cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zobenastes
Filoģenēze
Mūsdienu zobenastes (Limulidae) ar ķermeņa nodalījumiem un to formu atgādina trilobītus. Piemēram, galvkrūtīm ir pazīmes, kas līdzīgas trilobītu galvas nodalījuma pazīmēm: galvkrūšu kontūra ar nosmailotiem sānu izvirzījumiem pakaļpusē ir tāda pati kā trilobīta galvas vairogam; tāds pats ir satikto acu novietojums, tāds pats, līdzīgs trilobīta glabellai, ir virspuses vidējās daļas izliekums. Atšķirībā no trilobītu krūšu nodalījuma zobenastēm vidējo nodalījumu (mezosomu) sedz nepārtraukts, neposmots vairogs; tomēr vidējā nodalījuma sadalījums kustīgos segmentos bija sastopams fosilajām zobenastēm, kā, piemēram, Hemiaspis (silūra periodā). Līdzīgā veidā arī nākamais nodalījums, kas Limulidae pārstāvēts tikai ar dzelkni, silura un karbona laikmeta fosilijām, domājams, sastāvēja no viena līdz trim segmentiem dzelkņa priekšā. Uz zobenastu radniecību ar trilobītiem bez pieaugušo līdzības norāda arī kāpuru līdzība: zobenastu trilobītveida kāpuriem uz vēdera redzama ne tikai skaidri izteikta segmentācija tajā daļā, kas atbilst mezosomai, bet arī segmentu virspuses vidusdaļas izliekums, kurš atbilst trilobītu rahisam.
Ekoloģija
Zobenastu pārstāvis Amerikas zobenaste (Limulus polyphemus) sastopama gar Ziemeļamerikas un Centrālamerikas austrumu piekrasti. Tām radniecīgās ģintis un sugas sastopamas gar Āzijas dienvidaustrumu krastiem līdz Siāmas līcim dienvidos, turklāt vietām lielā daudzumā. Visas zobenastes dzīvo uz jūras smilšainā dibena. Tās viegli ierokas smiltīs ar galvkrūšu vairoga smailo malu, ātri airēdamās ar plātņveida vēdera kājām un atgrūžoties ar zobenveida postanālo izaugumu.
Sistemātika
Mūsdienās ir zināmas 4 zobenastu sugas.
Apakšklase (†) izmirušu organismu grupa.
Lesitera krasts
Lesitera krasts ir Antarktīdas pussalas piekrastes daļa Pālmera Zemes austrumos. Stiepjas no Adamsa raga Boumena pussalas dienvidos līdz Makintoša ragam Kempa pussalas ziemeļu galā. Kopējais piekrastes garums ap 250 km. Dienvidos robežojas ar Orvila krastu, ziemeļos — ar Bleka krastu. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču, kuros no iekšzemes noplūst šļūdoņi.
Krasta ziemeļu daļu 1940. gadā atklāja un nofotografēja ASV Antarktikas dienesta ekspedīcija. Visu krastu 1947. gadā no gaisa nofotografēja un no zemes uzkartēja Finna Ronnes ekspedīcija. Krasts nosaukts par godu ASV Gaisa spēku kapteinim Džeimsam Lesiteram (James W. Lassiter), kurš bija Ronnes ekspedīcijas vecākais pilots, kā arī veicis vairākus lidojumus tālāk dienvidos un kā pirmais nofotografējis Filhnera šelfa ledāja centrālo un rietumu daļu.
Džeisons Bonems
Džeisons Bonems (en; dzimis ) ir angļu bundzinieks. Viņš ir spēlējis bungas vairākās grupās, tostarp, Led Zeppelin (atkalapvienošanās koncertos), Foreigner un Damnocracy. Džeisons ir leģendārā bundzinieka Džona Bonema dēls.
Džeisons sāka spēlēt bungas četru gadu vecumā. Viņš piedalījās filmā The Song Remains the Same, kur viņš spēlēja samazinātu bungu komplektu. 17 gadu vecumā Bonems kļuva par grupas ''Airrace' dalībnieku. 1985. gadā viņš pievienojās grupai "Virginia Wolf" un kopā ar viņiem izdeva divus albumus.
1990. gada maijā Bonems apprecējās ar Dženu Čārterisu. Viņiem ir divi bērni, dēls Džegers un meita Džeza. 1994. gadā Bonems kopā ar Slash un Polu Rodžersu uzstājās Vudstokas 25 gadu jubilejas koncertā. Kad 1995. gadā Led Zeppelin tika iekļauti Rokenrola slavas zālē, Džeisons Bonems kopā ar savu māsu Zoju pārstāvēja savu mirušo tēvu.
2007. gadā Bonems piedalījās Led Zeppelin atkalapvienošanās koncertā, kur aizvietoja savu tēvu. Koncerts tika rīkots Ahmeta Ertegina piemiņai. Pašlaik Bonems ir arī grupas Damnocracy biedrs. Grupu izveidoja realitātes šovā.
Staroduba
Staroduba (ru) ir pilsēta Brjanskas apgabala dienvidrietumos Krievijā, Starodubas rajona administratīvais centrs. Tajā dzīvo 18,4 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Babincas upes krastos, 165 km uz dienvidrietumiem no Brjanskas.
Vēsture
Starodubas kņazisti Maskavas lielkņazs Joans III pakļāva pēc Krievijas—Livonijas—Lietuvas kara 1503. gadā. 17.-18. gadsimtos Staroduba bija slavena kā viena no lielākajām Mazkrievijas pilsētām, Starodubas pulka (guberņas analogs) administratīvais centrs. Pēc 1781. gada skaitīšanas, Starodubā bija ap 1000 namu. Līdz 20. gadsimta sākuma Starodubā bija vairāk nekā 20 baznīcu. No 1782. līdz 1929. gadam Staroduba bija apriņķa pilsēta Čerņihivas, Gomeļas un Brjanskas guberņās.
Miera dārzs
Miera dārzs ir parks Rīgā, Maskavas priekšpilsētā, kuru ierobežo Katoļu, Kalupes, Daugavpils un Jēkabpils iela. Jēkabpils iela to atdala no Klusā dārza. Dārza platība ir 3,6 hektāri.
Vēsture
Parks izveidots 1908. gadā teritorijā, kur no 1773. gada līdz 1872. gadam atradās trūcīgo kapi. Plānošana notika jau 1904. gadā, kad Georgs Kūfalts izveidoja šī parka projektu. Viņš iesniedza Dārzu pārvaldei projektu un maksas aprēķinu 6945 kvadrātasu liela parka ierīkošanai. 1905. gadā arī Rīgas pilsētas dome nolēma pakāpeniski pārveidot slēgto pilsētas kapsētu sabiedriskajā dārzā. Pilsētas rīcībā dārza ierīkošanai tika nodota arī neizmantotā katoļu kapsētas daļa 818 kvadrātasu platībā. Šī kapsēta bija slēgta 1885. gadā. Līdz ar to Kūfalts izstrādāja jaunu projektu, iekļaujot topošā dārza teritorijā arī katoļu kapsētas daļu. Līdz ar to dārza platība palielinājās līdz 7461 kvadrātasij.
Kapsētas teritorijā bija daudz lielu koku. Tie tika saglabāti un ar jauno stādījumu palīdzību apvienoti atsevišķās grupās. Brīvajās vietās izveidoja zālājus. Parka plānojumā izmantoti ainavu dārza kompozīcijas elementi. Apliecinot cieņu pret apglabātajiem, pieminekļus pie koptajiem kapiem saglabāja, bet nekopto kapu pieminekļus un piemiņas plāksnes novietoja zem vecu liepu grupas.
