cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valerians Indulēns
Biogrāfija
Bijis Latvijas Universitātes arhitektūras fakultātes students. Pāragri miris pēc ilgstošas slimības. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Mežarijas
Mežarejas ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Chrysolina analis
Chrysolina analis ir lapgraužu dzimtas suga. Izplatīta Eiropā (no Francijas dienvidiem, Itālijas ziemeļiem, Fennoskandijas dienvidiem un Austrumeiropas uz austrumiem līdz Urālai), Kaukāza ziemeļos un Alžīrijā. Ir sastopama arī Latvijā.
Pieauguša īpatņa (imago) ķermeņa garums ir 3,5 — 6,5 mm. Ķermenis ir tumši zils, retāk gaiši zils vai zaļš. Pronotuma vidus un galva ir gandrīz gludas un spīdošas. Pronotums bez sāna apmales. Segspārnu vagas mugurpusē gandrīz izzūd; uz segspārniem ir sarkana apmale, kas iet no pleciem līdz punktiņu ārējai rindai. Tēviņiem segspārni ir matēti.
Šī suga barojas uz vībotņu un pelašķu (piemēram, parastais pelašķis) ģints sugu pārstāvjiem (abas ģintis no kurvjziežu dzimtas). Dzīvo parasti smilšu apvidos, tai skaitā smilšu un vecos grants karjeros. Imago reti sastopami uz barības augiem, tie parasti pavada laiku zem akmeņiem un ķērpjos.
Tebras iela
Tebras iela var būt:
69 (skaitlis)
69 (sešdesmit deviņi) ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 68 un 70. Gada sešdesmit devītā diena ir 10. marts.
Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit deviņi tiek pierakstīts šādi — LXIX, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit deviņi ir 10001012, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1058 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4516. Sešdesmit deviņi ir nepāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit devītais ir tūlija (Tm) atomskaitlis. 69 ir seksa poza.
Lope de Vega
Felikss Arturo Lope de Vega i Karpio (es; dzimis, miris ) bija spāņu dramaturgs un dzejnieks, viens no nozīmīgākajiem autoriem spāņu baroka zelta laikmeta literatūrā. Lope de Vega ir viens no ražīgākajiem autoriem literatūras vēsturē: sarakstījis vairāk nekā 2000 lugas, no kurām 500 ir tikušas izdotas, vairāk nekā 200 poēmas un lielu skaitu cita veida darbus. Lai arī bieži rakstniekam ir pārmesta kvantitātes pārākums pār kvalitāti, vismaz 80 viņa lugas ir uzskatāmas par meistardarbiem.
Vegas ievērojamākie darbi ir "Deju skolotājs" (1594), "Suns uz siena kaudzes" (El perro del hortelano, 1618), "Fuente Ovehuna" ("Avju avots") (Fuenteovejuna; 1619), "Valensijas atraitne" (1620), La Arcadia.
Dzīvesgājums
Lope de Vega piedzimis 1562. gada 25. novembrī Madridē. Viņa tēvs bija cēlies no Astūrijas zemniekiem, tobrīd viņam Madridē piederēja zeltšuvumu darbnīca. Tēvs Lopem de Vegam nodrošināja izglītību un muižnieka kārtu, nopirkdams muižnieka patentu. Strādājis par sekretāru pie dažādiem Spānijas dižciltīgajiem. 1588. gadā piedalījās "Neuzvaramās armādas" karagājienā pret Angliju. Ar tiesas spriedumu uz 8 gadiem tika izsūtīts no Madrides par apmelošanu — tas notika pēc tā, kad de Vega sarakstīja vairākas epigrammas par viņu pametušo mīļoto Elēnu Osorio. 1609. gadā Lope de Vega saņēma no Spānijas Katoļu baznīcas Svētajai Inkvizīcijai tuvu esošā (familiar del Santo oficio de la Inquisición) titulu. De Vega miris 1635. gada 27. augustā Madridē.
Patriks Leihijs
Patriks Džozefs Leihijs (en; dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv Demokrātisko partiju. No 1975. gada līdz 2023. gadam bija ASV senators pārstāvot Vērmontas štatu.
Leihijs piedzima Montepeljē, Vērmontā, Albas un Hovarda Leihiju ģimenē. Kopš dzimšanas viņa kreisā acs ir akla. 1964. gadā Leihijs saņēma doktora gādu jurisprudencē Džordžtaunas Univeristātē. 1974. gadā Leihijs nolēma kandidēt uz ASV Senātu. Leihijs kandidēja uz Senātu, tieši pēc Votergeitas skandāla, kas beidzās ar toreizējā ASV prezidenta Ričarda Niksona atkāpšanos no amata. Viņš vēlēšanās uzvarēja, kļūstot par pirmo Vērmontas senatoru, kurš pārstāvēja Demokrātisko partiju.
2022. gadā Leihijs paziņoja par nekandidēšanu uz 9. termiņu ASV Senātā. Leihiju amatā nomainīja Pīters Velčs no Demokrātiskās partiju.
Mijo viadukts
Mijo viadukts (fr) ir vanšu tilts pār Tarnas upes ieleju netālu no Mijo Francijas dienvidos.
Viadukta projekta autors ir franču inženieris Mišels Virložo un angļu arhitekts Normans Fosters. Tā garākā balsta augstums ir 343 m, kas ir augstākais tilta balsts pasaulē. Mijo viadukts ir arī augstākais tilts Eiropā un viens no 15 augstākajiem tiltiem pasaulē (270 m). Satiksmei atvērts. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem inženierijas sasniegumiem. 2006. gadā tika saņemta Starptautiskās tiltu un struktūru inženierijas asociācijas balva par izcilāko struktūru.
Maksis Veinreihs
Dzīvesgājums
1925. gadā piedalījās jidiša zinātņu institūta (Yidisher Visnshaftlekher Institut, YIVO) dibināšanā, kas darbojās Viļņā. Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1940. gadā pārcēlās uz Ņujorku, kur kļuva par jidiša profesoru pilsētas koledžā un atjaunotajā jidiša zinātņu institūtā. Miris 1969. gada 29. janvārī Ņujorkā.
Aforisms
Izteicis pazīstamo aforismu uz kuru valodniecībā mēdz atsaukties, lai definētu bieži strīdīgo jautājumu par to kas skaitās atsevišķa valoda un kas tikai dialekts.
Latvijas regbija izlase
Latvijas regbija izlase ir komanda, kas pārstāv Latviju starptautiskās regbija spēlēs. Pirmo starptautisko spēli tā aizvadīja pret Gruzijas izlasi 1992. gadā, kad zaudēja ar 3—28. Izlase ne reizi nav kvalificējusies Pasaules kausa izcīņas finālturnīram. Tā startē Eiropas Nāciju kausa otrajā divīzijā. Pašlaik (2022. gada marts) IRB pasaules reitingā tā ieņem 63. vietu.
Kosovas vēsture
Kosovas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Kosovas teritorijā.
Ahalkalaki
Ahalkalaki (ka — ‘Jaunā pilsēta’, hy) ir pilsēta Gruzijā, Samche-Džavahetijas mhares un Ahalkalaki municipalitātes centrs. Izvietojusies valsts dienvidos Mazā Kaukāza Džavahetijas plato starp Paravani un tās pieteku Murdžahetisckali 185 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi.
