cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaunpils bibliotēka
Padomju laiks
1977. gada 1.janvārī tiek likvidēta Jurģu bibliotēka, tās grāmatas tiek nodotas Jaunpils bibliotēkai. Šajā laikā aizsākas bibliotēku centralizācija. Jaunpils bibliotēka kļūst par Tukuma rajona Centrālās bibliotēkas 14.filiāli. Grāmatas tiek komplektētas, apstrādātas un nosūtītas no Tukuma Centrālās bibliotēkas. Bibliotēkas darbu noteica PSRS ideoloģija, vajadzēja uzņemties dažādas saistības par godu valsts vai kāda valstsvīra jubilejām.
Mūsdienas
1988. gads raksturīgs ar pārmaiņām Latvijā, jo notikusi tautas pašapziņas un pašcieņas atmoda. Tiek pieprasīti laikraksti un žurnāli, kuros visprecīzāk un pilnīgāk atspoguļo pārmaiņas sabiedrībā.
1990. gadā bibliotēka nonāk Jaunpils pašvaldības īpašumā. Mājai "Sudrabiņi", kur pēckara gados atradās bibliotēka, mantinieki atgūst īpašuma tiesības un Jaunpils pašvaldībai jāatrod citas telpas, kur izvietot bibliotēku. 1999. gadā Jaunpils pagasta padome apvieno kultūras namu, muzeju un bibliotēku, izveidojot Kultūras un tūrisma centru "Jaunpils Pils", kas pastāv līdz 2003. gada 30.aprīlim.
No 2000. gada maija bibliotēkā top pagasta padomes izdevums "Jaunpils Vēstis".
2002. gada jūlijā, pils reorganizācijas rezultātā, bibliotēka tiek iekļauta pašvaldības aģentūras "Jaunpils" sastāvā. Bibliotēka tiek pārvietota uz pils 3.stāvu. Jaunajās telpās ir iespēja iekārtot bērnu literatūras telpu, lasītavu, datortelpu, kā arī plašu krājuma telpu.
2010. gada jūlijā bibliotēka izgājusi akreditāciju un saņēmusi statusu — Vietējas nozīmes bibliotēka.
Lielupe
Lielupe ir lielākā Zemgales upe, caurteces ziņā otra lielākā Latvijas upe (aiz Daugavas). Upes dziļums augštecē ir apmēram 1 m, lejpus Jelgavas — 8—12 m, lejtecē — 15—20 m. Lielupe ir tikai 119 km gara, toties tai ir 250 pieteku. Jelgavas pilsētas teritorijā tās atteka Driksa iekļauj Pilssalu. Krasti daudzviet aizauguši. Lielupei ir ļoti mazs kritums — 10,8 m (0,1 m/km), it sevišķi lejtecē, kur tā kļūst daudz platāka un dziļāka. Vidējais caurplūdums grīvā ir 106 m³/s (maksimālais 1380 m³/s, minimālais 10,6 m³/s).
Upes raksturojums
No Bauskas līdz Mežotnes pilskalnam Lielupe plūst pa senleju, kas veidojusies dolomītos. Ūdenstūristiem Lielupe būs interesantāka augšdaļas posmā, kur krasti stāvāki un pie mazāka ūdens jūtamas krāces (kādus 27 km garš posms no Bauskas līdz Emburgai). Lejpus Mežotnes ieleja paplašinās, upe lēni plūst pa plašu ieleju Zemgales līdzenumā un Piejūras zemienē. Pavasarī, veidojoties ledus sastrēgumiem, Lielupe agrāk mēdza iziet no krastiem, applūdinot lauksaimniecības zemes. Intensīvu nokrišņu dēļ plūdi bija iespējami arī vasarā. Tie radīja lielus zaudējumus zemnieku saimniecībām. Lai samazinātu plūdu apmērus, daudzviet gar Lielupi un tās pietekām tika izveidoti aizsargdambji.
Upju transports
Lielupes dziļums uz leju no Jelgavas ir no 5 līdz 15 m. Tas paver iespēju kuģu transportam no Rīgas un Jūrmalas līdz Jelgavai, kas bija galvenais smago kravu transporta veids līdz pat Rīgas—Jelgavas dzelzceļa izbūvei 19. gadsimta beigās. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimtā pa upi notika intensīva baržu satiksme no mālu ieguves karjeriem Lielupes un Iecava krastos uz ķieģeļu fabrikām Lielupes krastos un Rīgā.
Mūsdienās upes izmantošanu kuģniecībā, jahtu tūrismā un sportā traucē smilts saneši, kas intensīvi uzkrājas Lielupes grīvā.
Vēsture
Pirmo reizi vēsturiskajos tekstos Lielupe pieminēta Indriķa hronikas XXIII nodaļā sakarā ar 1219. gadā notikušo zemgaļu vecākā Viestarda uzbrukumu Mežotnes pilskalnam. Hronikas vecākajā variantā (t.s. Zamoisku kodeksā) upe, pa kuru krustneši devās palīgā mežotniešiem, tika dēvēta par Missa. 15.—17. gadsimtos Indriķa hronikas norakstos šīs upes nosaukums bija kļuvis par Mussa, tāpēc tulkotāji J. G. Arnts un A. Hanzens nešaubījās, ka apraksts attiecas uz Lielupi, jo pēdējā rodas, Mūsai saplūstot ar Mēmeli. Lielupes vāciskais nosaukums Semgaller-Aa bija vēlākajos gadsimtos radies upes platākās daļas nosaukums lejpus no Bauskas pils, kura vietā latvieši lietoja mūsdienu nosaukumu "Lielupe".
Pēc Indriķa hronikas senākā varianta atklāšanas 19. gadsimta vidū, kur Mussa vietā bija Missa, daļa autoru (Pabst 1867; Arndt 1874) par šo upi sāka uzlūkot nevis Lielupi, bet Misu. Vēlāk rūpīga hidronīmu analīze neradīja šaubas, ka hronikā ir domāta Lielupe, ko augšgalā lietuvieši (seno zemgaļu ietekmē) vēl arvien sauca par Mūšu.
Savukārt 1254. gada Upmales dalīšanas līgumā Lielupe saukta par aque, que dicitur Semegallera — upi, ko sauc par Semegallera — no de. No teksta noprotams, ka arī Mūsas upi toreiz dēvēja šajā pašā vārdā.
1413. gadā Žilbērs de Lanuā, ceļodams uz Rīgu cauri Kurzemei, sauca Lielupi par Camegalzaru (no de): "divas jūdzes atstatumā no Rīgas es cēlos pāri platai upei, ko sauc par Tzamegaelzara, un nonācu Rīgā."
Līdz pat 1697. gadam Lielupe ietecēja Daugavā, bet kādas stipras vētras laikā Lielupe pie tagadējās Bolderājas pārrāva kāpas un pa tagad aizsērējušo Ziemeļupes līča turpinājumu ietecēja tieši Rīgas līcī.
1755. gadā Lielupe izlauzās uz jūru tagadējā ietekas vietā. Senākā Lielupes lejas daļa līdz tās agrākajai ietekai Daugavā tiek saukta par Buļļupi, kas, iespējams, ir viens no Lielupes lejteces senajiem nosaukumiem.
Zivis
Lielupē mīt plauži, līdakas, raudas, asari, zandarti, līņi, salates, vimbas, zuši, vēdzeles, sami. Sevišķi liela makšķernieku rosība vērojama pavasarī vimbu laikā.
Luterisms
Luterisms (arī luterānisms, luterticība) ir kristīgās mācības un ekleziālās organizācijas tradīcija, kas radusies 16. gadsimtā Mārtiņa Lutera aizsāktajā reformācijas procesā.