Dārzā izvietoja atpūtas solus, kā arī ierīkoja ūdensvadu parka laistīšanai. Gar Katoļu un Palisādes ielām 1909. un 1910. gadā uzcēla jaunu koka sētu ar mūrētiem ķieģeļu stabiem un mūrētu pamatni. Arī slēgtā katoļu kapsēta no dārza teritorijas tika nodalīta ar koka žogu. 1908. dārzs tika nodots publiskā lietošanā. Dārza nosaukumu izvēlējās, pieminot bijušo kapsētu.
Pirmā pasaules kara laikā Miera dārzs nebija cietis. 20. gadu gadu sākumā, kamēr dārzs vēl nebija pārveidots, tur tika organizēti sportistu treniņi. Ņemot vērā to, ka iepriekš šeit atradās kapsēta, pilsētas valde nedeva atļauju rīkot šeit koncertus un deju vakarus.
Rolling Stone
Rolling Stone ir reizi mēnesī ASV izdots populārās mūzikas žurnāls. To sāka izdot 1967. gadā. Žurnālu dibināja Džens Venners un Ralfs Dž. Glīsons. Rolling Stone kļuva populārs 1970. gados, kad tajā apsprieda arī politiku. 1990. gados žurnāls mainīja formātu un tēlu, lai izpatiktu gados jaunākiem lasītājiem. Lai gan žurnāls tika dibināts Sanfrancisko, tagad redakcija atrodas Ņujorkā. Žurnāls ir izdevis vairākus "visu laiku labāko" sarakstus, tostarp, visu laiku labāko albumu, izpildītāju un dziesmu.
Miera dārzs
Vēsture
Parkā atrodas Sv. Franciska Romas katoļu baznīca.
Havjers Sotomajors
Havjers Sotomajors (es; dzimis Limonarā, Kubā) ir bijušais kubiešu vieglatlēts, startēja augstlēkšanas sacensībās. Viņam kopš 1993. gada pieder pasaules rekords augstlēkšanā (2,45 m) un 17 no visu laiku visaugstākajiem 24 lēcieniem, tāpēc viņš tiek uzskatīts par visu laiku izcilāko augstlēcēju vieglatlētikas vēsturē.
Piedalījās trijās Olimpiskās spēlēs (1992, 1996, 2000), 1992. gadā Barselonā izcīnīja zelta medaļu, bet 2000. gadā Sidnejā sudraba medaļu. Viņš bija kvalificējies arī 1984. un 1988. gada Olimpiskajām spēlēm, taču Kubas boikota dēļ tajās nepiedalījās. Pasaules čempionātos H. Sotomajors ir izcīnījis divas zelta un divas sudraba medaļas.
Davids Ferers
Davids Ferers (ca; dzimis Hāvijā, Alikantē, Spānijā) ir profesionāls spāņu tenisists. Profesionāļa karjeru uzsāka 2000. gadā. D. Ferera labākais sasniegums ATP tūres rangā ir sasniegtā 3. vieta, dubultspēlēs — 42. vieta. Viņa treneris ir Hosē Fransisko Alturs (José Francisco Altur).
Karjerā D. Ferers ir uzvarējis 21 ATP vienspēļu turnīrā, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņš guva 2013. gada Francijas atklātajā čempionātā, kurā sasniedza finālu. Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs.
Skolotājs
Skolotājs ir persona, kura palīdz citiem cilvēkiem iegūt zināšanas. Visbiežāk skolotāji tiek saistīti ar darbu, kuru veic skolā, bet tikpat labi tas var būt arī ģimenes lokā, ar reliģijām saistītās lietās vai vienkārši uz ielas. Skolotājs parasti ir ceļvedis vai palīgs mācīšanās procesā. Dažādās kultūrās skolotāja loma var būt atšķirīga. Akadēmiskie priekšmeti ir bijuši nozīmīgi daudzās kultūrās, bet skolotāju pienākumos var ietilpt ne tikai palīdzēšana iemācīties šos priekšmetus. Bieži vien skolotājs sniedz arī profesionālas iemaņas, sagatavo skolēnus tālākai dzīvei, attīsta skolēna personību, kā arī iemāca vienkāršas dzīves iemaņas. Mūsdienās skolotājs ir definēts kā specifisks amats, kas to pielīdzina nozīmības ziņā citām profesijām.
1984. gada ziemas olimpiskās spēles
1984. gada ziemas olimpiskās spēles bija četrpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1984. gada līdz  notika Sarajevā, Dienvidslāvijā (pašreizējās Bosnijas un Hercegovinas teritorijā). Oficiāli spēles atklāja Mika Špiljaka. Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles un otrās olimpiskās spēles, kas notiek sociālistiskā valstī (pirmā reize bija 1980. gada vasaras olimpiskās spēles Maskavā, PSRS). Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles Starptautiskās Olimpiskās komitejas vadītāja Huana Antonio Samaranča prezidentūras laikā. Viņa vārdā šobrīd ir nosaukta halle, kurā norisinājās vairāki spēļu notikumi.
Sarajevas olimpiskajās spēlēs piedalījās 49 valstis, kuras pārstāvēja 1272 sportisti. Kopumā tika sadalīti 49 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Sarajeva par 14. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Atēnās, Grieķijā. Sarajeva sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza Saporo (Japāna) un Gēteborgu (Zviedrija).
Latvija olimpiskajās spēlēs
PSRS delegācijas sastāvā dalībai Sarajevas olimpiskajās spēlēs bija iekļauti 11 Latvijas PSR sportisti, kuri startēja tikai kamaniņu sportā un bobslejā. Šajā olimpiādē tika izcīnīta pirmā Olimpiskā medaļa Latvijas bobslejā, kam latvieši bija aizsācēji Padomju Savienībā. Par bronzas medaļas ieguvēju divniekos kļuva Zintis Ekmanis kopā ar stūmēju no Krievijas PFSR Vladimiru Aleksandrovu.
Edijs Merkss
Barons Eduards Luiss Džozefs Merkss (dzimis, Mēnsela-Kīzegema, Flandrija, Beļģija ) ir bijušais Beļģijas riteņbraucējs. Francijas laikraksts Vélo ir nosaucis viņu par "visvairāk sasniegušo riteņbraucēju vēsturē." ASV laikraksts VeloNews nosaucis viņu par visu laiku labāko un panākumiem bagātāko riteņbraucēju. Viņš piecas reizes uzvarēja Tour de France, uzvarējs visās klasiskajās velosacensībās, izņemot Parīze-Tūra, uzvarēja Giro d'Italia un Vuelta a España, pasaules čempionātā gan amatieriem, gan profesionāļiem un pārspēja pasaules stundas rekordu. Viņš ir guvis uzvaras gan šosejas, gan treka sacīkstēs.
Vaikuļāni
Vaikuļāni (arī Vaikulīši) ir ciems Augšdaugavas novada Līksnas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Koša ezera krastā abpus autoceļam A6 2,6 km no pagasta centra Līksnas, 20 km no novada domes Daugavpilī un 211 km no Rīgas. Vaikuļānos atrodas Līksnas katoļu baznīca (arhitektūras piemineklis), veikals, līdz 2009. gadam pastāvēja Līksnas pamatskola.
Kritiskā masa
[[Attēls:Critical mass.svg|thumb|200px|Augšējā sfēra ir pārāk maza, lai notiktu ķēdes reakcija, jo liela daļa neitronu izkļūst ārā no tās.
Mācību grāmata
Mācību grāmata ir grāmata, kura ir palīgs kāda mācību priekšmeta apguvē. Mācību grāmatas tiek izstrādātas tā, lai skolēni spētu apgūt konkrētā priekšmeta prasības. Mūsdienās mācību grāmatas ir pieejamas arī elektroniskā formātā.
