cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Īspirkstu cīrulis
Izskats
Apspalvojums smilšu brūns vai pelēkbrūns (rietumu pasugām apspalvojums siltāk brūns nekā austrumu pasugām). Mugura tumšāka nekā pavēdere un ar cīruļiem raksturīgu svītriņu raibumojumu, pavēdere gandrīz vienkrāsaina. Lielākajai daļai īpatņu uz pleca neliels, melns plankumiņš. Knābis smails, konusveidīgs. Pakausis samērā plakans (bieži rudāks nekā pārējais apspalvojums). Aste tumši brūna ar baltām malējām spalvām.
Uzvedība un barība
Ārpus vairošanās sezonas īspirkstu cīrulis uzturas lielos, vaļīgos baros. Lidojums viegli viļņveidīgs. Migrācijas ceļojumu veic lielā, blīvā barā, kuram raksturīgs sinhrons lidojums. Mājo plašos līdzenumos, sausās, atklātās ainavās: sausās ganībās ar īsu, reti augošu zāli, labības tīrumos ar smilšainu vai akmeņainu augsni. Barojas ar sēklām, augu zaļajiem dzinumiem, dažādiem bezmugurkaulniekiem (vairošanās sezonas laikā īpaši intensīvi ar kukaiņiem).
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona atkarībā no izplatības reģiona ir atšķirīga (piemēram, Eiropas dienvidrietumos īspirkstu cīrulis ligzdo maijā vai jūnijā, Eiropas dienvidaustrumos aprīļa vidū, Ziemeļāfrikā un Izraēlā aprīļa sākumā). Sezonā galvenokārt divi dējumi, bet var būt arī trešais dējums. Ligzdo uz zemes, dējumā 2—5 olas. Inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu atstāj 10—14 dienu vecumā. Olas un mazuļus ligzdās uz zemes galvenokārt apdraud melnā vārna un zebiekste.
Sistemātika
Īspirkstu cīrulim ir 8 pasugas:
Skaņkalne
Skaņkalne (agrāk — Skulberģi) ir ciems Valmieras novada Skaņkalnes pagastā, pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies pagasta vidusdaļā Salacas krastā, kas to atdala no Mazsalacas pilsētas, ar ko ciems faktiski saplūdis. Skaņkalnē atrodas bibliotēka, brīvdabas estrāde un veikals. Salacas krastā ciema ziemeļrietumos atrodas 10 m garā, 3,5 m platā un 4 m augstā Lībiešu upurala.
Vēsture
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Skulberģu muižas (Kolberg) centru. Muiža cēlusies no viena arkla zemes, ko mestrs Johans Freitāgs no Loringhofas 1487. gadā dāvinājis Heinriham Kolbergam, no kura cēlies muižas agrākais latviskais nosaukums «Skulberģi». Ciems izaudzis padomju laikā kā kolhoza «Skaņaiskalns» un ciema padomes (vēlāk līdz 2012. gadam — pagasta) centrālais ciemats. Skulberģu pareizticīgo baznīca (darbojusies līdz 1960. gadiem) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Micis
Micic (arī Vanagi un Miči) ir ciems Siguldas novada Lēdurgas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V81 un V150 krustojuma, Aģes ezera dienvidrietumu krastā.
Upju kuģis
Upju kuģis ir peldlīdzeklis, kurš paredzēts izmantošanai iekšzemes navigācijā ezeros, upēs un mākslīgajos ūdensceļos. Parasti tie ir apgādāti un aprīkoti kā dienesta vai palīgkuģi, tehniskās flotes, speciālās nozīmes, kravas vai pasažieru kuģi, tajā skaitā izpriecu ceļojumus piedāvājošu uzņēmumu luksusa peldlīdzekļi, piemēram, ezeru vai ostu ekskursiju laivas. Tāpat kā lielāki peldlīdzekļi, gandrīz visi upju kuģi ir īpaši projektēti un būvēti ar tādām konstrukcijas iezīmēm, kas optimizē to izmantošanu upēs un ezeros. Dienesta vai palīgkuģi, tehniskās flotes un speciālās nozīmes kuģi, kuri būvēti kā upju kuģi, ietver bagarus, hidrogrāfijas kuterus, zvejas kontroles kuģus, ugunsdzēsības kuģus un tiesībaizsardzības iestāžu patruļlaivas.
Atšķirības uzbūvē
Upju kuģi parasti ir mazāk izturīgi nekā atklātajai jūrai būvētie, to aprīkojums ar navigācijas un glābšanas ierīcēm ir ierobežots, jo šiem kuģiem nav jāiztur lieliem ezeriem, jūrām un okeāniem raksturīgie stiprie vēji un lielie viļņi. Tādējādi upju kuģi var tikt būvēti no viegliem kompozītmateriāliem. Upju kuģu izmēru ierobežo attiecīgās upes platums un dziļums, kā arī to šķērsojošo tiltu augstums. Tie var tikt būvēti ar mazu iegrimi, kāda bija dzenrata tvaikoņiem Misisipi upē, kuri varēja tikt ekspluatēti pat par diviem metriem seklākos ūdeņos.
Ja prāmjus bieži lieto, lai šķērsotu upes, tad upju kuģus izmanto, lai ceļotu pa upes tecējumu pārvadājot pasažierus, kravu vai abus komerciālos nolūkos (tādus peldlīdzekļus kā peldošos upju kazino šeit neapskata, jo tie ir pārsvarā stacionāri).
Upju kuģu nozīmība ir atkarīga no kuģojamo upju un kanālu skaita, kā arī ceļu un dzelzceļa tīkla. Vispārīgi upju kuģi nodrošina lēnu, bet lētu transportu, kurš īpaši piemērots beramkravu un konteineru pārvadāšanai.
Vēsture
Ar 20 000 gadu p.m.ē. cilvēki sāka zvejot upēs un ezeros izmantojot plostus un vienkoča laivas. Romiešu avoti no 50. gada p.m.ē. min intensīvu preču un cilvēku pārvadāšanu Reinā. Pret straumi laivas parasti pārvietoja ar burām vai airiem. Viduslaikos vairuma ūdensceļu krastos izbūvēja vilkšanas takas (towpath — angļu val.), lai ar darba dzīvnieku vai cilvēku palīdzību vilktu upju laivas augšup pret straumi. 19. gadsimtā izplatīti kļuva tvaika upju kuģi. Slavenākos upju kuģus ekspluatēja ASV Vidējo Rietumu un centrālo dienvidu upēs Misisipi, Ohaio un Misūri 19. gadsimta sākumā. Rietumos upju kuģi bija izplatīti transportlīdzekļi Kolorādo, Kolumbijas un Sakramento upēs. Šos amerikāņu upju kuģus būvēja ar ļoti mazu iegrimi un bieži teica, ka tie var "kuģot spēcīgā rasā".
Arī Austrālijai ir sava upju kuģniecības vēsture. Austrālijas lielākajai upei Marejai ir iekšzemes osta Ičuka (Echuca — angļu val.). Daudzi lieli upju kuģi ir strādājuši Marejā, bet mūsdienās to darbībai traucē zems ūdens līmenis. Kalganas upē (Kalgan River — angļu val.) Rietumaustrālijā strādāja divi galvenie upju kuģi. Silver Star, kuru ekspluatēja no 1918. līdz 1935. gadam, varēja nolaist savu skursteni, lai paietu zem tilta. Mūsdienās Kalgan Queen pārvadā tūristus augšup pa upi uz vīna degustācijām. Kuģis nolaiž savu jumtu, lai paietu zem tā paša tilta.