Vēsture un mācība
Sākumā Lutera mācības piekritēji paši sevi sauca par evaņģēliskajiem kristiešiem, taču pāvesta piekritēji protestēja pret šo nosaukumu un tas neieviesās. Vārdu luterāņi pirmie lietoja reformācijas pretinieki un tas nostiprinājās tikai pēc Trīsdesmitgadu kara 17. gadsimta vidū.
Luterisma mācības galvenais avots ir Vecās un Jaunās Derības Svētie Raksti Bībele. Nozīmīgākie dokumenti ir 1580. gadā izdotā Vienprātības grāmata, kurā apkopotas senbaznīcas un Reformācijas laika ticības apliecības. Līdzās Mārtiņam Luteram, liela ietekme uz luterisma norobežošanos no Romas mācības bija Filipam Melanhtonam un otrās paaudzes luteriskās teoloģijas pārstāvjiem — Jākobam Andreā un Mārtiņam Kemnicam.
Laika gaitā ir nostiprinājušies divi lielākie luterisma virzieni: t.s. liberālais luterisms, kas savā mācībā un praksē visbiežāk līdzinās protestantismam un konfesionālais jeb ortodoksālais luterisms, kas par savas mācības un prakses pamatu uzskata Bībeli un apliecina ticību atbilstoši Vienprātības grāmatā apkopotajām ticības apliecībām. Vēl sastopams evaņģēliskais katolicisms, luterisma virziens, kas, paturot visas ortodoksa luterisma iezīmes, uzsver luteriskās baznīcas kontinuitāti attiecībā pret seno katolisko baznīcu.
Svarīgākās luterisma teoloģijas iezīmes ir:
Organizācijas
Nozīmīgākās starptautiskās organizācijas: Pasaules luterāņu federācija, Starptautiskā luterāņu sinode un Konfesionāli evaņģēlisko luterāņu konference.
Luterisms Latvijā
Vēsturiski luterisms ir trešā senākā kristīgā konfesija Latvijā. 2007. gadā luterāņi veidoja lielāko kristīgo konfesiju Latvijā (290 draudzes, ap 450 tūkstošiem ticīgo) līdztekus katoļiem (284 draudzes, ap 430 tūkstošiem ticīgo) un pareizticīgajiem (117 draudzes, ap 350 tūkstošiem ticīgo). Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas ziņojumā par reliģisko organizāciju 2015. gada darbības pārskatiem minēts, ka Latvijas evaņģēliski luteriskajai baznīcai ir 700 465 locekļi.
Latvijā luterāņi veido trīs Baznīcas: Atšķirības šo Baznīcu starpā veido atšķirīga pieeja baznīcu sadraudzības vai nošķiršanās izpratnei.
Latviešu luterāņus ārpus Latvijas, lielākoties, vieno Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīca ārpus Latvijas.
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 66 kg vīriešiem
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vīriešiem svara kategorijā līdz 66 kg notika 10. augustā.Olimpisko zeltu izcīnija Japānas džudists Masato Učišiba.
Ulmaņa 4. Ministru kabinets
Kārļa Ulmaņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no līdz. Divus mēnešus pēc valdības apstiprināšanas, tās vadītājs Kārlis Ulmanis veica apvērsumu, pēc kura tika aizliegtas politiskās partijas, kā arī apturēta Saeimas un Satversmes darbība, un sastādīja jaunu valdību.
Snudu ezers
Snudu ezers ir ezers Baltkrievijas ziemeļu daļā, Vitebskas apgabalā, netālu no Latvijas robežas, Braslavas ezeru nacionālā parka teritorijā.
Līdz 30 m augstas krastu nogāzes. Gar austrumu krastu stiepjas osu grēda. Lielākais dziļums – dienvidu daļā. Gultne smilšaina, grantaina, dziļākajās ieplakās – sapropelis. Šaurums savieno ar Strustas ezeru. Vienpadsmit salas, kopējā platība – 1,6 km². Ezerā 11 salas, lielākās – Lakino, Turmosa, Krasnogorka, Ļipoveca. 20. gadsimta sākumā ezera līmenis pazemināts.
Siroko
Siroko ir stiprs, straujš, silts dienvidu vai dienvidrietumu vējš, kurš rodas Sahārā un pūš uz Vidusjūras ziemeļu piekrasti. Tas nes lietu. Vēja spēks var būt no 2 līdz 9 ballēm pēc Boforta skalas. Dažos Vidusjūras rajonos tas ir arī sauss vējš ar augstu temperatūru.
Siroko rodas Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu tuksnešos. Tas rodas, siltajām gaisa masām kustoties uz ziemeļiem, zema spiediena virzienā uz austrumiem caur Vidusjūru. Siltais un sausais kontinentālais gaiss sajaucas ar daudz aukstāku, mitrāku jūras ciklona gaisu, un, kustoties pret pulksteņrādītāja virzienu, nonāk Eiropā jau kā mitrs dienvidrietumu vējš. Bez nokrišņiem tas var atnest vēl arī smiltis un putekļus no Sahāras tuksneša. Siroko var turpināties gan pusi no dienas, gan arī vairākas dienas pēc kārtas.
Siroko rodas visos gadalaikos; vasarā retāk, bet pavasarī un rudenī biežāk. Vislielāko ātrumu tas sasniedz martā un novembrī, kad tas attīsta ātrumu līdz 100 km/h (28 m/s) — tas jau ir vētras spēks. Tomēr Itālijas un Horvātijas Adrijas jūras krastos tas ir tikai mērens vējš.
Siroko nes arī smiltis un putekļus. Tas var bojāt mehāniskas ierīces un iekļūt telpās. Jebkurā gadījumā, neatkarīgi no tā vai tas ir sauss vai mitrs, tas ir kaitīgs veselībai. Dažreiz siroko izraisa nervu traucējumus, galvassāpes, vājumu, miega traucējumus u.c. Ir pat leģendas, ka kādreiz noziegumi, kuri bijuši izdarīti siroko laikā, bijuši piedoti, jo par to iemeslu uzskatīja siroko radīto sauso un karsto laiku, kurš noved līdz neprātam.
Pīters O'Tūls
Pasaules slavu ieguva ar galveno lomu Deivida Līna 1962. gada filmā "Arābijas Lorenss".
Astoņas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris (1962, 1964, 1968, 1969, 1972, 1980, 1982, 2006), tomēr šajā kategorijā balvu nav ieguvis. 2003. gadā viņam tika piešķirta Kinoakadēmijas goda balva par mūža ieguldījumu kino.
Starptautiskā fonētiskā asociācija
Starptautiskā fonētiskā asociācija (angļu:International Phonetic Association, (IPA), franču: L'Association Phonétique Internationale (API)) ir organizācija, kas veicina fonētikas zinātniskos pētījumus un dažādus šīs zinātnes praktiskos pielietojumus. Asociācijas lielākais ieguldījums zinātniskajā sabiedrībā ir Starptautiskais fonētiskais alfabēts - visu valodu fonētiskā attēlojuma pieraksta standarts. Abreviatūra IPA tiek lietota gan asociācijai, gan alfabētam. Asociācija publicē "Starptautiskās fonētiskās asociācijas žurnālu" (Journal of the International Phonetic Association).
