cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Literatūra
Daiļliteratūras veidi
Proza ir rakstīta nesaistītā valodā, tās raksturīgas iezīmes ir sižetiskums, mazāka tēlainība nekā dzejai (tomēr bieži vien, it īpaši 20. gadsimtā, proza var būt arī nesižetiska vai ļoti tēlaina). Tradicionālie prozas pamatžanri ir romāns, stāsts, novele, literārā pasaka, eseja, miniatūra, tēlojums, humoreska. Taču 20. un 21. gadsimta literatūrā vērojama prozas žanru robežu izplūšana un žanru hibridizācija. Piemēram, 20. gadsimta pirmās puses avangarda literatūras virzieni apzināti, lai paustu noliedzošu attieksmi pret tradicionālo literatūru un paplašinātu mākslinieciskās izteiksmes iespējas, radīja literatūru, kas neiekļaujas tradicionālo literatūras žanru sistēmā. 20. gadsimta otrajā pusē literatūras žanru sistēmu turpināja destabilizēt postmodernisma literatūra.
Hidrīdi
Kovalentie hidrīdi
Kā jonu, tā kovalentie hidrīdi hidrolizējoties izdala ūdeņradi - tā ir oksidēšanās-reducēšanās reakcija, kurā no hidrīda negatīvi polarizētā ūdeņraža atoma un ūdens pozitīvā ūdeņraža atoma veidojas neitrāls ūdeņradis. Šāda hidrolīze ir pilnīgi neapgriezeniska.
Kovalentie (skābie) un jonu (bāziskie) hidrīdi var reaģēt savā starpā:
Literatūra
Daiļliteratūras veidi
Dramaturģijas darbi (lugas) pamatā ir rakstīti sarunu formā un paredzēti iestudēšanai teātrī. Dramaturģijas pamatžanri ir traģēdija, drāma, traģikomēdija, komēdija.
Liroepika apvieno dzejas un prozas (dažreiz arī dramaturģijas) iezīmes: tā rakstīta saistītā valodā un ir vēstījoša un sižetiska. Liroepikas pamatžanri ir eposs, poēma, balāde, sāga, fabula.
Hidrīdi
Kovalentie hidrīdi
Pats par sevi saprotams, ka šāda tipa reakcijas var norisināties tikai bezūdens vidē (piemēram, ēterī). Šajā gadījumā litija hidrīds atdod kompleksam savu negatīvo ūdeņraža atomu (to sauc par hidrīda jonu), tādējādi tas ir elektronu pāra donors. Turpretī borūdeņradim ir akceptora loma.
Gurovo Ilavecke
Gurovo Ilavecke ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz rietumiem no Bartošices pie Krievijas (Kaļiņingradas apgabala) robežas. Līdz 1945. gadam Landsberga Austrumprūsijā Vācijas (Austrumprūsijas) sastāvā.
Hidrīdi
Kovalentie hidrīdi
Alumīnija hidrīds AlH3 ir uzskatāms par sava veida amfotēru savienojumu - tas var būt gan elektronu pāra donors, gan akceptors atkarībā no otra reaģējošā hidrīda:
Gurovo Ilavecke
Pēc 2. pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Landsberga iekļāvās Polijā, bet vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti.
Hidrīdi
Kovalentie hidrīdi
Alumohidrīdus, borhidrīdus un (retāk) vienkāršos jonu hidrīdus plaši lieto organiskajās sintēzēs kā spēcīgus reducētājus (hidrīda jons ir viens no visspēcīgākajiem reducētājiem). Kalcija hidrīdu CaH2 lieto vielu žāvēšanai, lai atdalītu pēdējās mitruma paliekas.
Literatūra
Literatūrzinātne
Literatūrzinātne pēta daiļliteratūru dažādos aspektos. Latviešu tradīcijā, balstoties uz vācu tradīciju, literatūrzinātnei ir trīs savstarpēji cieši saistītas apakšnozares:
Hidrīdi
Metāliskie hidrīdi
Ar pārejas metāliem (d un f elementiem) ūdeņradis veido metāliem līdzīgas tumšas, strāvu vadošas vielas, kurām bieži vien nav noteikta sastāva (stehiometrijas). Nestehiometriskie metāliskie hidrīdi uzskatāmi par sava veida cietajiem šķīdumiem. Dažiem metāliem (piemēram, titānam, lantānam un citiem trešās, ceturtās un piektās grupas d elementiem) raksturīga enerģijas izdalīšanās, absorbējot ūdeņradi. Sevišķi daudz ūdeņraža spēj absorbēt pallādijs. Šādus hidrīdus sintezē tieši.
Literatūra
Literatūrzinātne
Šāds literatūrzinātnes modelis izveidojās Vācijā 19. gadsimtā un ir nostiprinājies ne tikai Latvijā, bet arī Krievijā un vairākās citās Austrumeiropas valstīs.
Hidrīdi
Metāliskie hidrīdi
Metāliskos hidrīdus lieto tīru pulverveida metālu iegūšanai, hidrogenēšanas reakcijās, metālu savienojumu iegūšanai. Niķeļa sakausējumu ar lantānu vai litiju hidrīdus izmanto niķeļa-metālhidrīda akumulatoru ražošanai. Pallādija hidrīdu lieto aukstās kodolsintēzes eksperimentos.
2000. gada laikapstākļi Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''2000. gada laikapstākļi Latvijā.'''
Laikapstākļu statistika Rīgā
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums, maksimums (°C) un mēneša vidējā temperatūra, kā arī tās novirze no ilggadējās novērojumu normas. Mēneša nokrišņu summa (mm), nokrišņu summa pa dekādēm un vienas diennakts nokrišņu maksimums.
Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Gaisa temperatūras fakti Rīgā
Dienas zemākā gaisa temperatūra un nakts augstākā gaisa temperatūra Rīgā. Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Zemākā gaisa temperatūra dienā:
Augstākā gaisa temperatūra naktī:
Apaļlapu rasene
Morfoloģija
Apaļlapu rasenes lapas sakārtotas rozetē, izpletušās un piekļāvušās pie zemes, ar 1―7 cm garu kātu. Pielapes pavedienveida, līdz pusei saaugušas ar lapas kātu. Lapas plātne gandrīz apaļa, apmēram 1—1,5 cm diametrā. Lapas plātnes virspusē sarkanīgi dziedzermatiņi, kuru pamats ļoti jutīgs pret kairinājumiem. Lapu apakšpuse zaļa, kaila. No rozetes centra izaug 1 vai 2 ziedneši, ar 3—15 sīkiem, baltiem ziediem, kas sakopoti rituļveida ziedkopā. Ziedam piecas baltas ziedlapas un 5 zaļas kauslapas. Zied no jūlija līdz augustam. Auglis olveida pogaļa.
Barības vielu uzņemšana
Augs barojas ar kukaiņiem, kurus piesaista tā košā krāsa un rasai līdzīgie lipīgā sekrēta pilieni. Šādas auga barošanās īpatnības saistītas ar biotopiem, kurus tas apdzīvo. Visbiežāk tajos ir maz minerālvielu vai arī augsne ir tik skāba, ka barības vielu pieejamība ir samazināta. Ar enzīmu palīdzību rasene izšķīdina kukaiņus, kas pielipuši tās lapām, un izdala no tiem amonjaku. Tādā veidā tiek iegūts slāpeklis, ko citi augi uzņem no augsnes.
Izplatība
Apaļlapu rasenes izplatības areāls ir cirkumboreāls. Tā plaši sastopama Ziemeļamerikā un Eirāzijā. Ziemeļamerikā tā bieži sastopama Lielo ezeru reģionā, nevienmērīgi izplatīta Kanādas dienvidu reģionos, Dienvidaļaskā un Klusā okeāna piekrastē, kā arī Grenlandes dienvidos. Apaļlapu rasene plaši izplatīta Ziemeļeiropā, Britu salās, Centrāleiropā. Retāk sastopama Islandē, Spānijas un Portugāles ziemeļos un Balkānu reģionā. Āzijā bieži sastopama Urālu kalnu apkārtnē. Sastopama arī visā Japānā, Korejā, Kamčatkā. Populācijas sastopamas arī Jaungvinejas salā.
