cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Umami
Cilvēki sagaršo umami, izmantojot garšas receptorus, kas reaģē uz atsevišķām vielām, visbiežāk glutamātu. Pēc umami visvairāk garšo tomāti, sojas mērce, zivis, kā arī fermentēts siers un citi ēdieni, kuros ir liels glutamāta daudzums. Mūsdienās kā pārtikas piedevas visvairāk izmantoto glutamīnskābi, guanilskābi un to sāļus (E620—E629), it īpaši mononātrija glutamātu.
Maskarēnu milzu bruņurupuči
Izcelsme un populācijas
Acīmredzot, Cylindraspis pārstāvji atzarojās no bruņurupučiem, kas apdzīvoja teritorijas uz rietumiem no Maskarēnu salām — Madagaskaru, Seišeļu salas, Āfriku un, jādomā, peldus ar koku zaru vai tīteņu plostiem sasniedza Maskarēnas. Maurīcijā izveidojās divas sugas, no kurām C. inepta pārstāvji tālāk nokļuva Rodrigesā un Reinjonā. Ieņemot dažādas barības nišas, arī Rodrigesas populācija pakāpeniski sadalījās divās atsevišķās sugās.
Umami
Par umami kā par atsevišķu garšu sāka runāt tikai 1908. gadā. Pastāvēja uzskats, ka to veido citu garšu kombinācijas, tomēr mūsdienās ir noskaidrots, ka cilvēks šo garšu uztver ar īpašiem garšas receptoriem, kas reaģē tikai uz to, līdz ar to tā ir piektā cilvēka pamatgarša.
Īles pagasts
Ezeri
Sesavas ezers, Spārnu ezers.
Maskarēnu milzu bruņurupuči
Izcelsme un populācijas
Maskarēnu salas tika atklātas ap 1500. gadu, un tajā laikā tur dzīvoja milzīgi bruņurupuču bari. Franču pētnieks un dabaszinātnieks Fransuā Legā 1708. gadā darbā Voyage at avantures des François Leguat & de ses compagnons ne deux îles désertes des Indes Orientales rakstīja, ka Rodrigesā bruņurupuču bijis tik daudz, ka "reizēm jūs ieraugāt vienā barā divus vai trīs tūkstošus un varat nostaigāt savus simt soļus pa viņu mugurām... nesperot kāju uz zemes".
Izzušana
Galvenais Maskarēnu bruņurupuču izmiršanas iemesls bija nesaudzīgās medības. Viņu gaļa skaitījās garšīga, un bruņurupuči spēja iztikt bez barības un ūdens līdz pat piecpadsmit nedēļām, nodrošinot kuģu apkalpes ar svaigu gaļu. Savukārt gaļas pārpalikumu kapteiņi pārdeva ostās vai iemainīja pret citu preci. Džeralds Darels rakstīja, ka "kuģu komandas slepkavoja bez žēlastības, bieži vien nogalinot daudz vairāk bruņrupuču, nekā kuģu komandu patēriņam bija nepieciešams". Kā pierāda kāds kuģniecības sabiedrības pārskats, 18. gadsimta vidū no Rodrigesas tika izvesti ne mazāk kā 10 000 bruņurupuču gadā.
Īles pagasts
Vēsture
Mūsdienu Īles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ciroles muiža (Zirohlen), Īles muiža (Ihlen, Īles sanatorija), Stirnu muiža (Stirnen, Stirnas).
Rutēņi
Rutēņi (rutēņu: русины, русини, рѹсіны, pl, uk, be, lt, pl, pl), mūsdienās daļa no ukraiņu tautas, vēsturiski — nosaukums tagadējās Baltkrievijas un Ukrainas zemēs dzīvojošajiem austrumslāviem. Nosaukums cēlies no Kijivas Krievzemes nosaukuma Rusj (Русь, Роусь), ko bija dibinājuši rūsi. Rutēņu nosaukumu 19. un 20. gadsimtā parasti lietoja Eiropas valstīs, kurās bija vēl neizveidojušās ukraiņu mazākumtautības — Austroungārijā, Ungārijā, Polijā, Rumānijā un Čehoslovākijā, kā arī ASV, uz kurieni bija emigrējuši daudzi ukraiņi.
Maskarēnu milzu bruņurupuči
Izzušana
Lai novērotu Venēras pāriešanu, 1761. gadā uz Rodrigesu tika nosūtīts Aleksandrs Gui Pingrē. Viņš vēlāk rakstīja, ka "trīs ar pusmēnešus, ko es pavadīju salā, mēs neēdām gandrīz neko citu, kā bruņurupuču zupu, ceptus bruņurupučus, sautētus bruņurupučus, kapātu bruņurupuču mērci, bruņurupuču olas, bruņurupuču aknas [...] Šis ēdiens man garšoja pēdējā dienā tikpat labi cik pirmajā".
Rutēņi
Lietuvas pakļautībā
Līdz ar Kijivas Krievzemes sabrukumu, tagadējās Baltkrievijas un Ukrainas teritorijas nonāca Lietuvas dižkunigaitijas pakļautībā, kas savā oficiālajā saziņā ar iedzīvotājiem izmantoja austrumslāvu valodu, saucot to par rusu valodu, kas tika latinizēta par rutēņu valodu. Lietuviešiem pārņemot rusu kņazistes, tajās saglabājās reģionālā identitāte un atšķirības. Dižkunigaišiem tālās Kijivas stepju zemes bija grūti kontrolēt, un tieši tāpēc, ka šeit valdīja Aļģirda pēcnācēji, tie bieži iesaistījās intrigās pret dižkunigaišiem. Pēc Galīcijas mantojuma kara 1392. gadā Galīciju pakļāva Polijas Karaliste, bet Lietuvas dižkunigaitijai palika Volīnijas un Luckas kņazistes. Līdz 1596. gadam rusu valoda, ko rakstīja kirilicā, bija oficiālā Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldes valoda, vēlāk pārejot uz latīņu un poļu valodu.
Polijas-Lietuvas kopvalsts pakļautībā
Šis valodu un alfabētu pretstats izpaudās arī reliģijas atšķirībās. Varas iestāžu spiediena rezultātā 1596. gadā daļa pareizticīgo austrumslāvu piekrita noslēgt Brestas ūniju un pievienoties katoļu baznīcai, saglabājot baznīcslāvu valodas lietošanu dievkalpojumos. Šo Uniātu baznīcu 1774. gadā Hābsburgu valdījumā nonākušajās Polijas-Lietuvas ūnijas zemēs pārsauca par Grieķu katoļu baznīcu. Jāņem vērā, ka šajos gadsimtos cilvēki daudz vairāk identificējās ar savu reliģiju nekā tautību. Atteikties no rusu pareizticības un pāriet poļu katolicismā bija līdzvērtīgi identitātes zaudēšanai. 17. gadsimta sākumā Kijivā nostiprinājās pareizticīgo rusu garīdznieku pretestība poļu katoļiem un protestantiem, un no šīs opozīcijas poļiem sāka veidoties rusu augstmaņu un garīdznieku vairākuma identitāte. Aizvien biežākie Polijas-Lietuvas ūnijas kari ar Maskaviju rusu augstmaņu vidū radīja identitātes problēmu, kad nācās aizstāvēt savu katolisko karali pret pareizticīgo Maskavijas valdnieku.