Vēsture
1886. gadā neliela grupa franču un britu valodu pasniedzēju franču lingvista Pola Pasī (Paul Passy) vadībā nodibināja biedrību, kuras mērķis bija veicināt fonētiskā pieraksta lietošanu skolās, lai palīdzētu bērniem apgūt reālistisku svešvalodu izrunu, kā arī palīdzētu jaunāko bērnu lasītapmācībā. Šī grupa pati sevi sauca par Fonētikas skolotāju asociāciju (Dhi Fonètik Tîtcerz' Asóciécon). 1889. gada janvārī asociācijas nosaukums tika mainīts uz Dzīvo valodu profesoru fonētikas asociācija (L'Association Phonétique des Professeurs de Langues Vivantes), bet 1897. gadā - Starptautiskā fonētiskā asociācija (L'Association Phonétique Internationale).
Asociācijas lielākā ietekme pasniedzēju aprindās un kuplākais dalībnieku sastāvs bija ap 1914. gadu, kad tās sastāvā bija 1751 biedrs no 40 valstīm. 1.Pasaules karš un tā sekas stipri iedragāja asociācijas aktivitātes un žurnāls atjaunoja regulāras publikācijas tikai 1922. gadā.
Alfabēta izveide
Grupas sākotnējais mērķis bija izveidot tādu fonētisko simbolu kopumu, kas derētu dažādām izrunām. Respektīvi, lai katrai valodai būtu alfabēts, kurš detaļās atbalstītu šīs valodas skaņas. Vēlāk tika izlemts, ka tam jābūt universālam alfabētam, kur katram simbolam atbilstu viena skaņa dažādās valodās. Alfabēta izveide raiti progresēja līdz 20.gadsimtam. Kopš tā laika ir veikti vairāki alfabēta grozījumi, ko noteica fonētikas zinātnes attīstība.
Miles Away
"Miles Away" ir ASV mūziķes Madonnas trešais singls no 2008. gadā izdotā vienpadsmitā studijas albuma Hard Candy. Sākumā singls tika izdots Japānā, jo 2008. gada jūnijā tas tika iekļauts japāņu Fuji TV seriālā "Change" kā tituldziesma. Oficiāli Warner Bros. dziesmu izdeva 2008. gada 17. oktobrī. Singls bija pēdējais 2008. gadā un pirmais 2009. gadā, kas sasniedza Billboard Hot Dance Airplay topa pirmo vietu.
Krotes pagasts
Krotes pagasts bija viena no Liepājas apriņķa (līdz 1920. gadam Grobiņas apriņķa) pašvaldībām tā austrumos. Robežojās ar Liepājas apriņķa Asītes, Bunkas, Durbes un Vecpils pagastiem, kā arī Aizputes apriņķa Kalvenes pagastu. Pagasta valde atradās Krotē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Krote un Vārtaja (mūsdienās nepastāv).
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Krotes ciemu, ko gan 1947. gada 18. novembrī likvidēja, bet 1949. gada 31. decembrī, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja, ciemu iekļaujot Priekules rajonā. Mūsdienās Krotes pagasta teritorija iekļauta Dienvidkurzemes novada Bunkas un Kalvenes pagastos.
Snūkers
Snūkers ir biljarda paveids, kas ir plaši izplatīts Lielbritānijā. Snūkera galds ir ap 1,78 metrus plats un ap 3,57 metrus garš. Spēlē tiek izmantotas 22 bumbas — 21 mērķbumba (15 sarkanas un sešas "krāsainās" — 1 melna, 1 rozā, 1 zila, 1 brūna, 1 zaļa, 1 dzeltena) un 1 balta sitambumba. Sitienus ar kiju (nūju) izdara pa balto bumbu. Spēles mērķis ir iegūt vairāk punktu nekā pretinieks. Punkti tiek ieskaitīti par sešās laukuma stūru un malu kabatiņās (lūzēs) pēc noteikumiem iesistām bumbām.
Snūkers atšķiras no citiem biljarda paveidiem ar lielāku spēles galdu un nedaudz sarežģītākiem noteikumiem. Lielā daļā profesionālo turnīru, lai pasvītrotu sporta aristokrātisko raksturu, no spēlētājiem tiek prasīts atbilstošs ģērbšanās stils.
Snūkera noteikumi
Snūkeristam, pieejot pie snūkera galda, pirmā bumba, kas jāiesit (neatkarīgi no tā, ko sita otrs snūkerists), ir sarkanā bumba. Ja snūkerists trāpa šo sarkano bumbu, viņš gūst tiesības mēģināt iesist jebkuru "krāsaino" bumbu, iepriekš nosaucot izvēlēto krāsu. Ja arī šis sitiens ir precīzs, atkal sarkano utt. Ja iesit "krāsaino" bumbu, tā tiek nolikta atpakaļ uz snūkera galda. Kad visas sarkanās bumbas ir kabatiņās, tad tiek sistas pārējās bumbas, sākot no mazāk vērtīgajām, šādā kārtībā: dzeltenā, zaļā, brūnā, zilā, rozā un melnā. Neizšķirta gadījumā tiek vēlreiz izspēlēta melnā bumbiņa, ar izlozi nosakot pirmo sitēju.
Bumbiņu nomināli
Sarkana = 1 punkts, dzeltena = 2 punkti, zaļa = 3 punkti, brūna = 4 punkti, zila = 5 punkti, rozā = 6 punkti, melna = 7 punkti.
Snūkers Latvijā
Latvijā snūkers vēsturiski nav bijis populārs sporta veids. Tomēr 21. gadsimtā, kad tas sāka attīstīties pasaulē ārpus britu kultūras ietekmes zonas, tas sasniedza arī Latviju. Latvijā ir savi snūkeristi, kas piedalās Eiropas un pasaules līmeņa turnīros, starptautisko sacensību tiesneši un profesionālās biljarda skolas Snooker Academy filiāle. Ja vīriešu konkurencē sekmes ir nelielas, tad sievietes divreiz uzvarējušas Eiropas čempionātā amatieriem — 2012. gadā zelta medaļu ieguva Tatjana Vasiļjeva, bet 2023. gadā Anna Prisjažņuka. Starp junioriem Artemijs Žižins bijis Eiropas junioru čempions grupā līdz 16 gadiem, bet Filips Kalniņš 2023. gadā ieguva bronzas godalgu pasaules čempionāta junioru grupā līdz 18 gadiem. TV kanālā Eurosport krieviski snūkeru apskata Latvijas sporta komentētājs Vladimirs Siņicins.
2013. gadā Daugavpilī notika Pasaules čempionāts amatieriem, bet Rīgā notikuši Eiropas un Pasaules tūres posmi.
Pasaules čempionāts
Pēdējo gadu pasaules čempioni:
Luciana
Luciana (arī Lu.Ci-Ana ) ir grupas Juno Reactor otrais albums. Tajā ir tikai viena, 61 minūti gara kompozīcija, kas tika radīta mākslinieces Normas Flečeres (tajā laikā arī Bena Votkinsa draudzene) mākslas projektam The Missile Project, kas sastāvēja no balistiskās raķetes maketa, kuru bija plānots vadāt pa Londonas ielām, lai gan projekta sagatavošanai tika patērēts mēnesis, Londonas policija projektu aizturēja pāris stundas pēc izbraukšanas ielās.
1980. gada vasaras olimpisko spēļu boikots
boikots bija daļa no ASV uzsāktām darbībām, protestējot pret Padomju Savienības iebrukumu Afganistānā. Pēc četriem gadiem PSRS un vairākas citas valstis boikotēja, kas norisinājās Losandželosā, tādējādi protestējot pret ASV attieksmi pret PSRS. 29 no boikotējošajām valstīm piedalījās citās sacensībās Liberty Bell Classic, plašāk zināmas kā Olimpiskā boikota spēles, kas notika Pensilvānijas Universitātē, Filadelfijā.
1980. gada olimpiskajās spēlēs kopumā nepiedalījās 65 valstis, kas tika uzaicinātas piedalīties. Tomēr ne visas boikotēja tās, dažas no tām nepiedalījās finansiālu grūtību dēļ.
