cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veine Voionmā
Politiskā darbība
1919. gadā Voionmā tika ievēlēts par Eduskuntas deputātu, pārstāvot sociāldemokrātisko partiju, un tika pārvēlēts līdz 1947. gadam. Parlamentā viņš cita starpā darbojās Ārlietu komitejā kā tās priekšsēdētājs no 1931. līdz 1937. gadam un kara laikā no 1940. līdz 1946. gadam. Papildus tam viņš ieņēma uzticības posteņus parlamentā: Sabiedriskā transporta komitejas priekšsēdētājs (1925. gadā un no 1929. līdz 1931. gadam), Konstitucionālās komitejas loceklis, Izglītības komitejas loceklis, Lielās komitejas loceklis, Finanšu komitejas loceklis, Finanšu komitejas loceklis, Parlamentārās bibliotēkas loceklis
1920. gadā viņš bija Tartu miera delegācijas sastāvā. No 1926. līdz 1927. gadam Veine Voionmā bija ārlietu ministrs Tannera ministru kabinetā. No 1937. līdz 1939. gadam viņš bija Aimo Kajandera 3. valdības tirdzniecības un rūpniecības ministrs, un pēc Rudolfa Holsti atkāpšanās no ārlietu ministra amata 16. novembrī Voionmā pildīja arī ārlietu ministra pienākumus. Voionmā bija Nāciju līgas Ģenerālās asamblejas Somijas delegācijas loceklis.
Smilšu kaķis
Smilšu kaķis (Felis margarita) ir neliela auguma kaķu dzimtas (Felidae) tuksnesī dzīvojošs savvaļas kaķis. Tas sastopams Ziemeļāfrikā, Āzijas dienvidrietumos un centrālajā daļā. Kopš 2002. gada smilšu kaķis iekļauts apdraudēto dzīvnieku sarakstā, jo tā populācija ir ļoti sadrumstalota, neliela un ar tendenci samazināties. Smilšu kaķis sastopams gan smilšainajos, gan akmeņainajos tuksnešos, spējot dzīvot teritorijās tālu no ūdenstilpēm.
Izplatība
Smilšu kaķis mājo smilšainos un akmeņainos tuksnešos Ziemeļāfrikā, Tuvajos Austrumos un Centrālāzijā. Tas labprātāk uzturas līdzenās vietās vai vietās ar nelielu reljefu, kur aug asā tuksnešu zāle un citi augi. Smilšu kaķis izvairās no klajiem smilšu laukiem, kuros ir ļoti maz medījuma.
Ziemeļāfrikā tie mājo Marokā, Rietumsahārā, Alžīrijā, Tunisijā, Ēģiptē, Sīnāja pussalu ieskaitot. Tas sastopams arī Lībijā, Mali, Nigērijā, Mauritānijā, Senegālā, Čadā un Sudānā. Tuvajos Austrumos tas dzīvo Izraēlā, Jordānijā, Sīrijā un Irākā, kā arī Arābijas pussalas dienvidaustrumos. Centrālāzijā tas sastopams uz austrumiem no Kaspijas jūras, cauri Karakuma un Kizilkuma tuksnešiem līdz Sirdarjas upei un Afganistānas ziemeļiem.
Izskats un īpašības
Smilšu kaķis ir mazākais visā kaķu ģintī (Felis). Lai arī tas ir mazs, tā ķermenis ir spēcīgi veidots, kompakts, ar īsām kājām un salīdzinoši garu asti. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums ir 45—57 cm, papildu astes garums 28—35 cm, svars mātītei 1,4—3,1 kg, tēviņam 2,1—3,4 kg.
Smilšu kaķa kažoks ir gaišā smilšu krāsā ar nedaudz tumšākiem raibumiem un svītrām. Kopumā mugura ir nedaudz tumšāka nekā vēders. Katram indivīdam raibumojums ir atšķirīgs. Dažiem nav izteikti nedz plankumiņi, nedz svītras, citam ir gan vieni, gan otri. Visbiežāk uz kājām ir tumšas svītras un astei ir tumšs astes gals ar diviem vai trīs tumšiem gredzeniem. Ziemeļu reģionos smilšu kaķa matojums ir ļoti biezs un samērā garš, sasniedzot apmēram 5 cm garumu. Lūpas, zods un pakakle ir balti vai gandrīz balti. Ausis rudi brūnas ar melniem galiņiem. Pāri vaigiem stiepjas tumša svītra, kas sākas pie acu ārējiem kaktiņiem. Acis ir lielas, zaļgandzeltenas, tās aptver gaiša matojuma kontūra. Degungals melns. Smilšu kaķa pēdiņām ir biezs apspalvojums, kas tās pasargā no karstajām smiltīm un akmeņiem. Šīs īpašības dēļ smiltīs tikpat kā nepaliek pēdu nospiedumi, tādēļ smilšu kaķi ir salīdzinoši grūti savvaļā atrast un tam sekot. Turklāt nakts laikā, kad kaķis ir aktīvs, ja tam kāds tuvojas, smilšu kaķis aizver acis, lai tās tumsā nespīdētu un to nenodotu.
Uzvedība
Smilšu kaķis ir vienpatis un ir aktīvs nakts laikā, barības meklējumos noceļojot lielus attālumus, apmēram 5—10 km. Katram indivīdam ir sava teritorija, tēviņam tā ir apmēram 16—40 km² Smilšu kaķis ir lieliski piemērojies dzīvei ļoti skarbos apstākļos, kur dienā temperatūra var uzkāpt līdz +51°C, bet naktī nokristies līdz -0,5°C.
Smilšu kaķis nav veikls lēcējs vai kokos kāpējs, bet tas spēj ļoti ātri rakt smiltis. Dienas laikā, kad tuksnesis sakarst, kaķis ierokas smiltīs un noslēpjas no saules seklā alā. Alu var izmantot vairāki smilšu kaķi, bet vienā alā vienlaicīgi nekad nav vairāk par vienu dzīvnieku. Kad diena sāk atdzist, kaķi iznāk no slēptuves un arī dzesējas, guļot uz muguras, ar plānāk apmatoto vēderu uz augšu.
Barība
Smilšu kaķis ir plēsējs un barojas galvenokārt ar maziem grauzējiem (65—88% ), piemēram, gerbiliem, adatpelēm, smilšu pelēm, lēcējpelēm un jauniem Kāpzemes zaķiem. Tas medī arī nelielus putnus, piemēram, pupuķcīruļus un tuksneša cīruļus, kā arī dažādus rāpuļus, piemēram, pelēkos varānus, smilšu iguānas, smilšu scinkus, īspirkstu gekonus un dažādas tuksnešu odzes, un kukaiņus.
Smilšu kaķis medījuma pārpalikumus aprok smiltīs, vēlāk atgriežoties pie paslēptās barības. Padzerties tas spēj, barojoties ar saviem upuriem, bet, ja ir iespēja, smilšu kaķis dzer arī ūdeni. Visnozīmīgākā maņa smilšu kaķim medījot ir dzirde, ar kuras palīdzību tas nosaka upura atrašanās vietu, pat, ja tas paslēpies zem smiltīm. Kaķis spēj ātri izrakt medījumu.
