cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čornohora
Čornohora (uk) jeb Pipivans (uk, pl) ir kalnu virsotne Austrumu Karpatos. Ar augstumu 2028 m vjl. Čornohora ir Ukrainas trešā augstākā virsotne (aiz Hoverlas un Brebeneskula). Atrodas Čornohoras kalnu grēdā uz Aizkarpatu un Ivanofrankivskas apgabalu robežas. Vēsturiski virsotne atradusies uz Polijas un Čehoslovākijas (1918—1939) un Polijas un Ungārijas (1939) robežas.
Kalna virsotnē laika posmā no 1937. līdz 1938. gadam Polijas valdība uzbūvēja astronomijas un meteoroloģijas observatoriju, kuras drupas saglabājušās līdz mūsdienām un ir augstāk virs jūras līmeņa esošā būve Ukrainā.
Heidara Alijeva personības kults
Heidars Alijevs, bijušais padomju politbiroja loceklis un Azerbaidžānas PSR vadītājs no 1969. līdz 1987. gadam, kļuva par Azerbaidžānas prezidentu 1993. gadā. Pēc tam viņš sāka rūpīgi izstrādāt autokrātisku sistēmu, ļoti paļaujoties uz ģimenes un klana locekļiem, ienākumiem no naftas un mecenātismu.
Heidars Alijevs tiek attēlots kā "Azerbaidžānas tautas tēvs".
Alijeva tēls Azerbaidžānā
Kad 2001. gadā žurnālisti no NVS valstīm vaicāja Heidaram Alijevam par viņa personības kultu, viņš atbildējis: "Cilvēki mani mīl, es ar to neko nevaru darīt. Pirms neilga laika Gendžes pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs nolēma uzstādīt manu statuju pie izpildkomitejas ēkas. Es viņu izsaucu un teicu, ka to nevajag darīt. Viņš ilgi pretojās, bet es viņam teicu "Kad es nomiršu, tad ari liksi statuju ...".
Ārpus Azerbaidžānas Alijevs bieži ticis kritizēts par cilvēktiesību pārkāpšanu un autokrātiskas sistēmas veidošanu, raksturojot režīmu pat kā totalitāru. Viņa personības kults ticis salīdzināts ar Padomju Savienībā valdošo, kam raksturīga baiļu atmosfēra un preses cenzūra. Alijeva kults turpinājās arī pēc viņa nāves. Pēc Azerbaidžānas analītiķa Zafara Gulijeva domām, jau kopš pirmajām prezidentūras dienām 2003. gadā Ilhams Alijevs uzsāka sava priekšgājēja personības kulta nostiprināšanas procesu, lai izveidotu tēva kultu "nacionālā līdera" statusā. Tika uzskatīts, ka tas Ilhamam Alijevam ir ārkārtīgi svarīgi — gan attiecībā uz politisko pašapliecināšanos, gan ar mērķi dot sava veida "likumīgu" sākumu Azerbaidžānas neomonarhijai. Ar Ilhama Alijeva un visas valdošās komandas atbalstu valstī tika uzsākta kampaņa, lai slavinātu līdera tēlu un pārskatītu mūsdienu Azerbaidžānas vēsturi.
Heidara Alijeva vārdā nosauktās vietas
Saskaņā ar prezidenta Ilhama Alijeva uzstādījumu 2003. gada decembrī sākās un vēl joprojām turpinās visaptverošs darbs Heidara Alijeva vārda un piemiņas idealizēšanai, visur ieviešot "nacionālā līdera" personības kulta atribūtus. Katrā valsts apdzīvotā vietā ir uzstādīti pieminekļi un atvērti muzeji, Heidara Alijeva vārdā nosaukti parki, avēnijas, skolas, sporta un kultūras centri, uzņēmumi. Katrā Azerbaidžānas pilsētā ir Heidara Alijeva vārdā nosaukta iela, tai skaitā, viena no galvaspilsētas Baku centrālajām avēnijām. Saskaņā ar oficiālo informāciju jau 2011. gadā Azerbaidžānā bija 60 Heidara Alijeva muzeju un centru. 2004. gadā līdera vārdā tika pārdēvēta Heidara Alijeva starptautiskā lidosta. Valsts galvaspilsētā Baku 2012. gadā uzbūvēts Heidara Alijeva centrs. 2014. gadā Ilhams Alijevs svinīgā ceremonijā Baku atklāja Heidara mošeju. Heidara Alijeva vārdā tiek nosauktas arī skolas, ielas un parki citās valstīs, tai skaitā, Turcijā,, Rumānijā , Gruzijā un daudzās citās valstīs.
Piemiņas godināšanas pasākumi
Heidara Alijeva ordenis, kas nodibināts 2004. gadā, ir Azerbaidžānas Republikas augstākais apbalvojums.
Katru gadu kopš 2000. gada Baku notiek festivāls par godu Heidaram Alijevam, saukts par Gül bayramı, kas tulkojumā nozīmē "Ziedu svētki". Tas sākas 10. maijā un ilgst dažas dienas. Tradicionāli tas notiek Heidara Alijeva parkā, kur tiek atvesti ziedi no visas pasaules. Saskaņā ar opozīcijas laikraksta Yeni Musavat datiem 2013. gadā, Alijeva 90 gadu jubilejā, šim festivālam tika iztērēti vairāk nekā 76 miljoni ASV dolāru.
Pieminot Alijeva 80. dzimšanas dienu, 2003. gadā tika uzņemtas divas filmas. "Melnā zīme" (Qara nişanə) režisors bija Vagifs Mustafajevs, un Alijeva lomā bija poļu aktieris Tadeušs Huks. Filmu "Patiesības mirklis" režisēja Ramizs Fatalijevs ar krievu aktieri Aleksandru Balujevu galvenajā lomā.
Starptautiskie vērtējumi
Starptautiskā krīzes grupa savā 2010. gada ziņojumā Heidara Alijeva personības kultu nosauca par Azerbaidžānas ideoloģijas pamatu, kas balstās uz apgalvojuma, ka Heidars Alijevs izglābis Azerbaidžānu, un šis personības kults tiek pārnests arī uz viņa dēlu Ilhamu Alijevu. Jo īpaši tiek uzsvērta Heidara Alijeva atgriešanās pie varas 1993. gadā, kad Gendžes dumpja rezultātā valsts atradās uz pilsoņu kara robežas — šī diena 15. jūnijs tika pasludināta par Azerbaidžānas tautas nacionālās glābšanas dienu. Publicists un prozaiķis Seimurs Baidžans uzskata, ka mēģinājums dievināt līderi ir raksturīgs Azerbaidžānai, tāpat kā jebkurai citai diktatūrai.
Eliška Rihtrova
Eliška Rihtrova (cs; dzimusi kā Kļimova (cs) Prāgā, arī Rihtrova-Kļimova (cs)) ir Čehijas starptautiskā lielmeistare šahā (1982). Pieckārtēja Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1979, 1980, 1981, 1982, 1988).
