cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piens
Pārtikas produkts cilvēkiem
Cilvēki ir izņēmums dabiskajā pasaulē, jo tie lieto pienu arī tad, kad ir jau pieauguši. Daļa cilvēku pēc mazotnes zaudē spēju pilnībā pārstrādāt pienu (t.i. tie iegūst laktozes nepanesību). Mūsdienās Eiropā vairumam cilvēku laktozi pārstrādāt nav grūtību, bet Dienvidaustrumāzijā un daudzviet citur gandrīz visiem cilvēkiem joprojām raksturīga laktozes nepanesība. Laktozes cukuru satur tikai piens, forsītiju ziedi un atsevišķi tropiskie krūmi. Visvairāk laktozes sašķeļošā fermenta laktāzes organismā ir īsi pēc piedzimšanas un tad to daudzums pakāpeniski samazinās, ja vien piens netiek lietots regulāri. No otras puses — tai sabiedrības daļai, kuru organisms spēj sašķelt laktozi, nereti nav problēmu pārstrādāt pieradināto dzīvnieku pienu — ne tikai govs, bet arī aitas, kazas, jaka, ūdensbifeļa, ķēves un kamieļa.
Vēsture
Zīdīšana aizsākās placentāļu rašanās laikā. Kaut arī precīzs laiks nav zināms, mūsdienu dzīvnieku tiešie senči visai līdzinājās kloākaiņiem, tostarp pīļknābjiem. Šādiem dzīvniekiem mūsdienās pienveidīgs šķidrums rodas dziedzeros, kas atrodas uz ādas virsmas, taču tiem trūkst krūtsgalu, ar kuru palīdzību barot mazuļus pēc izšķilšanās no olām. Līdzīgi arī somaiņiem, kas ir kloākaiņu tuvākie radinieki, rodas pienam līdzīgs šķidrums no knupjveidīga orgāna, kas atrodas to "somās". Par senāko zināmo placentāļu tiešo senci tiek uzskatīts eomaija (en) — neliels radījums, kas atgādina grauzējus, par kuriem uzskata, ka tie dzīvojuši pirms 125 miljoniem gadu Krīta periodā. Visticamāk arī tam tāpat kā mūsdienu placentāļiem radās šķidrums, ko varētu uzskatīt par pienu.
Pirmie zināmie gadījumi, kad cilvēki lietojuši citu sugu pienu, ir saistāmi ar dzīvnieku pieradināšanas laika sākumu. Govs pienu cilvēki pārtikā pirmoreiz lietoja Tuvajos Austrumos. Kazas un aitas tika pieradinātas Tuvajos Austrumos aptuveni 8 līdz 9 tūkstošus gadu pirms mūsu ēras. Aitas un kazas ir atgremotājdzīvnieki: zīdītāji, kas pielāgojušies sausas zāles barībai, kuru cilvēka organisms nespēj pārstrādāt. Iespējams, šos dzīvniekus sākotnēji turēja gaļas un ādu iegūšanai., taču turēšana ar nolūku iegūt pienu izrādījās efektīvāks zāļaino ganību teritoriju izmantošanas veids pārtikas ieguvei: gaļas iegūšanai nogalināta dzīvnieka uzturvērtība varētu tikt salīdzināta ar vienā gadā iegūstama piena vērtību no tā paša dzīvnieka, kas pienu turpinās ražot gadiem ilgi.
Ap 7000. gadu p.m.ē. Turcijas teritorijā tika audzēti liellopi. Neolīta laikmeta skeletu DNS pētījumu rezultātā ir noskaidrots, ka cilvēki Eiropas ziemeļdaļā nevarēja lietot pienu, jo tiem trūka gēnu, kas nodrošina laktozes pārstrādāšanu organismā. Zinātnieki uzskata, ka visticamāk, sākoties piena iegūšanai, cilvēka organismā notikušas ģenētiskas mutācijas, kas radīja iespēju pārstrādāt pienu. Siera un sviesta lietošana izplatījās Eiropā, daļā Āzijas un daļā Āfrikas. Pieradinātās govis, kas agrāk apdzīvoja lielu Eirāzijas daļu, lielo ģeogrāfisko atklājumu laikā tika ieviestas Eiropas kolonijās.
Ķīmiskais sastāvs
Govs pienu veido 86—89% ūdens un 11—14% sausnas, no kā 2,5—6% tauku un 8—10% beztauku sausnas. Beztauku sausnā ietilpst olbaltumvielas, piena cukurs un minerālvielas, kas ir attiecīgi 2,9—5%, 3,8—5,5% un 0,6—0,9%. Galvenās pienā esošās olbaltumvielas ir kazeīns (2—3,5%) un sūkalu olbaltumvielas (0,6—1%), no kurām aptuveni 80% ir albumīni. Procentuāli nelielos daudzumos pienā ir arī vitamīni, fermenti, pigmenti, hormoni un gāzes.
Piena ķīmisko sastāvu ietekmē daudz un dažādi faktori, piemēram, barība, govs šķirne, dzīvnieka individuālās īpatnības, veselības stāvoklis, laktācijas periods, gadalaiks, turēšanas apstākļi utt. Tā, piemēram, laktācijas sākumposmā (3—10 dienas pēc dzemdībām) zīdītājiem veidojas tā sauktais jaunpiens jeb pirmpiens ar paaugstinātu tauku, minerālvielu, vitamīnu un jo sevišķi olbaltumvielu saturu, no kurām aptuveni puse ir imūnglobulīni.
Citu dzīvnieku piens
Lai arī galvenokārt pienu patēriņam un tālākai pārstrādei cilvēki iegūst no govīm, zināmā mērā izplatīts ir arī piens no aitām, bifeļiem, ēzeļiem, kamieļiem (u.c. Dienvidamerikas kamieļu dzimtas pārstāvjiem), kazām, ziemeļbriežiem, ķēvēm u.c. zīdītājiem. Dažādu zīdītāju dzīvnieku piena ķīmiskais sastāvs var būt ļoti atšķirīgs:
Krievijā un Zviedrijā pienu mēdz ņemt arī no aļņiem, bet bifeļu pienu visvairāk iegūst Indijā un Pakistānā. Ēzeļu un ķēvju pienam ir zemākais tauku saturs, savukārt vaļveidīgajiem (piemēram, delfīniem un vaļiem), kuru pienu cilvēki parasti uzturā nelieto, tauku saturs var pārsniegt pat 40%.
Cilvēku piens netiek ražots vai izplatīts rūpnieciski vai komerciāli, tomēr pastāv piena bankas, kas pieņem ziedoto pienu un nodrošina ar to mazuļus, kam cilvēku piens dažādu iemeslu dēļ ir noderīgs (priekšlaicīgi dzimušajiem, alerģiskiem mazuļiem vai tiem, kas slimo ar iedzimtām vielmaiņas kaitēm u.tml.).
Visu pārējo zīdītāju mātītēm rodas piens, taču no tā reti vai nekad netiek gatavoti piena produkti cilvēkiem.
Piena īpašības
Pienam kā dzīvnieku izcelsmes produktam ir daudzas novērtējamās īpašības un rādītāji, kas raksturo tā piemērotību vai nepiemērotību lietošanai uzturā un pārstrādei piena produktos. Piena īpašības var nosacīti iedalīt 2 grupās:
Kvalitātes rādītāju novirzes no normas var veidoties divējādi:
Ražošana mūsdienās
Mūsdienu Rietumu pasaulē govs piens tiek ražots rūpnieciskos apmēros. Tas ir visvairāk lietotais piena veids Rietumu pasaulē. Tā sauktajās attīstītajās valstīs absolūti lielāko daļu piena iegūst ar komerciālajā piensaimniecībā izmantotajām autmātiskās slaukšanas iekārtām. Tiek veidotas īpaša veida liellopu šķirnes, no kurām var iegūt vairāk piena, piemēram, Holšteinas šķirnes govis. Tiek uzskatīts, ka 90% no ASV un 85% no Apvienotās Karalistes liellopiem ir tieši Holšteinas šķirnes govis. Visvairāk piena produktu mūsdienās saražo Indija, ASV un Ķīna. Piena lopkopībai ir nozīmīga loma arī Latvijā.