Biotopi
Gan atsevišķi eksemplāri, gan lielākas audzes sastopamas pārejas un sūnu purvos, dūksnainos ezeru krastos, mitros priežu mežos. Raksturīga suga vairākās atklātu sūnu purvu un minerālvielām bagātu pārejas purvu augu sabiedrībās. Biežāk sastopama atklātās saulainās vai daļēji saulainās vietās. Purvu nosusināšana kūdras ieguvei iznīcina raseņu dzīves vietas.
Medicīniskās īpašības
Raseņu laksti satur naftohinona atvasinājumus — drozeronu un plumbagīnu, bez tam vēl C vitamīnu, organiskās skābes, antociānu, miecvielas, proteolītiskus fermentus, kā arī kālija un kalcija sāļus. Saskaņā ar D.H. Paper, et al., Apaļlapu rasenes augu ekstrakti ir iedarbīgi pretiekaisuma un pretsāpju līdzekļi. Tas ir tādu flavonoīdu kā hiperozīds, kvercetīns un izokvercetīns klātbūtnes rezultāts. Uzskata, ka flavonoīdi ietekmē M3 muskarīna receptorus gludajā muskulatūrā, nodrošinot pretsāpju iedarbību. Apaļlapu rasenes ekstrakti uzrādījuši arī antiangioģenētisku iedarbību ― tie pretdarbojas jaunu asinsvadu veidošanai.
Rasenes preparātus nedrīkst lietot lielās devās, jo drogās esošais plumbagīns var izraisīt krampjus un pat paralīzi.
2. februāris
2. februāris ir gada 33. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 332 dienas (333 garajā gadā).
Vārda dienas
Spīdola, Sonora
Košalina
Košalina ir pilsēta Polijas ziemeļos Rietumpomožes vojevodistē 2 kilometrus no Baltijas jūras.
Vācu fiziķa Rūdolfa Klauziusa (Rudolf Clausius, 1822 - 1888), kā arī futbolistu Miroslava Tšecjaka (Mirosław Trzeciak, 1968 - ), Sebastjana Milas (Sebastian Mila, 1982 - ) un mūziķes Kasjas Cerekvickas (Kasia Cerekwicka, 1980 - ) dzimtā pilsēta.
Svens Miksers
Svens Miksers (, dzimis ) ir igauņu politiķis, Sociāldemokrātiskās partijas līderis (2010—2015) un šībrīža Igaunijas ārlietu ministrs Jiri Ratasa valdībā.
Dzīvesgājums
Dzimis Tartu. No 1992. līdz 1996. gadam studējis Tartu universitātē Angļu valodas un literatūras fakultātē. Pēc tam līdz 1999. gadam strādājis turpat par asistentu Ģermāņu un romāņu filoloģijas katedrā.
No 1998. līdz 1999. gadam Centra partijas sekretārs. No minētās partijas 1999. gadā pirmo reizi ievēlēts Igaunijas parlamentā. No 2002. līdz 2003. gadam — Igaunijas aizsardzības ministrs. Atkārtoti ievēlēts Igaunijas parlamentā 2003. un 2007. gadā. 2010. gada 16. oktobrī ievēlēts par Sociāldemokrātiskās partijas vadītāju.
2011. gadā Svens Miksers tika ievēlēts Igaunijas parlamentā un 2014. gada martā atkārtoti apstiprināts Igaunijas aizsardzības ministra amatā.
Serebro
2007. gada Eirovīzija
2007. gada martā grupa tika izvirzīta par Krievijas pārstāvi 2007. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, to noteica Krievijas nacionālā TV žūrija. Tolaik grupa Serebro bija nevienam nezināms trio, kas spēja Eirovīzijas atlasē uzvarēt vairākus spēcīgus konkurentus. Pateicoties 2006. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Dima Bilana izcīnītajai 2. vietai, Serebro nevajadzēja startēt pusfinālā.
Serebro uzstājās starptautiskā konkursa finālā ar kopējo 15. kārtas numuru. Grupa saņēma 12 punktus no Armēnijas, Igaunijas un Baltkrievijas, 10 punktus no Ukrainas un Izraēlas. Konkursa uzvarētājvalsts Serbija grupai piešķīra 7 punktus. Serebro ar izcīnītajiem 207 punktiem ierindojās 3. vietā. Vienīgā uzstāšanās Helsinkos kļuva par grupas pirmo oficiālo koncertuzstāšanos.
Dzelzceļa līnija Jelgava—Meitene
Jelgava—Meitene ir 33 kilometrus gara dzelzceļa līnija no Jelgavas līdz Lietuvas robežai (no Meitenes stacijas līdz robežai ir 5 km). Līnija pie Tukuma virziena līnijas tilta Jelgavā (Šauļu rampa) atdalās no dzelzceļa līnijas Jelgava—Liepāja, tālāk iet caur Jelgavas novada Platones, Lielplatones un Elejas pagastiem un turpinās Lietuvā Šauļu virzienā. Mūsdienās līnijā pastāv tikai mazintensīva kravas satiksme. Līnijas nozīmība varētu pieaugt, attīstoties Rail Baltica projektam. Kopš 2018. gada 29. septembra līnijā kursē pasažieru vilciens Rīga—Kijiva. Vilciens kursēja reizi nedēļā, Latvijas teritorijā pieturot tikai Rīgā un Jelgavā. Kopš 2019. gada 31. janvāra Kijivas vilciens kursē vienu reizi 4 dienās. No 2019. gada vasaras beigām bija plānots starptautiskā vilciena maršrutu pagarināt līdz Tallinai, kas netika izdarīts. Sakarā ar ārkārtas situācijas izsludināšanu koronavīrusa pandēmijas dēļ no 2020. gada 17. marta līdz turpmākam paziņojumam Rīgas—Kijivas starptautiskā maršruta pasažieru vilcieni atcelti.
Vēsture
Pirmā pasaules kara laikā no Jelgavas Šauļu virzienā pa lielceļa malu tika uzbūvēts zirgu vilkmes šaursliežu dzelzceļš. Krievijas armija 10 dienās (no 1915. gada 9. jūnija līdz 19. jūnijam) paspēja uzbūvēt sliedes no Mītavas (Jelgavas) līdz Gurkiem (netālu no Jonišķiem). Vēlāk vācu armija šaursliežu dzelzceļu izmantoja kā pievedceļu normālplatuma dzelzceļa būvei. Normālplatuma (1435 mm) dzelzceļš no Jelgavas līdz Šauļiem tika pabeigts un tika izmantots vācu karaspēka apgādei. Pēc kara līnijā pastāvēja satiksme ar Vakareiropas pilsētām — Kēnigsbergu, Berlīni u.c. Padomju laikā šajā līnijā kursēja starptautiskie vilcieni uz Viļņu, Novorosijsku, Ļvivu, Simferopoli, Gomeļu, Kijivu u.c., kā arī vilciens "Čaika" (Tallina—Rīga—Minska). Kursēja arī vietējais vilciens Rīga—Jelgava—Meitene. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas starptautiskās satiksmes intensitāte samazinājās (lai arī tika atjaunota satiksme maršrutā Šeštoka—Varšava, tas cieta lielus zaudējumus ) un pēdējais pasažieru vilciens Rīga—Viļņa—Truskaveca tika atcelts 2008. gadā. 2014. gadā izskatīta iespēja atjaunot pasažieru vilcienu maršrutu Rīga—Šauļi, taču šāds vilciens netika norīkots.
Stacijas un pieturas punkti
Neskaitot galastacijas Jelgavu un Meiteni, mūsdienās līnijā nav citu staciju, tikai pieci neizmantoti (iekonservēti) pieturas punkti.
