cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bauskas vēsture
Pēckara gadi
Bauskā un novadā pirmos pēckara gadus aktīvi darbojās nacionālie partizāni un pretpadomju aktīvisti. No 1948. gada rudens līdz 1950. gada vasarai pastāvēja Bauskas vidusskolas jauniešu nacionālās pretošanās organizācija, ko vadīja Gunārs Zemtautis. Tā sastāvēja no Rīgā studējošiem baušķeniekiem un vietējiem jauniešiem. Organizācija izplatīja vairākus uzsaukumus un plānoja uzbrukumus padomju ierēdņiem. 1949. gada 15. septembrī organizācijas biedri nošāva kolhoza "Code" priekšsēdētāju Zīli. 1950. gada vidū organizāciju sagrāva, vadītāji tika sodīti ar nāvi.
1949. gada 25. martā 19 pilsētnieki tiek deportēti uz Sibīriju.
Pēc kara lēnām tika novāktas drupas, pilsētu atjaunoja, tā kļuva par Bauskas rajona centru. Tagadējā Kalna iela tiek nosaukta par Padomju ielu un 1950. gadā tiek atklāts Kultūras nams, kura zālē ir 600 sēdvietas. Bijušās viesnīcas vietā atklāts Bauskas novadpētniecības muzejs. 1951. gadā 700 skolēnu uzsāk mācības atjaunotajā 1. vidusskolā. 1954. gadā atklāts kinoteātris "Uzvara", 1959. atver Bauskas Patērētāju biedrības universālveikalu. Vecais Tirgus laukums tiek pārveidots par Oktobra laukumu mītiņiem ar Ļeņina pieminekli (1951), bet jaunais Kolhoznieku tirgus 1950. gadā tiek izveidots vecpilsētas sagrauto māju vietā starp Plūdoņa un Rūpniecības ielām. Karā sagrauto dzirnavu vietā tiek celts konservu-vīnu kombināts. Bijušajā mācītāja muižā aiz pontonu tilta 1946. gadā iekārtota konservu fabrika. Pāris kilometrus no pilsētas izveidots Bauskas inkubators un putnkopības sacija, aizsākot putnkopības nozari šeit. Gar upi turpina darboties zāģētavas. Pilsētā attīstījās pārtikas rūpniecība — piena un maizes kombināti, darbojās ražošanas apvienību "Latvijas konservi", "Latvijas balzams" filiāles, kā arī tekstilkombināta "Saule" cehs.
Bauska paplašinājās kādreizējās pilsētas pļavās un purvainajās teritorijās — tika uzceltas daudzdzīvokļu ēkas, 1963. gadā uzceltā 2. vidusskola, autoosta (1970), viesnīca, pasta un telefona centrāle (1986). Pilsētā ieplūda imigranti no PSRS un krievvalodīgo iedzīvotāju skaits desmitkāršojās.
1958. gadā tiek atklāts jaunais Mūsas tilts, 1960. gadā Mēmeles tilts.
Jaunākā vēsture
1988. gada 22. oktobrī Bauskā notiek pirmais Trešās Atmodas mītiņš "Pret migrāciju". 1989. gada 23. augustā cauri pilsētai vijas Baltijas ceļa cilvēku ķēde. 1999. gadā notiek pirmais Bauska Country mūzikas festivāls. 2000. gadā pabeigta Mēmeles tilta paplašināšana un pārbūve. 2013. gadā pabeigta Rātsnama restaurācija. 2014. gadā pabeigta Mūsas tilta pārbūve.
Dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils
Dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils ir dzelzceļa līnija Latvijā, kura ir 218 kilometrus gara. Šī līnija ir viena no pirmajām dzelzceļa līnijām Latvijā.
Mūsdienās tā ietver sevī iecirkņus Rīga—Krustpils un Krustpils—Daugavpils. Brauciens no Rīgas līdz Daugavpilij ar dīzeļvilcienu ilgst 3 stundas un 22 līdz 33 minūtes (atkarīgs no konkrēta reisa), bet ar ekspreša dīzeļvilcienu — 2 stundas un 46 minūtes. Līnijā Rīga—Krustpils kursē dīzeļvilcieni maršrutos Rīga—Krustpils, Rīga—Rēzekne, Rīga—Zilupe, bet posmā līdz Pļaviņām — maršrutos Rīga—Madona, Rīga—Gulbene. Līnijas sākumposms līdz Aizkrauklei ir elektrificēts un tajā kursē elektrovilcieni maršrutos Rīga—Ogre, Rīga—Lielvārde, Rīga—Aizkraukle. Līnijā ir intensīva kravas vilcienu kustība (piemēram, saskaņā ar 2015./2016. gada grafiku, iecirknī Pļaviņas—Šķirotava dienā bija paredzēti 37 kravas vilcieni Rīgas virzienā, 33 — Pļaviņu virzienā, bet iecirknī Daugavpils—Krustpils — 38 kravas vilcieni Krustpils virzienā, 37 — Daugavpils virzienā). Posmā Rīga—Krustpils ir divi sliežu ceļi, pārējā līnijā ir viens sliežu ceļš.
Vēsture
Dzelzceļa līnija tika atklāta. To uzbūvēja un kā dzelzceļa līnija Rīga—Orla tā piederēja Rīgas—Daugavpils dzelzceļa sabiedrībai līdz 1894. gadam, kad tā pārgāja valsts īpašumā. Līnija visā tās garumā tika uzbūvēta ar diviem sliežu ceļiem. Pirmās dzelzs sliedes piegādāja angļu uzņēmums Weardale Iron Company, kas 1874. gadā tika nomainītas pret Vācijā ražotājām dzelzs sliedēm ar tērauda galu, bet no 1881. gada sāka uzstādīt tērauda sliedes. Stephenson & Newcastle ražotā lokomotīve pirmā sāka kursēt šajā līnijā.
Pirmā pasaules kara laikā dzelzceļa līnija, atrodoties frontes līnijas tiešā tuvumā, cieta lielus zaudējumus. Cieta staciju ēkas, kā arī pārējā dzelzceļa infrastruktūra. Pēc kara pirmā Latvijas brīvvalsts līnijā atjaunoja tikai vienu no diviem sliežu ceļiem. Tikai 1953. gadā tika atjaunots otrais sliežu ceļš līdz Ogrei, vēlāk arī līdz Skrīveriem.
1990. gadu sākumā posmos Lielvārde—Kaibala, Jumprava—Dendrārijs tika uzbūvēts otrais sliežu ceļš. 1990. gadu vidū posmā Rīga—Krustpils pārgāja uz kilometrāžu, skaitot no Rīgas, līdz tam kilometri tika skaitīti no Maskavas.
2011. gada septembrī uzsākta otrā sliežu ceļa izbūve posmā Skrīveri—Krustpils. Projekta gaitā posmā Skrīveri—Krustpils tika rekonstruēta un modernizēta arī esošā infrastruktūra (stacijas un to ēkas, pārbrauktuves, peroni, tilti un caurtekas, signalizācijas, telekomunikāciju un elektroapgādes sistēmas). Būvdarbi pilnībā pabeigti un otrais sliežu ceļš pilnībā nodots ekspluatācijā, bet svinīgā atklāšana notika Aizkraukles stacijā.
Meserata Defara
Viņa ir izcīnījusi vairākas augstākā līmeņa medaļas, tai skaitā Olimpisko spēļu un Pasaules čempionāta zelta medaļas 5000 m distancē. Viņai piederēja pasaules rekords 5000 m no 2006. gada, līdz 2008. gadā to pārspēja Tiruneša Dibaba.
