cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antonio Negri
Antonio Negri (dzimis ) ir itāļu postmarksisma sociologs un politikas filozofs, Itālijas autonomisma kustības teorētiķis. Viens no pazīstamākajiem Negri darbiem ir kopā ar Maiklu Hartu sarakstītais, 2000. gadā publicētais darbs "Impērija" (Empire), kurā izstrādāta ideja par imperiālisma, kas attīstījās no nacionālām valstīm, pārvēršanos par globālu Impēriju.
Dzimis Padujā, mācījies Padujas Universitātē. Septiņdesmitajos gados aktīvi piedalījās Itālijas kreiso radikāļu kustībā. 1968. gadā nodibināja organizāciju "Strādnieku vara" (Potere Operaio). Tika notiesāts par piedalīšanos kreiso teroristu, tādu kā Sarkanās brigādes, aktivitātēs. Bēga uz Franciju, kura, pamatojoties uz t.s. Miterāna doktrīnu, atteicās izdot Antonio Negri Itālijai. Kopā ar Deridā, Fuko un Delēzu pasniedza Parīzes 8. universitātē un Starptautiskajā filozofijas koledžā (Collège international de philosophie).
Pēc tam, kad Neri piešķirtais ieslodzījums tika samazināts no 30 un 13 gadiem, atgriezās Itālijā. No 1997. līdz 2003. gadam pavadīja cietumā.
Hanss Ādams II
Hanss Ādams II (dzimis ) ir Lihtenšteinas firsts.
Skolojies Šveicē, beidzis Sanktgallenas Universitāti. Par firstu kļuva 1989. gadā pēc tēva nāves. 2003. gadā, piedraudot ar pārcelšanos uz Austriju, spēja panākt uzvaru referendumā, kurā nostiprināja ietekmi valsts politikā. 2004. gadā formāli valsts tiešo pārvaldi uzticēja dēlam princim Aloizam.
Apsēstība (filma)
"Apsēstība" ir 2009. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Ivars Tontegode.
Sižets
Filmas darbība notiek mūsdienu kapitālismā. Viņu ir piebeigusi mūžīgais stress dzīvē. Viņu ir apsēduši dēmoni. Mājās viņu gaida viņa slimā māte, bet darbā viņu apsmej kolēģi. Priekšniece vēlās viņu iegūt gan darbam, gan gultai. Risinājumu viņš atrod sēnēs, kuru ietekmes rezultātā viņš dodas halucināciju pilnā ceļojumā pretim drosmei.
Igaunijas darba komūna
Igaunijas darba komūna bija Padomju Krievijas militārā iebrukuma rezultātā izveidota komunistu valsts mūsdienu Igaunijas teritorijā, kas 1918.—1919. gadā Igaunijas brīvības cīņu laikā pastāvēja vienlaikus ar Igaunijas Pagaidu valdību.
Vēsture
Drīz pēc Novembra revolūcijas un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas Petrogradā 1918. gada 15. novembrī tika izveidota Igaunijas pagaidu revolucionārā komiteja. 28. novembrī Sarkanās armijas 6. strēlnieku divīzija ar aptuveni 7000 kājniekiem, bruņuvilcienu un diviem bruņu auto uzbruka Narvai, ko aizsargāja vācu 6. rezerves korpusa 405. kājnieku pulks un igauņu brīvprātīgie. Uzbrukumu atbalstīja trīs karakuģi un divas lidmašīnas. Savukārt 2. Novgorodas divīzija ar aptuveni 7000 kājniekiem, diviem bruņuvilcieniem un trīs bruņu auto uzbruka gar Pleskavas–Veru dzelzceļu. 29. novembrī Sarkanā armija ieņēma Narvas pilsētu, kur tika izveidota Igaunijas darba komūnas valdība Jāna Anvelta vadībā. Igaunijas iekarošanai tika izveidota padomju 7. armija. 1918. gada 7. decembrī Padomju Krievijas valdība atzina Igaunijas darba komūnu par neatkarīgu komunistisku valsti.
Sarkanie latviešu strēlnieki uzbruka gar Tartu-Rīgas dzelzceļu un 23. decembrī ieņēma Tērbatu. Tajā pašā dienā Sarkanās armijas 6. strēlnieku divīzija ieņēma Tapas dzelzceļa mezglu, kas atrodas 34 km attālumā no Tallinas.
7. janvārī Igaunijas bruņotie spēki sāka pretuzbrukumu, 9. janvārī ar divu bruņuvilcienu palīdzību tika ieņemts Tapas dzelzceļa mezgls, bet 12. janvārī Rakvere un 18. janvārī Igaunijas 1. divīzija kopā ar somu brīvprātīgajiem ieņēma Narvu. Ar bruņuvilcienu palīdzību Igaunijas 2. divīzija kopā ar Tartu partizānu bataljonu atbrīvoja Tartu un gar Tartu-Rīgas dzelzceļu uzbruka Valkas virzienā, kur pie robežas ar Latvijas SPR notika Paju kauja.
Igaunijas darba komūnas valdība no Narvas pārcēlās uz Lugu, 24. maijā igauņi kopā ar krievu Ziemeļu korpusu ieņēma Izborsku, bet 26. maijā — Pleskavu. Sarkanā armija jūnija sākumā apturēja krievu Ziemeļu korpusa un divu Igaunijas divīziju uzbrukumu pie Lugas, Ropšas un Gatčinas. Igaunijas darba komūnas valdības locekļi pārcēlās uz Staraja Rusas pilsētu Krievijā.
Valdība
Igaunijas darba komūnas padomes sastāvā bija:
Augusts Korks bija Sarkanās armijas Rietumu frontes štāba priekšnieks un Igaunijas aizsardzības komisāra konsultants.
Roberts Milbergs
Roberts Milbergs (dzimis 1942. gada 15. augustā Jūrmalā; miris 2016. gada 3. aprīlī) bija latviešu inženieris un politiķis, Latvijas Tautas frontes valdes loceklis (1990—1991), viens no 1991. gada janvāra barikāžu organizētājiem, apvienības "Tēvzemei un Brīvībai" Jūrmalas nodaļas vadītājs (1993). Bijis 5. Saeimas deputāts.
Dzīvesgājums
R. Milberga tēvs Ivars Milbergs pēc tautības bijis vācietis, Otrā pasaules kara gados dienējis Latviešu leģionā. R. Milbergs jaunībā nodarbojies ar paukošanu, bijis viens no labākajiem PSRS. Strādājis par inženieri un taksometra vadītāju.
1988. gadā iesaistījies Latvijas Tautas frontē (LTF). R. Milbergs bija viens no LTF līderiem, bijis tās valdes loceklis (1990—1991), kā arī 1991. gada janvāra barikāžu viens no idejas autoriem un organizētājiem.
1993. gadā ievēlēts 5. Saeimā no apvienības "Tēvzemei un Brīvībai".
1994. gadā R. Milbergs tika apsūdzēts sadarbībā ar PSRS Valsts drošības komiteju, un Saeima apturēja viņa deputāta mandātu. 1995. gadā tiesa viņu neatzina par vainīgu apzinātā sadarbībā ar VDK, un Saeimas deputāta mandāts tika atjaunots, taču deputātu izslēdza no "Tēvzemei un Brīvībai". 2006. gada 18. jūlijā pēc divpadsmit gadu ilgas tiesāšanās stājās spēkā tiesas spriedums par to, ka R. Milbergs nav un nav bijis VDK aģents. 2018. gadā, kad tika publiskoti VDK ziņotāju saraksti, R. Milberga kartīte tika atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš kā aģents "Sokoļskis" savervēts 1970. gada augustā.
R. Milbergs pēc smagas slimības miris 2016. gada 3. aprīlī. Apbedīts Jūrmalā, Lielupes kapos. Viņam ir četras meitas; Dace un Krista Milbergas ir pazīstamas juristes.
