cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Labākais režisors (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākais režisors" jeb "Oskara" balva labākajam režisoram tiek pasniegta katru gadu. Nominācijas izvirza Kinoakadēmijas režijas nodaļa, bet par uzvarētājiem balso visi Kinoakadēmijas locekļi.
Amerikas Kinorežisoru ģildes noteikumi nosaka, ka filmas režisors ir viens cilvēks — šis noteikums ieviests, lai izvairītos no juridiskiem sarežģījumiem, taču izņēmuma gadījumā balvai var tikt nominēta tā sauktā "līdzrežisoru vienība", ja šie režisori ir jau ieguvuši sabiedrības atzinību. Līdzrežisori ieguvuši balvas trīs reizes — 34. balvas pasniegšanā (Roberts Vaizs un Džeroms Robinss par filmu "Vestsaidas stāsts"), 80. balvas pasniegšanā (Džoels un Ītans Koeni par filmu "Kur sirmgalvjiem nav vietas") un 95. balvas pasniegšanā (Dens Kvans un Denjels Šeinerts).
Vairākkārtējie balvas ieguvēji
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvuši:
Marija Antuanete
Marija Antuanete (fr; dzimusi, mirusi ) bija Austrijas erchercogiene, kā arī Francijas un Navarras karaliene.
Viņa bija 15. bērns Svētas Romas imperatora Franča I un Marijas Terēzijas ģimenē. 1770. gada aprīlī apprecējusies ar Luiju XVI. 1774. gadā līdz ar sava vīra kļūšanu par Francijas karali pēc Luija XV nāves kļuva par Francijas karalieni. Deviņus mēnešus pēc sava vīra giljotinēšanas arī M. Antuanete tika giljotinēta.
Jamaikas futbola izlase
Jamaikas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Jamaiku starptautiskās futbola sacensībās. Jamaikas futbola izlasi pārvalda Jamaikas Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1925. gadā, cīnoties pret Haiti izlasi. Pirmo un pagaidām vienīgo reizi Pasaules kausa finālturnīrā Jamaikas izlase piedalījās 1998. gadā, kur gan zaudēja visās spēlēs un neizkļuva no grupas. Zelta kausa izcīņā Jamaikas augstākais sasniegums ir iekļūšana finālā 2015. un 2017. gadā.
Priežu dzimta
Priežu dzimta (la) ir sugām bagātākā skujkoku dzimta. Pazīstamākās ģintis -, , lapegles (Larix) , un. No apmēram 110 pasaulē zināmām priežu sugām Latvijā savvaļā sastopama vienīgi. Parastā priede veido lielāko daļu Latvijas mežu. Otra priežu dzimtas suga Latvijā ir. Pārējās priežu dzimtas sugas pie mums ir introducētas. Vairākas svešzemju sugas stādītas ne tikai parkos un apstādījumos, bet arī mežu kultūrās, piemēram,, , un. un vietām ir stādīta kāpu nostiprināšanai. Dekoratīvi, bet lēnaudzīgi koki ir hemlokegles, no kurām Latvijā biežāk tiek audzēta. Baltegļu sugas daudz ir stādītas parkos un apstādījumos, no tām biežāk stādītas un izturīgākas -, ,. No eksotiskākiem priežu dzimtas augiem Latvijā mēģināts ieaudzēt, kas ir vienīgā suga savā ģintī. Priežu dzimtas augiem ir liela saimnieciskā nozīme, tos izmanto koksnes un dažādu vielu ieguvei, medicīnā.
Čiekuroga
Čiekuroga ir dažu kailsēkļu, galvenokārt kadiķu (Juniperus), vairošanās orgāns — čiekurs ar sulīgām zvīņām. Tā kā kailsēkļiem nav ziedu ar auglenīcām, auglis tiem izveidoties nevar. Ar ogām šim veidojumam ir tikai ārēja līdzība.
Uzbūve un attīstība
Kailsēkļiem uz megasporofila atrodas kails, no vides neaizsargāts sēklaizmetnis, no kura vēlāk attīstās sēkla. Sporofilu kopas sauc par strobiliem. Arī mikrosporofili ar putekšņiem sakārtoti uz kopīgas ass un veido mikrostrobilus. Abu veidu strobiliem pie pamatnes mēdz būt neauglīgas zvīņveida lapas.
Kadiķiem vīrišķie mikrostrobili attīstās mazās spurdzēs iepriekšējā gada skuju žāklēs, bet megastrobili atrodas īsu sāndzinumu galā. Sievišķie megastrobili ir zaļi, pumpurveida, parasti ar 3—6 sēklzvīņām galotnē. Pie katras sēklzvīņas pamata atrodas pa vienam sēklaizmetnim. Parasti kadiķi ir divmāju, retāk — vienmājas augi. Kailsēkļus apputeksnē vējš. Apputeksnēšanās notiek aprīlī vai maijā, pēc tam no sēklaizmetņiem attīstās sēklas. Vienlaicīgi sēklzvīņas sakļaujas, kļūst sulīgas un ieslēdz sēklas, izveidojot zaļu, apaļu vai iegarenu čiekurogu. Atkarībā no sugas čiekurogas diametrs var būt 3—9 mm, bet nogatavošanās laiks — tai pašā rudenī vai tikai aiznākamā gadā. Tās kļūst zilganas, ar apsarmi. Sēklas saglabā dīgtspēju piecus un vairāk gadus.
Īvēm (Taxus) čiekurogu veidošanās nedaudz atšķiras. Īves ir divmāju augi. Strobili attīstās zaru augšdaļā, skuju žāklēs. Vīrišķajiem augiem apaļos, dzeltenos mikrostrobilos veidojas putekšņi bez lidpūšļiem. Ja sievišķais augs atrodas tālāk par 100 metriem, putekšņi to nevar sasniegt. Sievišķajā megastrobilā ir tikai viens sēklaizmetnis, kura pamatu ietver meristēmas valnītis. Tas izaug par sulīgu, sarkanu sēklsedzi, kas zvanveidā aptver sēklu. Sēklas nogatavojas jau rudenī, taču tām ir garš miera periods. Dažreiz tās uzdīgst tikai trešajā vai pat ceturtajā gadā.
Bioloģiskā nozīme
Kaut gan attīstības sākumā sēklaizmetņi ir kaili un neaizsargāti, sēklas nogatavošanās laikā čiekurogas apvalks tās pasargā no vides ietekmes. Tomēr galvenā nozīme sulīgajam apvalkam ir sēklu izplatībā. Ar krāsainajām čiekurogām barojas putni, bet sēklas nebojātas iziet caur to gremošanas sistēmu. Arī īves var vairoties ar putnu palīdzību, jo, atšķirībā no visām pārējām auga daļām, sarkanā sēklsedze nav indīga.
Izmantošana
Parastā jeb Zviedrijas kadiķa (Juniperus communis) čiekurogas izmanto medicīnā un kā garšvielas ēdieniem. Čiekurogas ievāc, kad tās nogatavojušās (ieguvušas zilu apsarmi). Ne visu kadiķu sugu čiekurus var izmantot, jo atsevišķas kadiķu sugas ir indīgas. Piemēram, kazaku kadiķis (Juniperus sabina) satur indīgu vielu sabinolu.
Latvijā apstādījumos audzē vairāk nekā desmit kadiķu sugas un dažādas to šķirnes. Kadiķi labi nostiprina augsni un izdala ēteriskās eļļas, kas attīra gaisu.
Mēlndala
Mēlndala  ir pilsēta Zviedrijas dienvidrietumos, Hallandes lēnē un ir daļa no Gēteborgas pilsētas. Mēlndalā dzīvo ap 60 000 cilvēku, no tiem ap 40 000 cilvēku dzīvo pilsētas teritorijā, bet 20 000 pilsētas apkārtnē.