Kosovas vēsture
Neolīta periods Kosovā sākās apmēram pirms 8500 gadiem un ilga apmēram 3000 gadus. Senajos laikos mūsdienu Kosovas teritoriju apdzīvoja trāķiešu un ilīriešu ciltis. 6.—7. gadsimtā šajā teritorijā ienāca slāvu ciltis. 13.—14. gadsimtā Kosova bija Serbijas karalistes centrs (90% toponīmu un hidronīmu ir serbiski, vairāk nekā 300 klosteru un baznīcu).
Osmaņu impērijas sastāvā
Pēc Otrās Kosovas kaujas 1448. gadā, kur turki un viņu serbu sabiedrotie sakāva ungāru un albāņu spēkus, teritoriju pakļāva Osmaņu impērija, sākās albāņu migrācija uz šo teritoriju. 1686. gadā Albānijā katoļu bīskapa Pjetera Bogdani vadībā notika albāņu sacelšanās pret Osmaņu impēriju, kas tobrīd karoja ar Austriju. Pēc Kosovas atbrīvošanas no turku varas albāņu spēkus ievērojami mazināja mēra epidēmija, un 1689.-1690. gadā turki sacelšanos apspieda. 1875.-1878. gada Balkānu krīzes laikā 1878. gadā mūsdienu Albānijas teritorijā albāņi izveidoja savu pašpārvaldes organizāciju - Prizrenas līgu. Līga iesniedza Berlīnes kongresam prasību apvienot albāņu zemes vienā administratīvā vienībā, bet pēc tās noraidīšanas sacēlās pret Osmaņu impēriju. 1881. gadā ar lielvalstu palīdzību Osmaņu impērija albāņu pretošanos sagrāva, līgas vadītājus un viņu piederīgos izsūtīja.
Ahalkalaki
Vēsture
Pilsēta dibināta 1064. gadā kā Džavahetijas novada politiskais centrs. 16. gadsimtā to iekaroja Osmaņu Impērija un vietējie gruzīni tika pievērsti islāmam. Pēc pilsētas pievienošanas Krievijai 19. gadsimta sākumā musulmaņi no pilsētas un tās apkārtnes tika izspiesti un to vietā apmetās armēņi no Osmaņu Impērijas. 1900. gadā pilsēta stipri cieta zemestrīcē.
Kosovas vēsture
Serbijas sastāvā
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada novembrī Kosovu ieņēma Austroungārija un Bulgārija, bet kara noslēgumā 1918. gada novembrī to atguva Serbija, kas ieņēma arī Melnkalnes Kosovu.
Dienvidslāvijas sastāvā
Dienvidslāvijas Karalistē Kosova tika sadalīta starp Zetas, Morāvas un Vardaras banovinu. 1941. gadā Otrā pasaules kara laikā Kosovu ieņēma Itālija un pievienoja saviem Albānijas valdījumiem. Pēc Itālijas padošanās sabiedrotiem 1943. gadā teritorijas kontroli pārņēma Vācijas karaspēks, kas cīnījās ar Dienvidslāvijas komunistu partizāniem (skat. Skanderbeg). 1944.-45. gadu mijā pēc Vācijas spēku evakuēšanās Kosova nonāca Dienvidslāvijas komunistu varā, kas 1945. gadā tagadējās valsts robežās izveidoja autonomu novadu Serbijas sastāvā. Ar Tito dekrētu serbiem, kas kara laikā no represijām bēgdami bija pametuši provinci, tika ierobežotas iespējas atgriezties mājās.
1980. gados strauji pieauga pret serbiem etniski motivētu huligānisma un terorisma aktu skaits, kā rezultātā serbu un citu tautību iedzīvotāju došanās prom no Kosovas kļuva masveidīga. Tajā pašā laikā varas iestādes, lai apturētu sākušos vardarbību, arestēja aptuveni 12 000 Kustības par Kosovas Albāņu Sociālistisko Republiku biedru. 1990. gados situācija Serbijā mainījās krasi pretējā virzienā - kā atbildes reakcija politiski aktuāls kļuva pašu serbu nacionālisms. Konflikts starp albāņiem un serbiem saasinājās visus 90. gadus. 1995. gada vienošanās Deitonā nekādi neskāra savstarpējo aizvainojumu, kas krājās Kosovā. Reāla juridiska un politiska konflikta noregulējuma pamata neesamība veicināja Kosovas atbrīvošanas armijas (KAA) mobilizāciju.
Kosovas karš
Sākot ar 1998. gada jūliju Drenicā Prištinā, uz robežas ar Albāniju sākās uzbrukumi policistiem, policijas posteņiem un patruļām, cilvēku nolaupīšanas. Kijevo un Orahovica praktiski bija Kosovas Atbrīvošanas armijas bruņoto vienību kontrolē. Prištinā puslegāli tika sasaukts t.s. Kosovas republikas parlaments Ibrahima Rugovas vadībā. Kosoviešu intereses bija uzņēmušās pārstāvēt divas savstarpēji nesaistītas politiskas kustības — bruņotas cīņas un parlamentārā ceļa piekritēji. Savukārt Dienvidslāvijas Iekšlietu ministrija uzsāka plašu operāciju lielāko transporta komunikāciju debloķēšanai Rietumkosovā. Tika iznīcināti KAA kaujinieku atbalsta centri Drenicā un Pečā. Tika apturēta EDSO, Eiropas Padomes misijas darbība, līdz ar to Dienvidslāvija pārkāpa 1998. gada vienošanos Maskavā. Liels skaits albāņu civiliedzīvotāju sāka pamest savas dzīvesvietas un doties meklēt patvērumu Maķedonijā un Albānijā.
1999. gada ziemā NATO, apelējot pie tā, ka pie militārās pretstāves provincē vainojami tikai serbi, pieņēma lēmumu iejaukties ar spēku. Kā ziņoja ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos pārstāvis K. Janovskis, NATO uzlidojumu rezultātā 1999. gada aprīļa sākumā no Kosovas bija spiesti bēgt gandrīz visi serbi un nealbāņi, savukārt aptuveni 360 000 albāņu bēga uz Albāniju un Maķedoniju. ASV Valsts departamentā uzskata, ka konflikta laikā Kosovā tikuši nogalināti 11 000 albāņu. Dienvidslāvijas bruņoto spēku iejaukšanās notikumos Kosovā izraisīja 20. gadsimta lielākās civiliedzīvotāju deportācijas. DFR valdība apgalvoja, ka dzīvā spēka zaudējumi tās bruņotajos spēkos šajā konfliktā bija aptuveni 5000 militārpersonu un 1500 civiliedzīvotāju, kas gājuši bojā NATO aviācijas uzlidojumos.
Kumanovā (Maķedonijā) Serbijas Republika un NATO parakstīja Vienošanos par DSR armijas un policijas izvešanu no Kosovas. Starptautiskais tribunāls bijušās Dienvidslāvijas jautājumā izvirzīja prezidentam Miloševičam apsūdzību noziegumos pret cilvēci. Apsūdzībā, kas pamatā attiecās uz notikumiem pēc 1999. gada 1. janvāra, Miloševiču un 4 citus Dienvidslāvijas armijas vadītājus apvainoja plašās deportācijās, kosovaru vajāšanās un slepkavībās rasisku un reliģisku motīvu dēļ. Īpaši tika pieminēts slaktiņš Račakā un sešos citos ciematos, uzskaitot 340 tur nogalināto albāņu vārdus.
