cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sofija Rotaru
Rotaru dziesmas ir kļuvušas par Padomju Savienības popmūzikas klasiku. Sofija ir piedalījusies septiņās muzikālās filmās, debitējot 1971. gadā filmā "Sarkanā Rūta", kā arī atveidojusi galvenās lomas filmās "Kur tu esi, mīlestība?" (1980) un "Dvēsele" (1981). Viņa ir uzstājusies ar koncertprogrammām ASV, Āzijā, Eiropā un Austrālijā. Sofija Rotaru ir apbalvota ar neskaitāmām prēmijām, balvām un medaļām.
1986. gadā Rotaru bija pirmā popmūzikas dziedātāja, kurai tika piešķirts prestižais tituls "PSRS nopelniem bagātā māksliniece". Bijušais Ukrainas prezidents Leonīds Kučma 2002. gada augustā Sofijai Rotaru piešķīra titulu "Ukrainas varone" par "izciliem personīgiem nopelniem mākslas sfērā", godinot dziedātāju piecdesmit piektajā dzimšanas dienā.
Pēc smagā trieciena saistībā ar vīra Anatolija Jevdokimenko (kurš bija viņas ilggadējais producents un programmas vadītājs) nāvi 2002. gadā no insulta, Sofija uz laiku pārtrauca aktīvu darbību uz skatuves. Pēc laulātā drauga nāves divas reizes devās uz klosteri. Pēc vairāku mēnešu sērošanas 2003. gadā, Rotaru atkal nokļuva krievu un ukraiņu mūzikas tabulu virsotnēs.
Ģimene
Profesionālā līmenī uzstājas arī viņas jaunākā māsa Aurika, apvienojot solo karjeru ar uzstāšanos kā fona dziedātājai, kā arī brāļa un māsas — Lidijas un Jevgēņija duets. Atšķirībā no Aurikas, Lidija un Jevgēņijs, kas uzstājās 80. gadu Itālijas popmūzikas stilā, neguva ievērojamus panākumus un 1992. gadā pārtrauca uzstāties.
Rusova Livonijas hronika
Rusova Livonijas hronika (vāciski: Chronica der Prouintz Lyfflandt; 1578; 1584) ir jaunākā Livonijas hronika, kurā aprakstīta Livonijas vēsture no tās pirmsākumiem līdz 1583. gadam.
Hronikas autors ir Tallinas luterāņu mācītājs Baltazars Rusovs (Russow; Rüssow). Pirmais hronikas izdevums iznāca 1578. gadā Rostokā. Tas aptvēra laikposmu no Livonijas dibināšanas līdz 1577. gadam. Pusgada laikā sekoja atkārtots metiens. 1584. gadā Bartā (Pomerānijā) iznāca jauns papildināts hronikas izdevums, kas aptvēra Livonijas vēsturi līdz 1583. gadam.
Hronika sarakstīta viduslejasvācu izloksnē un ievērojama arī ar to, ka tā bija pēdējais ievērojamais sacerējums šajā izloksnē. Mārtiņa Lutera veiktais Bībeles tulkojums un protestantisma izplatīšanās novados, kuros līdz tam dominēja viduslejasvācu izloksne (Ziemeļvācijā un Baltijas vācu provincēs), veicināja augšvācu dialekta izplatīšanos.
Hronika bija arī pirmā iespiestā plašākā Livonijas vēsture. Tā ir arī pirmais plašākais darbs pēc Indriķa un Atskaņu hronikas, kas vēsta par Baltijas zemju pirmiedzīvotājiem un viens no pirmajiem darbiem, kurā attēlota zemnieku smagā dzīve Livonijā. Rusovs arī sniedz pilnīgi jaunas ziņas par zemnieku paražām, dzīrēm un tiesu iekārtu.
Hronikas saturs
Hronikas pirmais izdevums sastāvēja no trīs daļām:
Otrais izdevums tika papildināts ar jaunu - IV daļu, kas aptvēra laika posmu no 1577. gada līdz 1583. gadam (Livonijas kara noslēgumam).
Hronikas iesākums, kas aptver laika posmu līdz Livonijas kara sākumam, ir plaša kompilācija. Hronikas I daļā autors kā avotus ir izmantojis vecāko Livonijas Atskaņu hroniku, kā arī citas ordeņa hronikas un, iespējams, arī Indriķa hroniku, taču viņa aprakstā bieži sastopamas hronoloģijas kļūdas un pat fantastiski izdomājumi. Par II daļas avotiem kalpojuši T.Hornera 1551. gadā sastādītais ordeņa mestru saraksts, 1508. gadā iespiestā Eynne shonne hystorie, humānista A.Unferfērta-Eucedija (Eucaedius) 1564. gadā izdotā vēsturiskā poēma Aulaeum Dunaidum, kā arī jaunākā Honekes Livonijas Atskaņu hronika. Šī daļa, neskatoties uz tās kompilatīvo raksturu, var izraisīt zināmu vēsturnieka interesi, piemēram, ar izrakstiem no Honekes hronikas, kura līdz mūsu dienām nav saglabājusies. Taču sākot ar Livonijas kara attēlojumu hronika iegūst patstāvīga avota vērtību. Livonijas kara notikumu aprakstīšanai Rusovs izmantoja gan paša novērojumus un atmiņas, gan laikabiedru ziņojumus, gan atsevišķus dokumentus no Tallinas rātes arhīva, kā arī Livonijas kara laikā izdotās skrejlapas.
Galvenokārt hronikā atrodamas ziņas par apstākļiem Igaunijā, mazāk par Vidzemi, bet par Kurzemi gandrīz nemaz. Īpaša vērība pievērsta Livonijas ordenim, kas viduslaikos pārvaldīja Igaunijas teritoriju.
Izmantojot Rusova hroniku, jāpievērš uzmanība viņa ideoloģiskajiem uzskatiem. Hronika lielā mērā sarakstīta kā Rēveles Livonijas kara laikā īstenotās politikas attaisnojums. Rusovs bija zviedru politiskās varas piekritējs, un tādēļ visai asi kritizē Livonijas periodu. Kā pārliecināts protestants viņš ir naidīgs katolicismam un par notikumiem bieži spriež kā morālists un teologs. Savukārt, kā Tallinas namnieku pārstāvis Rusovs asi vēršas pret muižniecību. Pēdējais apstāklis, liek viņam pievērsties arī zemnieku stāvokļa attēlojumam.
Kritiskie viedokļi
Rusova hronikas kritika pret Livonijas muižniecību izraisīja ļoti asu polemiku. Savā hronikā Rusovs uzbruka bijušajam Tērbatas soģim (Sliftsfogt) Ēlertam Krūzem, kurš vairākkārtīgi bija mainījis savus kungus, kalpodams gan Tērbatas bīskapam, gan Krievijai, gan arī Polijai. Rusovs viņu nosauca par nodevēju. Krūze uzskatīja par nepieciešamu sava “goda glābšanai” sastādīt pretrakstu Rusova hronikai ar nosaukumu “Patiess pretraksts pret 1578.g. iznākušo Livonijas hroniku” (Warhufftiger Gegenbericht auf die anno 1578 ausgegangene Liefflendische Chronica Balthasar Russows), kas tika publicēts 1579. gadā. Atkārtoti to izdevis A.Buhholcs (Buchholtz) 1861. gadā.
