cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nokia (pilsēta)
Ekonomika
1868. gadā Nokianvirtas upes krastā uzņēmējs Fredriks Idestams uzcēla celulozes fabriku, un 1871. gadā dibināts uzņēmums Nokia. 1904. gadā gumijas izstrādājumu uzņēmums Suomen Gummitehdas Nokiā atvēra savu ražotni. Šie divi uzņēmumi kopā ar Suomen Kaapelitehdas 1967. gadā apvienojās, apvienotajam uzņēmumam paturot nosaukumu Nokia. Vēlāk Nokia vairāk pievērsās elektroniskajām ierīcēm un pārcēlās uz Espo, bet pārējās nozares tika atdalītas atsevišķos uzņēmumos. Riepu bizness turpina darboties kā Nokian Renkaat. Papīra izgatavošana turpinās Essity piederošajā Nokias papīrfabrikā, kur ar divām papīra mašīnām ražo higiēnas papīru.
Uz Nokianvirtas upes atrodas Melo HES (Melon voimalaitos), kas ražo 230 GWh gadā. To 1971. gadā uzcēla uzņēmums Nokia, bet 1988. gadā pārdots enerģētikas uzņēmumam Pohjolan Voima. Nokiā atrodas arī gāzes elektrostacija, kas kurināma ar dabasgāzi un uzcelta 1997. gadā.
Ievērojamas personas
Nokiā dzimis somu hokejists Ansi Salmela (Anssi Salmela).
2012.—2013. gada Latvijas hokeja Virslīgas čempionāts
2012.—2013. gada Latvijas čempionāta sezona bija 22. Latvijas Virslīgas hokeja čempionāta sezona. Sezona sākās 2012. gada 8. septembrī un noslēdzās 2013. gada 25. martā. Šī bija pirmā sezonā, kurā līgas dalībnieču pulkā vairs nebija DHK Latgale un Elektrēnu "Energija".
Repina institūts
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotais I. Repina Sanktpēterburgas Valsts akadēmiskais glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūts (ru), saīsināti Repina institūts (Институт имени Репина) atrodas Sanktpēterburgā, Ņevas upes krastā.
Tā sākotnējais nosaukums bija Ķeizariskā Mākslas akadēmija (Императорская Академия художеств), pazīstama arī kā Sanktpēterburgas Mākslas akadēmija. Akadēmijas ēka ir celta no 1764. līdz 1789. gadam. Akadēmija bija lielākā mākslas institūcija Krievijas impērijā.
Akadēmijas rašanās
Krievijas impērijas ķeizars Pēteris Lielais gadu pirms savas nāves izdeva dekrētu "Par akadēmiju, kurā var studēt zinātni, valodas un cēlo mākslu." Šī iniciatīva pēc imperatora nāves tika īstenota, kā Pēterburgas Zinātņu akadēmijas mākslas nodaļa, un 18. gadsimta vidū akadēmija pilnīgi pārtapa par gravīru — gleznošanas skolu.
Fakultātes
Glezniecības — šajā fakultātē darbojas personīgās darbnīcas vairākās nozarēs: molberta glezniecība, monumentālā, baznīcu — vēsturiskā, teatrāli dekoratīvā, restaurācijas.
Tēlniecības — šajā fakultātē darbojas skulptūru restaurācijas, molberta tēlniecības darbnīcas.
Arhitektūras — šajā fakultātē nodarbības notiek personīgajās darbnīcās.
Vēstures — šajā fakultātē ir klātienes (4 gadi) un neklātienes (5 gadi) apmācība.
Absolventi
Daudzu slavenu institūta absolventu vidū ir vairāki no Latvijas, to skaitā Ādams Alksnis, Ojārs Ābols, Jānis Frīdrihs Baumanis, Nikolajs Bogdanovs-Beļskis, Jūlijs Feders, Pēteris Feders, Kārlis Hūns, Vilhelms Purvītis, Janis Rozentāls, Ernests Štālbergs, Johans Valters, Kārlis Zāle.
Barakaldo
Barakaldo (es) ir pilsēta Spānijā, Basku Zemē, Biskajas provincē. šeit dzīvoja 100 228 iedzīvotāji. Pilsēta ir dibināta. Šeit ir noticis 2014. gada FIBA Pasaules kauss.
Bokši
Bokši ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 267 km attālumā no Rīgas.
Sprodzenieki
Sprodzenieki (ltg) ir ciems Balvu novada Bērzpils pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 7 km no pagasta centra Bērzpils, 43 km no novada centra Balviem un 237 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V493 (Ruskulova–Bērzpils). Netālu Skujatnes upe ietek Ķeibā.
Tropidophora
Tropidophora ir sauszemes gliemežu ģints, kas pieder Pomatiidae dzimtai. Ģints pārstāvjiem ir plakana vai konusveida čaula, gara kāja, labi nodalīta galva ar taustekļiem.
Izplatība
95 līdz 99% ģints sugu ir endēmas Madagaskarai, kur parasti mitinās sausos mežos. Sastopami arī Āfrikas austrumos, Dienvidāfrikā, Maurīcijā, Komoru salās un Seišelu salās.
Sugas
Ģints ir ļoti mainīga, un sugu skaits ir neskaidrs. Žurnāls Biological Journal of the Linnean Society 1995. gadā izdala 3 apakšģintis, 95 sugas un 142 pasugas. 2014. gada klasifikācijā norādītas 74 sugas. Acīmredzot, vairākas no tām joprojām nav atklātas.
Sudoku matemātika
Sudoku mīklas ir daļēji aizpildīts rindu-kolonnu režģis, kas sadalīts n x n  šūnās. Tas jāaizpilda, izmantojot noteiktu kopumu N atšķirīgu simbolu (parasti skaitļi {1, ..., N}), lai katrā rindā, kolonnā un reģionā ir tieši viens simbols no elementu kopas. Mīklu bieži risina, izmantojot matemātiku.
Pārskats
Ir daudzi Sudoku mīklu varianti. Tos raksturo izmērs (N) un sadaļas. Klasiskā Sudoku mīkla ir, kur N=9 un sadaļas 3x3 kvadrāti (tiek saukti par blokiem). Taisnstūra Sudoku mīklas rindu, kolonnu izmērs ir R×C, kur R×1 (un 1×C), t.i., ja reģioni iedalās rindās vai kolonnās. Šādu Sudoku mīklu sauc par latīņu kvadrātu.
Laņcuta
Laņcuta ir pilsēta Polijas dienvidaustrumos, Piekarpatu vojevodistē uz austrumiem no Žešovas. Pilsētā atrodas Laņcutas pils komplekss (sākts veidot 17. gadsimtā, tagad muzejs). Pilsēta līdz ar pili dažādos laikos piederējusi Pilecku, Stadņicku, Lubomirsku un Potocku dzimtām. 18. gadsimta beigās Lubomirski nodibināja pilsētā degvīna darītavu, kas, mainot īpašniekus, saglabājusies līdz mūsu dienām ar nosaukumu Polmos Łańcut. No 1836. līdz 1840. gadam Laņcutā par aptieķnieka palīgu strādāja Ignacijs Lukasevičs. Pēdējais Potocku dzimtas īpašnieks Alfreds Potockis bija viens no bagātākajiem cilvēkiem starpkaru Polijā. Tuvojoties Sarkanajai Armijai, 1944. gadā viņš emigrēja uz Lihtenšteinu. No 1961. gada šeit notiek klasiskās mūzikas festivāli.
