cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hjells Askillsens
Biogrāfija
Pēc kara Askillsens dienēja armijā Vācijas Neatkarīgās norvēģu brigādes grupas sastāvā. Precējies divas reizes, kopš 1992. gada ar Gīnu Jertsenu (Gina Giertsen).
2005. gada maijā viņš viesojās Rīgā, kur tikās ar studentiem un skandināvu literatūras cienītājiem.
Komunistiskā terora upuru piemiņas vieta Torņakalnā
Komunistiskā terora upuru piemiņas vieta Torņakalnā atrodas pie Torņakalna dzelzceļa stacijas, Rīgā, Latvijā. Piemiņas vieta veltīta 1941. gada jūnijā deportētajiem Latvijas iedzīvotājiem.
Sākotnēji bija iecerēts piemiņas memoriālu izvietot Esplanādē, tomēr vēlāk tika nolemts to izvietot pie Torņakalna stacijas. Piemiņas vietu veido pieci plēsta akmens tēli, kas simbolizē "izpostītos ģimenes pavardus un trīs izsūtītās paaudzes". Pie stacijas ēkas atrodas preču vagons un piemiņas zīme deportētajiem Latvijas iedzīvotājiem. Piemiņas akmens ar uzrakstu "1941" ir neapstrādāts laukakmens, tas ir 1,2 m augsts.
Piemiņas akmens pie stacijas ēkas ticis atklāts 1990. gadā, tā autors ir tēlnieks Ojārs Feldbergs, pie akmens tika novietots preču vagons. Memoriāla akmens tēlu tēlnieks ir Pauls Jaunzems, arhitekts — Juris Poga, to atklāja tobrīdējā Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga.
2012. gada decembrī tika atklāta memoriāla otrā kārta, pie memoriāla tika izvietotas melna akmens plāksnes. Tiek iecerēta arī memoriāla trešā kārta — Torņakalna dzelzceļa stacijas ēkā izvietots informācijas centrs par deportācijām.
H.A. Brieger
Vēsture
2006. gada 20. decembrī Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca dibināja meitas uzņēmumu SIA "Instruments". 2007. gadā tā apgrozījums bija 189,13 tūkstošo eiro, bet pēc tam saimnieciskā darbība nenotika.
2020. gada augustā DLRR meitas uzņēmums SIA Ritrem eiro nopirka maksātnespējīgā kosmētikas ražotāja "Dzintars" aktīvus (ēkas Rīgā, Mālu ielā 30, ražošanas iekārtas, transportlīdzekļus, mēbeles, biroja tehniku un 87 preču zīmes). Ražošanu "Dzintars" rūpnīcā plānoja atsākt SIA "Instruments". 7. oktobrī SIA "Instruments" nosaukums tika mainīts uz SIA Dzintars Production, un par tā valdes locekli kļuva Anastasija Udalova. Udalova bija arī DLRR padomes locekle, agrāk viņa bijusi VAS "Latvijas autoceļu uzturētājs" un SIA "DVEAN" valdes locekle. Novembra sākumā par 32,43 % Dzintars Production kapitāldaļu turētāju kļuva SIA Asko R, kas piederēja Anastasijai Udalovai. 2021. gada 8. janvārī SIA Dzintars Production tika pārdēvēts par SIA H.A.Brieger, vienlaikus dibinot SIA H.A.Brieger filiāli Dzintars Production. Martā tika izlaista pirmā produkcija un izveidots interneta veikals. 2021. gada 24. septembrī SIA H.A.Brieger 67,00 % kapitāldaļu no AS "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca" pārņēma Igaunijā reģistrētā AS SKINEST GRUPP meitas uzņēmums SIA Skinest Asset Management.
Ingvars
Ingvars var būt:
Sicīliešu valoda
Sicīliešu valoda (sicilianu, sìculu) ir romāņu saimes valoda, kurā runā 4—5 miljoni cilvēku Itālijai piederošajā Sicīlijas salā, tai pieguļošajās Vidusjūras salās un Kalabrijas reģiona dienvidos. Valodu ietekmējušas grieķu un arābu valodas, Kalabrijai uz ziemeļiem blakusesošajos reģionos runātā neapoliešu valoda, ar kuru tā veido dialektu ķēdi, kā arī itāļu valoda. Valodai nav oficiāla statusa Itālijā, taču tā ir atzīta par minoritātes valodu Sicīlijas reģionā, un to neoficiāli regulē tādas organizācijas, kā Cademia Siciliana un Sicīlijas filoloģijas un valodniecības pētījumu centrs (Centru di studi filulòggici e linguìstici siciliani), kuri iestājas par sicīliešu valodas pieraksta standartizāciju, jo vienotas rakstības sistēmas tai vēl nav.
Izplatība
Valodā runā Sicīlijas salā un Kalabrijas reģionā un Apūlijas dienvidos kontinentālajā Itālijā, kā arī diasporas kopienās, piemēram, Amerikas Savienotajās Valstīs, kur izveidojies angļu un sicīliešu valodas sajaukums (Siculish).
Ortogrāfija
Zemāk dots Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas pirmā panta tulkojums vairākos sicīliešu valodas dialektos. Salīdzinājumā vērojamas dažādas leksiskas un ortogrāfiskas atšķirības, piemēram, vairākos dialektos izmantots burts ḍ (d ar punktu apakšā), kurš apzīmē balsīgu retrofleksa slēdzeni.
Burts r apzīmē retrofleksa tapu /ɽ/, ja tam seko patskanis, citos gadījumos — retrofleksa svelpeni /ʐ/.
Vēl viena iezīme, kas kopīga visām variācijām — attiecībā pret latīņu valodu, no kuras sicīliešu valoda cēlusies, patskaņi /e/ un /o/ tiek reducēti uz /i/ un /u/, kas arī atspoguļots ortogrāfijā. (siciliano->sicilianu)
Aleksandrs Frolovs
Aleksandrs Frolovs (dzimis 1982. gada 19. jūnijā) ir krievu hokejists, malējais uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2016) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Ņižņijnovgorodas "Torpedo" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Frolovs uzsāka 1998. gadā, kad aizvadīja vienu spēli Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Spartak" rindās. 2000. gada NHL draftā Frolovu izvēlējās Losandželosas "Kings" vienība, taču pats spēlētājs pievienojās Krievijas Augstākās līgas kluba Maskavas "Krylia Sovetov", kas jau nākamajā 2001.—02. sezonā bija atgriezusies Superlīgā.
2011. gada vasarā Frolovs pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Omskas "Avangard", sākot ar 2012.—13. gada sezonu pildot arī tās kapteiņa funkcijas. 2013.—14. gada sezonas pirmajā pusē Frolovs pārcēlās uz Maskavas CSKA. Pēc sezonas beigām ceļgala traumu dēļ paziņoja par karjeras beigšanu, taču gadu vēlāk atgriezās hokejā, noslēdzot līgumu ar Ņižņijnovgorodas "Torpedo".
Krievijas izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī četros Pasaules čempionātos, 2009. gadā kopā ar komandu izcīnot zelta medaļas.
Hojersverda
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1268. gadā. 1423. gadā ieguva pilsētas tiesības. Septiņgadu kara laikā pie pilsētas notika Hojerverdas kauja, kura prūši sakāva austriešu karaspēku. Pirms tam būdama Saksijas sastāvā, Hojerverda kopš 1815. gada ietilpa Prūsijā. Postīta Otrā pasaules kara laikā. VDR laikā pilsēta kļuva par rūpniecības centru. Tuvumā tika izveidots liels brūnogļu ieguves uzņēmums. Pilsētā ražoja monitorus VDR datoriem Robotron. Pēc Vācijas pavienošanas daudzi uzņēmumi bankrotēja. 1991. gada 17./23. septembrī pilsēta notika pret ārvalstu iebraucējiem (no Vjetnamas, Mozambikas) vērsti nemieri.