Uzturvērtība un veselības aspekti
Piens satur kalciju, vitamīnus un citas derīgas vielas, tādēļ tradicionāli uzskatāms par vērtīgu pārtikas produktu. Tomēr piena tauki satur daudz piesātināto taukskābju, kas nav vēlamas uzturā un paaugstina holesterīna līmeni organismā, tāpēc labāk lietot uzturā piena produktus, kas satur mazāk piena tauku (piemēram, paniņas).
Piena piesārņotāji
Piens var tikt piesārņots gan govs organismā, gan slaukšanas, uzglabāšanas, transportēšanas, pārstrādes un arī pārdošanas un izmantošanas procesā. Viens no galvenajiem piesārņotājiem var būt mājlopu ārstēšanai lietotie medikamenti. Antibiotiku atliekas pienā cilvēkam var izraisīt alerģiskas reakcijas, negatīvi ietekmēt gremošanas orgānu mikrofloru, traucēt vitamīnu sintēzi, to ietekmē var veidoties pret konkrētu antibiotiku izturīgas baktērijas. Pat ļoti maza penicilīna deva ietekmē siera un biezpiena organoleptiskās īpašības, veicina nevēlamo mikroorganismu augšanu.
Otrs nozīmīgs piesārņotājs, kas var nonākt pienā caur govs organismu, ir pesticīd i. Ja zāles un graudaugu audzēšanas procesā neievēro pesticīdu lietošanas instrukcijas, tie ar barību nokļūst govs organismā un daļa var izdalīties ar pienu.
Barojot govis ar kombinētu barību, pienā nokļūst konservanti. Ja govis baro ar sapelējušu barību, pienā var nokļūt mikotoksīni, kas izraisa saindēšanos. Šie toksīni ir bīstami cilvēka organismam, jo izraisa ļaundabīgo audzēju veidošanos vai aknu nekrozi.
Mitoloģijā
Latviešu mitoloģijā par govju un citu mājlopu galveno sargātāju un aizgādni uzskatīja Māru, ko tautasdziesmās un buramvārdos dēvēja arī par Piena māti, un kura pati bieži vien bijusi govju slaucēja un sviesta taisītāja, viņas slaucenei simbolizējot dzīvības šķidruma uzkrājēju. Kā svētības nesējus mājlopiem godāja arī krupjus, zalkšus un citas čūskas, ko, saskaņā ar 14.—18. gs. vēstures avotiem, latvieši turēja mājās pie kūtīm un baroja ar pienu. Dažkārt pati Māra esot parādījusies zalkša veidolā, tādēļ arī krupjus un zalkšus mēdza saukt par Piena mātēm. Govju ganīšanā palīdzējušas arī cielavas un lakstīgalas.
Piens (reizēm kopā ar medu) uzskatīts par atdzimšanas eliksīru, tāpēc bieži lietots dažādos ar cilvēka pāreju saistītos iesvētību rituālos. Tāpat tas bijis pārticības, veselības un skaistuma nodrošināšanas simbols, kas jaunavām esot sniedzis skaistu un baltu sejas ādu, kā arī staltu augumu, par ko liecina tautasdziesmās bieži sastopamās rindas „pienu ēdu, pienu dzēru, pienā muti nomazgāju”, piemēram :
Govju palikšanu tā saucamajās ālavās vai vecpienēs uzskatīja par lielu nelaimi, tāpēc pastāvēja dažādi rituāli un veidi, kā uzlabot to pienīgumu.
17. autobusu maršruts (Rēzekne, līdz 2011)
17. autobusu maršruts ir Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Blaumaņa ielas līdz Aušanas ceham. Šo maršrutu apkalpo SIA „Dekom” autobusu parks, kas atrodas Viļakas ielā 1b.
2011. gada 31. decembrī 17. autobusu maršruts tiks likvidēts.
Maršruts
Blaumaņa iela — Aušanas cehs kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela un Jupatovkas iela.
Aušanas cehs — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Jupatovkas iela, Zilupes iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Pieturvietas
17. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 25 pieturas. Maršrutā Blaumaņa iela — Aušanas cehs ir 9 pieturas, bet maršrutā Aušanas cehs — Blaumaņa iela ir 16 pieturas.
Atbrīvošanas alejas un Zilupes ielas rekonstrukcijas laikā
Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta, un sakarā ar Zilupes ielas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 30. maija, sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu un Pļavu ielām attiecīgi, ka rezultātā izmainījās maršruts Aušanas cehs — Blaumaņa iela, bet maršruts Blaumaņa iela — Aušanas cehs palika tāds pats.
Maršruts
Aušanas cehs — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Jupatovkas iela, Zilupes iela, Parka iela, Pļavu iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Voroņeža
Voroņeža (ru) ir pilsēta Krievijas Eiropas daļas dienvidos, Voroņežas apgabala centrs. Atrodas Voroņežas upes krastā 8,5 km no tās ieteces Donā. Attālums no Maskavas — 534 km. Voroņežā dzīvo 1 023 957 (2015) iedzīvotāji. Liels mašīnbūves centrs (lidmašīnu Tu ražošana). Krievijas Melnzemes reģiona galvenais centrs. Pilsētā atrodas Voroņežas Universitāte, kurā pirmo gadu studē gandrīz visi ārvalstu studenti, lai apgūtu krievu valodu. Lielākā daļa studentu ir no Āfrikas un Āzijas valstīm, tādēļ pilsētā ir liels rasistisku incidentu skaits.
Nosaukuma rašanās
Krievu valodnieks Srezņevskis 19. gadsimta otrajā pusē uzskatīja, ka vārds "Voroņeža" cēlies no vārda "vārnas". Vācu valodnieks M. Fazmers, kas ir autors četrām liela apjoma krievu valodas etimoloģiskajām vārdnīcām, pieņēma, ka pilsētas nosaukums cēlies no Voroņeža upes ūdens melnās krāsas (вороная).
Vēsture
Voroņežas ziemeļu nomalē atrodas liels arheoloģijas komplekss Voroņežas Vantīta (Воронежский Вантит). Tas stiepjas gandrīz 11 kilometru garumā, Voroņežas ūdenskrātuves labajā krastā. Šajā kompleksā ietilpst 34 dažādi vēstures pieminekļi no dažādiem laikiem starp 8.—10. gadsimtu, kā arī 568 dažādi pilskalni.
Pilsētu 1586. gadā dibināja cars Fjodors I kā cietoksni pret Krimas tatāru iebrukumiem. Arhīvos glabājas bajāra Ņikitas Jurjeva 1586. gada 1. marta norādījums par apsardzes reorganizāciju Maskavas valsts dienvidu nomalē, kurā rakstīts:
"Saskaņā ar valsts cara un varenā kņaza Fjodora Ivanoviča norādījumu un spriedumu bajāram Fjodoram Ivanovičam Mstislavskim izveidot pilsētu un to saukt par Voroņežu..."
1613. gadā notika kazaku uzbrukums Voroņežas cietoksnim. 1695.-1696. gadā cars Pēteris I Azovas kampaņas laikā Voroņežā lika būvēt Krievijas kara floti, Voroņeža kļuva par Krievijas dienvidu pierobežas lielāko pilsētu. No 1696. gadam līdz 1711. gadam tika uzbūvēti aptuveni 215 kuģi. Pateicoties Azovas flotei, tika ieņemts Azovas cietoksnis un parakstīts miera līgums ar Osmaņu impēriju, lai atvieglotu karu ar Zviedriju.