Fašisma gāšana Itālijā
Fašisma gāšana Itālijā saistās ar notikumiem Itālijas karalistē 1943. gada jūlijā, kad no amatiem gāza fašistiskās Itālijas diktatoru Benito Musolīni.
Situācija valstī
1941. gadā Itālija zaudēja savu impēriju Austrumāfrikā — Eritreju, Etiopijas impēriju un Somāliju. 1942. gada novembrī nāca smagas sakāves Lībijā un Rietumu sabiedroto desanta izsēšanās Ziemeļāfrikā. Karš kļuva aizvien nepopulārāks tautā, bet valdošās elites pārstāvji sāka meklēt ceļus, kā to izbeigt, un izvairīties no Itālijas pilnīgas sakāves un okupācijas. Smagās neveiksmes ietekmēja Musolīni veselību, liekot viņam vairāk laika pavadīt mājās, mazāk laika veltot valsts vadīšanai. Karalis Viktors Emanuels III bija pasīvs, cerot, ka Musolīni radīs izeju no krīzes.
1943. gada 6. februārī, cerot atjaunot iedzīvotāju uzticību, Musolīni veica plašas izmaiņas valdībā, nomainot gandrīz visus ministrus. Aprīlī viņš arī iecēla jaunu Nacionālās fašistu partijas vadītāju.
1943. gada maijā Tunisijā kapitulēja itāļu un vācu armijas. Ņemot vērā iespējamos Sabiedroto desantus Itālijā un Balkānos, Vācija izstrādāja plānus šo teritoriju okupācijai.
Musolīni gāšanas plānošana
15. jūlijā karalis tikās ar pensionēto maršalu Bodolio, informējot, ka viņš būs nākamais valdības vadītājs, taču uzstājot, ka vismaz sākumā karš ir jāturpina.
Satraukts par militāro situāciju Itālijā, Hitlers 19. jūlijā ieradās uz tikšanos ar Musolīni. Pirms tikšanās, Itālijas ģenerālštāba komandieris Ambrozio informēja Musolīni, ka Itālijai no kara būtu jāizstājas nākamo 15 dienu laikā. Tikšanās laikā Hitlers ierosināja, ka vācu armija varētu uzņemties Itālijas aizsardzību, un tika saņemtas ziņas par plašu Sabiedroto aviācijas uzlidojumu Romai. Musolīni pārtrauca tikšanos, kurā nepieņēma nekādus konkrētus lēmumus.
Musolīni bija informēts par Grandi deklarācijas tekstu, un 22. jūlijā tikās ar Grandi. Iespējams, ka tikšanās laikā Grandi aicināja Musolīni pašu labprātīgi atkāpties no amata. Musolīni joprojām jutās pašpārliecināts, jo 22. jūlija rītā bija ticies ar karali. Lai arī sarunas teksts nav tieši zināms, šķiet, ka Musolīni esot teicis karalim, ka izvedīs Itāliju no kara līdz 15. septembrim. Pārliecināts par karaļa turpmāku atbalstu, Musolīni neuztraucās par Grandi plānu. Tikmēr karalis esot bijis neapmierināts ar Musolīni nevēlēšanos saprast, ka ir pienācis laiks atkāpties. Tikmēr Grandi turpināja tikties ar fašistu vadoņiem, cirkulējot dažādas deklarācijas projekta versijas. Vadoņu vidū bija dažādi viedokļi, taču gandrīz visi bija gatavi atbalstīt izmaiņas režīmā.
Fašisma Lielās Padomes tikšanās
Padomes 28 locekļi uz tikšanos sanāca 24. jūlija 17.00. Sapulces gaita netika pierakstīta. Grandi, kurš domāja, ka varētu tikt apcietināts, ieradās ar divām granātām kabatās. Musolīni, kurš bija pārliecināts, ka Padomes lielākā daļa nav noskaņota pret viņu, sāka ar uzrunu, kurā paziņoja, ka ir gatavs turpināt karu, un uzdeva jautājumu — karš vai miers? Viņš bija gatavs piekāpties, atdodot militāro varu karalim. Nākamās stundas Padomes locekļi uzstājās ar runām, aizstāvot dažādus rīcības variantus. 23.30 Musolīni paziņoja, ka vēlas slēgt sapulci, lai turpinātu to nākamajā dienā. Grandi reaģēja, pielecot kājās un paziņojot, ka sapulci nevar beigt bez balsojuma par viņa piedāvāto deklarāciju. Pēc nelielas kafijas pauzes sapulce turpinājās. Grandi turpināja pārliecināt par savu viedokli, kamēr Musolīni uzsvēra, ka tas nozīmēs fašisma beigas. Pēc tam partijas vadītājs visus pārsteidza, piedāvājot savu deklarācijas tekstu, kurā paredzēja ciešāku varas koncentrāciju Musolīni un fašistu partijas rokās. Musolīni to kritizēja, un arī pārējiem vadoņiem tas nebija pieņemams. Sākās diskusijas par dažādajiem tekstiem, nevienai no pusēm nevēloties piekāpties. 2. naktī Musolīni pavēlēja izbeigt diskusijas, un veikt balsošanu. Grandi dokuments ieguva 19 balsis, 8 balsojot pret.
Musolīni arests
Naktī pēc sapulces beigām turpinājās sarunas, Grandi tikās ar karaļa pārstāvi, nododot viņam Padomes lēmumu. 25. jūlija 7.00 ar to iepazīstināja karali. 9.00 karalis informēja Badoljo, ka viņam būs jākļūst par valdības vadītāju 29. jūlijā. Šo plānu izjauca Musolīni piesakoties vizītē pie karaļa, lai informētu viņu par notikušo. Karalis ātri pieņēma lēmumu par Musolīni arestu, un piekrita tikties 17.00.
Pa dienu Musolīni tikās ar Japānas vēstnieku, kurš trīs nedēļas bija gaidījis uz pieklājības tikšanos. Musolīni pārsteidza vēstnieku, sakot, ka Japānas premjerministram būtu jāsazinās ar Hitleru, un jāpārliecina viņš par kara beigām ar Staļinu.
Ieradies pie karaļa, Musolīni mēģināja to pārliecināt, ka Padomes balsojumam nav nekādas nozīmes. Karalis viņu pārtrauca, sakot, ka valsts tā vairs nevar turpināt, un ka jaunais valdības vadītājs būs Badoljo. Uzreiz pēc iziešanas no telpas, Musolīni tika pārliecināts doties prom ātrās palīdzības mašīnā, policijas apsardzībā, un nogādāts armijas, vēlāk karabinieru kazarmās. Turpmākajās dienās un nedēļās viņu vairākas reizes pārvietoja uz dažādām rezidencēm, līdz 12. septembrī viņu atbrīvoju Oto Skorceni vadītas vācu specvienības reidā un nogādāja Vācijā.
Fašisma gāšana
Jau uzreiz pēc Musolīni aizturēšanas sākās vadošo fašistu aresti. Partijas vadītāju aizturēja, bet atbrīvoja pēc solījuma atbalstīt jauno valdību. Melnkreklu vienību vadītājs pēc diskusijas izlēma nepretoties un pakļauties karaļa pavēlēm.
22.45 radio iedzīvotājiem paziņoja, ka Musolīni ir iesniedzis atlūgumu, Badoljo ir jaunais valdības vadītājs un karš turpināsies. Uzreiz pēc šī paziņojuma sākās stihiskas pilsoņu demonstrācijas, fašisma simbolu demolēšana un propagandas plakātu noplēšana. Nenotika nekāda asinsizliešana, fašisms sabruka bez pretošanās.