Sistemātika
Smilšu kaķim ir 4 pasugas:
Ceļa pinums
Ceļa pinums ir divu viena sliežu platuma ceļu salikums uz vienas zemsliežu pamatnes. Parastā ceļa pinuma sastāvā ir smails krustenis (var būt līklīnijas) vietā, kur viens sliežu pavediens krusto otru, kā arī pretsliedes. Asmens ceļa pinumam var nebūt krusteņa un attiecīgi šim krustenim paredzētās pretsliedes, kad to izmanto negabarīta vietas apbraukšanai neizbraucot ārpus sliežu platuma, piemēram platformas remonta laikā vai negabarīta vilcienu palaišanai garām negabarīta platformai. Asmens ceļa pinumā ir pārmija (skatīt galeriju zemāk), bet parastā nav. Ceļa pinums Lp sastāv no iecirkņiem: LK – LV – LK. Krusteņa iecirknis LK ietver krusteņa un aizkrusteņa, kā arī pārvedlīknes daļu. LV vidusiecirknis sastāv no parastiem četru sliežu posmiem. Ceļa pinumu var ekspluatēt remontdarbu laikā, kad nepieciešams apbraukt remontējamo iecirkni, vai - lai izbrauktu šaurās vietās, piemēram - zem pārvadiem, kuras pārbūvēt īsā termiņā nav iespējams. Dzelzceļa transportā jautājums var aktualizēties garos divceļu posmos, kad vilcienu palaišana pēc vienceļa shēmas ilgākā laika posmā nenodrošina nepieciešamo posma caurlaides un caurvedes spēju. Parasti, kad pagaidu signalizācija ir nepilnīga un to neekspluatē uz pastāvīgiem pamatiem, pinumu norobežo signālisti ar apstāšanās signāliem un vilcienu palaišana notiek ar pavadoņa uzņemšanu pirms pinuma un tālāk pēc viņa norādījumiem ar samazinātu ātrumu (mašīnistu speciāli brīdinot). Kustības organizācijas uzlabošanai var izmantot savstarpēji saslēgtus luksoforus, ar kuriem norobežo ceļa pinumu.
Ceļu salikumus, kuros savietoti dažāda platuma sliežu ceļi, sauc par savietojumiem.
Ceļa pinuma ģeometrija
Atkarībā no tā uz kādiem nosacījumiem ekspluatē ceļa pinumu, infrastruktūras pārvaldītājs nosaka ekspluatācijas kārtību, signalizācijas līdzekļus un tādus tehniskos parametrus kā: pieļaujamo nedzēsto centrbēdzes paātrinājumu (platajam ceļam ~0,5m/s2), atļauto ātrumu izejot no tā paša nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma, pārvedlīknes rādiusu, krusteņa marku un formu (taisnie vai līklīnijas), nepieciešamo sliežu platuma paplašinājumu, kā arī ceļa pinuma attālumu d - starp viena un otra ceļa gaenasi. Pielietojot stāvus krusteņus (arī t.sk. 1/9 un 1/11) ar taisnām darba šķautnēm problēmas var radīt mazais pārvedlīknes rādiuss, jo tas vienmēr būs mazāks nekā pārmijām ar tādu pašu krusteņa marku, jo pārvedlīknes iekļaušanās garumu samazina attālums d. Tad izejot no ekspluatācijai izvirzītajām prasībām, maina pinuma ģeometriju (pielieto lēzenāku krusteni vai līklīnijas krusteni). Ceļa pinumiem atkarībā no sliežu transporta veida var izmanot standarta smailo krusteņu markas: 1/4,5; 1/6; 1/9; 1/11; 1/14; 1/18; 1/22; 1/33; 1/39; 1/42; 1/62 … vai citus nestandarta. Ceļa pinumiem atkarībā no vietējiem apstākļiem var būt gabarīta ierobežojumi (ja novieto uz klātnes, kura iepriekš tam nebija paredzēta), pie peroniem var būt neērta izkāpšana un iekāpšana, bet elektrificētās dzelzceļa līnijās nepieciešama kontaktvada zigzaga regulēšana un kontaktvada satuvināšana no blakusvirziena. Parastā ceļa pinuma ģeometrija:
Retāk ceļu pinumos pielieto simetriskas vai asimetriskās pārvedlīknes abos virzienos.
Sekļu—Daukstu senkapi
Sekļu—Daukstu senkapi ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aglonas pagasta Sekļa Daukštos, Sekļa ezera dienvidu krastā.
Ivans Kasutins
Ivans Kasutins (dzimis 1986. gada 17. oktobrī) ir krievu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2017) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Ņižņekamskas "Neftekhimik" rindās.
Spēlētāja karjera
Savas hokejista gaitas Kasutins uzsāka Jaroslavļā, "Lokomotiv" sistēmā spēlējot līdz pat 2005. gadam. 2005.—06. sezonā Ivans uzsāka profesionālā spēlētāja karjeru, Penzas "Disel" rindās spēlējot Krievijas Augstākajā līgā. No 2006. līdz 2008. gadam Kasutins spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "CSKA" sastāvā.
2008. gadā Ivans pievienojās Ņižņekamskas "Ņeftehimik" vienībai, 2009.—10. sezonas izslēgšanas kārtā uzrādot labāko vārtsarga statistiku līgā un tiekot atzīts par KHL marta labāko vārtsargu. 2011. gada vasarā Kasutins pārgāja uz Maskavas "Spartak", taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Kazaņas "Ak Bars".
2012.—13. gada sezonu Kasutins uzsāka Čehovas "Vitjaz", taču janvāra izskaņā pievienojās Sanktpēterburgas SKA vienībai. Pēc sezonas beigām SKA vārtsargu aizmainīja uz Čerepovecas "Severstal" vienību. Sezonas vidū no "Severstal" Kasutins tika aizmainīts jau uz Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindām.
Bogdans Daniels Djaks
Bogdans Daniels Djaks (ro; dzimis, Rimnikuvilčā) ir Rumānijas starptautiskais lielmeistars šahā (2016).
Biogrāfija
Pārstāvējis Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 15. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2023. gada maijā Bukarestē palicis pēdējā, 10. vietā starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā GCT Superbet Chess Classic.
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2016. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Lielmeistara nosaukumu saņēmis 14 gadu, 7 mēnešu un 27 dienu vecumā un bijis jaunākais lielmeistars Rumānijas šaha vēsturē.
Terijs Savčuks
Terijs Savčuks (en; dzimis, miris ) bija ukraiņu izcelsmes kanādiešu hokejists, spēlēja vārtsarga pozīcijā. Viņš 21 sezonu pārstāvēja NHL klubus Detroitas "Red Wings", Bostonas "Bruins", Toronto "Maple Leafs", Losandželosas "Kings" un Ņujorkas "Rangers".
Karjeras laikā viņš guva uzvaru 501 spēlē (447 spēles regulārajā sezonā un 54 izslēgšanas spēlēs). 1948. gadā T. Savčuks tika atzīts par USHL līgas labāko debitantu, 1949. gadā šo balvu izpelnījās AHL līgā, savukārt 1951. gada saņēma Kaldera balvu.
11 reizes piedalījās NHL Visu zvaigžņu spēlēs, trīs reizes tika iekļauts līgas simboliskajā pirmajā izlasē un četras reizes — otrajā izlasē. Četras reizes izcīnīja Stenlija kausu — trīs reizes "Red Wings" un vienu reizi "Maple Leafs" sastāvā. Tāpat četras reizes bija Vezinas balvas ieguvējs.
1998. gadā spēlētājs ierindojās 9. vietā The Hockey News veidotajā 100 visu laiku izcilāko hokejistu sarakstā. 1971. gadā viņš tika uzņemts Hokeja slavas zālē.
Čieko Homma
Čieko Homma (ja) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Tedijs Riners
Tedijs Pjērs-Marī Riners (fr; dzimis ) ir Francijas džudists.
Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem džudistiem. Karjeras laikā svara kategorijā virs 100 kg ir izcīnījis 10 pasaules čempionāta (sacensību rekords) un 5 Eiropas čempionāta zelta medaļas. Londonā un Riodežaneiro kļuvis par čempionu,  Pekinā izcīnījis un  Tokijā — bronzas medaļu. 2020. gada olimpiskajās spēlēs izcīnīja arī zelta medaļu komandu sacensībās. Starptautiskajos čempionātos piedzīvojis vienīgi astoņus zaudējumus.
Juris Visockis (politiķis)
Juris Visockis (—) bija latviešu uzņēmējs un politiķis, bijis Jūrmalas domes priekšsēdētājs, pārstāvēja partiju "Vienotība". Pilsētas domes priekšsēdētāja amatā bijis no līdz.
1982. gadā absolvēja Latvijas Universitāti ekonomista specialitātē. Vairākos uzņēmumos bijis valdes priekšsēdētājs. 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās veiksmīgi kandidēja Jūrmalas domes vēlēšanās no partijas "Jaunā laika" saraksta.
2013. gada aprīlī ticis ievēlēts par Jūrmalas domes priekšsēdētāju pēc Gata Trukšņa atsaukšanas no amata. Amatā bijis līdz.
Riekstu lotoss
Riekstu lotoss (Nelumbo nucifera), zināms arī kā austrumu lotoss, Indijas lotoss, svētais lotoss vai vienkārši lotoss, ir viena no divām lotosu ģints sugām. Tā ir vienīgā ģints lotosu dzimtā. Riekstu lotosa dabiskais izplatības areāls ir Āzijas tropi. Tam Austrumu kultūrā ir pielūgsmes auga nozīme, kā arī pieminēts dažādās folklorizētās leģendās. Daudzviet piemērota klimata apvidos riekstu lotoss ir ieviests vietējā florā.
Lotosa trauslais zieds parasti ir sārtā krāsā, kas arī ātri nobirst. Rīta pusē tas uzzied, bet pēcpusdienā nomet vainaglapas, ziedneša galā atsedzot īpatnēju piltuvveida augļkopu. Lotosa riekstveidīgie augļi ir ēdami.
Albānijas kino
Albānijas kino attiecas uz kinoindustriju, kas atrodas Albānijā, un sevī ietver tādas filmas un ar tām saistītos mākslas veidus, kas veidotas valstī, kā arī albāņu režisoru ārzemēs veidotās filmas. Albānijā kinoindustrija sāka attīstīties jau kopš 1897. gada, bet spēcīgu darbību uzsāka 1940. gadā pēc Kinostudio Shqipëria e Re un Nacionālā kinematogrāfijas centra dibināšanas Tirānā. Agrīnās albāņu filmas 1909. gadā Albānijā ieviesa gleznotājs un fotogrāfs Kola Idromeno Škodrā. Turpmākajos gados notika pirmā publiskā ārzemju filmu demonstrēšana.
Visockis
Visockis (pl; sieviešu dzimtē Visocka (Wysocka)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Albānijas kino
Kinofilmas ir saņēmušas starptautiskas un prestižas balvas, un katru gadu jaunas albāņu filmas tiek rādītas filmu festivālos visā pasaulē.
Ņemot vērā albāņu diasporu ir vairāki starptautiski pazīstami aktieri, piemēram, albāņi-amerikāņi Ilaiza Dušku, Masiela Lūša, Džims un Džons Beluši, Kosovas albāņi Bekims Fehmiju un Arta Dobroši, grieķu-albāņi Irēna Papasa un turku-albāņi Barišs Ardučs.
Albānija katru gadu rīko vairākus starptautiskus kinofestivālus. Vissvarīgākais noteikti ir Tirānas Starptautiskais kinofestivāls, kas notiek Tirāna. 2008. gadā izveidotais Duresas Starptautiskais kinofestivāls arī ir viens no ievērojamākajiem kino pasākumiem valsti, kas vasarās notiek Duresas amfiteātrī.
Pīters Bišops
Pīters Bišops (en) ir personāžs televīzijas seriālā "Viņpus", kas tika demonstrēts amerikāņu telekanālā "Fox" no 2008. līdz 2013. gadam. Pīters ir viens no galvenajiem personāžiem seriāla visu piecu sezonu garumā. Viņš parādās jau pirmajā sērijā, kad FIB aģente Olīvija Danhema viņu uzmeklē Bagdādē, lai tas uzņemtos aizgādību pār savu rīcībnespējīgo tēvu, kas atrodas psihiatriskajā slimnīcā. Pēc notikumiem, kas risinās pilotsērijā, Pīters Bišops turpina būt par oficiālu sava tēva aizgādni un kļūst par civilo konsultantu ASV Nacionālajā drošības dienestā, darbojoties vienībā "Viņpus" un kopā ar aģenti Olīviju Danhemu izmeklējot dīvainus, pārdabiskus notikumus, kas risinās uz realitātes un izpratnes robežas.
Izmeklēšanu laikā Pīters palīdz tēvam laboratorijā, izmanto savas inženiera iemaņas un kopā ar Olīviju dodas uz notikumu vietām. Pamazām starp viņu un Olīviju sāk rasties romantiskas attiecības.
Pieaugušo Pīteru seriālā atveidoja kanādiešu aktieris Džošua Džeksons, Pīteru bērnībā (otrajā sezonā, sērijā Piter (s2e16)) — Kvīns Lords, bet 3. sezonā (s3e15, Object No. 15) —Čāndlers Kenterberijs.
Personāža vēsture
Pīters Bišops piedzima 1978. gadā zinātnieka Voltera Bišopa (Volternatīva no paralēlās realitātes) un viņas sievas Elizabetes Bišopas ģimenē. 1985. gadā, septiņu gadu vecumā Pīters saslimst ar ļoti retu ģenētisku slimību, un viņa tēvs izmisīgi mēģina radīt zāles tās uzveikšanai.
Taču brīdī, kad viņam tas izdodas, viņa uzmanību novērš Novērotājs Septembris, un zinātnieks nepamana, ka sintezējis pareizās zāles. To caur "transrealitātes logu" redz viņa dubultnieks Volters no mūsu visuma, kura dēls jau ir miris no šīs slimības. Viņš sintezē vajadzīgās zāles pats un rada iekārtu, kas ļauj ne tikai redzēt paralēlo visumu, bet arī uz to pārvietoties, pārved Pīteru uz mūsu visumu un izārstē to. Taču pēc tam viņš neatrod spēku aizvest Pīteru atpakaļ.
Pīters, izārstējies no nāvējošās slimības, sākumā nepieņem Volteru un Elizabeti kā savus vecākus. Pamazām viņš aizmirst, ka bijis slims, lai gan pat līdz deviņpadsmit gadu vecumam viņu turpina mocīt nakts murgi.
1991. gadā viņa tēvu ievieto psihiatriskajā slimnīcā, kur Pīters ne reizi viņu netika apmeklējis.
Līdz 2008. gadam Pīters ir paguvis tikt atskaitīts no Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta, viltot savu diplomu, nopublicēt pāris zinātniskos darbus, pirms tapis atmaskots, iedzīvoties kāršu parādos un ar tiem saistītos ienaidniekos, iesaistīties pāris afērās uz robežas ar krāpniecību.
Kad viņš atradās Bagdādē, lai noslēgtu kārtējo darījumu, pie viņa vērsās FIB aģente Olīvija Danhema ar lūgumu kopā ar viņu apmeklēt Pītera tēvu psihiatriskajā slimnīcā (apmeklēt Volteru Bišopu bija atļauts tikai radiniekiem). Pīters izrakstīja tēvu no slimnīcas, uzņemoties par viņu aizgādību.
