cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liepiņa
Liepiņa (vīriešu dzimtē Liepiņš) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds, septītais izplatītākais sieviešu uzvārds Latvijā. Radies no vārda „liepa” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mix.lv
Mix.lv ir interneta žurnāls, daudzu lietotāju kopīgi veidots portāls latviešu valodā, kurā ziņas iespējams pievienot, katram, kas to vēlas. Portāls tiek veidots pēc pilsoniskās žurnālistikas principiem, bet galvenokārt tā virzību nosaka paši lietotāji un viņu intereses.
Portāla saturs
Mix.lv saturu pilnībā veido reģistrētie autori. Portālā tiek pievienoti raksti par dažādām tēmām: mūziku, kino, reklāmām, politiku, dizainu. Rakstu tēmas neietekmē redakcija, ja vien netiek pārkāpti kādi no portāla noteikumiem, kuri veidoti pamatojoties uz Latvijā pirmo pilsoniskās žurnālistikas projektu - tribine.lv
Portāla darbības princips
Portāla lietotāji var brīvi pievienot ziņas. Tās tiek publicētas automātiski, bez moderācijas. Jaunākās ziņas parādās portāla augšgalā. Portāla lietotājiem iespējams balsot par ziņām spiežot uz bultas simbola. Tādā veidā portāla lietotājiem mijiedarbojoties ar portālu, ziņas noteiktā laika periodā sakārtojas pēc svarīguma.
Katram reģistrētajam lietotājam tiek piešķirta sava tīmekļa adrese. Tādā veidā, tiek automātiski izveidots arī lietotāja privātais tīmekļa žurnāls (blogs).
Portālā izmantotās tehnoloģijas
Mix.lv lasītājiem pieejamas vairākas RSS plūsmas, kuras ir izveidotas katram reģistrētajam autoram. Portālam ir arī centrālā RSS plūsma, kuru abonējot iespējams sekot līdzi visiem jaunākajiem rakstiem.
Vēsture
Mix.lv oficiāli darbojas no 2008. gada 1. janvāra.
No 2008. gada 18. aprīļa līdz 22. maijam Mix.lv, tehnisku iemeslu dēļ, maina adresi uz mixx.lv. Pēc 22. maija portāls turpina darbību ierastajā gaitā, saglabājot arī veco hipersaišu darbību.
Latvijas administratīvais iedalījums
Latvijas administratīvais iedalījums ir Latvijas teritorijas sadalījums pašvaldībās. Kopš 2021. gada 1. jūlija Latvijā ir 36 novadi un 7 novados neietilpstošas valstspilsētas.
2021. gada administratīvi teritoriālā reforma
2015. gadā Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija (VARAM) rosināja būtiski samazināt novadu skaitu. Viens no piedāvātajiem variantiem paredzēja samazināt novadu skaitu līdz 49, saglabājot deviņas republikas nozīmes pilsētas.
2019. gada sākumā rakstītajā Krišjāņa Kariņa Ministru kabineta (MK) deklarācijā par iecerēto darbību tika deklarēta apņemšanās līdz 2021. gadam īstenot vietējo pašvaldību reformu, apvienojot administratīvās teritorijas ilgtspējīgākās un ekonomiski spēcīgākās vienībās, atsevišķi modelējot Pierīgas pašvaldību attīstības plānu. Martā Saeima akceptēja VARAM sagatavoto likumprojektu administratīvi teritoriālās reformas (ATR) turpināšanai. Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likuma jaunas redakcijas izstrādi bija paredzēts pabeigt līdz 2019. gada 1. decembrim. Aprīlī tika nodots apspriešanai VARAM sagatavotais 2021. gada Latvijas administratīvi teritoriālās reformas projekts, kas paredz novadu skaitu samazināt no 119 līdz 35. Ministrs Juris Pūce atzina, ka VARAM izveidotā jauno novadu un pagastu karte lielā mērā izskatās līdzīga kādreizējai Latvijas rajonu kartei.
Projektā bija plānots visus līdz 2009. gadam pastāvējušos rajonu centrus veidot par jauno novadu centriem un septiņas republikas pilsētas (izņemot Rīgu un Jūrmalu) apvienot ar tām apkārt esošajiem novadiem. Bijušā Rīgas rajona teritorijā novadu skaitu plānoja samazināt no 16 līdz 6, atstājot Ādažu novadu, Ķekavas novadu, Mārupes novadu, Olaines novadu, Salaspils novadu, Ulbrokas novadu un Siguldas novadu, saglabājot arī Līvānu novadu un Smiltenes novadu.
2019. gada 17. septembrī MK akceptēja VARAM sagatavoto konceptuālo ziņojumu "Par administratīvi teritoriālo iedalījumu", uzdodot līdz 21. novembrim sagatavot likumprojektu izskatīšanai Saeimā. 15. oktobrī MK apstiprināja likumprojekta "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likums" gala versiju, kurā paredzēts izveidot 39 administratīvās teritorijas — 5 republikas nozīmes pilsētas (Daugavpils, Jūrmala, Liepāja, Rēzekne un Rīga) un 34 novadus.
2020. gada 10. jūnijā Saeima galīgajā lasījumā pieņēma Administratīvi teritoriālās reformas likumu un akceptēja Valsts prezidenta E. Levita rosinājumu, ka pilsētu un pagastu piederību latviešu vēsturiskajām zemēm — Vidzemei, Latgalei, Kurzemei, Zemgalei un Sēlijai — regulēs atsevišķs likums. MK līdz 2021. gada 1. janvārim izstrādāja likumprojektu par administratīvo reģionu izveidi Vidzemē, Latgalē, Kurzemē, Zemgalē un Rīgas reģionā valsts un pašvaldību kopīgu funkciju realizēšanai, savukārt līdz 2020. gada 31. decembrim izstrādāja un iesniedza Saeimai izskatīšanai likumprojektu, kas paredz vietējo kopienu (pilsētu un pagastu) tiesības demokrātiski ievēlēt savus pārstāvjus un piešķir šīm vietējām kopienām kompetenci vietējas nozīmes jautājumu kārtošanai.
2020. gada 22. jūnijā Valsts prezidents Egils Levits izsludināja jaunu Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu, kas no 2021. gada 1. jūlija paredz pāriet uz 42 pašvaldībām — 7 valstspilsētu pašvaldībām (Daugavpils, Jelgava, Jūrmala, Liepāja, Rēzekne, Rīga un Ventspils) un 35 novadiem, no kuriem daudzi ir izveidoti agrāko rajonu teritorijās. Turpmāk Latvijas Republikas pilsētas iedalīs valstspilsētās un novadu pilsētās. Valstspilsētas ir Daugavpils, Jelgava, Jēkabpils, Jūrmala, Liepāja, Ogre, Rēzekne, Rīga, Valmiera un Ventspils (trīs no tām nav atsevišķas pašvaldības, bet ietilpst novados kā teritoriālā iedalījuma vienības). Saskaņā ar pieņemto likumu 2021. gada 1. jūlijā pilsētas statusu piešķīra Koknesei un Iecavai, savukārt no 2022. gada 1. jūlija par pilsētām kļūs Ādaži, Mārupe un Ķekava.