Biogrāfija
No 1970. gadu beigām līdz 1980. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Čehoslovākijas šahistēm. 1978. gadā izcīnījusi otro vietu Eiropas junioru kausā meitenēm. Piecas reizes uzvarējusi Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātos: 1979., 1980., 1981., 1982. un 1988. gadā, vēl divas reizes šajā turnīrā bijusi otrā: 1977. un 1978. gadā. Divas reizes uzvarējusi Čehijas sieviešu šaha čempionātā ātrajā šahā (2006, 2011), kā arī izcīnījusi šajā turnīrā sudraba (2013) un 2 bronzas (2003, 2006) medaļas. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā bijusi pirmā Novisadā (1981), Hallē (1983), Bidgoščā (1985) un Prāgā (1986). Četras reizes pārstāvējusi Čehoslovākiju un Čehiju sieviešu šaha olimpiādēs (1988, 1990, 1992, 2008). Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1982. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Eliška Rihtrova ir trīs reizes piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīros:
1990. gadā piedalījusies pretendentu turnīrā, kurā palikusi pēdējā, 8. vietā.
1984. gadā absolvējusi Prāgas Ekonomikas universitāti kā inženiere, bet 1989. gadā beigusi Prāgas Kārļa universitāti kā šaha trenere. Kopš 1993. gada strādājusi kā grāmatvede un nodokļu konsultante. Kopš 2014. gada ir Česke Budejovice pašvaldības deputāte. Kopš 2015. gada novembra ir Česke Budejovices pašvaldības finanšu komisijas locekle. No 2014. gada decembra līdz 2015. gada novembrim Eliška Rihtrova bija Česke Budejovices dabas uzraudzības padomes locekle, bet kopš 2016. gada februāra viņa ir Česke Budejovices transporta uzņēmuma uzraudzības padomes locekle.
Moriss Renē Frešē
Moriss Renē Frešē (, dzimis, miris ) bija franču matemātiķis. Ieviesis metriskās telpas jēdzienu matemātikā.
Nopietni pievērsies matemātikai, mācoties Bifona licejā Parīzē, kad par Frešē skolotāju bija Žaks Adamārs. 1900. gadā saka studēt matemātiku Augstākaja Normālskolā. Publicējies no 1903. gada. Strādājis daudzās Francijas pilsētās. Pirmā pasaules kara laikā cīnījās frontē.
Zastavna
Zastavna (uk) ir pilsēta Ukrainas rietumu daļā, Čerņivcu apgabala rietumos, Zastavnas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1589. gadā. Atradās Moldāvijas kņazistes sastāvā. No 1774. gada — Hābsburgu impērijas (Austroungārijas sastāvā. No 1918. līdz 1940. gadam — Rumānijā. 1940. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, tā iekļāvās PSRS. 1941. gadā, Vācijai iebrūkot PSRS, tā atkal iekļāvās Rumānijā, bet pēc Vācijas sakāves — PSRS. No 1991. gada — Ukrainas pilsēta.
Elaina Pričarda
Elaina Zelija Pričarda (en; dzimusi kā Sondersa (en); — ) bija Lielbritānijas starptautiskā meistare šahā (1957).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Bijusi pazīstama kā sava laika šaha brīnumbērns. Divus gadus pēc kārtas uzvarējusi Pasaules meiteņu šaha čempionātos (1936, 1937), kā arī izcēlusies simultānspēles seansos pret Aleksandru Aļehinu un Rūdolfu Špīlmanu.
Vēlāk vairākus gadu desmitus bijusi starp Anglijas vadošajām šahistēm. Četras reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1939, 1946 — pēc uzvaras papildu mačā pret Rovenu Brūsu ar 2½:½, 1956, 1965). Pārstāvējusi Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1957, 1972-1978). 1976. gadā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.
Milzu upjucirslis
Milzu upjucirslis, arī lielais ūdrtenreks (Potomogale velox) ir tenreku dzimtas zīdītājs, kas sastopams Āfrikas centrālajā daļā. Vienīgais ģints pārstāvis. Neraugoties uz nosaukumu, upjucirslis nepieder ciršļveidīgo kārtai.
Izskats
Ķermeņa garums 29—35 cm, kopā ar asti 53—64 cm. Ārēji atgādina ūdru. Viena no raksturīgākajām pazīmēm ir garā, platā aste, kuru peldot viļņveidīgi kustina, līdzīgi zivij. Apmatojums mīksts un zīdains. Šādi grāmatā "Pārpildītais šķirsts" milzu upjucirsli apraksta Džeralds Darels: "'Tas bija turpat divas pēdas garš, pie kam auguma lielāko daļu veidoja aste. Šī spēcīgā, muskuļotā ķermeņa daļa bija saplacināta nevis no augšas un apakšas kā ūdrim, bet gan no sāniem — kā kurkulim. Astes apmatojums bija tik īss un gludi pieguļošs, ka izskatījās, it kā aste būtu apvilkta ar spīdīgu, pulētu ādu. Ķermeņa virspuse bija melna, bet ķepas, vēders, kakls un krūtis — koši balti. Nelielais ķermenis drukns, galva nedaudz saspiesta. Purns un vaigi ap degunu tādi kā pietūkuši un apauguši ar veselu mežu baltu, īsu ūsu. No augšas raugoties, upjuciršļa galva atgādināja vesera galviņu. Kājas bija mazas un glītas, un ačeles spīguļoja kažokā kā sīki ahātiņi."
Dzīvesveids
Dzīvo lietus mežu upēs, strautos, arī dīķos un purvos. Upju krastos meklē barību un vairojas. Aktīvs naktīs, dienas laikā parasti uzturas pašu raktās alās, kuru ieeja atrodas zem ūdens līmeņa.
Barība
Lielākajai daļai pamatbarība krabji, ēdienkarti papildina vardes, zivis, gliemji un kukaiņi.
Aizsardzība
Kaut arī milzu upjuciršļu skaits samazinās, tie pagaidām nav ierindoti apdraudēto sugu sarakstā. Lielākās briesmas rada mežu izciršana un zemes erozija. Daļa iekļūst zvejas tīklos un zvejnieku slazdos. Nebrīves apstākļos iedzīvojas slikti un parasti aiziet bojā. Tiek medīts ādas dēļ.
Lāčkāji
Lāčkāji ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 172 km attālumā no Rīgas.
Kārļa Marksa smaile
Kārļa Marksa smaile (tg, ru) ir 6723 metrus augsta Pamira Šohdaras grēdas augstākā virsotne Tadžikistānas galējos dienvidos, Kalnu Badahšānā.
Virsotne nosaukta filozofa un sociologa Kārļa Marksa vārdā. Pirmoreiz Kārļa Marksa smailē uzkāpa padomju ekspedīcija 1946. gadā.
Pelnu sanatorija
Filmas darbība norisinās Pirmā pasaules kara beigās Kurzemes piekrastē. Filmēšana sākta 2013. gadā, un tā notikusi vairākās Latvijas vietās: Lazdonas muižā, Kabiles muižā, Rīgā, A. Briāna ielā, Gaujas nacionālajā parkā, Liepājā pie Karostas saspridzinātā forta, kinopilsētā Cinevilla un Ziemassvētku kauju muzejā Tīreļpurvā.
Kriminālistikas pārvalde
Valsts policijas Kriminālistikas pārvalde ir Iekšlietu ministrijas Valsts policijas struktūrvienība, kura uz izziņas iestāžu, prokuratūras un tiesu pieprasījuma vai lēmuma pamata veic lietisko pierādījumu izpēti un sniedz atzinumus, metodisko un informatīvo palīdzību izziņas iestādēm un tiesai procesuālo darbību nodrošināšanai krimināllietās un civillietās, bet atsevišķos gadījumos civiltiesisko faktu konstatēšanā arī juridiskām un fiziskām personām.