Ar tvaika upju kuģiem parasti saprot vēsturiskos tvaika upju peldlīdzekļus, kuru dzelzs katlus kurināja ar malku un kuriem bija divi augsti skursteņi. Divos cilindros esošie dubultās darbības (double acting — angļu val.) virzuļi piedzina lielu, aizmugurē novietotu dzenratu. Šāda veida dzinekļa priekšrocība bija tāda, ka dzenrats, rotējot kuģa aizmugurē, bija pasargāts no siekstām, bija viegli remontējams un uzsēžoties uz sēkļa tika reti bojāts. Kurinot malku, kuģis varēja izmantot gar upes krastiem strādājošo mežstrādnieku piegādāto degvielu. Pirmie kuģi bija aprīkoti ar priekšgalā izvietotu laipu, lai tie, kravas un pasažieru nogādāšanai, varētu ar savu priekšgalu piestāt neaprīkotā krastā.
Modernie upju kuģi parasti ir aprīkoti ar dzenskrūvēm un diviem dīzeļdzinējiem ar vairāku tūkstošu zirgspēku jaudu.
Populārs uzziņas avots par upju kuģu attīstību ir Luisa C. Hantera (Louis C. Hunter — angļu val.) 1949. gada darbs Tvaika upju kuģi uz rietumu upēm: ekonomiskā un tehnoloģiskā vēsture (Steamboats on Western Rivers: An Economic and Technological History — angļu val.).
Terases (Terrace — angļu val.) pilsētā, Kanādas Britu Kolumbijas provincē, katru vasaru svin "Upju kuģu dienas" (Riverboat Days — angļu val.). Skīnas (Skeena — angļu val.) upe tek caur Terasi un tai bija nozīmīga loma tvaika upju kuģu laikmetā. Pirmais kuģis ar tvaika dzinēju, kurš ienāca Skīnā, bija Union un tas notika 1864. gadā. 1866. gadā Mumford mēģināja doties augšup pa upi, bet bija spējīgs sasniegt tikai Kitsumkeilumas (Kitsumkalum — angļu val.) upi. Tikai 1891. gadā Hudzonas līča kompānijas aizmugurē novietota dzenrata kuģis Caledonia sekmīgi izgāja cauri Kitselas kanjonam (Kitselas Canyon — angļu val.) un sasniedza Heizeltonu (Hazelton — angļu val.). Gadsimtu mijā uzbūvēja virkni citu tvaikoņu, daļēji augošās zvejniecības nozares, daļēji zelta drudža dēļ.
Siekstu laiva, īpašs upes bagara veids, W. T. Preston ir saglabāta kā muzejkuģis.
Luksusa tūristu transports
Daži lielie upju kuģi dzīvojamo telpu, ēdināšanas un izklaides iespēju ziņā ir salīdzināmi ar modernajiem okeāna kruīza kuģiem. Tūrismam paredzētie kuģi piedāvā ainaviskus un relaksējošus ceļojumus kādā to darbības segmentā.
Jandzi upē strādājošajam personālam ir divējādi pienākumi: gan kā apkalpojošajai komandai, gan kā kostīmos ģērbtiem vakara dejotājiem.
Eiropas ūdensceļos tiek izmantoti mazāki luksusa peldlīdzekļi bez izklaides iespējām. Tie tiek ekspluatēti upēs un kanālos. Daži piedāvā papildus ceļojumus ar divriteņiem vai mikroautobusiem uz netālu esošiem ciematiem.
Liela ātruma pasažieru transports
Liela ātruma kuģiem, piemēram, kuģiem uz zemūdens spārniem vai glisējošajiem kuģiem, bija salīdzinošas priekšrocības darbam atsevišķos Jandzi upes posmos pirms Triju aizu aizsprosta uzbūvēšanas. Vairākās vietās trijās aizās, cauri upes sašaurinājumiem ar paātrinātu straumes plūšanas ātrumu, bija ieviesta vienvirziena satiksme. Kamēr kuģi ar sliktākām manevrēšanas spējām un lielāku iegrimi bija spiesti gaidīt atļauju pārgājiena turpināšanai, šie liela ātruma peldlīdzekļi varēja brīvi apdzīt gaidošos kuģus un izmantot seklākās upes daļas netraucējot pretīmnākošajai lielo kuģu plūsmai.
Vietējais un mazas cenas pasažieru transports
Mazākus upju kuģus izmanto pilsētu un piepilsētu apkaimēs ievērojamu vietu apskatei un kā sabiedrisko transportu. Kuģošanas līdzekļi ievērojamu vietu apskatei sastopami Amsterdamā, Parīzē un citās tūristu iecienītās pilsētās, kur vēstures pieminekļi izvietoti tuvu ūdenim.
Vietējas nozīmes ūdens sabiedrisko transportu angliski runājošās zemēs sauc par ūdens taksometru, Venēcijā par vaporetto (vaporetto — angļu val.), bet bijušajā Padomju Savienībā un Polijā par ūdens/upju tramvaju (lai arī kuģošanas līdzekļi ievērojamu vietu apskatei arī var tikt dēvēti par upju tramvajiem). Vietējās nozīmes ūdens sabiedriskais transports ir līdzīgs prāmju transportam.
Mazas cenas pasažieru transportu izmanto pasažieru pārvadāšanai nelielās distancēs starp ciematiem un mazām pilsētām Jandzi upē, bet lielāka izmēra kuģošanas līdzekļus izmanto mazas cenas pasažieru transportam lielākās distancēs bez izsmalcinātas ēdināšanas vai izrādēm, kādas sastopamas tūristu upju kuģos. Atsevišķos gadījumos ceļotājiem jāņem līdzi sava pārtika.
Multimodālie
Tā kā vairums Ķīnas upju tek pārsvarā austrumu — rietumu virzienā, tad lielākā daļa dzelzceļa sliežu un ceļu infrastruktūras izvietota ziemeļu — dienvidu virzienā. Ceļi gar upēm nav piemēroti smagām kravas automašīnām un dažos gadījumos tie ir ļoti bīstami. Lai pārvadātu kravas automašīnas, izmanto baržas ar rampām. Kravas automašīnas uzbrauc uz un nobrauc no baržas ar saviem riteņiem. Daudzos gadījumos pārvadātās kravas automašīnas ir jaunas un tiek piegādātas klientiem vai dīleriem. Iespējams tikai Ķīnai raksturīgs novērojums ir tas, ka jaunās kravas automašīnas, kuras transportē augšup pa upi, visas ir zilas, bet jaunās kravas automašīnas, kuras pārvieto lejup pa straumi, visas ir baltā krāsā.
Jaunate
Jaunate ir ciems Valmieras novada Skaņkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Salacas krastā pie autoceļa P16 8 km no pagasta un novada centra Mazsalacas un 141 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Jaunates muižas (Neu-Ottenhof) centru.
Šļakāni
Šļakāni ir ciems Madonas novada Vestienas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 3 km no pagasta centra Vestienas, 27 km no novada centra Madonas un 120 km no Rīgas.
1999. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm
1999. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm bija trešais FIFA Pasaules kauss sievietēm. Tas norisinājās ASV, laika posmā no 19. jūnija līdz 10. jūlijam. Par Pasaules kausa uzvarētāju kļuva ASV izlase, kas finālā uzvarēja Ķīnas izlasi.
Pasaules kausa finālturnīrā piedalījās 16 valstsvienības.