M. Defara ir piedalījusies trijās olimpiskajās spēlēs, 2004. gadā Atēnās un 2012. gadā Londonā viņa izcīnīja zeltu 5000 m. 2008. gadā Pekinā šajā pašā distancē viņa bija trešā finišā, bet pēc Turcijas sportistes Elvanas Abejlegeses diskvalifikācijas dopinga lietošanas dēļ saņēma sudraba medaļu. Līdzīgus panākumus ir guvusi Pasaules čempionātā: 2007. un 2013. gadā izcīnīja zeltu, 2005. gadā — sudrabu un 2009. un 2011. gadā — bronzu. Pasaules čempionātā telpās viņa ir četrkārtēja zelta medaļas ieguvēja, 2006. gada Āfrikas čempione 5000 m.
Viņai pašlaik pieder pasaules rekords 2 jūdžu skrējienā. Viņa bijusi arī pasaules rekordiste 5000 m (no 2006. līdz 2008. gadam) un 3000 m telpās.
Taro Cudžimoto
Taro Cudžimoto ir izdomāts japāņu hokejists, kuru 1974. gada NHL drafta 11. kārtā oficiāli draftēja Bufalo "Sabres".
Tā laika komandas ģenerālmenedžerim Džordžam "Pančam" Imlaham bija apnicis lēnais telefoniskais draftēšanas process un viņš nolēma izspēlēt joku. Kad pienāca drafta 11. kārta, Imlahs izvēlējās centra spēlētāju Taro Cudžimoto no kluba "Tokyo Katanas". Drafta izvēle NHL tika oficiāli reģistrēta un par to ziņoja visas vadošās mediju aģentūras, ieskaitot respektablo "The Hockey News".
Joks atklājās tikai vairākas nedēļas vēlāk. Imlahs atklāja, ka "hokejista" vārdu sameklējis Bufalo telefonu grāmatā un komandas "Tokyo Katanas" nosaukums ir "Buffalo Sabres" japānisks kalks (Tokijas Zobeni). NHL vēlāk nodefinēja šo izvēli par "kļūdainu", bet līdz tam tā jau bija iekļauta vairākās NHL rokasgrāmatās un rekordu grāmatās. Cudžimoto joprojām tiek minēts kā viena no Bufalo "Sabres" drafta izvēlēm kluba izziņu grāmatās.
Taro ātri kļuva par komandas un līdzjutēju iekšējo joku. Vēl četrus gadus pēc notikušā līdzjutēji skandēja "We Want Taro" (Mēs gribam Taro) situācijās, kad Sabres spēle kļuva vienmuļa.
Antropoloģija (nozīmju atdalīšana)
Antropoloģija var būt:
Reklāma
Reklāma (no  — ‘skaļi saukt, izkliegt’) ir materiāls, kura pamatmērķis ir rosināt vai pārliecināt cilvēkus iegādāties noteiktu produktu, pakalpojumu, popularizēt kādu ideju vai indivīdu. Reklāmām raksturīga produkta pozitīvo īpašību izcelšana vai pārspīlēšana un negatīvo īpašību noklusēšana. Parasti reklāmas mērķis ir radīt pieprasījumu; citi reklāmas mērķi var būt uzņēmuma, produkta vai politiķa tēla uzlabošana, informācijas sniegšana par produktu utt. Reklāmas parasti sastopamas plašsaziņas līdzekļos - televīzijā, radio, laikrakstos un žurnālos), kā arī publiskās vietās — uz reklāmu stendiem, transporta līdzekļiem, veikalu skatlogos utt. Pēdējos gados aizvien nozīmīgāka loma reklāmas biznesā ir arī internetam, sociālajiem tīkliem un viedtālruņiem.
Pēc Latvijas Republikas Reklāmas likuma, "reklāmai jābūt likumīgai, patiesai un objektīvai, tā veidojama saskaņā ar godprātīgu reklāmas praksi", tā "nedrīkst mazināt sabiedrības uzticēšanos reklāmai, un tai jāatbilst godīgas konkurences principiem", un tajā "atļauts iekļaut tikai tādus paziņojumus vai vizuālos attēlus, kas nepārkāpj ētikas, humānisma, morāles, tikumības un pieklājības normas".
Vēsture
Sākotnēji visizplatītākā reklāmas forma bija citu cilvēku ieteikumi, taču komerciāla rakstura ziņas un vēlēšanu kampaņas reklāmas ir atrastas pat Pompeju drupās. Senākās reklāmas formas meklējamas jau Senajā Grieķijā un Romā.
Modernā reklāma attīstījās līdz ar drukāšanas attīstību 15. un 16. gadsimtā. 17. gs. sāka parādīties reklāmas Anglijas avīzēs, un gadsimta laikā reklāma kļuva ļoti populāra. 1843. gadā Volnijs Palmers Filadelfijā (ASV) izveidoja pirmo reklāmas aģentūru. Sākumā reklāmu aģentūras nodarbojās tikai ar reklāmas laukumu tirgošanu, bet 20. gs. sāka uzņemties atbildību arī par reklāmu saturu.
Pamatprincipi
Reklāmas pamatprincipi ir:
Reklāmai jāizceļas uz konkurentu fona un jārosina patērētājs uz noteiktu rīcību, tāpēc tai jābūt:
Reklāmu izvietošanas vietas un veidi
Reklāmas var izvietot:
Citi reklāmu veidi:
Reklāmas iespējams izvietot gandrīz jebkur. Arī uzlīmes uz dārzeņiem vai augļiem uzskatāmas par reklāmu, tāpat kā jebkas, par ko reklāmdevējs maksā, lai nodotu patērētājam reklāmas ziņojumu.
Vides jeb ielas reklāma
Vides reklāma ir viens no dinamiskākajiem un straujāk augošajiem mūsdienu medijiem. Šāda veida reklāmai ir milzīgs radošais potenciāls un ar tās palīdzību iespējams uzrunāt neierobežotu lieluma auditoriju. Tā ir īpaši piemērota komunikācijai pilsētvidē, un, apvienota ar moderno tehnoloģiju piedāvātajām interaktivitātes iespējām, tā efektīvi piesaista vienmēr steigā esošās mūsdienu sabiedrības uzmanību. Pluss ir tas, ka auditoriju iespējams sasniegt jebkurā diennakts laikā un veicināt potenciālajos klientos spilgtākus iespaidus, kā arī izraisīt spēcīgāku reklāmas ietekmi. Vides reklāmās pluss ir tāds, ka tās nav uzbāzīgas. Informācija tiek nodota sabiedrībai jebkurā gadījumā, jo šāda veida reklāmu nav iespējams izmest vai pārslēgties uz citu kanālu televīzijā.
Reklāma internetā
Reklāma internetā piedāvā labu iespēju sasniegt tieši savu mērķauditoriju, sniedzot tai nepieciešamo informāciju par produktu. Katrs tirdzniecības centrs vai uzņēmums pārzina savu mērķauditoriju/-as, tāpēc jau ir zināms, kāda informācija nepieciešama, lai piesaistītu un noturētu klientus. Galvenās priekšrocības reklāmām internetā ir to pieejamība un tūlītēja piekļuve informācijai, kas mūsdienās ir aizstājis visus citus masu līdzekļus. Tā ir pievilcīga patērētāju acīm. Reklāmas var veidot gan tikai vizuālas, gan pievienot tām skaņu un tekstu, lai pastiprinātu to iedarbību.
Reklāma televīzijā
Viena no tām reklāmām, ar kurām iespējams sasniegt lielu auditoriju īsā laika periodā, īpaši, ja uzņēmums vēlas vērsties pie lielas auditorijas un sasniegt to plašā mērogā. Šo faktu var pamatot ar to, ka cilvēki ļoti daudz laika pavada, skatoties televīziju, nepievēršot tik daudz uzmanības citiem reklāmas līdzekļiem. Šāda veida reklāma ir ļoti dārga, taču pēc aptveres plašuma ar šo reklāmu nevar konkurēt neviens cits reklāmas līdzeklis. Reklāmām televīzijā ir savas priekšrocības — informācija tiek uztverta ar redzi un dzirdi, ļaujot parādīt kustības un krāsu, kas ļauj daudz efektīvāk pārliecināt klientu iegādāties preci vai pakalpojumu tieši no konkrētās firmas zīmola.
