cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cīņas sports 2019. gada Eiropas spēlēs
'''Cīņas sports 2019. gada Eiropas spēlēs''' bija viens no 15 spēļu programmā iekļautajiem sporta veidiem. Tā sacensības notika no 25. jūnija līdz 30. jūnijam Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Vīrieši sacentās grieķu-romiešu un brīvajā cīņā, bet sievietes tikai brīvajā cīņā. Kopā cīņas sportā tika sadalīti 18 medaļu komplekti.
Naņčana
Administratīvais iedalījums
Naņčanas prefektūras līmeņa pilsēta administratrīvi iedalās piecos urbānajos rajonos (Qū, Dunhu, Sjihu, Cjinjuņpu, Vaņli un Cjinšaņhu), kas principā veido pašu Naņčanas pilsētu, un 4 apriņķos (Xiàn).
Fredijs Gvarins
Savu karjeru sācis Kolumbijā, vēlāk neilgu laiku spēlējis Argentīnas komandā Boca Juniors un Francijas komandā Saint-Étienne. 2008. gadā pievienojies Portugāles komandai Porto. Porto komandā viņš izcīnīja trīs Premjerlīgas titulus, trīs Portugāles kausus, kā arī 2011. gadā uzvarēja UEFA Eiropas līgā. No 2012. līdz 2016. gadam spēlējis Itālijas komandā Internazionale. Vēlāk spēlējis arī Ķīnā un Brazīlijā.
Cīņas sports 2019. gada Eiropas spēlēs
Vīrieši, Grieķu-romiešu cīņa
Kirils Gričenko no Baltkrievijas ieguva zelta medaļu, bet vēlāk tika diskvalificēts par dopinga lietošanu.
Kamambērs
Kamambērs (fr) ir mīksts baltā pelējuma siers, kura dzimtene ir Normandija Francijā. Tas tiek gatavots no nepasterizēta govs piena. Kamambēram ir raksturīgas dažādas gatavības stadijas — tā vidū konsistence var būt no stingras līdz tekoši krēmīgai. Kamambēra gatavošanā tiek izmantota Penicillium camemberti pelējuma sēnīte, kas dod sieram tā raksturīgo izskatu un garšu. Siers ir krēmīgs, tam piemīt maigs niansēts aromāts, kas atgādina augļus un nedaudz sēnes, bet pēcgarša var būt izteiktāka — asa, sāļa, rūgtena, nedaudz atgādinot amonjaku.
Cīņas sports 2019. gada Eiropas spēlēs
Latvijas cīkstoņu rezultāti
2019. gada Eiropas spēlēs piedalījās 3 Latvijas cīkstoņi — Dmitrijs Mihailovs brīvajā cīņā vīriešiem, Karolīna Tjapko un Anastasija Grigorjeva brīvajā cīņā sievietēm. Pēdējā uzvarēja visas četras savas cīņas, kļuva par uzvarētāju svara kategorijā 68 kg un savai iepriekšējās spēlēs iegūtajai bronzas medaļa pievienoja zelta medaļu.
Apzīmējumi:
Fredijs Gvarins
Kolumbijas futbola izlases sastāvā debitējis 2006. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Porto
Shanghai Shenhua
Guzela Manjurova
Guzela Manjurova (kz, tt; dzimusi Saranskā) ir Kazahstānas brīvā stila cīkstone, kas līdz 2010. gadam pārstāvēja Krieviju. Krievijas un Kazahstānas Nopelniem bagātā sporta meistare.
Biogrāfija
Guzela Manjurova piedzima 1978. gadā Mordvijas galvaspilsētā Saranskā, kur viņas vecāki bija ieceļojuši no neliela Mordvijas tatāru ciema. Četrpadsmit gadu vecumā viņa sāka nodarboties ar aikido. 2001. gadā Maskavā viņa apmeklēja PSRS brīvās cīņas čempionātu. Redzētā iespaidā viņa pieņēma lēmumu — nomainīt sporta veidu un sāka trenēties brīvajā cīņā trenera A. Kolivanova vadībā. Jau pēc diviem gadiem, 2004. gadā viņa uzvarēja Eiropas brīvās cīņas čempionātā un ieguva sudraba medaļu olimpiskajās spēlēs Atēnās.
2005. un 2007. gadā Guzela uzvarēja Krievijas čempionātā. Uz 2008. gada olimpiādi viņa netika, jo vietu Krievijas olimpiskajā komandā ieguva Jeļena Perepjolkina (2008. gada Krievijas čempione), kas uzvarēja abu konkurenšu kontroles cīņā.
2010. gadā Manjurova nomainīja pilsonību un sāka sacensībās piedalīties no Kazahstānas. Pārstāvot Kazahstānu, viņa pēc kārtas uzvarēja trijos Āzijas čempionātos (2010—2012). 2011. gada pasaules čempionātā Stambulā ieņēma piekto vietu un ieguva tiesības piedalīties 2012. gada olimpiskajās spēlēs Londonā, kur izcīnīja bronzas medaļu. Pēc olimpiādes Manjurovu iecēla par Kazahstānas sieviešu izlases galveno treneri.
2016. gadā Manjurova izcīnīja sudraba medaļu olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro.
Saranskā regulāri notiek brīvās cīņas turnīri, kurā izcīna Guzelas Manjurovas balvu.
Vegēcijs
Pūblijs Flāvijs Vegēcijs Renāts bija 4. gadsimta beigu Rietumromas impērijas rakstnieks.
Par Vegēcija dzīvi nekas nav zināms, izņemot to, kas rakstīts viņa divos saglabājušos darbos — militārajā traktātā "De Re Militari" un mazāk zināmajā darbā par veterināro medicīnu "Digesta Artis Mulomedicinae". "De Re Militari" Viduslaiku Eiropā bija plaši pazīstams darbs par militāro teoriju. Darba 3. grāmatā atrodams pazīstamais teiciens Si vis pacem, para bellum (gribi mieru — gatavojies karam).
Pamatojoties uz darba tekstu, Vegēcija dzīves laiks varētu būt no 383. gada, jo darbā pieminēts imperators Graciāns, līdz pat 450. gadam, kad Konstantinopolē parādās šis traktāts. Darbs veltīts vārdā nenosauktam imperatoram, ko daļa pētnieku identificē ar Teodosiju I.
Talija Šaira
Talija Šaira (en; dzimusi Talija Rouza Kopola (Talia Rose Coppola) ) ir amerikāņu aktrise.
Pazīstama ar Konijas Korleones lomu sava brāļa Frānsisa Forda Kopolas režisētajā "Krusttēvs" triloģijā, kā arī ar Adrianas Balboa lomu "Rokijs" filmu sērijā. Par lomām filmās "Krusttēvs 2" (1974) un "Rokijs" (1976) Šaira tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".
Piedalījusies arī filmās Prophecy (1979), "Ņujorkas stāsti" (1989), "Es mīlu Hakabijus" (2004) un Palo Alto (2013).
Šairai ir trīs dēli no kuriem Džeisons un Roberts ar ir aktieri.
Latvija 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latviju 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 27 sportisti, 20 vīrieši un 7 sievietes, kas sacentās 6 ziemas olimpiskajos sporta veidos. 1994. gada ziemas olimpiskās spēles norisinājās Norvēģijas pilsētā Lillehammerē no 1994. gada 12. februāra līdz 27. februārim. Šīs bija Latvijas 5. ziemas olimpiskās spēles.
Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā
Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā nokļuva pakāpeniski, Krievijas Impērijai 1801. gadā sākot anektēt feodāli sabrukušās Gruzijas Karalistes zemes. Līdz ar impērijas sabrukumu 1917. gada Krievijas revolūcijas gaitā, Gruzijas Demokrātiskā Republika 1918. gada 26. maijā pasludināja neatkarību.
