cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ping
To izmanto arī, lai veiktu datora tīkla kartes paštestu. Ping darbojas, sūtot ICMP "echo request" paketes uz mērķa mezglu un sagaidot ICMP echo response atbildes. Tā reģistrē pakešu turp un atpakaļ ceļa laiku, kā arī pakešu zudumus. Beigās tiek attēlota apkopojoša informācija par nosūtītam un saņemtām paketēm, kā arī patērētais laiks (kopējais, minimālais, vidējais, maksimālais, dažās versijās arī standartnovirze).
Programmu 1983. gadā uzrakstīja Maiks Mūss (Mike Muuss), kad viņš strādāja ASV Armijas Ballistisko pētījumu laboratorijā (Ballistic Research Laboratory). Tā bija viņam vajadzīga, lai noteiktu bojājumus datortīklā. Kopš tā laika programma ir adaptēta daudzām datorsistemām, kas izmanto TCP/IP protokolu.
1.variants
Interneta vietnē — pingtest.net. Šī ir interneta vietne, kur ikviens var pārbaudīt, kāds ir pings datoram. Protams, lai mērījums būtu precīzāks un kvalitatīvāks, tad būtu vēlams izslēgt visas liekās interneta pārlūka lapas, kā arī programmas, piemēram, torrent. Kad tests tiks veikts, parādīsies trīs lodziņi: Pēc visiem šiem parametriem beigās var secināt kāds ir rezultāts, šis tests piedāvā rezultātu skalu no A līdz F. Proti, A ir lielisks interneta pieslēgums, F — slikts, vājš.
2.variants
Izdarot to manuāli uz sava datora. Ja ir nepieciešams izmērīt ping uz sava datora, tad jārīkojas sekojoši: Start->Run, ieraksti "cmd" (ja tas nestrādā, tad "command"). Komandas tiek rakstītas bez pēdiņām. Parādās melns logs,tur tiek rakstīts "ping adrese" pēc tām spied Enter. Piemēram, "ping www.apollo.lv". Pēc noklusēšanas principa ping.exe dati tiek sūtīti 4 reizes. Lai tests turpinātos bezgalīgi, jāieraksta vēl viens parametrs "-t". Tad ping nekad neapstāsies pats no sevis. Apstādināt un iegūt rezultātu var nospiežot pogas Ctrl+C kombināciju.
Šo komanda parasti tiek izmantota, lai noteiktu vai dators vispār ir sasniedzams, taču to var izmantot arī lai pārbaudītu tīkla ātrumu. Tādā gadījumā daudz svarīgāks ir zudušo pakešu skaits, nevis ping atbildes laiks.
Mjēsa
Mjēsa (no) ir Norvēģijas lielākais ezers. Atrodas valsts dienvidos, ap 100 km ziemeļos no Oslo.
Ezera piekraste samērā blīvi apdzīvota, ap 30% no krasta līnijas ir ar apbūvi. Ezera krastos atrodas auglīga zeme. Uz iztekošās Vormas upes uzceltie dambji ezera līmeni pacēluši par 3,6 m. Pēdējo 200 gadu laikā ezerā 20 reizes notikuši plūdi, reizēm pacēlot ezera līmeni pat par 7 metriem un applūdinot Hāmaras pilsētu. Ūdens apmaiņas periods ir 6 gadi. Aizsalst no decembra līdz martam.
Ezerā viens tvaikonis (Skibladner), taču regulāra satiksme nenotiek. Gar austrumu krastu iet galvenā dzelzceļa līnija starp Oslo un Tronheimu.
24. gadsimts p.m.ē.
24. gadsimts pirms mūsu ēras bija 45 gadsimtus senā pagātnē. Tas sākās 2400. gadā p.m.ē. un beidzās 2301. gadā p.m.ē.
Justspēja
Justspēja ir dzīvu būtņu spēja ar maņu palīdzību uztvert pasauli un gūt subjektīvu pieredzi. Justspēja ir nozīmīgs jēdziens dzīvnieku tiesību filosofijā, kā arī diskusijās par aborta ētiskajiem aspektiem, jo no tās ir atkarīga indivīda spēja ciest un līdz ar to atsevišķu tiesību atzīšana.
Justspēja filosofijā
Atsevišķi filosofi, piemēram, Tomass Neigels (Thomas Nagel) un Kolins Makginns (Colin McGinn) uzskata, ka justspēja nekad netiks pilnībā izskaidrota — neskatoties uz neirozinātnes attīstību smadzeņu izpētes jautājumos. Šī uzskata atbalstītāji tiek dēvēti par "jaunmistēriķiem" (New Mysterians). Tie nenoliedz, ka daļa no psihes aspektiem ir pakļaujami zinātniskai izpētei — sākot no radošuma līdz saprātīgumam un pašapziņai, bet uzskata, ka psihes - ķermeņa problēma nekad netiks līdz galam atrisināta vai arī, ka cilvēka prāts tā pašreizējā attīstības stāvoklī to nespēj atrisināt. Tomēr filosofijā par to joprojām notiek diskusijas, jo daļa filosofu, piemēram, Denjels Denets uzskata, ka jautājumā par justspēju būtisku neskaidrību nav.
Justspēja un dzīvnieku aizstāvība
Dzīvnieku aizstāvības ētikā justspēju nereti piemin, runājot par dzīvnieku spēju pieredzēt ciešanas. Šo jautājumu saistībā ar sadismu 18. gadsimtā aktualizēja filosofs Džeremijs Bentams darbā "Ievads morāles principos un likumdošanā" (An Introduction to the Principles of Morals and Legislation):
Zinātniskā fantastika
Zinātniskajā fantastikā citplanētiešiem, androīdiem, robotiem vai datoriem, kas tiek uzskatīti par "justspējīgiem" nereti tiek piedēvētas tādas spējas kā griba, vēlmes, apziņa, morāles izpratne, personība, saprāts u.tml. Par justspēju šajā kontekstā runā, lai apzīmētu cilvēkiem raksturīgu īpašību, no kuras izriet minētās spējas.
Dažas zinātniskās fantastikas sižeta līnijas iezīmē ētikas problēmas saistībā ar mākslīgo intelektu. Tās savā ziņā līdzinās jautājumiem, kuri tiek pacelti dzīvnieku aizstāvības ētikas kontekstā. Kādā seriāla "Star Trek" epizodē androīds iesaistās juridiskā procesā, lai pierādītu, ka uz viņu attiecināmas tādas pašas tiesības kā uz cilvēkiem. Savukārt Stīvena Spīlberga filma "Mākslīgais intelekts" (A.I.: Artificial Intelligence) ir par robotu maza zēna izskatā, kam dota iespēja pārdzīvot cilvēciskas emocijas, tostarp spēja ciest.
Daudzos zinātniskās fantastikas darbos justspējas jēdziens tiek lietots kā sinonīms saprātīgumam ar nozīmi "cilvēku līmeņa jeb augstākais intelekts". Taču citos darbos veikts nošķīrums, piemēram, Deivida Brina darbos citplanētiešu suga tandu ir neapšaubāmi saprātīgi (gan tehnoloģiskās attīstības, gan viltības ziņā), taču tikai daļēji justspējīgi, jo tie par potenciālu medījumu mēdz uzskatīt ne tikai citu rasu, bet arī savas sugas pārstāvjus.