Kritiskā masa
Vidējās sfēras izmērs ir pietiekams ķēdes reakcijai, jo sasniegta kritiskā masa.
Mācību grāmata
Mācību grāmata ir skolēnam paredzēts mācību līdzeklis, kurā metodiski izklāstīti mācību priekšmeta teorijas un prakses jautājumi, kā arī doti uzdevumi un vingrinājumi mācību priekšmeta standartā noteiktā mācību satura apguvei un mācību sasniegumu pārbaudei. Mācību grāmata atbilst skolēna attīstības posma uztveres un apjēgšanas īpatnībām, interesēm, pieredzei un vajadzībām. Uzbūves ziņā tā ir metodiski vienota un piemērojama mācību priekšmeta programmai.
Ārējās saites
Valsts Izglītības satura centra metodiskie ieteikumi "Valsts vispārējās izglītības standartiem atbilstošas mācību literatūras satura izstrāde un izvērtēšana"
Kritiskā masa
Kritiskā masa atkarīga no daudziem faktoriem —- vielas īpašībām (galvenokārt no dalīšanās un radiācijas satveršanas efektīvā šķērsgriezuma, kā arī blīvuma), no piemaisījumu daudzuma, izstrādājuma ģeometriskās formas (no vienādas masas ķermeņiem lodei ir vismazākā kritiskā masa; kritiskas masas ķermeņa izmērus sauc par kritiskajiem izmēriem), kā arī no ķermeņa apkārtnē esošajiem priekšmetiem. Ja ap skaldāmo izstrādājumu ir materiāli, kas labi atstaro neitronus, kritiskā masa būtiski samazinās. Šī iemesla dēļ skaldāmo nuklīdu sāļu šķīdumiem ūdenī piemīt sevišķi maza kritiskā masa, jo ūdens labi atstaro neitronus.
Urāna-235 sfēras kritiskā masa ir 45 kg, bet plutonija-239 — 8 kg.
Vizuālā programmēšana
Datorzinātnē vizuālā programmēšanas valoda (VPV) ir programmēšanas valoda, kas ļauj lietotājiem veidot datorprogrammas, manipulējot ar grafiskajiem elementiem tā vietā, lai izmantotu tekstveida izteiksmes līdzekļus.
Izmantojums
Vizuālā programmēšanas valoda ļauj programmēt, izmantojot vizuālos izteiksmes līdzekļus, telpiskus izkārtojumus tekstam un grafiskajiem simboliem, kurus izmanto vai nu kā daļu no sintakses vai arī kā sekundāros papildinājumus. Piemēram, daudzas vizuālās programmēšanas valodas (pazīstamas arī kā datu plūsmas vai diagrammu programmēšana) balstās uz „kastes un bultas” idejas, kur kastes vai citi ekrāna objekti tiek uzskatīti par entītijām, kas ir saistītas ar bultiņām, līnijām vai lokiem, kas reprezentē relācijas.
Iedalījums
Vizuālās programmēšanas valodas var iedalīt atkarībā no to veida un izmantotās vizuālās izteiksmes pakāpes:
Attīstība
Pašreizējā attīstības posmā tiek mēģināts integrēt vizuālās programmēšanas pieeju ar datu plūsmas programmēšanas valodām, lai nekavējoties iegūtu pieeju programmas rezultāta stāvoklim tiešsaistes validācijas laikā, kad tiek meklētas un labotas kļūdas programmā, vai arī automātiska programmas veidošana un dokumentēšana. Datu plūsmas valodas atļauj arī automātisko sastatīšanu, kas var kļūt par vienu no lielākajiem programmēšanas izaicinājumiem nākotnē.
Piemēri
Uzskatāms pretpiemērs vizuālai programmēšanas valodai ir Microsoft Visual Studio. Bieži vien kļūdas pēc par vizuālās programmēšanas valodām tiek uzskatītas Visual Basic, Visual C#, Visual J#, u.c. Visas minētās valodas ir tekstuālas nevis grafiskas.
Vizuālās programmēšanas valodas piemēri:
Kartāga
Kartāga (,, vai arī Karthago, kas savukārt cēlies no feniķiešu valodas Qart-ḥadašt — 'jaunā pilsēta') ir sena pilsēta Ziemeļāfrikā (mūsdienu Tunisijas galvaspilsētas Tunisas teritorijā), kā arī Kartāgas lielvalsts centrs (ap 814—146 p.m.ē.).
Vēsture
Tā ir cēlusies no feniķiešu kolonistu apmetnes no Tīras Feniķijā. Uzskata, ka pilsētu dibinājusi Tīras karaliene Dīdona (arī Elisa vai Elisāra), kas, kā vēsta leģenda, vēlāk beidza dzīvi pašnāvībā, nevēloties pakļauties mauritāņu karaļa kategoriskajai prasībai kļūt par tā sievu.
Ar laiku Kartāga ieguva ievērojamu ekonomisku ietekmi visā Vidusjūras reģionā. Kartāga bija viena no lielvarām līdzās Romas republikai 2. un 3. gadsimtā p.m.ē. un sacentās ar Romu par Vidusjūras rietumdaļas kontrolēšanu. Šie konflikti ar laiku noveda pie Pūniešu kariem, kuros Kartāga sākotnēji guva leģendāras uzvaras, taču Trešajā pūniešu karā cieta smagu sakāvi, kā rezultātā pilsēta tika nopostīta un tās teritorija pievienota Romai kā viena no Romas impērijas provincēm.
Zazu valoda
Zazu valoda, arī zazaki (zazaki), ir irāņu valoda, kurā galvenokārt runā zazu etniskā grupa, kas dzīvo Turcijas austrumu daļā, Eifratas upes augštecē esošajos Tundželi, Bingelas, Erzindžanas un Elazīgas ilos. Nav uzticamu avotu par kopējo zazu valodas pratēju skaitu. Turcijas austrumos zazu valodas pratēju skaits tiek lēsts no 1,5 līdz 2 miljoniem, bet tā kā daudzi zazi ir devušies uz dzīvi arī citviet Turcijā un ārpus valsts robežām, tad kopējais zazu valodas pratēju skaits varētu būt no 2 līdz 3 miljoniem.
Zazu valoda ir makrovaloda, tā sīkāk dalās vairākos heterogēnos dialektos — kirmandžki valodā, dienvidrietumu zazu valodā un dimli (dimili) valodā. Laika gaitā zazaki valodu ir ietekmējušas arī citas valodas. Vislielākā ietekme ir bijusi no kurdu valodas, bet ir arī daudz aizguvumi no arābu valodas, persiešu valodas, armēņu valodas un turku valodas.
Klasifikācija
Nereti zazu valodu politisko un kultūras iemeslu dēļ kļūdaini uzskata par kurdu valodas dialektu. Tomēr tā ir neatkarīga ziemeļrietumirāņu atzara valoda. Beludžu valoda ir tuvāka zazu valodai nekā kurdu valoda. Radnieciski zazu valodai vistuvākā ir gurani valoda. Zazu valodai ir pārsteidzoša līdzība ar izmirušo partiešu valodu, tomēr nav pierādīts, ka zazu valoda ir cēlusies no šīs valodas.
Turku valodnieki zazu valodu ir klasificējuši arī kā tjurku valodu (līdzās kurdu valodai), bet tas visticamāk ir darīts turku nacionālisma idejas vārdā. Šāda klasifikācija nav pareiza, lai gan to joprojām māca Turcijas universitātēs.
Fonoloģija
No patskaņiem zazu valodā ir /i, e (ê), ε (e), a, o, u, ü, ɨ (ı)/.
