cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liutprands
Kad 726. gadā Bizantijas imperators Leons III Izaurs sāka ikonoklasma kustību, Liutprands uzbruka Bizantijas īpašumiem Itālijā, ieņemot Emīliju. 728. gadā ar Romas pāvestu Gregoru II noslēdza t.s. Sutru dāvinājumu, piešķirot pāvestam zemes ap Romu, tādejādi likdams pamatus Pāvesta valstij. Liutprands ieņēma Korsiku, lai aizsargātu to no mauru izbrukumiem no Baleāru salām. Tika atvairīti slāvu uzbrukumi Friuli. Liutprands nodibināja draudzīgas attiecības ar franku valdnieku Kārli Martelu, palīdzēdams tam cīņā pret mauriem. 735./36. gadā, sakarā ar slimību, piekrita, ka Hildeprands tika iecelts par līdzvaldnieku. Cīnījies pret Romas pāvestu Gregoru III, aplenkdams Romu.
27. trolejbusu maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Stacijas laukums''' trolejbusi kursē pa šādām ielām: Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela un Marijas iela.
Virzienā Stacijas laukums — '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā)''' trolejbusi kursē pa šādām ielām: Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela un Buru iela.
Virzienā Ziepniekkalns — '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā)''' trolejbusi kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Vienības gatve un Jelgavas iela.
Maršruta ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Stacijas laukums ir 7 pieturas, savukārt virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Ziepniekkalns''' ir 12 pieturas.
Virzienā Stacijas laukums — '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) ir 8 pieturas, turpretī virzienā Ziepniekkalns — 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā)''' - 12 pieturas.
Virzienā Stacijas laukums — Ābolu iela trolejbusi kursēja šādās ielās: 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela, Buru iela, Jelgavas iela un Vienības gatve.
Virzienā Ābolu iela — Stacijas laukums trolejbusi kursēja šādās ielās: Vienības gatve, Jelgavas iela, Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala un 13. janvāra iela.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Centrālā Stacija (pārdēvēta par Stacijas laukums )
Stockmann centrs (pārdēvēta par Autoosta )
Rīgas Tehniskā Universitāte (pārdēvēta par Ratslaukums T.8)
Ratslaukums (galapunkts slēgts T.8)
Akmeņu iela (pārdēvēta par Nacionālā bibliotēka )
Radiorūpnīca (pārdēvēta par  Laikraksts Diena  T.8)
Laikraksts Diena (pārdēvēta par Kīleveina grāvis )
DzKR (pārdēvēta par Celtniecības pasaule T.8)
Celtniecības pasaule (pārdēvēta par Mūkusala )
Robežu iela (pārdēvēta par Robežu iela / Bērnu slimnīca T.8)
Ābolu iela D/P (galapunkts slēgts)
Ozolciema iela 18 (pārdēvēta par Īslīces iela )
1905. gada revolūcija Latvijā
Latviešu anarhisti ārzemēs
Latviešu anarhisti līdz pat Pirmajam pasaules karam izdeva periodiskos izdevumus „Melnie Smiekli” Rīgā (1907), „Naids” Mančestrā un Parīzē (1908), „Brīvība” Ņujorkā (1908—1913), „Melnais Karogs” Ņujorkā un Parīzē (1911—1914).
Sekas
Muižniecība Baltijas guberņās saglabāja savas pamatprivilēģijas, Vidzemes un Kurzemes landtāgi joprojām palika augstākās pašvaldības iestādes. Tomēr mazinājās pārkrievošana, Latgalē tika atcelts drukas aizliegums. Tautskolās drīkstēja mācīt latviešu valodā, bet to atcēla 1913. gadā. LSDSP pasludināja par legālu partiju.
Nikolajs II parakstīja īpašu rīkojumu („ukazu”), kas atļāva veidot kooperācijas Baltijas guberņās. Vācu zemes bankai atņēma monopoltiesības, izveidoja Rīgas Lauksaimnieku centrālbiedrību.
Sandis Valters
Sandis Valters (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja uzbrūkoša aizsarga pozīcijā, bija Latvijas basketbola izlases dalībnieks. Deviņkārtējs Latvijas Basketbola līgas čempions.
Karjera
Profesionāļa karjeru sācis 1994. gadā Brocēnu komandas sastāvā, kur spēlējot S. Valters kļuva par pieckārtēju LBL čempionu, vēlāk čempiona titulu ieguvis arī ASK Rīgas, Rīgas VEF un BK Ventspils sastāvā. Spēlējis arī ārvalstu klubos: Vācijā, Ukrainā, Itālijā.
Latvijas izlasē debitējis. Kopā ar Latvijas izlasi ir izcīnījis 14. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā un 13. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā. Komandā un valstvienībā spēlēja ar 10. numuru.
Pēdējais pārstāvētais klubs bija BK Ventspils.
Privātā dzīve
Sanda brālis Kristaps Valters arī ir bijušais basketbolists un Latvijas izlases dalībnieks, savukārt tēvs Valdis Valters 1980. gados bija viens no Eiropas labākajiem basketbolistiem, pazīstams arī kā treneris, sporta organizators un komentētājs.
Sandis bija precējies ar Katrīnu Valteri, laulībā dzimusi meita. Savukārt no attiecībām ar modeli Elīzu Kaurāti ir divi bērni. Pēc karjeras beigām strādā Floridā, ASV.
Zeņit 1. pakāpe
'''Zeņit 1. pakāpe''' – raķešpakāpe, kuru izmanto nesējraķetēs Zeņit kā pirmo pakāpi.
Pakāpē tiek izmantots dzinējs RD-171.
Pakāpe izmantota modifikācijās:
Savvaļas kaza
Savvaļas kaza jeb Persijas savvaļas kaza (Capra aegagrus) ir vidēja auguma kazu ģints (Capra) dzīvnieks, kas pieder pārnadžu kārtas (Ruminantia) dobradžu dzimtai (Bovidae). Savvaļas kaza ir mājas kazas (Capra aegagrus hircus) priekštece.
Izplatība
Savvaļas kazas dabīgais izplatības areāls aptver Armēniju, Azerbeidžānu, Gruziju, Irānu, Pakistānu, Krievijas dienviddaļu, Turciju un Turkmenistānu. Afganistānas un Irākas populācijas, iespējams, ir izmirušas. Kādreiz savvaļas kazas bija sastopamas arī Jordānijā, Libānā, Izraēlā un Sīrijā. Ģenētiskajos pētījumos ir noskaidrots, ka savvaļas kazu populācijas, kuras sastopamas Vidusjūras salās, kā Krētā, Kiklādu un Ziemeļsporādu salās nav īstas savvaļas kazas, bet gan savvaļā savairojušās mājas kazas.
Izskats
Savvaļas kaza ir vidēji liels zīdītājs, ar kompaktu ķermeņa uzbūvi. Tās ķermeņa garums ir 120 - 160 cm, augstums skaustā 70 - 100 cm, svars 25 - 95 kg. Tēviņi ir krietni lielāki un masīvāki nekā mātītes. Abiem dzimumiem ir ragi, bet tēviņiem tie ir gari, arkveidīgi un slīpi izvērsti uz āru. Sejas matojums savvaļas kazai ir melns, turklāt tēviņiem ir arī gara, melna bārda. Kažoka pamatkrāsa ir gaiši dzeltenbrūna vai pelēkbrūna, ar melnu vai tumši brūnu svītru pār muguru no galvas līdz astei, ar svītru pāri pleciem un svītru gar sāniem visā garumā, tādā pašā tumšā krāsā ir aste, krūtis un kājas līdz ceļgaliem. Kāju lejasdaļa ir balta vai gaiši dzelgana ar melnām, vertikālām svītrām. Gaiši laukumi ir arī ap acīm.