26. jūlijā jaunā valdība izsludināja aplenkuma stāvokli un komandantstundu. 27. jūlija valdības sēdē pieņēma lēmumus likvidēt fašistu partiju, Lielo Padomi, fašistu kameru parlamentu un citas režīma organizācijas. Lai arī politiskās partijas joprojām bija aizliegtas, to pārstāvji slepeni sāka tikties un atjaunot darbību.
Ņemot vērā Bodoljo valdības ierobežojumus presei, Dino Grandi tikās ar Šveices un Spānijas vēstniekiem, lai izstāstītu viņiem notikušā detaļas. Jau nākamajā dienā viņa stāstīto publicēja Šveices laikraksti.
Sekojošie notikumi
Jau 25. jūlija vakarā vācu karaspēka papildvienības sāka ierasties Itālijā bez atļaujas pieprasīšanas. No 26. jūlija līdz 8. augustam valstī ieradās vismaz astoņas vāciešu divīzijas.
Bodoljo valdība zaudēja laiku, neveicot nekādu pretdarbību vāciešiem, kā arī nesākot sarunas ar Sabiedrotajiem, kas pēc pāris dienu pauzes atsāka aviācijas bombardēšanu. Tikai 8. septembrī Bodoljo valdība noslēdza pamieru ar Sabiedrotajiem. Taču šajā laikā Vācija bija gatava Itālijas okupācijai, itāļu armija jau bija sabrukusi, Musolīni tika atjaunots amatā kā Itālijas Sociālās Republikas vadonis. Līdz 1945. gada maijam Itāliju plosīja karadarbība un pilsoņu karš.
Somu līča austrumu nacionālais parks
Nacionālajā parkā atrodas daudzas nelielas saliņas. Uz dažām no tām aug koki, lielākoties priedes. Saliņas ir laba vide ūdensputniem, šeit vairumā dzīvo lielās gauras, cekulpīles, lielie alki, melnie alki.
Saksijas kūrfirstiste
Saksijas kūrfirstiste (de) bija vācu valsts, kas Svētās Romas impērijas sastāvā pastāvēja no 1356. līdz 1806. gadam. Izveidota pēc tam, kad ķeizars Kārlis IV 1356. gada Zelta bullā Saksenes-Vitenbergas hercogam piešķīra impērijas kūrfirsta tiesības. Pēc impērijas sabrukuma 1806. gadā Saksijas kūrfirstiste kļuva par Saksijas Karalisti.
Vēsture
Pēc Saksijā sākotnēji valdošās Askanijas dinastijas pēdējā pārstāvja Alberta III nāves 1422. gadā Saksijas un impērijas kūrfirsta tiesības piešķīra Frīdriham I, Meisenes markgrāfam no Vetīnu dinastijas. Saksijas nosaukumu turpmāk attiecināja arī uz visām iepriekšējām Vetīnu dinastijas vldījumā esošajām zemēm. Frīdrihs I (Frīdrihs Kareivīgais, Friedrich Der Streitbare, 1370-1428), bija Bohēmijas baznīcas reformētāja Jana Husa pretinieks un lojāls ķeizara Sigismunda atbalstītājs, tādēļ viņu apbalvoja ar Saksijas valdnieka titulu par spīti Brandenburgas kūrfirsta Frīdriha I protestiem.
Reformācijas laikmets
Saksija bija protestantisma dzimšanas vieta. Frīdrihs Gudrais 1502. gadā nodibināja Vitembergas universitāti, kurā 1508. gadā par profesoru sāka strādāt Mārtiņš Luters. Pēc reformācijas sākuma 1517. gadā Saksijas valdnieks nodrošināja Lutera drošību. Frīdriha mantinieki bija karojoši protestantisma aizstāvji, kas apspieda katolismu. Reliģiju cīņas Eiropā noveda pie Šmalkaldenes kara, kurā Albertīnu valdnieki, lai arī protestanti, nostājās katoļu ķeizara pusē un pēc Ernestīnu sakāves 1547. gadā ieguva lielu daļu Saksijas zemju un impērijas elektora tiesības. Ernestīniem atstātās zemes sadalījās mantinieku starpā, un turpināja pastāvēt līdz 1918. gada Novembra revolūcijai Vācijā. No Ernestīniem cēlusies arī Saksijas-Koburgas-Gotas dinastija, kuras pārstāvji vēlāk kāpa Beļģijas, Portugāles un Bulgārijas troņos, kā arī aizsāka Lielbritānijā valdošo Vindzoru dinastiju.
Dinastijas konfliktā uzvarējušais Albertīnu pārstāvis Morics bija oportūnists, kas izveidoja aliansi ar Franciju un nostājās pret ķeizaru, lai palielinātu savas zemes.
Kūrfirsta Augusta valdīšanas laikā no 1553. līdz 1586. gadam pieņēma likumu kodeksu, attīstīja Saksijas galvaspilsētu Leipcigu. Augusts bija vācu protestantu vadītājs, un palīdzēja pieklusināt sākotnējo protestantismu kareivīgumu pret katoļiem un ķeizaru. Atšķirībā no sava ambiciozā priekšgājēja un brāļa Morica, Augusts vairāk rūpējas par savu zemju ekonomisko attīstību un miera nostiprināšanu. 1555. gadā viņš noslēdza Augsburgas mieru, kas Svētās Romas impērijas teritorijā ieviesa reliģisko toleranci starp protestantiem un katoļiem. Vienlaikus Augusts bija luterāņu ekstrēmists, kas sodīja ar nāvi kalvinisma piekritējus.
17. un 18. gadsimts
Trīsdesmitgadu kara laikā Saksijas valdnieks Johans Georgs I (valdīja 1611-1656) sākotnēji saglabāja neitralitāti, taču 1631. gadā negribīgi iesaistījās karā Zviedrijas pusē. 1635. gadā Saksija noslēdza mieru ar ķeizaru Ferdinandu II, pēc kura zviedri ieņēma daļu Saksijas un Leipcigu. 1648. gada Vestfālenes miera līgums ļāva Saksijai atgūt savas robežas un paturēt daļu iekaroto zemju, taču tai neizdevās nodrošināt Magdeburgas zemju pievienošanu, kas pēc pārejas perioda 1680. gadā nonāca Hoencollernu Brandenburgas-Prūsijas īpašumā. 1653. gadā Saksijas valdnieks kļuva par impērijas protestantu valdnieku savienības Corpus Evangelicorum vadītāju, un katolicisms valstī joprojām bija aizliegts.
No 1697. līdz 1706. un no 1709. līdz 1763. gadam Saksijas valdnieki personālūnijā valdīja arī Polijas–Lietuvas ūnijā. 1697. gada 1. jūnijā Saksijas valdnieks Frīdrihs Augusts I pārgāja katolicismā, jo tas bija priekšnoteikums viņa ievēlēšanai par Polijas-Lietuvas valdnieku. Turpmāk visi Vetīnu dinastijas valdnieki saglabāja katolicismu, lai arī Saksija joprojām bija protestantu valsts un katoļu ticības iespējas bija stingri ierobežotas līdz pat 19. gadsimta sākumam. Septiņgadu kara laikā 1756. gadā Saksiju iekaroja Frīdrīha II vadītā Prūsijas Karaliste, taču Saksijas neatkarību atjaunoja ar 1763. gada Hubertusburgas līgumu.