Emīls Melderis
Emīls Melderis ( — ) bija latviešu tēlnieks, kuram ir bijusi liela nozīme latviešu tēlniecības tektoniskās uzbūves principu tālākvirzīšanai, nopamatošanā un izkristalizēšanā. Bijis viens no latviešu tēlniecības pamatlicējiem, tolaik nelielās latviešu tēlnieku saimes nacionālās skolas veidotāju loka, kas iepazinis un izvērtējis Rietumeiropas mākslas sasniegumus un avangarda ievirzes. Galvenā darbības joma bijusi stājtēlniecība - portrets un figurālas kompozīcijas, īpaši cilvēka tēla īpatnēja interpretācijas paveida - vispārinātu galvas veidojumu radīšana Bijis Rīgas mākslinieku grupas loceklis.
Bohinas ezers
Bohinas ezers (be, Богіна) ezers Baltkrievijā, netālu no Lietuvas robežas. Krasti smilšaini, vietām — purvaini. Astoņas salas, no kurām divas ir dabas aizsargājamie pieminekļi. Populāra atpūtas vieta, ezers bagāts ar zivīm.
Scissor Sisters
Scissor Sisters ir amerikāņu popgrupa. Grupa tika dibināta 2001. gadā Ņujorkā, ASV. Grupa ir izdevusi trīs studijas albumus: Scissor Sisters, Ta-Dah un Night Work. Grupa ir duvusi panākumus gan dzimtenē ASV, tāpat arī Eiropā, Kanādā un Austrālijā.
Pērkones pagasts
Pērkones pagasts bija viena no Liepājas apriņķa (līdz 1920. gadam Grobiņas apriņķa) pašvaldībām tā rietumos, Baltijas jūras kratā. Robežojās ar Liepājas pilsētu un Grobiņas un Nīcas pagastiem. Pagasta valde atradās Pērkonē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Bernāte un Pērkone.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Bernātu un Pērkones ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Liepājas rajonā. Mūsdienās Pērkones pagasta teritorija iekļauta Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā un neliela teritorija Liepājas pilsētā.
Strustas ezers
Strustas ezers (be) ir ezers Baltkrievijas ziemeļu daļā, Vitebskas apgabalā, netālu no Latvijas robežas, Braslavas ezeru nacionālā parka teritorijā.
Ziemeļu piekrastē līdz 30 m augstas krastu nogāzes. Daudz līču – krasta līnija stipri saposmota. Ezera dobē trīs ieplakas, kuras atdala sēkļi. Septiņas salas, kuru kopējā platība – 2,58 km². Ap 45% ezera aizauguši.
Emīls Melderis
Biogrāfija
Jēkabs Emīls Millers, kas ar mākslinieka vārdu zināms kā Emīls Melderis, dzimis 1889. gada 27. maijā Rencēnu pagastā. Mācījies Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolā, pēc kuras pabeigšnas 1915. gadā ticis iesaukts armijā. 1918. gadā atgriezies mājās un iesaistījies tuvākās pilsētas Valmieras makslinieku organizētajā mākslas dzīvē (1919), kur tapa pirmie patstāvīgie darbi. 1924. gadā devies uz Parīzi, kur iepazinies ar Rietumeiropas mākslu un iepazīstinājis ar Rīgas mākslinieku grupas kolēģu darbiem, kā arī sastapies ar avangarda mākslas pārstāvjiem: arhitektu Lekorbizjē, māksliniekiem Žaku Lipšicu (1891-1973), Amedē Ozanfānu (1886-1966), L. Markuzi (1883-1941), kuros tēlnieku saistīja interese par lakonisku, racionāli pamatotu plastisko izteiksmi. Otrreiz Emīls Melderis Parīzi apmeklējis 1928. gadā, neienesot pārmaiņas viņa daiļradē, bet, nostiprinot pārliecību, ka latviešu tēlniecībai jāattīsās reālisma tradīciju gultnē. 1920.-1930. gados tēlnieks daudz laika veltījis pedagoga darbam, strādādams par skolotāju vispārizglītojošās skolās (1918-1940), vadīdams Rīgas Tautas augstskolas Tēlniecības studiju (1930-1931; 1933-1934). Viņa tēlniecības mācīšanas metodika balstījās uz atziņu par uzbūves principa noteicošo lomu tēlniecības trīsdimensionālā uztverē.
Mākslinieciskā darbība
Emīla Meldera radošās darbības sākums attiecināms uz 1918.-1919. gadu, pirmie patstāvīgie darbi - portreti bija tēlnieka novadnieki "Miņkinu Bērzs" un "Zvārtes Vilis", kas iezīmīgi ar interesi par cilvēka iekšējo būtību, formas plastisko skaudrumu. Šīs īpašības raksturīgas arī turpmākajos darbos. Spēcīgākas un tektoniski skaidrākas tēlnieciskās izteiksmes meklējumos 1920. gadu sākumā tēlnieks sācis pievērsties konstruktīvās sintēzes paņēmieniem, saglabājot saikni ar realitāti. Agrīnā posma tektonisko principu meklējumu eksperimentālais raksturs pakāpeniski pāraug klasiski skaidrā, reālistiskam skatījumam pakārtotā stila noteiktībā, kur apvienojas psiholoģiski precīzs raksturojums un tēlnieciskā ģeometrizācija. Pilnveidodams kompozicionālās atlases un uzbūves meistarību, sajuzdams apjoma nozīmi tēla iedzīvinājumā, tēlnieks no ģeometrizētu pamatformu atkailinājuma pāriet uz apaļotiem apjomiem stingras kompozicionālas uzbūves ietvaros; kompozīcijas nav statiskas, attīstot izteikti tēlnieciskus izteiksmes līdzekļus: masu noteiktību un spēku, to attiecības, samērus, uzbūves pamatojumu. Tēlniecisko meklējumu pamatā ir daba un konkrētā vietā novērotais. 1920.-1930. gados līdztekus vispārinātiem galvu veidojumiem tēlnieks turpina arī psiholoģiskā raksturportreta līniju, kuru zīmīgākā īpatnība ir stingri reālisma principos balstītā kompozīcijas un plastiskā risinājuma vienkāršība, portretu kompozīcijās dominējot atturīgai, iekšējā kustībā tvertai galvas apjoma kopformai.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu devītajā dienā (20. februārī) sacīkstes norisinājās 9 disciplīnās un tika izcīnīti 6 medaļu komplekti.
Emīls Melderis
Mākslinieciskā darbība
Mākslinieks devis savu ieguldījumu arī grāmatu ilustrāciju veidošanā, piemēram, Andreja Pumpura "Lāčplēsis" (1936). Pēdējais tēlnieka darbs granītā "Sencis" (1976).