Neatkarības pasludināšana
Kosovas valdība pasludināja neatkarību no Serbijas, ko vienas no pirmajām atzina Albānija, Turcija, ASV, Apvienotā Karaliste un Francija. Serbija paziņoja, ka neatkarības deklarēšana ir nelikumīga. Krievijas valdība paziņoja, ka negatavojas atzīt Kosovas neatkarību. Eiropas Savienība 2008. gadā vilcinājās definēt savu kopīgo nostāju, jo vairākas dalībvalstis atsacījās atzīt Kosovas neatkarību. Kipra un Grieķija pauda bažas par Kosovas precedentu, kas pārkāpjot ANO Statūtus un starptautisko tiesību principus par valstu suverenitātes neaizskaramību. Slovākija pauda rezervētu attieksmi pret tūlītēju neatkarības atzīšanu, bet Rumānija un Spānija paziņoja, ka neatzīs nekādu pašpasludinātu Kosovu. Ķīnas Tautas Republika pauda "dziļas bažas" un aicināja uz pušu sarunām, toties Ķīnas Republika (Taivāna) tūlīt atzina Kosovas neatkarību.
Latvijas valdība atzina Kosovas neatkarību 2008. gada 20. februārī.
2020. gada 4. septembris Kosovas premjerministrs Avdulla Hoti un Serbijas prezidents Aleksandars Vučičs, klātesot ASV prezidentam Donaldam Trampam, parakstīja Kosovas un Serbijas ekonomiskās normalizācijas vienošanos.
2014. gada ziemas olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija
2014. gada ziemas olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija notika Soču olimpiskajā stadionā, Sočos, Krievijā. Tā sākās 20:14 pēc Maskavas laika (UTC+4) un beidzās 23:02 pēc Maskavas laika (UTC+4). Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kuras pārvaldīja jaunais Starptautiskā Olimpiskā komitejas prezidents Tomass Bahs
Ziemas olimpiskās spēles oficiāli atklāja Krievijas Federācijas prezidents Vladimirs Putins. Atklāšanas ceremoniju Soču olimpiskajā stadionā veidoja 2000 mākslinieki, klātienē to vēroja 40 000 cilvēku
Ceremonija pieskārās dažādiem aspektiem Krievijas vēsturē un tā iekļāva vairāku slavenus krievu māksliniekus un to darbus. Daži no tiem bija: Pēteris Čaikovskis, Nikolajs Gogolis, Sergejs Eizenšteins, krievu balets u.c.
Programma
Pirms ceremonijas sākšanās stadionā uzstājās t.A.T.u. un Iekšlietu ministrijas koris, kurš izpildīja Daft Punk dziesmu "Get Lucky".
Ceremonijas atklāšana
Uz ekrāna parādās 11 gadīgā Liza Temnikova, kura attēlo varoni vārdā Ļubova (krievu valodā "mīlestība"). Viņa sāk skaitīt krievu alfabētu, kurā katram burtam atbilst kāda ar Krieviju saistīta lieta. Pēc tam Ļubova mēģina saķert striķī iesieto pūķi un lēnām, kā sapnī, sāk celties augšup, tālāk no zemes. Kamēr viņa guļ, zem viņas tiek rādīti deviņi dažādi Krievijas dabasskati. Piecas lielas sniegpārslas parādās laukumā, lēnām sāk atvērties un izveido piecu olimpiskos riņķus. Taču tehniskas kļūdas dēļ, augšējā labās puses sniegpārsla neatvērās. Šis misēklis nebija novērojams Krievijas telekanālos, jo pārraidītāji ātri vien šo kadru izgrieza.
Krievijas himna
Sretenskas klostera koris dziedāja Krievijas himnu, tikmēr 240 brīvprātīgie sarkanos, baltos, zilos kostīmos attēloja Krievijas karogu. Karoga nesēji bija grupa kosmonautu - Fjodors Jurčihins, Romans Romaņenko, Svetlana Savitskaja un Jeļena Serova. Karogu mastā pacēla Sergejs Krikaļovs. Brīvprātīgie kustējās uz augšu un leju, izveidojot plīvojošu karogu.
Uzstāšanās
Atklāšanas ceremonija lielākoties fokusējās uz klasisko mūziku un liela mēroga priekšnesumiem. Priekšnesumi ceļoja cauri Krievijas vēsture i, cauri bērna acīm, pieskaroties mākslai, mūzikai un baletam. Priekšnesumos bija attēlota Svētā Bazila katedrāles būvēšana, Pētera I armijas veidošanās. Rādot 20. gadsimta notikumus 14 kolonnas pacēlās no zemes un tad pazuda, atspoguļojot Krievijas revolūciju. Dučiem vīriešu veda raķetes un uz zemes parādījās Jurija Gagarina vārds, turpinājumā tika būvēti debesskrāpji. Vēlāk stadionā parādījās trīs Olimpisko spēļu talismani - lācis, tīģeris, zaķis.
Olimpiskās spēles par atklātām paziņoja prezidents Vladimirs Putins. Tika izpildīts balets Gulbju ezers, kura beigās parādījās baloži - Olimpiskie simboli. Pēc tam Anna Ņetrebko izpildīja Olimpisko himnu krievu valodā.
Atklāšanas ceremonijā piedalījās vairāk nekā 3000 mākslinieki un 2000 brīvprātīgie. 10 000 cilvēku palīdzēja noorganizēt atklāšanas ceremoniju. Vairāk nekā 130 projektori un 2,6 miljoni lūmenu tika izmantoti, lai pārvērstu stadiona grīdu 3D kustīgās bildēs un dabasskatos.
Zvērests un olimpiskās lāpas iedegšana
Olimpisko karogu stadionā ienesa astoņas izcilas Krievijas personības: Čulpana Hamatova (aktrise), Lidija Skobļikova (ātrslidotāja), Anastasija Popova (žurnāliste), Valentīna Tereškova (kosmonaute), Vjačeslavs Fetisovs (hokejists), Valērijs Gergijevs (diriģents), Alans Jeņiļejevs (kibersportists) un Ņikita Mihalkovs (kinorežisors).
Olimpisko zvērestu no atlētu puses deva Ruslans Zaharovs (šorttreks), no tiesnešu puses - Vjačeslavs Vedeņins un no treneru puses - Anastasija Popkova.
Olimpiskajā stadionā lāpu iensa tenisiste Marija Šarapova, to nodeva tālāk vieglatlētei Jeļenai Isinbajevai. Trešais lāpas nesējs bija cīkstonis Aleksandrs Kareļins, kurš lāpu iedeva mākslas vingrotājai Aļinai Kabajevai. Tālāk lāpa nonāca pie daiļslidotājas Irinas Rodņinas, kura to nodeva slavenajam hokeja vārtsargam Vladislavam Tretjakam. Tretjaks kopā ar Rodņinu skriešus devās ārā no stadiona. Olimpiskā uguns tika iedegta Soču olimpiskajā parkā.
Ilkajs Gindogans
Ilkajs Gindogans (, dzimis ) ir turku izcelsmes Vācijas futbola pussargs, kas šobrīd spēlē Spānijas La Liga klubā FC Barcelona un Vācijas futbola izlasē. Gindogans ir 2012. gada Vācijas čempions un ir piedalījies 2012–13. gada Čempionu līgas finālā, kurā, lai gan komanda zaudēja, viņš guva tās vienīgos vārtus.