1715. gada Voroņeža kļuva par Azovas guberņas, 1725. gadā par Voroņežas provinces, 1779. gadā par Voroņežas vietniecības, bet 1824. gadā par Voroņežas guberņas centru ar labi attīstītu pārtikas rūpniecību. 1832. gadā Voroņežā notika svinīga ceremonija par godu Svētā Mitrofana mirstīgo atlieku demonstrācijai publikai, uz kuru ieradās Krievijas impērijas ķeizars Nikolajs I. Šis pasākums aizēnoja neseno Voroņežas holēras epidēmiju, kuru pilsētā ienesa svētceļnieki. 1833. gada sausuma dēļ Voroņežas province cieta badu. Izmantojot labos sakarus, Voroņežas gubernators D. N. Begičevs saņēma ievērojamu naudas summu bada novēršanai.
1845. gadā tika atvērts Voroņežas kadetu korpuss kņaza Mihaila Pavloviča vārdā, kurā mācījās S. Mosins, A. Lodigins, G. Pļehanovs un citi. 1878. gadā G. Pļehanovs atbrauca uz Voroņežu, lai piedalītos organizācijas "Zemei un brīvībai" sanāksmē. 1905. gada revolūcijas laikā Voroņežā notika grautiņi, sacelšanās Voroņežas disciplinārajā bataljonā un divi politiskie streiki. Decembra streiks notika 8. decembrī, saņemot tās organizatoru telegrammu no Maskavas par Viskrievijas politiskā streika sākumu. 12. decembrī kļuva zināms par bruņotas sacelšanās sākumu Maskavā, pēc kuras Maskavā notika mītiņš, kurā piedalījās 7000 Voroņežas iedzīvotāju. Radās sacelšanās draudi, tādēļ 16. decembrī Voroņežā tika izsludināts karastāvoklis. Ar augstāko iestāžu palīdzību nemieri Tambovā tika pārtraukti. 1908. gada aprīlī pēc Centrālās Komitejas Sociālrevolucionāru partijas sprieduma tika veiktas daudzskaitlīgas represijas pret vairāku mītiņu dalībniekiem. Voroņežas gubernatora M. Bibikova karietē nemiernieki iemeta bumbu. Gubernatoram bija savainota roka, auss un vaigs, bet viņa sieva guva smadzeņu satricinājumu.
1912. gadā pie dzelzceļa stacijas "Otrožka" uzbūvēja Otrožkas dzelzceļa darbnīcas, kas kļuva par pamatu Voroņežas vagonu rūpniecībai. 1913. gadā izveidoja pirmo augstākās izglītības iestādi — Pētera Lielā Lauksaimniecības institūtu (tagad Voroņežas Valsts Agrārā universitāte). Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gada 28. augustā ar domes lēmumu Voroņeža kļuva par Viskrievijas pilsētu savienības biedru, savienība palīdzēja slimajiem, ievainotajiem zaldātiem, virsniekiem, cieši sadarbojās ar Viskrievijas zemes savienību un Sarkanā krusta organizācijām. 1918. gadā uz Voroņežu daļēji pārcēlās Tērbatas Universitāte, uz kuras pamatiem radās Voroņežas republikas universitāte. 1930. gadā radās ķīmijas - tehnoloģiju institūts un mežsaimniecības institūts. 1926. gadā Voroņežas ielās parādījās pirmais telefona automāts. 1930. gadā Voroņežā atradās liels aerodroms. Otrā pasaules kara laikā vairāk nekā 6 mēnešus frontes līnija gāja pa Voroņežas upi.
Cilvēki
Voroņežā dzimuši:
Šanhaja
Šanhaja (zh, ) ir pilsēta Ķīnas austrumos, Jandzi upes grīvā Austrumķīnas jūras krastā. Viena no četrām Ķīnas pilsētām, kurām ir provinces tiesības. Tās municipalitātē 2019. gadā dzīvoja ap 24,28 miljoni cilvēku, tādējādi tā bija otra lielākā pilsēta pasaulē. Lielākā pasaules osta pēc pārkrautajām kravām 2019. gadā. Milzīgs rūpniecības, transporta, kultūras un izglītības (pilsētā ir 24 universitātes) centrs, kurš, dinamiski attīstoties, kļūst par visas Austrumāzijas centru.
2003. gadā Šanhajā tika atklāts pasaulē pirmais komerciālais vilciens uz magnētiskā lauka spilvena Transrapid (darbojas starp Šanhaju un lidostu — 30 km, ātrums — 430 km/h, laiks ceļā — 7 min. 20 sek.).
Vēsture
Pilsētas nosaukums nozīmē pie/virs jūras. Sunu dinastijas laikā Šanhaja kļuva par jūras ostu. 1557. gadā tika uzcelti Šanhajas aizsardzības mūri, tomēr līdz pat 19. gadsimtam Šanhaja nebija ne lielākā, ne arī īpaši nozīmīga Ķīnas pilsēta. Tomēr no 19. gadsimta Šanhaja attīstījās ārkārtīgi strauji, jo sava novietojuma dēļ kļuva par tirdzniecības punktu ar Rietumu valstīm.
Pirmā Opija kara laikā (1839—1842) Šanhaju okupēja Lielbritānijas karaspēks. Pēc Nankinas līguma 1842. gadā Šanhaja kļuva par vienu no piecām Ķīnas pilsētām, kurās atļāva tirdzniecību ar Rietumiem. Turpmākie līgumi 1843. un 1844. gadā paredzēja eksteritoriālas tiesības Rietumu valstīm Šanhajā.
Taipinu sacelšanās laikā (1851—1864) pilsēta cieta relatīvi maz. Otrā Ķīnas-Japānas kara laikā no 1937. gada 13. augusta līdz 9. novembrim notika kauja par Šanhaju — ielu cīņas par Šanhaju, kurās bija iesaistīti ap 1 000 000 karavīru. Kaujas rezultātā Šanhaju okupēja Japāna. Šanhaja atradās Japānas okupācijā līdz 1945. gadam. Šajā laikā pilsētā atradās daudz bēgļu no Eiropas valstīm.
1949. gada 27. maijā pilsētu ieņēma Ķīnas komunistu karaspēks. Komunistiskajā Ķīnā Šanhaja kļuva par lielu rūpniecības centru. Daudzas rietumu kompānijas pārtrauca darbu. Kultūras revolūcijas laikā Šanhaja bija viens no tās centriem.
Pilsētā atrodas viena no lielākajām Ķīnas lidostām Šanhajas Pudunas lidosta.
Cilvēki
Šanhajā dzimuši:
European Hit Radio Top 100 (2002)
Šis ir European Hit Radio 2002. gada noslēguma Top 100.
Top 100 sastādīšanas princips
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
12. jūnijs
12. jūnijs ir gada 163. diena pēc Gregora kalendāra (164. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 202 dienas.
Vārda dienas
Ija, Lenora, Nora
Zolitūde
Zolitūde ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, kas atrodas tās R daļā. Tā robežojas ar Beberbeķu, Imantas, Šampētera, Pleskodāles un Mūkupurva apkaimēm. Zolitūdes apkaimes robežas ir Kārļa Ulmaņa gatve, Gaviezes iela, Čuguna iela, Jāņa Endzelīna iela, Jūrkalnes iela, kā arī dzelzceļa līnija Torņakalns—Tukums II tās Z daļā.
