cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristofors Kolumbs
Ģeogrāfiskie apsvērumi
Portugālē Kolumbs sāka pastiprināti nodarboties ar kosmogrāfiju — ģeogrāfisko, dabaszinātnisko un astronomisko atziņu kopumu. Daļa tolaiku ģeogrāfu iztēlojās Zemi kā lodi, bet tikai ar daudz mazāku apkārtmēru. Tātad „viņu” Āzija atradās vairāk austrumos, bet Čipangu salas (Japāna), kur līdz šim nebija spērusi eiropieša kāja, viņi novietoja apmēram tagadējās Karību jūras vietā. Par plašā Amerikas kontinenta eksistenci viņiem vispār nebija ne jausmas. Daži jūrasbraucēji ticēja, ka samērā īsā braucienā no Azoru vai Kanāriju salām varētu nokļūt līdz Ostindijai (vēsturiskam Indijas un DA Āzijas reģionam) — tieši pie ārkārtīgi ienesīgās garšvielu tirdzniecības vietas. Pats Kolumbs uzskatīja, ka šis attālums ir tikai 5000 km (mūsdienu mērogā) atklātā jūra, bet toreizējiem kuģiem un navigācijas prasmei tas nebija nepārvarams šķērslis. Šī lielā kļūda vēlāk arī noveda pie lieliskā atklājuma.
Jau 1483. gadā Kolumbs veltīgi mēģināja iegūt Portugāles karaļa Žuana II labvēlību savam rietumu jūrasbrauciena plānam. Taču toreiz portugāļi veltīja visas pūles, lai atrastu ceļu uz Indiju gar Āfrikas krastiem. Trīs gadus vēlāk viņu gaidīja nākamā rūgtā vilšanās Kordovā — visus Spānijas resursus tolaik paņēma karš pret mauriem, un valdnieku pāris Kastīlijas Izabella un Aragonas Ferdinands pārsūtīja viņa priekšlikumu zinātnieku komisijai Salamankā, kas to noraidīja. Nomāktais Kolumbs no jauna ieradās Portugāles galmā, bet „ceļš uz Indiju” nupat bija atklāts (1488), un par viņa plānu nevienam nebija intereses.
Kolumbs atgriezās Spānijā un, kad jau gandrīz bija ļāvies bezcerībai, viņam pievērsās laime. Granādas iekarošana (1492) nozīmēja mauru galīgu sakāvi, un dievbijīgie valdnieki ļāva sevi pārliecināt par lielisko iespēju izplatīt tālāk kristīgo ticību. Tā sauktajā „kapitulācijā” viņi garantēja Kolumbam admirāļa titulu, mantojamu vicekaraļa stāvokli visās viņa atklātajās zemēs, desmito daļu peļņas no tirdzniecības ar tām un daudzas citas privilēģijas.
Ceļojumi
Savā pirmajā ekspedīcijā Kolumbs devās 1492. gadā 3. augustā ar flagmaņkuģi "Santa Maria" un 120 vīriem no mazas ostas Palosas. Viņu pavadīja divas karavelas — "Pinta" un "Ninja". Spānijas valdnieki bija ar mieru atlīdzināt tikai pusi ekspedīcijas izdevumu, atlikumu — abu mazāko kuģu apgādi un komandas salīgšanu — par laimi, samaksāja vietējie kuģu īpašnieku brāļi Pinsoni. Pēc ilgākas uzkavēšanās Kanāriju salās kuģi 6. septembrī devās uz rietumiem un 33 dienas ļāvās labvēlīgam vējam, kas tos dzina uz priekšu.
Kolumbs bija nesatricināmi pārliecināts, ka atradis nepazīstamas salas Čipangas (Japānas) tuvumā un ka tālāka izlūkošana ātri atklās Āzijas kontinentu, līdz ar to arī Indiju. Tāpēc viņš nosauca šo apgabalu par Rietumindiju un tās iedzīvotājus par to los indios — indiāņiem. Viņa pārspīlētais attēlojums un pārliecība, ka Garšvielu salas (Moluku salas) un Indija jau drīz būs sasniedzamas, panāca spēcīgas flotes — 17 kuģu ar 1500 vīriem — nosūtīšanu viņa vadībā. Otrajā ekspedīcijā (1494—1496) admirālis atklāja vairākas Mazās Antiļu salas, Puertoriko un Jamaiku, tomēr nekādā ziņā ne zeltu, tālab ļoti cieta viņa prestižs.
Uzklausot Haiti kolonistu sūdzības, kronis atcēla Kolumba monopolu, un interese par jaunu ekspedīciju rīkošanu atslāba. Daļēji to ietekmēja arī Portugāles pretenzijas uz „Āzijas vistālāko austrumdaļu”. Aso vasaras strīdu starp abām Ibērijas valstīm vajadzēja izšķirt pašam pāvestam. Tordesiljasas līgums 1494. gada jūnijā iezīmēja robežlīniju 370 jūdzes aiz Zaļā raga salām, un visa teritorija uz rietumiem no šis ass tika piešķirta Spānijai.
Pēdējo divu gadu Kolumba jūrasbraucienu sagatavošanu un norisi pavadīja lielas finansiālas un organizatoriskas grūtības. Savā trešajā ekspedīcijā (1498—1500) admirālis atklāja Trinidadas salu un pirmo reizi sasniedza arī Dienvidamerikas cietzemi. Bet kā jauno teritoriju gubernators viņš neattaisnoja cerības, jo aizvien vairāk virsroku sāka gūt viņa alkas pēc zelta, varas un slavas, slimīga uzpūtība un aizdomīgums. Kolonisti Haiti salā sacēlās, un kroņa pilnvarotais aizsūtīja Kolumbu važās uz Spāniju. Viņam gan izdevās atkal iemantot karaļa labvēlību, taču viņš neatguva titulus un agrāk piešķirtās tiesības. Ceturtās ekspedīcijas laikā (1502—1504) viņš pētīja Centrālamerikas piekrastes joslu, bet neatrada ne zeltu, ne ceļu uz Āziju. Pēdējos mūža gadus Kolumbs pavadīja cieņas un bagātības apņemts, tomēr smagi slims un sarūgtināts par apsolīto mantojamo īpašumu un titulu zaudējumu. Kolumba neatlaidība un navigācijas prasme padarīja viņu par neapstrīdamu Jaunās pasaules atklājēju, taču pārspīlētā ticība paša misijai un lieluma mānija viņam vienlaikus neļāva saprast šo atklājumu patieso ģeogrāfisko nozīmi.
Kolumba ceļojumu rezultātā Vecā pasaule (Eiropa) uzsāka Jaunās pasaules (Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas) kolonizāciju. Notika arī sugu apmaiņa — gan ar cilvēkiem derīgām sugām (tomātu, kartupeļu, zirgu), gan kaitīgām (baktēriju, vīrusu, parazītu).
Nozīme
Kolumba atklājumi tiek vērtēti divējādi, jo, no vienas puses, viņš sekmēja Lielos ģeogrāfiskos atklājumus un Rietumeiropas ekspansiju, bet, no otras puses, netieši radīja apstākļus iedzimto (indiāņu) iznīcināšanai un verdzībai Karību jūras salās.
Landtāgs
Landtāgs (de — ‘zemes sapulce’) ir pārstāvju sapulce vācvalodīgajās zemēs (pavalstīs) Vācijā un Austrijā. Vēsturiski landtāgi pastāvēja arī Svētajā Romas impērijā, Livonijā, Prūsijā, Kurzemes hercogistē, vēlāk arī Somijas lielhercogistē, Igaunijas, Kurzemes un Vidzemes guberņās.
Latvijā
Kurzemes landtāgs darbojies no 1561. gada, sākumā tas pulcējās pēc hercoga pavēles, vēlāk – regulāri, hercogam piedaloties. Tas risināja politiskos, saimnieciskos un savstarpējo strīdu jautājumus, nodarbojās arī ar likumdošanu. Paralēli darbojies arī Vidzemes landtāgs Krievijas Impērijas ietvaros.
