cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vžesņa
Cilvēki
Komponista Luija Levandovska (Louis Lewandowski, 1821 - 1894) un Latviešu leģiona 19. divīzijas komandiera Frīdriha-Vilhelma Boka (Friedrich-Wilhelm Bock, 1897 — 1978) dzimtā pilsēta. Latvijas ukraiņu rakstnieka Andreja Zadonska (1893-1941) miršanas vieta.
Lemetrs
Lemetrs var būt:
Augustovas baznīca
Augustovas Svētās Elizabetes Romas katoļu baznīca, saukta arī Kapūnes baznīca, ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes—Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Balvu novada Lazdukalna pagasta Kapūnē.Vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis (Nr. 2854).
Celta 1828. gadā (pēc citiem avotiem 1826. g.) no kā Bēržu draudzes kapela. Kapelā bija arī kapliča, kurā noturēt dievkalpojumus tika atļauts no 1828. gada (atļauju deva toreizējais Mogiļovas arhibīskaps). Pēc Pirmā pasaules kara nodibinājās patstāvīga Augustovas draudze, kapelu pārveidojot par baznīcu.
Baznīcas priekšā atrodas arī viens no lielākajiem brīvdabas krucifiksiem Latvijā: gandrīz 4 m augstais ozolkoka krusts pa kreisi no ieejas baznīcā (brusas šķērsgriezums ir 18x18 cm). Pie krusta piestiprināta 70 cm augsta kokā griezta, krāsota Kristus figūra.
Maikls Grifins
Maikls Daglass Grifins (Michael Douglas Griffin, dzimis ) ir ASV fiziķis un aerokosmiskais inženieris. No 2005. līdz 2009. gadam viņš bija NASA administrators.
! colspan="3" style="background:#a8bb22;" | Amati
10. marts
10. marts ir 69. diena gadā pēc Gregora kalendāra (70. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 296 dienas.
Vārda dienas
Laimrota, Liliāna, Silvija
Ālande
Ālande ir upe, Liepājas ezera pieteka. Sākas Ploču purvā uz Vērgales un Medzes pagastu robežas, tek cauri Tāšu ezeram. Upes krastos atrodas Grobiņa. Ietek Liepājas ezera ziemeļu galā. Upes ūdeņus izmanto rūpnīca Liepājas Metalurgs.
Nosaukuma cilme
Senākais zināmais rakstītais avots, kurā pieminēta Ālande kā upes nosaukums, ir Livonijas ordeņa mestra Gosvina fon Herikes 1351. gada 15. maijā izdotā lēņu grāmata, kurā norādīts uz "purvu, ko sauc par Ālandes dumbrāju" (palude dicta Alandes bruec) un Ālandes upi (Alandes beke). Upe pieminēta arī 1253.gada kuršu zemju dalīšanas dokumentā, kur norādīta upe, kas tek gar Grobiņas pili. Nosaukums ūdenstecei nav dots.
Vācbaltu vēsturnieks Johans Gotfrīds Arnts savā 1753. gada Livonijas historiogrāfijā min, ka Grobiņas pils (Grubin) atrodas Lisses upes krastā, tomēr jau 1767. gadā mācītājs Karls Ludvigs Tečs raksta, ka "upe ar šādu nosaukumu apkaimē nav zināma" un norāda, ka ar to varētu būt domāta Ālande.
Dažkārt Ālande upes augštecē tiek saukta arī par Tāšupīti. Tāšu senais kuršu nosaukums ir Telse, kas, pēc valodnieces Janīnas Kursītes-Pakules domām, nozīmē "tecēt", "urdzēt", un tādēļ upes senais vārds varētu būt Telse. Aland ir saldūdens zivs ālanta vāciskais nosaukums, un upei dots, iespējams, dēļ šo zivju lielā daudzuma senatnē.
Grobiņas HES
1999.gadā Grobiņas Dzirnavu dīķa rietumu daļā uz Ālandes upes tika uzsākta Grobiņas hidroelektrostacijas būvniecība. Projekts tika veikts sadarbībā ar Hjelmelandes komūnas pašvaldību Norvēģijā, un HES svinīgā atklāšana notika Grobiņas pilsētas svētkos 2001.gada maijā. Uzbūvētajā hidroelektrostacijā sākotnēji uzstādīta viena elektroiekārta ar VEF-REC izgatavotu četrlāpstu vertikālu propellera turbīnu K84. 2002.gada augustā Grobiņā ierīkota otra — agrāk lietota, restaurēta Frensisa turbīna ar vertikālu vārpstu. Kopējā turbīnu jauda — 105 kW.
Vēsture
Ālandes upe bijusi nozīmīgs tirdzniecības un satiksmes ceļš jau kuršu laikā. Vēsturiski tiek uzskatīts, ka Ālande sākotnēji ietecējusi jūrā, pirms sanešu un uzslāņojumu rezultātā no Baltijas jūras atdalīta saldūdens lagūna, kas izveidojusies par Liepājas ezeru. Zināms, ka vēl 12.gs. zemes strēle starp Liepājas ezeru un jūru bijusi mazapdzīvota un smilšaina, un tuvākais kuršu pilskalns bijis Ezerpils. Līdz aptuveni 18.gs. sākumam Ālandes upe bijusi ūdeņiem bagātāka, un pa to ar liellaivām bijis iespējams nokļūt līdz Grobiņai. Vēlāk upe satiksmei un kravu pārvadāšanai nav tikusi izmantota, pamazām aizsērējot. Līdz pat 20.gs. Ālande pie Cimdeniekiem sadalījās divās daļās, tādējādi izveidojot salu, uz kā atradās Pērkonu mājas.
1560. gada beigās pēc Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera ļoti veiksmīgas ālantu zvejas Ālandē Grobiņas pilsētai tiek piešķirts ģerbonis vai vapenis ar ūdenī peldošu zivi (ālantu) ar zelta vainagu virs tās.
Ne vēlāk kā 16. gs. uz Ālandes upes pie Grobiņas pilsētas izveidots aizsprosts, radot mākslīgu ūdenskrātuvi. Tās ūdens tika izmantots ūdensdzirnavu darbināšanai. Ūdenskrātuvi dienvidos ierobežoja dabīgs zemes paaugstinājums, kas ir viena no senākajām apdzīvotajām vietām Grobiņā. Blakus tam atradās uzkalns, kas senatnē iezīmēja gotlandiešu senkapu ziemeļgalu un vēlāk bijis karātavu kalns. Šis pakalns tika norakts 19.gs. beigās — 20.gs. sākumā grants iegūšanai. Dzirnavu dīķa ziemeļos tika uzbērts dambis, ko izmantoja satiksmei — senais Bārtas ceļš caur Dzirnavu ielu noslēdzās pie Grobiņas luterāņu baznīcas. Pēdējās zināmās dzirnavas Grobiņas pilsētai ir celtas pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas impērijai 1795. gadā. Tām bija četri gaņģi, un tās darbojās līdz 1960. gadiem. Dīķa slūžas 20.gs. sākumā projektējis un būvējis Kārlis Egle. Blakus dzirnavām tika izrakts kanāls ar atsevišķām slūžām.