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Emīls Melderis
Mākslinieciskā darbība
1964. gadā Melderim piešķirts Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukums.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)
Ātrslidošana
02:15 - 04:00 - Vīrieši, 1500 metri
Emīls Melderis
Piemiņai
Skulptūra Valmierā "Valmieras puikas", kuras viens no triju varoņu prototipiem ir Emīls Melderis.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)
Bobslejs
03:00 - 05:40 - Vīrieši, divnieki, 1. un 2. brauciens
Emīls Melderis
Izmatotā literatūra
Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860-1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)
Distanču slēpošana
23:30 - 01:00 - Vīrieši, 30 km iedzīšana
Frīstaila slēpošana
20:00 - 21:35 - Sievietes, akrobātika, kvalifikācija
Hokejs
Vīriešu turnīrs
Sieviešu turnīrs
Kalnu slēpošana
20:00 - 21:45 - Sievietes, supergigants
Kērlings
19:00 - 22:00 - Vīrieši
00:00 - 03:00 - Sievietes
05:00 - 08:00 - Vīrieši
Šorttreks
03:45 - 06:15 - Sievietes, 1500 metri
03:45 - 06:15 - Vīrieši, 1500 metri
Vija Artmane
Vija Artmane (dzimusi Alīda Artmane Kaivē, Sēmes pagastā, mirusi  Strenčos) bija latviešu teātra un filmu aktrise, sabiedriskā darbiniece un politiķe. Uzskatīta par vienu no izcilākajām 20. gadsimta latviešu teātra un kino aktrisēm.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)
Tramplīnlēkšana
21:30 - 23:10 - lielais tramplīns, fināls
Vija Artmane
Biogrāfija
Alīda Vija Artmane dzimusi 1929. gada 21. augustā Tukuma apriņķa Kaivē, kur viņas tēva vecākiem — Ansim un Karlīnai Artmaņiem — piederēja jaunsaimniecība "Dekšņi". Artmaņu dēls Fricis Arnolds (1910—1929) apprecēja poļu izcelsmes laukstrādnieci Annu Regīnu Zaborsku (1903—1975), taču pavasarī viņš vēderplēves iekaisuma dēļ nomira vēl pirms meitas dzimšanas. Vijas bērnība daļēji aizritēja Sēmes pagasta "Dekšņās", kur dzīvoja tēva māsas ģimene. Sešu gadu vecumā māte meiteni aizsūtīja pie bezbērnu zemnieku ģimenes, kas dzīvoja starp Iecavu un Baldoni, tur arī Vija uzsāka skolas gaitas. 1930. gadu vidū pārcēlās uz dzīvi Rīgā pie mātes.
No 1937. līdz 1944. gadam viņa mācījās Rīgas 48. pamatskolā, no 1944. līdz 1947. gadam mācījās Rīgas 6. vidusskolā, no 1947. līdz 1948. gadam — Rīgas 3. vidusskolā. Līdztekus no 1946. līdz 1949. gadam mācījās Dailes teātra Otrajā studijā. 1949. gada 16. oktobrī kļuva par Dailes teātra aktrisi. 1950. gada viņu uzņēma Latvijas Teātra savienībā.
Vija Artmane bija viena no izcilākajām 20. gadsimta latviešu teātra un kino aktrisēm. Kopumā viņa tēloja vismaz 85 lomas uz teātra skatuves un piecdesmit — kinofilmās. Uzsākot darbu teātrī, viņa ātri sev pievērsa Dailes teātra dibinātāja un galvenā režisora Eduarda Smiļģa uzmanību. Pirmie lielie panākumi atnāca ar Džuljetas lomu Šekspīra lugā "Romeo un Džuljeta", kur viņas partneris bija Eduards Pāvuls. 1953. gadā Artmane apprecējās ar Dailes teātra aktieri Artūru Dimiteru (1915—1986), viņiem piedzima divi bērni — mūziķis Kaspars Dimiters (1957) un māksliniece Kristiāna Dimitere (1965). 1955. gadā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas Kirova rajona Tautas deputātu padomes deputāti.
Filmēties Artmane sāka 1956. gadā Rutas lomā Rolanda Kalniņa filmā "Pēc vētras", bet par savu īsto kinokarjeras sākumu pati uzskata Daces lomu Pāvela Armanda filmā "Kā gulbji balti padebeši iet" (1956). 1958. gadā viņa kļuva par Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedri. Artmane filmējās ne tikai Rīgas Kinostudijas filmās, bet ar lieliem panākumiem arī ārpus Latvijas. Viņa spēlēja galveno sieviešu lomu — Soņu Ļenfilm studijas filmā "Dzimtas asinis" (1964).
1968. gadā Artmane kļuva par PSKP biedri, 1971. gadā bija LKP 21. kongresa un PSKP 24. kongresa delegāte, 1976. gadā — LKP 22. kongresa delegāte. 1980. gadā kļuva par Padomju Miera aizstāvēšanas komitejas priekšsēdētāja vietnieci. No 1980. līdz 1987. gadam Artmane bija Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāte. No 1983. līdz 1985. gadam bija Latvijas PSR Teātra biedrības valdes priekšsēdētāja.
Mirusi, apbedīta Pokrova kapos.
Par Viju Artmani
Par Artmani sarakstīti vairāki literāri darbi:
Režisors Rolands Kalniņš uzņēmis par Viju Artmani dokumentālu filmu "Saruna ar karalieni" (1980).
Draudzīgais aicinājums
Draudzīgais aicinājums ir 1935. gada 28. janvārī Latvijas valsts vadītāja Kārļa Ulmaņa iedibināta akcija — aicinājums dāvināt grāmatas savām bijušajām skolām. Pirmajā akcijas norises gadā skolas saņēma 1,7 miljonu grāmatu un tūkstošiem gleznu. Kopš 1994. gadā šī tradīcija ir atjaunota.
Gangtoka
Gangtoka (en, hindi un ne) ir Indijas pilsēta. Lielākā pilsēta Sikimas štatā, kā arī šī štata galvaspilsēta. Tā atrodas 1437 metru augstumā virs jūras līmeņa, pašā Himalaju kalnu pakajē.
Oimjakona
Klimats
Vidējā gaisa temperatūra Oimjakonā janvārī ir -47 °C, kas to padara par aukstāko vietu ziemeļu puslodē. Nebeidzas arī strīdi par to, kuru no pilsētām - Oimjakonu vai Verhojansku uzskatīt par Zemes aukstuma polu. Oficiāli pati zemākā gaisa temperatūra Oimjakonā bija -67,7 °C, novērota 1933. gadā, bet Verhojanskā -67,8 °C 1892. gadā (Oimjakonā tolaik nekādi laikapstākļu novērojumi vēl netika veikti). Tomēr neoficiāli 1924. gadā Oimjakonā esot reģistrēta temperatūra -71,2 °C. Pēc galvenās ģeofiziskās observatorijas datiem Oimjakonā gaisa temperatūra ziemā ir par 3,5 grādiem zemāka nekā Verhojanskā.
Beep
“Beep” ir amerikāņu grupas Pussycat Dolls trešais singls no debijas albuma PCD, kas tika izdots 2006. gada sākumā. Dziesma guva vidējus panākumus, sasniedzot top 20 vairākos topos. ”Beep” kļuva par grupas trešo singlu, kas iekļuvis Billboard top 20.
Topu pozīcijas
“Beep” debitēja deviņdesmit trešajā vietā Billboard Hot 100 topā, vēlāk tas sasniedza trīspadsmito vietu, kļūstot par Pussycat Dolls trešo singlu, kuram izdevies iekļūt pirmajā divdesmitniekā, tomēr tas nebija tik veiksmīgs kā ”Don’t Cha” un ”Stickwitu”, kas ierindojās top 10. Kanādā ”Beep” neguva komerciālus panākumus, tas ierindojās tikai četrdesmit piektajā vietā. Apvienotajā Karalistē singls debitēja un sasniedza otro vietu, kurā tas noturējās salīdzinoši īsu laiku — vienpadsmit nedēļas. Labus panākumus singls guva arī Okeānijā. Austrālijā singls ieguva zelta statusu ar pārdotām 35000 kopijām. Jaunzēlandē singls debitēja divdesmit piektajā vietā, pēc nedēļas tas sasniedza pirmo vietu, kur tas pavadīja septiņas nedēļas. Eiropā singls guva labus panākumus, ierindojoties otrajā vietā European Hot 100 topā.