Austrumu reliģija
Budistu skatījumā justspēja ir stāvoklis, kurā darbojas maņas (sat + ta Pāli valodā vai sat + tva Sanskritā). Pastāv sešas maņas; sestā ir psihe jeb apziņa, kas attiecas uz visu ķermeni. Justspēja ir spēja just / pieredzēt sāpes un baudu, veikt apzinātas izvēles, piemēram, atturēties no kādas rīcības. Tādējādi dzīvnieki tiek uzskatīti par justspējīgiem, bet datori nē — vismaz divu iemeslu dēļ: 1) pat ja dators veic saprātīgus lēmumus (ko nespēj neviens dators bez justspējas), tas ir kāda ārēja rīcības veicēja (cilvēka vai superdatora) ieprogrammēts, savukārt justspējīgas būtnes ir pašdarbojošās (self-directed). 2) Dators vienmēr darbojas pēc instrukcijas, lai nodrošinātu sazināšanos, savukārt justspējīgas būtnes var izpausties saglabājot klusumu — ar ķermeņa valodas palīdzību u.tml.
Justspējas koeficients
Ideju par justspējas koeficientu 1970. gados izstrādāja Roberts Frītass (Robert A. Freitas Jr.). Viņš justspēju aplūko kā attiecību starp apstrādātās informācijas daudzumu caur katru neironu, viena neirona svaru / izmēru un kopējo darbojošos neironu skaitu (izteiktu masas vienībās). Tas tika piedāvāts kā visu dzīvo būtņu un datoru justspējas mērs — sākot ar atsevišķu neironu un beidzot ar hipotētisku būtni, kuras teorētiskās robežas ietvertu visu Visumu. Uz logaritmiskās skalas (logarithmic scale) tas aptvertu diapazonu no -70 līdz pat +50.
2. latviešu strēlnieku brigāde
2. Latviešu strēlnieku brigāde bija latviešu strēlnieku bruņots formējums, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās 1916. un 1917. gadā. Brigādi izveidoja 1916. gada 3. novembrī un tās komandieris bija pulkvedis Andrejs Auzāns, no 1917. gada 27. aprīļa pulkvedis Ansis Lielgalvis. Brigādes ārsts bija Pēteris Sniķers, luterāņu mācītāji Pēteris Apkalns un Fricis Šmithens, pareizticīgo priesteris A. Jansons.
Bataljonu izveide
5. Zemgales, 6. Tukuma, 7. Bauskas un 8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljonus (LSB) sāka veidot 1915. gada novembrī no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem un citu Latvijā dzīvojošo tautu pārstāvjiem (krieviem, igauņiem, poļiem, lietuviešiem un vācbaltiešiem). Kā pamatu 5. Zemgales un 6. Tukuma LSB veidoja 1915. gada sākumā izveidotie Daugavgrīvas apvienotie bataljoni, kas bija jau cīnījušies Lietuvā un piedalījušies Jelgavas aizstāvēšanā 1915. gada 2.-3. maijā. Vienlaikus veidoja arī Rezerves bataljonu. 5. Zemgales LSB saformēja 1916. gada 14. martā, 6. Tukuma un 7. Bauskas LSB 7. februārī, 8. Valmieras LSB 16. martā.
Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā katrā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.
Pulku izveide
Tādējādi Latviešu strēlnieku brigādes četros pulkos kopā bija jābūt 200 virsniekiem, 28 ārstiem un ierēdņiem, 5988 instruktoriem un kareivjiem un 32 savvaļniekiem.
2. Latviešu strēlnieku brigādes struktūra
Rezerves strēlnieku pulka komandieris bija kapteinis Kārlis Cināts, no 21.8.1916. pulkvedis Kārlis Goppers, no 16.2.1917. pukvedis Jānis Francis.
Ziemassvētku kaujas
Galvenais raksts: Ziemassvētku kaujas
2.latviešu strēlnieku brigādei 1916. gada 24. decembra (6. janvāra pēc jaunā stila) uzbrukumā izdevās ievirzīties ienaidnieka aizmugurē un tur nostiprināties. No šī ieņemtā placdarma 25. decembrī sākās uzbrukums Kalnciema virzienā, kura rezultātā tika ieņemts Ložmetējkalns. Ložmetējkalnu neieņēma tiešā triecienā, kā to pieņemts uzskatīt. Vācieši šo nocietinājumu mezglu pameta baidoties no ielenkuma, kas tiem draudēja pateicoties veiksmīgi realizētam uzbrukumam 7.janvārī. Vācieši vairākas dienas centās atgūt zaudētās pozīcijas, tomēr viņiem tas neizdevās un līdz lielāku spēku pievilkšanas laikam aktīva karadarbība pierima.
Pēc ģenerāļa Auzāna aplēsēm 2. latviešu strēlnieku brigādē Ziemassvētku kaujās piedalījās 6240 strēlnieki. Kauju laikā tika zaudēts 61 virsnieks (18 krituši, 41 ievainots un 2 pazuduši) un 2093 kareivji (341 kritis, 1297 ievainoti un 455 pazuduši). Vislielākos zaudējumus cieta 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulks - tika zaudēti 14 virsnieki (7 krituši, 7 ievainoti) un 709 kareivji (110 krituši, 469 ievainoti, 130 pazuduši) un 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulks - 32 virsnieki (6 krituši, 16 ievainoti) un 428 kareivji (100 krituši, 218 ievainoti un 110 pazuduši). 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulks zaudēja 13 virsniekus (2 krituši, 11 ievainoti) un 553 kareivjus (77 krituši, 374 ievainoti un 102 pazuduši) un 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks - 13 virsniekus (4 krituši, 8 ievainoti un 1 pazudis) un 424 kareivjus (56 krituši, 255 ievainoti un 113 pazuduši).
Janvāra kaujas norisinājās no 23. līdz 31. janvārim un tajās līdzās krievu armijas daļām piedalījās 2. latviešu brigādes 5. Zemgales un 6. Tukuma pulki. Pēc 2. latviešu brigādes ārsta Pētera Sniķera sniegtajām ziņām Janvāra kauju laikā brigādes sastāvā, ieskaitot aizmugures daļas, bija 250 virsnieku un 11 454 kareivji. Viņu lielākā daļa kaujās nepiedalījās. Pēc krietnajiem zadējumiem Ziemassvētku kaujās pulki saņēma no latviešu rezerves bataljoniem prāvus papildinājumus, bet pirms raidīšanas kaujās tos vajadzēja vēl apmācīt. Rezerves bataljonā nevarēja mācības apmierinoši veikt, tamdēļ papildinājumi no rezerves bataljona pienāca vāji sagatavoti.
Pēc ģenerāļa Auzāna aplēsēm Janvāra kaujās 2. latviešu strēlnieku brigādē bija krituši, ievainoti un kontuzēti 42 virsnieki (krituši 3) un 1290 kareivji, no tiem krituši 151, ievainoti un kontuzēti 912, pazuduši 227.
Kauja pie Mazās Juglas
Galvenais raksts: Kauja pie Mazās Juglas
2. septembrī 2.latviešu strēlnieku brigāde 26 stundas noturēja pozīcijas pie Mazās Juglas pret uzbrūkošajiem vācu spēkiem, kas ļāva Krievijas 12. armijai atkāpties no Rīgas pilsētas un izvairīties no aplenkuma.
Likvidācija
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 2. Latviešu strēlnieku brigāde tika iekļauta jaunizveidotajā Latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par Latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un Latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.