Pīters negrasījās palikt Bostonā, jo tur viņu varētu uzmeklēt kāds Lielais Edijs, kam Pīters bija parādā, taču dīvainie notikumi, kurus izmeklēja vienība "Viņpus", viņu ieinteresēja, un viņš nolēma palikt, līdz radīs atbildes uz saviem jautājumiem.
Kad Volters izstāsta Pīteram par paralēlo pasauli, Pīters neatminas, ka būtu ar to saistīts. Nododot vienības "Viņpus" vadītājam Filipam Broilsam iekārtu, ar kuras palīdzību aģenti Vilkači no paralēlā visuma var mainīt izskatu, Pīters nodrošina vienības tālāku pastāvēšanu un kopā ar Volteru un Olīviju turpina cīnīties ar paranormālajiem draudiem.
Pamazām Pīterā atgriežas jūtas pret Volteru, kuru viņš agrāk tika vainojis visās viņu ģimenes nelaimēs. Kad Vilkači nolaupa Volteru, Pīteru pārņem šausmas, domājot, ka viņš var vairāk neieraudzīt tēvu.
Volters nolemj izstāstīt Pīteram, ka tas ir no paralēlā visuma, taču nepagūst to izdarīt. Pēc tam, kad izdzīvojis, atveroties koridoram starp pasaulēm, Pīters to nojauš pats. Viņš atsvešinās no Voltera un aizbrauc no Bostonas. Pa ceļam viņu pārtver Vilkaču barvedis, kas atvēris koridoru un nogādājis mūsu visumā Volternatīvu. Kopā ar viņu Pīters dodas uz paralēlo visumu, kur satiekas ar savu īsto māti.
Volternatīvs lūdz Pītera palīdzību darbā pie iekārtas, kura, pēc viņa vārdiem, varēs "izārstēt" paralēlo visumu, kurš sācis pamazām sairt kopš laika, kad Volters nokļuva tajā un nolaupīja Pīteru. Pētot iekārtu, Pīters nonāk pie slēdziena, ka viņš ir šīs iekārtas galvenā komponente, neatkarīgi no tā. kam šī mašīna domāta.
Mūsu visumā Volters un Olīvija kaļ plānus panākt Pītera atgriešanos, jo uzskata, ka iekārta — Mašīna Pīteru nogalinās, bet Volternatīvs viņam to nestāsta. Kad viņi nokļūst paralēlajā visumā, Olīvija atrod Pīteru, skūpsta to un lūdz atgriezties viņas dēļ.
Pie atgriešanās Olīvija tiek nomainīta ar Viltuslīviju, viņas dubultnieci no paralēlā visuma. Starp Viltuslīviju un Pīteru sāk veidoties attiecības, kaut gan Pīters brīžiem pamana neatbilstības viņas uzvedībā. Atklāsme iestājas, kad Pīters naktī saņem telefona zvanu.
Sarunā ar dubultnieci viņš iepin frāzi grieķu valodā "na eínai kalýtero ánthropo apó ton patéra sou (tou)" (lv), kuru noteikti zinātu īstā Olīvija, un tādā veidā viņu atmasko.
Olīvija atgriežas mājās, taču ilgi nevar piedot Pīteram par to, ka viņš nav atpazinis dubultnieci. Pīters ar visiem spēkiem cenšas atgūt mīļotās uzticību, un beidzot viņam tas izdodas.
Pēc Mašīnas izpētes Pīters um Massive Dynamic pārstāvji nolemj, ka Mašīnu nepieciešams aktivizēt, pirms Volternatīvs nav iznīcinājis mūsu visumu. Pīters piekrīt to darīt, kaut arī neviens nezina, kas tādā gadījumā ar viņu notiks.
Uz neilgu laiku viņš nokļūst nākotnē. Tur viņš redz, ka paralēlā visuma iznīcināšana novedusi arī pie mūsu visuma sabrukšanas. Nākotnē viņš ir "Viņpus" aģents, precējies ar Olīviju, un visiem spēkiem cenšas saglabāt visuma balansu. Viņš nožēlo savu rīcību.
Kad Volternatīvs nogalina Olīviju, lai pēc iespējas vairāk nodarītu pāri Pīteram, tas ir satriekts un slīcina savas bēdas alkoholā. Volters ierosina radīt mašīnu, kas pagātnes Pīteram varētu parādīt nākotni, un tādā veidā viņš varētu no tās izvairīties.
Tādā veidā Pīteram izdodas noskaidrot Mašīnas jēgu un tagadnē viņš izmanto to abu pasauļu apvienošanai un tilta radīšanai starp tām. Pēc tam Pīters pazūd no laika līnijas, par viņu vairs neatminas neviens, kas bija viņu pazinis pēc 1985. gada.
Taču Pīters, pateicoties laika paradoksam, parādās no nekurienes ar atmiņām un emocijām no iepriekšējās laika līnijas.
Olīvijai korteksifāna ietekmē sāk mainīties atmiņas, tagadējās nomaina atmiņas no iepriekšējās laika līnijas. Kad Pīters ir gatavs aiziet, lai netraucētu viņai dzīvot citu dzīvi, viņa to atceras un atkal iemīl.
Izmantojot iekārtu, kas joprojām reaģē tikai uz viņu, Pīters aizver tiltu starp pasaulēm, kad mūsu visuma pastāvēšanu sāk apdraudēt Viljama Bella darbības. Seriāla ceturtās sezonas beigās Olīvija dara Pīteram zināmu, ka gaida bērnu.
2015. gadā. kad notiek Novērotāju iebrukums, Pīters un Olīvija zaudē savu meitu Henrietu. Meitas meklēšanai Pīters ziedo attiecības ar Olīviju. Volters izstrādā plānu Novērotāju iebrukuma novēršanai, lai to realizētu, visa "Viņpus" komanda tiek ieslēgta "dzintarā". 2036. gadā viņus atrod un atgriež dzīvē Henrieta Bišopa, pretošanās kustības dalībniece. Kad Henrieta iet bojā, Pīters, neprātīga naida un bēdu pārņemts, nogalina Novērotāju, ko sagūstījusi pretošanās kustība un ievieto sev viņa čipu. Uz kādu laiku viņš iegūst Novērotāju spējas. bet Olīvija pārliecina viņu pieņemt sāpes un nekļūt bezjūtīgam kā Novērotāji. Pīters negribīgi samierinās ar to, ka Novērotāju iebrukuma novēršanai viņam būs jāšķiras no Voltera.
Kad laika līnijas pārstartēšanas plāns izdodas, Pīters un Olīvija 2015. gadā atgriežas mājās un atrod vēstuli no tēva — aploksni ar baltu lapiņu, uz kuras uzzīmēta balta tulpe — Voltera Bišopa grēku izpirkšanas simbols.
Kinoproves
Pateicoties darbībai ievērojamos projektos, Džošua Džeksons bija vispazīstamākā persona starp galveno lomu tēlotājiem. Viņš bija viens no pirmajiem, kas tika izmēģināts Pītera lomai, taču vienlaikus pēdējais lomai apstiprinātais no aktieru pamatsastāva.
Seriāla izpildproducents Džefs Pinkners atzīmēja, ka tad, kad pēc Džeksona tika vērtēti pārējie lomas kandidāti, kļuva skaidrs, ka vajadzīgs tieši Džeksons. "Vēl viena fantastiska Pītera rakstura iezīme ir tā, ka viņš, tāpat kā viņa personāžs, ir ļoti gudrs. Tas piedod dziļumu un pamatotību visam, ko viņš dara" — pasvītroja Pinkners.