Pressurized Mating Adapter
Pressurized Mating Adapter jeb PMA (en "Hermētisks savienojošais adapters") ir trīs Starptautiskās kosmosa stacijas komponenti, kas kalpo kā savienotājelementi starp stacijas moduļiem vai kosmosa kuģiem ar atšķirīgiem saslēgšanās mehānismiem. Tos izgatavojis ASV uzņemumu Boeing.
Pirmie divi PMA tika palaisti kopā ar Unity moduli 1998. gadā Space Shuttle misijā STS-88. Trešais stacijā tika nogādāts 2000. gadā ar STS-92.
Katram PMA vienā galā ir Common Berthing Mechanism pasīvais saslēgšanās mehānisms, kuru iespējams savienot ar citu ASV segmenta moduli. PMA otrā galā ir Androgynous Peripheral Attach System (APAS-95) pasīvais saslēgšanās ports, pie kura var pievienot citu moduli (ar APAS aktīvo portu) vai kosmosa kuģi. PMA ir hermētiski noslēgts un apsildāms; elektroenerģijas un datu pārraide iespējama caur saslēgšanās porta gredzenos iebūvētiem savienojumiem, kā arī ārpusē uzstādāmiem kabeļiem.
Asītes pagasts
Asītes pagasts bija viena no Liepājas apriņķa (līdz 1924. gadam Aizputes apriņķa) pašvaldībām tā austrumos. Robežojās ar Liepājas apriņķa Krotes, Bunkas, Priekules, Vaiņodes un Embūtes pagastiem un Aizputes apriņķa Kalvenes un Nīkrāces pagastiem. Pagasta valde atradās Asītē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Asīte, Audari, Dinzdurbe un Nodega.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
Pēc 1920. gada zemes reformas pagasta Dinzdurbes muižu (Diensdorf) ar Bagas pusmuižu sadalīja 71 vienībā 1338 ha kopplatībā, Nodegu-Vartājas muižu (Nodaggen-Wartajen) sadalīja 42 vienībās 847 ha kopplatībā, Maženieku muižu (Mescheneeken) ar Kārļa un Mucenieku pusmuižām sadalīja 24 vienībās 403 ha kopplatībā, Priekules-Asītes muižu (Preekuln-Assiten) ar Ābelnieku pusmuižu sadalīja 33 vienībās 542 ha kopplatībā, Bagas-Asītes (Audara) muižu (Bagge-Assiten) ar Stepiņu, Kalna un Vagaru pusmuižām sadalīja 34 vienībās 568 ha kopplatībā, Elku muižu (Leiden) sadalīja 18 vienībās 319 ha kopplatībā, Jauno muižu (Neuhof)  sadalīja 7 vienībās 134 ha kopplatībā.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Asītes un Nodegu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Priekules rajonā. Mūsdienās Asītes pagasta teritorija iekļauta Dienvidkurzemes novada Priekules, Bunkas, Embūtes un Vaiņodes pagastos.
Brūku ģimene
Brūku ģimene ir angļu ģimene, kas no 1841. līdz 1946. gadam valdīja Saravakā (tagad Malaizijas štats).
Saravakas radžas:
Sviras ezers
Sviras ezers ir ezers Baltkrievijas rietumu daļā. Atrodas iegarenas formas ieplakā. Austrumu krasts 12—15 m augsts, rietumu krasts zemāks — 3—5 m. Krasti stāvi, smilšaini. Austrumu krasts vietām purvains. Pie ezera atrodas sanatorija "Svir".
Herberts Vasiļjevs
Herberts Vasiļjevs (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, kurš Latvijas hokeja izlases rindās nereti spēlēja arī centra pozīcijā. Vasiļjevam bez Latvijas pilsonības ir arī Vācijas pilsonība. Karjeras laikā aizvadījis 51 spēli Nacionālajā hokeja līgā. Karjeras lielāko daļu pavadījis Vācijas hokeja līgas klubā Krēfeldes "Pinguine", no 2007. līdz 2017. gadam pildot arī tās kapteiņa funkcijas. Latvijas izlases rindās spēlējis trīs olimpisko spēļu turnīros, kā arī 11 Pasaules čempionātos.
2017. gada jūlijā Vasiļjevs tika apstiprināts par Latvijas U-18 hokeja izlases galvenā trenera Oļega Sorokina asistentu.
Juniora gadi
Herberts ir bijušā Latvijas hokeja izlases trenera Haralda Vasiļjeva dēls. Kopā ar tēvu deviņdesmitajos gados viņš devās uz Vāciju, kur spēlēja vietējās jauniešu līgās, kamēr tēvs strādāja par treneri. Jau 18 gadu vecumā hokejists debitēja DEL, aizvadot pilnu sezonu Krēfeldes "Pinguine" rindās, tomēr pēc 1994.—95. sezonas beigām devās spēlēt uz Ziemeļameriku.
Florida, Atlanta un Vankūvera (1995—2003)
Pirmo sezonu Ziemeļamerikā Herberts aizvadīja Ontārio hokeja līgas klubā Gilfas "Storm", taču jau nākamajā sezonā pietuvojās NHL, spēlējot AHL kluba Karolīnas "Monarchs" rindās. Turpinot spēlēt AHL, Vasiļjevs 1998. gada vasarā noslēdza līgumu ar Floridas "Panthers", kuras sastāvā 1999. gada 9. aprīlī piedzīvoja arī savu debiju NHL. "Panthers" rindās Vasiļjevs aizvadīja piecas spēles. Vasiļjevs kļuva vien par otro Latvijas hokejistu pēc Pētera Skudras, kas spēlējis NHL, iepriekš netiekot izvēlēts līgas draftā. 1999. gada jūnijā Vasiļjevs tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību, kuras sistēmā pavadīja nākamās divas sezonas. Šo divu sezonu laikā Herberts kopā aizvadīja 28 spēles NHL, 1999.—2000. sezonā atzīmējoties arī ar saviem pirmajiem gūtajiem vārtiem līgā. 2001. gada vasarā Vasiļjevs noslēdza līgumu ar Vankūveras "Canucks", kuras rindās 2001.—02. sezonā aizvadīja 18 spēles, bet 2002.—03. sezonu, tā arī netiekot izsaukts uz Vankūveru, Vasiļjevs aizvadīja Manitobas "Moose" rindās. 2002. gada februārī Vasiļjevs guva nopietnu traumu, kuras rehabilitācija prasīja sešus mēnešus. Pēc šīs sezonas Herberts cerēja noslēgt jaunu līgumu ar "Canucks", taču tas neizdevās, un spēlētājs izlēma atgriezties Eiropā.
Krēfeldes "Pinguine" (2003—2017)
Pēc atgriešanās no Ziemeļamerikas, Vasiļjevs noslēdza viena gada līgumu ar Krievijas Superlīgas klubu Habarovskas "Amur", kuru tobrīd trenēja Latvijas treneris Leonīds Beresņevs. Gūstot vien 11 punktus 37 spēlēs, Vasiļjevs savu karjeru Krievijā neturpinājā, bet 2004. gada vasarā noslēdza līgumu ar Vācijas hokeja līgas klubu Nirnbergas "Ice Tigers".