Sita
Sita ir Pededzes kreisā pieteka Alūksnes, Balvu un Gulbenes novados. Tās garums ir 41 km, baseina platība ir 175,4 km2. Gada notece 0,042 km3, kritums 34 m (0,8 m/km). Sita sākas Alūksnes rajona dienvidu daļā, pie Siguldas purva dienvidu malas, satekot grāvjiem (ap 130m virs jūras līmeņa). Sita tek pa Adzeles pacēlumu uz DR. Pededzē ietek vairākus kilometrus augšpus Mugurupes ietekas. Sitas lielākās pietekas: Apkārtupe (12 km), Dzirla (23 km), Dvorupe (14 km). Pie Sitas upi šķērso Rīgas—Vecumu dzelzceļa līnija un Gulbenes—Balvu ceļš (P35).
Pārejas purvs
Atsauces
Moor
I'm Going To Tell You A Secret
I'm Going To Tell You A Secret ir amerikāņu dziedātājas Madonnas koncertalbums, kas tiks izdots 2006 gada 20. jūnijā.
Vīnes kongress
Vīnes kongress (1814—1815) bija visu Eiropas valstu konference Austrijas ārlietu ministra Klēmensa fon Meterniha vadībā, kas tika sasaukta pēc Napoleona karu izraisītajām politiskajām pārmaiņām un kurā vienojās par jaunajām valstu robežām un starpvalstu attiecībām.
Saskaņā ar sabiedroto iepriekšēju lēmumu Vīnes kongress sanāca 1814. gada oktobrī Vīnē. Kongresā piedalījās visi Eiropas tobrīdējie un daudzi bijušie valdnieki, kas pēc Franču revolūcijas un Napoleona karu laikā bija zaudējuši savu varu, kā arī visu Eiropas valstu diplomāti.
Krievijas Impēriju kongresā pārstāvēja ķeizars Aleksandrs I, Kārlis Roberts Neselrode un Andrejs Razumovskis; Lielbritāniju — Roberts Kaslrijs un hercogs Arturs Velingtons; Austriju pārstāvēja ķeizars Francis II un kanclers Klēmenss fon Meternihs; Prūsiju pārstāvēja kanclers Karls Hardenbergs un Vilhelms Humbolts. Šīm četrām lielvalstīm kongresā bija vadošā loma un izšķirošais vārds. Vēlāk pieaicināja arī Francijas ārlietu ministru Taleirānu.
Kongresa nozīme
Kongresam bija dubulta nozīme — tika pārdalītas Eiropas teritorijas pēc Napoleona kariem un tika definēti starptautisko tiesību pamatprincipi, kas jau raksturīgi jauno laiku diplomātijai.
Izveidoja pirmo starptautisko drošības sistēmu Eiropā. Kongresa pamatuzdevums bija atņemt Francijai lielvalsts statusu un atdot kaimiņvalstīm tās iekarotās vai strīdīgās teritorijas.
Kongresa dalībnieku politika
Jau pirms kongresa uzsākšanas bija izveidota uzvarētājvalstu līgumgrupa, kam bija jāizolē Franciju politiski, un jāsadala tās teritoriju.
Apvienotā Karaliste vēlējās:
Austrijas Impērija (Meternihs) vēlējās nepieļaut Prūsijas nostiprināšanos, nedot tai Saksiju.
Krievijas Impērija (Neselrode) vēlējās:
Prūsijas Karaliste (Hardenbergs) vēlējās:
Francijas karaliste (Taleirāns) vēlējās:
Kongresa gaita
Šīs uzvarētājvalstis apzinājās un izturējās kā Eiropas likteņa noteicējas. Mazo valstu domas netika uzklausītas. To uzreiz izmantoja Taleirans, apelējot pie mazo valstu pašcieņas un mēģinot tās saliedēt, lai to viedoklis kļūtu vērā ņemams.
Viss kongress bija tāds laikā izstiepts saviesīgs pasākums ar nemitīgām ballēm un iedzeršanu. Visus lēmumus pieņēma aizkulisēs. Taleirans visai talantīgi centās novilcināt laiku (ar iespēju, ka uzvarētājvaltis saķildosies) — nemitīgi izvirzīja jaunas un jaunas problēmas, katra jautājuma risināšanai piedāvāja izveidot atsevišķu komisiju utt. Arī Meternihs vērpa intrigas, Krievijas ķeizars Aleksandrs niknumā viņu draudējis izsaukt uz divkauju. Meterniha mīļākā Zāganas hercogiene Vilhelmīne Vīnes Palmu pilī (Palais Palm) izveidoja savu politisko salonu. Tā kā viņas jaunākā māsa Doroteja bija Taleirāna mīļākā, abas māsas netieši ietekmēja Vīnes kongresa norisi.
Meternihs kā kongresa priekšsēdētājs Hābsburgu dinastijas drošības dēļ centās panākt visu Eiropas valstu atgriešanos pie absolūtisma. To pašu vēlējās arī pārējie Eiropas valdnieki, tomēr pilnīgi "veco iekārtu" un pirmsnapoleona Eiropas politisko karti restaurēt sabiedrotajiem neizdevās. Daudziem agrākiem valdniekiem zemes samazināja vai pat atņēma un nodeva uzvarētājvalstīm. Atlīdzības jautājumus tuvāk apspriežot, sabiedrotajiem radās nopietnas domstarpības — t. s. strīdīgie punkti, par kuriem nekādi nevarēja vienoties. Sāpīgie jautājumi bija Polija, Balkāni un Amerikas kolonijas. Aleksandrs I, uzskatīdams sevi par Napoleona varas galveno iznīcinātāju, pieprasīja sev visu Poliju. Bet arī Prūsija un Austrija vēlējās paturēt daļu no Polijas. Beidzot kongresa dalībnieki vienojās sadalīt Poliju starp Krieviju, Prūsiju un Austriju. Tālākos strīdīgos punktus kongress uz laiku atstāja neizšķirtus.
1815. gada janvārī tika noslēgts Svētās savienības līgums. Tā izstrādē piedalījās arī Taleirans. Francijai sarunās veicās itin labi, līdz 7. martā no Elbas salas atgriezās Napoleons, kuru valstī uzņēma kā varoni un imperatoru. Visi Taleirana diplomātiskie panākumi zuda, vienu brīdi pat bija nopietni apdraudēta Francijas suverenitāte.
Vīnes kongresa rezultāti
Kongresa noslēguma akts tika parakstīts 1815. gada 9. jūnijā.
Taču jau 1818. gadā Āhenas kongresā Francija atgriezās lielvalstu vidū. Izveidojās pentarhija, kas diktēja pārējai Eiropai savu gribu. Tika parakstīta vienošanās, ka, ja kādas valsts valdnieks lūdz palīdzību, citas valstis var likumīgi iet tam palīgā.
Vīnes starptautiskā sistēma
Vīnes kongresā radīja jaunus starptautiskās politikas principus, piemēram, Taleirana ierosināto politiskā līdzsvara principu — agresīvo un defensīvo spēku līdzsvaru, jeb valstu interešu, tiesību un spēka kombināciju, kuras rezultātā neviena no piecām lielvalstīm nespēja dominēt. Pentarhija uzņēmās sava veida apvienoto nāciju lomu. Vienojās, ka:
Vienošanās neparedzēja kolektīvas saistības pret noteikumu pārkāpēju, pieļāva alianšu veidošanos Vīnes sistēmas ietvaros. Taleirans kongresā izvirzīja leģitimitātes principu: monarha vara ir no Dieva. Tikai monarhs var īstenot valstī reformas. Nevienu valsti nevar pārdalīt, ja tās monarhs nav no tās atteicies. Iekarošanai nav juridisku seku.