Kauja par Dņepru
Kauja par Dņepru (ru, de) jeb Dņepras stratēģiskā ofensīva bija militāra kampaņa, kas norisinājās Otrā pasaules kara Austrumu frontē starp Padomju Savienības un Vācijas bruņotajām pusēm. Tā sekoja tūlīt pat pēc Kurskas kaujas un norisinājās no 1943. gada augusta līdz decembrim. Dņepras stratēģiskā ofensīva bija viena no lielākajām un asiņainākajām militārajām operācijām Otrā pasaules kara laikā, kuras rezultātā Sarkanajai armijai izdevās atkarot Kijivu un praktiski visu Ukrainas austrumu daļu līdz Dņepras upei.
Stratēģiskā situācija
Pēc neveiksmīgās Kurskas ofensīvas, kas norisinājās 1943. gada jūlijā, Vācijas bruņotie spēki bija zaudējuši stratēģisko iniciatīvu Austrumu frontē, līdz ar to kļuva skaidrs, ka atklātajās Austrumukrainas stepēs vērmahtam būs salīdzinoši grūti noturēt frontes līniju pret pieaugošo Sarkanās armijas pretestību. Šī iemesla dēļ bija paredzēts atvilkt praktiski visu armiju grupu "Dienvidi" līdz pat Dņepras upei, lai tādējādi tā varētu kalpot par papildus aizsardzības līniju novājinātajam vācu karaspēkam. Pēc piedzīvotās sakāves Staļingradā un neveiksmīgās Kurskas kaujas, armiju grupa "Dienvidi" bija zaudējusi ievērojamas teritorijas PSRS dienvidrietumos un atkāpusies vairākus simtus kilometrus uz rietumiem, līdz ar to Hitlers saviem ģenerāļiem pavēlēja, ka tālāk uz rietumiem no Dņepras upes atkāpties vairs nedrīkstēja — tai bija jākalpo par pēdējo barjeru cīņā pret boļševismu. Taču gar Dņepras upi izbūvēt paredzētos nocietinājumus nebija iespējams pabeigt tik īsā laika posmā, lai tādējādi ilgstoši varētu cerēt uz Sarkanās armijas noturēšanu Dņepras austrumu krastā.
Kaujas norise
Pēc vācu karaspēka sakāves Kurskas kaujā, Staļins pēc iespējas ātrāk vēlējās atkarot teritorijas, ko vāciešiem bija izdevies ieņemt 1941. gadā. Līdz ar to 1943. gada 26. augustā tika uzsākta vērienīgā Dņepras stratēģiskā ofensīva, kuras primārais mērķis bija attīrīt Ukrainas austrumdaļu no vācu karaspēka vienībām. Dņepras stratēģiskā ofensīva bija tik apjomīga, ka tā sevī ietvēra teju 2,6 miljonus padomju karavīru, kas tika izvietoti vairāk kā 1400 km garā frontes līnijā no Smoļenskas līdz pat Azovas jūrai. Turpretī vērmahta rīcībā bija tikai aptuveni 1,25 miljoni karavīru, kurus bija iespējams likt pretim šai vērienīgajai operācijai. Tomēr vērmahts paļāvās uz to, ka Dņepra ir viena no lielākajām upēm Eiropā, līdz ar to pastāvēja cerība, ka upes platums vairākos sektoros kalpos par pietiekami lielu šķērsli, lai aizkavētu padomju ofensīvu Rietumukrainas teritorijā. Par spīti upes platumam padomju karaspēkam izdevās pārcelties pāri tās ūdeņiem un izveidot vairākus nocietinātas pozīcijas gar Dņepras rietumu krastu. Šī iemesla dēļ starp 19. un 23. septembri atsevišķām padomju tanku vienībām bija izdevies sasniegt Dņepras upi uz ziemeļiem un dienvidiem no Kijivas.
Askolds un Dirs
Askolds un Dirs (non) bija pusleģendāri pirmie varjagu Kijivas kagani līdz 882. gadam. Pēc arābu vēsturnieka Al-Masudi rakstītā al-Dirs bija pirmais starp slāvu ķēniņiem, iespējams, ka Askols un Dirs ir bijusi viena persona.
Vēsture
Ap 1113. gadu sacerētajā Pagājušo gadu vēstures hronikā vēstīts, ka Askolds un Dirs bija Rurika karadraudzes locekļi, kuriem viņš lika doties uz Konstantinopoli (Miklagård), bet pa ceļam viņi pakļāva poļanus un apmetās Kijivas pilskalnā.
Pēc Rurika nāves 879. gadā par mazgadīgā Rurika dēla Igora aizbildni kļuva Helgi. Viņš 889. gadā ieņēma Smoļensku, bet vēlāk devās uz Kijivu, kur nogalināja Askoldu un Diru, kļūdams par Kijivas kaganu.
Aivis Ceriņš
Biogrāfija
Dzimis 1988. gada 19. septembrī Cēsīs.
Mācījies Mārsnēnu pamatskolā (līdz 6. klasei) un Liepas pamatskolā, Valmieras Pārgaujas ģimnāzijā un Rīgas Celtniecības koledžā būvdarbu specialitātē.
Jau kopš bērnības vienmēr bijis uz skatuves: piedalījies dzejoļu skaitīšanas konkursos, amatieru teātros, vadījis pasākumus skolās un kultūras namos, tāpēc viņam bija doma par "aktieriem".
Strādājis par būvnieku, Arēnā Rīga tirgojis hotdogus, bijis bārmenis, strādājis pie mākleriem (organizējis noliktavas darbu, uzskaitījis ienākošo preci, veicis inventarizāciju, pieņēmis klientu pasūtījumus). Kopumā noliktavā pavadījis 2 gadus. Tad sāka veidoties kanāls TV24. Viņa draudzene (tagad sieva) Lelde aizgāja uz kastingu, viņu pieņēma. Tika meklēti arī citi raidījumu vadītāji. A. Ceriņš aizgāja uz pārrunām un arī izturēja konkursu. Kopš tā laika viņš pazīstams kā raidījuma "Preses klubs" vadītājs.
Privātā dzīve
Precējies ar Leldi Ceriņu. Pārim ir divi bērni, meita — un dēls.
A. Ceriņa hobiji ir ceļošana, koncertu apmeklēšana un braukt ar sniegadēli.
Krūdi
Filmu 2013. gadā nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā piekāpās animācijas filmai "Ledus sirds".
Pēc tam, kad alu cilvēku ģimenes ala tiek iznīcināta, ģimenei ir jādodas nepazīstamā, fantastiskā pasaulē, kur viņiem palīdz atjautīgs zēns.
Lauski (Vestienas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V846, Salāja ezera krastā.
Nīlsena reitings
Nīlsena reitings (en) ir plašsaziņas auditorijas reitinga sistēma, ko veido Nielsen Media Research, kas pēta un uzskaita auditorijas lielumu un televīzijas programmu saturu Amerikas Savienotajās Valstīs izmantojot konkrēto reitinga sistēmu.
Nielsen Media Research dibināja tirgus analītiķis Arturs Nīlsens, kurš savu karjeru uzsāka 1920. gados ar zīmolu reklāmas analīzēm un 1930. gados paplašinājās uz radio tirgus analīzi. Pirmais Nīlsena reitings radio programmām tika publiskots 1947. gada decembra pirmajā nedēļā. Reitings salīdzināja 20 labākās programmas četrās kategorijās: kopējā auditorija, vidējā auditorija, summārā auditorija un dolāri uz māju par patērēto laiku. 1950. gadā Nīlsens pārkvalificējās uz televīziju, izveidojot reitingu, ko balstīja uz viņa un viņa kompānijas izmantotajām metodēm priekš radio programmu reitingiem. Šī metode kļuva par vadošo plašsaziņas auditorijas informācijas reitinga sistēmu televīzijā.