Attiecību vēsture
Kahetijas karalis Aleksandrs (1483—1491) nosūtīja pirmās divas gruzīnu delegācijas uz Maskavu, pie lielkņaza Ivana III. 1555. gadā Osmaņu un Persijas impērijas vienojas par ietekmes sfērām gruzīnu zemēs — osmaņi kontrolē Melnās jūras piekrastes reģionus, bet persieši centrālo un austrumu Gruziju. 1563. gadā Kahetijas karalis Levans (1518—1574) bija gatavs pakļauties Krievijai un lūdza militāru palīdzību Ivanam IV, taču persiešu spiediena rezultātā šo lūgumu atsauca. 1585. gadā Kahetijas karalis Aleksandrs II (1574—1605) veica sarunas par aliansi ar Krieviju.
Latvija 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā bija bobslejists Zintis Ekmanis.
Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā
Imeretija
1703. gadā osmaņi iekaroja Imeretiju, Guriju un Mingreliju, atstājot šeit garnizonus. 1738. gadā Imeretijas karalis Aleksandrs V neveiksmīgi centās noslēgt militāru savienību ar Krievijas impēriju. 1752. gadā Imeretijas tronī kāpa Solomons I, kurš 1757. gada 14. decembrī sakāva osmaņus un 1758. gadā noslēdza militāru savienību ar Kartliju-Kahetiju. 1767. gadā tika noslēgts miers ar Osmaņu impēriju. 1769. gada beigās Imeretiju sasniedza ģenerāļa Gotlība Totlēbena komandēta krievu vienība, kas šeit palika trīs gadus. 1774. un 1779. gadā Imeretijas un Mingrelijas apvienotā armija guva uzvaras pār osmaņiem. Solomons I mira 1785. gadā, un nākamos piecus gadus notika mantinieku cīņa par varu. Solomons II centās iekarot Mingreliju un Guriju, kas meklēja Krievijas aizsardzību. Imeretijas karalisti Krievija iekaroja 1810. gadā, piespiežot Solomonu II bēgt uz Osmaņu impēriju, kur viņš mira 1815. gadā.
Latvija 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Rezultāti
1 — Par katru nesašauto mērķi tika piešķirta papildus minūte. 2 — Par katru nesašauto mērķi jānoslēpo sods 150 metru garumā.
Rīgas Imantas vidusskola
Rīgas Imantas vidusskola jeb RIV ir vidusskola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei. Tā atrodas Kurzemes prospektā 158 Imantas apkaimē.
Izglītības programmas
2016./2017. mācību gadā RIV piedāvā apgūt 3 pamatizglītības programmas un 2 vispārējās vidējās izglītības programmas.
Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā
Kartlija-Kahetija
Kartlijas karalis Vahtangs VI (1703—1724) persiešu un osmaņu iebrukuma dēļ 1724. gadā bēga uz Krieviju, kur mira 1737. gada 26. martā. 1768.—1774. gada Krievu-turku kara laikā Kartlijas-Kahetijas karalis Iraklijs II kopā ar Krievijas Impērijas karaspēku veica uzbrukumus osmaņiem. Ar 1774. gada Kučuk-Kainardžas līgumu gruzīni izbeidza nodevu maksājumus osmaņiem.
Lai nodrošinātos pret jauniem uzbrukumiem, Kartlijas-Kahetijas karalis Iraklijs II 1783. gada 24. jūlijā noslēdza Georgijevskas līgumu ar Krievijas ķeizarieni Katrīnu II, kļūstot par impērijas vasali. No savas puses Krievijas Impērija apņēmās aizsargāt karalistes teritoriju, Iraklija dinastijas varu un Gruzijas Pareizticīgās baznīcas neatkarību. Tas izraisīja Osmaņu impērijas neapmierinātību, kas 1787. gadā pieprasīja Krievijai izvest savu karaspēku no Iraklija II karalistes un drīz uzsāka krievu-turku karu. Krievijas neizdevīgā stratēģiskā situācija Eiropā, kur tai problēmas radīja konflikti ar osmaņiem, poļiem un zviedriem, noveda pie krievu karaspēka izvešanas. Izmantojot šo situāciju, Persija Iraklijam II pieprasīja lauzt Georgijevskas līgumu un atzīt persiešu varu. Kad Iraklijs II atteicās, 1795. gadā Persijas karaspēks izpostīja austrumu Gruziju, nodedzinot Tbilisi. Izmantojot gruzīnu vājumu, sākās Dagestānas musulmaņu laupīšanas reidi. Pēc Iraklija II atkārtotiem lūgumiem Krievija uz šejieni nosūtīja divus bataljonus un 1796. gada martā pieteica karu Persijai. Uzreiz pēc Katrīnas II nāves, Pāvils I karu izbeidza un atsauca karaspēku. Iraklijs II mira 1798. gada 23. janvārī. Viņa pēcnācējs Giorgijs XII bija vājš, un drīz mira. Mantinieku starpā sākās dinastiski strīdi, meklējot atbalstu Krievijā.
Lerijs Krauns
"Lerijs Krauns" (en) ir 2011. gada romantiska komēdija, kuras režisors, kā arī viens no producentiem, scenārija autoriem un galveno lomu atveidotājiem ir Toms Henkss. Citas lomas filmā atveido Džūlija Robertsa, Braians Krenstons, Cedric the Entertainer, Vilders Valderama, Taradži Hensone un Pema Grīra. Filmas pirmizrāde notika Holivudā.
Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā
Protektorāti un aneksijas
Iraklijs II savā testamentā noteica, ka par troņmantinieka Giorgija XII mantinieku jākļūst Iraklija dēlam no trešās laulības, princim Julonam. 1799. gada 22. februārī Giorgijs XII par savu mantinieku pasludināja savu dēlu Dāvidu. 18. aprīlī tam piekrita arī imperators Pāvils I. Tuvojoties Giorgija XII nāvei, valsts atradās pilsoņu kara priekšā. Karaļa atbalstam Tbilisi 1800. gada septembrī ieradās Krievijas armijas vienība un 30. decembrī karalis mira. Pāvils I atļāva princim Dāvidam kā reģentam 1801. gada sākumā izveidot pagaidu administrāciju. 1801. gada 18. janvārī Pāvils I negaidīti paziņoja par Kartli-Kahetijas iekļaušanu Krievijas Impērijā. Dāvidu atcēla no varas un 1803. gada sākumā nosūtīja uz Sanktpēterburgu, kurā viņš mira 1819. gadā. Princis Julons 1801. gada sākumā bēga pie Imeretijas karaļa Solomona II. 1802. gada jūnijā Persija atzina Julona tiesības uz troni. 1804. gada jūnijā krievu karavīriem izdevās sagūstīt Julonu, kurš līdz nāvei 1816. gadā bija spiests dzīvot Krievijā.