Reformas laikā vairākas pašvaldības apstrīdēja administratīvi teritoriālo reformu Satversmes tiesā. 2021. gada 12. martā Satversmes tiesa atzina, ka Skultes pagasta pievienošana Saulkrastu novadam un atdalīšana no Limbažu novada neatbilda Satversmei. 2021. gada 28. maijā Satversmes tiesa izskatīja arī Varakļānu novada sūdzību par tā pievienošanu Rēzeknes novadam, un atzina, ka arī šajā gadījumā Varakļānu novada pievienošana neatbilda Satversmei. Pēc šī sprieduma tika izveidots atsevišķs Varakļānu novads. Tā rezultātā vēlēšanas Varakļānu novadā un Rēzeknes novadā tika pārceltas uz 2021. gada 11. septembri.
2021. gada jūnijā, Satversmes tiesa izskatīja arī Ilūkstes novada sūdzību par tā pievienošanu Augšdaugavas novadam un Ozolnieku novada sūdzību par tā pievienošanu Jelgavas. Abos gadījumos Satversmes tiesa atzina, ka gan Ilūkstes novada pievienošana Augšdaugavas novadam, gan Ozolnieku novada pievienošana pievienošana Jelgavas novadam netabilda Satversmei. Taču, atšķirībā no Varakļānu novada sprieduma, Ilūkstes un Ozolnieku novadiem apstrīdētās normas stājās spēkā no 2022. gada 1. janvāra. Līdz šim laikam Saeimai bija jāizlemj, kā izlabot šīs apstrīdētās normas. Rezultātā, 2021. gada decembrī, Saeimas Administratīvi teritoriālās reformas komisija, lēma par Daugavpils, Jelgavas, Rēzeknes un Ventspils pievienošanu blakus esošajiem novadiem 2029. gadā, atrisinot problēmu par reģionālo vai nacionālo centru trūkumu novados.
Valstspilsētas
Septiņām no desmit valstspilsētām — Daugavpilij, Jelgava, Jūrmalai, Liepājai, Rēzeknei, Rīgai un Ventspilij — ir noteikts atsevišķas administratīvās teritorijas (valstspilsētas pašvaldības) statuss. Savukārt Jēkabpils, Ogre un Valmiera ir attiecīgo novadu teritoriālā iedalījuma vienības.
Lai nodrošinātu administratīvi teritoriālās reformas mērķu sasniegšanu, Daugavpils, Jelgavas, Liepājas, Rēzeknes un Ventspils valstspilsētu pašvaldības ar apkārt esošajiem novadiem sadarbojas ilgtspējīgas attīstības stratēģijas un attīstības programmas izstrādē un izveido kopīgas sadarbības institūcijas šādās jomās: civilā aizsardzība, izglītība un atkritumu apsaimniekošana.
1589. gada administratīvi teritoriālā reforma
Pēc 1589. gada Livonijas konstitūcijas grozījuma Livonijas hercogistē izveidoja 26 pilsnovadus jeb stārastijas, no tām 18 Latvijas teritorijā. Stārastiju centri bija agrākās ordeņa vai bīskapu pilis: Aizkraukles pils, Alūksnes pils, Cesvaines pils, Cēsu pils, Daugavgrīvas pils, Daugavpils pils, Ērgļu pils, Ērģemes pils, Gaujienas pils, Gulbenes pils, Kokneses pils, Krimuldas pils, Limbažu pils, Rēzeknes pils, Rīgas pils, Siguldas pils, Suntažu pils un Turaidas pils.
1617. gada administratīvi teritoriālā reforma
1617. gadā Kurzemes un Zemgales hercoga Frīdriha valdīšanas laikā apstiprināta Kurzemes un Zemgales valsts pārvaldes konstitūcija jeb Formula regiminis (no latīņu valodas — 'Valdības formula'). Vienlaikus apstiprināja arī Kurzemes statūtus (la jeb Statuta et leges Curlandiae et Semigalliae), abus dokumentus lietoja arī pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas 1795. gadā. Kurzemes statūti bija spēkā līdz 1865. gadam.
1688. gada administratīvi teritoriālā reforma
1688. gadā Zviedru Vidzemes administratīvās reformas laikā pilstiesu vietā izveidoja draudžu novadus. Provinces latviešu daļā bija Rīgas apriņķis un Cēsu apriņķis ar pārvaldes centru Koknesē, igauņu daļā bija Pērnavas un Tērbatas apriņķi. Šajā pašā laikā uzsākās draudžu skolu tīkla veidošana katrā draudzes novadā dibinot skolu.
1783. gada teritoriāli administratīvā reforma
1783. gada 3. jūlijā Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II izdeva rīkojumu, ar kuru Pētera I dibinātā Rīgas guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rīgas vietniecība ar deviņiem apriņķiem (četri Latvijā un pieci Igaunijā). Katrā apriņķī bija sava zemes tiesa, kurā no pieciem piesēdētājiem divi bija zemnieki. Vidzemes latviešu daļā atradās Rīgas apriņķis ar 25 draudžu novadiem, Cēsu apriņķis ar 16 draudžu novadiem, Valmieras apriņķis ar 13 draudžu novadiem un Valkas apriņķis ar 11 draudžu novadiem. Ķeizars Pāvils I 1796. gada 28. novembrī Rīgas vietniecību pārdēvēja par Vidzemes guberņu, nemainot adninistratīvo iedalījumu.
1866. gada administratīvi teritoriālā reforma
Baltijas provinču pagastu pašvaldību likums stājās spēkā 1866. gada 19. februārī (3. martā pēc JS). Saskaņā ar to draudžu novadu un muižu pagastu vietā izveidojās pagastu zemnieku pašvaldības.
Pagastu pašvaldības ievēlēja pagastu sapulcēs, kurās piedalījās tikai saimniecību īpašnieki un nomnieki, bet bezzemnieki sūtīja vienu delegātu no katriem 10 pilngadīgiem vīriešiem. Saskaņā ar jauno likumu zemnieki paši pilnībā atbildēja par nodokļu nomaksu, ceļu labošanu, veco un slimo aprūpi, algu noteikšanu, budžeta apspriešanu, pagasta skolas skolotāja ievēlēšanu. Likums zaudēja spēku pēc jauna Latvijas Republikas pašvaldību likuma pieņemšanas 1922. gadā.
1924. gada administratīvi teritoriālā reforma
1924. gadā, atbilstoši latviešu vēsturiskajām zemēm, Latvijas Republiku sadalīja četros (Kurzemes, Zemgales, Vidzemes un Latgales) apgabalos un 19 apriņķos. Pēc Latvijas vācu okupācijas 1941. gada 1. septembrī četru apgabalu vietā tika izveidoti seši pilsētu vārdos nosaukti apgabali (Liepājas apgabals, Jelgavas apgabals, Rīgas zemes apgabals, Rīgas pilsētas apgabals, Daugavpils apgabals, Valmieras apgabals). Pēc kara beigām Latvijas PSR apgabalus likvidēja.
1949. gada administratīvi teritoriālā reforma
1949. gadā padomju vara veica administratīvo reformu, kuras rezultātā tika likvidēti apriņķi un pagasti, bet to vietā izveidoti lauku rajoni un ciemi. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Latvijas PSR pastāvēja trīs apgabali (Liepājas apgabals, Rīgas apgabals, Daugavpils apgabals). 1956., 1959. un 1962. gadā rajonu skaitu vairākkārt samazināja.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, ciemi tika likvidēti un to vietā atkal tika izveidoti pagasti, bet rajoni savu statusu saglabāja. 2009. gada 1. jūlijā rajonu padomes zaudēja savas pilnvaras.
