cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Straupes draudzes novads
Vēsture
13. gadsimta otrajā pusē Rīgas arhibīskaps Straupes novadu izlēņoja Rozenu dzimtai. 1325. gadā pirmo reizi minēta Straupes pilsēta, kas no 1356. gada piederēja Hanzas savienībai. Straupes pilsēta nopostīta Poļu—zviedru karā (1600—1629), bet pēc Lielā mēra epidēmijas tajā palika tikai 115 iedzīvotāji. Straupes baznīca celta kopā ar Straupes pili 13. gadsimta beigās. Sākotnēji baznīca ir bijusi trīsjomu celtne, taču, likvidējot pārseguma velves laikā no 1726. līdz 1730. gadam, tā tika pārveidota par vienjoma celtni.
Muižas
Straupes draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Kraukļi (Gaigalavas pagasts)
Kraukļi ir ciems Gaigalavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Ēriks XIV Vāsa
Pilns tituls
Karalis Ēriks XIV lietoja šādu titulu:
"Mēs Ēriks no Dieva žēlastības zviedru, gotu, vendu u.c. ķēniņš." (zviedriski: Wij Erich then fiorttonde Medh Gudz Nådz Sweriges, Götis och Wendes &c. Konungh.)
Dzīvesgājums
Dzimis 1533. gada Stokholmā Zviedrijas karaļa Gustava I un viņa pirmās sievas Katrīnas ģimenē. Viņam bija jaunāki pusbrāļi Juhans, Magnus un Kārlis no tēva otrās laulības.
Pēc tēva nāves 1560. gadā Ēriks kļuva par Zviedrijas karali un 1561. gadā pēc Livonijas Konfederācijas iziršanas arī par Igaunijas hercogu. Pēc tam, kad 1562. gadā Juhans pret brāļa gribu apprecējās ar Lietuvas dižkunigaiša un Polijas karaļa Sigismunda II Augusta māsu Katrīnu, Ēriks XIV pieprasīja hercogam Juhanam atteikties no Vidzemes cietokšņiem. Tā kā Juhans vilcinājās šo prasību izpildīt, karalis Ēriks XIV viņu apvainoja valsts nodevībā un 1563. gadā karaļa karaspēks vairākas nedēļas aplenca Turku pili. Apmēram četrus gadus hercogs Juhans kopā ar savu sievu Katarīnu pavadīja ieslodzījumā Gripsholmas pilī.
1568. gadā hercogs Juhans kopā ar savu jaunāko brāli Kārli sacēlās pret karali Ēriku XIV un gāza viņu no troņa, pats kļūdams par Zviedrijas karali. Miris 1577. gadā ieslodzījumā.
Džozefs Melords Viljams Tērners
Džozefs Melords Viljams Tērners (en; kristīts, miris ) bija angļu romantisma ainavu gleznotājs. Galvenokārt gleznojis ainavas un akvareļtehnikā. Viņa darbi mūsdienās tiek uzskatīti par impresionisma priekštečiem.
Tērners jau agrā jaunībā sāka pārdot savas gleznas. 1790. gadā viņam tika dota iespēja izstādīt darbus Karaliskās akadēmijas izstādē. Mācījies Londonas Mākslas akadēmijā, bijis arī šīs akadēmijas profesors.
Pēdējoreiz darbus izstādījis 1850. gadā. Kopumā aptuveni 2000 gleznu iegādājās privātie kolekcionāri, vēl 19 tūkstoši zīmējumu un skiču un 300 gleznu palika abās viņa studijās.
Virpe
Virpe (arī Vierpe) ir ciems Ventspils novada Ances pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 4,6 km no pagasta centra Ances, 44 km no novada centra Ventspils un 175,5 km no Rīgas.
Nikolajs Žuravļovs
Nikolajs Žuravļovs ( —, Rīga) bija Latvijas krievu izcelsmes žurnālists un FIDE meistars šahā. Latvijas meistars korespondencšahā (1993).
Biogrāfija
Starptautiskā meistara šahā Valērija Žuravļova brālis. Beidzis Liepājas 2. vidusskolu, Liepājas skolotāju institūtu (tagad Liepājas Universitāte) un M. Lomonosova Maskavas Valsts universitāti. Pēc profesijas žurnālists. Aktīvi darbojies Latvijas šaha periodikā — no 1967. līdz 1995. gadam strādājis žurnāla "Šahs" redakcijā, vēlākajos gados (2003—2006) bijis žurnāla "Latvijas šaha vēstnesis" redakcijā. Šahu sācis spēlēt 11 gadu vecumā. Divkārtējais Latvijas korespondencšaha čempionātu uzvarētājs (1967—1969, 1975—1977). Četras reizes uzvarējis Liepājas šaha čempionātā (1960, 1961, 1963, 1965). Bijis Rīgas šaha čempionāta vicečempions 1968. gadā un 3. vietas ieguvējs 1969. gadā. 13 reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos.
Vairāku šaham veltītu grāmatu autors. Nozīmīgāka no tām ir 1980. gadā izdevniecības "Avots" izdotā "Latvijas šahistu jaunrade" (kopā ar Imantu Dulbergu un Genādiju Kuzmičovu), kurā apkopota vērtīga informācija par Latvijas šahistu personālijām. Sastādījis arī šaha mācību grāmatas "Soli pa solim: šaha spēles mācību grāmata iesācējiem" (1981, arī atkārtoti izdevumi krievu valodā 1986, 2012), "Šaha rieksti. Mācību līdzeklis šahista kombinacionālo spēju treniņam un paškontrolei" (1991).
3. trolejbusu maršruts (Tallina)
3. trolejbusu maršruts ir Tallinas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas kursē no Mustamäe līdz Kaubamajai. Maršruts tika atklāts 1969. gada 11. jūlijā
Pieturvietas
3. trolejbusu maršrutā ir 33 pieturas.
Alfonss Dekupērs
Alfonss Dekupērs (fr; dzimis, miris ) bija franču ūdenspolo spēlētājs.
2005.—2006. gada Latvijas hokeja Virslīgas čempionāts
2005.—2006. gada Latvijas hokeja čempionāta virslīgas sezona bija 15. hokeja Virslīgas sezona. Sezona sākās.
Regulārajā sezonā uzvarēja ASK/Ogre, bet par sezonas uzvarētāju un Latvijas čempionu kļuva HK Rīga 2000, finālsērijā uzvarot HK Liepājas Metalurgs.
Komandas
Latvijas virslīgas hokeja čempionātā šajā sezonā startēja 7 komandas:
Karotinoīdi
Karotinoīdi ir tetraterpēni un tetraterpenoīdi, kas formāli ir acikliska priekšteča — Ψ,Ψ-karotīna (likopīna) atvasinājumi: hidrogenizācijas, dehidrogenizācijas, ciklizācijas, oksidācijas produkti vai to kombinācijas. Retinoīdi nepieder pie karotinoīdiem.
Karotinoīdi ir vieni no izplatītākajiem dabas pigmentiem. Tie ir dzelteni, oranži un sarkani pigmenti, kurus parasti producē baktērijas, sēnes un augi. Tos var sastapt visur augu valstī, bieži sastopami mikroorganismiem, nosaka daudzu dzīvnieku, putnu un ūdens apdzīvotāju nokrāsu.
Mihaels Rafls
Spēlētāja karjera
Rafls savu karjeru sāka Austrijas hokeja līgas klubā HK Fillaha. Vēlāk Rafls karjeru turpināja Allsvenskan klubā Leksands IF. 2013. gadā Rafls parakstīja līgumu ar Filadelfijas "Flyers". Pārstāvēja "Flyers" līdz 2021. gadam. Vēlāk spēlēja Vašingtonas "Capitals" un Dalasas "Stars" komandās. 2022. gadā atgriezās Eiropā un pievienojās Šveices klubam Lausanne HC.
Austrijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, un 2009., 2011., 2013., 2015., 2018. un 2019. gada Pasaules čempionātos hokejā.
2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija 60. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notika Austrijā, kas konkursu rīkoja pēc Končitas Vurstas uzvaras 2014. gadā ar dziesmu Rise Like a Phoenix. Šī ir otrā reize Eirovīzijas vēsturē, kad konkurss notika Austrijā (pirmo reizi 1967. gadā).
Pusfināli notika 19. un 21. maijā, savukārt fināls — 23. maijā. Konkursā piedalījās 40 valstis, tai skaitā Austrālija, kas bija ielūgta konkursa 60 gadu jubilejas atzīmēšanai. Ukraina atteicās no dalības konkursā finansiālu un politisku iemeslu dēļ.
Konkursā uzvarēja Zviedrijas pārstāvis Monss Selmerlēvs ar dziesmu Heroes.
Latviju konkursā pārstāvēja Aminata Savadogo, kas dziedāja dziesmu Love Injected. Otrajā pusfinālā ierindojās starp desmit visvairāk balsis saņēmušajiem māksliniekiem, tādējādi kvalificējoties finālam. Finālā viņa ieguva 6. vietu, kas ir ceturtais visu laiku labākais Latvijas rezultāts Eirovīzijas vēsturē.
Pusfināla sadalījums
Pusfinālu izloze notika. Pārējās valstis, izņemot lielo piecinieku un rīkotājvalsti, tika sadalītas piecās grupās.
Otrais pusfināls
Šajā pusfinālā piedalās 17 valstis. Kopā ar pusfināla dalībniekiem balso arī Apvienotā Karaliste, Austrālija, Itālija un Vācija.
Kraukļi (Cesvaines pagasts)
Kraukļi ir ciems Cesvaines pagastā, Madonas novadā. Atrodas 168 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas piemineklis kritušajiem Krēmera grupas partizāniem, postenis.
Barbara Juliāna fon Krīdenere
Dzīvesgājums
Dzimusi 1764. gadā Rīgā, ietekmīgā sabiedriskā darbinieka Oto Hermaņa fon Fītinghofa-Šēla un viņa sievas Annas Ulrikas fon Minihas (feldmaršala Burharda Kristofa fon Miniha mazmeitas) ģimenē. Jau agrā jaunībā iemācījās vairākas svešvalodas, kas ļāva oriģinālā apgūt tā laika aktuālo literatūru. 18 gadu vecumā apprecējās ar 20 gadus par viņu vecāko diplomātu Burhardu fon Krīdeneru (Burckhard Alexius Constantin von Krüdener, 1744—1802), Krievijas impērijas sūtni Kurzemes hercogistē, bet stabila laulība neizveidojās.
Daudz ceļodama pa Eiropu, Krīdeneres kundze iepazinās ar daudziem tā laika elites pārstāvjiem un ar tā laika garīgajiem meklējumiem. Darbojās rakstniecībā, sarakstīja romānu Valérie. Napoleona karu laikā 1804. gadā atgriezās dzimtajā Rīgā, kur hernhūtiešu ietekmē notika viņas galīgā pievēršanās reliģijai. Pēc kara beigām Krīdenere ceļoja pa Eiropu un nodarbojās ar sludināšanu. 1815. gada 4. jūnijā Heilbronnā Krīdenere tikās ar Krievijas ķeizaru Aleksandru I un atstāja uz viņu spēcīgu iespaidu. Kādu laiku fon Krīdenere uzturējas Aleksandra galmā, sekodama viņam uz Parīzi, kur ķeizars regulāri piedalījās Krīdeneres reliģiskajos pasākumos. 1815. gada 22. oktobrī fon Krīdenere devās no Parīzes uz Šveici. No 1816. līdz 1817. gadam kļuva populāra Dienvidvācijā. 1818. gada maijā fon Krīdenere apmetās Vītinas muižā (Igaunijā, netālu no Veclaicenes Latvijā). 1824. gadā devās uz Krimu, kur mira 1824. gada 13. decembrī.
Raiņa un Aspazijas piemiņas akmens Kirovā
Raiņa un Aspazijas piemiņas akmens ir tēlnieka Jāņa Zariņa un arhitekta Ilgvara Bataraga veidots piemiņas akmens Rainim un Aspazijai. Tas uzstādīts 1988. gada vasarā, atrodas Kirovā, Vjatkas ielā iepretim Raiņa muzejam.
Kalsnavas iela (Rīga)
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas ielu sarakstā tā minēta jau 1935. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, iela savu nosaukumu laiku gaitā nav mainījusi.
Ielu savienojumi
Kalsnavas iela krustojas ar šādām ielām:
Kanādas parlaments
Kanādas parlaments (en, fr) ir Kanādas likumdošanas iestāde, kuras sēdes notiek Parlamenta pakalnā Otavā.
Sastāvs
Parlaments sastāv no karalienes, Senāta un Pārstāvju palātas.
Karalieni pārstāv Kanādas ģenerālgubernators, kas ieceļ 105 Senāta locekļus pēc premjerministra rekomendācijas. Pārstāvju apakšpalātas 308 deputātus ievēl valsts iedzīvotāji katrā velēšanu apgabalā. Pārstāvju palāta ir vadošā iestāde parlamentā. Senāts reti noraida likumprojektus, kurus pieņēma apakšpalāta. Karaliene (ģenerālgubernators) apstiprina abu parlamenta palātu pieņemtos likumprojektus. Ministru prezidentam un valdībai ir jāgūst vairākuma deputātu palātas kopienu atbalsts. Pašlaik darbojas 42. parlamenta sastāvs.
Preiļu novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Preiļu novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Preiļu novads sastāv no Aglonas, Aizkalnes, Galēnu, Pelēču, Preiļu, Riebiņu, Rožkalnu, Rušonas, Saunas, Silajāņu, Sīļukalna, Satbulnieku, Upmalas un Vārkavas pagastiem un Preiļu pilsētas. Preiļu novadā kopā atrodas 603 ciemi (596 ciemi pašlaik pastāv, bet 76 ciemi ir daļēji izzuduši).
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Aizkalnes pagasts
Aizkalnes pagasta centrs atrodas Aizkalnē. Aizkalnes pagastā atrodas 50 ciemi no tiem 1 vidējciems, 1 mazciems un 48 skrajciemi.
Galēnu pagasts
Galēnu pagasta centrs atrodas Galēnos. Galēnu pagastā atrodas 21 ciems, no tiem 3 vidējciemi un 18 skrajciemi.
Pelēču pagasts
Pelēču pagasta centrrs atrodas Pelēčos. Pelēču pagastā atrodas 32 ciemi, no tiem 2 vidējciemi un 30 skrajciemi.
Preiļu pagasts
Preiļu pagasta centrs atrodas Līčos. Preiļu pagastā atrodas 59 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 7 mazciemi un 51 skrajciems.
Riebiņu pagasts
Riebiņu pagasta centrs atrodas Riebiņos. Riebiņu pagastā atrodas 64 ciemi, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems, 4 mazciemi un 58 skrajciemi.
Rožkalnu pagasts
Rožkalnu pagasta centrs atrodas Rimicānos. Rožkalnu pagastā atrodas 33 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi un 30 skrajciemi.
Rušonas pagasts
Rušonas pagasta centrs atrodas Kastīrē. Rušonas pagastā atrodas 110 ciemi, no tiem 4 vidējciemi, 6 mazciemi, 98 skrajciemi un 2 vasarnīcu ciemi.