Pārveide par karalisti
Napoleona karu laikā Saksija sākotnēji kopā ar Prūsiju karoja pret Napoleonu, taču 1806. gadā kļuva par franču sabiedroto, pievienojoties Reinas konfederācijai un pēdējais Saksijas kūrfirsts Frīdrihs Augusts III 1806. gadā tika kronēts par pirmo Saksijas karali Frīdrihu Augustu I.
Aleksandrs Jaunbērzs
Biogrāfija
Aleksandrs Jaunbērzs piedzima Dzelzavas pagastā. Mācījies pilsētas skolā, vēlāk pašmācības ceļā apguvis grāmatvedību.
1907. gadā kļuva par kara ierēdni Krievijas armijas Kājnieku 24. divīzijas štābā. No 1911. gada bija Ropažu pagasta valdes un tiesas rakstvedis, strādāja arī par grāmatvedi vietējās biedrībās. No 1915. līdz 1918. gadam bija Daugavgrīvas Latviešu strēlnieku bataljona (vēlāk — pulka) ierēdnis. Par dienestu 1916. gada augustā apbalvots ar Sudraba medaļu uz Sv. Staņislava ordeņa lentes. Pēc kara 1919. gadā kļuva par Rīgas apriņķa valdes priekšsēdētāju, amatā bija līdz 1922. gadam.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latviešu zemnieku savienību. Amatā bija līdz 1922. gadam. No 1922. līdz 1940. gadam bija Ikšķiles draudzes valdes loceklis. No 1928. līdz 1934. gadam Jaunbērzs bija Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas Rīgas apriņķa pārvaldes Revīzijas komisijas priekšsēdētājs, no 1934. līdz 1938. gadam — Pašvaldības departamenta Pilsētu nodaļas vadītājs. 1938. gadā devies pensijā. No 1930. līdz 1940. gadam dienēja Aizsargos. 1943. gadā Ikšķiles draudzes priekšnieks, dzīvoja Tīnūžu «Dobelniekos».
Miris, apglabāts Ropažu kapos.
Ģimene
Jaunbērza laulībā ar Aleksandru Irmu Vilhelmīni Jaunbērzu (dzimušu Perlbahu) dzimis dēls Ēriks Jaunbērzs un meitas Aina Eleonora Zalcmane (dzimusi 1913.. gada 2. jūnijā, mirusi 1998. gada 15. martā) un Ērika Šabeļņikova (pirmajā laulībā Ruģēna) (dzimusi 1922. gada 6. jūnijā, mirusi 1966. gada 1. septembrī ).
Jaunbērza mazbērni ir - Ērikas laulībā ar Bruno Ruģēnu dzimušais Andris Ruģēns, Ainas Eleonoras bērni laulībā ar Latvijas Bankas darbinieku, kolhoza grāmatvedi Zigfrīdu Zalcmani - Juris Zalcmanis un Maruta Solvita Iveta Naudiņa
Mūža nogalē Aleksandrs Jaunbērzs audzinājis mazdēlu Andri Ruģēnu Carnikavā, pie Laveru ezera.
Džoels Kvenevils
Džoels Normans Kvenevils (en, dzimis ) ir Kanādas hokeja treneris un bijušais hokejists, spēlējis aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Kvenevils ir NHL kluba Floridas "Panthers" galvenais treneris.
1978. gada NHL draftā Kvenevilu ar 21. numuru otrajā kārtā izvēlējās Toronto "Maple Leafs". Vēlāk spēlējis Kolorādo "Rockies", Ņūdžersijas "Devils", Hārtfordas "Whalers" un Vašingtonas "Capitals".
Savu trenera karjeru uzsāka AHL komandā Springfīldas "Indians". 1994. gadā viņš kļuva par NHL komandas Kvebekas "Nordiques" (no 1995. gada Kolorādo "Avalanche") trenera asistentu. No 1996. gada līdz 2004. gadam viņš bija Sentluisas "Blues" galvenais treneris. Vēlāk trīs sezonas bijis Kolorādo "Avalanche" treneris, līdz 2008. gadā pārcēlās uz Čikāgas "Blackhawks". Kopā ar Čikāgas komandu Kvenevils pavadīja savas karjeras spožākos gadus, izcīnot trīs Stenlija kausus. Kopš 2019. gada Kvenevils strādā kā Floridas "Panthers" galvenais treneris.
2019. gada Lietuvas futbola čempionāta sezona
'''Lietuvas futbola čempionāta 2019. gada sezonā''' Marijampoles "Sūduva" bija iepriekšējie čempioni un aizstāvēja savu titulu arī šajā sezonā, kļūstot par Lietuvas čempioniem trešo reizi.
Parbaudes spēles
---
Gemini 6A
Gemini 6A jeb Gemini VI-A bija ASV NASA Gemini programmas kosmosa kuģa Gemini pilotējams lidojums. Palaists 1965. gada decembrī. Tas veica pirmo pilotējamo kosmosa kuģa tuvošanās manevru citam kuģim Gemini 7.
Apkalpe
Kuģa Gemini apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublējošā apkalpe:
Mērķi
Sākotnējā Gemini 6 misija tika atcelta, kad 25. oktobrī palaišanas laikā eksplodēja pasīvais mērķis Agena Target Vehicle GATV 5002, kuram kosmosa kuģim vajadzētu pietuvoties un ar to saslēgties četras reizes. Tuvošanās uzdevums bija tik svarīgs, ka tika nolemts izmainīt Gemini 6 uzdevumus un par pasīvo mērķi izmantot Gemini 7. Misija tika pārdēvēta par Gemini 6A.
Lidojuma gaita
Pirmais no abiem kosmosa kuģiem tika palaists Gemini 7 4. decembrī.
12. decembrī vajadzēja notikt Gemini 6A startam. 1,5 sekundi pēc dzinēju iedarbināšanas kļūmīga sensora dēļ vadības dators izslēdza dzinējus. Pēc instrukcijas komandierim šādā gadījumā vajadzēja aktivizēt katapultējamos sēdekļus, lai apkalpi novirzītu drošā attālumā no problemātiskās raķetes. Širra to neizdarīja, secinot, ka nesējs nav pacēlies no starta vietas.
Gemini 6A tika palaists 13:37:26 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.
Nolaišanās notika nākamajā dienā, 16. decembrī. Nolaižamais aparāts 15:28:50 UTC nolaidās 18 km attālumā no plānotās vietas Atlantijas okeānā.
Amblin Entertainment
Kompānijas logo atainots uz velosipēda lidojoša puiša siluets ar pilnmēnesi fonā — tēli no filmas "Citplanētietis".
Kompānija nosaukta par godu īsfilmai, kas bija pirmais komerciāli veiksmīgais Stīvena Spīlberga mākslas darbs, ar nosaukumu "Emblins" (1968).
Bergera koeficients
Bergera koeficients (saukts arī par Zonnenborna—Bergera koeficientu) ir paņēmiens (metode) sacensībās ieņemtās vietas noteikšanai tiem dalībniekiem, kas ieguvuši vienādu punktu skaitu. Sākotnēji šis paņēmiens tika izstrādāts apļa sistēmas (katrs spēlē katru) šaha turnīriem. Vēlāk šo metodi sāka lietot citās sacensībās, piemēram, dambretē, novusā, go.
