cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Datortīkls
Datortīkls ir datu pārraides sistēma, kas savieno dažādās vietās esošus datorus. Tīklu veido aparatūra un programmatūra, kas nodrošina tīkla aparatūras funkcionēšanu.
Darbs datortīklā lietotājiem sniedz dažādas priekšrocības kā iespēju savstarpēji apmainīties ar informāciju, piemēram, nosūtīt dokumentu citam cilvēkam, kas atrodas tajā pašā ēkā vai pat citā valstī, izmantot kopīgas datu bāzes, kurās var būt apkopota jebkura veida informācija, izmantot koplietošanas diskus, kuros glabājas dati, pie kuriem var piekļūt, piemēram, visi vienas skolas skolēni, iespēju lietot kopīgas perifērijas ierīces, piemēram, printeri, paaugstināt darba efektivitāti, izmantojot jaunās informācijas tehnoloģijas, piemēram, rīkot videokonferences.
Kā galveno trūkumu darbam datortīklā var minēt drošības samazināšanos. It sevišķi tas raksturīgs darbam datortīklā Internet, kurā lietotāja informāciju apdraud datorvīrusi, zagšanas mēģinājumi u. tml.
Datortīklos parasti tiek izmantota klientservera arhitektūra, kas paredz datu apstrādes procesu sadalīt starp klientu un serveri. Serveris ir dators, kas nodrošina citiem tīkla datoriem koplietošanas pakalpojumus, piemēram, informācijas glabāšanu, printera lietošanu. Klients ir dators, kas pieprasa serverim kādu pakalpojumu, piemēram, nosūta dokumentu izdrukāšanai vai nolasa informāciju no servera diska. Serveris vienlaikus var apkalpot vairākus klientus.
Vēsture
Pirms parādījās pirmie datortīkli, kuri balstīti uz dažādu veidu telekomunikāciju sistēmām, sakarus starp aprēķinu mašīnām un agrīnajiem datoriem nodrošināja cilvēki - dodot tiem norādījumus. Vairumu no tīklos izmantotās sociālās uzvedības, kura novērojama mūsdienu internetā, jau izmantota 19. gadsimtā vai iespējams pat vēl agrāk, lietojot vizuālos signālus.
1950. gada nogalē pirmie datoru komunikāciju tīkli tika izveidoti armijas radaru sistēmu vajadzībām Semi-Automatic Ground Environment (SAGE). 1960. gadā ar diviem savienotiem lieldatoriem tika iedarbināta gaisa līniju rezervāciju sistēma semi-automatic business research environment (SABRE). 1962. gadā J.C.R. Licklider izveidoja darba grupu, kuru nosauca par "Starpgalaktisko Datoru Tīklu" "Intergalactic Computer Network", ARPANET priekšgājēju, Advanced Research Projects Agency ARPA. 1964. gadā zinātnieki (Dartmouth) izveidoja Dartmouth Time Sharing System lielas datoru sistēmas lietotājiem. Tajā pašā gadā Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā zinātnieku grupa, kuru sponsorēja General Electric un Bell Labs izmantoja datoru, lai maršrutētu un vadītu telefonu savienojumus. 1960. gadā Leonard Kleinrock, Paul Baran un Donald Davies neatkarīgi izveidoja tīklu sistēmu koncepciju un attīstīja to, lietojot paketes packets, lai pārnestu informāciju starp datoriem caur tīklu. 1965. gadā (Thomas Marill) un Lawrence G. Roberts radīja pirmo WAN. Tas tūlīt arī bija ARPANET priekšgājējs, kurā Robertss kļuva par programmas vadītāju. 1965. gadā Western Electric radīja pirmo plaši lietoto telefonu slēdzi telephone switch, kas veica īsto datoru vadību. 1969. gadā Kalifornijas Universitāte Losandželosā, Stanford Research Institute, University of California at Santa Barbara, un University of Utah tika savienotas tīklā, kas bija ARPANET tīkla sākums, lietojot 50 kbit/s savienojumu.
1972. gadā tika izstrādāti sabiedriskie servisi X.25, kas vēlāk tika izmantoti kā pamatakmens plašo TCP/IP tīklu infrastruktūras radīšanai. 1973. gadā Robert Metcalfe uzrakstīja formālu dienesta vēstuli uz Xerox PARC, aprakstot Ethernet, tīklošanās sistēmu, kas tika balstīta uz Aloha tīklu, kuru attīstīja 1960. gadā Norman Abramson ar kolēģiem University of Hawaii. 1976. gadā Robert Metcalfe un David Boggs publicēja pirmo publikāciju "Ethernet: Distributed Packet Switching for Local Computer Networks" un līdzdarbojās vairākos projektos, kur dabūja patentus 1977. un 1978. gadā. 1979. gadā Roberts Metkalfs panāca to, ka tīkls Ethernet kļuva par atvērto standartu. 1976. gadā (John Murphy) Datapoint Corporation radīja ARCNET, ar atļauju pieejamam tīklam, kuru lietoja, lai dalītos ar datu uzglabātuvju iekārtām.
1995. gadā Ethernet pārraides ātrums tika palielināts no 10 Mbit/s līdz 100 Mbit/s. Kopš 1998. gadā Ethernet atbalsta pārraides ātrumu līdz pat Gigabitam. Ethernet iespējas viegli mainīt tā kapacitāti (tādu kā iespējau palielināt optiskā kabeļa ātrumu, pievienojot jaunas šķiedras) padara to par elastīgu un efektīvu, kāpēc to arī lieto mūsdienās.
Šodien, datortīkli ir pamats visām mūsdienu komunikācijām. Visi mūsdienās izmantotie tehnoloģiju līdzekļi publisko komutējamo telefonu tīklā public switched telephone network(PSTN) ir datoru kontrolēti, un telefonija arvien vairāk darbojas izmantojot tieši interneta protokolu, un neobligāti publisko internetu. Sakaru darbības joma ir ievērojami augusi tieši pēdējās desmitgades laikā, un šis sakaru uzplaukums nebūtu bijis iespējams bez datortīklu izmantošanas. Datortīklus, kā arī tehnoloģijas, kuras nepieciešamas, lai izveidotu savienojumu un sazinātos caur un starp tiem, turpina vadīt datoru aparatūras, programmatūras un perifērijas ierīču nozares.
Datortīklu nepieciešamība
Datortīklus ir ērti izmantot, ja nepieciešams darba izstrādē, vienlaicīga vairāku cilvēku iejaukšanās, piemēram, izstrādājot, datu bāzi, tabulas utt.. Organizācijas datņu apmaiņa var notikt ar diskešu, optisko disku un zibatmiņu veidā, taču tas ir neērti un laikietilpīgs process. Taču ja datori savstarpēji saslēgti tīklā, lietotāji var strādāt vienlaicīgi un tūlītējas pārmaiņas, ir arī datu bāzē redzamas pārējiem tīkla lietotājiem.
Datortīklus parasti veido arī ekonomisko apsvērumu dēļ, lai katram datoram nebūtu jāpievieno savs printeris, kopētājs. Tīkls ļauj koplietot dažādas perifērijas ierīces.
Datortīklu problēmu diagnosticēšana un risināšana
Datortīklu problēmu iedalījums:
Lai efektīvi sekotu līdzi un noteiktu, kur meklējama iespējamā kļūme datortīklā, lokālā tīkla darbībai, nepieciešams izmantot kādu programmnodrošinājumu, kas attēlo tīkla darbību reālajā laikā, piemēram, Fpinger.