Ekonomika
Pilsētā atrodas Aldi Nord loģistikas centrs.
Kultūra
Hojerverdā atrodas Konrāda Cūzes datortehnikas muzejs.
Cilvēki
Hojersverda ir futbolista Tonija Jančkes (Tony Jantschke, 1990) un okultista Rūdolfa fon Zēbotendorfa (Rudolf von Sebottendorf, 1875-1945?) dzimtā pilsēta. Pilsētā uzaudzis poļu nacionālais varonis, ģenerālis Jans Henriks Dombrovskis (Jan Henryk Dąbrowski, 1755-1818). No 1923. līdz 1928. gadam vietējā skolā mācījās datorzinātnieks Konrāds Cūze (Konrad Zuse, 1910-1995).
Vikipēdija itāļu valodā
Vikipēdija itāļu valodā (it) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas itāļu valodas versija. Tā darbojas kopš 2001. gada 11. maija un ir viena no pirmajām Vikipēdijām. Pirmo reizi tika labota 2001. gada 11. jūnijā. Pēc 2014. gada datiem tajā bija vairāk kā 1,14 miljoni rakstu un vairāk kā viens miljons reģistrētu lietotāju. 2020. gada janvārī tajā bija vairāk nekā 1,579 miljoni rakstu un tā bija astotā lielākā Vikipēdija pēc rakstu skaita. Pilnīgākajiem un kvalitatīvākajiem rakstiem tiek piešķirts vērtīga vai laba raksta statuss.
Vladislavs Fjodorovs
Vladislavs Fjodorovs (dzimis Daugavpilī) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2022. gada spēlē Latvijas Virslīgas kluba FK RFS sastāvā.
Iepriekš ir pārstāvējis arī klubus FK Ventspils, BFC Daugavpils, Metta un Riga FC. 2019. un 2020. gada sezonā kļuva par Virslīgas čempionu.
Latvijas izlasē debitēja draudzības spēlē pret Dienvidkorejas izlasi. Pirmos vārtus izlases labā guva pret Fēru Salām.
Brieževa
Brieževa ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 9 km no pagasta centra Bērzkalnes, 10 km no novada centra Balviem un 230 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P35, Rūbežupes krastā.
Pildegovičs
Pildegovičs var būt:
Karstā pakaļdzīšanās
"Karstā pakaļdzīšanās" (en) ir 2015. gada ASV komēdija, kuras režisore ir Anne Flečera. Galvenās lomas atveido Rīza Viterspūna un Sofija Vergara. Filmas pirmizrāde notika.
Policiste, kura seko likumiem, cenšas aizsargāt atraitni no narkobarona pēc tam, kad abas bēg cauri Teksasai no negodīgiem policistiem un izsitējiem.
Vikipēdija nīderlandiešu valodā
Vikipēdija nīderlandiešu valodā (nl) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas nīderlandiešu valodas versija. Tā darbojas kopš 2001. gada jūnija. Pēc 2014. gada jūlija datiem tajā bija vairāk kā 1,776 miljonu rakstu un pēc rakstu skaita tolaik tā bija trešā lielākā Vikipēdija pēc angļu un vācu valodu versijām. 2020. gada sākumā tā bija sestā lielākā Vikipēdijas versija pēc rakstu skaita (1,993 miljoni rakstu). Pilnīgākajiem un kvalitatīvākajiem rakstiem tiek piešķirts vērtīga vai laba raksta statuss.
Igors Rurikovičs
Igors Rurikovičs (baznīcslāvu: Игорь) jeb Ingvars (senskandināvu: Ingvarr, grc; dzimis ap 878., miris 945. gadā) bija Kijivas (Kenugardas) kagans no 912. gada līdz savai nāvei 945. gadā, kad viņu meslu ievākšanas laikā nogalināja drevļani.
Dzīvesgājums
Ingvars bija rusu ķēniņa Rurika dēls. Nestora hronikas tekstā minēts, ka 879. gadā Ruriks nomira, atstādams savu dēlu Igoru sava radinieka Oļega (Ѡлгъ, Helgi) audzināšanā. 882. gadā ķēniņš Helgi ar Ingvaru pakļāva Smalesku (Smaleskja, Smoļenska) un Ļubeču un devās lejup pa Dņepru līdz sasniedza Kenugardas (Kijivas) pilsētu, kurā valdīja varjagu karadraudze Askolda un Dira vadībā. Atbraucēji izlikās par varjagu tirgotājiem, kas dodas uz grieķu zemēm, uzaicināja abus uz pārrunām, kuru laikā paziņoja, ka "jūs neesiet ķēniņi un neesiet no ķēniņu dzimtas, bet Rurika dēls ir" un lika nogalināt Ingvara vārdā.
907. gadā Helgi devās karagājienā uz Grieķu zemi un atstāja Ingvaru Kijivā par vietvaldi, bet pēc Helgi nāves 912. gadā Ingvars kļuva par Kijivas kaganu. 914. gadā karoja ar drevļaniem un paaugstināja viņu meslus. 915. gada sirojuma laikā viņš Dņepras lejtecē pirmo reizi sastapās ar pečeņegu karavīriem, ar kuriem tika noslēgts miers, kas ilga līdz 920. gadam.
941.-944. gadā Ingvars vadīja rusu un pečeņegu karagājienus uz Konstantinopoli (Cargradu). 944. gadā grieķi aizdedzināja rusu sirotāju kuģus ar "grieķu uguni" (naftas degmaisījumu).
945. gadā Ingvars, pārkāpjot tradīcijas, devās ievākt otro reizi gadā meslus no drevļaniem un tika nogalināts pie Korosteņas (Искоростень) pilsētas. Savukārt pēc Bizantijas hronista Leona Diakona ziņām Ingvaru nogalinājuši "ģermāņi", piesienot pie koku stumbriem un pārraujot uz pusēm.
Milans Matulovičs
Milans Matulovičs (sr;, Belgrada — , Belgrada) bija Dienvidslāvijas un Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (1965).
Biogrāfija
20. gadsimta vidū bijis trešais spēcīgākais Dienvidslāvijas šahists pēc Svetozara Gligoriča un Borislava Ivkova. Uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos 1965. un 1967. gados. 1967. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā Tunisijā, kur ieņēmis 9. vietu, tikai par puspunktu atpaliekot no pretendentu maču dalībniekiem. 1970. gadā piedalījies Pasaules šahistu izlases mačā pret PSRS izlasi, kur pie 8. galdiņa zaudējis Mihailam Botviņņikam ar 1½:2½. Veiksmīgi piedalījos daudzos starptautiskos šaha turnīros. FIDE Matulovičam 1961. gadā piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1965. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Dienvidslāvijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Bijis aktīva pozicionāla stila šahists, kas devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Sicīliešu aizsardzībā ir pazīstams "Matuloviča gambīts", kas ir viens no Morra gambīta variantiem — 1. е4 с5 2. d4 cxd4 3. с3 dxc3 4. Zxс3.
Varoņu laukums (Budapešta)
Varoņu laukums (hu) ir laukums Ungārijas galvaspilsētā Budapeštā. Tas atrodas Andrāši prospekta ziemeļaustrumu galā, pie Pilsētas parka.