Ances pagasts
Ances pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos. Robežojas ar sava novada Tārgales, Popes un Puzes pagastiem, bet austrumos tam ir robeža ar Talsu novada Kolkas un Dundagas pagastiem.
Reljefa formas
Bānitskalni, Briežkalns, Dambkalns, Dižpurkangars, Kārškalns, Ķirškalns, Liepkangars, Riekstkalns, Sīpolkalns, Šķībais kalns, Trumpkalns, Veramkalns, Zigatu pilskalns.
Upes
Asiķvalks, Avotgrāvis, Ābramgrāvis, Bērzvalks, Brandgrāvis, Čikste, Dižgrāvis, Drollupe, Dzērves valks, Grūžvalks, Irbe, Īvanvalks, Kalējvalks, Kārklvalks, Ķikans, Lāžvalks, Lonaste, Lūžupe, Mālvalks, Mīzalvalks, Nabagvalks, Ostupe, Pāce, Raķupe, Rinda, Rindsupe, Rūšupe, Sātikvalks, Stende, Teļvalks, Trumpe, Vecbelzējvalks, Vedalvalks.
Ūdenstilpes
Bēržezers, Bočezers, Bogajaņijāra, Ciņu ūdenskrātuve, Dambju ezers, Dangataga, Dūmezers, Garais ezers, Kalpezers, Lukņezers, Makšķerezers, Puterezers, Skarbezers, Stulbezers, Zigatezers.
Purvi
Anšķenpurvs, Arumpurvs, Bālmaņu purvs, Bānitspors, Bolderpurvs, Bukdangas, Dampurs, Dižais purvs, Dižpuri, Dižpurs, Dižvalki, Duņņu purvs, Jankevicu purvs, Jāņpurvs, Kalnmalpurvs, Kamparposums, Kaucerpurvs, Kaustpurvi, Kāpu purvs, Kriķpurvs, Laipaspurvs, Langstes, Lemešpurvs, Liekne, Lielās Platelspļavas, Līcnieku purvs, Luknas purvs, Lūžpurs, Mazpurs, Mālriņķis, Pakalstes, Pāces purvs, Plikpurvs, Preinvadpurvs, Puteru purvs, Putnviga, Rindzikas, Skaidceļpurvs, Skarbas purvs, Straganu purvs, Stulbezerpurvs, Suņcirtes, Vecbelzēju purvs, Vilkvalkpurs, Zvanu purvs, Zveņģpurvs, Žīddegums.
Dabas liegumi
Ances purvi un meži, Ovīši, Raķupes ieleja
Vēsture
Līdz 19. gadsimta sākumam ietilpa Piltenes apgabalā. Ances pagasts izveidots Ventspils apriņķī 1925. gadā, izdalot to no Popes pagasta. 1935. gadā tā platība bija 374,9 km² un tajā dzīvoja 3302 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ances, Lielirbes, Lonastes un Rindas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ances ciems ietilpis Dundagas (1949-1956), Ventspils (1956-1962), Talsu (1962-1967) un atkal Ventspils (1967-2009) rajonos. Ances ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Rindas ciemu, 1954. gadā - likvidētos Lonastes un Lielirbes (daļu) ciemus. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ances pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ance (pagasta centrs), Irbene, Jorniņi, Kārļmuiža, Lonaste, Ostupciems, Rinda, Silciems, Virpe.
Queen + Paul Rodgers
Queen + Paul Rodgers bija grupa, kas veidojusies sadarbojoties Queen mūziķiem Braienam Mejam un Rodžeram un bijušam Free un Bad Company dziedātājam Polam Rodžersam.
Ļeskova sala (Antarktīda)
Ļeskova sala (ru) ir ap 185 m augsts pacēlums Rietumu šelfa ledāja ziemeļu malā Austrumantarktīdas piekrastē 60 km no Leopolda un Astridas krasta un 10 km no Mihailova salas. Salu 1956. gadā atklāja PSRS Kompleksā antarktiskā ekspedīcija un nosauca Fabiāna Belinshauzena ekspedīcijas (1819-1821) kuģa «Vostok» virsnieka Arkādija Ļeskova vārdā.
Turcijas iebrukums Irākā
2008. gada Turcijas iebrukums Irākā, ar segvārdu Operācija „Saule” (turku: Güneş Harekâtı) sākās, kad Turcijas Bruņotie spēki iesūtīja savas vienības Irākas ziemeļos, lai uzbruktu Kurdistānas Strādnieku partijai (PKK), kas ir starptautiski atzīta teroristiska organizācija. Saskaņā ar sākotnējo informāciju, operācijā piedalās vairāku tūkstošu karavīru lielas vienības, bet vēlāk noskaidrojies, ka iesaistīto vienību sastāvs ir vairāki simti karavīru. Iebrukums sekoja Turcijas un PKK konflikta saasinājumam iepriekšējo divu mēnešu laikā, kad Turcija īstenoja Irākā vairākkārtēju PKK apmetņu bombardēšanu.
Turcijas bruņoto spēku ģenerālštābs par iebrukumu paziņoja savā interneta vietnē jau nākamajā dienā, norādot, ka tas ir „pirmais sauszemes spēku iebrukums” kopš 2003. gada iebrukuma Irākā. Citas valstis aicina Turciju iespējami ātrāk izbeigt iebrukumu un turpmāk atturēties no šādām operācijām.
Sagatavošanās
21. februārī Turcija Irākas ziemeļos uzsāka PKK pozīciju bombardēšanu no gaisa, lai „iznīcinātu reģiona organizatorisko infrastruktūru”. Bombardēšana ilga no 10.00 līdz 18.00. Turcijas valdība paziņoja, ka Turcijas valsts prezidents Abdullahs Gils operācijas dienā zvanījis Irākas prezidentam Džalalam Talabani, lai sīkāk informētu par iebrukumu. Turcijas prezidents arī esot uzaicinājis Talabani ierasties vizītē Turcijā.
Turcijas premjers Redžeps Tajips Erdogans paziņoja, ka ir zvanījis Irākas premjeram Nouri Al-Maliki naktī, kad sākta sauszemes iebrukuma operācija, kā arī vēlāk esot zvanījis ASV prezidentam Džordžam V. Bušam. Pirms operācijas uzsākšanas Turcija informēja par to ASV valdību un ASV aicināja Turciju censties uzbrukt tikai PKK, „ierobežot operāciju mērogu un apjomu” un sadarboties ar Irākas un kurdu amatpersonām.
Iebrukums
Iebrukums sākās, plkst. 17.00. Saskaņā ar ziņām no „NTV Turkey”, operācijā iesaistīti aptuveni 10.000 karavīri un tie ir iegājuši Irākas teritorijā aptuveni 10 km no robežas, galvenokārt Harkukas reģionā. Ziņojumā no „CNN Türk” teikts, ka operācijā arī iesaistīti 3.000 īpašo vienību karavīri. Saskaņā ar Irākas ārlietu ministra ziņojumu, Turcijas spēki Irākā iegājuši tikai 5 km no robežas. Operācijas sākumā Irākas teritorijā esot bijuši arī 60 Turcijas tanki, bet nākamajā dienā tie esot atgriezušies Turcijā.
Kaujas gatavībā ir arī kurdu kaujinieku pešmergas vienības, kas nav ļāvušas turku militārajiem novērotājiem pamest savu nometņu teritorijas. Irākas amatpersonas arī ziņo, ka pešmerga nav atļāvusi turku vienībām šķērsot robežu.
Irākas amatpersonas paziņojušas, ka Turcijas vienības nav šķērsojušas Haburas tiltu, kas ir galvenais ceļš, lai iekļūtu Irākā, kā arī neesot ziņots, ka Turcijas spēki būtu sastapušies ar PKK kaujiniekiem. Amatpersonas toties Turcijas armiju apvaino vairāku tiltu sagraušanā.