Latvijā landtāgi tika likvidēti 1920. gadā vienlaikus ar bruņniecības privilēģiju pilnīgu atcelšanu. Savukārt, ēkā, kas bija būvēta kā Vidzemes landtāgs, mūsdienās atrodas Latvijas Saeima.
Parex banka
2012. gada 15. martā Latvijas Finanšu un kapitāla tirgus komisija (FKTK) anulēja bankas kredītiestādes licenci un no 8. maija banka uzsāka darbu kā problemātisko aktīvu pārvaldīšanas uzņēmums AS "Reverta".
Ekonomiskā darbība
Valērijs Kargins un Viktors Krasovickis, kuriem piederēja valūtas maiņas punktu tīkls, 1992. gadā dibināja banku Parex. Parex bankas filiāles atradās Berlīnē, Stokholmā, Viļņā un Tallinā, kā arī biroji Maskavā, Kijevā, Baku un citās pilsētās. Kopā šajā uzņēmumā 13 valstīs strādāja 2000 darbinieki.
Pēc bankrota 2008. gada decembrī 81,83% "Parex bankas" akciju piederēja Latvijas Privatizācijas aģentūrai, 14,61% - Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankai, bet 3,56% - mazākuma akcionāriem. 2010. gada augustā notika "Parex bankas" labo aktīvu pārēja uz jaunizveidoto "Citadele banku", bet "Parex bankas" galvenais uzdevums bija valsts ieguldījumu atgūšana. "Parex bankā" pēc sadalīšanas palika aptuveni 5000 klientu un tās darbība vērsta uz aktīvu atgūšanu, kredītu restrukturizāciju un pārņemto nekustamo īpašumu pārvaldīšanu.
Bankas portfelis 2010. gada augustā veidoja 830 miljonus latu. Divas trešdaļas veidoja Baltijas valstu, bet trešdaļu NVS valstu aktīvi, lielākoties Krievijā un Ukrainā.
Sabiedriskā loma
Kopš Latvijas otrās neatkarības pirmssākumiem Valērijs Kargins un Viktors Krasovickis ar bankas starpniecību ir sponsorējuši daudzas politiskās partijas, tai skaitā partiju "Latvijas Ceļš", partiju apvienību "Saskaņas Centrs", arī partiju TB/LNNK. Daudzi Latvijas politiķi ir strādājuši šajā bankā, piemēram, bijušie premjeri no "Latvijas ceļa" Valdis Birkavs un Andris Bērziņš ir bijuši ilggadēji Parex bankas valdes locekļi.
Bankrots un akciju pārņemšana
2008. gadā bankas vadība noliedza baumas par Parex bankas likviditātes problēmām. Kā liecina ASV vēstniecības ziņojumi uz Vašingtonu, 2008. gada 22. oktobrī Kargins neoficiāli vērsās pie Godmaņa valdības ar lūgumu palīdzēt, tajā pašā laikā stāstot FKTK, ka bankā "viss ir kārtībā". Pirmajā brīdī Finanšu ministrija palīdzību atteica, taču jau 8. novembrī Godmaņa valdība noslēdza vienošanos ar bankas īpašniekiem un Latvijas valsts par simbolisku cenu nopirka 51% Parex bankas akciju. Lēmumu, vai glābt Parex banku vai ļaut tai bankrotēt, pieņēma īpaša valdības komisija: Finanšu ministrijas valsts sekretārs Mārtiņš Bičevskis kopā ar I.Godmani un A.Slakteri.
Bankas pārņemšanas līgums paredzēja saglabāt amatus Karginam un Krasovickim, nodrošinot iespēju vēlāk atgūt pilnīgu kontroli pār banku, kad par valsts līdzekļiem situācija bankā būs normalizēta. 2008. gada 17. novembrī Rīgā ieradās Starptautiskā Valūtas fonda, ES, Zviedrijas valdības un Zviedrijas centrālās bankas pārstāvji - ārvalstu finansistiem iepazīstoties ar Latvijas ekonomisko stāvokli un Parex bankas pārņemšanas darījuma struktūru, SVF stingri uzstāja uz simtprocentīgu bankas nacionalizāciju. Latvijas bankas prezidents Ilmārs Rimšēvičs 24. novembrī atzina, ka SVF pārstāvjiem nav saprotama Godmaņa valdības radītā situācija, "kas ļauj Karginam un Krasovickim gūt labumu uz valsts rēķina". Premjers Ivars Godmanis un satiksmes ministrs Ainārs Šlesers vēl 26. novembra sarunā ar ASV vēstnieku uzstāja, ka atteiksies no SVF miljardu aizdevuma piedāvājuma, "ja valūtas fonds uzstās uz 8. novembrī noslēgtās vienošanās pārskatīšanu ar Parex banku." Mēneša laikā, kamēr "Parex bankai" nebija noteikti saistību ierobežojumi, Valērijs Kargins un Viktors Krasovickis uz ārvalstu kontiem pārsūtīja milzīgas naudas summas. Kad vismaz 400 000 000 latu bija aizplūduši nerezidentiem ārpus Latvijas, valdība 1. decembrī uzlika ierobežojumus naudas plūsmai Parex bankā. 4. decembrī finanšu ministrs Atis Slakteris informēja ASV vēstnieku, ka valdība ir mainījusi savu nostāju un atbalsta SVF un ES prasību pilnībā nacionalizēt Parex banku, pārņemot to valsts īpašumā.
Valdības nostājas maiņas formālais iemesls bija finanšu trūkums, taču publiskotie ASV vēstniecības ziņojumi liecina, ka patiesībā Latvijas valdība ieguldīja Parex bankā nodokļu maksātāju miljonus, lai Parex banka paspētu nokārtotu savas saistības ar nerezidentiem. 3. decembrī LR Ministru kabineta ārkārtas sēdē nolēma pārņemt 84,83% "Parex bankas" akciju, papildus jau iepriekš pārņemtajam 51% bankas akciju iegūstot arī bankas līdzšinējiem lielākajiem akcionāriem Valērijam Karginam un Viktoram Krasovickim atlikušos 34% akciju.
Saskaņā ar "Parex bankas" 2008. gada pārskatu, līdz bankrotam un bankas pārņemšanai decembrī bankas akcionāri un viņu ģimenes locekļi kopumā bija ieguldījuši 18 miljonus latu un 40 miljonus eiro (28 miljonus latu) jeb kopā ap 46 miljoniem latu. Kapitāls bija piesaistīts ar sešu mēnešu Rigibid likmi plus 3% latiem - kopējā likme ap 12,7%, trīs mēnešu Euribor plus 4,55% eiro - tobrīd kopējā likme bija ap 5,3%, kā arī fiksētām likmēm - 11% un 12% gadā - eiro kredītiem. Šie līdzekļi palika bijušo bankas īpašnieku rīcībā arī pēc visu amatu atstāšanas un aiziešanas no bankas vadības. Ik mēnesi Kargins un Krasovickis procentos par saviem noguldījumiem saņēma pa 200 000 latiem katrs.
Kriminālprocesi par bankas līdzekļu piesavināšanos
2010. gada 30. jūlijā "Parex banka" iesniedza prasību tiesā pret tās bijušajiem valdes locekļiem Karginu un Krasovicki par 62 miljonu latu zaudējumu piedziņu. 2011. gada 1. augustā policija sāka kriminālprocesu saistībā ar diviem dāvinājuma līgumiem, saskaņā ar kuriem Viktors Krasovickis savam dēlam Georgijam uzdāvināja divus noguldījuma līgumus un dāvinājumu, ar kuru Valērijs Kargins savam dēlam Remam uzdāvināja vienu noguldījumu. Depozītu kopējais apmērs - vairāk nekā 10 miljoni latu. Šim kriminālprocesam pievienota arī epizode, kas saistīta ar Valērija Kargina 2011. gada 20. janvārī noslēgto cesijas līgumu ar Krievijā reģistrēto kompāniju "Olimpija", kas tiesā Maskavā bija iesniegusi prasību, lūdzot no "Parex bankas" un bankas "Citadele" solidāri piedzīt vairāk nekā 11 miljonus latu.