Vudijs Gatrijs
Vudrovs Vilsons Gatrijs, pazīstams kā Vudijs Gatrijs (Woody Guthrie, dzimis , miris ) bija amerikāņu dziedātājs, dziesmu autors un folkmūziķis. Gutrijs savas karjeras laikā ir uzrakstījis vairākus tūkstošus dziesmu, vienas no viņa vispopulārākajām dziesmām ir "This Land is Your Land", "Mail Myself To You", "This Train", "Bound For Glory" un "Hobo's Lullaby".
Džeralds Volless
Džeralds Džermeins Volless (en; dzimis Silakogā, Alabamas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja pozīcijā. Profesionālā basketbola karjeru noslēdza NBA kluba Bostonas "Celtics" sastāvā, bet labāko karjeras daļu aizvadījis Šarlotas "Bobcats".
Karjera
Dž. Volless ļoti sekmīgi spēlēja jau vidusskolu basketbolā. Vidusskolas pēdējā gadā (2000) viņš saņēma Naismith Prep Player of the Year Award balvu, ko piešķir labākajam vidusskolas basketbolistam ASV. Pēc skolas beigām viņš vienu sezonu pārstāvēja Alabamas universitāti NCAA turnīrā, bet pēc tās pieteicās 2001. gada NBA draftam.
2004. gada NBA paplašināšanās draftā viņu izraudzījās Šarlotas "Bobcats", kuras sastāvā ir aizvadījis savas profesionāļa karjeras lielāko daļu. Viņš kļuva par pirmo kluba spēlētāju, kurš piedalījies Visu zvaigžņu spēlē (Dž. Volless tika iebalsots 2010. gada Visu zvaigžņu spēles sastāvā). 2005.—2006. gada sezonā viņš bija līgas līderis vidēji spēlē pārķertajās bumbās. 2010. gadā viņš bija rezultatīvākais spēlētājs "Bobcats" vēsturē pirmajā play-off spēlē, bet sezonas beigās tika iekļauts līgas simboliskajā aizsardzības pirmajā izlasē.
2010.—2011. gada sezonā parādījās informācija, ka spēlētājs vēlas mainīt klubu un komandas meklēja dažādas darījumu iespējas, līdz 24. februārī viņš tika aizmainīts uz Portlendas "Trail Blazers" pret relatīvi nelielu kompensāciju: Džoelu Pržibilu, Danti Kaninghemu, Sīnu Marksu un divām nākotnes drafta izvēlēm. Savukārt 2012. gada martā tika aizmainīts no "Trail Blazers" uz Ņūdžersijas "Nets" (vēlāko Bruklinas "Nets"). Pirms 2013.—2014. gada NBA sezonas pievienojās Bostonas "Celtics", kur arī noslēdza spēlētāja karjeru.
Jaunais Centrs
Jaunais Centrs (saīsināti: JC) bija centriski kreisa Latvijas politiskā partija. Sākot ar 2005. gadu tā ietilpa apvienībā "Saskaņas Centrs", bet 2010. gadā pārtrauca darbību, jo apvienojās ar TSP un SDP, izveidojot partiju "Saskaņa". JC vadītājs bija Sergejs Dolgopolovs.
2005. gadā 26. maijā Latgales apgabaltiesa par vainīgiem vēlētāju ietekmēšanā un viņu balsu uzpirkšanā par labu „Jaunā Centra” biedriem Igoram Ignatjevam un Irēnai Seikstei 2005. gada Rēzeknes domes vēlēšanās atzina Jāni Krēsliņu un Anfinogenu Goršanovu, piespriežot viņiem attiecīgi 1600 latus un 1040 latus lielu naudas sodu. Domes vēlēšanu rezultāti tika atcelti un tika sarīkotas atkārtotas vēlēšanas.
2005. gada 18. martā Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs aizdomās par aptuveni 14 000 latu liela kukuļa piedāvāšanu Ilmāram Ančānam, lai panāktu Jūrmalas bijušā mēra Jura Hlevicka pārvēlēšanu, t.s. Jūrmalgeitā aizturēja „Jaunā Centra” deputāta kandidātus — Leonīdu Lasmani un Gvido Hariju Volbrugu. Lasmanis tiesas procesa laikā pameta valsti un šobrīd ir izsludināts starptautiskā meklēšanā, bet Volbrugam Zemgales apgabaltiesa 2007. gada 19. martā piesprieda nosacītu brīvības atņemšanu uz trim gadiem ar pārbaudes laiku uz trim gadiem.
Pēc skandāliem Jaunais Centrs izplatīja paziņojumu, ka „kategoriski un pilnībā norobežojas” no balsu pirkšanas vēlēšanās Jūrmalā un Rēzeknē un kukuļdošanas Jūrmalas mēra vēlēšanās, apgalvojot, ka par Rēzeknē balsu pirkšanā apsūdzētie nekad neesot bijuši ne JC biedri, ne arī partijas atbalstītāji, Rēzeknē notikušo nosaucot par „politisku provokāciju”.
2008. gada 4. martā Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs aizdomās par 4100 latu liela kukuļa pieprasīšanu un pieņemšanu aizturēja „Saskaņas Centrā” ietilpstošās partijas „Jaunais centrs” biedru un Rīgas domes Labklājības departamenta Juridiskās nodaļas vadītāju Orlando Rozenu, kam 2014. gada 17. martā Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesa piesprieda 5 gadu cietumsodu.
Pāvila vēstule romiešiem
Pāvila vēstule romiešiem (la; saīsinājums: Rom.) ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata apustuli Pāvilu. Tā ir sestā grāmata Jaunajā Derībā pēc visiem evaņģēlijiem un Apustuļu darbiem. Par centrālo tēmu šajā vēstulē tiek uzskatīta mācība par taisnošanu caur ticību. Tā ir garākā no Pāvila vēstulēm. Tiek uzskatīts, ka vēstule ir sarakstīta aptuveni 55.—56. gadā un Pāvils to ir darījis Korintā.
Latvijas Sociālistiskā partija
Latvijas Sociālistiskā partija (LSP, ru) ir sociālistiska politiskā partija Latvijā, kas kopā ar partiju "Saskaņa" veidoja apvienību "Saskaņas Centrs". Šobrīd tās biedri vēlēšanās kandidē partijas "Saskaņa" sastāvā.
Boriss Kolkers
Boriss Kolkers (ru; dzimis 1939. gada 15. jūlijā Tiraspolē, Moldāvijas PSR, toreizējā PSRS) — svešvalodu pasniedzējs un tulkotājs, interlingvists, četru esperanto valodas mācību grāmatu autors. Krievijas un PSRS iedzīvotājs, kopš 1993. gada pastāvīgi dzīvo Klīvlendā, Ohaio štatā, ASV.
Latvijas Sociālistiskā partija
Vēsture
Partija ir dibināta 1994. gadā. Tās pirmais priekšsēdētājs bija Filips Stroganovs. 1994. gada Rīgas domes vēlēšanās LSP saraksts ieguva 4 vietas Rīgas domē, bet 1995. gada Saeimas vēlēšanās — 5 mandātus Saeimā. 1996. gadā, norobežojoties no "Līdztiesības", partijai palika 3 deputāti (Aleksandrs Golubovs, Martijans Bekasovs, Oļegs Deņisovs). 1997. gadā Rīgas domes vēlēšanās par deputātu no LSP kļuva Ivans Ivanovs. No 1998. līdz 2003. gadam LSP bija apvienības PCTVL dalībniece. Piedaloties 1998. gada Saeimas vēlēšanās PCTVL sastāvā, LSP saņēma 4 vietas (A. Golubovs, M. Bekasovs, O. Deņisovs, Boriss Rastopirkins) no 16 apvienības kopā iegūtajām. No 1999. līdz 2015. gadam partijas priekšsēdētājs bija Alfrēds Rubiks. 2001. gada pašvaldību vēlēšanās no PCTVL saraksta Rīgas domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vienīgais LSP pārstāvis to vidū bija Ivans Ivanovs.