Laikraksti
Kā jau katram medijam, arī laikrakstiem ir gan savas priekšrocības, gan trūkumi. Pluss reklāmu ievietošanai laikrakstos ir tas, ka tur pieejama visdažādākā informācija, sākot no sludinājumiem, līdz ziņām par sportu un tai iespējams pievienot detalizētāku informāciju par produktu. Cena par šādu reklāmu ir atkarīga no reklāmas lieluma un informācijas detalizējuma, tāpēc pat tad, ja uzņēmumam nav daudz līdzekļu reklāmai, laikrakstā var ievietot tik lielu reklāmu, cik uzņēmums spēj atļauties.
Radio reklāma
Radio reklāma ir lielisks veids, kā sasniegt savu mērķauditoriju, ja konkrētā uzņēmuma mērķa tirgus klausās noteiktu radio staciju. Reklāmai izskanot regulāri, tā piesaistīs jaunus klientus, jo cilvēki izvēlas klausīties radio, gan vadot mašīnu, gan ēdot brokastis un darot citus darbus. Mīnuss radio reklāmai ir tas, ka tai nav vizuāla uzskates materiāla un dzirdētais bieži aizmirstas, tādējādi radio reklāma zaudē savu ietekmi. Lai izvairītos no šāda veida ietekmes zaudēšanas, reklāma jāpārraida regulāri, kas arī būtiski palielinās izmaksas. Pluss radio reklāmai noteikti ir tas, ka to iespējams mainīt jebkurā brīdi ja pieļauta kāda kļūda, vai vienkārši piedāvājums ir mainījies.
Ierobežojumi
Latvijas likumdošana paredz, ka reklāmās nav pieļaujama kara vai vardarbības propaganda, diskriminācijas paušana, cilvēku nezināšanas izmantošana utt. Īpaši nosacījumi saistīti ar reklāmām, kuru mērķauditorija ir bērni.
Dažkārt noteikta veida reklāmas tiek aizliegtas "sabiedrības interesēs". Bieži šāda veida aizliegumi saistīti ar tabakas produktu reklāmām. Piemēram, Latvijas Republikas Saeima 1996. gadā pieņēma likumu, ka "tabakas izstrādājumu reklāmai jāinformē pircēji par smēķēšanas kaitīgumu, un šādai informācijai ir jāaizņem vismaz pieci procenti no reklāmas platības", turklāt aizliegts "tabakas izstrādājumu reklāmā attēlot personas smēķējot", "reklāmas nolūkos izsniegt (piegādāt) tabakas izstrādājumus bez maksas", kā arī reklamēt tabakas izstrādājumus noteiktās vietās.
Eiropas Parlaments un Padome 2003. gadā pieņēma direktīvu, kas aizliedz tabakas reklamēšanu drukātajos masu saziņas līdzekļos, radio un Internetā, kā arī tabakas uzņēmumiem sponsorēt pārrobežu pasākumus un aktivitātes. Eiropas Savienības dalībvalstīm ar šiem noteikumiem saistītie tiesību akti bija jāievieš līdz 2005. gada 31. jūlijam.
Seksualitātes izmantošana reklāmu veidošanā
Seksualitāti uzskata par vienu no iedarbīgākajiem tirgdarbības rīkiem. Pēcreklāmas pārdošanas pētījumi rāda, ka tās izmantošana nodrošina tūlītēju, turklāt noturīgu interesi par produktu. Seksualitātes izmantošana reklāmās gan saistīta arī ar zināmu risku, jo ar dzimumattiecībām saistīti daudzi tabu.
Seksualitātes izmantošanu reklāmās bieži kritizē. Konservatīvi noskaņoti cilvēki, it sevišķi dažu reliģiju pārstāvji, bieži to uzskata par nepieklājīgu un nevēlamu. Daudzi dzimumu līdztiesības atbalstītāji savukārt norāda, ka šādas reklāmas degradē sievietes, padarot tās par seksa objektiem (sievietes reklāmās biežāk parādās seksuālā kontekstā nekā vīrieši).
Pēdējā laikā seksualitāti kā reklāmas līdzekli it sevišķi izmanto smaržu un apģērba, sevišķi džinsu, reklāmās. Tajās izmantoti provokatīvi attēli, kuru uzdevums ir radīt seksuālu uzbudinājumu, šokēt vai likt cilvēkiem izjust savas slēptās seksuālās vēlmes.
Juzefs Poņatovskis
Juzefs Antonijs Paņatovskis (pl; dzimis, miris ) bija Vīnē dzimis poļu karavīrs, kurš krita Leipcigas kaujā kā Napoleona armijas maršals. Pēdējā Žečpospolitas karaļa Staņislava Poņatovska brāļadēls.
Dzīvesgājums
Dzimis augstmaņu ģimenē. Juzefs Poņatovskis uzauga Vīnē, mātes pilsētā Prāgā, kā arī tēvoča galmā Varšavā. 1780. gadā iestājās Hābsburgu armijā. 1788. gadā piedalījās karā ar Osmaņu impēriju, kur dienēja kā imperatora Jozefa II adjutants. 25. aprīlī pie Šabacas Serbijā tika nopietni ievainots.
Polijas karaļa Staņislava Poņatovska pierunāts, 1789. gadā Juzefs Poņatovskis iestājās Polijas karaļa dienestā un kopā ar Tadeušu Koscjuško un vēl trīs cilvēkiem ieguva poļu armijas ģenerālmajora pakāpi. Kad Lielā Sejma darbības rezultātā tika pieņemta 3. maija konstitūcija, kā pretpars tai Sanktpēterburgā tika nodibināta Targovicas konfederācija. Pamatojoties uz Targovicas konfederācijas lēmumiem, krievu karaspēks iebruka Žečpospolitā, sākdams 1792. gada krievu-poļu karu. Juzefs Poņatovskis vadīja karadarbību Ukrainā, 1792. gada 18. jūnijā uzvarēdams Zeleņces kaujā, tomēr pārspēka dēļ atkāpdamies. Pēc uzvaras Zeleņces kaujā karalis Staņislavs Poņatovskis nodibināja Virtuti Militari ordeni, ar kuru apbalvoja Juzefu Poņatovski un Kostjuško, un šis ordenis līdz pat šai dienai ir Polijas augstākais militārais apbalvojums. Tomēr drīz karalis kapitulēja un pats pievienojās Targovices konfederācijai, tā izbeidzot pretošanos krievu karaspēkam. Juzefs Poņatovskis emigrēja vispirms uz Vīni, bet vēlāk uzturējās Rietumeiropā, bet Žečpospolita piedzīvoja Otro dalīšanu.
Kad no ASV atgriezās Tadeušs Koscjuško, lai vadītu Kostjuško sacelšanos, Poņatovskis viņam pievienojās. Poņatovskis vadīja kaujas Varšavas rajonā. Pēc sacelšanās sakāves vēlreiz emigrēja uz Vīni, Žečpospolita piedzīvoja trešo (un pēdējo dalīšanu), bet Poņatovska īpašumi tika konfscēti. Pēc Katrīnas II otrās nāves 1796. gadā par Krievijas caru kļuva Pāvils I, kurš atcēla Poņatovska īpašumu konfiskāciju. Poņatovskis atgriezās Varšavā, kura tolaik piederēja Prūsijai, un līdz pat 1806. gadam dzīvoja greznu civilo dzīvi.
