cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernsts Kaltenbrunners
Ernsts Kaltenbrunners (dzimis, miris ) bija Austrijā dzimis nacistiskās Vācijas valsts darbinieks. SS obergrupenfīrers. No 1943. līdz 1945. gadam bija SS Reiha Galvenās drošības pārvaldes (SS-Reichssicherheitshauptamt) vadītājs.
Dzīvesgājums
Studēja tieslietas Grācas universitātē. Par darbību pret Austrijas valsti bijis ieslodzījumā cietumā. No 1935. gada izvirzījās par Austrijas SS vadītāju. Viens no Austrijas anšlusa galvenajiem realizētājiem. II pasaules kara laikā bijis viens no tolaik nacistu kontrolētā Interpol vadītājiem. 1943. gada janvārī ieņēma Reiha Galvenās drošības pārvaldes priekšnieka amatu Prāgā nogalinātā Reinharda Heidriha vietā, un saglabāja to līdz kara beigām. Sevišķi ietekmīgs kļuva pēc 20. jūlija puča sagrāves, kad ieguva tiešu pieeju Hitleram.
Amerikāņu patruļas arestēts netālu no Altauzē, Austrijā, 1945. gada 12. maijā. Nirnbergas prāvā atzīts par vainīgu kara noziegumos un noziegumos pret cilvēci un sodīts ar nāvi.
Araksa
Araksa (tr, hy, az) ir Kūras upe pieteka, kas plūst pa Turciju, Armēniju, Irānu un Azerbaidžānu. Upes baseins atrodas Mazajā Kaukāzā, tās garums ir 1072 km. Lielākās pilsētas upes krastos ir Pārsābāda, Sabirabada, Saatli un Džulfa.
Vārme (zeme)
Vārme jeb Varmija bija senprūšu zeme tagadējās Varmijas-Mazūrijas vojevodistes un Kaļiņingradas apgabala Bagrationovskas rajona teritorijā. Atradās Pasarges (tagad Paslenkas) upes baseinā un robežojās ar Baltijas jūru ziemeļos, Bārtas, Notangas zemēm austrumos, Pagudes zemi rietumos.
Vēsture
Prūsijas krusta kara sākumā Vācu ordenis līdz 1242. gadam ieņēma Vārmi un citas prūšu zemes. Šīs zemes vārda izcelsmi saista ar prūšu valodas vārdiem wormyan, warmun (sarkans). 1249. gadā tā latīniski nodēvēta par Warmia, bet 1262. gadā vāciski par Wormeland.
Lielās prūšu sacelšanās laikā 1260. gadā vārmieši par savu vadoni ievēlēja Glappi. 1266. gadā Brandenburgas markgrāfistes valdnieki uzcēla pili kaimiņos esošajā Notangas zemē un nosauca to par Brandenburgu. Tomēr jau tūlīt pēc hercogu došanās mājup pili ieņēma un iznīcināja Glappes vadītie vārmieši.
Pēc Vārmes pakļaušanas un kristianizēšanas tika izveidota Varmijas bīskapija, kas bija viena no četrām Prūsijas diecēzēm Rīgas arhibīskapijas sastāvā. 1299. gadā pirmo reizi minēts tās vāciskotais nosaukums Ermelandt, vēlāk Ermland.
Līdz 1466. gadam Varmijas bīskapija bija Vācu ordeņa valsts sastāvā, bet pēc Trīspadsmitgadu kara poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. Astronoms Nikolajs Koperniks darbojās Varmijas bīskapijas kapitulā Heilsbergā, bet Polijas-Vācu ordeņa karā (1519-1521) kā bīskapijas bruņoto spēku virspavēlnieks vadīja Varmijas bīskapijas pilsētu aizstāvēšanu. 1772. gadā, pēc Polijas Pirmās dalīšanas, Varmija iekļāvās Prūsijas karalistē. Kopš 1946. gada Polijas sastāvā.