Vēsture
1946. gadā Iekšlietu ministrijas milicijas pārvaldes operatīvajā daļā nodibināja zinātniski tehnisko grupu trīs darbinieku sastāvā, kuras eksperti ir Ļevs Franks, Oļegs Starčakovs (vēlāk priekšnieks) un fotolaborants. 1948. gadā uz šīs bāzes izveidoja Rīgas pilsētas milicijas pārvaldes Zinātniski tehnisko daļu, kas ar laiku kļuva par Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas Tiesu ekspertīžu centru.
Zinātniski tehniskā daļa pakāpeniski paplašinājās un 1956. gadā tika izveidota bioloģijas laboratorija, bet 1964. gadā operatīvi tehniskā nodaļa. 1966. gadā Zinātniski tehniskās daļas darbinieki izveidoja identifikācijas komplektu (fotorobotu) cilvēka subjektīvā portreta sastādīšanai un tam bija liela praktiska nozīme turpmākajā izmeklēšanas darbā nenoskaidrotu cilvēku (noziedznieku) meklēšanā un atpazīšanā. 1967. gadā izveidoja ķīmijas un fizikas laboratorija, 1968. gadā izveidoja radioloģijas un rentgena laboratorija, bet 1972. gadā izveidoja eksperimentālo darbnīcu. 1973. gadā tika apvienota kinofoto laboratorija un pārtikas produktu izpētes laboratorija.
1993. gadā notika Iekšlietu ministrijas Tiesu ekspertīžu centru reorganizēja, kas apvienoja vairākas laboratorijas, palielināja darbinieku skaitu, izveidojot mehānisko darbnīcu un septiņas laboratorijas. Tai skaitā daktiloskopisko, trasoloģisko, ballistisko, dokumentu tehnisko un rokrakstu, ķīmijas (ķīmijas un fizikas, radioloģijas, rentgena un ugunsdzēsības tehnisko un pārtikas laboratoriju apvienoja vienā), bioloģijas un fonoskopisko laboratoriju (šeit ietilpst arī fotovideolaboratorija).
1998. gadā Tiesu ekspertīžu centru savā pakļautībā pārņēma Valsts policija, līdz ar to iestāde tika pārdēvēta par LR IeM Valsts policijas Ekspertīžu centru. 2000. gadā tika izveidota DNS laboratorija. 2003. gadā uz Valsts policijas Kinoloģijas centra Kriminālistiskās odoroloģijas laboratorijas bāzes tika izveidota Odoroloģisko ekspertīžu nodaļa. 2003. gadā maijā iestāde tika pārdēvēta par Valsts policijas Galvenās Kriminālpolicijas pārvaldes ekspertīžu pārvaldi. 2003. gadā 1. maijā izveidota Kibertehnisko ekspertīžu nodaļa. 2004. gadā 1. janvārī iestāde tiek pārdēvēta par Valsts policijas Kriminālistikas pārvaldi.
No 2008. gada Valsts policijas Kriminālistikas pārvaldē ir ekspertīžu birojs ar 7 nodaļām, reģionu birojs ar 5 nodaļām un kvalitātes vadības nodaļa. Pēc 2008. gada datiem kopējais darbinieku skaits pārsniedz 260 cilvēkus. 2010. gada augustā Valsts policijas Kriminālistikas pārvalde ir uzņemta starptautiskajā organizācijā ENFSI. 2010. gadā kopējais darbinieku skaits ir 231 cilvēks.
Salacas iela (Jūrmala)
Salacas iela ir iela Jūrmalā, Pumpuru apkaimē. Salacas iela sākas no pludmales un beidzas krustojumā ar Dubultu prospektu. Kopējais ielas garums ir 280 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Salacas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Ielu savienojumi
Salacas iela ir savienota ar šādām ielām:
Rīgas Itas Kozakēvičas Poļu vidusskola
Rīgas Itas Kozakēvičas Poļu vidusskola (pl) ir Rīgas skola Nīcgales ielā 15, Purvciema apkaimē.
Skolas sastāvā ietilpst pirmskola, pamatskola un vidusskola. Poļu skola palīdz visiem Rīgā un tās apkārtnē dzīvojošiem poļiem iekļauties zaudētās identitātes un kultūras atjaunošanas un izkopšanas darbā, kā arī integrēties latviskajā vidē. Skola sadarbojas ar skolām un augstskolām Polijas Republikā, Latvijas Republikā, ar dažādām poļu sabiedriskajām organizācijām visā pasaulē. Skolā ir plaši izvērsta ārpusklases darbība, t.s. mācību, ārpusklases pasākumi, skolas tradīcijas, iesaistīšanās starptautiskos projektos.
Izglītības programmas
Pirmsskolas izglītības mazākumtautību programma (01011121), Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma.
Savā darbā skola balstās uz Latvijas Republikas Vispārējās Izglītības likumu, skolas izglītības programmām un skolas nolikumu, kā arī Polijas Republikas valdības un Latvijas Republikas valdības līgumu par sadarbību kultūrā un izglītībā. No 1. klases padziļināti tiek mācīta poļu valoda. No 4. klases sākas pakāpeniska bilingvālā apmācība, atsevišķi mācību priekšmeti tiek mācīti gan poļu, gan latviešu valodā.
Vēsture
Atmodas kustības laikā 1989. gadā Rīgas 3. vidusskolā atvēra poļu klasi ar 20 skolēniem, bet nākamajā mācību gadā darbojās divas klases ar 46 skolēniem. Pagarinātās dienas nodarbības notika netālu esošajā namā Grēcinieku ielā 28. Augusta puča laikā 1991. gada 21. augustā Krišjāņa Valdemāra ielā 14 tika atklāta Rīgas Poļu vidusskola, kurai piešķīra Itas Kozakevičas vārdu.
Tā kā 1992. gadā ēka Krišjāņa Valdemāra ielā 14 tika denacionalizēta, tad 1993. gadā skola pārcēlās uz agrākā Rīgas 184. bērnudārza telpām Nīcgales ielā 15. Sākotnēji šajā ēkā izvietojās trīs bērnudārza grupas, sākumskola, pamatskola, vidusskola, pagarinātās dienas grupas, interešu pulciņi un poļu svētdienas skola. 2004. gadā skola sāka strādāt atjaunotā ēkā, kuras celtniecībai Rīgas dome piešķīra 2,3 miljonus latu, bet Polijas Senāts 161 tūkstošus latu, kā arī aprīkojumu 100 tūkstošu latu vērtībā.
Direktori
Pirmā skolas direktore bija Latvijas Poļu savienības aktīviste Marija Fomina. 2007. gadā viņu apbalvoja ar LNKBA Goda zīmi par ilggadēju un nozīmīgu ieguldījumu Latvijas mazākumtautību kultūras attīstībā.
No 2016. gada skolas direktors bija bijušais Latvijas Kultūras Akadēmijas lektors Kšištofs Širšeņs. 2021. gada novembrī viņš tika atbrīvots no amata.
2019. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''2019. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona (oficiālais nosaukums — 2019. gada komanda.lv Latvijas 1. līgas-A čempionāts futbolā''') bija 28. Latvijas futbola 1. līgas sezona. Tā sākās 2019. gada 6. aprīlī un noslēdzās 10. novembrī.