1812. gadā Poņatovskis kopā ar 100 000 poļu karavīru piedalījās Napoleona iebrukumā Krievijā. Piedalījās Borodinas kaujā un bija viens no pirmajiem, kurš iegāja Krievijas senajā galvaspilsētā Maskavā. Iebrukums beidzās ar katastrofu Napoleonam. Arī Poņatovskis, izglābies Berezinas kaujā, ar nelielu daļu karavīru 12. decembrī atgriezās Varšavā. Kaut arī Krievijas cars Aleksandrs I piedāvāja Poņatovskim amnestiju un turpmāku sadarbību, Juzefs Poņatovskis palika uzticīgs Napoleona spēkiem. No 1813. gada 16. līdz 19. oktobrim Poņatovskis bija viens no Napoleona spēku vadītājiem Leipcigas jeb Nāciju kaujā, kurā Napoleons piedzīvoja sakāvi, bet Poņatovskis krita.
1817. gadā Poņatovska mirstīgās atliekas tika apbedītas Vāvelas katedrālē blakus Kostjuško, bet Bertela Torvaldsena Poņatovska piemineklis atrodas pretim Polijas prezidenta pilij Varšavā.
1897. gads
1897. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Filozofiskā antropoloģija
Filozofiskā antropoloģija ir filozofijas nozare, kas cenšas izzināt cilvēkus, lai saprastu to uzvedību gan kā sociālās vides produktu, gan kā būtnes, kas pašas rada savas personiskās vērtības. Kaut arī var uzskatīt, ka vairums filozofu visā šīs zinātnes vēsturē ir veidojuši savu noteiktu antropoloģiju, kas ir viņu ideju pamatā, antropoloģija kā atsevišķa disciplīna filozofijā attīstījās vēlīnajā modernisma periodā, izaugot no tādām tolaik attīstībā esošām metodēm kā fenomenoloģija un eksistenciālisms. Fenomenoloģija balstās metodiskā reflektēšanā par cilvēku pieredzi, pamatojoties filozofa paša pieredzē. Tāpēc tā bija ļoti svarīga, lai filozofi varētu labāk iedziļināties cilvēcīgās dabas un esības jautājumos.
Liela nozīme filozofiskajā antropoloģijā tiek pievērsta starppersonu attiecībām kā arī ontoloģijai, kas veidojas šo attiecību laikā. Šeit būtisku vietu ieņem tāda tēma kā intersubjektivitāte. Intersubjektivitāte cenšas izprast, kā divi indivīdi, subjekti, kuru pieredze un pasaules interpretācija ir radikāli atšķirīga, spēj saprast viens otru un sazināties. Pēdējā laikā filozofiskā antropoloģija sāk arvien vairāk pievērsties intersubjektivitātes un citām eksistenciālām/fenomenoloģiskām tēmām. Filozofi un sociologi ir arī atsākuši vairāk uzmanības pievērst valodu pētīšanai, jo valodai ir ļoti ciešs sakars ar intersubjektivitātes jautājumiem.
Pirmais šādā izpratnē vārdu 'antropoloģija' lietoja Imanuels Kants. Viens no ievērojamākajiem filozofiskajiem antropologiem ir vācu fenomenologs Makss Šēlers (Max Scheler, 1874-1928).
Ķīļu raksts
Ķīļu raksts, ķīļraksts jeb vadžu raksts ir senākā zināmā rakstības forma. To izgudroja šumeri ap 3000. gadu p.m.ē. un tas iesākās kā piktogrammu sistēma. Ar laiku bilžu attēlojumi kļuva vienkāršāki un abstraktāki, izveidojās ķīļu raksts. Ķīļu raksts tika rakstīts uz māla plāksnītēm ar neasiem irbuļiem. Irbuļa iespiedumi bija ķīļveida (gandrīz trijstūra formā), no kurienes arī nāk nosaukums ķīļu raksts. Šumeru rakstība tika ņemta par pamatu senpersiešu un ugarītu nacionālajiem alfabētiem. Pēdējo reizi ķīļu rakstu izmantoja mūsu ēras 1. gadsimtā.
Arhaiskais ķīļu raksts
[[Attēls:Cuneiform sign SAG.svg|thumb|450px|SAG zīmes izmaiņas laika gaitā:
1. attēls ir piktogramma, lietota ap 3000. gadu p.m.ē.
2. attēls ir tā pati piktogramma, tikai citā leņķī, lietota ap 2800. gadu p.m.ē.
3. attēlā šis simbols atainots arhaiskajos monumentālajos uzrakstos ap 2600. gadu p.m.ē.
4. attēlā ir simbols rakstīts māla plāksnītēs, tas ir jaunāks 3. attēlā esošā simbola variants, ko jau var saukt par ķīļu rakstu.
5. attēlā redzama zīmes rakstība ap 3. gt. beigām p.m.ē.
6. attēlā redzama zīme, kā tā tika lietota senasīriešu rakstā ap 2. gt. sākumu p.m.ē.
7. attēlā redzama vienkāršota asīriešu rakstu zīme, kas lietota no 1. gt. p.m.ē. līdz ķīļu raksta izmiršanai.]] 3. gt. vidū p.m.ē. šumeri izmainīja piktogrammu rakstīšanas virzienu (tās tika pagrieztas par 90 grādiem pret pulksteņrādītāja virzienu: vertikāli no augšas uz leju > horizontāli no kreisās uz labo pusi) un sāka lietot irbuli ķīļu raksta zīmju iespiešanai mālā. Šie 2 pilnveidojumi padarīja rakstīšanu ātrāku un vienkāršāku. Ķīļu raksta plāksnītes tika apdedzinātas ceplī, ja bija nepieciešami tās ilgstoši saglabāt, ja nē — tās tika izmestas. Daudzas māla plāksnītes tika atrastas pateicoties tam, ka iebrukumu laikā mājas, kurās glabājās plāksnītes, tika sadedzinātas un plāksnītes izcepās. Ķīļu raksts tika plaši izmantots piemiņas rakstos, lai iemūžinātu valdnieka sasniegumus.
Akadiešu ķīļu raksts
Arhaisko ķīļu rakstu pārņēma akadieši ap 2500. gadu p.m.ē., un ap 2000. gadu p.m.ē. tas bija attīstījies par senasīriešu ķīļu rakstu, stipri modificētu šumeru ķīļu rakstu. Šajā laikā agrākās piktogrammas tika vienkāršotas un kļuvušas abstraktākas. Tajās tika lietoti 5 galvenie ķīļu veidi: horizontālais, vertikālais, augšupvērstais un lejupvērstais diagonālais un āķveida ķīlis. Ķīļu garumi varēja mainīties pēc vajadzības, izņemot āķveida ķīli, kura garums bija nemainīgs. Parasti zīmes sastāvēja no 5 līdz 10 ķīļiem, bet bija arī zīmes, kuras sastāvēja no 20 un vairāk ķīļiem. Garākā zīme sastāvēja no 31 ķīļa.
Asīriešu ķīļu raksts
Senasīriešu ķīļu rakstu pārņēma heti (hetīti) un ap 1800. gadu p.m.ē. tas pārtapa par hetu rakstu valodu. Laikā no 10. gs. līdz 6. gs. p.m.ē. (dzelzs laikmetā) asīriešu ķīļu raksts vienkāršojās vēl vairāk. Ķīļu raksts bija zudis līdz 1835. gadam, kad brits Henrijs Roulingsons Persijā (mūsdienu Irānā) atrada Bahistunas uzrakstus.
Sebastiāns Minsters
Sebastiāns Minsters (Sebastian Münster, 1488. gada 20. janvāris — 1552. gada 26. maijs) bija franciskāņu ordeņa priesteris un skolotājs (1512-1529), Reformācijas laikmeta kartogrāfs, poliglots un ivrita profesors Heidelbergas un Bāzeles Universitātē (1524-1552).
Viņa grāmatā "Cosmographia" tika publicēta pirmā detalizētā Rīgas panorāma un Hāzentētera tēvreize latviešu valodā.
Dzīvesgājums
1512. gadā S. Minsteru iesvētīja par franciskāņu ordeņa priesteri un viņš strādāja par lektoru Tībingenes (1514-1518), Bāzeles (1518-1521) un Heidelbergas (1521-1524) franciskāņu ordeņa skolās. 1524. gadā kļuva par Heidelbergas Universitātes ivrita profesoru.