Sasniegumi
Borussia Dortmund
Manchester City
Renē Genons
Renē Žans Marī Žozefs Genons (dzimis, miris ) bija franču okultists, filozofs, sūfists, brīvmūrnieks. Darbi par metafiziku, tradicionālismu, simboliem un iniciāciju. Tiek uzskatīts par vienu no integrālā tradicionālisma pamatlicējiem.
Dzimis 1906. gadā Bluā arhitekta ģimenē. 1904. gadā pārcēlās uz Parīzi, kur Rolēna koledžā studēja matemātiku. Iepazinies ar Papīsu, iekļāvās vietējo okultistu aprindās. 1912. gadā pieņēma islāmu un iekļāvās sūfistu Šadili ordenī. 1921. gadā publicēja pirmo darbu par austrumu mācībām Introduction générale à l’étude des doctrines hindoues. No 1930. gada dzīvoja līdz nāvei Kairā, kur nodibināja ģimeni. Arī dzīvodams Ēģiptē publicējās un piedalījās brīvnūrnieku darbībā.
Regency Enterprises
Regency Enterprises ir Losandželosā balstīta filmu un televīzijas producēšanas firma, kuru 1982. gadā ar nosaukumu Embassy International Pictures dibināja Ārons Milhans un Džozefs Patriks Greiss. Firmas veiksmīgākā filma ir "Smita kungs un kundze", kuras pirmizrāde notika. No 1991. līdz 1998. gadam studijas filmas izplatīja Warner Bros., taču kopš 1999. gada to dara 20th Century Fox.
Džudo 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Džudo 2016. gada vasaras olimpiskajā spēlēs Riodežaneiro notika no 6. līdz 12. augustam. Džudo sacensības norisinājās Kariokas arēnā 2. Sacensībās sacentās gan sievietes, gan virieši. Katram dzimumam bija 7 svara kategorijas. Kopā startēja 386 džudisti no 138 valstīm. Šo sportistu vidū bija arī divi latviešu džudisti: Jevgeņijs Borodavko un Artūrs Ņikiforenko.
Pērsijs Džeksons: Monstru jūra
"Pērsijs Džeksons: Monstru jūra" (en) ir 2013. gada Kanādas un ASV fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Tors Freidentāls, bet scenārija autors ir Marks Gugenheims. Sižets veidots pēc Rika Riordana romāna "Monstru jūra" motīviem. Šis ir turpinājums 2010. gada filmai "Pērsijs Džeksons un Olimpieši: Zibens nolaupītājs".
Džudo 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Visvairāk medaļu džudo sacensībās izcīnīja Japānas sportisti — 12 olimpiskās medaļas (3 zelta, 1 sudraba un 8 bronzas medaļas). Otrajā vietā ar 5 olimpiskajām medaļām (2 zelta, 2 sudraba un 1 bronzas medaļa) bija Francijas sportisti un trešajā vietā ar 3 medaļām (2 zelta un 1 bronzas medaļas) Krievijas sportisti.
Kvalifikācija
Līdzīgi kā 2012. gada Londonas olimpisko spēļu formātā, džudo sacensību kvalifikācija tika balstīta uz Starptautiskās džudo federācijas ranga sarakstu no 2016. gada 30. maija. Izmantojot šo rangu, kopumā olimpiskajām spēlēm kvalificējās 252 sportisti. Katrā no svara kategorijām bija 22 labākie vīrieši un 14 labākās sievietes. Katrai Nacionālajai Olimpiskajai komitejai bija ierobežojums, ka katrā svara kategorijā ir pārstāvēts viens pārstāvis.
Sacensību grafiks
Katra olimpisko spēļu džudo programmas diena bija sadalīta divās sacensību sesijās. Pirmā sesija (izslēgšanas un ceturtdaļfināls) notika no plkst. 10:00 līdz 13:00 pēc Brazīlijas laika, bet otrā sesija (atkārtošana, bronzas un zelta medaļu izcīņa) notika no pulksten 15:30 līdz 18:10 pēc Brazīlijas laika.
Pērsijs Džeksons: Monstru jūra
Filmā Pērsijs Džeksons un viņa draugi dodas Monstru jūrā, lai atgūtu Zelta aunādu un saglabātu burvju barjeru, kas atdala pusdievu nometni no cilvēku pasaules. Filmas pirmizrāde notika ASV 2013. gada 7. augustā, Latvijā to sāka rādīt 2013. gada 16. augustā. Filmu veidoja studijas Fox 2000 Pictures, TSG Entertainment, Sunswept Entertainment un 1492 Pictures, ar tās izplatīšanu nodarbojās 20th Century Fox. Tā nopelnīja 200,9 miljonus ASV dolāru pie 90 miljonu dolāru liela budžeta un saņēma dalītas kritiķu atsauksmes.
Džudo 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Pārstāvētās valstis
2016. gada vasaras olimpisko spēļu džudo sacensībās bija pārstāvētas 138 valstis. Pirmo reizi bija pārstāvēta Gambija, Katara, Kosova, Laosa, Maķedonija, Olimpiskā bēgļu komanda, Pakistāna, Šrilanka, Tanzānija, Trinidada un Tobāgo.
Sportisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu džudo sacensībās startēja 386 sportisti.
Arābijas Lorenss (filma)
"Arābijas Lorenss" (en) ir 1962. gada Apvienotās Karalistes episka vēsturiskā drāmas filma, kura balstīta uz reāliem britu armijas virsnieka T. E. Lorensa dzīves notikumiem. Šī filma tiek uzskatīta par vienu no dižākajām un ietekmīgākajām filmām kino vēsturē. Amerikas Kinoinstitūts šo filmu nosaucis par visu laiku labāko episkā žanra filmu.
Scenāriju filmai sarakstījuši Roberts Bolts un Maikls Vilsons, izmantojot T. E. Lorensa autobiogrāfiskos aprakstus par viņa piedalīšanos Arābu sacelšanās notikumos. Filmas režisors ir Deivids Līns, galvenās lomas atveido Pīters O'Tūls, Aleks Giness, Entonijs Kvinns, Džeks Hokinss, Omārs Šarifs.
Filma ieguva 7 Amerikas Kinoakadēmijas balvas un 3 nominācijas. Filma tika atzīta par gada labāko filmu, tika apbalvots filmas režisors Deivids Līns, operators Fredijs Jangs, oriģinālās mūzikas autors Moriss Žārs. Filma saņēma balvas arī par labāko mākslinieka darbu, montāžu un skaņu.
Kara (upe)
Kara (ru) ir upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst pa Jamalas Ņencu autonomā apvidus robežu ar Komi Republiku un Ņencu autonomo apvidu. Pēc Karas upes, kuras ietekas tuvumā 1736. gadā ziemoja Stepana Maligina un Alekseja Skuratova Lielās Ziemeļu ekspedīcijas rietumu grupa, nodēvēta Karas jūra.
Krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta ir Ustjkara pie upes ietekas jūrā.
Infortar
AS Infortar ir Igaunijas investīciju sabiedrība. Dibināta 1997. gadā. Galvenais birojs atrodas Tallinā.
Infortar grupai ir vairāk nekā 40 meitas uzņēmumu. Tai pieder 40 % kuģniecības uzņēmuma Tallink kapitāldaļu, 100 % enerģētikas uzņēmuma Eesti Gaas kapitāldaļu. Tā īpašumā ir viesnīcas un nekustamie īpašumi Tallinā un Rīgā. Infortar pārvalda taksometru biznesu (Tallink Takso), izdevniecību Vaba Maa, valūtas maiņas biznesu H.T. Valuuta, virtuves piederumu tirdzniecību Gastrolink.
