cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samirs Handanovičs
Karjeru sāka dzimtās pilsētas Ļubļanas komandā Ļubļanas "Slovan", bet vēlāk pārcēlās uz NK Domžale, kur viņš pavadīja divas sezonas. 2004. gada vasarā, kad viņam bija 20 gadi, viņu iegādājās Itālijas A sērijas klubs Udinese. Divas sezonas viņš pavadīja īrē dažādos Itālijas klubos, Rimini Calcio F.C. sastāvā tika atzīts arī par otro labāko B sērijas vārtsargu aiz Džanluidži Bufona. 2007. gada vasarā viņš atgriezās Udinese komandā, kurā aizvadīja piecas sezonas. par 11 miljoniem eiro viņu iegādājās Milānas "Internazionale".
Slovēnijas izlasē debitējis pret Slovākiju. Izlasē aizvadījis 81 spēles, piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Britu interneta portāls Daily Mail 2014. gada beigās atzina viņu par vienu no 10 labākajiem vārtsargiem pasaulē.
Viņa vecākais brālēns Jasmins Handanovičs arī ir futbola vārtsargs, kurš arī ir spēlējis Slovēnijas izlasē.
Briškas (Galēnu pagasts)
Briškas ir ciems Galēnu pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 230 km attālumā no Rīgas.
Samirs Handanovičs
Sasniegumi
Milānas Internazionale
Individuālie sasniegumi
Ampula
Ampula ir maza noslēgta stikla caurulīte, kura ir paredzēta medikamentu vai citu vielu un materiālu sterilai glabāšanai. Visbiežāk ampulās glabā šķidrus medikamentus. Stikla ampulas ir hermētiski aizkausētas ugunī un tās var attaisīt, nolaužot ampulas kakliņu. Zāļu ampulām mēdz būt kodināts laukums vai gredzens uz kakliņa, kas atvieglina nolaušanu. Dažreiz tam pašam nolūkam ampulu iepakojumā ir īpašs ampulu nazītis vai vīlīte. Laužot ieteicams izmantot sterilu salveti, lai nesavainotu pirkstus.
Fizikālā sistēma
Fizikālā sistēma ir pētījumu objekts fizikā, kurā tiek ietverts kāds daudzums savstarpēji mijiedarbīgu elementu (fizikāli ķermeņi vai citas sistēmas), kas nosacīti tiek atdalīti no apkārtējās vides. Fizikālu sistēmu piemēri ir atoms, atoma kodols, galaktika, ideāla gāze kādā tilpnē, svārstību kontūrs, matemātiskais svārsts un daudzi citi.
Fizikālās sistēmas var tikt iedalītas pēc fizikas nozares, kurā tā vai cita sistēma tiek pētīta: mehāniskās, termodinamiskās, elektriskās, elektromagnētiskās, optiskās un citas sistēmas. Iedalot fizikālās sistēmas pēc to mijiedarbības ar vidi, izšķir izolētās, slēgtās, atvērtās sistēmas. Pēc sistēmu izmaiņām laikā izšķir statiskās un dinamiskās sistēmas.
Spriņģi (Beļavas pagasts)
Spriņģi ir ciems Gulbenes novada Beļavas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V410.
Ciema apkārtnē atrodas valsts aizsargājamais kultūras piemineklis Kubulnieku senkapi (Priedes kalniņš).
Trūkumzālītes
Trūkumzālītes (la) ir neļķu dzimtas augu ģints. Tās dabiskais izplatības areāls ir no Eiropas līdz Mongolijai un Himalajiem, no Makaronēzijas līdz Arābijas pussalai un Āfrikai, no Bolīvijas līdz Argentīnas ziemeļrietumiem, kā arī Dienvidāfrikā.
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas un dabiski sastopams hibrīds:
Juris Ķēmanis
Juris Ķēmanis ( — ) bija latviešu jurists un politiķis. Bijis Latvijas Satversmes sapulces deputāts un iekšlietu ministra biedrs (1920—1922), Nacionālās apvienības pārstāvis.
Dzīvesgājums
Pirmā pasaules kara laikā (no 1914. līdz 1918. gadam) Pēterburgā bija Latviešu bēgļu centrālkomitejas vicepriekšsēdētājs. Darbojies Latviešu Pagaidu nacionālās padomes Ārlietu nodaļā. 1918. gadā atgriezās Latvijā, bija Tiesu palātas loceklis.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Bezpartijisko grupu. Paralēli darbam parlamentā bija iekšlietu ministra biedrs. Abos amatos bija līdz 1922. gadam. Bezpartijisko grupas pārstāvji, to skaitā Ķēmanis, izveidoja partiju «Bezpartejiskais nacionālais centrs». Partija vēlāk bija zināma ar nosaukumu «Nacionālais centrs», darbības pēdējos gados — «Nacionālā apvienība». Ķēmanis bija ilggadējs partijas padomes dalībnieks.
1922. gada oktobrī Ķēmanis kļuva par zvērinātu advokātu. 1925. gadā kļuva par Zvērinātu advokātu padomes locekli. 1935. gadā kļuva par Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas juristu konsultācijas pastāvīgo locekli.
Miris Asaros pēc ilgas slimības. Apbedīts Rīgas Meža kapos.
Pēteris Albedinskis
Pēteris Albedinskis (, 1826—1883) bija Krievijas Impērijas armijas kavalērijas ģenerālis (1878). Baltijas guberņu un Rīgas ģenerālgubernators (1866–1870), vēlāk Lietuvas guberņu vadītājs (1874-1880), Varšavas ģenerālgubernators (1880-1883).
Dzīvesgājums
Dzimis 1826. gada 4. septembrī Maskavā Pāvela Albedinska un Natālijas Bagrationas ģimenē. Viņa vectēvs Pēteris Albedils bija cēlies no Vidzemes bruņniecības dzimtas Albediliem un kalpoja par Pēterburgas galma virskambarkungu. Mācījās Pēterburgas Pāžu korpusā, 1843. gadā kļuva par leibgvardes kavalērijas pulka kornetu, 1849. gadā piedalījās Ungārijas sacelšanās apspiešanā. Krimas kara laikā viņu ievainoja Sevastopoles aplenkuma kaujās.
1856. gadā viņu nosūtīja uz Krievijas vēstniecību Parīzē kā militāro atašeju. 1858. gadā Albedinskis atgriezās Krievijā, turpināja dienestu kā leibgvardes grenadieru pulka komandieris, 1860. gadā paaugstināts ģenerālmajora pakāpē, 1862. gadā viņu iecēla par leibgvardes huzāru pulka komandieri un 1865. gadā par gvardes karaspēka štāba priekšnieku.
1866. gadā Krievijas Impērijas ķeizars Aleksandrs II viņu iecēla par savu ģenerāladjutantu, paaugstinot par ģenerālleitnantu. Tajā pašā gadā viņu iecēla par Baltijas ģenerālgubernatoru un Rīgas kara apgabala karaspēka komandieri, Baltijas rusifikācijas politikas ietvaros 1868. gadā Rīgā sāka darboties Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzija un Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija ar krievu valodu kā mācību valodu.
1874. gadā Albedinskis kļuva par Viļņas, Kauņas un Grodņas ģenerālgubernatoru un Viļņas kara apgabala komandieri, 1878. gadā paaugstinot viņu par kavalērijas ģenerāli. 1880. gadā Albedinski iecēla par Varšavas ģenerālgubernatoru un Varšavas kara apgabala karaspēka komandieri, 1881. gadā par Valsts padomes locekli.