Daudz bīstamāks bija uzbrukums, ko pret Rusovu vērsa Bērzaunes un Kalsnavas dzimtkungs Heinrihs fon Tīzenhauzens (Tiesenhausen), kā kādreizējais Rīgas arhibīskapijas muižniecības priekšnieks un vēlākais Rīgas arhibīskapijas vēstures autors. Viņš publicēja pamfletu ar virsrakstu “Livonijas hroniku rakstītāja B.Rusova pieļautās kļūdas” (Begangene Irrthümer und fehler des Liffländischen Chronikenschreibers Balthasaris Russouwens). Tīzenhauzens apsūdzēja Rusovu Livonijas vēstures faktu nezināšanā un viņa iestāšanos par zemniekiem skaidroja ar viņa paša izcelšanos no igauņu zemniekiem. Visu Rusova pret Livonijas muižniecību un Livonijas bīskapiem un arhibīskapiem “izdarīto pārkāpumu” uzskaitījums Tīzenhauzena pretrakstā aizņem 54 punktus.
Tulkojumi
XVII un XVIII gs. Rusova hroniku plaši izmantojuši citu hroniku autori. Piemēram, Dionisija Fabricija hronika lielā mērā ir Rusova hronikas tulkojums latīņu valodā.
Vēlāk Rusova hronika ar vārdu tulkojumiem modernā vācu valodā 1848. gadā izdota Scriptores rerum Livonicarum II sējumā. 1895. gadā iznāca Ed.Pabsta veikts hronikas teksta tulkojums modernajā vācu valodā. Hronikas tulkojums latviešu valodā iznāca 1926. gadā. Šo tulkojumu bija veicis Ed.Veispals. Diemžēl šis tulkojums ir ļoti slikts un kļūdains.
Agregātstāvoklis
Agregātstāvoklis ir vielas pastāvēšanas veids. Viela var atrasties četros dažādos agregātstāvokļos — cietā (ledus), šķidrā (ūdens), gāzveida (tvaiks), plazmas stāvoklī (uz Zemes dabā ļoti reti novērojams). Ūdens ir viela, kuru dabā var redzēt visos trijos agregātstāvokļos (cietā, šķidrā un gāzveida). Pārējās vielas parasti varam redzēt tikai vienā vai divos agregātstāvokļos.
Tas, kādā stāvoklī viela atrodas, ir atkarīgs no dažādiem apstākļiem, galvenokārt no temperatūras un spiediena, bet, mainoties fizikālajiem apstākļiem, var notikt pāreja no viena agregātstāvokļa uz citu. Vielas agregātstāvokļa atkarību no spiediena un temperatūras apraksta fāžu stāvokļa diagramma.
Vielas agregātstāvokļu pārejas:
Cieta viela
Ja viela ir cietā stāvoklī, tad saka, ka tā ir cieta viela. Cietā agregātstāvoklī vielas atomi nepārvietojas, tie var tikai svārstīties ap līdzsvara stāvokli.
Šķidrums
Ja viela ir šķidrā stāvoklī, tad saka, ka tas ir šķidrums. Šķidrais agregātstāvoklis ir pāreja starp cieto un gāzveida agregātstāvokli. Šeit molekulas var pārvietoties, taču tās parasti veido agregātus, kuru izmēri un kustīgums ir atkarīgi no temperatūras.
Gāze
Ja viela ir gāzveida stāvoklī, tad saka, ka tā ir gāze vai tvaiks. Gāzveida agregātstāvoklī vielas molekulas pārvietojas relatīvi lielā ātrumā un saduras cita ar citu.
Plazma
Plazma ir līdzīga gāzei, bet atšķirībā no gāzes, tā izstaro gaismu. Ikdienā plazmu var ieraudzīt uguns liesmā, plazmas televizoros un dienasgaismas spuldzēs.
Filips Rots
Filips Miltons Rots (Philip Milton Roth, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes ASV rakstnieks. Ievērību ieguva jau ar savu pirmo, 1959. gadā izdoto, stāstu krājumu Goodbye, Columbus par ko ieguva Nacionālo Grāmatu balvu. Populārākais Rota darbs varētu būt 1969. gadā izdotais romāns Portnoy's Complaint. Par 1997. gadā izdoto romānu American Pastoral ieguvis Pulicera balvu. Latviski tulkota 2006. gadā izdotā romāns Everyman (Ikviens, Zvaigzne ABC, 2007).
Dzimis 1933. gadā Galīcijas izcelsmes ebreju ģimenē. Studēja Baknela Universitātē, bet maģistra grādu angļu literatūrā ieguva Čikāgas Universitātē. Universitātē viņš iepazinās ar Solu Belovu un savu pirmo sievu Margaretu Martinsoni, šķiršanās no kuras 1963. gadā un viņas nāve autoavārijā dziļi ietekmēja Rota daiļradi.
Strādājis Aiovas, Prinstonas un Pensilvānijas Universitātēs.
Rosenrot (singls)
Rosenrot ir vācu grupas "Rammstein" otrais singls no piektā studijas albuma "Rosenrot". Izdots 2005. gada 16. decembrī.
Videoklips
Videoklipā grupas dalībnieki parādīti ka dažādu konfesiju ceļojošie mūki. Kādā no ciemiem Tils Lindemans iemīlas vietējā meitenē. Pēc viņas lūguma viņš ieiet viņas mājā un nogalina meitenes vecākus, par ko ciema iedzīvotāji mūku smagi piekauj.
Miervaldis Ramāns
Miervaldis Ramāns (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu basketbolists, basketbola treneris, tiesnesis un funkcionārs. Latvijas PSR Nopelniem bagātais ekonomists, tehnisko zinātņu kandidāts.
Spēlējis basketbolu "Dinamo" komandā, kā arī Rīgas Industriālajā politehnikumā un Latvijas Valsts universitātē. 1950. gadā viņam tika piešķirta Vissavienības tiesneša kategorija, 1951. gadā — FIBA kategorija. Tiesājis 1953. gada Eiropas čempionātā un 1954. gada Vispasaules studentu sporta spēlēs. Laikā no 1956. līdz 1971. gadam bija Latvijas Basketbola federācijas priekšsēdētājs, pēc tam kļuva par Goda priekšsēdētāju.
Laikā no 1956. līdz 1990. gadam bija Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāja pirmais vietnieks un Valsts plāna komitejas priekšsēdētājs.
Stārastija
Stārastija bija Polijas-Lietuvas kopvalsts administratīvā teritorija, ko pārvaldīja stārasts. Pēc Varšavas seima 1589. gada Livonijas konstitūcijas grozījuma Livonijas hercogistē tika izveidotas 26 stārastijas, no tām 18 Latvijas teritorijā. Stārastiju centri bija agrākās ordeņa vai bīskapu pilis.
Viesturs Baldzēns
Viesturs Baldzēns (dzimis, miris ) bija latviešu basketbolists un basketbola tiesnesis.
Spēlējis basketbolu Rīgas "Spartaks" komandā. Pēc tam pievērsies tiesneša darbam. 1952. gadā viņam tika piešķirta Vissavienības tiesneša kategorija, 1953. gadā — FIBA kategorija. Tiesājis divos Eiropas čempionātos sievietēm (1952, 1956), kā arī 1953. gada Eiropas čempionātā vīriešiem. Vairākus gadus tiesājis Eiropas kausa izcīņā. Laikā no 1950. līdz 1951. gadam bija Latvijas Basketbola federācijas priekšsēdētājs. Laikā no 1953. līdz 1959. gadam V. Baldzēns bija Latvijas Fiziskās kultūras un sporta komitejas Valsts treneris basketbolā, savukārt no 1959. līdz 1961. gadam bija Rīgas pilsētas FKSK priekšsēdētājs.
Izturība
Izturība - cietas vielas spēja pretoties sagrūšanai.
Katram materiālam ir sava izturības robeža, kuru pārsniedzot materiāls sabrūk - satrūkst, saplīst. Turklāt svarīgs ir arī slogošanas veids. Vieni materiāli ir izturīgi, ja tos stiepj, bet nepieļauj, ka tos pārāk daudz liec.