Feiras di Santanas štata universitāte
Feiras di Santanas štata universitāte (pt-BR, UEFS) ir dibināta universitāte Brazīlijas Baijas štata pilsētā Feirā di Santanā
Sergejs Pavlovs
Sergejs Pavlovs (ru; dzimis ) ir Ukrainas starptautiskais meistars šahā (2008). Ukrainas šaha čempionāta uzvarētājs (2010).
Biogrāfija
Divkārtējais Kijevas šaha čempionāta uzvarētājs (2005, 2008). 2009. gadā Kijevā uzvarējis Vladimira Nabokova šaha memoriālā. 2010. gadā Aluštā uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā šaha kluba Rivne Forest Bisons sastāvā 17. Ukrainas komandu šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu. 2013. gadā šaha kluba Bratstvo Kyiv sastāvā izcīnījis 20. Ukrainas komandu šaha čempionātā 3. vietu.
2017. gada augustā izcīnījis 2. vietu Rīgas šaha festivāla "RTU Open" "A" turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Pavlovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Laukmuiža (Zaļenieku pagasts)
Laukmuiža ir ciems Zaļenieku pagastā, Jelgavas novadā. Atrodas 71 km attālumā no Rīgas.
Viršulišķu seņūnija
Viršulišķu seņūnija (lt) ir Viļņas seņūnija. Tā aizņem 2,6 km². Saskaņā ar 2011. gada tautas skaitīšanas datiem tajā dzīvo 14 733 iedzīvotāji.
Vēsture
Pirms apkaimes iekļaušanas Viļņas pilsētas pašvaldībā 1969. gadā šī vieta bija neliels ciemats. Pēc iekļaušanas 1977. gadā tajā palielinājās iedzīvotāju skaits, kas ievācās padomju laikā celtajos daudzdzīvokļu namos.
Kajs Sīgbāns
Kajs Manne Bērje Sīgbāns (sv, dzimis, miris ) bija zviedru fiziķis. 1981. gadā saņēmis Nobela prēmiju fizikā par ieguldījumu augstas izšķirtspējas elektronu spektroskopijas attīstībā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1918. gadā Lundā fiziķa Mannes Sīgbāna (1924. gada Nobela prēmijas laureāta) un viņa sievas Karinas, dzimušas Hegbomas (Högbom), ģimenē. Studēja Upsālas Universitātē (1936—1942), tad Stokholmas Universitātē 1944. gadā ieguva doktora grādu fizikā.
Veica zinātniskos pētījumus Nobela institūta Fizikas nodaļā (1942—1951), pēc tam bija pasniedzējs Karaliskajā Tehnoloģiju institūtā Stokholmā. Vēlāk bijis fizikas profesors un fizikas nodaļas vadītājs Upsālas Universitātē (1954—1984). Kļuva par atzītu līderi elektronu spektroskopijas tehnoloģiju attīstīšanā, kuras guva pielietojumu vielu ķīmiskajai analīzei. 1981. gadā Kajs Sigbāns saņēma Nobela prēmiju fizikā (viņam piešķīra pusi no prēmijas, bet otru pusi — Nikolasam Blūmbergēnam un Artūram Šavlovam).
2007. gada 20. jūlijā Kajs Sīgbāns, atrazdamies savā vasaras mājā Engelholmā, nomira no sirdstriekas.
Lote Vilma Vītiņa
Lote Vilma Vītiņa (dzimusi 1993. gada 30. oktobrī Rīgā) ir latviešu dzejniece un ilustratore.
Biogrāfija
Beigusi Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu. Studējusi glezniecību Latvijas Mākslas akadēmijā.
Vītiņas dzejoļi publicēti Arta Ostupa sastādītajā dzejas antoloģijā "Kā pārvarēt niezi galvaskausā?", ko izdeva "Valters Dakša" un žurnāla "Punctum" izdotajā dzejas krājumā "Monta Kroma. Re:". Dzejas kopas tikušas publicētas arī portālos "Punctum" un "Satori". Lote Vilma Vītiņa ir teksta un ilustrāciju autore bilžu grāmatai bērniem "Dzejnieks un smarža", kas izdota izdevniecībā "Aminori". 2020. gadā klajā nācis viņas debijas dzejas krājums "Meitene", savukārt 2021. gadā — dzejprozas krājums jauniešiem "Ūdenstornis".
Vada raidījumu "Bronhīts" radio NABA kopā ar dzejnieci Mariju Luīzi Meļķi, kur tiek runāts par literatūru, valodu un ceturtdaļmūža krīzi. Veido improvizētas zīmējumu izrādes kopā ar aktieri Vari Klausītāju. Publicējusi un ilustrējusi gan dzeju bērniem, gan pusaudžiem, gan pieaugušajiem. Veidojusi komiksus izdevniecībai "Kuš!". Ilustrējusi Indie datorspēli Mushroom season.
1954. gada Pasaules čempionāts hokejā
1954. gada Pasaules čempionāts hokejā (arī 1954. gada Eiropas čempionāts hokejā) bija 21. Pasaules čempionāts hokejā, kas vienlaicīgi bija arī 32. Eiropas čempionāts hokejā. Tas no 26. februāra. līdz 7. martam norisinājās Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā.
Pirmo reizi par čempioniem kļuva PSRS hokeja izlase.
Benjamins Ingroso
Benjamins Daniels Vālgrens Ingroso (sv; dzimis Danderidā, Zviedrijā), ir zviedru dziedātājs un dziesmu autors. Benjamins piedalījās 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Portugālē, Lisabonā ar dziesmu Dance You Off.
Mihaels Albasīni
Mihaels Albasīni (Michael Albasini, dzimis ) ir bijušais Šveices šosejas riteņbraucējs.
Profesionālā karjera
2012. gadā Albasīni guva panākumus UCI World Tour līmeņa sacensībās Volta a Catalunya. Sešu posmu sacensībās nebija iekļauti individuālie braucieni un Albasīni pārņēma vadību jau pirmajā posmā, pārspējot Antonī Delaplasu no  komandas un iegūstot 42 sekunžu vadību kopvērtējumā. Nākamajā posmā pēc dienas kalnos viņš bija vadošo aptuveni 20 braucēju grupā kuri līdz finišam aizbrauca Bredlija Viginsa aizvējā un finiša sprintā pārspēja sāncenšus, gūstot otro uzvaru pēc kārtas. Viņam izdevās saglabāt pārsvaru nākamajos paugurainajos posmos, uzvarot kopvērtējumā ar 1 minūtes un 30 sekunžu pārsvaru pār Samuelu Sančesu no  komandas.
2015. gadā Albasīni ieguva trešo vietu La Flèche Wallonne sacensībās aiz Alehandro Valverdes un Žiljēna Alafilipa. Vēlāk viņš uzvarēja Tour de Romandie otrajā posmā, uzvarot sprintā no 49 braucēju grupas, kas bija izveidojusies pēc Col de la Vue des Alpes kāpuma un nobrauciena. Panākumu viņš atkārtoja nākamajā dienā, par virāku velosipēdu tiesu pārspējot Žiljēnu Alafilipu. Viņam nācās izstāties no Tour de France pēc piektā posma kritienā salauztas rokas dēļ.
Karjeru noslēdza 39 gadu vecumā pēc 2020. gada Ljēža—Bastoņa—Ljēža sacensībām, kļūstot par Šveices izlases treneri.
Saļihorskas "Šahtjor" (hokejs)
Saļihorskas "Šahtjor" (be, ru) ir hokeja komanda, kas bāzēta Saļihorskā, Baltkrievijā, un spēlē Baltkrievijas Ekstralīgā. Komanda dibināta 2009. gadā. 2015. gadā pirmo reizi komandas pastāvēšanas vēsturē tā kļuva par Baltkrievijas čempioni.