Pirms 1569. gada austrumslāvu pareizticīgos iedzīvotājus dēvēja vienkārši par rusiem/rusīniem vai poliski par ludzie ruscy. Pēc teritorijas dalīšanas, tagadējā Baltkrievijā dzīvojošos slāvus sauca par białorusini litewscy vai litwini białoruscy. Arī austrumslāvu runāto valodu poļi uzskatīja par poļu valodas dialektu, saucot to par język ruski, un lai arī modernās baltkrievu un ukraiņu valodas pieskaita austrumslāvu valodu grupai kopā ar krievu valodu, tām ir ļoti cieša tuvība ar poļu valodu.
Ukrainas plašās stepes deva vietu bēgļiem no poļu muižniekiem un ebreju nodokļu iekasētājiem, šeit sāka veidoties kazaku bruņotās vienības, kas 1648. gadā Zaporižjas Sečā ar Krimas hanistes atbalstu sāka sacelšanos Bohdana Hmeļnicka vadībā. Polija atradās militāras sakāves priekšā un 1649. gadā atzina neatkarīgas hetmanistes izveidošanos. Ar 1654. gada vienošanos, daļa kazaku zeme nonāca Maskavijas pakļautībā.
Pēc kazaku sacelšanās un austrumu teritoriju zaudēšanas Maskavijai pastiprinājās katoļu, galvenokārt jezuītu darbība, pareizticīgo teritorijās un pārpoļošanas politika, kas bija politiski motivēta, lai apspiestu rusu identitāti un tālākus mēģinājumus atdalīties no valsts. 1697. gadā poļu valoda kļuva par oficiālo valodu ne tikai Polijas bet arī Lietuvas zemēs. Poļu valodu bijušajās Polijas-Lietuvas ūnijas teritorijās joprojām lietoja kā augstākās izglītības valodu līdz 1854. gadam, kad to nomainīja ar krievu. Poļu valodas ietekmes mazināšana arī pavēra ceļu literārās ukraiņu valodas attīstībai, kas Krievijas un Austrijas Impērijās gāja atšķirīgus ceļus.
Valodas attīstība
Veidojoties poļu-leišu kopvalstij, poļu valoda pakāpeniski kļuva par dominējošo administrācijas un kultūras valodu, izspiežot rusu valodu no oficiālās sarakstes, atstājot to par zemnieku saziņas valodu. Lietuviešu un poļu pakļautajiem zemniekiem nebija iespējas izveidot vienotu literāro rakstu valodu. Tie turpināja lietot dažādus reģionālos dialektus, kas pārņēma vārdus no apkārtējām tautām — poļiem, krieviem, tatāriem, ungāriem, rumāņiem, slovākiem. Zemnieku runātie dialekti gadsimtu laikā aizvien vairāk sāka atšķirties no vecās rakstu valodas, kas ir tuvāka mūsdienu baltkrievu valodai nekā ukraiņu. Rusu rakstība, dēvēta arī par rusīnu un rutēņu valodu bija vēlāko baltkrievu un ukraiņu valodu senākā forma. Tikmēr Polijā oficiālā valoda bija latīņu, kas slāvu iedzīvotājiem bija nesaprotama.
Skujas upe
Iztece no Dziļūkšņa purva uz dienvidiem no Amatas skolas. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Amatā lejpus Amatas. Upi šķērso valsts autoceļi V315 (Ieriķi—Ģikši). Upes krastos atrodas Aparnieki. Pie upes — Skujupes upurakmens.
Rutēņi
Valodas attīstība
Lietuvas dižkunigaitijas 1529, 1566 un 1588. gada likumu krājumi bija rusu/rutēņu valodā, un poļu versija parādījās tikai 1614. gadā. 16.gs. attīstoties grāmatu drukāšanai, sāk iznākt grāmatas, kas ir jau daudz tuvākas ikdienā runātajai rutēņu valodai, taču oficiālā pārpoļošanas politika piespieda šīs aktivitātes gadsimta beigās pārtraukt. Modernās ukraiņu un baltkrievu rakstības saknes meklējamas šajā laikā drukātajās Bībelēs. Ukraiņi parasti atsaucas uz 1581. gada Ostroga Bībeli, kamēr baltkrievi atsaucas uz 1516—19. gados drukāto Skarinas rusku Bībeli. Par moderno valodu atšķirības robežu uzskata 1569. gada Lietuvas dižkunigaitijas zemju dalīšanu, un grāmatas uz ziemeļiem pieskaita baltkrievu kultūrai, bet uz dienvidiem ukraiņu, lai arī drukā lietotā rusku valoda bija tā pati. Baltkrievijā rusu rakstība tika zaudēta gandrīz pilnībā, jo baltkrievu zemnieku lielākais vairākums bija analfabēti un augstmaņi pilnībā pārpoļoti.
Pēc tam kad izbeidzās rusku valodas lietošana oficiālajā saziņā, tās lietošana rakstībā un drukā apsīka 17.gs. beigās un atsākās tikai 19.gs. jau kā daļa no ukraiņu valodas veidošanās procesa. Krievijas Impērijas teritorijās to sauca par mazkrievu valodu, bet Austrijas Impērijas pārvaldītajās zemēs par rutēņu valodu, tāpat kā vietējos iedzīvotājus par mazkrieviem un rutēņiem. Krievijas teritorijās dzīvojošie rusi un kazaki jau kopš Hmeļnicka sacelšanas laikiem sevi aizvien biežāk sauca par ukraiņiem. Lai arī rusu/rutēņu rakstītā valoda saglabājās Galīcijā, tā pakāpeniski tuvojās rietumukraiņu izrunai, kas kļuva par ukraiņu valodas pamatu, pārņemot rutēņu valodas elementus.
Pārkrievošana
Krievijas Impērijā baltkrievu un ukraiņu zemnieku lietoto valodu uzskatīja par iznīcināmu izrunu un dialektu, kas jāatmet par labu pareizajai krievu valodai. 18. un 19. gadsimta tekstus, ko pašlaik uzskata par baltkrievu valodā rakstītiem, iespieda poļu latīņu alfabētā, un tikai cara valdības 1859. gada aizliegums lietot latīņu alfabētu lika pāriet uz kirilicas lietošanu. 1863. gadā cara valdība aizliedza grāmatu iespiešanu mazkrievu un 1865. gadā baltkrievu "izrunās". Tajā pašā gadā aizliedza Panteleimona Kuliša (1819—1897) radīto ukraiņu alfabētu kulešovsku. 1881. gadā aizliedza mazkrievu teātra trupas, 1892. gadā aizliedza veikt tulkojumus no krievu uz mazkrievu valodu. Baltkrievu valodu pakļāva mazāk formāliem aizliegumiem, jo baltkrievu vidū bija daudz vājāk izteikta nacionālā pašapziņa. Uzskatīja, ka šī "izruna" drīz izzudīs pati. 1905. gada revolūcijas iespaidā cara valdība atcēla ukraiņiem un baltkrieviem uzliktos aizliegumus un 1906. sāka iznākt pirmais baltkrievu laikraksts Naša Niva, ko drukā kirilicā pareizticīgajiem un latīņu alfabētā katoļu lasītājiem. 1909. gadā baltkrievu latīņu versija pārņem čehu rakstības stilu, sākot lietot "š" un "č", tādējādi atsakoties no poļu rakstības stila.
No 1863. līdz 1905. gadam Krievijā bija aizliegta grāmatu iespiešana mazkrievu valodā, kā arī to ievešana no Austrijas Galīcijas rutēņu zemēm. Tikmēr Austrijas Impērijā un Austroungārijas impērijā rutēņu valodu lietoja skolās un oficiālajā saziņā. Ap 1900. gadu abus atšķirīgos dialektus — austriešu Galīcijā lietoto rutēņu un Krievijas Ukrainā lietoto mazkrievu valodu paši ukraiņu sāka saukt par ukraiņu valodu. Pēc 1905. gada arī atsākās atsevišķas baltkrievu valodas attīstība.