1. līgas čempionātā piedalījās 10 komandas. Sacensības tika izspēlētas trīs apļos, līdz ar to katrai komandai bija jāaizvada 27 spēles. Pirms sezonas tika pieņemts lēmums izspēlēt A un B čempionātus. B čempionātā piedalījās Virslīgas klubu U-21 vecuma komandas, aizstājot dublieru čempionātu. Reglamentā bija paredzēts, ka 1. līgas A čempionāta komandas no 2. līdz 7. vietai saglabās tiesības spēlēt 2020. gada 1. līgas A čempionātā, bet pārējās komandas tiks pazeminātas uz 1. līgas B čempionātu. 2019. gada 1. līgas B čempionāta 1.—4. vieta iegūtu tiesības piedalīties 2020. gada 1. līgas A čempionātā. Tomēr pēc sezonas beigām 2019. gada novembrī tika pieņemts lēmums neiekļaut dublieru komandas 1. līgas čempionātā.
Par 1. līgas čempioniem kļuva FK Tukums 2000, iegūstot tiesības 2020. gada sezonā spēlēt Virslīgā. Otrās vietas ieguvēji SK Super Nova kvalificējās pārspēlēm par tiesībām spēlēt Virslīgā. Tajās komanda sacentās ar Virslīgas turnīra devītās (pēdējās) vietas ieguvējiem FK Metta, bet divu spēļu summā zaudēja ar 1:3 (0:0 un 1:3).
Komandas
Pēc 2018. gada sezonas rezultātiem BFC Daugavpils kvalificējās Virslīgai. Preiļu BJSS, kas ieņēma 12. vietu, izkrita uz 2. līgu. RTU FC/Skonto Academy atteicās no dalības 1. līgā. FK Staiceles Bebri apvienojās ar FK Dinamo Rīga, izveidojot komandu Dinamo Rīga/Staicele. 2018. gada 2. līgas uzvarētāji "BetLanes" nomainīja nosaukumu uz FC New Project.
Turnīra tabula
Latvijas Futbola federācijas Disciplinārlietu komisija 30. oktobrī pieņēma lēmumu izslēgt New Project no dalības 1. līgas-A čempionātā. Iemesls bija nelicencēta spēlētāja došanās laukumā 19. oktobra spēlē pret FK Auda. Attiecīgajā spēlē un sezonas atlikušajās spēlēs New Project tika piešķirts tehniskais zaudējums 0:3. LFF Apelāciju komisija atcēla lēmumu par komandas izslēgšanu no čempionāta, bet tehnisko zaudējumu piešķiršana palika spēkā.
Pārspēles par iekļūšanu Virslīgā
Pārspēlēs par iekļūšanu Virslīgā tikās 1. līgas 2. vietas ieguvēji SK Super Nova un Virslīgas 9. vietas ieguvēji FK Metta. "Metta" uzvarēja divu spēļu summā ar 3:1 un saglabāja vietu Virslīgā.
-
Jaudzemi (Aglonas pagasts)
Jaudzemi, arī Jaudzimi, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 33 km no novada centra Preiļiem, 7 km no pagasta centra Aglonas un 241 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Augšņu klasifikācija
Augsnes klasifikācija ir augšņu apvienošana grupās pēc to izcelsmes un īpašībām. Augsnes iedalīšana taksonomiskā vienībā un to salīdzināšana.
Pasaulē lietotās augšņu klasifikācijas sistēmas
Nosacīti klasifikācijas sistēmas iedala 2 grupās:
Nacionālo sistēmu trūkumi ir to lietojuma ierobežotība vienas valsts robežās, tas ir būtiski, jo informācijai par augsni ir starptautiska nozīme.
Kubaņas Valsts Tehnoloģiskā universitāte
Kubaņas Valsts Tehnoloģiskā universitāte ir augstākās izglītības iestāde Krasnodarā, Krievijas Federācijā.
Lāčupurvs
Lāčupurvs ir ciems Mežāres pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 169 km attālumā no Rīgas.
Kubaņas Valsts Tehnoloģiskā universitāte
Vēsture
Kubaņas Politehniskais institūts tika dibināts 1918. gada 16. jūnijā, kā pirmā augstākās izglītības iestāde Kubaņā.
1993. gadā augstskola saņēma universitātes statusu un tika pārdēvēta par Kubaņas Valsts Tehnoloģisko universitāti.
Universitāte ieņēma 20. vietu Krievijas tehnisko augstskolu reitingā.
Fransisko Kalvo
Fransisko Kalvo (es; dzimis ) ir Kostarikas futbolists, aizsargs, Kostarikas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē ASV augstākās futbola līgas kluba Čikāgas "Fire" sastāvā.
Itālijas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Vistitulētākais Itālijas sportists olimpiskajās spēlēs ir paukotājs Edoardo Mandžaroti, kurš ir izcīnījis 13 olimpiskās medaļas. Savukārt no dāmām vistutlētākā Itālijas sportiste ir paukotāja Valentīna Vecāli.
Dragans Džokanovičs
Džokanovičs vairākkārt ir uzvarējis Bosnijas un Hercegovinas junioru un senioru sacensības sporta vingrošanā. Sarajevā ir izveidots vingrošanas klubs Dragan Đokanović.
Mārkalne
Mārkalne ir ciems Alūksnes novada Mārkalnes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā autoceļu V390 un V391 krustojumā 14 km no novada centra Alūksnes un 220 km no Rīgas. Mārkalnē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, feldšerpunkts, veikals.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Džozefs Farnems
Džozefs Vaits Farnems (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu dramaturgs, mēmo filmu kinoscenārists un montāžists. Viņš bija viens no Kino mākslas un zinātnes akadēmijas dibinātājiem.
Farnems kino jomā nokļuva caur saviem teātra paziņām Gustavu un Danielu Fromanu, kam piederēja studija The Frohman Amusement Corp.. Filma The Big Parade iespējams ir zināmākā viņa adaptētā luga. 1929. gadā Džozefs Farnems ieguva 1. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākie titri mēmai filmai" par darbiem filmās Fair Co-Ed, Laugh, Clown, Laugh un Telling the World. Tā kā šī bija vienīgā Amerikas Kinoakadēmijas balvas ceremonija, kur tika pasniegta balva šajā nominācijā, Farnems ir vienīgais, kurš saņēmis šo balvu.
Džozefs Farnems ir pirmais no visiem Kinoakadēmijas balvas laureātiem, kurš nomira. Viņš mira no sirdstriekas Losandželosā, Kalifornijā. Apbedīts Forestlaunas memoriālā parka kapos Glendeilā.
Dzelzceļa līnija Liepāja—Vaiņode
Dzelzceļa līnija Liepāja—Vaiņode bija dzelzceļa līnija Latvijā, kas savienoja Liepājas pilsētu ar Valsts robežu (9 km no Vaiņodes). Līnijas garums bija 67 km, tajā bija viens sliežu ceļš. Pasažieru vilcienu kustība līnijā pārtraukta 1998. gadā. 2012. gadā nojaukts posms Liepāja—Priekule, bet posms Priekule—Vaiņode ir slēgts un netiek izmantots.
Vēsture
Dzelzceļa līnija tika uzbūvēta 1871. gadā kā daļa no līnijas Liepāja—Kaišadore, ko uzbūvēja Liepājas dzelzceļu sabiedrība. 1877. gadā līnija pārgāja Liepājas—Romnu dzelzceļa sabiedrības īpašumā, bet no 1891. gada tā piederēja valstij. 1998. gadā tika pieņemts lēmums par līnijas slēgšanu. 2012. gadā tika nojaukts posms Liepāja—Priekule.