Laukuma centrā atrodas 1906. gadā atklātais Tūkstošgades piemineklis, kura skulptūrās attēlotas Ungārijas vēsturē nozīmīgas personas. Pieminekļa centrā atrodas Varoņu akmens (kenortafs), veltīts kritušajiem par Ungāriju. Laukuma ziemeļrietumu pusē atrodas Tēlotājmākslas muzejs, bet dienvidaustrumu pusē — Mirčarnoka galerija. Zem pieminekļa atrodas metro stacija.
Rožē Valkovjaks
Rožē Valkovjaks (fr; —) bija Francijas šosejas riteņbraucējs, kurš uzvarēja 1956. gada Tour de France sacensību kopvērtējumā. Viņa profesionālā karjera ilga no 1950. līdz 1960. gadam. R. Valkovjaks nomira 89. gadu vecumā kā tobrīd vecākais dzīvais Tour de France uzvarētājs.
1956. gada Tour de France
Kopš 1930. gada Tour de France piedalījās nacionālās un reģionālās komandas. Rožē Valkovjaks tika piesaistīts Francijas reģionālajai Nord-Est-Centre komandai, pārstāvot Francijas ziemeļaustrumu un centrālo daļu, lai arī pats nāca no Monlisonas dienvidrietumos. Viņš bija vienīgais pieejamais braucējs, kad pēdējā brīdī bija jāaizvieto komandas sākotnējais dalībnieks Žilbērs Bovēns, kurš bija uzaicināts Francijas galvenajā komandā.
Septītajā posmā no Lorjānas uz Anžē Valkovjaks iekļuva 31 braucēja grupā, kuri izveidoja atrāvienu, kurš finišā ieradās ar 18 minūšu pārsvaru. Tas bija pietiekošs, lai ļautu viņam iegūt sacensību līdera dzelteno krekliņu. Tobrīd labākie braucēji neuzskatīja šo mazpazīstamo braucēju par apdraudējumu.
Valkovjaks dzelteno krekliņu zaudēja pēc desmitā posma, kad to ieguva Gerrits Vortings, ļaujot samazināt Valkovjakam veltīto uzmanību. Pirenejos vadību pārņēma Beļģijas pārstāvis Jans Adriānsenss. Ēksanprovansā (15. posmā) vadību pārņēma nīderlandietis Vauts Vagtmanss, bet Valkovjaks joprojām atradās augstu kopvērtējumā.
18. posmā Alpos no Turīnas uz Grenobli kalnu braukšanas speciālists Šarlī Gols (Luksemburga), kurš līdzenumu posmos bija zaudējis daudz laika, izveidoja atrāvienu, lai mēģinātu uzvarēt "kalnu karaļa" klasifikācijā (kas viņam vēlāk arī izdevās, pārspējot Federiko Baamontesu). Gola uzbrukums sadalīja vadošo grupu; Vagtmanss zaudēja 16 minūtes un Valkovjaks atguva dzelteno krekliņu, posmā Golam zaudējot tikai 8 minūtes.
Pēdējos četros posmos Valkovjaks aizstāvēja savu pārsvaru, sasniedzot finišu Parc des Princes stadionā 28. jūlijā ar nedaudz vairāk kā minūtes pārsvaru Žilbēru Bovēnu. Sacensību distanci viņš pieveica ar vidējo ātrumu 36,268 km/h, kas bija jauns rekords.
Valkovjaka uzvaru profesionālajā peletonā un sabiedrībā uztvēra bez sajūsmas. "Aplausi izklausījās pēc žēlabām", organizators, Žaks Godē, rakstīja laikrakstā L'Équipe. Līdzjutēji bija vīlušies, ka sacensības bija uzvarējis nezināms braucējs, nevis uzlecošā zvaigzne Žaks Anketils, kurš izlēma nepiedalīties. Valkovjaks kļuva par otro braucēju, kurš uzvarējis tūrē, neuzvarot nevienā no atsevišķajiem posmiem un ir vienīgais braucējs, kurš uzvarējis tūrē, nekad savas karjeras laikā neuzvarot nevienā no posmiem.
Tomēr Žaks Godē uzskatīja Valkovjaku par mīļāko no saviem uzvarētājiem, nosaucot viņu par vispusīgu braucēju, kurš izmantojis savas kājas, lai uzvarētu un galvu, lai nosargātu savu pozīciju. Tomēr Francijā viņa uzvara neguva novērtējumu un Valkovjaka vārds ("à la Walko") pat kļuva par apzīmējumu negaidītam vai neemocionālam panākumam.
Bedrihs Formaneks
Bedrihs Formaneks (dzimis ) ir Slovākijas šaha problēmists.
B. Formaneks ir filozofijas doktors, docents Slovākijas Tehniskā universitātē.
Šaha kompozīcija
1990. gadā Bedrihs Formaneks ieguva FIDE meistara titulu šaha kompozīcijā. No 1966. gada viņš ir arī starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā šādos žanros: #2, #3, #n, h#.
Formaneks ilgus gadus bija Čehoslovākijas, vēlāk Slovākijas, FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisijas delegāts, bet 1994.—2002. gadā šīs komisijas prezidents, bet vēlāk tika ievēlēt par tagadējās Pasaules šaha kompozīcijas federācijas goda prezidentu.
Viņš ilgu laiku rediģēja šaha kompozīcijas nodaļas daudzos Slovākijas preses izdevumos, piemēram, Pravda, Práca, Smena un citos.
Uzdevuma piemērs
Atrisinājums
Adriens Leruā
Adriens Leruā (fr; dzimis Parīzē) ir Francijas FIDE meistars šahā (1991) un dzejnieks.
Biogrāfija
1991. gadā Rumānijā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un tajā pašā gadā Varšavā atkārtojis šo panākumu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šiem panākumiem saņēmis FIDE meistara titulu. Bijis arī Francijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs savā vecuma grupā.
Lora Derna
Pazīstama ar lomām tādās filmās kā "Maska" (1985), Smooth Talk (1985), "Zilais samts" (1986), Fat Man and Little Boy (1988), "Mežonīgie sirdīs" (1990), Rambling Rose (1991), "Juras laikmeta parks" (1993), The Baby Dance (1998), "Oktobra debesis" (1999), "Es esmu Sems" (2001), "Iekšzemes impērija" (2006), Recount (2008), "Vainīgas ir zvaigznes" (The Fault in Our Stars, 2014), When the Game Stands Tall (2014), 99 Homes (2014), "Mežone" (2014), "Dažas sievietes" (2016), Trial by Fire (2018), The Tale (2018), "Visi gali sniegā" (Cold Pursuit, 2019), Marriage Story (2019), "Mazās sievietes" (2019).
Karva
Karva, arī Korva, ir ciems Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 10 km no pagasta centra Alsviķiem, 18 km no novada centra Alūksnes un 185 km no Rīgas.
Ciems veidojies ap vēsturisko Karvas muižu. Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P39 (Alūksne—Ape), Vaidavas upes krastā. Blakus atrodas Karvas ūdenskrātuve, kur līdz 20. gadsimta 60. gadiem atradās HES, bet vēl senāk ūdensdzirnavas. 2010. gados tur tiesvedības ceļā tika apturēta HES būvniecība, kas radīja politisku skandālu. HES tomēr 2014. gadā tika uzbūvēta.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Andrejs Mediņš
Andrejs Mediņš (dzimis Bārbelē ) ir katoļu priesteris. Izveidojis un vada "Kalna svētību kopienu" Bruknas muižā, kalpo kā prāvests Kurmenes draudzē, kā arī izveidojis Bārbeles zēnu pamatskolu. Kopš 2022. gada janvāra kalpo arī Skaistkalnes katoļu draudzē un kopš 2023. gada jūnija Kankaļu draudzē.
