cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sarkanais Metalurgs (futbola klubs)
Vēsture
"Sarkanā metalurga" galvenais spēks neapšaubāmi bija komandas spēcīgajā uzbrukumā. Labākais komandas vārtu guvējs bija Miervaldis Drāznieks, kas pretinieku vārtos Latvijas čempionātos kopsummā "ielādēja" 160 bumbas (un tas — par spīti tam, ka milzumlielu procentu vārtu gūšanas izdevību Drāznieks nespēja izmantot). Aizsardzībā "Metalurgam" visus tā pastāvēšanas gadus bija viena pozīcija, kurā nemainīgi spēlēja viens un tas pats futbolists — Jānis Novikovs, kas varēja lepoties ar veseliem deviņiem Latvijas čempionu tituliem (spēlēt viņš sāka vēl "Olimpijas" rindās kara laikā) un "metalurgu" komandas rindās viņš bija arī nemainīgs 11 metru soda sitienu izpildītājs. Arī vārtsargs komandai bija nemainīgs — vienmēr par sevi pārliecinātais Ilmārs Rūja, kas komandas vārtus sargāja vairāk kā desmit gadu garumā. Pussargu līnijā tāpat bija savs "mūžīgais" spēlētājs — Harijs Feldmanis.
Kopumā laikā līdz 1959. gadam "Sarkanais metalurgs" izcīnīja veselus septiņus Latvijas čempionu titulus un četras uzvaras Latvijas kausā. Spēlētāju sastāvs pakāpeniski mainījās, pāris reizes nomainījās arī treneri — vispirms Buša vietā trenera pienākumus uzņēmās Ernests Ziņģis, bet tad — Afanasijs Ptičkins, taču "Sarkanais metalurgs" kā bija kopumā spēcīgākā komanda Latvijas čempionātā, tā tāda arī palika. Bija arī pāris neveiksmīgākas sezonas — it īpaši tāda bija 1955. gadā, kad gandrīz visi labākie "Sarkanā metalurga" spēlētāji tika iesaistīti Rīgas "Daugavas" rindās, formāli apvienojot "Metalurgu" ar Rīgas meistarkomandu, taču praksē tas nozīmēja vien to, ka "Daugava" šajā gadā Liepājas spēlētājus savās rindās varēja iegūt vēl vieglāk nekā citus gadus.
Stāsts par "Sarkano metalurgu" beidzās bez uzvarošas nots — 1959. gada čempionātā pārspēlē par pirmo vietu "Sarkanais metalurgs" papildlaikā piekāpās Rīgas "RER" vienībai. Šī spēle gan iezīmējās ar vienu no skandalozākajiem notikumiem visā Latvijas futbola vēsturē. Proti, spēles papildlaikā RER soda laukumā bumbu ar roku bija skāris kāds Rīgas komandas spēlētājs un liepājnieki jau gaidīja tiesneša svilpi par 11 metru soda sitienu, bet svilpe neatskanēja, toties rīdzinieku uzbrucējs, neviena netraucēts, šķērsoja visu laukumu un bez pretestības guva uzvaras vārtus. Nākamajā gadā Liepājas komanda ieguva tiesības spēlēt PSRS čempionātā un saukties par meistarvienību, bet nākamo Latvijas čempiontitulu liepājnieki sagaidīja vien jaunajā gadu tūkstotī un jau neatkarīgas Latvijas apstākļos.
Klīvlendas "Guardians"
Klīvlendas "Guardians" (en) ir profesionāls beisbola klubs, kas ir bāzēts Klīvlendā, Ohaio štatā, ASV. Tas ir dibināts 1894. gadā kā Grandrepidsas "Rippers". "Guardians" spēlē Augstākās beisbola līgas (MLB) Amerikāņu līgas Rietumu divīzijā. Klubs savas pastāvēšanas vēsturē ir uzvarējis divās Pasaules sērijās. Klubs savas mājas spēles aizvada Progressive Field stadionā.
1900. gadā komanda tika pārcelta uz Klīvlendu un tika pārsaukta par Klīvlendas "Lake Shores". Vēlāk komanda ir saukta par "Bluebirds", "Bronchos", "Naps" un "Indians". Savu pašreizējo nosaukumu klubs ieguva 2021. gadā.
Fītinghofi
Fītinghofi, saukti par Šēliem (vāciski: von Vietinghoff genannt Scheel), jeb Fītinghofi-Šēli ir sena vācbaltiešu dzimta, kas 14. gadsimtā Livonijas krusta karu laikā ieceļojusi Latvijā un Igaunijā un vēlāk izplatījusies arī Zviedrijā, Dānijā, Polijā, Vācijā un Krievijā. 1890. gadā Rīgā nodibināja Fītinghofu dzimtas apvienību, kas 1903. gadā pārveidojās par tagadējo Verband der Freiherren, Barone und Herren v. Vittinghoff, v. Vietinghoff und v. Schell e.V., kas ik pēc diviem gadiem satiekas dzimtas saietos.
Kurzemes atzars
1620. gadā Kurzemes un Zemgales hercogistes Fītinghofu atzars tika uzņemts Kurzemes bruņniecības matrikulā, bet mantojamu Krievijas impērijas baronu titulu viņiem piešķīra 1862. gadā.
Vidzemes atzars
Vidzemes Fītinghofu atzari (von Vietinghoff-Kosse un von Vietinghoff-Sussikas) 1744. gadā tika uzņemti Vidzemes bruņniecības matrikulā, bet mantojamu Krievijas impērijas baronu titulu viņiem piešķīra 1868. gadā. Vidzemes Fītinghofu dzimtmuižas bija Alūksnes pilsmuiža (Marienburga), Lubānas muiža, Jumpravas muiža un Krapes muiža.
Lēna Heki-Grosa
Lēna Heki-Grosa (de; dzimusi Lēna Heki ) ir šveiciešu biatloniste.
Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2010. gadā. Pirmās starptautiskās sacensības, kurās piedalījās, bija 2012. gada Pasaules čempionāts jauniešiem Kontiolahti. Labākais rezultāts bija 43. vieta, ko sasniedza gan sprintā, gan iedzīšanā. 2013. gada Pasaules čempionātā jauniešiem izcīnīja bronzas medaļu stafetē. 2014. gada novembrī debitēja pieaugušo sacensībās, startējot IBU kausā.
Pasaules kausā debitēja Hohfilcenē ar 88. vietu sprintā. 2015. gada janvārī Oberhofā pirmo reizi tika iekļauta Šveices stafetes komandā. Tajā pašā posmā izcīnīja arī savus pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, sprintā ierindojoties 29. vietā. 2015. gadā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā. Labāko rezultātu individuāli sasniedza sprintā, ieņemot 27. vietu. 2016. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja divas sudraba medaļas: sprintā un iedzīšanā.
startēja visās disciplīnās. Labākais individuālais rezultāts bija sprintā — 8. vieta. Stafetē Šveices komandas sastāvā izcīnīja 6. vietu. Estešundā pirmo reizi izcīnīja godalgotu vietu PK posmos stafetē, startējot vienā komandā kopā ar māsām Elīzu, Selīnu un Aitu Gasparīnēm. Heki veica pēdējo posmu un finišēja 2. vietā. Tas bija pirmais goda pjedestāls Pasaules kausa vēsturē Šveices sieviešu stafetes komandai. Sezonas gaitā vēl vairākas reizes kāpa uz goda pjedestāla kopā ar stafetes komadu. Tā paša gada 21. decembrī Ansī pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla arī individuāli, ieņemot 3. vietu iedzīšanā.
labāko rezultātu individuāli sasniedza distancē ar kopēju startu, ieņemot 16. vietu. Jauktajā stafetē ieguva 8. vietu. 2022. gada Pasaules čempionātā vasaras biatlonā izcīnīja bronzas medaļu sprintā.