Pāvila I nogalināšanai galma apvērsumā 1801. gadā sekoja jaunas diskusijas par situāciju Dienvidkaukāzā. Katli-Kahetijas aneksijai Sanktpēterburgā bija pretinieki, kas par daudz izdevīgāku uzskatīja izmantot Kaukāza kalnu grēdu kā dabīgu robežu ar Osmaņu un Persiešu impērijām. Viņi uzskatīja, ka abu valstu attiecības jau regulē Georgijevskas līgums. Aneksijas aizstāvji pamatojās ar Bagratīdu dinastijas sašķeltību un nespēju nosargāt valsts robežas, kas var draudēt ar gruzīnu pilnīgu iznīcināšanu. Viņi arī norādīja, ka nedz princis Dāvids, nedz princis Julons nespēs noturēties tronī. 1801. gada 12. septembrī Aleksandrs I Maskavā izsludināja manifestu, kurā paziņoja, ka, balstoties uz Georgijevskas līgumu un ņemot vērā Kartli-Kahetijas iekšējo nestabilitāti, ir spiests izveidot jaunu pārvaldes sistēmu. Ģenerālim Knorringam deva neierobežotas pilnvaras Krievijas varas izveidošanai. Kartliju sadalīja Gori, Lori un Dušeti provincēs, kamēr Kahetiju Telavi un Signahi provincēs. 1801. gada 28. novembrī Bagratīdu dinastijas pārstāvjiem, kas jau atradās Krievijā, aizliedza atgriezties dzimtenē. 1802. gadā Kartli-Kahetijas karaļa kroni un regālijas nosūtīja uz Sanktpēterburgu. 1803. gadā gruzīnu karaliskās Bagratīdu dinastijas pārstāvjiem liek pārcelties uz Krievijas teritoriju.
Krievijas ienākšana Dienvidkaukāzā izraisīja karus ar Persiju un Turciju. Gruzīnu zemēs Krievija turpināja slēgt līgumus par protektorātu izveidošanu — Mingrelijas kņaziste (1803), Imeretijas karaliste (1804), Gurijas un Abhāzijas kņazistes (1810), Svanetijas kņaziste (1833). Tam sekoja šo protektorātu anektēšana — Imeretija (1810), Gurija (1828), Mingrelija (1857), Svanetija (1858), Abhāzija (1864). Abhāziju pilnībā pakļaut izdevās tikai līdz ar Kaukāza kara beigām un vietējo iedzīvotāju deportācijām uz Osmaņu impēriju.
1811. gadā Krievija likvidēja Gruzijas Pareizticīgās baznīcas neatkarību, pakļaujot to Krievijas Svētajai Sinodei un iekļaujot Krievijas Pareizticīgās baznīcas sastāvā. 1812. gadā sākas liela sacelšanās Kahetijā, dumpiniekiem pasludinot princi Aleksandru Batonišvili par karali. 1819.-1820. gadā — sacelšanās Imeretijā, Gurijā un Mingrelijā. 1832. gadā atklāaj un iznīcināja gruzīnu augstmaņu sazvērestību, kuras mērķis bija atjaunot Bagratīdu monarhiju. 1841. gadā Gurijā un Mingrelijā uzliesmoja jauna sacelšanās, kas turpinājās līdz 1857. gadam, 1876. gadā — sacelšanās Svanetijā.
Ar 1813. gada Gulistānas miera līgumu Persija atteicās no pretenzijām uz gruzīnu zemēm. Ar 1829. gada Adrianopoles līgumu arī osmaņi atteicās no pretenzijām Kaukāzā. Krievu-turku karu rezultātā Krievija ieguva galvenokārt armēņu un musulmaņu apdzīvotos Meshetijas un Džavahetijas reģionus (1829), un Adžāriju (1878). Līdz 1918. gadam Krievija iekaroja vēl dažas gruzīnu vēsturiskās provinces.
Impērijas sastāvā
1844. gadā izveidoja Kaukāza vicekaralisti, kuru vadīja imperatora vietvaldis. 1846. gadā gruzīnu zemes sadalīja Tbilisi un Kutaisi guberņās. Mihaila Voroncova (1845—1854) un lielkņaza Mihaila (1862—1882) varas laikā Krievijas vara nostabilizējās, sākas ekonomikas attīstība. Musulmaņu bēgļu pamestajās zemēs veidoja armēņu, grieķu un vāciešu kolonijas. Abhāzijas un Osetijas zemienēs ļāva apmesties kalniešu tautām.
Līdzīgi kā pārējā Krievijā, notika pakāpeniska dzimtbūšanas atcelšana. Kartli-Kahetijā (1864), Imeretijā (1865), Mingrelijā (1867), Abhāzijā (1870) un Svanetijā (1871).
1882. gadā vicekaralisti pārveidoja par ģenerālguberņu. Impērijas administrācija neatzina vienotas gruzīnu tautas pastāvēšanu, uzsverot tās reģionālo dalījumu. Izglītībā un baznīcā centās ieviest mingreļu un svanu dialektus, bet Abhāzijā — krievu valodu. Pārvaldes iestāžu ierēdņu vidū dominēja krievi, vācieši un poļi, kamēr tirdzniecību un finanses gandrīz pilnībā kontrolēja armēņi.
1892. gadā sāka veidoties sociāldemokrātu organizācijas. 1901.—1904. gados aktīva streiku kustība Tbilisi un Batumi. 1905. gadā sākās Krievijas revolūcija. 1910. gadā atsākās strādnieku streiki. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas atjaunoja Gruzijas Pareizticīgās baznīcas neatkarību. Oktobrī izveidojās Aizkaukāza komisariāts, kuru vadīja sociāldemokrāti meņševiki (mērenāki par Ļeņina boļševikiem). 1918. gada aprīlī izveidoja Aizkaukāza federāciju, kas apvienoja Gruziju, Armēniju un Azerbaidžānu. 26. maijā pasludināja Gruzijas Demokrātiskās Republikas neatkarību.
Lerijs Krauns
Vīrietis pusmūža vecumā zaudē savu darbu un izlemj atgriezties koledžā.
Rīgas Imantas vidusskola
Skola piedāvā
Skolai ir savs logo un savas cīņu, trenažieru, sporta, aktu zāles.
Mazuļu strauts
Mazuļu strauts (arī Mazuļa strauts, Mozuļu strauts) ir Cekulupītes kreisā krasta pieteka Alūksnes un Smiltenes novados.
Rīgas Imantas vidusskola
Skola piedāvā
Rīgas Imantas vidusskola piedāvā:
Mazuļu strauts
Augštecē tek ziemeļrietumu virzienā, lejtecē pagriežas uz rietumiem. Ietek Cekulupītē augšpus Žagatām. Mazuļu strauta krastos atrodas Stiliņi, Mazuļi.
Futbols 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vīriešu turnīrs
Priekšsacīkstes
16 vīriešu futbola izlases ir sadalītas 4 apakšgrupās — grupu uzvarētāji un otro vietu ieguvēji turpinās cīņu par medaļām "play-off" turnīrā.
Rīgas Imantas vidusskola
Interešu izglītība
Skolas piedāvātās izglītības nodarbības: Citu organizāciju piedāvātās nodarbības RIV telpās:
Skolēnu pašpārvalde
Pašpārvaldē darbojas daudz radošu skolēnu, kuri vēlas īstenot savas idejas. Katru nedēļu viņi tiekas pašpārvaldes kabinetā. Rīgas Imantas vidusskolas skolēnu pašpārvalde aktīvi iesaistās arī Rīgas skolēnu domes rīkotajos pasākumos.
Futbols 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vīriešu turnīrs
Vārtu guvēji
Turnīrā gūti 73 vārti
Rīgas Imantas vidusskola
Vēsture
82. vidusskolu uzcēla Imantas mikrorajona celtniecības laikā 1977. gadā kā divplūsmu skolu. 1989. gadā 82. vidusskolu pārveidoja par divām skolām - 82. vidusskolu (latviešu plūsmas) un 96. vidusskolu (krievu plūsmas). Abas vidusskolas atradās vienās telpās.
Futbols 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vīriešu turnīrs
Vārtu guvēji
Slobodans Rajkovičs iesita bumbu savos vārtos.
Rīgas Imantas vidusskola
Vēsture
1990. gada 1. septembrī skolu pārdēvēja par Imantas Latviešu ģimnāziju, bet 2001. gada 12. jūnijā par Rīgas Imantas vidusskolu.