Boriss Kolkers
Apguva esperanto valodu 1957.gadā. Valodniecības doktors, aizstāvējis doktora disertāciju par esperantoloģijas tēmu. Četru esperanto valodas mācību grāmatu un vairāku rakstu un recenziju par interlingvistiku autors. Pateicoties viņa grāmatas „Vojaĝo en Esperanto-lando” (Ceļojums pa Esperanto zemi) milzīgai popularitātei (šī grāmata vienlaicīgi ir gan esperanto valodas zināšanu līmeņa uzlabošanas kurss, gan arī ceļvedis pa esperanto kultūru), daudzi viņu pazīst kā gidu pa Esperanto zemi.
Pirms mūsdienām
Pirms mūsdienām (en jeb BP) ir laika atskaites mērs, kuru izmanto arheoloģijā, ģeoloģijā un citās zinātnes nozarēs, lai atzīmētu, ka notikums ir noticis pagātnē. Tā kā "mūsdienu" laiks mainās, tad pieņemts uzskatīt 1950. gadu par mūsdienu atskaites punktu. Tas ir saistīts ar to, ka 1950. gados radiooglekļa datēšana kļuva praktiski pielietojama.
Boriss Kolkers
Esperanto akadēmijas (Akademio de Esperanto) biedrs. Universālās Esperanto asociācijas (Universala Esperanto Asocio jeb UEA) Goda biedrs. Mēnešraksta „Monato” līdzredaktors. Divdesmit gadu laikā vadīja masveida neklātienes esperanto valodas kursus Padomju Savienībā, kurus beidza gandrīz vai 900 cilvēku, tai skaitā vairāki no Latvijas. Pasniedza esperanto ASV universitātēs Sanfrancisko Kalifornijā un Hartfordā Konektikutā. Pašlaik vada Starptautiskos Uzlabošanas Neklātienes kursus (Internacia Perfektiga Koresponda Kurso). Dažādos laikos bija viens no esperantistu organizāciju dibinātājiem un vadītājiem Padomju Savienībā un Krievijā. Piedalījās vairākās Baltijas esperanto nometnēs Latvijā.
Latvijas Sociālistiskā partija
Vēsture
2002. gadā PCTVL 8. Saeimas vēlēšanās ieguva 25 vietas. To starpā bija ievēlēti 5 LSP pārstāvji — A. Golubovs, M. Bekasovs, O. Deņisovs, Igors Solovjovs un Sergejs Fjodorovs. 2003. gadā, partijai izstājoties no PCTVL, no tās aizgāja daļa biedru ar Nikolaju Kabanovu priekšgalā. LSP frakcijas Saeimā eksistencei nepieciešamo piekto deputātu piekrita "komandēt" pie sociālistiem Tautas saskaņas partija. 2004. gadā Eiroparlamenta vēlēšanās Latvijas Sociālistiskā partija ieguva 1,6% balsu, nepārvarot 5% barjeru. 2005. gada Rīgas domes vēlēšanām LSP izvirzīja ar apvienību "Dzimtene" veidotu kopīgu sarakstu, no kura tika ievēlēti 8 deputāti. No tiem sociālistu pārstāvji bija partijas priekšsēdētāja dēls Artūrs Rubiks (kas sarakstā bija pirmais un guva visvairāk plusu no vēlētājiem), Ivans Ivanovs un Igors Zujevs. 2005. gada decembrī partija iestājās apvienībā "Saskaņas Centrs", bet 2006. gadā, tās sastāvā piedaloties 9. Saeimas vēlēšanās, par Saeimas deputātiem kļuva sociālisti A. Golubovs, Ar. Rubiks, O. Deņisovs un S. Fjodorovs.
2011. gada 8. maijā divi tā saucamie "antifašisti", no kuriem viens bija "Saskaņas Centra" apvienībā esošās Latvijas Sociālistiskās partijas biedrs, apķēpāja nacistu upuriem veltīto memoriālu Biķerniekos ar nacistiskiem simboliem un saukļiem.
10. Saeimas vēlēšanās partijas iegūto vietu skaits nemainījās, 11. Saeimas vēlēšanās partija ieguva trīs vietas, 12. Saeimas vēlēšanās — divas.
Pirms mūsdienām
"Pirms mūsdienām" skalu dažreiz izmanto arī gadiem, kuri datēti ar citām metodēm (piemēram, stratigrāfiju), nevis radiooglekļa metodi.
Šis lietojums atšķiras no van der Plihta un Hoga rekomendācijām, saskaņā ar Quaternary Science Reviews. Abi aicina publikācijās lietot vienību a (gadiem), bet terminu "BP" rezervēt radiooglekļa datēšanai.
Latvijas Sociālistiskā partija
Vēsture
Kopš "Saskaņas Centra" pārveidošanās par partiju "Saskaņa", LSP vēlēšanās startē tās sarakstā. 13. Saeimas vēlēšanās no šī saraksta kā vienīgais Saeimā tika pārvēlēts Artūrs Rubiks.
2020. gada Rīgas domes vēlēšanās domē, kandidējot no "Saskaņas" saraksta, iekļuva viens LSP biedrs — Artūra Rubika vecākais brālis Raimonds Rubiks.
Vadība
2015. gadā no partijas priekšsēdētāja amata atkāpās Alfrēds Rubiks. Priekšsēdētāja pienākumus sāka pildīt viņa vietnieks Vladimirs Frolovs.
Prese
Līdz 1999. gadam vistuvākais LSP bija nedēļraksts "Будни" un līdz 2001. gadam draudzīga partijai bija arī tās biedra V. Farbera vadītā dienas avīze "Панорама Латвии" (1991—2003).
No 2003. līdz 2006. gadam partija regulāri izdeva mēnešrakstus "Latvijas Sociālists" un "Социалист Латвии" (2007.—2009. gadā izdoti vēl 6 laidieni).
Mikroorganismi
Mikroorganismi (el (mikros) — ‘mazs’ + ‘organismi’), mikrobi jeb sīkbūtnes ir tik ļoti mazi organismi, ka tos nav iespējams saskatīt ar neapbruņotu aci, bet tikai ar mikroskopu. Mikroorganismi kļūst saredzami ar neapbruņotu aci tikai tad, ja tie ļoti savairojas, piemēram, raugi nefiltrētā alū, tējas sēne (kas patiesībā ir raugu un baktēriju simbiotiska sabiedrība, nevis atsevišķa sēņu suga) vai gļotu slānis uz kanalizācijas caurulēm. No šo būtņu mazajiem izmēriem arī cēlies to nosaukums. Ikdienas valodā tas ir sinonīms vienšūnas organismiem. Mikroorganismu pasaule ir ārkārtīgi daudzveidīga. Pie tiem pieder baktērijas, aktinomicētes, mikroskopiskās sēnes, mikroskopiskās aļģes, vienšūņi un vīrusi.
Mikroorganismi dabā ir sastopami visur, tas ir, gaisā, ūdenī, augsnē, cilvēka ķermenī un citos organismos. Mikroorganismiem ir liela nozīme dabā. Tie piedalās vielu apritē, noārda sarežģītus ķīmiskos savienojumus, kas veidojas augu un dzīvnieku organismos, kā arī sintezē dažnedažādas vielas. Mikroorganismi ir nozīmīgi arī cilvēka uztura veidošanā, piemēram, pienskābes baktēriju darbības rezultātā veidojas skābie piena produkti kā rūgušpiens, kefīrs, siers. Arī dabas resursi kā akmeņogles, nafta, dabasgāze ir veidojušies mikroorganismu darbības rezultātā.
Ar mikroorganismu pētniecību nodarbojas zinātnes nozare mikrobioloģija.
Mikroorganismu klasifikācija
Vairums mikroorganismu ir vienšūnas organismi. Līdzīgi kā visus organismus, arī mikroorganismus iedala eikariotos un prokariotos. Eikariotos šūnā ir ar membrānu atdalīts kodols. Prokarioti ir primitīvāki, tiem šūnā kodolviela ir nukleoīda veidā.