Viljams Moriss
Viljams Moriss (dzimis, miris ) bija angļu mākslinieks, rakstnieks, dizainers un sociālists. Saistīts ar prerafaelītu brālību un angļu Mākslas un amatu kustību (Arts and Crafts movement).
1852. gadā iestājās Oksfordas Universitātē, kur iepazinās ar Edvardu Bērnu-Džonsu, un darbojās t.s. Birmingemas kopā. 1859. gadā Moriss apprecējās ar modeli, vēlāk arī Dantes Gabriēla Roseti mūzu Džeinu Morisu. 1861. gadā kopā ar domubiedriem Edvardu Bērnu-Džonsu un Danti Gabriēlu Roseti nodibināja dekoratīvās mākslas un mēbeļi ražošanas uzņēmumu Morris & Co., kuras uzsvars uz viduslaiku mākslas paraugiem un amatniecības reabilitāciju būtiski ietekmējusi lietišķās mākslas attīstību 19. gadsimta beigās.
Viljams Moriss kā rakstnieks un grāmatu mākslinieks ietekmējis 20. gadsimta fantāzijas literatūras žanra rašanos un Tolkīna daiļradi. Angliski tulkojis islandiešu sāgas un citu seno literatūru.
1885. gadā Moriss kopā ar Kārļa Marksa meitu Eleonoru bija viens no kreisās "Sociālistu līgas" (Socialist League) dibinātājiem, tomēr desmitgades beigās, kad organizāciju pārņēma anarhisti, no organizācijas aizgāja.
Jans Žižka
Jans Žižka no Trocnovas un Kalihas (dzimis ap 1360. gadu, miris ) bija husītu - taborītu līderis un karavadonis. Čehu nacionālais varonis.
Cīņās izmantoja inovatīvu kaujas taktiku, izmantojot ratus kā aizsardzības līdzekli, meistarīgi izmantojot reljefu, un pirmoreiz plaši pielietojot šaujamieročus. Tas ļāva gūt uzvaru pār skaitliski daudz lielākiem ienaidnieka spēkiem, piemēram, Vītkovas kalna kaujā 12 000 husīti cīnījās pret 30 000 līdz 100 000 ienaidnieku un guva uzvaru. Vārdi pistole (píšťala) un haubice (houfnice) ir čehu izcelsmes. Viens no nedaudzajiem karavadoņiem pasaules vēsturē, kurš nekad nav zaudējis kauju.
Dzimis nabadzīgu augstmaņu ģimenē. Jaunību pavadīja Vāclava IV galmā. Piedalījies poļu pusē Grunvaldes kaujā. Izvirzījies par husītu komandieri Bohēmijas pilsoņu karos 15. gadsimtā. Sakāva divus imperatora Sigismunda krusta karus pret husītiem. Jau būdams akls ar vienu aci, 1421. gada otrajā pusē tika ievainots un zaudēja redzi pavisam, tomēr turpināja vadīt karaspēku. Piedalījās taborītu cīņās pret utrakvistiem. Miris no mēra 1424. gada 11. oktobrī. Leģenda vēsta, ka Žižka licis pēc nāves no viņa ādas izgatavot bungas, kas turpinātu vadīt cīņā karaspēku.
Andešone
Andešone (sv, no personvārda Andešs (Anders); vīriešu dzimtē Andešons) ir zviedru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Filips Zubčičs
Filips Zubčičs (hr; dzimis Zagrebā) ir horvātu kalnu slēpotājs.
Pasaules kausa sacensībās startē kopš 2012. gada. Piedalījās 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos. Pārstāvēja Horvātiju arī 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhjanā, kur viņa iegūtā 12. vieta kombinācijā bija augstākais sasniegums Horvātijai 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Alekss Oksleids-Čemberleins
Alekss Oksleids-Čemberleins (en; dzimis ) ir Anglijas futbolists, pussargs, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Turcijas futbola Superlīgas komandā Beşiktaş.