Uzvedība un barība
Savvaļas kaza ir zālēdāja, tā barojas ar jebkādiem augiem un krūmu zariem. Tā mājo kalnainos apvidos, kur aug dažādi krūmi, skujkoki un sausu biotopu augi. Savvaļas kaza izvairās no cilvēku tuvuma un apdzīvotām vietām. Ganīties tā dodas agri no rīta vai vēlu vakarā. Pa dienu tā meklē ēnainu vietu zem kādas klints radzes vai alu, kur atpūsties un nosnausties. Parasti tā atpūšas tādā vietā, kura ir ne tikai ēnaina, bet arī no tās var labi pārskatīt apkārtni.
Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 1,5 - 2,5 gadu vecumā, tēviņi 3,5 - 4 gados. Riesta laikā no decembra vidus līdz janvāra beigām nobriedis un spēcīgs āzis no kazu bara padzen visus jaunos tēviņus. Grūsnības periods ilgst 170 dienas. Parasti piedzimst viens mazulis, bet diezgan bieži dzimst arī dvīņi. Jau pēc piedzimšanas tas uzreiz var sekot savai mātei. Māte to zīda ar pienu 6 mēnešus.
Klasifikācija
Savvaļas kazai, neņemot vērā Vidusjūras pasugas, ir 5 pasugas:
Vidusjūras pasugas
Ir zinātnieki, kas mājas kazu uzskata par sugu un sauc to par Capra hircus, bet Vidusjūras savvaļas kazas par mājas kazas pasugām, saucot tās par Capra hircus pictus, un Capra hircus cretica, utt.
Bicepss
Bicepss var būt:
Augšdelms
Augšdelms ir rokas proksimālā daļa no pleca līdz elkonim. Pleca locītavā tas savienojas ar pleca joslu, bet elkoņa locītavā ar apakšdelmu.
Anatomija
Augšdelma skeletu veido augšdelma kauls (humerus), kuru pārklāj mīkstie audi - muskuļi, saistaudi, nervaudi, asinsvadi un limfvadi. Augšdelmam izšķir priekšējās un mugurējas grupas muskuļus:
Spacehab
Spacehab ir modulis, kas paredzēts kosmosa kuģiem Space Shuttle, un kalpo kā laboratorija vai kravas modulis. Moduli pēc NASA pasūtījuma 1980. gados izstrādāja kompānija Spacehab, Inc.
Spacehab ir cilindra veida ar alumīnija korpusu. Tas ir hermētisks, kurā iebūvētas dzīvības nodrošināšanas sistēmas, lai tajā varētu uzturēties kosmonauti. Tas tiek ievietots Space Shuttle kravas telpā un ar apkalpes kabīni tiek savienots ar tuneli. Pavisam tika izveidotas četras moduļa modifikācijas: kravas vienkāršais modulis (Logistics Single Module, LSM), pētnieciskais vienkāršais modulis (Research Single Module, RSM), kravas dubultais modulis (Logistics Double Module, LDM), pētnieciskais dubultais modulis (Research Double Module, RDM). Dubultais modulis sastāvēja no diviem vienkāršajiem moduļiem.
Ar dubulto kravas moduli var nogādāt 4,5 t kravu. Tukša dubultā moduļa masa ir 4,5 t, garums — 6,1 m, platums — 2,27 m, augstums — 3,4 m, tilpums — 62,3 m³.
Sākotnēji Spacehab modulis tika izstrādāts, lai nogādātu orbītā zinātnisko aparatūru, lai veiktu pētījumus kosmosā. Modulis kosmonautiem bija kā papildus telpa pētījumu veikšanai.
Spacehab moduļu lidojumi
LSM (Logistics Single Module) — kravas vienkāršais modulis,
RSM (Research Single Module) — pētnieciskais vienkāršais modulis,
LDM (Logistics Double Module) — kravas dubultais modulis,
RDM (Research Double Module) — pētnieciskais dubultais modulis.
2 Gāja bojā Columbia katastrofā
Zeks Rendolfs
Zaharijs Rendolfs (en; dzimis Merionā, Indiānas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja un centra pozīcijā. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Memfisas "Grizzlies".
Pirms NBA karjeras viņš pārstāvēja Mičiganas štata universitātes komandu NCAA turnīrā. 2001. gada NBA draftā viņu izraudzījās Portlendas "Trail Blazers" ar kopējo 19. kārtas numuru pirmajā kārtā. "Trail Blazers" sastāvā spēlēja līdz pat 2006.—2007. gada sezonas beigām, pēc tam piecu sezonu laikiā spēlējis trijos dažādos klubos: Ņujorkas "Knicks", Losandželosas "Clippers" un Memfisas "Grizzlies". "Grizzlies" pārstāv kopš 2009.—2010. gada sezonas. Trīs reizes viņa pārstāvētā komanda iekļuvusi NBA izslēgšanas spēlēs: 2002., 2003. un 2011. gadā. Piedalījies 2010. gada NBA Visu zvaigžņu spēlē. 2004. gadā tika atzīts par līgas progresējušāko spēlētāju.
Buru Delta
Sistēma sastāv no divām dubultzvaigznēm. Spilgtākā no četrām zvaigznēm ir Buru Delta A. Tā ir A tipa galvenās secības zvaigzne ar redzamo spožumu + 2,02m. Pāra otrās zvaigznes Buru Deltas B, redzamais spožums ir + 5,1m. No A komponentes to šķir 2,6 leņķa sekundes.
Otra dubultzvaigzne atrodas 69 leņķa sekunžu attālumā. To veido 11. zvaigžņlieluma Buru Delta C un 13. zvaigžņlieluma Buru Delta D. Vienu no otras tās šķir 6 leņķa sekundes.
Faktu, ka Buru Delta ir aptumsuma maiņzvaigzne, atklāja Galileo kosmiskais aparāts. Ik pēc 45 dienām Buru Deltas spožums uz laiku samazinās par 30%.
Precesijas dēļ, ap 9000. gadu Buru Delta kļūs par dienvidu polārzvaigzni.
Bonifācijs VIII
Bonifācijs VIII (la; dzimis ap 1235. gadu; pilsoniskais vārds — Benedeto Kaetāni (Benedetto Caetani), miris ) bija Romas pāvests no 1294. gada līdz nāvei 1303. gadā.
Pirms pāvesta amata ieņemšanas daudzkārt darbojās kā pāvesta legāts dažādās valstīs. Kļuva par pāvestu pēc Celestīna V atteikšanās no pāvesta amata Neapolē. Bonifācija loma Celestīna atteikumā ir neskaidra.
Neveiksmīgi centās realizēt praksē baznīcas varas pārākuma principu pār valsts varu, tomēr sastapās ar pretestību no Francijas karaļa Filipa IV Skaistā puses. Savstarpējā cīņā par varu beidzās ar franču karaspēka ierašanos pāvesta rezidencē dzimtajā Ananji un pāvesta fizisku ietekmēšanu no franču karaļa padomnieka Gijoma de Nogarē. Īsi pēc tam Bonifācijs VIII mira.
1300. gadā Romā noorganizēja krāšņus svētkus, celdams baznīcas prestižu un iegūdams līdzekļus. Bonifācijs bija Džoto aizbildnis. Izdeva bullu, kurā dibināja slavenāko Romas universitāti — La Sapienza. Kā politiskais pretinieks Dante "Dieviškajā komēdijā" ievietoja Bonifāciju astotajā elles lokā. Bonifāciju savos darbos pieminējuši arī Fransuā Rablē un Džovanni Bokačo.