Vēl sīkāk mikroorganismi dalās baktērijās, aktinomicētēs, mikroskopiskās aļģēs (zilaļģēs), mikroskopiskās sēnēs (pelējuma sēnēs), vienšūņos un vīrusos. Mikroskopiskās sēnes un vienšūņi ir eikarioti, bet pārējie pieder pie prokariotiem, savukārt vīrusu piederība organismu grupai ir neskaidra.
Mikroorganismu atklāšana
Vēl pirms mikroorganismu atklāšanas cilvēcei bija zināmi dažādi procesi, kurus izraisa mikroorganismi, piemēram, vīna rūgšana, piena sarūgšana, maizes cepšana. Mikroorganismi izraisīja arī dažādas infekcijas slimības kā lepru, bakas, mēri. Sengrieķu un romiešu ārsti Hipokrats, Plīnijs Vecākais, Galēns un citi autori izteica minējumu, ka infekciju slimību izraisītāji ir neredzamas būtnes (contagium vivum). 11. gadsimtā arī persiešu zinātnieks Avicenna pievienojās domai, ka tuberkulozi un citas slimības izraisa neredzamas būtnes.
Mātīte
Mātīte jeb sievišķais dzimums (♀) ir termins, kuru izmanto, lai apzīmētu organisma dzimumu, kura dzimumorgāni ražo sievišķās dzimumšūnas olšūnas. Terminu ‘mātīte’ parasti izmanto, lai apzīmētu sievišķo dzimumu dzīvnieku pasaulē. Mātītēm raksturīgās fizioloģiskās pazīmes atšķiras starp dažādām sugām, no kurām dažās tās ir vairāk izteiktas nekā citās. Sievišķo pazīmju prenatālo attīstību nosaka gan iedzimtība, gan apkārtējās vides ietekme.
Runājot par cilvēkiem, parasti tiek izmantots precīzāks termins ‘sieviete’.
Mātītēm pretējais dzimums ir tēviņi jeb vīrišķais dzimums.
CAF
CAF var būt:
Jūrmala — mūsu mājas
Jūrmala — mūsu mājas ir reģionāla politiskā partija Jūrmalā. Tās vadītāji ir politiķis Raimonds Munkevics un ūdens atrakciju parka "Nemo" īpašnieks Māris Dzenītis. R. Munkevics divreiz ir bijis Jūrmalas mēra amatā.
Malaysia Airlines reiss 17
Malaysia Airlines reiss 17 (MH17/MAS17) bija Malaizijas lidsabiedrības Malaysia Airlines starptautisks pasažieru lidmašīnas reiss no Amsterdamas Nīderlandē uz Kualalumpuru Malaizijā. Boeing 777-200ER lidmašīna zaudēja kontaktu apmēram 50 km no Krievijas—Ukrainas robežas un avarēja 40 km no robežas netālu no Hraboves Doneckas apgabalā, Ukrainā, kur notika karadarbība. Lidmašīnā atradās 283 pasažieri un 15 apkalpes locekļi, no kuriem visi (kopā 298 personas) gāja bojā. Saskaņā ar ASV un Vācijas izlūkdienestiem lidmašīnu notrieca prokrieviskie nemiernieki ar zenītraķešu kompleksu Buk zeme—gaiss tipa raķeti, kas tika izšauta no viņu kontrolētās teritorijas.
Publiski pieejamo avotu pierādījumi liecina, ka Krievijas bruņotie spēki vai viņu pilnvarotie Ukrainā kontrolēja Buk raķetes palaidēju 17. jūlijā un pārveda to no Doneckas uz Sņižni. ASV avoti apgalvoja, ka raķete, ar kuru notriekta lidmašīna, tika palaista no separātistu kontrolētās teritorijas, pamatojoties uz sensoriem, kas izsekojuši raķetes ceļu, vrakā atrastajām šrapneļa struktūrām, separātistu sarunu analīzes, fotogrāfijām un citiem datiem no sociālajiem tīkliem. Uzreiz pēc avārijas Donbasa separātistu līdera Igora Girkina sociālā tīkla VKontakte profilā parādījās paziņojums, ka viņa kaujinieki Torezas apkaimē ir notriekuši Antonov An-26 lidmašīnu. Tā kā vēlāk kļuva skaidrs, ka ir tikusi notriekta civilā lidmašīna, šis ieraksts sociālajā tīklā tika izdzēsts, un separātisti noliedza jebkādu līdzdalību. Krievija apgalvoja, ka Ukraina nes pilnu atbildību par notikušo, jo tas notika Ukrainas gaisa telpā. Ukrainas valdība apgalvoja, ka raķeti palaiduši krievu profesionāļi un raķete tikusi koordinēta no Krievijas.
Šis ir lielākais aviācijas incidents kopš 2001. gada 11. septembra uzbrukuma ASV. Šis ir lielākais pasažieru lidmašīnas notriekšanas incidents vēsturē pēc upuru skaita. Visi apkalpes locekļi bija no Malaizijas, apmēram 2⁄3 pasažieru bija nīderlandieši. Lidmašīnā atradās arī 20. starptautiskās AIDS konferences dalībnieki, tai skaitā bijušais AIDS starptautiskās biedrības prezidents Jūps Lange. Sākotnēji ziņoja, ka lidmašīnā atradušies ap 100 konferences dalībnieku, tomēr vēlāk apstiprināja, ka tajā bijuši tikai 6 dalībnieki. Vēl katastrofā bojā gāja Nīderlandes senators Villems Vitervēns, austrāliešu autore Laiema Deividsone, malaiziešu aktrise Šuba Džeja. 80 pasažieri bija jaunāki par 18 gadiem.
Izmeklēšana
Izmeklēšanu vadīja Nīderlandes Drošības padome. 2014. gada septembrī tika izdots sākotnējais ziņojums, galīgais negadījuma ziņojums tika gaidīts 2015. gada oktobrī. 2016. gada 28. septembrī starptautiskie izmeklētāji paziņoja, ka Malaysia Airlines reisa 17 lidmašīna tika notriekta ar Buk raķeti no prokrievisko separātistu kontrolētās teritorijas Ukrainā.
2019. gada 19. jūnijā starptautiskā izmeklētāju grupa nosauca četrus cilvēkus, kurus tur aizdomās par saistību ar lidmašīnas MH17 katastrofu. Trīs no aizdomās turētajiem ir Krievijas pilsoņi. Lidmašīnu notrieca no raķešu iekārtas “Buk”, kas piederēja Krievijas armijas Pretgaisa aizsardzības spēku 53. Kurskas brigādei.
Otrais pasaules karš
Otrais pasaules karš bija globāls bruņots konflikts, kas iesaistīja vairumu pasaules valstu, plašākais un pēc bojāgājušo cilvēku skaita postošākais karš vēsturē. Tas notika no 1939. gada 1. septembra līdz 1945. gada 2. septembrim starp Ass valstīm un Sabiedrotajiem un prasīja ap 70 miljonus civiliedzīvotāju un militārpersonu dzīvību.
Par Otrā pasaules kara sākumu parasti uzskata Vācijas iebrukumu Polijā 1939. gada 1. septembrī. Taču dažkārt par kara sākumu tiek uzskatīta arī nacistiskās Vācijas armijas iesoļošana Prāgā 1939. gada martā, Japānas iebrukums Ķīnā 1937. gada 7. jūlijā, vai pat 1931. gada Japānas iebrukums Mandžūrijā. Eiropā karš beidzās ar Vācijas padošanos 1945. gada 8. maijā, bet Āzijā un Klusajā okeānā tas turpinājās līdz pat kodoluzbrukumam Japānas pilsētām un PSRS īstenotajai Mandžūrijas operācijai, kam sekoja Japānas padošanās 1945. gada 2. septembrī.