Personīgā dzīve
2022. gada vasarā apprecējās ar vācu biatlonistu Marko Grosu, četrkārtējā olimpiskā čempiona Riko Grosa dēlu.
Pļavu iela (Lielvārde)
Pļavu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Lauku ielu un beidzas krustojumā ar Rembates ielu.
Ielu savienojumi
Pļavu iela ir savienota ar šādām ielām:
Žils Delevals
Žils Delevals (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Hadings
Hadings bija viens no teiksmainajiem dāņu vikingu ķēniņiem, kura piedzīvojumus savā hronikā Gesta Danorum 12. gadsimta beigās aprakstījis Saksis Gramatiķis. Teiksmā par Hadingu vēstīts par dāņu vikinga Hadinga sirojumiem uz Kursu un "Hellespontu" (Austrumu ķēniņvalsti pie Daugavas).
Eiropas autoceļš E30
Eiropas autoceļš E30 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla A klases Rietumu-Austrumu maršruta, kas savieno Īrijas ostas pilsētu Korku rietumos, ar Krievijas pilsētu Omsku austrumos. Liela daļa no E30 Krievijas teritorijā sakrīt ar Trans-Sibīrijas autoceļa maršrutu, un uz austrumiem no Urāliem, tas sakrīt ar Āzijas autoceļu tīkla autoceļu AH6, kura otrs gals atrodas Dienvidkorejas pilsētā Pusanā.
Hadings
Uzskata, ka hronists šī varoņa tēla radīšanai izmantojis daudz senākas sāgas un senāku autoru manuskriptus, kuros aprakstītie notikumi notikuši ap 866.-894. gadu, kad no arheoloģiskajiem izrakumiem ir zināms par dāņu vikingu iebrukumiem Kursā un Daugavas lejtecē. Vikings ar vārdu Hastings ir pazīstams arī no citiem viduslaiku rakstiskiem avotiem kā vikingu jūras sirotājs Itālijā ap 859.–862. gadu, kur viņš apmānījis Lunas pilsētas iedzīvotājus. Hastings izlicies par mirušu un viņa kara draudze pierasījusi pilsētā rīkot bēres. Pēc tam, kad atvērti pilsētas vārti, jūras laupītāji to ieņēmuši.
Eiropas autoceļš E30
Vēsture
E30 ir viens no garākajiem Eiropas maršrutiem ar kopējo garumu no 3300 līdz 5800 kilometriem no Korkas līdz Maskavai un aptuveni 2500 kilometriem no Maskavas līdz Omskai.
Hadings
Teiksmas atstāsts
Hadings ir dāņu vikingu ķēniņa Grama un viņa sievas Signes dēls. Kad Gramu nogalina norvēģu ķēniņš Svipdags, Hadingu pie sevis pieņem milzis Vagnofthus un viņa meita Harthgrepa. Hadings vēlas kļūt par karavīru, bet Harthgrepa mēģina viņu no tā atrunāt un palikt par viņas mīļāko. Hadings ļaujas Harthgrepas apskāvieniem un, kad viņš dodas atpakaļ uz Dāniju, viņa tam seko. Harthgrepa iet bojā pēc tam, kad pieceļ no mirušajiem kādu vīru. No šī brīža par viņa aizbildni kļūst dievs Odins, kas pareģo viņam nākotni un dod padomus.
Eiropas autoceļš E30
Vēsture
Kādreiz ceļš ir vedis tikai līdz Samarai ar kopējo garumu aptuveni 4900 kilometri.
Hadings
Teiksmas atstāsts
Hadings nolēdz asinsbrālību ar veco vienacaino jūras laupītāju Lizeru (Liserus) un kopā ar viņu dodas sirojumā uz kuršu vadoņa Lokera (Loker, Curetum tyrannus) zemi. Karagājiens ir neveiksmīgs un Hadings nokļūst pie Vecā vienača (Odina), kas aizved viņu uz savām mājām un padzirda viņu ar patīkamu dzērienu, pareģojot to, ka viņš iegūšot pārdabiskas spējas. Pēc tam Hadings nokļūst iepriekšējā vietā, kur kuršu vadonis Lokers viņu sagūsta. Tālāk piepildās ikviens Vecā vienača pareģojums un, sekojot tam, Hadings atbrīvojas no gūsta. Pēc tam Hadings uzbrūk Hellesponta ķēniņam Anduanam (Handwanus, Hellesponti rex). Viņš aizdedzina Dunas (Daugavas vai Donas ) pilsētu (Duna urbs), sagūsta ķēniņu un prasa no viņa līdzību zeltā. Pēc tam viņš uzvar vēl vairākus austrumu valdniekus.
Eiropas autoceļš E30
Vēsture
Pirms 1985. gada autoceļu sauca E8 (Londona-Berlīne-Bresta).
Elektrostatiskā indukcija
Elektrostatiskā indukcija ir parādība fizikā, kad vadītājs uzlādējas cita uzlādēta ķermeņa ietekmē bez saskares ar to. Vadītājam nonākot cita ķermeņa radītā elektrostatiskajā laukā (elektriskais lauks, kura avoti ir nekustīgi lādiņi), Kulona spēka ietekmē vadītājā tiek atdalīti pozitīvie un negatīvie lādiņi un atsevišķās vietās uz vadītāja virsmas rodas nekompensēti vienas zīmes lādiņi.
Elektrostatiskā indukcija vadītājos
Vadītājos ir brīvie lādiņnesēji (elektroni — negatīvi lādēti). Kāmēr vadītājs nav uzlādēts, negatīvos lādiņus visā vadītāja tilpumā un uz virsmas kompensē pozitīvie lādiņi (joni). Vadītāja tuvumā novietojot lādētu ķermeni, tā radītajā elektriskajā laukā pārvietojas brīvie lādiņnesēji, pretējo zīmju lādiņi uz vadītāja virsmas vairs nekompensējas un uz tā virsmas inducējas ar ārējo lādiņu vienliels pretējas zīmes virsmas lādiņš. Inducētais lādiņš rada savu inducēto elektrisko lauku, kas summējas ar elektrisko lauku: vadītāja iekšienē ārējais lauks tiek kompensēts, ārpus vadītāja ārējais lauks tiek pastiprināts.
Elektrostatiskais lauks, kura avots ir pozitīvs lādiņš (+), izraisa lādiņu sadalīšanos (pozitīvie atdalās no negatīvajiem) vadītājos. Negatīvie lādiņi (−) pievelkas pie lauka avota un pārvietojas uz vadītāju virsmas daļām, kas atrodas tuvāk lauka avotam. Pozitīvie lādiņi atgrūžas no lauka avota un pārvietojas uz vadītāju virsmas daļām, kas atrodas tālāk no lauka avota. Inducētie lādiņi uz vadītāju virsmas rada lauka avotam pretēju elektrisko lauku, tādējādi vadītāju iekšienē elektriskā lauka nav. Gadījumā, ja elektrostatiskā lauka avots ir negatīvs lādiņš, norises ir pretējas.
Rezultējošā lauka intensitāte ir maksimāla tur, kur uz vadītāja virsmas uzkrājas vislielākais inducētais lādiņš — virsmas izliekumos, smailēs. Šajās vietās lauka intensitāte var būt tik liela, ka apkārtējais gaiss jonizējas un, virsmas lādiņiem noplūstot, notiek koronizlāde vai dzirksteļizlāde.