Pārveide par aktīvu pārvaldes uzņēmumu "Reverta"
2011. gada 28. decembrī "Parex bankas" ārkārtas akcionāru sapulce nolēma labprātīgi atteikties no bankai izsniegtās kredītiestādes licences. Finanšu un kapitāla tirgus komisijas (FKTK) padome pieņēma lēmumu anulēt bankai izsniegto licenci un atļaut veikt bankas reorganizāciju, pārreģistrējot to par komercsabiedrību, kuras darbība nav saistīta ar kredītiestādes darbību. 2012. gada 28. martā bankas valdes priekšsēdētājs Kristofers Gviljams publiski paziņoja, ka "Parex banka" turpmāk darbosies ar zīmolu "Reverta" un būs Baltijas reģiona vienīgais problemātisko aktīvu pārvaldītājs.
Curonia
Curonia ir vecākā Tērbatā dibināta vācbaltiešu studentu korporācija, kas ir darbojusies arī Rīgā. Tās devīzes bija: Sirds Kurzemnieka gods un Draugs tam draugam (kaut sarunvaloda bija vācbaltu dialektā, devīzes bija latviešu valodā).
Vēsture
Par savu pirmsākumu korporācija uzskata 18. gadsimtā Jēnas, Getingenes, Heidelbergas, Berlīnes un Bonnas universitātēs pastāvējušās kurzemnieku novadniecības, kas Franču revolucionāro karu dēļ 1798. gadā tika slēgtas. Curonia dibināta 1808. gadā pie Tērbatas Universitātes kā Kurzemes guberņas studentu novadniecība. 1812. gada kara laikā varas iestādes korporāciju likvidēja, tomēr Curonia turpina pastāvēt neoficiāli.
1821. gadā atsāka oficiālu darbību. No 1834. gada aktīvi piedalījās Tērbatas šaržēto konventa darbā. 1855. gadā Krievijas impērijas tautas izglītības ministrs oficiāli atļāva korporācijas darbību.
1920. gadā korporāciju atkārtoti reģistrēja pie Tērbatas Universitātes.
1921. gadā tās darbību pārcēla uz Rīgu, attiecīgi reģistrējoties pie Latvijas Universitātes (LU). Tajā pašā laikā darbību uzsāka arī tās filiāle Jēnas Universitātē Vācijā.
1924. gadā Curonia tika uzņemta Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventā (P!K!).
1932. gadā tā kopā ar pārējām vācbaltu studentu korporācijām demonstratīvi izstājās no P!K!, protestējot pret prasību P!K! sēdēs lietot tikai latviešu valodu. Pēc LU padomes lēmuma to 1932. gada jūnijā slēdza, bet Curonia turpināja pastāvēt kā biedrība, saglabājot korporācijas iekšējo uzbūvi.
Otrā pasaules kara sākumā, sakarā ar vācbaltiešu izceļošanu 1939. gadā, biedrību Curonia slēdza. Lielākā daļa tās biedru apmetās Pozenes apkārtnē un uzsāka studijas vietējā universitātē. Tur gan nebija iespējama korporācijas atjaunošana, bet filistri pulcējās "Kurzemes Veco kungu biedrības" (Altherrenverband Kurland) aizsegā. Pēc kara beigām filistru biedrības priekšnieks Ernsts fon Mirbahs 1947. gadā izveidoja biedru adrešu sarakstu un 1948. gadā Hanoverā notika pirmais filistru konvents un komeršs.
Biedri
Curonia visu savu pastāvēšanas laiku pieturējās pie novadniecības principa. Līdz ar to korporācijā tika uzņemti tikai Kurzemes guberņā (vēlāk arī Rīgā) dzimuši vācbaltiešu studenti. Līdz 1938. gadam korporācijas rindās bija uzņemti 1818 biedri. Pazīstamākie biedri: Tērbatas Universitātes rektors Frīdrihs Biders, Rīgas pilsētas vecākais Vilhelms fon Bulmerinks, Vācijas bundestāga loceklis Oto fon Firkss, vēstures profesors Teodors Šīmanis.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (1997)
Šeit apkopots to dziesmu saraksts, kas 1997. gadā Latvijas radiostacijas Super FM sastādītajā iknedēļas populārāko 20 dziesmu sarakstā Top 20 ieguva 1. vietu. Šis tops tika sastādīts pamatojoties uz radiostaijas klausītāju balsojuma. Super FM Top 20 tika atskaņots piektdienās no pulksten 18.00. Topu vadīja DJ Uģis Polis.
Radiotehnika
Radiotehnika (RRR) ir Rīgā bāzēts Latvijas elektronikas un akustisko sistēmu zīmols. Uzņēmuma pirmsākumi meklējami 1927. gadā, tā pamatspecializācija bija akustisko sistēmu ražošana, iebūvējamo skaļruņu ražošana, korpusu ražošana profesionālajām akustiskajām sistēmām, shēmplākšņu ražošana, shēmplākšņu montāža, ieskaitot SMD montāžu, kā arī elektromehānisko mezglu un bloku montāža.
RRR zīmolu pārņēma 1996. gadā dibinātā akciju sabiedrība VEF Radiotehnika RRR, kas joprojām turpina ražot skaņas aparatūru (piem. pastiprinātājus "Rigonda" u.c.).
Pirmsākumi
Radiotehnikas pirmsākums meklējams 1926. gada 25. oktobrī, kad Ābramam Leibovicam (1869-1941) izdeva atļauju radioaparātu ražošanai no jau apstiprinātām shēmām. Tā radās jauna akciju sabiedrība Ābrama Leibovica foto radio centrāle. 1932. gadā kompānija pārcēlās uz jaunām telpām Mūkusalas ielā 41. Sākotnēji tika ražoti ārzemju radioaparātu modeļi no importētām detaļām - Telefunken, Kramolin, DeTeWe, Lumophon, taču jau 1932. gadā tika izveidots pirmais paškonstruētais modelis. 1935. gadā izveidoja modeli Ferrosupers 36 - pirmo radiouztvērēju ar elektromagnētisko spoli. 1936. gadā kompānijā tika nodarbināti jau 240 cilvēki. Savas pastāvēšanas laikā pavisam tika ražoti 40 modeļi.
1933. gadā Rīgā tika nodibināta A. Apsīša un F. Žukova radioražošanas kompānija. Galvenie produkcijas veidi bija detaļas (pastiprinātāji utt.) radiofonam - tolaik tā tika saukta radioraidīšana. Aparatūra vadu translācijai bija slavena pat aiz valsts robežām. Trīslampu radiouztvērējs Toņmeistars tika ražots 2500-3000 vienības gadā. No 1934. gada kompānija atradās Dārza ielā 16. Savas pastāvēšanas laikā kompānija izveidoja aptuveni 20 radiouztvērēju modeļus. Latvijā bija arī citas nelielas kompānijas, kuras ražoja radioaparātus, turklāt tādas bija ne tikai Rīgā, bet arī Liepājā. Radioaparātu ražošana un tirgošana bija ienesīga nodarbošanās, līdz 1938. gadā bija oficiāli reģistrēti jau 29 radioaparātu ražotāji. Pārsvarā tos konstruēja radio amatieri, būvējot modeļus, kas bija izstrādāti žurnāla "Radio abonents" laboratorijā.
Latvijas radioamatieru biedrība tika nodibināta 1924. gada 18. jūnijā. 1926. gadā sāka izdot žurnālu "Radio".
Otrais pasaules karš
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā visas privātās kompānijas, kas ražoja radiouztvērējus, nacionalizēja. Leibovica kompāniju nosauca par "Radiopionieri", bet Apsīša par "Radiotechniku". 1941. gada martā "Radiopionieri" apvienoja ar nacionalizēto uzņēmumu "Nikolajs Klemptners".