Pēc kara Eiropa tika sadalīta Rietumu un Padomju ietekmes sfērās — pirmajās notika ekonomikas atjaunošana Maršala plāna ietvaros, bet otrās kļuva par PSRS satelītvalstīm. Liela daļa Rietumvalstu kļuva par NATO militārā bloka dalībvalstīm, savukārt Austrumeiropas valstis izveidoja Varšavas līguma organizāciju. Šāds stāvoklis, ko sauc par Auksto karu, saglabājās līdz pat 1980. gadu beigām. Āzijā ASV iebrukuma rezultātā notika Japānas demokratizācija, savukārt Ķīnā vēl turpinājās pilsoņu karš, kurā uzvarēja komunisti un tika nodibināta Ķīnas Tautas Republika. Neilgi pēc kara beigām liela daļa Eiropas koloniju pasludināja neatkarību.
Cēloņi
Par Otrā pasaules kara cēloņiem uzskata pasaules politisko situāciju pēc Versaļas līguma Pirmā pasaules kara beigās, un Lielās Depresijas ekonomisko sabrukumu, kura ietekmē plauka nacionālisms un militārisms, piemēram, Vācijā un Itālijā. Par kara iemesliem uzskatāma arī Lielbritānijas un Francijas tā sauktā Vācijas "nomierināšanas" politika, kas ļāva šai Ādolfa Hitlera vadītajai nacistiskajai valstij netraucēti attīstīt milzīgus bruņotos spēkus, anektēt Austriju (1938) un okupēt Čehoslovākiju (1939). Eiropā par kara cēloņiem jāuzskata Vācijas un Itālijas tiekšanās paplašināt teritorijas un iegūt jaunas kolonijas, tādējādi atgūstot impērijas statusu (Itālijas diktators Benito Musolīni pat cerēja atjaunot ko līdzīgu senajai Romas impērijai).
Tāpat jāmin PSRS loma Otrā pasaules kara izraisīšanā (Molotova-Ribentropa pakts un tā slepenais papildprotokols, kurā Austrumeiropa sadalīta PSRS un Vācijas ietekmes sfērās; PSRS iebrukums Somijā un Baltijas valstu okupācija; "pasaules revolūcijas" ideja u. c.).
Karojošās puses
Karojošās puses bija sadalījušās divās lielās nometnēs: Ass valstīs un Sabiedrotajos.
Ass valstu galvenie spēki bija Vācija (no 1939. gada 1. septembra), Itālija (no 1940. gada 10. jūnija) un Japāna (karoja ar Ķīnu kopš 1937. gada 7. jūlija), kas 1940. gada 27. septembrī parakstīja Trīspusējo paktu. 1940. gada novembrī paktam pievienojās arī Ungārija, Rumānija un Slovākija, 1941. gada martā Bulgārija, 1941. gada jūnijā Horvātija. Kara sākumā Ass valstis atbalstīja PSRS, kas 1939. gada 23. augustā noslēdza paktu ar Vāciju, 1939. gada 15. septembrī pamieru (1941. gada 13. aprīlī Neitralitātes paktu) ar Japānu un līdz pat 1941. gadam veda sarunas par pievienošanos Ass valstu paktam.
Liela daļa pasaules valstu, lai gan oficiāli bija neitrālas, faktiski atbalstīja vai nu ass valstis vai sabiedrotos ar brīvprātīgajiem un resursiem.
Pirmskara notikumi
Veimāras republikai pēc Pirmā pasaules kara uzliktie ierobežojumi, ko iedzīvotāji uzskatīja par netaisnīgiem, un ekonomiskās grūtības, ko radīja reparāciju apjoms un Lielā Depresija, ļāva Ādolfa Hitlera vadītajai NSDAP kustībai nonākt pie absolūtas varas Vācijā.
Pārkāpjot Versaļas līguma ierobežojumus, Hitlers atjaunoja Vācijas militāro spēku, izveidojot karot spējīgus bruņotos spēkus (Vērmahtu), militarizēja Reinzemi, kas bija paredzēta kā nemilitāra buferzona Francijai, uzspieda apvienošanos ar Austriju tā sauktajā Anšlusā, un ar Francijas un Apvienotās Karalistes piekrišanu anektēja daļu Čehoslovākijas. Francija un Lielbritānija cerēja realizēt Nomierināšanas politiku, ar kuras palīdzību izdotos novērst iespējamos militāros konfliktus ar Vāciju. Tieši realizējot šādu politiku, viņi ļāva Vācijai anektēt un okupēt teritorijas Eiropā.
1922. gadā Itālijā varu ieguva Benito Musolīni un Nacionālā fašistu partija. 1936. gadā Itālija un Vācija noslēdza "Berlīnes-Romas ass" līgumu.
Vācijas, Itālijas un PSRS sadarbības periods (1939—1941)
Eiropā karš sākās 1939. gada 1. septembrī, kad Vācija iebruka Polijā. Saskaņā ar Ribentropa-Molotova paktu, PSRS vajadzēja arī veikt iebrukumu, taču Padomju valdība Vācijai paziņoja, ka Sarkanā armija vēl nav gatava iebrukumam un tāpēc Vācijai vienai nācās uzņemties agresora lomu. Francija un Lielbritānija, saskaņā ar līgumsaistībām, 3. septembrī pieteica karu Vācijai. Polijas armija nespēja ilgi pretoties Vācijas armijas pārspēkam. 17. septembrī Polijā iebruka arī PSRS karaspēks, apgalvojot, ka aizsargās Polijas austrumu teritorijas. Francija un Lielbritānija nepieteica karu PSRS, lai arī Sarkanā armija būtībā veica tādu pašu iebrukumu kā Vērmahts. 6. oktobrī tika sakautas pēdējās poļu armijas vienības. Polijas kampaņas laikā Lielbritānija un Francija karā praktiski neiesaistījās, bija tikai atsevišķas flotes un gaisa spēku sadursmes. Tas ļāva Vācijas karaspēkam brīvi darboties Polijā un turpināt nostiprināt militāros spēkus, kuri tobrīd bija vājāki kā Sabiedroto valstīm.
1939. gada rudenī PSRS pieprasīja trīs Baltijas valstīm un Somijai ar to parakstīt savstarpējās palīdzības līgumus, kas ļautu izvietot to teritorijā PSRS kara bāzes. Igaunija, Latvija un Lietuva parakstīja līgumus un PSRS izvietoja attiecīgi 25 000 karavīru Igaunijā, 30 000 Latvijā un 20 000 Lietuvā. Somijas valdība atteicās parakstīt savstarpējās palīdzības līgumu ar PSRS. 1939. gada 30. novembrī PSRS iebruka Somijā, sākot Ziemas karu, kas beidzās 1940. gada martā, Somijai zaudējot 1/10 daļu valsts teritorijas, kur tika nodibināta Karēļu-somu PSR, apvienojot atņemtās teritorijas ar esošās Karēļu APSR teritoriju. Citur Eiropā vairāk nekā pusgadu līdz 1940. gada aprīlim plašāka mēroga karadarbība nenotika. Šis periods ir zināms kā Dīvainais karš.
1940. gada 9. aprīlī Vācijas sūtņi Dānijā un Norvēģijā iesniedza abu valstu ārlietu ministriem ultimātu, kurā prasīja bez pretestības pakļauties vācu okupācijai. Dāņu valdība pakļāvās ultimātam un vācieši nepilnu sešu stundu laikā okupēja Dānijas teritoriju. Norvēģijas valdība ultimātam nepakļāvās un jau pēc dažām stundām vācieši izsēdināja desantu galvenajās Norvēģijas ostās un ātri ieņēma visu Norvēģijas rietumu piekrasti. Izpletņlēcēji ieņēma galvenos lidlaukus. Tomēr kaujas iekšzemē turpinājās. 28. aprīlī Sabiedrotie izcēla desantu Narvikā un atkaroja pilsētu, taču jūnija sākumā vācu panākumi Beļģijā un Francijā piespieda sabiedrotos to atkal atstāt. 10. jūnijā Norvēģijas armija kapitulēja.