Brenda Bletina
Brenda Ena Bletina (en, dzimusi Remsgitā, Kentā, Anglijā, Apvienotajā Karalistē) ir angļu teātra, kino un televīzijas aktrise. Pazīstama ar lomu Maika Lī filmā "Noslēpumi un meli" (Secrets & Lies, 1996), par kuru saņēmusi vairākas balvas, tai skaitā, Zelta globusa balvu, BAFTA kino balvu un Kannu kinofestivāla balvu "Labākā aktrise", kā arī tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise galvenajā lomā. Otru reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominēta par lomu filmā Little Voice (1998) kā labākā aktrise otrā plāna lomā. Kopš 2011. gada filmējas titullomā televīzijas detektīvseriālā "Vera" (2011—).
Bletina attēlojusi lomas arī tādās filmās kā "Tur, kur upe tek" (A River Runs Through It, 1992), "Glābjot Greisu" (Saving Grace, 2000), Plots with a View (2002), Beyond the Sea (2004), "Lepnums un aizspriedumi" (2005), "Klubu dzīve" (Clubland, 2007), "Piedošana" (2007).
Uliti
Uliti (en) ir atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga rietumu daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Japas pavalstī, kur veido atsevišķu minicipalitāti. Uliti municipalitātei pieder arī Falalopas sala, kā arī neapdzīvotie Tērtlailendas un Sohojoru atoli.
Ģeogrāfija
Uliti ir koraļļu atols Karolīnu salu rietumu daļā. Atola lagūnas kopējā platība ir 548 km², bet tajā aesošo 40 (pēc citiem datiem — 34) saliņu kopējā platība ir 3,57 km². Apdzīvotas ir trīs no atola salām — Mvagmvoga (pašvaldības centrs), Jasora un Fedreja. 1 km uz austrumiem no Uliti atola atrodas 0,93 km² lielā Falalopas saliņa, kurā atrodas lidosta un dzīvo apmēram puse Uliti municipalitātes iedzīvotāju.
Vēsture
Uliti atolu, tāpat kā pārējās Karolīnas salu ārējās salas, domājams, apdzīvoja ieceļotāji no Polinēzijas. Pirmais no eiropiešiem atolu 1525. gadā atklāja portugāļu jūrasbraucējs Djogu da Roča. 1528. gadā tas tika pasludināts par Spānijas īpašumu ar nosaukumu Karaļu salas (Islas de los Reyes). Citās spāņu kartēs tās tika atzīmētas kā Aunazirņu salas (Islas de los Garbanzos). 1899. gadā Vācija Uliti kopā ar pārējām Karolīnu salām nopirka no Spānijas. Otrā pasaules kara laikā ASV Kara flote ierīkoja Uliti atolā reģiona lielāko jūras spēku bāzi, kas darbojās no 1944. līdz 1945. gadam.
TacSat-4
TacSat-4 jeb Tactical Microsatellite Innovative Naval Prototype (INP) ir ASV militārs sakaru pavadonis no eksperimentālo kosmisko aparātu programmas TacSat. Tas palaists 2011. gadā. Misiju vada Jūras kara flotes pētniecības laboratorija (Naval Research Laboratory, NRL). Derīgo kravu finansē Jūras kara flotes pētniecības birojs (Office of Naval Research ONR).
TacSat-4 ir apgādāts ar 3,8 m diametra antenu, kas darbojas 10 ultraaugsto frekvenču diapazonu kanālos. Pavadonis atrodas augsti eliptiskā orbītā (periods aptuveni 4 stundas), kas dod iespēju ar to sazināties no augstiem platuma grādiem; ar sakaru seansiem līdz divām stundām orbītas vijuma laikā.
Valgas ģerbonis
Valgas pilsētas ģerbonis ir viens no Valgas pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs zaļā krāsā, vairoga labajā pusē sudraba mākonis, no kura laukā izbāzta labā roka, kas tērpta melnās bruņās ar zelta apkalumiem. Roka tur līku zobenu ar zelta rokturi. Bruņās tērptā roka simbolizē bruņinieku varu. Mākoni saista ar pilsētas nosaukuma izcelšanos, jo mākonis vācu valodā ir Wolke. Valgas ģerbonis ir ļoti līdzīgs tās kaimiņu pilsētas Latvijā Valkas ģerbonim.
Irina Bulmaga
Irina Bulmaga (ro; dzimusi ) ir Moldovas un Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (2012).
Biogrāfija
Trenera Borisa Itkisa audzēkne. No 2001. līdz 2009. gadam vairākkārt uzvarējusi Moldovas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Trīs reizes pēc kārtas uzvarējusi Pasaules skolu čempionātos (2005, 2006, 2007). Divas reizes pēc kārtas kļuvusi par Moldovas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Kopš 2009. gada šaha turnīros pārstāv Rumāniju. No 2010. līdz 2013. gadam vairākkārt uzvarējusi Rumānijas junioru šaha čempionātos U18 un U20 vecuma grupās. 2010. gadā uzvarējusi Rumānijas sieviešu šaha čempionātā ātrajā šahā un šaha ātrspēlē. 2011. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Rumānijas sieviešu šaha čempionātā. 2014. gadā uzvarējusi Breilas (Rumānija) starptautiskajā šaha turnīrā. 2019. gada augustā bijusi labākā no sievietēm starptautiskā šaha festivāla "Rīgas Tehniskās universitātes Open" A turnīrā. 2021. gada jūnijā Gibraltārā palikusi 12. vietā FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā.
Pārstāvējusi Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Bulmagai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2012. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2013. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).
Reinkaļvi
Reinkaļvos dzimis latviešu dramaturgs Pauls Putniņš, kurš bija Jāņa Putniņa mazmazmazdēls. Putniņu dzimta Reinkaļvos dzīvo joprojām — nu jau septītajā paaudzē.
Pēteris Grave
Pēteris Grave ( - ) bija Latvijas psihiatrs un šahists.
Biogrāfija
Līdz 1953. gadam dzīvojis Ļeņingradā un Karēlijā, kur ieguvis medicīnisko izglītību. 1950. gadu vidū bijis Jelgavas psihiatriskās slimnīcas "Ģintermuiža" galvenais ārsts, kurš garīgo slimību ārstēšanā sācis lietot pirmos neiroleptiskos līdzekļus. No 1960. gada līdz darba gaitu beigām strādājis Strenču psihoneiroloģiskajā slimnīcā.
Šahu iemācījies spēlēt 1930. gados Ļeņingradā un visu mūžu to saglabājis kā savu vaļasprieku. 1940. gadu beigās ieņēmis godalgotas vietas Karēļu-somu PSR šaha čempionātos. 1948. gada PSRS komandu čempionāta pusfinālā Rīgā pārstāvējis Karēļu-somu PSR pie 3. galdiņa. Pēc pārcelšanās uz Latviju bijis vispirms viens no Jelgavas (1957. un 1960. gada pilsētas čempions ), pēc tam Valkas rajona un lauku sporta biedrības "Vārpa" spēcīgākajiem šahistiem. Divas reizes iekļuvis Latvijas šaha čempionātu finālos. 1965.-1966. gados piedalījies arī Latvijas 5. korespondencšaha čempionātā. No 1961. gada vairākkārt pārstāvējis Valkas rajona komandu Latvijas komandu šaha čempionātos. Augstākajā līgā 1984. gadā izcīnījis pirmo vietu pie 4. galdiņa ar 5½ punktiem no 8 iespējamajiem. Pirmajā Latvijas komandu čempionātā korespondencšahā (1962.-1964.) Valkas rajona komandas sastāvā izcīnījis 3. vietu. Astoņas reizes (1976, 1981, 1982, 1985, 1987, 1990, 1993, 2002) piedalījies Latvijas - Igaunijas komandu tradicionālajos mačos pie 100 galdiņiem.