Pasažieru vilcienu satiksme
Padomju laikā (80. gadu beigās) līnijā kursēja 4 pasažieru vilcienu pāri dienā maršrutā Liepāja—Vaiņode. Posmā Priekule—Liepāja kursēja vilciens Kaļiņingrada—Liepāja, bet posmā Vaiņode—Priekule — vilciens Rīga—Klaipēda. 90. gadu sākumā (līdz 1995. gadam) kursēja vilciens Rīga—Mažeiķi—Vaiņode—Liepāja. No 1995. gada kursēja tikai 2 vilcienu pāri dienā maršrutā Liepāja—Vaiņode, bet no 1996. gada līdz kustības pārtraukšanai — 3 pāri. Pasažieru vilciena kustība tika pārtraukta.
Protests pret vilciena atcelšanu
Sākot ar bija plānots pārtraukt pasažieru vilcienu kustību maršrutā Liepāja—Vaiņode, tādēļ  vakarā neapmierinātie Vaiņodes iedzīvotāji ar mēbelēm un citiem priekšmetiem nobloķēja Vaiņodes stacijas sliežu ceļus pie pārbrauktuves, neļaujot pamest staciju pēdējam pasažieru vilcienam (vaiņodnieki uzzināja, ka pēdējo reisu plānots izpildīt dienu iepriekš) uz laiku, kamēr Vaiņodē neieradīsies VAS "Latvijas dzelzceļš" toreizējais ģenerāldirektors Andris Zorgevics, vai arī kamēr netiks mainīts lēmums par vilcienu atcelšanu. 22. augustā Vaiņodē ieradās Andris Zorgevics, bet nekāds kompromiss netika pieņemts. Vaiņodes un Priekules iedzīvotāji par labāku variantu uzskatīja laist vienvagona automotrisi. Tika ierosināta arī krimināllieta par šo piketu. Pēc toreizējā satiksmes ministra Viļa Krištopana vizītes Vaiņodē, apsolot atjaunot pasažieru vilcienu satiksmi līdz 1. novembrim, 9. oktobrī barikādes tika nojauktas. 1. novembrī vilciena kustība tika atjaunota, ko nodrošināja AS "Vaiņodes dzelzceļš". Taču vilciena kustība atkal tika pārtraukta, ar ko vaiņodnieki bija neapmierināti un atkal izgāja uz sliedēm protestējot, bet policijas darbinieki viņus izklīdināja.
Postimees Grupp
AS Postimees Grupp (agrākie nosaukumi AS Eesti Meedia, AS Postimees) ir Igaunijas plašsaziņas līdzekļu grupas uzņēmums. Tā mātes uzņēmums ir mediju pārvaldītājsabiedrība Media Investments & Holding OÜ, kas ietilpst uzņēmēja Margusa Linnamē kontrolē esošajā UP Invest grupā. Uzņēmums ir dibināts 1991. gadā. Tā galvenais birojs atrodas Tallinā.
Postimees Grupp izdod laikrakstus, žurnālus un uztur interneta portālus, televīzijas un radio kanālus, veic izdevniecības, drukāšanas un pasta pakalpojumus. Tas darbojas Igaunijā, Latvijā un Lietuvā.
Vēsture
Uzņēmums tika dibināts 1991. gadā ar nosaukumu AS Postimees. 1998. gadā tas tika pārdēvēts par AS Eesti Meedia un izveidots jauns meitas uzņēmums AS Postimees, kas nodarbojās tikai ar laikraksta Postimees izdošanu. 1998. gada jūnijā Eesti Meedia tika pārdots Norvēģijas mediju uzņēmumam Schibsted.
2011. gada martā Eesti Meedia ar Baltic Media Group starpniecību nopirka Latvijas interneta portālu uzņēmumu SIA TV NET.
2013. gada septembrī Schibsted pārdeva tai piederošo Eesti Media jaunam uzņēmumam, ko izveidoja Eesti Media vadība. Pārdodamā uzņēmuma vērtība bija 30 miljoni eiro.
2015. gada maijā tika paziņots, ka uzņēmums OÜ MM Grupp ar OÜ UP Invest starpniecību pērk Eesti Meedia 20 % akciju. MM Grupp meitas uzņēmumi nodarbojās ar farmaceitisko un medicīnas izstrādājumu tirdzniecību, kā arī tam piederēja ziņu aģentūra BNS. Latvijas Konkurences padome šo darījumu atļāva 14. maijā.
2017. gada aprīlī AS Eesti Meedia pievienoja sev vienotā uzņēmumā mediju meitas uzņēmumus Igaunijā: AS Kanal 2, AS Postimees Grupp, OÜ Raadio Elmar, AS Trio LSL, BNS Group OÜ, BNS Akadeemia OÜ un White Wizard OÜ. Reklāmas portāls Allepal OÜ palika kā atsevišķs meitas uzņēmums. Maijā tika nopirkts Igaunijā lielākais veselības konsultāciju portāls Kliinik.ee. 2017. gada 1. septembrī tika paziņots, ka Eesti Meedia iegādāsies nekustamo īpašumu portālu City24 Igaunijā un Latvijā (uzņēmumi AS Kinnisvaraportaal un SIA City24.
2018. gadā laikraksts Valgamaalane mainīja nosaukumu uz Lõuna-Eesti Postimees. 21. augustā Eesti Meedia iegādājās Igaunijas filmu uzņemšanas uzņēmuma Apollo Film Productions 55 % kapitāldaļu.
Fibre Channel
Fibre Channel (FC) ir ātrdarbīgs datu pārsūtīšanas protokols (parasti darbojas ar 1, 2, 4, 8, 16, 32, 64 un 128 gigabitiem sekundē), kas nodrošina secīgu, bez zudumu neapstrādātu datu bloku piegādi. FC galvenokārt izmanto, lai savienotu datoru datu krātuvi serveriem ar SAN (storage area networks) komerciālajos datu centros. Parasti datu centros un starp tiem izmanto optisko šķiedru kabeļus, bet var arī izmantot vara kabeļus. Fibre Channel ir vairāki augšējā līmeņa protokoli, ieskaitot divus priekš block storage (datu glabātuves). Fibre Channel Protocol (FCP) ir protokols, kas transportē SCSI komandas pa Fibre Channel tīklu. FICON ir protokols, kas transportē ESCON komandas, kuras izmanto IBM lieldatori, pa Fibre Channel tīklu. FC var izmantot datu transportēšanai no uzglabāšanas sistēmām, kas izmanto SSD uzglabāšanas līdzekli, transportējot NVMe protokola komandas.
Vēsture
Fibre Channel ir standartizēts Starptautiskās informācijas tehnoloģiju standartu komitejas (INCITS) T11 Tehniskajā komitejā, kas ir Amerikas Nacionālā standartizācijas institūta (ANSI) akreditēta standartizācijas komiteja. Fibre Channel sāka darboties 1988. gadā un ANSI standarta apstiprināja 1994. gadā, lai apvienotu priekšrocības, ko sniedz vairāku fizisko slāņu, tostarp SCSI, HIPIJU un ESCON ieviešana. Fibre Channel tika veidots kā sērijveida saskarne, lai pārvarētu SCSI un HIPIJU saskarņu ierobežojumus. Komercprodukti tika izlaisti, kamēr standarts vēl bija izstrādes stadijā. Kad beidzot tas tika apstiprināts zema ātruma standarts vairs nebija aktuāls, jo tika izmantots FC ar palielinātu atrumu. Fibre Channel bija pirmais sērijveida datu glabātuvju transports protokols kurš sasniedza gigabitu ātrumu. Kopš tā sākuma FC ir aktīvi attīstījies, un tajā ir veikti daudzi ātrāki uzlabojumi dažādos transportēšanas veidos.