Sasniegumi
Arsenal
Liverpool
Hercegovina
Hercegovina (sr, bs) ir ģeogrāfisks un vēsturisks reģions Bosnijas un Hercegovinas dienvidos, kas veido 20% no visas valsts (pārējo valsti veido Bosnija), bet nav oficiāla administratīvā iedalījuma vienība.
Hercegovinas lielākā pilsēta ir Mostara. Aptuvena Hercegovinas platība ir 12 tūkstoši km2. Iedzīvotāju skaits sasniedz 435 tūkstošus cilvēku. Mazliet vairāk nekā puse iedzīvotāju ir horvāti.
Volfi fon Līdinghauzeni
Volfi fon Līdinghauzeni (de) jeb Līdinghauzeni-Volfi (von Lüdinghausen Wolff) ir sena vācu dzimta, kas 15. gadsimtā ieceļoja Latvijā, vēlāk izplatījās Polijā, Zviedrijā, Krievijā un Prūsijā.
Hercegovina
Vēsture
Hercegovinas nosaukums cēlies no bosniešu vaivada Stepana Vukčiča titula, kurš sevi pasludināja par "Humas un Piejūras hercogu" un 1448. gadā pasludināja neatkarību no Bosnijas kā Svētās Savas hercogistes valdnieks.
Volfi fon Līdinghauzeni
Vēsture
Dzimta cēlusies no Vestfālenes, kas ir daļa no mūsdienu Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes Vācijā. Rakstos norādes par ministeriāli Konrādu no Līdinghauzenes atrodamas 1147. gadā. Bernards no Līdinghauzenes 1271. gadā izpelnās iesauku "Līdinghauzenes Vilks".
Hercegovina
Vēsture
1463. gadā to pakļāva Osmaņu impērija, 1470. gadā izveidojot "Hercoga zemi" jeb sandžaku, kas pastāvēja līdz 1833. gadam. Sadalot Bosnijas ejāletu, 1864. gadā izveidoja Hercegovinas vilājetu, kura centrs bija Mostara.
Volfi fon Līdinghauzeni
Vēsture
Rutgers Līdinghauzens-Vulfs bija Grobiņas fogts (1539—1550) un Pērnavas komturs (1550—1562). Georgs Volfs no Līdinghauzenes bija Livonijas ordeņa bruņinieks līdz tā sagrāvei 1559. gadā, pēc tam pārgāja Polijas-Lietuvas kopvalsts dienestā. Inflantijas vaivadijas laikā viņa dēls Georgs no Līdinghauzenes (†1638) bija Dinaburgas trakta stārasts, bet mazdēli Fromholds no Līdinghauzenes (†1665) bija Smoļenskas vaivads, Aleksandrs no Līdinghauzenes (†1679) līdz 1657. gadam bija nominālais Tērbatas vaivads un Cisterciešu ordeņa abats.
Hercegovina
Vēsture
1878. gadā pēc Krievu—turku kara province atradās Austroungārijas pārvaldībā, izveidojot Hercegovinas okupēto teritoriju. 1908. gadā tā tika oficiāli anektēta, izraisot Bosnijas krīzi.
Volfi fon Līdinghauzeni
Vēsture
Frīdrihs Johans no Līdinghauzenes bija Polijas-Lietuvas armijas ģenerālleitnants. Georgs Volfs no Līdinghauzenes (†1647) bija Inflantijas vaivadijas ģenerālstārasts, bet viņa dēls Frīdrihs Volfs no Līdinghauzenes (1643–1708) bija Jezuītu ordeņa loceklis, 1676. gadā viņš nodibināja Krāslavas jezuītu ordeņa nodaļu un uzcēla koka baznīcu. Teodors Volfs fon Līdinghauzens (1662—1712) bija Inflantijas bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Daugavpilī (1710, koadjutors 1701—1710).