Pēc tam, kad baltkrievu zemes sadalīja starp Poliju un PSRS, katra no valstīm centās uzspiest savu valodas politiku, tādēļ arī mūsdienu baltkrievu valoda lieto kirilicu. Vācu okupācijas laiks deva baltkrievu valodai laiku atbrīvoties no krievu un poļu valodu ietekmes un atgriezties pie latīņu drukas, taču līdz ar padomju varas atgriešanos, šie valodnieku centieni tika uzskatīti par nodevīgiem, un republikā atjaunojās smaga pārkrievošana. Tikai 1980. gadā Minskā izdeva pirmo baltkrievu-ukraiņu vārdnīcu. Mūsdienu Baltkrievijā valodas politiku ietekmē Lukašenko diktatūra, kas atbalsta pārkrievošanu. Tīras baltkrievu valodas vietā galvenokārt lieto krievu valodu, vai krievu un baltkrievu valodas sajaukumu — trasjanku. Opozīcijas un emigrācijas pārstāvji seko 1918. gada baltkrievu rakstības noteikumiem, kamēr režīma prese lieto 1933. PSRS izstrādāto rakstību. Arī Vikipēdijā pastāv divas baltkrievu valodas versijas.
Maskarēnu milzu bruņurupuči
Izzušana
Kāds Maurīcijas varas pārstāvis Maragons 1795. gadā par Rodrigesas milzu bruņurupučiem rakstīja: "Šķiet, ka agrāk tik parastie bruņurupuči ir pilnībā iznīcināti. Vairāk nekā gada laikā, kopš šeit uzturos, esmu redzējis tikai divus, un tos pašus gandrīz nepieejamās aizās". Visilgāk izdzīvoja Reinjonas bruņurupuči, kuri pēdējo reizi tur atzīmēti 19. gadsimta 40. gados, kā arī viena no divām Maurīcijas sugām, kas bija saglabājusies Raundas salā vismaz līdz 1844. gadam.
Rutēņi
Ukraiņu veidošanās
Tieši Zaporižjas kazaku virsnieki 17. gadsimta otrajā pusē savas teritorijas sāk saukt par Ukrainu. Ja Mazkrievija nozīmēja atkarības stāvokli no Maskavijas un Krievijas, tad Ukraina nozīmēja neatkarīgu identitāti. 18. gadsimtā iegūtās Polijas-Lietuvas ūnijas zemes Krievija sauca par Mazkrieviju un Balto Krieviju, bet pēc Polijas 1830. gada Novembra sacelšanās tās birokrātiski pārsauca par Ziemeļrietumu un Dienvidrietumu Krieviju. Baltkrievu un ukraiņu valodas tika sauktas par izrunām (narečije), kamēr krievu valodu pasludināja par vienīgo īsto Kijivas Krievzemes austrumslāvu valodas pēcteci. Tikai 19. gadsimta beigās šo tautu izglītotās elites sevi sāka saukt par ukraiņiem un baltkrieviem. Pašu ukraiņu intelektuāļu vidū 19. un 20. gadsimtā noritēja strīdi par to, kā saukt savas teritorijas, daļai uzskatot, ka Ukraina ir poļu izdomāts nosaukums, kamēr Mazkrievija uzsver ukraiņu un krievu kopīgo izcelšanos no Kijivas Krievzemes. Par modernās ukraiņu literatūras sākumu uzskata Ivana Kotļarevska sarakstīto "Eneīdu", kas pirmo reizi drukā parādījās 1798. gadā, un vienotā izdevumā 1842. gadā. 1818. gadā nodrukā pirmo mazkrievu dialekta gramatiku, un 1823. gadā vārdnīcu. 1840. gadā nodrukā Tarasa Ševčenko "Kobzaru", nodrošinot viņam ukraiņu literatūras tēva godu.
Austrijas Galīcija
Austrijas Galīcijā poļu lietotais apzīmējums ruski vai rusīni pārtapa par rutēņiem. Šeit dzīvojošie ukraiņi arī pieņēma šos nosaukumus, apzīmējot sevi par rusīniem vai rutēņiem. Ungārijas pakļautībā dzīvojošie ukraiņi sevi sauca par rusņakiem. Austroungārijā politisku skandālu radīja rutēņu deputātu vēlme 1907. gadā savu grupu saukt par Mazkrievu klubu, kas uzsvēra viņu simpātijas Krievijas Impērijai.
Anna Ņetrebko
Anna Ņetrebko (ru; dzimusi ) ir krievu operdziedātāja, soprāns. Operas dīvai ir gan Krievijas, gan Austrijas pilsonība, šobrīd dzīvo Vīnē un Ņujorkā.
Rutēņi
Austrijas Galīcija
Galīcijas ukraiņi pieņēma austriešu izmantoto rutēņu nosaukumu un turpināja to izmantot līdz pat impērijas sabrukumam 1918. gadā. Valodas atšķirības no Krievijas ukraiņiem bija ievērojamas, taču nepadarīja viņus par atšķirīgu tautu. Austroungāru politikai bija izdevīgi uzturēt šo atšķirību starp Galīcijas grieķu katoļu ukraiņiem, kurus viņi sauca par rutēņiem un pareizticīgajiem Krievijas ukraiņiem. Austroungārijas interesēs bija panākt to, lai Galīcijas ukraiņi neveidotu kontaktus ar Krievijas ukraiņiem, tāpēc tā sāka atbalstīt no Krievijas Impērijā lietotajiem ukraiņu dialektiem atšķirīgas rutēņu valodas un identitātes attīstību.
Īles pagasts
Vēsture
1935. gadā Jelgavas apriņķa Īles pagasta platība bija 60,2 km² un tajā dzīvoja 939 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Īles ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, izveidoja no jauna. 1949. gada 17. martā Īles pagastā 760 vīru liela NKVD karaspēka vienība uzbruka Kārļa Kraujas (Visvalža Brizgas segvārds) nacionālo partizānu nodaļas bunkuram, kas atradās 300 metrus uz ziemeļiem no Priedaišu viensētas. Kaujas operācijas laikā nogalināja 15 partizānus un deviņus sagūstīja.
Rutēņi
Austrijas Galīcija
Sākot ar 1873. gadu Galīcijā sāka dibināt skolas rutēņu valodā. Paralēli runātajiem rutēņu dialektiem, sāka veidot jaunu rakstības valodu. Šeit var vilkt paralēles ar Šveici, kur rakstītā standarta vācu valoda ievērojami atšķiras runātās valodas.
1837. Galīcijā drukāta pirmā grāmata vietējo rutēņu valodā. 1862. gadā Galīcijā nodrukāja pirmo rutēņu gramatikas grāmatu. Ņemot vārā drukas aizliegumu krievu kontrolētajās zemēs, Austrijas Galīcija kļuva par rutēņu valodā drukātās literatūras avotu, tādēļ 1876. gadā cara valdība aizliedza importēt grāmatas no šejienes. 1893. gadā impērijas skolu pārvalde apstiprināja standarta rutēņu valodas versiju mācībai skolās. Šīs gramatikas veidotāji speciāli centās to padarīt tuvāku Krievijas ukraiņu lietotajai valodai. Galīcijas galvaspilsētā Ļvivā gramatikas grāmatas izdeva 1893., 1907., 1914., un 1928. gadā nodrošinot šīs "Galīciju rutēņu" gramatikas plašu izplatību. Pēc valodas aizliegumu atcelšanas 1905. gadā, starp 1907. un 1909. gadu Boriss Hrinčenko izdeva ukraiņu valodas (Ukrainska mova) vārdnīcu četros sējumos, tā atstājot "mazkrievu izrunas" laikus vēsturei.