Dzirnavu dīķa aizsprosts tika pārrauts 1968.gada pavasarī. Tā vietā uzstādīja iekārtu tiltiņu gājējiem, taču auto satiksmi nebija iespējams atjaunot. Nedaudz vēlāk gājēju tilts tika nomainīts, kā nesošo konstrukciju izmantojot likvidētā Bārtas šaursliežu dzelzceļa Bārtas upes tilta siju. Grobiņas ūdenskrātuves jaunais projekts tika izstrādāts 1972.gadā. Projekta ietvaros ūdenskrātuves platība palielinājās līdz 10 hektāriem, tika uzbūvētas jaunas slūžas ūdenskrātuves rietumos, kā arī uzbērts paaugstinājums un uzbūvēts jauns tilts, Bārtas šoseju savienojot ar autoceļu Rīga-Liepāja. Dīķa vecākās daļas vidū izveidota uzbērta sala, 2000.gadā ūdenskrātuves tīrīšanas laikā izveidota sala arī jaunākajā Dzirnavu dīķa daļā.
20.gs. vidū Ālandes upes tecējums posmā starp Grobiņu un Liepājas ezeru izmainīts, upi iztaisnojot un padziļinot, kā arī novirzot ūdens plūsmu uz ziemeļiem, izveidojot jaunu ieteku Liepājas ezerā. Ālande lejtecē ir pārveidota arī, 20.gadsimta 80.gados izbūvējot uzņēmuma Liepājas Metalurgs dambju sistēmu; gultne aizsērējusi. Ūdens noplūde Liepājas ezerā ir būtiski traucēta, īpaši tas vērojams pavasara un rudens palu laikā. Līdz ar upes tecējumu pārtrūcis arī nārstojošo zivju migrācijas ceļš.
Balvu rajons
Balvu rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990—2009) sastāvā. Tas atradās Latgales ziemeļaustrumos un robežojās ar Alūksnes rajonu ziemeļos, Gulbenes rajonu rietumos, Madonas rajonu dienvidrietumos, Rēzeknes rajonu un Ludzas rajonu dienvidos un ar Krievijas Federāciju austrumos. Rajona centrs bija Balvu pilsēta.
Izveide un reorganizācija
Pēc sešu pagastu atdalīšanas un to pievienošanas Pleskavas apgabalam Abrenes apriņķa rietumu daļa 1945. gada 12. oktobrī tika pārdēvēta par Viļakas apriņķi. 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Viļakas apriņķis tika sadalīts Abrenes (centrs — Viļaka) un Balvu rajonos. 1952.—1953. gadā Balvu rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gadā Balvu rajonam pievienoja lielāko daļu no sadalītā Abrenes rajona ar Viļakas pilsētu, bet 1962. gadā Baltinavu no sadalītā Kārsavas rajona. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Balvu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Baltinavas - Balvu - Bērzpils - Briežuciema - Krišjāņu - Kubuļu - Lazdukalna - Lazdulejas - Medņevas - Ploskenas - Rugāju - Susāju - Šķilbēnu - Tilžas - Vecumu - Vīksnas
Pagasti
Baltinavas pagasts - Balvu pagasts - Bērzkalnes pagasts - Bērzpils pagasts - Briežuciema pagasts - Krišjāņu pagasts - Kubulu pagasts - Kupravas pagasts - Lazdukalna pagasts - Lazdulejas pagasts - Medņevas pagasts - Rugāju pagasts - Susāju pagasts - Šķilbēnu pagasts - Tilžas pagasts - Vectilžas pagasts - Vecumu pagasts - Vīksnas pagasts - Žīguru pagasts
Nacionālais sastāvs
Latvieši — 77,8%, krievi — 18,4%, ukraiņi — 0,8%, citi — 3%.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Balvu rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti šādi novadi:
VAZ-2101
VAZ-2101 "Žiguļi" (ru, tautā saukta par Kapeiku) ir padomju vieglais aizmugurējās piedziņas automobilis ar sedana tipa virsbūvi. Pirmais modelis, kurš tika izlaists Volgas automobiļu rūpnīcā.
Būdama licencēta ārzemju modeļa kopija, VAZ-2101, pateicoties masveida ražošanai, ātri kļuva par izplatītāko automobili PSRS un par vienu no padomju autoražotnes simboliem, šim modelim bija liela loma Padomju Savienības automobilizācijā ar tam sekojošām pozitīvajām un negatīvajām atsauksmēm.
Uz VAZ-2101 bāzes tika izveidota tā sauktā "klasiskā" VAZ automobiļu saime.
Vēsture
Par pamatu tika ņemts 1966. gada bāzes komplektācijas Fiat 124 (ar 1,2 litru motoru un vienkāršas apdares salonu). Tiešais prototips bija Fiat 124R ("Russia").
Konstrukcija tika uzlabota, ņemot vērā padomju prasības — palielināts klīrenss, pastiprināta piekare un virsbūve, aizmugurējās disku bremzes aizvietotas ar trumuļu bremzēm (kā noturīgākas pret netīrumiem un ilgmūžīgākas), pievienots kurbulis (motora iedarbināšanas kloķis). Ārpusē uzlika atpakaļskata spoguli (kreiso), durvju rokturi kļuva drošāki (integrētie). Nozīmīgi tika mainīta motora konstrukcija — sadales vārpsta tika pārnesta uz motora galvu, palielināts attālums starp cilindriem (lai varētu likt remontizmērus). Automobiļa svars palielinājās par 90 kg. Kopumā, gan no itāļu, gan padomju puses, Fiat konstrukcijā tika ieviestas 800 izmaiņas. Lielāko projekta pilnveidošanas darbu veica itāļi.
1970. gada 19. aprīlī uz galvenā autorūpnīcas konveijera tika salikts jaunā modeļa pirmais eksemplārs, ar kuru no konveijera nobrauca itāļu šefs-instruktors Benito Guido Savoini. Pēc 19 gadiem pirmais pārdotais automobilis ieņēma goda vietu Volgas automobiļu rūpnīcas muzejā.
Jau no paša sākuma "Žiguļi" tika komplektēti ar padomju ražojuma produkciju, nevis ar "Fiat" detaļām. Tomēr daļa rezerves daļu tika ražotas arī Padomju sadraudzības valstīs, piemēram, Polijā. Sākot ar 1967. gadu, Polijā sāka ražot automobili Polski Fiat 125P, ļoti līdzīgu VAZ-2101, tādēļ uz rezerves daļām varēja būt uzraksti ar latīņu burtiem. Vēlāk poļu Fiat jau tika aprīkoti ar padomju detaļām.
Modernizācijas projekts
Tā kā VAZ-2101 āriene jau septiņdesmito gadu sākumā neatbilda pasaules dizaina līmenim, Toljati tika izstrādāts automobiļa modernizācijas projekts, kurā paredzēja 1.3 litru motora uzstādīšanu, Moskvich taisnstūra priekšējo lukturu uzstādīšanu un daudz citu izmaiņu. Bija vairāki noformējuma varianti. Sērijā neviens no tiem netika iekļauts, bet palielināta darba apjoma motors tika uzstādīts modelim VAZ-21011 (no 1974. gada), kuram bija minimālas ārējās atšķirības no bāzes modeļa, bet modernizācijas dizaina skices kļuva par sākuma punktu citam modelim — VAZ-2105.
Aizkraukles kauja (1229)
1229. gada Aizkraukles kauja bija zemgaļu atbildes karagājiens pēc Zobenbrāļu ordeņa karaspēka iebrukuma Zemgales teritorijā iepriekšējā gadā.
VAZ-2101
Modifikācijas
Masu:
Sērijveida:
Aizkraukles kauja (1229)
Zemgaļu ķēniņš Viestards izlēma doties cauri Upmales un Medenes zemēm un pāri Daugavai iebruka Zobenbrāļu ordenim pakļautajā Aizkraukles zemē. Aizkraukles komturs Markvarts mobilizēja sev padotos līvu un letu karavīrus, lai zemgaļiem atņemtu karagūstekņus. Uzbrukumā zemgaļu apmetnei tika nogalināti ap 500 karavīru, Viestards divkaujā ar Markvartu tam ar liesmojošu vāli izsita zobus un atkāpās uz pili. Šī bija pēdējā kauja, kurā tika pieminēts valdnieka Viestarda vārds.