Leģitimitātes vārdā Svētā Savienība Krievijas Impērijas ķeizara Aleksandra vadībā noformulēja bruņotās intervences principu: ka šīs piecas lielvalstis var bez uzaicinājuma iejaukties savienības valsts iekšpolitikā ar bruņotu spēku, ja tās monarhija būs apdraudēta.
Eiropa pēc Vīnes kongresa
Vīnes kongresa dalībnieki nebija tautu vēlēti pārstāvji, bet zemju valdnieki un viņu ministri. Tāpēc šo kongresu dēvēja arī par "dinastiju pārstāvju sapulci", kas tautas dalīja kā kaut ko nedzīvu. Polija palika sadalīta starp Krieviju, Austriju un Prūsiju, atjaunoja arī Itālijas un Vācijas sadrumstalotību mazvalstīs. Turpretī Nīderlandes valstī apvienoja katoļticīgos valoņus un flāmus ar protestantiskajiem holandiešiem.
Gandrīz visās zemēs radās spēcīga liberālisma un nacionālisma kustība, kas vērsās pret Vīnes kongresā radīto sistēmu un izpaudās 1848. gada revolūcijās. Pēc 1870. gada pentarhijai pievienojās apvienotā Itālija.
Apgulde (nozīmju atdalīšana)
Apgulde var būt:
Bleiks
Bleiks (en) var būt:
4. jūnijs
Vārda dienas
Elfrīda, Sindija, Sintija
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2000
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2000 notika 2001. gada 16. februārī. Ceremoniju un koncertu vadīja Jānis Jubalts un Kaspars Roga.
Koncertā uzstājās Prāta Vētra, Marija Naumova, Niks Matvejevs, Elīna Garanča kopā ar zēnu kori, grupa Laiksne, Aija, Muzikanti no Cēsīm, Lauris Reiniks, Tumsa, Raimonds Pauls un Ance Krauze, Fēlikss Ķiģelis, Boyza, Okay, Yana Kay, Ainars Mielavs, The Hobos, Shake & Bake, Labvēlīgais Tips, Autobuss Debesīs un Igo un Liepājas Simfoniskais orķestris. Kā īpašie viesi uzstājās vācu grupa ,Reamonn.
Karīms Abduldžabārs
Profesionālās karjeras laikā spēlēja NBA klubos Milvoki "Bucks" un Losandželosas "Lakers". Ir vairāku NBA rekordu autors, tai skaitā sešas reizes ticis atzīts par NBA sezonas vērtīgāko spēlētāju, 20 sezonu laikā ir guvis 38 387 punktus un 19 reizes piedalījies NBA visu zvaigžņu spēlē. Vēl 15 sezonas ir ticis iekļauts NBA simboliskajās izlasēs, 11 sezonas — NBA simboliskajās aizsardzības izlasēs, divas reizes atzīts par NBA finālsērijas vērtīgāko spēlētāju. 1996. gadā Abduldžabārs tika nosaukts par vienu no visu laiku 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem. Tāpat K. Abduldžabārs kļuva par pirmo basketbolistu, kas NBA ir aizvadījis 20 sezonas. Vairāki ar NBA saistīti cilvēki, tai skaitā treneris Pets Railijs un spēlētāji Aizeja Tomass un Džūljuss Īrvings, viņu ir nosaukuši par visu laiku izcilāko basketbolistu.
Pirms karjeras NBA viņš sekmīgi startēja NCAA čempionātā, kur kopā ar Kalifornijas Universitāti (UCLA) spēja iegūt 3 NCAA čempiontitulus. 1969. gada NBA draftā viņu izraudzījās Milvoki "Bucks" ar kopējo pirmo kārtas numuru. Kopumā izcīnījis sešus NBA čempiontitulus. 1970. gadā viņš tika atzīts par līgas labāko jauno spēlētāju.
tika uzņemts Dž. Neismita Basketbola slavas zālē.
2008.—2009. un 2009.—2010. gada sezonā viņš izcīnīja NBA čempiontitulu kopā ar "Lakers" kā galvenā trenera Fila Džeksona asistents.
Half Hour of Power
Half Hour of Power ir kanādiešu pankroka grupas Sum 41 debijas EP ieraksts, tas tiek laists klajā sadarbībā ar ierakstu kompānijām Big Rig un Aquarius. No ieraksta tika laists klajā viens singls: Makes No Difference.
Triloģija "Saderinātie"
Triloģija "Saderinātie" ir trīs Aleksandra Grīna romānu kopums, kas seko notikumiem 17. un 18. gadsimtu mijā, līdz 18. gadsimta vidum Krievijas cara Pētera, Zviedrijas karaļa Kārļa XII, Polijas karaļa un Lietuvas lielkunga Augusta II un vidzemnieku zemnieku Kraukļu ģimenes vīriešu dzīvēm.
Azanda
Azanda ir Tirzas kreisā pieteka Gulbenes novada rietumu daļā, Vidzemes augstienes Augšgaujas pazeminājumā. Azanda pusi tecējuma tek pa mežiem. Augštecē gandrīz līdz Druvienas - Rankas ceļam un lejtecē no Druvienas robežas upe ir pārrakta un iztaisnota. Baseina vienīgā lielākā apdzīvotā vieta ir Druviena; no upes labā krasta to šķir ~ 0,5 km plata kultivēto pļavu josla.
Dievs, sargi Ķeizaru!
Dievs, sargi Ķeizaru! (ru) bija Krievijas Impērijas himna no 1833. līdz 1917. gadam. Mūzikas autors — Aleksejs Ļvovs, teksta autors — Vasilijs Žukovskis.
Žordi Alba
Žordi Alba (es; dzimis ) ir spāņu futbolists, spēlē aizsarga un pussarga pozīcijās, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Alba pārstāv MLS līgas komandu Maiami "Inter".
Visu karjeru aizvadījis Spānijā. Jaunieša vecumā futbolista karjeru sācis FC Barcelona, taču profesionālā līmenī debitējis Valencia kluba sastāvā.
Spānijas izlases sastāvā izcīnījis uzvaru. gada Eiropas čempionātā. Spēlējis vēl 2014. gada FIFA Pasaules kausā, 2018. gada FIFA Pasaules kausā un 2022. gada FIFA Pasaules kausā. Kā arī 2016. gada Eiropas čempionātā. un 2020. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Barcelona
Spānija
Johans Heinrihs Baumanis
Johans Heinrihs Baumanis (dzimis, miris ) bija vācbaltiešu gleznotājs animālists. Viņa darbi bija ļoti populāri, atradušies daudzās Latvijas muižās un birģeru dzīvokļos; tiem raksturīgs reālisms, siltie un tumšie toņi. Viens no nozīmīgākajiem Baumaņa darbiem ir "Tirgotāja Georga Konrāda Nestora portrets".
Dzīvesgājums
Dzimis 1753. gadā Jelgavā luterāņu mācītāja un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendenta Jukuma Baumaņa (1712–1759) un viņa sievas Šarlotes, dzimušas Štafenhāgenas, ģimenē. No 1773. līdz 1776. gadam viņš studēja teoloģiju Erfurtes universitātē, līdztekus mācījās gleznošanu pie animālista Jēkaba Samuela Beka. Pēc atgriešanās dzimtenē uzrakstījis dažas ludziņas latviešu valodā. 1790. gadā viņu uzņēma Pēterburgas Zinātņu akadēmijā.