Dzīvesgājums
Dzimis Bārbelē, nāk no astoņu bērnu ģimenes. Mācījies Bārbeles pamatskolā un Mežotnes tehnikumā, ko pabeidzis kā dendrologs un daiļdārznieks. Dienējis Afganistānā obligātajā dienestā padomju armijā. Pēc atgriešanās no karadarbības sajutis aicinājumu kļūt par mācītāju. Vēlāk ieguvis izglītību Rīgas Katoļu garīgajā seminārā, bet augstāko izglītību ieguvis Liepājas Universitātē.
Bruknas muižā Dāviņu pagastā A. Mediņš ir izveidojis "Kalna svētību kopienu" — atkarībās nonākušo rehabilitācijas komūnu. Kopā ar tajā dzīvojošajiem atjaunojis un iekopis muižu un apkārti. 2018. gadā izveidojis Bārbeles zēnu pamatskolu pamestajā Bārbeles pamatskolas ēkā.
Par savu sabiedrisko darbību A. Mediņš 2017. gadā saņēmis balvu "Latvijas lepnums" un fonda "Viegli" balvu "Laiks Ziedonim".
2023. gadā viņš ķērās pie gandrīz neizmantotās Kankaļu baznīcas sakopšanas, un Jelgavas diecēzes bīskaps Edvards Pavlovskis viņu iecēla tajā par prāvestu, vēlāk presei paskaidrojot, ka Mediņa neizsīkstošā enerģija ļaujot rēķināties ar izdošanos arī šajā darbā.
Pričal (SKS)
Pričal (Причал — "Piestātne") zināms arī kā Uzlovoj modulˈ jeb UM (Узловой модуль — "Mezgla modulis") ir Starptautiskās kosmosa stacijas Krievijas segmenta modulis. To kosmosā palaida 2021. gada 24. novembrī. Stacijā to nogādāja ar specializētu kravas kuģi Progress M-UM un pievienoja pie Nauka moduļa.
Uzbūve
Pričal ir mezgla modulis ar sešām pieslēgvietām, kas pievienots pie Nauka moduļa apakšējā porta. Tas paredzēts kā vieta, kur pieslēgties kosmosa kuģiem Sojuz un Progress, kā arī stacijas moduļiem. Tam ir arī funkcionālas iekārtas, kas atrodas ārpusē un tās iekšpusē. Moduļa iekšpuse ir sadalīta divās zonās: apdzīvojamā un iekārtu ar borta sistēmām. Viena no sešām pieslēgvietām ir aktīvā, lai modulis varētu veikt saslēgšanos ar kosmisko staciju, bet pārējās piecas pieslēgvietas ir pasīvās, ļaujot citiem kosmosa kuģiem veikt saslēgšanos ar moduli. Pričal iekšējais tilpums ir 19 m³. Tam ārpusē ir arī satveršanas mērķis, kas ļauj Eiropas manipulatoram pārvietoties no moduļa vienas daļas uz citu vai uz Nauka moduli.
Lidojuma gaita
Progress M-UM ar Pričal moduli palaišana notika 13:06:35 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1b no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 26. novembrī 15:19 UTC pie Nauka moduļa, kas SKS bija ieradies jūlijā. 25. novembrī no Nauka moduļa bija atvienojies kravas kuģis Progress MS-17, kas paņēma līdzi īpašu saslēgšanās mezgla adapteru, tādējādi atbrīvojot vietu Pričal modulim. Tas tika veikts, kad Progress M-UM ar Pričal bija veiksmīgi nokļuvis orbītā. 22. decembrī 23:03 UTC tika atvienots Progress M-UM iekārtu agregātu nodalījums, kas 23. decembrī sadega virs Klusā okeāna dienviddaļas.
Niko Kraņčars
Niko Kraņčars (,, dzimis ) ir bijušais Horvātijas futbolists, bijis Horvātijas izlases dalībnieks.
Divas reizes Niko Kraņčars ir kļuvis par Horvātijas čempionu — vienu reizi ar Dinamo Zagreb, bet otru reizi ar Hajduk Split. 2006. gadā par 3,5 miljoniem sterliņu mārciņām Kraņčaru iegādājās Anglijas Premjerlīgas klubs Portsmouth, ar kuru 2008. gadā ieguva FA kausu. 2009. gadā par 2,5 miljoniem sterliņu mārciņām Kraņčars pārgāja uz Tottenham Hotspur.
Pēc 2012. gada Eiropas futbola čempionāta pievienojās Ukrainas Premjerlīgas klubam Dynamo Kyiv. Spēlējis arī Anglijas klubā Queens Park Rangers un Ņujorkas "Cosmos".
Horvātijas futbola izlasē Kraņčars debitēja spēlē pret Izraēlas izlasi. Pirmos vārtus izlases labā guva pret Bulgārijas izlasi. Izlases sastāvā piedalījies 2006. gada FIFA Pasaules kausa, kā arī 2008. un 2012. gada Eiropas čempionāta finālturnīros. Kopumā izlasē aizvadījis 81 spēli un guvis 15 vārtus.
Kristīgo zemnieku un katoļu partija
Kristīgo zemnieku un katoļu partija bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1920. gadā un likvidēta 1934. gadā, līdz ar Ulmaņa apvērsumu. Partijas vadītājs bija Jāzeps Rancāns.
1958. gadā trimdā atjaunota partijas darbība.
Tartu semiotikas skola
Tartu semiotikas skola, arī Tartu—Maskavas semiotikas skola (ru) ir apzīmējums kultūras semiotikas pētniecības tradīcijai 20. gadsimta otrajā pusē, ko nodibināja Tartu Universitātes profesors Jurijs Lotmans. Tā apvienoja gan Tartu, gan Maskavas, gan arī Rīgas, Viļņas, Erevānas un citu bijušās Padomju Savienības akadēmiskās pētniecības centru zinātniekus. Skolas pārstāvji lingvistiskajā analīzē centās izmantot informātikas metodes, valodas un kultūras zīmju sistēmas interpretēja kā universālu kodu, kas sastāv no binārajiem pretstatiem. Tartu semiotikas skolas pētniecībā piedalījušies tādi atzīti semiotikas pārstāvji kā Romans Jākobsons, Tomass Sebeoks, Alberts Kress un Umberto Eko.
Pirmsākumi
Tartu semiotikas skolas pamatideju pirmsākumi izsekojami līdz 20. gadsimta sākumam, kad Rēzeknē dzimušais Jurijs Tiņanovs kopā ar Viktoru Šklovski un Borisu Eihenbaumu izveidoja krievu strukturālisma formālo skolu. Tās nostādnes pielietoja valodniecībā, literatūrzinātnē, folkloristikā, mākslas zinātnē un psiholoģijā. Strukturālisma kā konceptuālas pamatsistēmas idejas pirmo reizi formulētas lingvistiskajā strukturālismā, par kura pamatlicēju uzskata Šveices zinātnieku Ferdinānu de Sosīru.
Tartu-Maskavas skola vēsturiski 1950. gadu beigās sāka veidoties kā atspaids pret PSRS ideoloģiskajām dogmām pret semiotisku analīzi valodā un kultūrā. Paši pirmsākumi semiotiskās analīzes perspektīvai kultūrā meklējami Maskavas mašīntulkošanas akadēmiskajās aprindās. Tostarp, svarīga ir 1958. gada Padomju valstu Mašīntulkošanas Konference Maskavā. Šīs konferences pamatā koncentrējās uz pārklājumu starp matemātikas un valodniecības modeļiem. Tajā laikā krievu valodas filologs un literatūrzinātnieks Jurijs Lotmans paralēli Tartu strādāja pie strukturālām analīzes metodēm dzejas analīzē.