Sākoties Reformācijas laikmetam, S. Minsters 1521. gadā izstājās no franciskāņu ordeņa un pieņēma uzaicinājumu strādāt Bāzeles Universitātē. Pēc pāriešanas protestantismā viņš 1530. gadā apprecējās ar Bāzeles grāmatiespiedēja Ādama Petri atraitni Annu Zelberi (Selber) un nodevās trīsvalodu vārdnīcas (latīņu, grieķu, ebreju) veidošanai (1536) un ģeogrāfisko karšu vākšanai, kas 1540. gadā rezultējās ar Ptolemaja "Geographia" latīņu izdevumu. 1544. gadā iznāca viņa "Cosmographia", kas bija pirmais pasaules apraksts vācu valodā, kas bija viena no vispopulārākajām grāmatām 16. gadsimtā. Tā izdota 24 reizes, pēdējo reizi 1628. gadā. Grāmatā ir brīnišķīgi Hansa Holbeina Jaunākā un citu mākslinieku kokgriezumi. 1547. gadā viņu ievēlēja par Bāzeles Universitātes rektoru.
1552. gadā miris Bāzelē mēra epidēmijas laikā.
Igauņu sacelšanās un kauja pie Vīlandes (1223)
1223. gada igauņu sacelšanās un kauja pie Vīlandes sākās 1223. gada 29. janvārī kā reakcija uz sāmsaliešu sekmīgo karu ar dāņiem un dāņu pils ieņemšanu tā paša gada vasarā. Vīlandes pilī dzīvojošie sakalieši nogalināja pilī un baznīcā esošos Zobenbrāļu ordeņa brāļus, tirgotājus un priesterus, ieskaitot Vīlandes fogtu Maurīciju. Pēc tam nemiernieki devās uz Jervas zemi un nogalināja Jervas fogtu Hebi.
Ugauņi savukārt nogalināja Tērbatas fogtu Johanesu. Sacelšanās dalībnieki atteicās no kristīgās ticības un veica senus attīrīšanās rituālus. Viņi noslēdza mieru ar Novgorodas un Pleskavas krieviem un uzaicināja to garnizonus apmesties Sakalas un Ugaunijas pilīs.
Skrejvaboļu dzimta
Skrejvaboļu dzimta (la) ir adefāgo vaboļu (Adephaga) apakškārtas dzimta. Tās ir dažāda izmēra, krāsas un formas vaboles, kas sastopamas praktiski visās klimatiskajās zonās, izņemot mūžīgā sasaluma zonu. Daudzas sugas pārvietojas skrienot un nekad nelido. Pasaules faunā (pēc 1998. g. datiem) ir sastopamas 32 561 šīs dzimtas suga, kas apvienotas 1859 ģintīs. Ik gadu tiek atklātas daudzas zinātnei jaunas skrejvaboļu sugas, tāpēc kopējais sugu skaits palielinās. Latvijā ir sastopamas 327 sugas. Skrejvaboles ir viena no sugām daudzveidīgākajām un labāk izpētītākajām vaboļu kārtas dzimtām pasaulē. Latvijas skrejvaboļu standartkolekcija atrodas Daugavpils Universitātes Sistemātiskās bioloģijas institūtā, bagātīgas kolekcijas ir arī Latvijas Dabas muzejā un Latvijas Universitātē.
Pieaugušo īpatņu morfoloģija
Daudzas skrejvaboļu sugas ir ļoti līdzīgas un tāpēc to noteikšanā izmanto daudzas dažādas īpašības. Nosakot ņem vērā ķermeņa nokrāsu, formu, ārējo uzbūvi, virsmas veidu, izmērus, ģenitāliju uzbūvi.
Ekoloģija
Skrejvaboles sastopamas visdažādākajos biotopos, sākot no tundras zonas ziemeļos un beidzot ar ekvatoriālajiem mūžzaļajiem lietus mežiem dienvidos. Daudzas sugas ir izmantojamas kā vides stāvokļa bioindikatori. Lielākā daļa sugu ir plēsēji, pārtiek no citiem kukaiņiem, dažādām to attīstības stadijām, tārpiem, gliemjiem u.c. Lielākās ģints Carabus sugas spēj nomedīt pat nelielas ķirzakas. Daudzas sugas ir fitofāgi vai miksofāgi. Ir sugas, kas dzīvo koku vainagos vai koku mizas spraugās, kur ložņā pa mizgraužu ejām un barojas ar to dažādām attīstības stadijām (piem. ģints Dromius), citas - saistītas ar skudru pūžņiem (piem., ģints Paussus (Latvijā nav sastopama)) vai dzīvo alās (piemēram, apakšdzimtas Trechinae sugas).
Aizsardzība Latvijā
2 skrejvaboļu sugas Latvijā ir īpaši aizsargājamas (LR Ministru Kabineta noteikumi Nr 396): zaļganais kokskrējējs (Calosoma inquisitor) un purvāju skrejvabole (Carabus menetriesi). 7 skrejvaboļu sugas ir iekļautas Latvijas Sarkanajā Grāmatā: zaļganais kokskrējējs (Calosoma inquisitor - 1. kategorija), purvāju skrejvabole (Carabus menetriesi - 2. kategorija), spožā skrejvabole (Carabus nitens - 2. kategorija), zeltpunktu skrejvabole (Carabus clathratus - 3. kategorija), velvētā skrejvabole (Carabus convexus - 3. kategorija), lielā skrejvabole (Carabus coriaceus - 3. kategorija), jūrmalas smilšvabole (Cicindela maritima - 3. kategorija).
Fallières
Fallières var būt:
Mihaels Hildebrands
Mihaels Hildebrands vai Miķelis Hildebrands (,, 1433.-1509.) bija Rīgas arhibīskaps. Līdzsvarots un izglītots valdnieks, panāca izlīgumu ar Livonijas ordeni un piedalījās kopīgā karagājienā ar Livonijas ordeņa mestru Valteru fon Pletenbergu pret apvienoto Pleskavas-Maskavas-Smoļenskas krievu karaspēku 1502. gadā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1433. gadā Tallinā kā tirgotāja dēls, mācījies turienes skolā. 1451. gadā sāka studēt Leipcigas universitātē, ieguvis kanonisko tiesību doktora grādu. 1477. gadā kļuva par Livonijas ordeņa mestra Bernarda Borha sekretāru. No 1478. līdz 1480. gadam uzturējās Romā.
1484. gadā pēc ordeņa mestra ieteikuma viņam piedāvāja kļūt par Rīgas arhibīskapu, tādēļ viņš devās uz Romu pie pāvesta. Sakarā ar mestra Bernarda krišanu nežēlastībā tika ieslodzīts pāvesta cietumā, tomēr beidzot apstiprināts par arhibīskapu un "prūšu, kuršu, latvju, līvu un igauņu zemes metropolītu". No 1484. līdz 1491. gadam uzturēja draudzīgas attiecības ar Livonijas ordeni un nostājās tā pusē strīdos ar Rīgas pilsētu.
1486. gadā bija spiests apstiprināt iepriekšējās Rīgas arhibīskapijas bruņniecības privilēģijas, ko tā bija panākusi virsbīskapa Silvestra laikā. 1494. gadā noslēdza līgumu ar saviem vasaļiem par aizbēgušo zemnieku izdošanu. 1502. gadā personīgi piedalījās Livonijas ordeņa mestra Valtera Pletenberga karagājienā pret Pleskavas un Maskavijas karaspēkiem, gūstot uzvaru kaujā pie Smoļinas ezera.
The Wall
The Wall ir angļu progresīvā roka grupas Pink Floyd vienpadsmitais studijas albums. Tas tika izdots 1979. gada novembrī. Tāpat kā grupas iepriekšējie albumi, šis albums ir konceptuāls albums. Tas pievēršas tādiem tematiem kā līdzcilvēku novēršanās un personas nošķirtība no sabiedrības.