Trīkingsa salas
Trīkingsa salas ( — ‘Trīs karaļu salas’) vai Manavatāfi (mi — ‘elsojošā elpa’) ir Jaunzēlandei piederoša neapdzīvotu vulkānisku salu grupa Klusā okeāna dienvidrietumos, administratīvi daļa no Jaunzēlandes Ārējām salām. Izvietojušās ziemeļrietumos no Jaunzēlandes Ziemeļsalas galējā ziemeļu Rēinas raga, no kā tās atdala 48 km plats un līdz 300 m dziļš jūrasšaurums. Salas veidojas no divām grupām, kas izstiepušās austrumu—rietumu virzienā: austrumu, kurā ietilpst arhipelāga lielākā (4 km²) un augstākā (295 m vjl) Greitailenda un Nortīstailenda un mazākās rietumu grupas (0,74 km²).
Saulstaru klintis un ala
Saulstaru klintis un ala, arī Runtiņupes ala, Mežabrāļu ala ir smilšakmens atsegums ar tajā esošu alu, kas atrodas mežā, Runtiņupītes kreisajā krastā, aptuveni 500 metru pirms tās ietekas Gaujā. Aizsargājams ģeoloģisks objekts.
Trīkingsa salas
Salas 1643. gada 6. janvārī atklāja holandiešu jūrasbraucējs Ābels Tasmans un nosauca par godu atklāšanas dienai — Triju ķēniņu dienai (Drie Koningen Eyland). Trīkingsa salas bija pirmā Jaunzēlandes teritorija, ko atklāja eiropieši. Līdz 1840. gadam salas apdzīvoja maori, bet to skaits nekad nebija vairāk par 100. Kopš 1930. gada salas ir aizsargājama dabas teritorija.
Saulstaru klintis un ala
Dabas piemineklis aplūkojams no Kubeseles lokveida dabas takas. Netālu no tā starp kokiem saskatāmi seno baltu (t.s. "Gaujas zemgaļu") un līvu uzkalniņkapi.
Nosaukums
Iezis savu nosaukumu ieguvis no tuvējām "Saulstariņu" mājām. Ar alu saistīti nostāsti par mežabrāļiem, kas ieža alā patvērušies pēc otrā pasaules kara. Pēc citām ziņām, alā 1944. gadā slēpušies Sarkanās armijas diversanti.
Iezis
Smilšakmens iezis stipri sadēdējis, kā arī tas ir kārtains, birstošs un vāji cementēts.
Ala
Ala atrakta un attīrīta 1990. gadā. Pēc 1990. gada mērījumiem alas garums ir 25 m, platums — 2,4 m, augstums — 2,8 m. Dziļumā ala sadalās divos šauros atzaros, tās dibenā 4 m augsts vertikāls "skurstenis". Runtiņupes alā ir bīstami uzturēties, jo alas griesti nobrūk, kas arī samazina alas augstumu.
Atsauces
Guntis Eniņš. Latvijas dabas brīnumi.2019. 185-190. lpp.
Rumānijas vēsture
Rumānijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Rumānijas teritorijā.
Aizvēsture
Eiropā vecākās cilvēku apmetnes ir atrastas tieši Rumānijā. Tiek lēsts, ka tās ir aptuveni 42 000 gadus vecas. Šis laiks tiek minēts arī kā cilvēku ierašanās periods Eiropā.
Dākija
Pirmās rakstiskās liecības par cilvēku apmešanos mūsdienu Rumānijas teritorijā ir atrodamas Hērodota ceturtajā Historiai grāmatā. Tā ir uzrakstīta aptuveni 440. gadā p.m.ē. Hērodots ir aprakstījis, kā gētus sakāva Persijas imperators Dārijs I, cīnoties ar skitiem.
Romieši gētus sauca par dākiem. Dākijā, kur mūsdienās atrodas Rumānija, Moldova un Bulgārijas ziemeļu daļa, dzīvoja arī trāķieši. Romas imperatora Domiciāna valdīšanas laikā 87. gadā dāki pāri Donavai uzbruka Romas provincei Mēzijai. No 101. līdz 106. gadam Romas impērija Trajāna valdīšanas laikā divas reizes sakāva dākus. Romas impērija pakļāva Dākiju un izveidoja provinci - Romas Dākiju.
Lai izmantotu provinces bagātīgās zelta uz sudraba atradnes, romieši kolonijā nometināja kolonistus no visas impērijas un viņu runātā latīņu valoda lika pamatus modernajai rumāņu valodai. 3. gadsimtā, neizturot Lielās Tautu staigāšanas spiedienu, ap 271. gadu romieši provinci oficiāli pameta.
Turpmākajos gadsimtos Dākijas teritorijā iebruka goti, huņņi, gepidi, avāri, bulgāri, pečeņegi un kumani.
Viduslaiku kņazistes
Agrīnā ungāru hronika Gesta Hungarorum, piemin, ka 9. gadsimta beigās pastāvējušas trīs vojevodistes: Gelou, Glad un Menumorut. 943. gadā pieminēts kāds Župans Dimitrie, kas valdījis Dobrudžas apvidū. Viduslaikos mūsdienu Rumānijas teritorijā pastāvēja Moldāvijas, Valahijas un Transilvānijas kņazistes. Transilvānija 11. gadsimtā kļuva par autonomu Ungārijas Karalistes sastāvdaļu. Līdz 1541. gadam visas trīs kņazistes bija nokļuvušas Osmaņu impērijas vasaļatkarībā.
Modernā Rumānija
Modernā Rumānija sāka veidoties 1859. gadā, kad apvienojās Osmaņu pakļautībā esošās Moldāvijas un Valahijas kņazistes. Rumānijas Karalistes neatkarība no Osmaņu impērijas tika pasludināta 1877. gada 9. maijā, bet starptautiski to atzina 1878. gada Berlīnes kongress.
Pēc Pirmā pasaules kara Rumānijas Karalistei pievienoja Transilvāniju, Bukovinu un Besarābiju. 1940. gada vasarā Besarābiju un daļu Bukovinas (mūsdienu Moldovas republiku un Ukrainas Černivcu apgabalu) pēc ultimāta iesniegšanas okupēja Padomju Savienība, bet Transilvāniju, pēc Vācijas spiediena, atdeva Ungārijai. Otrā pasaules kara laikā rumāņu karaspēks atguva Besarābiju un iekaroja arī PSRS teritorijas Dņestras upes austrumu krastā, t.sk. Odesas pilsētu. Pēc kara Rumāniju ieņēma PSRS karaspēks, karalis tika gāzts un izveidots komunistu režīms. No 1965. gada, kad pie varas nāca Nikolaje Čaušesku, Rumānija ieturēja no Maskavas neatkarīgu politiku. Čaušesku vadībā Rumānija nepiedalījās Varšavas pakta valstu iebrukumā Čehoslovākijā un Prāgas pavasara apspiešanā.
Pēc Dzelzs priekškara krišanas 1989. gada decembrī sākās tautas revolūcija, kas gāza Čaušesku diktatūru. Čaušesku un viņa sievai tika izpildīts nāvessods. Rumānijā tika uzsāktas politiskas un ekonomiskas reformas. 2004. gadā Rumānija pievienojās NATO un arī Eiropas Savienībai.
Lauku celtnieks
Lauku celtnieks ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 232 km attālumā no Rīgas.
Filma (filma)
"Filma" ir 2012. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisori ir Māra Ķimele un Ivo Briedis.