Tradīcijas
Septembrī Oktobrī Novembrī Decembrī Janvārī Februārī Martā Aprīlī Maijā Jūnijā
Feta
Feta (el (féta) — 'šķēle') ir sālījumā nogatavināts mīkstais siers ar baltu krāsu un viegli rūgtenu garšu. Feta ir populārākais siers Grieķijā, kur tas veido 70% no visa sieru patēriņa. Fetu tradicionāli gatavo no aitas piena, bet atļauts pievienot līdz 30% kazas piena. Fetai līdzīgi sieri ir brinza, panirs un halūmi.
Fetai ir sena vēsture. Tas minēts jau Homēra „Odisejā”, un tradicionāli bijis aitu ganu ēdiens. Kopš 2002. gada fetai piešķirts Aizsargāts cilmes vietas nosaukums (Protected Designation of Origin), un Eiropas Savienībā par fetu drīkst saukt tikai septiņos Grieķijas reģionos ražoto sieru. Ārpus Eiropas Savienības gan ir valstis (piemēram, ASV), kas šo ierobežojumu neievēro un arī sevis ražoto sieru sauc par fetu.
Fetu nogatavina divos posmos: sākumā vismaz 15—20 dienu, bet pēc tam vēl vismaz divus mēnešus zemākā temperatūrā. Par vislabāko uzskata vismaz 5 mēnešus nogatavinātu fetu, bet 9—12 mēnešu nogatavinātai fetai ir pikantāka garša.
Anomija
Anomija ir sabiedrības stāvoklis, kuru raksturo sociālo un uzvedības normu sabrukums vai neesamība, sociālās izolācijas un bezjēdzība izjūta, kā arī neatbilstība starp sociāliem mērķiem un to sasniegšanai nepieciešamajiem likumiskajiem līdzekļiem. Tiek uzskatīts, ka anomija var attīstīties no sabiedrības un indivīda uzskatu konfliktiem, it sevišķi sabiedrības pārejas un izmaiņu periodos, un izraisa sociālo saikņu izzušanu starp indivīdu un kopienu (gan ekonomisko, gan sociālo). Piemērs tam, kā anomija izpaužas indivīdā: indivīdā izveidojas atsvešinātības sajūta, kas pāraug disfunkcionālā nespējā integrēties savā sociālajā kopienā, piemēram, nespējā atrast darbu, nodibināt veiksmīgas attiecības, utt.
Bieži ar terminu "anomija" tiek saprasts "normālības trūkums". Šo terminu popularizēja franču sociologs Emīls Dirkems (Émile Durkheim).
Anomija Latvijā
Monogrāfijā "Apmaldījušies brīvībā: anomija mūsdienu Latvijā" ir apkopoti vairāku autoru veikti pētījumi par anomiju Latvijā. Tiek uzskatīts, ka Latvijā 21. gadsimta sākumā pēc Padomju savienības sabrukuma iestājās pārmaiņu laiks, kurš valstī radīja objektīvi augstāku sabiedrības anomijas risku, nekā vairumā citu valstu. Pārmaiņu ietekmē daļa veco sociālo institūciju tika likvidētas, to vietā radās jaunas, kas vēl nav paspējušas iegūt pietiekami spēcīgu autoritāti vai nostabilizēties vecāku pilsoņu apziņā. Papildus tam, pēc valsts iekārtas maiņas sabiedrības locekļiem nācās konstruēt jaunas identitātes, nomainījās daļa sociālo normu, bija jāpiemērojas citai valsts valodai un ekonomiskajai sistēmai, notika naudas, īpašumu struktūras, izglītības vai pensiju sistēmas reformas. Šo pārmaiņu rezultātā pat daudzus gadus pēc neatkarības atgūšanas sabiedrībā Latvijā ir vērojams augsts sabiedrības atsvešinātības līmenis, kā arī ārkārtīgi izteikta politiskā atsvešinātība. Anomiju Latvijā veido vairāki kulturāli faktori un psiholoģiski faktori: bezspēcības sajūta, atsvešinātība no sevis, normu trūkums, kultūras atsvešinātība un izolētība, skaidras pārliecības trūkums, ilgtermiņa mērķu un vīzijas trūkums, atsvešinātība no ģimenes un atbildības.
Džemma Artertone
Džemma Kristīna Artertone (en, dzimusi ) ir angļu aktrise un producente.
Savu kinodebiju piedzīvojusi komēdijā St Trinian's (2007). Attēlojusi Džeimsa Bonda meiteni filmā "Mierinājuma kvants" (2008). Piedalījusies arī tādās filmās kā The Disappearance of Alice Creed (2009), "Valdzinošā Tamāra Drū" (Tamara Drewe, 2010), "Persijas princis: laika smiltis" (Prince of Persia: The Sands of Time, 2010), "Bizantija" (2012), "Ansītis un Grietiņa: Raganu mednieki" (2013), "To zvaigžņu stunda" (Their Finest, 2016), The Escape (2017) un Vita & Virginia (2018).
Dokti
Dokti ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada austrumu daļā 6 km no novada centra Baltinavas un 256 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V479, aptuveni 2 kilometrus no Latvijas—Krievijas robežas.
Roze (Saulkrastu pagasts)
Roze ir vasarnīcu ciems Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4,1 km no pagasta un novada centra Saulkrastiem un 46,0 km no Rīgas.
Ciskādu katoļu baznīca
Ciskādu Svētā Jāņa Kristītāja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Sakstagala pagasta Ciskādos.
Vēsture
Pirmā katoļu baznīca šeit tika uzcelta 1751. gadā. Tā bija koka baznīca, ko uzcēla par muižnieka Franča Sokolovska līdzekļiem un veltīja Jaunavas Marijas aizbildniecībai.
Pašreizējā baznīca tika uzcelta prāvesta Vincenta Tomašūna vadībā senās baznīcas vietā vecajā kapsētā 1900. gadā. Tās būvniecību vadīja inženieris Vileišis. Dievnama būvēšanas laikā dievkalpojumi tika noturēti speciāli būvētā šķūnī. Baznīcu konsekrēja Mogiļevas arhibīskaps Vincents Kļučinskis 1914. gadā Jāņa Kristītāja godam.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Sākotnēji draudzi apkalpoja Rēzeknes jezuīti, vēlāk laicīgie priesteri. Pašlaik draudzi apkalpo prāvests Imants Petrovskis. Draudzei ir trīspadsmit kapsētas.
Tehniska informācija
Ciskādu baznīca ir sarkanu ķieģeļu mūra celtne ar cinkota skārda jumtu un torni. Tai ir trīs navu telpa ar flīžu grīdu, 42 metrus gara un 17 metrus plata. 1984. gadā baznīcas iekštelpas nokrāsoja ar līmes un eļļas krāsām, ko vēlāk atjaunoja 1991. gadā. Ap baznīcu ir mūra žogs.
Arhitektūra
Baznīca būvēta romānikas stilā.
Interjers
Baznīcā ir lietošanas kārtībā ērģeles. Apskatāma glezna "Madonna ar bērnu", Jaunavas Marijas glezna sudraba ietvarā un 1795. gada krucifikss, kas ir tēlnieka Stratužicka mākslas darbs, kas ir saglabāts no vecās baznīcas.
Melnāpurva grāvis
Melnāpurva grāvis (arī Mallo pūra grāvs, Melnā purva grāvis) ir Nakri strauta labā krasta pieteka Smiltenes novadā.
Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Nakri strautā pie valsts robežas ar Igauniju.
Rokfordas "IceHogs"
Rokfordas "IceHogs" ir hokeja komanda, kas atrodas Rokfordā, ASV, un spēlē Amerikas hokeja līgā. Līgas čempiones titulu komandai tās pastāvēšanas vēsturē nav izdevies izcīnīt.