Vācu okupācijas laikā abus uzņēmumus apvienoja un pārveidoja par Telefunken Gerätewerk Riga, taču radioaparātu ražošanu neatsāka, galveno uzmanību un resursus veltot militāro sakaru līdzekļu un artilērijas optikas piederumu ražošanai. Kara beigās uzņēmumu izlaupīja, taču, pateicoties direktora Aleksandra Apsīša centieniem, 1944. gada rudenī lielu daļu aprīkojuma izdevās nosargāt.
Latvijas PSR laikā
Pēc Otrā pasaules kara beigām uzņēmums 1945. gadā izlaida pirmo radiouztvērēju Rīga T-689, un vēlāk - 1947. gadā tam sekoja Rīga T-755 un 1949. gadā - lauku rajoniem paredzētais Rīga B-912. 1951. gadā radiorūpnīcu nosauca A. S. Popova vārdā. Aleksandru Apsīti tā laika varas iestādes vainoja jauno sistēmu darbības problēmās, līdz 1952. gadā viņu pazemināja amatā un gada beigās arestēja. Par viņa atbrīvošanu iestājās pat valdības vadītājs Vilis Lācis, taču 4 mēneši, ko Apsītis pavadīja ieslodzījumā, atstāja paliekošu iespaidu uz viņa veselības stāvokli. Apsītis nomira 1988. gada 1. septembrī un tika apglabāts Raunas kapos.
Osmaņu impērijas flote
‎ Osmaņu flote bija lielākie jūras spēki Vidusjūrā, Melnajā jūrā, Sarkanajā jūrā, Persijas jūras līcī un Indijas okeānā. Turku flote iekļuvusi daudzu valstu vēstures grāmatās — Britu salās, Islandē, Ņūfoundlendā, Indijā, Indonēzijā un Malaizijā.
Radiotehnika
Mūsdienas
Mūsdienās par Radiotehnikas pēcteci ir kļuvusi firma "VEF Radiotehnika RRR". Tā aktīvi nodarbojas ar ražošanas attīstību un modernu perspektīvu akustisko sistēmu modeļu izveidošanu. Patlaban tiek ražotas dažādas akustiskās sistēmas un mājas kinozāles, kuras tiek eksportētas gan uz NVS, gan ES valstīm.
Osmaņu impērijas flote
Osmaņu impērija floti sāka attīstīt 14. gadsimta beigās, kad tika ieņemta Konstantinopole. Aptuveni simt gadu Osmaņu flote bija ietekmīgākais jūras spēks, jo kontrolēja visu Vidusjūru.
Radiotehnika
Mūsdienas
2015. gada 30. aprīlī "VEF Radiotehnika RRR" paziņoja par pamest nekustamā īpašuma Kurzemes prospektā 3C, Rīgā, pārdošanu par 945 tūkstošiem eiro SIA "Pārupes būmaņi", kas pieder "Depo DIY" lielveikalu ķēdes īpašniekiem un uzņēmuma "Prudentia" investīciju baņķieriem. Jaunie īpašnieki 2018. gada sākumā nojauca šajā adresē esošo 1986. gadā uzbūvēto rūpnīcas laboratoriju un administratīvo korpusu ("Radiotehnikas ēka"), lai tā vietā uzceltu veikalu "Depo".
2019. gada aprīlī "VEF Radiotehnika RRR" akcionāru sapulcē tika pieņemts lēmums par uzņēmuma pārdēvēšanu uz "VEF audio", taču tas tā arī netika izpildīts. Kopš 2020. gada decembra uzņēmums vairs netiek kotēts NASDAQ Rīgas biržā, jo tā akcionāri atteicās dzēst biržas dalības maksas parādu.
Osmaņu impērijas flote
Sākot ar 19. gadsimta vidu, sultāni centās izveidot modernu floti. Sākot ar 1860. gados ieviestajiem bruņukuģiem, flotē līdz Pirmajam pasaules karam tika ieviesti līnijkuģi, kreiseri un mīnu kuģi. Tomēr, neskatoties uz modernizāciju, Osmaņu flote tālu atpalika no savas sabiedrotās — Vācijas flotes.
1915. gadā, neskatoties uz to, ka flote vairs nebija tik spēcīga, pateicoties spēcīgajai turku aizsardzības līnijai un turku kareivju neatlaidībai, britu un franču flotes nevarēja izrauties cauri Dardaneļiem (Gallipoli jūras šaurums, turku valodā: Çanakkale Boğazı), jo ļoti labi apzinājās, ka tā ir vienīgā iespēja pasargāt Konstantinopoli. Pēc kara Osmaņu floti samazināja līdz vienkāršas krasta apsardzes apmēriem.
Vairākām tautām turku flote joprojām ir atstājusi savu iespaidu uz vēsturisko apziņu: franči, alžīrieši, tunisieši un lībieši turkus uztver kā sabiedrotos, bet maltieši, itāļi, portugāļi un spāņi — kā ienaidniekus. Vairākās eiropiešu pilīs joprojām apskatāmas vairākas freskas un zīmējumi, kuros attēlota Osmaņu flote (Pitti pils Florencē, Dodža pils Venēcijā u.c.).
Kartogrāfija
Piri reiss, turku admirālis un kartogrāfs, izgatavoja navigācijas kartes un grāmatas, tai skaitā pirmo pasaules karti (1513), kas ir viena no vecākajām saglabātajām Amerikas kartēm un, iespējams, vienīgā vecākā izdzīvojusī Antarktīdas karte. Šī karte uzzīmēta trīs gadsimtus pirms Antarktīdas kontinents oficiāli tika vispār atklāts. 1513. gada pirmā pasaules karte un 1528. gada otrā pasaules karte, kuras zīmējis Piri reiss, glabājas Stambulā, Topkapi pils bibliotēkā. Pārējie Piri reisa darbi glabājas Turcijas Flotes muzejā.
Kazkopība
Kazkopība ir viena no lauksaimniecības nozarēm. Kazas ir izturīgi un mazprasīgi mājlopi. Kazas audzē Mazāzijā, Āfrikā, Vidusjūras zemēs un citos reģionos. No kazām iegūst gaļu, pienu, ādas, vilnu. Kazu vilna ir izturīga, elastīga, ar zīda spīdumu. Daudzās valstīs audzē Angoras kazas, no kurām iegūst vērtīgo mohēras vilnu. Lielākās mohēras ražotājas ir Lesoto un Turcija.
Stickwitu
“Stickwitu” ir amerikāņu grupas Pussycat Dolls singls no debijas albuma PCD. Singls tika izdots 2005. gada otrajā pusē, atšķirībā no pirmā singla “Don’t Cha”, “Stickwitu” ir balāde, kuras nosaukums ir saīsinājums no frāzes “stick with you”. Dziesma guva labus panākumus, sasniedzot top pieci ASV un Beļģijā, pirmo vietu Jaunzēlandē un Apvienotajā Karalistē. Dziesma ieguva Grammy balvas nomināciju kā “Labākais grupas vai dueta pop dziesmas izpildījums” (en), bet to neieguva, zaudējot grupai Black Eyed Peas.
Videoklips
Videoklipa režisors ir Naidžels Diks, tas tika filmēts Losandželosā, divu dienu garumā. Videoklips iesākas ar ainu, kur grupas dalībnieces redzamas viesnīcā, pakojot savas mantas un vēlāk dodoties uz tūres autobusu, pie kura tiek sniegti autogrāfi. Turpinājuma redzamas ainas, kurās meitenes atrodas autobusā un vēlāk arī uz skatuves, kur notiek dziesmas “Stickwitu” mēģinājums. Videoklips noslēdzas ar grupas dalībnieču pozēšanu fotogrāfiem.