Uzņēmuma īpašnieki ir Enns Pants, Kalevs Jervelills un Ains Hanšmits.
Vēsture
Investīciju sabiedrību 1997. gadā dibināja privāti investori, lai ieguldītu līdzekļus kuģniecībā Tallink, kas tajā laikā piedzīvoja lielas grūtības. Sākotnēji Infortar koncentrējās uz investīcijām Tallink, bet kopš 2004. gada tā iesaistījās nekustamo īpašumu un transporta biznesā.
2016. gadā Infortar, Eesti Gaas padomes loceklis Ārne Sārs, Latvijas Gāze padomes priekšsēdētāja vietnieks Juris Savickis un tranzīta uzņēmējs Viktors Golinskis dibināja uzņēmumu OÜ Trilini Energy ar mērķi pirkt Eesti Gaas. 23. februārī paziņots, ka Trilini Energy no Fortum Heat and Gas Oy pērk tam piederošo vairākumu Eesti Gaas kapitāldaļu (51,38 %). Darījums pēc Igaunijas Konkurences padomes atļaujas saņemšanas pabeigts 31. martā. Trilini Energy bija arī izteicis pirkšanas piedāvājumu citiem Eesti Gaas akcionāriem Gazprom un Itera Latvija. 13. maijā Trilini Energy noslēdza līgumu ar Gazprom par tam piederošo Eesti Gaas 37,03 % kapitāldaļu pirkšanu. Augustā Trilini Energy no SIA Itera Latvija nopirka 10,02 % Eesti Gaas akciju. Līdz ar to Trilini Energy bija ieguvis 98,43 % Eesti Gaas kapitāldaļu. Septembrī Infortar daudzajiem mazajiem akcionāriem izteica akciju izpirkšanas piedāvājumu. Decembrī Trilini kļuva par vienīgo Eesti Gaas īpašnieku. 2017. gadā Eesti Gaas akcijas tika sadalītas Trilini Energy akcionāriem: Infortar (67 %), IGLATS OÜ (12,5 %), SKVL Vara OÜ (10,5 %), GVA SISTEMS OÜ (10 %), bet 2018. gadā Infortar no pārējiem akcionāriem nopirka visas Eesti Gaas kapitāldaļas.
Mežasorgi
Mežasorgi ir ciems Sakstagala pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 234 km attālumā no Rīgas.
Substitūcija
Algebrā substitūcija (no la — 'aizstāšana, aizvietošana') ir kādas sākumā dotas mainīgo izteiksmes aizstāšana ar citu mainīgo, tādējādi reducējot uzdevumu uz tādu, kuram ir jau zināma risināšanas gaita.
Bikvadrātvienādojumi
Atrisinot bikvadrātvienādojumu, lieto substitūciju z=x^2, tādējādi pazeminot dotā vienādojuma pakāpi un iegūstot kvadrātvienādojumu pēc jaunieviestā mainīgā z, kuram risinājuma gaita jau ir zināma. Atrasto sakņu vērtības pielīdzina apzīmētajai sākotnējā mainīgā izteiksmei un atrod x vērtības.
1) Pieņem, ka z=x^2
Tātad z^2-5z+6=0
2) Pēc Vjeta teorēmas aprēķina saknes
z_1=2;z_2=3
3) z_1un z_2 pielīdzina x^2, un aprēķina dotā vienādojuma saknes
x^2=2;x^2=3
Logaritmiskie vienādojumi
Ja logaritmiskais vienādojums satur vairākas viena un tā paša logaritma dažādas izteiksmes, tad, ar substitūcijas metodi šo logaritmu apzīmējot ar jaunu mainīgo, iegūst algebrisku vienādojumu, no kura iegūtajām saknēm pielīdzina iepriekš apzīmēto logaritmu, un šo vienādojumu saknes ir arī dotā vienādojuma saknes..
Piemērs:
1) Pieņems, ka z=log_2x
Tātad z^2-6z+8=0
2) Pēc Vjeta teorēmas aprēķina saknes
z_1=2;z_2=4
3) z_1un z_2 pielīdzina log_2x un aprēķina dotā vienādojuma saknes
Eksponentvienādojumi
Ja dotais vienādojums ir reducēts uz vienādojumu, kur A,B,C — reāli skaitļi, a>0,a\neq0, tad vienādojumu var atrisināt, lietojot substitūciju a^x=z. Ir iespējams šādi atrisināt arī augstākas pakāpes vienādojumus (piemēram, ja tas satur a^{3x}), taču tad vienādojumam jābūt strukturētam tā, ka, ieviešot jauno mainīgo, visi mainīgie x tiek aizstāti un substitūcijas rezultātā tiek iegūts atrisināms algebrisks vienādojums atkarīgs no z.
Piemērs:
1) Pārveido vienādojumu
2) Pieņem, ka z=2^x
Tātad z^2-3z+2=0
3) Pēc Vjeta teorēmas aprēķina saknes
z_1=1;z_2=2
4) z_1un z_2 pielīdzina 2^x un aprēķina dotā vienādojuma saknes
2^x=1;2^x=2
x_1=0;x_2=1
Nevienādības
Nevienādību gadījumā var rīkoties līdzīgi vienādojumiem — tiek izmantota substitūcija pēc vienādojumu analoģijas, tad tiek atrisināta nevienādība pēc jaunieviestā mainīgā, un iegūtos intervālus pielīdzina apzīmētajai mainīgā izteiksmei. Iegūtās nevienādības atrisinot, iegūst atrisinājuma intervālus sākotnējai nevienādībai.
Piemērs:
1) Pārveido nevienādību
Tātad z^2-3z+2<0
3) Atrisinot nevienādību, iegūst, ka
z\in(1;2) jeb
4) z vietā ievieto 2^x un nevienādību sistēma atrisina
\Rightarrow
x\in(0;1)
Edmunds Minehens
Edmunds Džozefs "Kotons" Minehens (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu beisbolists un vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Biogrāfija
Minehens ir dzimis Springfīldas pilsētā Ohaio štatā 1882. gada 10. decembrī. Viņs bija viens no 10 bērniem savā ģimenē. Jaunībā viņa ģimene pārcēlās uz Oranžu, Ņūdžersiju. Izglītību ieguva Džordžtaunas Universitātē un Manhatanas koledžā. Bija vieglatlētikas komandas Džordžtaunas "Hoyas" biedrs.
1900. gada jūnijā Minehens kopā ar citiem kluba komandas biedriem, Viljamu Holandu un Artūru Dafiju, devās uz Angliju, lai startēju Anglijas Sporta amatieru asociācijas spēlēs.
Pēc šī pasākuma viņš devās uz Parīzi, kur startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Olimpiskajās spēlēs viņš startēja divās vieglatlētikas sprinta skriešanas disciplīnās. 60 metru disciplīnā viņš, ar rezultātu 7.2. sekundes, ieguva 4. vietu. 100 metru skriešanā viņš ar 11.5 sekundes kvalifikācijas kārtā spēka kvalificēties pusfināla skrējieniem, taču pusfinālā ieņēma beidzamo, 4. vietu, un fināla skrējienam nekvalificējās.
Vienu sezonu, 1907. gadā, viņš bija labās puses metējs Sinsinati "Reds" beisbola komandā.
Minehens mira, 75 gadu vecumā, 1968. gada 20. maijā.