10. maijā vācu armija uzsāka iebrukumu Holandē, Beļģijā un Francijā. Tai neilgā laikā izdevās ieņemt Nīderlandi, Beļģiju un lielu daļu Francijas ziemeļu apgabalu. 10. jūnijā Itālija pieteica karu Francijai un Apvienotajai Karalistei. 22. jūnijā Francija noslēdza pamieru ar Vāciju. Francija tika sadalīta: valsts ziemeļu un rietumu daļu, ieskaitot Atlantijas okeāna piekrasti, okupēja Vācijas karaspēks, dienvidrietumu daļu Itālijas karaspēks, atlikušās divas piektdaļas pārvaldīja oficiāli neitrālā Višī Francijas valdība. 3. jūlijā britu karaflote uzbruka franču karakuģiem. 1940. gada jūnijā PSRS okupēja Baltijas valstis un Rumānijas daļu (Besarābiju un Bukovinu). 19. jūlijā Hitlers piedāvāja Apvienotajai Karalistei beigt karu, no kā tā atteicās. Vācijas aviācija sāka uzlidojumus angļu pilsētām (Blitz), tomēr septembrī atteicās no plāniem izcelt karaspēku Britu salās. Savukārt britu aviācija sāka uzlidojumus Berlīnei un citām Vācijas pilsētām. 1940. gada septembrī Vācija, Itālija un Japāna noslēdza Trīspusējo paktu, oktobrī Itālija uzbruka Grieķijai un uzsāka uzbrukumus britu Vidusjūras kara flotei.
12. novembrī Berlīnē sākās sarunas par PSRS pievienošanos šim paktam, tomēr PSRS izvirzīja īpašus nosacījumus Balkānu un Baltijas jūras reģionos. 20. novembrī Ungārija, pēc tam arī Slovākija un Rumānija pievienojās Ass valstu militārajam paktam. Decembrī britu armija uzsāka pretuzbrukumu itāļiem Ēģiptē un Somālijā, ASV prezidents Rūzvelts apsūdzēja Hitleru pasaules iekarošanas plānošanā un atteicās vest sarunas. Tā vietā 1941. gada janvārī sākās slepenas ASV sarunas ar Apvienoto Karalisti par iespējamo iesaistīšanos karā. 28. oktobrī Itālijas armija iebruka Grieķijā, taču tika sakauta. 1941. gada februārī Hitlers nosūtīja Vācijas karaspēku uz Lībiju, kas sāka jaunu uzbrukumu Ēģiptei. Martā Bulgārija un Dienvidslāvija pievienojās Ass valstu militārajam paktam, tomēr jau pēc divām dienām ar angļu palīdzību Dienvidslāvijas valdība tika gāzta. 6. aprīlī Vācija sāka militāru iebrukumu Dienvidslāvijā un Grieķijā, kas beidzās ar abu valstu okupāciju līdz maijam, kad vācieši izcēla desantu Krētas salā. Savukārt Britu armija šajā laikā apspieda vācu organizēto sacelšanos Irākā un okupēja Libānu un Sīriju.
Ass valstu iebrukums PSRS (1941—1943)
1941. gada 22. jūnijā Ass valstis uzbruka Padomju Savienībai un tās kara sākumā okupētajām Baltijas valstu, Polijas un Rumānijas teritorijām. Sākotnēji vācieši guva iespaidīgus panākumus liekot krieviem atkāpties dziļi savā teritorijā. Ne tikai Baltijas valstu, Moldovas, Ukrainas un Baltkrievijas, bet arī plašas Padomju Krievijas teritorijas nokļuva vācu okupācijas zonā.
Baturs
Baturs (vecmong. Багатур, mūsd. mong. Баатар izrunā kā — burt. „drosmīgais“) — sākotnēji vēlēts cilts karadraudzes vadītājs, sākot ar XI gs. nemantojams tituls: ulusa (valsts) valdnieks, hana vasalis. Pēc XIII gs. tituls kļūst mantojams. Pēc ranga pielīdzināms eiropiešu kņazs vai grāfs.
Otrais pasaules karš
Ass valstu iebrukums PSRS (1941—1943)
Pēc Barbarosas plāna bija paredzēts uzvarēt PSRS līdz 1941. gada beigām, iekarojot teritorijas līdz Arhangeļskas-Astrahaņas līnijai un sakaujot tās galvenos spēkus. Tomēr 1941. gada ziemā fronte apstājās un Maskavas kaujas laikā no 1941. gada oktobra līdz 1942. gada februārim Sarkanā armija spēja paglābt Maskavu no krišanas. Kaujās pie Maskavas PSRS pusē piedalījās arī 1941. gada augustā izveidotā 201. Latviešu strēlnieku divīzija. Tomēr 1942. gada pavasarī un vasarā pēc Sevastopoles krišanas vērmahts atkal uzņēmās stratēģisko iniciatīvu, uzsākot savu otro lielo vasaras ofensīvu Austrumu frontē — Operāciju "Blau" — kā rezultātā 1942. gada vasarā vāciešiem izdevās iekarot ne tikai visu Ukrainas teritoriju, bet arī Rostovu pie Donas, Voroņežu un citas nozīmīgas Dienvidkrievijas pilsētas. No 1942. gada augusta līdz pat 1943. gada februārim Staļingradā pie Volgas norisinājās Staļingradas kauja, pēc kuras Sarkanā armija uzsāka ofensīvu, kas ļāva tai atgūt 1942. gada vasarā zaudētās teritorijas. Pēc 1943. gada janvāra Vācijas Ieroču SS sastāvā izveidoja okupēto valstu iedzīvotāju karaspēka vienības, arī Latviešu leģionu.
Sabiedroto pretuzbrukums (1943—1945)
1943. gada jūlijā — augustā notika Kurskas kauja, kas kļuva par Otrā pasaules kara pagrieziena punktu. 1943. gada septembrī sākās sabiedroto iebrukums Itālijā, kā rezultātā ASV armija ātri piespieda kapitulēt Itālijas armijai. Novembrī Hitlers pavēlēja Rommela vadītajām Vērmahta Ziemeļāfrikas karaspēka daļām pārdislocēties Normandijas piekrastes aizsardzībai. No 1943. gada 28. novembra līdz 1. decembrim Sabiedroto valstu okupētajā Irānā notika pirmā augstākā līmeņa sanāksme — Teherānas konference, kurā Apvienotās Karalistes, ASV un PSRS vadītāji vienojās par karadarbības mērķiem 1944. gadā.
1944. gada janvārī—maijā Sabiedrotie uzvarēja kaujās pie Montekasino Itālijas vidienē. Līdz 1944. gada aprīlim Sarkanā armija ieņēma lielāko daļu no Ukrainas un Baltkrievijas un pietuvojās Igaunijas un Latvijas robežām. Tā iebruka arī bijušās Polijas teritorijās un nelielā daļā Čehoslovākijas. 1944. gada jūnija sākumā ASV armija iegāja Romā. 1944. gada 6. jūnijā notika sabiedroto izcelšanās Normandijā, kā rezultātā tika iekarota Francija un Beniluksa valstis. Vācu virsnieki 1944. gada 20. jūlijā Hitlera galvenajā mītnē Wolfsschanze Austrumprūsijā pret viņu neveiksmīgi mēģināja izdarīt atentātu. Rudens un ziemas pirmās daļas laikā Sarkanā armija ieņēma visu Baltijas valstu teritoriju, izņemot Kurzemes pussalu un nedaudz no Polijas teritorijas. Balkānos tika ieņemta Rumānija, Bulgārija, kā arī neliela daļa no Dienvidslāvijas.