Saskaņā ar Turcijas drošības dienesta konfidenciāla informatora ziņojumu, 24. februārī sadursmēs nogalināti astoņi turku karavīri un, līdz ar to, kopējais sauszemes operācijā zaudēto karavīru skaits sasniedzis 15. Informators arī ziņo, ka nogalināti vismaz 16 PKK kaujinieki un, ka sauszemes kaujas norisinās 15 dažādās vietās visā diezgan sarežģītajā kalnu apvidū. PKK ir izdevies notriekt vienu Turcijas helikopteru un par tā ekipāžas tālāko likteni nav informācijas. Turcijas spēki, turpinot virzību tālāk Irākas teritorijā, iznīcina nemiernieku apmetnes, loģistikas centrus un munīcijas krājumus.
Kurdu reakcija
Kurdistānas reģiona pārvalde izteikusi Turcijas rīcības nosodījumu un pieprasījusi armijai nekavējoties atkāpties. Pārvalde arī ir pieprasījusi nekavējoties sākt četrpusējas sarunas starp Turciju, ASV, Irāku un reģiona pārvaldi. Reģiona pārvaldes prezidents Masuds Barzani, neskatoties uz to, ka pārvalde nav iesaistīta Turcijas un PKK konfliktā, brīdinājis, ka iespējamo civilpersonu upuru gadījumā tiks rīkoti plaši pretošanās pasākumi un, ja tiktu nodarīts kaitējums kurdu iedzīvotājiem, ir dots rīkojums būt gatavībā un veikt pretuzbrukumu.
Freitāgi-Loringhofeni
Freitāgi - Loringhofeni ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Livonijā 15. gadsimtā un ierakstīta Kurzemes bruņniecības, Vidzemes bruņniecības un Sāmsalas bruņniecības matrikulās.
Vēsture
Freitāgu dzimta cēlusies no kāda Vestfālenes dižciltīgā Vecelo Frīdaha, kas rakstos pieminēts 1198. un 1217. gadā. Vēlāk šīs dzimtas piederīgie apmetās Frīzijā un Oldenburgā. 15. gadsimta beigās Johans Freitāgs no Loringhofas iestājās Vācu ordenī un kļuva par Livonijas ordeņa mestru. Savā valdīšanas laikā viņš vairākiem dzimtas locekļiem izlēņoja zemes īpašumus. Tā 1493. gadā Arnds Freitāgs ieguva īpašumus Daugavpils komturejā, viņa pēctečiem līdz 1830. gadam piederēja Demenes muiža (Demmen). 1878. gadā Krievijas valdība Baltijā dzīvojošajiem Freitāgiem - Loringhofeniem piešķīra baronu titulu.
Mežirbe
Mežirbe (Tetrastes bonasia) ir vidēji liels fazānu dzimtas (Phasianidae) putns. Izdala 11 pasugas. Mežirbe ir tradicionāls medību putns, kas medīts simtiem gadu.
Mežirbe ir sastopama plašā areālā Centrāleiropā, Austrumeiropā un Āzijas ziemeļu daļā līdz Tālajaiem Austrumiem, Sahalīnai un Japānas ziemeļu daļai. Tā ir tipiska nometniece un mājo biezos jauktu koku un skujkoku mežos. Mežirbes teritorijas tuvumā parasti ir kāds avots vai upīte.
2019. gadā Latvijas Ornitoloģijas biedrība mežirbi izvēlējās par Gada putnu Latvijā.
Mežirbes Latvijā
Latvijā mežirbe ir samērā parasta ligzdotāja un nometniece, kas sastopama dažādu mežu tipos. Visticamāk, ka Latviju šķērso pasugu robeža. Visbiežāk ir sastopamas nominālpasugas mežirbes Bonasa bonasia bonasia, kurām ir pelēka mugura, bet Latvijā mājo arī mežirbes ar olīvbrūnu muguru, kas varētu būt otra Austrumeiropā sastopamā pasuga — Bonasa bonasia volgensis. Brūnās mežirbes visbiežāk sastopamas Latvijas dienvidu daļā.
Kopš 2005. gada, kad Latvijas Ornitoloģijas biedrība uzsāka veikt ligzdojošo putnu uzskaites, mežirbju skaits ir samazinājies par 89 %, kam galvenais iemesls ir mežu apsaimniekošanas intensitāte.
Izskats un īpašības
Mežirbe ir viena no mazākajām rubeņu apakšdzimtā. Tai ir raksturīga proporcionāli maza galva un noapaļots ķermenis. Ķermeņa garums ir 35—37 cm, spārnu plētums 48—54 cm, svars 370—430 g. Mežirbes apspalvojums kopumā ir raibumaini pelēkbrūns. Nominālpasugai mugura un aste ir samērā vienmērīgi pelēka. Lidojumā var redzēt, ka pelēkās astes spalvu galus rotā melni punktiņi. Spārni brūnāki nekā pārējais ķermenis. Tēviņam ir arī cekuls, kuru tas var izsliet, un melna pazode ar baltām, kontrastainām mālām. Mātītes ir nedaudz mazākas, to cekuls ir īsāks, un tām nav melnās pazodes.
Uzvedība un barība
Mežirbi ir grūti novērot dabā. Tā mīt mežos, sugai raksturīgs salīdzinoši slēpts dzīvesveids. Par tās klātbūtni vieglāk spriest pēc tās saucieniem un tipiskajiem spārnu vēzieniem, kad tā iztraucēta pārlaižas uz citu vietu. Lidojums ir zems un īss. Mežirbe barojas uz zemes, meklējot sēklas, graudus, ogas, asnus, pumpurus, ziedus un lapiņas. Ligzdošanas laikā tā barojas arī ar kukaiņiem, kas atrodas uz zemes (skudras, kāpuri, kodes, bites, tauriņi un citi kukaiņi).
Ziemā mežirbes guļvietas ierīko sniegā, jo tas nodrošina drošību un siltumu. Vakarā putni sameklē kādu nomaļu klajumu, sakļauj spārnus un ienirst kupenā, tomēr atstājot galvu un kaklu virspusē, lai pārlūkotu apkārtni.
Ligzdošana
Ligzda tiek ierīkota uz zemes. Dējumā ir 7—11 olas. Inkubācijas periods ilgst 23—27 dienas. Par perēšanu un cālēniem rūpējas tikai mātīte, tomēr tēviņš pieskata apkārtni. Mežirbes cālēni ir ligzdbēgļi. Jau tūlīt pēc izšķilšanās tie seko mātei, kas tos apsargā un vēsā laikā sasilda. Jau no pirmās dienas cālēniem pašiem jameklē barība. Cāļi barojas ar kukaiņiem. Paaugoties to barība dažādojas. Lidot tie sāk pēc 15—20 dienām. Cālēni paliek kopā ar māti līdz rudenim, tad tie sadalās pa pāriem vai dzīvo vienatnē.
Klasifikācija
Mežirbei ir 11 pasugas. Eiropā mājo 6 pasugas, Āzijā piecas.
Urmass Reinsalu
Urmass Reinsalu (, dzimis ) ir igauņu politiķis, Par Tēvzemi un Res Publica apvienības līderis kopš 2012. gada.
Dzīvesgājums
Dzimis Tallinā. 1997. gadā absolvējis Tartu universitātes Juridisko fakultāti. No 1998. līdz 2001. gadam — Igaunijas prezidenta kancelejas vadītājs. Partijas Res Publica sekretārs no 2001. līdz 2002. gadam.
Ievēlēts 2003. gada, kā arī nākamajos Igaunijas parlamenta sasaukumos. 2012. gada 28. janvārī ievēlēts par Par Tēvzemi un Res Publica apvienības līderi, nomainot amatā Martu Lāru.
Pēc Lāra paziņojuma par atkāpšanos no Igaunijas aizsardzības ministra amata sakarā ar veselības problēmām Reinsalu 2012. gada maijā stājās viņa vietā, pildot ministra pienākumus līdz 2014. gada martam.