2009. gada administratīvi teritoriālā reforma
Diskusijas par administratīvi teritoriālās reformas nepieciešamību sākās jau tūlīt pēc neatkarības atjaunošanas. Reformas mērķis bija izveidot ekonomiski attīstīties spējīgas pašvaldības, kas nodrošinātu kvalitatīvu pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem. Administratīvi teritoriālās reformas rezultātā notika pāreja no divu līmeņu uz viena līmeņa pašvaldībām: tika likvidētas 26 rajonu padomes, bet pilsētas, to lauku teritorijas un pagastus apvienoja novados, kā arī 9 lielpilsētas ieguva republikas pilsētu statusu. Papildus tam tika nolemts visas pilsētu lauku teritorijas pārdēvēt par pagastiem, atjaunot to vēsturiskos nosaukumus vai pievienot jau esošajiem pagastiem. Novadā apvienotās administratīvās teritorijas (pilsētas un pagasti) ieguva novada teritoriālās vienības statusu un saglabāja savu nosaukumu.
Borgas masīvs
Borgas masīvs (no) ir ap 80 km garš un līdz 70 km plats kalnu masīvs Antarktīdā, Karalienes Modas Zemē. Izvietojies Ričera augstienē Princeses Martas krastā, rietumos no Jūtulstreumena glečera un Penka ieplakas. Ziemeļos Vidālenas ieleja to atdala no Ālmana grēdas. Augstākā virsotne ir Hegseteta kalns (1843 m) masīva vidusdaļā.
Čanša
Čanša (zh, ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Ķīnā, Hunaņas provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Sjandzjanas upes krastā. No rūpniecības nozarēm attīstīta metalurģija un mašīnbūve. Pilsētas lauku teritorijā plaši audzē rīsus. Savulaik ir bijis viens no lielākajiem rīsu tirgiem Ķīnā.
Borgas masīvs
Kalnus pirmie atklāja un nofotografēja Vācijas antarktiskā ekspedīcija 1938./1939. gadā, bet masīvs netika korekti atainots kartēs. Detālu izpēti un kartēšanu veica norvēģu kartogrāfi pēc NBSAE (1949-1952) un Norvēģijas antarktiskās ekspedīcijas (1958-1959) materiāliem un nosauca to pēc grēdas prominentākā virsotnes Borgas ("pils") masīva vidienē.
Granta zebra
Granta zebra (Equus quagga boehmi) ir līdzenumu zebras (Equus quagga) viena no pasugām. Tā ir vismazākā no visām līdzenuma zebrām. Granta zebras dzīvo savannā Kenijas dienvidrietumos un plašās teritorijās uz rietumiem no Luangvas upes Zambijā, kā arī Kongo Demokrātiskajā republikā un Tanzānijā. Tās reizēm var sastapt arī Somālijā. Savvaļā ir apmēram 300 000 Granta zebru un tās ir visbiežāk sastopamās zebras.
Borgas masīvs
Masīva dienvidos pie Vindegas grēdas no 1969. līdz 1976. gadam darbojās Dienvidāfrikas vasaras polārstacija Borga.
Granta zebra
Nesenie pilsoņu kari Ruandā, Somālijā, Sudānā, Etiopijā un Ugandā ir dramatiski ietekmējuši savvaļas dzīvnieku populāciju šajās zemēs. Granta zebras mūsdienās ir pilnībā izzudušas Burundi un iespējams arī Angolā. Kari ir izpostījuši nacionālos parkus un rezervātus.
Čanša
Čanšā Mao Dzeduns sāka savu politisko karjeru. 1938. gadā Otrajā Ķīnas—Japānas karā pilsētu stipri nopostīja ugunsgrēks.
Athens
Athens var būt:
Granta zebra
Izskats
Granta zebras ir melni-balti svītrainas pa visu ķermeni: galvu, kaklu, sāniem un kājām līdz pat nagiem. Purns tām ir melns. Brūnganās svītras starp melni-baltajām ir novērojamas reti un, ja tādas ir, tad tās ir bālas un vāji izteiktas. Krēpes ir īsas in neuzkrītošas, gandrīz nemanāmas, tā kā kakla svītru raksts turpinās krēpēs. Melnās svītras ir košas un laukumi starp melno un balto krāsu sadalās līdzvērtīgi. Atšķirībā no daudzām citām zebrām Granta zebrām melnās svītras bez pārtraukuma savienojas pa vēdera apakšu. Vienīgās gurnu svītras pret kāju iekšpusi izbeidzas. Tādējādi pakaļkāju paslēpenes Granta zebrām ir baltas. Katram indivīdam ir atšķirīgs un neatkārtojams svītru raksts.
Lai cik nabadzīga un pieticīga būtu veģetācija savannā sausajā periodā, Granta zebras vienmēr izskatās apaļīgas, spīdīgas un labi paēdušas. Ķermeņa garums ir 2,2—2,5 m. augstums skaustā ir 1,20 m, svars 200—300 kg.
Bostonas "Celtics"
Bostonas "Celtics" (en) ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas ir bāzēts Bostonā, Masačūsetsas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Austrumu konferences Atlantijas divīzijā. Tas tika dibināts 1946. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NBA.
Granta zebra
Uzvedība
Granta zebras dzīvo nelielās ģimenēs, kas sastāv no ērzeļa un dažām ķēvēm ar jaunajiem kumeļiem. Baru vada tēviņš. Jaunie tēviņi pamet ģimeni otrajā gadā un pievienojas "vecpuišu" baram. Vienā ģimenē ir 10—30 īpatņi. Plašākās savannu teritorijās vairākas ģimenes veido vienotu, lielu baru, tomēr uzturas viena no otras nelielā attālumā, ievērojot neredzamas robežas. Ģimene cieši turas kopā arī migrējot, kad vienlaicīgi pārvietojās ap 10 000 dzīvnieku. Ģimene nekad nepamet un vienmēr pieskata viens otru, tā samazina ātrumu, ja kāds no bara nespēj tikt līdzi. Nakts laikā, daļa zebru, kamēr pārējās guļ, paliek nomodā, uzraugot bara drošību. Sargi ik pa laikam nomainās.
Barība
Granta zebras ir zālēdāji un to galvenā barība ir zāle. Tās ūdeni dzer katru dienu, bet, ja ir nepieciešams, spēj iztikt bez ūdens vairākas dienas.
Bostonas "Celtics"
Savas pastāvēšanas vēsturē "Celtics" ir 17 reizes uzvarējis NBA, 22 reizes ir kļuvuši par konferences uzvarētāju un 30 reizes — divīzijas čempioni. Mājas spēles komanda aizvada TD Garden arēnā.
Some Great Reward
Some Great Reward ir Depeche Mode ceturtais studijas albums, kas sasniedza līdz tam brīdim augstāko vietu Apvienotās Karalistes albumu topā — 5. vietu — un atnesa grupai starptautisku popularitāti, pateicoties pirmajam albuma singlam People are People. albums turpināja priekšgājēja Construction Time Again iesākto industriālo skanējumu, taču šinī albumā dziesmām ir daudz spēcīgāki aranžējumi. Atsaucoties uz allmusic.com. Some Great Reward joprojām uzskata par vienu no labākajiem elektroniskās mūzikas ierakstiem.
Ivars Jānis Ķezbers
Ivars Jānis Ķezbers ( — ) bija latviešu politiķis, 6. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Dzimis Valkā. Mācījās Ķemeru pamatskolā, 1962. gadā absolvēja Ventspils 2. vakara vidusskolu, 1967. gadā pabeidza studijas Latvijas Valsts universitāti ar grādu tiesību zinātnēs.