Miris 1883. gada 19. maijā Varšavā.
Nisons Kacenelsons
Nisons Kacenelsons (dzimis, miris ) bija Latvijas ebreju sabiedrisks darbinieks, Krievijas Impērijas Valsts Domes I sasaukuma deputāts no Kurzemes guberņas.
Dzīvesgājums
Dzimis Babruiskā, Minskas guberņā (tagad Baltkrievijā), ebreju tirgotāja ģimenē. Absolvējis Berlīnes Universitāti, filozofijas zinātņu doktors.
Hausu valoda
Hausu valoda (Hausa) ir afroaziātu valodu saimes čadas atzara valoda. Tajā galvenokārt runā Nigērā un Nigērijā dzīvojošie hausi. Hausu valodas pratēju skaits tiek lēsts no 80 līdz 85 miljoniem cilvēku. Tā ir viena no izplatītākajām valodām Āfrikā pēc runājošo skaita. Par to izplatītākas ir tikai arābu valoda, franču valoda, angļu valoda, portugāļu valoda un svahili.
Nisons Kacenelsons
Dzīvesgājums
1910. gadā vadīja Liepājas emigrācijas komiteju. Pēc 1918. gada dzīvoja Latvijā. Miris Liepājā 1923. gada 9. novembrī.
Savrupmāja
Liepājā saglabājusies Nisona Kacenelsona savrupmāja Kūrmājas prospektā 16 (arhitekts Pauls Makss Berči), kurā tagad atrodas Liepājas muzejs.
Anna Rancāne
Anna Rancāne (dzimusi Miglinieku pagastā) ir latviešu dzejniece, kura raksta gan literārajā latviešu valodā, gan latgaliešu rakstu valodā. Politiķe, ievēlēta 14. Saeimā no partijas Jaunā Vienotība saraksta.
Biogrāfija
2016. gadā Nacionālajā teātrī iestudēta A. Rancānes luga "Bišumāte un vilkacis".
Saņēmusi E. Veidenbauma prēmiju (1996), Aspazijas prēmiju (1999), "Preses nama" balvu (2001), Latgales kultūras gada balvu "Boņuks" (2012, 2018), Latvijas Literatūras gada balvas speciālbalvu (2013).
Briški-Balckari
Briški-Balckari ir ciems Stabulnieku pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 217 km attālumā no Rīgas.
Anna Rancāne
Luga
Nacionālajā teātrī Valdis Lūriņš iestudējis Annas Rancānes lugu „Bišumāte un vilkacis”. Izrādes centrā ir stāsts par dzīvi Latgales pierobežā, par pagātni, kas joprojām vajā un vēlmi pēc mīlestības.
Larisa Laviņa
Larisa Laviņa ( — ) bija latviešu politiķe, 5. Saeimas deputāte. Latvijas Sociālistiskās partijas biedre.
5. Saeimā tikusi ievēlēta no "Līdztiesības" saraksta. Bija "Līdztiesības" frakcijas priekšsēdētāja biedre, darbojās Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā un Pilsonības likuma izpildes komisijā. Laviņa bija pieteikta 6. Saeimas vēlešanām, taču, tā kā viņa bija darbojusies Latvijas Komunistiskajā partijā pēc 1991. gada 13. janvāra, viņas kandidatūra tika atteikta. 1998. gada jūnijā pēc krievu nacionālradikāļu mītiņa Vērmanes dārzā izstājusies no Latvijas Sociālistiskās partijas.
Gājusi bojā no gūtām traumām iereibuša autovadītāja izraisītā autoavārijā Rīgā, Brīvības ielā 421. Autoavārijā cieta arī viņas znots, mazdēls un mazmeita.
Viņas tēvs bija literāts Jevgēņijs Kleša. Viņas znots ir Aldis Laviņš, kas kopš 2014. gada ir Satversmes tiesas priekšsēdētājs.
Mans ienaidnieks
"Mans ienaidnieks" ir ASV zinātniskās fantastikas filma, kuru 1985. gadā uzņēmis vācu režisors Volfgangs Petersens. Galvenās lomas filmā atveido Deniss Kveids un Luiss Gosets. Filma ir par diviem karavīriem — Zemes cilvēku un citplanētieti, kuriem uz skarbas, neviesmīlīgas planētas nākas pārvarēt savstarpējo neuzticību, lai sadarbotos un izdzīvotu.
Sižets
21. gadsimta beigās norisinās starpzvaigžņu karš starp cilvēkiem un drakiem, saprātīgu divkājainu reptiļveida humanoīdu rasi. Kādas kaujas laikā zemiešu zvaigžņu kuģa pilots Viliss un draku pilots Džeriba Šigans ir spiesti veikt avārijas nosēšanos uz planētas, uz kuras ir elpošanai derīga atmosfēra un ūdens, mīt vietējā fauna, taču neeksistē saprātīga dzīvība un ir skarba vide.
Pēc sākotnējām nesaskaņām un naida abi galu galā iemācās sadarboties, lai izdzīvotu. Viņiem nākas strādāt kopā, lai izveidotu paslēptuvi, kur patverties no meteorītu vētrām — dabas parādības, kas periodiski skar planētu. Trīs gadu laikā viņi pārvar atšķirības, kļūst par draugiem un iemācās viens otra valodu. Vairākas reizes viņiem nākas glābt vienam otru no nāves. Planēta ir pilna briesmu, neuzmanīgam ceļiniekam ir viegli iekrist gigantisku "skudrulauvu" lamatās.
Viliss ievēro, ka uz planētas nosēžas kosmosa kuģi, un viņš dodas tos meklēt. Viņš atrod cilvēku uzturēšanās pēdas, bet tie diemžēl ir "maitu lijas" (scavengers) — kalnrači, kas uz svešām planētām iegūst derīgos izrakteņus, šim nolūkam izmantojot draku vergu darbu. Atgriezies Viliss uzzina, ka Džeriba gaida piedzimstam dēlu (draki ir hermafrodīti, tiem notiek pašapaugļošanās). Džeriba vēlas nosaukt dēlu par Zamisu un lūdz, lai Viliss apsola aizvest Zamisu uz draku dzimto planētu un tur draku augstākajai padomei dara zināmus Zamisa senčus, lai tas tiktu uzņemts draku sabiedrībā. Džeriba mirst dzemdībās. Uz planētas atkal ierodas "maitu lijas" un Zamisu nolaupa, bet Vilisu smagi ievaino. Vilisam izdodas atbrīvot Zamisu, organizēt vergu sacelšanos un panākt arī pārējo draku atbrīvošanos no verdzības. Starp cilvēkiem un drakiem tiek noslēgts miers. Viliss izpilda draugam doto solījumu un aizved Zamisu uz draku dzimto planētu. Vēlāk jau pieaugušais Zamiss, kurš stāda priekšā padomei savu dēlu, arī Vilisu norāda kā vienu no saviem senčiem.
Filmas tapšana
Filmas uzņemšana sākās 1984. gada aprīlī Budapeštā, tās režisors sākotnēji bija Ričards Lonkreins (Richard Loncraine). Taču pēc dažu nedēļu ilgušas filmēšanas filmas veidotāji sāka uztraukties par budžeta pārtēriņu, radošajām atšķirībām un sliktas kvalitātes filmējumu. Projekts tika slēgts. Studija jau bija iztērējusi 9 miljonus dolāru ražošanas izmaksās un slēgusi līgumus vēl par papildu 18 miljoniem dolāru, tāpēc studijas vadītājiem vajadzēja izlemt, vai samazināt zaudējumus, vai arī izvēlēties jaunu režisoru. Tika izvēlēts otrais variants, un par filmas režisoru kļuva Volfgangs Petersens. Petersenam nepatika Lonkreina uzņemtais, viņš izlēma visu pārfilmēt par jaunu. D. Kveidam un L. Gosetam filmas uzņemšanas aizkavēšanās laikā tika izmaksāta kavējuma nauda. Darbs tagad norisinājās kinostudijā Minhenē, daļa skatu tika uzņemta Kanāriju Salās.