Hercegovina
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara Hercegovina bija Serbu, horvātu un slovēņu karalistes (Mostaras apgabals), no 1929. gada Dienvidslāvijas karalistes (Zetas banats), no 1941. gada Horvātijas Neatkarīgās valsts, no 1945. gada Dienvidslāvijas Demokrātiskās Federācijas Bosnijas un Hercegovinas Sociālistiskās Republikas, no 1992. gada Bosnijas un Hercegovinas valsts sastāvā. 1993. gada sākumā sākās bruņots konflikts starp bosniešu un Horcegbosnijas Horvātu Republikas spēkiem. Kopš 1994. gada Hercegovina ir sadalīta starp Bosnijas un Hercegovinas Federāciju (Rietumhercegovinas kantons un Hercegovinas-Neretvas kantons) un Serbu Republiku (Trebiņes kopiena).
Volfi fon Līdinghauzeni
Vēsture
1620. gadā Saldus pilskungs Johans Volfs no Līdinghauzenes tika imatrikulēts Kurzemes bruņniecības sastāvā. Georgs Kristofs fon Līdinghauzens-Volfs (1751–1807) bija Sunākstes muižnieks, Kurzemes un Zemgales hercogistes kanclers, tad Jelgavas virsgalma tiesas loceklis. Krievijas impērijas valdība 1862. gadā piešķīra Kurzemes Volfu fon Līdinghauzenu dzimtas locekļiem pārmantojamu baronu titulu.
Pēc 1920. gada zemes reformas Latvijas valdība Volfiem fon Līdinghauzeniem atsavināja viņu muižas.
Marta Daunke
Biogrāfija
1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā ieņēmusi 12. vietā. 1939. gadā Štutgartē piedalījusies pirmajā Vācijas sieviešu šaha čempionātā, kurā izcīnījusi 5. vietu. 1943. gadā Vīnē bijusi 6. vietā Vācijas sieviešu šaha čempionātā.
Pēc Otrā pasaules kara Marta Daunke bijusi starp spēcīgākajām Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistēm. 1948. gadā Bāddoberānā piedalījusies Padomju okupācijas zonas sieviešu šaha čempionātā, kurā dalījusi pirmo vietu, taču zaudējusi papildu mačā par čempiones titulu. Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātos piedalījusies līdz 1950. gadu beigām un parasti ierindojusies turnīra tabulas vidusdaļā (1949, 1950, 1951, 1952, 1954, 1957).
Aizputes novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Aizputes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Aizputes novads sastāv no Aizputes, Cīravas, Kalvenes, Kazdangas un Lažas pagastiem un Aizputes pilsētas. Novada centrs atrodas Aizputes pilsētā. Pēc LĢIA datiem novada teritorijā atrodas 40 ciemi.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Aizputes pagasts
Aizputes pagasta centrs atrodas Rokasbirzē. Aizputes pagastā atrodas 8 ciemi, no tiem 2 vidējciemi un 6 mazciemi.
Cīravas pagasts
Aizputes pagasta centrs atrodas Cīravā. Cīravas pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems, 2 mazciemi un 2 skrajciemi.
Kalvenes pagasts
Kalvenes pagasta centrs atrodas Kalvenē. Kalvenes pagastā atrodas 6 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 4 mazciemi un 1 skrajciems.
Kazdangas pagasts
Kazdangas pagasta centrs atrodas Kazdangā. Kazdangas pagastā atrodas 12 ciemi, no tiem 1 lielciems, 3 vidējciemi, 6 mazciemi un 2 skrajciemi.
Lažas pagasts
Kazdangas pagasta centrs atrodas Apriķos. Lažas pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 3 vidējciemi, 1 mazciems un 2 skrajciemi un 1 aprūpes ciems.