Liela nozīme ir arī lokālā tīkla aparatūras izvietojumam un apzīmējumiem. Piemēram, lietojot komutatoru, ja katrā pieslēgvietā (portā) ir pievienots dators un nav apzīmēts, kurš ports uz kuru datoru attiecas, tas var radīt
problēmas, meklējot kļūmes datortīklā, it sevišķi apgrūtinoši tas varētu būt, ja komutators atrodas pavisam citā telpā.
Tīklu veidojošajos fiziskajos elementos galvenās iespējamās problēmas var būt šādas:
Operētājsistēmu konfigurācijas vai programmatūras galvenās iespējamās problēmas:
Datortīklu pielietojamie instrumenti:
Pēc lieluma
Pēc relatīvā attāluma starp tīkla mezgliem (nodes) datortīklus iedala:
Pēc darbības veida
Tīklu veidojošie fiziskie elementi
Datoru tīklā var izdalīt aktīvos un pasīvos elementus.
Aktīvie elementi saņem un noraida datu paketes, kā arī aktīvi piedalās datu apmaiņas procesā. Aktīvās iekārtas ir:
Pasīvie komponenti ir kabeļi un to savienojumi, kas nodrošina, ka signāls no vienas aktīvās iekārtas nonāk citā. Bezvadu tīkliem kabeļi nav nepieciešami.
Datņu serveris
Failu serverim lokālajā tīklā parasti ir galvenā loma. Jo serverim ir pieslēgts vairāk darba staciju, jo tā jaudai vajadzētu būt lielākai. Galvenais servera uzdevums ir visu pieņemto pieprasījumu izsekošana, piekļūšanas vadība resursiem, maksimāli ātra šo resursu piedāvāšana klientiem.
Darba stacija
Atsevišķu darba staciju aprīkojums ir atkarīgs no servera iespējām un jaudas. Ja serverim ir piešķirta centrālā loma, darba stacijas var būt mazāk jaudīgas.
Tīkla karte
Datoru tīklam pieslēdz, izmantojot tīkla karti (adapteri). Izņēmums ir pseidotīkls. Tīkla karte var būt arī integrēta pamatplatē.
Parasti tīkla karte atbalsta vienu no lokālo tīklu arhitektūrām, piemēram, Ethernet, LocalTalk, Token Ring vai Arcnet. Pašlaik populārākā tīkla arhitektūra ir Ethernet.
Ethernet tīkla adapteri atbilst vienai vai vairākām Ethernet specifikācijām:
Kartes ārpusē atrodas kabeļu pieslēgvietas. Lai karti varētu izmantot dažāda tipa kabeļu tīkliem, vienai kartei var būt vairākas pieslēgvietas. Lai izmantotu atšķirīgu tipu kabeļus, nav nepieciešams veikt kādas programmu vai aparatūras uzstādījumu izmaiņas. Šādas tīkla kartes mūsdienās gan vairs nav izplatītas, tāpēc, ka tās nenodrošina 100MBit Ethernet.
Norvēģijas Futbola asociācija
Norvēģijas Futbola Asociācija (NFF) (norvēģu val.: Norges Fotballforbund) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Norvēģijā. Asociācija organizē nacionālo futbola čempionātu, Norvēģijas Premjerlīgu, kā arī atbild par Norvēģijas futbola izlasi. Tās galvenā mītne atrodas Oslo.
Datortīkls
Kabeļi
Kabeļus izmanto, lai savā starpā savienotu datorus un citas tīkla komponentes (centrmezglus, tīkla printerus u. c.). Kabeļa izvēli nosaka vairāki faktori: cena, tīklā savienojamo datoru attālums, savienojamo datoru skaits, datu pārraides ātrums u. c. Pārsvarā izmanto trīs tipu kabeļus:
Norvēģijas Futbola asociācija
Kopš 1908. gada NFF ir FIFA locekle, bet 1954. gadā kļuva par vienu no UEFA dibinātājām.
Datortīkls
Tīklu saslēguma veidi
Tīkla izveidošanu aparatūras līmenī noslēdz, savienojot visas tīkla komponentes ar kabeļiem atbilstoši izvēlētajai topoloģijai.
Tīkla kabeļu un savienojumu kontrolei uzstādīšanas laikā vai arī tad, ja radušās kādas problēmas, izmanto speciālas pārbaudīšanas ierīces — testerus.
Tehnoloģija apraksta tīkla elektriskos raksturlielumus, signālu veidus, savienotāju veidus, saskarnes darbību un visu pārējo, kas ir nepieciešams, lai notiktu datu pārraide. Vislielāko popularitāti ir guvušas četru veidu tehnoloģijas, kas atšķiras pēc piekļuves veida datu kanāliem: No šiem tīklu veidiem visizplatītākais ir Ethernet. Pirmo reizi Ethernet tīklu izveidoja firma Xerox 20. gadsimta 70. gados.
Tievā kabeļa Ethernet tīkls
Pēc vadu izvilkšanas to galos pievieno BNC savienotājus (connector). Ar to palīdzību kabeļus pievieno pie T tipa konektora, kura trešo kontaktu pievieno tīkla datora tīklakartei(tīkla saskarnes karte). Pēc visu savienojumu veikšanas izveidojas vienots kabeļu segments. Tā galos, atkarībā no kabeļa modeļa, jāpievieno terminatori ar 50 W vai 95 W pretestību. Viens no segmenta terminatoriem ir jāiezemē. Ja iezemēti tiks abi gali, kabeļu segments pārvērtīsies antenā un tīkls nedarbosies. Visplašāk lietotie šāda veida tīkli bija 10 MBit ethernet, 100 un 1000MBit tīkliem koaksiālos kabeļus nelieto.
Vītā pāra Ethernet
Vītā pāra Ethernet tīklā centrālā ierīce ir centrmezgls (hub). Katrs dators ar centrmezglu tiek savienots ar kabeļu segmentu. Katra segmenta garums nedrīkst pārsniegt 100 m. Kabeļa segmenta galos jāatrodas RJ-45 savienotājiem. Vienu kabeļa galu pievieno centrmezglam, bet otru — tīkla kartei. RJ-45 kontakti ir ļoti kompakti, tiem ir plastmasas korpuss ar 8 maziem kontaktlaukumiem.
Centrmezgls (hub)
Centrmezgls ir vītā pāra tīkla galvenā komponente, jo no tā ir atkarīgas tīkla darba spējas. Centrmezgli tiek ražoti dažādiem tīkla ātrumiem (10 Mb/s, 100 Mb/s vai 10/100 Mb/s) un ar dažādu portu (pieslēgvietu) skaitu. To daudzums nosaka centrmezglam pieslēdzamo datoru skaitu.
Centrmezglu novieto uz galda, piestiprina pie sienas vai ievieto speciālā statīvā.Centrmezglus var savā starpā apvienot, pieslēdzot vienu pie otra, iegūstot kaskādes struktūru. Šādus centrmezglus sauc par kaskadējamiem (stack-able). Veidojot ar tiem tīklu, jāuzmanās, lai neveidotos gredzena struktūra un ceļā no viena datora līdz otram neatrastos vairāk par četriem centrmezgliem. Daudziem centrmezgliem ir arī vietas koaksiālo kabeļu pievienošanai. Šādi kļūst iespējams apvienot vītā pāra segmentus ar koaksiālajiem segmentiem. Vienam centrmezglam var pieslēgt tikai viena veida koaksiālo kabeli. Mūsdienās centrmezglus lieto tikai specifiskām vajadzībām, jo tie nodrošina tikai 10MBit, visu datplūsmu, kas tiem iet cauri, var noklausīties, jebkurš lietotājs un neeksistē 1000MBit centrmezgli. Izšķir triju veidu:
Slēdzis(switch)
Slēdzis(komutators) ir ierīce, kas spēj analizēt tīkla pakešu saturu un nosūtīt paketi tieši adresātam, nevis visām tīklā saslēgtajām stacijām, kā to dara koncentrators. Izmantojot slēdzi, ievērojami palielinās tīkla ražība. Vienkāršākos slēdžus mūsdienās lieto koncentratoru (hub) vietā. Komutatori saņem paketes no datoriem tīklā. Komutators apstrādā „kanāla slānī”. Kad komutators saņem signālus caur vienu no tā portiem, tas pārraida signālus kā datu paketi un lasa adresāta atrašanas adresi no „kanāla slāņa” protokola galvenes. Pēc tam komutators pārraida paketi ārā caur vienu no pieslēgvietām, kura ir savienota ar datoru, izmantojot to adresāta atrašanas vietu. Tādā veidā samazina trafiku un sadursmju daudzumu tīklā.