Šajā tabulā ir parādīta Fibre Channel ātruma attīstība
Slāņi
Fibre Channel neatbilst OSI modulim, un ir sadalīts piecās kārtās:
Torehona de Ardosa
Torehona de Ardosa (es) pilsēta un municipalitāte Spānijas vidienē, galvaspilsētas Madrides piepilsēta Madrides reģionā. Izvietojusies 20 km uz austrumiem no Madrides, dienvidos no Barahasas starptautiskās lidostas. Pilsēta dibināta 11. gadsimtā, mūsdienās tā faktiski ir Madrides guļamrajons. Torehonā de Ardosā izvietojusies Spānijas Kosmosa aģentūra, Eiropas Savienības Satelītu centrs, Nacionālais Aerokosmiskās tehnikas institūts, ziemeļos no pilsētas atrodas Torehonas aviācijas bāze.
Kropotkina
Kropotkina (krievu: Кропоткин) ir pilsēta Krievijas dienvidos, Krasnodaras novadā. Pilsēta atrodas 145 km no Krasnodaras. Tajā atrodas dzelzceļa mezgls un stacija Kavkazskaja.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — paralēlais gigantslaloms vīriešiem
Paralēlais gigantslaloms sievietēm bija viena no 11 disciplīnām snovbordā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Gentinas sniega parkā, Džandzjakou 2022. gada 8. februārī. Sacensībās startēja 32 sportisti no 14 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Austrijas sportists Benjamins Karls, sudraba medaļu ieguva Slovēnijas sportists Tims Mastnaks, bet bronzas medaļu ieguva Krievijas Olimpiskās komitejas sportists Viktors Vailds. Mastnakam šī bija pirmā olimpiskā medaļa.
Kropotkina
Vēsture
Kropotkinas dibināšanas vēsture ir cieši saistīta ar Aleksandra Suvorova darbību Kubaņā. 1777. gada 14. novembrī ģenerālleitnants Aleksandrs Suvorovs tika iecelts par Kubaņas korpusa komandieri un sāka veidot kordona līniju.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — paralēlais gigantslaloms vīriešiem
Kvalifikācija
Kopā sacensībām varēja kvalificēties 32 snovbordisti. No vienas valsts varēja startēt ne vairāk kā četri sportisti. Lai sportists varētu piedalīties sacensībās, viņam ir jābūt vismaz 100,00 FIS punktiem FIS punktu sarakstā 2022. gada 17. janvārī un 30 labāko finišētāju sarakstā Pasaules kausa sacensībās vai 2021. gada FIS snovborda pasaules čempionātā.
Kvalifikācijas kārtā startēja 31 sportists no kuriem 16 labākie tālāk kvalificējās izslēgšanas kārtai pēc labākajiem rezultātiem. Sportistiem bija jāveic braucieni pa divām trasēm "Zilo trasi" un "Sarkano trasi".
Kropotkina
Vēsture
1778. gadā sākās vietas apdzīvošana kā Romanovskas postenis, bet 1779. gadā tika izveidota Romanovskas sādža. 19. gadsimta otrajā pusē gar sādžu uzbūvēja dzelzceļu, kas deva grūdienu tās attīstībai par pilsētas tipa ciematu. Romanovskas sādža kļuva par nozīmīgu tirdzniecības un transporta centru.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — paralēlais gigantslaloms vīriešiem
Kvalifikācija
— kvalifikācija nākamajai kārtai.
Izslēgšanas kārta
— uzvara; — zaudējums;  — nefinišēja.
Kropotkina
Vēsture
1921. gada 4. februārī Romanovskas sādžai tika piešķirts pilsētas statuss, un to nosauca par Kropotkinu ģeogrāfa un revolucionārā anarhista Pjotra Kropotkina vārdā.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — paralēlais gigantslaloms vīriešiem
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sieviešu sloupstaila sacensībās startēja 32 sportisti no 12 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Kropotkina
Vēsture
Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 4. augustā pilsētu okupēja vācu karaspēks, tika atbrīvota no okupācijas 1943. gada 29. janvārī.
Sākot no 2008. gada augusta Kropotkina ir Kavkazskas rajona centrs.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits turpina samazināties, 2021. gada sākumā pilsētā dzīvoja 75 858 cilvēku.
92,38 % no tiem bija krievi, 3,77 % armēņi, 1,01 % ukraiņi (2010).
Izglītība un sports
Pilsētā atrodas kopumā 10 vispārizglītojošās vidusskolas, 5 koledžas un 16 pirmsskolas izglītības iestādes. Pilsētā ir 2 stadioni, 50 metru garšs peldbaseins, 2 sporta kompleksi un kartinga laukums.
Šlēsviga (pilsēta)
Šlēsviga jeb Šlēzviga (de) ir sena pilsēta Vācijas federālās zemes Šlēsvigas-Holšteinas ziemeļdaļā pie Baltijas jūras Šlejas līča ieloka, izveidojusies netālu no vikingu Hedebijas pilsētas. Bijusī Šlēsvigas hercogistes galvaspilsēta. Atrodas 50 km uz ziemeļiem no Ķīles.
Nikolajs Soikans
Nikolajs Soikans (dzimis 1926. gada 9. septembrī Ludzā, miris 1980. gada 21. februārī Lesterā) bija latviešu grafiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1926. gada 9. septembrī Ludzas apriņķa priekšnieka Jezupa Soikana un viņa sievas Olgas, dzimušas Tabulevičas, ģimenē. Brālis gleznotājs Juris Soikans. Mācījās Rēzeknes un Rīgas ģimnāzijās, sižetus saviem ogles zīmējumiem meklēdams galvaspilsētas nomalēs.
Otrā pasaules kara laikā dzīvoja Rīgā, kur no Aleksandra Junkera iemācījās veidot kokgrebumu nospiedumus. 1944. gadā Nikolaju Soikanu mobilizēja vācu armija, viņš dienēja kara ziņotāju (zīmētāju) vadā, Pēc kara beigām 1945. gada maijā nokļuva Putlosas gūstekņu nometnē Vācijā, tad Lībekā, no kurienes 1947. gadā izbrauca uz Angliju, kur strādāja Ročdeilas kokvilnas vērpšanas fabrikā, vēlāk gan par divstāvīgā pasažieru autobusa šoferi, gan konduktoru. Attālināti studēja Londonas Universitātes eksporta institūtā, ko absolvēja 1954. gadā un kļuva par finanšu un eksporta speciālistu. 1962. gadā ieguva Apvienotās Karalistes pilsonību.
1952. un 1953. gadā Lesterā iznāca divas pirmās N. Soikana linogriezumu mapes ar pseidonīmu Niklo de Martell. Ar savu īsto vārdu viņš 1955. gadā publicēja ciklus “Ciešanu laiks” un “Akmens sprostā”. 1964. gada mape “Abstraktās impresijas” ir grāmata ar 30 japāņu paletes naža zīmējumu reprodukcijām. 1964. gadā N. Soikanu ievēlēja par Lielbritānijas latviešu mākslinieku un daiļamatnieku kopas priekšnieku. Gadu vēlāk Londonā izdeva grāmatu “Izstumtie” ar 34 kokgriezumiem un linogriezumiem, otrreiz grāmata iznāca 1977. gadā Lesterā.
Miris 1980. gada 21. februārī Lesterā.