Distanču slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 4 x 5 kilometru stafete sievietēm
4 x 5 kilometru stafete sievietēm bija viena no 12 disciplīnām distanču slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Džandzjakou, Džandzjakou slēpošanas centrā 2022. gada 12. februārī. Tajā bija pārstāvēti 72 sportisti (18 komandas) no 18 valstīm. Vienu komandu veidoja četras slēpotājas. Katrai no sportistēm bija jāveic 5 kilometru slēpojums.
Olimpisko zelta medaļa ieguva Krievijas Olimpiskā komitejas slēpotāju komanda Jūlija Stupaka, Natālija Ņeprjajeva, Tatjana Sorina un Veronika Stepanova (finiša rezultāts — 53:41.0). Olimpisko sudraba medaļu Vācijas komanda Katerīne Zauerbreja, Katarīna Henniga, Viktorija Karla un Sofija Krēla (finiša rezultāts — 53:59.2). Savukārt bronzas medaļu Zviedrijas komanda Maja Dālkvista, Eba Andešone, Frīda Kārlsone un Jonna Sundlinga (finiša rezultāts — 54:01.7).
Pirmo reizi distanču slēpošanā startēja arī Latvijas slēpotāju komanda — Patrīcija Eiduka, Kitija Auziņa, Baiba Bendika un Samanta Krampe. Viņas ieņēma priekšpēdējo 17. vietu ar finiša rezultātu 1:01:20.6.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 72 sportisti (18 komandas) no 18 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Andrē Mīrers
Andrē Mīrers (sv; dzimis ) ir bijušais zviedru kalnu slēpotājs.
Piedalījies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs. 2006. gadā Turīnā ierindojās 4. vietā slalomā, savukārt pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja bronzas medaļu šajā disciplīnā. 2018. gadā Phjončhanā kļuva par olimpisko čempionu slalomā.
Startējis vairākos Pasaules čempionātos, individuāli augstākā vieta tika ieņemta 2013. gadā — 4. vieta slalomā. Komandu sacensībās izcīnījis trīs medaļas: sudrabu 2013. gadā un bronzas godalgas 2015. un 2017. gadā.
Pasaules kausa sacensībās debitējis 2004. gada janvārī. Lielākos panākumus Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnījis 2012.—2013. gada sezonā, kad ierindojās 9. vietā, 2011.—2012. gada sezonā izcīnīja Mazo kristāla globusu slaloma ieskaitē.
Pēc 2019.—2020. gada sezonas noslēdza savu karjeru.
Tarvastas pils
Tarvastas pils bija viduslaiku pils netālu no Tarvastu upes ietekas Vircezerā Sakalas, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā.
Līdz mūsdienām saglabājušās pilsdrupas 6555 m2 platībā pie Tarvastu ciema Vīlandes apriņķī Igaunijā. Pilsdrupu tuvumā atrodas 19. gadsimta sākumā klasicisma stilā būvēta kapela.
Vēsture
Uzskata, ka Tarvastas pils vietā pirms Livonijas krusta kariem atradies sakaliešu pilskalns. Pēc tam, kad 1329. gadā Tarvastai uzbruka lietuviešu karaspēks, tajā uzcēla mūra pili. Pēc 1410. gada Vīlandes komturejas Tarvastas pilī uzturējušies Livonijas ordeņa mestri, pils ziemeļu pusē atradušās ūdensdzirnavas, ko sargāja 14 metrus plats tornis ar 1,7 m biezām sienām. Livonijas—Maskavijas kara laikā, kad valdīja mestrs Bernds fon der Borhs, 1481. gadā pili iekaroja krievu karaspēks un sagūstītos pils ļaudis aizveda uz Krieviju.
Livonijas kara laikā 1560. gadā to ieņēma un nopostīja Krievijas caristes karaspēks. 1562. gadā Tarvasta bija viens no astoņiem Vidzemes pilsnovadiem, kas bija Lietuvas princeses Katrīnas pūra tiesa pēc kāzām ar Somijas hercogu Juhanu. Kad 1582. gadā Krievija un Polija-Lietuva noslēdza Jamzapoļskas miera līgumu, tā tekstā maskaviešu ieņemtā Tarvastas pils tika dēvēta par Tarvasu, krieviski par Тарваз vai Тервесс.
Pēc kara beigām Tarvasta nonāca Polijas-Lietuvas kopvalsts Pērnavas vaivadijas sastāvā kā stārastijas centrs un kopš 1588. gada pakļāvās Karkuses pils pārvaldniekam Fārensbaham. Pēc pulvera eksplozijas 16. gadsimta beigās pils pārvērtās drupās un vairs netika atjaunota. 1825. gadā Tarvastu muižniece Šarlote Luīze fon Menzenkampfa (Mensenkampff) sava mirušā vīra piemiņai pie Tarvastu ordeņa pils drupām uzcēla kapelu.
Slovāki
Slovāki ir viena no Eiropas nācijām, kas galvenokārt dzīvo Centrāleiropā. Slovākijas pamatiedzīvotāji, veido 85,7% no kopējā valsts iedzīvotāju skaita. Runā slovāku valodā. Etniski slovāki pieder indoeiropiešu saimes slāvu grupas rietumslāvu apakšgrupai. To tuvākie etniskie radinieki ir čehi.
Lielākā daļa slovāku dzīvo Slovākijā, kur mīt vairāk kā 4,3 miljoni slovāku. Ārpus Slovākijas visvairāk slovāku mīt ASV, Čehijā, Kanādā, Lielbritānijā, Serbijā, Ungārijā un citur.
Slovākijā lielākā daļa jeb 87% ir ticīgie. Lielākā reliģiskā kopiena ir katoļi, kam pieder 73%, tam seko protestanti ar 10,8%, bet pie citām reliģijām pieder 3,2% slovāku.
Ninocminda
Ninocminda (ka — ‘Svētā Nino’, hy) ir pilsēta Gruzijā, Samche-Džavahetijas mharē, Ninocmindas municipalitātes centrs. Izvietojusies valsts dienvidos Mazā Kaukāza Džavahetijas plato pie Hančali ezera 161 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi.
Vēsture
Apdzīvoto vietu kā Bogdanovkas (ბოგდანოვკა, Богдановка) ciemu 1840. gados dibināja ieceļojušie duhobori. 19. gadsimta otrajā pusē lielākā daļa duhoboru izceļoja uz Kanādu, bet ciemā apmetās armēņi. 1961. gadā Bogdanovkai piešķīra pilsētciemata, bet 1983. gadā — pilsētas statusu. 1991. gadā pārdēvēta par godu kristiešu misionārei Svētajai Nino, kura 4. gadsimtā sludināja kristietību Ibērijā, kas rezultējās ar senās Gruzijas zemju kristianizāciju.
Turdsena rags
Turdsena rags (no) ir zemesrags Norvēģijai piederošajā Svalbārā. Izvietojies Īsfjorda ziemeļu krastā Diksona Zemes dienvidu galā Ziemeļu Īsfjorda nacionālā parka teritorijā.
Nosaukts par godu Ādolfa Ērika Nordenšelda Trumsē noīrētajam 1864. gada ekspedīcijas kuģim Axel Thordsen. Zemesragā tika atklātas fosforītu iegulas un 1872. gadā akciju sabiedrība AB Isfjorden uzbūvēja kalnrūpniecības apmetni. Ieguve tā arī netika sākta, bet apmetnes administratīvajā ēkā Svenskhusetā 1882.—1883. gadā bāzējās Pirmā Starptautiskā polārā gada zviedru polārā ekspedīcija Nilsa Ekholma vadībā.