Eiropas autoceļš E30
Maršruts
E30 ved cauri septiņām Eiropas valstīm.
Elektrostatiskā indukcija
Elektrostatiskā indukcija dielektriķos
Dielektriķi elektrostatiskajā laukā polarizējas.
Eiropas autoceļš E30
Apvienotā Karaliste
Lai gan Apvienotās Karalistes valdība atzīst E maršrutus, tie netiek atzīmēti uz ceļiem.
Tuvākais prāmis uz Holandes ragu atiet no Harvičas, kura atrodas uz dienvidiem no Fīlikstovas pāri Orvelas upei. Prāmis kursē divas reizes diennaktī, vienu reizi pa dienu, otru reizi naktī. Brauciena ilgums ir aptuveni septiņas līdz astoņas stundas. Tas pārvadā kājāmgājējus, kā arī automašīnas, autobusus, treilerus un smagās automašīnas. Prāmji, kas atiet no Fīlikstovas pārvadā tikai kravu.
Polija
Polijā E30 seko Autoceļam 2 un Automaģistrālei A2.
Baltkrievija
Baltkrievijā E30 seko autoceļam M1.
Krievija
Krievijas daļa no E30 daļēji seko Āzijas autoceļu tīkla autoceļam AH6 (taču vēlāk ved cauri Petropavlai, Kazahstānā, posmā no Čeļabinskas uz Omsku, E30 neved cauri Kazahstānai, šajā posmā tas izmanto mazākas nozīmes ceļus, lai nevestu cauri Kazahstānai).
Hadings
Teiksmas atstāsts
Ieguvis slavu, Hadings atgriežas dzimtenē, nogalina sava tēva slepkavu Suibdageru un kļūst par dāņu ķēniņu. Viņš karo ar norvēģiem un zviedriem, apvaino dievus, nogalinot svēto dzīvnieku. Viņš izglābj princesi Regnildu no milžiem un apņem viņu par sievu. Hadings piedalās karos un mirst savu padoto priekšā, izdarot pašnāvību nožņaudzoties.
Par viņa pēcnācēju kļūst viņa dēls Frodi, kas atkal dodas karagājienā uz Kursu un ķēniņa Anduana Austrumu zemi.
Nankinas desmitgade
Nankinas desmitgade ir Ķīnas Republikas vēstures posms no 1927. līdz 1937. gadam, kad Gomiņdan bruņoto spēku vadītāja Čana Kaiši kontrolētās valdības galvaspilsēta atradās Nankinā (Naņdzjina). Desmitgadi aizsāka Ziemeļu karagājiens, kas izbeidza Beijaņas valdības pastāvēšanu, un tā beidzās Otrā Ķīnas—Japānas kara sākumā, kad valdība bēga no Nankinas. Par spīti vājās un korumpētās valdības pūlēm, šajā laikā Ķīnas republikā turpinājās politiskā un ekonomiskā nestabilitāte, ko pastiprināja Japānas impērijas iebrukums ziemeļos.
Nankinas valdības izveidošanās
1926. gada jūlijā sākās Ziemeļu karagājiens. 10. oktobrī krita Uhaņa, uz kuru pēc diviem mēnešiem pārcēlās Gomiņdan nacionālistu valdība. 1927. gada martā krita lielās pilsētas Šanhaja un Nankina. Panākumu iedvesmots, Čans Kaiši izlēma izbeigt komunistu ietekmi un 1927. gada 12. aprīlī pavēlēja fiziski likvidēt komunistus Šanhajā un citās pilsētās, tā izbeidzot PSRS ietekmē izveidoto Gomiņdan un komunistu aliansi, taču aizsākot Ķīnas pilsoņu karu. Pēc konflikta ar Uhaņas valdību 18. aprīlī viņš Nankinā izveidoja savu valdību, kas kontrolēja četras provinces - Dzjansu, Džedzjana, Fudzjaņa, Aņhui. Tikmēr Hubei provinces galvaspilsētā Uhaņā turpina pastāvēt Gomiņdan kreisā spārna un komunistu valdība Vana Czinveja vadībā, kas kontrolē Hunaņas, Hubei un Dzjansji provinces. 15. jūlijā Gomiņdan kreisais spārns Uhaņā pieņēma lēmumu izbeigt sadarbību ar komunistiem, taču joprojām turpinājjās tās konflikts ar Nankinā bāzēto valdību. 12. augustā Čans Kaiši aizgāja no saviem amatiem un devās uz Japānu. Rudenī Uhaņu ieņēma Nankinas valdībai lojālais karaspēks, un Vans Czinvejs ar saviem piekritējiem bēga uz Guandžou. Novembrī Čans Kaiši atgriezās Ķīnā, lai decembrī atkal kļūtu par armijas virspavēlnieku. 1928. februārī Gomiņdana vadība formāli apstiprināja Nankinu kā jauno galvaspilsētu un Čana Kaiši valdību.
Pēc savas varas nostiprināšanas Čans Kaiši 1928. gada aprīli atsāka Ziemeļu karagājienu, kas beidzās ar Pekinas ieņemšanu, Beijaņas valdības beigām un Mandžūriju kontrolējošā militārā režīma formālu pakļaušanos Nankinas varai 1927. gada 29. decembrī. 1928. gada 25. jūlijā Nankinas valdību diplomātiski atzina ASV. 1925. gadā Pekinā mirušo Suņu Jatseņu 1929. gadā pārveda uz Nankinu un apbedīja īpaši uzceltā mauzolejā.
Nankinas valdības rīcība
1928. gada beigās Nankinas valdība, kas kontrolēja valsts centrālo daļu, kurā dzīvoja iedzīvotāju absolūtais vairākums, paziņoja par valsts militārās apvienošanas posma beigām un pāreju uz sešus gadus ilgu politiskās kontroles posmu, kurā augstākā likumdevēja un izpildvara piederēs Gomiņdanam. Realitātē partija un valsts joprojām bija sašķelta politiskās, militārās un reģionālās frakcijās. Lielāko daļu Ķīnas provinču joprojām kontrolēja vietējie karavadoņi, kuru uzticība Čana Kaiši valdībai nebija garantēta. Tālākās provinces, kā Šaņsji, Siņdzjana, Juņnaņa, Guidžou, Iekšējā Mongolija un Tibeta, daudzas no kurām apdzīvojas citas etniskās vai reliģiskās grupas, bija gandrīz neatkarīgas.
1929. gadā Nankinas valdības karaspēks apspieda vairākus militāros dumpjus provincēs, tā paplašinot centrālās varas kontroli. 1929. gada 10. jūlijā nacionālistu karaspēks sagrāba PSRS piederošo Mandžūrijas dzelzceļu, kas noveda pie militāra konflikta un diplomātisko attiecību saraušanas 17. jūlijā. Pēc padomju spēku pretuzbrukuma Ķīna atzīst PSRS tiesības uz dzelzceļu, taču diplomātiskās attiecības atjaunojās tikai 1932. gada 12. decembrī, kad Japānas iebrukums Mandžūrijā izmainīja politisko situāciju reģionā.
1930. gada maijā izcēlās Centrālo līdzenumu karš, bet septembrī Gomiņdan frakcija Pekinā izveidoja savu valdību, kuru sagrāva jau oktobrī. Čans Kaiši sāka pirmo lielo (un neveiksmīgo) kampaņu pret komunistiem. 1931. gada sākumā Gomiņdan kreisā frakcija ar militāristu atbalstu Guandžou atkal pasludināja jaunu valdību. Partijas sašķeltību uz laiku izbeidza tikai 1931. gada 18. septembrī Japānas sāktais iebrukums Mandžūrijā, kas noveda pie Mandžukuo izveidošanas. 1931. gada novembrī notika Gomiņdan apvienotais 4. kongress, kura rezultātā 1932. gada janvārī izveidoja Vana Czinveja vadītu valdību, kamēr Čans Kaiši saglabāja armijas virspavēlnieka amatu.