Ja materiāls sabrūk, izdarot ļoti niecīgas deformācijas, tad tas ir trausls. Tāds, piemēram, ir stikls. Katram zināms, ka stikla rūti gandrīz nemaz nedrīkst liekt. Šādas deformācijas parastais logu stikls neiztur. Trausla ir keramika - apdedzināti māla trauki, kā arī daudzas kristāliskas vielas.
Kinoproducents
Kinoproducents (en, no en — ‘radīt, ražot’) ir kinostudijas uzticamības persona kinematogrāfā, kurš realizē idejiski māksliniecisko un organizatoriski finansiālo kontroli filmas uzņemšanas laikā. Producents arī aktīvi piedalās aktieru un tehniskā personāla atlasē. Producenti var būt arī režisori, aktieri, scenārija autori.
Producentu sistēmu ieviesa 1910. gadu beigās Holivudā un producenti kļuva par dabīgu soli personiskās atbildības par radošo, organizatorisko un finansiālo jautājumu kompleksos, bez kuru risināšanas nav iespējama mākslas filmu izveide un publiska izrādīšana. Producenta spilgts piemērs klasiskajā Holivudā bija Ērvings Tālbergs; uzreiz pēc viņa nāves Kino mākslas un zinātnes akadēmija ieviesa mirušā producenta vārdā nosauktu balvu, kas joprojām tiek pasniegta labākajiem kino producentiem.
Antuāns Rusels
Antuāns Rusels (dzimis ) ir franču hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Francijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2018) Rusels spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Vankūveras "Canucks".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Rusels sāka 2010.—11. gada sezonā, kad pievienojās Amerikas hokeja līgas vienībai Providencas "Bruins". 2011.—12. gada sezonu hokejists aizvadīja Čikāgas "Wolves" sastāvā, taču tad pievienojās Dalasas "Stars". 2018. gada vasarā pievienojās Vankūveras "Canucks".
Francijas hokeja izlases sastāvā spēlējis trīs Pasaules čempionātos. 2014. gada turnīru Rusels ar gūtiem 11 punktiem piecās spēlēs noslēdza kā piektais rezultatīvākais tā spēlētājs.
Princese Madeleine
Princese Madeleine, pilnā vārdā Madeleine Terēza Amēlija Jozefīne (dzimusi ) ir Zviedrijas princese, ka arī Hēlsinjlandes un Jēstriklandes hercogiene. Karaļa Kārļa XVI Gustava un karalienes Silvijas ģimenē viņa ir trešais un jaunākais bērns.
Madeleines oficiālais tituls ir Viņas Karaliskā Augstība, Zviedrijas princese, Hēlsinjlandes un Jēstriklandes hercogiene. Princese kā troņmantiniece atrodas trešajā vietā pēc kroņprinceses Viktorijas un prinča Kārļa Filipa un ieņem 195. vietu kā pretendente uz Lielbritānijas troni.
Izglītība
Mācības pamatskolā Brommā Madeleine uzsāka 1989. gadā, pēdējo pamatskolas klasi turpināja Karlsona skolā Stokholmā, vēlāk turpināja mācības Enšildas ģimnāzijā Stokholmā, kuru pabeidza 2001. gadā. Pēc ģimnāzijas beigšanas pusgadu veltīja angļu valodas studijām Londonā, atgriežoties vēlāk mājās, uzsāka jurisprudences studijas Tautas Universitātē. 2003. gadā iestājas Stokholmas Universitātē, kur studē mākslas zinātnes programmā, divus gadus vēlāk turpat studēja vēsturi. 2006. gadā maģistratūrā studēja organizāciju vadību, togad arī iegūst filosofijas zinātņu kandidāta grādu mākslas zinātnē, etnoloģijā un modernajā vēsturē. 2007. gadā uzsāk bērnu psiholoģijas studijas.
Loma karaļnamā
Kopā ar ģimeni piedalās dažādos pasākumos. Īpaša sadarbība viņai ir ar Hēlsinjlandi un Jēstriklandi, kurās ir hercogiene. Sadarbība ir saistīta ar dažādu projektu atbalstīšanu.
Privātā dzīve
Kopš 2002. gada viņu saista draudzība ar juristu Jūnasu Bergstromu, bija gaidāma saderināšanās pēc kroņprinceses Viktorijas kāzām, taču īsi pirms tām Madeleine pašķīrās un atsauca saderināšanos. Pēc tam pārcēlusies uz Ņujorku, kur darbojusies Pasaules bērnības fondā. 2012. gada oktobrī saderinājusies ar amerikāņu finansistu Kristoferu O Nīlu. 2013. gada 8. jūnijā pāris salaulājās Stokholmā. Kristofers O Nīls atteicās pieņemt jebkādu karalisko titulu, lai nevajadzētu pieņemt Zviedrijas pilsonību. 2014. gada 20. februārī Ņujorkā piedzima pāra pirmdzimtais - meita Leonora. Pēc gada ģimene pārcēlās uz Stokholmu kur 2015. gada 15. jūnijā piedzima dēls Nikolas. Jau tā paša gada rudenī ģimene pārcēlās uz Londonu. 2018. gada 9. martā Stokholmā piedzima pāra jaunākais bērns - meita Adriena. Tā paša gada rudenī visa ģimene atkal pārcēlās un šoreiz uz Floridu, ASV.
Madeleine ir sabiedrisks cilvēks, daudz ceļo, atpūšas klubos, bet īpaša interese viņai ir jāšanas sports.
Jaunlubāna (stacija)
Jaunlubāna ir slēgts dzelzceļa pieturas punkts bijušajā dzelzceļa līnijā Madona—Lubāna. Tas atradās Indrānu pagastā, blakus tagadējam autoceļam P82 Jaunkalsnava—Lubāna. Nosaukts nelielā Jaunlubānas skrajciema vārdā, kas atrodas otrpus Aiviekstei kaimiņu novada Ošupes pagastā. Pieturas atrašanās vietā nav saglabājušās nekādas būves.
Vēsture
Pietura atklāta. Pēc pasažieru satiksmes slēgšanas 1963. gadā vairs nav izmantota.
Alfa Romeo 147
Alfa Romeo 147 (Type 937) ir mazs ģimenes auto, kuru no 2000. gada līdz 2010. gadam ražoju itāļu kompānija Alfa Romeo. 147 tika iebalsots kā Eiropas gada auto 2001. gadā. 147 tika izziņots Turīnas auto šovā 2000. gada jūnijā, kā pēctecis hečbekiem Alfa Romeo 145 un 146, kurš bāzēts uz lielākā 156 sedana. Tas tika tirgots ar 1.6, 2.0 un 3.2 litru benzīndzinējiem un 1.9 litru dīzeļdzinēju. Jau no paša sākuma tika piedāvātas versijas ar 'Selespeed' secīgo pārnesumkārbu. Bija pieejamas divas aprīkojuma versijas - Turismo un Lusso. 147 bija pirmais Alfa Romeo ar divzonu klimata kontroli un elektrisko stabalitātes kontroli. Modeli ražoja desmit gadus, padarot to par vienu no visvecāko ražošanā esošo ģimenes auto Eiropā, brīdī, kad 2010. gada maija beigās to aizstāja Alfa Romeo Giulietta. Kopumā tika saražoti aptuveni 580 000 Alfa Romeo 147.
Dizains
147 dizainēja Valters De Silva un Volfgangs Egers. Automašīnas dizains tika atzīts jau tās prezentēšanas laikā un vēlāk ieguva vairākus diaina apbalvojumus. 2004. gada tika atjaunots 147 ārējais dizains, lai vairāk līdzinātos jaunajiem 159, Brera modeļiem un Alfa Romeo Visconti konceptauto. 147 pretestības koeficents ir (Cd) of 0.32.