Mišela Trahtenberga
Mišela Kristīna Trahtenberga (Michelle Christine Trachtenberg; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
Filips Novāks
Filips Novāks (cs; dzimis Česke Budejovicē, Čehijā) ir bijušais čehu hokejists, spēlēja aizsarga pozīcijā. Karjeras laikā aizvadījis 17 spēles Nacionālajā hokeja līgā. Spēlējot Kontinentālās hokeja līgas kluba Maskavas "Dinamo" sastāvā, 2012. un 2013. gadā ieguvis Gagarina kausu.
Spēlētāja karjera
2000. gadā viņu ar kopējo 64. numuru draftēja Ņujorkas "Rangers", bet līdz spēlēšanai klubā viņš nenonāca. 2005.—07. un 2006.—07. gada sezonās Novāks spēlēja arī NHL - 2005.—06. gada sezonā viņš aizvadīja 11 spēlēs Otavas "Senators" rindās, bet 2006.—07. gada sezonā aizvadīja sešas spēles Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā. 2007.—08. gada sezonu Filips aizvadīja Čehijas Ekstralīgas klubā HC České Budějovice.
2009. gada augustā Novāks pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Balašihas "HK MVD", lai gan 2008.—09. gada sezonu aizvadīja citā līgas klubā - Rīgas "Dinamo". 2011.—12. un 2012.—13. gada sezonās, spēlējot Maskavas "Dinamo" rindās, izcīnīja Gagarina kausu. Maskavas "Dinamo" rindās spēlēja līdz pat 2015. gadam, kad pievienojās Bratislavas "Slovan". Sezonas gaitā gan aizsargs tika aizmainīts uz Čeļabinskas "Traktor".
2016.—17. gada sezonu ievadīja Čehijas Ekstralīgas vienībā Pardubices "Dinamo", taču tad atgriezās "Slovan" rindās. Pēc 11 "Slovan" aizvadītām spēlēm decembra vidū tika atlaists. Līdz 2018. gadam spēlēja Čehijas 1. līgas komandā HC Ceske Budejovice.
Čehijas hokeja izlases rindās Novāks ir spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā, kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas. Junioru vecumā spēlējis 1999. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem, kā arī 2002. gada Pasaules čempionātā junioriem, 7 spēlēs atzīmējoties ar 2 rezultatīvām piespēlēm.
Rīgas Stradiņa universitāte
Vēsture
Medicīnas augstākās izglītības sākums Latvijā saistīts ar Medicīnas fakultātes izveidošanu Latvijas Augstskolas sastāvā 1919. gadā. Tomēr Latvijas Medicīnas akadēmijas kā neatkarīgas augstskolas pirmsākums saistāms ar 1950. gada 1. septembri. Šajā datumā Rīgā, Z. A. Meierovica bulvārī 12 (toreiz Padomju bulv.), namā, ko izglītības mērķiem bija dāvinājis pirmskara mecenāts Kristaps Morbergs, durvis vēra RSU priekštecis Rīgas Medicīnas institūts (RMI). To savukārt izveidoja uz Latvijas Valsts universitātes Medicīnas fakultātes bāzes, kas ir pirmskara Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes tiešā pēctece.
Būtiskākās izmaiņas notikušas kopš 1990. gada sākuma, kad institūts tika nosaukts par Latvijas Medicīnas akadēmiju (Academia Medicinae Latviensis jeb AML), bet 1998. gadā Satversmes sapulce pieņēma jauno nosaukumu — Rīgas Stradiņa universitāte, nosaucot augstskolu Stradiņu dzimtas vārdā (pazīstamākie pārstāvji ķirurgs un augstskolas pasniedzējs Pauls Stradiņš (1896—1958) un akadēmiķis, zinātņu vēsturnieks un ķīmiķis Jānis Stradiņš (1933—2019)). Medicīnas akadēmija nepilnos desmit gados bija izveidojusies par universitātes tipa augstskolu, kurā gatavoja augstas klases speciālistus gan medicīnā un farmācijā, gan rehabilitācijā, māszinībās, sabiedrības veselībā un sociālajās zinātnēs. 2002. gadā Saeima pieņēma likumu par RSU Satversmi.
RSU laika gaitā ir izveidojusies kā universitātes tipa augstskola, jo sagatavo speciālistus ne tikai visās medicīnas un farmācijas jomās, bet nodrošina studijas dažādās sociālās zinātnēs, dabas zinātnēs un sabiedrības veselības zinību jomā. 2022. gadā Latvijas valdība pieņēma lēmumu par Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijas (LSPA) integrēšanu Rīgas Stradiņa universitātes sastāvā. 2022. gadā Rīgas Stradiņa universitātē studēja 9290 studenti, no kuriem pastāvīgām studijām RSU vairāk nekā 2520 bija ieradušies no 65 ārvalstīm.
Fakultātes
Rīgas Stradiņa universitātē ir 9 fakultātes:
Logotips
RSU logotips ir veidots kā amfiteātris un auditorija, kas pulcē gan mācībspēkus, gan studentus. Katrs var sevi iedomāties gan sēžam auditorijā, gan stāvot tās priekšā.
Studijas
Rīgas Stradiņa universitāte sagatavo speciālistus medicīnas un veselības aprūpes jomā dažādās medicīnas aprūpes jomās — farmācijā, rūpnieciskajā farmācijā, klīniskajā farmācijā, medicīnā, veselības vadībā, biomedicīnā, audiologopēdijā, ergoterapijā, fizioterapijā, ortozēšanā, protozēšanā, uzturā, fizioterapijā, mākslas terapijā, rehabilitācijā, māszinībās, sabiedrības veselībā, sociālajā darbā, vecmātes profesijā, veselības sporta speciālista profesijā, veselības sportā, sabiedrības veselībā, sociālajā darbā ar bērniem un jauniešiem, supervīzijā, uzturzinātnē, veselības psiholoģijā, zobārstniecībā, zobu higiēnista profesijā, kā arī sociālajās zinātnēs — politika un politiskajā komunikācijā, starptautiskajās attiecībās — eiropas studijās, starptautiskajā biznesā un ilgtspējīgā ekonomikā, starptautiskajā mārketingā un reklāmā, starta uzņēmējdarbības vadībā, starptautiskajā biznesā un tiesībās, reģionālajā politikā un valsts pārvaldībā, starptautiskajā attiecībās un diplomātijā, starptautiskā mārketinga un biznesa vadībā, starptautiskā pārvaldība un diplomātijā, tiesību zinātnē, fotogrāfijā, multimediju komunikācijā, organizāciju un menedžmenta socioloģijā, psiholoģijā, sabiedriskajās attiecībās, žurnālistikā, komunikācijā un mediju studijās, sociālā antropoloģija, sociālo procesu analīze un vadība, stratēģiskajā un sabiedrisko attiecību vadībā.
RSU Liepājas filiāle
RSU Liepājas filiālē aptuveni 300 studējošo apgūst pirmā līmeņa profesionālo augstāko izglītību veselības aprūpē programmās “Ārstnieciskā masāža”, “Ārsta palīgs” un “Veselības sporta speciālists”. Tāpat filiāle sagatavo veselības aprūpes speciālistus arī bakalaura studiju programmā “Māszinības” un studiju programmā “Psiholoģija”. Liepājas filiālē apgūst arī maģistra studiju programmu “Māszinības” un “Veselības psiholoģija”. RSU Liepājas filiālē mācāmās bakalaura un maģistra studiju programmas “Māszinības”, “Psiholoģija” un “Veselības sporta speciālists” satura ziņā sakrīt ar tām, kuras tiek mācītas RSU Rīgā. Vairums studentu pēc prakses sāk strādāt jau prakses laikā iepazītajās veselības aprūpes iestādēs.