Sākoties Japānas agresijai, Čans Kaiši sākotnēji izvēlējās nepretošanās politiku, uzskatot, ka militāri vājajai Ķīnai vispirms jāapvienojas iekšēji un jāizbeidz pilsoņu karš ar komunistiem, lai tad ar pilniem valsts spēkiem varētu vērsties pret japāņu agresiju. Pēc šīs politikas kritikas 1931. gada 15. decembrī Čans Kaiši atkāpās no visiem amatiem un pameta Nankinu, taču izrādījās neaizvietojams un 1932. gada sākumā atkal kļuva par armijas komandieri.
1935. gada 4. martā PSRS pārdeva Mandžukuo savas Mandžūrijas dzelzceļa tiesības. Novembrī Pekinā sākās plašas studentu demonstrācijas, kas vērstas pret policijas brutalitāti. 1936. gada 20. februārī valdība deva militārajai policijai tiesības šaut uz studentiem. Martā PSRS un Mongolijas Tautas Republika noslēdza militāro savienību, pret kuru Nankina protestēja.
Rokoties pēc uguns
"Rokoties pēc uguns" (en) ir 2015. gada komēdija, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Džo Svānbergs. Galvenās lomas atveido Džeiks Džonsons, Anna Kendrika, Rouzmerija Devita, Sems Rokvels, Bri Lārsone, Orlando Blūms un Maiks Birbiglija. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Nankinas desmitgade
Karš ar Japānu
Uztraucoties par Nankinas valdības varas nostiprināšanos Mandžūrijā, 1931. gada 18. septembrī Japāna sāka karu, kas noveda pie Mandžukuo izveidošanas. Čana Kaiši sabiedrotais, Mandžūriju kontrolējošais Čžans Sjueljans ar 200 000 kareivju izvēlējās nepretoties 10 000 japāņu uzbrukumam un atkāpās no reģiona. 1932. gada janvārī Šanhajā, kur Japānai piederēja ķīniešu jurisdikcijai nepakļauta pilsētas daļa, ieradās japāņu jūras kājnieki, un ķīniešu kvartālus smagi bombardēja japāņu lidmašīnas. Pēc smagām cīņām 5. maijā Čans Kaiši piekrita vietējam pamieram Šanhajā, kas paredzēja ķīniešu karaspēka atvilkšanu no pilsētas, lai 1932. gada jūnijā ar 400 000 kareivju sāktu operāciju pret komunistiem, kas izgāzās 1933. gada martā. 1933. gada janvārī japāņi turpināja uzbrukumu no Mandžūrijas, ieņemot papildus teritorijas ziemeļos. Čans Kaiši atkārtoja savu pārliecību, ka vispirms ir jāsakauj komunisti un tikai tad ārējais ienaidnieks, tāpēc piekrita pamiera sarunām ar japāņiem. 1933. gada 31. maijā noslēgtais Tangu pamiers paredzēja plašu neitrālo joslu, kas nonāca Japānas militārajā kontrolē.
Rokoties pēc uguns
Kaula un pistoles atklāšana liek vīram un sievai nedēļas nogales laikā piedzīvot dažādus piedzīvojumus.
Nankinas desmitgade
Karš ar Japānu
Ar ārvalstu, īpaši Vācijas, militāro atbalstu valdībai izdevās nostiprināt armijas kaujasspējas, un 1936. gada 13. jūlijā Čans Kaiši paziņoja, ka vairs nepiekāpsies Japānas prasībām un ir gatavs atklātam karam. Ķīna bija atguvusies no Lielās Depresijas. Ekonomiskā aktivitāte un labā raža uzlaboja vispārējo patriotisko noskaņojumu valstī, taču pilnvērtīgai cīņai pret Japānu joprojām traucēja Čana Kaiši vēlme vispirms pilnībā iznīcināt komunistus.
1937. gada 7. jūljā Japānas karaspēks netālu no Pekinas sarīkoja diversiju, un sākās Otrais Ķīnas—Japānas karš. 15. jūlijā komunisti paziņoja, ka ir gatavi kopā ar nacionālistiem karot pret Japānu. 28. jūlijā japāņi sagrāba Pekinu, 30. jūlijā Tjaņdziņu. 21. augustā Ķīna un PSRS parakstīja neuzbrukšanas līgumu, sākās padomju ieroču piegādes. Novembrī Čans Kaiši pavēlēja atkāpties no Šanhajas, un nacionālistu valdība no Nankinas pārcēlās uz dziļā provincē esošo Čuncjinu. 13. decembrī Japānas armija sagrāba Nankinu, sarīkojot asiņainu Nankinas slaktiņu, nogalinot un izvarojot simtiem tūkstošu pilsētas iedzīvotāju.
Pilsoņu karš ar komunistiem
Lai gandrīz visā Ķīnas teritorijā visu laiku notika dažādi iekšējie militārie konflikti, par Ķīnas pilsoņu karu sauc Gomiņdan militāro konfliktu ar komunistiem. 1927. gada 27. aprīlī Uhaņā sākās nelielās Ķīnas komunistiskās partijas kongress, kas optimistiski uzskatīja, ka par spīti nacionālistu labējā spārna pretestībai, sadarbībā ar Gomiņdan kreiso spārnu varētu izvērst revolucionāro kustību, taču šī partiju sadarbība beidzās jau pēc dažiem mēnešiem. 1927. gada rudenī notika vairāki komunistiem simpatizējošu kareivju un zemnieku dumpji, kuru rezultātā līdz 1931. gadam komunistiem izdevās izveidot gandrīz desmit padomju apgabalus, kuros 1931. gada 11. septembrī oficiāli pasludināja Ķīnas Padomju republikas izveidošanu. Čana Kaiši pirmās četras kampaņas militāri sakaut komunistus beidzās bez panākumiem. Pēc pakāpeniskas komunistu kontrolēto rajonu aplenkšanas, ar vācu militāro ekspertu atbalstu, 1934. gadā 800 000 lielai nacionālistu armijai izdevās iznīcināt vairākus padomju rajonus valsts centrālajos un dienvidu rajonos. Komunisti pieņēma lēmumu veikt vairākus tūkstošus kilometru garu atkāpšanās gājienu uz ziemeļiem, un apejot visas Ķīnas centrālās provinces, izveidoja jaunu bāzi Šaņsji provincē.
1936. gada 4. decembrī Čans Kaiši ieradās Siaņā, kur pavēlēja sākt kampaņu pēdējās 30 000 lielās komunistu armijas iznīcināšanai. Pēc Mandžūrijas zaudēšanas šeit atradās Čžans Sjueljans ar savu armiju, un viņš bija ignorējis iepriekšējās pavēles uzbrukt komunistiem, par savu galveno ienaidnieku uzskatot japāņus. 12. decembrī Čžans Sjueljans arestēja Čanu Kaiši un Ģenerālštāba virsniekus, pieprasot izbeigt pilsoņu karu un politisko apspiešanu valstī, lai ķīnieši pēc demokrātisku reformu īstenošanas varētu kopā vērsties pret Japānas armiju. Lai glābtu savu dzīvību, Čans Kaiši piekrita šīm prasībām, 25. decembrī tika atbrīvots un drīz izveidoja Otro apvienoto fronti ar komunistiem pret japāņiem, kas pastāvēja līdz 1941. gadam. Alianse bija formāla, armijām reti kad sadarbojoties un Čana Kaiši kontrolētajos rajonos turpinoties komunistu vajāšanām.