Vēsture
Zazu valodas izpēte sākās 1856. gadā ar valodnieka Pētera Lerha 40 lappušu biezo pētījumu zazu valodā un tulkojumu vācu valodā. Tajā laikā zazu valoda tika uzskatīta par kurdu valodas dialektu. 1932. gadā valodnieki Kārlis Hadanks un Oskars Manns uzrakstīja pirmo zazu valodas gramatikas aprakstu, kas kalpoja par iemeslu, lai zazu valodu atdalītu kā atsevišķu valodu no kurdu valodas. Līdz pat 1980. gadiem zazu valoda oficiāli netika noteikta kā atsevišķa valoda.
Radica-Krilovka
Radica-Krilovka ir pilsētciemats Krievijā, Brjanskas apgabalā. Ciemats ir pakļauts Brjanskas pilsētai un atrodas starp tās Bežicas un Volodarsko rajoniem, Bolvas upes kreisajā krastā. Tajā dzīvo ap 3,5 tūkstoši iedzīvotāju.
Ciemats tika izveidots no divām daļām, ko sauc par Radicu (dienvidu un austrumu daļa) un Krilovku (ziemeļu daļa).
Radica pirmoreiz minēta 1752. gadā, kad šeit tika izbūvēta čugunа lietuve (tāpēc šī Radica bija nosaukta "Čuguna Radica", atšķirībā no cita ciema — "Stikla Radica"). Krilovka (Karačiž-Krilovka) dibināta 19. gadsimta beigās. No 1931. gada abi ciemi tika pievienoti Bežicas pilsētai, bet 1940. gadā tika atdalīti uz atsevišķo pilsētciematu.
Šodien Radica-Krilovkā nav nekādas rūpniecības, iedzīvotāji strādā Brjanskā.
Pavasarī ievērojama pilsētciemata daļa cieš no Bolvas upes plūdiem.
Sergejs Pečura
Sergejs Pečura (dzimis Rīgā) ir Latvijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) spēlē Latvijas čempionāta komandā HK Dinaburga.
Karjera
2006.—2007. gada sezonu S. Pečura aizvadīja Latvijas hokeja līgas klubā SK Rīga 20, kuras sastāvā aizvadīja 39 spēles, gūstot 30 rezultativitātes punktus. 2007.—2008. gada sezonu viņš aizvadīja Latvijas hokeja līgas klubā ASK/Ogre, tās sastāvā kļūstot par Latvijas vicečempionu. 2008.—2009. gada sezonu hokejists uzsāka HK Rīga 2000 sastāvā, tad četras spēles aizvadīja Rīgas "Dinamo" vienībā.
Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2004. un 2005. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem, bet 2006. un 2007. gadā — Pasaules čempionātā junioriem, kopā 21 spēlē izceļoties ar 9 vārtiem un 6 rezultatīvām piespēlēm. Bija arī pieaugušo izlases treniņnometnē pirms 2008. gada Pasaules čempionāta. Piedalījās 2010. gada Pasaules čempionātā. <!--
Izlases statistika
-->
Anglijas regbija izlase
Anglijas regbija izlase ir komanda, kas pārstāv Angliju starptautiskās regbija spēlēs. Anglijas izlase ir piedalījusies deviņos Pasaules kausa finālturnīros, triumfēdama 2003. gadā, kā arī izlase kvalificējās finālam 1991. un 2007. gada Pasaules kausā. Vēl izlase piedalās ikgadējā Sešu Nāciju turnīrā ar Francijas, Īrijas, Skotijas, Itālijas un Velsas izlasēm. Pašlaik (2022) izlase ieņem piekto vietu IRB Pasaules rangā. Pirmo spēli Anglijas izlase aizvadīja pret Skotijas izlasi, šajā spēlē angļi zaudēja ar 0—1. Mājas spēles izlase jau kopš 1910. gada aizvada Twickenham stadionā. 2004. gadā Anglijas regbija izlase tika atzīta par gada labāko komandu Laureus vērtējumā.
Dzērbene
Dzērbene ir apdzīvota vieta Cēsu novada Dzērbenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Gaujas pietekas Dzērbes (Šķesterupītes) labajā krastā netālu no autoceļa P30, 34 km no novada centra Cēsīm un 110 km no Rīgas.
Rakstu avotos Dzērbene pirmo reizi minēta 1357. gadā, kad šajā vietā Rīgas arhibīskaps pavēlējis uzbūvēt Dzērbenes pili un novadu izīrējis vasalim Sīmanim Serbenam (Zerbenam), no kura uzvārda arī cēlies Dzērbenes nosaukums Serben. Apdzīvotā vieta veidojusies ap Dzērbenes muižas pili. 1931. gadā Dzērbenei piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.
Dzērbenē atrodas Dzērbenes muižas pils ar parku, pagasta pārvalde, kultūras nams, pamatskola, mūzikas skola, bibliotēka, pasts.
Rērihs
Rērihs var būt:
Dāvids Rudzītis
Dāvids Rudzītis (dzimis, miris ) bija Latvijas valsts pārvaldes darbinieks, pirmais Valsts kancelejas direktors.
Dzīvesgājums
Dzimis Cēsu-Pils pagasta Poliešu mājās kalpa ģimenē. Mācījās Veismaņu pagasta skolā, tad Āraišu draudzes skolā un Priekuļu ministrijas skolā, bet vecāku mazturības dēļ mācības pārtrauca. Strādāja par Katlakalna pagasta rakstveža palīgu (1898-1901), pēc tam dažādos amatos pašvaldību iestādēs un Vidzemes guberņas valdē Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā pārzināja pārtikas apgādes darbvedību. Pēc Februāra revolūcijas viņu iecēla par Vidzemes guberņas komisāra kancelejas direktoru un Pārtikas valdes locekli. 1918. gada 17.-19. janvāra Latvijas Pagaidu Nacionālās padomes (LPNP) otrajā sesijā Pēterpilī viņu ievēlēja par LPNP sekretāru. 1918. gada novembrī D. Rudzītis kļuva par jaunizveidotās Pagaidu valdības kancelejas pārvaldnieku. D. Rudzītis protokolēja pirmo pagaidu valdības sēdi. Tautas padomes loceklis. Ar Latvijas pagaidu valdības lēmumu Pagaidu valdības kanceleju pārdēvēja par Valsts kanceleju un D. Rudzīti apstiprināja par Valsts kancelejas direktoru.
Saskaņā ar Valsts un Ministru prezidenta paziņojumu D. Rudzīti uzaicināja kļūt par Ministru kabineta locekli, vienlaikus turpinot pildīt Valsts kancelejas direktora pienākumus. Ministru kabineta locekļa un Valsts kancelejas direktora pienākumus D. Rudzītis pildīja līdz savai nāvei Roterdamā. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Ajax
Ajax var būt:
Cūkšņukura skunksi
Cūkšņukura skunksi dzīvo abos Amerikas kontinentos, un tie ir vienīgie skunksi, kas sastopami arī Dienvidamerikā. Tie dzīvo gan Dienvidamerikā, gan Centrālamerikā, gan ASV dienvidštatos: Teksasā, Ņūmeksikā un Arizonā. Meksikā tie ir sastopami no jūras līmeņa līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa.
Cūkšņukuru skunksu ģintī ir 4 sugas, lai gan līdz 2003. gadam tās bija piecas. Morfoloģiskajos un ģenētiskajos pētījumos noskaidrojās, ka rietumu cūkšņukura skunkss (Conepatus mesoleucus) ir tas pats, kas Amerikas cūkšņukura skunkss (Conepatus leuconotus). Sistematizācijā tika apvienotas kā viena pasuga vairākas Amerikas cūkšņukura skunksa pasugas; texensis, mearnsi, mesoleucus, nelsoni, venaticus, nicaraguae, sonoriensis, un filipensis, kas šobrīd tiek sauktas kā Conepatus leuconotus leuconotus.