Darbība
1982. gadā Rēzeknē notika pirmā J. Tiņanova piemiņai veltītā zinātniskā konference, kas kopš tā laika notika reizi divos gados un ieguva „Tiņanova lasījumu” nosaukumu. Konferencē piedalījās arī Tartu—Maskavas semiotikas skolas pārstāvji J. Lotmans, V. Ivanovs, ka arī B. Dubins, M. Jampoļskis un citi padomju humanitāro zinātņu speciālisti, Rīgā iznāca „Tiņanova lasījumu krājumi”. 1990. gadā Rīgā latviešu valodā iznāca Tartu-Maskavas skolas pārstāvja Vjačeslava Ivanova grāmata „Pāris un nepāris. Smadzeņu asimetrija un zīmju sistēmu dinamika”.
Idejas
Tartu semiotikas skolas galvenās idejas balstās Sosīra, Krievu Formālisma skolas un Prāgas skolas ietekmē, uzsvaru liekot uz modelēšanas sistēmu analīzes. Sekundārās modelēšanas sistēmu analīze skatāma kā plaša konteksta kultūras analīze, kur primārās modelēšanas sistēmas balstītas uz verbālo valodu, kamēr sekundārās modelēšanas sistēmas balstās uz pārējo kultūras valodām. Tās ietver tādas kultūras izpausmes kā deja, mīti, dzeja, kinofilmas un romāni. Tiek uzsvērts, ka neskatoties uz to, ka šīs kultūras izpausmes eksistē dažādos medijos, tās visas iespējams analizēt kā tekstus ar saviem iekšējiem noteikumiem, kas atgādina primārās modelēšanas sistēmas struktūras elementus.
Lai Jurijs Lotmans savu analīzi pozicionēja krievu literatūras un kultūras studijās,  citi skolas pārstāvji savā analīzē ietvēra simbiotisku semiotisko pieeju sapņu psihoanalīzei, kultūras antropoloģijai un citām humanitāro zinātņu disciplīnām. Ar šo starpdisciplinaritāti varētu skaidrot iemeslus, kādēļ Tartu semiotikas skolas idejas pārdzīvoja daudz attīstības periodu PSRS eksistences laikā no 1960.-1980. gadiem.
Pēcteči
1990. gados Tartu Universitātē turpinās semiotikas pētniecība trīs galvenajos novirzienos Semiotikas nodaļā: kultūras semiotikā, biosemiotikā un sociosemiotikā. Šajās nozarēs aktīvi darbojas Pēters Torops, Kalevs Kulls, Timo Marans, Anti Randivīrs (Anti Randiviir) un citi.
Tāpat pēctecību ieguva Jākoba fon Ikskila un Lotmana ideju sintēzes attīstība akadēmiķu kopprojektā, ko dēvē par Kopenhāgenas–Tartu biosemiotikas skolu (Copenhagen–Tartu school of biosemiotics). Tiek rīkotas ikgadējas biosemiotikas sanāksmes (Gatherings in Biosemiotics), angļu valodā kopš.
1998. gada tiek izdots akadēmisks, salīdzinoši pārskatīts žurnāls Sign Systems Studies igauņu, angļu un krievu valodā Kaleva Kulla (Kalevi Kull), Pētera Toropa (Peeter Torop), Mihaila Lotmana (Mihail Lotman), Timo Marana (Timo Maran), Silvijas Saluperes (Silvi Salupere), Ene-Rēta Sovika (Ene-Reet Soovik) un Remo Graminjas (Remo Gramigna) redakcijā.
Tartu Universitātē izveidota Semiotikas nodaļa, bet Tallinā darbojas Igaunijas Kultūras teorijas pētniecības centrs. 2009. gadā Tartu un Tallinā ar priekšlasījumiem uzstājās rakstnieks, literatūras kritiķis un semiotiķis Umberto Eko, kas Tallinā apmeklēja arī Jurija Lotmana personisko arhīvu. Katru gadu tiek turpināts organizēt Tartu Semiotikas vasaras skolas. Paralēli tam Tartu tiek organizēta tiek organizēta arī Semiotikas Rudens skola, kas liek uzsvaru uz studentu semiotikas pētījumiem.
Lokarno starptautiskais kinofestivāls
Lokarno starptautiskais kinofestivāls ir ikgadējs starptautisks kinofestivāls, kas kopš 1946. gada katru augustu norisinās Lokarno, Šveicē. Festivālā izrādītās filmas sacenšas par galveno balvu - Zelta leopardu. Uzvarētāju izvēlas profesionāla žūrija.
Festivāls pievērš īpašu uzmanību jaunu talantu atklāšanai, tādēļ speciāla konkursa skate veltīta tiem autoriem, kuri vēl darbojas īsfilmu jomā. Programmā iekļauti gan starptautiski atpazīstamu, gan mazāk zināmu režisoru darbi – dokumentālās filmas un spēlfilmas, kā arī eksperimentāls kino, kurās vērojama abu žanru apvienošanās.
2006. gadā kinofestivāla konkursa skatē Cineastes du present (Mūsdienu filmu veidotāji) bija iekļauta latviešu režisores Lailas Pakalniņas filma "Ķīlnieks". 2008. gadā festivāla programmā tika iekļauta Pakaliņas spēles īsfilma "Akmeņi" un kopā ar Māri Maskalānu veidotā dokumentālā filma "Par dzimtenīti".
Braslavas ezeru nacionālais parks
Braslavas ezeri (be, ru) ir viens no četriem Baltkrievijas nacionālajiem parkiem, atrodas valsts ziemeļos, Latvijas un Lietuvas pierobežā.
Jānis Spāre
Jānis Spāre (ru; dzimis, miris ) bija latviešu izcelsmes padomju svarcēlājs un treneris.
Turcija 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Turcija piedalījās 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Nacistiskās Vācijas galvaspilsētā Berlīnē no 1936. gada 1. līdz 16. augustam. Šīs bija piektās vasaras olimpiskās spēles, kurā tā piedalījās kopš debijas 1928. gada Londonas spēlēs. Iepriekšējās, 1932. gada Losandželosas spēlēs Turcija netika pārstāvēta.
1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Turcijas olimpisko komandu veidoja 48 sportisti (46 vīrieši un 2 sievietes), kuri startēja 7 olimpiskajos sporta veidos. Pirmo reizi Turcijas komandas sastāvā bija sievietes. No individuālajiem sporta veidiem visvairāk sportistu no Turcijas, 11 sportisti, startēja cīņas sportā. Savukārt no komandu sporta veidiem Turcija šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta futbolā un pirmo reizi arī basketbolā, kā arī tā debitēja burāšanā un jāšanā.
1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Turcija izcīnīja pirmās olimpiskās medaļas. Kopā tika izcīnītas divas medaļas (1 zelta un 1 bronzas medaļa). Abas medaļas izcīnīja cīņas sporta pārstāvji, attiecīgi zelta medaļu Jašars Erkans un bronzas medaļu Ahmets Kireči.
Nikolajs Gudaņecs
Nikolajs Gudaņecs (Николай Леонардович Гуданец; dzimis ) ir Latvijas krievu izcelsmes dzejnieks un rakstnieks. Nikolajs Gudaņecs ir publicējis dzejoļu krājumus, fantastikas romānus un stāstus. Gudaņecs atdzejojis un tulkojis no latviešu valodas uz krievu dzejoļus un prozas darbus, kā arī krievu valodā atdzejojis 18. gadsimta angļu dzeju. Viņa paša darbi ir pārtulkoti citās valodās.