Saunas pagasts
Saunas pagasta centrs atrodas Prīkuļos. Saunas pagastā atrodas 48 ciemi, no tiem 3 vidējciemi, 3 mazciemi un 42 skrajciemi.
Silajāņu pagasts
Silajāņu pagasta centrs atrodas Silajāņos. Silajāņu pagastā atrodas 29 ciemi, no tiem
Stabulnieku pagasts
Stabulnieku pagasta centrs atrodas Stabulniekos. Stabulnieku pagastā atrodas 23 ciemi, no tiem 2 vidējciemi un 21 skrajciems.
Upmalas pagasts
Upmalas pagasta centrs atrodas Vecvārkavā. Upmalas pagastā atrodas 50 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 2 mazciemi, 3 formāli apstiprināti ciemi un 43 skrajciemi.
Vārkavas pagasts
Vārkavas pagastā atrodas Vārkavā. Vārkavas pagastā atrodas 37 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 2 mazciemi, 32 skrajciemi un 1 vasarnīcu ciems.
Georgs Venceslauss fon Knobelsdorfs
Pazīstamākie darbi:
Krauļi (Andrupenes pagasts)
Krauļi ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 255 km attālumā no Rīgas.
Ķieģeļceplis (Tomes pagasts)
Ķieģeļceplis ir Tomes ciema daļa Ogres novada Tomes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā 1,5 km no pagasta centra Tomes, 17 km no novada centra Ogres un 51 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados netālu no bijušās Tomes muižas un pagasta valdes.
Arāji
Arāji ir ciems Ogres novada Tomes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Līčupes krastā autoceļu P85 un V981 krustojumā 2 km no pagasta centra Tomes, 15 km no novada centra Ogres un 52 km no Rīgas.
Braki (muzejs)
Šajā ēkā R. Blaumanis ir radījis lielāko daļu savu darbu, kā arī dzīvojis lielāko daļu dzīves. Uz "Brakiem" viņš kopā ar ģimeni pārvācās 1868. gadā.
Rakstnieka memoriālais muzejs "Brakos" ticis izveidots. Muzeja kompleksā ir astoņas koka ēkas, kas celtas no guļbaļķiem un ir ar niedru jumtiem. Dzīvojamā ēka ir celta 1811. gadā, gandrīz visas citas — 19. gadsimta vidū.
Atelektāze
Atelektāze (arī atelektāzes sindroms) ir plaušu audu stāvoklis, kad alveolas nesatur gaisu, tādēļ to sieniņas saplok.
Klasifikācija
Atelektāzi var klasificēt:
Bahadurs Šahs Zafars
Bahadurs Šahs Zafars (ur, Bahadur Shah Zafar, dzimis, miris ) bija Mogulu impērijas pēdējais valdnieks. Viņš valdīja no 1837. līdz 1857. gadam, kad norisinājās 1857. gada nemieri Indijā, pēc kuriem valsts nonāca Britu impērijas pakļautībā un tā kļuva par daļu no Britu Indijas. Bahadurs tika izsūtīts trimdā uz britu kontrolēto Birmu, kur pēc pieciem gadiem nomira.
Melvila pussala
Melvila pussala (en) ir mazapdzīvota pussala Kanādas ziemeļos. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas (lielākā ziemeļu daļa) un Kivallikas (mazākā dienvidu daļa) reģioniem. Vienīgās pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Naujāta pussalas dienvidos, Sanirajaka ziemeļaustrumos un Iglulika uz saliņas pie ziemeļaustrumu krasta.
Atelektāze
Etioloģija
Obturācijas atelektāze var attīstīties no audzēja, kas nosprosto bronhu, retāk no svešķermeņa, stīgra bronhu sekrēta, vai ar bronhu nospiešanu ar audzēju ārpus bronha vai palielinātiem limfmezgliem. Neventilējamā plaušu daļā attīstās iekaisuma procesi, tādi, kā strutains bronhīts, pneimonija, bet pie ilgstošas atelektāzes — plaušu skleroze.
Melvila pussala
Ģeogrāfija
Atrodas Ziemeļu Ledus okeāna krastā, izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā. Pussalas rietumu krastu apskalo Komiti līcis, ziemeļrietumu — Būtijas līcis. Fjūri un Heklas šaurums ziemeļos to atdala no Bafina salas. Austrumu krastu apskalo Foksa baseins, bet dienvidos Frozena šaurums to atdala no Sauthemptonas salas. Dienvidrietumos ar kontinentu pussalu savieno 70 km platais Reja zemesšaurums. Pussalas krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu, piekrastē šēras. Pussalas lielāko daļu aizņem saposmots plato, kura augstākajā rietumu daļā ir Prinča Alberta kalni. Ziemeļaustrumu daļā plaša zemiene. Ainavā dominē tundra un arktiskais tuksnesis.
Atelektāze
Etioloģija
Kompresijas atelektāzes attīstīšanās pamatā ir šķidrums vai gaiss pleiras telpā vai liels audzējs.
Kampo-Maanas nacionālais parks
Kampo-Maanas nacionālais parks ir 2000. gadā izveidots nacionālais parks Kamerūnas galējos dienvidrietumos, pie robežas ar Ekvatoriālo Gvineju.
Jau 1932. gadā daļā no mūsdienu nacionālā parka teritorijas tika nodibināts liegums. Nacionālais parks ir teritorija ar lielu bioloģisko daudzveidību. Šeit sastopamas daudzas augu un dzīvnieku sugas, to skaitā endēmas un apdraudētas. No apdraudētajām sugām sastopams Āfrikas meža zilonis (Loxodonta cyclotis), Rietumu piekrastes gorilla (Gorilla gorilla gorilla) un parastā šimpanze (Pan troglodytes).
Irma Stubava
Irma Irīna Stubava jeb Irīna Stubaus (1908—1999) bija latviešu aktrise un politieslodzītā.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1908. gadā Rīgā kā Irīna Švāgere. Strādāja par aktrisi, apprecējās ar Arnoldu Stubavu.
Pēc Otrā pasaules kara beigām viņu 1944. gada decembrī pieņēma Dailes teātrī par palīgsastāva aktrisi, līdztekus viņa strādāja par Teātra biedrības rasētāju. No 1946. gada pirmdienās Stubavu dzīvoklī Dzirnavu ielā 70 pulcējās inteliģentu grupa, kas apsprieda galvenokārt franču literatūru, katrs sanāksmju dalībnieks varēja ņemt līdzi arī savus domubiedrus. Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki Stubavus izsekoja un 1951. gada 17. janvārī apcietināja kopā ar citiem t. s. "Franču grupas" locekļiem, apsūdzot pretpadomju literatūras izplatīšanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Kurts Fridrihsons, Mirdza Ersa, Ieva Birgere, Skaidrīte Sirsone, Milda Grīnfelde, Maija Silmale, Elza Stērste un Miervaldis Ozoliņš. Jau izmeklēšanas laikā 1951. gada 5. februārī Stubaviem atņēma dzīvokli Dzirnavu ielā 70 un piešķīra VDM majoram Vincam Tutinam, bet 2. jūnijā PSRS Valsts drošības ministrijas Sevišķā apspriede Stubavai par "pretpadomju propagandu un aģitāciju (Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 58-10 panta I daļa) un piedalīšanos pretpadomju organizācijā (58-11 pants)" piesprieda desmit gadus sevišķā režīma nometnē. Ieslodzījumu viņa izcieta Minlaga nometnē Intā. Pēc Staļina nāves viņu 1956. gadā atbrīvoja no lēģera.
Mirusi 1999. gadā Rīgā.