Bergera koeficienta aprēķināšana
Turnīra konkrēta dalībnieka Bergera koeficientu aprēķina saskaitot visu to pretinieku punktus, kurus šis dalībnieks uzvarējis, ar pusi no to pretinieku punktiem ar kuriem spēlējis neizšķirti. Ideja uz kuru bāzējas koeficients ir: no diviem turnīra dalībniekiem, kuriem ir vienāds punktu skaits, labāks ir tas spēlētājs, kurš uzvarēja spēcīgākos pretiniekus, tas ir tos, kas ieguva vairāk punktu. Un tieši tāpēc, ja turnīrā tiek izmantota Bergera sistēma, tad augstāk būs spēlētājs, kam ir augstāks Bergera koeficients.
Bergera koeficients tika radīts priekš apļa sistēmas turnīriem, kur jāspēlē katram ar katru, bet, ja nepieciešams, to var izmantot arī citās sacensību sistēmās, kurās spēlētāji izspēlējuši vienādu partiju skaitu. To var izmantot arī Šveices sistēmā, kaut gan tradicionāli tajā izmanto Buhgolca koeficientu.
Vēsture
Pirmais šo metodi iegūto vietu aprēķināšanai piedāvāja čehu šahists Oskars Gelbfūss 1873. gada augustā. Praksē pirmie šo metodi lietoja Viljams Zonneborns (1843—1906) un Johans Bergers 1882. gada Liverpūles turnīrā. Bet sākot ar 1886. gadu vietu noteikšanu pēc Bergera koeficienta lietoja jau regulāri.
Egils Skallagrimsons
Egils Skallagrimsons (pirms 910 — pirms 990) bija Islandes vikingu virsaitis un dziesminieks (skalds), kura dzīve aprakstīta Egila sāgās. Viņš ar savu karadraudzi sirojis Norvēģijā, Kursā, Dānijā un Anglijā.
Izcelsme
Cēlies no norvēģu vikingu skaldu dzimtas. Viņa vectēvs Kveldulfs (Kveld-Úlfr - "vakara vilks"), nevarēdams samierināties ar Norvēģijas ķēniņa Haralda Skaistmatainā valdīšanu (ap 872 — ap 931), kopā ar savu dēlu Skallagrimu (Skallagrímur Kveldúlfsson) ap 878. gadu izceļoja uz Islandi.
Dzīvesgājums
Uzskata, ka ap 925. gadu Egila karadraudze ieradās Kursā (tekstā: Kúrland). Egila sāgas 46. nodaļā vēstīts par to, ka sākumā vikingi ar kuršiem (tekstā: Kúrir) uz pusgadu noslēdza pamieru un tirdzniecības līgumu. Kad līguma laiks beidzās, viņi sāka laupīt un Egils kopā ar citiem vikingiem nokļuva gūstā kādā mājā, kur jau ilgāku laiku kā karagūsteknis dzīvoja vikings Aki. Vēlāk viņš siroja Dānijā un Anglijā, kur iestājies anglosakšu ķēniņa Etelstāna (Æðelstān; 924—939) dienestā. Pēc norvēģu ķēniņa Haralda nāves viņu izsludināja ārpus likuma. Vienīgi ar dzejas mākslas palīdzību Egils izglābās no norvēģu ķēniņa Ērika I Asiņainās āvas (Eirik I Blodøks; ap 931 — ap 933) dusmām un patvērās Islandē. Islandē viņam piedzima pieci bērni, bet divi dēli agri nomira, un Egils iegrima dziļā depresijā, remdējoties dzejā.
Osudari
Osudari ir ciems Balvu novada Bērzpils pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6 km no pagasta centra Bērzpils, 42 km no novada centra Balviem un 235 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V493 (Ruskulova–Bērzpils).
Pēdējā vizīte
"Pēdējā vizīte" ir 1984. gada Latvijas PSR televīzijas spēlfilma, politisks detektīvs, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Alberta Karra stāsta "Slepkavība Vašingtonā" motīviem. Filmas režisore ir Ada Neretniece.
Sižets
Žurnāliste Sāra Bērtone komandējuma laikā saņem ziņu par vīra, politiskā komentētāja Toma Bērtona nāvi. Pārliecināta, ka tā ir slepkavība, viņa sāk pati savu izmeklēšanu.
Inhuleca
Inhuleca (uk) ir 549 kilometrus gara Dņepras labā krasta pieteka Ukrainas dienvidos.
Iztece pie Topilo ciema Kirovohradas apgabalā. Tek dienvidu virzienā. Ietek Dņeprā augšpus Hersonas. Lielākās pietekas - Saksahaņa, Visuņa. Upes krastos atrodas Oleksandrija, Sņihurivka.
Šķibe
Šķibe ir ciems Dobeles novada Bērzes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Ālaves labajā krastā pie autoceļa P97 9 km no novada domes Dobelē un 68 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie bijušās Šķibes pagasta valdes kā padomju saimniecības «Šķibe» ciemats. Ciemā dominē padomju laika daudzstāvu apbūve. Šķibē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, jaunatnes centrs, veikals, kafejnīca, feldšerpunkts. Vēstures pieminekļi ir karavīru kapsēta un Šķibes bijusī pagastmāja.
Kokins
Kokins (sieviešu dzimtē Kokina) ir viens no populārākajiem Latgales iedzīvotāju uzvārdiem.
Krāckalni
Krāckalni jeb Krāču kalni ir aizsargājams ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis Mārupes novada Salas pagastā un Jelgavas novada Valgundes pagastā pie valsts autoceļa P101 (Kalnciems—Kūdra). Krāckalni atrodas Ķemeru nacionālā parka teritorijā.
Dabas pieminekli veido Litorīnas laika kāpu valnis, tas ir mazliet sirpjveidīgi izliekts ar ieliekumu pret Lielo Ķemeru tīreli. Aizsargājamās kāpu rindas posma garums ir 3 kilmetri, tā platums ir 250—300 metri, relatīvais augstums 18—20 metri. No augstākajiem punktiem paveras skati uz Liliju ezeru un Lielo Ķemeru tīreli.
Martins Kravcivs
Martins Kravcivs (uk; dzimis Ļvivā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2009).
Biogrāfija
2006. gadā Turcijā Ukrainas izlases sastāvā uzvarējis Pasaules junioru komandu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā. 2008. gadā Pekinā uzvarējis šaha ātrspēles turnīrā Pasaules prāta sporta spēlēs. 2010. gadā Bhubanešbarā kopā ar Alekseju Drejevu, Adibanu Bāškaranu un citiem lielmeistariem dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā. 2012. gadā kopā ar Parimārdžanu Nēgi un citiem lielmeistariem dalījis pirmo vietu Francijas starptautiskajā šaha turnīrā Cappelle-la-Grande Open. 2015. gadā Ļvivā kopā ar Andriju Volokitinu un Zaharu Jefimenko dalījis 1.-3. vietu Ukrainas šaha čempionātā, bet pēc papildu turnīra ierindojies 2. vietā. 2016. gadā Rīgā uzvarējis starptautiskā šaha festivāla Rīgas Tehniskās universitātes Open 2016 "A" turnīrā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 94. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Pārstāvējis Ukrainas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Kravcivam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2009. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Salaspils kodolreaktors
Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Fizikas institūta atomreaktors, pazīstams arī kā Salaspils kodolreaktors, bija zinātniski pētnieciska tipa siltumneitronu reaktors, kas tika izmantots radiācijas parādību pētīšanā. Viens no reaktora zinātniskiem vadītājiem bija fizikas un matemātikas zinātņu doktors Kurts Švarcs. Zinātniskā kodolreaktora darbība ir uzskatāma par Latvijas zinātnes vienu no spožākajām lappusēm.
Atradās Salaspilī, Rīgas rajonā. Tajā strādājuši ap 250 zinātnieku un inženieru.