VAZ-2101
Modifikācijas
Uz automobiļa VAZ-2101 bāzes tika izveidots arī universāls — VAZ-2102.
Uz VAZ-2101 bāzes tika izveidota vesela automobiļu saime, saukta par "klasiku":
Kubā praktiski pusrūpnieciskā veidā tiek izlaisti VAZ-2101 limuzīni, kurus plaši izmantoja kā maršrutu taksometrus.
Plusi
Par vienu no patīkamākajām VAZ-2101 īpašībām attiecībā pret pārējiem padomju analogiem, automīļi atzīmēja mazo darba apjomu tehniskajās apkopēs, līganu gaitu, dinamiku un vadāmību, salona komfortu — tajā skaitā, labu salona apsildes darbību. Rūpnieciskā komplektācija VAZ pirmajos gados tika uzskatīta par augstu pēc padomju standartiem, bet ar laiku kvalitātes līmenis sāka pazemināties.
VAZ-2101 bija labāks par pārējiem tā laika padomju sērijveida automobiļiem, gan tehniskā līmenī, gan ražošanas kultūras ziņā, īpaši — salona apdarē. Tam bija, attiecīgi pret tajā laikā izplatītajām tādas pašas klases automašīnām, laba dinamika (mazliet piekāpjoties Moskvich-412, jo tam bija 1,5 litru motors, bet VAZ tikai 1,2 litru motors) un vadāmība (pateicoties platākai riteņu bāzei, vidējam virsbūves augstumam un daudzsviru atsperu aizmugurējai piekarei), savā klasē pats plašākais salons, daudz ērtākas un atbilstošākas tam laikam vadības ierīces, diezgan mazs priekš tiem laikiem tehnisko apkopju darbs, pietiekami moderns ārējais izskats (pirmajiem izlaiduma gadiem). Pēc kalpošanas laika, kopējās uzticamības un pasīvās drošības VAZ-2101 bija aptuveni vienā līmenī ar pārējiem padomju analogiem, bet pēc caurgājības, konstrukcijas stiprības, sliktu ceļu pārvarēšanas — piekāpās tiem.
Mīnusi
Īpaši pirmie "Žiguļi" bija raksturīgas problēmas saistītas ar virsbūves stiprību — ekspluatācijas laikā, īpaši pa vidējas kvalitātes ceļiem, priekšējās daļas stiprības struktūra pieļāva deformāciju, pēc kura savirzes un sagāzuma leņķus precīzi noregulēt nebija iespējams. Salīdzinot ar pārējiem to gadu padomju automobiļiem, "Žiguļi" bija vājāka virsbūves stiprība un plānāks virsbūves metāla biezums. Noturība pret koroziju bija ekvivalenta — Moskvich un "Žiguļi" lietojot tos cauru gadu kalpoja aptuveni 3 — 5 gadus līdz virsbūves kapitālajam remontam.
Piekare arī, dēļ sliktas kvalitātes ceļiem, ilgi nekalpoja un tai bija nepieciešama diezgan regulārs remonts. VAZ-2101 motora eļļas karteris arī bija diezgan viegli deformējams.
Nekla
Nekla - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz rietumiem no Vžesņas.
Igaunis
Igaunis var būt:
Pizdri
Pizdri - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidiem no Vžesņas pie Vartas upes.
Kristofs Lemetrs
Kristofs Lemetrs (fr; dzimis Ansī, Francijā) ir franču vieglatlēts, startē sprinta distancēs. Kļuvis par pirmo baltādaino cilvēku, kas 100 m distanci veicis ātrāk par 10 sekundēm.
2010. gada 9. jūlijā viņš 100 metru distanci veica 9,98 sekundēs, labojot Francijas rekordu šajā distancē. Tāpat viņam pieder Francijas rekords 200 m distancē (19,80 s), ko uzstādīja 2011. gada Pasaules čempionātā, tas arī ir viens no visu laiku labākajiem rezultātiem starp baltādainajiem sportistiem. 2010. gada Eiropas čempionātā K. Lemetrs izcīnīja trīs zelta medaļas: 100 m, 200 m un 4×100 m stafetē. Ar šiem panākumiem viņš kļuva par ātrāko cilvēku Eiropā. 2011. gada 29. jūlijā viņš sev piederošo Francijas rekordu 100 m skrējienā uzlaboja līdz 9,92 sekundēm.
Veiksmīgi startējis 2011. gada Pasaules čempionātā, kur 100 m distancē izcīnīja 4. vietu un uz pusi garākā sprinta distancē izcīnīja bronzas medaļu. 200 m sprintā viņš pirmoreiz karjerā 200 m distanci veica ātrāk par 20 sekundēm. Tāpat startēja 4×100m stafetē, kur izcīnīja sudraba medaļu. 2012. gada Eiropas čempionātā viņš izcīnīja zelta medaļu 100 metru sprinta distancē.
Grandforksa
Grandforksa (en) ir trešā lielākā pilsēta ASV štatā Ziemeļdakotā un Grandforksas apgabala administratīvais centrs. Pēc 2010. gada datiem pilsētā dzīvo 52 838 iedzīvotāju, bet tās apkārtnē 98 888 iedzīvotāju. Pilsēta atrodas 233 kilometrus uz dienvidiem no Kanādas pilsētas Vinipegas.
Triatlons
Triatlons ir sporta daudzcīņas sacensības, kurās dalībnieki vienu pēc otras veic dažāda garuma peldēšanas, riteņbraukšanas un skriešanas distances. Par triatlona sacensību uzvarētāju kļūst tas sportists, kas visātrāk pieveic distanci un uzrāda labāko kopējo laiku, ieskaitot pārejas (tranzīta zonas no angļu "transition") no vienas sporta disciplīnas uz nākamo.
Starptautiskā triatlona federācija (ITU) tika dibināta 1989. gadā kā starptautiska organizācija, kuras galvenais mērķis bija iekļaut triatlonu olimpisko sporta veidu sastāvā. Olimpiskajās spēlēs triatlons debitēja 2000. gadā Sidnejā.
ITU paspārnē ir arī akvatlons (peldēšana + skriešana), ziemas triatlons (skriešana + riteņbraukšana + slēpošana), triatlons slēgtās telpās un duatlons (skriešana + riteņbraukšana + skriešana).
Latvijas triatlona kustība intensīvi attīstās pēdējos gados un 2010. gadā tika uzstādīts triatlona sacensību dalībnieku rekords, kad 18. jūlijā Vaidavas triatlonā dažādās distancēs bija pieteikušies vairāk kā 400 dalībnieki. Latvijas Triatlona federācijas izsniegtās licences 2013. gada sezonā bija izņēmuši 205 sportisti dažādās vecuma grupās.
Triatlona vēsture
Pēc triatlona vēsturnieka, Ironman Hawaii čempiona Skota Tinleja (Scott Tinley) datiem, triatlona saknes veidojušās sacensībās, kuras norisinājās 1920.—1930. gados Francijā ar nosaukumu La Course des Debrouillards (burtiskais tulkojums: "Neatlaidīgo sacīkste"). Mūsdienās šīs sacensības norisinās katru gadu Francijā pie Joinville le Pont netālu no Meulan un Poissy.