Sižets
Trīs vīrieši dodas uz vientuļu lauku māju. Viņu mērķis - nedēļas laikā nofilmēt filmu, kas viņus padarīs slavenus. Nevienam no viņiem nav iepriekšējas pieredzes, taču visiem ir vajadzība mainīt savu dzīvi. Viņi izmēģina dažādas pieejas kino, tomēr neviena no šīm pieejām nav pārliecinoša. Komanda nokļūst radošajā strupceļā. Aizvien vairāk laika viņi pavada, viens otru ietekmējot. Atklājas vēl neredzētas viņu rakstura šķautnes, kas sarežģī viņu attiecības un parāda, ka katrs ir drīzāk pats par sevi. Kādā brīdī viens no komandas tiek atrasts miris. Nav skaidri nāves apstākļi, tomēr šis notikums var būtiski ietekmēt komandas projektu.
Žans Gastons Darbū
Žans Gastons Darbū (fr, dzimis, miris ) bija franču matemātiķis. Devis ieguldījumu ģeometrijā un matemātiskajā analīzē.
1899. gadā ieguva doktora grādu Augstākajā normālskolā. 1884. gadā tika ievēlēts Francijas Zinātņu akadēmijā. No 1900. gada akadēmijas matemātikas nodaļas pastāvīgais sekretārs. Bez darbiem matemātikā sarakstījis Anrī Puankarē biogrāfiju un rediģējis Žozefa Furjē rakstus.
Lazovskis
Lazovskis var būt:
Kristālrežģis
Atomu kristālrežģis
Atomu kristālrežģa mezglu punktos atrodas neitrāli lādēti atomi.
Grafītam un dimantam, kas ir oglekļa alotropi, ir atomu kristālrežģis.
Jonu kristālrežģis
Jonu kristālrežģa mezglu punktos atrodas joni, šāds kristālrežģis raksturīgs, piemēram, sāļiem, kuros ir jonu saite, to vidū, NaCl.
Metālu kristālrežģis
Metālu kristālrežģi atšķiras no citiem kristālrežģu veidiem, jo to mezglpunktos atrodas gan neitrāli atomi, gan pozitīvi metālu joni, un daļa no metālu vērtības elektroniem brīvi pārvietojas pa metāla kristālrežģi. Šie elektroni ir kopīgi visiem metāla kristālrežģa joniem, šī iemesla pēc metālu kristālrežģos nav negatīvi lādētu jonu, bet tikai pozitīvi lādēti, jo jonam ir jāpiesaista papildus elektroni, lai tas būtu negatīvs, taču tos piesaistot tie vairs nebūtu kopīgi. Šos brīvos elektronus metālu kristālrežģos mēdz saukt arī par elektronu gāzi. Brīvie elektroni nosaka metālu un to sakausējumu elektrovadītspēju, siltumvadītspēju un gaismas atstarošanas spēju. Brīvo elektronu skaits nenosaka kušanas temperatūru.
Molekulu kristālrežģis
Molekulu kristālrežģi veido molekulas, kas var būt gan polāras, gan nepolāras. Vielām ar molekulu kristālrežģi ir samēra zema kušanas temperatūra. Tāpēc tās parastos apstākļos ir gāzes vai viegli gaistoši šķidrumi un cietvielas.
Cventendorfas atomelektrostacija
Cventendorfas atomelektrostacija ir atomelektrostacija Austrijā. Tā atrodas Cventendorfā, Lejasaustrijā. Tā bja pirmā no sešām ieplānotajām Austrijas atomelektrostacijām un vienīgā, kas tika uzcelta, bet tās ekspluatācija netika uzsākta.
Protesti pret atomenerģētiku
Sākot ar 1974. gadu Austrijā pieņēmās spēkā pret atomenerģētiku vērsti protesti, kuru rezultātā tika izsludināts referendums. Tas notika 1978. gada 5. novembrī. Referendumā piedalījās 64,1% balsstiesīgo iedzīvotāju. 50,47% no referenduma dalībniekiem nobalsoja pret atomelektrostacijas darbības uzsākšanu. 1978. gadā Austrijā tika pieņemts likums, kas aizliedz kodolreaktoru izmantošanu elektroenerģijas ražošanā. Atļauti tikai pētnieciskie kodolreaktori, no kuriem pašlaik vēl darbojas tikai viens.
Pašreizējais pielietojums
Pašreiz Cventendorfas atomelektrostacija ir daļēji demontēta. To lieto kā rezerves daļu avotu trim līdzīga tipa Vācijas atomelektrostacijām. Atomelektrostaciju izmanto personāla apmācībām, tiek organizētas arī ekskursijas. 2005. gadā atomelektrostaciju nopirka kompānija EVN Group un izveidoja tur drošības mācību centru. Kopš 2009. gada uz atomelektrostacijas ēkas ir uzstādīti 1000 Saules paneļi, kas saražo 180 MWh gadā, izmantojot Saules enerģiju.
Huans Sebastjans Elkano
Huans Sebastjans Elkano (es; dzimis apmēram 1486. gadā, miris ) bija Spānijas jūrasbraucējs, pirmās ekspedīcijas apkārt Zemeslodei dalībnieks un vadītājs ekspedīcijas noslēgumā.
Pirms kļuva par jūrasbraucēju, Elkano bija militārajā dienestā: karojis Itālijā, bet 1509. gadā piedalījās Spānijas militārajā ekspedīcijā pret Alžīru. Pēc tam apmetās Seviļā un kalpoja par jūrnieku uz tirdzniecības kuģiem.
1519. gadā Elkano pievienojās Fernāna Magelāna ekspedīcijai kā stūrmanis vienā no tās pieciem kuģiem. Ekspedīcija startēja 20. septembrī un tās mērķis bija sasniegt Austrumāziju (Moluku salas), dodoties nevis austrumu, bet rietumu virzienā. Tika šķērsots Atlantijas okeāns, izbraukts šaurums starp Dienvidameriku un Ugunszemi (nosaukts par Magelāna šaurumu) un 1520. gada 28. novembrī sasniegta Dienvidu jūra, ko Magelāns nosauca par Kluso okeānu. Pēc smaga ceļa pāri Klusajam okeānam ekspedīcija, zaudējusi divus kuģus un daudzus jūrniekus, 1521. gada 16. martā sasniedza Filipīnas. Neveiksmīgā kaujā ar vietējiem iedzīvotājiem 27. aprīlī gāja bojā Fernāns Magelāns un ekspedīcijas vadību pēc Moluku salām (kur viens kuģis tika pamests) pārņēma Huans Sebastjans Elkano. Spānijā tā atgriezās ar vienu kuģi un 18 jūrnieku komandu (ekspedīcijas sākumā to skaits bija 241), kļūstot par pirmo, kas spējusi apkuģot apkārt zemeslodei. Brauciens noslēdzās 1522. gada 6. septembrī, gandrīz 3 gadus pēc tā sākuma. Kopējais kuģojuma garums tiek lēsts ap 80 000 km garumā. Lai gan tieši Elkano bija tas, kurš vadīja ekspedīciju tās beigu daļā un sasniedza Spāniju, tomēr vēstures avotos šis jūrasbrauciens tiek dēvēts par Magelāna kuģojumu. Ekspedīcija pierādīja, ka Zemes forma ir sfēriska un Pasaules okeāns — vienots.
1525. gadā Elkano devās jaunā līdzīga maršruta ekspedīcijā, ko vadīja Garsija Hofre de Loaisa. Viņš bija kapteinis uz viena no tās septiņiem kuģiem. Šī ekspedīcija izvērtās vēl smagāka par iepriekšējo, un pēc admirāļa Loaisas nāves 1526. gada 30. jūlijā Elkano tika iecelts par tās vadītāju. Taču arī Elkano bija smagi slims un mira 6. augustā Klusajā okeānā, divas nedēļas pirms kuģi sasniedza tuvāko sauszemi. No šīs ekspedīcijas dalībniekiem tikai daži atgriezās Spānijā.