Apbalvojumi
Rīgas Stradiņa universitāte ir saņēmusi vairākus nozīmīgus apbalvojumus. 2015. gadā tika saņemts augstākais apbalvojums konkursā "Draudzīgs velosipēdistam". RSU ir vienīgā augstskola Latvijā, kas saņēmusi tik augstu velodraugu novērtējumu.
Kā arī 2015. gadā RSU tika iekļauta grāmatā “Latvijas dārgumi — izcili eksporta zīmoli un iedvesmojoši talanti” (Treasures of Latvia/ Outstanding Export Brands and Inspiring Talents), kurā apvienoti Latvijas izcilākie eksporta zīmoli un Latvijas dārgumi dabā, kultūrā un sportā. Jaunā grāmata sniedz ieskatu par Latvijas valsts eksportspējīgākajiem uzņēmumiem, kas veido Latvijas tautsaimniecības pamatus, kā arī iepazīstina pasauli ar Latvijas valsts kultūras vērtībām un bagātībām, un ir vērtīgs Latvijas valsti reprezentējošs materiāls. Papildus 2015. gadā RSU tika atzīta par vienu no eksportspējīgākajiem zīmoliem Latvijā, iegūstot balvu The Red Jackets. Un arī Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra sadarbībā ar Ekonomikas ministriju konkursa “Eksporta un inovācijas balva” ietvaros piešķīra Rīgas Stradiņa universitātei kategorijā Eksporta čempions.
2016. gadā universitāte guva starptautisku atzinību kā studentcentrēta augstskola pēc PASCL (Peer Assessment of Student Centered Learning) ekspertu domām. PASCL ir ES līmeņa projekts, kuru virza Eiropas Studentu apvienība, savukārt ekspertu vizīti Rīgā iniciējusi RSU Studējošo pašpārvalde. RSU ir viena no retajām augstākās izglītības institūcijām Eiropā, kas tika izvēlēta PASCL ekspertu vizītei.
2022. gadā Rīgas Stradiņa universitāte jau sesto gadu pēc kārtas ir atzīta par augstskolu ar labāko reputāciju Latvijā, iegūstot augstāko rādītāju starp deviņām lielākajām augstskolām Latvijā. Tas secināts pētījumu kompānijas Kantar TNS veiktajā Latvijas augstskolu reputācijas pētījumā.
Starptautiskie reitingi
2018. gadā, izvērtējot Rīgas Stradiņa universitātes sniegumu, starptautiskais universitāšu reitings QS World University Rankings 2019 ir iekļāvis RSU pasaules 1000 labāko augstskolu vidū. RSU ieņēma 801. — 1000. vietu. Visaugstāk ir novērtēta RSU spēja piesaistīt ārvalstu studentus, kā arī augstskolas un docētāju reputācija.
2022. gadā RSU pasaules universitāšu reitingā Times Higher Education (THE) World University Rankings 2022 ierindota 501—600 pasaules labāko universitāšu vidū. RSU šajā reitingā ieņem visaugstāko vietu Latvijā un ir sasniegusi otru labāko rezultātu starp Baltijas valstu universitātēm.
2022. gadā RSU pasaules universitāšu reitingā QS World University Rankings 2023 kopvērtējumā ieņem 801.—1000. vietu. Visaugstākais vērtējums iegūts starptautisko studentu īpatsvara rādītājā, kas ir labākais sasniegums Latvijas un pārējo Baltijas valstu augstskolu vidū — 128. vieta pasaules mērogā.
2022. gadā RSU reģionālajā universitāšu reitingā QS EECA University Rankings 2022 ieņem 119. vietu. Augstākie rezultāti sasniegti divos rādītājos: ārvalstu studentu īpatsvars un zinātnisko publikāciju citējamība, attiecīgi ieņemot 16. un 17. vietu reģionā. Abos šajos rādītājos RSU ieguvusi augstākos rezultātus reitingā iekļuvušo Latvijas augstskolu vidū.
2022. gadā RSU akadēmisko un pētniecības institūciju starptautiskajā reitingā SCImago Institutions Rankings 2022 ieņem 1. vietu Latvijā un 641. vietu pasaulē (35 vietas augstāk nekā 2021. gadā).
Ārpusstudiju aktivitātes
RSU darbojas vairākas studentu organizācijas un kolektīvi.
Amaģuaks
Amaģuaks (en) ir liels ezers Kanādā, Bafina salas dienvidu daļā. Ezers atrodas dienvidos no polārā loka.
Viļņi izskalojuši ezera krastus, veidojot līdz 30 m augstas kaļķakmens klintis. Augstās klintis kontrastē ar apkārtējo līdzenumu. Visdrīzāk klintis arī devušas ezeram vārdu; inuitu valodā Angmaakjuak nozīmē ‘lielais krams’.
Ziemeļos atrodas lielāks ezers — Netilings. Izteka plūst uz Netilingu, no kura savukārt Koukģuakas upe iztek uz Foksa baseinu.
3 zivju sugas. Apkārtējā tundra kalpo kā ziemeļbriežu barošanās vieta. Pavasarī ezera apkaimē ir visblīvākā ziemeļbriežu koncentrācijas vieta Kanādas arhipelāgā.
Pirmās apmetnes ezera krastā izveidotas aptuveni pirms 4000 gadiem. Eiropieši ezera apvidu izpētīja 1924.—1926. gados. Šajā laikā ezera apkaimē uzturējās ļoti daudz inuiti. Mūsdienās ezera apkaime ir reti apdzīvota, jo inuiti mainījuši dzīves veidu.
Zeņit 2. pakāpe
'''Zeņit 2. pakāpe''' - raķešpakāpe, kuru izmanto nesējraķetēs Zeņit kā otro pakāpi.
Pakāpē tiek izmantoti dzinēji RD-120 (galvenais) un RD-8 (stūrēšanas).
Pakāpe izmantota modifikācijās:
Smiltene
Smiltene ir pilsēta Vidzemē, Smiltenes novada administratīvais centrs. Atrodas 134,5 km no Rīgas. 46,5 km no Valkas. 37,5 km no Valmieras. 43,5 km no Cēsīm un 56 km no Apes.
13. - 15. gadsimts
Smiltenes senākās vēstures liecinieks ir pilsētas nomalē esošais Cērtenes pilskalns, kas atrodas pie Cērtenes upītes, netālu no Klievezera, taču arheoloģiskie izrakumi šeit nav devuši rezultātus. Livonijas krusta karu gaitā krustnešiem pakļaujot šejienes zemes, 1207. gadā Smiltenes apkārtne nonāca Livonijas bīskapijas sastāvā. Smiltenes pils (vēlākā Smiltenes muiža, mūsdienās Kalnamuiža) rakstos pirmo reizi minēta 1359. gadā Rīgas arhibīskapa Fromholda valdīšanas laikā. Pili no 1367.-70. gadam uzcēla Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms fon Frimersheims, taču tā joprojām piederēja arhibīskapam, un turpmākajos gados Rīgas arhibīskapi šeit bieži pavadīja vasaras. Pilī uzbūvēta neliela baznīca, kas iesvētīta Marijas dienā un nosaukta par Marijas baznīcu. 1427. gadā pirmo reizi minēts, ka pie pils pastāv neliela tirgotāju un amatnieku apmetne, kas 1523. gadā dēvēta par miestu. 1481. gada februārī Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks četras nedēļas siroja Vidzemē, uzbrūkot Smiltenes, Piebalgas, Cesvaines un Kokneses pilīm.