Izskats
Cūkšņukura skunksi ir lielākie starp skunksiem. Visām cūkšņukuru skunksu sugām ir salīdzinoši īsāks un raupjāks matojums kā citiem skunksiem, īpaši astes matojums. Purnam ir pagarināta forma, un degungals ir bez matojuma, līdzīgs cūkas šņukuram, kas piemērots zemes rakšanai. Piedevām priekšķepām ir gari, masīvi nagi un pleciem spēcīgi, attīstīti muskuļi tāpat kā āpšiem. Cūkšņukura skunksu kažoki, kā visiem skunksiem, ir melnbalti, un katrai sugai ir atšķirīgas krāsojuma pazīmes, ar 1 vai 2 baltām svītrām uz muguras. Sejas matojums tiem ir tīri melns, bez baltām pazīmēm. Lielākie šajā ģintī ir Molīna un Amerikas cūkšņukura skunksi, bet mazākie — svītrainie cūkšņukura skunksi.
Uzvedība
Cūkšņukura skunksi parasti apmetas kādas ūdenstilpes krastā, kur aug bagātīga veģetācija. Tie rok alas ūdens tuvumā zem koku saknēm vai akmeņu krāvumiem, kā arī ieņem citu dzīvnieku pamestās alas vai dabīgās slēptuves. Cūkšņukura skunksiem ir nakts dzīves veids, un līdz ar to tos dabā novērot var daudz retāk kā svītrainos skunksus. Tāpat kā citiem skunksiem, tiem zem astes ir smakas dziedzeri, un to izdalītā smaka ir jaudīgākais skunksa ierocis.
Barība
Lai arī tas ir visēdājs, cūkšņukura skunksa galvenā barība ir kukaiņi. Tas pārmeklē un pārrok soli pa solim augsni, lai tajā atrastu dažādas vaboles, kukaiņu kūniņas un kāpurus, un tārpus, skudras un termītus. Bez kukaiņiem tie medī arī ķirzakas un putnus, izēd no ligzdām putnu olas un barojas ar saknītēm, sēklām un augļiem.
Gilmors
Gilmors var būt:
Čerkasu apgabals
Čerkasu apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Poltavas apgabalu austrumos, Kirovohradas apgabalu dienvidos, Vinnicas apgabalu rietumos un Kijivas apgabalu ziemeļos.
Vēsture
Tagadējā Čerkasu apgabala teritorijas ziemeļu daļa līdz 1238. gadam bija Kijivas Krievzemes sastāvā, Dņepras kreisajā krastā valdīja Perejaslavļas kņazi. Dienvidu daļu apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši), vēlāk Zaporižjas kazaki. 1239. gada 3. martā Perejaslavļu ieņēma mongoļu karaspēks un no 1245. gada tā atradās Zelta Ordas pakļautībā, kuras hani Perejaslavļā atsevišķus kņazus neiecēla un to pārvaldīja Kijivas kņazu dēli. 1363. gadā Perejaslavļas kņaziste tika inkorporēta Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, no 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijivas vaivadijas sastāvā. 1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1708. gadā cars Pēteris I lika dibināt Kijivas guberņu. Polijas Otrās dalīšanas rezultātā 1793. gadā Krievijas sastāvā nokļuva arī Dņepras kreisais krasts. 1796. gadā daļu no Dņepras kreisā krasta zemēm iekļāva jaundibinātajā Mazkrievijas guberņā.
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1932. gada 27. februārī izveidoja Kijivas apgabalu, 1954. gada 7. janvārī tā dienvidu daļā izveidoja Čerkasu apgabalu.
Administratīvais iedalījums
Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpst 6 apgabala nozīmes pilsētas - Čerkasi, Kaņiva, Smila, Umaņa, Vatutine, Zolotonoša, kā arī 20 rajoni - Čerkasu rajons, Čihirinas rajons, Čornobajas rajons, Drabivas rajons, Horodiščes rajons, Hristiņivkas rajons, Kamjankas rajons, Kaņivas rajons, Katerinopiļas rajons, Korsuņas-Ševčenkivskas rajons, Lisjankas rajons, Maņkivkas rajons, Monastiriščes rajons, Smilas rajons, Špolas rajons, Taļnes rajons, Umaņas rajons, Zolotonošas rajons, Zvenihorodkas rajons, Žaškivas rajons.
FN F2000
FN F2000 ir Beļģijas 5,56 mm, gāzu darbināma, karabīnes lieluma, vairāku uguns režīmu, bull pup konstrukcijas triecienšautene, ko konstruēja un ražo Fabrique Nationale de Herstal (FNH) Herstalā.
Čerkasu apgabals
Administratīvais iedalījums
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir četri rajoni: Čerkasu rajons, Umaņas rajons, Zolotonošas rajons un Zvenihorodkas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Pilsētas
Apgabalā ir 16 pilsētas:
Vēžskorpioni
Vēžskorpioni (Eurypterida) ir merostomātu klases apakšklase. Šajā apakšklasē ir tikai paleozoja ēras fosilās formas. Vēžskorpioni bija vislielākie posmkāji — tie sasniedza līdz 2 m garumu.
Sistemātika
Vēžskorpioni ir zināmi virs 300 sugām, kas iedalās aptuveni 20 dzimtās un vairāk, kā 60 ģintīs. Vēžskorpioni ir atrasti arī Latvijas devona nogulumos (Gaujas svīta, Pļaviņu svīta, Salaspils svīta).
Apakšklase † u.c.
(†) - izmirušu organismu grupa.
Djatkova
Djatkova — pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabala ziemeļos, Djatkovas rajona administratīvais centrs. Tajā dzīvo 32,4 tūkstoši iedzīvotāju (ceturtā lielākā apgabala pilsēta). Pilsēta atrodas Bolvas upes labajā krastā, 35 km uz ziemeļiem no Brjanskas. Šeit atrodas dzelzceļa stacija starp Brjansku un Vjazmu. Līdz 2005. gadam Djatkova bija apgabala pakļautības pilsēta.
Djatkovas kristāls
Līdz 1790. gadam Djatkova bija mazs ciems, kad tur tika uzbūvēta kristāla fabrika. 19. gadsimtā Djatkovas kristāls kļuva pazīstams visā Krievijā un Eiropā. Djatkovas kristāla rūpnīca darbojas līdz mūsdienām un ir lielākais un senākais mākslinieciskās stikla rūpniecības centrs Krievijā.
1810. gadā Djatkovā bija uzcelta lieliska baznīca (nav saglabājusies), kurā ap 1855. gadu bija ielikta kristāla svētbilžu siena, vienīgā visā Krievijā. 1929. gadā ši baznīca tika slēgta un drīz pilnīgi iznīcināta. Daudz vēlāk, 2003. gadā, Djatkovā tika uzcelta cita baznīca, kur arī svētbilžu siena un visa interjera iekārta izgatavota no kristālstikla.
Kopš 19. gadsimta vidus, Djatkova kļuva par lielāko ciemu Brjanskas apriņķā; no 1861. gada — pagasta centrs. No 1924. līdz 1938. gadam Djatkova bija pilsētciemats. No 1929. gada — rajona centrs.
Kopš 1976. gada pilsētā ir ievērojams kristāla muzejs.
Partizānu zeme
Otrā pasaules kara gados Djatkovas rajons kļuva par svarīgu partizānu centru. 1942. gada ziemā un pavasarī, četrus mēnešu laikā Nacistiskās Vācijas karaspēka aizmugurē Djatkova un visa rajonas teritorija tika pilnībā atbrīvoti no nacistu iebrucējiem un tajā tika atjaunota rajona padomju valdība. 1983. gadā Djatkova tika apbalvota ar "Tēvijas kara" ordeni.