1943. gada raksts par Les Trois Sports (trīs sporta sacensības) Ročelle pilsētā informē par sacensībām distancē, kas sastāvēja no trīs daļām: kanāla šķērsošana (200 m), sacensības ar velosipēdiem (10 km) apkārt Ročelle un Laleu parkam un skriešanas (1200 m) pa Andre-Barbeau stadionu. Līdz ar to var sacīt, ka mūsdienu triatlona koncepcija ir radusies tieši tad.
Sākot ar 1930. gadu vidu, informācijas par triatlonu faktiski nav līdz pat 1974. gadam, kad netālu no Sandjego līča Dienvidkalifornijā (ASV) dažādu sporta veidu sportistu domubiedru grupiņa izveidoja klubu un sāka kopā trenēties. Viņu vidū bija skrējēji, peldētāji un velosipēdisti, un drīz vien kopīgi treniņi pārvērtās par neoficiālām sacīkstēm. Pirmais Džeka Džonstoina (Jack Johnstone) un Dona Sanāna (Don Shanahan) plānotais un organizētais triatlons Mission Bay notika 1974. gada 25. septembrī, kurā piedalījās 46 atlēti. Šis datums arī tad tiek atzīmēts kā mūsdienu īsā triatlona dzimšanas diena.
Pirmās sacensības klasiskā triatlona distancē (3,86 km peldēšana, 180,2 km riteņbraukšana un 42,2 km skriešana) norisinājās Havaju salās Hawaii Iron Man Triathlon, kuru ideja radās sacensību Oahu Perimeter Relay (skriešanas komandu sacensības) uzvarētāju apbalvošanas laikā 1977. gadā.
Dalībnieku vidū bija daudzi skriešanas kluba Mid-Pacific Road Runners un peldēšanas kluba Waikiki Swim Club dalībnieki, kas ilgi strīdējās, kādi atlēti fiziski ir visizturīgākie: skrējēji vai peldētāji. Sakarā ar to, viens no atlētiem, jūras kājnieks Džons Kollins (John Collin) norādīja uz žurnāla Sports Illustrated rakstu, kurā tika minēts, ka leģendārajam beļģu riteņbraucējam Edijam Merksam bija reģistrēts visaugstākais "maksimālais skābekļa patēriņš" rādītājs starp visiem atlētiem, kuriem jelkad noteikts šis rādītājs, līdz ar to tieši riteņbraucējus uzskatīja par fiziski visspēcīgākajiem un izturīgākajiem sportistiem.
Mūsdienās neskaitāmas triatlona sacensības dažādās distancēs norisinās pa visu pasauli. Standarta "olimpisko distanci" (1,5 km/40 km/10 km) izveidoja triatlona sacensību direktors Džims Kerls (Jim Curl) 1980. gadu vidū pēc tam, kad viņš un viņa biznesa partneris Karls Tomas (Carl Tomas) veiksmīgi organizēja lielo Amerikas triatlona sēriju (USTS) no 1982. līdz 1997. gadam. USTS sacīkstes sniedza lielu ieguldījumu triatlona popularizēšanai un attīstībai gan ASV, gan visā pasaulē. Sacensības Hawaii Ironman Triathlon pašlaik skaitās kā pasaules čempionāts klasiskajā triatlona distancē (3,8 km/180 km/42,2 km), kurām kvalificēšanās noris sacensību sērijā, kas tiek rīkotas visā pasaulē visa gada garumā un kuras arī tiek sauktas par Ironman Triathlon. Ironman Triathlon ir World Triathlon Corporation (WTC) piederošs zīmols. Triatlona sacensības ar Ironman un Ironman 70.3 nosaukumiem tiek rīkotas visā pasaulē jau vairāk kā 30 gadus — kopumā vairāk kā 50 sacensības gadā, kurās piedalās vairāk kā 90 000 dalībnieku.
Eiropā pirmā sacensības klasiskā triatlona distancē norisinājās 1981. gadā Čehoslovākijā.
Triatlona distances
Sacensību organizatori var noteikt savu distances garumu. Tomēr ir vairākas starptautiski atzītas distances, kurās sacenšas triatlonisti:
Būtiska atšķirība, neskaitot distances garumu, ir riteņbraukšanas posmā. Sprinta distancē un vidējā jeb Olimpiskajā distancē riteņbraukšanas posmā ir atļauta braukšana grupā. Savukārt pus-Ironman un Ironman distancē riteņbraukšanas posmā ir aizliegta braukšana grupā.
Ruajāna
Ruajāna ir pilsēta Francijas dienvidrietumos, kas atrodas Puatū-Šarantas reģiona Piejūras Šarantas departamentā. 2008. gadā Ruajānā dzīvoja aptuveni 18,5 tūkstoši iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā — 47,8 tūkstoši iedzīvotāju. Ruajāna ir viena no nozīmīgākajām Francijas Atlantijas okeāna piekrastes kūrorta pilsētām.
Vanguard (raķete)
Vanguard (en "avangards") bija ASV nesējraķete, kas bija īpaši būvēta Vanguard projektam, lai palaistu pirmo Zemes mākslīgo pavadoni (ZMP). Tā kā PSRS pasteidzās ar Sputņik palaišanu un arī ASV pirmo pavadoni ievadīja orbītā ar Juno I raķeti, tad Vanguard izdevās palaist tikai otro ASV ZMP. No 12 startiem tikai trijos bija veiksmīga pavadoņa palaišana. Raķetes izgatavoja aviobūves uzņēmums Glenn L. Martin Company (tagad Lockheed Martin).
Priekšvēsture
1955. gadā ASV paziņoja par plānu palaist orbītā zinātnisko pavadoni Starptautiskā ģeofiziskā gada laikā (1957.-1958.). Tajā brīdī bija trīs iespējamie kandidāti kosmiskajai nesējraķetei: Gaisa spēku SM-65 Atlas, Armijas SSM-A-14 Redstone un Jūras kara flotes piedāvāts projekts izveidot trīspakāpju raķeti uz RTV-N-12a Viking raķešzondes bāzes. Diemžēl Atlas un Redstone ballistiskās raķetes bija prioritārie militārie projekti, kurus nedrīkstēja bremzēt sekundāri kosmisko pavadoņu starti. Tādēļ tika izvēlēts flotes projekts Vanguard. Martin kompānija, kas izgatavoja Viking raķetes, kļuva arī par nesējraķetes galveno darbuzņēmēju.
Raķetes uzbūve
Vanguard tika projektēta kā 3 pakāpju raķete. Pirmā pakāpe sastāvēja no Viking raķetes (Type 9 jeb RTV-N-12a). Tā bija apgādāta ar šķidrās degvielas raķešdzinēju X-405 (LR50-GE-1), ko izstrādāja General Electric uz raķetes Hermes A-3B dzinēja bāzes. Otrajai pakāpei tika izmantots Aerojet General šķidrās degvielas dzinējs AJ10-37, kas bija RTV-N-10 Aerobee dzinēja modifikācija. Trešajā pakāpā bija cietās degvielas raķešdzinējs. Visos Vanguard lidojumos, izņemot pēdējo, trešās pakāpes ražotājs bija Grand Central Rocket Company. Pēdējā lidojumā izmantoja Allegheny Ballistics Lababoratory cietās degvielas pakāpi X-248A2 Altair, ar kuru bija iespējams dubultot derīgas kravas masu. Vanguard nebija stabilizatoru, bet pirmā un otra pakāpe tika stabilizēta ar kardāna sprauslām. 2. pakāpē atradās raķetes telemetrijas sistēma, inerciālā vadības sistēma un autopilots. 3. pakāpe tika stabilizēta ar tās rotāciju, to iegrieza uz īpaša otrās pakāpes galda īsi pirms pakapju atdalīšanās.