Bačanu salas
Bačanu salas (id) ir salu grupa Indonēzijā, Moluku arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, daļa no Dienvidhalmaheras apriņķa. Lielākā pilsēta ir apriņķa centrs Labuha. Vēsturiski salās līdz pat 19. gadsimta beigām pastāvēja neatkarīgs Bačanas sultanāts.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Indonēzijas austrumdaļā uz dienvidrietumiem no Halmaheras. Austrumos tās apskalo Moluku jūra, dienvidos Obi šaurums atdala no Obi salām, bet Patinti šaurums austrumos — no Halmaheras. Sastāv no vienas galvenās salas — Bačanas (1900 km²) un ap 80 mazākām salām, no kurām lielākās ir Kasiruta (394 km²) un Mandioli (230 km²). Salas ir vulkāniskas izcelsmes, reljefā pauguraini līdzenumi un kalni; augstākā virsotne ir Batusibela (1611 m vjl) Bačanas salā.
Salās valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Intelsat 16
Intelsat 16 ir Luksemburgā bāzēta uzņēmuma Intelsat sakaru pavadonis. Orbītā palaists 2010. gada februārī. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Latīņamerikā.
Kosmisko aparātu izgatavojusi ASV kompānija Orbital Sciences Corporation uz platformas Star-2.4 bāzes. Tam ir 24 Ku joslas raidītāji. 2006. gada sākumā sakaru operators PanAmSat pasūtīja pavadoņa PAS-11R izgatavošanu. 2007. gada jūnijā PanAmSat apvienojās ar Intelsat, un pavadonis pārdēvēts par Intelsat 16.
Intelsat 16 tika palaists 00:39:40 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma.
Intelsat 16 novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 58° rietumu garuma.
Lekijē
Lekijē var būt:
ATP balvas
ATP balvas ir dažādi apbalvojumi, kurus ATP katru gadu piešķir tenisistiem par īpašiem sasniegumiem kalendārā gada laikā.
Pīts Samprass ieguvis ATP balvu "Gada spēlētājs" sešas reizes pēc kārtas. Laikā no 1993. līdz 1998. gadam viņš noslēdza gadu tenisa pasaules ranga pirmajā vietā. Līdzjutēju balsojumā Rodžers Federers par populārāko spēlētāju tika atzīts 18 reizes pēc kārtas, no 2003. līdz 2020. gadam. Brāļi Bobs un Maiks Braieni desmit reizes (2003, 2005—2007, 2009—2014) ieguva balvu "Labākā dubultspēļu komanda". Viņi arī 13 reizes pēc kārtas no 2005. līdz 2017. gadam uzvarēja līdzjutēju balsojumā par populārāko komandu.
Gada treneris
ATP gada trenera balvu saņem ATP treneris, kurš gada laikā palīdzēja savam spēlētājam sasniegt augstāku spēles līmeni. To izvirza un balso citi ATP treneri.
Gada progress & Gada jaunpienācējs & Gada atgriešanās
Gada progresa balva — šo balvu nobalso ATP spēlētāji no nominantiem. Tas tiek piešķirts spēlētājam, kurš gada beigās sasniedza ievērojami augstāku ATP rangu un kurš gada laikā demonstrēja arvien labāku snieguma līmeni.
ATPTour.com fanu favorīti
ATPTour.com fanu favorītus tiešsaistē iebalso tenisa fani no 25 labākajām vienspēļu spēlētājiem un 15 labākajām dubultspēļu komandām gada sacīkšu rangā pēc ASV atklātā čempionāta noslēguma.
Konstantīns Vakulovskis
Konstantīns Vakulovskis (, dzimis, miris 1918. gadā) bija krievu kara lidotājs Pirmā pasaules kara laikā, kurš cīnījās arī Latvijas teritorijā.
Pauls Laukss
Pauls Lauks (dzimis Veimārā, miris  Rīgā) bija vācu virsnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta ar Ozollapām kavalieris, Pirmā un Otrā pasaules kara dalībnieks.
Konstantīns Vakulovskis
Dzimis Vladikaukāzā, militārpersonas ģimenē. Iemācījās lidot karaspēka daļā pašmācības ceļā. Kļuva pazīstams, kad spēja ar lidmašīnu no vācu aplenktā Novogeorgijevskas cietokšņa (mūsdienās Modlinas cietoksnis Polijā) ar lidmašīnu izvest garnizona karogu. Vēlāk karoja Baltkrievijas un Latvijas teritorijā. 1917. gada 14. jūlijā tika notriekts un avarēja Doles salā. Kopumā notriecis 6 ienaidnieka lidmašīnas, no tām vairākas Latvijas teritorijā - 1917. gada 21. augustā pie Tukuma, bet 1917. gada 1. septembrī - divas pie Ikšķiles. Miris aviokatastrofā 1918. gadā.
Pauls Laukss
Militārā karjera
1907. gada februārī iestājies militārajā dienestā, kājnieku pulkā, par fanenjunkeru (virsnieka kandidātu). 1908. gada augustā piešķirta leitnanta dienesta pakāpe.
Pirmais pasaules karš
Pirmais pasaules kara sākumā nozīmēts štāba pienākumu veikšanai. 1915. gada augustā paaugstināts amatā par kapteini. 1918. gadā iecelts par kājnieku bataljona komandieri. Kara laikā apbalvots ar abu pakāpju Dzelzs krustiem un vēl četriem citiem ordeņiem.
Mežavepri (Isnaudas pagasts)
Mežavepri ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Džovanni Simeone
Džovanni Pablo Simeone Baldini (es; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2023. gada spēlē Itālijas Serie A kluba SSC Napoli sastāvā.
Sasniegumi
River Plate
Napoli
Goferi
Kopīgās īpašības
Goferi ir vidēji lieli grauzēji. To ķermeņa garums, atkarībā no sugas, ir 15—20 cm, astes garums 25—51 mm, svars apmēram 230 g. Dažām sugām masa sasniedz 1 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes un var būt pat divas reizes smagāki. Lielākajai daļai goferu sugu ir brūns kažoks, kas parasti saskan ar dzīves vietas augsnes krāsu.
Riepju strauts
Riepju strauts ir Reņģenes strauta kreisā krasta pieteka Saldus novada dienvidos. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Reņģenes strautā netālu no tā ietekas Bruzilē. Riepju strautu šķērso valsts autoceļš P105 (Butnāri–Saldus–Ezere).
Rīvas iela
Rīvas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Juglā. Tā atrodas starp Velnezeru un Dambjapurva ezeru. Sākas krustojumā ar Kvēles ielu, netālu no Strazdupītes iztekas no Dambjapurva ezera, un beidzas krustojumā ar Veldres ielu pretī Velnezeram. Ielas garums ir 132 metri.
ABLV Bank
ABLV Bank bija 1993. gadā izveidota komercbanka Latvijā. Viena no lielākajām privātbankām Baltijas valstīs, kas specializējās biznesa un privātpersonu finanšu pakalpojumu sniegšanā. Bankas galvenā mītne atrodas Rīgā. 2018. gada sākumā banka uzsāka likvidācijas procesu.