Albums tika vēlāk arī inscenēts pilnmetrāžas filmā Pink Floyd The Wall.
Cefejs (zvaigznājs)
Cefejs savu vārdu guvis no Etiopijas karaļa Cefeja. Zvaigznājs viegli atrodams debesīs taisnstūrainās formas dēļ.
Žorže Šamine
Viņš ir studējis tieslietas Koimbras universitātē. Pēc tam studēja dziedāšanu Madridē, Parīzē, Minhenē un Ņujorkā. Cita starpā mācījies pie Terēzes Bergancas. Debitēja Carnegie Hall ar Bostonas simfonisko orķestri un diriģentu Seidži Ozavu. Kopš 2005. gada - UNESCO labas gribas sūtnis.
2009. gada Ogres novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Ogres novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Ogres novada domē tika ievēlēti 17 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 10 kandidātu saraksti, kas veidoti no 171 kandidāta. Ogres novadā vēlēšanas notika 17 iecirkņos.
Pšeclava
Pšeclava ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz dienvidiem no Melecas.
Uzsitējs
Uzsitējs ir belžņa tips šautenēs, kas aizstāj gaili un belzni ar vienu vienību un kas ir spējīgs aizdedzināt munīciju, kad tiek aktivizēts ar mēlīti. To uz priekšu virza atspere, kas to grūž uz kapseli. Pēc izskata tas atgādina nelielu stienīti un ir resnāks un smagāks nekā belznis. Tas tiek uzvilkts līdz ar mēlītes kustību, taču dažos ieročos kā, piemēram, Jackhammer shotgun, uzsitējs var tikt uzvilkts vai atvilkts arī pašrocīgi, izmantojot uzvelkamo rokturi, kas novietots laidē. Tie tiek izmantoti jau no 20.gs. sākuma un padara šaujamieroci mazāku un daudz kompaktāku. Jāmin arī, ka uzsitējs ir viens no faktoriem, kas ietekmē saslēgšanās laiku (laiks starp mēlītes nospiešanu un kapseles aizdegšanos), šie faktori ir: mēlītes pavilkšana, uzsitēja sakausējums, uzsitēja svars, detaļu gludums un galvenokārt pats cilvēks.
Uzsitējs - belznis
Termins „uzsitējs” var nebūt visiem zināms, bet ir ļoti nozīmīgs faktors konstrukcijā. Uzsitējs ir analoģisks belznim: abi uzsit pa kapseli un notiek šāviens, bet katram ir savs veids, kā to izdarīt. Ja mēs, piemēram, izmantojam sistēmu 1911, pa belzni tiek uzsists ar gaili, kas ir apgādāts ar atsperes dzinējspēku. Te nav tieša savienojuma starp belzni un gaili, vai citu šaušanas mehānisma sastāvdaļu. Kad gailis uzsit pa belzni, tas tiek dzīts uz priekšu, pretēji belžņa atsperes saspringšanai.
Uzsitēji strādā savādāk. Uzsitējs tiek vilkts atpakaļ pretēji atsperes saspringšanai un turēts tur līdz tas tiek atbrīvots, lai mestos uz priekšu un uzsistu pa kapseli. Tie tiek izmantoti pistolēs jau no 20.gs sākuma un vēl pirms tam aizslēga darbības šautenēs. Bet kad mēs mēģinām piešķirt vienkāršas definīcijas, tās ne vienmēr labi der. Trīs termini: vienas darbības, divu darbību un tikai divu darbību tiek izmantotas, lai definētu, kā pistoles tiek izšautas. Tie ir arī liels iemesls neskaidrībām. Ar uzsitēju šaujamie mehānismi nedaudz sarežģī lietas, un lai gan tiek mēģināts tās saskaņot ar tām pašām definīcijām, tās ne vienmēr der.
Drošība
Daži cilvēki ir deklamējuši, ka ar uzsitēju izšautie mehānismi ir nedroši, jo cilvēks skrien apkārt ar uzvilktu vienas darbības šauteni. Tomēr, šķiet, te izlaista informācija par visām centr-šaušanas šautenēm un shotgun tipa ieročiem, kuriem ir darbības, kuras atbilst, diezgan precīzi, vienas darbības definīcijai. Daudzi no tiem ir arī ar uzsitēju izšaujami. Jāņem vērā, ka aizslēga darbības šautenēs belznis būtībā ir uzsitējs. Cilvēki parasti rīkojas ar shotgun tipa ieročiem un šautenēm, kurām ir iestādīta drošība. Kā tad ar uzsitēju izšaujama pistole var būt vairāk vai mazāk droša nekā aizslēga darbības šautene vai pump shotgun tipa ierocis ar ieslēgtu drošību?
Gran Turismo HD Concept
Gran Turismo HD Concept, saīsināti saukta arī par GTHD Concept, bija pirmā Gran Turismo sērijas spēle, kas tika izdota PlayStation 3. To bija iespējams ielādēt bez maksas PlayStation Store sākot ar. Blu-ray diska versija tika izdota Japānā ierobežotā daudzumā. Spēle bija domāta kā mazs pilnās versijas priekšskats, tomēr vēlāk projekts tika atcelts un nomainīts ar spēli Gran Turismo 5 Prolouge.
Swan Song Records
Swan Song Records bija ierakstu kompānija, ko radīja grupa "Led Zeppelin". Tās vadītājs bija grupas menedžeris Pīters Grānts. Kompānijas mērķis bija izdot Led Zeppelin albumus, kā arī palīdzēt citiem rokmūziķiem, kuri nespēja nodrošināt līgumus ar lielajām ierakstu kompānijām. Swan Song tika dibināta pēc tam, kad beidzās Led Zeppelin piecu gadu līgums ar Atlantic Records. Vēlāk gan Atlantic sāka izdot Swan Song ierakstus.
Swan Song Records tika nosaukti par godu kādai neizdotai Led Zeppelin dziesmai. Kompānija beidza pastāvēt 1983. gadā, trīs gadus pēc grupas izjukšanas. Pašlaik šis zīmols, tāpat kā Atlantic, pieder Warner Music Group un to izmanto vienīgi albumu pārizdošanai.
Krievijas—Japānas karš
Krievijas—Japānas karš, saukts arī par Krievu—japāņu karu bija karš, kas norisinājās no 1904. gada 8. februāra līdz 1905. gada 27. jūlijam starp Krievijas Impēriju un Japānas impēriju par ietekmi Tālajos Austrumos, ko izraisīja Krievijas invāzija Mandžūrijā un nevēlēšanās ņemt vērā Japānas intereses.
Iznākums
1905. gada 23. augustā ASV tika noslēgts Portsmutas miera līgums, kurā tika fiksēts tas, ka Krievijas Impērija atdeva Japānas impērijai Sahalīnas salas dienvidu daļu, piešķīra nomas tiesības uz Ļaodunas pussalu ar Portartūru un Daļņiju, kā arī atzina Koreju par Japānas impērijas interešu sfēru. Krievijas sakāves cēlonis bija militārā atpalicība. Japāna nostiprināja savu ietekmi Tālajos Austrumos. 1910. gadā tā iekļāva Koreju Japānas impērijā.
Latvieši Krievijas-Japānas karā
Kā Krievijas Impērijas pavalstnieki šajā karā tika iesaistīti arī vairāki tūkstoši latviešu. Starp tiem bija, piemēram, vēlākie Latvijas armijas ģenerāļi: Jānis Kurelis, Jānis Francis, Jānis Balodis, Dāvids Sīmansons, Andrejs Auzāns, Fricis Virsaitis, Rūdolfs Bangerskis, Kārlis Ezeriņš, Mārtiņš Vācietis, Pēteris Radziņš. Vēlākais Latvijas armijas ģenerālis Eduards Kalniņš piedalījās Portartūras aizstāvēšanā un līdz 1906. gadam bija japāņu gūstā. Līdzīgi vēlākais Latvijas armijas komandkapteinis Ērihs Fītingofs-Šēls cīnījās Portartūrā un krita japāņu gūstā.