Tika veidotas apjomīgas dekorācijas, tostarp pat mākslīgs ezers. Filmēšana beidzās septiņus mēnešus pēc aizkavēšanās. Filmas sākotnēji 17 miljonu dolāru apjomā plānotais budžets pieauga līdz 29 miljoniem, kopā ar tirdzniecības izmaksām filmai tika iztērēts vairāk nekā 40 miljonu USD.
Ščučina (Baltkrievija)
Ščučina ir pilsēta Baltkrievijas rietumos uz austrumiem no Grodņas. Rakstos pirmoreiz minēta 1436. gadā. Līdz Polijas Trešajai dalīšanai no 1569. līdz 1795. gadam Ščučina bija Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. No 1795. līdz 1915. gadam Ščučina bija Krievijas Impērijā. Pēc Pirmā pasaules kara no 1921. līdz 1939. gadam pilsēta bija Polijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR.
Rēzeknes Valsts skolotāju institūts
Rēzeknes Valsts skolotāju institūts (RVSI) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola Atbrīvošanas alejā 115 Rēzeknē, kas darbojās no 1925. līdz 1944. gadam.
Vēsture
1917. gada vasarā Latgales Pagaidu zemes padomes Valdes locekle un sekretāre Valērija Seile Rēzeknē nodibināja Latgaliešu skolotāju savienību. Vēlāk viņa organizēja Latgales Skolotāju sagatavošanas kursus un 1. Latgales skolotāju kongresu. Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma 1921. gada 25. oktobrī Latvijas Republikas Izglītības ministrija Rēzeknē organizēja viengadīgos skolotāju sagatavošanas kursus. 1922. gada 1. janvārī Izglītības ministrija viengadīgos kursus pārveidoja par Rēzeknes Pedagoģisko skolu (vadītājs Kārlis Ādamsons) ar trīsgadīgu mācību plānu.
1925. gada augustā nodibināja Rēzeknes Valsts skolotāju institūtu ar piecgadīgu apmācību kursu ar mērķi sagatavot skolotājus pamatskolām, bērnudārziem, vispārējos izglītojošos priekšmetos dažādiem kursiem, papildu skolām un zemāka tipa arodskolām, institūta pirmais direktors bija katoļu garīdznieks Nikodems Rancāns. Kopš 1932./1933. apmācības kurss kļuva sešgadīgs.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada janvārī Rēzeknes Valsts Skolotāju institūtu pārveidoja par Rēzeknes Valsts Pedagoģisko institūtu, noorganizējot trīs fakultātes: fizikas – matemātikas un vēstures, kā arī krievu valodas un literatūras. Vācu okupācijas laikā instutūts turpināja darbību līdz 1944. gadam, kad PSRS kara aviācijas triecienā 1944. gada 6. un 7. aprīlī tika daļēji sagrauta tā galvenā ēka un institūta darbība tika pilnībā pārtraukta.
1947. gadā institūta ēkā darbību uzsāka Rēzeknes Pedagoģiskā skola (1947–1956), vēlāk Rēzeknes internātskola (1956–1987), ko 1987. gadā atkal pārdēvēja par Rēzeknes Pedagoģisko skolu (1987–1991).
Atjaunošana un pārveidošana
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas atjaunoja arī Rēzeknes Skolotāju institūtu (1991–1995), bet 1995. gadā to iekļāva Rēzeknes Augstskolas sastāvā kā Rēzeknes Augstskolas Pedagoģisko fakultāti. 2. pasaules latgaliešu saieta laikā 2002. gadā pie Rēzeknes Augstskolas ēkas atklāja pieminekli Latgales Atmodas kustības darbiniekam Nikodemam Rancānam, bijušajam Rēzeknes Valsts Skolotāju institūta direktoram (1929—1933).
2016. gadā Rēzeknes Augstskolu pārdēvēja par Rēzeknes Tehnoloģiju akadēmiju.
Autoceļš P96
P96 autoceļš Pūri—Auce—Grīvaiši ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu P97 Dorupē (1,4 km no Pūriem) caur Bēni un Auci ar autoceļu P105 pie Grīvaišiem. Autoceļa kopējais garums ir 78,1 km un tas līdz Aucei klāts ar asfaltbetona segumu, bet no Auces līdz Grīvaišiem 29 km garā posmā — ar grants segumu. Ceļš šķērso Jelgavas, Dobeles un Saldus novadus.
Remontdarbi
No 2020. gada 20. maija līdz 2021. gada 31. augustam SIA "Saldus ceļinieks" veic autoceļa pārbūvi posmā 0 – 11,97 km no Dorupes līdz krustojumam ar ceļu V1098 (Dobele–Krimūnas–Zaļenieki).
Vulpijas
Vulpijas (la) ir plaši izplatīta graudzāļu dzimtas ģints, kura visbiežāk ir sastopama abu pusložu mērenajos reģionos.
Vulpijas dažreiz tiek uzskatītas par auzeņu apakšģinti. Latvijā ir sastopama tikai viena suga — peļastu vulpija (Vulpia myuros).
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Vjačeslavs Molotovs
Vjačeslavs Skrjabins (ru; dzimis ; miris ), plašāk pazīstams kā Vjačeslavs Molotovs (ru), bija padomju politiķis un diplomāts, 1930. gadu PSRS valdības galvenā persona. Vēlāk viņš kļuva par Josifa Staļina protežē. Laikā no 1942. līdz 1957. gadam V. Molotovs bija PSRS Ministru Padomes priekšsēdētāja pirmais vietnieks, tāpat ir bijis PSRS ārlietu ministrs divas reizes (1939—1949; 1953—1956).
Boriss Vipers
Boriss Vipers (, ; 1888–1967) bija krievu-austriešu cilmes Latvijas mākslas vēsturnieks, Latvijas Mākslas akadēmijas, vēlāk Latvijas Universitātes mācībspēks, profesors (1931).
Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 16. aprīlī Maskavā Roberta Vipera un viņa sievas Anastasijas, dzimušas Ahramovičas, ģimenē. Mācījās Maskavas 7. klasiskajā ģimnāzijā. Studēja Maskavas Universitātes vēstures un filoloģijas fakultātē (1906-1911).
1915. gadā ievēlēts par Maskavas Universitātes privātdocentu. 1918. gadā viņš aizstāvēja disertāciju "Klusās dabas attīstības problēmas". 1921. gadā ieguva Dr. phil. grādu un bija Maskavas Mākslas zinātnes institūta direktors (1923-1924).