CSCL Globe
CSCL Globe ir viens no pasaulē lielākajiem konteineru kravas kuģiem. Pieraksta osta — Honkonga, kuģo kopš 2014. gada beigām. Pirmajā reisā devās no Šanhajas Ķīnā uz Felikstovu Anglijā, ko sasniedza 2015. gada 7. janvārī. Aprīkots ar pasaulē lielāko dzinēju, 400 m garš, 59 m plats. Pēc kravnesības (19 100 TEU, kas ir jūras konteineru mērvienība — 20 pēdu ekvivalenta vienība) kuģis tā uzbūvēšanas brīdī apsteidza tobrīd lielāko konteineru kuģi pasaulē Mærsk piederošo Mc-Kinney Møller, taču 2015. gada janvārī par lielāko kļuva kompānijas Mediterranean Shipping Company konteineru kuģis Oscar, kas var pārvietot par 124 TEU vairāk.
Barletas-Andrijas-Trani province
Barletas-Andrijas-Trani province ir viena no Itālijas provincēm  valsts dienvidaustrumu daļā, Apūlijas reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvie centri ir Barleta, Andrija, Trani, bet lielākā pilsēta ir Andrija. Provinces kopējā platība ir 1543 km2, 2005. gada beigās tajā dzīvoja 384 293 iedzīvotāji. Barletas-Andrijas-Trani province sīkāk iedalās 10 komūnās.
Pruta
Pruta (ro, uk) ir upe, kuras izteka atrodas Ukrainā un pēc tam galvenokārt plūst pa Rumānijas un Moldovas robežu. Upes izteka atrodas Karpatos, bet ietek Donavā. Prutas garums ir 953 km. Lielākās pilsētas upes krastos ir Čerņivci, Ungeni un Leova. Kuģojama sākot no upes ietekas Donavā līdz Leovas pilsētai.
Senie grieķi upi pazina ar nosaukumu Pireta (grc, Pyretós).
Upi pie Ungeni pilsētas šķērso Gistava Eifeļa projektēts tilts.
Jurijs Ševčuks
Jurijs Ševčuks (dzimis Magadanas apgabalā) ir padomju un krievu rokmūziķis, dziesmu autors un producents, grupas "DDT" dibinātājs un līderis. Filmējies arī vairākās padomju un krievu spēlfilmās.
Daudziem Ševčuka radītajiem tekstiem piemīt asa sociāla ievirze. Viņš bieži tiek salīdzināts ar Vladimiru Visocki.
Māršs
Māršs var būt:
Sliede
Sliede ir īpaša šķērsprofila tērauda sija, pa ko rit vilcienu, tramvaju, vagonešu, celtņu riteņi. Sliede virza ritošo sastāvu un uzņem no tā slodzi, ko caur sliežu stiprinājumiem nodod zemākiem elementiem. Sliedes kalpo signālstrāvas un vilces sproststrāvas vadīšanai. Sliedēm jābūt izturīgām (ar lielu inerces momentu un pretestības momentu, lai lieces un vērpes spriegumi tajās nepārsniegtu pieļaujamos) un stabilām, jānodrošina vilcienu kustības drošība un pieļaujamie vilcienu kustības ātrumi. Sliedēm jākalpo iespējami ilgi un jāmaksā pietiekami lēti. Izturīgas sliedes nozīmē, ka tām jābūt pietiekami smagām, stingrām, stigrām, materiālam nesaplacināmam, neplūstošam, nedilstošam un pietiekami cietam. Sliedēm jābūt līdzenām, pietiekami raupjām un gludām. Izvirzītās prasības nozīmē piemērotu sliedes šķērsprofila izvēli, ķīmisko sastāvu un izgatavošanas tehnoloģijas ievērošanu.
Grigorjevs
Grigorjevs (ru, no personvārda Gregors (Григорий); sieviešu dzimtē Grigorjeva (Григорьева, Грыгор’еўа)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Sliede
Sliežu profilu tipus, to izgatavošanas tehnoloģiju un pieņemšanu standartizē pēc to metriskās masas. Jaunbūvējamos un rekonstruējamos sliežu ceļos pārsvarā izmanto 60E1, R65 un retākos gadījumos R50 tipa sliedes uz mazāk svarīgiem ceļiem. Skaitlis sliedes tipa apzīmējumā nozīmē noapaļotu līdz veseliem kilogramiem sliedes metrisko masu. Sliežu unifikācija un standartizācija nozīmē arī to stiprinājumu standartizāciju atbilstoši sliedes profilam.
Sliežu galviņas virsējo slāni nodilumizturības palielināšanai termiski rūda – strauji atdzesē. Tilpumnerūdītas sliedes no jauna praktiski neizmanto.
Rievsliede
Rievsliede ietver monolītu sliedes galvas un pretsliedes profilu, kas ievērojami samazina riteņa nobraukšanas no sliedēm varbūtību, ja ir sapuvuši gulšņi, nolietoti sliežu stiprinājumi, kā arī līknēs ar sevišķi mazu rādiusu. Rievsliede vienlaicīgi izpilda pretsliedes funkciju. Tāpat uz autoceļa brauktuves un tehnoloģiskās pārbrauktuves rievsliedes veido kārtību savas mazelentības un funkcionalitātes dēļ. Tāpēc tās var izmantot sliežu ielu transportam (pārsvarā tas ir tramvajs) un ostu teritorijās, kur notiek intensīva kraušana, kurā piedalās dzelzceļa infrastruktūra. Var būt arī rievsliežu pārmijas iepriekšminēto iemeslu dēļ. Tramvaja rievsliedes rieva ir šaurāka par tā paša sliežu platuma dzelzceļa ritošā sastāva rievsliedi.
Pretsliede
Pretsliede kopā ar braucamo sliedi ("parastā" sliede), nodrošinot stingri noteiktu riteņa braukšanas trajektoriju. Bez pretsliedēm nebūtu iespējama pārmiju ekspluatācija ar krusteni, kuram ir nekustīgs serdenis. Pretsliedes stiprina pie ceļa sliedēm izmantojot sliežu stiprinājumus. Tās lielākoties izmanto pārmiju pārvedās, pārbrauktuvēs, gājēju pārejās, līknēs ar mazu rādiusu u.c. Pēdējā laikā pārbrauktuvēs pretsliežu vietā izmanto gumijas, kas nodrošina labu sliežu elektrisko izolāciju no virsbūves materiālem.
Vispārējie sliežu tipi
Tā kā sliežu R65 pamatnes platums ir 150 milimetri, 60E1(UIC60) un R65 profili ir savstarpēji aizvietojami. R 50 profils, kas ir salīdzināms ar vācu S 49, tika izmantots tramvaju tīklos, bet dažkārt arī maznoslogotajās dzelzceļa līnijās. S33 profils pēdējo reizi Vācijā tika velmēts ar 33 kg/m šaursliežu līnijām pagājušā gadsimta 60. gados. S41 profils, kas atbilst S 49 sliedei ar samazinātu augstumu, joprojām ir izplatīts Vācijas metropolitēnos.
ASV 140-RE profils (70 kg/m) ir uzstādīts intensīvi izmantotiem maršrutiem.
Mainot sliežu profilu sliežu ceļā, tiek uzstādītas pārejas sliedes, kas ražotas rūpnieciski ar kontaktmetināšanas metodi, īpaši pārbūves gadījumā. Loka elektro metināšana ir izplatīta daudzos tramvaju tīklos. Sliežu ieliktņus izmanto tikai remontdarbu posmos un īslaicīgai sliezu savienošanai. Ja savienojamie profili ģeometriski ir pārāk atšķirīgi, viens pēc otra jāparedz vairākas pārejas sliedes.