Tekstilrūpniecība
Tekstilrūpniecība (no la — 'audums') ir vieglās rūpniecības nozare, kurā notiek dažādu materiālu un priekšmetu ražošana no augu valsts šķiedrām, piemēram, no kokvilnas, no dzīvnieku šķiedrām, piemēram, zīds. Tekstilrūpniecībā tiek ražoti arī sintētiskie materiāli, piemēram, neilons, poliesters un akrils. Dabisko un sintētisko materiālu ražošanas attiecībā ir aptuveni vienāda.
Ziemera pagasts
Ziemera pagasts ir viena no Alūksnes novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos. Robežojas ar Igauniju, kā arī sava novada Alūksnes pilsētu un Mārkalnes, Alsviķu, Jaunlaicenes un Veclaicenes pagastiem, kā arī Igaunijas Veru apriņķa Reuges pagastu (agrāk Hānjas un Miso pagastiem).
Vēsture
1935. gadā Valkas apriņķa Ziemera pagasta platība bija 94,3 km² un tajā dzīvoja 1630 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Māriņkalna un Ziemera ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ziemera ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946—1949), tad Alūksnes (1949-1962; 1967-2009) un Gulbenes (1962—1967) rajonos. Ziemera ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Māriņkalna ciemu, 1958. gadā padomju saimniecības «Alūksne» teritoriju pievienoja Mārkalnes ciemam, 1961. gadā Ziemera ciemam pievienoja Alūksnes ciema kolhoza «Straume» teritoriju, 1977. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Alūksnes pilsētai. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ziemeru pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.
Daba
Ziemeru pagasts atrodas Alūksnes augstienes ziemeļu daļā Vaidavas pazeminājumā un Veclaicenes paugurainē. Reljefs izteikti paugurains. Ziemeru pagasts kopā ar Jaunlaicenes un Veclaicenes pagastiem iekļaujas aizsargājamo ainavu apvidū Veclaicene, kurš ir nozīmīgs ar savām nacionālas nozīmes ainavām.
Upes
Pagastam cauri tek Dūņupīte, kā arī Vaidava, kurā tā ietek.
Ezeri
Ziemeru pagastā atrodas daļa Alūksnes ezera, kā arī Murata ezers un Vaidavas ezers.
Ziemeru ozolu aleja
Ziemeru ozolu aleja ir dabas piemineklis kategorijā — aizsargājama aleja. 1 km garo aleju veido divas dubultas koku rindas katra savā valsts autoceļa V386 Alūksne-Ziemeri-Veclaicene pusē. Lai arī tā tiek saukta par “ozolu aleju” no 209 alejas kokiem 35 ir kļavas. Aleju 19. gadsimtā kā statusa apliecinājuma zīmi stādījuši baroni fon Volfi.
Čukstu akmens
Akmens Čukstu grants karjerā atrakts 1980. gados. Lielgraudainā granīta bluķa augstums ir nedaudz vairāk kā 4 m, garums 5 m, platums 4,8 m, bet lodveidīgās formas akmens apkārtmērs ir 16 m.
Ziemeru muiža
Ziemeru (Ziemera) muiža hronikā pieminēta jau 1550. gadā. Tagadējā muižas apbūve veidojusies 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā. Ziemeru muižas kungu māja pieder pie Vidzemes muižu arhitektūras raksturīgiem pieminekļiem pārejas posmā no baroka uz klasicismu. Lai gan gadiem ejot tā daļēji pārbūvēta, tomēr tādas detaļas kā krusta velves, vairākas ozolkoka divviru durvis, ozolkoka kāpnes, kamīns un citi priekšmeti saglabājušies līdz mūsdienām. Muižas kompleksā saglabājušās 14 ēkas un to grupas, starp tām pārvaldnieku māja, kūtis, klēts, stallis, rija un 19. gadsimta muižām raksturīgā būve — ūdenstornis viduslaicīgi četrstūrainā formā. Muižas ansambli ietver 18. un 19. gadsimtā veidotais parks, kura centrālā daļa atrodas aiz pils.
Prinduļu kaujas piemiņas vieta
1941. gada 7. jūlijā pie Prinduļu mājām notika viena no asiņainākajām kaujām ar Latvijas nacionālo partizānu piedalīšanos. Kauju vietā piemiņas plāksne uzstādīta jau 1942. gada pavasarī, bet atkārtotās komunistiskās okupācijas laikā tā iznīcināta. Pēc neatkarības atjaunošanas, 1996. gadā, piemiņas vietā uzstāda baltu koka krustu un granīta piemiņas plāksni. Ik gadu šeit tiek godināta kritušo partizānu piemiņa.
Piemiņas vieta nacionālo partizānu grupai “Jumba”
Piemiņas vieta atklāta 2010. gadā Ziemeru pagastā Latvijas Valsts mežu 66 .kvartālā. Piemiņas zīme uzstādīta partizānu grupas “Jumba” bunkura vietā, kuru čeka iznīcināja 1950. gada martā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Māriņkalns (pagasta centrs), Vengerski, Ziemeri, Blūmji, Gobas, Bieranti, Garoži, Griguļi, Ratenieki, Stāmeri, Strautiņi, Šķērsti, Šļukums.
Saimniecība
Ziemera pagasta Vengerskos atrodas olu un vistas gaļas ražošanas uzņēmums SIA "Alūksnes putnu ferma" (agrāk SIA "Vistako"), kas bija iekārtots 1960. gados būvētā putnu fabrikā, bet pēc modernizācijas 2017. gadā kļuva par otru pēc apjoma lielāko olu ražotāju Latvijā.
Beļģijas karogs
Beļģijas karogs (nl; fr; de) sastāv no trim vienāda platuma vertikālām līnijām — melnas, dzeltenas un sarkanas. Karoga krāsas ir ņemtas no Brēmentas hercogistes, taču vertikālais dizains visticamāk ir ņemts no Francijas karoga.
Karoga izskats
Karoga oficiāli noteiktās garuma un platuma proporcijas ir netradicionālas 13:15, taču tādās proporcijās tas ir ļoti reti sastopams. Visbiežāk tiek lietots karogs ar proporciju 2:3 vai kvadrātveida karogs.
Rouza Makgauana
Rouza Arianna Makgauana (Rose Arianna McGowan; dzimusi Florencē, Itālijā) ir Itālijā dzimusī amerikāņu aktrise, kura plašākai publikai pazīstama ar lomu seriālā "Amulets". Vēl ir filmējusies tādās filmās kā The Doom Generation, "Melnā Dālija", "Kliedziens", Jawbreaker un "Maltuve". Savu aktrises karjeru sākusi 1992. gadā komēdijā Encino Man. Viņas pārliecinošais tēlojums komēdijā The Doom Generation pievērsa kritiķu uzmanību un viņa tika nominēta balvai par labāko debijas priekšnesumu 1996. gadā. Seriālā "Amulets" viņa filmējās laikposmā no 2001. līdz 2006. gadam.
Harijs Vītoliņš (1968)
H. Vītoliņa vectēvs Harijs Vītoliņš bija pirmskara Latvijas hokeja izlases dalībnieks, vēlāk treneris, hokeju spēlēja arī Vītoliņa tēvs.
Karjera
Profesionālā spēlētāja karjeru Vītoliņš uzsāka 1986. gadā Rīgas "Dinamo" sastāvā. Tās rindās viņš spēlēja līdz pat 1991. gadam. Rīgas "Dinamo" sastāvā viņš spēlēja arī 1988. gadā, kad Rīgas "Dinamo" PSRS čempionātā izcīnīja sudraba medaļas. Karjeru viņš turpināja Rīgas "Stars" vienībā, bet nākamajā sezonā devās uz Šveici, kur pievienojās EHC Chur vienībai. Pēc aizvadītām 25 spēlēm Vītoliņš izlēma doties uz Ziemeļameriku.