Lidojumu hronoloģija
Viking raķetes, ar kurām izmēģināja Vanguard 1. un 3. pakāpi:
Vanguard 3 pakāpju raķetes:
Burundijas karogs
Burundijas karogs ir viens no Burundijas nacionālajiem simboliem, tika pieņemts. tika nomainīta karoga malu attiecība no 2:3 uz 3:5.
Divas baltas krāsas diagonālas svītras sadala karogu četrās daļās, no kurām augšējā un apakšējā ir sarkanas, bet malējās daļas ir zaļas. Karoga vidū ir balts aplis, kura iekšienē iezīmētas trīs sešstaru zvaigznes. Oficiāli tās atbilst trīs vārdiem valsts moto — "Unité, Travail, Progrès" (no franču valodas "Vienotība, Darbs, Progress"). Pēc citas versijas zvaigznes simbolizē trīs lielākās etniskās grupas valstī. Krāsām karogā ir sava nozīme:
Burundijas iedzīvotāji var izkarināt karogu valsts oficiālajās brīvdienās.
Jēkabs Kazaks
Jēkabs Kazaks (—) bija latviešu gleznotājs. Dzimis un miris Rīgā. Piedalījies "Ekspresionistu grupas" (1919), vēlāk Rīgas mākslinieku grupas izveidē, būdams tās teorētiķis un pirmais priekšsēdētājs.
Biogrāfija
Jēkabs Kazaks dzimis Rīgā 1895. gada 18. februārī. Mācījies Ķeniņa reālskolā pie Jūlija Madernieka (1908—1913), vēlāk Rīgas pilsētas mākslas skolā (1913—1915), kuras direktors no 1909. gada bijis Vilhelms Purvītis, bet Pirmā pasaules kara gados, kad skola beidza pastāvēt (1915), V. Purvītis meklēja saviem audzēkņiem iespējas turpināt mācības Krievijas skolās, tāpēc šajā gadā Jēkabs Kazaks kopā ar Romanu Sutu devās uz Penzu, kur mācījās Penzas mākslas skolā (1915—1917) figūru klasē, kurā iepazinies arī ar oforta tehniku. Skolā mācījies aptuveni pusotru gadu un jau pirmajos 1916. gada darbos atklājies kā nobriedis mākslinieks. Šajā gadā devies uz Maskavu, kur iepazinies ar impresionistu, postimpresionistu, vecmeistaru darbus, apskatījis senkrievu ikonas un futūristu izstādi. Otrreiz šeit atgriezies 1917. gadā, kad apskatījis Anrī Matisa, Pablo Pikaso un citu mākslinieku darbus, no kuriem visvairāk ietekmējies no Andrē Derēna gotiski lauzīto formu darbiem. Kopā ar Romanu Sutu, R. Mačernieku un Kārli Baltgaili rokrakstā izdevis žurnālu "Četru vīru patiesība", kura Jēkaba Kazaka apakšnumura nosaukums bijis "Dūmi" (iznākuši tikai divi numuri). 1915. gadā strādājis Latviešu bēgļu apgādes komitejas kantorī. 1917. gada pavasarī ar Romanu Sutu atgriezies Rīgā, augustā pieteicies 5. Zemgales pulkā, bet, strēlniekiem dodoties prom, kad nav varējuši noturēt Rīgu, Jēkabs Kazaks palicis pilsētā. 1918. gada oktobrī devies uz Alūksni, kur strādājis par zīmēšanas un mākslas vēstures skolotāju un 30. novembrī uzstājies ar priekšlasījumu "Par mākslu", izklāstot savus teorētiskos priekšstatus. 1919. gadā atgriezies Rīgā, kur, dibinoties "Ekspresionistu grupai", kļuvis par tās biedru. Šajā gadā tā izdod linogriezumu mapi "Ekspresionisti", 1920. gadā "Ekspresionistu grupa" pārtapusi par Rīgas mākslinieku grupu, kurai ir bijis teorētiķis un pirmais priekšsēdētājs. 1920. gada 30. novembrī miris no tuberkulozes. Apbedīts Torņakalna kapos.
Mākslinieciskā darbība
Mākslinieciskā darbība var tikt iedalīta trīs posmos: impresionisma ietekme (1912—1916); monumentāli sintezējoša glezniecība ar izteiksmes ekspresiju (1916—1918); jauni dekoratīvās glezniecības meklējumi (1918—1920). Agrīnajā darbībā vērojama impresionisma ietekme, vēlākajos gados jūtama ietekme no Rietumeiropas vecmeistaru un modernās franču glezniecības, īpaši gleznotāja Andrē Derēna (fovisms). Mākslinieks ietekmējies arī no Jāzepa Grosvalda darbiem, kuru iespaidā kļuvis par laikmeta traģisma atspoguļotāju latviešu mākslā. Gleznotājam raksturīgs vispārināts tēlojums, nosacīti krāsu salikumi, vienkāršotas, sintezētas, nereti deformētas formas, ekspresīva izteiksme. Individuālā stilā oriģināli izpaužas 1910.—1920. gadu modernisma parādības latviešu glezniecībā. Jēkaba Kazaka darbu vidū ir nozīmīgas kompozīcijas ar bēgļu tematiku (1917), šajā laika nostiprinās jēdziens "sintezējošā vienkāršība", kas nozīmē vienkāršotas, skaidras formas un atbrīvošanos no nejaušā, portreti un pašportreti. Kubisma stilistiskie paņēmieni izpaudušies kompozīcijas stingrībā un formu ģeomerizācijā. 1918. gada darbi kļuvuši gleznieciskāki, pieaugusi triepiena plastika. Pēdējā dzīves gadā radītie darbi ieguvuši optimistiskāku raksturu, krāsas kļuvušas gaišākas un skanīgākas. Darbojies eļlas, akvareļa tehnikās, kā arī strādājis grafikā: linogriezumi, tušas zīmējumi, kokgriezumi.
Izstādes
Pirmo reizi dažus savus zīmējumus izstādījis 1914. gadā Latviešu mākslas veicināšanas biedrības organizētajā grafikas izstādē. 1917. gadā sarīkojis izstādi Penzā. 1918. gada vasarā kopā ar Ansi Cīruli, Jāni Sakni, Jāni Liepiņu noorganizējuši savu darbu izstādi Rīgā Zeltiņa grāmatnīcā Tērbatas ielā. 1919. gadā piedalījies latviešu retrospektīvajā izstādē Pilsētas mākslas muzejā. 1920. gadā piedalījies Rīgas mākslinieku grupas sastāvā tās pirmajā izstādē. 1922. gadā Rīgas mākslinieku grupa sarīkojusi Jēkaba Kazaka atstāto darbu izstādi. 1995. gadā Rīgā tikusi rīkota mākslinieka piemiņas izstāde.
Darbi
Ir saglabājušās aptuveni 40 eļļas gleznas un ap 250 akvareļu un zīmējumu, no kuriem lielākā daļa atrodas Latvijas Valsts mākslas muzejā.
Izmatotā literatūra
Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860-1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.
.ac
.ac ir Debesbraukšanas salas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šo domēnu administrē NIC.AC, Internet Computer Bureau filiāle. Internet Computer Bureau atrodas Apvienotajā Karalistē. Domēnu drīkst reģistrēt jebkurš. Ir iespējams reģistrēt internacionalizētus domēna vārdus.
Neskatoties, ka šis domēns ir valsts augstāka līmeņa domēns (ccTLD), daži domēna vārdu tirgotāji to piedāvā kā Vācijas pilsētas Āhenes domēna vārdu, izmantojot analoģiju ar šajā pilsētā izdotām automašīnu numura zīmēm ("AC"). Kurdistānas - Havlera Universitāte (University of Kurdistan - Hawler) izmanto augstākā līmeņa domēnu http://ukh.ac/, izmantojot ac kā vārda ‘academic’ mnemoniku.