1924. gadā pārcēlās uz dzīvi Latvijā, bija Latvijas Mākslas akadēmijas mācībspēks - sākumā kā ārštata docents, vēlāk kā vecākais docents. 1928. gadā arī viņa sievai un trim bērniem atļāva izbraukt no PSRS uz Latviju. 1931. gadā kļuva par Latvijas Universitātes profesoru filoloģijas un filozofijas fakultātē pie mākslas vēstures katedras, kur pasniedza mākslas vēsturi un teoriju (1931-1940). Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada pavasarī Boriss Vipers kopā ar tēvu Robertu Viperu pārcēlās uz Maskavu, kur turpināja mākslas vēstures pētījumus PSRS Zinātņu akadēmijas Materiālās kultūras vēstures institūtā. Sakarā ar Vācijas iebrukumu PSRS no 1941. līdz 1943. gadam pavadīja bēgļu gaitās Taškentā. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja Maskavas Universitātē kā Aizrobežu mākslas zinātnieks, turpināja lasīt Latvijas Universitātē izstrādātos studiju kursus. Kad Vispārīgās mākslas zinātnes katedru (кафедра общего искусствознания) apvienoja ar Krievu mākslas katedru, 1954. gadā B. Viperu atbrīvoja no amata, un viņš nodarbojās ar aspirantu darbu vadīšanu PSRS Mākslas Zinātņu akadēmijas Mākslas vēstures institūtā. Miris 1967. gada 24. janvārī Maskavā.
Miervaldis Ziedainis
Miervaldis Ziedainis (1915-1946) bija Latviešu leģiona virsnieks, Vācu krusta zeltā kavalieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1915. gada 15. janvārī Novonikolajevskā, latviešu izceļotāju trīs bērnu ģimenē. Pēc Oktobra revolūcijas lielinieku režīms nacionalizēja Ziedaiņa vecākiem piederošos īpašumus un 1920. gadā viņš ar vecākiem atgriezās Latvijā. Ģimene apmetās uz dzīvi Jaunjelgavā, kur viņa tēvs strādāja par mēbeļu galdnieku. Ziedainis mācījās Jaunjelgavas pamatskolā, tad 1933. gadā absolvēja komercskolu un līdz 1937. gadam studēja matemātiku Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē, bija latviešu studentu korporācijas "Vendia" biedrs.
Pēc obligātā militārā dienesta Ziedainis 1937. gadā iestājās Kara skolā, to beidza 1939. gada 1. septembrī leitnanta pakāpē un dienēja Latgales artilērijas pulkā. 1940. gadā beidza Rīgas lidotāju skolu, iegūstot novērotāja kvalifikāciju un dienesta gaitas turpināja Aviācijas pulkā.
Otrajā pasaules karā
Pēc Latvijas okupācijas Aviācijas pulku izformēja un Ziedainis turpināja dienestu 24. Latvijas strēlnieku korpusa Latgales artilērijas pulkā Cēsīs. Pēc Vērmahta iebrukuma Latvijā Miervaldis Ziedainis ar četriem dienesta biedriem pameta bēgošās Sarrkanās armijas daļas. 1941. gada 2. jūlijā viņš brīvprātīgi pieteicās latviešu vienībās un oktobrī kā 2. vada komandieris 16. Zemgales policijas bataljona sastāvā devās uz Austrumu fronti, piedaloties cīņās Holmas rajonā. Ar savu vadu Ziedainis izcīna lielāku kauju sardzes pienākumu izpildē pie Dno stacijas, triecienā padzenot ienaidnieku.
1943. gada februārī 16. Zemgales policijas bataljonu pārcēla uz Ļeņingradas fronti un iekļāva 2. latviešu brigādē kā 42. pulka III bataljonu. 1943. gada maijā Volhovas frontē Ziedaini vairākkārt ievainoja, taču ierindu viņš nepameta, 1943. gada 30. jūnijā viņu apbalvoja ar II šķiras Dzelzs krustu. Atkāpjoties no Volhovas frontes 1944. gada 22. janvārī ar savu vadu izcīnīja smagu kauju pie Bol. Zamošjes, atvairot ap 250 sarkanarmiešu uzbrukumu, nodarot ap 100 kritušo lielus zaudējumus un pārejot pretuzbrukumā.
1945. gada sākumā Ziedaini paaugstināja virsleitnanta pakāpē un iecēla par 19. divīzijas 42. pulka III bataljona 13. (IG - 7.5 cm kājnieku lielgabalu) rotas komandieri. Kara beigās viņš karoja Kurzemes cietoksnī, 1945. gada 8. maijā viņu apbalvoja ar Vācu krustu zeltā.
Nacionālo partizānu karā
Pēc Vācijas kapitulācijas virsleitnants Ziedainis atteicās padoties gūstā - tā vietā viņš viltotiem dokumentiem uz Miķeļa Pētersona vārda legalizējas kā civilpersona un sāka strādāt par grāmatvedi Dundagas iecirkņa un vēlāk - Ventspils apriņķa valsts sēklu fonda nodaļā, bieži dodoties komandējumos apriņķa robežās, kā arī uz Rīgu.
Līdztekus viņš aktīvi darbojās nacionālo partizānu kustībā. Kad 1945. gada 9. septembrī Zlēku mežā Kurzemes partizānu vienību un grupu vadītāji nodibināja Ziemeļkurzemes Partizānu Organizāciju (ZPO), par tās komandieri ievēlēja Ziedaini. Partizāni plānoja rīcību PSRS un Rietumu sabiedroto kara gadījumā. Taču čekas aģentiem drīz vien izdevās Ziedaini izsekot un 1945. gada 5. oktobrī viņu Ventspilī apcietināja, tajā pašā dienā Dundagā arestēja arī ZPO štāba priekšnieku leitnantu Aleksandru Zuti, pie abiem atrada partizānu organizācijas dokumentāciju. Ziedaini tiesāja Latvijas PSR iekšlietu ministrijas kara tribunāls, piespriežot viņam nāvessodu nošaujot.
Miervaldi Ziedaini nošāva 1946. gada 13. jūlijā.
Skrjabins
Skrjabins var būt:
Haskova
Haskova (bg) ir pilsēta Bulgārijas dienvidos, netālu no Grieķijas un Turcijas robežas. Haskovas apgabala centrs.
Vēsture
Arheoloģiskie pētījumi vēsta, ka cilvēki apdzīvojuši apkārtni vismaz pēdējos 7000 gadus. 9. gadsimtā, Pirmās Bulgārijas caristes laikā šeit tika uzbūvēts cietoksnis. 1230. gadā Haskovas apkaimē Klokotnices kaujā Otrās Bulgārijas caristes cars Ivans Asens II sakāva Saloniku impērijas karaspēku Teodora Komnēna Dukas vadībā. 20. gadsimta vidū Haskova kļuva par ievērojamu tabakas rūpniecības centru.
Cilvēki
Haskova ir tenisista Grigora Dimitrova (Григор Димитров, 1991) un futbolista Stanimira Stoilova (Станимир Стоилов, 1967) dzimtā pilsēta.
Durbes novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Durbes novada pašvaldības vadītāji. Durbes novads tika izveidots 2000. gada 23. septembrī apvienojot Tadaiķu pagastu ar Durbes pilsētu un lauku teritoriju, savukārt 2009. gada 1. jūlijā novadam pievienoja Dunalkas un Vecpils pagastus.
Uzskaitījums
{{legend| yellow| Jaunais novads |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| gold| Durbes, Vecpils, Dunalkas vienotais saraksts |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #258B4C| Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}}
Lāči (nozīmju atdalīšana)
Lāči var būt:
Lociki
Lociki (arī Lāči, Loči; ltg) ir apdzīvota vieta Augšdaugavas novada Naujenes pagastā. Izvietojušies starp autoceļu A13 (E262) un Daugavpils lidostu 8 km no pagasta centra Naujenes, 13 km no novada centra Daugavpils centra un 233 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta bijušās Loču sādžas vietā izveidojās pēckara gados kā lidlaukā izvietotās padomju karaspēka daļas (372. iznīcinātājbumbvedēju aviācijas pulks; ru) virsnieku pilsētiņa. Apbūvē dominē daudzdzīvokļu mājas, apkārtnē daudz pamestu armijas infrastruktūras objektu. Locikos ir Lāču pamatskola, Naujenes kultūras centrs, pasts, ģimenes ārsta prakse.