Ograždenu kalni
Ograždenu kalni (bg, mk) ir kalnu masīvs Bulgārijas dienvidrietumos un Ziemeļmaķedonijas dienvidaustrumos. Stiepjas austrumu - rietumu virzienā. Augstākā virsotne - 1744 metrus augstais Ograždenecs kalnu Ziemeļmaķedonijas pusē.
Vējavas iela (Rīga)
Vējavas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas krustojumā ar Braslas un Kalsnavas ielu un beidzas krustojumā ar Dzelzavas ielu. Kopējais ielas garums ir 760 metri.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos tā minēta 1935. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.
Ielu savienojumi
Vējavas iela krustojas ar šādām ielām:
Babinjara
Babinjara (uk — ‘Babinas grava’) vai Babijjara (ru) ir grava Ukrainas galvaspilsētā Kijivā, masu slepkavības vieta, kur Otrajā pasaules karā 1941. gada 29. un 30. septembrī Trešā reiha spēki kopā ar vietējiem ukraiņu kolaborantiem nogalināja 33 771 ebreju.
1941. gada septembrī masu slepkavības vadīja Frīdrihs Jekelns, kurš pēc tām tika iecelts par reihskomisariāta Ostlande virsnieku un realizēja masu slepkavības Rumbulā.
Līdz 1943. gadam, kamēr Kijivu kontrolēja Trešais reihs, tur tika nogalināti vēl 100—150 tūkstoši ebreju, čigānu, Padomju Savienības karagūstekņu un ukraiņu nacionālistu.
Olga Lisovska
Olga Lisovska (dzimusi Jaunpiebalgas pagastā, mirusi  ) bija latviešu dzejniece.
Biogrāfija
O. Lisovska dzimusi laukstrādnieka ģimenē Jaunpiebalgas pagasta Plienkalnos, Mācījusies Jaunpiebalgas pamatskolā un Rīgas 2. vidusskolā, beigusi Rīgas republikānisko neklātienes vidusskolu (1955) un M. Gorkija Literatūras institūta Augstākos literatūras kursus Maskavā (1965). Literāras publikācijas no 1950. gada. Strādājusi izdevumos "Literatūra un Māksla", "Karogs", izdevniecībā "Liesma", bijusi dzejas konsultante Rakstnieku savienībā. Rakstnieku savienības biedre (1960). 1980. gadā O. Lisovskai piešķirts LPSR Nopelniem bagātās kultūras darbinieces nosaukums.
Izdoti dzejoļu krājumi "Priede kalnā" (1959), "Saulespuķe" (1963), "Apsolītā zeme" (1966), "Pavedieni" (1970), "Pie jūsu mīlestības..." (1973), "Zilais skrējiens" (1977), "Tur ilgi ejams" (1985), "Rīt, pie dienas" (1988), "Pavards" (1994), "Patvērums" (1998), "Kamēr gaisma atnāk" (2005), "Pārlidojums" (2006), "Vējam magones noliecas zemu" (2011), kā arī dzejoļi bērniem "Betas grāmata" (1994) un "Lusija" (2005). Dzejas izlases "Stārķu krasts" (1978) un "Sarkana debesmala" (1983). Maskavā izdota O. Lisovskas dzejas izlase "Радость — рябина" (1983).
Sarakstījusi arī atmiņu grāmatu "Uz manu tālo atmiņu" (2003).
Atdzejojusi no angļu valodas Lengstona Hjūza (1968) un Viljama Bleika (1981) dzejas izlases, no čehu valodas Konstantina Bībla (1975) un Vilema Zāvadas (1980, kopā ar H. M. Majevski) dzejas izlases, no dāņu valodas Pias Tafdrupas dzejas izlasi (2001).
Triša Zorna
Triša Zorna (en; dzimusi ) ir bijusī amerikāņu peldētāja.
Viņa kopš dzimšanas ir akla. Piedalījusies septiņās Paraolimpiskajās spēlēs, kopumā izcīnījusi 41 zelta, 9 sudraba un 5 bronzas medaļas (kopā 55 medaļas), kas viņu padara par medaļām bagātāko paraolimpieti šo sacensību vēsturē. 2012. gadā tikusi uzņemta paraolimpiešu slavas zālē. 1996. gada Paraolimpiskajās spēlēs viņa deva sportistu zvērestu.
Mikolajivas apgabala okupācija
Mikolajivas apgabala Krievijas okupācija bija Krievijas bruņoto spēku mēģinājums okupēt Mikolajivas apgabalu, kas sākās 2022. gada 26. februārī. Ukrainas bruņoto spēku pretuzbrukuma dēļ Krievijas armija 2022. gada rudenī atkāpās no gandrīz visas apgabala teritorijas.
Norise
Krievijas spēku iebrukuma sākumā no 26. februāra līdz 8. aprīlim notika uzbrukums Mikolajivai un desanta vienību izrāviens līdz Voznesenskai. Krievijas karaspēks ieņēma vairākas apdzīvotas vietas, okupācijas administrācijas centru izveidoja Sņihurivkas pilsētā.
Krauļi (Andzeļu pagasts)
Krauļi ir ciems Andzeļu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Ildzs.
Gustavs Bērziņš
Gustavs Bērziņš (1910—1981) bija latviešu jurists, rakstnieks un politieslodzītais.
Dzīvesgājums
Dzimis 1910. gadā. Pēc Otrā kara beigām strādāja par juriskonsultu. 1945. gada rudenī Gustavs Bērziņš, Kurts Fridrihsons, Arnolds Stubavs un Alfrēds Sausne kopā ar sievām sāka regulāri tikties, lai apspriestu jaunākās teātra izrādes. No 1946. gada pirmdienās Stubavu dzīvoklī Dzirnavu ielā 70 pulcējās inteliģentu grupa, kas apsprieda galvenokārt franču literatūru, katrs sanāksmju dalībnieks varēja ņemt līdzi arī savus domubiedrus. G. Bērziņš vienā no sanāksmēm lasīja savus dzejoļus un prozas darbus. Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki Bērziņu izsekoja un 1951. gada 17. janvārī apcietināja kopā ar citiem t. s. "Franču grupas" locekļiem, apsūdzot pretpadomju literatūras izplatīšanā. Apcietinātie grupas dalībnieki bija Kurts Fridrihsons, Mirdza Ersa, Ieva Birgere, Skaidrīte Sirsone, Milda Grīnfelde, Maija Silmale, Elza Stērste un Miervaldis Ozoliņš. 1951. gada 2. jūnijā PSRS Valsts drošības ministrijas Sevišķā apspriede Bērziņam par "pretpadomju propagandu un aģitāciju (Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 58-10 panta I daļa) un piedalīšanos pretpadomju organizācijā (58-11 pants)" piesprieda desmit gadus sevišķā režīma nometnē. Ieslodzījumu viņš izcieta stingra režīma Rečlaga nometnē Vorkutā. 1951. gada 26. augustā sūdzībā PSRS valsts drošības ministram Bērziņš uzsvēra, ka izmeklēšanas materiāls “ir nepareizi sastādīts un neatspoguļo patiesību un realitāti”, jo protokolos nav fiksēts tas, kas apgāž izmeklēšanas versiju. Pēc Staļina nāves viņu 1956. gadā atbrīvoja no lēģera.
Miris 1981. gada 12. decembrī Rīgā.