No 1945. gada 4. līdz 11. februārim Krimā notika Jaltas konference, kurā Apvienotās Karalistes, ASV un PSRS vadītāji vienojās par pasaules kārtību pēc kara beigām. No 1945. gada sākuma līdz 30. martam Sarkanā armija iekaroja Polijas teritoriju un Austrumprūsiju, kā arī nelielu daļu no Čehoslovākijas. Amerikāņu un britu armijas ieņēma daļu no Vācijas rietumu daļas. Aprīļa beigās sākās Berlīnes kauja, kas beidzās ar Vērmahta kapitulāciju 8. maijā. Potsdamas konferences laikā 1945. gada jūlijā Sabiedroto valstu vadītāji vienojās par pēckara robežām un ultimāta izvirzīšanu Japānai.
Karš Austrumāzijā un Okeānijā
1937. gada jūlijā Japāna iebruka Ķīnā, kas izraisīja Otro Ķīnas—Japānas karu. 1941. gada 7. decembrī Japānas spēki uzbruka ASV karabāzei Pērlharborā, Havaju salās un pieteica karu Savienotajām Valstīm, Apvienotajai Karalistei un Nīderlandei. Atšķirībā no citiem Sabiedrotajiem, PSRS nepieteica karu Japānai.
Sākotnēji Japānai izdevās ieņemt lielu daļu Austrumāzijas un Okeānijas. 1941. gada decembrī Japānas karaspēks okupēja Taizemi, kuras valdība 21. decembrī noslēdza militārās sadarbības līgumu ar Japānu. 25. decembrī japāņi ieņēma britu Honkongu.
Pēc uzvarētās Midveja kaujas 1942. gada jūnijā Sabiedrotie un Ķīna pārgāja pretuzbrukumā. Japāņiem gan izdevās uzvarēt Pirmajā Birmas kampaņā 1942. gada jūnijā — 1943. gada septembrī, bet otrajā kampaņā 1944. gada janvarī — novembrī viņi cieta sakāvi. Sabiedrotie uzvarēja vairākās smagās kaujās Klusā okeāna salās.
Potsdamas konferences laikā 1945. gada 26. jūlijā ASV, Apvienotā Karaliste un Ķīnas Republika iesniedza Japānas valdībai ultimātu, pieprasot bezierunu kapitulāciju. Tā kā tas netika izdarīts, tad 6.—9. augustā ASV gaisa karaspēki veica Hirosimas un Nagasaki atombombardēšanu, bet PSRS beidzot pieteica karu Japānai un 9. augustā Sarkanā armija uzbruka japāņu Kvantunas armijai. Trīs nedēļu laikā PSRS okupēja japāņu Mandžūrijas, Sahalīnas un Kuriļu salu teritorijas. Japāna kapitulēja 2. septembrī, kapitulācijas akts tika parakstīts uz ASV līnijkuģa Missouri.
Prokarioti
Prokarioti ir lielākoties vienšūnas organismi, kam šūnās nav kodola un citu, ar membrānu pārklātu organoīdu (organellu), pretēji eikariotiem, kuriem ir šūnas kodols. Prokariotus iedala divos domēnos – baktērijās (Bacteria) un arhejos (Archea).
Pie prokariotiem pieskaita arī mikoplazmas, kas ir iekššūnas parazīti, un cianobaktērijas jeb zilaļģes, kam evolūcijas procesā bija liela nozīme skābekļa atmosfēras radīšanā uz Zemes.
Tambova
Tambova (ru) ir pilsēta Tambovas apgabalā Krievijā, Tambovas apgabala administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Cnas upes krastos (Volgas baseins), pie federālā autoceļa R22 "Kaspija" 482 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. Pilsētā 2015. gadā dzīvoja 288,9 tūkstoši iedzīvotāju. Tambova administratīvi veidojas no 3 pilsētas rajoniem: Ļeņina rajons (37,1 tūkst. iedz.), Oktobra rajons (151 tūkst. iedz.), Padomju rajons (89,4 tūkst. iedz.)
Vēsture
Dibināta 1636. gadā, kad uz robežas ar Nogaju ordu pēc holandiešu inženiera Johana Rodenburga projekta krievi stepē uzcēla 25 km garu zemes valni starp Kozlovas cietoksni un Čelnovajas upi. 1711. gadā kļuva par Pētera I izveidotās Azovas guberņas centru, no 1725. gada Voroņežas guberņas sastāvā.
Ajumi Hamasaki
Ajumi Hamasaki (ja, dzimusi ) ir japāņu dziedātāja, dziesmu autore un bijusī aktrise.
Viņa ir dzimusi un augusi Fukuokā. 1998. gadā viņa izdeva savu pirmo singlu "Nothing from Nothing". Pavisam drīz viņa izveidoja vēl četrus singlus, bet pirmo albumu izdeva 1999. gadā. To nopirka vairāk nekā miljons interesentu. Līdz 2008. gadam viņa ir izdevusi kopumā astoņus albumus, vienu minialbumu, 40 singlus, četrus labāko hitu albumus un dažus remiksa albumus. Kopumā ir pārdoti vairāk nekā 50 miljoni viņas albumu, kas nozīmē to, ka viņa ir ceturtā komerciāli veiksmīgākā dziedātāja Japānas mūzikas vēsturē. No visiem visvairāk ir pārdots 2001. gadā izdotais labāko hitu albums "A Best".
Pāvila vēstules
Pāvila vēstules ir trīspadsmit vēstules, kas atrodamas Jaunajā Derībā un par to autoru uzskata Svēto Pāvilu. Zemāk norādītajā uzskaitījumā viņa vēstules ir uzskatītas pēc to secības Jaunajā Derībā.
Trinidādas un Tobāgo futbola izlase
Trinidādas un Tobāgo futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Trinidādu un Tobāgo starptautiskās futbola sacensībās. Trinidādas un Tobāgo futbola izlasi pārvalda Trinidādas un Tobāgo Futbola asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1905. gadā pret Britu Gajānas izlasi. Pirmo un pagaidām vienīgo reizi Pasaules kausa finālturnīrā Trinidādas un Tobāgo izlase ir spēlējusi 2006. gadā, kad trenera Leo Bēnhakera vadībā spēja cīnīties neizšķirti ar Zviedriju, taču no apakšgrupas neizkļuva. Zelta kausa izcīņā izlases lielākais panākums ir iekļūšana 2000. gada turnīra pusfinālā. 1973. gadā ieguva otro vietu CONCACAF čempionātā.
Licova-Holma līcis
Licova-Holma līcis ir līcis Austrumantarktīdas piekrastē starp Prinča Ūlava un Sojas krastiem austrumos un Prinča Haralla krastu rietumos Karalienes Modas Zemē. Rietumu robežu veido Rīsera-Larsena pussala, austrumu — krasta līnijas pagrieziens pie Flatveru salām. Līča platums ir ap 220 km un tas iestiepjas sauszemē līdz pat 125 km. Līci 1931. gada 21. februārī atklāja norvēģu ekspedīcijas lidotājs Jalmars Rīsers-Larsens pārlidojumā no kuģa Aagaard. Nosaukts par godu 1935. gada Aagaard ekspedīcijas pilotam Finnam Licovam-Holmam (Finn Lützow-Holm).
Lielāko gada laiku līcis klāts ar malasledu. Līcī daudzas nelielas salas, lielākās no kurām ir Flatveru salu grupa un Padas sala. Līča dienviddaļā ieplūst vairāki šļūdoņi, lielākais no kuriem ir Širases glečers. Līča ziemeļaustrumos Flatveru salās kopš 1957. gada darbojas Japānas polārstacija Šova.
Konservatīvā partija
Konservatīvā partija ir izplatīts partijas nosaukums, kura savā darbībā cenšās realizēt konservatīvisma principus.
Pazīstamākās no tām:
Mirucs Jifters
Mirucs Jifters (en, Muruse Yefter dzimis, miris ) bija Etiopijas vieglatlēts, divu zelta medaļu ieguvējs 1980. gada olimpiskajās spēlēs.