Citi pielietojumi
.ac ir arī otrā līmeņa domēns vairāku valstu augstāka līmeņa domēniem akadēmiskām iestādēm (skatīt arī .ac (otrais līmenis)).
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1997. gadā''' aizvadīja 14 spēles, no kurām sešās uzvarēja, vienā spēlēja neizšķirti, bet septiņās piedzīvoja zaudējumus.
Sezonu Latvijas izlase iesāka ar pārbaudes turnīru Kiprā. Tajā Latvija vispirms piekāpās laukuma saimniekiem ar 0-2, tad ar 1-0 pārspēja lietuviešus, kā arī ar 2-3 zaudēja Polijas izlasei. Aprīlī Latvijas izlase pārbaudes spēlē piekāpās Šveicei.
Visa gada garumā Latvijas izlase turpināja dalību 1998. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. To Latvija noslēdza savā grupā ieņemot 4. vietu 6 komandu konkurencē. Pavasarī Latvijas izlase pārspēja Baltkrieviju (2-0) un Igauniju (3-1), bet jūnija sākumā piekāpās Austrijai (1-3). Līdz pat rudenim Latvijas izlasei nebija kvalifikācijas turnīra spēļu, vasaras laikā tika aizvadītas 2 draudzības spēles, kā arī tradicionālaā Baltijas kausa izcīņa. Draudzības spēlēs Latvija uzvarēja Andoru, kā arī spēlēja neizšķirti ar azerbaidžāņiem, savukārt Baltijas kausa turnīrā Viļņā Latvijas izlase ieguva 2. vietu (pārspēta Igaunija, bet zaudēts Lietuvai.
Septembrī un oktobrī Latvijas izlase pabeidza dalību 1998. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Vispirms Rīgā tika uzvarēta Igaunijas izlase, bet tad spēlēs izbraukumā Latvija piekāpās zviedriem (0-1) un skotiem (0-2).
Gada beigās savus Latvijas izlases galvenā trenera pienākumus pēc sešu gadu darba beidza pildīt Jānis Gilis, viņa vietā 1998. gadā izlasi sāka vadīt gruzīnu speciālists Revazs Dzodzuašvili. Savu spēlētāja karjeru pēc 1997. gada sezonas beidza izlases kapteinis Jurijs Ševļakovs.
Spēles
🇱🇻 latvia: Raimonds Laizāns - Aleksandrs Stradiņš, Oļegs Blagonadeždins, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Armands Zeiberliņš (Artūrs Zakreševskis 62'), Valērijs Ivanovs, Imants Bleidelis (Oļegs Rudenko 75'), Marians Pahars, Vladimirs Babičevs, Andrejs Štolcers (Ainārs Linards 46').
🇱🇻 latvia: Raimonds Laizāns - Igors N. Stepanovs, Oļegs Blagonadeždins, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Artūrs Zakreševskis, Valērijs Ivanovs, Imants Bleidelis (Andrejs Štolcers 46'), Armands Zeiberliņš (Marians Pahars 46'), Ainārs Linards (Aleksandrs Stradiņš 74'), Aleksandrs Jeļisejevs.
🇱🇻 latvia: Raimonds Laizāns - Igors Troickis, Oļegs Blagonadeždins, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Artūrs Zakreševskis (Aleksandrs Stradiņš 62'), Igors N. Stepanovs, Marians Pahars, Ainārs Linards (Vladimirs Babičevs 46'), Andrejs Štolcers, Aleksandrs Jeļisejevs.
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors N. Stepanovs, Igors Troickis, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins, Vladimirs Babičevs (Armands Zeiberliņš 82'), Imants Bleidelis, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Štolcers, Vīts Rimkus (Ainārs Linards 89'), Marians Pahars (Artūrs Zakreševskis 64').
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors Troickis, Vitālijs Astafjevs (Aleksandrs Stradiņš 82'), Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Oļegs Blagonadeždins, Valērijs Ivanovs, Marians Pahars (Artūrs Zakreševskis 66'), Vīts Rimkus, Vladimirs Babičevs (Imants Bleidelis 46'), Andrejs Štolcers.
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors N. Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Imants Bleidelis, Valērijs Ivanovs, Marians Pahars, Vīts Rimkus (Rolands Bulders 73'), Vladimirs Babičevs (Igors Troickis 90'), Andrejs Štolcers (Aleksandrs Jeļisejevs 46').
Pēteris Sniķers
Pēteris Augusts Sniķers (dzimis, miris ) bija latviešu dermatovenerologs, 2. latviešu strēlnieku brigādes kara ārsts, vēlāk ģenerālis, medicīnas organizators, Latvijas Universitātes profesors, mākslas vērtību kolekcionārs un mecenāts. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Latvijas Republikas Satversme
Latvijas Republikas Satversme ir Latvijas Republikas pamatlikums. Satversme uzskatāma par īso konstitūciju; tai ir 8 nodaļas un 116 panti (līdz 1998. gadam, kad Saeima pieņēma nodaļu "Cilvēka pamattiesības", bija 7 nodaļas un 88 panti). Satversme ir sestā vecākā spēkā esošā republikas konstitūcija pasaulē un ir vecākā spēkā esošā Centrālās un Austrumeiropas konstitūcija.
Pēteris Sniķers
Dzīves laikā Sniķers savāca lielu mākslas darbu kolekciju, kurā bija 366 izcilu krievu (Aivazovskis, Repins, Levitāns, Vereščagins, Vrubels) un latviešu gleznotāju (Rozentāls, Purvītis, Ūders, Grosvalds, Tillbergs, Strunke, Štrāls, Irbe) darbi un citi mākslas priekšmeti.
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors Troickis, Vitālijs Astafjevs, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Igors N. Stepanovs, Valērijs Ivanovs, Marians Pahars, Vīts Rimkus (Aleksandrs Jeļisejevs 58'), Vladimirs Babičevs (Artūrs Zakreševskis 67'), Imants Bleidelis (Andrejs Štolcers 64').
Pēteris Sniķers
Dzīvesgājums
Dzimis 1875. gada 7. decembrī (25. novembrī pēc vecā stila) Skultes pagasta "Kazbuļos" kā Mārtiņa Sniķera un Trīnes dēls astoņu bērnu ģimenē. Brālis un māsa - ārsti Reinholds Sniķers (1893-1953) un Alma Sniķers (1897-1971). No 1886. līdz 1888. gadam P. Sniķers mācījās Skultes pagasta un draudzes skolās, tad līdz 1893. gadam Leokādijas fon Freitāgas-Loringhofenas Skultes muižas proģimnāzijā, pēc tam Rīgas Nikolaja ģimnāzijā. No 1896. līdz 1901. gadam viņš studēja Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā, pēc studiju beigšanas strādāja par profesora Timofeja Pavlova asistentu un papildinājās Berlīnes un Parīzes dermatoveneroloģijas un uroloģijas klīnikās. 1904. gadā Pēteris Sniķers aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par papulonekrotiskā tuberkulīna būtību", kurā aprakstīja tuberkulīna ādas raudzes diagnostisko nozīmi. Studiju laikā Pēterburgā kļuva par latviešu studentu korporācijas Fraternitas Petropolitana biedru. Pēc tam viņš pārcēlās uz Rīgu un no 1905. līdz 1914. gadam strādāja par Rīgas kara hospitāļa ādas un venerisko slimību nodaļas vadītāju. 1912. gadā Sniķers ieguva pulkveža pakāpi un 1914. gadā papildinājās Vīnes klīnikās.