Tilts (bridge)
Tilts sadala vienoto datu pārraides vidi daļās (loģiskajos segmentos) un pārsūta informāciju no viena segmenta uz citu tikai tad, ja tas ir nepieciešams. Tādējādi tilts izolē viena segmenta datu pārraides plūsmu no cita segmenta datu pārraides plūsmas. Tādējādi paaugstinot kopējo tīkla efektivitāti. Tilti nav izmantojami lielos tīklos.
Maršrutētājs (router)
Bieži vien lokālo tīklu nākas pieslēgt globālajiem tīkliem (piemēram, internetam) vai arī apvienot vairākus attālinātus lokālos tīklus, izmantojot globālos tīklus. Šim nolūkam izmanto maršrutētājus. Maršrutētājam parasti ir viena vai vairākas pieslēgvietas(port), kas paredzēti gan lokālo, gan globālo tīklu pieslēgšanai. Maršrutētājs nodrošina pakešu komutāciju un filtrāciju, kā arī datu kodēšanu un dekodēšanu.Maršrutētājs būtībā ir specializēts dators ar diviem vai vairāk tīkla interfeisiem (tīkla kartēm). Bieži vien par maršrutētāju lieto parastu datoru ar attiecīgu programmatūru. TCP/IP maršrutēšanas programmatūra (vismaz vienkāršākajos variantos) ir iekļauta izplatītākajās operētājsistēmās.
Ļoti būtiska maršrutētāja sastāvdaļa ir tā konfigurēšanas programmatūra. Ar tās palīdzību maršrutētāju konfigurē darbam, noteic tā stāvokli, noslodzi utt.
Ethernet tīkla darbības principi
Šajos tīklos lietotāja dators var piekļūt tīklam jebkurā laikā. Informācija tiek sūtīta mainīga garuma pakešu veidā. Pirms datu paketes nosūtīšanas lietotāja dators “klausās”, vai tīkls ir aizņemts. Ja tas ir aizņemts, dators gaida, ja brīvs — nosūta datus. Sadursmes tīklā rodas, kad divas ierīces konstatē, ka tīkls nav aizņemts, un vienlaikus sāk pārraidīt datus. Šādā gadījumā abas pārraides tiek bojātas un datori cenšas datus pārraidīt vēlāk. Datori var konstatēt datu sadursmi, tāpēc “zina”, pēc cik ilga laika drīkstēs atkārtot datu pārraidi. Ar šādas tehnoloģijas palīdzību (CSMA/CDS) tiek regulēta datu kustība Ethernet tīklā, novēršot haosu, kad visi cenšas pārraidīt, bet neviens neklausās.
Palielinoties datu plūsmas apjomam, datu sastrēgumi (kolīzijas) tīklā pieaug. Katram tīkla lietotājam jāgaida, kamēr atbrīvosies tīkls un viņš varēs nosūtīt savus datus, tāpēc samazinās datu plūsmas ātrums tīklā. Ethernet lokālie tīkli ir apraides tīkli, tas ir, visiem lietotājiem pienāk visas datu paketes, neskatoties, kāds ir to galamērķis, bet lietotājs paņem tikai sev adresēto. Ja tīkls ir saslēgts ar komutatoru (nevis centrmezglu), tad lietotājam pienāk tikai lietotājam adresētās paketes un paketes, kurām komutators nespēj atrast adresātu (visādi broadcast).
Bezvadu lokālie tīkli (WLAN)
Bezvadu tīklus izmanto gadījumos, kad kabeļu tīkla izveides vai pārkārtošanas izmaksas ir ļoti augstas, piemēram, arhitektūras pieminekļos. Otrs bezvadu tīklu attīstības virzītājspēks ir mobilo datoru lietotāji, kas izmanto portatīvos datorus un plaukstdatorus.
WLAN tīkls – sava veida lokālais tīkls (LAN), kurš komunikācijai un datu pārraidei starp mezgliem izmanto augstfrekvences radioviļņus, nevis vadus. Tas ir elastīgs datu komunikācijai, ko izmanto kā paplašinājumu vai alternatīvu – kabeļu lokālajam tīklam, iekš vienas ēkas vai ierobežtā teritorijā. WLAN priekšrocības ir ražīguma palielimāšana. WLAN tīkls dod iespēju, pārvietojoties tīkla darbības zonā ar ierīci, kas pieslēgta tīklam, nezaudēt sakaru ar to.
Drošība
Datoru tīklus drošības urķi izmanto arī, lai izvietotu datorvīrusus vai datoru tārpus ierīcēs, kas pievienotas tīklam, vai, lai novērstu šo ierīču piekļuvi tīklam, izmantojot uzbrukuma pakalpojuma liegumu.
Datortīklu drošība
Tīkla drošība sastāv no noteikumiem un politikām, ko pieņēmis tīkla administrators, lai novērstu un uzraudzītu neatļautu piekļuvi, nepareizu izmantošanu, pārveidošanu vai liegšanu datortīklam un tā tīkliem pieejamiem resursiem. Tīkla drošība ir atļauja piekļūt datiem tīklā, kuru kontrolē tīkla administrators. Lietotājiem tiek piešķirta parole un ID, kas ļauj piekļūt informācijai un programmām, kas ir viņu pilnvaru robežās. Tīkla drošība tiek izmantota dažādos gan publiskos, gan privātajos datortīklos, lai nodrošinātu ikdienas darījumus un saziņu starp uzņēmumiem, valsts aģentūrām un privātpersonām.
Datortīklu aizsardzības pasākumi pret vīrusiem
Izstrādājot tīkla aizsardzības sistēmu, ir nepieciešams ņemt vērā arī vīrusus. Diemžēl neviena antivīrusu programma nespēj pilnīgi novērst to iekļūšanas draudus; pamatā šīs programmas cīnās ar vīrusu “uzbrukuma” sekām: Labākā metode cīņā ar vīrusiem ir izslēgt nesankcionētas pieejas iespēju. Administratoram ir jāsper visi piesardzības soļi, kas būtu:
Uzbrukumu veidi datortīkliem
Daļa no uzbrukumu veidiem datortīkliem: uzbrukums lēciens
Ugunsmūris
Ugunsmūris ir tīkla ierīce vai programmatūra tīkla drošības un piekļuves noteikumu kontrolei. Ugunsmūri tiek ievietoti savienojumos starp drošiem iekšējiem tīkliem un potenciāli nedrošiem ārējiem tīkliem, piemēram, internetu. Ugunsmūri parasti tiek konfigurēti, lai noraidītu piekļuves pieprasījumus no neatpazītiem avotiem, vienlaikus ļaujot darbības no atzītiem. Ugunsmūru būtiskā loma tīkla drošībā pieaug vienlaikus ar kiberuzbrukumu pastāvīgo pieaugumu.