2014.—2015. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona
2014.—2015. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona bija 23. Premjerlīgas sezona. Tā sākās un noslēdzās.
Par 23. Premjerlīgas sezonas čempioniem kļuva Chelsea futbolisti, kas Premjerlīgas čempionu titulu izcīnīja ceturto reizi kluba vēsturē.
Sezonas rezultatīvākais bija Manchester City pārstāvošais Serhio Agvero, kas sezonā guva 26 vārtus. Par sezonas labāko futbolistu atzina Chelsea pārstāvošo Edenu Azāru.
Trikolors
Trikolors (no fr — 'trīskrāsu') ir karoga veids ar trīs dažādu krāsu joslām, kas radās XVI gadsimtā kā simbols republikānismam, politiskajai brīvībai vai revolūcijai. Francijas, Itālijas, Īrijas, Rumānijas un Meksikas karogi — trikolori pirmoreiz tika pieņemti, izveidojot neatkarīgu republiku laika posmā no Franču revolūcijas līdz 1848. gada revolūcijām.
Reizēm par trikoloru neprecīzi sauc arī karogu ar trīs joslām (tribendu), kurā lietotas tikai divas krāsas, kā Latvijas vai Hondurasas karogos.
Sākotne
Trikolora pirmā apvienošana ar republikānisma ideju bija oranži-balti-zilais Prinča karogs (Prinsenvlag, Nīderlandes karoga priekštecis), kuru no 1579. gada Orānas Vilhelms izmantoja Neatkarības karā. Karš noveda pie Nīderlandes Republikas neatkarības no Spānijas impērijas. XVII gadsimtā oranžā krāsa tika nomainīta pret sarkano.
Lai gan vēsturiski ne pirmais trikolors, tomēr viens no slavenākajiem, pazīstams kā Le Tricolore, ir Franču revolūcijā pieņemtais zilais, baltais un sarkanais (no kurienes to sauc arī par Le Bleu-Blanc-Rouge) Francijas karogs, kura rašanos ietekmēja Nīderlandes karogs.
Pēc 1795. gada, armijai veidojot franču "māsu republikas" — Francijas vasaļvalstis, revolucionārais trikolors tika eksportēts un plašāk izplatīts Eiropā. Piemēram, Albas Republika Pjemontā (1796, sarkans-zils-zelts), Piealpu Republika (1797, zaļš-balts-sarkans), Piereinas Republika (1797, zaļš-balts-sarkans), Ankonitānas Republika (1797, zils-zelts-sarkans), Romas Republika (1798, melns-balts-sarkans), Helvētijas Republika (1798, zaļš-sarkans-zelts), Lukas un Pjombino Firstiste (1805, gaišzils-balts-sarkans). Tādējādi tiek izveidots lielākās daļas mūsdienu Eiropas valstu karogu formāts no Itālijas līdz Vācijas, Īrijas, Beļģijas, Rumānijas, Bulgārijas, Moldovas un daudziem citiem karogiem dažādos kontinentos.
XIX gadsimts pēc Napoleona kariem
Zaļi-balti-sarkanais trikolors saglabājās kā republikānisma simbols 19. gadsimtā, un vairākas valstis pēc 1848. gada revolūcijām to pieņēma kā valsts karogu. To skaitā bija arī Sardīnijas Karaliste, kuras mantiniece kļuva Itālijas Karaliste.
Vācijas karogs (melns-sarkans-zelts) radās kā revolucionārā, anti-monarhistiskā Fraikorpa karogs 1830. gados un vēlāk to pieņēma republikāņu buržuāzija. Tai laikā tas bija pazīstams kā Dreifarb, kas vāciski nozīmē trikoloru. Šis karogs bija opozīcijas simbols vācu Kleinstaaterei ("Mazvalstībai") — teritoriālajai sašķeltībai un vēlmei pēc Vācijas apvienošanās. Sākotnēji tas bija ārpus likuma Vācu Savienībā, taču revolūcijas laikā uz gadu tika pieņemts kā valsts karogs Frankfurtes parlamentā 1848. gadā. Beļģijas karogs tika ieviests līdzīgā kontekstā 1831. gadā, tā krāsas tika ņemtas no Brabantes revolūcijas 1789. gada karoga. Pirmais vēl pastāvošais Jaunās pasaules karogs, ko iedvesmojusi šī simbolika, bija Meksikas karogs, kurš tika pieņemts, kad 1821. gadā pirmā Meksikas impērija ieguva neatkarību no Spānijas.
XX gadsimts
Politiskā ideoloģija etnisko nacionālo valstu unifikācijai saistībā ar trikolora karogiem kopš XIX gadsimta ir radījusi daudzus jaunus simbolus, izsakot konkrētus nacionālisma veidus XX gadsimtā. Panāfrikānisma krāsas tika pieņemtas 1920. gados un izvēlētas daudzos Āfrikas karogos dekolonizācijas laikā (zaļš-dzeltens-sarkans), un tās ņemtas no monarhiskā trikolora, ko Zālamana dinastija izmantoja Etiopijas impērijā kopš 1897. gada. Čadas karogs mēģina izveidot vidējo starp panāfrikānisma un franču republikānisma krāsām, aizvietojot franču balto ar dzelteno. Melnās rases nacionālismu savukārt simbolizē zaļi-sarkani-melnās krāsas. Arābu nacionālismā 1916. gadā pieņemtās panarābiskās krāsas nākušas no līdzīgas koncepcijas, kaut arī tās ir četras, nevis trīs.
Indijas neatkarības kustība 1931. gadā arī pieņēma trikoloru kā tradicionālo nacionālās apvienošanās un republikāņu "pašpārvaldes" simboliku, ko pieņēma kā Indijas Republikas karogu 1947. gadā. Neoficiāli tā krāsas ietekmēja Īrijas karogs, kurš tai laikā bija Indijai aktuāls simbols cīņai pret britu imperiālismu.
Nākotnē
1999. gadā tika piedāvāts sarkani-zaļi-zils trikolors kā Marsa karogs. Dizains simbolizē brīvību un arī Marsa nākamo terraformēšanu no sarkanās planētas uz zaļo un galu galā Zemei līdzīgu zilu.
Džimijs Teitro
Džeimss Ričards Teitro (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis, rakstnieks un YouTube personība. Viņš ir YouTube kanāla LifeAccordingToJimmy radītājs, kuram ir aptuveni 3 miljoni abonentu un vairāk nekā 510 miljoni video skatījumu. Teitro raksta, producē un vada katru savu video kopā ar savu kolēģi Kristianu Pīrsu.
Teitro ir parādījies tādās filmās kā "Lielie 2", "Džampstrīta 22" Camp Manna un Blue Mountain State: Thadland rise.
Lipīgā krustaine
Lipīgā krustaine (Senecio viscosus) ir augu suga kurvjziežu dzimtas krustaiņu ģintī. Savvaļā tā ir nevienmērīgi sastopama Eirāzijā, tostarp visā Latvijas teritorijā, sausās nezālienēs, mežu izcirtumos un gar dzelzceļiem.
Morfoloģija
Lipīgā krustaine ir viengadīgs, 15-50 cm augsts lakstaugs, kurš ir lipīgs un blīvi klāts ar dziedzermatiņiem.