No 2002. līdz 2004. gadam komandas sastāvā spēlēja Raitis Ivanāns un Māris Ziediņš, savukārt 2004.—05. gada sezonu vienībā aizvadīja Sergejs Višegorodcevs.
Džeisons Švarcmans
Džeisons Frančesko Švarcmans (en, dzimis ) ir amerikāņu kinoaktieris un mūziķis.
Švarcmans savu kinodebiju piedzīvoja Vesa Andersona 1998. gada filmā "Rašmoras skola". Vēlāk piedalījies arī tādās Andersona filmās kā "Ceļojums uz Dardžilingu" (2007), "Lieliskais Lapsas kungs" (2009), "Mēness lēkta karaļvalsts" (2012), "Viesnīca "Diženā Budapešta"" (2014), "Suņu sala" (2018), "Francijas Vēstnesis" (2021) un "Asteroīdu pilsēta" (2023).
Piedalījies arī tādās filmās kā "Deva" (Spun, 2002), "Es mīlu Hakabijus" (2004), "Marija Antuanete" (2006), "Skots Pilgrims pret pasauli" (2010), "Par Mēriju Popinsu un Benksa kungu" (2013), "Klauss" (2019) un "Zirnekļcilvēks: Pāri Zirnekļpasaulei" (2023). Attēlojis lomas arī seriālā Bored to Death (2009—2011) un "Fārgo" (2020) ceturtajā sezonā.
Džeisona Švarcamana tēvs bija kinoproducents Džeks Švarcmans, bet māte aktrise Talija Šaira.
19 gadi pirms sākuma
Vēsture
Šī grupa ir dziedātājas un multiinstrumentālistes Ingunas Černovas (Rubenes) projekts (viņa iepriekš jau sadarbojusies ar NSRD), kas tapis kopā ar mūzikas kritiķi Daigu Mazvērsīti un "Dzelteno Pastnieku" dalībniekiem Viesturu Slavu un Ilgvaru Rišķi. Sastāvs sanca kopā, lai sagatavotu programmu dalībai izstādē "Kurmis alā".
Turpmāk grupa uzstājās koncertos Anglikāņu baznīcā Rīgā, Ogres muzikālajā saietā "Randiņš", festivālos "Roks par neatkarību" 1989. un 1990. gadā, pēdēja uzstāšanās notika 1991. gada pavasarī Vides aizsardzības kluba festivālā Arkādijas parkā Rīgā.
1989. gadā iznāk grupas albums "19 gadi pirms sākuma" kasetes formātā ar 15 kompozīcijām. 2005. gadā albums tiek pārizdots CD formātā Ingus Baušķenieka ierakstu kompānijā, tajā nedaudz mainīta dziesmu secība un pievienota dziesma "Nakts ir mana zemapziņa", savukārt dziesma "Rudais lauks" atstāta ārpus tā. 2017. gadā tas iekļauts mūzikas žurnālista Ulda Rudaka radioraidījumu ciklā "Zibens pa dibenu", kas veltīts 100 visu laiku labākajiem latviešu populārās mūzikas albumiem.
2019. gadā Beļģijā izdota grupas izlase vinila platē ar astoņām dziesmām.
Grupas dziesma „Nakts ir mana zemapziņa” iekļauta izdevniecības „Melodija” Latvijas avangarda grupu izlasē „Ienāc ausīs” (1990).
Shire
Shire var būt:
Cirtainā čigānene
Cirtainā čigānene (Cortinaria caperatus jeb Cortinarius caperatus, agrāk Rozites caperata) ir Latvijā bieža vidēja lieluma tīmekleņu dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Līdz 2002. gadam to izdalīja atsevišķā čigāneņu ģintī (Rozites), bet pēc tam DNS izpētes rezultātā atzina par plašās tīmekleņu ģints daļu. Reizēm krievu valodas iespaidā tiek nepareizi saukta par meža atmateni, kas ir cita suga atmateņu ģintī.
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug grupās no jūlija līdz oktobrim dažādu tipu mežos, parasti skābās augsnēs zem priedēm. Bieža mellenājos un sūnās.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Kātiņš bieži sēņodiņu bojāts jau jaunībā.
Semjuels Faktors
Semjuels Faktors (en; Lodza —  Čikāga) bija Polijas un ASV šahists.
Biogrāfija
Pirmā pasaules kara laikā bijis viens no labākajiem šahistiem Polijas pilsētā Lodzā. 1917. gada Lodzas šaha čempionāta bijis trešais, bet gadu vēlāk izcīnījis otro vietu. 1919. gadā uzvarējis Lodzas šaha kluba čempionātā. Tajā pašā gadā caur Nīderlandi emigrējis uz ASV.
Bijis pazīstams arī kā ASV šaha dzīves organizators. Piedalījies Rietumu šaha asociācijas darbībā, bijis viens no Nacionālās šaha federācijas un vēlāk arī ASV šaha federācijas dibinātājiem. Savas nāves brīdī bijis Čikāgas šaha kluba prezidents.
Svīta (mūzika)
Svīta (fr — 'virkne', rinda, secība) ir baroka instrumentālās mūzikas forma, kas sastāv no četriem vai vairākiem patstāvīgiem skaņdarbiem. Parasti svītā tiek iekļautas vairākas dejas — allemande, kuranta, sarabanda, žīga, un citas, bet svītā arī varēja būt cita veida skaņdarbi, piemēram, prelūdijas, uvertīras ,ārijas,menueti, gavotes, burē, paspjē,rondo, fūgas. Baroka laikā svītas tika rakstītas gan orķestrim, gan soloinstrumentiem. Termins "svīta" radās tika 17. gadsimta vidū, lai gan šāda tipa skaņdarbi tika sacerēti jau agrāk, bet gadsimtu vēlāk — 18. gadsimta 50. gados svītu popularitāte kritās, bet 19. gadsimtā svītas atkal kļuva populāras, piemēram, Pēteris Čaikovskis šajā laikā uzrakstīja svītu no baleta "Riekstkodis".
Meki
Fon Meku dzimta (de) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Livonijā 16. gadsimtā un vēlāk izplatījās arī Zviedrijā un Krievijā, 20. gadsimtā izceļoja uz Vāciju un ASV.
Vēsture
Par Meku dzimtas priekšteci uzskata Rīgas domkapitula pagrabmeistaru (la) Jakobu Meku (Jacobus Meck, miris 1575. gadā), kurš Livonijas kara laikā kļuva par pēdējo Rīgas domkapitula prāvestu (1559—1566) un cīnījās pret Rīgas arhibīskapa Vilhelma un viņa koadjutora Kristofa vēlmi piesavināties domkapitula zemes, tostarp prāvesta tiesā esošo Suntažu pili. Pēc Rīgas domkapitula likvidācijas 1566. gadā Jakobu Meku iecēla par Rīgas pils kastelānu un 1567. gadā pacēla dižciltīgo kārtā, piešķirot Suntažu pili kā mantojamu lēni, kas Meku dzimtas īpašumā bija līdz 1763. gadam.
Viņa mazdēls Engelbrehts fon Meks (1619—1665) bija Tallinas komandants (1646) un Pērnavas apriņķa vietvaldis (1656). Viņa vecākā dēla Ērika Johana fon Meka (1644−1703) dēli pēc Lielā Ziemeļu kara pārcēlās uz Zviedriju un 1723. gadā tika pacelti bruņnieku kārtā. Otrs dēls Gustavs fon Meks (1649−1689) mantoja Suntažu pili, trešais dēls Vilhelms fon Meks (1650−1704) bija Ķeveļmuižas-Liepupes muižas īpašnieks, bet Engelbrehts fon Meks (1658−1707) bija Kastrānes muižas īpašnieks.