Iekštīkls
Iekštīkls (privātais tīkls) ir tīklu kopums kas ir vienas administratīvas institūcijas pakļautībā. Iekštīkls izmanto IP protokolus un tādūs IP balstītus rīkus kā tīmekļa pārlūkprogrammas un failu pārsūtīšanas programmas. ADministratīvā institūcija ierobežo īekštīkla izmantošanu tikai priekš authorizētiem lietotājiem. Visbiežāk, iekštīkls ir organizācijas lokālais tīkls (LAN). Lielākiem iekštīkliem parasti ir vismaz viens tīkla serveris, kas sniedz lietotājiem organizatorisku informāciju. Par iekštīklu var uzskatītu visu kas ir savienots aiz maršrutētāja lokālajā tīklā.
Ārtīkls
Arī ārtīkls ir tīkls kas ir vienas administratīvas institūcijas pakļautībā, taču sniedz ierobežotu savienojumu ar specifiskiem ārējiem tīkliem. Piemēram, organziācija var piedāvāt pieeju atsevišķām tās iekštīkla funkcijām saviem biznesa partneriem un klientiem. Savienojums ar ārtīklu bieži tiek ierīkots ar plaša apgabala tīklu (WAN), taču ne vienmēr.
Internettīkli
Internettīkli ir savienojums starp vairākiem datortīkliem izmantojot maršrutēšanas tehnoloģiju.
Internets
Internets ir lielākais piemērs internettīklam. Tā ir globāla sistēma ar savstarpēji savienotiem valdību, izglītības iestāžu, korporāciju, publiskiem un privātiem tīlkliem. Tas ir balstīts uz Interneta Protokolu Komplekta (Internet Protocol Suite) tehnoloģijām. Tas būtībā ir pēctecis ARPANET kas tika izstrādāts ASV aizsardzības departamenta vajadzībām. Internets ir arī komunikāciju pamats globālajam tīmeklim (World Wide Web).
Tā dalībnieki Internetā izmanto plašu spektru ar metodēm un vairākus simtus dokumentētu un arī standartizētu protokolu kas ir savietojami ar Interneta Protokolu Komplektu un adresācijas sistēmu ko administrē Interneta Numurpiešķires institūcijas (Internet Assigned Numbers Authority) un adrešu reģistri. Pakalpojumu piedāvātāji un lieli uzņēmumi apmainās ar informāciju, par to cik viegli vai grūti sasniegt viņu adreses, caur robež vaŗtejas protokolu (Border Gateway Protocol), tādējādi izveidojot globālu mezglojumu ar pārraižu ceļiem.
Tumšais tīkls
Tumšais tīkls pārklājas citiem tīkliem, visbiežāk Internetam, un ir pieejams vienīgi izmantojot specializētu programmatūru. Tumšais tīkls ir anonimizēts tīkls kurā savienojumi tiek izveidoti tikai starp viena līmeņa lietotājiem kas abpusēji to apstiprina, un šie savienojumi tiek izveidoti izmantojot nestandarta protokolus un pieslēgvietas.
Tumšais tīkls atšķiras no citiem vienādranga tīkliem ar to, ka apmaiņa ir anonīma(IP adreses netiek publiski apmainītas), līdz ar to lietotāji var apmainīties ar infromāciju nebaidoties no valsts institūciju vai korporāciju iejaukšanās.
Protokola veidi
Īstenojot datortīklu, var izmantot dažādus protokolu komplektus, daži no tiem:
Split horizon
Split horizon ir viens no mehānismiem distance-vector maršrutēšanas protokolos, kas paredzēts lai novērstu maršrutēšanas cilpas.
Piemēram, sekojošā tīklā no trīs maršrutētājiem. Maršrutētājs B zina maršrutu uz maršrutētāju C un paziņo to maršrutētājam A. A paziņo šo maršrutu atpakaļ B. Kamēr tīkla topoloģija nemainās B nelietos maršrutu caur A, jo tā metrika ir lielāka, kā tiešajam ceļam uz C.
Ja pazūd savienojums starp B un C, B sāk izmantot maršrutu caur A un sūta šim maršrutētājam C paredzētās paketes. A, savukārt, zina maršrutu uz C caur B un sūta paketes atpakaļ, tādējādi radot maršrutēšanas cilpu, uz laiku kamēr maršrutēšanas protokols konverģē un maršruts uz C tiek izņemts no visu maršrutētāju maršrutēšanas tabulām.
Split horizon mehānisms nosaka, ka maršrutētājs neziņo maršrutu atpakaļ pa to pašu interfeisu, pa kuru tas saņemts. Pielietojot split horizon minētajā piemērā, A neziņotu maršrutu uz C atpakaļ maršrutētājam B un maršrutēšanas cilpa būtu novērsta.
Protokoli, kas lieto split horizon
Split horizon mehānismu izmanto vairāki maršrutēšanas protokoli, piemēram:
Route poisoning
Dažās split horizon realizācijās maršruts nevis netiek ziņots atpakaļ, bet tiek ziņots kā nesasniedzams. Šo mehānismu sauc par route poisoning vai poisonin reverse. Piemēram, RIP, kura maksimālā metrikas vērtība ir 15 ziņo maršrutu ar metrikas vērtību 16.
Obas līcis
Obas līcis var būt:
Aahof
Aahof var būt šādu vietu vāciskais nosaukums:
Envoy
Envoy ir viens no diviem kravas un pasažieru prāmjiem, kas 2008. gadā kursēja maršrutā Rīga - Lībeka. No 2010. gada janvāra līdz maijam prāmis kursēja maršrutā Ventspils - Trāveminde
Armēnijas Taurs
Armēnijas Taurs, arī Austrumtaurs vai Dienvidaustrumu Taurs (tr), ir Taura kalnu austrumu daļa. Izvietojusies Armēnijas kalnienes dienvidu malā un stiepjas 600 km garumā no Džejhanas ielejas līdz Vanas ezeram. Augstākais kalns ir Nurhaks (3081 m vjl) grēdas rietumos. Armēnijas Taurs ietver sevī vairākas saposmotas kalnu grēdas: Nurhaka grēdu, Malatjas grēdu, Madenas grēdu, Gendžas grēdu un Bitlisas grēdu. Grēdu saposmo Tigras un Eifratas ielejas; to dziļums līdz 1500 m.
Veidots galvenokārt no izvirduma un nogulumiežiem, virsotnes lēzenas. Vara un hroma rūdu atradnes. Ziemeļu nogāzes pakājē stepes, dienvidu nogāzē — vasarzaļie meži, augstāk — kalnu stepes, alpīnās pļavas. Attīstīta aitkopība.
Monako Grand Prix
Monako Grand Prix (fr) ir ikgadēja Pirmās formulas Grand Prix izcīņa, kas notiek Monako.
Pirmā neoficiālā Monako Grand Prix izcīņa tika sarīkota 1929. gadā, kur, sākot ar 1950. gadu, tā pirmoreiz tika iekļauta arī F1 kalendārā. Turpmākos četrus gadus sacīkstes Monako nenotika, taču kopš 1955. gada Monako Grand Prix izcīņa Pirmās formulas kalendārā tiek rīkota regulāri. Visas sacīkstes ir notikušas slavenajā Monako trasē, kas pati par sevi galvenokārt ir izvietota Montekarlo apgabala ielās, kur trases daudzo līkumu un šauro ielu dēļ tajā ir gandrīz vai neiespējami veikt apdzīšanu. Šī iemesla dēļ Monako Grand Prix izcīņa tiek uzskatīta par vienu no visprestižākajām sacīkstēm autosporta pasaulē, kur līdzās ar Indianapolisas 500 jūdžu sacīskti (Indianapolis 500) un Lemānas 24 stundu sacīksti (24 Hours of Le Mans) tā veido neoficiālo Motoru sporta trīskāršo troni (Triple Crown of Motorsport).