Anna Ņetrebko
Operā debitējusi 22 gadu vecumā «Figaro kāzas» Marijas teātrī Sanktpēterburgā. Uzstājas lielākajos un labākajos pasaules operanamos, prestižākajos opermūzikas festivālos. Žurnāls Time 2007. gadā viņu ierindoja 100 pasaules ietekmīgāko personu sarakstā. 2004. gadā saņēmusi Krievijas Federācijas valsts balvu.
Rutēņi
Austrijas Galīcija
Sabrūkot Austroungārijai Aizkarpatu ukraiņi izvēlējās pievienoties nevis Ukrainai vai Rumānijai, bet Čehoslovākijai, kas viņiem sākotnēji piešķīra plašu autonomiju, kuru vēlāk ierobežoja. Šajā laikā arī parādās pētījumi, kas politisku iemeslu dēļ centās pierādīt, ka šeit dzīvojošie rutēņi jeb rusīni ir atšķirīgi no padomju Ukrainas ukraiņiem. Aktīvi darbojās arī rutēņu/rusīnu diasporas pārstāvji ASV, kas centās ietekmē Čehoslovākijas politiku. Arī Ukraina pēc poļu-padomju kara bija sadalīta starp Poliju un PSRS. Pirmajā padomju varas desmitgadē ukraiņu valodai bija dominējošā loma Ukrainas PSR, kamēr Polijā to joprojām sauca par ruski vai rusinski valodu, un oficiāli piekopa pārpoļošanas politiku. Galīcijas, Aizkarpatu Ukrainas un Bukovinas rutēņi kļuva par ukraiņu tautas sastāvdaļu pēc tam, kad PSRS anektēja šīs teritorijas Otrā pasaules kara gados.
Īles pagasts
Vēsture
Īles ciems ietilpa Auces (1949-1959) un Dobeles (pēc 1959. gada) rajonos. 1975. gadā Īles ciemu likvidēja, teritoriju pievienojot Lielauces ciemam. 1989. gadā Īles ciemu izveidoja no jauna, teritoriju atdalot no Lielauces ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Īles pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Auces novadā. 2021. gadā Auces novadu iekļāva Dobeles novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Īle (pagasta centrs), Īles sanatorija, Stirnas.
Vidaga (upe)
Vidaga (arī Videga, augštecē - Baltupe) ir Gaujas kreisā krasta pieteka Smiltenes un Gulbenes novados.
Izteka - Smiltenes novada dienvidaustrumu stūrī. Tek ziemeļu-ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Gaujā pie Vidagas. Vidagu šķērso valsts autoceļi V254 (Vidaga–Grošļi–Krustakmens) un V411 (Velēna–Vireši), tās krastos atrodas Vidaga.
CityBee
CityBee ir Lietuvas automobiļu koplietošanas pakalpojumu sniegšanas uzņēmums, kas sāka darboties 2013. gadā ar 50 auto. Līdz 2019. gada beigām autoparku bija plānots palielināt līdz 5360 auto, Modus Group ieguldot aptuveni 110 miljonus eiro. 2019. gada rudenī uzņēmums realizēja ienākšanu Latvijas un Igaunijas tirgū un darbības paplašināšanu Polijā. CityBee ietilpst Modus Group, kas pārstāv BMW, Porsche, Maserati, Fiat u.c. auto zīmolus.
Kristjans Sapata
Kristjans Sapata (es; dzimis ) ir Kolumbijas futbolists, aizsargs, Kolumbijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Serie A kluba Genoa C.F.C. sastāvā.
Sasniegumi
Milan
Andruves
Andruves ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V231 un V112 krustojuma, Dūres upes krastā.
Audruves izveidojušās ap Rūtes muižu (Ruthenhof, Smaeling) un Luteru muižu (Luthershof).
Standard & Poor's
Standard & Poor's Financial Services LLC ir ASV finanšu pakalpojumu uzņēmums, kas darbojas kā kredītreitingu aģentūra, kā arī publicē biržas indeksus. Ietilpst McGraw Hill Financial grupā. Dibināts 1941. gadā. Galvenais birojs atrodas Ņujorkā.
Vēsture
Standard & Poor's vēsture sniedzas līdz 1860. gadam, kad finanšu analītiķis Henry Varnum Poor publicēja darbu "History of Railroads and Canals in the United States" ("Dzelzceļa un kanālu vēsture ASV"), kurā tika apkopots ASV dzelzceļa uzņēmumu finanšu un operatīvais stāvoklis. 1868. gadā Henry Varnum Poor ar savu dēlu Henry William Poor dibināja uzņēmumu H.V. and H.W. Poor Co., lai katru gadu atjaunotu un publicētu dzelzceļa uzņēmumu pārskatu.
Savukārt 1906. gadā Luther Lee Blake dibināja Standard Statistics Bureau, kas sniedza pārskatus par nedzelzceļa uzņēmumiem. Tas izdeva 5" x 7" kartes, kuras iznāca daudz reižu gadā.
1941. gadā Poor's Publishing un Standard Statistics apvienojās, izveidojot Standard & Poor's Corp. 1957. gadā sākts publicēt biržas indeksu S&P 500, kas rādīja 500 lielākos publiski kotētos uzņēmumus ASV.
1966. gadā uzņēmumu nopirka McGraw Hill Companies.
Kredītreitingi
S&P publisko kredītreitingus gan publiskiem, gan privātiem uzņēmumiem, kā arī valstīm kopumā. Kredītreitingi tiek sastādīti gan ilgtermiņam gan īstermiņam.
Ilgtermiņa kredītreitingi
Ilgtermiņa kredītreitingi rāda aizņēmēja spēju laikā pildīt savas kredītsaistības. S&P uzņēmumu reitingi variē no AAA līdz D. Starpreitingi tiek noteikti katram līmenim starp AA un CCC (piemēram, BBB+, BBB and BBB-). Dažiem aizņēmējiem tiek pievienots pluss vai mīnuss, ja prognoze ir, ka stāvoklis var uzlaboties vai pasliktināties.
Investīciju šķira (Investment Grade):
Neinvestīciju šķira (Non-Investment Grade; saukta arī par spekulatīvo šķiru):
Īstermiņa kredītreitingi
Nozīmīgāko kredītreitingu aģentūru salīdzinājums:
Holmogoru rajons
Holmogoru rajons ir Krievijas Arhangeļskas apgabala administratīvais rajons apgabala centrālajā daļā. Rajons robežojas ar Arhangeļskas apgabala Piņegas rajonu austrumos, Vinogradova rajonu dienvidaustrumos, Mirnijas pilsētas rajonu dienvidrietumos, Pļeseckas rajonu rietumos un Piejūras rajonu ziemeļrietumos.
Rajona centrs - Holmogori līdz 17. gadsimtam bija reģiona vēsturiskais centrs, līdz to izkonkurēja Arhangeļska. 1711. gadā Mišaņiskas ciemā dzimis Mihails Lomonosovs. 1746. gadā Holmogoros mira Krievijas reģente Anna Leopoldovna. Verhņije Matigori ciemā bērnību pavadījis popmūziķis Valērijs Ļeontjevs.
Džoleons Leskots
Džoleons Patriks Leskots (en, dzimis ) ir bijušais Anglijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Anglijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Wolverhampton Wanderers komandā, kur spēlējis no 2000. līdz 2006. gadam Anglijas pēc spēka otrajā līgā. 2006. gadā pievienojies Anglijas Premjerlīgas komandai Everton, kur četru sezonu laikā aizvadījis pavisam 143 mačus un guvis 17 vārtus. 2009. gadā par aptuveni 22 miljoniem Sterliņu mārciņām pievienojies Manchester City, ar kuru izcīnījis divus Premjerlīgas titulus. Vēlāk spēlējis arī West Bromwich Albion, Aston Villa, AEK Athens un Sunderland.
Anglijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Manchester City
Lapurgu pilskalns
Lapurgu pilskalns atrodas Vidzemē, Valmieras novada Dikļu pagasta uz ziemeļrietumiem no Budenbrokas, Zundas labajā krastā. Vietējās nozīmes kultūras piemineklis. Datējums — vēlais dzelzs laikmets.
Marsietis (filma)
"Marsietis" (en) ir 2015. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Ridlijs Skots. Filmas sižets veidots pēc Endija Vīra 2011. gada romāna The Martian motīviem, kurā par centrālo notikumu kalpo cilvēku īstenota misija uz Marsa.
Filma ir par astronautu, kas tiek atstāts uz Marsa, jo tiek kļūdaini pieņemts, ka viņš ir miris, un par viņa cenšanos izdzīvot. Tajā galvenās lomas attēlo Mets Deimons, Džesika Česteina, Kristena Viga, Džefs Denjelss, Maikls Penja, Keita Mara, Šons Bīns, Sebastjans Stens, Aksels Henijs un Čīvetels Edžiofors.
Filmas pirmizrāde notika. "Marsietis" ir ticis nominēts vairākiem apbalvojumiem, daudzi arī ir saņemti. Filma ierindojusies vairāku kritiķu 2015. gada labāko filmu sarakstos.
Trešā pasaule
[[Attēls:Cold War alliances mid-1975.svg|thumb|Aukstā kara laika "trīs pasaules", 1975. gada aprīlis-augusts. Pirmā pasaule (zilā krāsa): Rietumu bloks, ko vadīja ASV.
Vēsture
Lielākā daļa trešās pasaules valstu ir nabadzīgas bijušās kolonijas. Pēc neatkarības iegūšanas daudzas no šīm valstīm, īpaši mazākās, pirmo reizi pašas saskārās ar valsts un iestāžu veidošanas izaicinājumiem. Ar šo terminu mūsdienu lietojumā parasti apzīmē valstis, kuras nav attīstījušās līdz tādam pašam līmenim kā ESAO valstis, un tādējādi atrodas attīstības procesā, un agrākā nozīme "mazattīstītās valstis" tiek aizstāta ar politkorektāko terminu "attīstības valstis".
Aukstā kara laikā gan Pirmā, gan Otrā pasaule uzskatīja Trešās pasaules valstis par potenciālām sabiedrotajām. Tāpēc Amerikas Savienotās Valstis un Padomju Savienība pielika lielas pūles, lai nodibinātu sakarus šajās valstīs, piedāvājot ekonomisko un militāro atbalstu, lai iegūtu stratēģiski nozīmīgas alianses (piemēram, Amerikas Savienotās Valstis Vjetnamā vai Padomju Savienība Kubā). Līdz Aukstā kara beigām daudzas Trešās pasaules valstis bija pieņēmušas kapitālistiskos vai komunistiskos ekonomikas modeļus un turpināja saņemt atbalstu no tās puses, kuru tās bija izvēlējušās.
Citi lietojumi
Ķīnā Mao Dzeduna laikā bija pieņemta cita klasifikācija, kurā "trešās pasaules" valstis tika uzskatītas par lielvalstu ekspluatējamām, un Ķīna tādējādi tika pieskaitīta trešajai pasaulei.
Kazahstānā Nursultans Nazarbajevs izvirzīja teoriju, ka 2010. gados trīs pasauļu konfigurācija esot cita - "pirmā pasaule" esot postindustriālās Rietumu valstis (ASV, vairums Rietumeiropas), "otrā" - valstis - izejvielu avoti (piemēri - Irāna, Saūda Arābija, Venecuēla), "trešā" - industriālās valstis (piemēri - Vācija, Ķīna, Krievija).
Augšzemes iela (Rīga)
Augšzemes iela ir iela Rīgā, Pārdaugavā, Zolitūdē. Kopējais ielas garums ir 375 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu un būvēta izlocīta gar dzīvojamajām ēkām, ielas pāra numuru pusē — tikai zaļā zona. Augšzemes iela sākas un beidzas krustojumā ar Priedaines ielu.
Iela nosaukta Latvijas novada Augšzemes vārdā.
Augšzemes iela ir savienota tikai ar Priedaines ielu.
Krapes muiža
Krapes muiža ir apdzīvota vieta Ogres novada Krapes pagastā. Izvietojusies pagasta rietumos Lobes upes krastā autoceļu V974 un V996 krustojumā 1 km no pagasta centra Krapes, 43 km no novada centra Ogres un 79 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Krapes muižas (Kroppenhof vai Neu-Kroppenhof) centru. Muižas apbūve (dārznieka māja, kalpu māja, parks) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
"Kima Possibla" sēriju uzskaitījums
"Kima Possibla" bija Disney Channel veidots animācijas seriāls, ko demonstrēja no 2002. gada 7. jūnija līdz 2007. gada 7. septembrim. Kopumā tam ir 4 sezonas un 87 sērijas. Šajā rakstā atrodams to uzskaitījums.
Citos seriālos
2005. gada 26. augustā iznāca seriāla Lilo & Stitch: The Series sērijaRufus, kur tēli no seriāla "Kima Possibla" satiekas ar tēliem no filmas "Lilo un Stičs".
Skābekļa difluorīds
Skābekļa difluorīds ir skābekļa un fluora binārais savienojums. Tajā skābeklim ir neraksturīgā oksidēšanās pakāpe +2, kas ir tāpēc, ka fluors ir vienīgais elements, kam ir lielāka elektronegativitāte nekā skābeklim. Istabas temperatūrā tas ir bezkrāsaina, indīga gāze.
Iegūšana
Sākotnēji tika iegūts nedaudz mitra kālija fluorīda un fluorūdeņražskābes kausējuma elektrolīzē. Mūsdienās to iegūst fluora reakcijā ar atšķaidītu nātrija hidroksīda ūdens šķīdumu, rodas nātrija fluorīds kā blakusprodukts:
Ja nātrija hidroksīda koncentrācija ir pārāk liela, rodas zudumi paralēlās reakcijas dēļ:
Ķīmiskās īpašības
Skābeklim neraksturīgās +2 oksidēšanās pakāpes dēļ skābekļa difluorīds ir spēcīgs oksidētājs. Tas reaģē ar lielāko daļu metālu, veidojot fluorīdus. Tas reaģē arī ar daudziem nemetāliem, piemēram, sēru un fosforu, veidojot fluorīdus un oksofluorīdus. Tas reaģē pat ar cēlgāzi ksenonu. 25 °C temperatūrā šajā reakcijā rodas ksenona difluorīds un skābeklis:
Paaugstinātā temperatūrā veicot šo reakciju, var iegūt ksenona tetrafluorīdu un ksenona oksofluorīdus.
Temperatūrā virs 200 °C skābekļa difluorīds sadalās, veidojot skābekli un fluoru:
Tā šķīdība ūdenī ir neliela, turklāt tas lēni reaģē ar to:
Toksicitāte
Skābekļa difluorīds ir ļoti toksisks. Tā toksicitātes pakāpe ir salīdzināma ar fosgēnu.
Taubes (Burtnieku pagasts)
Taubes ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V112, Dūres upes krastā.