Jurjuzaņa
Jurjuzaņa var būt:
Fātimiju kalifāts
Fātimiju kalifāts (ar, al-khilāfah al-fāṭimiyyah) jeb Fātimiju valsts (, al-fāṭimiyyati ad-dawla), arī Fātimīdu kalifāts, bija kalifāts no 909. gada līdz 1171. gadam Ziemeļāfrikā un kādu laiku arī Tuvajos Austrumos un Arābijas pussalā. Fātimiju kalifāts izveidojās 909. gadā pārņemot kontroli pār aglabidiem, kas valdīja Sicīlijā un mūsdienu Tunisijā. Laika iekaroja Vidusjūras piekrasti līdz pat Tuvajiem Austrumiem. 973. gadā dibināja Kairu, kas kļuva par fātimiju galvaspilsētu. Fātimiju kalifāts beidza pastāvēt 1171. gadā, kas to, kas bija no valsts palicis pāri, pakļāva Aijūbidu dinastijas valdnieks Saladīns.
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija 65. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Piekto reizi konkursa vēsturē tas notika Nīderlandē, iepriekš valstij rīkojot 1958., 1970. 1976. un 1980. gada konkursus, bet pirmo reizi Roterdamas pilsētā, kas konkursu rīkoja pēc Dankana Lorenca ar dziesmu Arcade uzvaras 2019. gada konkursā Telavivā, Izraēlā. Nīderlande bija plānojusi rīkot 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu, tomēr vēlāk COVID-19 pandēmijas izplatīšanās dēļ konkurss pirmo reizi tā vēsturē tika atcelts.
Konkursā piedalījās 39 valstis. Bulgārija un Ukraina atgriezās pēc nepiedalīšanās 2019. gada konkursā, bet Melnkalne un Ungārija no konkursa izstājās. Sākotnēji bija paredzēts, ka arī Armēnija un Baltkrievija piedalīsies konkursā, taču Armēnija izstājās politisko un sociālo problēmu dēļ, kas norisinās valstī pēc Kalnu Karabahas konflikta saasināšanās 2020. gadā, kamēr Baltkrievija tika diskvalificēta pēc tam, kad viņu atkārtoti iesniegtā dziesma neatbilda konkursa noteikumiem. Vairākas valstis izvēlējās uz konkursu sūtīt atceltajam 2020. gada konkursam jau izvēlētos izpildītājus.
Konkursā uzvarēja rokmūzikas grupa Måneskin no Itālijas ar dziesmu Zitti e buoni, kuras autori bija grupas dalībnieki Damiano Davids, Viktorija De Anželisa, Tomass Radži un Ītans Torkio. Šī bija Itālijas trešā uzvara pēc 1964. un 1990. gada konkursiem. Pirmo reizi konkursa vēsturē Austrālija nekvalificējās finālam, atstājot Ukrainu kā vienīgo valsti, kas vienmēr, kopš pusfinālu ieviešanas 2004. gada konkursā, ir kvalificējusies finālam.
Norise
Konkurss bija Eiropas Raidorganizāciju apvienības (EBU) un trīs Nīderlandes pārraidītāju — Nederlandse Publieke Omroep (NPO), Nederlandse Omroep Stichting (NOS) and AVROTROS —, no kuriem katrs pildīja atšķirīgu uzdevumu, kopīgi veidots projekts. Sītse Bakers un Astrida Duntrenita bija galvenie konkursa producenti, Emilija Sikinge un Džesika Stama bija galveno producentu vietnieces, kamēr Daniels Jelineks, Marniks Kārts un Marks Poss bija konkursa režisori.
Norises vieta
Konkurss norisinājās Rotterdam Ahoy arēnā Roterdamā, Nīderlandē, kas to rīkoja pēc valsts uzvaras 2019. gada konkursā, kad to pārstāvēja Dankans Lorencs ar dziesmu Arcade. Šī bija piektā reize, kad Nīderlande rīkoja konkursu, iepriekš rīkojot 1958., 1970., 1976. un 1980. gada konkursus, taču tas pirmo reizi notika Roterdamas pilsētā. Rotterdam Ahoy iepriekš ir rīkojusi arī 2007. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursu, kā arī bija plānotā norises vieta vēlāk atceltajam 2020. gada konkursam.
Rīkotājpilsētas noteikšana
Eirovīzijas tradīcija nosaka, ka iepriekšējā konkursa uzvarētājvalstij (šajā gadījumā — Nīderlandei) ir jārīko nākamais konkurss. Nīderlandes pārraidītāji NPO, NOS un AVROTROS neilgi pēc 2019. gada konkursa uzsāka pilsētu pieteikšanos konkursa rīkošanai. Nīderlandes pilsētām tika atvērta pieteikšanās konkursa rīkošanai. svinīgā ceremonijā Hāgā piecu valsts pilsētu — Arnemas, Hertogenbosas, Māstrihtas, Roterdamas un Utrehtas — pārstāvji iesniedza pieteikšanās dokumentus. kandidātpilsētu saraksts tika saīsināts līdz divām pilsētām — Māstrihtas un Roterdamas —, un pēc katras pilsētas apmeklēšanas un apskates Roterdama tika paziņota kā 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa norises vieta.
Uzreiz pēc 2020. gada konkursa atcelšanas konkursa rīkotājs EBU uzsāka pārrunas ar Nīderlandes pārraidītājiem, kā arī Roterdamas pilsētu saistībā ar iespēju tiem rīkot 2021. gada konkursu. Roterdamas pilsētas dome apstiprināja sava budžeta līdzekļu palielināšanu pēc tam, kad nīderlandiešu mediji bija ziņojuši, ka pilsētai būtu nepieciešami papildus miljoni 6,7 miljoni eiro, lai konkursu rīkotu. Šis lēmums bija nozīmīgs, jo pilsētai bija jāpieņem un jāpaziņo lēmums par to, vai tā vēlas rīkot konkursu, EBU līdz aprīļa beigām. Ja Roterdama būtu atteikusies no konkursa rīkošanas, nīderlandiešu pārraidītājiem būtu bijis jāatrod cita alternatīva rīkotājvietai.
Eirovīzija 2020: Eiropa staro! pārraides laikā tika oficiāli paziņots, ka norises vieta 2021. gada konkursam būs Rotterdam Ahoy Roterdamā, Nīderlandē.
COVID-19 pandēmijas ietekme
Nīderlandes valdība paziņoja, ka jebkāda veida masveida pulcēšanas tiks aizliegta līdz plaši būtu pieejama vakcīna pret COVID-19. Konkursa rīkotāji novērtēja šo lēmumu, kā tas varētu ietekmēt konkursa norisi.
2021. gada februārī EBU un rīkotāju pārraidītāji paziņoja, ka konkurss kā ierasts (A scenārijs) nevarētu notikt. Lai gan jau ilgu laiku bija plānots, ka konkurss norisināsies pēc B scenārija principiem, EBU to oficiāli apstiprināja.
tika paziņots, ka 3500 skatītājiem būs ļauts atrasties arēnā 9 šovu laikā, ieskaitot abus pusfinālus un finālu un 6 mēģinājumus. Nīderlandes valdība to oficiāli apstiprināja. Visiem skatītājiem, tāpat kā visiem konkursa rīkotājiem un darbiniekiem un valstu delegāciju dalībniekiem, lai iekļūtu arēnā ir jānodod negatīvs COVID-19 tests.
Vizuālais noformējums
kopā ar iespējamiem konkursa norises scenārijiem tika paziņots, ka plānotais 2020. gada konkursa vizuālais dizains un sauklis Open Up ("Atraisies") tiks saglabāts arī 2021. gada konkursam. tika atklāts jaunais uzlabotais konkursa logo un zīmols. Logo parāda abstraktu Eiropas karti, kas savieno visu sākotnēji plānoto 41 dalībvalstu galvaspilsētas ar Roterdamu.