Pagaidām sekmīgākais braucējs Monako Grand Prix izcīņās ir brazīliešu pilots Airtons Senna, kuram šeit ir izdevies uzvarēt veselas 6 reizes, to skaitā piecas reizes pēc kārtas (laika posmā no . līdz . gadam). Turpretim komandu konkurencē (F1 ietvaros) nospiedošs pārsvars pieder McLaren vienībai, kurai šeit ir izdevies uzvarēt veselas 15 reizes, pa septiņām uzvarām vairāk nekā tās tuvākajiem sekotājiem Ferrari komandai.
Pašreizējais un aizstāvošais Monako Grand Prix sacīkstes uzvarētājs ir britu pilots Luiss Hamiltons, kuram šeit izdevās uzvarēt. gadā. Savukārt komandu konkurencē pašreizējie un aizstāvošie uzvarētāji ir Mercedes vienība, kurai šeit ir izdevies triumfēt jau pēdējos četrus gadus pēc kārtas. Tiek paredzēts, ka 2017. gada Monako Grand Prix izcīņa norisināsies 28. maijā, kur līdz ar to tā kalpos par sezonas 6. posmu.
Alēna Prosta/ Airtona Sennas ēra (1984.-1993.)
Laika posmā starp 1984. un 1993. gadu Monako Grand Prix sacīkstēs uzvaras izdevās izcīnīt tikai diviem pilotiem — francūzim un vēlākajam četrkārtējam Pirmās formulas pasaules čempionam Alēnam Prostam (4 uzvaras) un brazīlietim — vēlākajam trīskārtējam Pirmās formulas pasaules čempionam — Airtonam Sennam (6 uzvaras), kur deviņas no kopējām desmit uzvarām abu braucēju starpā tika izcīnītas pārstāvot McLaren komandu. Vienīgo uzvaru šajā laika posmā ar citu komandu izdevās izcīnīt Airtonam Sennam, kuram 1987. gadā Monako ielās izdevās uzvarēt ar Lotus vienību.
Sīvā sāncensība, kas Formula 1 Pasaules čempionātos astoņdesmito gadu beigās un deviņdesmito gadu sākumā norisinājās starp Alēnu Prostu un Airtonu Sennu, bija manāma arī Monako Grand Prix sacīkšu lakā, kur astoņdesmito gadu vidusdaļā Monako ielās pārsvarā dominēja Alēns Prosts, iekams astoņdesmito gadu beigās un deviņdesmito gadu pirmajā pusē galvenokārt uzvarēja Airtons Senna. Alēnam Prostam savu pirmo uzvaru Monako ielās izdevās izcīnīt 1984. gadā, kad ļoti smagos lietus apstākļos sacīkste sākotnēji tika aizkavēta par 45 minūtēm un vēlāk arī priekšlaicīgi apturēta pēc nobrauktajiem 32 apļiem. Zīmīgi, ka šajā sacīkstē Airtonam Sennam savā debijas sezonā izdevās finišēt 2. vietā, tūlīt pat aiz Alēna Prosta, lai gan sākotnēji brazīlietis bija startējis no 13. vietas, kas tādējādi ļāva Sennam iegūt lielāku ievērību pilotu starpā un izcelt savu meistarību braucot nelabvēlīgos laika apstākļos.
Arī turpmākos divus gadus Monako Lielo balvu izdevās izcīnīt Alēnam Prostam, kur 1985. gadā pēc sīvas cīņas ar Ferrari komandas pilotu Mikēli Alboreto Prostam izdevās noturēt savu līderpozīciju un atkārtoti izcīnīt pirmo vietu prestižajās Monako ielu sacīkstēs. Turpretim 1986. gadā Prostam izdevās uzvarēt jau krietni vieglākos apstākļos, kur tuvākais sekotājs Keke Rosbergs no viņa atpalika 25 sekundes, līdz ar to ļaujot Alēnam Prostam tajā laikā kļūt par vienu no retajiem Pirmās formulas pilotiem, kam Monako ielās bija izdevies uzvarēt trīs reizes pēc kārtas.
1987. gada rīkotajā Monako Grand Prix sacīkstē savu pirmo no sešām uzvarām izdevās izcīnīt Airtonam Sennam, kas tajā sezonā vēl pārstāvēja Lotus vienību. Lai gan arī 1988. gadā Airtonam Sennam, braucot jau McLaren komandā un atrodoties stabilā vadībā, visticamāk būtu izdevies uzvarēt, viņam tas neizdevās, jo negaidīti tikai 12 apļus pirms finiša Senna avarēja un līdz ar to bija spiests izstāties, kas tādējādi ļāva Alēnam Prostam, kas tobrīd atradās otrajā pozīcijā, izcīnīt savu ceturto un pēdējo uzvaru Monako ielās. Tāpat 1988. gada Monako Lielās balvas izcīņa ir palikusi slavena ar to, ka kvalifikācijā Airtonam Sennam izdevās izcīnīt pole position jeb pirmo starta vietu, apsteidzot savu tuvāko sekotāju un komandas biedru Alēnu Prostu par gandrīz ap pusotru sekundi (1,427s).
Laika posmā no 1989. līdz 1993. gadam uzvaras Monako Lielās balvas sacīkstēs izcīnīja vienīgi Airtons Senna, kuram izdevās ne tikai kļūt par pirmo sacīkšu braucēju, kurš Monako ielās bija uzvarējis 5 reizes pēc kārtas, bet arī kļūt par vienīgo pilotu F1 vēsturē, kuram kopumā Monako trasē bija izdevies uzvarēt 6 reizes karjerā, tādējādi apsteidzot līdz tam sekmīgāko pilotu Monako ielās — Greiemu Hilu, kuram sešdesmitajos gados šeit kopumā bija izdevies uzvarēt veselas 5 reizes.
Viena no saspringtākajām sacīkstēm, kas tika aizvadīta Monako Grand Prix izcīņas ietvaros, norisinājās 1992. gadā, kad toreizējais čempionāta kopvērtējuma līderis Naidžels Mensels, kurš tajā sezonā jau bija paspējis uzvarēt visos iepriekšējos piecos posmos, kvalificējās pirmajā starta vietā un pārliecinoši noturēja sacīkstes vadību līdz 70 aplim, līdz viena no viņa formulas riepām tika caurdurta, kas līdz ar to prasīja no Williams pilota veikt par vienu lieku pitstopu vairāk un atgriezties vairāk kā 5 sekundes aiz Airtona Sennas. Tikai divu apļu laikā Menselam izdevās samazināt Sennas pārsvaru līdz mazāk kā 2 sekundēm, kur pēdējos sacīkstes apļos Williams pilotam izdevās pilnībā noķert priekšā braucošo Airtonu Sennu un uzsākt sīvu cīņu par uzvaru sacīkstē. Menselam neapšaubāmi bija ievērojami ātrāka formula nekā Sennam, ko apliecināja visas sacīkstes garumā uzstādītie apļa laiki, taču visi viņa mēģinājumi tikt garām Sennam beidzās neveiksmīgi, kas tādējādi ļāva brazīlietim izcīnīt vienu no viņa iespaidīgākajām uzvarām F1 karjerā.
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Eiropas autoceļš E11
Eiropas autoceļš E11 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Tas ved no Vjerzonas uz Monpeljē Francijā. Autoceļa kopējais garums ir 570 kilometri.