Attīstība
2004. gada beigās pārdošanā nonāca 147 facelift versija ar dažādiem dizaina uzlabojumiem - jauns priekšējais grills, jauni priekšējie lukturi, kā arī visām versijām, izņemot GTA modelim, tika pārveidots salona dizains. Tika piedāvāts jaudīgāks dīzeļdzinējs un uzlabota suspensija.
2006. gadā pārdošanā nonāca 147 1.9 JTD Q2 versija ar 'Torsen' ierobežotas slīdes difrenciāli. 2007. gada Boloņas auto izstādē Alfa Romeo prezentēja ierobežotas pieejamības 147 versiju ar nosaukumu 'Ducati Corse', kurš aprīkots ar JTD dīzeļdzinēju, Q2 un ierobežotās slīdes difrenciāli.
2010. gada maijā 147 aizstāja ar Giulietta.
Augstas veiktspējas versija
2002. gadā tika prezentēta 147 jaudīgā sporta versija GTA. GTA izmantoja 3.2 litru V6 dzinēju, kurš attīsta 247 ZS un maksimālo ātrumu 246 km/h. Tam bija par 30mm platāka virsbūve, lai varētu izmantot 225/45R17 riepas.
Pārsvarā modeļi tika aprīkoti ar sešu ātrumu manuālu ātrumkārbu, taču daži izmantoja arī pusautomātisko Selespeed ātrumkārbu. Kopumā tika saražoti 5029 GTA modeļi, no kuriem 1004 bija aprīkoti ar Selespeed ātrumkārbu.
Londonā bāzētā kompānija Autodelta izveidoja uzlabotu GTA versiju, kas aprīkota ar 3.7 litru V6 dzinēju, kurš attīsta 328 ZS. Autodelta arī izveidoju jaudīgāku GTA versiju, kas attīstīja 400 ZS.
Connect
Connect ir automašīnas informācijas sistēma, kas atrodas centra konsolē un sniedz iespēju caur displeju izmantot GPS, brīvroku režīmu telefonam, kā arī mainīt iestatītjumus radio un CD atskaņotājā. Ja tiek abonēta sistēmas maksas versija, ir iespējams savienoties ar Alfa Romeo palīdzības dienestu.
Atsauksmes
Tika slavēta 147 vadāmība, lai gan daži kritiķi norādījuši, ka tā esot pārāk viegla, kas vadītājam var likt novērst uzmanību no automašīnas vadīšanas, taču tā ir ļoti patīkama parkojoties. Citi kritizējuši smago ātruma pārslēgu, neērtos sēdekļus un saspiestību salonā.
Automašīna kļuva atpazīstama ar neierasti pludeno motora skaņu, kas ir netipiski šāda tipa mašīnām. Lietotie 147 cieš no salīdzinoši sliktās tirgus vērtības Lielbritānijā.
147 GTA un GTA Autodelta versijas pārbaudījis Džeremijs Klārksons raidījumā Gāzi grīdā!, kura ietvaros ar to izbrauca arī Stigs. Apskatā priekš The Sunday Times Klārksons slavēja automašīnas lielo uzrāvienu, uzspiežot gāzes pedāli.
Euro NCAP 2001. gadā novērtēja 147 pasažieru drošību ar trīs no piecām zvaigznēm un gājēju drošību ar divām no četrām zvaigznēm.
Apbalvojumi
Alfa Romeo 147 ir ieguvis vairāk kā divdesmitseptiņus apbalvojumus, no kuriem svarīgākie uzskaitīti zemāk:
Autosportā
2003. gadā tika izveidota īpaša Eiropas autosporta sērija, kurā startēja tikai Alfa Romeo 147 automobīļi. 2005. gadā sacensības rīkoja paralēli ar WTCC. Šajā sezonā uzvarēja īru autosportists Eions Murejs. Šajās sacensībās piedalījās 147 GTA Cup ar 220 ZS I4 1970cc Twin Spark dzinēju.
Čehu autosportists Martins Rada izmanto 147 ar 2.0 TS dzinēju (200 ZS), ar kuru 2009. gada Monte Karlo rallijā finišejā otrais N3 grupā un divdesmitpirmais kopvērtējumā. 2012. gadā Rada piedalījās astotajā grupā, kurā uvarēja un kopvērtējumā finišēja četridesmitotrais
2001. gadā automašina startēja arī BTCC zem JSM komandas, kurā labāko rezultātu saniedzu trešajā vietā Oultonas Parka trasē ar autosportistu Timu Harviju. Automašīna uzvarēja 2003. un 2004. gada Itālijas Superturismo Čempionātu.
Zalcaha
Zalcaha (de) ir upe Austrijā un Vācijā (Bavārijā). Innas labā krasta pieteka. Sākas Kicbīelas Alpos (Kitzbüheler Alpen). Līdz pat 19. gadsimta upe bija sāls transporta artērija no kā arī tās nosaukums (Salz — 'sāls'). Aiz Zalcburgas veido robežu starp Austriju un Vāciju. Ietek Innā netālu no Braunavas pie Innas. Zalcahas krastos atrodas Zalcburga, Freilasinga, Laufene, Titmoninga, Burghauzene. Lielākā pieteka - Zālaha.
Kopne (datorsistēma)
Kopne, saukta arī par maģistrāli, ir elektrisko signālu vadītāju (vadu) komplekts, pa kuru notiek informācijas apmaiņa starp dažādiem datora funkcionālajiem blokiem (procesoriem, atmiņu, pieslēgvietām, ārējo iekārtu vadības ierīcēm u.c.). Personālajos datoros parasti izmanto standartizētās kopnes, ko veido trīs dažādu kopņu apvienojums. Pa tām tiek pārsūtīti dati (datu kopne, darbojas abos virzienos, no un uz procesoru), informācija par datu atrašanās vietu (adrešu kopne) un vadības informācija, kas nosaka, vai dati tiek nolasīti vai ierakstīti (vadības kopne). Kopnes galvenokārt raksturo ar bitu skaitu, ko vienlaicīgi var pārsūtīt pa kopni (izšķir 8, 16, 32 utt. bitu kopnes), un ar maksimālo datu ātrumu, ko norāda MHz.
Iedalījums
Pēc datu vienlaicīgas pārraides veida kopnes tiek iedalītas:
Pēc datu sūtīšanas virziena iespējām kopne var būt:
Pēc sinhronizācijas veida kopne var būt:
Pēc spējas datus pārraidīt vienlaicīgi vairākiem mezgliem:
Pēc vedējsekotājsistēmas veida kopne var būt:
Sv. Jakoba Parks
'''Sv. Jakoba Parks''' (de) ir futbola stadions Bāzelē, Šveicē. Tautā stadions tiek dēvēts par "Joggeli" un tā skatītāju ietilpība ir 39 000. Stadionā savas mājas spēles aizvada FC Basel. 2008. gadā Sv. Jakoba Parks būs viens no 8 stadioniem, kurā notiks 2008. gada Eiropas čempionāts futbolā un uz šo laiku paredzēts ietilpību palielināt līdz 42 500 vietām. Eiropas čempionātā šajā stadionā notiks 6 spēles: 3 grupu turnīra spēles, kurās piedalīsies Šveices izlase (tostarp - atklāšanas mačs), 2 ceturtdaļfināli un 1 no pusfināliem.
Sv. Jakoba Parka stadions ir sadalīts 4 blokos (A, B, C, D), katrs no tiem atrodas savā pusē un ieskauj laukumu. Kādreiz tā atrašanās vietā atradās Sv. Jakoba stadions, līdz 1998. gadā tas tika slēgts un tā vietā tika uzcelts Sv. Jakoba Parks. Pirmā futbola spēle jaunajā stadionā notika 2001. gada 15. martā. Sv. Jakoba Parka celtniecība izmaksāja aptuveni 220 miljonus Šveices franku. UEFA Sv. Jakoba Parkam ir piešķīrusi 4 zvaigznes, kas ir iespējami augstākais vērtējums šāda lieluma stadionam.