Darbi
Nikolaja Soikana galvenais veikums ir grafikas cikli, izdoti kā atsevišķās mapēs, tā grāmatās. Vairumam darbu ir asi apsūdzoša sociāla tematika, visām raksturīgs dziļš humānisms, visām piemīt liels talantīga un nobrieduša mākslinieka spēks. Vēlākajiem darbiem piemīt liela nosacītība, tomēr te nav tīra abstrakcionisma, visos jaušams reālās ārpasaules kontūru atveids, priekšmetiskās pasaules atspulgi.
Jani
Jani ir Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju cilšu grupa, kura dzīvoja ziemeļu Kalifornijā Sjerra Nevadas kalnu rietumu pusē. Janu valodās runājošo tautiņu veidoja četras ciltis: Ziemeļu jani, centrālie jani, dienvidu jani un jahi. Nosaukumos "jan" un "jah" kopīgā sakne ya- nozīmē '" cilvēks", savukārt ziemeļu janu dialektos lietoja piedēkli -na, bet dienvidu dialektos piedēkli -hi [xi]. Kā etnoss janu ciltis ir izzudušas, taču daži janu izcelsmes pārstāvji ir izdzīvojuši līdz mūsdienām.
Vēsture
Saskaņā ar antropologa Alfrēda Krēbera aplēsēm 1770. gadā bija ap 1500 janu. Citi avoti min no 1850 līdz 1900 janu šajā pat laikā. Pirms Zelta Drudža sākuma 1948. gadā bija ap 3000 šīs tautiņas pārstāvju. Janu pamatnodarbošanās bija medības, lašu zvejniecība, augļu, ozolzīļu un ēdamo sakņu vākšana. Viņu apdzīvotā teritorija stiepās 45 un 70 km platībā un to klāja kalnu upes, šauras aizas, akmeņaini kalni un leknas pļavas. Katrai janu grupai bija savas robežas, atšķirīgs dialekts un paražas.
Dienvidu cilts jahi dzīvoja nelielās grupās bez centralizētas vadības. Viņu dzīvesveids bija savrups un noslēgts, un jahi nikni aizstāvēja savu nelielo, starp kalnu grēdām norobežoto teritoriju.
1848. gadā Kalifornijā atklāja zeltu un desmitiem tūkstošu zelta meklētāju un rančo īpašnieku ieplūda janu zemēs. Zelta raktuves izpostīja upes un zivju ceļus, brieži pameta ļaužu pārpildīto apgabalu, atstājot janus bez iztikas avotiem. Cīņā ar kolonizatoriem par savu zemi janu skaits strauji samazinājās.
Jahu sākotnēji bija ap 400. Būdami slikti apbruņoti un pilnīgi bez šaujamieročiem, viņi tika sakauti četros balto ieceļotāju organizētos reidos. Vienu vērienīgu uzbrukumu jahu ciematam 1865. gada 6. augusta rītausmā veica 17 kolonisti. Lielāku skaitu jahu nogalināja 1866. gadā, kad viņus nesagatavotus pārsteidza kādā aizā. Ap 1867. gadu 33 jahus nošāva alā, kas tiem slaktiņā bija kļuvusi par lamatām. Beidzot, aptuveni 1868. gadā, četri kovboji kādā citā alā pārsteidza un nošāva vēl aptuveni 30 jahus.
Iši
Iši bija pēdējais zināmais izdzīvojušais jahs. Saskaņā ar cilts tradīcijām, indiāņi nedrīkstēja atklāt savu vārdu svešiniekiem. Taču to drīkstēja darīt viņu paziņas. Tā kā nebija vairs neviena, kas varētu iepazīstināt apkārtējos ar pēdējo jahu cilts pārstāvi, Kalifornijas antropologi nosauca viņu par Iši, - tulkojumā no jahu valodas "vīrietis, cilvēks". Lielāko dzīves daļu Iši pavadīja kopā ar citiem jahiem, slēpjoties no baltajiem. Apmēram 49 gadu vecumā pēc mātes un citu radinieku nāves viņš palika viens. 1911. gada 29. augustā, bada un izmisuma spiests, Iši pameta kalnus un ieradās kādā fermā netālu no Orovillas Kalifornijā.
Pirmās rūpes par nobijušos indiāni uzņēmās Kalifornijas Universitātes pārstāvji. Nosaukts par "pēdējo mežonīgo indiāni", viņš tika izrādīts ziņkārīgajai publikai. Par Iši aizbildni līdz pat viņa nāvei kļuva slavenais antropologs, Antropoloģijas muzeja direktors Alfrēds Krēbers. Iši nomira no tuberkulozes 1916. gadā. Viņa dzimto valodu 1911. gadā pierakstīja un studēja valodnieks Edvards Sapīrs, kurš jau agrāk bija veicis to pašu ar ziemeļu dialektiem.
Iši pieņēma savu jauno vārdu un vēlāk, pietiekami iemācījies angliski, akceptēja uzrunu "misters Iši". Viņš strādāja par asistentu Antropoloģijas muzejā. Iši apmācīja medicīnas profesoru un psihologu Sakstonu Poupu izgatavot bultas un lokus, kā arī devās kopīgās medībās. Pateicoties Poupa plašajām publikācijām, viņš tiek uzskatīts par mūsdienu modernās loku medīšanas pamatlicēju.
Sērijā "Apvārsnis" latviski izdota Alfrēda Krēbera dzīvesbiedres Teodoras Krēberes grāmata "Iši divās pasaulēs" (en). Grāmatā aprakstīts gan pēdējā jahu indiāņa dzīvesstāsts, gan visas jahu tautiņas vēsture, tradīcijas un traģiskā bojāeja 19.gs. otrajā pusē.
Sems Heriss
Semjuels B. Heriss (, dzimis ) ir amerikāņu publicists un neirobiologs. Reliģijas kritiķis un 2004. gadā publicētā bestsellera "Ticības beigas" (The End of Faith) autors. Viens no redzamākajiem t.s. jaunā ateisma pārstāvjiem. Fonda Project Reason dibinātājs un vadītājs.
Kritiski uztver reliģijas ietekmi uz sabiedrību, uzskata, ka zinātne var dot atbildes uz morāles jautājumiem. Kritizē reliģijas attieksmi pret sievietēm. Ir sevišķi kritisks pret islāmu, 2004. gadā apgalvoja - "ir laiks atzīt, ka mēs neesam karā pret terorismu, bet pret islāmu". Aizstāvēja dāņu avīzi Jyllands-Posten, kad tā tika kritizēta par Muhameda karikatūru publicēšanu. Atbalstīja Nīderlandes politiķa Gīrta Vildersa tiesības radīt filmu Fitna.
1987. gada Eiropas čempionāts basketbolā
1987. gada Eiropas čempionāts basketbolā (EuroBasket 1987) bija 25. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Atēnas, Grieķijā laika posmā no līdz. Eiropas čempionātā piedalījās 12 Eiropas vīriešu basketbola valstsvienības. Uzvaru tajā izcīnīja Grieķijas izlase.
Henriks Haukelands
Henriks Haukelands (no, dzimis ) ir Norvēģijas hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) Haukelands pārstāv Vācijas hokeja līgas komandu Düsseldorfer EG.
Iepriekš Haukelands spēlējis Norvēģijas komandā Stjernen Hockey, Zviedrijas komandās Leksands IF, Timrå IK un Färjestad BK, Somijas komandās Turku TPS un Kouvolas "KooKoo" un Vācijas komandā Minhenes "Red Bull".
Norvēģijas hokeja izlases rindās spēlējis 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kā arī sešos Pasaules čempionātos.