Latvijas Republikas Satversme
Satversmes 1. daļa
Satversmes I daļu Sapulce sāka apspriest 1921. gada 20. septembrī. 1922. gada 15. februārī Satversmes I daļa tika pieņemta, 5 balsīm atturoties, un tā stājās spēkā kā Latvijas Republikas Satversme tā paša gada 7. novembrī.
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Raimonds Laizāns - Igors N. Stepanovs, Vitālijs Astafjevs (Aleksandrs Fedotovs 84'), Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Imants Bleidelis, Valērijs Ivanovs (Oļegs Blagonadeždins 59'), Marians Pahars, Valentīns Lobaņovs, Aleksandrs Jeļisejevs (Artūrs Zakreševskis 76'), Andrejs Štolcers.
Pēteris Sniķers
Dzīvesgājums
Pirmā pasaules kara sākumā pulkvedis Sniķers vadīja vairākus Krievijas Impērijas armijas kara hospitāļus. 1916. gadā viņš kļuva par 2. latviešu strēlnieku brigādes ārstu un vadīja ievainoto un slimo latviešu karavīru ārstēšanu un veica medicīnas dienesta organizēšanu Ziemassvētku kauju laikā. Paralēli tam viņš lasīja lekcijas Tērbatas universitātes medicīnas studentiem kā ādas un venerisko slimību kursa privātdocents. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada sākumā P. Sniķers demobilizējās no Krievijas armijas un vadīja Rīgas pilsētas 1. slimnīcas Ādas un venērisko slimību nodaļu.
Latvijas Republikas Satversme
Satversmes 2. daļa
Satversmes II daļas apspriede sākās 1922. gada 17. janvārī. Ar Satversmes II daļu tika paredzēts nokārtot attiecības starp valsti un tās pilsoņiem. Satversmes II daļas pieņemšanas nepieciešamību viens no Satversmes sapulces komisijas referentiem Andrejs Kuršinskis pamatoja šādi: "Šī II daļa grib dot I daļai to demokrātisko saturu, bez kura I daļa zaudē daudz no savas nozīmes, jo skaidri redzams, ja mums nebūs pilsoņu, kuriem ir pilsoņu tiesības, ja mūsu pilsoņu vairākums paliks bez šīm tiesībām, tad mūsu pilsoņi arī nespēs izmantot, tālāk uzbūvēt un uzturēt to valsts iekārtu, kas atzīmēta mūsu Satversmes I daļā." Taču šādam pamatojumam kategoriski nepiekrita sociāldemokrāti mazinieki. Tā A. Petrevics aicināja izturēties pret pilsoņu tiesību deklarāciju ar „lielu kritiku”, jo pat tādās valstīs, kā Francija un Anglija, pilsoņu tiesības reālajā dzīvē netiek ievērotas, kaut arī ir deklarētas vairākus simtus gadu. A. Petrevics arī norādīja uz to, ka II daļā "ir ļoti daudz pelavu un pārāk maz graudu" un ka tā "bez tukšas solīšanas nedod nekā".
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko - Igors N. Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Imants Bleidelis, Valērijs Ivanovs, Marians Pahars, Juris Karašausks (Vladimirs Koļesņičenko 58'), Vladimirs Babičevs, Andrejs Štolcers (Edgars Burlakovs 69').
Pēteris Sniķers
Dzīvesgājums
Jau 1919. gada 14. jūlijā Pēteris Sniķers kopā ar filosofu Paulu Dāli un agronomu Pēteri Nomali iesniedza Latvijas izglītības ministram Kārlim Kasparsonam dokumentu par Latvijas Augstskolas izveides nosacījumiem. 1919. gada 5. septembrī P. Sniķeru ievēlēja par augstskolas dermatoveneroloģijas privātdocentu. 1921. gadā viņš nodibināja Latvijas Baltā Krusta biedrību prostitūcijas ierobežošanai. 1923. gadā viņš tika ievēlēts par profesoru un dermatoveneroloģijas klīnikas vadītāju Rīgas 1. pilsētas slimnīcā. 1923. gadā Sniķeru paaugstināja par Latvijas armijas ģenerāli un Kara sanitārās pārvaldes priekšnieku. 1933.-1935. gadā un 1937.-1939. gadā viņš bija LU Medicīnas fakultātes dekāns. Fraternitas Metropolitana biedrs
Latvijas Republikas Satversme
Satversmes 2. daļa
1922. gada 5. aprīlī, balsojot par Satversmes II daļas pieņemšanu trešajā lasījumā, tika nodotas 62 balsis "par" un 6 "pret" balsis, 62 atturējās. Pēc Satversmes sapulces kārtības ruļļa atturējušās balsis pieskaitīja "pret" balsīm, kādēļ II daļas pieņemšanai nesanāca vairākums.
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Raimonds Laizāns - Igors N. Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs (Aleksandrs Isakovs 46'), Imants Bleidelis (Mihails Ziziļevs 54'), Valērijs Ivanovs, Marians Pahars, Vladimirs Koļesņičenko (Juris Karašausks 62'), Vladimirs Babičevs (Edgars Burlakovs 84'), Andrejs Štolcers (Oļegs Blagonadeždins 46').
Pēteris Sniķers
Dzīvesgājums
1940. gadā Pēteris Sniķers pārcieta smadzeņu trieku un nomira 1944. gada 5. decembrī Otrā pasaules kara laikā īsi pēc tam, kad PSRS karaspēks atkal bija okupējis Rīgu.
Piemiņa
1993. gadā pie viņa nama Brīvības ielā 39 Rīgā atklāja piemiņas plāksni. 1995. gadā nodibināta piemiņas medaļa, kuras otrā pusē ir korporācijas Fraternitas Metropolitana ģerbonis.
Latvijas Republikas Satversme
Apturēšana un atjaunošana
1933. gada 10. novembrī Latviešu Zemnieku savienība apspriešanai 4. Saeimā iesniedza Satversmes izmaiņu projektu, kas paredzēja 19 Satversmes pantu grozījumus, no kuriem 14 attiecās uz Valsts prezidenta pilnvaru stiprināšanu. Tika piedāvāts ieviest tautas vēlētu Valsts prezidentu ar palielinātām pilnvarām, vienlaikus sašaurināt parlamenta pilnvaras, samazināt Saeimas deputātu skaitu līdz 50 u.c. Iesniegto grozījumu apspriešanai vajadzēja beigties 1934. gada 18. maijā, trešajā lasījumā, taču sociāldemokrātu un mazo partiju iebildumu dēļ tie bija tiktāl mainīti, ka vairs neatbilda iesniedzēju mērķiem. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada 15. maijā Satversmes darbību apturēja līdz jaunas Satversmes pieņemšanai.
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Raimonds Laizāns - Igors N. Stepanovs, Imants Bleidelis (Dzintars Zirnis 46'), Mihails Zemļinskis (Artūrs Zakreševskis 58'), Jurijs Ševļakovs, Oļegs Blagonadeždins (Sergejs Ivanovs 46'), Valērijs Ivanovs, Marians Pahars, Vladimirs Koļesņičenko (Juris Karašausks 69'), Vladimirs Babičevs (Vitālijs Teplovs 25'), Andrejs Štolcers.