1747. gadā fon Meku dzimtu ierakstīja Vidzemes bruņniecības matrikulā. Uz Krieviju aizbraukušie Meki bija ierakstīti Smoļenskas un Tulas guberņas dižciltīgo reģistrā. 1792. gadā mājskolotājs Garlībs Merķelis strādāja par palīgu pie Liepupes muižas īpašnieka Frīdriha fon Meka, kurš tikko bija atgriezies mājās pēc studijām Vācijas universitātēs. Kad F. Meku ievēlēja par Rīgas apriņķa tiesas locekli, Merķelim bija iespēja iepazīties ar dzimtcilvēku tiesu aktiem, ko viņš vēlāk izmantoja traktātā "Latvieši".
Inženieris Kārlis Oto Georgs fon Meks (1821−1876) bija viens no Krievijas Impērijas dzelzceļa tīkla pamatlicējiem. Viņa sieva Nadežda fon Meka finansiāli atbalstīja Pēteri Čaikovski, Nikolaju Rubinšteinu, bet Klods Debisī kādu laiku bija Meku ģimenes bērnu mūzikas skolotājs. Viņu dēls Voldemārs fon Meks (Владимир Карлович фон Мекк, 1852—1892) bija Liepājas—Romnu dzelzceļa sabiedrības prezidents, bet mazdēls Vladimirs Meks (Влади́мир Влади́мирович фон Мекк, 1877—1932) bija Krievijas Impērijas ierēdnis, pēc emigrēšanas uz ASV darbojās kā teātra mākslinieks.
Meku muižas
Meku dzimtai 18. un 19. gadsimtā piederēja daudzas muižas Vidzemes guberņas latviešu daļā: Briežu muiža (Bresemoise, Hirschenheide, Suntažu pusmuiža), Jaunjērcēni (Wohlfahrtslinde, 1804−1812), Kārtūži (Schöneck) (1786−1793 ķīla, 1793−1795 īpašumā), Kastrāne (Kastran) (1682−1724, 1730−1761), Ķeiži (Keysen, 18. gadsimts), Ķemere (Kemmershof) (nomā 1739), Ķeveļmuiža (Kewel) (1682, vēlāk Suntažu mācītājmuiža), Liepupes muiža (Pernigel) (līdz 1829), Lakstene (Hohenheyde, 1747−1752), Lode (Lohdenhof, nomā 1740. gados), Mujānu pilsmuiža (Schloß Mojahn, 1759/1761−1801), Ozoli (Absenau, 1682−1753), Plātere (Weißensee, 1747−1752), Sarkaņi (Heydenfeld, īpašumā līdz 1747, tad 1765−1770 nomā), Šmerle (Smerle, 1695−? ieķīlāta, 1730−? īpašumtiesības), Sproģi (Owerbeck, līdz 1829), Stalbe (Stolben, 1759/1761), Suntažu pilsmuiža (Sunzel, 1568−1763), Tūjasmuiža (Taubenhof, līdz 1727), Valtenberģu muiža (Schloß Salisburg, nomā 1715−1724), Vecbaldiņi (Baldwinshof, Suntažu pusmuiža), Veide (Weidenhof, 1832−1834), Valmiermuiža (Wolmarshof, nomā 1712−1715)
Naudas bedre
"Naudas bedre" (en) ir 1986. gada komēdija, kuras režisors ir Ričards Bendžamins. Galvenās lomas filmā atveido Toms Henkss, Šellija Longa, Aleksandrs Godunovs un Morīna Steipltona. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas galvenie varoņi ir kāds jauns pāris, kas cenšas atjaunot savu spēcīgi bojāto māju.
Bēvulēni
Bēvulēni ir ciems Ogres novada Taurupes pagastā. Attālums no novada centra Ogres — 59 km, no pagasta centra Taurupes — 10 km, no Rīgas — 84 km.
Saulainā ieleja
Saulainā ieleja ir vasarnīcu ciems Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 1,6 km no pagasta un novada centra Saulkrastiem un 48,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V38 (Saulkrasti–Gāršmalas), Pēterupes krastā.
Mocarella
Mocarella (it; no mozzare — ‘griezt’) ir nenogatavināts pusmīkstais siers, kas cēlies no Itālijas dienvidiem. Tradicionāli to gatavo no ūdens bifeļa piena, tomēr mocarellu var arī gatavot no kazas, govs vai abu minēto mājlopu piena maisījuma. Sieram piemīt maiga, neizteikta garša un maiga slāņveidīga tekstūra.
Dreimaņi (Taurupes pagasts)
Dreimaņi ir ciems Ogres novada Taurupes pagastā. Attālums no novada centra Ogres — 59 km, no pagasta centra Taurupes — 4 km, no Rīgas — 84 km.
Duļbova
Duļbova ir ciems Baltinavas novada Baltinavas novadā. Atrodas novada ziemeļu daļā 5 km no novada centra Baltinavas un 251 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta daļēji izzudusi.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P45. Duļbovas motordzirnavas un saimniecības ēkas ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Nakri strauts
Nakri strauts (et) ir Vaidavas kreisā krasta pieteka Smiltenes novadā un Igaunijā.
Tek austrumu virzienā. Lejtecē daļa no tecējuma veido Latvijas—Igaunijas robežu. Ietek Vaidavā netālu no valsts autoceļa P19 (Ape (Vidzemes šoseja)—Igaunijas robeža) tilta. Lielākā pieteka — Melnāpurva grāvis.
Sentdžonsas "IceCaps"
Sentdžonsas "IceCaps" bija hokeja komanda, kas atradās Sentdžonsā, Kanādā, un spēlēja Amerikas hokeja līgā. Līgas čempiones titulu komandai tās pastāvēšanas vēsturē nav izdevies izcīnīt.
2011.—12. gada sezonu "IceCaps" rindās aizvadīja latviešu aizsargs Artūrs Kulda.
Erlings Tolfsens
Biogrāfija
1920. gados bijis viens no vadošajiem ASV šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Ņujorkas Māršala šaha kluba čempionātos (1923, 1924, 1931). Bijis ASV komandas kapteinis Pasaules šaha olimpiādē 1928. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu. Sākoties Lielai depresijai pamazām pārstājis piedalīties šaha turnīros. Bijis spāņu valodas skolotājs Ņujorkas pilsētas skolu sistēmā un aktīvs arodbiedrību darbinieks.
Klīvlendas "Monsters"
Klīvlendas "Monsters" (agrāk pazīstama kā Lake Erie Monsters) ir hokeja komanda, kas atrodas Klīvlendā, ASV, un spēlē Amerikas hokeja līgā. 2016. gadā kļuva par līgas čempioni.
Saulīte (Saulkrastu pagasts)
Saulīte ir vasarnīcu ciems Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2,6 km un novada centra Saulkrastiem un 48,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V39 (Saulkrasti–Bīriņi) un V78 (Saulkrasti–Vidriži) krustojuma, Ķīšupes krastā.
Džošs Hatčersons
Džošua Raiens Hatčersons (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris un producents.
Savu aktiera karjeru sācis ar nelielām televīzijas lomām 2000. gadu sākumā. Karjeras sākumā piedalījies tādās filmās kā "Mazā Manhetena" (Little Manhattan, 2005), "Zatura. Piedzīvojumi kosmosā" (2005), "Trakā māja uz riteņiem" (2006), "Tilts uz Terabitiju" (2007), "Ceļojums uz Zemes centru" (2008) un "Bērniem viss kārtībā" (2010). Kļuvis slavens, atveidojot galveno lomu filmu sērijā "Bada spēles" (2012—2015). Attēlojis lomas arī filmās "Ceļojums uz Noslēpumu salu" (Journey 2: The Mysterious Island, 2012), "Apslēptās karaļvalsts sargi" (2013) un Five Nights at Freddy's (2023).