Kāna
Kāna (, izrunā: ) ir pilsēta Francijas ziemeļrietumos, Lejasnormandijā, Kalvadosas departamenta administratīvais centrs. Pilsēta atrodas aptuveni 14 km no Lamanša šauruma. 11. gadsimtā Viljama I Iekarotāja valdīšanas laikā Kāna bija Normandijas galvaspilsēta. Divas reizes, 1346. gadā un 1417. gadā, angļi iekaroja pilsētu un tā bija Anglijas pakļautībā līdz 1450. gadam. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā vācieši bija nocietinājušies Kānā pret Sabiedroto uzbrukumu D-dienā. Rezultātā aptuveni divas trešdaļas no pilsētas tika nopostītas.
Eiropas autoceļš E10
Eiropas autoceļš E10 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Tas ved no O Lofotu salās Norvēģijā uz Lūleo Zviedrijā. Tas ir otrs īsākais E ceļu tīkla A klases maršruts. Autoceļa kopgarums ir 880 kilometri, un tā posms Norvēģijā tiek saukts arī par Karaļa Ūlava V ceļu.
Obas līcis (Antarktīda)
Obas līcis ir Somova jūras piekrastes līcis Antarktīdā starp Luņņika ragu un Viljamsa ragu. Līča austrumu daļā ieplūst Lilija glečers un visu līča austrumu daļu aizņem šī glečera mēle. Rietumu daļā ieplūst vairāki nelieli glečeri (Astahova, Čugunova, Astapenko). Līča traversā ap 20 km no Luņņika raga atrodas Sputņika sala.
Līci 1958. gadā aprakstīja padomju antarktiskā ekspedīcija un nosauca ekspedīcijas kuģa «Oba» (Обь) vārdā.
Žans Batists Kolbērs
Žans Batists Kolbērs (Jean-Baptiste Colbert, 1619. gada 29. augusts, Reimsa — 1683. gada 6. septembris, Parīze) bija franču ekonomists un Francijas finanšu ministrs (1665—-1683) Luija XIV laikā.
Dzīvesgājums
Dzimis Reimsā apģērbu tirgotāja ģimenē. Sasniedzis 21 gadu vecumu, Kolbērs, pateicoties sava tēva sakariem politiskajās aprindās, kļuva par armijas inspektoru. Tas bija drošs pamats viņa tālākajai karjerai.
Ieņemot ministra amatu Kolbērs drīz vien ieguva autoritāti un plašu popularitāti galma aprindās kā spējīgs ekonomists un ministrs. Pateicoties Kolbēram Francija paglābās no tai draudoša bankrota, ko bija izraisījuši Luija XIV plašie tēriņi.
Vēsturiski Kolbēra ekonomiskā politika tiek apzīmēta kā kolbertisms. Dažreiz šo politiku raksturo arī kā dirižisma un merkantilisma apvienojumu, kura pamatā ir koloniālā tirdzniecība un valdības kontrolēta ražošana.
Kļuvis par finanšu ministru, Kolbērs ekonomiskās reformas aizsāka ar stingras, sistemātiskas plānošanas ieviešanu galvenajās saimniecības jomās — komercdarbībā, finansēs, nodokļu politikā u.c. Šos Kolbēra jaunievedumus pamatoti var uzskatīt par mūsdienu plānošanas teorijas un prakses pirmssākumiem. Taču Kolbērs ekonomisko reformu jomā gāja daudz tālāk. Viņš iedibināja arī valsts kasi, kuras viens no galvenajiem uzdevumiem bija pelnīt naudu to aizdodot, t.i. izsniedzot kredītus.
Komercdarbības jomā Kolbērs ieviesa valsts kontrolētas manufaktūras, tirdzniecības u.c. uzņēmumus, kuru darbību pakļāva paša izstrādātiem obligātiem noteikumiem. Viens no ievērojamākiem viņa pasākumiem ražošanas attīstībā bija gobelēna izgatavošanas pārņemšana no Briseles, nodibinot valsts gobelēna manufaktūru. Arī tirdzniecībā, galvenokārt koloniālajā, pēc viņa iniciatīvas tika nodibinātas vairākas kompānijas, kuras specializējās pēc reģionālā principa. Tā, atsevišķas tirdzniecības kompānijas veica operācijas Ziemeļeiropā, Vidusjūrā, Vidējos Austrumos, Indijā un citur.
Lai nodrošinātu regulārus kravu pārvadājumus pa jūru starp Franciju un citām zemēm, Kolbērs neatslābstošu uzmanību veltīja ostu attīstībai un kuģubūvei. Arī tas raksturoja Kolbēra merkantiliskos uzskatus, ka vajadzīgo produktu apjoms pasaulē ir ierobežots un valsts labklājība ir atkarīga no tā, cik lielā apjomā šos produktus iespējams importēt. Tai pat laikā tas bija pretrunā ar lauksaimniecības politiku valsts iekšienē - šī nozare faktiski tika atstāta novārtā. Toties tika izveidotas liela tirdzniecības un spēcīga karaflote, jo bez tām nebija iespējams konkurēt ar Anglijas, Nīderlandes un Spānijas jūras spēkiem. Ar fortiem un bastioniem tika nostiprinātas lielākās ostas — Bresta, Havra, Kalē, Denkerka, Tulona u.c.
Pateicoties lielā mērā tieši Kolbēra darbībai XVII gadsimts bija Francijas labklājības, varenības un starptautiskā prestiža augstākais punkts. Daudzus Kolbēra ekonomisko reformu elementus pārņēma arī citas valstis. Lai gan merkantilisma ideoloģija drīz vien izrādījās ekonomiskās politikas strupceļš, konkrētajā vēsturiskajā Francijas un pārējās Eiropas attīstības posmā tā nospēlēja izcilu lomu. Arī daudzi Kolbēra veikto reformu un jaunievedumu elementi, kā valsts sabalansētas attīstības plānošana, prognozēšana, nodokļu politika u.c., joprojām veiksmīgi funkcionē mūsdienās.
16. novembris
16. novembris ir gada 320. diena (321. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 45 dienas.
Vārda dienas
Banga, Glorija
Poltergeists
Poltergeists (no vācu valodas poltern, nozīmē "dārdēt" vai "taisīt troksni", un geist nozīmē "rēgs", "gars", vai "iemiesojums") nozīmē dēmonisku garu vai rēgu, kas pats spēj pārvietot un ietekmēt objektus, priekšmetus.
Hipotēzes
Vēsturiski ir tikušas izvirzītas vairākas hipotēzes, lai izskaidrotu parādību, ko sauc par poltergeistu.