Šaurlaiva
Šaurlaiva ir īpašs kanālu laivu veids, kurš būvēts, lai ietilptu šaurajās Apvienotās Karalistes slūžās. Apvienotās Karalistes kanālu sistēma nodrošināja valsts transporta tīklu rūpnieciskās revolūcijas laikā, bet, attīstoties dzelzceļam, tirdzniecībai paredzēto kravu plūsma kanālos pakāpeniski samazinājās un pēdējie regulārie liela attāluma kravu pārvadājumi praktiski pazuda 1970. gados. Tomēr atsevišķos gadījumos tirdzniecībai paredzēto kravu plūsma turpinājās. Sākot no 1970. gadiem šaurlaivas aizvien biežāk tika pārbūvētas par pastāvīgām vai brīvdienās izīrējamām dzīvesvietām. Britānijas ūdensceļu sistēmā šobrīd ir apmēram 8580 šaurlaivas, kas reģistrētas kā "pastāvīgas mājas" un pārstāv augošo alternatīvo kopienu, kura dzīvo pie daļēji pastāvīgām piestātnēm vai arī pastāvīgi pārvietojas.
Jebkurai laivai, lai ienāktu šaurajās slūžās, jābūt šaurākai par 2,13 m, tādēļ lielākās daļas šaurlaivu nominālais platums ir 2,08 m. Šaurlaivas maksimālais garums parasti ir 21,95 m, jo jebkas garāks par šo lielumu nebūs spējīgs kuģot lielākajā daļā britu kanālu tīkla, kura slūžu nominālais maksimālais garums ir 22,86 m. Dažas slūžas ir īsākas par 21,95 m, tādēļ, lai piekļūtu visam kanālu tīklam, maksimālais garums nedrīkst pārsniegt 17,37 m.
Modernās šaurlaivas izmanto atvaļinājumiem, nedēļas nogalēm, tūrismam vai kā pastāvīgas vai daļēji pastāvīgas dzīvesvietas. Parasti tām ir tērauda korpusi un tērauda virsbūve. Korpusa plakanais dibens parasti ir 10 mm biezs, borti 6 vai 8 mm biezi, virsbūves sienas 6 mm un jumts 4 vai 6 mm biezs. Laivu skaits ir bijis augošs ar kanālos un upēs 2006. gadā reģistrēto laivu (ne visas no tām ir šaurlaivas) skaitu apmēram 27 000 vienību. 2019. gadā šis skaits ir pieaudzis līdz 34 367. Laivu reģistrāciju kanālos un upēs veic nevalstiskā organizācija Canal & River Trust. Lai arī neliels skaits tērauda šaurlaivu ir galīgi atbrīvojušās no vajadzības pēc aizmugures stūrēšanas klāja imitējot dažus upju kreiserus, kuriem stūrēšana tiek nodrošināta no centrālās kabīnes, vairums šaurlaivu izmanto pakaļgala stūres grozīkli. Pastāv trīs pamata pakaļgala formas: vēsturiskais pakaļgals, kreisera pakaļgals un daļēji vēsturiskais pakaļgals.
Šaurlaivas ir D kategorijas laivas, kuras ir paredzēts izmantot tikai upēs, kanālos un mazos ezeros, tomēr daži bezbailīgi laivotāji ir šķērsojuši Lamanšu šaurlaivā.
Terminoloģija
Iepriekšējos izdevumos Oksfordas angļu valodas vārdnīca lietoja terminu "šaurā laiva".
Viena vārda terminu "šaurlaiva" ir pieņēmušas tādas iestādes kā Canal & River Trust vai skotu kanāli (Scottish Canals - angļu val.), kā arī tāds autoritatīvs žurnāls kā Waterways World. Augstāk minētās iestādes un žurnāls par šaurlaivām dēvē visas laivas, kuras būvētas pēc tirdzniecības laivu, kuras varēja ietilpt kanālu šaurajās slūžās, būves tradīcijām un to stilā.
Lai arī dažas šaurās laivas ir būvētas pēc projektiem, kuru pamatā ir upju baržas un dažas no tām atbilst striktai upju baržu definīcijai, tomēr nav pareizi šaurlaivu (vai šauru laivu) dēvēt par platlaivu (widebeam - angļu val.) vai baržu, kuras abas raksturojas ar to lielāku platumu. Britu iekšējo ūdensceļu kontekstā barža parasti ir daudz platāka kravas laiva vai moderna laiva, kuras uzbūve balstīta vēsturiskajās baržās, un noteikti platāka par 2,13 m.
Cits vēsturisks šaurlaivas nosaukums ir "garā laiva", kurš tika izmantots Midlendā un īpaši uz Severnas upes un ūdensceļos, kas šo upi savieno ar Birmingemu.
1975. gada Latvijas čempionāts šahā
1975. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 32. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 29. šaha čempionāts sievietēm.
Šaurlaiva
Terminoloģija
Termina lietošana nav līdz galam skaidra attiecībā uz:
1975. gada Latvijas čempionāts šahā
Turnīra gaita
Latvijas PSR 32. šaha čempionāts vīriešiem notika no 19. februāra līdz 15. martam 1975. gadā Rīgā. Čempionātā ārpus konkurences piedalījās uzaicinātie PSRS sporta meistari Aleksandrs Maļevinskis, Andrejs Aļeksejevs (abi - Krievija), Igors Ivanovs (Uzbekija) un Beriks Anetbajevs (Kazahstāna). Tāpat kā iepriekšējā gadā arī šoreiz pirmā vieta tika dalīta un čempionu godā tika abi uzvarētāji - Jānis Klovāns un Anatolijs Šmits, jo otro gadu pēc kārtas neizdevās organizēt papildus maču. Klovānam tas bija septītais, bet Šmitam otrais Latvijas PSR čempiona tituls.
Šaurlaiva
Terminoloģija
Šaurlaivām var tikt izmantots kuģa prefikss "NB" - šaurlaiva (Narrowboat - angļu val.).
Dengdengas nacionālais parks
Dengdengas nacionālais parks ir 2010. gadā izveidots nacionālais parks Kamerūnas centrālajā daļā, uz rietumiem no Lomas-Pandžāras ūdenskrātuves.
Šaurlaiva
Izmērs
Šaurlaivu pamata iezīme ir to platums, kuram jābūt mazākam par 2,13 m (7 pēdām), lai pārvietotos britu šaurajos kanālos. Dažu vecu laivu platums ir ļoti tuvs šim izmēram (dažreiz tās tika būvētas 2,17 m platas vai pat vēl nedaudz platākas) un tām var būt problemātiski izmantot atsevišķas šaurās slūžas, kuru platums laika gaitā ir samazinājies gruntij nosēžoties. Modernās laivas parasti tiek būvētas maksimāli 2,08 m platas, lai garantētu netraucētu kustību cauri visai sistēmai.
1975. gada Latvijas čempionāts šahā
Turnīra gaita
Latvijas PSR 29. šaha čempionāts sievietēm notika 1975. gadā Rīgā. Ļoti pārliecinoši turnīrā uzvarēja un savu pirmo Latvijas PSR čempiones titulu izcīnīja Astra Ozola (Goldmane), kas par pusotru punktu apsteidza iepriekšējā gada čempioni Viju Rožlapu. Čempionātā debitēja nākamā daudzkārtējā Latvijas čempione un lielmeistare Anda Šafranska, taču debijas reizē viņai bija jāsamierinās ar vietu tabulas beigās.
Dengdengas nacionālais parks
Apdraudēto sugu vidū nacionālā parka teritoriju apdzīvo Rietumu piekrastes gorilla (gorilla gorilla gorilla) (tā ir šīs gorillu pasugas areāla ziemeļu robeža), parastā šimpanze (pan troglodytes), Āfrikas meža zilonis (loxodonta cyclotis), nīlzirgs (Hippopotamus amphibius), milzu zvīņnesis (smutsia gigantea).