Savējo līga
"Savējo līga" (en) ir 1992. gada sporta komēdija, kuras režisore ir Penija Māršala. Galvenās lomas filmā atveido Toms Henkss, Džīna Deivisa, Madonna, Rouzija O'Donela, Lori Petija, Džons Lovics, Deivis Stratērns, Gerijs Māršals un Bills Pulmans. Filmas pirmizrāde notika.
Divas māsas, Dotija un Kita, pievienojas pirmajai sieviešu profesionālajai beisbola līgai un cīnās, lai padarītu līgu konkurējošu, kā arī, lai tiktu pāri faktam, ka abas spēlē konkurējošās komandās.
Dricānu baznīca
Dricānu svēto apustuļu Simeona un Jūdas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Baznīcas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Dricānu pagasta Dricānos. Baznīca ir valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Vēsture
Pirmā Dricānu Romas katoļu baznīca šeit tika uzcelta 1779. gadā. Tā bija koka baznīca, kas nokalpoja 80 gadus. Pašreizējā mūra baznīca tika uzcelta 1859. gadā par baroneses Manteifeles un Katrīnas Uljanovskas līdzekļiem. Baznīcu ar Mogiļevas metropolīta atļauju konsekrēja vietējais prāvests K. Tarvids 1859. gada oktobrī, veltot apustuļu Sīmaņa un Jūdas godam.
Dupurova
Dupurova ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada centrālajā daļā 10 km no novada centra Baltinavas un 265 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V461, pie Kupsas upes iztekas no Obeļovas ezera.
Dricānu baznīca
Tehniska informācija
Dricānu baznīca ir 15,30 metrus gara, 11,25 metrus plata un 7,1 metrus augsta viennavas telpa ar cementa flīžu grīdu. Apkārt baznīcai ir mūra žogs.
Kaukāza guberņa
Kaukāza guberņa (ru) bija Krievijas Impērijas guberņa. Dibināta 1785. gadā un pastavēja līdz 1790. gadam, kad tika likvidēta un reorganizēta par apgabalu Astrahaņas guberņas sastāvā. 1847. gadā tās teritorijas lielākā daļa tika iekļauta jaundibināmās Stavropoles guberņas sastāvā.
Otrais Ķīnas—Japānas karš
Otrais Ķīnas—Japānas karš bija Japānas Impērijas iebrukums Ķīnas Republikā. Karš beidzās līdz ar Japānas kapitulāciju 1945. gada augustā. Par kara sākumu visbiežāk uzskata 1937. gadu, kad Japāna iebruka Ķīnas centrālajos reģionos. Karš starp abām valstīm sākās jau ap 1931. gadu, kad Japāna okupēja Ķīnas ziemeļrietumu provinci Mandžūriju, izveidojot Mandžukuo vasaļvalsti. Ķīna Japānai karu oficiāli pieteica tikai 1941. gada 9. decembrī pēc tās uzbrukuma ASV. Abu valstu nevēlēšanās oficiāli pieteikt karu bija saistīta ar ASV Neitralitātes likumu, kas paredzēja stratēģiski svarīgu materiālu embargo karojošām valstīm. Nepasludinot karu, abas valstis turpināja saņemt militārās izejvielas un tirgoties ar ASV.
Japānas uzbrukumu Ķīnai uzskata par Otrā pasaules kara sākumu, jo tas demonstrēja, kā militāri un politiski spēcīgāka valsts var pakļaut vājāku, pilnībā ignorējot pēc Pirmā pasaules izveidoto kārtību un Tautu Savienību. Japānas piemēram 1935. gadā sekoja fašistiskā Itālija, uzbrūkot Etiopijai. Japānas iekšpolitikā kara sākums iezīmēja tradicionālo politiķu varas galu, fanātiska militārisma un virsnieku varas laiku un novēršanos no tradicionālajām aliansēm ar Rietumvalstīm. Japānas sabiedrībā valdīja totāla militarizācija un šovinistisks nacionālisms, kas izpaudās japāņu kareivju zvērībās pret iekaroto zemju civiliedzīvotājiem un karagūstekņiem.
Kara vērtējums
Lai arī karā no abām pusēm iesaistījās vairāki miljoni kareivju, vislielāko kara dēļ bojā gājušo cilvēku skaitu veido ķīniešu civiliedzīvotāji. Kara dēļ bojā gājušo cilvēku kopskaitu lēš ap 20 miljoniem. Komunistiskajā Ķīnā karu parasti sauc par Pretošanās karu, un ilgus gadus galveno uzsvaru lika uz komunistu armijas un partizānu cīņu pret japāņiem. Pēdējās desmitgadēs pozitīvāk sāk pieminēt arī Čana Kaiši nacionālistu armijas lomu karā. Ķīna lielu uzmanību pievērš Japānas armijas kara noziegumiem un zvērībām pret civiliedzīvotājiem. Japānā karu bieži sauc par Piecpadsmit gadu karu, un vēsturnieki dalās tādos, kas to uztver kā Japānai uzspiestu karu, kara noziegumu noliedzējos un tādos, kas atzīst kara agresīvo būtību un noziegumus. Atšķirībā no Ķīnas un Taivānas, kuru arhīvi politisku iemeslu dēļ joprojām nav pilnībā atvērti, japāņu dokumenti ir pieejami pētniekiem. ASV vēsturnieki parasti koncentrējas uz amerikāņu pilotu un virsnieku dalību karā nacionālistu pusē, kas sākās pēc 1941. gada, vai uz zināmākajām kaujām - Šanhaju un Nankinu. Karā netieši bija iesaistītas trīs Eiropas koloniālās valstis - Lielbritānija, Francija un Nīderlande, kuru impērijas sagrāva Japānas uzbrukums, un šo valstu vēsturnieki koncentrējas uz notikumiem šajās kolonijās.
Pirmskara situācija
19.gs. otrā puse iezīmēja Ķīnas sabrukumu un Japānas strauju modernizāciju. Pirmajā Ķīnas-Japānas karā (1894-95) japāņi sagrāba Taivānu un panāca ietekmi Mandžūrijā. Uzvara Krievijas—Japānas karā nostiprināja Japānas kontroli Mandžūrijā un Korejā. Pirmais pasaules karš iezīmēja laiku, kad Eiropas lielvalstu vietā Ķīnā militāri un ekonomiski nostiprinājās Japāna, kas okupēja Vācijas kolonijas. Tikmēr Ķīnā pēc 1911. gada revolūcijas sākās valsts sabrukuma laiks, un dienvidu nacionālistu uzvara Ziemeļu karagājienā, stabilai centrālai varai pakļāva tikai centrālās piekrastes provinces. Valsts lauku reģioni joprojām atradās pusautonomu militāristu kontrolē. Papildus, 1927. gadā sākās Ķīnas pilsoņu karš ar komunistiem. Gomiņdan nacionālistu mērķis par apvienotu un neatkarīgu Ķīnu bija pretrunā ar Japānas vēlmi dominēt novājinātā Ķīnā.
Japānas karaspēks, zināms kā Kvantunas armija, atradās Mandžūrijā kopš uzvaras Krievijas-Japānas karā. Tas sākotnēji bāzējās Krievijai atņemtā reģiona dienvidos, kur apsargāja japāņiem piederošo, 1906. gadā dibināto Dienvidmandžūrijas dzelzceļu, taču vēlāk kontrolēja visas japāņu investīcijas reģionā - ogļu šahtas, naftas apstrādes rūpnīcas, tēraudlietuves, telegrāfa līnijas un citus japāņu investīciju objektus. Ap dzelzceļu izauga pilsētas, kurās dominēja japāņi. Ar japāņu investīcijām Mandžūrija kļuva par Ķīnas industriāli attīstītāko reģionu. No 1926. līdz 1931. gadam 70% Japānas ārējo investīciju nonāca Mandžūrijā. Kvantunas armija iesaistījās vietējā politikā un minimāli pakļāvās Japānas valdības pavēlēm.