Darbojās no 1961. līdz 1998. gadam, kad tika apstādināts finansiālu apsvērumu dēļ.
Vēsture
Kodolreaktors, vienīgais civilais pētnieciskais kodolobjekts Baltijā, tika uzbūvēts pēc Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas iniciatīvas, kas ieguva PSRS valdības atbalstu un finansējumu. Sākuma posmā Latvijas PSR zinātnieki realizēja Kurčatova atomenerģijas institūta izstrādātā kodolreaktora projektu. Jau būvniecības laikā projekts tika uzlabots, izveidots radiācijas kontūrs un radītas jaunas iekārtas.
Būvniecības darbi sākās 1959. gadā un tika pabeigti divos gados, 1961. gada pavasarī. Visas ap reaktoru esošās sienas, logi, grīdas, kā arī pats reaktors, bija jānomazgā, lai samazinātu putekļu daudzumu un iespējamo radioaktīvo piesārņojumu. Tīrīšanas darbus paveica reaktora darbinieki talku laikā.
Pirms reaktora iedarbināšanas bija nepieciešams pārbaudīt aktīvās zonas konstrukcijas stabilitāti, piepildot reaktora baseinu ar destilētu ūdeni un mērot vibrācijas. Tas savukārt radīja problēmu – kā šīs mērierīces pēc tam dabūt laukā, jo destilēts ūdens bija dārgs un baseina iztukšošana un jauna ūdens sagatavošana prasītu laiku un naudu. Ķīmiķis Beno Eiduss ierosināja izmantot nirējus, un viņa ideja tika īstenota.
Kodolreaktoru pirmo reizi iedarbināja 1961. gada septembrī. Kritiskā masa kodolreakciju uzsākšanai tika sasniegta 25. septembrī pulksten 17:02. Drīz pēc Salaspils kodolreaktora iedarbināšanas tika radīts pirmais radiācijas kontūrs, kas bija lielākais tāda veida gamma staru avots pasaulē.
Reaktoru svinīgi atklāja 1961. gada 9. oktobrī. Tas deva ieguldījumu ar kodolenerģiju saistītas zinātnes un tehnikas attīstībai Latvijā.
Kodolreaktorā tika veikti radiācijas pētījumi par enerģijas pārvēršanās procesiem, radiācijas defektiem jonu kristālos un ferītos, gamma staru izraisītajām pārejām atomu kodolos, tike pētīta retzemju elementu kodolu uzbūve, radīti jauni starojuma dozimetri un bēta spektrogrāfi. Reaktora pētnieki sadarbojās ar vairāk nekā 20 kodolpētniecības objektiem gan Eiropā, gan Amerikā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas reaktora darbināšana kļuva pārāk dārga. Reaktorā tolaik strādāja ap 70 darbinieku, algai nācās prasīt naudu no valsts budžeta. Pēdējos gadus kodolreaktors darbojās ar vēl padomju laikā sagādāto kodoldegvielu. Rezervēm bedzoties, vajadzēja pirkt jaunu kodoldegvielu. Bez tam laika gaitā reaktora iekārtas bija novecojušas.
1995. gadā Latvijas Ministru kabinets nolēma kodolreaktoru likvidēt, jo būtu nepieciešami apmēram 20 miljoni ASV dolāru, lai iepirktu degvielu un rekonstruētu kontroles vadības sistēmu. Kā intervijā atzina bijušais kodolreaktora galvenais inženieris Valdis Gavars, arī paši kodolfiziķi uzskatīja, ka nedrīkst ņemt tik daudz no valsts vienai salīdzinoši mazai nozarei. Reaktora darbību apturēja pulksten 13:00.
2004. gadā tika pieņemts Ministru kabineta rīkojums par kodolreaktora likvidēšanas un demontāžas koncepciju. 2008. gadā lietotā kodoldegviela tika izvesta uz Krieviju un nodota pārstrādei. Bet atlikušie radioaktīvie atkritumi, aptuveni 1200 kubikmetru, joprojām atrodas uz vietas. Kodolreaktora teritorija tiek apsargāta un tiek veikts regulārs gruntsūdeņu monitorings.
Demontāža, kuru plānoja pabeigt vispirms 2013. un vēlāk 2015. gadā, nav notikusi gan finansējuma trūkuma dēļ, gan vietas trūkuma dēļ Latvijā vienīgajā radioaktīvo atkritumu glabātavā "Radons".
Līdz pat 2000. gadiem Latvijas zinātnieki, tai skaitā, Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidents Juris Ekmanis uzskatīja, ka kodolenerģētikai Latvijā ir perspektīvas. Bija izteikti priekšlikumi Salaspils kodolreatora teritorijā būvēt medicīnas ciklotronu, ko varētu izmantot radiofarmakoloģisko preparātu ražošanai (vēža slimnieku ārstēšanai) un zinātnei. Tomēr finansējuma trūkuma dēļ šie priekšlikumi netika realizēti.
Zinātniskā vērtība
Savas pastāvēšanas laikā Salaspils kodolreaktora fiziķi sadarbojās ar vairāk nekā 20 citiem pētnieciskajiem iestādem gan Padomju Savienībā, gan ārpus tās. Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Fizikas institūtā tika uzņemti praktikanti no Irākas, Ziemeļkorejas un Lībijas. Daži no Latvijas kodolfiziķiem kādu laiku strādāja Irākā un Lībijā.
Somi (Bērzpils pagasts)
Somi ir ciems Balvu novada Bērzpils pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 7 km no pagasta centra Bērzpils, 43 km no novada centra Balviem un 237 km no Rīgas.
Tropidophora fimbriata
Tropidophora fimbriata ir Tropidophora ģints gliemezis, kas pieder Pomatiidae dzimtai. Endēms Maskarēnu salām.
Izmērs
Diametrs 8,5—22 mm, augstums arī 8,5—22 mm.
Izplatība
Plaši sastopams Maurīcijas salā; reti — Rodrigesas salā; izmiris Reinjonā.
Pasugas
Sugai ir piecas pasugas.
Bolbiši
Bolbiši (arī Balbiši;, Balbyši) ir apdzīvota vieta Rēzeknes novada Sakstagala pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā 10 km no pagasta centra Sakstagala, 20 km no novada centra Rēzeknes un 229 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V572 un Ciskodas, ka arī tās apkārtnē atrodas Bolbišu kapi.
Čehijas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Čehijas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši medaļas.
Līdz šim Čehija olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši 87 olimpiskās medaļas no tām 56 medaļas vasaras olimpiskajās spēlēs, bet 31 medaļu — ziemas olimpiskajās spēlēs. No vasaras olimpiskajiem sporta veidiem Čehija visvairāk medaļas ir ieguvusi smaiļošanā un kanoe airēšanā — 14 medaļas, un vieglatlētikā — 13 medaļas. Savukārt no ziemas olimpiskajiem sporta veidiem visvairāk medaļu ir distanču slēpošanā, 9 medaļas, un ātrslidošanā — 6 medaļas. Pašlaik Čehijas sportisti medaļas kopumā ir izcīnījuši 12 vasaras olimpiskajos sporta veidos un 7 ziemas olimpiskajos sporta veidos
Ar medaļām bagātākās Čehijas sportistes ir distanču slēpotāja Kateržina Noimanova, kura periodā no 1998. līdz 2006. gadam ziemas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 6 medaļas un ātrslidotāja Martina Sāblīkova, kura periodā no 2010. līdz 2018. gadam ziemas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 6 medaļas.
