adenauers iecēla Halšteinu par kanclera biroja valsts sekretāru un Vācijas delegācijas vadītāju sarunās par Šūmana deklarācijas realizāciju. Pēc tam tika iecelts par Vācijas ārlietu ministrijas valsts sekretāru. Atbildēja par savā vārdā nosauktas Halšteina doktrīnas ieviešanu. Doktrīna paredzēja diplomātisko attiecību saraušanu ar jebkuru valsti, kas atzīs VDR. Strādāja ārlietu ministrijā līdz 1958. gada sākumam, kad tika iecelts par Eiropas Komisijas prezidentu. Kā viens no diviem Vācijas pārstāvjiem 1957. gadā parakstīja Romas līgumu.
Darbodamies Eiropas Komisijas prezidenta amatā, bija opozīcijā de Golla redzējumam par "valstu Eiropu", kurā lielāka ietekme būtu nacionālajām valdībām, tāpēc 1967. gadā bija spiests pamest amatu. Pēc demisijas aktīvi darbojās Vācijas iekšpolitikā, no 1969. līdz 1972. gadam - Bundestāga deputāts. No 1968. līdz 1974. gadam bija Eiropas kustības vadītājs.
Maikls Olsberijs
Maikls Tainers Olsberijs (Michael Tyner Alsbury; dzimis, miris ) bija ASV inženieris un izmēģinātājpilots. Darbojies aerokosmiskajā uzņēmumā Scaled Composites.
Jau no bērbības Olsberiju aizrāva aviācija. Viņš ieguva pilota licenci 23 gadu vecumā. Vēlāk iegūtas citas pilota kvalifikācijas.
Ērihs Honekers
Ērihs Honekers (, dzimis, miris ) bija VDR politiķis, valdošās komunistiskās Vācijas Sociālistiskās vienības partijas ģenerālsekretārs un VDR Valsts padomes priekšsēdētājs. Gandrīz divdesmit gadus (1971—1989) bija faktiskais Austrumvācijas vadītājs.
Maikls Olsberijs
Kalifornijas politehniskajā valsts universitātē ieguvis bakalaura grādu aeronautikas inženierijā.
Ērihs Honekers
Pēc komunistiskā režīma krišanas tika pakļauts kriminālvajāšanai un izbrauca no Vācijas - vispirms uz PSRS, bet vēlāk uz Čīli. Miris 1994. gadā Santjago.
Maikls Olsberijs
1998. gadā Olsberijs sāka strādāt Scaled Composites par inženieri un izmēģinātājpilotu. Veicis vairākus lidojumus ar raķešplānu SpaceShipTwo VSS Enterprise. 2014. gada 31. oktobrī VSS Enterprise izmēģinājumu lidojumā kopā ar Pītu Sīboldu raķešplāns avarēja. Maikls Olsberijs gāja bojā, bet Sīboldam izdevās katapultēties un viņš ar smagiem ievainojumiem tika nogādāts slimnīcā.
Ērihs Honekers
Biogrāfija
1926. gadā iestājies Vācijas Komunistiskās partijas jauniešu organizācijā un 1930. gadā kļuvis par Vācijas Komunistiskās partijas biedru. 1931. gadā kļuvis par komunistu jauniešu organizācijas vadītāju Zāras reģionā. Pēc nacistu nākšanas pie varas darbojās pagrīdē. Arestēts 1934. gadā, otrreiz arestēts 1937. gadā, kad notiesāts uz desmit gadiem cietumā.
Karam beidzoties, atbrīvots un pievienojies Valtera Ulbrihta vadītajai komunistu grupai, kas bija atsūtīta no PSRS uz padomju okupācijas zonu. No 1946. līdz 1955. gadam Honekers bija komunistu jauniešu organizācijas Freie Deutsche Jugend vadītājs. No 1949. gada Honekers bija Sociālistiskās Vienotības partijas Centrālkomitejas loceklis, no 1958. gada partijas Politbiroja loceklis. No 1960. līdz 1971. gadam bija Nacionālās Aizsardzības Padomes sekretārs.