Jānis Reinberģis
Jānis Reinberģis (citviet Reinbergs, 1859. gada 16. augusts — 1884. gada 4.oktobris) bija latviešu publicists un rakstnieks, nereti tiek uzskatīts par pirmo latviešu nacionālo vēsturnieku.
Dzīvesgājums
Dzimis Kandavas pagasta "Reiņos" saimnieka ģimenē. Skolas gaitas sācis Kandavas pagastskolā un vēlāk Tukuma elementārskolā. Pēc Jelgavas ģimnāzijas pabeigšanas 1880. gadā, iestājies augstskolā Maskavā, kur studējis tieslietas. Piedalījies Maskavas latviešu sabiedriskajā dzīvē, apmeklējis "latviešu vakarus". Rakstījis par jurisprudences jautājumiem un latviešu vēsturi laikrakstos — "Austrums" un "Latvietis". 1883. gadā tika izdota viņa monogrāfija "Kurzemes pirmais lielkungs Gothards Ketlers", kurā cita starpā autors aprakstīja latviešu stāvokli Ketlera valdīšanas laikā. Reinberģis mira Maskavā, apbedīts dzimtenē Daigones Krātiņu kapos.
Piemiņa
Lai godinātu viņa darbību, Maskavas latvieši izveidoja Reinberģa prēmiju, ar kuru tika apbalvoti autori par labākajiem latviešu valodā sarakstītajiem rakstiem par latviešu vēsturi.
Ivars Priedītis
Ivars Priedītis (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, bijušais AS “Latvijas Krājbanka” prezidents.
No 2007. gada Priedītis bija "Latvijas Krājbankas" valdē, bet 2009. gadā viņu ievēlēja valdes priekšsēdētāja amatā. Pēc Krājbankas kraha 2011. gada beigās Priedīti apcietināja, turot aizdomās par pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu un pārsniegšanu. No 2011. gada novembra līdz 2012. gada janvārim viņš atradās ieslodzījumā, krimināllietu par piesavināšanos lielā apmērā tiesai nodeva 2014. gadā. 2021. gada augustā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa Priedītim piesprieda brīvības atņemšanu uz pieciem gadiem.
Lazdenieki
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Priežu iela (Lielvārde)
Priežu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Lauku ielu un beidzas krustojumā ar Rembates ielu.
Ielu savienojumi
Priežu iela ir savienota ar šādām ielām:
Brāhīms Diass
Brāhīms Abdelkāders Diass (es; dzimis ) ir Spānijas futbolists, uzbrūkošais pussargs. Pašlaik (2023) parstāv Spānijas La Liga klubu Real Madrid.
Sasniegumi
Manchester City
Real Madrid
AC Milan
Glodenes
Glodenes (Anguis) ir viena no glodeņu dzimtas (Anguidae) ģintīm, kas apvieno 5 bezkāju ķirzaku sugas (divas mūsdienās dzīvojošas un trīs izmirušas). Mūsdienu sugas izplatītas lielākajā daļā Eiropas un salīdzinoši nelielā teritorijā Āzijas rietumos, mitros mērenās joslas reģionos. Uzturas siltās un aizsargātās vietās, piemēram, mežā, pļavā un virsājā. Samērā bieži sastopamas dārza komposta kaudzēs.
Latvijā sastopama viena glodeņu ģints suga — glodene (Anguis fragilis).
Izskats
Lai arī glodenes vizuāli atgādina čūskas, tomēr tās ir ķirzakas, kurām nav kāju. No čūskām tās atšķir vairākas iezīmes: tām ir acu plakstiņi (tādu nav čūskām), tām ir neliels ausu atvērums (tādu nav čūskām) un to mēle ir ar robiņu galā, nevis šķelta kā čūskai. Glodenes aug līdz 40—50 cm garumam un sver līdz 100 g. Mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Gandrīz puse no ķermeņa garuma ir aste, bet vizuāli tā neatdalās no ķermeņa kopējās formas.
Glodenes kopumā ir pelēkbrūnas: mātītēm zvīņām ir metālisks vara spīdums un divas sānu garensvītras, bet tēviņiem elektrozili punktiņi, kas redzami tikai vairošanās sezonas laikā. Glodenēm ir gropēti zobi, kas tām ļauj cieši saķert noskatītos upurus.
Kopīgās īpašības
Glodenes pārvietojas samērā lēni, tadēļ tās var viegli noķert. Līdzīgi kā citas ķirzakas, glodenes, saķertas aiz astes, to var nomest. Aste ataug, bet ne pilnībā. Glodeņu galvenie ienaidnieki ir putni, āpši, eži, lapsas un kaķi.
Glodenes barojas ar mīkstiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, kailgliemežiem, tauriņiem (bez matiem) un citiem mīkstiem kukaiņiem, zirnekļiem un sliekām. No gliemežiem glodenes izvairās, izņemot no ļoti jauniem, kamēr to mājas ir salīdzinoši trauslas un viegli sakožamas. Glodenes ir oldzīvdzemdētājas (olas attīstās mātes ķermenī un piedzimst dzīvi mazuļi). Mazuļi piedzimstot ir apmēram 4 cm gari, uz ķermeņa raksturīgas zeltainas svītras.
Sistemātika
Glodenes (Anguis)
Artašess Minasjans
Artašess Minasjans (hy; dzimis Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (1992).
Biogrāfija
2000. gadā Ņūdeli piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas, kurā zaudējis 2. kārtā. 2005. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējis Lūkam van Veli.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis Parīzē (1994), Erevānā (2000), Dubaijā (2001).
Par panākumiem turnīros FIDE 1991. gadā Minasjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1992. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Sekmīgi pārstāvējis Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Alfonss Gecs
Alfonss Gecs (fr; Strasbūra —  Uāza) bija Francijas šahists.
Biogrāfija
1871. gadā kopā ar ģimeni bijis spiests atstāt dzimtās vietas, kad Vācijas impērija pēc Francijas—Prūsijas kara anektēja Elzasu-Lotringu.
1890. gados kļuvis par vienu no vadošajiem Parīzes šahistiem. 1890. gadā uzvarējis Parīzes šaha turnīrā, apsteidzot Žanu Taubenhausu un Stanislavu Sitenfeldu. 1892. gada Parīzes šaha turnīrā atkārtojis šo panākumu, apsteidzot Davidu Janovski. 1896. gada Parīzes šaha turnīrā bijis otrais aiz Davida Janovska. 1914. gadā Lionā kļuvis par neoficiālā Francijas šaha čempionāta uzvarētāju.
Bijis pazīstams arī kā šaha literāts. Pirmā pasaules kara laikā publicējis rakstus "Šahs presē" (fr, 1917), "Šaha un civilizācijas paralēlais progress" (en, grāmatā L’Eco degli Scacchi, 1918). Sarakstījis grāmatas "Šaha klase" (fr, 1917) un "Kino šaha spēlē" (fr, 1922).
Vīrusķeršana
Vīrusķeršana (en, no bug — 'kukainis', chasing — 'ķeršana') ir aktivitāte, kas parasti notiek starp gejiem vai vīriešiem, kuri nodarbojas ar seksu ar citiem vīriešiem, veicot seksuālas aktivitātes ar HIV pozitīviem cilvēkiem, lai iegūtu HIV. Personas, kas iesaistītas šajā darbībā tiek sauktas par vīrusķērājiem jeb bagčeiseriem (en). Tas ir sava veida paškaitējuma veids. Vīrusķerāji meklē seksuālos partnerus, kam ir HIV, lai nodarbotos ar neaizsargātu seksu un paši iegūtu HIV; dāvanu devēji (gitftgivers) ir cilvēki ar HIV, kuri ievēro vīrusķērāju centienus inficēties ar HIV.