Stublājs ir stāvs, augšdaļā zaro. Lapas plūksnaini šķeltas vai dalītas un iegarenas. Plūksnas mala zobaina.
Ziedi ir dzelteni, šauri kurvīši. Tie ir izvietoti skrajā skarveida ziedkopā stublāja un zaru galā. Auglis — brūns, rievains sēklenis.
Oglekļa šķiedra
Oglekļa šķiedras īpašības kā augsta stingrība, augsta stiepes izturība, vieglais svars, augsta ķīmiskā noturība, augsta temperatūras izturība un zema termiskā izplešanās padara to populāru aeronautikas, civilās inženierijas, militārās jomas, motorsporta un citu sporta veidu pielietojumos. Tomēr šīs šķiedras materiāli ir salīdzinoši dārgi, salīdzinot ar līdzīgām šķiedrām kā stiklšķiedra vai plastmasas šķiedras.
Oglekļa šķiedras parasti kombinē ar citiem materiāliem, veidojot kompozītu. Kombinējot ar plastmasas sveķiem un izmantojot veidnes, tiek radīts oglekļa šķiedras stiprināts polimērs (bieži saukts vienkārši par oglekļa šķiedru), kuram piemīt augsta izturības/svara attiecība un tas ir ārkārtīgi stingrs, lai arī nedaudz trausls. Tomēr oglekļa šķiedras var savienot arī ar cietiem materiāliem, kā grafīts, veidojot oglekļa-oglekļa kompozītu, kuriem ir ļoti augsta karstumizturība.
Rietumu banka
Banka ir specializējusies finanšu pakalpojumu sniegšanā uzņēmumiem un turīgām privātpersonām. Bankas darbības modelis vērsts uz ārvalstu klientu apkalpošanu.
Rietumu Bankas lielākie akcionāri (2021. gada septembrī) bija: Boswell (International) Consulting Limited (33,11 % vienīgais īpašnieks ir Dermots Desmonds), SIA Esterkin Family Investments (33,12 %; vienīgais īpašnieks ir Leonīds Esterkins), SIA Suharenko Family Investments (17,34 %; vienīgais īpašnieks ir Arkādijs Suharenko).
Dibināšana un darbības sākums
Rietumu banka nodibināta 1992. gadā, un 14. maijā reģistrēta Uzņēmumu reģistrā.
1995. gadā banka kļuva par piekto lielāko banku Latvijā pēc aktīvu apjoma. Tajā pašā gadā tika sākta reģionālo informācijas centru tīkla attīstība Neatkarīgo Valstu Sadraudzības (NVS) valstīs un Baltijā. 1996. gadā Rietumu Banka sāka piedāvāt saviem klientiem dažādas trasta programmas, kas vēlāk ieņēma svarīgu lomu bankas attīstības stratēģijā. 1997. gadā Rietumu Bankas prezidenta amatā stājās Maikls Borks, kurš iepriekš piecus gadus bija strādājis par Latvijas Bankas prezidenta konsultantu programmas Phare ietvaros. 1998. gadā banka atvēra vairākas jaunas filiāles un turpināja attīstīt Corporate Banking virzienu, kas 1999. gadā ļāva Rietumu Bankai ieņemt līderpozīcijas korporatīvo klientu apkalpošanā Latvijā. 1999. gadā Rietumu Banka sāka pieņemt noguldījumus eiro valūtā.
Izaugsmes gadi
2001. gadā Rietumu Banka nopirka 100 % Saules Bankas akciju, iekļūstot pirmajā piecniekā Latvijas komercbanku reitingā. 2001. gada beigās un 2002. gadā Rietumu Banka emitēja jaunas, ekskluzīvas platīna kredītkartes Eurocard / MasterCard Platinum un VISA Platinum. 2003. gadā par vienu no prioritārajiem bankas attīstības virzieniem kļuva uzņēmējdarbības kreditēšana. 2004. gadā banka emitēja VISA viedkartes, un pilnībā pārgāja uz vienotu kontu numerācijas sistēmu ES valstīs — Starptautisko bankas konta numuru. Rietumu Banka iegādājās Krievijas brokeru uzņēmumu Eco Save un nodibināja jaunu investīciju uzņēmumu RB Investment.
2005. gadā 33 % Rietumu Bankas akciju nopirka Īrijas pilsonis Dermots Desmonds. Tika uzsāka jauna centrālā biroja Rietumu Capital Centre celtniecību. Banka emitēja MasterCard un Maestro viedkartes un piedāvāja klientiem platformu operācijām pasaules valūtas biržā FOREX. 2006. gadā banka saņēma sindicēto kredītu 60 miljonu eiro apmērā, ko organizēja ERAB, kā arī sindicēto komerckredītu 110 miljonu eiro apmērā no vairāk nekā 20 bankām dažādās pasaules valstīs. Par bankas prezidentu kļuva Aleksandrs Kaļinovskis. 2007. gadā tā atvēra pārstāvniecību Bukarestē un pagarināja akreditāciju pārstāvniecībai Minskā. Banka saņēma vēl vienu sindicēto komerckredītu 120 miljonu eiro apmērā ar termiņu uz trijiem gadiem (sindikāta dalībnieku skaitā ir 19 bankas no dažādām pasaules valstīm).
2008. gadā banka paplašināja darbību NVS valstīs, kļūstot par uzņēmumu grupas WestLeasing līdzīpašnieci Krievijā un Baltkrievijā, kā arī par Ukrainas brokeru uzņēmuma Oščadna kompanija (Ощадна компанiя) līdzīpašnieci. Bankas meitasuzņēmums RB Asset Management sāka piedāvāt aktīvu pārvaldības pakalpojumus: pašu ieguldījumu fonds, starptautiskā investīciju fonda portfeļi un strukturētas piezīmes. Atvēra bankas jauno centrālo biroju Rietumu Capital Centre.
Attīstība pēc krīzes
2009. gadā Rietumu Banka bija vienīgā Latvijas banka, kas finanšu krīzes apstākļos guva peļņu. Rietumu Banka ieviesa jaunu klientu identifikācijas sistēmu Rietumu ID, paplašināja personīgā menedžera servisu visiem klientiem, piedāvājot dažādus tirdzniecības finansēšanas variantus, elastīgus noguldījumu veidus, zelta stieņu un monētu iegādi, ieguldījumu produktus. Tā nomainīja bankas logotipu un korporatīvo stilistiku.
2010. gadā Rietumu Banka piedāvāja klientiem atbalsta programmu uzturēšanās atļauju saņemšanai Latvijā, kas sniedza iespēju brīvi pārvietoties visā Šengenas teritorijā. Par Rietumu Bankas prezidentu kļuva Aleksandrs Pankovs. Par 5 % Rietumu Bankas akciju īpašnieku kļuva Honkongas uzņēmējs Barlams Čainrajs (Balram Chainrai).
2012. gadā Rietumu Banka atvēra bankas partnera pārstāvniecību Šanhajā, Ķīnā. Bankas aizbildnībā Rīgā notika pirmā starptautiskā elektroniskās tirdzniecības konference "eCom21", kas piesaistīja vairāk nekā 250 tirgus profesionāļu no Krievijas un citām NVS valstīm, kā arī no Eiropas un ASV.
2013. gadā Rietumu Banka prezentēja jauno Platinum klases kredītkarti "Jūrmala". 2014. gadā Rietumu Banka ieviesa virtuālās identifikācijas sistēmu, kas piedāvāja ērtu un drošu identifikāciju klientiem, kuri strādā ar banku no mobilajām ierīcēm ar iebūvētā virtuālā digipasa Digipass for Mobile© palīdzību. Banka noslēdza privileģēto akciju ierobežoto emisiju, tās gaitā parakstīja un apmaksāja 13,3 miljonus privileģēto akciju.