Uzgleznojis vairāk nekā 1700 eļļas gleznu, kuru tematika pamatā aptver medību ainas un dzīvniekus, no tām saglabājušās tikai 43. Baumanis bija kaislīgs mednieks, savu mednieku stāstu dēļ pazīstams kā "Kurzemes Minhauzens". Mūža nogalē dzīvojis Mazjumpravas muižā, miris 1832. gadā, apglabāts Katlakalna baznīcas kapos.
Keņdzežina-Kozle
Keņdzežina-Kozle ir pilsēta Polijas dienvidos, Opoles vojevodistē pie Glivices-Odras kanāla ietekas Odrā. Liela upes osta un liels rūpniecības centrs. Ķīmiskā rūpniecība (minerālmēslu, rūpniecisko gāzu ražošana, organiskās ķīmijas uzņēmumi, benzola un toluola ražošana). Metālapstrādes un mašīnbūves rūpnīcas.
Izveidota 1975. gadā no četrām pilsētām - Keņdzežinas (pilsēta no 1951. gada), Kozles (no 1298. gada), Klodņicas (no 1973. gada) un Slavenčices (no 1973. gada).
Skanstupīte
Skanstupīte (arī Skansnīte, Skanstnieku upīte, Skanšupīte, augštecē arī Aizmantiņa, Aizmata) ir Daugavas labā krasta pieteka Aizkraukles novadā. Sākas mežainā apvidū dienvidos no Spīganas stacijas. Upe visā garumā regulēta, novada meliorēto platību ūdeņus. Lielākā pieteka - Maiļupīte. Ietek Daugavā pie Pļaviņām. Starp Skanstupītes un Aiviekstes ietekām Daugavā gar krastu atrodas 17. gadsimta Zviedru skanstis. Pie ietekas dolomīta kāple veido 0,7 m augsto Skanstupītes ūdenskritumu.
Augstais purvs
Augstais purvs jeb sūnu purvs jeb oligotrofais purvs ir viens no purvu veidiem. Tie veidojas no zemajiem vai pārejas purviem, kad tie pieaugot augstumā sasniedz apkārtējās virsas līmeni, un gruntsūdens pieplūde tiek pārtraukta — purvi saņem tikai atmosfēras nokrišņus. Augstajiem purviem raksturīgs pacēlums vidusdaļā.
Latvijas mitrajā klimatā sfagni, kas ir galvenie šo purvu augi, strauji aug un purva virsa paceļas pār apkārtni. Tie uzsūc mitrumu 20 - 25 reizes vairāk par savu svaru, tāpēc sausi sfagni spēj līdzīgi sūklim uzsūkt ūdeni no dziļākiem purva slāņiem. No sūnu purva virsas ūdens iztvaiko piecas reizes vairāk nekā no ezera ar tādu pašu virsas laukumu. Sausās vasarās purva virskārta stipri izžūst, tāpēc dažiem sūnu purva augiem lapas ir sīkas, brūklenēm un dzērvenēm - mūžzaļas, parasti ar nedaudz uz apakšu ieritinātu apmali. Lapu apakšpuse, kur atrodas atvārsnītes, ir pārklāta ar vaska kārtiņu. Tas viss samazina iztvaikošanu, un augi spēj paciest lielu sausumu. Bez kroplajiem bērziņiem un priedītēm sūnu purvos aug vaivariņi, zilenes, virši, lācenes, melnā vistene, rasenes. Augsto purvu malās, kurās nonāk vairāk minerālvielu, aug spēcīgāki koki - priedes, bērzi, egles, melnalkšņi, apses. Sastopami arī vairāki pēcleduslaikmeta augi - pundurbērzs, Lapzemes kārkls, lācenes, bezdelīgactiņa, dzeltenā akmeņlauzīte. Augsto purvu kūdru izmanto kurināšanai (satur maz minerālvielu) un pakaišiem (labi uzsūc mitrumu). Augstie purvi aizņem apmēram 42% no Latvijas purvu kopplatības. Lieli augsto purvu masīvi ir Rīgavas līdzenumā, Kurzemes piekrastē, Tālavas un Austrumlatvijas zemienē, kurā atrodas arī lielākais purvs Latvijā - Teiču purvs. Tajā ir saudzējami augsto purvu dabas kompleksi, putnu fauna un flora, tāpēc purvs kopš 1982. gada ir rezervāts.
Vesels
Vesels var būt:
Parastā gailene
Gailenēm, atšķirībā tām ārēji līdzīgajām lapiņu sēnēm, lapiņu vietā ir krokas, jeb dzīslas kuras nav nodalāmas no sēnes augļķermena. Tomēr populārajā literatūrā viņu bieži pievieno lapiņu sēnēm.
Varieba
Varieba ir ciems Tukuma novada Vānes pagastā. Izvietojies Imulas upes krastos 7,6 km no pagasta centra Vānes, 44 km no novada centra Tukuma un 105 km no Rīgas.
Parastā gailene
Taksonomija
Sugas pirmais zinātniskais aprakstītājs Eliass Frīss 1821. gadā to nosauca par Cantharellus cibarius un šis nosaukums nekad nav mainīts.
Ģints nosaukums Cantharellus ir atvasināts no latīņu valodas vārda cantharus (sākotnēji no grieķu valodas kantharos), kas nozīmē dzeršanas trauku (parasti ar rokturiem), bļodu vai kausu. Epitets cibarius cēlies no latīņu “cibus”, kas nozīmē pārtiku.
Pāžupe
Pāžupe var būt:
Parastā gailene
Taksonomija
Ziemeļamerikā vairākas parastās gailenes varietātes pēc ģenētiskās analīzes tikušas izdalītas par atsevišķām sugām, 1997. gadā tika nodalītas Klusā okeāna piekrastes C. formosus un C. roseocanus, 2003. gadā — C. cascadensis, 2008. gadā — C. californicus un 2019. gadā — C. enelensis, dažādi avoti nosauc arī citas sugas, īpaši ASV rietumos.
2021. gadā Latvijas mikologi nolēma par parastās gailenes gaišo varietāti agrāk uzskatīto bālo gaileni (C. cibarius var. ferruginascens) atzīt par atsevišķu sugu (C. ferruginascens).
Varieba
Variebā atrodas kino dzīvnieku ferma "Laimīgo kolliju zeme".
Parastā gailene
Izplatība
Suga vai tās par jaunām sugām atzītās varietātes izplatīta visā pasaulē, visvairāk mērenajā joslā. Aug sausos un mēreni mitros skujkoku un jauktos mežos, bieži ciešās grupās, veido mikorizu ar dažādu koku saknēm, parasti skujkoku, bet dienvidos arī ar dižskābaržiem un citiem lapu kokiem, biežāk skābās augsnēs. Latvijā parastais augšanas periods — no jūnija līdz oktobrim, īpaši siltās ziemās var augt līdz janvārim. Galējā Dienvideiropā vairāk aug ziemās, jo turienes vasara tām ir par karstu. Vācijā un Austrijā iekļauta aizsargājamo sugu sarakstos, atļaujot to ievākšanu tikai nelielos daudzumos.
Līdzīgas sugas
Dienvidu zemēs var tikt sajaukta ar uz koksnes augošo indīgo Omphalotus illudens, kura ir oranžāka, tumsā spīdoša un aug uz trūdošas koksnes.