Vīrusķērāji norāda dažādus šīs darbības iemeslus. Daži vīrusķērāji nodarbojas satraukuma un intimitātes dēļ, kas raksturīga šādas bīstamas aktivitātes veikšanai, taču netieši nevēlas inficēties ar HIV. Daži pētnieki norāda, ka uzvedība var izrietēt no "pretošanās dominējošajām heteroseksuālajām normām un vairākām vispārpieņemtajām normām" sakarā ar geju aizstāvības reakciju, lai noraidītu sabiedrības stigmatizāciju un nosodījumu.
Daži cilvēki vīrusķeršanu uzskata par "intensīvi erotisku" un inficēšanās aktu par "nāves drāzienu" (fuck of death) kā "galīgo tabu, ekstrēmāko seksa aktu, kas palicis". Cilvēki, kuriem ir HIV negatīvs un kuri ir attiecībās ar kādu, kas ir HIV pozitīvs, var meklēt infekciju kā veidu, kā palikt attiecībās, it īpaši gadījumos, kad HIV pozitīvais partneris var vēlēties šķirties, lai izvairītos no HIV negatīvā partnera inficēšanas.
Citi ir ieteikuši, ka daži cilvēki, kuri jūtas vientuļi, vēlas kopt kopienu un sociālos pakalpojumus, kas atbalsta cilvēkus ar HIV/AIDS. Citi pētījumi liecina, ka spermai ir bagātīga nozīme tiem, kas nodarbojas ar vīrusķeršanu un dāvanu došanu, un ka “ar HIV inficēta sperma, kas satur vīriešu DNS, ir veids, kā pārvarēt izolācijas sajūtu, kas rodas no 'aukstā, sterilā', aizsargātā seksa”
Egļu iela (Lielvārde)
Egļu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas kādā privātīpašumā un beidzas krustojumā ar Rembates ielu.
Ielu savienojumi
Egļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Silvēns Lezārs
Silvēns Lezārs (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Lezārs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu profesionāļiem.
Valdheima
Valdheima var būt:
Daniels Darda
Daniels Darda (nl; dzimis ) ir Beļģijas starptautiskais lielmeistars šahā (2021).
Biogrāfija
Daniels Darda ir albāņu izcelsmes Beļģijas šahists. Viņa tēvs Arbens Darda (dzimis 1972. gadā) ir FIDE meistars, šaha turnīros piedalās arī vectēvs Bardjuls Darda (dzimis 1937. gadā). Šahā trenējies pie sava tēva un lielmeistara Ivana Sokolova.
Trīs reizes uzvarējis Beļģijas šaha čempionātos (2019, 2021, 2022; kļuvis par jaunāko čempionu Beļģijas šaha vēsturē — 13 gadi un 10 mēneši ).
Pārstāvējis Beļģijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Piedalījies Eiropas šaha klubu kausa izcīņā Beļģijas komandas Schachfreunde Wirtzfeld (2021, 2022). 2019. gadā uzvarējis Beļģijas šaha komandu čempionātā šaha kluba Cercle d’Échecs Fontainois sastāvā. Piedalījies Bosnijas un Hercegovinas, Vācijas, Izraēlas, Itālijas, Nīderlandes, Portugāles komandu šaha čempionātos. 2022. gadā piedalījies Pasaules ātrā šaha un šaha ātrspēles čempionātos.
2023. gada martā Vrņačka Baņā izcīnījis bronzas medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2019. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2021. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 15 gadu vecumā kļuvis par jaunāko Beļģijas šaha lielmeistaru.
Vēdzele (nozīmju atdalīšana)
Vēdzele var būt:
Aņujska
Aņujska (ru) ir nacionālais ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Biļibinas rajonā. Izvietojies Malijaņujas upes labajā krastā 272 km no rajona centra Biļibinas.
Apdzīvotā vieta sākusi veidoties 1930.—1940. gados ar nosaukumu Stančika (Станчик). Aņujska attīstījusies kā kolhoza un ciema padomes centrs, uz šejieni pārcelti iedzīvotāji no mazākajiem apkārtnes ciemiem, tajā skaitā kopš 18. gadsimta zināmās Pjatistennojes. No 1950. līdz 1961. gadam ciems bija Austrumu tundras rajona centrs. Ciemā dzīvo ap 400 iedzīvotāju, no tiem 54 % eveni. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un medības. Ciemā ir vidusskola, slimnīca, pasts, kultūras nams, bibliotēka, viesnīca. Transportu nodrošina aviācija un upes transports — Aņujskā beidzas upes kuģojamais posms.
Falla
Falla var būt:
Salzārs
Salzārs (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 229 punktus, izcīnot dalīto 67. vietu.
Kosovas Atbrīvošanas armija
Kosovas Atbrīvošanas armija (sq) bija paramilitāra etnisko albāņu organizācija, kas 1990. gados vēlējās panākt Kosovas atdalīšanos no Dienvidslāvijas Federatīvās Republikas un Serbijas un Lielalbānijas izveidi. Tās kampaņas pret Dienvidslāvijas drošības dienestiem, policiju, valsts amatpersonām un etniskiem serbu ciematiem izsauca Dienvidslāvijas armijas un serbu paramilitāro organizāciju pretestību un sekojošu aktīvu militāro darbību, kas zināma kā Kosovas krīze (1998—99). Kosovas Atbrīvošanas armiju atbalstīja ārvalstu brīvprātīgie, ieskaitot Rietumeiropas etniskos albāņus, turkus un ziemeļafrikāņus, kurus organizēja Rietumeiropas islāmistu līderi, kas bija saistīti ar Bin Ladenu un Zavāhirī. Albāņu pusē cīnījās arī islāmistu finansēti cīnītāji no Jemenas, Saūda Arābijas un Ēģiptes. Kosovas krīzē 1999. gada martā—jūnijā iesaistījās arī NATO spēki, bombardējot dienvidslāvu spēkus.
1999. gadā noslēdzoties cīņām un Kosovā ierodoties starptautiskajiem spēkiem, KAA oficiāli tika likvidēta un tās dalībnieki iestājās Kosovas Aizsardzības korpusā, civilā ārkārtas aizsardzības institūcija, kas aizvietoja KAA un Kosovas policiju, saskaņā ar ANO Drošības padomes lēmumu Nr. 1244. Bijušie Kosovas Atbrīvošanas armijas līderi kļuva par politiķiem, daļa no tiem ieņemot arī augstus amatus.
Konflikta laikā un pēc tā bijuši daudzi ziņojumi par KAA veiktajiem pārkāpumiem un kara noziegumiem, tādiem kā civiliedzīvotāju slaktiņi, ieslodzījuma nometnes un vēsturisku baznīcu un pieminekļu iznīcināšana. 2014. gada aprīlī Kosovas asambleja apstiprināja speciālas tiesas izveidi, lai izmeklētu KAA dalībnieku 1999.—2000. gadā veiktos noziegumus un citus nopietnos pārkāpumus.
Sergejs Lukjaņenko
Sergejs Lukjaņenko (ru, dzimis ) ir viens no populārākajiem mūsdienu krievu fantāzijas un zinātniskās fantastikas rakstniekiem. Ieguvis vairākas Krievijas balvas par literārajiem sasniegumiem fantastikas žanrā.