Tur viņš spēlēja Otavas "Senators" fārmklubā Ņūheivenas "Senators". Pēc aizvadītās sezonas viņu otro reizi draftēja NHL (pirmo reizi tas notika 1988. gadā, kad viņu izvēlējās Monreālas "Canadiens"). Šoreiz viņu, ar kopējo 228. numuru, draftēja Vinipegas "Jets", kuras sastāvā 1993. gada 6. oktobrī Vītoliņš debitēja NHL. 1993.—94. gada sezonā "Jets" rindās uzbrucējs aizvadīja astoņas spēles. Tiesa, rezultativitātes punktus viņam šajās spēlēs neizdevās iegūt. Pārējo sezonu viņš aizvadīja AHL kluba Monktonas "Hawks" sastāvā. Pēc nokļūšanas līdz NHL Vītoliņš atgriezās Šveicē, kur pievienojās SC Rapperswil-Jona klubam. 1995.—96. sezonu Vītoliņš aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas līgas klubā Rögle BK. 1996.—97. sezonā Harijs atgriezās EHC Chur. EHC Chur viņš nospēlēja 6 sezonas, līdz 2002. gadā pievienojās citam Šveices klubam — HC Thurgau. Tajā viņš aizvadīja divas sezonas, bet 2004.—05. sezonā, kas viņa spēlētāja karjerā izvērtās pēdējā, viņš spēlēja veselos trijos Šveices klubos. Vispirms 1 spēle SC Langnau, tad 2 spēles HC Ambri-Piotta, bet pēc tam atgriezās un sezonu pabeidza HC Thurgau sastāvā.
Savā spēlētāja karjerā Harijs paspēja uzspēlēt arī PSRS izlasē — tās sastāvā viņš spēlēja 1988. gada Pasaules čempionātā junioriem, izcīnot sudraba medaļu. Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 8 Pasaules čempionātos, kā arī 2002. gada Olimpiskajās spēlēs. To atklāšanas ceremonijā Vītoliņam bija uzticēts nest Latvijas karogu. 1996. gada Pasaules čempionātā B grupā viņš tika iekļauts turnīra zvaigžņu komandā.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām sāka strādāt kā treneris. Kā Oļega Znaroka palīgs, vairākus gadus strādāja ar Latvijas izlasi, pēc tam pārgāja uz KHL, kur trenēja Balašihas "HK MVD" un Maskavas "Dinamo" joprojām kā O. Znaroka asistents. 2012. un 2013. gadā kopā ar Maskavas "Dinamo" izcīnīja Gagarina kausu. 2014. gadā, kad O. Znaroks tika apstiprināts par Krievijas hokeja izlases vadītāju, H. Vītoliņš kļuva par Maskavas "Dinamo" galveno treneri un O. Znaroka asistentu Krievijas izlasē, ar kuru kļuva par 2014. gada Pasaules čempionāta uzvarētāju (vadīja komandu finālspēlē pret Somiju pēc O. Znaroka diskvalifikācijas).
2018. gada decembrī tika apstiprināts par HC Davos galveno treneri. 2019.—2020. gada sezonā Vītoliņš atgriezās Maskavā un strādā par komandas Maskavas "Spartak" galvenā trenera O. Znaroka asistentu.
2021. gada jūlijā tika apstiprināts par Latvijas hokeja izlases galveno treneri.
2023. gada Pasaules čempionātā, kas notika Rīgā un Tamperē, kā Latvijas izlases galvenais treneris ieguva bronzas medaļu, kas bija pirmās medaļas Pasaules čempionātā Latvijas hokeja vēsturē.
Karjeras statistika
! Sezona !! Klubs !! Līga !! !! !!  !!  !!  !!  !!  !!  !!  !! ! colspan="3" | Kopā NHL ! 8 !! 0 !! 0 !! 0 !! 4 ! 0 !! 0 !! 0 !! 0 !! 0
1005. gads
1005. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Krāsu terapija
Krāsu terapija jeb hromoterapija ir ezoteriska misticisma teorija par apkārtējā vidē redzamo krāsu dziednieciskajām īpašībām, kas atvasināta no psihologu atziņas, ka apkārtējās vides krāsu gamma var ietekmēt cilvēka emocionālo stāvokli.
Šīs teorijas piekritēji uzskata, ka ar krāsu terapijas palīdzību varot dziedināt atsevišķu ķermeņa daļu slimības vai atsevišķus orgānus, kas pamatota ar t.s. krāsu vibrāciju enerģijas izmantošanu diagnozes noteikšanā, slimību ārstēšanā un ķermeņa bioritmu koriģēšanā. Pieaudzis cilvēks krāsas vienlaikus uztverot trijos līmeņos: apzinātajā (ceļa zīmes), zemapziņas (sarkanais — drosme, zilais — saprāts) un bezapziņas (sarkanais paātrina pulsu, zilais — palēnina). Katrai krāsai esot sava vibrācija, līdz ar to ķermenis krāsas uztverot ne tikai ar redzi, bet ar "katru ķermeņa šūnu". Ja medicīnā krāsu ietekmi izmanto stresa stāvokļu profilaksē, tad krāsu terapijas piekritēji uzskata, ka tā derīga itin visa: galvassāpju, miega traucējumu, hroniskā noguruma sindroma, neirožu, elpošanas orgānu saslimšanu, kustību traucējumu, kuņģa-zarnu trakta, sirds-asinsvadu un acu saslimšanu, vairogdziedzera disfunkcijas, locītavu slimību un citu saslimšanu ārstēšanā. Pamatkrāsu apzīmēšanai ir piemeklēti latīņu alfabēta burti (citi alfabēti vai hieroglifi neder), un "par harmonisku tiek uzskatīts cilvēks, kura vārdā ir visas varavīksnes krāsas" - tās krāsas, kuras vārdā un uzvārdā trūkstot, jācenšoties kompensēt, tās uzņemot ikdienā.
NBA sezonas
Šajā lapā uzskaitītas visas NBA sezonas.
Valdis Voins
Biogrāfija
Vidējo izglītību ieguvis Rīgas 66. vidusskolā, ko pabeidzis 1977. gadā. Pēc tam mācījies PSRS Iekšlietu ministrijas Ļeņingradas ugunsdzēsības tehniskajā skolā, PSRS Iekšlietu ministrijas Minskas augstākajā milicijas skolā un Latvijas Policijas akadēmijā. Kopš 2008. gada studēja Rīgas Stradiņa universitātē. 2015.gadā ir aizstāvējis promocijas darbu Terorisma novēršanas un apkarošanas teorētiskās un praktiskās problēmas Latvijas Republikā un Eiropas Savienībā.
Vairāk nekā 30 gadus strādājis iekšlietu struktūrās, dienestu Iekšlietu ministrijas iestādēs uzsāka 1977. gada 1. oktobrī kā Ļeņingradas Ugunsdzēsības tehniskās skolas kursants. Laikā no 2009. gada marta līdz 2011. gada janvārim bija Valsts policijas priekšnieks. Amatu pameta sakarā ar pensijas vecuma iestāšanos.
No 2011.gada 2. februāra līdz 2020.gada 21.janvārim bijis Latvijas Basketbola savienības priekšsēdētājs, amatā nomainot Ojāru Kehri.
Antarktīda
Antarktīda (no el, antarktikos — ‘pretējs Arktikai’) ir kontinents, kas ieskauj Zemes Dienvidpolu, un atrodas Antarktikā. To visapkārt apskalo Dienvidu okeāns. Antarktīda, kuras platība ir 13 980 000 km², ir piektais lielākais kontinents; par Antarktīdu mazāka ir vienīgi Austrālija. No pasaules daļām mazāka par Antarktīdu ir arī Eiropa. No šīs teritorijas aptuveni 98% klāj ledus sega, kuras vidējais biezums ir 1,6 kilometri. Tas ir lielākais tuksnesis pasaulē, tādēļ arī dzīvnieku un augu daudzveidība ir ierobežota. Tomēr okeānos, kas apskalo Antarktīdu, ir ļoti plaša dzīvas dabas daudzveidība. Vidēji ņemot, Antarktīda ir visaukstākais, vissausākais un visvējainākais kontinents, kā arī ar vislielāko vidējo augstumu virs jūras līmeņa.