Šaurlaiva
Izmērs
Laivu slaiduma dēļ, dažas šaurlaivas izskatās ļoti garas. Maksimālais garums ir apmēram 21,95 m (72 pēdas), kas atbilst sistēmas garāko slūžu garumam. Modernajām šaurlaivām ir tendence būt īsākām, lai varētu nokļūt jebkur savstarpēji savienotajā britu kanālu tīklā, tajā skaitā kanālos, kuri būvēti platākām, bet īsākām laivām. Īsākās slūžas galvenajā tīklā ir Solterheblas (Salterhebble - angļu val.) vidējās slūžas Kalderas un Heblas ūdensceļā (Calder and Hebble Navigation (C&H) - angļu val.), kuras ir apmēram 17,07 m (56 pēdas) garas. Tomēr C&H ir plats kanāls, tātad arī slūžas ir apmēram 4,32 m platas. Tas padara lielākās "tīklā visur ejošās" šaurlaivas nedaudz garākas (apmēram 17,68 m jeb 58 pēdas) par slūžu garās malas garumu, jo tās var "ielocīties" slūžās diagonālā veidā. Dažas izolētu ūdensceļu slūžas ir pat 12,19 m (40 pēdas) garas. Kur bija iespējams izvairīties no iešanas cauri slūžām, šaurās laivas dažreiz būvēja nedaudz lielākas. Lielās piestātnes laivas, kuras angļu valodā dēvēja par wharf boats vai biežāk 'Amptons, tika ekspluatētas Birmingemas kanāla ūdensceļa (Birmingham Canal Navigations - angļu val.) Volverhemptonas (Wolverhampton - angļu val.) līmenī un bija līdz pat 27,08 m (88 pēdas 10 collas) garas un 2,41 m (7 pēdas 10,75 collas) platas.
1975. gada Latvijas čempionāts šahā
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Šaurlaiva
Izmērs
Iznomājamā britu kanālu flote pārsvarā sastāv no dažāda garuma šaurlaivām sākot no 9,14 m (30 pēdām) un uz augšu, lai dotu iespēju tās izīrēt un kuģot dažāda skaita un pirktspējas atpūtnieku kompānijām.
Attīstība - tradicionālās darba laivas
Pirmajām šaurajām laivām bija nozīmīga loma britu rūpnieciskās revolūcijas izraisītajās ekonomiskajās pārmaiņās. Tās bija koka laivas, kuras vilka zirgs ejot pa vilkšanas taku. Zirgu vadīja komandas loceklis, bieži bērns. Šaurlaivas galvenokārt tika būvētas kravu pārvadājumiem, bet pastāvēja arī dažas pasta laivas, kuras pārvadāja pasažierus, bagāžu, pastu un pakas.
Pirmie kanāli, ar vēlāk par standartu kļuvuša izmēra slūžām, bija Džeimsa Brindlija (James Brindley - angļu val.) projektētie kanāli, kuru būvi 1766. gadā apstiprināja parlaments. Tie iekļāva Stefordšīras - Vusteršīras kanālu un Trentas - Mersijas kanālu. Lai arī būvniecība aizņēma daudzus gadus, slūžu izmērs kļuva par standartu daudzos kanālu izbūves projektos.
Laivinieku ģimenes sākotnēji dzīvoja krastā, bet 1830. gados, kad kanāli sāka izjust plaukstošās dzelzceļa sistēmas konkurenci, ģimenes (īpaši neatkarīgu vienas laivas īpašnieku/kapteiņu ģimenes) sāka dzīvot laivās, daļēji tāpēc, ka tās vairs nevarēja atļauties maksāt īri, daļēji, lai nodrošinātu papildus darbaspēku un laivas varētu ekspluatēt intensīvāk, ātrāk un tālāk, daļēji, lai ģimenes turētu kopā. 1858. gadā žurnāls Household Words publicēja rakstu, kurā apgalvots, ka uzņēmums Grand Junction Canal ir aizliedzis laivinieku ģimenēm dzīvot uz uzņēmuma laivām. Rakstā apgalvots, ka laivas, kura tiek ekspluatēta nepārtraukti (lidlaivas (flyboat - angļu val.)), komanda parasti sastāv no kapteiņa, diviem pieaugušiem komandas locekļiem un kuģa puikas (youth - angļu val.). Aizmugurējā laivas daļa kļuva par "laivinieka kajīti", kura ir pazīstama no pasta atklātnēm un muzejiem, kura ir ievērojama ar atjautīgo telpas iekārtojumu, kurš aizņem maz vietas, un, kura ir pievilcīga siltās plītiņas, kūpošās tējkannas, mirdzošā misiņa, viltoto mežģīņu, apgleznoto mājsaimniecības priekšmetu un izdekorēto apdares paneļu dēļ. Šādi apraksti reti ņem vērā reālās (dažreiz lielas) ģimenes ērtības, kura strādāja neiedomājami smagi un garas stundas, guļot vienā, mazā kajītē. Tomēr daudzi krasta strādnieki veica savus pienākumus pat smagākos un neveselīgākos apstākļos nepiemērotās telpās, kurās bija šķirti no ģimenes ilgas stundas nevis kopā ar to visu dienu. Ceļojošs dzīvesveids uz laivas nebija savienojams ar skolas apmeklēšanu bērniem. Lielākā daļa laivu ļaužu bija analfabēti un krasta ļaudis tos izstūma, jo uzskatīja sevi par pārākiem.
20. gadsimta sākumā tvaika un dīzeļdzinēji aizvien straujāk aizvietoja zirgvilkmi. Kļuva iespējams pārvadāt vairāk kravas ar mazāku apkalpi velkot otru laivu bez dzinēja, kuru dēvēja par "biedru", "biedrlaivu" vai "biedra laivu" (butty, buttyboat or butty boat - angļu val.). Vairāk nevajadzēja uzturēt zirgu, bet "biedru" vilkšanas laikā tāpat bija nepieciešams stūrēt. Lai "biedra" laivinieks varētu pagarināt un saīsināt vilkšanas tauvu kā nepieciešams, tauva nebija nostiprināta priekšgalā, bet tā vietā bija nostiepta pāri "biedrlaivai" caur pastāvīgiem šķīvju blokiem uz statņiem vai noliecamiem centrālajiem mastiem līdz stiprināšanas vietai pakaļgalā, kur tika regulēts tauvas garums. Platā kanālā, piemēram, Grand Union kanālā, pāri ar tauvām varēja nostiprināt cieši kopā borts bortā un manevrēt caur darba slūžām kā vienu vienību.
Daži cilvēki dara visu iespējamo, lai 21. gadsimtā uzturētu dzīvas kravu pārvadājumu tradīcijas kanālos. Vairumā gadījumu tās ir vienreizējas piegādes nevis regulāri pārvadājumi, vai arī preču, piemēram, akmeņogļu pārdošana citiem laiviniekiem. Entuziasti aizraujas ar saglabājušos veco šauro laivu restaurāciju un bieži ir "Vēsturisko šauro laivu īpašnieku kluba" (Historic Narrow Boat Owners Club - angļu val.) biedri. Pastāv daudzas replikas, piemēram, Hadar, kura ir ar tradicionālajiem ornamentiem, parast rozēm un pilīm, grezni apgleznota šaurlaiva. Laivas, kuras nav zirgvilkmes laivas, var būt apgādātas ar atjaunotiem, lēnu apgriezienu, senlaicīgiem daļējiem dīzeļdzinējiem. Pastāv arī dažas šaurās laivas ar tvaika dzinējiem, piemēram, bijušais uzņēmuma Fellows Morton & Clayton tvaikonis President.