Nacionālais kopienākums
Nacionālais kopienākums (NKI) — ir makroekonomikas pamatrādītājs, kas nosaka, kādu summu gada laikā iegūst noteiktas valsts rezidentu mājsaimniecības un visi uzņēmumi, pārdodot savus resursus. Tajā ir iekļauti visi iedzīvotāju gūtie ienākumi — peļņas, rentes, darba algas u. c. Nacionālais kopienākums aptver tikai tos ienākumus, kas pieder noteiktas valsts rezidentiem (tai skaitā ienākumus no šīs valsts iedzīvotāju veiktajām ekonomiskajām darbībām ārvalstīs).
Nacionālā kopienākuma aprēķins
Nacionālo kopienākumu iegūst, ja iekšzemes kopproduktam (IKP) pieskaita no citām valstīm saņemtos īpašuma ienākumus, darbinieku atalgojumu un subsīdijas, un atņem citām valstīm samaksātos īpašuma ienākumus, darbinieku atalgojumu un ražošanas un importa nodokļus.
Revidents
Revidents var būt:
Nacionālais kopienākums
Nacionālā kopienākuma nozīme Eiropas Savienībā
Nacionālais kopienākums ir rādītājs, pēc kura aprēķina Eiropas Savienības dalībvalstu iemaksas ES pamatbudžetā. Uz NKI balstītais pašu resurss veidojas, vienotu procentu likmi attiecinot pret katras ES dalībvalsts NKI apjomu. Šis pašu resurss veido aptuveni 65 % no kopējiem ES ieņēmumiem. NKI datu izmantošanu pašu resursu vajadzībām, nosaka NKI regula — Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/516 (2019. gada 19. marts).
Saskaņā ar NKI regulas 5. panta 1. punktu ES statistikas birojam Eurostat ir jāpārbauda datu avoti un metodes, ko dalībvalstis izmanto NKI aprēķiniem. Eurostat pieņem neatkarīgus lēmumus par pārbaudes aktivitāšu procesiem, metodēm, standartiem, procedūrām, saturu un laiku.
Eurostat sniedz novērtējumu, vai dalībvalsts NKI dati ir piemēroti pašu resursu sistēmas vajadzībām, vai arī ir nepieciešamas korekcijas un uzlabojumi. Balstoties uz Eurostat izvērtējumu, Komisijas Budžeta ģenerāldirektorāts informē dalībvalsts Pastāvīgo pārstāvi Eiropas Savienībā par nepieciešamību veikt korekcijas un uzlabojumus, nosakot īpašās atrunas valsts NKI datiem pašu resursu vajadzībām.
HK Vitebsk
HK Vitebsk (ru, be) ir hokeja komanda, kas bāzēta Vitebskā, Baltkrievijā, un spēlē Baltkrievijas Ekstralīgā. Komanda dibināta 2000. gadā.
2011.—12. gada sezonā desmit spēles komandas sastāvā aizvadīja latviešu uzbrucējs Elvis Želubovskis.
Staļinka
Staļinka (ru) apzīmējums daudzdzīvokļu dzīvojamajām ēkām, kas staļinisma arhitektūras stilā visā PSRS celtas no 20. gadsimta 30. līdz 60. gadiem. Latvijā celtas pēc Otrā pasaules kara. Nosaukumu mēdz attiecināt arī uz sabiedriskajām ēkām — kultūras namiem (VEF Kultūras pils), kinoteātriem un izglītības iestādēm (RTU ēka, Liepājas Universitātes ēka).
Staļinkas Rīgas centrā parasti celtas pa vienai, karā sagrauto vai veco koka ēku vietā. Lielākais komplekss Vecrīgā ir apbūve ap Pēterbaznīcu, RTU centrālā ēka un Mākslinieku savienības nams krastmalā. Tālāk no centra sastopami arī kvartāla lieluma ēku kompleksi — Sarkandaugavā, Pētersalā, Teikā, Juglā u. c. Bagātīgi dekorētās 4—6 stāvus augstās dzīvojamās ēkas ir viegli pamanāmas. Daudzviet pilsētā celtas arī vienkāršas 2—3 stāvu staļinkas fabriku strādniekiem. Ēkas celtas vai nu pēc sērijveida vai individuāliem projektiem. Sākot no 1950. gadu vidus, ēku celtniecība tika pārtraukta, dodot priekšroku hruščovkām un paneļu celtnēm. Staļinkas dalās divās grupās — padomju nomenklatūrai un parastajiem iedzīvotājiem celtajās.
Nomenklatūras nami
Dzīvojamās ēkas, kas parasti pēc individuāla projekta tika celtas padomju partijas elitei, valdības darbiniekiem, lielo uzņēmumu direktoriem, armijas un drošības dienestu vadītājiem, kā arī priviliģētai inteliģences daļai. Maskavā un dažās lielākajās valsts pilsētās tika celtas īpaši greznas un lielas ēkas; vietējo republiku elitei parasti cēla mazākas, 4—6 stāvus augstas mājas. Neatkarīgi no ēkas lieluma, tās svarīgākā pazīme bija pārējiem padomju pilsoņiem nesasniedzami dzīvokļu izmēri un greznība. Dzīvokļiem parasti ir trīs līdz četras lielas istabas. Vienistabas dzīvokļa platība vidēji ir 32-50 m2; divistabu — 44-70 m2; trīsistabu — 57-85 m2; četristabu — 80-110 m2. Dzīvokļos ieplānotas bērnistabas, darba kabineti, kā arī telpa kalponei. Virtuvēs bieži ir savs atkritumu vads. Griestu augstums dzīvokļos parasti ir 2,9 — 3,2 m.
Ārēji ēkas ievēro staļinisma arhitektūras formas, ir dekorētas ar apmetumu, balkoniem un akmens vai flīžu dekora elementiem. Ēkas noslēgumā vai stūrī bieži atrodas „torņa” daļa, kas vizuāli padara ēku varenāku. Tieši vizuālā efekta dēļ tās parasti celtas galvenajās ielās, pie centrālajiem laukumiem un svarīgos ielu krustojumos.
Detaļas
Celtniecībā parasti izmantoti ķieģeļi, kas bagātīgi apmesti vai klāti ar dekoratīvajām keramikas un akmens flīzēm. Piecdesmito gadu sākumā, sākoties celtniecības izmaksu samazināšanas kampaņai, staļinkas celtas ar minimālu dekorējumu un bez fasādes apmetuma. Staļinkas celtas laikā, kad gāze vēl nebija pieejama, tāpēc tās tika apkurinātas ar malku, bet virtuvēs iebūvētas cepeškrāsnis. Vienkāršākajās staļinkās parasti nav pagraba, nomenklatūru ēku pagrabos vai pagalmos celtas pazemes bumbu patvertnes un garāžas.
Mazliet ilgāk
Sižets
Andis piedāvā savas vecmāmiņas draudzenei Marai, kurai palicis dzīvot tikai nedaudz, izpildīt jebkuru viņas vēlēšanos ar noteikumu, ka viņas dzīvoklis pēc nāves nokļūst Anda īpašumā. Šīs vienošanās rezultātā Andis un Mara pārvērtē savu attieksmi pret dzīvi un nāvi.
Vladimirs Vīze
Vladimirs Vīze (ru) vai Valdemārs Kurts Blass-Vīze (de; dzimis, miris ) bija vācu izcelsmes padomju polārpētnieks, okeanologs, PSRS Zinātņu akadēmijas biedrs kopš 1933. gada. Tiek uzskatīts par pamatlicēju zinātniskajām ledus apstākļu prognozēm arktiskās kuģniecības nodrošināšanai.
1708. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1708. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Zviedru okupētais Piltenes apgabals bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā. Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.