Topu pozīcijas
“Stickwitu” debitēja astoņdesmit piektajā vietā Billboard Hot 100 topā, pēc deviņām nedēļām tas atradās jau piektajā vietā. Singls saniedza otro vietu Billboard Pop 100 un pirmo vietu Pop 100 Airplay topā. Apvienotajā Karalistē singls debitēja un sasniedza pirmo vietu, kurā tas noturējās divas nedēļas. Labus panākumus singls guva arī Okeānijā. Austrālijā singls sasniedza otro vietu un ieguva platīna statusu ar 70000 pārdotām kopijām. Arī Eiropā singls guva vērā ņemamus panākumus, sasniedzot top 10 Šveicē, Beļģijā, Norvēģijā, Itālijā un iegūstot otro vietu Nīderlandes topā.
Valsts ieņēmumu dienests
Valsts ieņēmumu dienests (VID) ir Finanšu ministrijas padotībā esoša tiešās pārvaldes iestāde, kas nodrošina nodokļu maksājumu un nodokļu maksātāju uzskaiti, valsts nodokļu, nodevu un citu valsts noteikto obligāto maksājumu iekasēšanu Latvijas Republikas teritorijā, kā arī iekasē nodokļus, nodevas un citus obligātos maksājumus Eiropas Savienības budžetam, īsteno muitas politiku un kārto muitas lietas.
Vēsture
Dienests izveidots 1993. gadā, apvienojot Muitas departamentu un Valsts finanšu inspekciju. Tas sākotnēji atradās Valsts ieņēmumu valsts ministru Viļa Krištopāna un Aijas Počas pakļautībā, vēlāk tika izveidots arī VID priekšnieka postenis, taču pašlaik dienesta darbu vada ģenerāldirektors. Valdība 2016. gada 8. novembrī VID vadītāja amatam apstiprināja Ilzi Cīruli, taču pēc viņas došanās mūžībā, par VID Ģenerāldirektora amata pienākumu izpildītāju iecelta VID ģenerāldirektora vietniece nodokļu jomā un nodokļu pārvaldes direktore Dace Pelēkā. No 2019. gada 5. februāra līdz 2022. gada 15. septembrim VID vadīja Ieva Jaunzeme, kas tika atstādināta no pienākumu pildīšanas pēc finanšu ministra Jāņa Reira rīkojuma, saistībā ar vairāku augstu VID amatpersonu arestiem pēc fiktīvu lietu ierosināšanas, uzrāktajām disciplinārlietām un vairākkārtēju zemu ierēdņa novērtējumu. Kopš 2022. gada 15. septembra par VID Ģenerāldirektora amata pienākumu izpildītāju iecelta VID ģenerāldirektores vietniece, Informātikas pārvaldes direktore Indra Kārkliņa.
Pīrsings
Pīrsings (en — 'caurdure') ir ķermeņa caurduršanas māksla. Ar vārdu pīrsings var saprast gan rotu, kura tiek ievērta izdurtajos caurumos uz sejas vai ķermeņa, vai pat pašu caurduršanas procesu. Vārds pīrsings ir cēlies no angļu valodas vārda "pierce", kas latviski nozīmē — izdurt. Pīrsinga duršanai nav vecuma ierobežojuma, kā tas, piemēram, ir ar tetovēšanos. Pīrsings ir moderna parādība, Latvijā sastopama gadus 8, ne ilgāk. Tā ieviesusies no Āzijas — Indijas, Irānas, kur pat notiek dažādi pīrsingu festivāli. Cilvēki vienmēr izturējušies ar cieņu pret metālu. Iespējams mūs apbur tā spēks un skaistums, tādēļ vēlme izdaiļot ķermeni ar metālu kļūt arvien populārāka. Fantāzijai ar realitāti vairs nav robežu, jo pīrsingu var veikt jebkurā ādas laukumiņā.
Nabas pīrsings
Naba ir ļoti erogēna zona, tāpēc nabas caurduršanu uzskata par visai pikantu modes lietu. Nabas pīrsinga aizsākumi iestiepjas senajā Ēģiptē. Tolaik tikai faraoni un karaliskās ģimenes locekļi drīkstēja caurdurt ādu ap nabu. Zemnieki, kuri pārkāpa šo likumu, tika bargi sodīti. Taču, ja zemnieka meitene bija piedzimusi ar perfektu, apaļu nabu, dažreiz viņai to atļāva caurdurt, šādi paaugstinot savu sociālo statusu. Nabu parasti caurdur vertikāli tās augšdaļā vai apakšdaļā.
Krūtsgala pīrsings
Krūtsgala pīrsings tika uzskatīts par spēka, vīrišķības un izturības simbolu. Centrālamerikas tautas caurdūra krūtsgalus iniciācijas rituālos, lai apliecinātu savu ieiešanu vīrietībā. 1890. gadā Parīzē viktoriānisma sievietes satricināja publiku ar saviem krūtsgalu pīrsingiem. Dažām bija pat caurdurti abi krūtsgali un tos savienoja sudraba ķēde. Šobrīd šis pīrsinga veids kļūst aizvien populārāks.
Deguna pīrsings
Deguna caurduršana ir viens no sāpīgākajiem pīrsinga veidiem, jo deguna āda ir ļoti bieza. Tāpēc ir svarīgi to izdarīt pareizi un vēlāk rūpēties par tā ātru sadzīšanu. Šajā laikā nav vēlams lietot sudraba rotājumus, jo tie oksidējas, kas savukārt var izraisīt iekaisumus, alerģijas un uztūkumu. Šis pīrsinga veids radies Tuvo Austrumu reģionā apmēram pirms 4000 gadiem. Tālāk tas izplatījies Indijā apmēram 16. gadsimtā, tur to pielietoja dižciltīgo kastu pārstāvji. Pēc rotaslietu veida varēja noteikt valkātāju kastu un sociālo statusu. Tas bija gluži kā tituls vai identitātes karte. Rietumos šo pīrsinga veidu pieņēma hipiju kultūra, kas ietekmējās no Indijas kultūras, 60. un 70. gadu ceļojumos. To nedaudz izmantoja arī panki un citas jauniešu kultūras, 80. un 90. gados, lai protestētu pret sabiedrībā pastāvošo konservatīvismu.
Lūpas pīrsings
Mute un lūpas ir jūtīgas ķermeņa daļas un darbojas kā afrodiziaks (dzimumtieksmi uzbudinošs), tāpēc ir tikai dabiski, ka vienīgi augstāko kastu locekļi, acteku un maiju kultūrās, varēja rotāt lūpas ar tīra zelta rotām. Arī Aļaskā līdz pat 19. gadsimta beigām stāvokli sabiedrībā noteica lūpu pīrsings. Tur gan vīrieši, gan sievietes lūpās nēsāja ziloņkaula rotājumus, kurus dēvēja par labretiem. Vīriešiem bija atļauts nēsāt vienu labretu lūpas vidū vai divus — katrā lūpas pusē. Sievietēm savukārt bija atļauts nēsāt vienu labretu lūpas vidū. Šobrīd lūpu pīrsings ir kļuvis populārs, biežāk tiek caurdurta apakšlūpa, taču arī augšlūpas pīrsings neatpaliek. Caurdurtās lūpas sadzīst 6—8 nedēļās. Dzīstot reti veidojas iekaisumi, jo mutes mikroflora iznīcina nevēlamos mikrobus.
Mēles pīrsings
Acteku un maiju senajos tempļos šamaņi un priesteri caurdūra mēles, tā bija rituāla daļa, lai nonāktu kontaktā ar dieviem. Šobrīd mēles pīrsings aizvien ir populārs gan vīriešiem, gan sievietēm, jo tas šķiet seksuāli rosinoši un uzbudinoši. Mēles caurduršana nav sāpīga, jo mēle ir muskulis un adata tai cauri izslīd ļoti viegli. Visbiežāk pēc caurduršanas mēle piepampst un kļūst jūtīga. Pēc desmit dienām uztūkums mazinās.