Gleznotas dekorācijas
Sākot ar 19. gs. beigām kļuva populāri apgleznot šaurlaivas, kā arī to armatūru, piederumus un ierīces ar rozēm un piļu attēliem. Bieži apgleznoja kajītes durvis, ūdens kannu vai mucu un laivas sānus uz kuriem uznesa arī ar grezniem burtiem rakstītu laivas nosaukumu un īpašnieka vārdu. Šī tradīcija neizplatījās visos reģionos. Česterfīldas kanāls bija viens no ūdensceļiem, kur šaurlaivas nekad neapgleznoja.
Uz kanālu laivām uznesto rožu un piļu izcelsme nav skaidra. Pirmās rakstiskās liecības par gleznojumiem parādās žurnāla Household Words 1858. gada izdevumā, vienā no rakstu sērijas "Uz kanāla" (On the Canal - angļu val.) rakstiem. Tas apstiprina to, ka šī mākslas forma pastāvēja pirms 1858. gada. Kādu laiku izplatīts priekšlikums dekorāciju izcelsmes skaidrojumam bija saistīt to izcelsmi ar čigānu ietekmi, tomēr nešķiet, ka pastāvēja nopietna saikne starp čigānu un laivinieku kopienām. Citi ierosinājumi ietver stila pārceļošanu no pulksteņu izgatavošanas (īpaši ciparnīcu dekorēšanas), japanēšanas (japanning - angļu val.) vai podniecības nozarēm. Pastāv zināmas stila līdzības un ģeogrāfiskā pārklāšanās, bet bez neapgāžamiem saiknes pierādījumiem. Stilā līdzīgi tautas mākslas paraugi sastopami Skandināvijā, Vācijā, Turcijā un Bangladešā.
Samazinoties tirdzniecībai paredzēto kravu plūsmai knālos, prakse apgleznot laivas arī pakāpeniski izzuda, bet, pēdējā laikā, attīstoties laivošanai atpūtas nolūkos, laivu apgleznošana piedzīvo atdzimšanu. Šaurlaivas, kas dekorētas ar rožu un piļu motīviem, mūsdienu kanālos ir bieža parādība, tomēr tajās var tikt izmantoti lēti, drukāti vinila novilkumi tradicionālo ar meistara ar roku gleznoto darbu vietā.
Modernās šaurlaivas
2006. gadā reģistrēto laivu skaits kanālos un upēs, kurus apsaimnieko nevalstiskais trests Canal & River Trust (CRT), bijušie "Britu ūdensceļi" (British Waterways - angļu val.), tika vērtēts apmēram 27 000 vienību liels. 2014. gadā šis skaits ir kāpis virs 30 000. Iespējams 2006. gadā pastāvēja vēl 5 000 nereģistrētu laivu, kuras stāvēja privātās piestātnēs vai citos ūdensceļos. Lielākā daļa laivu CRT ūdensceļos ir tērauda (atsevišķos gadījumos alumīnija) kreiseri, kurus pieņemts saukt par šaurlaivām.
Modernās atpūtas šaurlaivas izmanto atvaļinājumiem, nedēļas nogalēm, tūrismam vai kā pastāvīgas vai daļēji pastāvīgas dzīvesvietas. Parasti tām ir tērauda korpusi un tērauda virsbūve, bet, kad tās pirmo reizi 1970. gados sāka izmantot atpūtai, bieži virs borta apmales tika izmantota stiklšķiedra vai koks. Jaunākas šaurlaivas, parasti būvētas pēc 1990. gadiem, bieži ir apgādātas ar modernu dīzeļdzinēju un iekšpusē var būt aprīkotas atbilstoši augstiem standartiem. To iekštelpu augstums būs vismaz 1,8 m un bieži vai parasti tām ir tādas pašas ērtības kā sauszemes ēkām: centrālapkure, skalojamās tualetes, duša vai pat vanna, četru riņķu plīts virsmas, krāsns, grils, mikroviļņu krāsns un ledusskapis; dažām laivām var būt pavadoņtelevīzija un mobilais internets izmantojot 4G tehnoloģiju. Ārēji to līdzība vēsturiskajiem paraugiem var mainīties no precīzām imitācijām (dekoratīvas kniedes un tradicionālo apgleznojumu atdarinājumi) caur "interpretācijām" (gludas līnijas un vienkāršoti apgleznojumi) līdz brīvai stila pieejai, kad laiva nekādā veidā nepretendē uz līdzību vēsturiskai laivai.
Šaurlaivas pieder fiziskām personām, tiek dalītas draugu starpā (vai starp oficiāli reģistrēta sindikāta dalībniekiem), tās var iznomāt no tūrisma aģentūrām vai tikt izmantotas kā peldošas un kustībā esošas viesnīcas. Dažās laivās dzīvo pastāvīgi: vai nu bāzējoties vienā vietā (lai arī ilgtermiņa piestātnes dzīvojamām šaurlaivām šobrīd ir ļoti grūti atrast), vai arī nepārtraukti pārvietojoties tīklā (iespējams ar stacionāru atrašanās vietu aukstākajiem mēnešiem, kad daudzi kanāla posmi ir slēgti remontdarbu dēļ jeb apstādināti (stoppage - angļu val.)).
Lai apkalpotu atpūtas laivas, ir attīstījusies atbalsta infrastruktūra, kurā dažas šaurlaivas izmanto kā tādu pakalpojumu, kā dzinēja apkope vai laivu regulārās apskates, sniegšanas platformas; citas izmanto par degvielas tenderiem, kuri piegādā dīzeļdegvielu, cieto degvielu (akmeņogles un malka) un uzņēmuma Calor Gas sašķidrināto naftas gāzi.
Tipi
Gandrīz uz visām šaurlaivām stūrēšanu nodrošina ar stūres grozīkli, tāpat kā tas bija uz visām darba šaurajām laivām. Stūrētājs stāv laivas pakaļgalā, uz aizmuguri no lūkas un/vai aizmugurējām durvīm uz kajītes pakāpieniem. Stūrēšanas zona var tikt izpildīta trīs pamata variantos, katram apmierinot dažādas vajadzības: maksimāli palielināta iekšējā telpa; vēsturiskajiem paraugiem tuvāks izskats; pietiekoši liels aizmugurējais klājs, lai visi varētu izbaudīt vasaras laiku un garos vakarus, vai arī aizsardzība sliktos laikapstākļos. Katram variantam ir savi aizstāvji. Tomēr robežas nav skaidri noteiktas un dažas laivas sapludina pamata variantus jauniem arhitektiem izmēģinot dažādus izvietojumus un kombinācijas.
Vēsturiskais pakaļgals
Daudzas modernās kanālu laivas saglabā vēsturiskajos paraugos balstīto mazo, atklāto un neaizsargāto klāja daļu, aiz aizmugurējām durvīm, no kura komanda var nokāpt krastā. No šīs klāja daļas ir iespējams stūrēt, lai gan tas nav droši, jo tikai viena neveikla soļa attālumā atrodas ūdeni kuļoša dzenskrūve. Pakaļgala stūres grozīkļa pagarinājums ļauj stūrētājam stāvēt drošībā, uz augšējā pakāpiena, pirms aizmugurējām durvīm (Uz darba laivas šis pakāpiens būtu virs ogļu tilpnes). Aukstās dienās stūrētājs pat varēja aizvērt aizmugurējās durvis aiz sevis un izbaudīt salīdzinoši komfortablus apstākļus. Ķermeņa apakšējā daļa atradās kajītes siltumā un tikai augšējā daļa bija virs lūkas un pakļauta laikapstākļiem. Labos laikapstākļos daudzi vēsturiskā pakaļgala laivu stūrētāji sēž uz lūkas malas, augstā novērošanas punktā, no kura ir nodrošināts neierobežots skats visapkārt laivai. Vēsturiskajām laivām priekšgala galvenā klāja posms veido galveno skatu laukumu pasažieriem, jo vēsturiskais pakaļgals ir tik mazs, ka tur droši stāvēt var tikai pats stūrētājs. Vēsturisko laivu iekšpusē, pirms tradicionālās "laivinieka kajītes", var būt izvietota mašīntelpa. Dzinējs var būt arī apšūts un paslēpts tādējādi palielinot dzīvojamo telpu.