Vladimirs Vīze
Biogrāfija
Dzimis 1886. gada 21. februārī (pēc vecā stila) ģeogrāfijas pasniedzēja Jūliusa Frīdriha Vīzes un Lidijas Karolīnas Blasas ģimenē. 1904. gadā Valdemārs absolvēja Carskoje Selo ģimnāziju un iestājās Sanktpēterburgas universitātes fizikas un matemātikas fakultātē. 1905. gadā devās uz Vāciju, kur studēja Getingenes un Halles-Vitenbergas universitātēs. 1910. gadā atgriezies Krievijā un atjaunojies Sanktpēterburgas universitātē. Vasarā piedalījies ekspedīcijā uz Kolas pussalu, kur vācis materiālus ģeoloģijā un etnogrāfijā.
Pirmā pasaules kara laikā Vīze dienēja Flotes ģenerālštābā un piedalījās loģistikas organizēšanā Krievijas Kolas pussalā un Somijā.
1918. gadā pārgāja darbā uz Galveno ģeofizisko observatoriju, kur strādāja sākumā par adjunktu, vēlāk — vecāko fiziķi, nodarbojoties ar ģeofiziku un okeanogrāfiju.
1921. gadā Vīze pārcēlās uz Jūras kara flotes Hidrogrāfijas pārvaldi un piedalījās ekspedīcijā Karas jūrā ar kuģi Taimir. Ekspedīcijas laikā tika izbūvēta Matočkinšaras polārstacija Novaja Zemļā. 1922. gadā Vīze pārcēlās uz Valsts hidroloģijas institūtu, bet 1928. gadā — uz Ziemeļu izpētes institūtu, kur uzreiz tika nozīmēts par vadītāju ekspedīcijai ar kuģi Maligin, kura piedalījās Umberto Nobiles dirižabļa ekspedīcijas glābšanas darbos.
1929. un 1930. gadā bija Georgij Sedov ekspedīciju zinātniskais vadītājs Barenca un Karas jūru ziemeļos.
Karas jūrā 1912.—1914. gados ledus gūstā dreifēja Georgija Brusilova ekspedīcija ar kuģi ''Sv. Anna''. Kuģis un gandrīz visi ekspedīcijas locekļi gāja bojā, bet stūrmanim Albanovam izdevās izglābt kuģa žurnālu. 1924. gadā Vīze pētīja kuģa dreifa maršrutu. Pēc jūras straumju virzieniem viņš izteica hipotēzi, ka tās ietekmē kāda nezināma sala un noteica tās koordinātas. 1930. gadā Vīze kā zinātniskais vadītājs piedalījās Oto Šmita ekspedīcijā ar ledlauzi Georgij Sedov un pēc paša prognozētās salas atklāšanas Vīze pirmais nokāpa tās krastā.
1930. gada rudenī Vīze kļuva par Vissavienības Arktikas institūta direktora vietnieku. Viņa vadībā 1930. gados tika īstenota polārstacija tīkla būvniecība Ziemeļu Ledus okeāna piekrastē. 1932. un 1934. gadā piedalījies kuģojumos pa Ziemeļu jūras ceļu ar kuģiem Sibirjakov un Ļitke.
1933. gadā ievēlēts par PSRS Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli, bet 1935. gadā ieguvis ģeogrāfijas zinātņu doktora grādu, kā arī kļuvis par Starptautiskās Meteoroloģijas komitejas biedru.
1937. gadā piedalījies savā pēdējā arktiskajā ekspedīcijā ar kuģi Sadko Laptevu jūrā apkārt Jaunsibīrijas salām.
Otrā pasaules kara laikā atradies Krasnojarskā, uz kurieni bija evakuēts Arktikas institūts. Tur nodarbojies ar ilgtermiņa ledus prognožu sagatavošanu un sagatavojis monogrāfiju «Arktikas jūru ilgtermiņa ledus prognožu pamati», par ko 1946. gadā viņam piešķirta Valsts prēmija.
Apbalvojumi un pagodinājumi
Vīze ir Staļina prēmijas (1946) laureāts, apbalvots ar diviem Ļeņina ordeņiem, Darba Sarkanā Karoga ordeni un medaļām. Vīzes vārdā nosaukti: Vīzes sala Karas jūrā, ledājs, zemesrags un līcis Novaja Zemļā, kā arī zinātniskās pētniecības kuģis Professor Vize.
Nerijus Ališausks
Nerijus Ališausks (lt, dzimis ) ir lietuviešu hokejists, aizsargs, Lietuvas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) Ališausks spēlē KHL vienībā Rīgas "Dinamo".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ališausks sāka 2007.—08. gada sezonā, kad HK Liepājas Metalurgs sastāvā aizvadīja 14 spēles Latvijas čempionātā. No 2009. līdz 2013. gadam Metalurga rindās spēlēja Baltkrievijas Ekstralīgā. No 2015. līdz 2017. gadam spēlēja Krievijas Augstākās līgas vienībā Karaghandi "Saryarka".
2017. gada vasarā uz pārbaudes laiku pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". 16. augustā noslēdza pilnvērtīgu līgumu ar komandu. Tādējādi Ališausks kļuva par pirmo lietuviešu hokejistu KHL. Komandas rindās Ališausks aizvadīja nākamās trīs sezonas. 2020. gada jūlijā noslēdza līgumu ar Slovākijas Ekstralīgas komandu Bratislavas "Slovan".
Marjanova
Marjanova var būt:
Otniēls Čārlzs Māršs
Otniēls Čārlzs Māršs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu paleontologs. Atklājis, nosaucis vai klasificējis daudzas dinozauru sugas. 19. gadsimta beigās iesaistījās t. s. Kaulu karos pret Edvardu Kopu no Filadelfijas, lai, izmantojot jebkurus paņēmienus, to pārspētu.
Moldovas karogs
Moldovas Republikas karogs ir viens no Moldovas nacionālajiem simboliem. To veido trīs vertikālās joslas — zila, dzeltena un sarkana. Dzeltenās joslas vidū atrodas Moldovas ģerbonis. Par valsts karogu tas tika apstiprināts. Pirms tam pastāvēja Moldāvijas PSR un tās karogs.
Otniēls Čārlzs Māršs
Dzimis Ņujorkas štata Lokportā. Ieguva izglītību ar bagātā tēvoča Džordža Pībodī palīdzību. 1860. gadā pabeidza Jeila koledžu, bet vēlāk papildinājās koledžas sastāvā esošajā Šefīlda Zinātnes skolā. Studēja paleontoloģiju un anatomiju Berlīnē, Heidelbergā un Breslavā.
Kodijs Glass
Kodijs Glass (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Glass pārstāv Nacionālās hokeja līgas komandu Našvilas "Predators". 2017. gada NHL draftā Glasu ar kopējo sesto numuru pirmajā kārtā izvēlējās Vegasas "Golden Knights", kļūstot par pirmo spēlētāju, ko šī komanda ir draftējusi.
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 2023. gada Pasaules čempionātā.
Brīvības laukums (Erevāna)
Brīvības laukums (, Azatut'yan hraparak), līdz 1991. gadam pazīstams arī kā Operas laukums un Teātra laukums (Թատերական հրապարակ, T'aterakan hraparak ), ir pilsētas laukums, kas atrodas Kentrona (Centra) apkaimē Erevānā, Armēnijā. Laukums ir daļa no Erevānas Operas teātra kompleksa, atrodas tieši uz dienvidiem no operas ēkas, starp operas parku un Gulbju ezeru. Kopā ar Republikas laukumu Brīvības laukums ir viens no diviem galvenajiem laukumiem Erevānas centrā. Tas robežojas ar četrām ielām: Tumanjana ielu, Terjana ielu, Sajat Nova prospektu un Maštoca prospektu. Laukumā atrodas rakstnieka Ovanesa Tumanjana un komponista Aleksandra Spendiarjana statujas.