Latvijas Republikas Satversme
Apturēšana un atjaunošana
1940. gada Latvijas okupācijas apstākļos nedemokrātiski un antikonstitucionāli izveidotā PSRS okupācijas varas institūcija Tautas Saeima nevis atjaunoja Latvijas Satversmi, bet gan savā 2. sesijā 25. augustā pieņēma PSKP CK politbirojā apstiprināto Latvijas PSR Konstitūciju, kā arī pārdēvēja sevi par "Latvijas Padomju Savienotās Sociālistiskās Republikas pagaidu Augstāko Padomi". Latvijas Centrālā padome 1944. gadā savā memorandā pasludināja, ka "Latvijas varmācīgā pievienošana Padomju Savienībai izdarīta rupji pārkāpjot Latvijas Republikas satversmi un laužot Latvijas — Padomju Savienības savstarpējos līgumus, Tautu Savienības paktu un veselu virkni starptautisku līgumu", kā arī deklarēja nepieciešamību atjaunot Latvijas Republikas faktisko suverenitāti un saskaņā ar 1922. gada Satversmi uz koalīcijas pamatiem sastādīt Latvijas valdību.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas deklarācijas pieņemšanas Latvijas Republikas Satversmes darbību pakāpeniski atjaunoja. 5. Saeimas sēdē paziņojumu par Satversmes spēkā stāšanos pilnā apmērā neparakstīja tikai 1 no 99 sēdē reģistrētajiem deputātiem — Joahims Zīgerists —, kā arī apcietinātais un tādēļ prom bijušais deputāts Alfrēds Rubiks.
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors Troickis (Andrejs Štolcers 56'), Vitālijs Astafjevs (Oļegs Blagonadeždins 75'), Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Igors N. Stepanovs, Valērijs Ivanovs, Imants Bleidelis, Vīts Rimkus, Vladimirs Babičevs, Aleksandrs Jeļisejevs (Artūrs Zakreševskis 70').
Latvijas Republikas Satversme
Preambula
2013. gadā Valsts prezidenta Konstitucionālo tiesību komisijas priekšsēdētājs Egils Levits izveidoja Latvijas Republikas Satversmes ievaddaļas jeb preambulas projektu ar mērķi uzsvērt, ka Latvija nav vis nejaušs vēstures blakusprodukts, bet gan mērķtiecīgi radīta valsts un latviešu identitātei ir divas saknes - latviešu tautas dzīvesziņa un kristīgās vērtības. 2014. gada 19. jūnijā 11. Saeimas deputāti preambulu pieņēma tās galīgajā lasījumā.
Satversmes zinātniskie komentāri
2008. gadā ir uzsākts darbs pie Satversmes zinātnisko komentāru rakstīšanas. Satversmes komentāri ir kolektīvs zinātnieku, ekspertu un lietpratēju kopdarbs, tos izdot Latvijas Vēstnesis. Šobrīd no Satversmes ievada un nodaļām ir komentēts ievads, pirmā, trešā, ceturtā, piektā, sestā, septītā un astotā nodaļa. Atlicis komentēt vēl Satversmes otro nodaļu (Saeima). Projekta vadītājs ir Latvijas Universitātes profesors Ringolds Balodis, bet redkolēģijas locekļi un autori ir Jautrīte Briede, Edvīns Danovskis, Aivars Endziņš, Dina Gailīte, Tālavs Jundzis, Laila Jurcēna, Annija Kārkliņa, Veronika Krūmiņa, Artūrs Kučs, Gunārs Kusiņš, Jānis Lazdiņš, Māris Lejnieks, Egils Levits, Lauris Liepa, Mārtiņš Mits, Sanita Osipova, Edgars Pastars, Dita Plepa, Jānis Pleps, Daiga Rezevska, Anita Rodiņa, Alla Spale, Ineta Ziemele un daudzi citi.
Latvijas futbola izlase 1997. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors Troickis, Vitālijs Astafjevs, Valentīns Lobaņovs, Oļegs Blagonadeždins, Igors N. Stepanovs, Valērijs Ivanovs, Imants Bleidelis, Vīts Rimkus (Aleksandrs Jeļisejevs 60'), Vladimirs Babičevs (Andrejs Štolcers 50'), Marians Pahars (Artūrs Zakreševskis).
🇱🇻 latvia: Oļegs Karavajevs - Igors N. Stepanovs, Valentīns Lobaņovs, Mihails Zemļinskis, Jurijs Ševļakovs, Oļegs Blagonadeždins (Andrejs Štolcers 62'), Valērijs Ivanovs, Imants Bleidelis, Marians Pahars, Vladimirs Babičevs, Aleksandrs Jeļisejevs (Vīts Rimkus 69').
Latvijas Republikas Satversme
Pilns Satversmes teksts
Pilnais Satversmes teksts 2021. gadā, kas sākotnēji pieņemts 1922. gadā, un vēlāk labots tā dažādās redakcijās.
{{Quote frame| Latvijas Satversmes Sapulces
1922. gada 15. februāra kopsēdē pieņemtā
Latvijas Republikas Satversme
1918. gada 18. novembrī proklamētā Latvijas valsts ir izveidota, apvienojot latviešu vēsturiskās zemes un balstoties uz latviešu nācijas negrozāmo valstsgribu un tai neatņemamām pašnoteikšanās tiesībām, lai garantētu latviešu nācijas, tās valodas un kultūras pastāvēšanu un attīstību cauri gadsimtiem, nodrošinātu Latvijas tautas un ikviena brīvību un sekmētu labklājību.
Latvijas tauta izcīnīja savu valsti Brīvības cīņās. Brīvi vēlētā Satversmes sapulcē tā nostiprināja valsts iekārtu un nolēma sev Satversmi.
Latvijas tauta neatzina okupācijas režīmus, pretojās tiem un atguva brīvību, 1990. gada 4. maijā atjaunojot valstisko neatkarību uz valsts nepārtrauktības pamata. Tā godina savus brīvības cīnītājus, piemin svešo varu upurus, nosoda komunistisko un nacistisko totalitāro režīmu un to noziegumus.
Latvija kā demokrātiska, tiesiska, sociāli atbildīga un nacionāla valsts balstās uz cilvēka cieņu un brīvību, atzīst un aizsargā cilvēka pamattiesības un ciena mazākumtautības. Latvijas tauta aizsargā savu suverenitāti, Latvijas valsts neatkarību, teritoriju, tās vienotību un demokrātisko valsts iekārtu.
Latvijas identitāti Eiropas kultūrtelpā kopš senlaikiem veido latviešu un lībiešu tradīcijas, latviskā dzīvesziņa, latviešu valoda, vispārcilvēciskās un kristīgās vērtības. Uzticība Latvijai, latviešu valoda kā vienīgā valsts valoda, brīvība, vienlīdzība, solidaritāte, taisnīgums, godīgums, darba tikums un ģimene ir saliedētas sabiedrības pamats. Ikviens rūpējas par sevi, saviem tuviniekiem un sabiedrības kopējo labumu, izturoties atbildīgi pret citiem, nākamajām paaudzēm, vidi un dabu.
Latvija, apzinoties savu līdzvērtību starptautiskajā kopienā, aizstāv valsts intereses un veicina vienotas Eiropas un pasaules ilgtspējīgu un demokrātisku attīstību.
Dievs, svētī Latviju!
(19.06.2014. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 22.07.2014)
I nodaļa. Vispārējie noteikumi
1. Latvija ir neatkarīga demokrātiska republika.
2. Latvijas valsts suverēnā vara pieder Latvijas tautai.
3. Latvijas valsts teritoriju starptautiskos līgumos noteiktās robežās sastāda Vidzeme, Latgale, Kurzeme un Zemgale.
II nodaļa. Saeima
5. Saeima sastāv no simts tautas priekšstāvjiem.
6. Saeimu ievēlē vispārīgās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās.