cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šurani
Šurani ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Nove Zāmku apriņķī pie Nitras upes.
Vēsture
Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1138. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šurani līdz 1920. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Naģšurāņa (Nagysurány). Līdz 1927. gadam pilsētas nosaukums bija Veļke Šurani. No 1668. līdz 1684. gadam apdzīvotā vieta atradās Osmaņu impērijas sastāvā. Pilsētas tiesības no 1832. gada. 1854. gadā pilsētā nodibināja cukurfabriku, kura darbojās līdz 2000. gadam. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām no 1938. līdz 1945. gadam ietilpa Ungārijā. No 1993. gada - Slovākijā.
Cilvēki
2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (97,28 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (80,02 %), nereliģiozi (14,76 %).
Brīvība piecdesmit nokrāsās
"Brīvība piecdesmit nokrāsās" (en) ir 2018. gada ASV erotiski romantiskā filma. Filmas režisors ir Džeimss Folijs. Filma balstīta uz E. L. Džeimsas tāda paša nosaukuma grāmatas motīviem un ir turpinājums 2017. gada filmai "Tumsa piecdesmit nokrāsās". Galvenās lomas atveido Dakota Džonsone, Džeimijs Dornans, Ēriks Džonsons, Rita Ora, Lūks Grimss, Viktors Rasuks, Dženifera Ēle, Mārsija Geja Hārdena.
Intelsat 37e
Intelsat 37e (IS-37e) ir Luksemburgā bāzēta uzņēmuma Intelsat EpicNG sērijas sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai Eiropai, Āfrikai, Dienvidamerikai un Ziemeļamerikas austrumu daļai. ģeostacionārajā orbītā palaists.
Pavadoni izgatavoja ASV uzņēmums Boeing uz platformas Boeing 702MP bāzes. Tam uzstādīti C, Ku un Ka joslas raidītāji.
Intelsat 33e tika palaists 21:47 UTC no Gviānas kosmiskā centra ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA239). Kopā ar to palaists BSAT-4a.
Intelsat 33e izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 342° austrumu garuma, nomainot Intelsat 901.
Sitas stacija
Sitas stacija ir ciems Kubulu pagastā, Balvu novadā. Atrodas 208 km attālumā no Rīgas.
Šarls I Anžū
Šarls I Anžū jeb Kārlis I Anžū (fr, scn; dzimis Francijā, miris  Fodžā, Neapoles Karalistē) bija franču augstmanis, grāfs, vēlāk Sicīlijas karalis un Neapoles karalis. Viens no ievērojamākajiem sava laika Eiropas valdniekiem, Anžū dinastijas izveidotājs.
Dzīvesgājums
Šarls bija Francijas karaļa Luija VIII un Kastīlijas Blanšas jaunākais dēls, dzimis jau pēc tēva nāves. Valdot nepilngadīgajam brālim Luijam IX viņu māte Kastīlijas Blanša bija reģente. Šarls ieguva labu izglītību, cienīja mākslu, izauga spēcīgas miesasbūves un gara auguma.
1246. gadā Šarls kļuva par bruņinieku, saņemot Anžū, Menas un Turēnas grāfa titulu. Tai pašā gadā apprecēja Provansas Beatrisi. Saņemot mantojumā Provansas grāfisti, viņam vajadzēja kļūt par Svētās Romas imperatora Frīdriha II vasali, taču Šarls atteicās to darīt, ko citām lietām tolaik aizņemtais imperators pieļāva.
1248. gadā Šarls kopā ar brāli Francijas karali Luiju IX piedalījās Septītajā kusta karā uz Ēģipti. Tikmēr Provansas vietējie augstmaņi un pilsētas sacēlās pret grāfa varu. Atgriezies no krusta kara viņš 1252. gadā sacelšanos apspieda. Pēc mātes nāves viņš kļuva par Francijas reģentu (jo karalis joprojām atradās krusta karā). Vairāku gadu laikā Šarlam izdevās būtiski palielināt savus īpašumus Francijas dienvidos, lai gan ik pa laikam viņam nācās apspiest jaunus nemierus galvenajā īpašumā Provansā.
Romas pāvesti, kas bija ilgstoši sliktās attiecībās ar Svētās Romas imperatoru Frīdrihu II, meklēja iespējas Sicīlijas Karalistes tronī iecelt Frīdriha dēla Sicīlijas Manfrēda vietā kādu citu un vairākkārt uzrunāja Francijas karaļa brāli Šarlu. 1263. gadā vienošanās tika panākta, un 1265. gadā Šarls I ieradās Romā, kur pāvests Klements IV viņu kronēja par Sicīlijas karali. 1266. gada sākumā īsā karā ar Manfrēdu Šarls guva uzvaru, bet iepriekšējais Sicīlijas karalis krita kaujā pie Benevento 26. februārī. 7. martā Šarls I svinīgi iejāja Neapolē, ko pasludināja par Sicīlijas Karalistes galvaspilsētu.
Turpmāk Šarls I ilgstoši karoja Itālijas ziemeļos, kā rezultātā 1267. gadā viņš ieņēma Florenci un tika ievēlēts par Florences Republikas podestu. Tai pašā gadā sākās sacelšanās pret Šarlu Sicīlijā, kuras rīkotāji par savu līderi izvēlējās iepriekšējā karaļa Manfrēda dēlu Konradīnu. 1268. gadā Šarls ar karaspēku ieradās Sicīlijas Karalistē, sakāva, sagūstīja un sodīja ar nāvi Konradīnu un viņa sabiedrotos. Pakļāvis lielāko daļu Ziemeļitālijas un valdīdams Dienviditālijā un Francijas dienvidos, Šarls I kļuva par vienu no pašiem ietekmīgākajiem valdniekiem Eiropā. Īpašumu paplašināšanai palīdzēja arī otrās laulības ar Burgundijas Margaretu.
1270. gadā Šarls I piedalījās Astotajā krusta karā Ziemeļāfrikā, mūsdienu Tunisijā, kurā mira viņa brālis un sabiedrotais Francijas karalis Luijs IX. Pēc tam viņš pievērsās Balkānu pussalas iekarošanai un 1272. gadā iekarotajās teritorijās pasludināja sevi par Albānijas karali. Vēlāk neveiksmīgi karoja dumpīgajā Ziemeļitālijā, kur lielāko daļu savas ietekmes zaudēja. 1278. gadā viņš kļuva par Jeruzalemes karali. 1280. gadā Šarls I uzsāka nesekmīgu karadarbību pret Bizantiju Balkānu pussalā, kas noveda pie viņa Albānijas Karalistes samazināšanās.
Būdams ietekmīgākais valdnieks Eiropā un karodams austrumos, Šarls I nepietiekoši pārraudzīja savus īpašumus Dienviditālijā. 1282. gada Lieldienās, 29. martā ar tā dēvēto Sicīlijas vakarēdienu (slaktiņš, kurā Palermo tika noslepkavoti ap 2000 francūžu, karaļa atbalstītāju) sākās sacelšanās pret Šarla I varu. Dumpinieki Sicīlijas karaļa kroni piedāvāja Aragonas karalim Pedro III, kurš bija Sicīlijas Manfrēda znots, un 4. septembrī Palermo viņš tika kronēts. Sākās karš, kurā labāk veicās Pedro III karaspēkam. Vienlaikus sākās nemieri arī citās Itālijas daļās, kas atradās Šarla I pārvaldībā. Šarlu I aizstāvēja pāvests Martins IV, kas izslēdza Pedro III un viņa atbalstītājus no baznīcas. 1284. gadā tika izsludināts krusta karš uz Aragonu pret Pedro III, taču decembra beigās Šarls I saslima un 7. janvārī nomira. Viņa pīšļi tika pārvesti uz Franciju un apglabāti Francijas karaļu kapenēs Sendenī bazilikā.
Pēc karaļa nāves Sicīlijas Karaliste sadalījās divās valstīs. Par kontinentālās daļas (Neapoles Karalistes) valdnieku kļuva Šarla I dēls Šarls II (Kārlis II), kurš kopš 1284. gada gan atradās gūstā Aragonā. Pēc izkļūšanas no gūsta 1288. gadā Šarlam II izdevās saglabāt tikai daļu tēva valdījumu, taču starp tiem svarīgākos: Neapoles Karalisti un Provansu.
Krāšņblakšu dzimta
Latvijā ir sastopamas 10 sugas:
Gustavs VI Ādolfs
Gustavs VI Ādolfs (Oskars Fredriks Vilhelms Olafs Gustavs Ādolfs, dzimis, miris ) bija Zviedrijas karalis no līdz pat savai nāvei. Viņš bija vecākais karaļa Gustava V un viņa sievas Bādenes Viktorijas dēls, kā arī 43 gadus, kamēr valdīja viņa tēvs, bija Zviedrijas kroņprincis.
Gustavs VI Ādolfs visu mūžu bija arheologs amatieris, kuru īpaši interesēja seno itāļu kultūra.
Dzimšana
Viņš piedzima Karaliskajā pilī, kas atrodas Stokholmā. Viņš ir Bernadotu dinastijas pārstāvis. Pa mātes līniju Gustavs ir Vāsas nama pēctecis.
Zviedrijas kroņprincis (1907—1950)
Gustavs Ādolfs kļuva par Zviedrijas kroņprinci, pēc sava vectēva, karaļa Oskara II nāves.
Valsts vadonis (1950—1973)
kroņprincis Gustavs Ādolfs kļuva par karali 67 gadu vecumā, pēc tam, kad nomira viņa tēvs Gustavs V. Viņa devīze bija Plikten framför Allt.
Gustava VI Ādolfa valdīšanas laikā tika mēģināts izveidot jaunu valdības instrumentu, lai nomainītu 1809. gada konstitūciju.
Gustava VI Ādolfa personīgās vērtības padarīja viņu populāru tautā. Šī popularitāte veicināja sabiedrības atbalstu monarhijai. Karaļa pieredze un interese arhitektūrā un botānikā lika tautai viņu cienīt. 1975. gadā tika veikta konstitūcijas reforma, kas atcēla lielāko daļu no monarhu tiesībām. Var uzskatīt, ka Gustavs Ādolfs bija pēdējais īstais Zviedrijas monarhs.
Karalis nomira 1973. gadā, dažas nedēļas pirms savas 91. jubilejas, par viņa nāves cēloni tiek uzskatīta pneimonija. Par nākamo Zviedrijas valdnieku kļuva 27 gadus vecais Kārlis XVI Gustavs.
3x3 basketbols
3x3 basketbols ir basketbola variants, kuru atklātā laukumā spēlē divas komandas trīs cilvēku sastāvā, izmantojot vienu grozu. 3x3 basketbolu pārrauga arī basketbolu pārraugošā Starptautiskā Basketbola federācija (FIBA).
Spēles noteikumu standartizācija tika uzsākta 21. gadsimta pirmās desmitgades laikā ASV. FIBA pirmos izmēģinājuma turnīrus rīkoja 2007. gadā. Kopš tā laika FIBA ir organizējusi atklāto pasaules čempionātu un U-18 vecuma kategorijā. Olimpiskajās spēlēs 3x3 basketbols debitēja 2020. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā, kurā uzvaru vīriešu turnīrā izcīnīja Latvijas komanda.
Nozīmīgākās noteikumu atšķirības no parastā basketbola ir viena groza izmantošana, bumbas kontroles laiks (12 s), spēle noslēdzas, kad viena no komandām guvusi 21 punktu vai tā komanda, kas 10 minūšu spēles laikā guvusi vairāk punktu. Komanda par precīzu metienu vai soda metienu gūst vienu punktu, tālmetienu — divus punktus.
Agate Rašmane
Agate Rašmane (dzimusi Dobelē) ir latviešu sportiste, šāvēja.
Ar šaušanu sākusi nodarboties 12 gadu vecumā. Piedalījusies 2014. gada vasaras jaunatnes olimpiskajās spēlēs Naņdzjinā. Tajās izcīnīja bronzas medaļu šaušanā ar gaisa pistoli 10 metru distancē kopā ar Gvatemalas pārstāvi Vilmaru Madridu. Individuāli ieguva 10. vietu.
Piedalījusies 2015. gada Eiropas spēlēs Baku, šaušanā ar pistoli no 25 metriem ieņēma 16. vietu. 2019. gada Eiropas spēlēs Minskā jaukto komandu sacensībās šaušanā ar pistoli 50 metru distancē kopā ar Lauri Strautmani izcīnīja sudraba medaļu.
2021. gada martā Pasaules kausa posmā Indijā šaušanā ar mazkalibra pistoli no 25 metru distances izcīnīja 4. vietu. Tajā pašā posmā ieguva arī sesto vietu ar pneimatisko pistoli no 10 metriem un sesto vietu jaukto komandu sacensībās. Drīz pēc tam Starptautiskā Šaušanas sporta federācija apstiprināja, ka Rašmane ir kvalificējusies 2020. gada vasaras olimpiskājām spēlēm. Tajās viņa startēja divās disciplīnās — 10 metros ar pneimatisko pistoli un 25 metros ar mazkalibra ieroci. Šaušanā no 10 metru distances 53 dalībnieču konkurencē ieguva 19. vietu un finālam nekvalificējās. 25 metru distancē ar pistoli ierindojās 37. vietā.
Lapzemes Universitāte
Lapzemes Universitāte (fi) ir 1979. gadā dibināta universitāte Somijas ziemeļos Lapzemes administratīvajā centrā Rovaniemi un tā ir vistālāk uz ziemeļiem esošā universitāte Eiropas Savienībā.
Mika Ņūtone
Oksana Gricaja (uk; dzimusi ), plašāk pazīstama kā Mika Ņūtone (uk, en), ir ukraiņu mūziķe. Dzied jau kopš deviņu gadu vecuma.
Daudzi starptautiski notikumi ir iedvesmojuši mūziķi sacerēt dažādas dziemsas, piemēram, par 2004. gada cunami, karu Irākā.
2011. gadā M. Ņūtone pārstāvēja Ukrainu Eirovīzijas dziesmu konkursā. Finālā ar 159 punktiem viņa ierindojās 4. vietā.
Žans Žozefs Sanfuršs
Žans Žozefs Sanfuršs (fr, dzimis, miris ) bija Francijas gleznotājs un skulptors.
Blonti (Lauderu pagasts)
Blonti ir ciems Zilupes novada Lauderu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 2,1 km no pagasta centra Lauderiem, 12,6 km no novada centra Zilupes un 300,5 km no Rīgas.
Latvijas Sabiedriskais Autobuss
"Latvijas Sabiedriskais autobuss" ir sabiedrība ar ierobežotu atbildību. Uzņēmums veic pasažieru pārvadājumus šādās pilsētās: Ādaži, Baloži, Mārupe, Jelgava, Sloka, Madona, Kuldīga, un nodrošina tos ar autobusiem un minibusiem. 2022. gadā "Latvijas Sabiedriskais Autobuss" nodrošināja autobusu un mikroautobusu satiksmi 194 autobusu un mikroautobusu maršrutos ar 182 autobusiem un mikroautobusiem un 223 vadītājiem.
1949.gads
Pasažieru pārvadājumus uzsāk vecākā LSA struktūrvienība. Tā atrodas Alūksnē ar nosaukumu “Alūksnes auto transporta kantoris Nr. 12”.
1958.gads
Pasažieru pārvadājumus uzsāk otrā LSA struktūrvienība, kura atrodas Saldū ar nosaukumu “Saldus Autotransporta bāze”.
1993.gads
Alūksnes struktūrvienība turpina darbu ar nosaukumu “Vidlatauto”.
1996.gads
Saldus struktūrvienība turpina darbu ar nosaukumu “Saldus Autobusu parks”.
2002.gads
Alūksnes struktūrvienība turpina darbu ar nosaukumu “Sabiedriskais Autobuss”.
2012.gads
Saldus struktūrvienība turpina darbu ar nosaukumu “Sabiedriskais autobuss”.
2015.gads
LSA struktūrvienībām tika pievienots “Ekspress-Ādaži”, kas pasažieru pārvadājumus Ādažu novadā nodrošina kopš 1991. gada.
2016.gads
LSA struktūrvienībām tika pievienots “Migar”, kas pasažieru pārvadājumus Jelgavas novadā nodrošina kopš 1998. gada.
2021.gads 1.augusts
Alūksnes, Saldus, Ādažu un Jelgavas struktūrvienības turpina darbu ar jaunu nosaukumu “Latvijas Sabiedriskais Autobuss”.
No 2021. gada LSA nodrošina pasažieru pārvadājumus vietējās nozīmes un starppilsētu maršrutos Jelgavas, Kuldīgas, Saldus un Madonas novados, kā arī Pierīgas maršrutos uz Ādažiem, Baložiem, Mārupi, Jaunmārupi un Sloku.
Esošie autobusu un mikroautobusu maršruti
2022. gadā pasažieru pārvadājumi "LSA" tiek nodrošināti autobusu un mikroautobusu maršrutos:
Atsauces
https://www.marsruti.lv/LSA/#pieriga
Kustība Par!
Kustība "Par!" ir dibināta proeiropeiska liberāli centriska politiskā partija Latvijā. Partijas vadītājas ir Laima Geikina un Inese Voika. Partijas moto ir: '' Mēs esam par Latviju, kura ir iespēja visiem, nepieder dažiem un sastāv no daudziem. '' Partija ir iesaistījusies apvienībā "Attīstībai/Par!" kopā ar partijām "Latvijas attīstībai" un "Izaugsme". Pēc iekļūšanas 13. Saeimā un darbošanās Krišjāņa Kariņa valdībā, 14. Saeimas vēlēšanās sekoja neveiksme un apvienība Saeimā neiekļuva.
Vadība
Sākotnēji, partijas valdes priekšsēdētājs bija kādreizējais veselības ministrs Daniels Pavļuts. Valdē bija 11 locekļi: D. Pavļuts, iekšlietu ministre un politikas analītiķe Marija Golubeva, 13. Saeimas deputāte, "Attīstībai/Par!" Saeimas frakcijas vadītāja vietniece, Eiropas lietu komisijas vadītāja un labas pārvaldes speciāliste Vita Anda Tērauda, Vides aizsardzības un reģionālās ministrijas parlamentārā sekretāre, Liepājas domes deputāte Dace Bluķe, Iekšlietu ministrijas parlamentārais sekretārs, 13. Saeimas deputāts, jaunatnes lietu eksperts Mārtiņš Šteins, uzņēmējs Normunds Mihailovs, Jelgavas domes deputāts Uldis Dūmiņš, Rīgas domes deputāte Laima Geikina, 13. Saeimas deputāte, Saeimas sekretāra biedre Inese Voika, Globālās sociālo pārmaiņu ekosistēmas “Make Room” Eiropas pārstāvniecības direktors Miks Celmiņš un Eiropas Parlamenta deputāta Ivara Ijaba padomnieks Pēteris Viņķelis.
Pārskata padomes locekļi ir cilvēktiesību eksperte Liesma Ose, interjera dizainere Barbara Freiberga, Saeimas sekretāra biedres biroja vadītāja Ieva Feldmane, vēsturnieks, teologs, politikas procesu vērotājs Rinalds Gulbis, filozofs, LU Filozofijas un socioloģijas institūta pētnieks Ģirts Jankovskis.
Kopš 2021. gada marta partijas izpilddirektors ir Mārtiņš Šteins.
2022. gada 4. oktobrī, pēc 14. Saeimas vēlēšanām, partijas valde paziņoja par atkāpšanos. Tika paziņots ka partijas valdes locekļi turpinās pildīt savus pienākumus līdz ārkārtas kongresam, ko sasauks 3. decembrī.
2022. gada 3. decembrī, ārkārtas kongresā, par līdzpriekšsēdētājām tika ievēlētas Laima Geikina, Vladislava Marāne un Inese Voika.
Politiskās partijas "Kustība Par!" manifests
Mēnesi pirms politiskās partijas Kustība Par! dibināšanas jaunuzņēmumu koprades telpā The Mill Riga tika paziņots par jaunas politiskās kustības izveidi. Tāpat pasākuma laikā tika publiskots kustības vērtību manifests, kuru jau tolaik bija parakstījuši vairāki desmiti Latvijas pilsoņu, un kas kļuva par pamatu jaunas politiskas organizācijas programmai. Kustības manifestā uzsvērta nepieciešamība pēc sabiedrības saliedētības, iestāšanās par visiem pieejamu sabiedrisko veselības aprūpi, kā arī tiesisku republiku, kurā likums stāv pāri varai un taisnīga tiesa — pāri korumpētai ietekmei. Tāpat kustības manifestā īpaša uzmanība pievērsta publiskajai pārvaldei — lielākiem novadiem un spēcīgiem attīstības centriem, valsts mērķtiecīgam atbalstam izcilai un globāli ilgtspējīgai uzņēmējdarbībai, kā arī līdzpilsoņiem nepilsoņu vietā. Attiecībā uz Latvijas drošību un ārpolitiku, kustības manifestā pausta nostāja, ka partija redz Latviju aizvien ciešākā Eiropas valstu apvienībā, kā arī pauž atbalstu NATO sabiedrotajiem. "'Mēs esam par stiprām ģimenēm, daudziem bērniem un ģimeņu līdztiesību. Par globāliem latviešiem, viņu atgriešanos modernā Latvijā, inteliģentu imigrāciju un dziļu integrāciju. Par pilsonisku patriotismu, vienotu nāciju un vēstures izlīgumu. Mēs esam par līdzpilsoņiem nepilsoņu vietā. Par valsti, kas pastāv vienā valodā, un cilvēkiem, kuri spēj sarunāties daudzās.'"2020. gada oktobrī manifestu parakstījuši vairāk nekā 800 cilvēki.
Partijas dibināšana
Partijas Kustība Par! nodibināšanai kultūras centrā "Rītausma" 2017. gada 26. augustā bija reģistrējušies 298 biedri, no kuriem par dibināšanu nobalsoja 274. Neviens no tiem nebalsoja "pret" vai "atturas". Partija Kustība Par! par savu mērķi pasludinājusi: "...veidot modernu Latviju, kura ir iespēja visiem, nepieder dažiem un sastāv no daudziem, savukārt tās pamatvērtības ir brīvs cilvēks, saliedēta sabiedrība, tiesiskums un Eiropas vienotība."
Par partijas pirmās valdes priekšsēdētāju kļuva Daniels Pavļuts, savukārt valdē ievēlēta politiķe Ilze Viņķele, Saeimas deputāts Ints Dālderis, politikas analītiķe Marija Golubeva, biznesa tiesību juriste Evita Goša, ekonomikas maģistrs Kaspars Briškens, Ventspils Valsts 1. ģimnāzijas direktora vietnieks Oskars Kaulēns, kā arī uzņēmējs Mārtiņš Staķis un ekonomikas maģistrs Andulis Židkovs.
Savukārt partijas Pārskata padomē, kas, saskaņā ar statūtiem, apvieno revīzijas komisijas un ētikas komisijas funkcijas, tika ievēlēta kvalitātes vadības speciāliste Ilze Kurme, grāmatvedības speciālists Māris Puriņš, reklāmas speciālists Pēteris Pūrītis un Eiropas Parlamenta deputātes Sandras Kalnietes padomnieks Pēteris Viņķelis.
Pārstāvniecība 12. Saeimā
Kustības Par! vadītājs Daniels Pavļuts 2017. gada 7. septembrī pēc tikšanās ar jauno partijas "Vienotība" vadītāju Arvilu Ašeradenu paziņoja, ka kustības Par! biedri Saeimā izveidos patstāvīgu deputātu grupu, kas balsos saskaņā ar Par! programmu un lēmumiem, kā arī virzīs tiem atbilstošus likumprojektus. Kustības Par! deputātu grupā darbojās Andrejs Judins, Lolita Čigāne, Aleksejs Loskutovs un Ints Dālderis. Saskaņā ar Saeimas Kārtības rulli, deputāti turpināja būt "Vienotības" frakcijas locekļi, taču tie nepiedalījās lēmumu pieņemšanā par "Vienotības" iekšējām lietām un neiesaistījās amatu pārdalē valdošajā koalīcijā. 2018. gada sākumā divi no deputātiem (A. Judins un A. Loskutovs) tomēr izlēma izstāties no Kustības Par!, turpinot darboties "Vienotībā", un arī pārējie organizācijas pārstāvji Saeimā atteicās atstāt partijas "Vienotība" Saeimas frakciju.
Apvienības veidošana
2018. gada 24. martā norisinājās partijas kongress, kurā tika pieņemts lēmums par apvienības veidošanu ar partijām "Latvijas attīstībai" un "Izaugsme" kopīgam startam 13. Saeimas vēlēšanās. Pēc kongresa par savu izstāšanos no partijas paziņoja Ints Dālderis un vēlāk arī Lolita Čigāne, atsaucoties uz to, ka apvienība netika veidota ar partiju "Vienotība".
13. Saeimas vēlēšanas
Kustība "Par!" 13. Saeimas vēlēšanās piedalījās apvienībā "Attīstībai/Par!" kopā ar partijām "Latvijas attīstībai" un "Izaugsme". Deputātu kandidātu sarakstu Centrālajā vēlēšanu komisijā apvienība iesniedza 2018. gada 1. augustā, tostarp arī 4000 zīmju programmu. Programmā apvienība norādījusi, ka tā plāno īstenot vairākas ieceres, tostarp ievērojami samazināt pacientu līdzmaksājumus un atcelt veselības aprūpes ierobežošanas likumu; palielināt minimālo algu un neapliekamo minimumu līdz 500 eiro mēnesī, kā arī kāpināt nodokļu ieņēmumus līdz 35% no IKP, ievērojami samazinot ēnu ekonomiku, paplašinot nodokļu bāzi, atceļot izņēmumus un padarot nodokļu sistēmu progresīvāku un caurspīdīgāku.
No apvienības "Attīstībai/Par!" 13. Saeimā tika ievēlēti 13 deputāti — Mārtiņš Bondars, Ilmārs Dūrītis, Marija Golubeva, Inese Ikstena, Artis Pabriks, Daniels Pavļuts, Artūrs Toms Plešs, Juris Pūce, Dace Rukšāne-Ščipčinska, Andris Skride, Mārtiņš Staķis, Vita Anda Tērauda, Inese Voika. Darbam valdībā apvienība izvirzīja Ilzi Viņķeli kā Veselības ministri, Juri Pūci kā Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministru un Arti Pabriku kā Aizsardzības ministru. Tā rezultātā Saeimā uz laiku ienāca Mārtiņš Šteins un Dace Bluķe (šobrīd vietu zaudējusi).
2020. gada jūnijā pirms Rīgas domes ārkārtas vēlēšanām apvienības "Attīstībai/Par!" un partijas "Progresīvie" kopīgā saraksta līderis Mārtiņš Staķis paziņoja, ka nolicis Saeimas deputāta mandātu, lai pievērstos Rīgas domes vēlēšanām un ievēlēšanas gadījumā — darbam domē. Viņa vietā par Saeimas deputāti 2020. gada 11. jūnijā parlaments apstiprināja Kristu Baumani.
2021. gada 5. janvārī Ministru prezidents Krišjānis Kariņš pieprasīja veselības ministres Ilzes Viņķeles demisiju. Tajā pašā dienā I. Viņķele pieņēma demisijas pieprasījumu, kā rezultātā 7. janvārī viņa zaudēja veselības ministres amatu. Partiju apvienība "Attīstībai/Par!", kuru veido arī "Kustība Par!", uzklausīja un pieņēma zināšanai Ministru prezidenta K. Kariņa lēmumu un 48 stundu laikā uzsāka meklējumus jaunam veselības ministram. "Kustība Par!" 6. janvārī izvirzīja veselības ministra amatam 13. Saeimas deputātu un "Kustības Par!" valdes priekšsēdētāju Danielu Pavļutu. Tajā pašā dienā D. Pavļuts ziņoja, ka noliks Saeimas deputāta mandātu. Viņa vietā Saeimā ienāca Gatis Zamurs ("Latvijas attīstībai"), bet par partiju apvienības "Attīstībai/Par!" Saeimas frakcijas vadītāju kļuva Marija Golubeva.
14. Saeimas vēlēšanas
2022. gadā notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās apvienība "Attīstībai/Par!" (veidoja partijas Kustība "Par!", "Latvijas Attīstībai" un "Izaugsme") nepārvarēja 5% barjeru, paliekot vien 0,03% zem tās, un neiekļuva Saeimā.
2020. gada Rīgas domes ārkārtas vēlēšanas
2022. gada 24. martā, protestējot pret Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra Artūra Toma Pleša apturēto Rīgas teritorijas plānojumu, Rīgas domes priekšsēdētājs Mārtiņš Staķis no apvienības "Attīstībai/Par!" un partijas "Kustība Par!" izstājās.
2021. gada pašvaldību vēlēšanas
2020. gada 24. novembrī "Kustība Par!" paziņoja, ka 2021. gada pašvaldību vēlēšanās pamatā startēs ar saviem sarakstiem, savu identitāti un programmu un, iespējams, dažās no pašvaldībām startēs kopīgā sarakstā ar partijām "Latvijas attīstībai" un "Izaugsme". Tobrīd partijai bija 11 teritoriālās nodaļas, no kurām Ādaži, Cēsis, Jelgava, Jūrmala, Liepāja, Mārupe, Ogre, Valmiera, Ropaži bija pašvaldības, kurās "Kustība Par!" plānoja piedalīties 2021. gada pašvaldību vēlēšanās.
Partija pašvaldību vēlēšanās piedalījās Rēzeknes, Ropažu, Ogres, Ādažu, Cēsu, Mārupes, Tukuma, Valmieras un Dienvidkurzemes novadā, kā arī Jelgavā, Liepājā un Jūrmalā.