Sportistu uzskaitījums
''Šajā uzskaitījumā iekļauti tie sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Čehiju. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Olimpiskie medaļnieki (citu valstu sastāvā)
''Šajā sadaļā iekļauti tie Čehijas/čehu izcelsmes sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši olimpiskās medaļas, pārstāvot kādu citu valsti. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Aleksandrs Tormasovs
Aleksandrs Tormasovs (ru; 1752–1819) bija Krievijas Impērijas armijas ģenerālis. Baltijas ģenerālgubernators (1807).
Dzīvesgājums
Piedalījās Krievu—turku karā, 1791. gadā viņu paaugstināja par ģenerālmajoru. Koscjuško sacelšanās apspiešanas (1794) laikā Tormasovs piedalījās Varšavas ieņemšanā. 1796. gadā viņu paaugstināja par ģenerālleitnantu un kirasieru pulka komandieri, 1801. gadā par kavalērijas ģenerāli un 1802. gadā par Livonijas divīzijas (Лифляндская дивизия) inspektoru. 1803. gada ģenerālis Tormasovs kļuva par Kijivas militāro gubernatoru, 1804. gadā viņam piešķīra Guberņas muižu pie Rīgas. Ceturtās koalīcijas kara laikā no 1807. gada 28. marta līdz 23. decembrim viņš bija Rīgas ģenerālgubernators.
Krievu—persiešu kara laikā 1808. gadā Tormasovu iecēla par Krievijas karaspēka komandieri Kaukāzā, viņš ieņēma Erevānu, sakāva persiešus pie Elizabetpoles un 1810. gadā iekaroja Imeretiju. 1812. gada karā Tormasovs komandēja Trešo Rietumu armiju Volīnijā. 1814. gadā viņu iecēla par Maskavas militāro ģenerālgubernatoru.
Miris 1819. gada 25. novembrī Maskavā.
Smarhoņa
Rakstos pirmoreiz minēta 1503. gadā. Līdz Polijas Trešajai dalīšanai Smarhoņa bija Polijas-Lietuvas kopvalsts (1569-1795) sastāvā. Pilsētiņa iesākumā Zenoviču, vēlāk Radzivilu īpašumā. 17. un 18. gadsimtā pie pilsētas Radzivili bija ierīkojuši dresēto lāču skolu. Pēc Polijas dalīšanām Smarhoņa iekļāvās Krievijas Impērijā (1795-1915). 1812. gada kara laikā Smarhoņā Napoleons nodeva karaspēka vadību Miratam, pats dodamies uz Parīzi. 19. gadsimta beigās Smarhoņa bija ādas un apavu ražošanas centrs. Pilsēta gandrīz pilnīgi nopostīta Pirmā pasaules kara laikā. Pēc Pirmā pasaules kara - Polijas (1921-1939) sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pilsēta ietilpa Baltkrievijas PSR un Ostlandes sastāvā. Pēc kara tā atkal atradās Baltkrievijas PSR (1944-1991).
Smarhoņa ir ebreju dzejnieka (rakstījis jidišā) Abrahama Suckevera (Avrom Sutskever, 1913-2010), kā arī rakstnieka un politiķa Uladzimira Ņakļajeva (Уладзімір Някляеў, 1946) dzimtā pilsēta.
Smarhoņā atrodas Smarhoņas agregātu rūpnīca, kas ražo iekārtas Minskas traktoru rūpnīcai.
Lapati
Lapati (arī Lopati) ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V371.
Emlyon Business School
The Financial Times 2014. gadā skolu Eiropas biznesa skolu vidū ierindoja trīsdesmitajā vietā. Vadītāju MBA programma ieņem 68. vietu pasaulē.
Skolas programmas ir trīskārši akreditētas — atbilstoši starptautiskajiem AMBA, EQUIS un AACSB standartiem. Skolas absolventu vidū ir ievērojami uzņēmēji un politiķi, piemēram Schneider Electric izpilddirektors Žans Paskāls Trikoirs (Jean-Pascal Tricoire), ūrnālists Stefāns Berns (Stéphane Bern) un ledus dejotājs Gvendals Peizerā (Gwendal Peizerat).
1959. gada Pasaules čempionāts basketbolā
1959. gada Pasaules čempionāts basketbolā bija 3. Pasaules čempionāts basketbolā. Čempionāts norisinājās 1959. gadā, laika posmā no līdz  Čīlē.
Par Pasaules čempioniem kļuva Brazīlijas izlase, otro vietu izcīnīja ASV izlase, savukārt bronzas medaļas izcīnīja Čīles izlase.
Čīles izlase automātiski kvalificējās fināla kārtai kā mājinieki.
Fināla kārta
PSRS un Bulgārijas izlases atteicās no spēles ar Taivānas izlasi, tādējādi tās abas tika ierindotas fināla kārtas pēdējās divās vietās.
Viljams Evanss
Viljams Evanss (en;, Pembrukšira — , Ostende) bija Lielbritānijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis nomaļā Pembrukšīras grāfistē Velsā, mācījies vietējā sākumskolā. No 14 gadu vecuma sācis dienēt Anglijas flotē, piedalījies Napoleona karos. 1815. gadā aizgājis no aktīvā militārā dienesta un turpmāk strādājis uz pasta kuģiem, kas pārvadājuši kravas starp Lielbritāniju un Īriju. 1819. gadā kļuvis par kuģa kapteini. Būdams dienestā izgudrojis kuģu trīskrāsu apgaismojumu, kas palīdzējis izvairīties no sadursmēm nakts laikā. Par savu izgudrojumu saņēmis naudas balvas no Britu valdības un Krievijas imperatora.
1818. gadā iemācījies spēlēt šahu. No 1825. gada bieži bijis Londonā, kur kļuvis par vienu no pilsētas labākajiem šahistiem. 1824. gadā pirmo reizi kādā no savām partijām atklātnē pielietojis gambītu, kas vēlāk nosaukts viņa vārdā: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Lc5 4. b4.
FC Lugano
Kopš 2020. gada septembra klubu pārstāv Latvijas izlases futbolists Mārcis Ošs, klubs spēlētāju īrē no FK Spartaks Jūrmala.
Daudzspēlētāju videospēle
Daudzspēlētāju videospēle ir videospēle, kurā vairāk cilvēki var spēlēt vienā un tajā pašā spēles vidē vienlaicīgi, lokāli un vienā un tajā pašā datorsistēmā (piemēram, New Super Mario Bros. Wii), lokāli un dažādās datorsistēmās caur lokālo tīklu vai caur globālo tīklu, visbiežāk internetu (piemēram, World of Warcraft). Daudzspēlētāju spēlēs parasti prasa no vienas spēles sistēmas vai tīkla tehnoloģiju izmantošanu, lai spēlētu kopā lielākā attālumā; spēlētāji var sacensties ar vienu vai vairākiem cilvēkiem, sadarboties ar cilvēku partneri, lai sasniegtu kopīgu mērķi vai kontrolēt citu spēlētāju darbību. Tā kā daudzspēlētāju spēles ļauj spēlētājiem mijiedarboties ar citiem cilvēkiem, viņi nodrošina sociālās komunikācijas elementu, kas nav vienspēlētāja spēlēs.
Boldači
Boldači ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 288 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Boldaču ezers.