Lietošana pārtikā
Cepama bez iepriekšējas novārīšanas, kaltējama, sālāma, marinējama. Satur kukaiņus atbaidošas vielas, tāpēc ļoti reti "tārpaina", reizēm to bojā kailgliemeži. Šīs sēnes ļoti ilgi uzglabājas svaigas, ir viegli tīrāmas. Satur līdz 6,7 mg % C vitamīna, t.i. 2 reizes vairāk nekā apšu bekas un 7—8 reizes vairāk nekā bērzlapes. Ilgās uzglabāšanās dēļ grūti noteikt, kad tās kļūst nelietojami vecas un, kā visas sēnes, vecumā indīgas.
Visas Ziemeļamerikas gaileņu sugas, tāpat kā Eiropā, arī tiek novērtētas kā augstvērtīgas ēdamās sēnes.
Ārstnieciskās īpašības
Gailenes satur hitināzi, kuru nepanes kukaiņi un to kāpuri, kā arī visu veidu parazīttārpi. Ēdot gailenes, no organisma tiek izvadītas cērmes un to kāpuri, tādējādi neļaujot tām vairoties. Hitināze nespēj apdraudēt vienīgi sprakšķu (Elateridae) kāpurus jeb "drātstārpus", kuriem ir īpaši biezs apvalks ar aizsargājošu vaskotu slāni. Taču sprakšķu kāpuri salīdzinājumā ar citiem ir maz izplatīti. Hitināze zaudē savas īpašības pie 60°С temperatūras. Tāpēc ārstnieciskiem vai dziednieciskiem mērķiem ieteic labāk lietot svaigas un kaltētas sēnes vai gatavot uzlējumu.
Gēli Raubala
Gēli Raubala (Angelika Maria "Geli" Raubal; dzimusi, mirusi ) bija otrais Leo Raubala un Ādolfa Hitlera pusmāsas Andželas Raubalas bērns un vecākā meita. Ir uzskats, ka Raubala bijusi arī Hitlera mīļākā.
Beļģijas hokeja izlase
Beļģijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Beļģiju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 40. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. Tā ir 1913. gada Eiropas čempione, 1927. gada 2. vietas ieguvēja, kā arī 1910. un 1911. gada bronzas medaļas ieguvēja. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.
Sīlenda
Sīlendas Hercogiste ir pašpasludināta mikrovalstiņa, kuras neatkarību nav atzinusi neviena no ANO dalībvalstīm, turklāt ASV un Vācijas tiesas lēmušas, ka tā vienmēr būs Lielbritānijas jurisdikcijā, jo valsts atrodas vienā no Lielbritānijas jūras fortiem.
Ātrslidošana olimpiskajās spēlēs
Ātrslidošana ir bijusi iekļauta ziemas olimpisko spēļu programmā kopš pirmajām Ziemas spēlēm 1924. gadā. Sieviešu disciplīnas Olimpiskajai programmai tika pievienotas 1960. gadā.
Vēsture
Ātrslidošanu pārvaldošā organizācija, Starptautiskā Slidošanas savienība (ISU), Olimpiski atzīto sporta veidu sarakstā tika iekļauta uzreiz pēc Starptautiskās Olimpiskās komitejas dibināšanas, taču pirmoreiz nopietni par ātrslidošanas iekļaušanu olimpiskajā programmā tika spriests pirms 1908. gada vasaras olimpiādes. Tomēr ātrslidošana šajās spēles netika iekļauta, kaut gan daiļslidošana, kuru arī pārvalda ISU, bija spēļu programmā. Sākotnējā kalendārā 1916. gada vasaras olimpiskajām spēlēm, kam bija jānotiek Berlīnē, bija paredzētas 3 ātrslidošanas disciplīnas, taču olimpiskās spēles tika atceltas Pirmā pasaules kara dēļ.
1924. gadā Starptautiskajā Ziemas sporta nedēļā Šamonī, ko vēlāk nodēvēja par I ziemas olimpiskajām spēlēm, tika iekļautas 5 ātrslidošanas disciplīnas. Neierasti tam laikam, sacensību programmā bija ne tikai kombinētām distance, bet medaļas tika pasniegtas arī individuālajās sacensībās: 500 m, 1500 m, 5000 m un 10000 m distancēs. Pirms 1928. gada olimpiskajām spēlēm kombinētā distance tika izņemta no sacensību programmas.
1932. gada olimpiādē, kas norisinājās Leikplesidā, sacensības ātrslidošanā norisinājās pēc ASV Ātrslidošanas federācijas noteikumiem, kas nozīmē, ka ātrslidotāji sacentās mazās sportistu grupiņās (tāpat kā šorttrekā), nevis ierastajā formātā, kurā sportists trasē dodas viens pats un tiek uzņemts laiks. Šajās olimpiskajās spēlēs pirmoreiz ātrslidošanā startēja arī sievietes, taču nevis oficiāli, bet kā demonstrācijas sporta veids. Sieviešu disciplīnām vajadzēja tikt iekļautām arī 1940. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, taču tās tika atceltas. Pēc Otrā pasaules kara sievietes nepiedalījās olimpiādē līdz pat 1960. gadam, kad sacensību programmā tika iekļautas sieviešu 500 m, 1000 m, 1500 m un 3000 m distances.
Pēc Pasaules ātrslidošanas sprinta čempionāta izveides 1970. gadu sākumā, vīriešu 1000 m distance tika iekļauta 1976. gada spēļu programmā, savukārt sieviešu 5000 m distance, ko ISU kā oficiālu disciplīnu atzina 1981. gadā, olimpiādē debitēja 1988. gadā. Pēdējais jaunievedums ātrslidošanas olimpiskajā programmā ir komandu iedzīšanas sacensības, kas tika ieviestas 2006. gada spēlēs. Šīs disciplīnas iekļaušana ir zīmīga ar to, ka līdz olimpiādei tā pat nebija bijusi iekļauta nevienā Pasaules čempionātā.
Disciplīnas
Sekojošajā tabulā ir parādīts, kuras ātrslidošanas disciplīnas tika iekļautas attiecīgajās olimpiskajās spēlēs. Sieviešu sacensības 1932. gadā bija kā demonstrācijas sporta veids.
• = oficiālas sacensības, (d) = demonstrācijas sacensības
Opel Antara
Opel Antara ir vidēja lieluma apvidus auto, kuru ražo Dienvidkorejā ar Opel zīmolu. To sāka ražot 2007. gadā. Daudzās valstīs mašīnas nosaukums atšķiras. Antara priekštecis ir Opel Frontera un Opel Monterey. Lielākais motora tilpums kas pieejams mašīnai ir 3,2 litru motors.
Fāzes manipulācija
Fāzes manipulācija (en) ir ciparu fāzes modulācija, ar kuras palīdzību nesējfrekvences fāze tiek modulēta atbilstoši informācijas bitiem. Tā kā modulējošais signāls ir binārs ciparu signāls, kurš maina savu vērtību lēcienveidā, tad, atšķirībā no analogās fāzes modulācijas, modulētā signāla fāze arī mainās lēcienveidā, ieņemot noteiktas, fiksētas vērtības. Šī iemesla dēļ šo modulāciju sauc par manipulāciju. Fāzes manipulācija ir viena no izplatītākajām mūsdienu metodēm ciparu signāla sagatavošanā pārraidei.