Krievijas-Japānas karā piedalījās arī vēlākie Latvijas armijas pulkveži Gustavs Mangulis, Eduards Jaunītis, Pēteris Irbe, Gustavs Francis, Jēkabs Osvalds Dombrovskis (ievainots pie Mukdenas), Aleksandrs Rīsiņš, Pauls Šmits (komandēja rotu), Dāvis Blūmentāls (cīņās kontuzēts), kā arī Latvijas armijas pulkveži-leitnanti Mārtiņš Kadašs, Alberts Baumanis (rotas komandieris), Augusts Purgals, Toms Rozenbergs (sākotnēji komandēja rotu, bet vēlāk bataljonu), Egons Ernsts Valerians Štrombergs, kā arī daudzi citi latviešu karavīri bija šī kara veterāni.
Krievijas—Japānas kara veterāns bija arī vēlākais Latvijas Republikas Ministru prezidents Hugo Celmiņš, otrais Latvijas Valsts prezidents Gustavs Zemgals un kara ārsts un zinātnieks Jānis Dzirne.
Cirkulis (zvaigznājs)
Cirkuļa zvaigznājs savu nosaukumu ieguva 18. gadsimtā, kad tam vārdu deva Nikolas Lakals. Atšķirībā no senatnē zināmajiem zvaigznājiem, kam tika doti mitoloģiski nosaukumi, šiem zvaigznājiem tika doti zinātnieku izmantoto instrumentu nosaukumi. Tas ir arī viens no mazākajiem zvaigznājiem vispār.
Jēgers (nozīmju atdalīšana)
Jēgers (de — 'mednieks') var būt:
Faljēra krasts
Faljēra krasts (fr,, es) ir Antarktīdas piekrastes daļa Greiema Zemes dienvidrietumos gar Margeritas līci. Stiepjas no Džeremija raga dienvidos līdz Buržuā fjordam ziemeļos. Dienvidos robežojas ar Pālmera Zemes Raimila krastu, ziemeļos — ar Lubē krastu. Krasta kopējais garums ir ap 260 km. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu, piekrastē daudz klinšainu salu, no kurām lielākā — Purkuapā sala — ir krasta ziemeļdaļā. Krasta dienviddaļā plašu līci aizņem Vordija šelfa ledājs.
Krastu pirmā pētīja franču ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un krastu nosauca par godu tā laika Francijas prezidentam Armānam Faljēram. Piekrastes saliņās tuvu kontinenta krastam ir ierīkotas britu/amerikāņu Īstbeisas (1939—1975; tagad vēstures piemineklis), argentīniešu Sanmartinas (1951) un britu Horsšūailendas (1955—1960; tagad vēstures piemineklis un tūrisma objekts) polārstacijas.
Diametrs
Diametrs ir lielākais attālums starp diviem kādas figūras punktiem vai arī nogrieznis, kas tos savieno ar riņķa līnijas centru un ar kādu no tās punktiem. Diametrs ir arī definējams kā garākā horda riņķa līnijā. Diametru parasti apzīmē ar d vai D. Diametra garums ir vienāds ar divkāršotu rādiusa garumu. Parasti jēdzienu "diametrs" attiecina uz riņķi un riņķa līniju, taču matemātikā to attiecina uz dažādiem matemātiskiem objektiem, tajā skaitā uz grafiem.
Vispārinājums
Augstākminētā definīcija ir speciāls gadījums vispārīgākai definīcijai. Kādas metriskas telpas apakškopas diametrs ir vismazākā augšējā robeža attālumiem starp punktiem šajā apakškopā. Tātad, ja A ir apakškopa, tad tās diametrs ir
Grafa diametrs
Par grafa diametru sauc lielāko attālumu starp divām tā virsotnēm. Tā, piemēram, pilnā grafa K_n diametrs ir 1.
Enrike Jūrasbraucējs
Infants Dons Enrike, Vizeu hercogs (pt), plašāk pazīstams kā Enrike Jūrasbraucējs (dzimis, miris ) bija portugāļu princis, jūras ekspedīciju organizētājs. Portugāles karaļa Žuana I Labatminīgā un Ģentes Džona meitas Lankasteru Filipas dēls.
Kaut arī saukts par Jūrasbraucēju, Enrike pats jūrā nedevās. Viņa nopelns bija vairāku ekspedīciju gar Āfrikas krastiem finansēšana, izmantojot savus un Kristus ordeņa (reorganizēto templiešu) līdzekļus. Enrike izveidoja navigācijas skolu Portugāles galējos dienvidrietumos (Sagrešā). Enriki atvēra pirmo tālbraucēju skolu. Ar savu darbību Enrike radīja priekšnoteikumus Lielajiem ģeogrāfiskajiem atklājumiem un Portugāles impērijas nākotnes varenībai.
Radomislvelki
Radomislvelki ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz dienvidrietumiem no Melecas.
Rogņedina
Rogņedina ir vēsturiskais ciems (no 1986. — pilsētciemats) Krievijā, Brjanskas apgabala ziemeļos, Rogņedinas rajona administratīvais centrs. Tajā dzīvo 3 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsētciemats atrodas netālu no Gabjas upes, apmēram 100 km uz ziemeļrietumiem no Brjanskas.
Vēsture
Rogņedinas nosaukums saistīts ar kņazienes Rogņedas vārdu. Šī Rogņeda bija Smoļenskas kņaza Rostislava māsa un dzīvoja divpadsmitajā gadsimtā. Vēlāk Rogņedina tika iekļauta Brjanskas un pēc 1775. g. — Roslavļas apriņķu sastāvā (no 1861. g. — pagasta ciems).
Kopš 1929. gadā Rogņedina ir rajona centrs; 1986. gadā kļuva par pilsētciematu. Rogņedinā darbojas linu fabrika.
Latvijā sastopamo skarabeju sugu saraksts
Latvijā ir satopamas 86 skarabeju sugas.
Koana
Koana dzenbudismā ir stāsts, dialogs, jautājums, vai apgalvojums, kura jēgu nevar saprast ar racionālu domāšanu. Koanas ir dzen prakses būtiska sastāvdaļa.
Koanas krājumi izplatījās Ķīnā, Japānā, un citās dzenbudisma zemēs. Tie ir arī tulkoti angliski.
Autoceļš P21
P21 autoceļš Rūjiena—Mazsalaca ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Rūjienu ar Mazsalacu. Autoceļa kopgarums ir 21,4 km un tas pilnībā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valmieras novadu.
Sevska
Vēsture
Sevska ir viena no vecākajām pilsētām Brjanskas apgabalā. Tā pirmoreiz minēta hronikā 1146. gadā, kopā ar Brjansku un Karačevu. Tomēr 13.-15. gadsimtā nav nevienas hronikas atsauces par Sevsku; iespējams, ka šī pilsēta tajā laikā nepastāvēja.
16. gadsimtā Sevska atradās uz Krievijas caristes dienvidu robežas, un tur bija uzcelts ozola koka cietoksnis. 17. gs. beigās pēc dumpja Maskavā uz Sevsku no Maskavas bija izraidīti tūkstošiem strēlnieku ar viņu ģimenes locekļiem, tāpēc Sevska ātri kļuva par lielu pilsētu. Pat šodien Sevskā ir mazāk iedzīvotāju, nekā bija pirms 300 gadiem.
No 1778. līdz 1920. gadam Sevska bija apriņķa pilsēta Orlas guberņā, 1920.—1929. g. — Brjanskas guberņā. Kopš 1929. gada Sevska ir rajona centrs.
Interesants fakts
Pie Sevskas tika atrasta lielākā Eiropas Krievijā mamutu atlieku akumulācija.