16. - 17. gadsimts
1530. gadā Smiltenes pils un novads nonāca Hohencollernu dinastijas pārstāvja, Brandenburgas Vilhelma īpašumā. Livonijas Konfederācijas sabrukuma laikā, 1556. gadā Livonijas ordeņa mestrs Heinrihs fon Gālens apcietināja par arhibīskapu kļuvušo Brandenburgas Vilhelmu un veselu gadu turēja ieslodzītu Smiltenes pilī, apvainojot mēģinājumā nodot protestantisko Livoniju katoliskās Polijas-Lietuvas ūnijas karaļa protektorātā. Livonijas kara laikā Smiltenes pili un pilsētiņu, kas atkal bija kļuvušas par Brandenburgas Vilhelma rezidenci, 1559. un 1560. gadā nopostīja Krievijas caristes un tās tatāru vasaļu karaspēks. 1561. gadā tagadējā Vidzeme iekļāvās Polijas-Lietuvas ūnijas sastāvā. 1577. gadā Smiltenē atkal iebruka Krievijas karaspēks. Pārdaugavas Livonijas hercogistes laikā Smiltene un tās apkārtne nokļuva stārasta Kaspara Mlodecka valdījumā. Katoļi šeit centās veikt kontrreformāciju, bet protestantisms šeit jau bija iesakņojies. Apdzīvotā vieta veidojās uz Smiltenes mācītājmuižas un Smiltenes pilsmuižas zemēm. 1613. gadā Smiltenes luterāņu draudze bija apvienota ar Trikātas, Palsmanes un Aumeisteru draudzēm. Poļu-zviedru kara laikā, starp 1601. un 1621. gadu, Smilteni kontrolēja gan poļi, gan zviedri. Zviedru Livonijas laikā (1620—1710) Smiltenē darbojās draudzes skola, kā arī ķieģeļu un kaļķu ceplis.
18. - 19. gadsimts
Lielā Ziemeļu kara laikā 1702. gada 9. augustā krievu karaspēks nodedzināja Smiltenes baznīcu, pilsmuižu, 19 miesta mājas, deviņas apkārtējās muižas un 204 zemnieku mājas. Krievu karaspēks baznīcas zvanu aizveda uz Pleskavu, karagūstā aizvesti 23 cilvēki un 143 zirgi. 1708. gadā tagadējās luterāņu baznīcas vietā uzcēla jaunu baznīcu. Ap to izveidojās kapsēta. Atkal uzceltas vairākas mājas, 4 krogi. Pēc Lielā mēra epidēmijas Smiltenes draudzes novadā izdzīvoja tikai apmēram puse iedzīvotāju. 1745. gadā uzcelta Smiltenes draudzes skolas ēka. No 1745. līdz 1771. gadam Smiltenē par mācītāju kalpoja Jēkabs Lange, pirmās latviešu vārdnīcas autors. Lange apglabāts Smiltenes vecajā kapsētā. Krievijas Impērijas valdniece Katrīna II Smiltenes pilsmuižu uzdāvināja Vidzemes ģenerālgubernatoram Georgam Braunam, kas no 1763. līdz 1771. gadam lika uzcelt līdz mūsdienām saglabājušās Smiltenes muižas ēkas. Pēc Brauna nāves Smiltenes pilsmuižu mantoja viņa meitas, kas to pārdeva Rīgas tirgotājam J.S. Bandavam, kura dzimta to pārvaldīja gandrīz 100 gadus. Bandava laikā Smiltenē bija viena baznīca un 7 krogi — Žīgurs, Dobelnieks, Kubliņš, Sprugulis, Naužēns, Ādiņa un Kliebats. Katrs no krogiem kalpojis par savu piestātni Smiltenes apkārtnes pagastu ļaudīm. 1853. gadā, mācītāja Gulecka laikā, uzbūvējs tagadējo Smiltenes luterāņu baznīcu. Bandavu laikā pils drupās sabūvētas saimniecības ēkas. Te atradās arī pasta-telegrāfa nodaļa. 1893. gadā miestiņā bija 7 dažādu preču veikali, grāmatnīca, aptieka, 3 maiznieki, 3 miesnieki, 2 pulksteņu darbnīcas un dažādi amatnieki. Kārtību uzturēja policija un miertiesa.
20. gadsimts
1901. gadā Līvens uzcēla Vidusezera HES. 1903. gadā viņš uzcēla Smiltenes slimnīcu, kokzāģētavu, ar tvaiku darbināmu elektrocentrāli pie Tiltlejas ezera. 1913. gadā uzcēla HES ar derivācijas kanālu (tagad te atrodas Abula HES). Pēc vairāku gadu plānošanas, 1911. gadā ar Līvena finansiālu atbalstu uzcēla šaursliežu Smiltenes-Valmieras-Ainažu dzelzceļu, kas deva pozitīvu impulsu Smiltenes ekonomiskās dzīves izaugsmei. Līvens lielā mērā kontrolēja daudzu jauno namu izskatu un celtniecību, piedaloties celtniecībā ar saviem līdzekļiem. Lielākā Smiltenes iela šajā laikā bija Daugavas iela. Centrālais laukums un lielākās ielas bija bruģētas un tās izgaismoja elektrība.
19. gadsimta beigās, pieaugot latviešu turībai un sabiedriskajai aktivitātei, Smiltenē dibinājās daudzas biedrības. Lielākā ēka pilsētas centrā bija 1881. gada 2. jūnijā dibinātās Smiltenes-Palsmanes-Aumeisteru-Gaujenes lauksaimniecības biedrības nams. Smiltenes Mūzikas un dziedāšanas biedrība dibināta 1887. gada rudenī. Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība nodibinājās 1895. gadā. Tai piederēja ugunsdzēsēju depo un Jāņa parks. Smiltenes Piensaimnieku biedrība, kas dibināta 1910. gadā, atradās Mūrnieku ielā 2. Smiltenes Konzumbiedrība dibināta 1907. gadā, un tai piederēja veikals pilsētas centrā. 1919. gadā izveidoja Latvijas Sarkanā Krusta Smiltenes nodaļu, kas atradās Pils ielā 4. Pirmais pasaules karš un Latvijas brīvības cīņas Smilteni neizpostīja. 1920. gada 2. janvārī Smiltenei piešķīra pilsētas tiesības, sākās jaunu privātmāju celtniecības vilnis. 1919. gadā izveidoja Latvijas Sarkanā Krusta Smiltenes nodaļu, kas atradās Pils ielā 4. 1920. gadā nodibināja Smiltenes Rūpniecības akciju sabiedrību firsta Līvena vadībā, kas pārvaldīja elektrostaciju un kokzāģētavu. 1922. gada pavasara plūdi sagrāva Tepera ezera dambi, kas drīz tika atjaunots. 1925. gadā nodibināja Savstarpējās Ugunsapdrošināšanas biedrību. 1935. gadā Smiltenē bija vairāk nekā 400 dzīvojamo māju, daudzi tirdzniecības un rūpniecības uzņēmumi, no kuriem lielākie bija linu un vilnas apstrādes uzņēmumi, vairākas kokzāģētavas, galdniecības un dzirnavas. Pilsētas centrā atradās Gustava Ādolfa laukums. Latvijas parlamentārās republikas laikā Smiltenes domi veidoja 25 vēlēti domnieki. Izglītību nodrošināja Valsts Smiltenes ģimnāzija Zaķu ielā 2/4. 1. Smiltenes pilsētas 6 klašu pamatskola atradās Krāsotāju ielā 1, bet 2. Smiltenes pilsētas 6 klašu pamatskola Dārza ielā 8. Smiltenes draudzes 6 klašu pamatskola atradās Pils ielā 3. Smiltenes pilsētas žīdu 6 klašu pamatskola atradās Raiņa ielā 16, bet sinagoga Galdnieku ielā 1. Agrārreformas rezultātā Smiltenes muižas ēkās izveidoja Valsts Smiltenes lauksaimniecības mācību iestādes. Abula krastos atradās Vecais parks, Jaunais parks, bet Gaujas, Audēju un mazās Vaļņu ielas rajonā Jāņa parks, kur atradās arī tenisa laukums un koncertu zāle. Smiltenē šajā laikā bija 39 ielas: Abulas, Avotu, Augstā, Audēju, Blaumaņa, Daugavas, Dārza, Daktera, Druvas, Dzirnavu, Galdnieku, Gaujas, Gustava Ādolfa laukums, Jaunā, Mazā Jaunā, Kalēju, Kalnu, Kaļķu, Klievu, Klusā, Krāsotāju, Lejas, Lielā, Līkā, Marijas, Mētras, Mežoles, Meža, Mūrnieku, Parka, Peldu, Pils, Pilskalna, Raiņa, Rūpnieku, Smilšu, Vaļņu, Mazā Vaļņu, Zaķu. Gustava Ādolfa laukumā katru nedēļu notika tirgus. Gadatirgi notiks 2. februārī, 18. martā, 11. maijā, 15. jūlijā, 2. septembrī, 26. oktobrī un 10. decembrī.