MG-34
Maschinengewehr-34 jeb MG-34 - Vācijas ložmetējs (1934. gada modelis), galvenais Vērmahta kājnieku atbalsta ierocis Otrā pasaules kara 1. pusē un galvenais transportlīdzekļu (tanku) ložmetējs visā šā kara laikā. MG-34 ir arī pirmais īsti universālais ložmetējs, kuru varēja izmantot gan kā vieglo ložmetēju no divkāja ilgstošai apšaudei, gan kā balsta ložmetēju uz trijkāja, gan arī kā tanku vai PGA ložmetēju.
Deformācija
Deformācija (no — izkropļošana) ir ķermeņa formas vai izmēru maiņa ārēju spēku iedarbībā. Izšķir šāda veida deformācijas: tilpuma deformācija, stiepe un spiede, liece, vērpe un bīde. Piemēram, stāvot uz dēļa laipas, tā no svara ieliecas. Arī liecot lineālu, stiepjot gumijas auklu un spiežot plastilīna gabaliņu, notiek šo priekšmetu deformēšanās.
Deformācijas iedala divās lielās grupās — elastīgās un plastiskās deformācijās.
Elastīga deformācija
Elastīga deformācija ir deformācijas veids, kad ķermenis pēc kāda cita ķermeņa vai spēka iedarbības beigām atgūst savu sākotnējo formu. Piemēram, plastmasas lineāls, kas tiek nedaudz saliekts. Beidzot liekt, lineāls atkal iztaisnojas un iegūst savu sākotnējo izskatu. Gandrīz visi cieti ķermeņi ir elastīgi deformējami pie minimāla spēka pielietošanas.
Plastiska deformācija
Plastiska jeb neatgriezeniskā deformācija notiek tad, kad ķermenis pēc iedarbības beigām neieņem sākotnējo formu. Piemēram, mīcot plastilīnu, tas neatgūst sākotnējo formu. Ievērojami izstiepjot atsperi, tā vairs neatgriežas sākuma stāvoklī.
MG-34
Izstrādes vēsture
MG-34 tika konstruēts 1930. gadu sākumā komandā, kuras vadītājs bija Louis Stange no Rheinmetall, kas bija tā laika vadošā ieroču ražotāja. Pilnīga konstrukcija, pieņemta lietošanā 1934. gadā, iekļāva daudzas iezīmes no eksperimentālajiem modeļiem, ko veidoja Rheinmetall, Mauser-werke un citi. Kā pieprasīja Vācijas armija, tas bija patiesi universāls ložmetējs, piemērots dažādai izmantošanai. To sāka ražot apmēram 1935. gadā, un tas palika oficiālais Vērmahta ložmetējs līdz 1942. gadam, kad tas tika oficiāli nomainīts ar vairāk uzticamo un lētāko MG-42. Neraugoties uz to, MG-34 turpināja kalpot līdz pat otrā pasaules kara beigām, pārsvarā kā tanku ierocis, jo tas bija labāk piemērots šai lomai kā MG-42.
Šaušana ar ieroci
MG-34 ir ar atsitienu strādājošs, izvēles uguns ierocis. Tas izmanto īsa atsitiena stobru ar stobra purna atsitiena paātrinātāju, kas kalpo arī uzliesmojuma apslēpšanai. Stobra caurules noslēgšana tiek panākta ar rotējošo aizslēga galvu ar pārtrauktajiem vītņu noslēdzošajiem aizspiedņiem, kuri noslēdzās stobra caurules izcilnī. Aizslēga galvai ir veltņu komplekts, kas novietots aiz aizspiedņiem. Šie veltņi tiek lietoti, lai grieztu aizslēga galvas slēgt un atslēgt, kad tās slīd izliektajās gropēs, kas ir iegrieztas stobra kārbas iekšējās sienās. Veltņi arī darbojas kā aizslēga akselerators, kad aizslēgs atslēdzas, jo notiek starpoperācija ar stobra caurules izcilni. Cauruļveida stobra kārba ir savienota ar stobra caurules uzmavu ar svārstošo spraisli, novietotu stobra kārbas labajā pusē, tā ka stobra kārba var tikt pagriezta uz augšu un pa labi relatīvi stobra caurules uzmavai, tā liekot stobra aizmugurei stāties. Kad stobta kārba tiek atvērta, stobra caurule var tikt vienkārši izņemta no tās uzmavas uz aizmuguri, bet, kad šī caurule ir karsta, ir nepieciešama kaut kāda veida karstuma aizsardzība, līdz ar to MG-34 operatoram vajadzēja izmantot azbesta cimdu, kas bija ieroča standarta piederums. MG-34 parasti tika izdots ar patronlentes barošanu, kas tika darbināta ar spraisli uz aizslēga ķermeņa virsas. Patronlentes barošanu varēja vienkārši uzstādīt, liekot patronlenti ieroča labajā vai kreisajā pusē. Ar speciālu nomaiņas barošanas iekārtu varēja lietot dubultdiskveida 75 patronu magazīnas. MG-34 bija izvēles uguns, tā režīmus kontrolēja ar dubultu mēlīti. Mēlītes augšējās daļas nospiešana veica atsevišķus šāviņus, kamēr apakšējās daļas nospiešana veica pilnīgi automātisku šaušanu.
Izmantošana
Būdams universāls ložmetējs, MG-34 varēja tikt izmantots dažādos veidos. Kā vieglo ložmetēju to izmantoja ar viegliem, salokāmiem divkājiem, kurus varēja uzstādīt gan zem stobra gala, gan zem ieroča smaguma centra, ļaujot gūt labāku stabilitāti vai attiecīgi labāku apšaudāmo lauku. Šajā režīmā MG-34 munīcijas padeve parasti notika no 50 ložu saīsinātām alvas konusa patronlentes kastēm. Patronlenšu kastes tika piespraustas pie stobra kārbas un atļāva ieroci pārvietot pielādētu, bez draudiem, ka lentei radīsies traucējumi.
Ilgstošas uguns režīmā MG-34 tika nostiprināts uz speciāla trijkāja, kas bija ļoti komplicēts un dārgas konstrukcijas, saukts par Lafette-34. Šis trijkājis derēja atklātas vai netiešas uguns misijām, un tika apgādāts ar atsitiena slāpētāju (klusinātāju), speciālu uguns kontroles vienību un optisko tēmēkli. Ar speciāla adaptera palīdzību šis trijkājis tika izmantots arī pretgaisa aizsardzībā. Nopietnākām gaisa aizsardzības misijām bija pieejams arī speciāls, viegls PGA trijkājis.
Kā tanku ierocis, MG-34 tika apgādāts ar smagāku stobra cauruli un bruņotu šīs caurules apvalku bez ventilācijas caurumiem.
MG-34/41 (MG 34S)
MG-34/41 tika izstrādāts balstoties uz Otrā pasaules kara pirmajās kaujās gūtās pieredzes. Tika noskaidrots, ka lielākas šaušanas temps noved pie lielākas ložu izkliedes. MG-34/41 šaušanas temps tika palielināts līdz 1200 šāvieniem minūtē, kas bija par 300 - 400 šāvieniem minūtē vairāk kā standarta modelim. Palielinājās arī ložmetēja svars, kas MG-34/41 bija 14 kg. Tika izlaista ierobežota partija (300 vienības) ar šīs modifikācijas ložmetējiem, kas tika nosūtīti uz Austrumu fronti. Jau pirmās kaujas pierādīja, ka MG-34/41 konstrukcija nav tik veiksmīga kā MG-39/41 (vēlāk pārdēvēts par MG-42), tāpēc sērijveida ražošanā nenokļuva.