Zeltnesis
Zeltnesis ir ceturtais no pieciem rokas pirkstiem. Tas atrodas starp vidējo pirkstu un mazo pirkstiņu. Parasti uz tā tiek valkāts laulību gredzens.
Zeltnesi veido trīs falangas.
Terminoloģija
Japāņu valodā to sauc par 薬指 (kusuri yubi, "medicīnas pirksts"), kas cēlies no tā, ka to bieži lietoja, lai satvertu tradicionālās pulverveida zāles, jo citādi to lietoja reti un tāpēc uzskatīja par tīrāko no visiem.
Angļu valodā to sauc par gredzena pirkstu.
Citās valodās, piemēram, sanskritā, somu un krievu valodā, zeltnesis tiek saukts attiecīgi par "Anamika", "nimetön" un "Безымянный" ("bez vārda").
Semītu valodās, piemēram, arābu un ebreju valodā, zeltnesis tiek saukts attiecīgi par "bansur" (kas nozīmē "uzvara") un "kmitsa" (nozīmē "paņemt sauju").
Leopolds III
Leopolds III var būt:
Krāsu fotogrāfija
Krāsu fotogrāfija ir fotogrāfijas veids, kurā izmanto līdzekļus, ar kuriem var attēlot krāsas un tās tradicionāli iegūst ķīmiskā ceļā fotogrāfijas procesa fāzē. Pretstatā melnbaltā fotogrāfija izmanto tikai vienu spožuma kanālu un izmanto līdzekļus, kuri var attēlot tikai pelēkos toņus.
Krāsu fotogrāfijā gaismjutīgas ķimikālijas vai elektroniski sensori ekspozīcijas laikā ieraksta krāsu informāciju. To parasti dara, analizējot krāsu spektru trīs informācijas kanālos, vienā no kuriem dominē sarkanā, otrā zaļā, bet trešajā zilā krāsa, imitējot veidu, kā cilvēka acs uztver krāsu. Ierakstīto informāciju izmanto, lai attēlotu sākotnējās krāsas, sajaucot dažādās attiecībās sarkano, zaļo un zilo gaismu (RGB krāsas, ko izmanto video displejos, digitālajos projektoros un dažos vēsturiskos fotogrāfijas procesos), vai arī izmantojot krāsvielas vai pigmentus, lai noņemtu dažādas sarkanā, zaļā un zilā attiecības, kuras atrodamas baltajā gaismā (CMY krāsas, kuras izmanto drukāšanai uz papīra un caurspīdīgām plēvēm).
Monohromi attēli, kuri ir "iekrāsoti", ietonējot izvēlētus reģionus ar roku, mehāniski vai ar datora palīdzību, tiek saukti par "izkrāsotajām fotogrāfijām" un netiek pieskaitīti krāsu fotogrāfijai. Šo fotogrāfiju krāsas nav atkarīgas no patiesajām objektu krāsām un var būt ļoti neprecīzas vai pat brīvi izdomātas. Piemēram, šādā veidā mēdz izkrāsot elektronmikroskopijas attēlus.
Sākotnējie eksperimenti
Pirmie mēģinājumi krāsu fotogrāfijā tika veikti 1840. gados. Pirmie eksperimenti mēģināja atrast "hameleona substanci", kura pieņemtu tādu krāsu, kādā būtu gaisma, kura uz to krīt. Šķita, ka pirmie panākumi, parasti iegūti ar tiešu saules spektra apgaismojumu tieši uz jutīgās virsmas, solīja labus rezultātus, bet salīdzinoši tumšie kamerā radītie rezultāti prasīja ekspozīcijas laiku no vairākām stundām līdz vairākām dienām. Arī krāsu kvalitāte un gamma pārsvarā bija krietni ierobežota, kā, piemēram, ķīmiski sarežģītajā hillotipa procesā, ko ap 1850. gadu ieviesa amerikāņu dagerotipists Levi Hills. Citi eksperimentētāji, kā Edmonds Bekerels, sasniedza labākus rezultātus, bet nespēja atrast veidu, kā novērst krāsu ātro izzušanu, kad attēli tika apgaismoti to apskatei. Nākamo dekāžu laikā līdzīgi eksperimenti periodiski atjaunoja cerības un pēc tam tās dzēsa, nekādus jaunus praktiskus ieguvumus neradot.
Trīskrāsu process
Trīskrāsu procesu, kurš ir pamatā gandrīz visiem praktiskajiem ķīmiskajiem un elektroniskajiem krāsu procesiem, pirmoreiz kādā pētījumā par krāsu redzi 1855. gadā ieteica skotu fiziķis Džeimss Maksvels.
Tas pamatojās uz faktu, ka normāla cilvēka acs atšķir krāsas, jo tās iekšējā virsma (tīklene) ir klāta ar miljoniem trīs veidu vālīšu: viens īpaši jutīgs pret spektra daļu, ko sauc par "sarkanu", viens pret vidējo "zaļo" reģionu, bet viens pret "zilo". Nosauktās krāsas fiziskajā realitātē nepastāv, bet vienkārši apraksta sajūtas, kad šo trīs veidu šūnas nevienādā attiecībā tiek stimulētas ar dažāda viļņa garuma gaismu.
Savos pētījumos par krāsu redzi Maksvels atklāja, ka visas dabā esošās krāsas var attēlot acij, sajaucot tikai trīs tīrās gaismas krāsas — sarkanu, zaļu un zilu — tādās attiecībās, kuras stimulētu trīs veidu šūnas tādos pašos līmeņos, kā to darīja "īstās" krāsas. Lai uzsvērtu, ka katrs šūnas veids pats par sevi neredz krāsu, bet vienkārši tiek vairāk vai mazāk stimulēts, viņš radīja analoģiju ar melnbalto fotogrāfiju: ja trīs tās pašas ainas melnbaltās fotogrāfijas uzņēma ar sarkanu, zaļu un zilu filtru un transparentu projekcijas caur tiem pašiem filtriem tika attēlotas uz ekrāna, rezultātā attēlā parādījās ne tikai sarkanā, zaļā un zilā krāsa, bet arī visas pārējās sākotnējās ainas krāsas.
Pirmo krāsu fotogrāfiju pēc Maksvela priekšrakstiem, izmantojot trīs atdalīto krāsu melnbaltos uzņēmumus, 1861. gadā uzņēma Tomass Satons, izmantošanai Maksvela lekcijā par krāsām. Tajā tā tika demonstrēta krāsaina, izmantojot trīskāršās projekcijas metodi. Attēlojamais objekts bija kaklasaite no svītrotas lentes dažādās krāsās, to skaitā sarkanas un zaļas. Lekcijas laikā, kura bija par fiziku un fizioloģiju, nevis fotogrāfiju, Maksvels komentēja rezultātu nepilnības un vajadzību pēc fotogrāfiskiem materiāliem, kuri būtu jutīgāki pret sarkanu un zaļu gaismu. Gadsimtu vēlāk vēsturniekus pārsteidza jebkāda sarkanās krāsas reprodukcija, jo Satona izmantotais fotogrāfiskais process praktiskiem mērķiem bija pilnībā nejutīgs pret sarkano gaismu un pavisam mazjutīgs pret zaļo. Tikai 1961. gadā pētījumi atklāja, ka daudzi sarkanie krāsojumi atstaro arī ultravioleto gaismu, kuru sakritības pēc cauri laida Maksvela sarkanais filtrs un secināja, ka trīs attēli tika apvienoti no ultravioletā, zili-zaļā un zilā gaismas viļņa garuma, nevis sarkanā, zaļā un zilā.