2016. gadā banka piedāvāja iespēju automātiski un droši saņemt pieeju strukturētiem datiem par investīciju portfeļiem ar JSON API — Rietumu Broker Link palīdzību. Uzņēmums Rietumu Asset Management (RAM) nāca klajā ar jauniem investīciju produktiem, tostarp investīciju portfeļiem Industry 4.0 un lielajiem investoriem individuālu obligāciju portfeli Target Maturity Bonds.
2017. gadā Rietumu Banka uzsāka sadarbību ar Vācijas vadošo depozītu izvietošanas platformu ZINSPILOT, tādējādi iegūstot piekļuvi Vācijas krājieguldījumu tirgum, kas ir lielākais Eiropā. Rietumu Banka kļuva par pirmo banku Latvijā, kas uzsāka šādu projektu finanšu tehnoloģiju jomā. Rietumu Banka uzsāka sadarbību ar StartinLV asociāciju, kas apvienoja vairākus desmitus perspektīvo Latvijas jaunuzņēmumu.
Jauni darbības virzieni
2018. gada pavasarī Latvijas finanšu sektors piedzīvoja būtisku nestabilitāti, ko radīja ASV Finanšu departamenta Latvijas ABLV Bankai izteiktie pārmetumi par naudas atmazgāšanu. Šo nestabilitāti papildināja korupcijas skandāls finanšu tirgus uzraudzības institūciju līmenī. Latvijas finanšu tirgus uzraudzības iestādes un likumdevējs pieņēma lēmumus, kas būtiski ierobežoja banku sadarbību ar nerezidentu, it sevišķi paaugstināta riska klientiem.
Šajā situācijā Rietumu Banka pieņēma lēmumu būtiski mainīt biznesa modeli un orientēt darbību izteikti uz Latvijas, citu Baltijas un ESAO valstu klientu apkalpošanu. Biznesa modeļa transformācijas procesa ietvaros Rietumu Banka pārtrauca sadarbību ar aptuveni 4000 paaugstināta riska klientiem. Šo darbu augstu novērtēja Latvijas uzraudzības iestādes un ārvalstu partneri.
Šajā laikā notika arī bankas vadības maiņa, un jaunā biznesa modeļa īstenošana tika uzticēta ilggadējam Rietumu Bankas vadības pārstāvim Rolfam Fulsam. Rietumu Banka turpināja koncentrēties uz korporatīvo un lielo privāto klientu apkalpošanu. Viens no stratēģijas fokusiem bija uzņēmējdarbības kreditēšana, kas jau neilgā laikā sniedza pozitīvus rezultātus.
Rietumu Bankas galvenais darbības virziens 2020. gadu sākumā ir uzņēmumu apkalpošana, tostarp individuāli izstrādātu kredītu un investīciju projektu īstenošana. Banka veicina Latvijas un Baltijas uzņēmumu paplašināšanos jaunos tirgos, finansē projektus rūpnieciskās ražošanas jomā, komerciālo un dzīvojamo nekustamo īpašumu jomā, sadarbojas ar finanšu tehnoloģiju uzņēmumiem un “zaļo ekonomiku”. Banka turpina apkalpot turīgas privātpersonas, tostarp piedāvājot līdzekļu pārvaldīšanas pakalpojumu.
Bankas vadība
"Rietumu Bankas" padomē ir Leonīds Esterkins (padomes priekšsēdētājs), Arkādijs Suharenko, Brendans Mērfijs, Dermots Desmonds, Valentīns Bļugers un Iļja Suharenko.[7]
Jeļena Buraja valdes priekšsēdētāja amatā ir kopš 2021. gada. Iepriekš viņa bankā vadīja korporatīvo finanšu un investīciju jomu, juridisko dienestu, kā arī Rietumu grupas uzņēmumu darbību. Jeļena Buraja ir iekļauta žurnāla Forbes Top-100 veiksmīgāko Latvijas biznesa sieviešu sarakstā.
No 2018. līdz 2021. gadam valdes priekšsēdētājs bija Rolfs Fulss.
Darbības rādītāji
Rietumu Bankas peļņa 2018. gada pirmajā ceturksnī bija 15,7 miljoni eiro, bet aktīvu kopsumma bija 2,14 miljardi eiro. Rietumu Banka šajā periodā bija otrā pelnošākā banka Latvijā. Atdeves uz kapitālu rādītājs bija 13,58%, bet atdeve uz aktīviem — 2,35%.
Rietumu Bankas peļņa 2017. gadā pēc nodokļiem bija 33 miljoni EUR (2016. gadā: 80 miljoni EUR). Dividenžu izmaksai parasto un priviliģēto akciju īpašniekiem tika novirzīti kopumā 12.7 miljoni eiro. Priviliģēto akciju ienesīgums sastādīja 5% gadā.
2017. gada 31. decembrī bankas aktīvu apjoms bija 3 miljardi EUR.
2018. gadā novērotais aktīvu apjoma samazinājums atspoguļo Rietumu Bankas biznesa modeļa transformāciju, pārtraucot sadarbību ar būtisku daļu paaugstinātā riska klientu.
Skandāli
2017. gadā Parīzes tiesa izdeva pirmās instances spriedumu, uzliekot Rietumu Bankai naudassodu 80 miljonu apmērā saistībā ar iepriekš uzsākto tiesas procesu pret Francijas uzņēmumu France Offshore par izvairīšanos no nodokļu nomaksas. Banka pret šo lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību, un 2021. gadā Apelācijas tiesa lielā mērā atcēla pirmās instances lēmumu par labu bankai. Šo tiesas lēmumu starptautiskie mediji nodēvēja par Rietumu Bankas uzvaru.
Apelācijas tiesa naudassodu samazināja līdz 20 miljoniem eiro. Rietumu Banka savos komentāros pastāvēja uz savu nevainību un gatavību aizstāvēt šo pozīciju, “izmantojot ES tieslietu sistēmas sniegtās iespējas”. Banka arī paziņoja, ka tā jau laikus bija izveidojusi uzkrājumu gadījumā, ja tiktu noteiktas soda sankcijas.
Pretrunīgi vērtētajiem notikumiem ir vērts pievienot arī 2018. gada notikumus, kad “Latvijas finanšu sistēmas kapitālremonta” kampaņas laikā Rietumu Banka daļai klientu bloķēja naudas līdzekļus un pēc tam pārtrauca ar tiem sadarbību, slēdzot viņu kontus.
Sasniegumi un apbalvojumi
Žurnāls The Banker vēstīja, ka Rietumu Banka ieņem otro vietu visstraujāk augošo Centrālās Eiropas banku reitingā. Žurnāls Business New Europe nosauca Rietumu Banku par labāko banku Latvijā saskaņā ar 2009.—2010. gada pētījumu rezultātiem par banku darbību jaunās Eiropas reģionā. 2013., 2014. un 2015. gadā banka ieguva žurnāla SPEAR’S Russia Wealth Management prēmijas.
Iesaiste sabiedrībā
2007. gadā Rietumu Banka nodibināja Rietumu Bankas Labdarības fondu, kura prioritātes ir atbalsts sociālu problēmu risināšana, bērnu un jauniešu attīstības un labklājības atbalsts, izglītības un zinātnes atbalsts, kā arī iesaiste mākslas un kultūras vērtību saglabāšanā un veicināšanā. Rietumu Bankas Labdarības fonds kopš tā dibināšanas ir atbalstījis un iesaistījies vairāku simtu projektu īstenošanā visā Latvijā, atbilstoši noteiktajām prioritātēm.