Antarktīdas tuvumā cilvēki pirmo reizi nokļuva tikai ap 1820. gadu. Tas ir izskaidrojams ar skarbajiem laika apstākļiem, kā arī tas, ka ledainās un vētrainās jūras ap Antarktīdu bija nepārvarams šķērslis. Līdz 1950. gadam joprojām vairāk nekā puse no kontinenta nebija izpētīta. Mūsdienās lidaparāti un traktori ļauj nokļūt cilvēkiem jebkurā Antarktīdas nostūrī. Arī satelītuzņēmumi atvieglina Antarktīdas izpētes procesu. Tomēr zinātnieki ir atzinuši, ka Antarktīdā joprojām ir daudz dažādu lietu un vietu, kuras nav vēl pietiekoši izpētītas.
Antarktīdā nav pastāvīgu iedzīvotāju. Uz turieni dodas gandrīz tikai zinātnieki un piedzīvojumu meklētāji (parasti Antarktīdā uzturas ap 1000 cilvēku, kuri strādā zinātniskajās stacijās). Kontinentā ir atklātas plašas dabas resursu krātuves, bet to apgūšanu traucē skarbie klimatiskie apstākļi. Ieinteresētās nācijas ir parakstījušas līgumu, ka dabas resursi, kas atrodami Antarktīdā, ir izmantojami tikai zinātniskiem un citiem miermīlīgiem mērķiem.
Vēsture
Pirmās ekspedīcijas ar mērķi nokļūt Antarktīdas tuvumā tika rīkotas no 1772. līdz 1775. gadam. Angļu jūrasbraucējs Džeimss Kuks apburāja apkārt kontinentam un vistuvāk tam nokļuva aptuveni 160 km no Antarktīdas krastiem. Pirmo reizi Antarktīdas krastus sasniedza 1820. gadā, kad britu un amerikāņu roņu mednieki, kā arī Krievijas Impērijas ekspedīcija Belinshauzena vadībā izpētīja Dienvidu okeāna akvatoriju Antarktīdas tuvumā. 1839.—1840. gada Antarktīdas vasarā Amerikas Savienoto Valstu flotes ekspedīcija Čārlza Vilksa vadībā kartēja aptuveni 2400 km garu posmu Austrumantarktīdas krastos. Nākamajā vasarā Apvienotās Karalistes pārstāvis Džeimss Klārks Ross burāja pa Rosa jūru un nonāca līdz dienvidiem tik tālu, cik kuģis viņam ļāva. Pirmā droši zināmā izkāpšana Antarktīdas teritorijā notika 1895. gadā un tas bija Adēra ragā, bet pirmo reizi cilvēku grupa pārlaida ziemu Antarktīdas teritorijā no 1898. gada marta līdz 1899. gada martam.
No 1901. līdz 1904. gadam pirmo ekspedīciju Antarktīdas iekšzemē veica britu ekspedīcija Roberta Skota vadībā. Pirmie, kas sasniedza dienvidpolu, bija Norvēģijas ekspedīcija, ko vadīja Roalds Amundsens. Viņi polu sasniedza. Aptuveni mēnesi vēlāk dienvidpolā nokļuva arī britu polārpētnieku ekspedīcija R. Skota vadībā, atpakaļceļā uz piekrasti visi tās dalībnieki gāja bojā.
Sākotnējās ekspedīcijas pa Antarktīdu bija atkarīgas no buru kuģiem, suņu pajūgiem un cilvēka spēka. Tikai tādā veidā varēja nodrošināt transporta kustību pa teritoriju. Var teikt, ka Antarktīdā mehānismu laikmets sākās ar, kad Džordžs Hūberts Vilkinss (George Hubert Wilkins), vadot amerikāņu ekspedīciju, veica pirmo lidojumu ar lidmašīnu no Disepšenas salas. Amerikas Savienoto Valstu pilots Ričards Bērds ar trīsmotoru Ford lidmašīnu pārlidoja dienvidpolu. No 1933. līdz 1935. un no 1939. līdz 1941. gadam Bērds arī veica vairāku Antarktīdas daļu izpēti gan no gaisa, gan arī pārvietojoties pa tās virsmu. No 1947. līdz 1948. gadam Bērds vadīja lielāko ekspedīciju, kāda jebkad bijusi Antarktīdā. Tā bija Amerikas Savienoto Valstu flotes operācija ar nosaukumu Highjump. Operācijā iesaistījās 13 kuģi, vairākas lidmašīnas un helikopteri, kā arī tūkstošiem karavīru, kuri izsēdās visapkārt Antarktīdai. 1990. gadā sešu cilvēku starptautiska ekspedīcija amerikāņa Vila Stedžera (Will Steger) vadībā, izmantojot suņu kamanas, 221 dienā šķērsoja Antarktīdu rietumu—austrumu virzienā. Šajā ekspedīcijā tika pieveikti vairāk nekā 6000 km, un tas kļuva par garāko ceļojumu ar suņu kamanām. Komandā bija pa vienam pārstāvim no Amerikas Savienotajām Valstīm, Padomju Savienības, Francijas, Ķīnas, Japānas un Apvienotās Karalistes. 1961. gadā stājās spēkā Antarktikas Līgums, kuru tobrīd bija parakstījušas 12 valstis. Līdz 2017. gadam šo līgumu parakstīja 53 valstis un ar šo līgumu Antarktika ir noteikta kā teritorija, kas brīvi izmantojama zinātniskiem mērķiem un kurā aizliegtas militārās aktivitātes.
Ģeogrāfija
Antarktīda atrodas Dienvidu puslodē, un visu kontinentu apskalo Dienvidu okeāna jūras. Gandrīz pilnībā visu Antarktīdas teritoriju klāj ledus un sniega sega. Brīvā teritorija no ledus segas ir tikai 0,2—0,3% no visa kontinenta. Ledus segas biezums var sasniegt 5 kilometrus. Vidējais ledus segas biezums ir no 2,1 līdz 2,4 kilometriem, tādēļ Antarktīdas vidējais augstums virs jūras līmeņa ir lielākais pasaulē. Ledus sega satur aptuveni 90% no visas pasaules kopējā ledus daudzuma un aptuveni 70% no visas pasaules saldūdens daudzuma. Krasta līnija ir maz izrobota ar stāviem krastiem, kurus veido galvenokārt ledus.
Antarktīdā no visiem kontinentiem ir zemākais vidējais mitrums un zemākā vidējā temperatūra. Kontinenta piekrastes daļā bieži ir spēcīgas sniega vētras (48 stundu laikā var uzsnigt pat 1,2 metru bieza sniega kārta).
Nobela prēmijas laureāti ekonomikā
Nobela prēmija ekonomikā, oficiāli zināma arī kā Zviedrijas Riksbankas prēmija ekonomikas zinātnēs Alfrēda Nobela piemiņai, no 1969. gada tiek piešķirta katru gadu. To pasniedz Zviedrijas Karaliskā Zinātņu akadēmija pētniekiem ekonomikas jomā. Pirmā prēmija tika pasniegta 1969. gadā norvēģim Ragnāram Frišam un nīderlandietim Janam Tinbergenam. Katrs laureāts saņem medaļu, diplomu un naudas balvu, kas katru gadu mainās. 1969. gadā Ragnārs Frišs un Jans Tinbergens kopā saņēma 375 000 SEK (kas pēc vērtības līdzinās 2 871 041 SEK 2007. gada decembrī). Nobela prēmija ekonomikā tiek pasniegta Stokholmā ikgadēja ceremonijā, kas notiek 10. decembrī (Alfrēda Nobela nāves dienā). Šī ir augstākā balva, ko iespējams saņemt ekonomikā.