Zolitūdes apkaimes kopējā platība ir 2,888 km², kas ir tikai nedaudz vairāk par pusi no vidējā Rīgas apkaimju platības rādītāja. No telpiskā un funkcionālā viedokļa Zolitūde kopumā ir skaidri identificējama apkaime, kurai mazāk attīstītas teritorijas raksturīgas apkaimes R un DR daļā. Pa perimetru Zolitūdes apkaimes robežas garums ir 7 760 metri.
Netālu atrodas starptautiskā lidosta "Rīga" un Jūrmala. Zolitūdē ir izvietotas divas dzelzceļa stacijas: "Zolitūde" un "Imanta".
Nosaukums
Zolitūdes nosaukums cēlies no franču valodas vārda solitude, kurš nozīmē 'vientulība', uzsverot klusumu un mieru ārpus blīvi apdzīvotās Rīgas vecpilsētas. Šajā vārdā to nodēvēja Krievijas Impērijas slepenpadomnieka Oto Hermaņa fon Fītinghofa sieva Anna Ulrika fon Fītinghofa, kurai piederēja gan Solitūdes muiža, gan arī Anniņmuiža un Šampētera muiža.
Vēsture
Rīgas lauku novads bija salīdzinoši mazapdzīvots neauglīgo smiltāju un purvu dēļ. Rīgas rātskungi un bagātie namnieki 15.—16. gadsimtā ieguva zemes gabalus savu muižiņu ierīkošanai, kas tika sauktas īpašnieku vārdā. Kad 1604. gadā Rīgas patrimonālo apgabalu sadalīja trīs daļās, šī apkaime nokļuva Piņķu draudzes novadā. 1683. gada kartē šeit atzīmēta Prēstinga (Prästingshof) un Ludendorfa (Ludendorfshof) muiža un Skudru krogs. 18. gadsimta sākumā muiža piederēja Hermanim Frīdriham fon Fītinghofam (1670—1746), vēlāk viņa dēlam Oto Hermanim fon Fītinghofam. Muižiņu šajā laikā apciemoja Berlīnes astronoms Johans Bernulli (1744—1807), kas savās 1788. gadā izdotajās atmiņās rakstīja "...tā ir kārtīga saimniecība, kuras saimnieks slepenais padomnieks pilsētai piegādā dārzeņus, pienu un krējumu. Viņš muižā ir izveidojis brīnišķīgu viesu namu, kurā saviem viesiem rīko piknikus. Muižā ir izveidots brīnišķīgs gan brīvā, gan regulārā plānojuma parks ar alejām, dīķiem un zālieniem. Parkā ir trīs nelieli izpriecu namiņi, un vienā no tām abos spārnos ir izveidotas oranžērijas. Oranžērijas grezno marmora statujas un krūšutēli. Viena no statujām ir Venera. Paviljonus grezno arī gleznas, kuras gan nav vērtīgas."
No 1782. gada muižiņu īpašniece bija Anna Ulrika fon Fītinghofa, kas tās pārdēvēja par Šampēteri (no fr — ‘lauciniecisks’) un Solitūdi (fr — ‘vientulība’). Muižiņu nosaukumi raksturoja apkārtējo vidi, jo tā atradās nomaļā vietā, lauku ieskauta, turklāt muižas teritorijā atradās tikai viens krogs, kuru apsaimniekoja 2 pusmuižnieki.
1877. gadā muižiņas pakļāva Rīgas pilsētas pārvaldei. Zolitūdes muižas purvainās zemes tika sadalītas gruntsgabalos un iznomātas apkārtējo fabriku strādniekiem, sīktirgotājiem un sīkzemniekiem, 20. gadsimta sākumā Zolitūdes muižā darbojās kūdras fabrika. 19. gadsimtā tika izbūvēta arī Rīgas—Tukuma dzelzceļa līnija, kas šķērso arī Zolitūdes teritoriju ar tajā esošo Solitūdes (pēc 1929. gada Imantas) staciju. 19. — 20. gadsimta mijā izveidojās mazsaimniecības tagadējās Zolitūdes un Mūku ielas apkaimē uz dienvidiem no Rikšotāju laukuma. Zolitūdes muiža bija tā laika izpriecu, atpūtas muižiņa ar savu saimniecību, parku un oranžēriju, kurā tika audzēti no Pēterburgas atvestie koki. 1924. gada 24. februārī Saeimas pieņemtais likums par Rīgas pilsētas administratīvajām robežām juridiski apstiprināja jaunās robežas. Pilsētas robežās tika iekļautas plašas teritorijas Pārdaugavā, tajā skaitā Bolderāja, Daugavgrīva, Kleisti, Buļļu un Solitūdes muižas, Lielā un Mazā Dammes muiža, Anniņmuiža, Šampēteris. Pirmās Latvijas brīvvalsts laikā tika realizēta agrārā reforma, kur līdz ar Agrārās reformas likuma pieņemšanu deva iespēju Latvijas pilsētām, tajā skaitā, Rīgai, iegūt tiesības paplašināt savus novadus, zemes ar valdības palīdzību, tas ir, tiesības atsavināt muižas zemes Rīgas administratīvajās robežās. 20. gadsimta sākumā Zolitūdes teritorijai bija raksturīga individuālo un vienģimeņu māju apbūve kvartālā starp Zolitūdes, Rikšotāju, Apuzes un Gramzas ielu. Vēlāk šī gadsimta 30. gados tiek būvētas arī divstāvu vairākdzīvokļu ēkas.
Padomju periodā Zolitūdes apkaime tika iekļauta Ļeņina, pēcāk Ļeņingradas rajonā. Ļeņina rajonam raksturīga mazstāvu apbūve un nelieli zaļi dārzi un plaši neapbūvēti laukumi, jo 50. gados Zolitūdē vēl tika būvētas individuālās vienģimeņu ēkas. Masveida dzīvojamās apbūves rajoni veidojās teritorijās ar jau esošu ekstensīvo mazstāvu apbūvi, kā arī dārziņu un no apbūves brīvajos rajonos, tādos kā Zolitūdē, Imantā un citos.
Daudzstāvu dzīvojamā apbūve
Zolitūdes plānojuma pamatā ir gājēju ielas, orientētas uz dzelzceļa stacijām — "Imantu" un "Zolitūdi". Iezīmējas ēku grupu lokveida struktūras, kas veido plašus, pusnoslēgtus iekšpagalmus. Zolitūdes, Ruses, P. Lejiņa un A. Bieziņa ielu apbūvē ir perimetrālās apbūves iezīmes. Sākotnēji Zolitūdē tika paredzēti 4 mikrorajoni, bet mikrorajonu plānojums bija saistīts ar metro līnijām, kuras bija paredzēts izveidot, līdz ar to šī iemesla dēļ tika grozīta Zolitūdes apbūves struktūra pārstrādāts rajona plānojums — sākotnēji plānoto četru mikrorajonu vietā tika izbūvēti trīs.
Zolitūdi kā dzīvojamo rajonu bija plānots paplašināt ar jaunajiem namiem, sasniedzot apvienošanos ar Šampēteri un Pleskodāli. Līdz ar PSRS sabrukumu, Ļeņina rajons tika pārsaukts par Zemgales priekšpilsētu, kurā ietilpst arī Zolitūde. Mūsdienu pilsētvidē abu iepriekšminēto Šampētera un Zolitūdes muižu kompleksi nav saglabājušies, bet muižu nosaukumi saglabājušies toponīmijā, tomēr kā asociatīvais moments ar šo apkaimi saistās Padomju laikā uzceltais Zolitūdes daudzstāvu paneļēku dzīvojamais masīvs.