2013. gada Vuelta a España
2013. gada Vuelta a España sākās un noslēdzās 15. septembrī. Šī bija 68. reize, kad notika šīs šosejas riteņbraukšanas sacensības. Sacensības sākās Vilanova de Arosā ar komandas braucienu un tradicionāli noslēdzās Madridē. Sacensību pirmās piecas dienas notika Galisijā, bet pēc tam turpinājās pretēji pulksteņa rādītāja virzienam pa Spāniju caur Kastīliju un Leonu, Estremaduru, Andalūziju, Aragonu, Kataloniju, Larjohu, Kantabriju un Astūriju. Vuelta iekļāva arī nelielu distances daļu divās kaimiņvalstīs — Andorā un Francijā.
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Vadītāji
kopā ar iespējamiem konkursa norises scenārijiem tika arī paziņots, ka 2020. gada konkursam plānotie vadītāji — aktrise un televīzijas raidījumu vadītāja Šantala Janzena, dziedātāja Edsīlija Romblija, kas pārstāvēja Nīderlandi 1998. un 2007. gada konkursos, dziedātājs un konkursa komentētājs Jans Smits, kā arī YouTube skaistumkopšanas vlogere Niki de Jāgere (NikkieTutorials) — atgriezīsies vadīt 2021. gada konkursu.
2013. gada Vuelta a España
Komandas
Visas 19 UCI World Tour komandas tika automātiski ielūgtas sacensībām, papildus tika ielūgtas vēl trīs komandas.
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Vadītāji
Papildus arī NikkieTutorials un 2013. gada konkursa Somijas pārstāve Krista Siegfridsa bija konkursa tiešsaistes satura vadītājas. Krista Siegfridsa vadīja iknedēļas YouTube video sērijas Krista Calling ar aizkulišu video, kamēr NikkieTutorials vadīja tiešsaistes sarunu video sērijas LookLab with NikkieTutorials ar visu 39 dalībvalstu izpildītājiem. Koss van Plateringens, Hila Nuozaja un Samja Hasauja vadīja preses konferences, kamēr Koss van Plateringens arī kopā ar Fenu Ramosu vadīja Tirkīza paklāja ceremoniju.
2013. gada Vuelta a España
Komandas
†: Ielūgtās Pro-continental komandas
Trūmens Kapote
Trūmens Strekfuss Pērsonss (en; dzimis, miris ), pazīstams kā Trūmens Kapote (Truman Capote), bija amerikāņu rakstnieks, dramaturgs un aktieris. Vairāki viņa īsie stāsti, romāni, lugas un citi darbi ir tikuši atzīti par literatūras klasiku, tai skaitā viņa novele "Brokastis Tifānijā" (Breakfast at Tiffany's; 1958) un romāns "Gluži aukstasinīgi" (In Cold Blood; 1966). Vismaz 20 filmas un TV drāmas ir tikušas uzņemtas pēc Kapotes darbu motīviem.
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Dziesmas
Citas atšķirības no iepriekšējo gadu konkursiem konkursa noteikumos, kas attiecas uz dziesmām un to izpildīšanu, nebija, ieskaitot arī noteikumu par to, ka konkursā izpildītās dziesmas nedrīkst būt izlaistas pirms iepriekšējā gada 1. septembra. Pēc 2020. gada konkursa atcelšanas EBU bija izskatījusi iespēju atļaut konkursam pieteiktās dziesmas izmantot arī 2021. gada konkursam, ko publiski atbalstīja arī Bulgārijas pārstāve Viktorija, taču tika nolemts, ka tomēr konkursa noteikumi netiks mainīti un konkursā nedrīkstēs piedalīties dziesmas, kas izlaistas pirms, kas nozīmē, ka arī neviena 2020. gada konkursa dziesma neatbilst noteikumiem.
Trūmens Kapote
Rakstnieka karjeru sācis ar īso stāstu rakstīšanu. Viena viņa darba Miriam (1945) panākumi piesaistīja grāmatizdevēja Benera Serfa (Bennett Cerf) uzmanību, kā rezultātā tika noslēgts līgums par romāna Other Voices, Other Rooms (1948) uzrakstīšanu. Lielākos panākumus Kapote guva ar grāmatu "Gluži aukstasinīgi" (In Cold Blood), kas ir žurnālistikas darbs par kādas Kanzasas ģimenes slepkavību viņu mājās. Pie šī darba strādājis četrus gadus ar Hārperas Lī palīdzību, kas sarakstījusi grāmatu "Kas nogalina lakstīgalu..." (To Kill a Mockingbird).
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Uzstāšanās secība
tika paziņots, ka ierastā pusfināla dalībvalstu uzstāšanās vietu sadalījuma izloze netiks, tā vietā pusfinālos tiktu izmantotas jau 2020. gada konkursam izlozētās vietas, kas tika noteiktas izlozē, kas notika Roterdamas pilsētas domē un ko vadīja konkursa vadītāji Šantala Janzena, Jans Smits un Edsīlija Romblija. Šī izloze noteica arī, kurā pusfinālā balsos kura no "lielā piecinieka" — Francijas, Itālijas, Lielbritānijas, Spānijas, Vācijas — valstīm, kā arī Nīderlandes, kas finālam kvalificējas automātiski. EBU noteica arī to, ka tiks saglabāta arī iepriekš izlozētā Nīderlandes uzstāšanās pozīcija finālā — 23. Uzstāšanās secību, balstoties uz sadalījuma izlozēs iedalītajām pusēm no šova, pusfinālos un finālā noteica konkursa producenti.
Viesmākslinieki
tika paziņoti konkursa trīs šovu atklāšanas un starpšova priekšnesumi.
1. pusfinālu atklāja 2019. gada konkursa uzvarētājs Dankans Lorencs ar dziesmu Feel Something, kamēr starpšova priekšnesums bija The Power of Water, kas bija jūtūberes Davinas Mišeles uzstāšanās ar savu jauno singlu Sweet Water, kurā piedalījās arī aktrise Tekla Rētena un kas bija balstīts uz Nīderlandes seno vēsturi ar ūdens apsaimniekošanu.
2. pusfināla atklāšanas priekšnesumā piedalījās breika dejotājs Redo un dziedātāja un dziesmu autore Ēfje de Visere ar priekšnesumu Forward Unlimited. Starpšova priekšnesums bija baleta dejotāja Ahmada Žūduvu un BMX braucēja Deza Mārsena priekšnesums Close Encounter of a Special Kind.
Finālu atklāja ar ar ierasto konkursa karogu parādi, kas atrādīja visu 26 fināla dalībvalstu izpildītājus, kuras pavadījums bija nīderlandiešu grupas Shocking Blue singla Venus remikss, kuru veidojis 16 gadīgais diskžokejs Pīters Gabriels, un kurā daļu no dziesmas dziedāja konkursa vadītāji Šantala Janzena, Jans Smits un Edsīlija Romblija. Viens no starpšova priekšnesumiem bija speciāli konkursam sarakstīta dziesma Music Binds Us, ko izpildīja diskžokejs Afrojack, Glenisu Greisu, Nīderlandes 2005. gada konkursa pārstāve, un Wulf kopā ar simfonisko orķestri, kas sastāvēja no jauniem mūziķiem no visas Nīderlandes. Fināla viesmākslinieki bija arī seši iepriekšējo konkursu uzvarētāji — Lenija Kūra (1969.), Teach-In kopā ar Getiju Kaspers (1975.), Sandra Kima (1986.), Elena Paparizu (2005.), Lordi (2006.) un Monss Selmerlēvs (2015.) —, kas izpildīja savas uzvarējušās dziesmas uz dažādu Roterdamas ēku jumtiem priekšnesumā Rock the Roof, tikmēr Dankans Lorencs izpildīja savu uzvarētājdziesmu Arcade, kā arī savu jauno singlu Stars. Pēdējās balsošanas sekundēs tiks izpildīta arī deja The Human Countdown.