Pēc Nirnbergā aizvadītās sezonas, Herberts pievienojās Krēfeldes "Pinguine" rindām, kurā uzbrucējs pirms 11 gadiem bija uzsācijs savas profesionālā spēlētāja gaita un kuru īslaicīgi trenējis bija arī viņa tēvs. Vasiļjevs ar klubu noslēdza līgumu uz diviem gadiem. 2006. gada 16. decembra spēlē pret Frankfurtes "Lions" Vasiļjevs uzstādīja DEL līgas rekordu, vienā spēlē gūstot četrus vārtus un izdarot četras rezultatīvas piespēlēs, tādējādi gūstot astoņus punktus vienā spēlē. Tās pašas sezonas noslēgumā Vasiļjevs, kurš bija arī līgas labākais vārtu guvējs, tika atzīts arī par sezonas labāko spēlētāju. 2007. gada 13. februārī viņš pagarināja savu līgumu uz vēl trim sezonām, bet sākot ar 2007.—08. sezonu kļuva arī par komandas kapteini. 2007., 2008. un 2009. gadā Vasiļjevs piedalījies DEL Zvaigžņu spēlēs. 2010. gada vasarā Vasiļjeva līgums bija beidzies, un līgumu ar spēlētāju cerēja parakstīt arī KHL klubs Rīgas "Dinamo", taču, pēc ilgām pārrunām, tika panākta vienošanās ar Krēfeldes klubu par līguma noslēgšanu uz nākamajām trim sezonām. Pēc 2010.—11. sezonas beigām Herberts izlēma pieņemt Vācijas pilsonību, tādējādi Vācijas hokeja līgas ietvaros vairs netiekot uzskaitīts kā leģionārs.
2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās savainojumu dēļ Vasiļjevs aizvadīja mazāk nekā pusi regulārās sezonas spēļu. 2015.—16. gada sezonā ar 40 punktiem bija otrs rezultatīvākais "Pinguine" spēlētājs aiz Daniela Pjetas. 2016.—17. gada sezonā uzbrucēja rezultativitāte ievērojami kritās, 51 spēlē atzīmējoties vien ar 12 punktiem. Īsi pirms regulārās sezonas noslēguma Vasiļjevs paziņoja, ka tā ir viņa pēdējā sezona profesionālajā karjerā.
Latvijas izlase
Izlases rindās Vasiļjevs piedalījies 2006., 2010. un 2014. gada Olimpiskajās spēlēs, 11 Pasaules čempionātos, kā arī vairākos pārbaudes turnīros. Kopumā 127 spēlēs atzīmējies ar 29 vārtu guvumiem un 46 rezultatīvām piespēlēm.
Pirmais pasaules čempionāts, kurā Latvijas izlases sastāvā spēlēja arī Vasiļjevs, bija 1998. gadā, kad Herberts bija vien 21 gadu vecs. Leonīds Beresņevs viņu iespēlēja ceturtajā maiņā kopā ar Aleksandru Ņiživiju un Juri Opuļski. Vasiļjevs turnīru noslēdza ar divām rezultatīvām piespēlēm. Divus gadus vēlāk, 2000. gadā, spēlējot tēva vadītajā izlasē, viņš tika iespēlēts jau pirmajā maiņā, blakus Harijam Vītoliņam. Lai gan Kurts Lindstrēms Vasiļjevu vēlējās redzēt 2002. gada Olimpisko spēļu sastāvā, pāris dienas pirms došanās uz izlasi uzbrucējs guva traumu. Nākamais lielais turnīrs pēc 2000. gada Pasaules čempionāta Vasiļjevam bija 2004. gada Pasaules čempionāts Prāgā, kas bija Lindstrēma pēdējais turnīrs pie izlases stūres. Kopš tā Vasiļjevs neizlaida nevienu Pasaules čempionātu līdz pat 2012. gadam. Rīgā notiekošajā 2006. gada Pasaules čempionātā Vasiļjevs atzīmējās ar vienu vārtu guvumu. 2009. gada Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā Rīgā, kā arī 2010. gada Pasaules čempionātā Vasiļjevs pildīja izlases kapteiņa funkcijas. 2010. gada Pasaules čempionāta laikā Herberts aizvadīja arī 100. spēli izlases sastāvā.
Pēc 2011. gada Pasaules čempionāta beigām Vasiļjevs publiski atzina, ka apsver iespēju beigt savu karjeru Latvijas izlasē. Līdz ar Vācijas pilsonības pieņemšanu mēnesi vēlāk, karjeru Latvijas izlasē Vasiļjevs arī beidza. Tomēr Vasiļjevs negaidīti atgriezās izlasē 2014. gada ziemas olimpiskās spēlēs un vēlāk piedalījās arī 2014. gada Pasaules čempionātā hokejā, turnīrā uzņemoties izlases kapteiņa pienākumus.
Izolēta valoda
Izolēta valoda ir dabiska valoda, kurai nav redzamu ģenealoģisku saikņu ar citām dzīvajām valodām, respektīvi, kurām nav kopēja zināma izcelsme ar kādu citu valodu. Tās būtībā veido valodu saimi, kas sastāv no vienas valodas. Zināmākie piemēri ir basku valoda, ainu valoda un korejiešu valoda, kaut arī katrā no šiem gadījumiem atsevišķi lingvisti apgalvo, ka ir atrodamas saiknes ar citām valodām.
Atsevišķos gadījumos kā izolētu saprot "relatīvi" izolētu valodu. Piemēram, albāņu, armēņu un grieķu valodas parasti sauc par "izolētajām indoeiropiešu valodām". Kaut arī tās ir daļa no indoeiropiešu valodu saimes, tās nepieder ne pie viena no atzītajiem atzariem (kā piemēram, baltu, ģermāņu u.c.). Šādas valodas parasti veido pašas savus atzarus. Bez šāda pārprotama konteksta, "izolēta" ir jāsaprot šā vārda absolūtajā nozīmē.
Dažas valodas ir kļuvušas par izolētām valodām laika gaitā, kad visas zināmās radniecīgās valodas ir mirušas. Piemēram, Brazīlijas pirahaņu valoda ir vienīgā izdzīvojusī muru valodu saimes valoda. Citas, kā piemēram, basku valoda, ir izolēta, cik vien tās eksistence ir dokumentēta. Reizēm ir vērojams arī pretējs process: kādreiz par izolētām atzītas valodas var tikt pārklasificētas par nelielām valodu saimēm. Tā notika ar japāņu valodu, kad daži dialekti, kā okinaviešu, tika atzīti par pilntiesīgām valodām un tika noformulēta japāņu valodu saime.
Izolētās valodas dažkārt tiek uzskatīts par neklasificētu valodu speciālo gadījumu. Tās ir situācijas, kad valodas piederību neizdodas klasificēt pat pēc padziļinātiem pētījumiem. Ja šādi pētījumi galu galā ir rezultatīvi, agrāk par izolētu uzskatīta valoda var tikt pieskaitīta kādai valodu saimei. Relatīvi nesen tas notika ar Ziemeļaustrālijas jaņuvu valodu, kura tika attiecināta uz pamaņunu valodu saimi.
Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
FIBA Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (en) ir galvenais sieviešu basketbola izlašu turnīrs Eiropā, kurā tiek noteikta kontinenta spēcīgākā valstsvienība. Turnīru organizē FIBA Europe. Katrs čempionāts ir arī kā kvalifikācijas turnīrs olimpiskajām spēlēm vai Pasaules čempionātam. Eiropas čempionāts kopš 1950. gada notiek reizi divos gados, laikposmā no 1950. gada līdz 1980. gada — pāra gados, taču kopš 1981. gada čempionāts tiek rīkots nepāra gados.
Pirmais Eiropas čempionāts notika 1938. gadā Itālijā, kurā uzvarēja mājinieces — Itālijas izlases spēlētājas. Kopš tā laika ir notikuši 38 čempionāti. Pašreizējās Eiropas čempiones ir Serbijas izlases spēlētājas. Visvairāk reizes (21) par Eiropas čempionēm ir kļuvusi PSRS izlase.