Ģeogrāfija
Minimālais apkaimes reljefa virsmas augstums ir 8 metri virs jūras līmeņa, bet maksimālais augstums 11 metri virs jūras līmeņa. Kopumā Zolitūdes apkaimei raksturīgs izteikti līdzens reljefs, kura lielākā daļa atrodas 8—9 metru augstumā v.j.l. bez izteiktiem pacēlumiem. Relatīvi augstākā teritorijas daļa atrodas gar Zolitūdes apkaimes Z robežu un DA stūrī. Visa Zolitūdes apkaimes teritorija ietilpst Pārdaugavas plakanā līdzenuma ģeomorfoloģiskajā mikrorajonā, kas ir pārsvarā plakans, vietām lēzeni viļņots smilšains līdzenums.
Sabiedriskais transports
Zolitūdes mikrorajonā kursē šādu maršrutu sabiedriskais transports:
{{columns |width=300px
Elektrovilciens
}}
Kalvu ezers
Kalvu ezers ir nosaukums, kādā var saukt šādus Latvijas ezerus:
Ozolu zilspārnu koksngrauzis
Ozolu zilspārnu koksngrauzis (la) — transpalearktiskā polimorfiska koksngraužu vaboļu suga.
Imago 6—16 mm garš. Ola 1 mm gara un 1,5 mm diametrā. Kāpurs 10—18 mm garš un tā galvas platums ir līdz 2,1 mm. Kūniņa līdz 9 mm gara un tās vēderiņa platums līdz 2,8 mm.
Kāpuri attīstās zem lapu koku mizas vai koksnē: dažreiz izraisa koksnes mehāniskus bojājumus. Pieaugušas vaboles sastopamas no maija līdz augustam. Ģenerācija turpinās gadu (dienvidu areālā ) vai divus (ziemeļu areālā).
Siņicina iela
Ielu savienojumi
Siņicina iela ir savienota ar:
One.lv
One.lv bija lielākā tiešsaistes sociālā tīkla tīmekļa vietne krievvalodīgai auditorijai Latvijā ,kurā reģistrēto lietotāju skaits pārsniedza 850 000. Lietotāji piedalās diskusijās, veido interešu grupas, apmainās ar fotogrāfijām. Aktīvākie One.lv lietotāji bija vecumā no 16 līdz 35 gadiem.
Sociālo tīklu One.lv attīstīja Forticom Grupa, bet konsultācijas reklāmdevējiem par sociālā tīkla sniegtajām iespējām sniedza Progression — Forticom Grupas interneta mārketinga kompānija, kas uzņēmumiem Baltijā nodrošina komunikāciju ar krievvalodīgo auditoriju, izmantojot Forticom Grupa lokālos sociālos tīklus Centrāleiropā, Austrumeiropā un Krievijā, kuros ir vairāk nekā 55 miljoni reģistrēto lietotāju.
Kā slēgšanas iemesls nosaukts « tikai un vienīgi resursu jautājums - pienācīga servisa līmeņa uzturēšanai nav iespēju». Portālu slēdza 2013.gada 31.janvārī.
Pidvoločiskas rajons
Pidvoločiskas rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Husjatinas, Terebovļas, Ternopiļas, Zbaražas un Laņivcu rajoniem, kā arī Hmeļņickas apgabala Voločiskas rajonu.
Rajona centrs Pidvoločiskas pilsētciemats, bet rajona teritorijā atrodas Skalatas pilsēta.
Pitkērna
Pitkērna salas (pitkērniešu: Pitkern Ailen), oficiāli sauktas par Pitkērnas, Hendersona, Djusī un Oeno Salām, ir četru vulkānisku salu grupa Klusā okeāna dienviddaļā. Visu salu kopējā platība ir 47 kvadrātkilometri.
Salas ir pēdējās atlikušās Lielbritānijas aizjūras teritorijas no agrākās Britu kolonijas Klusajā okeānā. No visām salām apdzīvota ir tikai Pitkērnas sala, kuras lielums ir 3,6 kvadrātkilometri un tā ir otrā mazākā no salas grupas. Ar 47 iedzīvotājiem, tā ir pēc iedzīvotāju skaita pati mazākā starp valstīm un teritorijām pasaulē.
Laimas pulkstenis
"Laimas" pulkstenis ir viens no Rīgas slavenākajiem simboliem. Tas uzbūvēts pēc pilsētas vadības vēlmes, lai cilvēki nekavētu darbu, 1924. gadā pēc arhitekta Artura Medlingera projekta un sākotnēji tautā saukts Saeimas deputāta Veckalna vārdā, kurš izvirzīja tieši pretējo postulātu: pulkstenis pilsētniekiem vajadzīgs, lai tie neierastos darbā par ātru. 1930. gadu sākumā nesis saldumu ražotāja "Riegert" reklāmu, bet pēc tā pievienošanas izveidotajai "Laimai" 1936. gadā izdekorēts ar tās simboliku. Pēc Otrā pasaules kara pulkstenis kādu laiku tika izmantots kā varas iestāžu politinformācijas stends. Laukums pie Laimas pulksteņa ir viena no populārākajām tikšanās vietām gan rīdzinieku, gan Rīgas viesu vidū. 1999. gadā tas tika pilnībā rekonstruēts par AS "Laima" līdzekļiem. 2007. gada martā tam veikts kosmētiskais remonts. 2009. gada augustā atjaunoti sānu paneļi un pārkrāsota pamatne. 2017. gada 29. decembrī zīmols “Laima” par godu Latvijas simtgadei atklāja atjaunotu “Laimas” pulksteni, piešķirot tam jaunu izskatu.
Atjaunotā “Laimas” pulksteņa korpusa detaļas ir no nerūsošā tērauda, kas krāsotas tumši brūnā — šokolādes krāsā. Izgaismotajai daļai ir izmantots dzidrinātais stikls, bet apgaismojumam īpaši LED gaismekļi. Pulkstenī ir iebūvēta jauna akustiskā sistēma, kas speciāli projektēta un ražota tepat Latvijā. Papildus tam pulkstenī ir iebūvēti 4 LED ekrāni, kas atrodas zem ciparnīcu korpusa.
Viena no pulksteņa jaunajām funkcijām bija laika atskaites veikšana līdz Latvijas simtgadei — 2018. gada 18. novembra plkst. 17:00, kad Rīgas pilsētas II teātra ēkā (tagad — Latvijas Nacionālais teātris) tika parakstīta Latvijas Valsts deklarācija un pasludināta Latvijas Republikas suverenitāte. “Laimas” pulkstenis katrā apaļajā stundā atskaņo kādu no 24 iecienītām Raimonda Paula melodijām, kuras 2017. gada novembrī speciāli iespēlējis pats autors.
Ēku koksngrauzis
Ēku koksngrauzis (la) — koksngraužu vaboļu suga, kura rada tehniskus koksnes bojājumus.
Imago 7—21 mm garš. Ola 2 mm garumā un 0,5 mm diametrā. Kāpurs 14-25 mm garš un Vēderiņš 7 mm plats.
Kāpuri attīstas stiprā sausā skujkoku koksnē. Ģenerācija turpinas no diviem līdz četriem gadiem. Pieaugušas vaboles sastopamas no maija līdz augustam.
982. gads
982. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Celmiņa 1. Ministru kabinets
Hugo Celmiņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no līdz.
Google tulkotājs
Google tulkotājs ir Google piedāvāts uz statistikas bāzēts daudzvalodu bezmaksas mašīntulkošanas tīmekļa pakalpojums. To var izmantot teksta fragmentu, dokumentu vai tīmekļa lapu tulkošanai citā valodā.
Pakalpojums parādījās 2007. gadā. Pirms tam Google izmantoja uz SYSTRAN balstītu tulkošanas mehānismu, ko izmanto citi tulkošanas pakalpojumi kā Babel Fish, AOL un Yahoo.