To izraisa fiziski spēki
Daži zinātnieki un skeptiķi apgalvo, ka visas poltergeistu darbības, kuras viņi nevar raksturot kā krāpšanu, ir fiziski izskaidrojamas, piemēram, statiskā elektrība, elektromagnētiskais lauks, ultraskaņa un infraskaņa un / vai jonizēts gaiss. Dažos gadījumos, piemēram, Rosenheimu poltergeista gadījumā, fiziķis F. Kargers no Maksa Planka institūta plazmas fizikā un G. Ziča no Tehniskās Universitātes Minhenē nekonstatēja nevienu no šīm ietekmēm un parapsiholoģijas atbalstītāji apgalvoja, ka pierādījumi par krāpšanu netika atrasti pat pēc ilgstošas izmeklēšanas ar policijas papildspēkiem un CID, kriminologs Herberts Šefers atsaucas uz anonīma detektīva novērojumu, ka kāds aģents nogrūdis lampu, domādams, ka neviens to neredz. Vienalga, vai tā ir taisnība vai nē, policisti parakstīja ziņojumus, ka ir redzējuši šo parādību. Pārējos lietas aspektus ir grūti izskaidrot: Laika servisam tika zvanīts simtiem reižu no neiespējamas frekvences ar mehāniskās ciparripas telefonu no 1967. gada. Pašvaldība atvienoja ofisu no galvenās strāvas padeves un pievienoja to ģeneratoram cerībā, ka tas stabilizēs strāvas plūsmu. Zita un Kargers apgalvoja, ka strāvas uzplūdi un sprieguma svārstības joprojām nebeidzās un notika pilnīgi bez nekāda iemesla. Poltergeisti izskatās ļoti līdzīgi gariem. Tiem ir caurspīdīgs ķermenis un nav acu. Citi domā, ka poltergeista pamatā varētu būt ikdienišķi fenomeni, piemēram neparastas gaisa svārstības un vibrācijas, tādas kā akustikas celšanās, vai satricinājumi, ko rada pazemes straumes.
Džons Hučisons apgalvojis, ka viņš ir radījis poltergeista efektu laboratorijā. Tāpat nav nekā vērts zinātnieka Dāvida Turnera apgalvojums, ka poltergeists un lodveida zibens ir savā starpā saistītas parādības. Daži zinātnieki ir aizgājuši tik tālu, ka dēvē tos par pseidofiziskām parādībām un apgalvo, ka neskatoties uz dažiem apstākļiem, tie tiek izsaukti pateicoties neskaidriem fiziskiem efektiem. Parapsihologi Viljams G. Rolss un Dīns Radins, fiziķis Hals Puthofs un radiotehnikas vadītājs Dūka Universitātē, kas specializējies elektromagnētiskā lauka parādībās, apgalvo, ka poltergeists [objektu kustība kā minimums] varētu tikt izsaukta pateicoties anomālijām nulles punkta laukā, tas ir aprakstīts iepriekšrakstītajā un Rollsa grāmatā "Unleashed" un no tās ir veidotas atsauksmes Dīna Radina grāmatas "Entangled Minds" nodaļā. Galvenā teorija ir, ka poltergeista kustības ir baisas, no Kazimira efekta izrietošas, sekas, kas var radīt spiedienu uz priekšmetiem. Tādēļ, ir iespējams, ka anomālijas šajā laukā varēja pārvietot priekšmetus. Šī teorija ir tikusi pieminēta arī zinātnieces Marijas D. grāmatā par paranormālajām parādībām.
Teorija nav pabeigta, tāpēc ka tā ir par objektu kustību, nevis par dīvainām balsīm, šķietamām personām un dīvainiem elektriskiem efektiem, kas reizēm parādās.
Lilija glečers
Lilija glečers ir viens no lielākajiem Viktorijas Zemes ziemeļdaļas šļūdoņiem. Glečers ir ap 180 km garš un no 15 līdz 20 km plats. Lilija glečers sākas Viktorijas kalnos no Loida leduskrituma un plūst galvenokārt ziemeļrietumu virzienā. Glečera austrumu pusē paceļas Konkordas un ANARE kalnu grēdas, rietumos — Bauersa kalni. Lilija glečers uzņem vairāku citu glečeru ledus masas, lielākie no kuriem ir Eba, Grīnvela un Bleka glečeri. Ietek Obas līcī, veidojot izteiksmīgu ledus mēli.
Glečera mēli atklāja Roberta Skota ekspedīcija (1919-1913) un nosauca kuģa Terra Nova biologa Dinisa Lilija (Dennis G. Lillie) vārdā. Nosaukums vēlāk tika attiecināts uz visu ledāju, kas tika izpētīts 20. gadsimta 1940.-1960. gados.
Eiropas autoceļš E12
Eiropas autoceļš E12 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Tas sākās Mūirānā Norvēģijā, ved cauri Zviedrijai, un beidzās Helsinkos Somijā. Autoceļa kopējais garums ir aptuveni 910 kilometri.
Londonas olimpiskās spēles
Londonas olimpiskās spēles var būt:
Jānis Bērziņš (biatlonists)
Jānis Bērziņš (dzimis Cēsīs) ir latviešu biatlonists. Biatlonā sācis trenēties 10 gadu vecumā. Kopš 2004.-2005. gada sezonas piedalās Pasaules kausa posmos, pirmajā sezonā kopvērtējumā izcīnīja 85. vietu. 2005.-2006. gada sezonā viņš palika 81., bet 2006.-2007. gada sezonā - 70. vietā. Bija Latvijas izlases rezervists 2002. gada Olimpiskajās spēlēs, piedalījās 2006. gada Olimpiskajās spēlēs Turīnā, bet veselības problēmu dēļ neizturēja konkurenci un neiekļuva Latvijas izlasē startam 2010. gada Olimpiskajās spēlēs. J. Bērziņa karjeras labākais sasniegums ir 24. vieta, ko viņš izcīnīja 2007. gada Pasaules čempionātā 20 km distancē.
Izglītību ieguvis biznesa augstskolā "Turība". Viņa tēvs, arī Jānis Bērziņš ir Latvijas Biatlona federācijas prezidents.
Indiāna
Indiāna robežojas ar Ilinoisas, Kentuki, Mičiganas un Ohaio štatiem, kā arī ar vienu no Lielajiem ezeriem — Mičiganu. Lielākās Indiānas štata pilsētas ir Indianapolisa, Fortveina, Evansvila, Sautbenda, Hamonda un Blūmingtona.
Indiānas štatā notiek slavenās autosporta sacīkstes Indianapolis 500. No 2000. līdz 2007. gadam Indianapolisas trasē notika ASV Grand Prix izcīņa Formula 1 sacensībās. Indiānā populārs sporta veids ir arī basketbols. Indianapolisas Indiana Pacers ir viens no Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubiem kopš līgas dibināšanas. Indianapolisā bāzējās arī Nacionālās futbola līgas (NFL) klubs Indianapolisas "Colts".
Sintēstatiusa
Sintēstatiusa (nl), arī Statija vai Senteisteisa, ir Nīderlandes Antiļām piederoša sala Mazajās Antiļu salās uz ziemeļrietumiem no Sentkitsas. Nosaukta katoļu svētā Eistahija vārdā.
Salu 1493. gadā atklāja Kristofors Kolumbs un turpmāko 150 gadu laikā pretenzijas uz to izteica daudzas valstis. 1636. gadā to sāka kolonizēt holandieši un 1678. gadā tā kopā ar Sintmārtenu un Sabu nokļuva Nīderlandiešu Austrumindijas kompānijas pārvaldē. 18. gadsimtā sala bija ievērojams reģiona tirdzniecības centrs un salā dzīvoja līdz pat 20 000 iedzīvotāju.
Sintēstatiusas tirdzniecībai bija liela loma dumpīgo Ziemeļamerikas 13 koloniju apgādē ar ieročiem to neatkarības cīņu laikā, kas kļuva par iemeslu ceturtajam angļu-holandiešu karam. 1781. gadā briti salu iekaroja, bet holandieši kontroli pār salu atguva tikai 1784. gadā.
Mermaid II
Mermaid II ir viens no diviem kravas un pasažieru prāmjiem, kas 2008. gadā kursēja maršrutā Rīga - Lībeka. Ar 2009. gada otro pusi prāmis tika aizvietots ar prāmi Kaunas, bet 2010. gadā prāmis nonāca Vidusjūrā.