Psihoanalītiskā literatūras kritika
Psihoanalītiskā literatūras kritika ir literatūras kritikas virziens, kas konceptuāli un metodoloģiski balstās Zigmunda Freida aizsāktajā psihoanalīzes tradīcijā. Psihoanalītisks skatījums uz tekstu izveidojās jau pašos psihoanalīzes pirmsākumos (ap 19.-20.gs. miju, bet pamatā 20.gs. sākumā), un 20.gs. gaitā psihoanalītiskā literatūras kritika pakāpeniski attīstījusies par ļoti daudzveidīgu un ietekmīgu literatūras kritikas un teorijas virzienu. Līdzās Freidam kā ļoti nozīmīgas personības psihoanalītiskās kritikas attīstībā minami Karls Gustavs Jungs (kura uzskati un ieviestā tradīcija gan radikāli atšķiras no Freida), Alfreds Ādlers, vēlāk - Žaks Lakāns, Žils Delēzs, Jūlija Kristeva un citi.
Vienkāršākajā psihoanalītiskās kritikas līmenī tās objekts ir teksta autora vai tēla psihoanalīze, taču sarežģītākos līmeņos teksts tiek aplūkots neatkarīgi no tā autora; iespējams pievērsties, piemēram, teksta vēstījuma un poētiskās struktūras aplūkošanai psihoanalītiskā aspektā vai arī kā literārus tekstus interpretēt pašus psihoanalīzes pamattekstus. Tāpat kā psihoanalīze, psihoanalītiskā kritika pieņem, ka eksistē zemapziņa/bezapziņa, kuras darbība, autoram vairāk vai mazāk to neapzinoties, izpaužas literārā tekstā, taču - atšķirībā no pishoanalīzes - psihoanalītiskā kritika, protams, nav pielietojama vai vismaz pamatā netiek pielietota terapijai.
Dārza atmatene
Dārza atmatene jeb divsporu atmatene ar balto un brūno varietāti (Agaricus bisporus, agrāk arī Agaricus hortensis, Psalliota hortensis, Psalliota hortensis var. bispora, Psalliota campestris var. hortensis un citi nosaukumi, pavisam sēņu klasifikatorā Index Fungorum šai sugai 2017. gadā ir uzrādīti 32 latīniski sinonīmi) ir Latvijā dabiskos apstākļos reta atmateņu dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Agrāk dārza un divsporu atmatenes tika uzskatītas par atsevišķām sugām, pašlaik viņas oficiāli sapludinātas vienā, lai gan atšķiras ar cepurītes krāsu - pirmajai ''Agaricus bisporus var. hortensis'' tā brūna, otrajai balta. Brūnā varietāte biežāk sastopama dabiskā vidē un parasti tiek uzskatīta par pirmformu vieglāk kultivējamajai baltajai varietātei.
Santjago Arjass
Santjago Arjass (es; dzimis ) ir Kolumbijas futbolists, aizsargs, Kolumbijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Arjass pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Leverkūzenes "Bayer", kas viņu īrē no Madrides "Atletico".
Sasniegumi
PSV
Robijs Breidijs
Robijs Breidijs (en, dzimis ) ir īru futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Īrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Breidijs pārstāv Anglijas čempionāta komandu Preston North End.
Dārza atmatene
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.
Santjago Arjass
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Dārza atmatene
Kultivēšana
Dārza atmatene ir viena no pasaulē vismasveidīgāk audzētajām sēnēm, pateicoties vieglajai audzēšanai - kā humusa saprofītei tai viegli sagādāt augteni. Atmatenes sāka kultivēt Itālijā XVII gadsimtā, bet tolaik tās vēl netika dalītas pa sugām un parasti tika audzētas dažādas sugas kopā. Dabā visai retā dārza atmatene, kura bija prasīgāka par citām sugām augsnes ziņā, mākslīgi uzlabotā vai pat pilnīgi mākslīgā augsnē izrādījās vislabāk augoša. Brūno varietāti labākam noietam tirgotāji reizēm uzdod par atmatenes krustojumu ar baraviku, kas nav iespējams. Tās paaugstinātā cena skaidrojuma ar brūnās formas zemāko ražību. Mazās brūnās varietātes sēnes bieži tiek sauktas par "Parīzes šampinjoniem" vai "Krimini", bet ar atvērušos cepurīti - "Portobella". Sugai un tās varietātēm pastāv arī citi komerciāli un sadzīviski nosaukumi, ieskaitot "champignon mushroom" — gan franču, gan angļu valodā šie vārdi nozīmē vienkārši sēni. Gadsimtu mijas laikā dārza atmatenes sastādīja 90% no visas ASV sēņu industrijas ar vērtību 800 miljonu $ gadā un patēriņu ap 1 kg uz iedzīvotāju un ap 40% no pasaulē izaudzētajām.
Līdzīgās sugas
Līdzīga ir pilsētas atmatene, kuras cepurīte mazāka un ar dzeltenīgiem plankumiem, un kātiņš resnāks, kā arī tīruma atmatene, kuras cepurīte iedzeltena līdz tumši dzeltenai vecumā un saspiedumu vietās dzeltē. Visas atmatenes, ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt, ir ēdamas. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Jaunbērzes pagasts
Jaunbērzes pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos. Robežojas ar sava novada Bērzes un Dobeles pagastiem, Tukuma novada Džūkstes pagastu un Jelgavas novada Kalnciema un Līvbērzes pagastiem.
Upes
Pienava, Vecslampe.
Vēsture
Vēsturiski mūsdienu Jaunbērzes pagasta teritorijā atradās Apšupes muiža (Apschuppen, Apšupe), Ērzeļu (Ersel) muiža, Lustes muiža (Friedrichslust), Meža muiža (Klein-Buschhof), Kazupes muiža (Kasuppen, Kazupe), Sprigauļu muiža (Wilhelminenhof).
1935. gadā Jelgavas apriņķa Bērzmuižas pagasta platība bija 133,3 km² un tajā dzīvoja 2009 iedzīvotāji. 1939. gadā pagastu pārdēvēja par Bērzes pagastu. 1945. gadā pagastā izveidoja Bērzes un Mežinieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1962. gadā Dobeles rajona Bērzes ciemam tika pievienota Džūkstes ciema padomju saimniecības «Bērze» teritorija un daļa likvidētā Pienavas ciema teritorijas. 1971. gadā Bērzes ciemam pievienoja vēl daļu Džūkstes ciema teritorijas, bet daļu Bērzes ciema pievienoja Kalnciema ciemam. 1977. gadā daļa teritorijas pievienota Austrumu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu un vienlaicīgi pārdēvēja par Jaunbērzes pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunbērze (pagasta centrs), Apšupe, Kazupe, Sīpele, Mežinieki.
Palu grīslis
Palu grīslis (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas ziemeļu reģionos un kalnainos apvidos pola tuvumā. Latvijā retumis un izklaidus gandrīz visā teritorijā, neiekļaujot galējos dienvidu rajonus, kur nav sastopams.
Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.
Apraksts
Stublājs ir stāvs, pārsvarā aplapots lejasdaļā. Cera lapas ir 0,2-0,4 cm platas, mīkstas, gludas un daudz īsākas nekā stublājs. Vīrišķo ziedu vārpiņa stublāja galotnē ir stāva, vālesveidīga, aptuveni 1 cm gara. Zem tās ir 2—3 nokarenas, olveidīgi iegarenas, 0,7-1,5 cm garas sievišķo ziedu vārpiņas tievos un garos kātos, kas apmēram divas vai trīs reizes pārsniedz vārpiņas pašas garumu. Apakšējā seglapa ir stāva, pārsniedz ziedkopu. Augļa pūslītis ir zaļgans, olveidīgs, īsāks nekā segplēksne. Segplēksne ir brūna, ar gari nosmailotu galu un šauru, gaišu joslu vidū. Zied maijā, jūnijā.