Dzimis Adigratā, Tigrajas reģionā Etiopijā, Jifters pavadīja savu jaunību, strādājot dažādās rūpnīcās un kā šoferis. Viņa garo distanču skrējēja talants tika pamanīts, kad viņš pievienojās Etiopijas Gaisa spēkiem.
Jifters tika izsaukts uz Etiopijas izlasi uz 1968. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Mehiko, bet Olimpiādē debitēja pēc četriem gadiem Minhenes Olimpiādē, kur ieguva bronzas medaļu 10 000 metru distancē. Viņš nokavēja 5000 metru distances fināla startu, jo apmaldījās ceļā uz to.
1973. gada Āfrikas spēlēs viņš ieguva zelta medaļu 10 000 metros un sudraba medaļu 5000 metros. 1. Āfrikas vieglatlētikas čempionātā 1979. gadā viņš ieguva 2 zelta medaļas (5000 un 10 000 metros).
Viņš nevarēja piedalīties 1976. gada olimpiskajās spēlēs Monreālā, jo viņa valsts tās boikotēja. Četrus gadus vēlāk Maskavā viņš beidzot aptuveni 40 gadu vecumā ieguva Olimpisko zelta medaļu. 10 000 metru distances finālā viņš pēdējos 300 metros veica izšķirošo sprintu un uzvarēja ar 10 metru atstarpi. Pēc piecām dienām 5000 metru finālā viņš bija sāncenšu ielenkumā, kad pēdējā aplī viņa tautietis Mohameds Kedirs atbrīvoja viņam ceļu un Jifters atkal veica izšķirošo izrāvienu. Viņa spējas pēkšņi mainīt ātrumu, veicot finiša spurtu, viņu iesauca par Yifter the Shifter (Jifters — pārslēdzējs).
Maskavas Olimpisko spēļu laikā daļa no mistikas, kas iekļāva Jifteru, bija jautājums par viņa vecumu, kas varēja būt starp 33 un 42. Jifters atteicās dot precīzu atbildi, sakot reportieriem:
Biežāk minētais viņa dzimšanas datums ir vai.
Konservatīvā partija (Latvija)
Konservatīvā partija ir bijusī Latvijas politiskā partija. Dibināta 1998. gada 9. jūlijā, likvidēta 2008. gada 29. maijā. Partijas priekšsēdētāja vietnieks bija Normunds Grostiņš. 2005. gadā Konservatīvās partijas biedru M. Lujānu ievēlēja par Rīgas Domes deputātu no "Dzimtenes"/LSP saraksta.
Literatūra
Mednis I. Partiju laiki Latvijā (1988-2002). — R.: Drukātava, 2007. ISBN 978-9984-798-20-2 — 228.—230. lpp.
Citplanētu uzskaitījums
Šajā sarakstā ir minētas 520 citplanētas. 299 no 520 šeit raksturotām citplanētām ir masīvas gāzu planētas, kas smagākas par Jupiteru. Rādiuss ir noteikts tikai 119 planētām, kas atklātas galvenokārt ar tranzīta metodi. 117 tabulā minētajām planētām apriņķošanas periods ir garāks par 1000 dienām un ir tādas, kurām šis apriņķošanas periods ir garāks pat par 10 000 dienām.
Visā šajā sarakstā ir tikai 38 planētas, kurām orbītas ir tādas, lai ap tām varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi (svara kategorija virs 0,5 Mjup). Vēl 1 planētai (svara kategorija zem 0,03 Mjup(10 MZ)) no šī saraksta arī ir tāda orbīta, lai uz tās eksistētu tādi pati dzīvība, kāda pastāv uz Zemes t.i. būtu līdzīga Zemei. Planētas ar masu zem 0,03 Mjup(10 MZ) sauc par superzemēm un tādas no saraksta ir 26.
Par planētas vidējo temperatūru tiek pieņemta tāda temperatūra, kāda būtu uz Zemes, ja Zeme riņķotu ap to pašu zvaigzni pa to orbītu, pa kuru riņķo raksturotā planēta. Visos gadījumos Zemes atmosfēras sastāvs un spiediens uz Zemes ir vienāds.
Par tabulu
Ja kolonnas nosaukumā pirmais vārds ir "Planētas", tad tas ir planētas parametra raksturojums, bet, ja ir vārds "Zvaigznes", tad zvaigznes parametra raksturojums.
Planētas vidējā temperatūra tiek aprēķināta pēc šādas formulas:
, kur
T_p ir planētas vidējā temperatūra (°C), T_z ir zvaigznes efektīvā temperatūra (K), R_z ir zvaigznes rādiuss un a ir planētas attālums no zvaigznes.
Attālumi un rādiusi formulā jāievieto vienā un tajā pašā izdomātajā mērvienībā, piemēram, kilometros (km).
Skaitlis "273" formulā tiek lietots, lai no Kelvina skalas pārietu uz Celsija skalu un skaitlis "0,76" ir planētas vidējās temperatūras korekcijas konstante Zemei.
Kungelva
Kungelva ir pilsēta Zviedrijas dienvidrietumos. Pilsēta atrodas 20 kilometrus uz ziemeļiem no Gēteborgas un ir Gēteborgas piepilsēta. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 22 768 iedzīvotāji.
Pilsēta ir dibināta 1612. gadā un tiek uzkatīts, ka pilsēta ir vairāk kā 1000 gadus veca. Pilsēta ir bijusi svarīga stratēģiska vieta. Blakus pilsētai ir Bohas cietoksnis, kurš ir celts 1308. gadā.
Vologda
Vologda ir pilsēta Vologdas apgabalā Krievijā, apgabala administratīvais centrs.
Vologdas klimats ir mēreni kontinentāls. Ziema ilga, bet maiga, ilgst piecus mēnešus. Janvāra vidējā gaisa temperatūra ir -11 °C, bet jūlija +17 °C. Gada vidējā temperatūra +2,8 °C. Pavasaris un rudens ir vēsi. Arī vasara samērā vēsa. Nokrišņi visvairāk izkrīt vasarā, bet to daudzums gada laikā ir 570 mm. Gaisa mitrums ir 80%. Vidējais vēja ātrums: 3,5 m/s.
Persongadi
Persongadi ir termins medicīnā, tas apzīmē pacientu novērošanas ilgumu. Piemēram, ja 100 pacienti tiek ārstēti 1 gadu vai 200 pacienti — pusgadu, to novērošana aizņēmusi 100 persongadus.
Bebernine
Bebernine bija letgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa, kas pieminēta 1211. gada Letijas dalīšanas līgumā kā zeme, kas kādreiz piederēja Jersikas ķēniņam. Pēc līguma noslēgšanas Bebernines robežās esošie ciemi pārgāja Rīgas bīskapa pārvaldībā. Citos dokumentos pieminēta kā Bebnine.
Jādomā, ka šajā līgumā pieminētā Bebernine nav Beverīna, kas visticamāk atradās Imeras vai Tālavas teritorijā, tomēr līgums varēja paredzēt dažu tās robežās esošu ciemu nodošanu bīskapam Albertam.
Lokalizācija
Augusts Bīlenšteins pieļāva, ka 13. gs. Lepenes pils atradās Bebrumuižā Aizkraukles novada Bebru pagastā, tomēr 13. gadsimtā šis novads ticamāk atradās Kokneses teritorijā.
Heinrihs Lākmans to apšaubīja, norādīdams, ka tagadējais Bebru pagasts atradās Kokneses ķēniņvalsts sastāvā. Pēc viņa domām pieminētie ciemi drīzāk meklējami uz ziemeļaustrumiem no Krustpils, kur Variešu pagastā atrodas Silabebru ezers. Tādā gadījumā Bebrenes zeme atradusies starp Asotes un Lepenes pilsnovadiem.