Kvalifikācija
Pašreizējais turnīra formāts nosaka, ka čempionāta finālturnīrā piedalās 16 valstsvienības. Automātiski turnīram kvalificējas turnīra mājinieki un iepriekšējā čempionāta pirmo 5 vietu ieguvēji. Ja starp pirmajām 5 valstsvienībām ir nākamā čempionāta organizētājvalsts, tad turnīram kvalificējas 6. vietas ieguvēji. Pārējās valstsvienības sacenšas kvalifikācijas turnīrā par iespēju startēt finālturnīrā. Kvalifikācijas turnīrs parasti notiek gadu pirms čempionāta. Izlases tiek sadalītas 4 grupās, kur tās aizvada divu apļu grupu turnīru (viena spēle mājās, otra — izbraukumā). Tad turnīram kvalificējas katras grupas uzvarētāja un 5 labākās izlases, kas nav kvalificējušās turnīram kā grupu uzvarētājas.
Īsi pirms finālturnīra tiek izspēlēta pēdējā ceļazīme uz čempionātu, ko grupu turnīra ceļā izspēlē atlikušās kvalifikācijas turnīra dalībnieces.
Izspēles kārtība
Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm ticis spēlēts pēc dažādām izspēles sistēmām, sākot ar grupu turnīru čempionāta pirmsākumos līdz pat vairāku kārtu turnīram mūsdienās.
Pašreizējais turnīra formāts nosaka, ka čempionāts sākas ar priekšsacīkstēm. Turnīra pirmajā posmā — pirmajā kārtā — visas 16 izlases sadalītas četrās grupās pa četrām izlasēm katrā. Pirmajā kārtā tiek aizvadīts viena apļa turnīrs, pēc kura ceturtdaļfinālam kvalificējas katras grupas uzvarētāja, astotdaļfinālam — katras grupas 2. un 3. vietas ieguvējas, savukārt pēdējo vietu ieņēmušās izlases beidz dalību turnīrā.
Izslēgšanas spēlēs ir četras kārtas: astotdaļfināli, ceturtdaļfināli, pusfināli un fināli. Ceturtdaļfinālu zaudētāji savā starpā noskaidro 5.—8. vietas sadalījumu, savukārt ceturtdaļfinālu uzvarētāji turpina cīņu par čempiontitulu.
2010. gada NHL drafts
2010. gada NHL drafts bija jau 48. NHL drafts, kurš notika 2010. gada 25. un 26. jūnijā Staples Center Losandželosā. Kopā tika draftēti 210 spēlētāji septiņās kārtās.
Filips Melanhtons
Filips Melanhtons (, dzimis kā Philipp Schwartzerd;, miris ) bija vācu akadēmiskais darbinieks, teologs, nozīmīga persona luteriskajā Reformācijā, Mārtiņa Lutera draugs, domubiedrs un līdzgaitnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1497. gadā Bretenē, Karlsrūes tuvumā ieroču meistara ģimenē. Jau agrā skolas vecumā atklājās viņa spējas valodu apguvē. Studēja Heidelbergas un Tībingenes Universitātēs. Nokļuva humānisma ietekmē un dedzīgi atbalstīja izglītošanās ideālus. Ieradās Vitenbergā kā latīņu un grieķu valodas speciālists un pievienojās Reformācijai. Māriņa Lutera dzīves laikā viņu uzskatīja par otro nozīmīgāko personu Vitenbergas Reformācijas teoloģijā.
Tā kā pēc rakstura viņš bija mieru meklējošs, tad pēc Mārtiņa Lutera nāves padevās oponentu spiedienam, par ko izpelnījās lielu kritiku. Dzīves nogalē vadīja vienu no luterāņu teoloģijas daļām. Pēc Mārtiņa Lutera nāves sarakstītajos darbos ievērojama novirze no paša Lutera un vēlāko luterāņu mācības jautājumos par cilvēka gribas līdzdarbošanos cilvēka pestīšanā un par Jēzus Kristus miesas un asiņu patieso klātbūtni Svētajā Vakarēdienā.
Bibliogrāfija
Filips Melanhtons sarakstīja tādus nozīmīgus luteriskās teoloģijas darbus kā Augsburgas ticības apliecība, Augsburgas ticības apliecības aizstāvība (Apoloģija), Par pāvesta varu un primātu (Traktāts) (pievienotas Vienprātības grāmatai), kā arī sistemātiskās teoloģijas darbus.
Purmsātu pagasts
Purmsātu pagasts bija viena no Liepājas apriņķa pašvaldībām tā vidusdaļā. Robežojās ar Priekules, Gramzdas, Kalētu, Bārtas, Gaviezes un Virgas pagastiem. Pagasta valde atradās Purmsātos.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Priednieku un Purmsātu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Priekules rajonā. Mūsdienās Purmsātu pagasta teritorija iekļauta Dienvidkurzemes novada Virgas pagastā.
Pevenči
Pevenči ir mapuču etniskā grupa. (mapudungunu: pehuén 'Čīles araukārija' un che 'cilvēki' ) Pehuénche - " 'pehuén' koka cilvēki" jeb "araukāriju cilvēki". Dzīvo Andu kalnos.Čīlē no Maule upes ziemeļos līdz Lonkimaja vulkānam dienvidos. Argentīnā Neukenas provincē uz rietumiem no Alumīnē ezera.
Kā jau liecina Pevenču etnonīms Čīles araukārija ieņem svarīgu lomu viņu ekonomiskajā, sociālajā un garīgajā dzīvē. Araukāriju sēklas plaši tiek izmantotas pārtikā gan svaigā veidā, gan arī apceptas. Araukārijas kalpo arī kā galvenais kurināmā avots. Araukāriju sveķus plaši izmanto medicīnā, lai atvieglotu galvassāpes, saaukstēšanos kā arī brūču, čūlu un sastiepumu ārstēšanā. Pastāv arī ar araukārijām saistīti reliģiskie rituāli un ticējumi.
Atašiene (stacija)
Atašiene ir viena no līnijas Krustpils—Rēzekne II dzelzceļa stacijām, atrodas Jēkabpils novada Atašienes pagastā, apmēram 1,5 km uz dienvidiem no pagasta centra Atašienes. Saglabājusies arī vecā stacijas ēka pie autoceļa P62 pārbrauktuves. Ēka būvēta no sarkaniem ķieģeļiem, mūsdienās pamesta un izdemolēta. Atašienē pietur maršruta Rīga—Zilupe dīzeļvilcieni.
Vēsture
Stacija ar nosaukumu "Borhi" ierīkota 1901. gadā uz grāfam Borham atsavinātās zemes kā dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava stacija. Kopš 1921. gada tās nosaukums ir Ataišiene, kopš 1929. gada — Atašiene. Stacijas kods 11520 (pēc PSRS klasifikācijas).
Eltons (nozīmju atdalīšana)
Eltons var būt:
Barons/Rīdzene
"Barons/Rīdzene" bija Latvijas basketbola klubs no Rīgas, kas izveidots 2004. gadā. Komanda atradās augstākās līgas kluba "Barons/LMT" paspārnē un bija tā fārmklubs, tādēļ sezonas gaitā spēlētāji varēja pāriet no vienas komandas uz otru. 2004./2005. gada sezonā "Barons/Rīdzene" spēlēja LBAL čempionātā, kurā ieņēma 2. vietu, bet 2005./2006. gada sezonā jau spēlēja LBL, ieguva 3. vietu regulārajā sezonā, iegūstot tiesības spēlēt starp 8 labākajām Latvijas komandām. Izslēgšanas turnīrā "Barons/Rīdzene" ieņēma 8. vietu. 2006./2007. gada sezonā komanda spēlēja LBL turnīrā.
News of the World
News of the World ir rokgrupas Queen albums, kas iznāca 1977. gadā.