Leģenda par Gendži
Leģenda par Gendži (japāņu valodā: 源氏物語 "gendži monogatari") ir 11. gadsimta japāņu Heianas perioda Murasaki Šikibu romāns, kas vispāratzīts par Japānas literatūras augstāko sasniegumu. Leģendas varonis ir "Spīdošais princis" Gendži, kāda imperatora un mazsvarīgas konkubīnes dēls. Tiek sacerētas prinča mīlas dēkas un politiskās intrigas.
Raksturojums
Romāns "Leģenda par Gendži" (rakstīts 1000-1008. gadā) ticis nosaukts par pirmo romānu, par pirmo moderno romānu un par pirmo psiholoģisko romānu. (Kritiķi joprojām debatē par kategorijām.) Rakstam ir galvenais varonis, daudzas vairāk un mazāk svarīgas personas un notikumu secība mūža garumā. Tomēr stāsts ir bez visaptverošas drāmas. Viens notikums risinās pēc otra un personas attīstās, vienkārši novecojot. Murasaki uzrakstīja unikālu galminieku dzīves stāstu pa daļām, burtnīcu sējumos, ko pati izdalīja galma sievietēm.
Bailotailenda
Bailotailendas lauka stacija (en) ir Kanādas vasaras sezonas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Bailota salas dienvidaustrumos ledāja ielejā neliela ezeriņa krastā 5,6 km no Neiviborda šauruma, kas atdala Bailota salu no Bafina salas. Tuvākā apdzīvotā vieta ir 80 km attālā Pondinleta Bafina salā. Stacija pieder Lavāla Universitātes Ziemeļu pētījumu centram (CEN) un Kanādas Parku pārvaldei. Atrodas Sirmilikas nacionālā parka un Bailota salas migrējošo putnu rezervāta teritorijā. Stacija darbojas no maija līdz augustam.
Stacijas darbība
Stacija izveidota 1988. gadā kā Lavāla Universitātes Ziemeļu pētījumu centra un Kanādas Dabas aizsardzības dienesta kopējs projekts. Pētījuma sākotnējie mērķi bija uzsākt lielākās sniega zosu populācijas demogrāfisko izpēti, izmantojot ilgtermiņa marķēšanas programmu, kā arī novērtēt zosu ganību ietekmi uz tundras veģetāciju. Gadu gaitā pētniecības programma ir ievērojami paplašinājusies un tagad ietver daudzas citas sauszemes ekosistēmas sastāvdaļas.
Leģenda par Gendži
Apbrīnojamā Murasaki
Tulkotāji un lasītāji joprojām apbrīno Murasaki spējas konsekventi savienot kādas 400 romāna personas piecdesmit četros sējumos un saskaņot visas ģimeņu un feodāļu attiecības vairāku mūžu garumā, nelietojot personu tiešos vārdus. Atbilstoši galma pieklājības kultūrai, cilvēki nosaukti pēc amata un attiecībām. Notikumu tēlojumos ir, piemēram, Viņa godība, Ministrs kreisajā pusē, Šķietamais mantinieks, Astotā prinča vecākā meita, u. tml. Sējumiem ir tēlaini nosaukumi: Plūmju koka zars, Peldošais sapņu tilts, u. tml. Gendži vienkārši nemirst, bet viņa vairs nav, sākot ar sējumu "Pazudis mākoņos".
Bailotailenda
Stacijas darbība
Šeit veikto pētījumu galvenā tēma ir trofiskā mijiedarbība arktiskajā tundrā saistībā ar vides izmaiņām un lielāku sniega zosu ekoloģiju, kā arī arktiskās tundras dzīvnieku populāciju, veģetācijas un klimata ilgtermiņa monitorings, putnu populāciju ietekme un klimats. Ezeru ekosistēmu izmaiņas un ledāju ģeomorfoloģija. Gadu gaitā Bailota salas pētniecības projekts ir kļuvis par vienu no lielākajiem un garākajiem ekoloģiskajiem pētījumiem Nunavutā.
Stacijas pastāvīgo ēku kopējā platība ir 132 m², no kuriem 26 m² aizņem laboratorijas, bet 106 m² — dzīvojamās un saimniecības telpas. Telpas var izmitināt līdz 12 pētnieku; papildus personālu izmitina teltīs. Enerģiju nodrošina saules paneļi un dīzeļģenerators. Stacija apjozta ar elektrisko žogu aizsardzībai pret lāčiem.
Leģenda par Gendži
Apbrīnojamā Murasaki
Kritiķi slavējuši Murasaki raksta valodu un apsprieduši, kāpēc romāns beidzas teikuma vidū. "Leģendas par Gendži" dialogi ir drīzāk vārsmas tanku žanrā, tie rakstīti kana alfabētā (nelietojot ķīniešu zīmes) tai laikā, kad reti kāds prata lasīt un rakstīt. Mūsdienu japāņi dodas īpašās valodu mācībās, lai baudītu šo klasiku.
Strūklas sūknis
Pirmais strūklas sūkņa lietojums meklējams 19. gadsimtā. Tajā laikā šādas iekārtas tika izmantotas laboratorijās ūdens un gaisa sūknēšanai no kolbām. Pēc tam kalnrūpniecībā tika izmantoti strūklas sūkni, lai sūknētu ūdeni no raktuvēm. Strūklas sūkņu modernās modifikācijas ir sadalītas trīs kategorijās:1) ežektors — izmanto šķidruma sūknēšanai; darbības mehānisms ir šķidru vielu sūkšana; 2) inžektors — darbojas pēc šķidru vielu iesmidzināšanas principa; darba viela ir tvaiks; 3) elevators — tiek izmantots dzesēšanas šķidruma temperatūras pazemināšanai sajaukšanās ar darba šķidrumu dēļ.
Leģenda par Gendži
Mantojums
Murasaki rakstīja galvaspilsētā Kioto, Heianas kultūras augstākā uzplaukuma laikā, viņa ietekmējusi vairākas klasiskās japāņu mākslas formas. No "Leģendas par Gendži" ticis iedvesmots Nobela prēmijas laureāts, rakstnieks Jasunari Kavabata, kā arī vairāki mūsdienu televīzijas seriālu, filmu un mangu autori un producenti.
Strūklas sūknis
Darbības princips
Strūklas sūkņa darbības princips ir balstīts uz dažādu agregācijas stāvokļa barotnes pārvietošanos pa cauruļvadu ar tajā uzstādītu sprauslu. Šāda sprausla ir izgatavota sašaurināta. Sašaurināšanās dēļ šķidruma ātrums kustības laikā palielinās.
Šķidruma plūsma iet caur sprauslu 1. Sprauslas šķērsgriezums samazinās garumā, tāpēc plūsmas ātrums pakāpeniski palielinās. Šajā gadījumā plūsmas kinētiskā enerģija palielinās, sasniedzot augstāko vērtību tās izejā no sprauslas uz 2. kameru. Kinētiskās enerģijas palielināšanās izraisa spiediena pazemināšanos kamerā 2. Atmosfēras spiediens un spiedienu atšķirība ietekmē 2. kamerā šķidrums no 3. līmeņa paaugstinās 2. kamerā, kur to notver ar darba šķidruma strūklu, kas ar lielu ātrumu izplūst no 1. sprauslas. Darba un transportēto šķidrumu maisījums nonāk paplašināšanās caurulē 4 un pēc tam caur cauruļvadu tvertnē līdz Ng augstumam.