Kreisera pakaļgals
Šī pakaļgala stila nosaukums cēlies no lielajiem, atklātajiem aizmugurējiem klājiem, kuri līdzinās stiklšķiedras upju kreiseru lielajām, aizmugurējām kabīnēm, kuras, savukārt, attīstījušās no 20. gadsimta kreiseru un citu lielāku karakuģu eliptiskajiem pakaļgaliem. Kreisera šaurlaivas pakaļgals izskatās ļoti atšķirīgs no vēsturiskajām laivām: lūka un aizmugurējās durvis ir novietotas ievērojami tālāk uz priekšgalu salīdzinot ar vēsturiskajiem paraugiem izveidojot lielu, atklātu klāju starp laivas pakaļgalu un aizmugurējām durvīm. Klāju no sāniem un aizmugures aizsargā reliņi (dažkārt ar iebūvētiem sēdekļiem). Lielais aizmugurējais klājs nodrošina piemērotu zonu maltītes ieturēšanai ārā vai vietu kopā būšanai, ļaujot cilvēkiem labos laikapstākļos un vasaras atvaļinājumu sezonā pulcēties uz klāja.
Ziemā (vai ne pārāk labos vasaras laikapstākļos) stūrētājs var nebūt pasargāts no nelabvēlīgās apkārtējās vides iedarbības. Noslēgtas mašīntelpas neesamība nozīmē, ka dzinēja izdalīto siltumu nevar izmantot, lai palīdzētu uzturēt laivu siltu, un virs klāja virsmas var veidoties citiem nolūkiem neizmantojama telpa. Kreisera pakaļgals ļauj dzinēju izvietot zem klāja nevis virsbūves. Lai arī tas var apgrūtināt piekļuvi dzinējam (īpaši nelabvēlīgos laikapstākļos), visu klāju parasti ir iespējams nocelt kopā vai pa atsevišķām sekcijām, ļaujot darbiniekam stāvēt dzinēja nišā. Kreisera pakaļgala galvenā priekšrocība ir tā, ka dzinējs ir pilnībā izvietots ārpus dzīvojamajām telpām. Pie šādas konfigurācijas bieži dzinēja nišā izvieto arī akumulatoru baterijas, paketslēdžus, degvielas tankus, kā arī reti izmantotu instrumentu komplektus, rezerves daļas un aprīkojumu.
Daļēji vēsturiskais pakaļgals
Daļēji vēsturiskais pakaļgals ir kompromiss, lai iegūtu dažas no kreisera pakaļgala "sociālajām" priekšrocībām, tajā pašā laikā pieturoties pie vēsturisko paraugu izskata un sniedzot stūrētājam kaut kādu aizsardzību sliktos laikapstākļos vai aukstākās sezonās. Tāpat kā kreisera pakaļgala laivām klājs stiepjas uz aizmuguri no lūkas un aizmugurējām durvīm, bet šoreiz lielākā daļa no klāja sānos ir aizsargāta ar sienām, kuras stiepjas uz pakaļgala pusi no kajītes sāniem, tādējādi veidojot vairāk aizsargātu zonu stūrētājam un biedriem, parasti aprīkotu ar kastēm sēdēšanai. Dzinējs ir novietots zem klāja tāpat kā kreiseriem, atkal ļaujot atdalīt kajīti no dzinēja nišas ar pakāpieniem uz kajīti izvietotiem pēc daļēji tradicionālās sociālās zonas viltus sāniem.
"Biedra laivas" pakaļgals
"Biedra laiva" ir nepašgājēja laiva, kura tradicionāli apgādāta ar lielāku stūri un (parasti) koka stūres grozīkli (angļu valodā dēvētu par elum, kas ir vārda helm (stūre) pārveidojums), jo dzenskrūves radītās ūdens plūsmas spēks nepalīdz stūrēt. Kad laiva ir pietauvota, stūres grozīkli parasti noņem un apgriež otrādi stūres vārpstas ligzdā, lai tas netraucētu. Dažas "biedra laivas" ir pārbūvētas uzstādot dzinēju, piemēram, NB Sirius. Angļu valodā "biedru" dēvē par butty, kas ir angļu valodas dialekta vārda buddy, ar nozīmi draugs, atvasinājums.
Centrā novietota kabīne
Kamēr lielāko daļu no šaurlaivām manevrē ar pakaļgala stūres grozīkli, neliels skaits tērauda šaurlaivu ir atbrīvojies no vajadzības pēc aizmugurējā stūrēšanas klāja pa visam, atdarinot dažus upju kreiserus, kurus manevrē ar stūri no centrālās kabīnes. Šāda izvietojuma priekšrocība (kā daudzām holandiešu baržām) ir iespēja atdalīt aizmugurējo kajīti no priekšgala dzīvojamajām telpām.
Rubenes draudzes novads
Rubenes draudzes novads bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.
Muižas
Rubenes draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Bogoļubova aizsardzība
Bogoļubova aizsardzība ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. d2-d4 Zg8-f6 2. c2-c4 e7-e6 3. Zg1-f3 Lf8-b4'''.
To klasificē pie pusslēgtām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu E11.
Vēsture
Pirmoreiz atklātni 1883. gadā Londonā spēlējis Džordžs Makenzijs pret Jožefu Noa. 20. gadsimta divdesmito gadu sākumā pasaules spēcīgāko šahistu praksē to ieviesa Jefims Bogoļubovs. 1924. gadā Parīzē un 1925. gadā Bromlejā un Debrecenā vairākās partijās to spēlējis Latvijas meistars Hermanis Matisons.
Stratēģiskā ideja
Melnie aicina baltos ar 4. Zc3 atgriezties pie Nimcoviča aizsardzības. Lai atteiktos baltiem ir tikai divas atbildes: 4. Ld2 vai 4. Zbd2. Pēc pirmās no tam, melnie cer izmantot laidņu nomaiņu lai atvieglotu savu aizsardzību. Pēc otrās atbildes melnie cer izmantot pasīvo zirdziņa d2 stāvokli izlīdzinājuma panākšanai.
Subantarktika
Subantarktika vai subantarktiskā josla ir klimatiskā josla Dienvidu puslodē starp Antarktiku dienvidos un mēreno joslu ziemeļos. Visā izplatības apgabalā subantarktiskā josla ir okeāniska un sauszeme pārstāvēta ar dažiem izklaidus arhipelāgiem un salām, kuros pārsvarā ir tundras vai okeānisko pļavu augājs.
Subantarktikas ziemeļu un dienvidu izplatības robežas tiek traktētas dažādi, bet pārsvarā tās saistāmas ziemeļos ar Antarktiskās konverģences ziemeļu malu, bet dienvidos — ar Rietumvēju straumes dienvidu malu.
Klimatu subantarktiskajā joslā nosaka sezonālā Antarktikas un mērenās joslas gaisa masu nomaiņa. Vidējā gaisa temperatūra ziemā ir -5° līdz -15° C, vasarā — 0° līdz 2° C. Ziemā lielāko daļu akvatorijas aizņem peldošais ledus. Augsts gaisa mitrums, spēcīgs vējš. Nokrišņi līdz 500 mm gadā, pārsvarā sniega veidā.
Broņislavs Salītis
Broņislavs Salītis (dzimis Kalupes pagastā) ir latviešu sabiedriskais darbinieks, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.