Dalībvalstis
EBU paziņoja, ka konkursā piedalīsies 41 valsts — tās pašas, kas būtu piedalījušās atceltajā 2020. gada konkursā. Bulgārija un Ukraina atgriezīsies pēc nepiedalīšanās 2019. gada konkursā, bet Melnkalne un Ungārija no konkursa izstājas.
2021. gada martā arī Armēnija un Baltkrievija izstājās no konkursa. Armēnija, par kuras izstāšanos EBU paziņoja, izstājās no konkursa politisko un sociālo problēmu dēļ, kas norisinās valstī pēc Kalnu Karabahas konflikta saasināšanās 2020. gadā. Baltkrieviju konkursa rīkotājs EBU no konkursa diskvalificēja pēc tam, kad valsts atkārtoti bija iesniegusi dziesmas no izpildītāja GalasyZMesta, kas pārkāpj konkursa apolitiskos noteikumus, samazinot dalībvalstu skaitu uz 39 valstīm.
Dalībnieki, kas atgriežas
Pēc 2020. gada konkursa atcelšanas 24 no dalībvalstīm paziņoja, ka šim konkursam pieteiktie dalībnieki varēs atgriezties dalībai 2021. gada konkursā, tas nozīmē, ka visi šie izpildītāji atgriezās konkursā, papildus arī Igaunijas un Lietuvas iepriekšējā gada konkursam pieteikti dalībnieki uzvarēja rīkotajās nacionālajās atlasēs, kas nozīmē, ka arī viņi konkursā atgriezās.
Neieskaitot 2020. gada konkursa dalībniekus konkursā piedalījās trīs dalībnieki, kas jau vēl iepriekš bija piedalījušies konkursā, kā arī pieci izpildītāji, kas ir piedalījušies citos Eirovīzijas formāta konkursos vai arī bijuši bekvokālisti iepriekšējos konkursos sevis pārstāvētajai vai citai valstij.
Pirmais pusfināls
Pirmais pusfināls notika plkst. 22:00 . Latvijā konkursu tiešraidē pārraidīja LTV1 kanālā. Pusfinālā piedalījās 16 valstis. Šīs valstis kopā ar Itāliju, Nīderlandi un Vāciju arī balsoja šajā pusfinālā.
Sākotnēji bija paredzēts, ka arī Baltkrievija piedalīsies šajā pusfinālā, taču tai dalību liedza EBU pēc tam, kad valsts pārraidītājs BTRC bija jau atkārtoti iesniedzis dziesmu, kas neatbilda konkursa noteikumiem.
Šajā pusfinālā uzvarēja Malta, tai sekojot Ukrainai un Krievijai.
Otrais pusfināls
Otrais pusfināls notika plkst. 22:00 . Latvijā konkursu tiešraidē pārraidīja LTV1 kanālā. Pusfinālā piedalījās 17 valstis, tai skaitā arī Latvija. Šīs valstis kopā ar Franciju, Lielbritāniju un Spāniju arī balsoja šajā pusfinālā.
Sākotnēji bija paredzēts, ka arī Armēnija piedalīsies šajā pusfinālā, taču tā izstājās no konkursa politisko un sociālo problēmu dēļ, kas norisinās valstī pēc Kalnu Karabahas konflikta saasināšanās 2020. gadā.
Šajā pusfinālā uzvarēja Šveice, tai sekojot Islandei un Bulgārijai.
Fināls
Finālā uzvarēja Itālijas pārstāvji Måneskin ar dziesmu Zitti e buoni, tai sekojot Francijai un Šveicei.
Mastorava
Mastorava (erzju un mdf) ir erzju un mokšu varoņeposs, kuru 1994. gadā publicēja tā autors Aleksandrs Šaronovs. Eposs veidots uz varoņu mītu, dziesmu un teiksmu pamata.
Saturs
"Mastorava" sastāv no 5 daļām ("Dievu laikmets", "Senais laikmets", "Tjuštjana laikmets", "Ienaidnieku laikmets", "Jaunais laikmets") un 18 teiksmām.
"Mastorava" attēlo erzju un mokšu kosmogonisko mitoloģiju, erzju un mokšu pilsonisko un garīgo vēsturi, veido daudzšķautņaino tautas tēlu ar interesantu tūkstošgadīgu vēsturi. "Mastoravā" atspoguļoti tautas filozofiskie, estētiskie, ētiskie, valstiski-politiskie, sociālie priekšstati par savu un kaimiņtautu vēsturi.
Eposs "Mastorava" tipoloģiski ir radniecisks "Kalevalai", "Kalevipoegam" un "Lāčplēsim". Tam ir konceptuāla līdzība ar sengrieķu eposu, kur varoņi, līdzīgi kā erzju eposā, ir cilvēkdievi, pasaules veidotāji, kas ienes tautas dzīvē tradīciju un likumu. "Mastoravas" galvenā ideja ir nākotnes skatījums caur pagātnes apzināšanos, tautas tūkstošgadīgās, vēsturiskās, tikumiskās un estētiskās pieredzes aktualizēšana mūsdienu cilvēku apziņā.
Publikācijas
"Mastorava" ir publicēta piecās valodās: erzju (autors Šaronovs), mokšu (M.Moisejeva tulkojums), krievu (Šaronova tulkojums), ungāru (M.Duganči tulkojums) un somu (R.Bartensas tulkojums).
2009, 2011 un 2012. gadā tika publicēts "Mastoravas" teksta nelicenzēts tulkojums ar Mordovas grāmatu izdevniecības un humanitāro zinātņu zinātniski pētnieciskā institūta zīmi. Šie izdevumi ir zinātniski nekorekti (izkropļoti mitoloģiskie un episkie sižeti) un mākslinieciski kļūdaini (neadekvāti atspoguļoti dievi un varoņi, teksts primitīvs un literāri izkropļots)
Par "Mastoravu" ir publicēti vairāki simti recenziju, atsauksmju, pētījumu, kuru autori ir V.Demins, O.Tkačenko, N.Morohins, T.Hakkareinens, M.Duganči, O.Ingls, A.Gagajevs, P.Gagajevs, P.Domokošs, M.Mosins, N.Zavaruhins, M.Moisejevs, N.Aduškins, E.Šaronova, N.Abrosimova u.c.
Georgijs Orfanidis
Georgijs Orfanidis (el, 1859—1942) bija grieķu šāvējs. Piedalījās 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās un 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā. Bija arī 1906. gada neoficiālo olimpisko spēļu dalībnieks. Kopā ir izcīnījis divas olimpiskās medaļas vasaras olimpiskajās spēlēs un vienu medaļu neoficiālajās olimpiskajās spēlēs.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startējis visās piecās šaušanas disciplīnās.