Gjumri
Gjumri (hy, Giumri, ) ir pilsēta Armēnijas ziemeļrietumos, Širakas marzes administratīvais centrs. 2015. gadā pilsētā dzīvoja 119 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Armēnijas otra lielākā pilsēta. 19. gadsimtā pilsēta bija zināma kā Aleksandropole, savukārt Padomju Savienības gados tās nosaukums bija Ļeņinakana. 1988. gadā pilsētu stipri nopostīja zemestrīce. Pirms tam iedzīvotāju skaits pārsniedza 200 tūkstošus.
Frīda Kārlsone
Frīda Elisabete Kārlsone (sv; dzimusi ) ir zviedru distanču slēpotāja.
Karjera
Guvusi panākumus pasaules junioru čempionātos. 2018. gadā Gomsā kļuva par pasaules junioru čempioni skiatlonā un ieguva divas bronzas medaļas: stafetē un sprintā. 2019. gadā Lahti izcīnīja divas zelta medaļas individuālajās distancēs un bronzu stafetē.
Pasaules kausā debitēja 2019. gada februārī. 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē Zviedrijas komandas sastāvā kopā ar Ebu Andešoni, Šarloti Kallu un Stīnu Nilsoni izcīnīja zelta medaļu stafetē, bet individuāli ieguva sudraba godalgu 10 km distancē klasiskajā stilā un bronzu 30 km brīvajā stilā. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos izcīnīja Holmenkollenē 30 km distancē ar kopēju startu klasiskajā stilā, tas bija arī viņas pirmais individuāli sasniegtais goda pjedestāls.
2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā izcīnīja trīs medaļas — sudraba godalgas 10 km distancē brīvajā stilā un 15 km skiatlonā, kā arī bronzu 30 km klasiskajā stilā. Pekinā ieguva bronzas medaļu stafetē. Individuāli labāko rezultātu sasniedza 15 km skiatlonā, ieņemot 5. vietu. 2021.—2022. gada sezonā uzvarēja Pasaules kausa U-23 vecuma grupas ieskaitē. 2022.—2023. gada sezonā kļuva par Tour de Ski sacensību kopvērtējuma uzvarētāju. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā ieguva divas sudraba (skiatlonā un 10 km distancē brīvajā stilā) un divas bronzas medaļas (stafetē un 30 km klasiskajā stilā).
Dalbes
Dalbes ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Seces pagastā. Izvietojusies pagasta rietumdaļā Lauces un Kazupītes krastos pie autoceļa V928 4 km no pagasta centra Seces, 19 km no novada centra Aizkraukles un 104 km no Rīgas.
Palīgpašmats
Palīgpašmata uzdevumu notācija
Pierakstot palīgpašmata uzdevumu ir pieņemts lietot šādu saīsinājumu: vispirms raksta latīņu burtus "hs", tad mata zīmi # un saīsinājumu noslēdz uzdevuma atrisināšana paredzētais gājienu skaits, piemēram: "hs#2" nozīmē "palīgpašmats 2 gājienos"; hs#3,5 — palīgpašmats 3,5 gājienos (šādos pusgājiena uzdevumos pirmie gājienu izdara melnie).
Palīgpašmata būtība
Uzdevumā hs#n (palīgpašmats "n" gājienos) abas puses "n-1" gājienu laikā palīdz viena otrai izveidot pozīciju, kurā baltie realizē pašmatu vienā gājienā. Citiem vārdiem, n-1 gājienus spēlei ir kooperatīvs raksturs. Taču pirms pēdējā (n gājiena) spēles raksturs kardināli mainās un tagad baltajiem jārealizē pašmats 1 gājienā pēc šī žanra noteikumiem. Var teikt, ka palīgpašmata uzdevumam ir divas fāzes: pirmā kooperatīvā fāze, kuras garums ir n-1 gājiens, otrā pašmata fāze viena gājiena garumā.