Uzacs pīrsings
Rotājums uzacī var būt jebkurā vietā — no uzacs vidus līdz pat tās ārējai malai. Uzacs nekādā gadījumā nedrīkst būt caurdurta vienā virzienā uz acs iekšpusi, jo tur atrodas nervi, kurus pārdurot pastāv risks iegūt traumu. Uzacs caurduršana ir sāpīga, jo āda ir plāna, turklāt zem tās atrodas matiņu saknītes. Caurdurtā vieta dzīst piecas līdz sešas nedēļas, dažkārt pat ilgāk.
Alerģiskas reakcijas
Par alerģiju tiek saukta tāda organisma reakcija, kas raksturojas ar paaugstinātu jutību pret dažādiem kairinātājiem. Runa ir par dažādām vielām, kurām ir sveša ģenētiska un ķīmiska struktūra. Iespējama organisma individuāla reakcija, kad pīrsinga veikšanas vietā veidojas rupji rētaudi. Ādas reakcijas ir arī atkarīgas no izmantojamā auskara metāla. Niķeļa auskari bieži rada alerģiskas reakcijas. Pīrsinga rotas, kas izgatavotas no lēta metāla ir bīstamas. Indīgās niķeļa, kobalta un svina daļiņas nonāk asinsritē un izraisa smagas alerģijas. Izskaidrojums alerģiskām reakcijām ir vienkāršs — lielākā daļa rotu tiek izgatavotas no metālu sakausējumiem. Sekas — sākotnēji ap dūruma vietu veidojas apsārtums un pampums, ir nieze un dedzināšanas sajūta. Nopietnākos gadījumos apsārtums un uztūkums novērojams uz visa ķermeņa. Iespējams arī citi klasiski alerģijas simptomi — ādas pārmaiņas, tūska, elpošanas traucējumi. Bieži vien neprofesionālā caurduršanas rezultātā tiek skarts nervs, un līdz ar to rodas arī iekaisumi un alerģijas.
Dažādu metālu ietekme
Materiāli, no kā ražo pīrsinga auskarus, šobrīd ir ļoti daudz un dažādi. Veicot pīrsingu, nevajadzētu izmantot sudraba auskarus, jo tie laika gaitā saskarē ar cilvēka izdalītajiem sviedriem un citām vielām apsūbē un kļūst tumši. Nevajadzētu izmantot arī zeltu vai varu. Pret šiem metāliem cilvēkiem var rasties arī alerģija, brūce nedzīst un var sākt pūžņot. Visieteicamākais un populārākais materiāls, no kā izgatavo pīrsinga auskarus, ir ķirurģiskais tērauds. No šī materiāla izgatavo arī ķirurģijai nepieciešamos instrumentus. Tie neizraisa alerģiju. Pīrsingus izgatavo arī no titāna, bet šis materiāls ir salīdzinoši dārgs.
Pīrsingā izmantojamo materiālu iedarbība uz cilvēku:
Infekcijas un traumas
Stomatologi ļoti kritizē mutes pīrsingus, to skaitā lūpu, vaigu un sevišķi mēles. Pīrsings mēlē var būt pat ļoti bīstams. Tāpēc, ka pīrsings būtībā ir atvērta brūce, kas pakļauta baktēriju iekļūšanai asinīs. Baktērijas var izraisīt Ludviga angīnu, kura dažkārt ir pat nāvējoša. Ludviga angīnu raksturo pietūcis kakls un mute. Cilvēki ar sirds defektiem ir sevišķi uzņēmīgi pret šo angīnu. Mutes pīrsingu tuvumā ieplaisā atrodošo zobu emaljas. Var sastrutot mēle, tajā veidoties augonis, var rasties zobu smaganu bojājumi un izveidoties pastiprināta siekalošanās. Tiek arī traucēta ēdiena sakošana un rīšana. Pīrsingu dēļ uz zobiem arī var sakrāties aplikums, veidojoties zobu kariesam. Personām, kam ir mutes dobuma caurdures, var izveidoties izrunas un dikcijas traucējumi. Ir iespējami elpas traucējumi un aizrīšanās. Ir arī medicīniskajā literatūrā aprakstīti apsaldējumi, kas radušies caurdurēs iestiprināto un ievērto metālisko rotājumu dēļ.
Krūšu galu caurduršana meitenēm, lai tajās ievērtu rotājumus, var vēlāk, kļūstot māmiņai, izraisīt bērna zīdīšanas traucējumus, jo var tikt bojāti piena vadi. Iespējams laika gaitā ap pīrsingu veidosies rētu saaugumi, kas bojās visu pīrsinga estētiku.
Auss pīrsings var mainīt gliemežnīcas formu, savukārt intīmo ķermeņa daļu caurduršana var sagādāt nopietnas traumas intīmajā dzīvē.
Pīrsings un akupunktūra
Akupunktūra ir Ķīnas tautas medicīnas metode, kuras pamatā ir noteiktu aktīvo punktu un refleksogēno zonu kairināšana ar tam piemērotām, speciālām adatām. Akupunktūrā viss organisms tiek skatīts kopumā, kā viens vesels. Katrā ķermeņa vietā, kur mūsdienās tiek veikts pīrsings, atrodas dzīvībai ļoti svarīgi punkti. Caurdurot kādu no tiem, organisma dabiskais līdzsvars tiek izjaukts un ar laiku var rasties veselības problēmas. Taču, ja precīzi noteikts attiecīgais punkts, var veikt ārstnieciskas manipulācijas. Auss gliemežnīcas ārējā mala ir cieši saistīta ar plecu, elkoņu, plaukstu locītavu un plaukstas pamatni. Ausī atrodas arī tā sauktie atkarības punkti, kas noteic vēlmi pēc alkoholiskajiem dzērieniem, cigaretēm un narkotiskajām vielām. Auss ļipiņā un vietā, kas to savieno ar auss gliemežnīcu, ir punkti, kuri saistīti ar maņu orgāniem un mutes dobumu — augšžokli, apakšžokli, mandelēm, mēli un zobiem. Visneitrālākais ir krustpunkts auss ļipiņā, ja to precīzi sadala uz pusēm vertikāli un horizontāli. Nedaudz pa labi ir redzes punkti, bet pa kreisi — alerģijas punkts. Uzacī atrodas redzes, asinsrites, koncentrēšanās un kuņģa darbības punkti, kā arī skaistumkopšanas punkts, kas atbild par grumbiņām, sejas krāsu un tās tonusu. Negatīvas sekas var rasties, traumējot uzacu ārējo kaktiņu punktu, kas atbild par iekšējo orgānu darbību. Virs augšlūpas izvietojušies punkti, kas attiecas uz garšas un nervu sistēmu. Gan augšlūpā, gan apakšlūpā ir kuņģa akupunktūras kanāli. Mēles pašā centrā atrodas sirds punkts, tā caurduršana var izraisīt sirds slimības. Mēles galiņā ir plaušu akupunktūras, sānu virsmā — aizkuņģa dziedzera kanāls. Mēlē beidzas visu dzīvībai svarīgo iekšējo orgānu atzarojumi. Pīrsings mēlē var izraisīt tās paralīzi, nejutību. Deguna ārējā malā ir resnās zarnas akupunktūras kanāls. Svarīgākie punkti atrodas tuvāk deguna galam. Caurdurt nāšu starpsieniņu ir riskanti, jo tur atrodas reanimācijas punkti. Arī nabā ir ļoti daudz svarīgu punktu. Pārdurot kādu no tiem, var sākties ginekoloģiskas problēmas, piemēram, neregulāras mēnešreizes. Nabas rajonā ir tievās zarnas akupunktūras kanāli. Krūts galiņi ir erogēnā zona. Tur ielikta rota samazina seksualitāti. Ja ilgstoši to nēsā, šī vieta var kļūt neaktīva. Puišiem un meitenēm punktu izvietojums ir vienāds, tomēr sievietēm aktīvāka gan ir kreisā puse, vīriešiem — labā. Tāpēc meitenēm pīrsingu būtu labāk veikt labajā, bet puišiem — kreisajā (neaktīvajā) pusē, lai neizjauktu savu enerģiju. No kļūmēm var izvairīties, apzinoties iespējamo risku un konsultējoties pie speciālista. Ir izveidojusies pretrunīga situācija. Jo pīrsingu meistari apgalvo, ka pīrsingu var durt gandrīz jebkurā vietā, un tas netraucē un neiespaido veselību. Taču ārsti apgalvo pretējo un saka, ka tie tieši šos punktus ietekmē, un var pat beigties letāli.