25 metru šaušanā ar militāro pistoli Orfanida iegūtais rezultāts precīzi nav zināms, viņš varētu būt ieņēmos kādu no 6. līdz 13. vietai. 25 metru ātršaušanā ar pistoli viņš ieguva 344 punktus, izcīnot sudraba medaļu. Šajā distancē viņš piekāpās savam tautietim, zelta medaļas ieguvējam Joannim Frangudim. 30 metru šaušanā ar pistoli Orfanida rezultāts arī precīzi nav zināms, bet ir zināms, ka viņš ir ieņēmis pēdējo 5. vietu. 200 metru šaušanā ar militāro pistoli Orfanidis izcīnīja 1698 punktus, iegūstot 5. vietu. Šajā distancē viņš piekāpās četriem saviem tautiešiem. Savukārt 300 metru šaušanā ar šauteni viņš izcīnīja zelta medaļu, iegūstot 1583 punktus ar 37 precīziem šāvieniem. Šajā distancē viņš pārspēja bronzas medaļas ieguvēju, Dānijas sportistu Vigo Jensenu un sudraba medaļas ieguvēju, savu tautieti, Joanni Frangudi.
1906. gada neoficiālās olimpiskās spēles
1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās Orfanidis startēja desmit no vienpadsmit šaušanas disciplīnām.
25 metru šaušanā ar pistoli viņš ieguva 217 punktus ar 29 precīziem šāvieniem, iegūstot 17. vietu kopvērtējumā. 50 metru šaušanā ar pistoli viņš izcīnīja vienīgo medaļu šajās spēlēs. Iegūstot 221 punktus ar 30 precīziem šāvieniem, viņš izcīnīja zelta medaļu. Šajā distancē viņš pārspēja Francijas sportistu, sudraba medaļas ieguvēju Žanu Funkoņē un savu tautieti, bronzas medaļas ieguvēju Aristidu Rangavi. 25 metru šaušanā ar militāro pistoli (1873. gada modeli) viņš ar 29 precīziem šāvieniem ieguva 166 punktus, izcīnot 20. vietu. Savukārt 25 metru šaušanā ar militāro pistoli (standarta modelis) viņš ar 30 precīziem šāvieniem izcīnīja 166 punktus, iegūstot 10. vietu kopvērtējumā. 20 metru šaušanā ar duelēšanās pistoli viņš ieguva 183 punktus, izcīnot 18 vietu, bet 30 metru šaušanā ar duelēšanās pistoli viņš nefinišēja.
Komandu sacensībās 300 metru šaušanā trijās pozīcijās ar šauteni Orfanidis bija viens no pieciem Grieķijas komandas pārstāvjiem. Grieķijas komanda šajā disciplīnā izcīnīja 2986 punktus no 6000 punktiem, iegūstot 4. vietu. 300 metru šaušanā ar šauteni brīvajā pozīcijā viņš ieguva 199 punktus, ieņemot 20. vietu.
200 metru šaušanā ar šauteni viņš ieguva 165 punktus, ieņemot 8. vietu. 300 metru šaušanā ar šauteni iegūstot 185 punktus, viņš ieņēma 21. vietu
1908. gada vasaras olimpiskās spēles
Pēc 2 gadiem Orfanidis startēja arī 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā. Viņš startēja četrās šaušanas disciplīnās.
Komandu sacensībās 50 jardu šaušanā ar pistoli Orfanidis bija viens no četriem Grieķijas komandas pārstāvjiem. Komanda kopā ieguva 1576 punktus un izcīnīja beidzamo 7. vietu. Orfanida individuālais rezultāts šajā distancē bija 358 punkti. Komandu sacensībās 300 metru šaušanā ar šauteni trijās pozīcijās Orfanidis ietilpa Grieķijas komandā. Komanda kopā ieguva 3789 punktus, izcīnot beidzamo 9 vietu. Orfanida individuālais rezultāts šajā disciplīnā bija 622 punkti. Šaušanā ar militāro šauteni komandām dažādos attālumos viņš arī bija viens no Grieķijas komandas pārstāvjiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja 7. vietu, kopā iegūstot 1999 punktus, Orfanida individuālais rezultāts bija 622 punkti.
Vienīgā individuālā disciplīna, kurā Orfanidis startēja šajās olimpiskajās spēlēs, bija šaušana ar mazkalibra šauteni stāvošā mērķī 50 un 100 jardos. Šajā distancē 50 jardu šaušanā viņš ieguva 180 punktus, bet 100 jardu šaušanā — 177 punktus. Kopvērtējumā viņš izcīnīja 15. vietu ar 357 punktiem.
Avene
Avene ir ēdams auglis daudzām rožu dzimtas aveņu ģints (Rubus) augu sugām, no kurām lielākā daļa pieder pie Idaeobatus apakšģints. Nosaukums attiecas arī uz pašiem šiem augiem. Avenes ir daudzgadīgas, ar koksnainiem kātiem. Pasaules aveņu kopprodukcija 2020. gadā bija 895 771 tonna, un Krievija ar 20% no kopējās produkcijas bija lielākā audzētāja, kurai sekoja Serbija un Polija.
Botāniskā klasifikācija
Lai gan parasti mazo izmēru dēļ avenes augli sauc par ogu, botāniski tas ir auglis - daudzkaulenis.
Aveņu sugu apraksts
Aveņu šķirnes cēlušās galvenokārt no meža avenes, bet nozīme šķirņu veidošanā ir arī purpuraugļu avenei un kazeņveida avenei :
Plourdosteus mironovi
Plourdosteus mironovi ir plordosteīdu artrodiru suga. Tās pārstāvji dzīvoja augšdevonā, frānas laikmetā (pleskavas slāņi, pļaviņu svīta). Sugu pirmo reizi aprakstīja padomju paleontologs Dmitrijs Obručevs 1933. gadā. Sugas holotips ir vidējais muguras kauls (MD) no Orodežas upes atseguma Ļeņingradas apgabalā (pleskavas slāņi). Nosaukums Plourdosteus mironovi nozīmē Mironova (nosaukts V. Mironova vārdā, kurš pirmais ievāca šīs sugas fosiliju kolekciju) plordostejs. Suga bija izplatīta Galvenajā devona laukā Orodežas (Milodeža, Goriņa), Tesovkas (Savlova), Volhovas (Veļsi), Sjasas (Hvalova, Andrejevščina, Kulakova, Jahnova, Monceva) krastos, kā arī pie Andomas kalna.
Apraksts
Sugu pārstāvēja zivis, kas izmēros ir divreiz mazākas par Plourdosteus trautscholdi. Galvas vairogs ir līdz 15 cm garš. Kaulu centrālajā daļā ornamentējuma pauguriņi ir sīkāki, nekā gar malām. Uz dažiem kauliem pauguriņi izvietoti koncentriskās rindās ap pārkaulošanās centru. Uz interlaterale priekšējās puses pauguriņiem ir rombveidīga forma. Kaulu kontūras nedaudz variē dažādiem eksemplāriem. Nuchale priekšējā mala ir noapaļota, aizmugurējā mala jauniem un veciem īpatņiem ieliekta. Uz centrale kaula bez virsacu un centrālās vagas ir novērojama arī vidējās bedrīšu līnijas vaga. Uz paranuchale kaula atrodas virsdeniņu vaga. Vidējais muguras kauls (MD) ir relatīvi īsāks nekā P. trautscholdi sugai. Sānu virsmas slīpums priekšpusē ir 85°, bet aizmugurējā daļā 70°. Muguras vaga MD kaula vidū nav pārtraukta. Tās zari veido 80° leņķi. Priekšējam sānu-muguras kaulam (ADL) priekšējā mala ir ieliekta, bet kaula locītavas daļa ir 40° leņķī pret horizontālo plakni. Pakaļējā sānu-muguras kaula (PDL) šuves virsmas kontūrai priekš MD nav izliekuma. Leņķis starp priekšējā vidējā vēdera kaula (AMV) priekšējām malām ir strups (145°). Uz priekšējā vēdera-sānu kaula (AVL) vēdera vaga nošķir priekšējo mediālo stūri.