MG-34T
MG-34T (MG-34 Panzerlauf) bija MG-34 modifikācija, paredzēta uzstādīšanai tankos. Galvenā atšķirība no standarta modeļa bija smagāks stobra apvalks bez ventilācijas caurumiem un laides noņemšana.
MG-81
MG-81 bija 7.92 mm aviācijas ložmetējs. Šo versiju izstrādāja Mauzer ieroču kompānija 1939. gadā, uz ložmetēja MG-34 bāzes. Izstrādes mērķis bija samazināt ražošanas izmaksas un lidmašīnas ložmetēja izveide, kuru varētu novietot uz grozāma statīva. Lai to panāktu, tika veiktas izmaiņas ložmetēja konstrukcijā, kas ļāva veikt patronlentes padevi no jebkuras puses. Kā arī, tika izstrādāta modifikācija MG-81Z, kura sastāvēja no 2 ložmetējiem, darbināmiem ar vienu mēlīti (indekss Z no vācu zwilling - dubultais).
Nobeigums
Kopumā, MG-34 bija izcils ierocis, ar ļoti labu apdari un ciešu pielaidi, bet tas bija arī tā lielākais trūkums - būdams pārāk dārgs un lēni ražojams, MG-34 bija maz piemērots karalaika masu ražošanai. Tas bija arī diezgan jūtīgs uz netīrumiem un sliktiem laikapstākļiem, kas bija parasta parādība Rietumu frontē. Savukārt lielākā tā priekšrocība bija MG-34 daudzpusība, un tas noteica virzienu daudziem vēlākajiem modeļiem.
Konstitucionālisms
Konstitucionālisms ir monarha varas ierobežošana un kompetences līmeņa noteikšana ar likumu vai konstitūciju. Konstitucionālisma pakāpi nosaka spēku samērs starp monarhu un valdību no vienas puses un parlamentu un kārtām no otras puses. Ir definētas monarha tiesības un pienākumi.
Lielbritānijas ceļš uz konstitucionālu valsti
1640. gadā karalis Čārlzs I Stjuarts bija spiests parakstīt dokumentu, kurā tika definētas karaļa tiesības un pienākumi pret parlamentu: karalim nebija juridisku tiesību atlaist parlamentu bez tā piekrišanas un nenosakot jauna parlamenta vēlēšanas. Parlamenta pārziņā nonāca valsts vara, ministru darbības kontrole, tika izformēts karaļa karaspēks. 1679. gadā tika pieņemts Habeas Corpus Act, ar kura palīdzību parlaments iegrožoja karaļa varu un nodrošināja valsts brīvo pilsoņu (tos noteica mantas cenzs) tiesības: tiesības uz īpašumu un īpašuma aizsardzību, tiesības uz aizstāvību tiesā, tiesības uz personiskās brīvības aizsardzību (bez tiesneša lēmuma nevienu nedrīkstēja arestēt un ieslodzīt).
1689. gadā parlaments atcēla no troņa Jakobu II un par jauno karali izraudzījās Orānijas Vilhelmu (1689.-1702.). Vilhelms III paraksta tā saukto “Troņa mantošanas aktu” (kurā bija ietverts punkts, ka jebkurš likums iegūst spēku tikai tad, ja to paraksta arī premjerministrs), un parlamenta pieņemto Likumu par tiesībām, kas kļuva par pamatu t.s. konstitucionālās monarhijas tapšanā. Parlamenta kompetencē no šī brīža bija nodokļu politika un likumdošana. Pēc Vilhelma III nāk virkne monarhu (Anna Stjuarte, Georgs I un Georgs II), kuri nejaucās parlamenta darbībā un brīvi ļāva tam izveidot Lielbritāniju par konstitucionālu valsti.
2030. gadi
2030. gadi ir 21. gadsimta 4. dekāde, kas sāksies un beigsies.
Ripors
Ripors ir siltumizolācijas materiāls, kuru radījuši Latvijas PSR zinātnieki 1970.—1980. gados. Plaši izmantots bijušās PSRS teritorijā celtniecībā: ēku, tvertņu, cauruļu siltināšanai. Izmantots arī nesējraķetes Energija izgatavošanā.
Lujāns
Lujāns (sieviešu dzimtē Lujāne) ir latgaliešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Astronomija
Astronomija (el (astros) — 'zvaigzne' un νόμος (nomos) — 'likums') ir zinātne par Visumu un tajā sastopamo matērijas formu (atsevišķu debess ķermeņu, to sistēmu un citu veidojumu) uzbūvi, izvietojumu, kustību un attīstību. Astronomija ir cieši saistīta ar citām zinātnēm, kā, piemēram, ar fiziku, ķīmiju, meteoroloģiju, ģeogrāfiju, bioloģiju un, protams, ar matemātiku. Astronomijā uzkrātās zināšanas tiek izmantotas cilvēka praktiskajām vajadzībām. Cilvēki, kas pēc profesijas ir saistīti ar astronomiju, tiek saukti par astronomiem.
Kopš cilvēces sākuma ļaudis vienmēr ir skatījušies debesīs, tāpēc astronomiju var uzskatīt par vienu no vecākajām zinātnes nozarēm. Var teikt, ka astronomija kļuva par zinātni tajā brīdī, kad cilvēki pamanīja, ka debess ķermeņi kustas pa noteiktām un paredzamām trajektorijām. Vēl joprojām arī mūsdienās daži no jaunākajiem zinātnes atklājumiem tiek veikti tieši astronomijā. Astronomija ietver gan vienkāršus Saules un zvaigžņu kustību novērojumus pār debesjumu, gan arī komplicētas teorijas, piemēram, par zvaigžņu kolapsiem vai Visuma izcelšanos.
Gadsimtiem ilgi astronomi koncentrējās tikai uz debess ķermeņu kustību novērošanu. Viņi bija novērojuši, ka Saule lec austrumos, bet riet rietumos. Naktīs viņi pie debesīm redzēja mazus gaismas punktus. Lielākā daļa no šiem gaismas punktiem, tas ir, zvaigznes, izskatījās tā, it kā tās visu laiku būtu "piestiprinātas" vienā konkrētā punktā pie debess sfēras, kas savukārt griežas. Cilvēki ievēroja arī to, ka atsevišķi gaismas punkti pārvietojas attiecībā pret šiem "piestiprinātajiem" punktiem. Tos viņi nosauca par planētām, kas no grieķu valodas nozīmē "klejotāji".
Antīkie astronomi uzskatīja, ka debess ķermeņu pozīcijas norāda uz to, kas notiek vai notiks uz Zemes virsmas. Viņi pēc zvaigznēm prognozēja karus, slimības, dzimšanu - nāvi, laimi - nelaimi un tā tālāk. Mūsdienās joprojām cilvēki ar to nodarbojas, un šo jomu sauc par astroloģiju. Daudzi zinātnieki uzskata, ka astroloģija ir pseidozinātne, kas nav saistīta ar astronomiju.
Vēsture
Astronomija ir viena no visvecākajām dabaszinātnēm. Elementāras zināšanas par astronomiju bija zināmas jau pirms tūkstošiem gadu Babilonijā, Senajā Ēgiptē un Senajā Ķīnā. Cilvēki šīs zināšanas izmantoja, lai spētu orientēties un skaitīt laiku. Ļoti daudz celtņu drupas norāda uz to, ka cilvēki jau tālā senatnē novēroja Saules, Mēness un citu debess ķermeņu kustību. Iespējams ka Stounhendža, kas atrodas Anglijā, ir visslavenākā celtne, kas būvēta astronomijas vajadzībām. Tā ir celta laika posmā no 3100. gada līdz 1550. gadam p.m.ē. Daži no Stounhendžas lielajiem akmeņiem ir novietoti tā, lai vasaras saulgriežos parādītu pie horizonta tieši to vietu, kur uzlec Saule. Arī citur gan Eiropā, gan Ēģiptē, gan arī Amerikā ir atrastas vairāki simti dažādu celtņu, kuras savukārt norāda uz tām vietām, kur noteiktā laika brīdī ir novērojams kāds astronomisks notikums.