Andrejs Pildegovičs
Andrejs Pildegovičs (1971) ir latviešu valsts darbinieks, diplomāts, ierēdnis un austrumu valodu speciālists. Latvijas pastāvīgais pārstāvis ANO (2018).
Biogrāfija
Dzimis Vladivostokā, Krievijas PFSR sinologa Pētera Pildegoviča un viņa sievas Gaļinas ģimenē. No 1988. līdz 1994. gadam studēja ķīniešu valodu un Ķīnas vēsturi Pēterburgas Universitātē un Pekinas svešvalodu institūtā (1990—1991).
1994. gadā sāka strādāt par ierēdni Ārlietu ministrijā, 1995. gadā apguva diplomātijas specialitāti Stenforda Universitātes Hūvera institūtā, bija LR Ārlietu ministrijas valsts sekretāra palīgs, pēc tam līdz 1998. gadam ministrijas preses sekretārs. Pēc papildināšanās ārlietu dienesta specialitātē Oksfordas Universitātē (1998—1999) vadīja Ārlietu ministrijas Āzijas un Āfrikas nodaļu (1999—2000). 2000. gadā sāka strādāt Latvijas prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas kancelejā, līdz 2006. gadam bija Valsts prezidentes padomnieks ārlietu jautājumos. No 2006. līdz 2007. gadam vadīja Valsts prezidentes kanceleju.
No 2007. līdz 2012. gadam bija Latvijas vēstnieks ASV. 2012. gada jūlijā sāka vadīt Ārlietu ministrijas politisko departamentu. 2013. gada maijā kļuva par ministrijas valsts sekretāru.
2018. gada augustā iesniedza akreditācijas vēstuli ANO ģenerālsekretāram Antoniu Gutērrešam kā Latvijas pastāvīgais pārstāvis ANO.
Apbalvojumi
2015. gadā apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Nikolajs Gudaņecs
1974. gadā avīzē Sovetskaja Molodjož publicēts pirmais Nikolaja Gudaņeca dzejolis. 1979. gadā Gudaņecs absolvēja Latvijas Valsts Universitātes Filoloģijas fakultāti. 1980. gadā izdevniecībā Liesma tika izdots viņa pirmais dzejoļu krājums «Autobiogrāfija» (Автобиография). 1982. gadā krājumā «Platīna gredzens» (Платиновый обруч) publicēti pirmie Nikolaja Gudaņeca prozas darbi fantastikas žanrā. 1986. gadā Nikolajs Gudaņecs kļuva par Latvijas PSR Rakstnieku savienības un PSRS Rakstnieku savienības locekli. Viņš aizstāvēja kandidāta disertāciju par tēmu «Dzejošanas māksla». Ilgus gadus Nikolajs Gudaņecs vadīja Latvijas Rakstnieku savienības jauno literātu apvienības krievu nodaļu.
Nikolajs Gudaņecs strādājis dažādus darbos; viņš ir bijis skolotājs, kurinātājs, betonētājs, tehniskās kontroles nodaļas kontrolieris, žurnālists. 1999. gadā viņš kļuva par literāri publicistiskā žurnāla «Špiļ» (Шпиль, Smaile) redaktoru. Kopš 2002. gada Nikolajs Gudaņecs Transporta un sakaru institūtā pasniedz datorzinātnes.
Latviski tulkoti Nikolaja Gudaņeca fantastiskie stāsti "Šķirsts", "Dūksnājs" un "Zemenes janvārī", publicēti žurnālā "Zinātne un tehnika".
Turcija 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Turcijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija cīkstonis Nuri Boitoruns.
Nēķene (Alsviķu pagasts)
Nēķene, agrāk Nēķens, ir ciems Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 9 km no pagasta centra Alsviķiem, 10 km no novada centra Alūksnes un 202 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V387. Veidojusies ap vēsturisko Nēķenu muižu (Gut Nötkenshof).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Asus
AsusTek Computer Inc. (zh, ) jeb vienkārši Asus vai AsusTek ir Taivānā bāzēta datoru un tālruņu aparatūras un elektronikas starptautiska korporācija, kuras galvenā mītne atrodas Beitou rajonā, Taipejā. Tās produkti ietver galddatorus, klēpjdatorus, mobilos tālruņus, monitorus, bezvadu maršrutētājus (Wi-Fi rūterus), projektorus, sistēmplates, grafiskās kartes, optisko atmiņu, multimediju produktus, perifērijas ierīces, valkājamas ierīces, serverus, darbstacijas un planšetdatorus. Uzņēmums ir arī pamatiekārtu ražotājs (OEM).
Asus 2018. gadā bija 6. lielākais personālo datoru ražotājs pasaulē. Asus parādās biznesa žurnāla BusinessWeek veidotajos topos InfoTech 100 un “Āzijas 10 labākie IT uzņēmumi”. Zīmola vērtība tiek lēsta ap $1,3 miljardiem. Asus Taivānas biržā kotējas ar biržas kodu 2347, bet Londonas biržā — ar kodu ASKD.
Nosaukums
Uzņēmumam ir divi nosaukumi, tas ir, Asus un ķīniešu valodā Huashuo. Uzņēmuma mājas lapā nosaukuma Asus izcelsme tiek skaidrota saistībā ar sengrieķu mitoloģisko spārnoto zirgu Pegazu (, Pḗgasos). Lai uzņēmuma nosaukumam piešķirtu augstu vietu alfabētiskajos sarakstos, tiek izmantoti tikai pēdējie četri zirga vārda burti.
Vēsture
2005. gada septembrī Asus izlaida pirmo PhysX paātrinātāja karti. 2005. gada decembrī Asus iekļuva LCD (šķidro kristālu displejs) televizoru tirgū ar modeli TLW32001. 2006. gada janvārī Asus paziņoja, ka sadarbosies ar Lamborghini, lai izstrādātu VX klēpjdatorus.
2006. gada 9. martā Asus tika apstiprināts par vienu no pirmajiem Microsoft Origami modeļu ražotājiem kopā ar Samsung un ''Founder Technology. Asus 2006. gada 8. augustā paziņoja par kopuzņēmumu ar Gigabyte Technology. Asus 2007. gada 5. jūnijā paziņoja par Eee PC atvēršanu COMPUTEX Taipei. 2007. gada 9. septembrī Asus paziņoja par Blu-Ray, BD-1205PT izlaišanu. Pēc tam Asus izlaida vairākus klēpjdatorus, kuru pamatā ir Blu-Ray.
2008. gada janvārī Asus sāka savas darbības pārstrukturēšanu, sadalot trīs neatkarīgos uzņēmumos: Asus (koncentrējās uz lietišķiem pirmās puses datoriem un elektroniku), Pegatron (koncentrējās uz mātesplašu un komponentu ražošanu OEM) un Unihan Corporation (koncentrējās uz datoru ražošanu, kas nav personālie datori, piemēram, korpusi).
Open Handset Alliance 2008. gada 9. decembrī paziņoja, ka Asus ir kļuvis par vienu no 14 jaunajiem organizācijas biedriem. Šie "jaunie dalībnieki vai nu izvērsīs saderīgas Android ierīces, sniegs nozīmīgu kodu Android atvērtā pirmkoda projektā, vai arī atbalstīs ekosistēmu, izmantojot produktus un pakalpojumus, kas paātrinās uz Android balstītu ierīču pieejamību".
2010. gada oktobrī Asus un Garmin paziņoja, ka pārtrauks savu viedtālruņa partnerību, jo Garmin nolēmis iziet no produktu kategorijas. Abas kompānijas iepriekšējo divu gadu laikā bija izgatavojušas sešu Garmin-Asus zīmolu viedtālruņus.