Labdarības fondu valdes priekšsēdētāja ir Inga Šīna, bet valdes loceklis ir Sergejs Grodņikovs. Labdarības fonda darbību uzrauga padome, kuras priekšsēdētājs ir Arkādijs Suharenko.
Līdztekus Labdarības fondam, Rietumu Banka tradicionāli atbalsta Latvijas glezniecību, veidojot nozīmīgu Latvijas glezniecības klasiķu kolekciju un organizējot regulāras mākslinieku izstādes Rietumu Capital Centre telpās.
Rietumu Banka un tās fonds ir daudzu kultūras pasākumu atbalstītāja, palīdzot, piemēram, Baltijas Muzikālās Sezonas koncertu sērijas norisei, džeza festivālam World Jazz Festival, starptautiskajiem teātru festivāliem, Latvijas muzejiem un dažādām mākslas izstādēm.
2018. gadā Rietumu Banka bija arī viens no galvenajiem Latvijas hokeja izlases sponsoriem.
Kopš 2012. gada banka organizē starptautisko e-tirdzniecības konferenci «eCom21». Ik gadus konferenci apmeklē simtiem dalībnieku no Baltijas reģiona, Centrālās, Austrumu un Rietumu Eiropas, NVS, Āzijas un citiem pasaules reģioniem.
Rietumu Banka sponsorēja Latvijas izlasi Pasaules hokeja čempionātā, kurā tā iekļuva ceturtdaļfinālā.
Briuveri (Rudzātu pagasts)
Briuveri ir ciems Rudzātu pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 203 km attālumā no Rīgas.
Vanagi (Beļavas pagasts)
Vanagi ir ciems Gulbenes novada Beļavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Versaļas pils
Versaļas pils (fr) ir Francijas karaļu pils Versaļā, Ildefransas reģionā, aptuveni 20 km no Parīzes centra. Versaļas galms bija Francijas politiskā spēka centrs laikā no 1682. gada, kad karalis Luijs XIV pārcēlās uz šejieni no Parīzes, līdz 1789. gada oktobrim, kad karaliskā ģimene bija spiesta atgriezties galvaspilsētā pēc Franču revolūcijas sākuma.
Pēc Prūsijas uzvaras Franču-prūšu karā 1871. gada 18. janvārī Prūsijas karali Vilhelmu I Versaļas pilī pasludināja par Vācijas ķeizaru. Pēc Pirmā pasaules kara beigām no līdz  Versaļas pilī notika Parīzes miera konference ar mērķi noslēgt miera līgumus starp Sabiedrotajiem un sakautajām Centrālajām lielvalstīm. 1919. gada 28. jūlijā Versaļas pilī parakstītais miera līgums saturēja arī Baltijas valstu neatkarību netieši garantējošus nosacījumus, un Latvijas Pagaidu valdība uzskatīja, ka visas 32 valstis, kas parakstījušas Versaļas līgumu, ir de facto atzinušas neatkarīgas Latvijas valsts pastāvēšanu.
Pils raksturojums
Versaļas pils tiek uzskatīta par absolūtās monarhijas sistēmas simbolu. Tajā ir apmēram 2300 istabas, 2153 logi. Kopējā celtnes platība ir 67 000 m2. 1979. gadā Versaļas pils komplekss tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Versaļas pils arhitektūras iespaidā 18. gadsimtā vairākiem Eiropas valstu monarhiem uzcēla līdzīgas pilis, piemēram, Svētās Romas impērijas ķeizara Šēnbrunnas pili, Krievijas Impērijas ķeizara Pēterburgas un tās apkārtnes pilis, Prūsijas karaļa Sansusī pili, Kurzemes hercoga Jelgavas un Rundāles pilis.
Latvijas speciālās ekonomiskās zonas
Latvijas speciālās ekonomiskās zonas ir Latvijas teritorijā esošās speciālās ekonomiskās zonas (SEZ). Latvijā pastāv trīs šādas zonas: Liepājas SEZ, Rēzeknes SEZ, Latgales SEZ (darbojas jebkurā vietā Latgalē, neatkarīgi no uzņēmuma atrašanās vietas).
To darbību nosaka Komercdarbības atbalsta kontroles likums, likums "Par nodokļu piemērošanu brīvostās un speciālajās ekonomiskajās zonās", likums "Par nodokļiem un nodevām", likums "Par pievienotās vērtības nodokli", likums "Par uzņēmumu ienākuma nodokli", Muitas likums, kā arī citi normatīvie akti.
Liepājas osta ietilpst Liepājas SEZ, savukārt Rīgas brīvostā un Ventspils brīvostā, lai gan abas nav SEZ, arī ir piemērojami nodokļu atvieglojumi.
Liepājas SEZ
Liepājas SEZ darbību regulē 1997. gadā pieņemtais Liepājas speciālās ekonomiskās zonas likums. SEZ vada un uzrauga valde, kurā ietilpst trīs valsts interešu pārstāvji — pa vienam no Ekonomikas, Finanšu, Satiksmes ministrijas (tos uz pieciem gadiem iecieļ amatā, kā arī atbrīvo no amata Ministru kabinets), trīs Liepājas domes un trīs Liepājas komersantu pārstāvji (tos uz pieciem gadiem ieceļ amatā, kā arī atbrīvo no amata Liepājas dome). Valdi vada no sava vidus valdes locekļu izvēlēts priekšsēdētājs. SEZ valde ieceļ amatā SEZ pārvaldnieku, kurš ieceļ SEZ izpildaparātu, kura uzdevums, savukārt, ir attīstības plāna izstrādāšana. Kopā valde un izpildaparāts veido SEZ pārvaldi, kuras darbu detalizētāk nosaka Ministru kabineta noteikumi numur 336.
Liepājas SEZ aizņem 3 979 ha, tie ir ~ 65 % Liepājas platības, tajā ietilpst gan sauszemes, gan ūdens ostas teritorija, Liepājas lidosta, karosta, pilsētas industriālās teritorijas.
Liepājas SEZ kapitālsabiedrībām (kapitālsabiedrības, kas ar Liepājas SEZ pārvaldi noslēgušas līgumu par komercdarbības un ieguldījumu veikšanu vai paredzamo algu izmaksu Liepājas SEZ teritorijā) tiek piemēroti tiešo nodokļu atvieglojumi: 80 % atlaide uzņēmuma ienākuma nodoklim un 80 % atlaide nekustamā īpašuma nodoklim. SEZ kapitālsabiedrības var veidot brīvās muitas zonas (likumā vienkārši — brīvās zonas), tādējādi iegūstot netiešo nodokļu atvieglojumus:
2019. gadā pastāvēja 44 Liepājas SEZ kapitālsabiedrības, kurās kopā nodarbināti bija 2348 cilvēki.
Rēzeknes SEZ
Rēzeknes SEZ darbību regulē 1997. gadā pieņemtais Rēzeknes speciālās ekonomiskās zonas likums.
Latgales SEZ
Latgales SEZ (darbojas jebkurā vietā Latgalē, neatkarīgi no uzņēmuma atrašanās vietas) darbību regulē 2016. gadā pieņemtais Latgales speciālās ekonomiskās zonas likums. 2022. gada sākumā tajā darbojās 21 uzņēmums kuros bija 220 darbavietas.