1981. gada NHL drafts
1981. gada NHL drafts bija 19. NHL drafts, kurš notika 1981. gada 10. jūnijā Monreālā.
Raita ieleja
Raita ieleja ir centrālā un pēc platības lielākā no trim galvenajām Antarktīdas Viktorijas Zemes Sausajām ielejām. Izvietojusies Transantarktīdas kalnos Makmerdo šauruma rietumu krastā. Ieleja ir 60 km gara un vidēji 8 km plata un atrodas starp Olimpesa un Asgardas grēdām. Ieleju no abiem galiem norobežo Raita augšējais un apakšējais glečeri. Pa ieleju rietumu - austrumu virzienā tek Antarktīdas garākā upe Oniksa, kā arī atrodas pasaulē sāļākā ūdenstilpe Dona Huana dīķis.
Raita ielejā ir arktiskā tuksneša klimats ar ziemas (no aprīļa līdz oktobrim) temperatūru līdz pat -70 °C un vasaras (novembris - marts) temperatūru līdz +15,0 °C (Vandas stacija 1974. gadā). Ielejā ļoti niecīgs nokrišņu daudzums un tā kopā ar pārējām Sausajām ielejām tiek uzskatīta par vienu no sausākajām vietām uz Zemes.
Nosaukta par godu Britu antarktiskās ekspedīcijas (1910-1913) dalībniekam fiziķim Čārlzam Raitam (Charles Wright).
Sistēmplate
Sistēmplate, saukta arī par pamatplati vai mātesplati, ir centrālā jeb galvenā montāžas plate sarežģītās elektroniskās sistēmās, piemēram, datoros.
Tipisku datoru veido mikroprocesors, pamata atmiņa un citas sistēmplates pamatkomponentes. Citas datora komponentes, piemēram, ārējie datu nesēji, audio un video kontroles ierīces, perifērijas ierīces parasti tiek savienotas ar sistēmplati, izmantojot dažāda veida savienotājus un kabeļus.
Universālās
Jebkuram datoram parasti ir šīs divas komponentes:
Paplašināšanas sloti
Paplašināšanas slotu skaits un tipi ir atkarīgi no sistēmplates ražotāja un izmantotā mikroshēmu komplekta ierobežojumiem. Pazīstamākie slotu tipi ir:
Vecākās sistēmās ir sastopami arī šādi sloti:
Perifērijas interfeisi
Sistēmplates var saturēt arī dažādus perifērijas iekārtu pieslēgšanai paredzētus interfeisus, piemēram:
Alfrēda Kalniņa piemineklis
Alfrēda Kalniņa piemineklis ir piemineklis latviešu komponistam Alfrēdam Kalniņam, atrodas Rīgā. Ticis atklāts Kalniņa dzimšanas simtgadē. Piemineklis ir 3,2 metrus augsts.
Pieminekļa metu 1966. gadā izstrādājis tēlnieks Teodors Zaļkalns, to 1978. — 1979. gadā no gaišpelēka granīta izkalis Kārlis Baumanis, arhitekti ir Ilgvars Batrags un Georgs Baumanis.
Tas sākotnēji atradās pie Latvijas Nacionālās operas, 1998. gadā Nacionālās operas rekonstrukcijas laikā tas tika pārvietots Pilsētas kanāla otrajā pusē kanālmalas apstādījumos pie Krišjāņa Barona ielas un Raiņa bulvāra krustojuma ar seju uz Nacionālo operu.
Pieminekļa pamatnē ir iekalts šāds uzraksts:
Alfrēds Kalniņš Komponists 1879—1951
Aitkopība
80% no pasaules aitu vilnas saražo 19 valstis. Austrālijā no 1 aitas nocērp 5.6 kg vilnas gadā, bet Krievijā un Pakistānā — apmēram 1,8 kg. Aitas gaļas apjoms ir 5% no pasaulē saražotā gaļas daudzuma.
Korbins Blo
Korbins Blo Reiverss (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, modelis, reperis un dziedātājs. Blo slavu iemantoja ar lomu filmā "Vidusskolas mūzikls". Viņš ir filmējies arī Discovery Kids seriālā "Flight 29 Down" un Disney Channel 2007. gada filmā "Jump In!". Ir izdevis divus studijas albumus — Another Side un Speed of Light.
Vanguard TV3
Vanguard TV3 jeb Vanguard Test Vehicle #3 bija ASV nesējraķetes Vanguard izmēģinājumu lidojumu eksemplārs Vanguard projektā, kura veiksmīgas darbības rezultātā orbītā tiktu ievadīts ASV pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Starts notika, bet raķete cieta avārijā.
Avārija
2 sekundes pēc pacelšanās (1,2 m augstumā) raķete zaudēja vilci, un sāka krist atpakaļ. Kad tā nosēdās uz starta laukuma, tika bojātas degvielas tvertnes, un notika sprādziens. Tika iznīcināta raķete un bojāts starta laukums. Vanguard pavadonis nokrita nelielā attālumā, turpinot raidīt radio signālus. Diemžēl tas bija bojāts, un to vairs nevarēja izmantot kosmiskā lidojumā. Tagad pavadoni var apskatīt Smitsona aviācijas un kosmosa muzejā.
Bosnijas ejālets
Bosnijas ejālets (arī Bosnijas province vai Bosnijas pašāliks, osmaņu turku: Eyâlet-i Bosna) bija vistālākais Osmaņu impērijas novads rietumos, kas atradās tagadējās Bosnijas un Hercegovinas teritorijā. Osmaņu impērijā Bosnija līdz 1580. gadam bija sandžaks, bet pēc tam to pārveidoja par pašāliku un iedalīja vairākos sandžakos.
17. gadsimta vidū, kad Bosnijas pašāliks bija lielākajā tā teritorijā, tas aptvēra visu mūsdienu Bosnijas un Hercegovinas teritoriju, kā arī mūsdienu Horvātijā esošo Slavoniju, Liku un Dalmāciju. Bosnijas pašāliks sastāvēja no astoņiem sandžakiem un 29 karaspēka posteņiem:
Turpinoties Osmaņu impērijas kariem Eiropā, teritorija pamazām saruka. Pēc Karlovicas līguma noslēgšanas Bosniju iedalīja četros sandžakos un 12 posteņos. Pirms Passarovicas līguma noslēgšanas, galvenokārt pie robežas, tika izvietoti 28 posteņi. Sākotnējais Bosnijas administratīvais centrs bija Sarajeva (Saraybosna, 1463—1583 un 1851—1878), Banjaluka (1583—1686) un Travnika (1686—1851).
Borščs
Borščs (uk, ru, pl, ro) ir austrumslāvu izcelsmes zupa, kas ir populāra vairākās Austrum- un Centrāleiropas valstīs. Boršča izcelsmes vieta nav zināma, bet parasti uzskata, ka tas radies vai visticamāk, ka radies pašreizējās Ukrainas teritorijā. Mūsdienās tas kļuvis par vienu no ukraiņu virtuves simboliem.
Zupas nosaukums cēlies no Eiropas latvāņa (uk) slāviskā nosaukuma, kuru izmantoja zupas pagatavošanai. Mūsdienās latvāņa vietā zupas pagatavošanai kā galveno sastāvdaļu izmanto dārza bietes, kas dod tai tumši sarkanu krāsu. Bietes Austrumeiropā bija pazīstamas jau sen, bet tumši sarkanās biešu šķirnes Krievijas impērijas teritorijā parādījās tikai 18. gadsimtā un klimata dēļ tika audzētas galvenokārt Ukrainā (tā laika Mazkrievijā), kas arī noteica mūsdienu boršča popularitāti tieši tajā. Parasti zupas sastāvā ir arī gaļa vai sēnes. Pastāv milzums daudz reģionālu atšķirību tās pagatavošanā un sastāvdaļās. Piemēram, Polijā borščs (barszcz) bieži ir biešu buljons (boršču ar dārzeņiem Polijā dēvē par ukraiņu boršču (barszcz ukraiński)). Latviešu biešu zupu arī var uzskatīt par boršča paveidu.