BPSK
Binārā fāzes manipulācija (en) ir vienkāršākā, bet reizē arī traucējumnoturīgākā fāzes manipulācija. BPSK nesējfrekvences fāzei ir iespējamas divas par 180° atšķirīgas vērtības, tas ir, mainoties modulējošā signāla vērtībai, nesējfrekvences fāze mainās uz pretējo. BPSK priekšrocības: BPSK trūkumi:
QPSK
QPSK priekšrocības : QPSK trūkumi:
QPSK modulators
QPSK modulācijai var izmantot tādu pašu modulatoru kā QAM (4. att.). . 4.attēlā redzamā QAM modulatora I un Q ieejās jāpadod divpolāri (+1;-1) signāli.
OQPSK
Ofseta kvadratūras fāzes manipulācija (en) ir QPSK, kurā tiek ierobežota maksimālā fāzes izmaiņa līdz ±90°, tādējādi novēršot QPSK trūkumu - iespējamo fāzes izmaiņu uz pretējo viena simbola laikā. Šādu ierobežojumu panāk savstarpēji nobīdot laikā ieejas signāla pāra un nepāra bitus par viena bita periodu. Protams, šī iemesla dēļ samazinās simbola kapacitāte, toties tiek novērsts augšminētais BPSK un QPSK trūkums. 5. attēlā ar bultām parādītas iespējamās fāzes maiņas.
OQPSK priekšrocības: OQPSK trūkumi:
MSK
Minimālas nobīdes frekvenču manipulāciju vat uzskatīt par OQPSK, kurai taisnstūra formas ieejas impulsi aizstāti ar sinusoīdas pusperiodiem.
Liela fāžu skaita manipulācijas
Attīstot QPSK pieeju tālāk, var izvēlēties jebkuru fiksēto fāžu vērtību skaitu, palielinot viena simbola ietilpību. Taču palielinoties fāžu skaitam, samazinās intervāli starp tām, kā rezultātā krītas traucējumnoturība. Praksē reti kad lieto vairāk nekā astoņas vērtības (8PSK).
8PSK
Astoņu fāžu manipulācijā (8PSK) viena simbola laikā var pārraidīt 3 bitus, 8PSK labos uztveršanas apstākļos lieto EDGE. 8PSK priekšrocības: 8PSK trūkumi:
Liene Greifāne
Liene Greifāne (iepriekš Candy, LieneCandy, laulības laikā Liene Bronuša; dzimusi ) ir latviešu mūziķe.
Greifāne kļuva pazīstama pēc dalības 2004. gada TV šovā "Fabrikas Muzikālais Teātris", kur finālā tika iegūta 2. vieta. Pēc tam piedalījusies vairākos šovos, tai skaitā "Zvaigžņu lietus" (3. vieta), "Mežonīgais skrējiens", "Dziedi ar Zvaigzni — Milžu cīņas" kopā ar Mārtiņu Burki-Burkevicu (4. vieta). Piedalījusies vairākās teātra izrādēs, tai skaitā "Puķu bērns", "Robinsona dārgumi", "Pasaule, pasaulīte", "Velniņi". 2008. gadā bija grupas Pirates of the Sea piedziedātāja Eirovīzijas dziesmu konkursā.
2011. gada janvārī nomainīja savu iepriekšējo skatuves vārdu Candy uz LieneCandy. 2011. gadā piedalījās Latvijas nacionālajā atlasē Eirovīzijai Eirodziesma 2011 ar dziesmu Love Is Like An Aeroplane, taču nekvalificējās finālam. 2011. gada martā LieneCandy tika izvēlēta par Latvijas pārstāvi 2011. gada konkursā "Jaunais Vilnis". Konkursā viņa ieņēma 8. vietu.
2013. gadā LieneCandy piedalījās Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālajā atlasē "Dziesma 2013" ar dziesmu Higher and Higher, finālā ieņemot 7. vietu. 2013. gada vasarā plašu uzmanību izpelnījās mūziķes neveiklā uzstāšanās Lattelecom mārketinga pasākumā Jūrmalā, kas rezultātā tomēr nesa lielu publicitāti uzņēmumam. 2014. gadā paziņojusi, ka turpmāk uzstāsies ar savu īsto vārdu.
Bijusi precējusies ar uzņēmēju Arti Bronušu, pārim dzimis dēls; aptuveni gadu bijusi tuvās attiecībās ar volejbolistu Jāni Pēdu. 2014. gadā apprecējusies ar Igoru Lipaju, laulībā dzimis otrs dēls.
Lerija O'Braiena čempionu balva
Lerija O'Braiena čempionu balva (en) tiek piešķirta tai Nacionālās basketbola asociācijas komandai, kas uzvar finālsērijā katras sezonas noslēgumā. Pašreizējā balva tika ieviesta 1977. gadā, līdz 1984. gadam tā bija pazīstama kā Voltera A. Brauna balva (Walter A. Brown Trophy). Pašreizējais balvas nosaukums ir no 1984. gada, kad tā tika nosaukta par godu bijušajam NBA komisāram Lerijam O'Braienam, kurš bija līgas vadītājs laika posmā no 1975. līdz 1983. gadam. Par pirmajiem balvas ieguvējiem kļuva Bostonas "Celtics", kas 1984. gada finālsērijā uzvarēja Losandželosas "Lakers". Pašreizējie balvas īpašnieki ir Milvoki "Bucks", kas uzvarēja 2021. gada finālsērijā.
Opel Tigra
Opel Tigra ir vācu auto būves firmas Opel neliela copue tipa automašīna. Mašīnu ražoja no 1994. līdz 2000. gadam, un 2004. gadā tā razošanu atjaunoja. ''Tigra°° Apvienotajā Karalistē sauc par Vauxhall Tigra, Austrālijā par Holden Tigra, savukārt Brazīlijā un Meksikā par Chevrolet Tigra. Tās priekštecis ir Opel Manta un Opel Calibra.
The Gnome
The Gnome ir britu psihodēliskā roka grupas Pink Floyd debijas albuma The Piper at the Gates of Dawn astotā dziesma. Amerikā tā izdota arī kā singla Flaming b-puse. Tās autors ir grupas toreizējais līderis Sids Barets, bet producents — Normens Smits.
Temats
Dziesmas teksts ir pasaka par sarkanā mundierī ģērbtu rūķi vārdā "Grimbls-Grombls". Ļoti psihodēliskie un nereālie vārdi un vienkāršā melodija Baretam esot radusies kādā īpašā radošā uzplaukumā.
Kaverversijas
Britu aktieris Naidžels Planers izdeva šo dziesmu savā 1984. gada albumā Heavy Concept.
Avangarda rokgrupa Finite izdeva šo dziesmu savā 2008. gada albumā A Thin Layer of Frost.
Minarets
Minarets (ar manāra(t) — 'uguns vieta, bāka') ir tornis pie mošejas, no kura muedzins aicina musulmaņus uz lūgšanu.
Minarets ir viena no svarīgākajām mošejas sastāvdaļām. Tas atrodas blakus mošejai un iekļaujas tās kopējā kompozīcijā. Sākotnēji minaretu apkļāva vītņu kāpnes vai panduss, bet vēlāk kāpnes tika būvētas minareta iekšpusē. Parasti minarets uz augšu sašaurinās. Minareti ir krāšņi rotāti ar mozaīkām, uzrakstiem, ķieģeļu dekoratīvo izkārtojumu, glazētu keramiku, balkoniem un citiem rotājumiem un to elementiem.