Maksvela 1855. gada ieteikums un šī ārkārtīgi neprecīzā 1861. gada demonstrācija tika pilnībā un ātri aizmirsta, līdz atkal tika aktualizēta 1890. gados. Laika posmā līdz tam šo pamatprincipu neatkarīgi vēlreiz atklāja vairāki citi eksperimentētāji, lai arī parasti ar nopietno kļūdu, kura radās no gadsimtiem ilgās gleznotāju pieredzes ar pigmentiem, uzskatot, ka nepieciešamās filtru krāsas ir sarkanā, dzeltenā un zilā.
Aditīvais krāsu modelis
Krāsu radīšana, dažādās attiecībās sajaucot kopā krāsainas gaismas (parasti sarkano, zaļo un zilo) tiek saukta par krāsu attēlošanas aditīvo modeli. To izmanto LCD, LED, plazmas un CRT krāsu displeji. Ja kādu no šiem displejiem aplūko pietiekami lielā palielinājumā, var pamanīt, ka katrs pikselis sastāv no sarkanā, zaļā un zilā apakšpikseļa, kuri normālā aplūkošanas attālumā sajaucas, attēlojot plašu krāsu gammu, kā arī balto krāsu un pelēkos toņus. Šis modelis zināms arī kā RGB krāsu modelis.
Subtraktīvais krāsu modelis
No tiem pašiem trīs attēliem, kuri uzņemti, izmantojot sarkano, zaļo un zilo filtru, un tiek izmantoti aditīvai krāsu sintēzei, iespējams izveidot krāsainas fotogrāfijas un transparentus, izmantojot subtraktīvo metodi. Tajā krāsas tiek noņemtas no baltās gaismas, izmantojot krāsvielas vai pigmentus. Fotogrāfijām parasti izmanto ciānzilo (zilgani zaļo) krāsu, kura absorbē sarkano; fuksīna (magenta, lillīgi rozā) krāsu, kura absorbē zaļo un dzelteno, kura absorbē zilo. Ciānzilā krāsojuma attēla iegūšanai izmanto sarkani filtrēto attēlu, fuksīna attēlam zaļo, bet dzeltenajam zilo. Kad trīs iekrāsotos attēlus novieno vienu virs otra, tie veido pilnīgu krāsu attēlu.
Šis modelis ir zināms kā CMYK krāsu modelis. "K" apzīmē melno komponenti, kuru parasti pievieno tintes un citiem mehāniskās drukas procesiem, lai kompensētu izmantoto krāsu nepilnības. To parasti izmanto, lai absorbētu vai laistu cauri dažādas spektra daļas, bet neattēlotu nekādu krāsu un padarītu skaidrāku attēlu.
Pirmajā brīdī var šķist, ka katru attēlu ir jādrukā tādā krāsā, kā tās uzņemšanai izmantotais filtrs, tomēr izsekojot kādai konkrētai krāsai procesa gaitā, papildinošo krāsu izmantošana drukāšanai kļūst skaidrāka. Piemēram, sarkani filtrētā attēlā sarkans objekts būs ļoti bāls, bet pārējos divos attēlos ļoti tumšs. Rezultātā radīsies laukums ar pavisam nedaudz ciāna, kurš absorbēs pavisam nedaudz sarkano gaismu, bet liels apjoms fuksīna un dzeltenā, kuri kopā absorbē lielu apjomu zaļās un zilās gaismas, atstarošanai no balta papīra vai laišanai cauri transparentam atstājot galvenokārt sarkano gaismu.
Pirms tehniskajām inovācijām laika posmā no 1935. līdz 1942. gadam pilnu krāsu attēla druka vai transparenta izveide bija iespējama, izmantojot kādu no darba un laika ietilpīgajām procedūrām. Visbiežāk trīs pigmentu attēlus vispirms izveidoja atsevišķi, izmantojot oglekļa procesu un pēc tam uzmanīgi apvienoja. Lai trīs melnbaltos attēlus pārvērstu ciāna, fuksīna un dzeltenajā krāsā, varēja izmantot ķīmisko tonēšanu un vēlāk attēlus apvienot. Citos procesos attēli tika veidoti viens virs otra un pēc tam nostiprināti. 20. gadsimta pirmajā pusē tika radītas un tirgū piedāvātas vairākas procesa variācijas, dažas no tām bija īslaicīgas, citas, kā Trichrome Carbro process, izturēja vairākas dekādes. Tā kā daži no šiem procesiem piedāvā ļoti ātru un stabilu krāsas noturību, radot bildes, kuras praktiski neizmainās vairāku gadsimtu gaitā, daļa no šiem procesiem vēl joprojām tiek pielietoti.
Ārijs
Ārijs jeb Arejs (el; dzimis 256. gadā, miris 336. gadā) bija berberu izcelsmes Aleksandrijas kristiešu garīdznieks, kurš radīja teoloģisku doktrīnu, kas pazīstama kā ariānisms, ko kristīgā baznīca atzina par ķecerību. Ārijs savus uzskatus definēja ap 323. gadu sarakstītajā darbā Thalia, no kura mūsdienās saglabājušies daži fragmenti.
Dzimis Kirenaikā, mācījies pie Antiohijas Lukiāna. Pirms 311. gada ieradās Aleksandrijā, kur izvirzījās par vienu no kristiešu līderiem. Izplatoties Ārija mācībai, Aleksandrijas bīskaps Aleksandrs izslēdza Āriju no baznīcas, tomēr līdz ar viņu baznīcu pameta ievērojams skaits sekotāju. Ārijs devās uz Palestīnu, kur turpināja izplatīt savus uzskatus. 325. gadā imperatora Konstantīna organizētajā Pirmajā Nīkajas koncilā Ārija uzskati tika nosodīti, bet pats Ārijs tika izsūtīts uz Ilīriju. Vēlāk Ārijam tika ļauts atgriezties no izsūtījuma, tomēr drīz pēc tam viņš pēkšņi mira.
Austrijas sieviešu futbola izlase
Austrijas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Austriju starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Austrijas Futbola asociācija.
Komanda vēl ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīram. Eiropas čempionāta finālturnīrā debitēja 2017. gadā Nīderlandē un aizkļuva līdz pusfinālam. Izlase kvalificējās arī 2022. gada Eiropas čempionāta finālturnīram, kurā tika līdz ceturtdaļfinālam.
Vairākas reizes ir piedalījusies Kirpas sieviešu kausā, kas ir starptautisks izlašu turnīrs. 2016. gadā kļuva par turnīra uzvarētāju.
2022. gada jūnija FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 21. vietā.
Aleksandrs Lavents
Aleksandrs Lavents (dzimis ) ir ebreju izcelsmes Latvijas uzņēmējs un noziedznieks, bijušais «Bankas Baltija» padomes priekšsēdētājs. Par savu lomu «Bankas Baltija» bankrotā sodīts ar cietumsodu. Eiropas Cilvēktiesību tiesa (ECT) 2002. gada novembrī konstatēja cilvēktiesību pārkāpumus Laventa lietas izskatīšanā.
Biogrāfija
Dzimis 1959. gadā Anapā, Krasnodaras novadā. Mācījās Rīgas 23. vidusskolā. Trīs kursus studēja Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, kuru neabsolvēja. Studiju laikā tika notiesāts par valūtas operācijām un kontrabandu, Laventam piesprieda piecarpus gadu cietumsodu. Līdz ar Laventu tika sodīti arī Vladimirs Ļeskovs un Boriss Raigorodskis.