1925. gadā Japāna pieņēma jaunu vēlēšanu likumu, kas balsstiesības piešķīra gandrīz visiem 25 gadu vecumu sasniegušajiem vīriešiem. 1928. gadā parlamentā pirmo reizi ievēlēja astoņus kreiso partiju pārstāvjus, kas izraisīja konservatīvo reakciju. Valdība atbildēja ar komunistu arestiem un kreisi noskaņotu profesoru atlaišanu no universitātēm. Valsts ekonomika nebija atguvusies kopš Pirmā pasaules kara, un tai traucēja nestabilitāte japāņu preču lielākajā tirgū - Ķīnā. Lielā Depresija un globālā tirdzniecības krīze pārliecināja daudzus japāņus par politiskā kursa maiņas nepieciešamību.
Tikmēr Ķīnas Republikā pēc revolūcijas un Beijaņas valdības haosa gadiem 1926. gadā sāka nostiprināties nacionālistu valdības vara, iesākās Nankinas desmitgade. 1928. gada decembrī Ķīna paziņoja par ievedmuitas tarifu palielināšanu, tā apdraudot Japānas intereses. 1929. sākusies Lielā Depresija iedragāja starptautisko un Japānas ekonomisko stāvokli. Līdz 1931. gadam japāņu eksporta apjomi samazinājās uz pusi. 1931. gadā Ķīna atkal pacēla ievedmuitas, palielinot savus ienākumus no 46 miljoniem juaņu 1927. gadā uz 385 miljoniem 1931. gadā. Ķīna noraidīja visas japāņu sūdzības par muitas celšanu, neatzīstot Beijaņas valdības un reģionālo militāristu dotās privilēģijas. Ķīniešu vidū japāņi nebija populāri, un iedzīvotāji regulāri piedalījās japāņu preču boikotos, tā vēl vairāk saasinot ekonomiskos konfliktus. Jau 1928. gadā Japāna apsvēra veidus, kā saglabāt un nostiprināt savu kontroli Mandžūrijā. Pēc Ziemeļu karagājiena uzvaras 1928. gadā, Čana Kaiši valdība Mandžūrijā strauji sāka celt dzelzceļus, kas konkurēja ar japāņu līnijām. 1931. gada sākumā Čans Kaiši izvirzīja mērķi par japāņiem piederošo dzelzceļu nacionalizāciju.
Japānas spēki Mandžūrijā arī aizsargāja šeit dzīvojošos 800 000 korejiešus (Koreja šajā laikā bija Japānas kolonija). 1931. gada jūlijā izcēlās konflikts starp ķīniešu un korejiešu zemniekiem par irigācijas tiesībām. Tam sekoja pret ķīniešiem vērsti grautiņi Korejā, kuros nogalināja vismaz 100 ķīniešus. Reaģējot uz šo, Ķīnā sākās plaša japāņu preču boikota kampaņa.
Mandžūrijas okupācija
Reaģējot uz nelielu sprādzienu, ko sarīkoja japāņu slepenais dienests, un kura sabojātā dzelzceļa sliežu remontam pietika ar vienu dienu, 1931. gada 18. septembrī Kvantunas armija sāka Mandžūrijas iekarošanu. Jau kopš Beijaņas valdības laika Mandžūriju kontrolēja Čžans Dzolins un vēlāk viņa dēls Čžans Sjueljans, kurš Ziemeļu karagājiena rezultātā 1928. gada beigās atzina nacionālistu valdības varu, saglabājot lielu autonomiju. Sākoties japāņu uzbrukumam viņš savai armijai pavēlēja nepretoties un atkāpties. Arī centrālās valdības vadītājs Čans Kaiši, kura varu apdraudēja komunistu partizāni un šķelšanās valdošajā Gomiņdan partijā, nevēlējās savu vājo armiju nosūtīt pret japāņiem. 19. septembrī japāņi ieņēma Liaoninas provinces galvaspilsētu Šeņjanu (Mukdenu). 20. septembrī krita Dzjiliņas provinces galvaspilsēta Čančuņa. Novembri japāņi pavadīja, iekarojot ziemeļu provinci Heilundzjanu pie PSRS robežas, 19. novembrī ieņemot provinces galvaspilsētu Ciciharu. Čžana Sjueljana valdība bija bēgusi uz dienvidu pilsētu Činžou (Jinzhou), kas pēc sīvām cīņām krita 1932. gada 3. janvārī. 5. februārī japāņi ieņēma svarīgo dzelzceļa mezglu Harbinu. 29. februārī Kvantunas armijas vadība izlēma par Mandžukuo valsts izveidošanu. 1. martā Mandžukuo pasludināja neatkarību, un 9. martā par valdnieku kronēja pēdējo mandžūru Cjinu dinastijas imperatoru.
1932. gada jūnijā Tautu Savienības komisijai, kas izmeklēja Mandžūrijas okupācijas iemeslus, Kvantunas armijas komandieris paskaidroja, ka Japānai Mandžūrijā ir nacionāli svarīgas intereses, un tās iekarošana ļauj Japānai izvairīties no ekonomikas sabrukuma. Viņš arī aizbildinājās ar PSRS militārā spēka pieaugumu, un padomju kontroli pār Mongolijas Tautas Republiku, kam varētu sekot padomju mēģinājums atgūt 1905. gadā zaudēto kontroli pār Mandžūriju. Japānas prese šajā laikā rakstīja, ka Japānu nav par ko kritizēt, jo Mandžūrijā tā uzvedas tieši tāpat kā ASV Panamā, aizstāvot savas nacionālās intereses. Japānas militārā iejaukšanās esot paglābusi Mandžūriju no Ķīnas haosa.
Līdz 1932. gada jūlijam Japāna Mandžūrijā zaudēja 603 kritušos, 100 mirušos no ievainojumiem un 1492 ievainotos.
Politiskā krīze
Kvantunas armijas nesankcionētais uzbrukums Mandžūrijā izraisīja konfliktu Japānā starp armiju un valdību. 1931. gada 13. decembrī premjerministrs atkāpās no amata, signalizējot armijas uzvaru. Pēc neveiksmīgiem atentāta mēģinājumiem 1932. gada februārī un martā, 15. maijā radikālajiem virsniekiem izdevās nogalināt premjerministru, kurš bija mēģinājis sākt sarunas ar Ķīnu. Par nākamo premjerministru kļuva karaflotes admirālis, un līdz pat Japānas kapitulācijai valdības vadīja virsnieki, armijai nosakot valsts politiku.
Japāņu uzbrukums un Čana Kaiši militārās nepretošanās politika izraisīja nemierus Ķīnā un politisko konfliktu valdošā Gomiņdan vadībā. Jau 1931. gada maijā dienvidos bāzēta partijas frakcija bija pasludinājusi savu valdību un uzsākusi kontaktus ar Japānu, ko gan pārtrauca, sākoties karam. Mandžūrijas zaudējuma un partijas frakciju konflikta dēļ 15. decembrī Čans Kaiši atkāpās no armijas un valdības vadītāja amatiem, ļaujot dienvidu frakcijai sagrābt varu Nankinā. Lai nodrošinātu kontroli Šanhajā un Nankinā, jaunā vara no cīņas pret komunistiem atsauca trīs divīzijas, ko ieveda pilsētās. Jaunu valdību izdevās izveidot pēc mēneša, Čans Kaiši atkal kļuva par armijas komandieri, bet par valdības vadītāju viņa politiskais pretinieks Vans Czinvejs.