Astronomija sāka attīstīties ļoti sen, cilvēkiem novērojot tos debess ķermeņus, kas saskatāmi ar neapbruņotu aci. Daudzām seno laiku civilizācijām bija pietiekamas zināšanas, lai varētu izveidot precīzu kalendāru. Senajā Ēģiptē priesteri, vienlaicīgi arī astronomi, bija atbildīgi par to, lai laikus paziņotu par Nīlas plūdu sākšanos. Viņi to varēja noteikt tikai pēc zvaigznēm. Maiji, kuri dzīvoja mūsdienu Meksikas centrālajā daļā, pirms aptuveni 2000 gadiem izveidoja ļoti sarežģītas un komplicētas kalendāru sistēmas. Savukārt Senās Indijas svētajos rakstos Rigvēdā pieminēti 27 zvaigznāji, kas saistīti ar Saules kustību. Viduslaikos Eiropas astronomijas sasniegumi nebija lieli, taču daudz tika izdarīts austrumos. 10. gadsimta beigās Persijā tika uzbūvēta milzīga observatorija. Persijā Omars Haijāms daudzu pētījumu rezultātā izveidoja precīzāku kalendāru.
Astronomija Eiropā uzplauka renesanses laikā. Nikolajs Koperniks izveidoja heliocentrisko pasaules modeli. Viņa teoriju pilnveidoja Johanns Keplers un Galileo Galilejs. Galilejs sāka izmantot teleskopus. Keplers savukārt pirmais radīja sistēmu, kas pareizi aprakstīja planētu kustību ar Sauli centrā (tā sauktie Keplera likumi). Diemžēl viņš savus novērojumus nepamatoja ar kādu teoriju; planētu kustību beidzot izskaidroja Īzaks Ņūtons ar savu gravitācijas likumu un debesu mehāniku.
2009. gadu Apvienoto Nāciju Organizācija pasludināja par Starptautisko astronomijas gadu.
Uzdevumi
Kopš 19. gadsimta beigām astronomija ir attīstījusies, ietverot astrofiziku, tas ir, ietverot arī fizikas un ķīmijas zināšanu pielietojumu, kas palīdz izprast debess ķermeņu būtību un fiziskos procesus, kuri nosaka to veidošanos, evolūciju un radioaktīvo starojumu. Turklāt par daudzu pētījumu objektiem ir kļuvušas apkārt un starp zvaigznēm esošās gāzu un putekļu daļiņas. Kodolreakciju pētīšana, kas nodrošina zvaigžņu izstaroto enerģiju, ir pierādījusi dabā sastopamo atomu daudzveidību, un tās izcelšanos var attiecināt uz Visumu, kas pēc dažu minūšu eksistences sastāvēja vienīgi no ūdeņraža, hēlija un litija ķīmiskajiem elementiem. Kosmoloģija, kas pēta Visuma evolūciju, attiecas uz lielāka mēroga parādībām. Kosmoloģija ir izveidojusies kā astrofizikas apakšnozare no tīri spekulatīvām darbībām attiecībā pret mūsdienīgu zinātni, kas spēj sniegt pārbaudāmas prognozes.
Astronomijas galvenais uzdevums ir izskaidrot un aprakstīt Visuma uzbūvi, bet tai ir arī citi uzdevumi. Piemēram, mūsdienās vēl joprojām astronomijā iegūtās zināšanas izmanto, lai noteiktu precīzu laiku un ģeogrāfiskās koordinātas. Arī mūsu planētu Zemi, kura ir viena no astoņām planētām, kas riņķo ap Sauli, nemitīgi ietekmē citi astronomiski objekti, piemēram, Mēness un Saule izraisa uz Zemes paisumus un bēgumus; Saules starojums ietekmē dažādu procesu norisi Zemes atmosfērā, kā arī dzīvības procesu norisi. Tātad astronomijā arī tiek pētīts, kā citi ķermeņi ietekmē Zemi.
Saules sistēmā ietilpst arī planētu pavadoņi, asteroīdi, komētas, starpplanētu putekļi un gāze. Saule ir viena no neskaitāmajām zvaigznēm, kas veido Galaktiku jeb Piena Ceļu. Galaktikas var būt sakārtotas galaktiku kopojumos un superkopojumos. Mūsu superkopojuma centrā atrodas Lielais Atraktors — vieta ar ārkārtīgi spēcīgu gravitāciju. Lielais Atraktors ir apmēram 250 miljonu gaismas gadu attālumā Centaura zvaigznāja virzienā.
Astronomisko attālumu noteikšana
Viens no astronomijas galvenajiem uzdevumiem ir attālumu noteikšana. Bez zināšanām par šādiem attālumiem kosmosā novērojamā objekta lielums var pārvērsties par neko citu, kā tikai par leņķisko diametru, un zvaigznes spožumu nevarētu pārveidot faktiski izstarotajā jaudā vai starjaudā. Astronomisko attālumu mērījumi sākās ar zināšanām par Zemes diametru, kas nodrošināja pamatus triangulācijai. Pašreiz Saules sistēmas iekšpusē daži attālumi ir nosakāmi precīzāk, izmantojot radaratstarojuma laiku vai Mēness gadījumā pielietojot lāzera attālumu. Ārējām planētām joprojām izmanto triangulāciju. Aiz Saules sistēmas tuvāko zvaigžņu attālumi tiek noteikti, izmantojot triangulāciju un ņemot vērā Zemes orbītas diametru, kas ir bāzes līnija, un pārvietojas zvaigznes paralaksē, kas ir izmērītais lielums. Astronomi ir vispārpieņēmuši, ka zvaigžņu attālumi tiek izteikti parsekos (pc), kiloparsekos vai mega parsekos (1 pc = 3,086 x 1018 cm vai apmēram 3,26 gaismas gadi). Izmantojot triangulācijas paralaksi, attālumus var izmērīt apmēram uz kiloparseku. No Zemes veiktā mērījuma precizitāti ierobežo atmosfēras ietekme, bet no Hiparko satelīta 1990. gadā veiktajos mērījumos zvaigžņu mērogs palielinājās par 650 parsekiem ar precizitāti līdz apmēram loka sekundes tūkstošdaļai. Attālākām zvaigznēm un galaktikām jāizmanto netiešāki mērījumi.
Otrajā galaktikas attālumu mērīšanas metodē jāizmanto novērojumi, kādos galaktikas attālumi parasti korelē ar ātrumiem, kādos šādas galaktikas attālinās no Zemes (kā noteikts pēc Doplera efekta — to izstarotās gaismas viļņu garumos). Minētā korelācija ir izteikta Habla likumā: ātrums = H x attālums, kur H nozīmē Habla konstanti, kas ir nosakāma pēc novērojumiem ātrumos, kādos attālinās galaktikas. Ir plaši izplatīta vienošanās, ka H atrodas starp 70 un 76 kilometriem sekundē uz megaparseku (km/sek./Mpc), turklāt vadošās pētījumu grupas piedāvā novērtēt to, kas ir apmēram 71 km/sek./Mpc vispārējā vērtība. H tiek izmantots, lai noteiktu attālumus tālākajām galaktikām, kurās nav konstatētas standarta sveces.