Afganistānas futbola izlase
Afganistānas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Afganistānu starptautiskās futbola sacensībās. Afganistānas futbola izlasi pārvalda Afganistānas Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1941. gadā pret Irānu. Salīdzinājumā ar citām valstīm, Afganistānas futbola izlase reti kad piedalās starptautiskās spēlēs. Laikaposmā no 1996. līdz 2001. gadam, kad Afganistānā valdīja Taliban režīms, futbola spēles popularitāte tika slāpēta. Afganistānas izlase no 1984. līdz 2003. gadam neaizvadīja nevienu starptautisko spēli.
Ultrazaurs
Ultrazauri ir zauropodu apakšdzimtas ģints. Tie ir vieni no lielākajiem dinozauriem. Šo dinozauru fosilijas tika atklātas Dienvidkorejā. Taču vēlāk tā fosilijas tika atrastas arī Ziemeļamerikā. Ultrazauri dzīvoja Juras laikmetā periodā. Pēc atrastajiem kauliem ir izdarīti secinājumi, ka tā garums bija ap 30 metriem un tie spēja izaugt pat 18 m augstumā. Saskaņā ar novērtējumiem, tā masa varēja sasniegt 130 tonnas, kas to padara par vienu no vissmagākajiem dzīvniekiem, kādi jebkad ir dzīvojuši uz Zemes.
Forticom Grupa
Forticom Grupa ir Latvijā bāzēts IT uzņēmums, kas attīstīja lokālos sociālos tīklus Centrāleiropā, Austrumeiropā un Krievijā. Forticom Grupas attīstītie sociālie tīkli ir One.lv, One.lt, Videogaga.lv, Videogaga.lt, Odnoklassniki.ru, Nasza-klasa.pl, kuros ir vairāk nekā 55 miljoni reģistrēto lietotāju.
Latvijā Forticom Grupa darbojas kopš 1999. gada un attīstīja projektus One.lv un Videogaga.lv.
Forticom Grupas interneta mārketinga kompānija Progression uzņēmumiem Baltijā nodrošina komunikāciju ar krievvalodīgo auditoriju, izmantojot Forticom Grupas lokālos sociālos tīklus Centrāleiropā, Austrumeiropā un Krievijā.
Videogaga
Forticom Grupas attīstītie video portāli Latvijā un Lietuvā ir Videogaga.lv un Videogaga.lt.
Enrike Bernoldi
Enrike Antoniu Langue e Silveriu de Bernoldi (pt; dzimis, Kuritibā, Brazīlijā) ir brazīliešu sacīkšu pilots, kurš agrāk ir piedalījies Formula 1 čempionātā. Pašlaik Bernoldi ir Indy Racing League pilots.
F1 pasaulē Bernoldi tika ar Sauber starpniecību, jo brazīlietis 1999. un 2000. gados testēja Sauber. . gadā Bernoldi kļuva par Arrows pamatsastāva pilotu un viņa pirmais komandas biedrs bija Joss Verstapens. Viņu ievēroja, kad viņš 35 apļus (gandrīz pusi sacīkstes) spēja noturēties priekšā McLaren komandas pilotam un titula pretendentam Deividam Kulthārdam. Pēc sacensībām komandas darbinieki paziņoja, ka Bernoldi nekad nebūs labs pilots, bet Kulthārds viņu nosauca par idiotu. Viņa sniegums bija pietiekami labs, lai. gadā kopā ar Heincu Haraldu Frencenu viņš turpinātu braukt Arrows. Komanda sezonas vidusdaļā bankrotēja un Bernoldi palika bez komandas. . gada vidū viņš testēja BAR, bet 2007. gadā viņš brauca Stock Car Brasil. Sākot ar 2008. gadu Bernoldi piedalās Indy Racing League sacīkstēs.
Lubānas iela (Rēzekne)
Lubānas iela atrodas Rēzeknes Centra rajonā. Tā sākas pie dzelzceļa sliežu ceļa, kas savieno stacijas Rēzekne I un Rēzekne II un beidzas 90 metrus pēc krustojuma ar Upes ielu. No Lubānas ielas nobeiguma paveras skats uz Olimpisko centru. Kopējais ielas garums ir 1,65 km, to klāj asfalta segums.
Ielu savienojumi
Lubānas iela ir savienota ar šādām ielām:
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācija
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācija ir spēļu kopums, kas noteiks tās atlikušās 14 komandas, kuras piedalīsies 2012. gada Eiropas čempionātā futbolā. Polija un Ukraina jau ir kvalificējušās čempionātam, kā rīkotājvalstis.
Kvalifikācijas kārtība
Kvalifikācijas kārtība tika paziņota. 51 no 53 UEFA dalībvalstīm (izņemot abas rīkotājvalstis) piedalīsies kvalifikācijā. Komandas tiks sadalītas 9 kvalifikācijas grupās - sešas grupas (no A līdz F) pa sešām komandām, trīs grupas (no G līdz I) pa piecām komandām. Katra komanda aizvadīs vienu mājās un vienu izbraukuma spēli pret katru savas kvalifikācijas grupas komandu. Spēles notiks no 2010. gada septembra līdz 2011. gada novembrim. Čempionātam kvalificēsies: Nosakot otrās vietas ieguvējus, netiks ņems vērā rezultāti pret grupas pēdējās vietas ieguvēju, jo 5 grupās ielozētas 6, bet pārējās 3 kvalifikācijas grupās - 5 komandas.
Kvalifikācijas grupas
Komandas ielozēs kvalifikacijas grupās no 6 groziem. Komandas grozos sadalītas pēc reitinga kāds katrai komandai bija pēc 2010. gada Pasaules čempionāta kvalifikācijas spēļu beigām -. Komandas grozos sadalītas šādi - 1. līdz 5. grozs - 9 komandas katrā un 6. grozā - 6. komandas. Pašreizējie Eiropas čempioni - Spānija - ielozēti 1. grozā. Latvijas futbola izlase ielozēta 4. grozā. Kvalifikācijas grupu izloze notika Polijā. Pirmās kvalifikācijas spēlēs tiks aizvadītas 2010. gada septembrī. Pirms izlozes UEFA paziņoja, ka politisku iemeslu dēļ, vienā kvalifikācijas grupā nespēlēs Krievijas un Gruzijas (Dienvidosetijas konflikta dēļ), kā arī Armēnijas un Azerbaidžānas (Kalnu Karabahas konflikta dēļ) izlases. Izlozes laikā Armēnija un Azerbaidžāna tika ielozētas A grupā, UEFA Armēnijas izlasi pārvietoja uz B grupu, lai neatkārtots 2008. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas situācija, kad abas izlases atteicās spēlēt savstarpējās spēles.
2. vietu ieguvēji
Grupu 2. vietu ieguvēju ranga netiek ieskaitītas komandu spēles pret 6. vietas komandu, jo 3 grupās spēles tikai 5 komandas. Zviedrijas izlase kā labāka otro vietu ieguvēja automātiski kvalificējās finālturnīram - atlikušās 8 komandas aizvadīja izslēgšanas spēles
Play-off kārta
🇹🇷 turkey 0-3  (0-3;0-0)
🇪🇪 estonia 1-5 🇮🇪 ireland (0-4;1-1)
🇨🇿 czech republic 3-0 🇲🇪 montenegro (2-0;1-0)
17. autobusu maršruts (Rēzekne)
17. autobusu maršruts Rēzeknē var būt:
Tjudoru dinastija
Izcelsme
Cēlušies no Velsas. Bija saradojušies ar Lankasteru dzimtu (Ovens Tjudors aprecējās ar Henrija V atraitni karalieni Katrīnu, līdz ar to viņu dēli — Edmunds un Džaspers, - bija Henrija VI pusbrāļi; Edmunds Tjudors apprecēja Lankasteras hercoga Ģentes Džona mazmeitu Margaritu Bofortu — tas viss ļāva pretendēt uz troni un uzskatīt Jorkus par uzurpatoriem).