Politikā
Laukumā notikušo demonstrāciju tradīciju dēļ tas Armēnijā tiek raksturots kā "demokrātijas simbols".
Laukumā var ietilpt, pēc dažādiem ieskatiem, apmēram 40 000, 42 000–45 vai līdz 50 000 cilvēku.
1988. gads: Karabahas kustība
Pusapaļais laukums ir pazīstams ar savu nozīmīgo lomu mūsdienu Armēnijas vēsturē. Kopš Karabahas kustības 1988. gada februārī Brīvības laukums ir kļuvis par populāru demonstrāciju centru. Lai apspiestu demonstrācijas, laukumu 1988. gadā vairākas reizes slēdza padomju policija un militārie spēki.
Pēcvēlēšanu protesti
Pēc strīdīgajām 2008. gada prezidenta vēlēšanām laukumā pulcējās tūkstošiem opozīcijas līdera un Armēnijas pirmā prezidenta Levona Ter-Petrosjana atbalstītāju un sāka sēdēt. 2008. gada 1. marta agrā rītā policija vardarbīgi izkliedēja šos mierīgos protestus, un laukums tika slēgts civiliedzīvotājiem. Aptuveni 20 dienas laukumu kontrolēja policija un bruņotie spēki, lai īstenotu ārkārtas stāvokli. Pēc tam tas tika slēgts mītiņiem vairāk nekā trīs gadus, līdz 2011. gada 17. martam, kad lielu mītiņu sarīkoja Ter-Petrosjana Armēnijas Nacionālais kongress.
Pazemes autostāvvieta
2008. gada 28. augustā Armēnijas valdība pieņēma lēmumu sākt pazemes autostāvvietas būvniecību zem laukuma, lai atslogotu apkārtējās ielas, kur stāvošas automašīnas bieži apgrūtināja satiksmi. Opozīcija apgalvoja, ka lēmuma mērķis bija novērst demonstrācijas tur, lai gan valdība šos apgalvojumus noraidīja. 2010. gada 24. maijā tika atvērta trīsstāvu autostāvvieta līdz 500 automašīnām, piedaloties Erevānas mēram Gagikam Beglarjanam un prezidentam Seržam Sargsjanam. Projekta izmaksas bija aptuveni 10,5 miljoni USD.
Somijas Demokrātiskā Republika
Somijas Demokrātiskā Republika (SDR; fi), somu historiogrāfijā saukta arī par Terijoki valdību (fi) jeb par Kūsinena valdību (fi), bija 1939. gada 1. decembrī Padomju Savienības okupētajā Somijas Republikas daļā izveidota un līdz 1940. gada 12. martam pastāvoša valdība tālākai Somijas aneksijai. Mūsdienās šīs bijušās marionešu valsts teritorija ietilpst Krievijas Federācijas Ļeņingradas apgabala un Karēlijas Republikas sastāvā.
Priekšvēsture
1939. gada septembrī PSRS valdība piedāvāja visām Baltijas valstīm (pie kurām tolaik pieskaitīja arī Somiju) noslēgt draudzības un savstarpējās palīdzības līgumus, kas paredzēja PSRS kara bāžu izveidošanu šajās valstīs. Tomēr Somijas valdība, atšķirībā no pārējām trim Baltijas valstu valdībām, atsacījās pieņemt līgumā iekļautos nosacījumus. Pēc neizdevušos sarunu noslēguma PSRS valdība nolēma okupēt visu Somijas teritoriju un pēc "Tautas valdības" (ru) lūguma iekļaut to PSRS sastāvā. 1939. gada 11. novembrī sāka formēt Somijas Tautas armiju, kurā paredzēja iekļaut PSRS dzīvojošos somus un karēļus, kā arī okupēto rajonu kreisi noskaņotos iedzīvotājus. Pēc padomju ziņām līdz 26. novembrim šajā karaspēka vienībā izdevās iesaistīt 13 tūkstošus, bet līdz 1940. gada februārim 25 tūkstošus karavīru. Tautas armijai vajadzēja ar laiku aizstāt Sarkanās armijas okupācijas spēkus.
Dibināšana
Tūlīt pēc Ziemas kara sākuma pirmajā okupētajā Somijas pilsētā Terijoki tika pasludināta Somijas Demokrātiskās Republikas valdības izveide ar "Tautas valdības" premjeru Oto Kūsinenu priekšgalā. 1939. gada 1. decembrī Maskavas radio somiski pārraidīja Somijas tautas valdības deklarāciju. Deklarācijas teksts liecina, ka sākotnēji PSRS vēlējās anektēt visu Somijas teritoriju un pasludināja Terijoki valdību par vienīgo tiesisko somu darbaļaužu interešu pārstāvi, ar kuru ir iespējams noslēgt miera līgumu un pārtraukt karadarbību. 2. decembrī ar Somijas "tautas valdības" premjerministru tika noslēgts tas pats draudzības un savstarpējās palīdzības līgums, kuru iepriekš bija noraidījusi Somijas "buržuāziskā valdība". Tas paredzēja atteikties no Somijas zemēm Ļeņingradas tuvumā un dažām salām Somu jūras līcī, kā arī izveidot PSRS kara bāzi Hanko pussalā. Apmaiņā pret to SDR saņēma daļu no Karēlijas APSR teritorijas uz ziemeļiem no Lādogas ezera. Līguma ratifikācija bija paredzēta pēc Helsinku ieņemšanas. Neraugoties uz to, ka šai armijai nevajadzēja piedalīties karadarbībā, no 1939. gada decembra tā tika iesaistīta kaujās pie Lunkulansāres un Vīpuriem. 1940. gada janvārī Somijas Tautas armijas 3. strēlnieku divīzijas 5. un 6. pulki piedalījās diversijas operācijās, spridzinot dzelzceļa tiltus un mīnējot ceļus.
Propaganda
10. decembrī PSRS centrālais laikraksts „Pravda" aprakstīja, kā noritēja dzīve padomju karaspēka ieņemtos Somijas apgabalos: "Salās, kas noslēdz izeju no Somu jūras līča austrumu daļas, kur vēl nesen dārdēja lielgabali, dzīve atkal kļuvusi puslīdz normāla. Terijoku atjaunošanas darbs sokoties sekmīgi. Sevišķas nodaļas iztīrot no minām katru namu, katru ielu. Enerģiski strādājot dzelzceļnieki. Tie jau izlabojuši dzelzceļa tiltu pilsētā. Satiksme pa daļai atjaunota. Tuvākā laikā sākšot darboties arī ūdensvads. Padomju karaspēka okupētos somu apgabalos, kā pilsētās, tā ciemos notiekot masu sapulces, kurās iedzīvotāji apsveicot Oto Kūsinena valdību un somu tautas armijas pirmā brīvprātīgo korpusa nodibināšanu. Kādā sapulcē Petsamo pilsētā pieņemta rezolūcija, kurā somu tauta un kareivji aicināti sacelties pret Riti — Tannera valdību."
31. decembrī padomju laikraksti „Izvestija" un „Pravda" propagandas nolūkos publicēja "Somu pirmā brīvprātīgo korpusa" komandieru un karotāju apsveikumu Staļinam:
"Staļina nacionālā politika nostādama pilnīgā pretstatā imperiālistisko valstu iekarošanas politikai. Ar šādu savu politiku Staļins iekarojis somu tautas sirdis un uzticību. Somu lielā drauga un atbrīvotāja — Staļina izstiepto roku satvēruši Somijas un Karelijas apzinīgie pārstāvji, lai kopīgiem spēkiem novestu somu tautas atbrīvošanu līdz galam." Uzsaukuma beigās bija izteiktas cerības, ka somu tautas plašās masas, kas izprot Staļina nacionālās politikas garu, cīnīsies progresīvās cilvēces pirmajās rindās par visu tautu brīvību un brālību.