Nozares
Pēc pētījumu objektiem un metodēm izšķir vairākas astronomijas nozares — astrometriju, debess mehāniku, astrofiziku (galvenā astronomijas nozare), kosmogoniju, kosmoloģiju utt.
Tehniskie paņēmieni
Neatkarīgi no vērā ņemamajām priekšrocībām astronomija joprojām ir lielu ierobežojumu iespaidā, jo kopš tās pirmsākumiem astronomija ir vairāk saistīta ar novērojumiem nekā ar pētniecību. Gandrīz visi mērījumi jāveic lielos attālumos no to interesējošiem objektiem, turklāt to lielumus, piemēram, temperatūru, spiedienu vai ķīmisko sastāvu nav iespējams kontrolēt. Minētajā ierobežojumā ir daži izņēmumi, proti, meteorīti, no Mēness atvestie iežu un augsnes paraugi, paraugi no komētu putekļiem, kuri tiek paņemti no robottehnikas kosmosa kuģiem, kā arī stratosfērā vai virs stratosfēras savāktās starpplanētu putekļu daļiņas. Tās var izpētīt, pielietojot laboratorijas metodes, kas vajadzīgs, lai sniegtu informāciju, kuru citā veidā iegūt nav iespējams. Nākotnē kosmosa misijās var iegūt virsmas materiālus no Mēness, asteroīdiem vai citiem objektiem, bet citā ziņā astronomijā daudzi novērojumi ir saistīti vienīgi ar novērojumiem no Zemes, pieaugot novērojumiem no orbītā riņķojošajiem mākslīgajiem pavadoņiem un liela attāluma kosmosa zondēm, kā arī tie tiek papildināti ar teoriju.
Teleskopi
Loģiski, ka astronomijas pirmsākumos visa informācija par Visumu tika iegūta redzamās gaismas spektrā. 1609. gadā Galileo Galilejs izgudroja pirmo teleskopu, kura galvenās sastāvdaļas bija lēcas un spoguļi. Tā rezultātā tika iegūts palielināts konkrēta debesjuma vietas attēls. Galilejs ar teleskopa palīdzību atklāja Mēness krāterus, Jupitera pavadoņus, Saturna gredzenus, Venēras fāzes, Saules plankumus un tūkstošiem iepriekš neredzētas zvaigznes.
20. gadsimtā tika atklāts, ka debess ķermeņi izstaro starojumu arī citā elektromagnētiskajā diapazonā. Līdz ar to tika izveidoti radioteleskopi un citas iekārtas, kas uztvēra gan infrasarkano, gan ultravioleto starojumu.
Rīgas Franču licejs
Vēsture
Pēc Latvijas okupācijas,, Franču liceju pārdēvēja par Anrī Barbisa Rīgas 11. vidusskolu, kas 1951. gadā tika pārcelta uz namu Miera ielā 62, bet 1965. gadā — uz jaunuzceltu ēku Mēness iel ā 8. Savu vēsturisko nosaukumu licejs atguva.
Vēsturiskajā ēkā 1970. gados atradās LVU Ģeogrāfijas fakultāte, vēlāk, līdz 2015. gadam — Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte.
2015. gada nogalē Rīgas dome paziņoja, ka skola atgūs sākotnējās telpas Krišjāņa Valdemāra ielā 48. Rīgas Franču liceja renovācija veikta ar Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) līdzfinansējumu 5 971 247 eiro apmērā, pēc Rīgas domes Īpašuma departamenta pasūtījuma ēku atjaunoja pilnsabiedrība "RERE Būve 1”. Kopumā tiks atjaunota 5355 kvadrātmetru liela platība, kurā tiks izveidota 31 mācību klase, garderobe 600 audzēkņiem, ēdamzāle ar 274 vietām, aktu zāle ar 209 sēdvietām, konferenču zāle, atsevišķas telpas sporta nodarbībām un skolas administrācijai. Visās telpās uzstādīs skolai nepieciešamo aprīkojumu un mēbeles.
2018. gada 3. septembrī liceja vēsturiskajā ēkā mācības uzsāka 7.—12. klašu skolēni. 1.—6. klašu skolēni mācīsies liceja esošajā ēkā Mēness ielā 8.
Izglītības programmas
Rīgas Franču licejā tiek īstenotas četras izglītības programmas:
Skolotāji
Rīgas Franču licejā strādā 86 skolotāji, to vidū:
Bilingvālā Eiropas klase
10.—12. klašu skolēni var mācīties bilingvālajā Eiropas klasē, kurā franču valodā tiek apgūti ar Eiropas Savienību saistīti priekšmeti: Eiropas vēsture un ğeogrāfija, Eiropas pilsoņu mācība un ievads profesionālajā tulkošanā. Šie priekšmeti ir izstrādāti sadarbībā ar Francijas Ārlietu ministrijas Vēstures un ğeogrāfijas inspekciju.
Absolventi
Rīgas Franču licejā ir mācījušies šie cilvēki:
Absolventu biedrība
Ārzemēs esošie liceja absolventi nodibināja Franču liceja absolventu biedrību. 1968. gadā par biedrības priekšsēdi tika ievēlēts bijušā direktora Augusta Leimaņa brāļadēls Juris Leimanis. Viņa vadībā tapa rakstu krājums par Franču liceju divos sējumos. tika nodibināta Leimaņa stipendija, kuru liceja konsultatīvā padome piešķir labākajam licejistam.
Oto Dīce
Oto Dīce (, dzimis, miris ) bija Saksijā dzimis arhitekts, kurš projektēja Rīgas Bulvāru loku un daudzas Kurzemes guberņas celtnes.
Dzīvesgājums
Dzimis 1833. gadā Hemnicas pilsētā Saksijā. 1856.—1857. gadā Oto Dīce un Johans Daniels Felsko izstrādāja jauno Rīgas plāna projektu ar Bulvāru loku.
No 1863. līdz 1872. gadam bija Jelgavas pilsētas arhitekts, projektēja Jelgavas latviešu draudzes mācītāja māju Pētera ielā (1864), sinagogu (1868), dzelzceļa staciju un dzīvojamo namu.
Projektēja arī Kuldīgas Jauno rātsnamu (1868 un ķieģeļu tiltu pār Ventu (1874). Liepājā projektēja Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāles 1865./1866. gada pārbūvi un Liepājas Svētās Annas baznīcas torņa pārbūvi.
Miris Rīgā 1890. gada 17. oktobrī.
Aleksandrs Drēviņš
Aleksandrs Rūdolfs Drēviņš (dzimis 1889. gada 15. jūlijā Cēsīs, miris 1938. gada 26. februārī Butovas poligonā pie Maskavas) bija latviešu gleznotājs, viens no vadošajiem krievu avangarda glezniecības pārstāvjiem.
Dzīvesgājums
Dzimis Cēsīs strādnieka Dāvida Drēviņa ģimenē. 15 gadu vecumā iestājās Rīgas jūrskolā, no kuras izslēgts par piedalīšanos 1905. gada revolūcijas notikumos. Mākslai pievērsās salīdzinoši vēlu — pirmo reizi paņēmis otu rokās 19 gadu vecumā, aizrāvās ar modernistiskiem strāvojumiem glezniecībā. No 1909. līdz 1913. gadam mācījās Rīgas pilsētas mākslas skolā, kuras direktors bija Vilhelms Purvītis. Izstādēs sāka piedalīties no 1911. gada. 1914. gadā iekļāvās jauno latviešu mākslinieku — avangardistu apvienībā „Zaļā puķe”. Sākoties Pirmajam pasaules karam, mācības pameta un 1915. gadā pārcēlās uz Maskavu, kur pieslējās mākslinieku grupai „Kārava kalps” (Бубновый валет). Plašu atzinību viņam nodrošināja gleznu cikls „Bēgles” (Беженки, 1915—1917).