Bregs
Bregs var būt:
Čerņivcu apgabals
Čerņivcu apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Vinnicas apgabalu austrumos, Hmeļnickas un Ternopiļas apgabaliem ziemeļos, Ivanofrankivskas apgabalu ziemeļrietumos, kā arī Rumāniju un Moldovu dienvidos.
Vēsture
Kopš viduslaikiem Čerņivcu apgabala teritorija ietilpa Moldovas kņazistes sastāvā. Tās ziemeļu daļu (Bukovinu) 1775. gadā iekaroja Austrija, bet austrumu daļu (Besarābiju) 1812. gadā — Krievijas Impērija. Dienvidu daļa (Hartza) palika Moldovas, no 1881. gada — Rumānijas Karalistes sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara visa Čerņivcu apgabala teritorija atradās Rumānijas sastāvā. Pēc Molotova-Ribentropa pakta noslēgšanas PSRS 1940. gada 28. jūnijā okupēja Čerņivcu apgabala teritoriju kopā ar Besarābiju un 2. augustā iekļāva Ukrainas PSR.
Kopš 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Administratīvais iedalījums
Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpa 2 apgabala nozīmes pilsētas - Čerņivci un Novodņistrovska, kā arī 11 rajoni - Hercas rajons, Hlibokas rajons, Hotinas rajons, Keļmencu rajons, Kicmaņas rajons, Novoselicjas rajons, Putilas rajons,  Sokirjanu rajons, Storožinecas rajons, Vižnicjas rajons un Zastavnas rajons.
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir trīs rajoni: Čerņivcu rajons, Dņestras rajons un Vižnicjas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Pilsētas
Apgabalā ir 11 pilsētas:
Boļšoje Polpina
Boļšoje Polpina ir pilsētciemats Krievijā, Brjanskas apgabala. Ciemats ir pakļauts Brjanskas pilsētai; tas atrodas starp Volodarsko un Fokinsko pilsētas rajonus, Sņežetas upes abos krastos. Tajā dzīvo ap 5 tūkstoši iedzīvotāju.
Boļšoje Polpina ir zināma kopš 18. gadsimta kā ciems; 1920. gados šeit tika uzbūvētas vairākas fosforitu fabrikas (vēlāk savienotas uz lielo uzņēmumu). Kopš 1933. gada Boļšoje Polpina ir pilsētciemats.
Cietumi Latvijā
Vēsture
2005. gada 2. maija Ministru kabinets pieņema rīkojumu Nr. 280 "Par Ieslodzījuma vietu attīstības koncepciju", kur tika norādīts, ka Eiropas Padomes (EP) cietumu eksperti pēdējos gados asi kritizējuši Latviju par nespēju pilnībā nodrošināt soda izciešanas apstākļu atbilstību Latvijas un starptautiskajām tiesību normām un aizbildināšanās ar finanšu resursu trūkumu nepārliecina. Koncepcijā piedāvātais risinājums paredzēja normalizēt visu ieslodzīto personu kategoriju (apcietināto, notiesāto, nepilngadīgo, pilngadīgo, sieviešu, vīriešu) uzturēšanās apstākļus, novēršot problēmas, kas saistītas ar telpām, ēkām un cietuma darbības nodrošināšanu. Koncepcija bija spēkā līdz 2014. gadam.
Cietumu skaita samazināšana
Līdz 2008. gada 31. oktobrim valstī darbojās 15 cietumi. Latvijas finanšu un pārvaldes krīzes laikā veica cietumu apvienošanu, lai 2009. gada valsts budžeta veidošanas kontekstā varētu samazināt valsts pārvaldē strādājošo skaitu un administratīvos izdevumus cietumu uzturēšanai. Šāds lēmums arī atbilda deklarācijā par Ivara Godmaņa vadītā Ministru kabineta darbību minētajam uzdevumam: optimizēt cietumu skaitu, slēdzot atsevišķus cietumus un sākot būvēt jaunu, mūsdienu standartiem atbilstošu cietumu.
Cietumu saraksts
Kopš 2019. gada gada Latvijā darbojas šādi cietumi:
Cietumu tipi un režīmi
Saskaņā ar Latvijas Sodu izpildes kodeksu, pastāv sekojoši cietumu tipi: Bez minētajiem cietumu tipiem pastāv arī tādas ieslodzījumu vietas kā izmeklēšanas cietumi un nepilngadīgo audzināšanas iestādes. Sodu var izciest arī izmeklēšanas cietumu saimnieciskajā apkalpē. Slēgtajos un daļēji slēgtajos cietumos ieslodzītajiem nosaka vienu no šādām režīma pakāpēm: augstākā, vidējā un zemākā.
Slēgta tipa cietumi
Slēgtajā cietumā sodu izcieš ar brīvības atņemšanu notiesātie vīrieši par smaga vai sevišķi smaga nozieguma izdarīšanu, kā arī notiesātie, kas pārvietoti no daļēji slēgtā cietuma par rupjiem vai sistemātiskiem režīma pārkāpumiem. Slēgtajos cietumos tiek nodrošināta notiesāto pastiprināta apsardze un maksimāla uzraudzība. Par slēgta tipa cietumiem noteikti:
Daļēji slēgta tipa cietumi
Daļēji slēgtajā cietumā sodu izcieš:
Daļēji slēgtajos cietumos tiek nodrošināta notiesāto apsardze un pastāvīga uzraudzība. Notiesātie soda izciešanas režīma zemākajā pakāpē sodu izcieš slēgtās kamerās.
Atklāta tipa cietumi
Atklātajā cietumā sodu izcieš notiesātie:
Vienā atklātajā cietumā var turēt notiesātos vīriešus un sievietes.
Par atklāta tipa cietumiem noteikti:
Nepilngadīgo audzināšanas iestādes
Audzināšanas iestādēs nepilngadīgajiem brīvības atņemšanas soda izciešanu uzsāk vīriešu dzimuma nepilngadīgie notiesātie. Sieviešu dzimuma nepilngadīgās personas soda izciešanu uzsāk sieviešu cietuma atsevišķās nodaļās, kas iekārtotas atbilstoši prasībām, kādas izvirzītas audzināšanas iestādēm nepilngadīgajiem.
Par nepilngadīgo audzināšanas iestādēm noteiktas:
Izmeklēšanas cietumi
Izmeklēšanās cietumā apcietinājumā tiek turētas aizdomās turētās, apsūdzētās un tiesājamās personas, kā arī notiesātie, kuriem piemērots drošības līdzeklis apcietinājums.
Par izmeklēšanas cietumiem noteikti:
Sistēmas trūkumi
2005. gada MK izdotajā rīkojumā par ieslodzījuma vietu attīstības koncepciju bija identificētas tādas problēmas kā cietumu pārapdzīvotība, novecojušās cietumu ēkas un nožogojumi, strauji pieaugošais notiesāto skaits, kam brīvības atņemšana jāizcieš slēgtā cietumā, kā arī trūkstošās telpas un darbinieki, kas nodrošinātu ieslodzīto izglītības, resocializācijas un nodarbinātības sistēmas izveidi un uzturēšanu.
Būtiskākās problēmas ir sekojošās :
2004. gada Eiropas čempionāts futbolā
2004. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Portugālē no 12. jūnija līdz 4. jūlijam. Tas bija pēc skaita 12. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem negaidīti kļuva Grieķijas izlase, kas finālā ar 1-0 pārspēja laukuma saimniekus Portugāli. Šis bija pirmais un pagaidām vienīgais Eiropas čempionāta finālturnīrs, kurā piedalījās arī Latvijas izlase.