Ričmondas grāfa Edmunda Tjudora (Edmund Tudor, 1st Earl of Richmond) un Margaritas Bofortas (Lady Margaret Beaufort) dēls Henrijs, izmantojot smago situāciju karalistē, izsēdināja savu algotņu karaspēku Velsā, devās iekšā iekšzemē, kaujā pie Bosvortas sakāva karali Ričardu III (kurš kaujā krita) un 1485. gada 22. augustā kronējās par karali.
Tjudoru roze
1485. gadā Henrijs Tjudors pēc uzvaras pār Jorku namu un kronēšanas par karali, par miera zīmi Lankasteru nama ģerbonim, kuru rotāja sarkana roze, pievienoja Jorku nama balto rozi. Kopš tā laika Tjudoru roze - dubultā sarkanbaltā roze- ir Anglijas karaļa varas simbols.
Tjudori Anglijas tronī
Elizabete I mira, neatstājot pēcnācējus. Tuvākais radinieks, t.i. nopietnākais pretendents uz troni bija Skotijas karalis Džeimss I Stjuarts (Iacobus VI Stuart, James I of England, 1566.-1625.) — Anglijas tronī kāpa Stjuartu dinastija.
Jaguar Cars
Jaguar Cars Limited ir britu autobūves kompānija, kas specializējas luksusa klases vieglo automobiļu ražošanā. Kopš 2008. gada kompānija pieder Indijas uzņēmumam Tata Motors. Kompānijas galvenais birojs atrodas Koventrijā.
Austrumtimoras futbola izlase
Austrumtimoras futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Austrumtimoru starptautiskās futbola sacensībās. Austrumtimoras futbola izlasi pārvalda Austrumtimoras Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 2003. gadā pret Šrilanku. Austrumtimoras futbola izlase pievienojās FIFA 2005. gada 12. septembrī. Pirmo uzvaru izcīnīja pret Kambodžu ar 5:1.
Benediktiešu ordenis
Svētā Benedikta ordenis (saīsinājums: OSB) ir senākais katoļu mūku ordenis, dibināts 6. gadsimtā. Devīze: "Lūdzies un strādā".
2004. gadā benediktiešu ordenis apvienoja 7798 mūkus, t. sk. 4344 priesterus, 344 klosterus, 21 kongregāciju un 6 neatkarīgus klosterus. Organizāciju vada uz 8 gadiem ievēlēts virsabats, kurš pārstāv benediktiešus pie Svētā Krēsla, taču kuram nav tiesību atcelt un iecelt klosteru vadītājus.
Ordeņa darbības pamatvirzieni ir lūgšanas, zinātne, māksla un evaņģelizācija (misionārisms).
Svētais Benedikts
Sv. Benedikts no Nursijas (Sanctus Benedictus de Nursia; ap 480–547), benediktiešu ordeņa dibinātājs, uzsāka eremīta (vientuļnieka) dzīvi Apenīnu kalnu klints alā pie Subiako. Kad Benedikta uzturēšanās vieta kļuva zināma, pie viņa sāka plūst ļaudis, lūdzot padomus un mierinājumu. Ap 529. gadu kopiena pārcēlās uz ostgotu nesen nopostīto Montekasīno (aptuveni 130 km uz dienvidaustrumiem no Romas), kur sagrāva Apolona templi, tā vietā nodibinot klosteri. Te sv. Benedikts sarakstīja pirmo regulu, t.i., mūku kopienas dzīvesveida reglamentu (statūtus).
Ap 577. gadu klosteri nopostīja langobardi, savukārt dzīvi palikušie mūki izklīda pa visu Eiropu, dibinot jaunas kopienas. Pāvests Gregors Lielais nosūtīja 40 benediktiešu mūkus uz Angliju. Tie lika pamatus Vestminsteres, Kenterberijas un Jorkas bīskapijām.
1893. gadā pāvests Leons XIII visus benediktiešu klosterus un kongregācijas apvienoja t. s. Benediktiešu konfederācijā.
Ieguldījums kultūrā
Benediktiešu ordenis ir būtiski ietekmējis visu kristīgo kultūru. Tas ir dāvājis baznīcai vairāk nekā 20 pāvestus, simtiem kardinālu un tūkstošiem bīskapu. Baznīca ir mantojusi benediktiešu mūku pārrakstītās grāmatas. Mūku darbs ir sekmējis arī Eiropas saimniecisko attīstību.
Benediktiešu klosteros tika izveidotas plašas bibliotēkas, kur pēc m.ē. pirmajos gadsimtos ilgušā antīkā kultūras mantojuma iznīcināšanas tika apkopoti saglabājušies antīkās literatūras manuskripti. Bez tam līdz pat dominikāņu ordeņa izveidošanai benediktieši nodrošināja tās pieticīgās izglītības iespējas, kādas Eiropā pastāvēja viduslaikos: benediktiešu klosteros pārrakstīja manuskriptus, rakstīja hronikas, apmācīja jauniešus. Pie klosteriem tika veidoti amatnieku tirgi, slimnīcas.
Liķieris Benedictine
Dzēriena recepti 1510. gadā izveidoja Fekamas (Fecamp) klostera mūks Bernardo Vinčelli. Sākotnēji liķieris tika lietots kā zāles pret malāriju. 1863. gadā senā recepte tika atkal atrasta klostera bibliotēkā, un drīz vien tika atsākta liķiera ražošana. Dzēriens satur kadiķi, mirres, krustnagliņas, kardamonu, kanēli, vaniļu, tēju, medu un citas sastāvdaļas. Labi sabalansēts, ar sarežģītu struktūru, un baudītājs var labi sajust daudzo sastāvdaļu nianses, īpaši vaniļas akcentu pēcgaršā. Uz katras īsta benediktīna pudeles ir abreviatūra D.O.M. (Deo Optimo Maximo — 'Dievam vislabākajam, visdiženākajam') un sarkana vaska zīmogs.
Latvijas Mobilais Telefons
SIA Latvijas Mobilais Telefons (LMT) ir Latvijas mobilo sakaru operators. Tas dibināts 1992. gadā un bija pirmais mobilo sakaru operators valstī. 2021. gadā LMT pakalpojumus lietoja 1,33 miljoni klientu Latvijā. 2010. gadā LMT tika atzīts par ceturto vērtīgāko uzņēmumu Latvijā.
LMT ir meitas uzņēmums Santa Monica Networks, kas darbojas ar datu pārraides tīkliem un IT drošības risinājumiem Baltijas valstīs.
Vēsture
Dokumenti par SIA "Latvijas mobilais telefons" dibināšanu parakstīti 1991. gada 29. oktobrī. SIA dibināta kā kopuzņēmums ar Swedish Telecom International AB un Telecom Finland. Reģistrācijas maksa sākumā bija 40 dolāri, mēneša abonēšanas maksa 20 dolāri, bet maksa par sarunas minūti sistēmā NMT-450 — 1,5 līdz 3 dolāri.
2001. gadā Rīgā, Ropažu ielā 6, tika uzbūvēta LMT galvenā mītne. Ēku projektēja arhitektu biroja TECTUM arhitekti A. Zlaugotnis un I. Bērziņa.