2010. gada decembrī Asus izlaida pasaulē plānāko klēpjdatoru Asus U36 ar Intel procesora sprieguma standarta (ne zema sprieguma) Intel kodolu i3 vai i5, kura biezums bija tikai 19 mm.
2013. gada janvārī Asus oficiāli beidza savas Eee PC sērijas ražošanu, jo pārdošanas apjomi saruka, jo patērētāji arvien vairāk sāka lietot planšetdatorus un Ultrabooks.
Tārante
Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
Pilsētā atrodas viena no senākajām Meža augstskolām pasaulē - 1811. gadā dibinātā Drēzdenes universitātes Meža fakultāte (Forstliche Hochschule Tharandt, pirms tam Karaliskā Saksijas Maža akadēmija) ar botānisko dārzu (Forstbotanischer Garten Tharandt) - viena no senākajiem šāda tipa skolām pasaulē.
Cilvēki
Tārantes Meža akadēmijā mācījies norvēģu polārpētnieks Kaštens Borkgrevinks.
Ungārijas Valsts opera
Ungārijas Valsts opera (hu) ir operteātris Ungārijas galvspilsētā Budapeštā, Andrāši prospektā.
Pastāvīga operas trupa Budapeštā darbojās no 1835. gada. Jaunas operas ēkas celtniecība tika uzsākta 1875. gadā, to finansēja Budapeštas pilsēta un ķeizars Francis Jozefs I un tā tika atklāta 1884. gadā. Ēkas arhitekts ir Miklošs Ibls. Operas pirmais muzikālais direktors bija Ferencs Erkels. No 1888. līdz 1891. gadam operas direktors bija Gustavs Mālers, bet no 1947. līdz 1950. gadam — Oto Klemperers.
Agnese Monika
Agnese Monika Muljoto (id; dzimusi ) ir indonēziešu dziedātāja un aktrise. Viņas skatuves vārds ir Agnez Mo. Piedalījusies divos Āzijas Dziesmu festivālos Dienvidkorejā. Agnese Monika Muljoto tiek uzskatīta par vienu no visvairāk apbalvotākajām indonēziešu mūziķēm, ir saņēmusi 10 Anugerah Musik Indonesia balvas, kas pielīdzināmas Amerikas Savienotajās Valstīs esošajai Grammy balvai. Izdevusi septiņus albumus indonēziešu un vienu albumu angļu valodā.
Biogrāfija
Agnese Monika dzimusi Indonēzijas galvaspilsētā Džakartā. Karjeru sākusi sešu gadu vecumā, kad tika izdots pirmais viņas albums Si Meong. Kā bērnu dziedātāja viņa izdeva vēl divus albumus — Yess! un Bala-Bala. 1999. gadā nu jau kā pusaudze spēlēja lomas ziepju operās Lupus Millenia un Mr. Hologram. Nākamajos gados Agnesei Monikai bija lomas televīzijas seriālos Pernikahan Dini, Ciuman Pertama, Kejar Daku Kau Ku Tangkap un Amanda. Šajā laikā viņa kļuva par visvairāk pelnošo pusaudzi Indonēzijā.
Nākamais studijas albums Whaddup A.. '?! tika izdots 2005. gada 10. decembrī. Šajā albumā tika iekļautas divas dziesmas angļu valodā. Šis albums bija komerciāli ļoti veiksmīgs. 2006. gadā Agnese Monika saņēma divas Anugerah Musik Indonesia balvas — "labākā popmūzikas izpildītāja" un "labākais R&B produkts". Tika pārdoti vairāk nekā 450 tūkstoši albuma kopiju un tas ieguva trīskārša platīna statusu. 2005. gadā viņa piedalījās Taivānas filmās The Hospital un Romance in the White House un divās indonēziešu ziepju operās Ku Tlah Jatuh Cinta un Pink.
2008. gadā Agnese Monika sāka strādāt pie trešā studijas albuma, kas ar nosaukumu Sacredly Agnezious iznāca 2009. gada 1. aprīlī. Ar šo albumu viņa ieguva trīs Anugerah Musik Indonesia balvas — "labākais popmūzikas albums", "labākā popmūzikas izpildītāja" un "labākais no labākajiem albumiem". 2008. gada oktobrī viņa pirmo reizi piedalījās Āzijas Dziesmu festivālā.
NEMO-HD
NEMO-HD ir Slovēnijas viens no diviem pirmajiem pavadoņiem; otrs ir TRISAT. Abi orbītā tika palaisti. Zemes tālizpētes mikroopavadoņa projektu vada Slovēnijas Ekselences centrs kosmiskajās zinātnēs un tehnoloģijās (Space-SI).
Kosmiskais aparāts tika izgatavots uz Kanādas University of Toronto Institute for Aerospace Studies – Space Flight Laboratory NAUTILUS mikroopavadoņu platformas. Tā izmēri ir 60 × 60 × 30 cm un masa 65 kg. Pavadoņa primārais instruments var uzņemt attēlus četrās spektra joslās ar izšķirtspēju 2,8 m un 10 km platu skata lauku. Sekundārais attēlveidotājs ir ar izšķirtspēju 40 m un 75 km platu skata lauku. Abi instrumenti var arī uzņemt video 25 kadri sekundē.
Lidojuma gaita
NEMO-HD tika palaists 01:51:10 UTC ar nesējraķeti Vega (lidojums VV16) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar citiem 52 pavadoņiem. Pavadonis tika ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 530 km.
Pirmais attēls tika uzņemts 16 dienas pēc starta.
Dienvidslāvi
Dienvidslāvi ir tautu grupa, kas runā dienvidslāvu valodās un dzīvo galvenokārt Balkānu valstīs.
Dienvidslāvu grupā, kas Osmaņu impērijas laikā piedzīvoja spēcīgu turku ietekmi, īpaši atšķiras slāvi-musulmaņi.
Miestiņš
Miestiņš ir no dažādās attiecībās sajauktiem cukura avotiem (iesala, medus un/vai ogu sulas) raudzēts dzēriens, kas papildināts ar augu piedevām. Etnoloģe un vēsturniece Linda Dumpe uzskata, ka miestiņa attiecināšana uz medu vai ar medu saldinātu alu nav pamatota, jo tautasdziesmās miestiņš minēts līdzās medum un alum, bet ar medu saldinātam alum agrākajās vārdnīcās jau ir apzīmējumi „medus alus” un „medalus”.
Nosaukums
Latviešu valodnieks Konstantīns Karulis uzskata, ka vārds „miestiņš” varētu būt cēlies no iespējamā darbības vārda „miest” (ar nozīmi „jaukt, maisīt” jeb „ar medu samaisītais dzēriens”; salīdzinot ar lt). Rakstiskos avotos vārds „miestiņš” pirmoreiz atrodams 1685. gadā izdotajā Jāņa Langija latviešu-vācu vārdnīcā kā latviskā atbilsme vārdam Honigbier (no vācu valodas — 'medus alus'). Pēc tā Dumpe secina, ka 17. gadsimtā par miestiņu jau varētu būt saukts alus, kam saldināšanai piejaukts medus, bet vēlāk nosaukums pārnests uz saldu alu kā tādu, jo 1789. gadā izdotajā Gotharda Frīdriha Stendera „Latviešu valodas vārdnīcā” miestiņš skaidrots kā „salds tirgus alus, medus alus”, bet 1872. gadā izdotajā Kārļa Kristiāna Ulmaņa „Latviešu vārdnīcā” jau kā tikai „salds alus”. Savukārt mūsdienās vārda nozīme ir vēl vairāk izplūdusi un par miestiņu parasti sauc vienkārši kvalitatīvu mājas alu.