Bērzaine
Bērzaine var būt:
Helena Sukova
Helena Sukova (cz; dzimusi ) ir bijusī čehu tenisiste. Divkārtējā olimpisko sudraba medaļu ieguvēja (1988, 1996) sieviešu dubultspēlēs, deviņkārtējā Grand Slam turnīru uzvarētāja sieviešu dubultspēlēs, "karjeras" Grand Slam ieguvēja (uzvarēja visos Grand Slam dubultspēļu turnīros, bet dažādos gados), pieckārtēja jaukto dubultspēļu Grand Slam uzvarētāja, 78 WTA turnīru uzvarētāja (10 no tiem vienspēlēs), četrkārtēja Federācijas kausa ieguvēja Čehoslovākijas izlases sastāvā.
Bijusi WTA pirmā rakete sieviešu dubultspēlēs. Starptautiskās tenisa slavas zāles dalībniece kopš 2018. gada.
Akmens
Akmens ir ciets, ūdenī nešķīstošs nemetālisks iezis vai tā gabals. Ieguves rūpniecībā par akmeņiem tiek uzskatītas iežu frakcijas, kas lielākas par 70 mm (5—70 mm lielas frakcijas tiek uzskatītas par granti un oļiem, frakcijas, kas mazākas par 5 mm, — par smilti). Iežu atlūzas, kuru diametrs lielāks par 10 cm, uzskata par laukakmeņiem. Latvijā laukakmeņus ar tilpumu virs 10 m³ uzskata par valsts nozīmes dabas pieminekļiem, bet virs 7 m³ — par vietējas nozīmes dižakmeņiem.
Zorans Tošičs
Zorans Tošičs (sr, dzimis ) ir Serbijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, bijis Serbijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Tošičs pārstāv Kazahstānas Premjerlīgas komandu Tobol.
Savas karjeras sākumā pārstāvējis vairākas Serbijas komandas, ar Partizan komandu divreiz uzvarot Serbijas Superlīgā. 2009. gadā pievienojies Anglijas Premjerlīgas komandai Manchester United. Aizvadījis tikai divas spēles, viņš tika izīrēts Vācijas Bundeslīgas komandai 1. FC Köln. 2010. gada vasarā pievienojies Krievijas komandai CSKA Moscow, kur izcīnījis trīs Premjerlīgas čempionu titulus. 2017. gadā atgriezies Partizan.
Sasniegumi
Partizan
CSKA Moscow
Tobol
Ilgu tramvajs
"Ilgu tramvajs" (en) ir amerikāņu dramaturga Tenesija Viljamsa pazīstamākā luga. Tā tika pabeigta 1947. gadā un saņēma 1948. gada Pulicera balvu.
T. Viljamss lugu sāka rakstīt 1944.—1945. gada ziemā Čikāgā, bet pēc tam pārcēlās uz Ņūorleānu, kur norisinās lugas darbība. Lugas rakstīšanu autors pabeidza Ņujorkā, kur 1947. gada decembrī arī notika tās pirmizrāde Brodvejas teātrī Ethel Barrymore Theatre. Pirmizrādē Stenlija Kovaļska lomu spēlēja Marlons Brando, bet Blānšu — Džesika Tendija (Jessica Tandy), bet režisors bija Elija Kazans (Elia Kazan).
1951. gadā pēc T. Viljamsa lugas tika uzņemta tāda pat nosaukuma Holivudas filma, kas saņēma 4 Amerikas Kinoakadēmijas balvas no 12 nominācijām. Filmas režisors bija Elija Kazans, galvenās lomas atveidoja Marlons Brando un Vivjena Lī.
Luga "Ilgu tramvajs" vairākkārt uzvesta arī Latvijas teātros. 2014. gadā tā iestudēta Jaunajā Rīgas teātrī.
Salaki
Salaki (arī Solaki) ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V371.
Svislačas rajons
Svislačas rajons jeb Svisločas rajons  ir Grodņas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Grodņas apgabala Bjerastavicas un Vavkaviskas rajoniem un Brestas apgabala Pružanu rajonu, kā arī Poliju.
Kirsans Iļumžinovs
Kirsans Iļumžinovs (kalmiku: Үлүмҗин Кирсан, ; dzimis Elistā) ir kalmiku tautības Krievijas uzņēmējs un politiķis. Kalmikijas Republikas pirmais prezidents (1993—2005). Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidents (1995—2018).
Jaunība
Piedzimis ģimenē, kura pārcietusi kalmiku deportācijas 1943. gadā un atgriezusies dzimtenē pēc Josifa Staļina nāves. No bērnības interesējies par šahu un 1976. gadā uzvarējis Kalmikijas šaha čempionātā. No 1979. līdz 1980. gadam strādājis par montieri rūpnīcā Elistā. Pēc tam divus gadus dienējis armijā, pēc obligātā karadienesta atgriezies rūpnīcā. No 1983. līdz 1989. gadam mācījies Maskavas Valsts Starptautisko attiecību institūtā, apguvis japāņu valodu un kultūru. No 1989. līdz 1990. gadam strādājis par pārdošanas vadītāju Japānas un PSRS autobūves kopuzņēmumā, pēc tam no 1990. līdz 1993. gadam bijis uzņēmuma SAN Corporation prezidents. Bijis veiksmīgs biznesmenis un savas darbības laikā kļuvis par miljonāru.
Politiskā karjera
1993. gadā Iļumžinovs tika ievēlēts par Kalmikijas Republikas pirmo prezidentu. Pēc savas ievēlēšanas izveidoja prezidenta pārvaldi un koncentrēja visu varu savās rokās. 1995. gadā pirmstermiņa vēlēšanās Iļumžinovs tika pārvēlēts amatā uz 7 gadiem. Arī 2002. gadā viņš tika atkārtoti pārvēlēts. Iļumžinovs kā politiķis izcēlās ar savdabīgu vēlēšanu platformu, kurā katram iedzīvotājam tika solīts pabalsts 100 ASV dolāru apmērā un mobilais telefons. Lai izceltu Kalmikijas reliģisko toleranci, republikā tika uzbūvēta katoļu baznīca, mošeja, sinagoga, 22 pareizticīgo baznīcas un 30 budistu tempļi. Kalmikijas skolu pirmajās trīs klasēs kā obligāts priekšmets tika ieviests šahs.
Isačenko
Isačenko var būt:
Vircava
Vircava (agrāk arī Kroņvircava, Kroņa Vircava ) ir ciems Jelgavas novada Vircavas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā Vircavas krastos autoceļu V1054 un V1085 krustojumā 13 km no novada domes Jelgavā un 58 km no Rīgas centra.
Kroņvircavas muižas apbūve ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kroņvircavas muižas (Krons-Würzau) centru, kas celts pēc hercoga Pētera galma arhitekta Severīna Jensena projekta.
Izaugusi padomju laikā kā padomju saimniecības «Vircava» ciemats. Vircavā atrodas pagasta pārvalde, vidusskola, tautas nams, bibliotēka, ģimenes ārsta prakse, pasts, veikali.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Pūķa ola. Sātanisks stāsts
Lomās
Lomās un epizodēs: Vladimirs Čepurovs, Juris Gornavs, Indra Burkovska, Ruta Vītiņa, Ēriks Avotiņš, Anna Šteina, Oļegs Kotovičs, Tamāra Soboļeva, Vents Kainaizis
Kamza
Kamza (sq) ir pilsēta Albānijā, Tirānas ķarkā. šeit dzīvoja 66 841 iedzīvotājs. Pilsētā bāzējas Albānijas futbola Superlīgas klubs FC Kamza.
Boldāni
Boldāni ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 292 km attālumā no Rīgas.
Džeikobs Henrijs Sarrats
Džeikobs Henrijs Sarrats (en; 1772. gads — ) bija Lielbritānijas šahists.