Dona Huana dīķis
Dona Huana dīķis ir neliela ļoti sekla pārsāļa ūdenstilpe Antarktīdā, Raita ielejas rietumu galā, 9 km uz rietumiem no Vandas ezera. Dīķis ir sāļākā zināmā ūdenstilpe uz planētas, kuras sāļums pārsniedz 40%. Tas ir vienīgais no Antarktīdas pārsāļajiem ezeriem, kas jebkurā gaisa temperatūrā paliek šķidrā stāvoklī. Ūdens aprēķinātais ķīmiskais sastāvs pie -51,8 °C temperatūras ir 3,72 mol/kg CaCl2 un 0,5 mol/kg NaCl, kas ir ekvivalenti 413 g CaCl2 un 29g NaCl uz 1 kg ūdens.
Atklāts 1961. gadā un nosaukts par godu diviem helikopteru pilotiem Donam Rē (Don Roe) un Džonam Hikijam (John Hickey), kas pilotēja lidaparātu pirmās lauka ekspedīcijas laikā.
Bigo "Celta"
Real Club Celta de Vigo, S.A.D jeb Bigo "Celta" ir Spānijas futbola klubs, kas spēlē Spānijas futbola čempionāta augstākajā līgā - Pirmajā divīzijā. Tas ir bāzēts Bigo pilsētā Galisijas novadā. Klubs dibināts 1923. gadā, mājas spēles aizvada Balaidos stadionā, kurā ir 29 000 skatītāju vietas. Komanda ir trīs reizes spēlējusi Spānijas kausa finālā. Lielākais panākums Spānijas čempionātos ir divreiz sasniegta 4. vieta (1947.–1948. un 2002.–2003. gada sezonās). Otrais panākums ļāva kvalificēties 2003.–2004. gada sezonas UEFA Čempionu līgas turnīram, kur aizkļuva līdz astotdaļfinālam. Kluba principiālākie pretinieki ir Akoruņas "Deportivo", spēles starp komandām tiek sauktas par Galisijas derbiju.
Sastāvs
Sastāvs uz .
Latvijas futbolisti
2008. gadā šajā klubā spēlēja Latvijas futbolists Māris Verpakovskis, kas tika īrēts no Ukrainas kluba Dynamo Kyiv.
Datubāzu teorija
Datu bāzes teorija apkopo plašu tematu loku, kas saistīti ar datubāzes un datubāzu pārvaldības sistēmu pētniecību un pētījumiem teorētiskās sfērās.
Starp citām sfērām datu pārvaldības teorētiskie aspekti iekļauj vaicājumu valodas pamatu likšanu, skaitļošanas sarežģītību un vaicājumu izteiksmīgu jaudu, ierobežotu modeļa teoriju, datubāzes dizaina teoriju, atkarības teoriju, laiksakritības vadības pamatus un datubāzes atjaunošanu, deduktīvas datubāzes, laika un telpas datubāzes, reāla laika datubāzes, neskaidru un varbūtību datubāzes pārvaldību un tīmekļa datus.
Lielāka daļa pētnieciskā darba tradicionāli tiek balstīts uz relāciju moduļa, jo tas tiek uzskatīts par vienkāršākās un fundamentālākas nozīmes moduli. Atbilstošie rezultāti citiem datu modeļiem, piemēram, objektorientētus vai daļēji strukturētus modeļus vai pavisam nesen diagrammu un datu modeļi un XML, ir bieži atvasināmi no relāciju modeļiem.
Datubāzes teorijas centrā ir sapratne par vaicājumu valodu un tās saistību ar loģiku sarežģītība. Sākot no relāciju algebras un pirmās kārtas loģikas (kas ir līdzvērtīgi Koda teorēmas) un atziņa, ka svarīgi vaicājumi, piemēram, diagrammu sasniedzamība nav izsakāma šajā valodā, daudz spēcīgāka valoda balstīta uz loģisko programmēšanu un fixpoint loģika kā DATALOG tika izpētīta. Vēl uzmanība tika vērsta uz vaicājumu optimizāciju un datu integrācijas pamatiem. Šeit lielākā daļa darbu pētīta konjunktīvi vaicājumiem, kas pieņem vaicājumu optimizāciju, pat saskaņā ar ierobežojumiem, izmantojot pakaļdzīšanās (chase) algoritmu.
Ulmaņa 1. Ministru kabinets
Kārļa Ulmaņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no līdz. Tā bija pirmā Latvijas Republikas valdība, kuru apstiprināja tautas vēlēts parlaments.
Herberts Henrijs Askvits
Herberts Henrijs Askvits, Pirmais grāfs Oksfords un Askvits (en; dzimis, miris ) bija britu politiķis no Liberālās partijas. No 1908. gada aprīļa līdz 1916. gada decembrim - Lielbritānijas premjers. Viņa valdības laikā valsts piedzīvoja lielas sociālas pārmaiņas - tika ieviesta valsts apdrošināšana slimību un bezdarba gadījumā (National Insurance) un pensijas. H.H. Askvits bija premjers divus pirmos Pirmā pasaules kara gadus, kad amatā stājās Deivids Loids Džordžs.
Dzimis Līdsas pievārtē vilnas rūpnieka ģimenē. Studēja Oksfordas Universitātē. Strādāja par juristu. 1886. gadā tika ievēlēts parlamentā. No 1892. līdz 1895. gadam - iekšlietu ministrs Viljama Gladstona un Arčibalda Primrouza kabinetos. 1895. gadā liberāļi zaudēja vēlēšanās un Askvits nokļuva opozīcijā. No 1905. gada - finanšu ministrs Henrijs Kempbela-Bannermana kabinetā. Pēc Kempbela-Bannermana demisijas veselības stāvokļa dēļ Askvits kļuva par valsts premjerministru.
Aizkraukles ģerbonis
Heraldiskais apraksts
Spāņu vairogs, dalīts pēdā ar sudrabu un zilu; augšējā laukā trīs dīseles veidā liktas, pie pamatnes savienotas, zelta ozola lapas, kuras pavada 3 sudraba piecstaru zvaigznes.
Trīs ozola lapas simbolizē Pļaviņu HES turbīnas, kuras griež Daugavas ūdens. Trīs zvaigznes — trīs Latvijas vēsturiskie novadi: Latgale, Kurzeme, Vidzeme. Apakšā sudraba Daugava.
Zvaigžņu Vārti: Atlantīda
Zvaigžņu Vārti: Atlantīda (bieži saīsināts kā SGA) ir Kanādas un ASV militārās zinātniskās fantastikas televīzijas seriāls un daļa no Metro-Goldwyn-Mayer Zvaigžņu Vārtu franšīzes. Seriālu veidoja Breds Vraits (Brad Wright) un Roberts Kūpers (Robert C. Cooper) kā turpinājumu un atsevišķu atzaru seriālam Zvaigžņu Vārti SG-1 (Stargate SG-1), ko veidoja Breds Vraits un Džonatans Glāsners (Jonathan Glassner), un kurš savukārt balstās uz mākslas filmas Zvaigžņu Vārti (Stargate) (1994). Pirmās trīs seriāla sezonas tika translētas telekanālos Sci-Fi Channel un The Movie Network, bet pēdējās divas sezonas translēja tikai telekanāls Sci-Fi. Seriāla pirmizrāde notika 2004. gada 16. jūlijā, bet pēdējā epizode tika translēta 2009. gada 9. janvārī. Televīzijas seriāls tika filmēts Vankūveras pilsētas apkaimē, Kanādā.