No 1966. līdz 1969. gadam Ķezbers bija Latvijas PSR Jaunatnes organizāciju komitejas atbildīgais sekretārs, kā arī Latvijas ĻKJS CK nodaļas vadītāja vietnieks. 1971. gadā paaugstināts par LKP CK Propagandas un aģitācijas nodaļas instruktoru un LKP CK ārzemju sakaru nodaļas instruktors. No 1973. līdz 1978. gadam strādāja PSRS vēstniecībā Zviedrijā kā vēstniecības atašejs, vēlāk — trešais sekretārs. Tad pusotru gadu vadīja Latvijas PSR Kultūras sakaru komitejas ar tautiešiem ārzemēs prezidiju. Līdz 1982. gadam bija PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmijas aspirants. Nepilnus divus gadus LKP CK lektors, nodaļas vadītāja vietnieks. 1982. gadā pabeidza studijas PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmijā, kļūstot par vēstures zinātņu kandidātu, No 1984. līdz 1985. gadam Ķezbers bija LKP CK Ārzemju sakaru nodaļas vadītāja vietnieks. 1986. gadā kļuva par LKP CK locekli. Tad līdz 1987. gadam vadīja LPSR Radio un televīzijas komiteju. Pēc tam gadu bija PSRS Valsts televīzijas un radioraidījumu komitejas priekšsēdētāja vietnieks. Divus mēnešus — LKP CK Propagandas un aģitācijas nodaļas vadītāja pirmais vietnieks, nākamos divus mēnešus — LPSR Valsts kultūras komitejas priekšsēdētājs. No 1988. gada oktobra līdz 1990. gada aprīlim bija LKP CK sekretārs.
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gada aprīlī I. Ķezbera vadībā izveidoja Latvijas Neatkarīgo Komunistu partiju. Septembrī tā tika pārdēvēta par Latvijas Demokrātisko Darba partiju. Latvijas Augstākās Padomes vēlēšanās Ķezbers startēja no saraksta "Par Latvijas valsti, par brīvu cilvēku", bet netika ievēlēts. 1993. gadā ieguva vēstures doktora grādu Latvijas Universitātē.
Bija viens no partijas "Saimnieks" programmas projekta izstrādātājiem. 1994. gadā, izveidojoties partijai, Ķezbers tika ievēlēts par tās priekšsēdētāja vietnieku. , "Saimniekam" apvienojoties ar Demokrātiskā Centra partiju un izveidojot Demokrātisko partiju "Saimnieks", I. Ķezbers tika ievēlēts par tās domnieku un valdes locekli. Ievēlēts 6. Saeimā. Bija īpašo uzdevumu ministra kandidāts Z. Čevera piedāvātajā valdībā, tomēr tā neguva Saeimas atbalstu.
Kā Saeimas deputāts darbojies Eiropas lietu komisijā, Latvijas-Izraēlas parlamentārā atbalsta grupā, Latvijas-Krievijas parlamentārā atbalsta grupā un Latvijas-Lielbritānijas parlamentārā atbalsta grupā.
Ivars Jānis Ķezbers bija komandējumā Strasbūrā, Eiropas Padomes parlamentārās asamblejas sesijā, kur pēkšņi miris viesnīcas istabā. Ķezberu izvadīja no Saeimas kā pirmo deputātu, kam izrādīts šāds gods kopš Raiņa 1929. gadā.
Privātā dzīve
Pirmajā laulībā ar Diānu Ķezberi dzimušas divas meitas: Andra Evita un Ivonna. Vēlāk precējies otrreiz ar Daci Ķezberi.
Piemiņa
2015. gadā ar Jūrmalas pilsētas domes atbalstu publicēja Ivara Ķezbera piemiņas grāmatu "Durvīs. Tā tas bija". Pirmā daļa "Durvīs" ar Ē. Hānberga ievadu ir 1992. gadā tapis dokumentāls I. Ķezbera atmiņu stāstījums, bet otrā daļa “Tā tas bija” ar J. Petera ievadu satur Ķezbera dzimtas vēsturi, viņa rakstus un intervijas no 1976. līdz 1997. gadam.
Grāmata satur informāciju par 1989. gada sākumā pēc PSKP CK norādījuma sastādīto slepeno sarakstu ar vairākiem desmitiem tā laika Latvijas kultūras, sporta un politisko darbinieku vārdiem un mājas adresēm (t.s. sarakstu "X stundai") un kompromitējošus materiālus no PSRS slepenā arhīva Podoļskā par atsevišķu Latvijas Republikas valstsvīru sadarbību ar PSRS specdienestiem pirms Latvijas okupācijas 1940. gadā.
28. janvāris
28. janvāris ir gada 28. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 337 (338 garajā gadā) dienas.
Vārda dienas
Kārlis, Spodris
Ģenētiskais algoritms
Ģenētiskais algoritms ir pie evolucionārās skaitļošanas metodēm pieskaitāms optimizēšanas algoritms. Tas ir heiristiskas dabas algoritms un tiek pielietots gan precīzu, gan tuvinātu risinājumu meklēšanai.
Algoritma pamatā ir esošā risinājuma iteratīva uzlabošana, taču viena risinājuma vietā tiek izmantota risinājumu kopa, kuru, iedvesmojoties no bioloģijas, sauc par populāciju. Populācijas locekļus nereti sauc par risinājuma kandidātiem un par indivīdiem. Risinājumu kopa iteratīvi tiek uzlabota, izpildot ar šo populāciju dabiskajai evolūcijai līdzīgas darbības: indivīdu pārošanās, mutēšana un cīņa par izdzīvošanu.
Algoritma pseidokods
Algoritma 2. soļa katra izpilde tiek saukta par vienu paaudzi. Algoritmu beidz izpildīt vai nu tad, kad iegūts indivīds, kas atbilst pieņemama risinājuma nosacījumiem, vai, kad algoritms izpildīts noteiktu paaudžu skaitu.
Sākotnējo populāciju var veidot gan no nejauši ģenerētiem indivīdiem, gan no mērķtiecīgi ģenerētiem indivīdiem.
Noteikumus, kas nosaka indivīdu atlasi pārošanai un atmešanai sauc par atlases operatoriem, bet noteikumus, kā pārot indivīdus un, iespējams, piemērot tiem mainību, sauc par mainības operatoriem.
Svarīgs algoritma atribūts ir indivīdu reprezentācija. Vēsturiski pirmā pielietotā reprezentācija bija binārā virkne, taču tagad tiek izmantoti arī veselo skaitļu un reālo skaitļu masīvi.
Literatūra
Genetisk programmering
Boriss Viāns
Boriss Viāns (fr) dzimis Vildavrē (Ville-d'Avray), miris  Parīzē bija franču rakstnieks, dzejnieks un literatūras kritiķis. Viņš bija arī veiksmīgs gleznotājs un džeza muzikants — trompetists. Aizraujoties pats ar angļu un amerikāņu literatūru Viāns bija iztulkojis dažas grāmatas uz franču valodu. Rakstnieks darbojās vairākos žanros: romāna, dzejas, hronikas, noveles. Trīs viņa darbi parakstīti ar pseidonīmu Vernons Sulivans, piedzīvoja savu laikabiedru atzinību (J'irai cracher sur vos tombes — 1946, Elles se rendent pas compte — 1948, Et on tuera tous les affreux — 1948), kamēr citi kļuva slaveni tikai pēc autora nāves. Lielos vilcienos Viāna stils atrodas starp absurdismu un sirreālismu ar lielu pesimisma piegaršu.