1980. gados viņš nodibināja dažus kooperatīvus un pēc tam kompāniju "Pārdaugava" kopā ar tēvu Emīlu un draugu Vladimiru Ļeskovu. Pēc biznesa sadalīšanas 1990. gadu sākumā kļuva par «Bankas Baltija» uzraudzības padomes priekšsēdētāju. Lavents caur līdzdalību vairākos uzņēmumos bija bankas lielākais akcionārs, 1994. gadā pēc laikraksta «Diena» aplēsēm bija bagātākais cilvēks Latvijā. Banka piedāvāja augstas procentu likmes noguldījumiem latos, tādējādi rēķinoties ar lata vērtības mazināšanos. Kad šī prognoze nerealizējās, banka piešķīra vairākus fiktīvus kredītus, tādējādi iztukšojot tās kasi un novedot pie maksātnespējas 1995. gada maijā.
Tiesas process Latvijā
1996. gadā Laventam un vairākiem citiem bijušajiem «Bankas Baltija» darbiniekiem tika izvirzītas apsūdzības. Lavents tika apsūdzēts kaitniecībā, bankas ļaunprātīgā novešanā līdz bankrotam, grāmatvedības datu sagrozīšanā, fiktīvu uzņēmumu veidošanā kredītu saņemšanai un līdzekļu piesavināšanā lielos apjomos. Krimināllieta tika nodota tiesai 1997. gada jūnijā. 1998. gada rudenī apsūdzētajiem tika mainīts drošības līdzeklis — viņi tika apcietināti. Tiesas procesa laikā Lavents vairākkārt ilgstoši atradās slimnīcā. 2001. gada decembrī Rīgas apgabaltiesa viņam piesprieda deviņu gadu cietumsodu ar mantas konfiskāciju.
Tiesas process Eiropas Cilvēktiesību tiesā
Lavents iesūdzēja Latvijas valsti Eiropas Cilvēktiesību tiesā. 2002. gada novembrī tiesa atzina, ka Lavents ir pārāk ilgi ticis turēts apcietinājumā bez sprieduma pasludināšanas, ir pārkāpta nevainīguma prezumpcija, kā arī pārkāptas viņa tiesības uz privāto un ģimenes dzīvi. Lavents ECT sūdzējās, ka pirmstiesas aizturēšanas ilgums pārsniedzis sešus gadus, viņa lieta nav izskatīta saprātīgā laikā un to nav izskatījusi neatkarīga un neitrāla tiesa, kas izveidota atbilstoši likumam. Laventa korespondences aizturēšana un caurskatīšana, kā arī ģimenes locekļu apmeklējumu aizliegums laikā, kad viņš uzturējās cietuma slimnīcā, pēc iesniedzēja uzskata ir pretrunā ar tiesībām uz cieņu pret privāto un ģimenes dzīvi.
Lavents lūdza kompensēt viņam morālo kaitējumu, kā arī izdevumus sakarā ar paziņojumiem presē un advokātu pakalpojumiem, kopā 59 200 eiro.
ECT lielāko daļu no izdevumiem uzskatīja par pārspīlētiem un uzlika par pienākumu Latvijai kompensēt tikai ceturto daļa no prasītajiem advokātu izdevumiem, proti, 15 tūkstošus eiro.
Spriedums tika pārsūdzēts Augstākajā tiesā, kur 2007. gada novembrī apgabaltiesas lēmums tika atcelts un Laventam tika piespriests septiņu gadu cietumsods. Lēmums stājās spēkā 2009. gada aprīlī, pēc tam, kad Augstākās tiesas Senāts noraidīja kasācijas sūdzības. Laventam nebija jādodas uz cietumu, jo sodu viņš jau bija izcietis, tiesas procesa laikā atrodoties mājas arestā un apcietinājumā.
Privātā dzīve
Aleksandrs Lavents ir dzimis Krasnodaras novadā. Bijis precējies ar Tatjanu, viņiem ir meita Jūlija. Aleksandra un Tatjanas Laventu laulība tika šķirta 2003. gada novembrī.
VDK kartotēka
A. Laventa kartīte atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš ar segvārdu "Rihters" savervēts 1989. gada aprīlī.
Ranger programma
Ranger programma (laikaposms: 1961 — 1965) bija ASV NASA automātisko aparātu programma ar mērķi pētīt Mēnesi un iegūt virsmas fotogrāfijas. Aparāti tika konstruēti tā, lai tie nepārtraukti uzņemtu Mēness virsmas attēlus un uzreiz tos pārraidītu uz Zemi, līdz aparāts ietriektos Mēness virsmā. Pirmie seši lidojumi bija neveiksmīgi un programmu iesauca par "palaid un ceri", pēc programmas reorganizācijas Ranger 7 veiksmīgi izpildīja savu mērķi un ieguva Mēness fotogrāfijas. Vēlāk tika palaisti vēl divi veiksmīgi Ranger aparāti. Kopumā programma tika iedalīta trijos aparātu blokos — katra bloka ietvaros Reaktīvās kustības laboratorija cerēja sasniegt labākus rezultātus un attīstīt kosmosa kuģu būvniecību. Ranger programma kopumā izmaksāja 190 miljonus ASV dolāru.
Ranger aparāta uzbūve
Uz katru Ranger aparātu tika uzstādītas sešas fotokameras. Fotografēšanas kanāli tika sadalīti divās daļās ar atsevišķām kamerām, barošanas blokiem un sakaru sistēmām.
Alekss Hiršs
Alekss Hiršs (en) ir amerikāņu animators, scenārists, producents un balss aktieris. Pazīstams kā animācijas seriāla Gravity Falls veidotājs, scenārists un producents.
Absolvējis Kalifornijas Mākslas institūtu. Rakstīja scenārijus animācijas seriāliem "Pankūciņa lieliskie negadījumi" un Fish Hooks. Ieskaņojis tēlus tādos animācijas seriālos kā "Finiass un Fērbs", "Riks un Mortijs", Wander Over Yonder, Star vs. the Forces of Evil, We Bare Bears un Big City Greens.
Mazirbes luterāņu baznīca
Mazirbes evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Talsu novada Dundagas pagasta Mazirbē.
Pirmā koka baznīca Mazirbē uzcelta 1766. gadā. 1866. gadā Dundagas muižas īpašnieks T. fon Ostenzakens lika pamatakameni jaunajai mūra baznīcai. Celtniecību vadīja A. Šrots. 1868. gadā baznīca tika iesvētīta. Baznīcas tornis cieta Pirmā pasaules kara laikā 1914. gadā, 1927. gadā tas tika atjaunots. 1964. gadā baznīcu draudzei atsavināja. 1970. gadā to aizdedzināja un līdz 1982. gadam tā tika demolēta. No 1984. līdz 1988. gadam baznīca tika atjaunota, tajā ierīkoja koncertzāli. 1989. gadā baznīcā notika pirmais dievkalpojums atjaunotajā baznīcā.
Ennio Arlandi
Ennio Arlandi (it; dzimis Alesandrijā) ir Itālijas starptautiskais meistars šahā (1987).
Biogrāfija
No 1980. līdz 1985. gadam pārstāvējis Itāliju vairākos Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. Lielāko panākumu guvis 1981. gadā, kad Pasaules junioru šaha čempionāta U16 vecuma grupā izcīnījis sudraba medaļu. Daudzkārtējais Itālijas šaha čempionātu dalībnieks, kuros izcīnījis uzvaru 2000. gadā un bijis otrais 2005. gadā pēc zaudējuma papildu mačā par čempiona nosaukumu.
Pārstāvējis Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā Arlandi piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Mazupe (Tērandes pieteka)
Mazupe (arī Mazupīte) ir Tērandes labā krasta pieteka Ventspils un Kuldīgas novados.
Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Tērandē. Mazupi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Oktjabrska (Baškortostāna)
Oktjabrska (ru, ba) ir pilsēta Ikas upes krastā Baškortostānā Krievijas Federācijā.