1935. gadā Smiltenē bija 410 mājas, no kurām 51 mūra un 278 koka.
Fiziskā ģeogrāfija
Smiltene atrodas Vidzemes augstienes ziemeļu malā Abula krastos. Dažus kilometrus no pilsētas ziemeļaustrumos sākas Aumeisteru paugurvalnis, ziemeļos - Tālavas zemienes Sedas līdzenums. Tās apkārtne ietilpst dabas apvidū, ko sauc par Mežoles pauguraini, kuras reljefs ir izteikti paugurains. Pēdējais ledus laikmeta apledojums izveidoja zemes virsmas formas no nogulumu kārtas 10-40 m biezumā. Atkāpjoties apledojumam, ledāju kušanas ūdeņi izgrauza upju senlejas un radīja tagadējās reljefa formas. Pauguru relatīvais augstums vidēji ir 10 m, to nogāzes, ar atsevišķiem izņēmumiem, ir lēzenas un apbūvētas. Atsevišķās vietās ieplakas starp pakalniem ir pārpurvojušās. Pilsētas dienvidu un dienvidrietumu daļā absolūtais augstums sasniedz 150-155 m virs jūras līmeņa, bet Z daļā 85-100 m virs jūras līmeņa. Pilsētas centrs atrodas 106 m virs jūras līmeņa. bet augstākais punkts ir Cērtenes pilskalns - 153 m virs jūras līmeņa. Viszemākā vieta Abula gultnē ir lejpus Tiltlejas ezera - 79 m vjl. Pilsētai no austrumiem un dienvidaustrumiem piekļaujas lieli mežu masīvi, arī pilsētā 30% platības ir parki un meži (208 ha). 1998. gadā Smiltenes dome nolēma pilsētas zaļajā zonā un Launkalnes pagasta mežos izveidot Smiltenes dabas parku 1540 ha platībā.
Pilsētai cauri tek Abula upe, uz kura izveidotas trīs mākslīgas ūdenskrātuves: Tiltlejas ezers 84 m virs jūras līmeņa, Vidusezers 93,5 m virs jūras līmeņa un Teperis 109 m virs jūras līmeņa. Abuls tek pa pilsētas austrumu robežu, pilsētas centrālajā daļā atrodas 10-30 m dziļā ielejā. Abuls pilsētas robežās uzņem Cērtenes upītes ūdeņus. Pa Cērtenes upīti un Cērtenes dzirnavezeru iet pilsētas dienvidu robeža.
Politiskā ģeogrāfija
Smiltene ziemeļos robežojas ar Smiltenes pagastu, austrumos un dienvidos ar Launkalnes pagastu. No Smiltenes uz dienvidrietumiem ir Brantu pagasts. Smiltene ir ceļu mezgls. Te sākas autoceļi uz Valku (P24), Valmieru (P18), Strenčiem (P25), Gulbeni (P27) un Raunu.
Klimats
Klimatam nepiemīt Vidzemes augstienei raksturīgās īpašības (ievērojami mazāks nokrišņu daudzums). Paugurotā reljefa ietekmē tas šeit ir vēsāks nekā lielākajā Latvijas daļā. Klimatu stipri ietekmē gaisa masas no Atlantijas okeāna, kuras saistītas ar aktīvo cikionisko darbību. Gada laikā Smiltenes novadu šķērso 120-140 cikloni, tādēļ laika apstākļi bieži mainās. Ziemas mēnešos cikloniskā darbība rada atkušņus, maigāku ziemu. Ziemā ciklonu siltās frontes pavada migla, atkala, sarma, smidzinošs lietus, turpretī aukstās frontes neizraisa krasas laika apstākļu maiņas. Pavasarī ar ciklonu aukstajām frontēm saistīti stipri ziemeļu un ziemeļrietumu vēji, vasarā tās atnes lietusgāzes, negaisu, krusu, vēsu, mākoņainu un lietainu laiku. Vidzemes augstienes ziemeļu mala ietekmē pilsētas klimatu.
Maksimālā reģistrētā gaisa temperatūra ir + 35° C. Minimālā reģistrētā gaisa temperatūra ir -41° C. BezsaIa periods ilgst 125 - 130 dienas.
Nokrišņu daudzums ir vidēji 675 mm gadā, lielākā daļa nokrišņu izkrīt siltajā sezonā. Jūtamas mikroklimatiskas nianses: pilsētas dienvidu daļā mežu tuvumā veģetācija pavasarī atpaliek par 8-10 dienām no pārējās pilsētas daļas.
Iedzīvotāji
Smiltenes iedzīvotāju skaits sāka pieaugt 19. gadsimtā līdz ar lauksaimniecības un vietējo rūpalu attīstību, bet 20. gadsimta sākumā - ar šaursliežu dzelzceļa uz Valmieru izbūvi 1911. gadā un tirdzniecības mezgla veidošanos.
Smiltene saglabājusi latvisku iedzīvotāju sastāvu, lielākā minoritāte ir bijuši ebreji - 7,8% 1925. gadā. Mūsdienās vairāk nekā 94% iedzīvotāju ir latvieši.
Izglītība
Smiltenē atrodas Smiltenes vidusskola. Tā ir sadalīta trīs daļās: Rīgas ielā 16c, Dakteru ielā 27, Dārza ielā 17. Smiltenē atrodas arī Smiltenes tehnikums, Smiltenes mūzikas skola, mākslas skola un sporta skola.
Sadraudzības pilsētas
Smiltenei ir 18 sadraudzības pilsētās:
Kolkas bāka
Kolkas bāka ir bāka ziemeļos no Kolkas raga uz mākslīgi veidotas salas. Bāka iezīmē Irbes šauruma austrumpusi.
Vēsture
Bāka šajā vietā atrodas jau no 1875. gada, kad šeit bija pagaidu tornis. Vēl agrāk pie Kolkas raga bija noenkurots kuģis — bāka. 1884. gadā tika atklāta pašreizējā bāka uz mākslīgi uzbērtas salas 6 km gara sēkļa galā (celšanas laikā tā bija tikai 5 km no krasta, bet jūra noskalo krastu). Akmeņus bākas celtniecībai veda no Vīdales pāri Bažu purvam un no Sāmsalas ar laivām.