Biogrāfija un daiļrade
Vārdu Boriss Viāna māte Ivonna (Yvonne Woldemar-Ravenez) bija izvēlējusies operas Boriss Godunovs iedvesmota. Viņa mīlēja klasisko mūziku un arī Borisa brālim atrada originālu vārdu — Lelio, kā Berlioza alegorijas "Lelio jeb atdzimšana" tēlam. Nezinot šo faktu, daudzi plašā sabiedrībā ilgi saglabāja pārliecību par Viāna krievu izcelsmi. Viāni dzīvoja Vildavrē pilsētā Versaļas ielā-41 (rue de Versailles). Ģimenē bija četri bērni: Lelio, Boriss, Alēns un Ninona. Drīz vien viņi pārbrauc uz jaunu savrupmāju Les Fauvettes netālu no Senklū parka (parc de Saint-Cloud), kur dzīvo pārpilnībā līdz 1929.gada finanšu krīzei, kas izputina tēvu, Polu Viānu. Borisa vecākie ir spiesti izīrēt grezno villu — ģimene mitinās blakus atrodošās sarga mājā, bet viņiem paliek trīs koka vasarnīcas ar ainavu dārzu pie Šērbūras Lejasnormandijā. Šo mazo paradīzi Boriss vēlāk aprakstīs savā "Siržu dīrātājā" (L'Arrache-cœur 1953).
Divpadsmit gadu vecumā Boriss saslimst ar angīnu, kas komplicējas ar reimatismu un sirds slimību. Kopš tā laika, viņa māte, kura jau bez tā uzraudzīja savus bērnus vairāk, nekā tas būtu nepieciešams, pilnīgi norobežo dēlu no kontakta ar apkārtējiem. Romāna "Sarkanā zāle" varonis, mazais Volfs — ir tā perioda Viāns (L'Herbe rouge 1950).
Boriss mācās Sevras koledžā un vēlāk Versaļas licejā Hoš (Lycée Hoche) līdz 1935.gadam, kur iegūst bakalaura grādu latīņu-grieķu valodā. Pēc Parīzes liceja Kondorsē (Lycée Condorcet) beigšanas 1936.gadā viņš aizstāv bakalaura darbu filozofijā, matemātikā un vācu valodā pirms iestāties Parīzes centrālajā inženieru augstskolā (l’École centrale de Paris), ko viņš beidz 1942.gadā. Savā brīvajā laikā Viāns iemācās spēlēt trompeti. Viņš apmeklē 1932.gadā dibināto pirmo Francijas džeza amatieru klubu Hot Club de France, ko tolaik vada Lūiss Ārmstrongs, un pats uzstājas ar vairākiem diksilenda ansambļiem. 1940. gada 5.jūlijā Boriss apprecas ar savu vienaudzi Mišelu Leglīzi (Michelle Léglise) Parīzes Svētā Vinsenta de Pola baznīcā (Église Saint-Vincent-de-Paul). 1942.gada 12.aprīlī viņiem piedzimst dēls Patriks. No 1942. līdz 1946.gadam Viāns strādā Francijas standartizācijas organizācijā (Association française de normalisation — AFNOR). Šīs institūcijas karikatūra — "Nacionālais unifikācijas konsorcijs" (Consortium National de l'Unification) parādās viņa pirmajā publicētā romānā "Vercoquin et le Plancton" (1947.)
1944.gada 22. novembrī rakstnieka tēvs, Pols Viāns tiek nogalināts savā mājā. Kara notikumu virpulī slepkava un slepkavības iemesli tā arī paliks nezināmi.
Sākot ar 1946. gadu Viāns aktīvi iesaistās literātu un mākslinieku aprindās. Pēc Otrā pasaules kara, Senžermēn-de-Prē rajons (Saint-Germain-des-Prés) kļuva par Parīzes intelektuāļu un dažādas virzības dumpinieku meku. Filozofi, rakstnieki, aktieri un mūziķi tikās naktsklubos un alusdarītavas, kur eksistenciālisma filozofija sadzīvoja ar amerikāņu džezu. Par rakstnieka izredzētām vietām kļuva "Le Caveau des Lorientais" — deju un džeza klubs ierīkots 1946.gada maijā kādas viesnīcas pagrabstāvā, Karmelītu ielā-5 (rue des Carmes) Parīzes piektajā apgabalā un bārs "Tabu" Dofin ielā-33 (rue Dauphine). Klubā "Senžermēna" (44 boulevard Saint-Germain) Viāns piedalās koncertos kā trompetists kopā ar brāļiem, Lelio, kas spēlē akordeonu un ģitāru, un Alēnu pie bungām. Tieši šajās iestādēs Viāns sadraudzējas ar Žanu Polu Sartru un Simonu de Bovuāru, kuri kļūs par Žana Sola Partra un hercogienes Bovuāras prototipiem romānā "Dienu putas" (L'Écume des jours 1947). Tolaiku bohēmas sabiedrības hronika ir iemūžināta "Senžermēn-de-Prē rokasgrāmatā" (Manuel de Saint-Germain-des-Prés 1951), bet paša Viāna aktīvā darbība guva atalgojumu iesaukā Senžermēnas princis.
Šajā periodā Viāns sadarbojas ar laikrakstu Combat (pagrīdes laikraksts "Combat" — Cīņa, tika dibināts 1941.gadā Francijā, vācu okupācijas laikā. Darbojās līdz 1974.gadam). Vēlāk viņš iepazīstas ar klarnetistu Klodu Abadī un abi dibina džeza ansambli, pazīstamu kā Orchestre Abadie. 1946. gadā orķestris piedalās filmā "Madāma un viņas flirts" (Madame et son flirt), šī nelielā kino pieredze atspoguļosies novelē "Figurants" (Le Figurant), kas tiks iekļauta stāstu krājumā "Skudras" (Les Fourmis 1949.).
1946.gadā top romāns "Dienu putas", kas tiek nominēts Plejādes balvai (prix de la Pléiade), bet neiztur konkurenci. Rakstnieka vilšanās no šīs neveiksmes ir sajūtama viņa nākamajā darbā "Rudens Pekīnā" (L'Automne à Pékin 1946), kurā viņš piešķir vairākiem riebīgiem personāžiem iesaukas, kas atgādina Plejādes komitejas biedru uzvārdus. Tas arī ir Viāna gleznotāja periods. Visumā viņš rada kādu desmitu neo-kubisma darbu, no kuriem daži tika eksponēti 1946.gada 2. decembrī Plejādes galerijā, laikraksta La Nouvelle Revue française sarīkotajā izstādē zem nosaukuma "Rakstnieki-gleznotāji no Alfreda de Misē līdz Borisam Viānam" (Peintres écrivains d'Alfred de Musset à Boris Vian).
Tā paša gada vasaras sākumā Viāns iepazinās ar izdevniecības du Scorpion jauno redaktoru Žanu d'Aluānu (Jean d'Halluin), kurš lūdz viņu uzrakstīt grāmatu Henrija Millera "Vēža tropa" žanrā, kas toreiz iekaroja lielu popularitāti. Rekorda laikā, no 5. līdz 23 augustam, Viāns sacer romānu "Es nākšu spļaut uz jūsu kapiem" (J'irai cracher sur vos tombes) melnā amerikāņu romāna atdarinājumu, kas pēc viņa vārdiem "sagatavo rītdienas pasauli un bruģē ceļu uz īstu revolūciju".