Komandas
Šīs 16 komandas piedalījās 2004. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Portugāles izlase.
Turnīra gaita
Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.
A grupā uzvarēja laukuma saimnieki Portugāle, bet otro vietu pārsteidzoši ieguva Grieķijas izlase, kas apsteidza par spēcīgākām uzskatītās Spānijas un Krievijas izlases. No B grupas ceturtdaļfinālā ļoti pārliecinoši iekļuva favorītes Francija un Anglija, savukārt C grupā 3 komandas ieguva 5 punktus, taču pateicoties neizšķirtam pēdējā savstarpējā spēlē, tālāk iekļuva Zviedrija un Dānija, aiz borta atstājot Itāliju. D grupā visās 3 spēlēs uzvarēja Čehija, bet otrajā vietā palika Nīderlande, kas apsteidza vāciešus un latviešus.
Divās no četrām ceturtdaļfināla spēlēm uzvarētāju nācās noskaidrot pēcspēles 11 m sitienu sērijās, kur Portugāle uzvarēja Angliju, bet Nīderlande - Zviedriju. Vēl Čehija ar 3-0 sagrāva dāņus, savukārt kārtējo pārsteigumu sagādāja Grieķija, ar 1-0 uzvarot Francijas izlasi.
Pusfinālā ļoti līdzīgā spēlē Portugāle ar 2-1 uzvarēja Nīderlandi, bet Čehijas izlasi apturēja grieķi.
Finālā tikās Portugāle pret Grieķiju. Par favorītiem tika uzskatīti mājinieki portugāļi, taču visa turnīra laikā izteiktu aizsardzības futbolu spēlējošā Grieķijas izlase, pateicoties Angelosa Haristeasa gūtajiem vārtiem, jau trešajā spēlē pēc kārtas uzvarēja ar 1-0, tā kļūstot par Eiropas čempioniem.
Vārtu guvēji
Eiropas čempionāta futbolā 2004 labākie vārtu guvēji
Ātrākie vārti
2. minutē: Dmitrijs Kiričenko (Krievija pret Grieķiju)
Vidusamerikas piramīdas
Vidusamerikas piramīdas ir piramīdas formas celtnes, ko cēla Vidusamerikā. Šīs celtnes parasti bija ar pakāpieniem, kuru augšā atradās templis, kas ir raksturīgāk Senās Divupes zikurātiem, nevis Ēģiptes piramīdām. Vidusamerikas lielākā piramīda ir Lielā Čolulas piramīda Meksikā.
1530. gads
1530. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Svidras kultūra
Svidras kultūra bija senā akmens laikmeta (paleolīta) kultūra (9.-8. gadu tk. p.m.ē.) Polijā, Lietuvā un Baltkrievijā. Svidras kultūrai radniecīgas kultūras senlietas atrastas Laukskolas apmetnes arheoloģiskajos izrakumos Latvijas teritorijā.
Džeimss Čedviks
Sers Džeimss Čedviks (en, dzimis, miris ) - angļu fiziķis. 1935. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā par neitrona atklāšanu.
Dzimis Češīras mazpilsētā Bolingtonā. Studējis Mančestras un Kembridžas Universitātē. 1913. gadā devās uz Vāciju, kur strādāja Berlīnes Tehniskajā universitātē pie Hansa Geigera. Pirmā pasaules kara laikā tika ieslodzīts Rūlēbenes karagūstekņu nometnē pie Berlīnes, kur viņam bija iespēja veikt zinātniskus eksperimentus. No 1923. līdz 1935. gadam strādāja Kembridžas Universitātē, kur 1932. gadā atklāja neitronu. No 1935. līdz 1948. gadam strādāja Liverpūles Universitātē. 2. pasaules kara laikā piedalījās Manhetenas projektā.
Svidras kultūra
Nosaukums
Nosaukums cēlies no Svidras upes vārda Polijā, kur Lielo Svidru (Swidry Wielkie) apdzīvotā vietā atrastas šai kultūrai tipiskās senlietas.
Raksturojums
Svidras kultūras saimniecība balstījās uz ziemeļbriežu medībām, par ko liecina bultas ar krama uzgaļiem. Apmetnes bija izvietotas tundrā pēc ledāju kušanas un pakāpeniskas atvirzīšanās uz ziemeļiem.
Kundas kultūra
Kundas kultūra bija Baltijas pirmiedzīvotāju vidējā akmens laikmeta (mezolīta) kultūra (8.-5. gadu tk. p.m.ē.) Latvijā, Igaunijā, Lietuvā, Polijas ziemeļos, Somijas dienvidos un Krievijas ziemeļrietumu apgabalos. Domājams, ka tā attīstījās no paleolīta laikā Polijas un Lietuvas teritorijā radušās Svidru kultūras. Kundas kultūrai pieskaita Zvejnieku apmetnes un Zvidzes apmetnes mezolīta iedzīvotājus Latvijas teritorijā.
Nosaukums
Nosaukums cēlies no Kundas pilsētas vārda Igaunijas ziemeļos, kur nelielos pakalnos (Hīemegi un Lamasmegi) jau sākot no 1870.gada atrastas šai kultūrai tipiskās senlietas. Tērbatas universitātes ģeoloģijas profesors Konstantīns Grēvinks 1882. gadā publicēja grāmatu par Kundas apmetnes ģeoloģiju un arheoloģiju. Arheoloģiskie izrakumi izdarīti 1933.-1937. gadā R.Indreko vadībā un 1949., 1961. gadā L.Jānitsa vadībā.
Raksturojums
Kundas kultūras periods sakrīt ar Ziemeļeiropas klimata pārmaiņu Boreālo periodu, kad agrākās ledāja klātās teritorijas Ancilus ezera krastos pārklājās ar mežu. Latvijas pirmiedzīvotāju saimniecība balstījās uz zvejniecību, medībām un vākšanu, par ko liecina daudzie kaula un raga šķēpu gali, harpūnas, bultas un dunči. Raksturīgi darbarīki ir akmens kalti un cirvji, nelieli krama un kvarca rīki. Apmetnes bija izvietotas galvenokārt lielu ezeru, upju, purvu krastos. No Kundas kultūras pakāpeniski izveidojās Narvas kultūra, kurā pazina māla trauku veidošanas tehnoloģiju.
Nībelungi
Nībelungi ir sens apzīmējums vācu tekstos ļoti bagātai Burgundijas karaliskai dzimtai, kas apmetās Vormsā.
Iespaidojoties no šīs leģendas, Rihards Vāgners radījis nemirstīgo darbu "Nībelunga gredzens". Riharda Vāgnera operu ciklā "Nībelunga gredzens" ar vārdu "Nībelungi" apzīmē rūķus.
Sauleskalns
Sauleskalns var būt:
.hu
Ārējās saites
Toppdomän
Baltijska
Baltijska (ru, līdz 1946. gadam Pillava (de)) ir ostas pilsēta un rajona centrs Kaļiņingradas apgabalā. Atrodas apgabala rietumos uz Baltijas strēles pie Kaļiņingradas lagūnas savienojuma ar Baltijas jūru. Krievijas Baltijas Kara flotes bāze. Kuģu remonta rūpnīca. Prāmju satiksme ar Sanktpēterburgu, Zasnicu, Klaipēdu, Karlshamnu, Gdiņu. Baltijska līdz ar Kaļiņingradu ir divas vienīgās neaizsalstošās Krievijas ostas Baltijas jūras krastā.