1961. gadā Honekers bija viens no galvenajiem Berlīnes mūra celtniecības organizētājiem, viņš arī deva pavēli šaut uz visiem, kas mēģina bēgt uz rietumiem.
Honekers vadīja opozīciju Ulbrihta mēģinājumiem liberalizēt un reformēt plānveida ekonomiku. 1971. gadā ar PSRS atbalstu kļuva par Sociālistiskās Vienotības partijas pirmo sekretāru, atstumjot Ulbrihtu no amatiem un kļūstot par faktisko VDR vadītāju. 1976. gadā ievēlēts par VDR Valsts padomes priekšsēdētāju.
1972. gadā VDR un VFR parakstīja līgumu, kas noveda pie VDR diplomātiskās atzīšanas. 1973. gadā VDR uzņēma ANO. Plašāki diplomātiskie un ekonomiskie kontakti ar VFR nozīmēja, ka VDR režīms aizvien lielāku uzmanību pievērsa iekšējai drošībai un valsts sociālistiskajai identitātei, kas tika nostiprināta 1974. gada Vācijas Demokrātiskās Republikas konstitūcijas labojumos.
1980.-81. gadā Honekers aktīvi iestājās par nepieciešamību Polijā ievest Varšavas pakta militāros spēkus, lai novērstu arodbiedrības Solidaritāte radītos draudus padomju režīmam. Vienlaikus Honekers pretojās PSRS kodolraķešu izvietošanai VDR.
Honekeram nebija pieņemama Mihaila Gorbačova perestroika, un Honekers ierobežoja aizvien liberālāko PSRS preses izdevumu pārdošanu VDR. 1989. gada vasarā Honekers apsveica Ķīnas vadītājus ar Tjananmeņas laukuma protestu asiņaino apspiešanu.
1989. gada vasarā VDR pieauga iekšpolitiskā krīze, un lai arī 1989. gada 7. oktobrī Honekers vēl atzīmēja valsts izveidošanas 40. gadadienu, dažas dienas vēlāk viņu atstādināja no visiem amatiem.
Pēc sākotnējās slēpšanās Vācijā Honekers bēga uz Maskavu un 1991. gada decembrī uz Čīli. Veselības iemeslu dēļ tiesas prāva pret viņu tika atcelta un 1994. gadā viņš Čīlē mira.
Alekss Petrandželo
Spēlētāja karjera
Pēc divām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām 2008.—09. gada sezonā Petrandželo debitēja NHL kluba Sentluisas "Blues" rindās. Komandas sastāvā gan aizsargs nostiprinājās vien 2010.—11. gada sezonā, to noslēdzot kā komandas rezultatīvākais aizsargs. 2011.—12. gada sezonā Petrandželo atzīmējās ar 51 punktu 81 spēlē. 2016. gadā hokejists kļuva par "Blues" kapteini. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu, gūstot sērijas izšķirošos vārtus.
2020. gadā noslēdza septiņu gadu līgumu ar Vegasas "Golden Knights".
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada olimpisko spēļu čempionu, kā arī spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā, tajā tiekot atzīts par turnīra labāko aizsargu.
Majoru vidusskola
Majoru vidusskola ir viena no Jūrmalas vidusskolām, kas atrodas Rīgas ielā 3.
Vēsture
1879. gada novembrī Valkas skolotāju semināru beigušais skolotājs Jānis Dumpis izveidoja privātskolu pie Majoru muižas. Mācības uzsāka 50 bērni no Majoriem un 20 no Dubultiem. Jau 1881. gadā skolu pārveidoja par Majoru-Dubultu Labdarības biedrības pamatskolu. 1899. gadā skolas ēku paplašināja un augšstāvā izbūvēja sarīkojumu zāli. 1907. gadā pie skolas atvēra bērnudārzu, bet 1911. gadā tirdzniecības skolu. Pirmā pasaules kara laikā skolu uzturēja biedrība „Ziemeļpalīdzība” (1916–1917).