Grāmata tiek publicēta kā Vernona Sulivāna autordarbs Borisa Viāna tulkojumā. Žans d'Aluāns grāmatas priekšvārdā apgalvo, ka ir saticis reālu Sulivānu un saņēmis rokrakstu no viņa. Viņš saka saskatām tur Džeimsa Keina (angļ. James M. Cain) ietekmi, bet brīdina, ka tekstā ir sastopamas vardarbīgas ainas. Trīsdesmit tūkstoši grāmatas eksemplāru tika pārdoti 1947.gadā, 1949.gadā šis skaitlis pacelsies līds simts divdesmit tūkstošiem. Pirmās recenzijas pauž sašutumu un dod abiem cerību, ka skandāls būs līdzvērtīgs Millera romāna izceltajam, kad laikrakstos France Dimanche un L'Époque atskan pieprasījumi saukt autoru pie atbildības. Reizē ar to Viāna oficiālā izdevēja redakcijā Gallilmard valda aizdomu klimats, jo daži ir uzminējuši Vernona Sulivāna īsto identitāti un atceļ paredzēto "Rudens Pekīnā" publikāciju. Lai pierādīt, ka viņš nav Vernons Sulivāns, Viāns steigā uzraksta tekstu angļu valodā, ko uzrāda kā romāna oriģināltekstu.
Beidzot Daniēla Parkera vadītais Sociālās rīcības un morāles kartelis (Cartel d'action sociale et morale) iesūdz lietu tiesā par piedauzību. Pirmajā klausīšanā 1950. gada 13. maijā Viāns un d'Aluāns tiek atzīti par vainīgajiem ar 100 000 franku naudas soda piespriešanu. Vienlaikus laikraksts France-Dimanche piedēvēs Borisam Viānam līdzdalību kūdīšanā uz slepkavību, sakarā ar krimināllietu, kur kāds vīrietis nogalināja savu dzīvesbiedri, atstājot blakus līķim "Es nākšu spļaut uz jūsu kapiem" eksemplāru, atvērtu lappusē ar romāna varones (Lou Asquith) nonāvēšanas aprakstu. Šis skandāls bija tik liels, ka Vernons Sulivāns aizēnoja visu Viāna daiļradi laikabiedru acīs praktiski līdz viņa dzīves beigām. Romāns savukārt tiks aizliegts līdz pat 1973.gadam. Pa vidu šiem notikumiem 1948.gada 16. aprīlī dzimst rakstnieka meita Karole Vian (Carole Vian 1948-1998).
Nākamajos gados Viāns darbojas kā mūzikas kritiķis laikrakstos Combat un Jazz Hot, un arī kā džeza koncertu organizators, un pats ņem tajos dalību blakus Djūkam Elingtonam, Dizi Džilespi (Dizzy Gillespie), Čārlzam Delonē (Charles Delaunay). Viņš sastāda džeza programmu amerikāņu radiostacijai WNEW. Viņa romāni nepārdodas un uz to pamata radītie teātra uzvedumi cieš neveiksmes. Naudas trūkums liek sevi just, bet nodokļu inspekcija neatkāpjas, lai piedzītu vecos parādus. 1951. un 1952. gados Viāns, šķīries no sievas, īrē istabu Klišī bulvārā-8 (boulevard de Clichy) kopā ar savu jauno dzīvesbiedri Ursulu Kūbleri (Ursula Kübler) — Šveices izcelsmes Rolāna Petī (Roland Petit) baleta trupas dejotāju, - pārtiekot no gadījuma rakstura tulkojumiem un rakstiem dažādos žurnālos. Situācija mainās, kad viņa uzvedums "Kīnoslaktiņš" (Cinémassacre) gūst ievērojamu atzinību 1952.gada beigās, kam seko opera "Sniega bruņinieks" (Le Chevalier de neige) 1953.gadā.
1952.gada 8. jūnijā rakstnieks tiek iecelts par Patafizikas kolēdža locekli, piebiedrojoties Žuanam Miro, Maksim Ernstam, Marselam Dišānam, Ežēnam Jonesko u.c.
Protestējot pret Indoķīnas karu, Viāns uzraksta dziesmu "Dezertieris" 1954.gadā. Tā tiek dziedāta kā "Prezidenta kungam" adresēta vēstule, ko it kā rakstītu kāds vīrs, kurš saņem mobilizācijas pavēli un paskaidro, ka viņš nevēlas doties karā un nogalināt cilvēkus. Viņš atklāj savu nodomu dezertēt un dzīvot no ubagošanas, vienlaikus mudinot apkārtējos sekot viņa piemēram, kamēr varas pārstāvji nesadzen viņa pēdas un nenošauj viņu. Sēnas municipālā padome izsakās par dziesmas aizliegšanu un lūdz to cenzēt. Neskatoties uz autora izplatīto atklātu protesta vēstuli, tā tomēr tiek boikotēta visās radioprogrammās. Šis teksts atrod otro elpu Alžīrijas neatkarības kara laikā, kad tas tiks pilnīgi aizliegts. Aizliegums tika atcelts tikai 1962.gadā. Vēlāk, Vjetnamas kara laikā šo dziesmu popularizēs Amerikā folkgrupa Peter, Paul and Mary.
1955.gadā Viāns noslēdz laulību ar Ursulu Kūbleri. Viņi pārceļas uz Cité Véron 6 bis blakus Mulenrūžai (Moulin Rouge), kur viens no viņu kaimiņiem ir dzejnieks Žaks Prevērs. Viāns turpina rakstīt dziesmas džeza dziedātājiem. Philips nams piedāvāja viņam vadīt nelielu rubriku "Džezs ikvienam" (Jazz pour tous). Viņš attēlo kardināla lomu Žana Delanuā (Jean Delannoy) filmā "Parīzes Dievmātes katedrāle" (1956.) Librets mūzikas komēdijai Fiesta top 1958.gadā.
Rakstnieka veselība aizvien pasliktinās. Viņš pārcieš plaušu tūsku un vairs nespēj spēlēt trompeti. 1959.gada 23 jūnijā, no rīta, kinoteātrī Le Marbeuf netālu no Elizejas laukiem notiek viņa romāna "Es nākšu spļaut uz jūsu kapiem" ekranizācijas pirmsskate. Nojauzdams, ka šī interpretācija nebūs viņa gaumē, Viāns ne īpaši vēlas piedalīties pasākumā un pat izsakās, ka gribētu, lai viņa vārds neparādās titros. Tomēr viņš neatraida ielūgumu, bet tā arī neuzzina, vai viņa šaubas bija pamatotas, jo dažas minūtes pēc filmas sākuma viņš sabrūk krēslā un ceļā uz Laeneka slimnīcu (Hôpital Laennec de Paris) nomirst no sirdslēkmes. Rakstnieks ir apglabāts Vildavrē kapos.
Maoru valoda
Maoru valoda (Te Reo Māori; ) ir austronēziešu saimes austrumpolinēziešu valoda. Kopš 1987. gada viena no Jaunzēlandes divām valsts valodām. Tai radniecīgākās valodas ir Kuka salu māori, tuamotiešu valoda un taitiešu valoda.
Maoru valodas pierakstam izmanto pielāgotu latīņu alfabētu, ko 19. gadsimta sākumā sadarbībā ar maoru virsaišiem uz Ziemeļsalā runātā dialekta pamata izstrādāja angļu valodnieki. Maoru valodā līdzīgi kā latviešu valodā izšķir garos un īsos patskaņus, ko vecākos tekstos pierakstīja kā patskaņu dubultojumu, bet mūsdienās apzīmē ar garumzīmi (piemēram, Maaori un Māori).