Tēze
Tēze (grc (tesis) — ‘atzinums’) ir teksta saturam un tā izklāsta secībai atbilstīga īsi izteikta, formulēta pamatatziņa, secinājums par tematu apgalvojuma formā. Atzinums, kura patiesība jāpierāda. Tā ir zinātniskā darba (referāta, prezentācijas, raksta) galveno domu un atziņu īss, koncentrēts formulējums.
Tēzes raksta, lai koncentrētā formā apliecinātu izpratni par teksta saturu, sagatavotos publiskai runai, apkopotu būtisko informāciju referātā. Tēzes jāveido tā, lai tās atspoguļo runas vai raksta galvenās domas.
Okavango
Okavango (Okavango), Angolas teritorijā – Kubango (Cubango), ir upe Āfrikas dienvidaustrumos, ceturtā garākā upe Dienvidāfrikā. Atšķirībā no citām upēm, Okavango ūdeņi neietek ne jūrā, ne okeānā, bet gan iztvaiko iekšzemē, Kalahari ieplakā.
Upe sākas Biē plato Angolas vidienē, plūst uz dienvidaustrumiem cauri Namībijas ziemeļaustrumiem un izveido deltu Kalahari tuksnesī. Okavango delta ir vairāk nekā 22 000 kvadrātkilometru plaša pārpurvota teritorija. Delta ir unikāla ar to, ka plūdi Okavango upē notiek sausās sezonas laikā, kā rezultātā augi un dzīvnieki ir saskaņojuši savu bioloģisko ciklu ar sezonas lietusgāzēm un plūdiem. 2014. gadā Okavango delta kļuva par UNESCO Pasaules mantojuma objektu.
Ēriks Vanags
Ēriks Kārlis Jūlijs Vanags (dzimis (pēc vecā stila —  ), miršanas datums nav zināms) bija latviešu vieglatlēts.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā, kalpotāja Jāņa Vanaga un viņa sievas Luīzes Vilhelmīnes, dzimušas Tappers, ģimenē. Pārstāvēja "Unions" biedrību. Stokholmā startēja diska mešanā un lodes grūšanā, ieņemot 39. vietu diska mešanā un 20. vietu lodes grūšanā.
Krievijas čempions augstlēkšanā (1910. gadā — 1,65 m) un augstlēkšanā no vietas (1914. gadā — 1,485 m). Krievijas rekordists augstlēkšanā no vietas — 1,485 (1914. gadā). Personiskie rekordi: augstlēkšanā -1,65 m (1910), tāllēkšanā — 6,00 m (1912), kārtslēkšanā — 2,95 m (1909), lodes grūšanā — 11,26 m (1912).
Kargopoles rajons
Kargopoles rajons ir Krievijas Arhangeļskas apgabala administratīvais rajons apgabala dienvidrietumu daļā. Rajons robežojas ar Arhangeļskas apgabala Pļeseckas rajonu ziemeļos, Ņandomas rajonu austrumos un Konošas rajonu dienvidaustrumos, Vologdas apgabala Kirillovas rajonu dienvidos un Vitegras rajonu dienvidrietumos, kā arī Karēlijas Republikas Pudožas rajonu rietumos.
Kargopoles pilsētā dzimis Krievijas valsts darbinieks Aleksandrs Baranovs (Александр Андреевич Баранов, 1746 — 1819).
Boruts Pāhors
Boruts Pāhors (sl; dzimis ) ir Slovēnijas politiķis, kurš no 2012. līdz 2022. gadam bija Slovēnijas prezidents. No 2008. līdz 2012. gadam viņš bija Slovēnijas premjerministrs.
Pāhors ilgstoši bijis Sociāldemokrātu partijas prezidents, vairākus termiņus bijis Nacionālas Asamblejas loceklis un no 2000. līdz 2004. gadam — tās priekšsēdētājs. 2004. gadā Pāhoru ievēlēja Eiropas Parlamentā. Pēc sociāldemokrātu uzvaras 2008. gada parlamenta vēlēšanās Pāhors tika apstiprināts premjerministra amatā.
2011. gada septembrī Pahora valdība zaudēja uzticības balsojumā saistībā ar ekonomisko krīzi un politisko sasprindzinājumu. Viņš turpināja darbu kā pro tempore premjerministrs, līdz 2012. gada februārī viņu nomainīja Janezs Janša. Jūnijā viņš paziņoja, ka kandidēs uz pamatā ceremoniālo Slovēnijas prezidenta amatu. Vēlēšanās 2. decembrī viņš pārspēja amatā esošo prezidentu Danilo Tirku, saņemot aptuveni divas trešdaļas balsu.
Privātā dzīve
Pahoram un viņa partnerei Taņai Pečarai ir dēls Luka. Bez dzimtās slovēņu valodas viņš runā arī angļu, franču, itāļu, serbu un horvātu valodā.
Akmeņsalas draudzes novads
Akmeņsalas draudzes novads bija viens no 25 Rīgas apriņķa draudzes novadiem, kas atradās uz Daugavas lejteces salām un robežojās ar Rīgas pilsētu.
Mūsdienās tā teritorijā atrodas Katlakalns un Rīgas pilsētas Salu apkaimes, kā arī daļa no Daugavas labajā krastā esošās Maskavas forštates un Pētersalas-Andrejsalas apkaimes.
Vēsture
Akmeņsalas draudzes novads izveidojās uz bijušās Mazjumpravas muižas īpašumiem, kuriem 16. gadsimta beigās pievienoja daudzas Daugavas salas. Zviedru Vidzemes laikā 1627. gadā muižu ieguva Rīgas monētu kaltuves meistars Martins Vulfs, kas 1636. gadā to pārdeva Rīgas pilsētai par septiņiem tūkstošiem dālderu. Pēc Lielā Ziemeļu kara beigām 1732. gadā uz Akmeņsalas uzbūvēja koka baznīcu. 1792. - 1794. gadā uzcēla jaunu mūra Katlakalna baznīcas ēku, kuru projektēja Rīgas pilsētas galvenais būvmeistars Kristofs Hāberlands.
Taču uz Daugavas salām atradās deviņas tā saucamās bruņinieku muižas: Bukultu, Hermeliņa, Mellera, Lucavsalas, Kojusalas, Vējzaķsalas, Šlotmakera salas, Vīberta salas un Lībiešu jeb Lībekas salas muižiņas, kas bija pakļautas Rīgas patrimonālajam apgabalam, bet administratīvi ietilpa Akmeņsalas draudzes novadā.
19. gadsimta beigās Akmeņsalas draudzes novads tika likvidēts un iekļauts Rīgas robežās.
Muižas
19. gadsimta pirmajā pusē pie Akmeņsalas draudzes novada piederēja šādas muižas un salas:
Mērījuma kļūda
Mērījuma kļūda ir starpība starp lieluma izmērīto un tā patieso skaitlisko vērtību. Kļūda raksturo mērījuma precizitāti.
Nav iespējams uzzināt neviena lieluma patieso vērtību, tāpēc izmanto reālās vērtības jēdzienu, kas ir tāda vērtība, kura iegūta mērīšanas gaitā un kura tik maz atšķiras no patiesās vērtības, ka to var izmantot patiesās vērtības vietā. Reālā vērtība tiek aprēķināta kā vairākkārtēju mērījumu vidējais rezultāts. Tādējādi mērījumu kļūdas var tikai aptuveni novērtēt, izmantojot statistiku.