Antarktīda
Ģeogrāfija
Austrumantarktīdā atrodas plaši līdzenumi un ieplakas, bet Rietumantarktīda ir kalnaina. Elsvērta Zemē augstākā virsotne ir Vinsona masīvs (5140 m). Antarktīdas lielāko daļu (izņemot rietumus) aizņem prekembrija platforma, kuru lieli nomati un vertikālās Zemes garozas kustības saskaldījušas atsevišķos masīvos un cilas; vulkānisms (darbīgs vulkāns Erebuss, kā arī vēl divi vulkāni Terors un Gauss). Rietumantarktīdu klāj līdz 4 km bieza ledus sega, kas veido plašo ledus plato, kura augstākā daļa Arga kupolā sasniedz 4093 m virs jūras līmeņa (vidējais augstums 2040 m). Starp kalnu masīviem rodas vairāki novadšļūdoņi. Gar krastu vairākās vietās lieli peldoši šelfa ledāji. To biezums sasniedz 700 m; malām atlūstot, rodas pat 60 – 150 km gari aisbergi.
Dažās vietās piekrastē ir oāzes, bez ledus un sniega — Bangera, Girsona, Širmahera, Vestfollas oāzes, to kopējā platība aptuveni 6000 km². Virs ledāja paceļas arī daži kalnu masīvi un klintis (nunataki). Oāzēs nelieli ezeri un upes (vairāk nekā 30 km).
Oāzēs un uz nunatakiem (līdz 86° D. p.) aug sporaugi (aļģes, ķērpji, sūnas). Antarktīdas pussalā ZR piekrastē vietām sastopami sīki sēklaugi (10 sugu). Piekrastē dzīvo roņi (5 sugas), putni (pingvīni, vētrasputni). Oāzēs uz nunataikiem posmkāji (50 sugu galvenokārt ērces un kukaiņi). Ļoti bagāts jūras planktons, kur lielā daudzuma sastopamas kramaļģes un spīdvēži. Mīt sūkļi (250 sugu), adataiņi (150 sugu), lielas medūzas, tārpi un gliemeži. Visvairāk izplatītas zivis, unikāla ir baltasiņu līdaka; zīdītāji — airkāji (vairākas roņu sugas) un vaļi (zilie vaļi, finvaļi, seivaļi un kašaloti).
Klimats
Virs Antarktīdas veidojas anticiklons ar valdošām aukstām gaisa masām, kas plūst uz kontinenta malām, bet virs okeāna — ciklonālā josla, kur cikloni, nepārtraukti virzoties no rietumiem uz austrumiem, rada rietumu vēju joslu ar biežām vētrām (aurojošie 50 platumi).
Antarktīda nav piemērota cilvēka eksistencei, jo visur Antarktīdā, izņemot piekrastes joslu, nemīt neviens dzīvnieks (izņemot mikroorganismus). Šeit valda krasi ekstremāli klimatiskie apstākļi — sasniedzot pat −89 °C (reģistrēts Vostokas stacijā). Tāpēc šeit nekad nav bijis patstāvīgu iedzīvotāju, jo tik bargos apstākļos cilvēks nespētu sev sagādāt organismam nepieciešamās uzturvielas.
Visā Antarktīdā (izņemot piekrasti) valda kontinentālais polārais klimats. Vidējā temperatūra janvārī ir aptuveni −36 °C, bet jūlijā aptuveni −56 °C, piekrastē janvārī ir −4 °C, jūlijā −20 °C, Antarktīdas pussalā janvārī 0 °C (maksimālais 20,75 °C 09.02.2020.), jūlijā −12 °C. Oāzēs vasarā vidējā temperatūra ir līdz +11 °C (klinšu virsmas sasilst līdz +40 °C). 400 km platā piekrastē stipri vēji (līdz 90 m/s). Nokrišņu lielākajā teritorijas daļā 100–150 mm gadā, bet ~150 km platā ledāja nogāzē 500–600 mm. Kopējais nokrišņu daudzums ~ 2200 mm.
Reljefs un ledus segas biezums
Antarktīda ir visaugstāk virs jūras līmeņa izvietotais kontinents uz Zemes, tā vidējais virsmas augstums pārsniedz 2000 m vjl., bet kontinenta centrā — pat 4000 m vjl. Lielāko daļu no šī augstuma veido ledus vairogs, zem kuras atrodas kontinentālais reljefs, un tikai ~2% Antarktīdas teritorijas ir brīva no ledus, pārsvarā Rietumantarktīdā un Transantarktīdas kalnos. Daļa piekrastes salu, atsevišķi krastu posmi, tā saucamās sausās ielejas un daļa kalnu virsotņu (nunataki) visu vasaru ir bez ledus. Transantarktīdas kalni dala Antarktīdas teritoriju divās daļās — mazākajā Rietumantarktīdā un lielākajā Austrumantarktīdā. Tām ir dažāda ģeoloģiskā uzbūve. Austrumantarktīda ir plato, kurā ledus virsmas augstums virs jūras līmeņa sasniedz 4093 m (Arga kupols), savukārt Rietumantarktīda faktiski ir arhipelāgs, kura salas savā starpā savieno ledus vairogs. Vistālāk ziemeļos esošo Antarktīdas pussalu dažkārt dēvē par Antarktīdas Andiem un to augstums dažviet pārsniedz 4000 m. Visaugstākā kontinenta virsotne ir Vinsona masīvs (augstums 4892 m vjl.). Rietumantarktīdā atrodas dziļākā sauszemes ieplaka kontinentā un pasaulē. Tās zemākā vieta atrodas 2555 m (2,5 km) zem jūras līmeņa.
Antarktīdas ledus sega ir lielākā uz Zemes un pārsniedz Grenlandes ledus segas lielumu apmēram 10 reizes. Tajā atrodas apmēram 30 miljoni kubikkilometru ledus, t.i. 90 % visu sauszemes ledāju tilpuma. Ledus segai ir kupola forma. Tās vidējais biezums ir 2500–2800 m, maksimālais biezums ir Austrumantarktīdā — ap 4800 m. Katru gadu no Antarktīdas krastiem aisbergu veidā aizpeld 2500 kubikkilometru ledus.
Iekšējie ūdeņi
Tā kā ne tikai gada vidējās, bet arī vasaras gaisa temperatūras Antarktīdā nepārsniedz 0 °C (ir zemākas par 0 grādiem), nokrišņi tur izkrīt tikai sniega veidā. Lietus Antarktīdā ir īpaši rets gadījums. Sniegs, kas visu gadu snieg Antarktīdā un nekūst vasarā, veido apmēram 1700 metru biezu slāni (atsevišķās vietās pat līdz 4300 m). Antarktīdas ledū koncentrēti 90% no visiem Zemes saldūdens krājumiem.
1990. gados krievu zinātnieki atklāja zemledus neaizsalstošo ezeru — Vostokas ezeru, lielāko no Antarktīdas ezeriem. Tas ir 250 km garš, 50 km plats un tajā ir 5,4 miljoni km³ ūdens.
Mārtiņš Bruņenieks
Mārtiņš Bruņenieks (dzimis Saukas pagasta Caunānos, miris  Rīgā) bija latviešu pedagogs, filologs, pētījis latviešu mitoloģiju.
Antarktīda
Iekšējie ūdeņi
2006. gada janvārī tika atklāti otrais un trešais lielākais ezers pēc platības, kuru platības ir attiecīgi 2000 km² un 1600 km². Abi ezeri atrodas 3 km dziļi zem ledus. Tika noskaidrots arī tas, ka šos ezerus būtu bijis iespējams atklāt jau agrāk, ja vien būtu rūpīgāk analizēti 1958.—1959. gadu ekspedīcijas dati. Bez šiem datiem tika izmantoti arī satelītu attēli, radaru dati kā arī gravitācijas spēka mērījumi uz kontinenta virsmas.