Kopš 2004. gada, atzīmējot Pētera Graves lielos nopelnus šaha attīstībā, Strenčos regulāri notiek viņa atceres turnīri.
Ghagara
Ghagara (hi, en) ir apmēram 450 kilometrus gara sezonāla upe Indijas ziemeļos. Ūdens upē sastopams lietus periodā.
Sākas Himalaju priekškalnēs, Himāčala Pradēšas štatā. Tek dienvidrietumu virzienā. Pēc Otu aizsprosta upes nosaukums ir Hakra. Upe izsīkst Tāra tuksnesī.
Daļa vēsturnieku uzskata, ka Ghagara ir atliekas no Rigvēdā aprakstītās Sarasvati upes un svarīga upe Indas ielejas civilizācijā.
Maho Šimidzu
Maho Šimidzu (ja; dzimusi 1960. gada 9. martā) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Darja Preta
Darja Preta (en, dzimusi kā Ebija Preta (en), vēlāk zināma arī kā Darja Karageorgeviča; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu golfere, olimpiskās bronzas medaļas ieguvēja.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņa startēja sieviešu golfa turnīrā, kur ieguva sudraba medaļu. Šajā disciplīnā viņa piekāpās tikai savām tautietēm Margaretai Ebotai (zelta medaļa) un Polīnai Vitjērai (sudraba medaļa).
Ņujorkā viņa vispirms apprecējās ar Herbertu Raitu un vairākus gadus nodzīvoja Klīvlendā. Viņas otrais vīrs bija Tomass Hadžers Prets, kurš vairākus gadus pēc olimpiskajām spēlēm piedzīvoja priekšlaicīgu nāvi. 1913. gadā Ebija Preta kļuva par karalisko aprindu locekli, kad apprecējās ar Serbijas princi Aleksi Karageorgeviču. Pēc šīm kāzām viņa pieņēma vārdu Darja, princese Karageorgeviča.
Kahula
Kahula (ro) ir pilsēta Moldovas dienvidos, Kahulas rajona administratīvais centrs. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 30,0 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas aptuveni 5 km no Prutas upes, kas tek pa Moldovas un Rumānijas robežu. Rakstiskajos avotos pirmo reizi minēta 16. gadsimta vidū ar nosaukumu Škeja. 18. gadsimtā nosaukums tika mainīts uz Frumoza.
Elena Ridžveja
Elena Ričardsa Ridžveja (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu golfere. Startējusi 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja sieviešu golfa turnīrā, kur izcīnīja 5. vietu.
Romualds Gibovskis
Romualds Gibovskis (1962) ir Latvijas poļu tēlnieks, Daugavpils pilsētas galvenais mākslinieks (1989–1992; 2001–2003). Rotko centra izveides rosinātājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1962. gada 27. janvārī Daugavpilī. 1989-1992, 2001-2003 Daugavpils pilsētas galvenais mākslinieks. Strādājis par mākslinieku-restauratoru Daugavpils restaurācijas birojā. Daugavpils Mākslas skolas Saules skolas pasniedzējs. Latgales dziesmu svētku Daugavpilī, 1990. g. mākslinieks. Piedalījās Daugavpils reģiona mākslinieku asociācijas izveidē un starptautiskos plenēros. Dibināja mākslas salonu “Māra”, bet 1996. gadā firmu “Art & Gi”, kas nodarbojās ar vizuālās reklāmas produkciju un mākslas plenēru projektu izveidi.
2001.-2003. gadā atkārtoti bija Daugavpils pilsētas galvenais mākslinieks, Marka Rotko Mākslas centra izveides iniciators. Piedalījās Daugavpils reģiona mākslinieku asociācijas dibināšanā. Uzsāka Daugavpils mākslas skolas (tagad “Mākslas vidusskola Saules skola”) atjaunošanu, piedalījās Daugavpils Vienības nama atjaunošanā un Daugavpils teātra interjera izveidē. Veidoja gleznotājam Leonīdam Bauļinam veltītu mākslas zāli Daugavpils muzejā.
Darbi
Monumentālo skulptūru autors:
Daudzu logotipu, mazo arhitektūras formu, dažādu vizuālās reklāmas risinājumu un objektu, pasākumu un interjeru noformēšanas, drukas izdevumu grafiskā dizaina veidotājs.
Pāvilostas pelēkā kāpa
<mapframe text="Pāvilostas pelēkā kāpa" width=300 height=300 zoom=14 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q29420977" }
Pāvilostas pelēkā kāpa ir 2007. gadā izveidots dabas liegums Dienvidkurzemes novada Pāvilostas pilsētā un Sakas pagastā Baltijas jūras piekrastē uz ziemeļiem no Pāvilostas apbūves.
Lieguma izveidošanas mērķis ir aizsargāt platāko (vietām vairāk nekā 800 metru platumā) atklāto pelēko kāpu Latvijā. Galvenās vērtības ir divi Eiropas Savienībā aizsargājami biotopi - ar lakstaugiem klātas pelēkās kāpas un pelēkās kāpas ar sīkkrūmu audzēm. Šeit sastopami aizsargājami augi (smiltāju neļķe (dianthus arenarius)) un dzīvnieki (smilšu krupis).
2043. gads
2043. gads būs parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sāksies ceturtdienā.
Rēzeknes atbrīvošana (1920)
Rēzeknes atbrīvošanas operācija bija Latvijas bruņoto spēku uzbrukuma operācija, kas notika Latvijas brīvības cīņas noslēdzošās Latgales atbrīvošanas operācijas ietvaros. Uzbrukuma mērķis bija atbrīvot Rēzekni no Padomju Latvijas varas, atbrīvot Ludzu un sasniegt Latvijas austrumu robežu. Operācijas aktīvā fāze ilga no 1920. gada 20. līdz 26. janvārim.
Situācija pirms uzbrukuma
1919. gada 22. maijā Baltijas landesvērs atbrīvoja Rīgu no padomju varas. Turpmākajās nedēļās Igaunijas bruņotie spēki, kuros ietilpa Ziemeļlatvijas brigāde un Dāņu Baltijas palīdzības korpuss atbrīvoja Vidzemi, 5. jūnijā ieņemot Jēkabpili. Sākoties landesvēra vācbaltu vienību, Dzelzsdivīzijas un igauņu konfliktam, kas izvērsās Cēsu kaujās, tālāk uzbrukums Latgalei apstājās. Padomju Latvijas armijas atkāpšanās uz Latgali, Rēzekne no 1919. gada jūlija līdz 1920. gada janvārim bija Padomju Latvijas galvaspilsēta. Bermontiādes laikā, 1919. gada novembrī Polija piedāvāja Latvijai noslēgt militāru savienību pret Padomju Krieviju. Sarunas beidzās ar sadarbības līguma parakstīšanu un kopīgas militārās operācijas "Ziema" izstrādāšanu.