Krievijas—Ukrainas—NATO krīze (2021—2023)
Krievijas—Ukrainas—NATO attiecību krīze sākās 2021. gada martā, kad sākās liela mēroga Krievijas Federācijas bruņoto spēku koncentrēšana Ukrainas robežas tuvumā. Krīze pārauga Krievijas un NATO pretstāvē, kad 2021. gada decembrī Krievijas valdība piedāvāja ASV un NATO jaunu līgumu projektus, kas saturēja prasības apturēt NATO paplašināšanos un militārās infrastruktūras demontāžu tajās NATO dalībvalstīs, kas aliansē iestājās 1997. gadā un vēlāk. ASV prezidents Baidens noraidīja šos līgumu projektus un brīdināja Krievijas prezidentu Putinu, ka ASV noteiks Krievijai līdz šim nepieredzētas sankcijas, ja tā uzbruks Ukrainai, tomēr 24. februārī prezidents Putins deva uzbrukuma pavēli.
Rīvas iela
Ielā ir tikai padomju laika dzīvojamā apbūve: nepāra numuru pusē ir mazstāvu apbūve, pāra numuru pusē — daudzstāvu apbūve (divas 12 stāvu ēkas).
Ielu savienojumi
Rīvas iela krustojas ar:
Grants Hekets
Grants Hekets (en; dzimis ) ir bijušais austrāliešu peldētājs, specializējās brīvā stila peldējumā.
Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (2000, 2004, 2008). 2000. gadā Sidnejā viņš izcīnīja zeltu 1500 m brīvā stila distancē un 4x200 m brīvā stila stafetē, 2004. gadā Atēnās atkārtoja panākumu 1500 m distancē, kā arī izcīnīja sudraba medaļas 400 m brīvā stila distancē un 4x200 m brīvā stila stafetē, 2008. gadā Pekinā izcīnīja sudrabu 1500 m distancē un bronzu 4x200 m brīvā stila stafetē. Ar panākumiem startējis arī Pasaules čempionātā, kur izcīnījis 10 čempiontitulus, 6 reizes izcīnījis sudrabu un 2 — bronzu. 2005. gadā G. Hekets tika atzīts par gada labāko peldētāju pasaulē. Sportistam ir piederējuši trīs pasaules rekordi individuālajās distancēs: 200 m, 800 m un 1500 m brīvā stila peldējumā. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem garo distanču peldētājiem.
2008. gadā viņš paziņoja par karjeras beigām.
Pauls Laukss
Starpkaru posms
Turpinājis dienestu Reihsvērā. Sākoties Otrajam pasaules karam bijis ģenerālmajora dienesta pakāpē un bijis par 1. armijas štāba priekšnieka aizvietotāju.
Otrais pasaules karš
1939. gada septembrī un oktobrī piedalījies Polijas kampaņā
1940. gada maijā un jūnijā piedalījies Francijas kampaņā.
Goferi
Kopīgās īpašības
Visraksturīgākā goferu iezīme ir lieli vaigu maisi, kuros dzīvnieks pārnēsā barību. Tos arī no iekšpuses klāj matojums, un vaigu maisu iekšpusi dzīvnieciņš var apgriezt uz ārpusi. Vaigu maisi sākas mutes sānos un beidzas plecu aizmugurē. Goferiem ir mazas acis un ausis. Par taustes orgānu kalpo ūsas un īsā, apmatotā aste, kura ļauj sataustīt ceļu, kad gofers pa pazemes eju kāpjas atmuguriski atpakaļ. Priekškājām ir gari nagi, kas piemēroti zemes rakšanai. Turklāt goferi, lai mutē neiekļūtu zemes, var noslēgt lūpas aiz priekšzobiem, kurus tie izmanto tuneļu rakšanai.
Pauls Laukss
Otrais pasaules karš
No 1940. gada oktobra komandējis 126. kājnieku pulku. 1941. gada janvārī paaugstināts par ģenerālleitnantu.
No 1941. gada 22. jūnija piedalījies karā pret PSRS. Piedalījies kaujās Baltijas valstīs, vēlāk pie Ļeņingradas. 1941. gada decembrī apbalvots ar Bruņinieka krustu.
1942. gada oktobrī un novembrī komandējis armijas korpusu "Laukss". No 1942. gada 28. novembra komandējis 2. armijas korpusu. 1942. gada decembrī paaugstināts par kājnieku ģenerāli.
1943. gada maijā apbalvots ar Ozollapām pie Bruņinieku krusta.
No 1944. gada 3. jūlija komandējis 16. armiju (Latvijā). 1944. gada 29. augustā cietis aviokatastrofā, bet 2. septembrī nomiris slimnīcā Rīgā.
Goferi
Kopīgās īpašības
Goferu dzīves ilgums savvaļā parasti ir 1—3 gadi, bet var sasniegt arī 5 gadus vai atsevišķas sugas, īpaši no austrumu goferu (Geomys) ģints, pat 7 gadus. Goferu galvenie ienaidnieki ir zebiekstes, čūskas un plēsīgie putni.
Dzīves veids
Goferi dzīvo zem zemes, pašu raktās alās, samērā sarežģītās tuneļu sistēmās. Alās tie ne tikai guļ, vairojas un patveras no ienaidniekiem, bet arī izmanto, lai uzkrātu barības rezerves, kuras var būt iespaidīgi lielas. Barību uz krātuvi goferi pārnes ar vaigu maisu palīdzību. Atšķirībā no zemes vāverēm goferi nedzīvo lielās komūnās un virs zemes atrodas ļoti reti. Ieeju alā var atpazīt pēc zemes kaudzītes, kas vaļīgi nosedz atvērumu, atgādinot kurmju rakumu. Alas goferi parasti rok vietās, kur augsne ir mitra, mīksta un irdena, kur rakšana prasa mazāk pūles. Tie var būt dārzi, lauksaimniecības tīrumi, piemājas zālāji, tādēļ cilvēki goferus visbiežāk uztver kā kaitniekus, lai gan alu sistēmām ir pozitīva ietekme uz ekoloģiju.
Goferi ir visēdāji un barojas ar sliekām un citiem bezmugurkaulniekiem, augu saknēm, gumiem, zariem, sēklām, riekstiem un ogām. Tiem ļoti garšo dažādas dārza saknes, piemēram, burkāni, redīsi, goferi barojas arī ar dārzeņu virszemes daļām, piemēram, salātiem, kāpostiem un citiem sulīgiem augiem. Dažas sugas ir nopietni lauksaimniecības kaitēkļi.
Goferi ārpus vairošanās sezonas ir vientuļnieki un agresīvi aizsargā savu teritoriju. Tēviņiem un mātītēm var būt kopīgas dažas ejas lielākā sistēmā, tomēr visbiežāk katram goferam ir sava individuāla alu sistēma. Lai arī goferi izbiedēti parasti bēg, tomēr var arī uzbrukt, ja nav kur slēpties. Tie var uzbrukt gan kaķim, gan cilvēkam un spēj samērā nopietni iekost ar saviem asajiem zobiem. Atkarībā no sugas vairošanās sezona ir atšķirīga. Parasti metienā ir 2—5 mazuļi, bet dažām sugām metieni ir daudz lielāki. Mazuļi piedzimst akli un nevarīgi, māte par tiem rūpējas apmēram 40 dienas.
ABLV Bank
Vēsture
Banka dibināta 1993. gada 17. septembrī uz Latvijas Bankas reģionālās nodaļas Aizkrauklē bāzes. Tās sākotnējais nosaukums bija Aizkraukles Banka.