Saspraude
Saspraude var būt:
Aidaho
Iedzīvotāji
Lielākās iedzīvotāju grupas pēc izcelsmes (etniskās grupas) ir vācieši (17,5%), angļi (16,4%), īri (9,3%), amerikāņi (7,8%), kuri identificē ASV kā savas un senču izcelsmes vietu, skoti (3,2%).
Štatā visplašāk tiek lietota angļu valoda, lielākā lingvistiskā minoritāte ir spāņu valodas lietotāji.
Aidaho administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Boisisitija (205,7 tūkstoši iedzīvotāju). Nākamās lielākās pilsētas ir Nampa (81,6 tūkstoši), Meridiana (75,1 tūkstotis), Aidahofolsa (56,8 tūkstoši) un Pokatelo (54,3 tūkstoši).
Ģeogrāfija
Aidaho atrodas plašas teritorijas ar neskartu dabu, tajā atrodas arī daļa Klinšu kalnu. Štatā atrodas daļa Elles kanjona, ASV dziļākās aizas, un Šošonu ūdenskritums. Nozīmīgākā upe ir Sneika, citas nozīmīgas upes ir Klarkforka, Pandoreja, Spokena, Salmona, Boise, Pajeta, Klīrvotera. Sneikas zemienē izvietotas nozīmīgas Aidaho pilsētas: Boisisitija, Meridiāna, Nampa, Koldvela, Tvinfolsa, Aidahofolsa, Pokatello.
Aidaho šķērso divas laika joslas.
Administratīvais iedalījums
Aidaho štats administratīvi tiek iedalīts 44 apgabalos, no kuriem lielākais pēc iedzīvotāju skaita ir Eidas apgabals (Ada County). Tajā atrodas trīs lielākās štata pilsētas (Boisisitija, Nampa un Meridiana).
Papīra saspraude
Papīra saspraude ir spīļveida kancelejas priekšmets, kas ir domāta vairāku papīra lapu saspraušanai kopā. Tā ir veidota no noteiktā veidā salocīta tērauda stieples gabala. Pirmās papīra saspraudes tika izgatavotas 19. gadsimta beigās.
Arcjoms Vasjkovs
2008. gadā Arcjoms Vasjkovs spēlēja SK Blāzma, bet 2009. gada sezonu viņš aizvadīja Grodņas "Nioman" un Baku "Olimpik-Shuvalan" rindās, savukārt 2010. gadā atgriezās SK Blāzma.
Aivars Brīze
Aivars Brīze (dzimis Rīgā, miris  Gdiņā, Polijā) bija latviešu rokmūziķis.
Biogrāfija
Divarpus gadu vecumā palicis bez vecākiem, audzis Talsu rajona Strazdes bērnunamā Kāķīšos. No turienes aizsūtīts uz Saldus rajona Rubas internātskolu, pamatskolā gājis Alūksnes rajona Liepnā. Pēc tam dzīvojis Rīgā, gājis Rīgas 3. mūzikas internātskolā. Pēc tās beigšanas mācījies Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumā. Dziedājis Salacgrīvas kolhoza "Brīvais vilnis" estrādes ansamblī "Barometrs". Liepājā ieprecējies un dzīvojis no 1983. līdz 1997. gadam. Mācījies spēlēt trombonu Liepājas Mūzikas vidusskolā.
1980. gadu vidū dziedājis grupā "Neptūns". 1986. gadā, kad pēc Ērika Ķiģeļa nāves par grupas "Līvi" vadītāju kļuvis Ainars Virga, par jaunā sastāva solistu kļuva A. Brīze. Viņš dziedāja daudzus no "Līvu" lielākajiem hitiem, piemēram, "Dzelzsgriezējs", "Metāla sirds", "Kādā brīnišķā dienā", "Bize". A. Brīze darbojās grupā līdz 1997. gadam, kad personisku nesaskaņu dēļ grupu pameta. Lai gan ar grupu kopīgā turnejā vēl apvienojās 2003. gadā.
Vēlāk dziedājis arī grupā "Leģions". 2010. gadā kopā ar Andru Strausu piedalījās televīzijas šovā "Dziedi ar zvaigzni". A. Brīzes dzīvesbiedrene bija Elita Veidemane, ar kuru ir ierakstījis dziesmas "Nesaki nevienam", "Apsoli vēlreiz neko".
A. Brīze miris slimnīcā Polijas pilsētā Gdiņā no plaušu karsoņa.
Kanzasa
Kanzasa ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Vidējo rietumu reģionā. Kanzasas galvaspilsēta ir Topīka.
Korķskābe
Korķskābe (suberīnskābe, oktāndiskābe, 1,6-heksāndikarbonskābe, HOOC–(CH2)6–COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Korķskābes sāļus un esterus sauc par suberātiem ( - korķis). Korķskābe ir kristāliska viela (bezkrāsaini adatveida kristāli), kas pavisam nedaudz šķīst ūdenī.
Iegūšana
Var iegūt no korķa ozola mizas (korķa), apstrādājot to ar slāpekļskābi (no tā cēlies korķskābes nosaukums). Sintētiski var iegūt no glutārskābes monoestera kālija sāls, tā šķīdumu elektrolizējot.
Artjomovska (Sverdlovskas apgabals)
Artjomovska ir pilsēta Krievijas Sverdlovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienviddaļā Bobrovkas upītes krastos Vidusurālu austrumu priekškalnēs. Ievērojams mašīnbūves centrs, transporta mezgls.
Vēsture
1665. gadā kazaks Jegorša Koževins Bobrovkas upītes krastā saņēma zemes īpašumu, kur izveidojušos ciemu sāka saukt par Jegoršinu (Егоршино). 1871. gadā, padziļinot viena no ciema iedzīvotāju akām, tika atklāta akmeņogļu iegula, ko jau nākamajā gadā sāka rūpnieciski izstrādāt. 1914.—1916. gadā Jegoršina tika savienota ar dzelzceļu ar pārējiem Urāla rūpniecības centriem. 1921. gadā Bobrovkas ogļraktuves tika pārdēvētas par godu revolucionāram Fjodoram Sergejevam (segvārds «Artjoms»), vienlaikus pārdēvējot arī strādnieku ciematu pie raktuvēm. 1924. gadā Jegoršina kļūst par rajona centru. 1925. gadā Artjomovskas ciemats tiek apvienota ar apkārtējiem strādnieku ciematiem uz turieni pārcelts rajona centrs, bet 1935. gadā Jegoršinas ciemu iekļauj Artjomovskā. 2. pasaules kara laikā uz Artjomovsku tika evakuēta Skopinas mehāniskā rūpnīca; sākās intensīva kara materiālu rūpnīcu būvniecība.
Pimelīnskābe
Pimelīnskābe (heptāndiskābe, 1,5-pentāndikarbonskābe, HOOC–(CH2)5–COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Pimelīnskābes sāļus un esterus sauc par pimelinātiem ( - tauki). Pimelīnskābe ir balta, kristāliska viela, kas nedaudz šķīst ūdenī.
Ilinoisa
Ilinoisa ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas vidējo rietumu reģionā. Ilinoisas galvaspilsēta ir Springfīlda.
Pimelīnskābe
Atrašanās dabā
Organismā pimelīnskābes atvasinājumi veidojas no aminoskābes lizīna. Pimelīnskābe atrodama zālēdāju dzīvnieku urīnā.
Iegūšana
Var iegūt no cikloheksanona vai salicilskābes, reducējot salicilskābi līdz tetrahidrosalicilskābei, kuras ketoforma (β-karbonskābe) hidratējoties dod pimelīnskābi (notiek sešlocekļu cikla atvēršanās). Iegūst arī, oksidējot rīcineļļu, vai no pentametilēnhlorīda caur tā dinitrilu.