Dzimis 1968. gadā Kazahijas PSR Karatau pilsētā mediķu ģimenē. Absolvējis Alma-Atas Valsts medicīnas institūtu, kur ieguva psihiatra diplomu. Lukjaņenko uzsāka literāro darbību 1980. gadu beigās, kad arī sāka publicēties. Sākumā rakstīja kosmiskās operas žanrā, vēlāk plaši izmantoja fantāzijas stilistiku. Rakstnieka popularitāti nostiprināja trīs viņa romānu ekranizācijas, īpaši Timura Bekmambetova režisētās "Nakts sardze" un "Dienas sardze", kas guva arī komerciālus panākumus.
Pēdējos gados Lukjaņenko kļuvis pazīstams ar saviem impēriskajiem uzskatiem. Tostarp pēc Eiromaidana uzvaras Ukrainā, viņš aizliedza tulkot savus darbus ukraiņu valodā.
Pašlaik Sergejs Lukjaņenko kopā ar ģimeni dzīvo Maskavā.
Igors Meļņiks
Igors Meļņiks (ru, dzimis Kijivā, Ukrainā) ir bijušais ukraiņu izcelsmes Latvijas basketbolists, spēlēja centra pozīcijā, bija Latvijas basketbola izlases dalībnieks. Viens no visu laiku rezultatīvākajiem izlases basketbolistiem (pēc vidēji spēlē gūtajiem punktiem).
Biogrāfija
Igors Meļņiks ir dzimis Kijivā. 1979. gadā pārstāvēja PSRS kadetu basketbola izlasi Eiropas čempionātā. Skolu beidzis Sanktpēterburgā 1981. gadā. Pieaugušo basketbolā karjeru sāka Ļeņingradas "Spartak", vēlāk spēlēja Kijivas ASK. 1985. — 1986. gadu pavadījis dienestā padomju armijā. 1985. gadā apprecējies ar latvieti Rasmu Gulbinsku-Rogaini. 1987. gadā pārcēlies uz Rīgu, kur spēlēja Rīgas VEF. Spēlēja arī Latvijas PSR izlasē, pēc neatkarības atgūšanas — Latvijas izlasē.
Latvijas izlasē debitēja mačā pret Zviedriju 1992. gada 7. maijā, kurā ar 23 punktiem bija rezultatīvākais spēlētājs. Latvijas izlasi pārstāvēja arī 1992. gada vasaras olimpiskās spēļu kvalifikācijas turnīrā Granādā 1992. gadā, 1993. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā Polijā un finālturnīrā Vācijā, tāpat arī 1997. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā Spānijā. 2001. gada Eiropas čempionātā pārstāvēja Latviju tikai kvalifikācijas turnīrā, bet netika iekļauts sastāvā finālturnīram. Kopā izlasē aizvadījis 49 spēles, ir trešais visu laiku rezultatīvākais pēc vidēji spēlē gūtajiem punktiem (15 punkti spēlē).
1997. gadā par īpašiem nopelniem Latvijas labā basketbolistam tika piešķirta Latvijas pilsonība.
I. Meļņika abi bērni nodarbojas vai nodarbojušies ar basketbolu: dēls Aleksandrs ir bijušais basketbolists (spēlēja Latvijas U-20 izlasē), savukārt meita Zenta spēlē basketbolu Itālijā un ir Latvijas izlases spēlētāja.
Happy Christmas
Happy Christmas ir 2014. gada komēdija, kuras režisors, scenārija autors, kā arī viens no producentiem un galveno lomu atveidotājiem ir Džo Svānbergs. CItas lomas atveido Melānija Kinslija, Lena Danema, Anna Kendrika un Marks Vebers. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Irlava
Irlava ir ciems Tukuma novada Irlavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Abavas kreisajā krastā, 18 km no novada centra Tukuma un 81 km no Rīgas.
Irlava (Irmlau) vēstures avotos pirmoreiz minēta 1453. gadā kā Livonijas ordeņa lēnis. Tagadējais Irlavas ciems ar nosaukumu Valdheima izveidojies 19. gadsimta vidū 5 km uz ziemeļaustrumiem no Irlavas muižas (tagadējos Vaskos) pie doktorāta un pagastu draudzes skolas. Šeit tika uzcelts apvienotais Irlavas un Grenču pagastnams. 1840. gadā Irlavā tika izveidots Irlavas skolotāju seminārs. Irlavā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, Irlavas Sarkanā Krusta slimnīca, Sporta nams, Bērnu un jauniešu centrs “Sapņi”, kādreizējais Raiņa vārdā nosauktais bērnunams.
Latvijā sastopamo skrejvaboļu sugu saraksts
Latvijā sastopamo skrejvaboļu sugu saraksts.
Radža Naingolans
Radža Naingolans (Radja Nainggolan; dzimis ) ir Beļģijas futbolists, Itālijas A sērijas kluba Cagliari Calcio un bijušais Beļģijas futbola izlases pussargs.
Verhoturje
Verhoturje (ru) ir pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā. Atrodas Urālos, 306 km uz ziemeļiem no Jekaterinburgas, Turas upes kreisajā krastā. 2017. gadā Verhoturjē dzīvoja 8,7 tūkstoši iedzīvotāju. Verhoturje ir viena no vecākajām Krievijas pilsētām uz austrumiem no Urāliem. Pilsētas statusu ieguva 1598. gadā. Pilsētai bija liela nozīmē Sibīrijas pakļaušanā. Krievi Verhoturji sauc arī par "Sibīrijas vārtiem". 1926. gadā zaudēja pilsētas statusu, bet atkal to ieguva 1947. gadā.
Radža Naingolans
Naingolana māte ir beļģiete, bet tēvs ir no Indonēzijas. Karjeru sāka Piacenza Calcio 1919 klubā, kur pavadīja četrus gadus. Vēlāk pievienojās Cagliari Calcio. Tur arī nospēlēja četrus gadus un pārcēlās uz AS Roma.
Beļģijas futbola izlasē spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Manuels de Falja
Manuels Maria de los Doloress Falja i Mateu (es); dzimis, miris ) bija spāņu komponists, pianists un muzikologs 20. gadsimta pirmajā pusē.
Mācījies Madrides konservatorijā. Felipes Pedrella skolnieks. No 1907. līdz 1914. gadam dzīvoja Parīzē, kur iepazinās ar Debisī, Ravēlu, Pikaso, kā arī ietekmējās no impresionistu mūzikas. 1919. gadā pārcēlās uz Granadu, kur satuvinājās ar Lorku. Pēc republikāņu sakāves Spānijas pilsoņu karā emigrēja uz Argentīnu. Palika tur līdz mūža galam, kaut arī tika aicināts atgriezties Spānijā. Pēc nāves, 1947. gadā pārapbedīts dzimtās Kadisas katedrālē.
Vilhelms Kristiāns Frībe
Vilhelms Kristiāns Frībe (de, dzimis, miris ) bija vācu izcelsmes baltvāciešu ierēdnis, vēsturnieks un publicists. Tartu universitātes goda doktors.
Dzimis Tīringenē, krodzinieka ģimenē. Ģimnāzijā mācījās Hannoverē un Gistrovā. No 1781. līdz 1784. gadam studēja Getingenes universitātē. Vidzemē no 1784. gada. Strādāja par mājskolotāju Gaujienā un Alūksnē, vēlāk, no 1804. līdz 1810. gadam - Rīgas (pēc citām ziņām Tartu) apriņķa skolu inspektors. Darbojās par sekretāru Rīgā dibinātājā "Livonijas Labdarības un Ekonomiskajā biedrībā" (Die Livländische Gemeinnützige und Ökonomische Sozietät). Ražīgs Apgaismības laikmeta laika autors, rakstīja par vēstures un ekonomikas jautājumiem.