Vahani
Vahani vai vahi (pašnosaukums: khik) ir viena no pamiriešu tautām, kas apdzīvo Pamira kalnu dienviddaļas ielejas Tadžikistānā, Afganistānā un Ķīnā, kā arī Hindukuša ielejas Pakistānas ziemeļos. Runā irāņu valodu saimei piederīgajā vahanu valodā, bet oficiālajā saziņā arī bieži izmanto tadžiku, dari, urdu vai uiguru valodu.
Apdzīvotības pamatareāls ir Pandžas augštecē un tās satekupju Pāmiras un Vāhānas ielejās Afganistānas vilojetā Badahšānā (ap 13 tūkstošiem) un Tadžikistānas autonomijā Kalnu Badahšānā, Iškošimas rajonā (15—20 tūkstoši). Pēc 1883. gada, kad faktiski neatkarīgos vahanus pakļāva Afganistānas emīrs, daļa vahanu pārcēlās uz tagadējās Pakistānas ziemeļiem otrpus Hindukuša grēdai, kur Čitrālas un Godžalas distriktos mūsdienās dzīvo lielākā vahanu daļa (līdz 40 tūkstošiem). Daļa vahanu (ap 15 tūkstošiem) apdzīvo Jarkantas augšteci Ķīnā, Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģionā, no kuriem ap 5000 Taškorganas Tadžiku autonomajā apriņķī, kur tie tiek pieskaitīti «tadžikiem» (塔吉克语, Tǎjíkèyǔ), bet pārējie — citos Siņdzjanas rajonos Kašgaras apkārtnē. Sadzīvē Taškorganā dzīvojošie izmanto vahanu valodu, citur — uiguru valodu.
Aleksejs Troickis
Aleksejs Troickis (dzimis, miris ) bija krievu šahists (problēmists), mākslinieciskās šaha etīdes pamatlicējs.
Biogrāfija
Dzimis 1866. gadā Sanktpēterburgā. 1894. gadā beidzis Pēterburgas mežsaimniecības institūtu. Savu pirmo šaha uzdevumu publicējis, vēl students būdams, 1893. gadā, bet pirmo etīdi — 1895. gadā. No 1896. gada līdz 1917. gadam strādājis par mežzini vairākās Krievijas guberņās. Šis bija ražīgākais posms A. Troicka daiļradē, šai laikā viņš sastādīja etīdes, kas padarīja viņu slavenu un nosacīja viņa tālāko daiļrades ceļu. 1910. gadā viņš publicēja rakstu "Šaha etīdes sastādīšanas mākslas galvenie principi". Rakstā uzsvērts, ka etīdēs jāattēlo šaha galvenā iezīme — cīņa starp divām pusēm, un tādēļ melnajiem jādod vislielākās aizsardzības iespējas. Etīdes galvenā ideja cieši jāsaista ar ievada spēli, un etīde kļūs jo vērtīgāka, jo vairāk figūru tajā pārvietosies, un tās beigu pozīcija atšķirsies no sākuma pozīcijas. No 1917. gada līdz 1923. gadam viņš uz laiku pārtrauca etīžu sastādīšanu.
Savas daiļrades noslēguma perioda no 1923. gada līdz 1942. gadam A. Troickis turpināja pilnveidot iepriekš atklātās idejas. No 1923. gada līdz 1934. gadam viņš dzīvoja Penzā, kur bija vietējās avīzes "Trudovaja pravda" šaha nodaļas redaktors. 1934. gadā viņš pārcēlās uz Ļeņingradu, kur dzīvoja līdz savai nāvei. A. Troickis nomira 1942. gadā Ļeņingradas blokādes laikā.
Troicka atstātais mantojums ir aptuveni 800 publicētas šaha kompozīcijas (apmēram 750 etīdes un 50 joku un retrogrādās analīzes uzdevumu).
Etīdes piemērs
"A. Troickis pierādīja, ka etīdes saturs var būt slēpts ne tikai vienas puses materiālā spēka realizācijā, bet vispirms izdevīgākās pozīcijas izmantošanā. Pozīciju savdabība var radīt tādas figūru savstarpējās attiecības, kad to spēku novērtējumam nav parastās nozīmes. Spilgts piemērs tam ir šī — viena no populārākām A. Troicka etīdēm." - A. Dombrovskis
Balto materiālais pārsvars sākuma stāvoklī ir ievērojams, bet, lai uzvarētu, tie spiesti upurēt gandrīz visas savas figūras!
1. Lc6 Tb1+ 2. Ke2 Txh1 3. Lg2+! Kxg2 4. Zf4+ Kg1 5. Ke1 g2 6. Ze2# 1-0
Arturs Vaišļa
Arturs Vaišļa (dzimis 1970. gada 10. decembrī) ir latviešu jurists un rakstnieks, bijušais Latvijas Valsts policijas darbinieks. Viestura ordeņa virsnieks.
Izglītība
1988. gadā pabeidzis Mārupes vidusskolu. No 1991. līdz 1996. gadam studējis Latvijas Policijas akadēmijā un ieguvis jurista izglītību un tiesību zinātņu bakalaura grādu. No 1997. līdz 1999. gadam neklātienē mācījies šīs pašas augstskolas maģistratūrā un ieguvis tiesību zinātņu maģistra grādu.
Darba pieredze
No 1996. līdz 1999. gadam A. Vaišļa bija Imigrācijas policijas pārvaldes Operatīvās nodaļas inspektors. No 1999. līdz 2003. gadam Narkotiku apkarošanas biroja Tikumības policijas nodaļas priekšnieks. No 2003. līdz 2012. gadam Organizētās noziedzības apkarošanas pārvaldes Cilvēku tirdzniecības un sutenerisma apkarošanas nodaļas priekšnieks. Kopš 2012. gada Arturs Vaišļa ir izdienas pensijā. Kopš 2013. gada strādā kā pašnodarbināts jurists. Kopš 2014. gada darbojas biedrības “Par brīvu Vidzemi no cilvēku tirdzniecības” valdē. Sadarbībā ar biedrību ”Patvērums ”Drošās mājas”” apmāca valsts un pašvaldību institūciju darbiniekus cilvēku tirdzniecības un fiktīvo laulību novēršanā.
Rakstniecība
Pirmo grāmatu "Policista blēņu stāsti" Arturs Vaišļa izdeva 2006.gadā ar pseidonīmu Kaprālis Dāvis. Šī ir vienīgā grāmata, kura izdota ar šo pseidonīmu. Kopš 2011. gada Arturs Vaišļa humora un satīras žanra grāmatas izdod ar pseidonīmu A II Pozitīvs, savukārt pārējo žanru grāmatas tiek izdotas ar pseidonīmu Arturs Balts. Ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.
Premiere
Premiere bija ASV ikmēneša preses izdevums, kas tika izdots laika posmā no 1987. līdz 2007. gadam. Žurnāla oriģinālā versija Première, kas izveidota 1976. gadā Francijā, tiek izdota joprojām. Žurnāls piederēja izdevniecībai Hachette Filipacchi Media U.S.
20 000 ljē pa jūras dzelmi
"20 000 ljē pa jūras dzelmi" (fr) ir franču rakstnieka Žila Verna zinātniskās fantastikas romāns, kas atsevišķā grāmatā izdots 1870. gadā. Grāmata ir vismaz 4 reizes izdota latviešu valodā (1955., 1974., 2000. un 2011. gadā). Romānam ir arī vairāki ekranizējumi, vispopulārākā ir 1954. gada filma "20,000 Leagues Under the Sea" ar Džeimsu Meisonu kā kapteini Nemo un Kērku Daglasu Neda Lena lomā.