Kopš 1945. gada maoru valodas pratēju skaits krasi sarūk, taču 2015. gadā uzsāktie valodas lietojuma veicināšanas centieni samazinājumu ir piebremzējuši. Saskaņā ar Jaunzēlandes tautas skaitīšanas datiem, 2013. gadā maoru valodu ikdienas sarunvalodas līmenī prata aptuveni 149 000 jeb 3,7% Jaunzēlandes iedzīvotāju. 2015. gadā 55% maoru pieaugušo maoru valodu prata jebkādā līmenī, bet 64% jeb 50 000 no tiem savas zināšanas novērtēja kā „labas” vai „ļoti labas”.
Kjusju
Kjusju (ja, Kyūshū — ‘Deviņas provinces’) ir trešā lielākā Japānas sala un vistālāk uz dienvidiem un rietumiem esošā no Japānas arhipelāga galvenajām salām. Tā tiek uzskatīta par japāņu civilizācijas dzimšanas vietu siltā klimata veicinātās mežsaimniecības un lauksaimniecības augstās ražības dēļ. Citu nosaukumu vidū ir Kyūkoku (九国 — ‘Deviņas valstis’), Chinzei (鎮西 — ‘nomierina rietumus’). Senais reģions Saikaido sastāvēja no Kjusju un tai apkārt esošajām salām.
Nosaukums
Japāniski salas nosaukums ir 九州, kas burtiski nozīmē "Deviņas Provinces," japāņu valodas romanizācijā to atveido kā Kyūshū. Latviešu literatūrā biežāk sastopamais atveidošanas latviešu valodā variants ir Kjusju, taču ir arī citi varianti, piemēram, Kjūsjū.
Ģeogrāfija
Kjusju ir vistālāk dienvidos izvietotā no galvenajām Japānas arhipelāga salām. Rietumu krastu apskalo Austrumķīnas jūra, austrumu — Filipīnu jūra. Korejas šaurums ziemeļos to atdala no Korejas pussalas, Kanmona un Bungo šaurumi ziemeļaustrumos — no Honsju un Šikoku salām, Osumi šaurums dienvidos — no Nansei salām. Sala ir kalnaina un tajā atrodas Japānas augstākais aktīvais vulkāns Aso kalns. Ir daudz citu tektoniskas aktivitātes zīmju, piemēram, daudzas karsto avotu vietas, no kurām slavenākās ir Beppu salas austrumkrastā un Aso apkārtne Kjusju centrālajā daļā.
Kupravas baznīca
Kupravas Svētā Ignācija Lojolas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Balvu novada Vīksnas pagasta Kupravā (Veckupravā).
Kjusju
Ģeogrāfija
Pašreizējais Kjusju reģions (九州地方, kyūshū-chihō) sastāv no septiņām prefektūrām Kjusju salā un Okinavas prefektūras dienvidos no tās:
Kupravas baznīca
Vēsture
Kupravas katoļu baznīca tika uzcelta 1928. gadā. Netālu no Kupravas stacijas Liepnas ceļa malā tika uzcelta ēka, kuras kreisajā pusē tika ierīkots trīsistabu dzīvoklis ar virtuvi plebānijas vajadzībām, bet labajā pusē tika ierīkots lūgšanu nams. Dievnams tika celts prāvesta Broņislava Kivrāna vadībā.
Kjusju
Ģeogrāfija
Pēc iedzīvotāju skaita lielākā pilsēta uz salas ir Fukuoka, ko apdzīvo apmēram 1,4 miljoni iedzīvotāju. Tā ir svarīgs biznesa centrs ar lielu starptautisku lidostu un vienu no piecām Japānas biržām. Kitakjusju pilsēta kā liels smagās rūpniecības centrs ar nedaudz mazāk kā miljonu iedzīvotāju. Kumamoto un Kagosimas pilsētas ir 3. un 4. pēc lieluma ar vairāk kā pusmiljonu iedzīvotāju. Nagasaki pilsētai ir viena no vecākajām ostām, kas savulaik bija vienīgā izeja uz citām valstīm Edo Perioda laikā no 16. gadsimta vidus līdz 18. gadsimta vidum.
Kupravas baznīca
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Kornaševskis. Kupravas draudze tika nodibināta 1925. gadā, atdalot no Balvu un Viļakas draudzes vairākas sādžas. Draudzei ir viena kapsēta — Kupravas kapsēta, kas darbojas no 1920. gada.
Kjusju
Klimats
Kjusju ir mitrais subtropu klimats, īpaši siltas ir Mijadzaki un Kagosimas prefektūras.
Kupravas baznīca
Tehniska informācija
Kupravas baznīca ir uz augsta akmens pamata koka viennavas celtne ar koka grīdu. Tā ir 18 metrus gara. Baznīcas dārzā atrodas krusts, pie kura notiek maija dziedājumi Dievmātes godam.
Dienvidkorejas hokeja izlase
Dienvidkorejas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Korejas Republiku starptautiskajās hokeja spēlēs. Pašlaik (2023) tā atrodas 21. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 1979. gadā, debitējot ar 7. vietu C grupā. Daudzus gadus spēlēja zemākajās divīzijās. 2017. gadā izlase izcīnīja 2. vietu pasaules čempionāta 1. divīzijas A grupā un 2018. gada Pasaules čempionātā pirmo reizi spēlēja elites divīzijā.
Pirmo reizi olimpisko spēļu turnīram kvalificējās 2018. gadā kā spēļu rīkotājvalsts. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IA divīzijā.
Dienvidkorejas jauniešu (U18) izlasei pieder lielāka uzvara hokejā — 1998. gada Āzijas-Okeānijas čempionātā tā ar 92:0 pārspēja Taizemes jauniešu izlasi.
Krišjāņu baznīca
Krišjāņu Svētā Jāņa Kristītāja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Balvu novada Krišjāņu pagasta centrā Krišjāņos.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Oļģerts Misjūns. Krišjāņu draudze nodibināja Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs 1933. gadā. Tā tika izveidota galvenokārt bijušās Zosuļu filiālbaznīcas teritorijā. Draudzei ir divas kapsētas — Putrānu kapi un Kaupiņu kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jāņa Kristītāja diena.
Tehniska informācija
Krišjāņu baznīca ir laukakmeņu mūra viennavas celtne ar šīfera jumtu un koka grīdu. Tā ir 20 metrus gara un 9 metrus plata. Baznīcas dārzā atrodas krucifikss.
SIOC
SIOC (en — Semantiski savstarpēji saistītas tiešsaistes komūnas) ir semantiskā tīmekļa projekts ar mērķi radīt metodes, kas ļautu savstarpēji sasaistīt dažādas tiešsaistes diskusiju vietnes — forumus, tīmekļa žurnālus, u.c. Tas sastāv no SIOC ontoloģijas, kas ir atvērts standarts, kurš nosaka vienotu veidu, kā mašīnlasāmā formā aprakstīt tiešsaistes diskusiju vietņu radīto informāciju, SIOC metadatu radītājiem, kas pamatā ir dažādas tīmekļa žurnālu platformas un satura vadības sistēmas, kā arī rīkiem, kas apstrādā SIOC metadatus.
SIOC ontoloģija ir balstīta uz RDF un aprakstīta izmantojot RDFS. Kā to paredz RDF standarti, SIOC dokumentus drīkst papildināt arī ar citu RDF ontoloģiju definētajiem metadatu veidiem, piemēram, aprakstot informāciju par autoriem bieži lieto FOAF ontoloģiju, bet aprakstot bagātīgu saturu (piemēram, HTML reprezentāciju) var lietot AtomOWL vai RSS 1.0 Content moduli.