2021. gada 1. jūnijā tika paziņots, ka SIA "Latvijas mobilais telefons" iegādāsies datu pārraides tīklu un IT drošības risinājumu uzņēmumu SIA Santa Monica Networks, kas darbojās arī Lietuvā. SIA Santa Monica Networks īpašnieki līdz tam bija komandītsabiedrība KS EuVECA Livonia Partners Fund I (51,89 %), SIA C 3 (34,68 %), Igaunijas uzņēmums Alkonda OÜ (11,64 %) un vairākas fiziskas personas. Pēc Latvijas un Lietuvas Konkurences padomes atļaujas saņemšanas LMT 11. oktobrī pabeidza Santa Monica Networks iegādi. 2021. gada decembrī Latvijā rīkotās 700 MHz frekvenču izsoles vairākās kārtās LMT par 5,758 miljoniem eiro ieguva lietošanā 700 MHz frekvenču joslas.
LU fonda mecenāts
Latvijas mobilais telefons ir Latvijas Universitātes fonda sudraba mecenāts. Atbalsta LU kopš 2007. gada, ziedojot eksakto zinātņu projektiem un konferenču, forumu nodrošināšanai. Atbalsta virziens ir pētniecība un mācību vides attīstība.
Uzņēmuma daļu īpašnieki
LMT pamatkapitāla daļu īpašnieki ir:
Vadība
Uz 2022. gada decembri LMT valde sastāv no:
Džonijs Herberts
Džons Pols "Džonijs" Herberts (en; dzimis, Romfordā, Apvienotajā Karalistē) ir bijušais sacīkšu pilots, zināms pateicoties savai Formula 1 karjerai.
Astoņdesmito gadu vidū Herbertu daudzi uzskatīja par nākotnes motoru sporta leģendu. Izcīnot uzvaru Formula Ford, viņš pievērsa Edija Džordana uzmanību un kopā viņi izcīnīja uzvaru Formula 3. Viņš piedzīvoja ļoti smagu avāriju Formula 3000 un salauza abas kājas. Lai gan Herberts tik tikko varēja pastaigāt, viņš. gadu uzsāka Formula 1 čempionātā un pat izcīnīja 4. vietu savā debijas sacīkstē. Pēc nespējas kvalificēties Kanādā viņa piedalīšanās sacīkstēs ar Benetton tika pārtraukta. Viņš vēl dažas reizes piedalījās sacensībās ar Tyrrell.
. gadā Herberts sākotnēji atgriezās F3000, taču sezonas beigās uzsāka braukšanu kādreiz tik varenajā F1 komandā Lotus. Pēc gada viņš atkal piedalījās tikai dažās sacīkstēs, taču no. līdz. gadam viņš piedalījās visās sacīkstēs. Pēdējā no šīm sezonām viņš pēc Lotus sabrukuma brauca arī Ligier un Benetton. . gadā uz Herberta formulas atradās numurs "2", jo viņš atgriezās itāļu komandā ar nosaukumu Benetton kā čempiona Šūmahera komandas biedrs. Tajā sezonā Džonijam izdevās ne tikai pirmo reizi kāpt uz pjedestāla, bet arī divas reizes uzvarēt. Tomēr komanda nolēma viņu nepaturēt komandā, tāpēc brits devās uz Sauber, kur aizvadīja trīs sezonas, kāpjot uz goda pjedestāla lietainajā. gada Monako un neparedzamajā. gada.
. gadā ar Stewart Herbertam izdevās izcīnīt uzvaru pārsteidzošajā. . gadā ar Jaguar Džonijs beidza savu karjeru. Viņš piedzīvoja smagu avāriju pēdējā sacīkstē, un ārstam Sidam Votkinsam paziņoja: "Formulā 1 es iekliboju, un šķiet, ka no tās arī izklibošu ārā," ko pēdējais pieminēja savā grāmatā "Viņpus slieksnim". 2006. gadā Herberts uz neilgu laiku atgriezās F1, taču ne vairs kā pilots, bet kā sporta attiecību menedžeris MF1 komandā. Herberts ir arī piedalījies Lemānas sacīkstēs 7 reizes, uzvarot 1991. gadā kopā ar Bertrānu Gašo un Folkeru Veidleru.
Komandleitnants
Komandleitnants ir vecākā virsnieka militāra dienesta pakāpe daudzu valstu jūras spēkos. Tā ir ekvivalenta majora pakāpei sauszemes un gaisa spēkos. Šī dienesta pakāpe seko kapteiņleitnanta pakāpei, un pēc tās ir komandkapteinis. Saskaņā ar NATO Standartizācijas līgumu (STANAG 2116), šai pakapēi ir NATO OF-3 kods.
Latvijas Karaflotē pirms Otrā pasaules kara šādas pakāpes nebija, to ieviesa, atjaunojot Latvijas bruņotos spēkus 1992. gadā. Līdz 2001. gadam šīs pakāpes nosaukums bija "Jūras spēku kapteinis". Komandleitnanta dienesta pakāpi piešķir kapteiņleitnantam ar augstāko izglītību pēc piecu gadu nodienēšanas kapteiņleitnanta pakāpē, ja viņš ir beidzis jaunākā štāba virsnieka kursu.
Gūtmaņa ala
Gūtmaņa ala ir ala Gaujas senlejas labā krasta nogāzē, Siguldā. Tilpuma ziņā (ap 500 m3) lielākā ala Baltijā un visvairāk apmeklētais dabas piemineklis Latvijā, kas ceļotāju vidū bijis iecienīts jau vismaz kopš Zviedru Vidzemes laika 17. gadsimta sākumā. No Gūtmaņa alas iztek neliels strautiņš, kas netālu no alas ietek Gaujā.
Multikolinearitāte
Multikolinearitāte pilna nozīme jeb stingra Multikolinearitāte
Pieņemsim, ka prediktoru matrica sastāv no k+1 prediktora (faktora) X=x(0)+x(1)+...+x(k). Par multikolinearitāti stingra nozīme sauc situāciju, kas prediktoru matricas X kolonnas ir atkarīgas, t.i. eksistē skaitļi v0,v1,...vk tādi, ka vox(0)+v1x(1)+...+vkx(k)=0, turklāt vismaz viens no v0,v1,...vk≠0.
Gūtmaņa ala
Vēsture
Gūtmaņa ala pirmoreiz rakstiski minēta vācu valodā 1774. gadā, bet 1869. gada 13. augustā par to „Baltijas Vēstnesī” ir pirmās rakstiskās ziņas latviski :
Multikolinearitāte
Pilnas Multikolinearitātes gadījumā vismaz vienu no prediktoriem var izteikt, ka pārējo prediktoru lineāru kombināciju. Šajā gadījumā tiek pārkāpts viens no klasiska daudzfaktoru lineāras regresijas modeļa pieņēmumiem: rank(X)=k+1. Statistisko pētījumu praksē pilna multikolinearitāte ir reti sastopama, tas ir saistīts ar to, ka pirmkārt tas ir viegli izvairīties pētījumā plānošanās posmā, izvēloties prediktorus, kuri nav savstarpēji atkarīgi. Bet jābūt labi pazīstams no kurienes rodas mainīgie, lai nerodas situācija, ka mainīgais ir citu mainīgo summa utt. Otrkārt, ja teorētiski multikolinearitāte pastāv, praksē parasti mērījumi ir ar kļūdām, pateicoties kuram pilnas multikolinearitātes nebūs, tāpēc prakse bieži sastopams ir daļēja multikolinearitāte, t.i. lineāra nozīme, kas aptuveni būs vienāda ar 0.
Tātad ar multikolinearitāti mēs sapratīsim neatkarīgo mainīgo saistību. Gadījumā ja regresijas dati nav iegūti no speciāli plānota eksperimenta, neatkarīgie mainīgie tipiski ir saistīti. Tāpēc jautājums ir par multikolinearitāti nevis par tas klātbūtni, bet par tas pakāpi.