Raksturojums
2003. gada 17. oktobrī Latvijas pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Kolkas bākas attēlu.
Sala ir iecienīta migrējošo jūras putnu, īpaši kaiju un jūraskraukļu atpūtas vieta. 2017. gada jūlijā Kolkas bākas mākslīgajā saliņā pirmo reizi pierādīta lielā alka ligzdošana Latvijā.
Ungāri
Ungāri jeb maģāri (hu) ir ugru tauta un Ungārijas valsts nācija, lielākā skaitā mīt arī citās Centrāleiropas valstīs bijušās Austroungārijas teritorijā. Kopējais skaits pasaulē apmēram 14 miljoni.
Izcelsme un valoda
Ungāri cēlušies no vairākām Āzijas cilmes klejotāju tautām, kas pirmā gadu tūkstoša beigās iebruka Centrāleiropā. Ungāru invāzija daļēji izskaidrojama ar sava veida ķēdes reakciju, ko izraisīja pečeņegu iebrukums viņu apdzīvotajās teritorijās tagadējās Ukrainas dienvidos un austrumos. Ungāri bija spiesti migrēt rietumu virzienā, tie šķērsoja Karpatus un tad tie arī nonāca Panonijas līdzenumā.
Vēsture
Pēc apmešanās Panonijas līdzenumā apmēram sešdesmit gadus (895—955) ungāri nepārtraukti uzbruka Karolingu impērijas zemēm. Pirms tam šajā reģionā jau bija pabijušas citas klejotāju ciltis — huņņi, avāri un morāvi (slāvu cilts). Laiku pa laikam Panoniju tur iebrukušajiem stepju klejotājiem atņēma ģermāņi vai franki. Arī pirms ungāru ierašanās apmēram gadsimtu to kontrolēja franku karaļvalsts. Pēc Panonijas pakļaušanas ungāri sava leģendārā valdnieka un karavadoņa Ārpāda (869—907) vadībā sagrāba arī Morāviju un iebruka Apenīnu pussalā un Burgundijā. Iekarojot un pakļaujot Morāviju, ungāri ieguva sava veida centrālo placdarmu, no kura bija ērti uzbrukt apkārtējām zemēm — Bohēmijai, Polijai, Horvātijai, Serbijai, Austrijai un lielai daļai Vācijas teritoriju. Pateicoties šai ģeogrāfiskajai priekšrocībai un savām visai agresīvajām aktivitātēm, ungāri būtiski ietekmēja visa Donavas baseina ģeopolitiskās struktūras veidošanos. Viņi norobežoja slāvus Centrāleiropas ziemeļos no slāviem dienvidos, veicinot visai atšķirīgus to tālākās vēsturiskās attīstības ceļus.
Ungāru agresija piespieda vāciešus nostiprināt Ostmarkas reģionu ("Austrumu pierobežu") ar cietokšņiem un citām aizsardzības būvēm, ko savā laikā bija iesācis vēl franku karalis Kārlis Lielais, lai aizsargātos no avāriem. Vācu karalis Otto I tai piešķīra markgrāfistes statusu, līdz ar to padarot to par politisku veidojumu, kas vēlāk sāka saukties par Österreich (Austriju). Šajā Austrumu pierobežā, Ostmarkā, tika veicināta arī vācu kolonistu ieceļošana, lai pēc iespējas vairāk to nostiprinātu ar draudzīgu iedzīvotāju atbalstu. Ostmarkas robeža pakāpeniski tika virzīta arvien tālāk uz austrumiem un ziemeļiem, līdz tā 11. gadsimtā sasniedza mūsdienu Morāviju Čehijā.
955. gadā viņus pie Lehfeldas (apmēram 20 kilometrus no mūsdienu Augsburgas) sakāva austrumfranku karalis Otto I (912-973). Šī bija viena no slavenākajām viduslaiku kaujām, kas gandrīz bez pārtraukuma turpinājās trīs dienas. Lielākā daļa ungāru karapulku šajā kaujā tika iznīcināti. Pēc šīs sakāves ungāri pievērsās kristīgajai ticībai un pakāpeniski pārņēma Rietumu kultūru. Zīmīgi, ka Lehfeldas kaujas beigās uzvaras apreibinātie vācu karapulki Saksijas karali Otto I pasludināja par savu imperatoru (oficiāli par imperatoru viņš tika kronēts Romā 962. gadā).
Karlo Karra
Karlo Karra (it, dzimis 1881. gada 11. februārī Kvarnjento (Quargnento), Pjemontā, miris 1966. gada 13. aprīlī Milānā) - itāliešu gleznotājs. Viens no itāliešu futūrisma un metafiziskās glezniecības pamatlicējiem.
Dzimis Kvarnjento (Quargnento), Pjemontas rietumos. 1899. un 1900. gadā atradās Parīzē, kur strādāja Vispasaules izstādes iekārtošanā, kur viņam bija iespēja iepazīties ar tālaika moderno franču mākslu. 1910. gadā kopā ar Umberto Bočoni, Luidži Rusolo un Filipo Tomāzo Marineti parakstīja "Futūristu manifestu" un sāka gleznot futūrisma manierē. Pēc Pirmā pasaules kara mainīja stilu un kopā ar Džordžo de Kīriko kļuva par metafiziskās glezniecības pamatlicēju.
Džordžs III
Džordžs III (en, dzimis, miris ) bija Lielbritānijas karalis un Īrijas karalis no līdz šīs divas valstis apvienojās. Pēc apvienošanas viņš līdz savai nāves dienai bija Lielbritānijas un Īrijas apvienotās karalistes karalis. Viņš vienlaicīgi bija arī Braunšveigas-Līneburgas hercogs un Hannoveres kūrfirsts Svētās Romas impērijas sastāvā, bet kļuva par Hannoveres karali.
Dzīvesgājums
Džordžs III bija trešais Lielbritānijas monarhs no Hannoveres dinastijas, bet atšķirībā no abiem priekšgājējiem, viņš bija dzimis Lielbritānijā un runāja angļu valodā kā savā dzimtajā valodā. Savas garās dzīves laikā Džordžs III nekad neviesojās Hannoverē.
Džordža III valdīšanas laikā norisinājās vairāki kari, kuros iesaistījās arī Apvienotā Karaliste. Lielākā daļa no tiem norisinājās Eiropā, bet daļa notika arī Āfrikā, Amerikā un Āzijā. Viņa valdīšanas sākumā Lielbritānija Septiņgadu karā sakāva Franciju un kļuva par dominējošo Eiropas spēku Ziemeļamerikā un Indijā. Tomēr daudzas kolonijas Amerikā tika zaudētas pēc Amerikāņu neatkarības kara, kad radās Amerikas Savienotās Valstis. Karu sērija pret revolucionāro un Napoleona Franciju vairāk nekā divdesmit gadu laikā beidzās ar Napoleona sakāvi 1815. gadā.
Stende
Stende ir pilsēta Talsu novadā, robežojas ar Lībagu pagastu rietumos un ziemeļos, ar Virbu pagastu austrumos un ar Abavas pagastu dienvidos. Pilsētu šķērso autoceļš P120 Talsi—Kuldīga un dzelzceļa līnija Rīga—Ventspils.