Vēsture
Līdz 1945. gadam Pillavas vēsture ir Austrumprūsijas (Vācijas) vēstures sastāvdaļa. Pirmoreiz rakstos minēta 1363. gadā. Apdzīvotās vietas attīstību veicināja tas, ka 1510. gada 10. septembra vētrā šeit izveidojās jūras šaurums, kas savienoja lagūnu ar Baltijas jūru. Pillava attīstījās kā Kēnigsbergas osta, jo lagūnas sekluma dēļ lielāki kuģi nevarēja doties tieši uz Kēnigsbergu. 1725. gadā Pillavai tika piešķirtas pilsētas tiesības. 1901. gadā tika atklāts kuģojamais Kēnigsbergas kanāls, un Pillava zināmā mērā zaudēja savu ekonomisko nozīmi. Otrā Pasaules kara laikā Pillavā bija vācu zemūdeņu bāze. Kad Austrumprūsijā iegāja PSRS karaspēks, Pillava bija ļoti svarīgs vācu iedzīvotāju evakuācijas punkts no Prūsijas. 1945. gada aprīļa beigās ap Pillavu gandrīz pilnībā tika iznīcināta vācu divīzija Großdeutschland. Pillava bija pēdējā pilsēta Austrumprūsijā, ko 1945. gada 25. aprīlī ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS 1946. gadā Pilava tika pārdēvēta par Baltijsku. 1952. gadā Baltijskā tika izveidota Baltijas kara flotes bāze un tā kļuva par slēgto pilsētu, kurā bija aizliegts uzturēties bez īpašām atļaujām.
Jēkabpils Valsts ģimnāzija
Vēsture
Pēc Jēkabpils apriņķa nodibināšanas 1924. gadā skola tika pārdēvēta par Jēkabpils Valsts vidusskolu, bet 1929. gadā par Jēkabpils Valsts ģimnāziju. Šajā laikā skolā strādāja 23 skolotāji un mācījās 211 skolēni. 1935. gadā tika pieņemta Ādolfa Skultes komponētā skolas himna. 1938./39. mācību gadā tika izveidots pirmais skolas žetons. (tradīcija par žetonu pasniegšanu skolas absolventiem tika atjaunota 1945./1946. mācību gadā). 1939. gadā Latgales artilērijas pulks dāvāja skolai karogu (1990. gadā tika atjaunots).
Petrs Svoboda (vieglatlēts)
Petrs Svoboda (cs; dzimis Trebičā, Čehoslovākijā) ir profesionāls čehu vieglatlēts, startē barjerskriešanas sprintā. Viņam pašlaik pieder Čehijas rekordi 110 m/b (13,27 s) un 60 m/b (7,44). Tāpat viņš ir pašreizējais Eiropas čempions telpās, 2011. gadā Parīzē viņš uzvarēja ar rezultātu 7,49 s. Vēl ir izcīnījis bronzas medaļu 2009. gada Eiropas čempionātā telpās Turīnā. 2010. gada Eiropas čempionātā viņš bija viens no sacensību favorītiem, taču finālā spēja izcīnīt vienīgi 6. vietu. Vēl startēja 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs Pekinā.
Jēkabpils Valsts ģimnāzija
Vēsture
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā skolotāja Osvalda Pūpola vadībā tika izveidota jauniešu nacionālā pretošanās kustība "Viesturieši" (2003. gadā pie skolas tika uzstādīta kustības "Viesturieši" dalībniekiem veltīta piemiņas zīme). Sākot ar 1944./1945. mācību gadu, skolā sāka veidoties padomju skolu mācību sistēma.
1950. gadā no vidusskolas pilnīgi atdalījās Ekonomiskais tehnikums (komercskola). Skolu pārdēvēja par '''Jēkabpils 1. vidusskolu'''. 1966. gadā "sarkanajai ēkai" tika uzcelta piebūve, kā rezultātā tika atrisināts apkures, ūdensvada un skolēnu ēdināšanas jautājums. Skolai tika uzcelta sava katlumāja un jaunajās telpās ierīkota ēdnīca. 1972. gadā žetonu vakarā tika izrādīta luga; turpmāk žetonu vakara izrādes kļuva par skolas tradīciju.
1979. gadā skolai tika uzcelta otra piebūve jeb trešais korpuss, tika likvidētas mācības maiņās. Pamatskolas klases no Krasta skolas tika pārceltas uz jaunuzcelto korpusu. 1979./80. mācību gadā tika atvērta klase ar padziļinātu matemātikas un fizikas apguvi. 1981. gadā darbu uzsāka mūzikas novirziena klase. 1982. gada audzēkņu un pedagogu rīcībā tika nodots sporta korpuss. Šajos gados skolā notika aktīva skolēnu sabiedrisko organizāciju darbība un sporta dzīve, darbojās interklubs "Draudzības meridiāns", "Lotos" vienības.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā tika izveidots Jēkabpils 1. vidusskolas karogs. 1993. gadā skola akreditācijas rezultātā kļuva par Jēkabpils ģimnāziju. 1994. gadā tika izveidota skolas "Goda nozīme", kuru piešķīra labākajiem audzēkņiem (šo apbalvojumu 15 gadu laikā ir saņēmuši 43 skolēni). 1994. gadā iznāca avīzes "Ģimnāzijas Balss" pirmais numurs. 1994. gada septembrī tika nodibināta Jēkabpils sākumskola, kā rezultātā sākumskolas klases pakāpeniski no ģimnāzijas atdalījās (pēdējās atdalījās 1996. gada maijā).
1996. gada 1. septembrī skolai mainīja statusu un to pārdēvēja par Jēkabpils Valsts ģimnāziju. Šajā laikā skolā mācījās tikai 5. — 12. klašu skolēni. 2001. gadā tapa jaunā skolas himna (autore Skaidrīte Pugača) un pirmo reizi labākajiem skolēniem tika pasniegta I. Kuusika (1941. gada absolvents) piemiņas prēmija. 2002. gadā tika veikti ēku renovācijas darbi. No 2003. gada 1. septembra skolā sāka mācīties 7. —12. klašu skolēni.
2007. gadā ģimnāzija bija pirmo 50 pilotskolu skaitā, kas piedalījās ESF Dabaszinātņu un matemātikas projektā, kā rezultātā pedagoģisko meistarību varēja paaugstināt 8 pedagogi, kā arī tika modernizēti 2 dabaszinātņu kabineti. 2006.—2008. gados mācību procesā intensīvi sāka ieviest informācijas tehnoloģijas: datorus, projektorus, digitālās tāfeles u.c. 2007. gadā tika atklāta jauna piebūve ar moderni aprīkotiem mājturības kabinetiem.
2014. gadā skola svinēja 95 gadu jubileju 2017. gada 30. septembrī tika atklāts Jēkabpils Valsts ģimnāzijas pārbūvētais stadions.
Audi (auto)
Audi automobiļu kompānijas vēsture aizsākusies 1909. gadā, 16. jūlijā, kad konstruktors Augusts Horhs reģistrēja kompānijas nosaukumu. 1932. gada 29. jūnijā uzņēmuma — Horch, Wanderer, DKW un Audi — iestājās vienotā koncernā, ko nosauca par Auto Union GmbH, tādējādi radot mūsdienās tik plaši pazīstamo emblēmu, kurā savienoti četri apļi.
Rencēnu ciems
Rencēnu ciems var būt:
Meiers
Meiers (sieviešu dzimtē Meiere) ir uzvārds. Personas ar šādu uzvārdu:
Edvards Ridzs-Smiglijs
Edvards Ridzs-Smiglijs (pl, dzimis, miris ) bija Polijas maršals, politiķis, kā arī gleznotājs un dzejnieks. No 1936. gada — Polijas armijas augstākais virsnieks. Polijas armijas virspavēlnieks Polijas kampaņas laikā. Vadīja poļu spēkus Latvijas brīvības cīņās.