Jaspers Linde
Jaspers Linde, arī Kaspars Linde (,, miris 1524. gadā) bija Rīgas arhibīskaps no līdz. Vēsturē iegājis kā krietns un taupīgs valdnieks, kas nostiprinājis savas galvenās pilis Koknesē, Raunā un uzcēlis jaunu cietoksni uz Viļakas ezera salas pie krievu robežām. Veicis arī lauku priesteru skološanas metožu uzlabošanu, lai novērstu lielos trūkumus zemnieku baznīcas dzīvē.
Dzīvesgājums
Dzimis Vestfālenē (Ziemeļvācijā), ieguvis maģistra grādu. 1491. gadā kļuva par Rīgas domkungu. 1497. gadā tika izvēlēts par domkapitula dekānu. 1509. gadā domkapituls viņu ievēlēja par arhibīskapu, ko apstiprināja Romas pāvests. Tūlīt pēc tam viņa ķērās pie savas zemes sakārtošanas un aizsardzības spēju nostiprināšanas. Marienhauzenas klostera (Viļaka) vietā uz ezera salas aizsardzībai pret krieviem viņš uzcēla stipru mūra pili, nostiprināja arī Kokneses un Raunas pilis. 1513. gadā lika iespiest priesteru lūgšanu grāmatu savu baznīcu priesteriem. 1524. gadā mira savā rezidencē Raunas pilī, apglabāts Rīgas Domā.
Roza Mota
Roza Marija Korreja duš Santuša Mota (pt, dzimusi Portu) ir bijusī portugāļu maratona skrējēja.
Sacensībās pirmo maratonu skrēja 1982. gada Eiropas čempionātā Atēnās, kur ieguva pirmo vietu. Maratonskrējienos piedalījās līdz 1992. gadam.
Uzvarētāja:
Tottenham Hotspur F.C.
Totenhemas futbola klubs "Hotspur" (en) ir Totenhemā (Londonas daļā) bāzēts angļu futbola klubs, kas dibināts 1882. gadā. Klubs divreiz izcīnījis Anglijas čempionu titulu un astoņreiz — FA kausu.
The Final Cut
The Final Cut ir angļu progresīvā roka grupas Pink Floyd divpadsmitais studijas albums. Tas tika izdots 1983. gada martā. Tas ir pēdējais grupas albums, kura ierakstīšanā piedalījās grupas sākotnējais dalībnieks un dziesmu tekstu autors Rodžers Voterss. The Final Cut ir arī vienīgais Pink Floyd albums, kuram Rodžers Voterss ir sarakstījis gan dziesmu vārdus, gan mūziku.
Lejasaustrija
Lejasaustrija  (de) ir federatīvā zeme Austrijas ziemeļaustrumos. Lejasaustrijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Sanktpeltene. Ziemļos tā robežojas ar Čehiju, austrumos - ar Slovākiju. Dienvidaustrumos atrodas Burgenlande, dienvidos - Štīrija, bet rietumos, augšup pa Donavu - Augšaustrija. Valsts galvaspilsēta Vīne ir Lejasaustrijas teritorijas anklāvs.
Jūlijs Neps
Flāvijs Jūlijs Neps (~430. gads — 480. gada 25. aprīlis) bija Rietumromas imperators. Tiek uzskatīts par de jure pēdējo, Konstantinopoles oficāli atzīto, Rietumromas imperatoru.
Biogrāfija
Jūlijs Neps ir dzimis ap 430. gadu Romas impērijas Dalmācijas provincē, ievērojamā ģimenē. Viņa tēvs bija augstākais romas karaspēka komandieris magister militum.
Ar laulību palīdzību kļuva par Austrumromas imperatora Leo I radinieku un favorītu. Tika iecelts par Dalmācijas provinces pārvaldnieku.
474. gadā Leo I pasludināja Jūliju Nepu par Rietumromas imperatoru. Neps devās uz Ravennu un piespieda atkāpties no troņa, ģermāņu karavadoņu iecelto, imperatoru Gliceriju, kuru Konstantinopole uzskatīja par uzurpatoru.
475. gada augustā, ģermāņu karavadonis Orests veica kārtējo valsts apvērsumu un piespieda Jūliju Nepu bēgt uz Dalmāciju. Nespējot pats ķļūt par imperatoru, Orests par tādu pasludināja savu nepilngadīgo dēlu Romulu Augustu. Tomēr Austrumromas imperators Zenons joprojām par oficiālu Rietumromas imperatoru atzina Jūliju Nepu, kurš turpināja valdīt Dalmācijā.
479. gadā Neps sāka plānot sazvērestību, pret tābrīža Itālijas valdnieku, ģermāņu karavadoni Odoakru, lai atgūtu kontroli pār Itāliju. Tomēr Jūlijs Neps nepaspēja realizēt savu plānu, jo 480. gada 25. aprīlī viņu Dalmācijā nogalināja viņa paša karavīri.
Neskatoties uz neilgo valdīšanas laiku, Jūlijs Neps bija spējīgākais no 5.gs. Rietumromas imperatoriem. Ārpolitikā viņš centās konsolidēt vēl atlikušās impērijas teritorijas (Tobrīd:Itālija, Balkāni un daļa Gallijas). Tika noslēgts veiksmīgs miera līgums ar Vestgotiem, kas atgrieza Romas kontroli pār Provansas reģionu Gallijā. Tomēr līdzīgas miera sarunas ar Vandaļiem piedzīvoja neveiksmi un tie joprojām turpināja postīt Itālijas piekrasti.
Iekšpolitikā Nepam trūka atbalsta Romas senātā. Viņa ātro gāšanu veicināja apstāklis, ka Jūlijs Neps bija populārs Autrumromas imperatora galmā, bet rietumos viņam trūka līdzvērtīga atbalsta.
.mv
.mv ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Maldīviju. Domēns izveidots 1996. gadā. Domēna sponsors ir Dhiraagu Pvt. Ltd. (DHIVEHINET), kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēns netiek plaši izmantots. To galvenokārt izmanto saistībā ar Maldīvijas valdību. Ierobežojumi nepastāv, ja vēlas reģistrēties zem .com.mv vai .org.mv, bet citiem otrā līmeņa domēniem ir dažādi reģistrēšanās ierobežojumi. Otrā līmeņa domēni ir šādi: .aero.mv, .biz.mv, .com.mv, .coop.mv, .edu.mv, .gov.mv, .info.mv, .int.mv, .mil.mv, .museum.mv, name.mv, .net.mv, .org.mv un .pro.mv.
Spēlmaņu nakts 2010/2011
Teātra balvas Spēlmaņu nakts 2010/2011 svinīgā noslēguma ceremonija norisinājās Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātrī. To veidoja režisors Elmārs Seņkovs, dramaturgs Jānis Balodis, scenogrāfs Reinis Dzudzilo, horeogrāfe Elīna Lutce un mūzikas režisors — Jānis Holšteins Upmanis (Goran Gora), bet ceremoniju vadīja Jakovs Rafaļsons un Varis Klausītājs. 2010./2011. gada teātra sezonas jauniestudējumu skates balvas tika pasniegtas 17 nominācijās. Tika pasniegta arī žūrijas specbalva, "Ģimenes aptiekas" balva „Sudraba piesta” un skatītāju simpātijas balvas no „Spēlmaņu nakts” ģenerālsponsora "Nordea banka". Otro gadu pēc kārtas slepenais labvēlis pasniedza balvu „Gada jūsma”. Balva par mūža ieguldījumu Teātra mākslā 2011. gadā tika pasniegta diviem māksliniekiem.
Žūrija
Tāpat kā iepriekšējā sezonā, arī 2010./2011. gada teātra sezonas jauniestudējumu skatē tika realizēta divpakāpju žūrija. Pirmā posma ekspertu komisija izvirzīja balvu kandidātus 17 nominācijās, bet viņu iesākto darbu turpināja vērtēšanas otrās kārtas žūrija, kura no izvirzītajiem nominantiem izvēlējās „Spēlmaņu nakts” balvu laureātus.