SIOC projektu 2004. gadā aizsāka Uldis Bojārs un Džons Breslins DERI institūtā Īrijā. Šobrīd (2007) tas ir kļuvis par Globālā Tīmekļa konsorcija rekomendāciju.
Eksperimentāls SIOC atbalsts ir iekļauts Blogiem.lv, pieejami arī spraudņi WordPress un citām populārākajām tīmekļa žurnālu platformām.
Diciāns
Vēsture
Pirmo reizi ieguvis Gē-Lisaks, termiski sadalot dzīvsudraba cianīdu:
Ir dati, ka diciānu pirmais ieguvis Karls Šēle 1782. gadā, pētot ciānūdeņradi.
Atrašanās dabā
Tā ka diciāns veidojas slāpekli saturošu organisku vielu pirolīzes procesā, tas nelielos daudzumos atrodams koksa gāzē un domnas gāzē. Spektroskopiski konstatēts komētu sastāvā, kā arī Titāna atmosfērā.
Iegūšana
Visvienkāršāk diciānu ir iegūt pēc Gē-Lisaka metodes, sadalot dzīvsudraba cianīdu.
Iegūst arī, katalītiski oksidējot zilskābi, nokaitēta koksa reakcijā ar slāpekli, kā arī dehidratējot skābeņskābes diamīdu jeb oksamīdu (CONH2)2 vai amonija oksalātu:
Priviļļa
Vēsture
Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 1695. gadu, kad dibināts Asesorskes (Асесорське) ciems. 1753. gadā pēc Krievijas Senāta rīkojuma apkārtējās zemes tika nodotas Balkānu reģiona pareizticīgo pārceļotāju apmetnēm. Tagadējās Priviļļas vietā tika izveidots serbu un bulgāru ciemats Pjata rota (П'ята рота), kas piederēja Bahmutas huzāru pulkam. 1778. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā. 1790. gados Priviļļas apkaimē tika uzietas akmeņogļu iegulas, bet to rūpnieciska izmantošana tika uzsākta tikai 1860. gados pēc Lisičanskas čuguna lietuves izbūves. 1938. gadā Priviļļai piešķīra pilsētciemata statusu, bet 1963. gadā tā kļuva par pilsētu.
Diciāns
Iegūšana
Ūdeni amonija oksalātam var atņemt ar fosfora pentoksīdu un šī reakcija pierāda diciāna uzbūvi, kur abi oglekļa atomi ir saistīti savā starpā. Tādējādi diciānu var uzskatīt par skābeņskābes dinitrilu. Ar skābēm diciānu var pārvērst atpakaļ par skābeņskābi.
Diciāns var tikt iegūts, reaģējot kālija cianīda un vara sulfāta šķīdumiem:
Diciāns veidojas, iedarbojoties ar elektrisko izlādi uz slāpekļa un acetilēna maisījumu.
Ķīmiskās īpašības
Diciāns pieder pie tā saucamajiem pseidohalogēniem. Līdzīgi hloram, tas reaģē ar sārmu ūdens šķīdumiem, veidojot sārmu metāla cianīdu un cianātu (hlors dod hlorīdu un hipohlorītu):
Ilgstoši karsējot 400 °C temperatūrā, diciāns pārvēršas par brūnu amorfu polimēru - paraciānu (CN)x, kur х = 2000-3000. Pie 800 °C paraciāns pilnībā depolimerizējas.
Diciāns viegli šķīst ūdenī, taču pamazām reaģē ar to un no šķīduma izkrīt brūnas pārslas, ko dēvē par azulmskābi, turklāt šķīdumā veidojas amonija cianīds, karbonāts un hidrogēnoksalāts, kā arī urīnviela.
Diciāns var savienoties ar vienu vai divām sērūdeņraža molekulām, veidojot dzeltenu flaveānūdeņradi vai sarkanu kristālisku rubeānūdeņradi:
Reaģējot ar spirtiem un sālsskābi, veido iminoesterus.
Izmantošana
Pielieto organiskajā sintēzē un kā stabilizatoru nitrocelulozes ražošanā.
Literatūra
П. Каррер. Курс органической химии. Ленинград: Государственное научно-техническое издательство химической литературы, 1960.
Makaja ezers
Makaja ezers (en, aborigēnu: Wilkinkarra) ir periodiski izsīkstošs sālsezers Austrālijā uz Rietumaustrālijas štatā un Ziemeļu teritorijas robežas. Ceturtais lielākais ezers Austrālijā.
Nodēvēts 1934. gadā Donalda Makaja vārdā, kurš veica teritorijas izpēti no lidmašīnām 1930. gadā. Ap ezeru dzīvo aborigēnu cilts pintubi.
Raidieraksts
Raidieraksts jeb podkāsts (en, kas no iPod un cast — 'pārraidīt') ir periodiski izdots skaņu, video datņu kopums, ko ar tīmekļa sindikācijas palīdzību no Vispasaules tīmekļa lejuplādē datorā vai padara pieejamu straumēšanai tiešsaistē. Sākotnēji podkāstus varēja klausīties tikai ar kabatas atskaņošanas ierīcēm, no kā arī cēlies to nosaukums.
Vēsture
Vārdu "podkāsts" (podcast) pirmo reizi 2004. gadā publiski lietoja tehnoloģiju eksperts un žurnālists Bens Hammerslijs laikrakstā The Guardian:
MP3 atskaņotāju klāsts, piemēram, "Apple iPod", lēta vai bezmaksas audio producēšanas programmatūra, kā arī blogošanas attīstība – tas viss rada auglīgu augsni amatieru radītu radio raidījumu veidošanai. Bet kā to nosaukt? Audioblogošana? Podkāsti? Gorillmedijs?
Progress M-05M
Progress M-05M (Прогресс М-05М) bija Krievijas automātisks kravas kosmosa kuģis kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Tas tika palaists. No orbītas nogāja un sadega atmosfērā
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2588 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela pašam kuģim (870 kg) un stacijas dzinējsistēmai (250 kg), skābeklis (50 kg), ūdens (100 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1318 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 420 kg amerikāņu segmentam.
Lidojuma gaita
Saslēgšanās ar SKS notika 18:30:21 UTC, transportkuģi rokas režīmā pievienojot pie Pirs moduļa. Lai gan tuvošanās operācijas sākotnēji notika automātiskā režīmā, aptuveni 1000 m attālumā no stacijas automātiskā tuvošanās sistēma apstādināja turpmāku tuvošanos. Tika nolemts turpināt tuvošanos rokas režīmā, un kuģa vadību pārņēma SKS komandieris Oļegs Kotovs. Sākotnēti tika domāts, ka problēmu radīja kļūme Progress dzinējsistēmā. Vēlāk, pēc datu analīzes veikšanas izrādījās, ka vainīgs bija dzinēja sensors un nepilnīga programmatūra. Lūka uz Progress M-05M tika atvērta 21:35 UTC.
Jūnija sākumā tika veikti vairāki stacijas orbītas paaugstināšanas manevri. Vispirms 8. jūnijā ar Zvezda moduļa dzinējiem orbītu pacēla par 8 km. Tad 8. jūnijā ar Progress M-05M dzinējiem tika veikti 2 manevri: 00:10 UTC un 01:45 UTC. Rezultātā SKS orbītas augstums bija 353,8 km.