Tērande
Tērande ir apdzīvota vieta Ventspils novada Ziru pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 9,6 km no pagasta centra Zirām, 37,9 km no novada centra Ventspils un 182,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1269 (Alsunga–Tērande–Ziras), Užavas upes krastā, lejpus Tērandes ietekas Užavā. Veidojusies ap vēsturisko Tērandes (Terwenden) pusmuižu.
Pols Golbergs
Pols Golbergs (no; dzimis Gūlā) ir norvēģu distanču slēpotājs.
Karjera
2010. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja divas zelta medaļas (10 km distancē klasiskajā stilā un stafetē) un sudrabu sprintā. Pasaules kausa sacensībās debitēja Drammenē sprinta kvalifikācijā. Lahti izcīnīja 3. vietu sprintā un pirmoreiz kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos.
Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2013. gadā. Sprinta sacensībās iekļuva finālā, kur ieņēma 5. vietu. Kopā ar Peteru Nurtugu piedalījās arī komandu sprintā, bet finālā neiekļuva un ierindojās 11. vietā. 2013. gada decembrī Pasaules kausa posmā Lillehammerē izcīnīja savu pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos 15 km distancē klasiskajā stilā.
Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2014. gadā Sočos piedalījās tikai 15 km distancē klasiskajā stilā ar atsevišķu startu un ieņēma 18. vietu. pirmoreiz uzvarēja sprintā Pasaules kausa posmā Lahti. Phjončhanā startēja tikai sprintā, iekļuva finālā un ieņēma 4. vietu.
2020. gada februārī uzvarēja Ski Tour sacensību kopvērtējumā. Tās bija vairāku posmu sacensības, kas risinājās Zviedrijā un Norvēģijā. 2019.—2020. gada sezonā izcīnīja 3. vietu Pasaules kausa kopvērtējumā. Arī sezonas sprinta ieskaitē ieņēma 3. vietu.
2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā izcīnīja zelta medaļu stafetē. Piedalījās arī sprintā un 50 km distancē klasiskajā stilā, abās ieņemot 8. vietu. izcīnīja sudrabu stafetē. Labāko rezultātu individuāli sasniedza skiatlonā, ieņemot 5. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā ieguva sudraba medaļu sprintā, piekāpjoties tikai Juhannesam Hesflotam Klēbo. Komandu sprintā kopā ar Klēbo izcīnīja zelta godalgu, zeltu ieguva arī Norvēģijas komandas sastāvā stafetē. Čempionāta noslēdzošajā disciplīnā 50 km distancē klaiskajā stilā ar kopēju startu ieguva vēl vienu zelta godalgu. 2022.—2023. gada sezonā ieguva 2. vietu Pasaules kausa kopvērtējumā un izcīnīja distanču kausu.
Bāzeles pilsētas kantons
Bāzeles pilsētas kantons (de) ir viens no Šveices 26 kantoniem, kas atrodas valsts ziemeļos. Kantona administratīvais centrs ir Bāzele. Bez Bāzeles kantonā ietilpst vēl tikai Betingene un Rīena. 1501. gadā tas pievienojās Šveices konfederācijai. Kantons robežojas ar Bāzeles lauku kantonu un ar Vāciju un Franciju. 2012. gada martā kantonā dzīvoja aptuveni 193 tūkstoši cilvēku, no kuriem 171 tūkstotis dzīvo Bāzelē. Kantonā galvenokārt dzīvo vācvalodīgie.
Leopolds III Hābsburgs
Leopolds III (de; dzimis, miris ) bija Austrijas hercogs no 1365. gada līdz 1379. gadam un Štīrijas, Karniolas un Karintijas hercogs no 1335. gada līdz savai nāvei 1386. gadā.
Leopolds III krita 1386. gada 9. jūlijā Zempahas kaujā pret šveiciešu karaspēku. Uzvara Zempahas kaujā ir pagrieziena punkts Šveices valsts neatkarības nodibināšanā.
Aizklāņi
Aizklāņi ir ciems Talsu novada Rojas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos pie Aizklāņupes ietekas Rīgas līcī un pie autoceļa P131 25 km no pagasta centra Rojas, 54,5 km no novada centra Talsiem un 185 km no Rīgas.
Dzērumi
Dzērumi (agrāk arī Dzērumcelmi, Dzerumi ) ir apdzīvota vieta Ķekavas novada Ķekavas pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidos Misas krastos 18 km no novada centra Ķekavas un 35 km no Rīgas centra.
Apdzīvotā vieta veidojusies padomju gados kā vasarnīcu un lapeņu kolonija pie bijušās Dzerumu muižas (Misshof). Sastāv no vairākām atsevišķām daļām: Teika, Rožkalni, Lāčplēsis, Radiotehnika, Tekstilnieks, Ausma, Veckalni, Aviators, Pļavas, Restaurators, kas sākotnēji lielākoties veidojušies kā atsevišķu uzņēmumu darbinieku vasarnīcu kooperatīvi. Dzērumos atrodas mobilo sakaru tornis, veikals, kafejnīca. Kursē autobuss no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Gatis Gāga
Gatis Gāga (dzimis Ugālē) ir latviešu aktieris.
Dzimis Jēkaba un Ināras Gāgu 3 bērnu ģimenē — māsa Laura un brālis Mārcis. Mācījies Ugāles vidusskolā. Studējis Latvijas Kultūras akadēmijā starpvalstu kultūras sakaru programmā, 1999. gadā ieguvis bakalaura grādu kultūras teorijā un menedžmentā, 2005. gadā maģistra grādu teātra režijā. No 2004. līdz 2017. gadam bijis Jaunā Rīgas teātra aktieris.
Epikontinentāla jūra
Epikontinentāla jūra vai šelfa jūra ir jūra, kas pilnībā izvietojusies kontinenta šelfa robežās uz kontinentālas zemes garozas un kuru gandrīz pilnībā iekļauj kontinenta krasts vai piekrastes salas. Parasti veidojas jūras transgresijas rezultātā augsta pasaules okeāna līmeņa periodā. Šādas jūras parasti ir seklas (100—200 m).
Epikontinentālās jūras bija izplatītas dažādos ģeoloģiskajos periodos, veidojot plašas ūdens akvatorijas mūsdienu kontinentu iekšienē (Rietumsibīrijas līdzenums, Amazones baseins u.c.). Mūsdienās par epikontinentālajām jūrām izskata Persijas līci (applūdis pirms aptuveni 10 000 gadu), Baltijas jūru, Hudzona līci, Sentlorensa līci, Dienvidķīnas jūru, Karpentārija līci u.c. Par reliktu epikontinentālo jūru uzskatāma arī Kaspijas jūra.
Gatis Gāga
Audzē ābolus dzimtajās mājās Ugāles pagasta "Ausekļos".
Dēls — Toms Indriķis (dz 2005. gadā).
Matisene
Matisene, arī Beja, agrāk — Matisēni, ir ciems Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Atrodas pagasta vidusdaļā Skolas upītes krastā autoceļu V396, V399 un V400 krustojuma 8 km no pagasta centra Kolberģa, 11 km no novada centra Alūksnes un 212 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies kā bijušā Bejas pagasta centrs pie Matisenes (Mattisen) kroga un pagastskolas. Izaugusi padomju gados kā Bejas ciema padomes (līdz 1971. gadam) un kolhoza «Gaišais ceļš» centrs un vēlāk padomju saimniecības «Alūksne» ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Sivergols
Sivergols (arī Sivergala) ir ciems Konstantinovas pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 261 km attālumā no Rīgas.