Tajā pašā laikā 1. Kurzemes kājnieku divīzijas 1. Liepājas un 2. Ventspils kājnieku pulki veica uzbrukumu no pozīcijām pie Lubāna ezera. 9. janvārī 1. Liepājas pulka II bataljons ieņēma Strūžānus, 10. janvārī 2. Ventspils pulka III bataljons ieņēma Varakļānus un Stirnieni, bet II bataljons kopā ar bruņuvilcienu uzbruka gar Krustpils-Rēzeknes dzelzceļa līniju. 12. janvārī 2. Ventspils pulks ieņēma Viļānus un izturēja ar diviem bruņuvilcieniem atbalstītu KPFSR 472. pulka pretuzbrukumu. 13. janvārī Latvijas un Polijas armijas veica uzbrukumu visā Austrumu frontē, lai nedotu ienaidniekam iespēju sakoncentrēt lielus spēkus un izdarīt plašāku pretuzbrukumu. Pitalovas rajonā notika niknas cīņas ar Sarkanās armijas labākajām vienībām. Lai atvieglotu Latgales divīzijas stāvokli, Latvijas bruņoto spēku virspavēlnieks Jānis Balodis pavēlēja sākt uzbrukumu Rēzeknei.
Pretējo pušu spēki
Rēzeknes atbrīvošanas operāciju sākot, Kurzemes divīzijas komandiera pulkvežleitnanta Puriņa rīcībā bija 2. Ventspils kājnieku pulks, 3. Jelgavas kājnieku pulka 2 bataljoni, 9. Rēzeknes kājnieku pulks un vācbaltu landesvērs, kopā ap 6000 kareivju. Latvijas armijas daļas ieņēma fronti no Daugavpils-Rēzeknes dzelzceļa līdz Krustpils-Rēzeknes dzelzceļam.
KPFSR 15. armijas 1. strēlnieku pulkā, 22., 23., 24., 30., 31., 32., 33. un 99. pulkā, 65. dzelzceļu bataljonā un citās vienībās kopā bija ap 6000 kareivju. Padomju karaspēkam bija artilērijas pārsvars. Visas padomju karaspēka vienības bija pakļautas Padomju Krievijas Rietumu frontes pavēlniekam Vladimiram Gitisam.
Operācijas plāns
Uzbrukumu paredzēja sākt 20. janvāra rītā. 21. janvārī 2. Ventspils pulkam pavēlēja ieņemt Rēzekni un sasniegt līniju Voverova-Lendži. 3. Jelgavas kājnieku pulkam sasniegt līniju Bukmuiža-Kaunata (Jaunsloboda), 9. Rēzeknes pulkam uzbrukt ar vienu kolonnu gar Rāznas ezera dienvidgalu, bet ar otru gar ezera ziemeļgalu un sasniegt līniju Kaunata-Rečeņi. Landesvēram sasniegt Voverovas rajonu un pārraut Rēzeknes-Ludzas dzelzceļu.
Kauju gaita
20. janvārī 2. Ventspils kājnieku pulks uzbruka gar Krustpils-Rēzeknes dzelzceļu un vakarā atradās apmēram 12 kilometru attālumā no Rēzeknes, bet 1. Liepājas pulks atradās ziemeļrietumos no pilsētas. 3. Jelgavas pulks sasniedza līniju Ruduški-Šļakoti Rāznas ezera dienvidaustrumu galā. 9. Rēzeknes pulks un landesvērs sadūrāsa ar nopietnu ienaidnieka pretošanos Rāznas ezera dienvidrietumu krasta pakalnos. Landesvērs un Latvijas bruņuvilciens nr. 3. ar niknām kaujām virzījās gar Daugavpils-Rēzeknes dzelzceļu un vakarā atradās 5—6 kilometru attālumā no Rēzeknes, kas bija aplenkta no rietumiem un ziemeļrietumiem.
21. janvāra rītā 2. Ventspils pulka III bataljons ap pusdienas laiku pienāca tuvu Rēzeknei, bet pie Mežārēm, kara lidlauka apkārtnē un pie Jurkiem to apstādināja spēcīga artilērijas un ložmetēju uguns. Tikai vakarā sarkanarmieši sāka atkāpties. Vakarā III bataljons bija 3—6 km uz ziemeļiem un ziemeļrietumiem no Rēzeknes. 1. Liepājas pulks uzbruka ar uzdevumu sasniegt Rēzeknes-Pitalovas dzelzceļu uz ziemeļaustrumiem no pilsētas, tomēr līdz vakaram to paveica vienīgi II bataljons, jo katru ciematu vajadzēja ieņemt ar kauju. 3. Jelgavas pulks turpināja uzbrukumu pie Rāznas ezera un vakarā sasniedza norādīto līniju Bukmuiža-Kaunata, bet Bukmuižu jau bija ieņēmis poļu karaspēks. 9. Rēzeknes pulka labais spārns sasniedza Kaunatu. Vakarā ienaidnieks uzbruka Jelgavas pulka kreisajam spārnam dienvidos no Kaunatas, bet tika atsists un cieta zaudējumus. Tikmēr Latvijas bruņuvilciens un landesvēra vienības uz dienvidiem no Rēzeknes 21. janvāra rītā sāka divkauju ar Krievijas bruņuvilcienu "Ļeņins". Vilcieni piebrauca puskilometra attālumā un atklāja artilērijas un ložmetēju uguni. Pēc tieša artilērijas trāpījuma padomju bruņuvilciens atkāpās un landesvērs ieņēma Balbišus. Drīz pēc tam no Rēzeknes uzbruka cits padomju bruņuvilciens, bet arī to piespieda atkāpties.
Rēzeknes ieņemšana
Neraugoties uz sākotnējo operācijas plānu, landesvēra komandieris britu pulkvedis Harolds Aleksanders izlēma sadalīt savus spēkus divās daļās. Pirmo kolonnu, kurā bija Trieciengrupa, Barta kājnieku nodaļa un Engelharta kavalērijas nodaļa, pēc operācijas pavēlnieka Puriņa pavēles novirzīja austrumu virzienā, uz apmēram 20 kilometru attālo Voverovu, lai tur pārrautu Rēzeknes-Ludzas dzelzceļu. Otrajai kolonnai, kurā ietilpa Hāna nodaļa, deva uzdevumu no dienvidiem ieņemt Rēzekni.
21. janvāra 2.00 naktī landesvēra Trieciengrupa sāka uzbrukumu, lai pārrautu Rēzeknes-Ludzas dzelzceļa līniju. Trieciengrupa kopā ar Engelharta jātniekiem priekšpusdienā sasniedza dzelzceļa līniju pie Pokuminas pusmuižas, bet nespēja saspridzināt sliežu ceļu, pa kuru sarkanarmieši no Rēzeknes izveda 3 bruņuvilcienus ar karaspēku un munīciju. Landesvēra kavalērijas nodaļa ieņēma Stoļerovu.
Rīta stundās, pienākot citām landesvēra vienībām, sākās uzbrukums Rēzeknei. Hāna grupa sāka uzbrukumu Rēzeknei 6.30 un sadalījās trīs mazākās kolonnās. Labā spārna kolonna iebruka pilsētā no dienvidiem caur Rītiņiem un Pleikšņiem, vidējā kolonna gar šoseju. Kreisā kolonna caur Bumbiškām un Ratiniekiem virzījās uz Rēzeknes delzeceļa stacijām un pie Rēzeknes II stacijas sastapa niknu pretošanos, ko pabalstīja bruņuvilciens. Ap plkst. 9.00 bruņuvilciens un kājnieki atkāpās Ludzas virzienā. Landesvērs pabeidza Rēzeknes atbrīvošanu, sagrābjot ap 100 karagūstekņu un daudz munīcijas. Dienas gaitā Rēzeknē ienāca arī Engelharta kavalērija un uzbrukums turpinājās tālāk austrumu virzienā. Netālu no Rēzeknes, Griškānos notika jauna sadursme ar pretinieku, kas bija spiests atkāpties. Asas cīņas notiek Škinčovā, tiek sasniegta Dubinova. 20.-21. janvāra kaujās landesvērs sagrāba simtiem karagūstekņu un ieguva lielus munīcijas krājumus.
Ežēns Fraiss
Moriss Ežēns Fraiss (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču futbolists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Rēzeknes atbrīvošana (1920)
Rēzeknes ieņemšana
2. Ventspils pulka I un II bataljons, virzoties uz priekšu, vairs nesastapa ienaidnieka pretošanos un 21. janvārī ap plkst. 12.00 iegāja Rēzeknē. II bataljons palika Rēzeknē pildīt garnizona dienestu, bet I bataljons turpināja virzīties uz ziemeļaustrumiem un naktī sasniedza Cirmas ezeru. Pēc Ventspils pulka ienākšanas Rēzeknē Hāna nodaļa devās uz austrumiem un sasniedza Griiškānus 5 km no Rēzeknes.
Piemiņa
1992. gada 13. augustā pēc pieminekļa projekta metiem Andreja Jansona atjaunoto pieminekli atklāja vēlreiz. Bronzā veidotā pieminekļa kompozīcija atklāj brīvības cīņu ideju pret svešām varām, kā arī tautas centienus veidot un nosargāt savu valsti Latviju. Centrālais sievietes tēls ar krustu paceltajā rokā un uzrakstu uz pamatnes "Vienoti Latvijai" simbolizē 1920. gada janvārī no boļševiku varas atbrīvoto Latgali.
Kārlis Hampe
Kārlis Hampe (de; 1814. gads Šveice — Švīces kantons) bija Austrijas un Šveices šahists.
Ilzeskalna ielu uzskaitījums
Ilzeskalna ciema ielu uzskaitījums iekļauj sevī 7 ielas, kuras atrodas Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta Ilzeskalnā.
Kārlis Hampe
Biogrāfija
Gandrīz visu mūžu nodzīvojis Vīnē, kur strādājis par valsts ierēdni. 19. gadsimta vidū bijis pazīstams kā viens no vadošajiem Vīnes šahistiem. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Vīnes šaha biedrības (de) čempionātos (1859, 1860), abas reizes apsteidzot Vilhelmu Steinicu. Piedalījies vairākos mačos pret sava laika spēcīgākajiem šahistiem, kuros 1846. gadā zaudējis Johanam Leventālam ar 4:5 (+4, -5, =0), 1850. gadā uzvarējis Ernestu Kārli Falkbēru ar 16 : 15 (+16, -15, =0), 1852. gadā zaudējis Danielam Harvicam ar 2:5 (+1, -4, =2) un 1860. gadā atkārtoti zaudējis Harvicam ar ½:3½ (+0, -3, =1).
Atstājis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Bijis viens no Vīnes atklātnes izstrādātājiem. Hampes vārdā ir nosaukti divi varianti šajā atklātnē: Hampes-Allgaiera gambīts (1. e4 e5 2. Zc3 Zc6 3. f4 exf4 4. Zf3 g5 5. h4 g4 6. Zg5) un Hampes-Mucio gambīts (1. e4 e5 2. Zc3 Zc6 3. f4 exf4 4. Zf3 g5 5. Lc4 g4 6. O-O gxf3 7. Dxf3).
Šaha vēsturē iegājis arī ar savu 1872. gadā nospēlēto "nemirstīgo neizšķirtu" pret Filipu Meitneru.
Pakistānas Neatkarības diena
Pakistānas Neatkarības diena (ur, Yāum-e-Āzādi) ir Pakistānas nacionālie svētki. Tiek svinēti kopš 1947. gada.
Vēsture
Svētki tiek atzīmēti 14. augustā, šajā datumā Pakistāna kļuva par neatkarīgu valsti. Neatkarības diena tiek svinēta ar valsts karogu pacelšanu, lai godinātu nācijas varoņus. Islāmābādā tiek organizēta uguņošana.
Svinēšana
14. augustā visās Pakistāna provincēs notiek kultūras pasākumi. Visās pilsētās notiek karoga pacelšanas ceremonijas, kurus veic pašvaldības vadītājs. Notiek arī goda sardzes maiņa pie Mohameda Ali Džinna mauzoleja.
Neatkarības diena netika svinēta 2010. gada 14. augustā, kad valsts cīnījās pret plūdu sekām. Visi oficiālie valsts un kara pasākumi tajā dienā tika atcelti.
Oskars Hijemarks
Oskars Hijemarks (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Hijemarks ir Dānijas Superlīgas komandas AaB galvenais treneris.
Roņi (Inešu pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P30 (Cēsis—Vecpiebalga—Madona) un Liedes strauta.
Oskars Hijemarks
Profesionālo karjeru sāka Zviedrijas klubā IF Elfsborg, vēlāk spēlējis Nīderlandes, Itālijas, Grieķijas un Krievijas klubos. Karjeru noslēdza Dānijas klubā AaB, kur pēc tam kļuva par treneri.
Zviedrijas izlasē debitēja 2012. gada janvārī draudzības spēlē pret Bahreinu. Piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā un 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Izlases rindās aizvadījis 28 spēles un guvis divus vārtus.
Sasniegumi
Elfsborg
Bavārijas Karaliste
Bavārijas Karaliste (de) bija vācu valsts, kas pastāvēja no 1806. gada 1. janvāra līdz 1918. gada 8. novembrim. Bavārijā valdīja Vitelsbahu dinastija. Katoliskā Bavārija bija otrā lielākā karaliste Vācijas Impērijā (pēc Prūsijas Karalistes), tai bija sešas balsis impērijas Bundesrātā un 48 deputātu vietas impērijas Reihstāgā. 1905. gadā karalistē bija 6,254 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 70% bija katoļi un 28,3% protestanti. Līdz 1914. gadam iedzīvotāju skaits sasniedza 7,1 miljonu.
Atšķirībā no mūsdienu Bavārijas karalistes teritoriju veidoja divas atdalītas zemes Bavārijā un Reinzemē-Pfalcā. Iedzīvotājus veidoja seno bavāru pēcteči, frankoņi, švābi un palatīnieši, visām šīm grupām bija atšķirīga izcelsme un vietējie dialekti, kas piederēja pie Augšvācu valodas.
Kalnaino valsti šķērsoja divas lielas upes: Donava un Reina. Kalnos tika rakta dzelzs rūda, ogles, granīts, bazalts un sāls.
Izveide
Bavārijas erchercogs piedalījās Pirmās koalīcijas karā un Otrās koalīcijas karā pret revolucionāro Franciju. 1796. gadā to okupēja Francija, 1799. gadā — Austrija un 1800. — atkal Francija. Bavārijas Erchercogiste 1801. gadā bija spiesta oficiāli atteikties no visām Reinas kreisā krasta zemēm par labu Francijai.
1799. gadā erchercogistes tronī kāpa Maksimiliāns IV Jozefs, kurš 1801. gadā kļuva par Francijas sabiedroto. Napoleona militārie panākumi radīja iespēju karalistes pasludināšanai.
Austrijas Hābsburgu vadītajā Svētās Romas impērijā nevienā no vācu valstīm nepastāvēja karaļa institūcija. Tieši tāpēc Brandenburgas erchercogs 1701. gadā pieņēma Prūsijas karaļa titulu, jo Prūsija atradās ārpus impērijas robežām.