Arvīds Zeibots
Arvīds Zeibots (1894—1934) bija latviešu izcelsmes padomju militārais un saimnieciskais darbinieks.
Dzimis 1894. gadā Rīgā fabrikas strādnieka, bijušā zemnieka, ģimenē. Latvijas Sociāldemokrātijas biedrs kopš 1912. gada. 1913. gadā pabeidza Rīgas reālskolu, mācījās Rīgas Politehniskajā institūtā un Petrogradas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē.
Pēc Februāra revolūcijas atgriezās Rīgā, tika ievēlēts par Rīgas Padomes deputātu. Vispirms atbalstīja meņševikus internacionālistus, pēc tam pieslējās boļševikiem. Vācu okupācijas laikā tika apcietināts koncentrācijas nometnē Daugavgrīvā, pēc tam Ventspilī. Atbrīvots pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas. Kopš 1918. gada rudens atradās Rīgā, Latvijas SPR 1. Padomju kongresā tika ievēlēts par Centrālās izpildkomitejas locekli, kopš 1919. gada janvāra bija LSPR Tautas komisāru padomes statistikas komisārs. Pēc tam, kad Rīgu ieņēma landesvērs, Zeibots bija partijas politisks darbinieks.
1920. gada 27. septembrī kļuva par Revolucionārās kara padomes Lauka štāba Reģistrācijas pārvaldes priekšnieka palīgu, 1921. gada 15. aprīlī kļuva par Sarkanās armijas štāba Izlūkošanas pārvaldes priekšnieku.
1924. gada 9. februārī Zeibots lūdza KK(b)P CK pārcelt viņu citā darbā, savā vietā ierosinādams iecelt Jāni Bērziņu; šis lūgums tika apmierināts, un Zeibots ar segvārdu "Ivans Petrovičs Grandts" (Иван Петрович Грандт) tika iecelts par PSRS konsulu, pēc tam ģenerālkonsulu Harbinā, kur strādāja līdz 1926. gadam. Pēc atgriešanās Padomju Savienībā strādāja Strādnieku—zemnieku inspekcijas Tautas komisariātā. Kopš 1928. gada bija PSRS Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja vietnieka Jāņa Rudzutaka palīgs.
Miris 1934. gadā, apglabāts Novodevičjes kapsētā.
Peldošā glīvene
Peldošā glīvene ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Tā ir plaši sastopama Ziemeļamerikā un Eirāzijā. Latvijā tā ir visbiežāk sastopamā glīveņu suga; tā veido lielas audzes stāvošos un lēni tekošos ūdeņos.
Apraksts
Peldošā glīvene ir daudzgadīgs lakstaugs, kurš kopā ar peldošo stublāju var pat sasniegt 2 m garumu (atkarībā no augšanas dziļuma vietas). Augam ir puscilindriskas iegrimušās lapas (iegrimušās lapas ātri atmirst) un olveidīgas līdz garenas (5-12 cm garas un 3-6 cm platas) peldošas lapas. Lapas ir spīdīgas, ādainas, ar gludu malu, sirdsveidīgu pamatu un strupu vai īsi smailu galu. Lapas kātainas, kāta garums bieži pārsniedz plātnes garumu. Ziedu vārpa ir blīva, cilindriska (3-6 cm gara), ar daudziem ziediem. Vārpas kāts ir resns. Auglis - izliekts riekstiņš ar strupu šķautni un īsu, taisnu knābi. Augs zied jūnijā un jūlijā.
Plourdosteus trautscholdi
Apraksts
Galvas vairoga garums līdz 25 cm. Visi kauli klāti ar apaļiem, zvaigžņveidīgiem haotiski izvietotiem pauguriņiem. Uz interlaterale kaula priekšējās daļas pauguriņi ir stipri saplacināti un ir izvietoti rindās vai haotiski. Nuchale kauls, īpatņiem pieaugot, kļūst plakanāks. Kaula aizmugurējā mala jauniem īpatņiem ir izliekta, bet veciem kļūst ieliekta. Uz paranuchale kaula virsdeniņu vaga pie savas pamatnes strauji izliecas. Pa centrale kaulu iet vidējās un aizmugurējās bedrīšu līnijas vagas. Vidējā muguras kaula (MD) sānu plakņu slīpuma leņķis priekšpusē ir 120°, bet aizmugurē 110°. Muguras vagai MD vidusdaļā ir pārrāvums. Priekšējā sānu-muguras kaula (ADL) locītavas daļa ir 30° leņķī pret horizontālo virsmu.
Rotaļlietu stāsts 2
"Rotaļlietu stāsts 2" jeb "Rotaļlietas stāsts 2" (en) ir 1999. gada ASV datoranimācijas filma. Filma veidota Pixar Animation Studios studijā sadarbībā ar Walt Disney Pictures. Filmas režisors ir Džons Laseters. Oriģinālvalodā lomas ieskaņojuši Toms Henkss, Tims Alens, Dons Riklss, Džims Vārnijs un Kelsijs Gramers. Filmas pirmizrāde notika Holivudā. Filma ir turpinājums 1995. gada filmai "Rotaļlietu stāsts". 2010. gadā filmai izdots turpinājums "Rotaļlietu stāsts 3".
Filmā Vudiju nolaupa kāds leļļu kolekcionārs. Bazs un citas rotaļlietas dodas viņu glābt.
Sižets
Filmā Šerifu Vudiju nolaupa leļļu kolekcionārs Als Makvigins, jo Vudijs centās glābt savu draugu pingvīnu no pārdošanas. Nonākot Ala dzīvoklī, Vudijs uzzina par savu pagātni un to, ka bijis zvaigzne 1950-to gadu rietumu bērnu šovā. Viņš satiek arī citus šī šova dalībniekus, tajā skaitā Petu Prosektoru un kovbojmeiteni Džesiju, Vudijs arī uzzina, ka viņi visi tiks nogādāti Japānā, lai viņus demonstrētu rotaļlietu muzejā, kas kolekciju pieņems tikai tad, ja tajā būs Vudijs. Ierodas Vudija draugi ar Bazu Gaismasgadu, taču Pets Prospektors viņu pierunā palikt. Vēlāk Vudijs tomēr nolemj mukt, taču kopā ar Džesiju, Petu un rotaļu zirgu, taču Pets Prospektors cenšas viņus apturēt. Filmas beigās Vudijs laimīgi nonāk atpakaļ pie sava īpašnieka Endija, un ar viņu kopā ierodas Džesija un viņas zirgs, kuri pievienojās Vudija un Baza piedzīvojumiem arī nākamajās filmās.
Aretieris
Aretieris (no franču arrêter — 'apstādināt, fiksēt') ir mehāniska ierīce, ar kuru nekustīgā stāvoklī tiek nostādīti mērierīces (piemēram, galvanometra) vai kompasa kustīgie elementi. Tas tiek izdarīts uz laiku, kamēr netiek veikti mērījumi, lai nepieļautu mērierīces salūšanu.
Karija (nozīmju atdalīšana)
Karija var būt:
Sestā diena
"Sestā diena" ir Latvijas dokumentālā filma, kas iznāca. Filmas režisore ir Brigita Eglīte.
Filma nominēta 2019. gada Lielā Kristapa balvai piecās kategorijās.
Sižets
Filma veidota, balstoties uz vēlmi ieraudzīt cilvēka dabu, kas no vienas puses ir ikdienišķa, bet tajā pašā laikā nemainīga un apslēpta. Šī vēlme vizualizēta, divu gadu garumā filmējot dažādus notikumus, kas notiek tirgus laukumā Skultes pagastā, kur atrodas Skultes aptieka, Skultes tirgus un Skultes Evaņģēliski luteriskā baznīca.