Dzelzs vīrs (filma)
"Dzelzs vīrs" (en) ir 2008. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Džons Favro. Filma ir balstīta uz Marvel Comics tāda paša nosaukuma tēlu un šī ir pirmā filma no Marvel Cinematic Universe filmu sērijas.
Filma ir stāsts par multimiljonāru Toniju Stārku, kas kļūst par ar tehnoloģijām apveltītu supervaroni — Dzelzs vīru. Galvenās lomas atveido Roberts Daunijs jaunākais, Terenss Hauards, Džefs Bridžess un Gvineta Paltrova.
Filma galvenokārt ir saņēmusi pozitīvas atsauksmes, kritiķi ir slavējuši Roberta Daunija tēlojumu. Amerikas Kinoinstitūts "Dzelzs vīru" atzina par vienu no desmit labākajām 2008. gada filmām. Filmas pirmizrāde notika. 2010. gadā iznāca filmas turpinājums "Dzelzs vīrs 2".
Firmas zīme
Firmas zīme var būt:
Kems Talbo
Spēlētāja karjera
Pēc vairākām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Talbo sāka 2009.—10. gada sezonas noslēgumā, kad noslēdza līgumu ar NHL vienību Ņujorkas "Rangers" un aizvadīja vienu spēli AHL kluba Hārtfordas "Wolf Pack" sastāvā. Nākamās trīs sezonas Talbo aizvadīja AHL klubā Konektikutas "Whale". 2013.—14. gada sezonā Talbo kļuva par Ņujorkas "Rangers" otro vārtsargu aiz Henrika Lundkvista, sezonas gaitā NHL aizvadot 21 spēles.
2015. gada vasarā "Rangers" aizmainīja Talbo uz Edmontonas "Oilers". Sezonas ievadā bija plānots, ka Talbo kopā ar Andersu Nilsonu dalīs spēles laiku uz pusēm, taču ne pārlieku veiksmīgais sniegums Talbo padarīja par otro numuru. Sezonas gaitā gan viņa sniegums uzlabojās, un Nilsons tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues", Talbo kļūstot par komandas pamatvārtsargu. 2019. gada februārī tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2019. gada jūlijā Talbo kā brīvais aģents pievienojās Kalgari "Flames", taču gadu vēlāk noslēdza līgumu ar Minesotas "Wild".
2022. gada 12. jūlijā Talbo tika aizmainīts uz citu NHL komandu Otavas "Senators"
Polina Viardo
Polina Viardo (fr, dzimusi Mišela Ferdināna Polina Garsija (fr), mirusi ) bija spāņu izcelsmes franču mecosoprāns, pedagoģe un komponiste.
Dzimusi spāņu mūziķa Manuela Garsijas ģimenē. Polinas vecākā māsa Marija Malibrāna arī bija pazīstama dziedātāja. Kopā ar ģimeni Polina dzīvoja Londonā, Ņujorkā un Meksikā. Kopš sešu gadu vecuma runāja četrās valodās (spāniski, franciski, angliski un itāliski), vēlākajā dzīvē apgūstot arī vācu un krievu valodu.
Mācījusies privāti klaviermūziku pie Ferenca Lista. Kaut arī izvēlēdamās dziedātājas karjeru, bija teicama pianiste, dažkārt spēlēdama duetus ar savu draugu Frideriku Šopēnu. 1839. gadā Polina Viardo Londonā debitēja operas lomā Džoakīno Rosīni operā "Otello".
Kad Polinai bija septiņpadsmit gadu, viņa iedraudzējās ar Alfredu de Misē, kurš esot viņu bildinājis, tomēr Polina esot attiekusi. Tā vietā 1840. gadā viņa apprecējās ar krietni vecāko un finansiāli stabilāko teātra direktoru Luiju Viardo. 1843. gadā, viesizrādēs Krievijā, Viardo ieraudzīja Ivans Turgeņevs. 1845. gadā viņš devās pie Viardo uz ārzemēm, vēlāk faktiski kļūdams par Viardo ģimenes locekli. Turgeņeva un Viardo attiecību raksturs mūsdienās īsti nav noskaidrots. Viardo draudzeņu vidū bija arī Žorža Sanda, kuras darba "Konsuēla" galvenās varones prototips ir Viardo.
Tā kā Viardo vīrs bija opozīcijā Napoleona III režīmam, no 1863. līdz 1870. gadam ģimene dzīvoja Bādenbādenē. Vēlāk atgriezās Parīzē un mācīja Parīzes konservatorijā.
Fonds Iša
Fonds Iša ir bezpeļņas garīga organizācija, kuru 1992. gadā dibinājis Sadguru (Džagī Vāsudevs). Tas atrodas Išas jogas centrā netālu no Kojamputūras, Indijā. Fonds piedāvā jogas programmas ar nosaukumu "Isha Yoga". Fondu pilnībā pārvalda brīvprātīgie, un tajā ir vairāk kā 9 miljoni brīvprātīgo.
Išas Joga
Iša Joga ir nosaukums, zem kura Išas fonds piedāvā jogas programmas. Vārds isha nozīmē "bezveidīgais, dievišķais".
Jogas nodarbības tiek vadītas arī uzņēmumu vadītājiem, lai iepazīstinātu viņus ar to, ko Sadguru sauc par "iekļaujošu ekonomiku", "lai mūsdienu ekonomiskajā scenārijā ieviestu līdzjūtības un iekļaušanas sajūtu".
Jogas kursi Indijas nacionālajai hokeja komandai tika organizēti 1996. gadā. Išas fonds sāka vadīt jogas programmas Amerikas Savienotajās Valstīs 1997. gadā un 1998. gadā tika uzsāktas jogas nodarbības uz mūžu ieslodzītajiem Tamilnādas cietumos.
Aktivitātes
Fonds regulāri organizē Mahasatsangas kopā ar Sadguru, Tamilnādā un Karnātakā, kur tas organizē sarunas, vada meditācijas un vada jautājumu - atbilžu sesijas ļaužu masām. Tas arī organizē ikgadējās jatras (grupu svētceļojumus) ar nosaukumiem Kailash Manasarovar Sojourn un Himalayan Dhyan Yatra uz Kailaša kalnu un Himalajiem. Sadguru vadītā Kailash Manasarovar Sojourn ir viena no lielākajām grupām, kas dodas uz Kailaša kalnu. 2010. gadā uz turieni devās 514 svētceļnieki.
Projekts "Zaļās Rokas"
Projekts "Zaļās Rokas" (PGH) tika izveidots 2004. gadā kā vides organizācija. Tā darbība galvenokārt ir vērsta uz Tamilnādu. Organizācija 2010. gadā saņēma Indiras Gandijas Parjavaranas Puraskaras, Indijas valdības apbalvojumu vides jomā. Organizācijas darbības jomā ietilpst agromežsaimniecība, stādu audzētavas skolās un koku stādīšana tādās svarīgās pilsētās kā Tiručirapalli un Tirupura.
Rīcība lauku atjaunošanai
Lauku atjaunošanas darbība (ARR) ir uz veselību un sabiedrību vērsta programma, kuras galvenā uzmanība ir pievērsta Tamilnādas lauku reģioniem. Tas tika izveidots 2003. gadā, un kopš 2010. gada tas darbojas 4200 ciematos ar 7 miljoniem iedzīvotāju.