Iedalījums
Pēc skaitliskās izteiksmes
Atsevišķi var izdalīt kļūdas pēc izcelsmes (atšķirībā no jau pieminētajām kļūdām netiek izteiktas skaitliski)
Cēloņi
,
kur l ir izmērāmais lielums, \alpha_1 ir mērāmā priekšmeta materiāla lineārās termiskās izplešanās koeficients, t_1 ir mērāmā priekšmeta temperatūra, \alpha_2 ir mērinstrumenta materiāla lineārās termiskās izplešanās koeficients, t_2 ir mērinstrumenta temperatūra.
2026. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — AFC zona
2026. gada FIFA Pasaules kausa AFC zonas kvalifikācija ir atlases sacensības Āzijas Futbola konfederācijas (AFC) izlasēm FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Turnīrā piedalīsies 47 konfederācijas izlases kuras aizvadīs kvalifikāciju piecās kārtās — 8 komandas kvalificēsies finālturnīram, bet vēl viena komanda kvalificēsies starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēm. AFC zonas kvalifikācijas pirmās divas kārtas kalpos arī kā kvalifikācija Āzijas kausam futbolā
Izloze
Kvalifikācijā piedalīsies visas 47 AFC konfederācijas komandas, bet Ziemeļu Marianas Salu futbola izlase kā vienīgā izlase, kas nav FIFA dalībvalsts, var piedalīties tikai līdz 2. kārtai — Āzijas kausa futbolā kvalifikācijai. 25 labākās komandas uzreiz kvalificējas otrajai kārtai. Komandu reitingi un spēļu izlozes pirmajai kārtai notiks 2023. gada 27. jūlijā AFC galvenajā mītnē — Kualalumpurā. Komandas ir izsētas 4 grozos — pirmās 26 ranga komandas — no pirmā līdz trešajam grozam un pārējas — ceturtajā grozā. 4. groza komandas tik ielozētas pirmās kārtas spēlēm — pārējie grozi (un viens pāris no 4. groza) — otrajai kārtai.
2. kārta
Spēļu izloze notika.
5. kārta
4. kārtas otro vietu ieguvēji izspēlēs savstarpēju spēli, lai noskaidrotu, kura komanda kvalificējas starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēm
Andrejs Kramaričs
Andrejs Kramaričs (hr; dzimis ) ir Horvātijas futbolists, uzbrucējs, Horvātijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas kluba TSG 1899 Hoffenheim sastāvā.
Sasniegumi
Dinamo Zagreb
Rijeka
Horvātijas izlase
Individuālie sasniegumi
Ķikuri (Ļaudonas pagasts)
Ķikuri ir ciems Madonas novada Ļaudonas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P82, Aiviekstes upes krastā.
Zvārtes
Zvārtes ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V209, Smiltsvēveru upītes krastā.
Vatrāne
Vatrāne ir ciems Ogres novada Ķeipenes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P4 un slēgtās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas 4 km no pagasta centra Ķeipenes, 38 km no novada centra Ogres un 69 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Vatrānes muižas (Wattran) centra. Vatrānes muižas parks ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Auļi
Auļi ir 2003. gadā izveidota Latvijas mūsdienu tautas mūzikas grupa, kas paši sevi dēvē par „dūdu un bungu grupu”. Grupa galvenokārt izpilda instrumentālo mūziku — dažādu latviešu tradicionālo tautas deju un dūdu melodiju aranžējumus, citu Eiropas tautu tradicionālās melodijas —, kā arī savus oriģinālos skaņdarbus un tautasdziesmu aranžējumus.
Vēsture
2013. gadā grupa izdeva savu 10 gadu darbības jubilejas albumu „Dižducis”, kurā apkopoti 11 jau iepriekš izdotu skaņdarbi jaunā Kārļa Auzāna aranžējumā un 1 iepriekš neizdota dziesma.
2017. gadā Auļi kopā ar tautas mūzikas grupu Tautumeitas izveidoja kopprojektu „Auļi un Tautumeitas” un paziņoja par kopīga vedību tematikai veltīta albuma „Lai māsiņa rotājās!” ierakstīšanu, kā arī to pavadošu koncerttūri. 2017. gada 19. jūlijā Auļi un Tautumeitas laida klajā pirmo dziesmu no topošā albuma — „Manā lopu laidarā”   bet 2017. gada 24. jūlijā arī kopprojekta dalībnieku režisētu videoklipu gaidāmā albuma otrajai dziesmai „Dzied’ papriekšu, brāļa māsa”. 29. jūlijā Āraišu ezerpils arheoloģiskajā parkā notika albuma atvēršanas svētki.
Apbalvojumi
Auļi kategorijā „Labākais tautas vai pasaules mūzikas albums” trīs reizes saņēmuši Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu „Zelta mikrofons” (2007. gadā par albumu „Auļos...”, 2011. gadā par albumu „Etnotranss” un 2014. gadā par albumu „Dižducis”),  bet vēl divas reizes tai tikuši nominēti (2005. gadā par albumu „Sendzirdēju” un 2017. gadā par albumu „Gadalokos”).
Studijas albumi
Kopā ar Tautumeitām
Baru
Baru (es) jeb Čiriki vulkāns (Volcán de Chiriqui) ir stratovulkāns Centrālamerikā, Panamas augstākā virsotne. Izvietojies valsts rietumos Talamankas grēdā 35 km no Kostarikas robežas. Pēdējais novērotais izvirdums attiecināms uz aptuveni 1550. gadu, bet 2006. gadā tā pamatnē bija novērojamas seismiskas aktivitātes.
Marko Fabjans
Sasniegumi
Guadalajara
Cruz Azul
Meksika
Interjers
Interjers (fr, no la — 'iekšējs', pretstats eksterjeram) ir arhitektonisks un māksliniecisks ēkas iekštelpu noformējums, nodrošinot cilvēkam estētisku baudījumu un komfortablus dzīves apstākļus; ēkas vai atsevišķas istabas iekšējā telpa, kura arhitektonisko risinājumu nosaka tās funkcionālais pielietojums. Glezniecībā interjers ir viens no žanriem, kas attēlo iekštelpu skatus.
Interjera dizaina pamatā ir pragmatisko un māksliniecisko ideju sintēze, kas virzīta cilvēka dzīves apstākļu uzlabošanai pilnīgā, estētiski ideālā veidā. Interjeru veido trīs sastāvdaļas:
Tendences
Mūsdienu interjera dizains raksturojas ar dažādām, ārēji pat pretrunīgām tendencēm. No vienas puses tas raksturojas ar tieksmi maksimāli piesātināt interjera telpu ar tehniskām iekārtām un speciālām sistēmām (termoregulācijas sistēmas, datortehnika u.c.), bet no otras puses ar "tuvošanos" dabai, iekļaujot interjerā savvaļas-dabas komponentes (telpaugus, peldbaseinus, reljefa daļas, caurspīdīgus klājumus un sienas, kas atver interjeru dabas videi).
Ruta Veidemane
Ruta Veidemane (dzimusi, mirusi ) bija latviešu valodniece, literatūrkritiķe. Darbojusies letonikas, leksikoloģijas un morfoloģijas nozarē.
Biogrāfija
No 1958. līdz 1960. gadam bijusi korektore Latvijas Valsts izdevniecībā, pēc tam bijusi izdevniecības jaunākā redaktore līdz 1963. gadam. No 1967. līdz 1991. gadam strādājusi Valodas un literatūras institūtā, kur bijusi zinātniskā līdzstrādniece. No 1992. līdz 1998. gadam docējusi dažādus kursus Latvijas Kultūras akadēmijā un Latvijas Universitātē.