Pēc formas izšķir divus galvenos minaretu veidus: četrstūrainos (Ziemeļāfrika) un apaļos (Tuvie un Vidējie Austrumi). Atsevišķos gadījumos tie ir daudzšķautnaini. Mazākām mošejā parasti ir viens minarets, bet tā var nebūt vispār, ja mošeja ir pavisam maza. Daudz biežāk tie ir divi minareti. Pie lielākām mošejām to skaits var sasniegt no četriem līdz pat sešiem minaretiem.
Tirza (nozīmju atdalīšana)
Tirza var būt:
1966. gads
1966. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās sestdienā.
Voltera A. Brauna balva
Voltera A. Brauna balva (Walter A. Brown Trophy) tika piešķirta tai NBA komandai, kas uzvar finālsērijā katras sezonas noslēgumā. Balva pastāvēja laika posmā no līgas pirmsākumiem 1949. gadā līdz 1977. gadam, kad šī balva tika nomainīta uz Lerija O'Braiena čempionu balvu. Trofeju uz vienu gadu paturēja uzvarētājkomanda, taču nākamās sezonas beigās tā tika piešķirta jaunajiem uzvarētājiem. Sākotnēji balva tika saukta par NBA finālu balvu, taču 1964. gadā tika pārsaukta Voltera Brauna vārdā, kurš bija viens no galvenajiem BAA un Nacionālās basketbola līgas apvienošanās iniciatoriem 1949. gadā.
Šāhruhs Hāns
Šāhruhs Hāns (en, hi, ; dzimis ) ir indiešu aktieris, filmu producents un televīzijas personība. Viņš tiek saukts par “Bolivudas karali” un “Karali Hānu”. Šāhruhs Hāns ir filmējies vairāk nekā 80 hindu filmās. Pateicoties ieguldījumam kino industrijā, viņš ir saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā 15 Filmfare balvas (hindu kinoindustrijas "Oskars") no 39 nominācijām. 2005. gadā Indijas valdība Šāhruham Hānam piešķīra ceturto augstāko civilo apbalvojumu Padma Shri, 2013. gadā kļuva par UNESCO Labās gribas vēstnieku, bet 2014. gadā Francija viņa piešķira Goda Leģiona ordeni. Ir ļoti populārs aktieris ne tikai Indijā, bet arī citās Āzijas valstīs. Pēc auditorijas un ienākumiem ir viens no visveiksmīgākajiem filmu aktieriem pasaulē.
Šāhruhs Hāns ir ieguvis bakalaura grādu ekonomikā. Pēc studiju pabeigšanas pievērsies aktiera karjerai. No 1988. gada piedalījās dažādos indiešu seriālos. 1992. gadā viņš debitēja pirmajā Bolivudā ar lomu filmā Deewana. Pēc tam vairākās filmās kā Darr (1993), Baazigar (1993) un Anjaam (1994) attēloja ļaundara tēlu, bet tad kļuva par romantisko kinofilmu aktieri, piedalījās tādās filmās kā Dilwale Dulhania Le Jayenge (1995), Dil To Pagal Hai (1997), Kuch Kuch Hota Hai (1998) un Kabhi Khushi Kabhie Gham... (2001). Viņš ir tēlojis arī alkoholiķi filmā Devdas (2002), NASA zinātnieku filmā Swades (2004), hokeja treneri filmā Chak De! India (2007) un vīrieti ar Aspergera sindromu filmā My Name Is Khan (2010). Piedalījies daudzās filmās, kas saistītas ar indiešu nacionālo identitāti, kā arī par seksuālām, rasu, sociālām un reliģiskām atšķirībām un netaisnīgumu.
Kopš 2015. gada Šāhruhs Hāns ir viens no līdzīpašniekiem filmu producēšanas uzņēmumam Red Chillies Entertainment. Viņam pieder arī Indijas Kriketa premjerlīgas klubs Kolkata Knight Riders un Karību Kriketa premjerlīgas klubs Trinbago Knight Riders. Šāhruhs Hāns bieži ir televīzijas programmu un balvu pasniegšanas ceremoniju vadītājs.
Rolands Bērziņš
Rolands Bērziņš (dzimis Rīgā) ir Latvijas šahists, starptautiskais meistars (1993), Latvijas šaha čempionāta uzvarētājs (2021).
Šahista karjera
Rolands Bērziņš ir izcīnījis trīs medaļas Latvijas šaha čempionātā: bronzu 2002. gadā (turnīrā uzvarēja Ilmārs Starostīts), sudrabu 2003. gadā (turnīrā uzvarēja Jevgeņijs Svešņikovs) un zeltu 2021. gadā. Rolands Bērziņš ir pārstāvējis Latvijas izlasi Eiropas šaha komandu čempionātā Debrecenā 1992. gadā pie rezerves galdiņa (+1, =5, -1) un Pasaules šaha olimpiādē Bledā 2002. gadā pie 1. rezerves galdiņa (+2, =3, -5). Rolands Bērziņš ir beidzis Latvijas Universitāti ar psiholoģijas maģistra grādu.
Gīngērenas rajons
Gīngērena (turku: Güngören) ir neliels Stambulas ila un pilsētas Eiropas daļas rajons, kas atrodas pie Bakirkējas rajona.
Rajonā celtās ēkas ir labākas kvalitātes nekā citos 1980. gadu laikā celtajos strādnieku dzīvojamos rajonos, piem. Esenleras vai Bādžilaras rajonā, tomēr ielas arī šajā rajonā ir projektētas iespējami šauras un starp ēkām nav lielu pagalmu. Tomēr, salīdzinājumā ar citiem līdzīgiem rajoniem, Gīngērenā uz ielām ir vairāk veikalu un ēkas ir labi uzturētas.
Mahalleler
Gīngērenas rajons iedalīts 11 mikrorajonos:
1. latviešu strēlnieku brigāde
Bataljonu izveide
1. Daugavgrīvas un 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonu sāka veidot 1915. gada 16. augustā, 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljonu 1915. gada 26. augustā, bet to formēšanu pabeidza 14. oktobrī apstākļos, kad Vācijas impērijas karaspēks jau bija okupējis Kurzemes guberņu un plānoja ieņemt Rīgu. Tie tika formēti no brīvprātīgajiem jaunekļiem 17-20 gadu vecumā. 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljonu sāka veidot 1915. gada septembrī, bet pabeidza 1916. gada 2. februārī. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem.
Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā katrā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.
Pulku izveide
1916. gada 3. novembrī latviešu strēlnieku bataljonus pārveidoja par pulkiem. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati. 5. Zemgales, 6. Tukuma, 7. Bauskas un 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulkus apvienoja 2. latviešu strēlnieku brigādē.
Tādējādi latviešu strēlnieku brigādes četros pulkos kopā bija jābūt 200 virsniekiem, 28 ārstiem un ierēdņiem, 5988 instruktoriem un kareivjiem un 32 savvaļniekiem.
Pirmās kaujas
Pirmo kauju 1915. gada 25. oktobrī Tīreļa purvā sāka 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona 2. un 3. rotas, pirmos kritušos latviešu strēlniekus 28. oktobrī apglabāja Meža kapos, kur tika likts pamats vēlākajiem Brāļu kapiem. 1915. gada 29. oktobrī 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona 1. rota poručika F.Brieža vadībā apturēja vācu karaspēka virzīšanos uz Rīgu netālu no Vidzemes un Kurzemes guberņu robežas pie Misas upes, bet novembra sākumā 2. Rīgas un 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljoni atsita vācu uzbrukumu Slokai. 1916. gada martā un jūlijā 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljons piedalījās kaujās pie Ķekavas.