Vēsture
Vēsturiski ciemats šai apkaimē pastāvējis Dižstendē ap Stendes muižu, kura ilgstoši bija plaša un bagāta. Tagadējā Stende sākusi veidoties 1897. gadā sakarā ar Ventspils—Ribinskas dzelzceļa būvi, 1900. gadā sāka darbu Stendes stacija un 1904. gadā līnija tika pabeigta. 1925. gadā ar nosaukumu Renčuciems (vēlāk — Stendesciems) iekļauts biezi apdzīvoto vietu kategorijā.
Ciema apbūve sākta mūsdienu Robežu, Rožu un Ozolu ielās. Līdz Pirmajam pasaules karam ciema apbūve bijusi haotiska.
Otrajā pasaules karā Latvijas vācu okupācijas laikā Stendē atradās koncentrācijas nometne.
Strādnieku ciemata (no 1961. gada — pilsētciemata) tiesības ieguva 1949. gadā. 1978. gadā izstrādāja ciemata attīstības plānu, kurš netika īstenots. Tajā bija paredzēta piena kombināta būvniecība, arodskolas un kinoteātra celtniecība, apvedceļa būve u.c. Pilsētas statuss Stendei ir kopš 1991. gada.
Ģeogrāfija
Stende atrodas Kursas zemienes Ugāles līdzenumā pie robežas ar Austrumkursas augstienes Vanemas pauguraini, kas sākas uz austrumiem un ziemeļiem no pilsētas. Līdzenās virsas augstums ir ap 90 m vjl., nedaudz pazeminās dienvidrietumu virzienā.
Pilsētas nosaukums cēlies no dzelzceļa stacijas nosaukuma, kas savukārt nosaukta pēc netālās Stendes (Dižstendes) muižas. Pati muiža nosaukta pēc tās zemēs tekošās Stendes upes. Upes nosaukums kā Testenden dokumentos pirmoreiz minēts 1288. gadā.
Transports
Kopš 2010. gada Stendes stacijā vairs nepietur pasažieru vilcieni, vienīgais transports pilsētiņā ir autoceļi. No to šķērsojošā ceļa P120 Talsi—Kuldīga (pilsētā — Brīvības iela) pie Stendes atzarojas ceļi V1401 Stende-Mērsrags, V1402 Stende—Sabile—Pūces un pašvaldības ceļš caur Prāmniekiem uz Dižstendi, kā arī daži Latvijas valsts mežu vai pašvaldības meža ceļi — Aizpuru dambis, Alkšņu strauts, Bebru ceļš, Jēkaba dambis, Vecais Sabiles ceļš, Zemdegu dambis.
Šaursliežu dzelzceļu vēsture
Kā savienotājsaikni starp līniju Rīga-Ventspils, Ziemeļkurzemi un Rīgas līča piekrastes ostām, 1916. gadā Kurzemi okupējusī vācu armija uzbūvēja šaursliežu dzelzceļu tīklu, kas no Stendes veda uz Roju, Mērsragu un Dundagu—Mazirbi—Ventspili. Līnijas smagi cieta abos pasaules karos, kad atkāpjošās armijas tās sabojāja, bet tika atjaunotas. Tīkls darbojās līdz 1963. gadam, Stendes staciju slēdza 1968. gadā.
Apskates vietas
Vietējā laika Saules pulkstenis, Karoga laukums Brīvības ielā. Mototrase, estrāde, deportāciju piemiņas akmens.
Šēra (sala)
Šēra ir neliela, klinšaina saliņa, visbiežāk — neapdzīvota. Šēras bieži veido arhipelāgus pie krasta līnijas. Tās veidojušās seno apledojumu apgabalos: Somijā, Zviedrijā, Norvēģijā, Kanādā.
Jēdziens "šēra" ir aizgūts no sennorvēģu valodas vārda sker, kas nozīmē "klints jūrā". Latviešu valodā ienācis kā kalks no zviedru valodas vārda skär.
Aleksejs Kaigorodovs
Aleksejs Kaigorodovs (dzimis 1983. gada 29. jūlijā) ir krievu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2017) Kaigorodovs ir bez kluba.
Lesersleivleiks
Eitrofs. Ezera ziemeļu piekraste iekļauta dabas aizsargājamā teritorijā Lesersleivleika provinces parkā. Nozīmīga migrējošo ūdensputnu atpūtas vieta. Zveja. Aizsalst no decembra līdz maijam. Ūdens apmaiņas periods ir 2,86 gadi.
Aleksejs Kaigorodovs
Spēlētāja karjera
Uzaudzis Magņitogorskā, turpat Kaigorodovs uzsāka savu profesionāļa karjeru, 2001.—02. gada sezonā debitējot Krievijas Superlīgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā. 2004.—05. gada sezona Kaigorodovam izdevās ārkārtīgi sekmīga, to noslēdzot ar 49 punktiem 57 spēlēs, būdams sezonas otrs rezultatīvākais spēlētājs aiz Maksima Sušinska.
2006. gada vasarā Kaigorodovs pārcēlās uz Nacionālās hokeja līgas vienību Otavas "Senators", noslēdzot ar to divu gadu līgumu. Tiesa, jau pēc sešām klubā aizvadītām spēlēm Kaigorodovs tika nosūtīts uz AHL, ko hokejists atteicās darīt, atgriežoties Magņitogorskā, kopā ar komandu 2006.—07. gada sezonā izcīnot Krievijas čempiona titulu.
Arī turpmākajās sezonās Kaigorodovs bija viens no rezultatīvākajiem "Metallurg" spēlētājiem. 2012.—13. gada sezonā Kaigorodovs tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev" rindām.
Krievijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2003. un 2011. gada Pasaules čempionātos.
Džerijs Vests
Džerijs Elens Vests (en; dzimis Čelainā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja pozīcijā, bija ASV basketbola izlases dalībnieks.
Savu profesionāļa karjeru pavadījis NBA kluba Losandželosas "Lakers" sastāvā. 1971.—72. gada sezonas NBA čempions. 1960. gada NBA draftā viņu izraudzījās Losandželosas "Lakers" ar kopējo 2. kārtas numuru. Kopā ar ASV izlasi ir izcīnījis zelta medaļu 1960. gada vasaras olimpiādē. 1980. gadā ticis uzņemts basketbola slavas zēlē. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē.
Lubezere
Lubezere ir ciems Talsu novada Ārlavas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļos Lubezera ziemeļu galā pie Mazupītes iztekas no tā 5,9 km no pagasta centra Valdemārpils, 20 km no novada centra Talsiem un 138 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Ārons Klugs
Ārons Klugs (en; dzimis, miris ) bija Apvienotās Karalistes ķīmiķis un biofiziķis, saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā (1982).
Dzimis Želvā, Lietuvā, bērnību pavadījis Dienvidāfrikā. Izglītību ieguvis Triniti koledžā. Strādājis Kembridžas Universitātē, Londonas Universitātes Birbekā un Molekulārās bioloģijas laboratorijā. 1982. gadā saņēmis Nobela prēmiju.
Dubonta ezers
Dubonta ezers (en) ir liels ezers Kanādas ziemeļos, uz Nunavutas un Ziemeļrietumu teritoriju robežas.
Ziemeļu piekrasti aizsargā Telonas medību liegums. Ezers atrodas ziemeļos no mežu robežas, mazapdzīvotā reģionā. Dienvidu piekrastē retas egļu audzes. Aizsalis gandrīz visu vasaru. Ziemas laikā uz ledus apmetas nedaudzi ziemas zvejas entuziasti. Ezera krastus veido prekembrija ieži.
Piekrastē redzamas pēcleduslaikmeta ezera terases, kas ir 73 m augstāk nekā tagadējais ezera līmenis.