1. uzdevuma risinājumi
Uzdevuma pirmajā daļā (šajā gadījumā pirmajā gājienā) abām pusēm ir viens mērķis, izveidot pozīciju, kura risinātos kā pašmats vienā gājienā, tas ir baltie varētu piespiest melnos sevi matot izdarot savu pēdējo (otro) gājienu. Tas ir iespējams piecos dažādos veidos:
2. uzdevuma risinājums
Šajā uzdevumā abu pušu sadarbībai, pozīcijas pašmats vienā gājienā (s#1) radīšanai, paredzēti divi gājieni.
3. uzdevuma risinājums
1...♖h2 2.♗a6 ♕g2 3.♗b7+ ♔a7 4.♗f3+ ♔a6
Jāatzīmē, ka risinājuma gaitā balto laidnis ir virzījies pa noslēgtu trajektoriju e2-a6-b7-f3-e2 un pēdējā gājienā atgriezies uz sākuma lauciņa.
Oktobra debesis
Oktobra debesis" (en) ir 1999. gada biogrāfiska drāma, kuras režisors ir Džo Džonstons. Galvenās lomas atveido Džeiks Jillenhols, Kriss Kūpers, Kriss Ouens un Lora Derna. Filmas pasaules pirmizrāde notika.
Filma ir patiess stāsts par ogļrača dēlu Homēru H. Hikmenu jaunāko. Homēru iedvesmoja Sputnik 1 palaišana kosmosā, kā rezultātā viņš, pretēji sava tēva vēlmēm, sāka interesēties par raķetēm un laika gaitā kļuva par NASA inženieri.
Nekal mani gredzenā
Nekal mani gredzenā ir Raimonda Paula estrādes dziesmu albums, kas iznāca 1975. gadā.
Albumā apkopotas dziesmas ar Jāņa Petera un citu dzejnieku tekstiem, tās iedziedājuši Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks. Vairākas dziesmas ierakstītas ar Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestri Aļņa Zaķa vadībā, tās aranžējuši M. Tamošūns un V. Dolgovs.
2003. gadā albums pārizdots CD formātā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti".
Dziesmu saraksts
Tekstu autors Jānis Peters, ja nav norādīts citādi.
Alma Media
Alma Media Oyj ir Somijas plašsaziņas līdzekļu uzņēmumu grupa, kas koncentrējas uz digitālajiem pakalpojumiem un izdevējdarbību. Uzņēmums ir dibināts 1998. gadā. Tā galvenais birojs ir Helsinkos.
Alma Media akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Helsinki. Lielākie kapitāldaļu turētāji (2023. gada februārī): Otava Oy (29,19 %), Mariatorp Oy (19,03 %), Ilkka Oyj (10,92 %), Varma Mutual Pension Insurance Company (6,83 %), Ilmarinen Mutual Pension Insurance Company (3,91 %), Nordea Nordic Small Cap Fund (2,26 %).
Vēsture
1997. gadā Somijas lielākais laikrakstu izdevējs Aamulehti-yhtymä Oy un televīzijas un radio operators MTV Oy nolēma apvienoties. Jaunais uzņēmums ar nosaukumu Alma Media Oyj dibināts 1998. gada 1. aprīlī. Jau aprīļa sākumā tā akcijas sāka kotēt Helsinku biržā. 1998. gadā Alma Media iegādājās ziņu aģentūru Baltic News Service, kura darbojās Baltijas valstīs; tā tika iekļauta Kauppalehti grupā.
2005. gadā Almanova Oyj un Zviedrijas Bonnier & Bonnier AB un Proventus Industrier AB vienojās apvienot Alma Media ar Almanova. Vecais uzņēmums Alma Media tika likvidēts, bet Almanova pārdēvēts par Alma Media Oyj. Televīzijas un radio bizness pārdots Nordic Broadcasting Oy, kurš 2006. gadā nonāca Zviedrijas TV4 AB kontrolē.
2012. gadā Alma Media iegādājās interneta personāla atlases uzņēmumu Baltijas valstīs CV-Online.
2014. gada 3. martā Alma Media pārdeva ziņu aģentūru Baltic News Service Igaunijas uzņēmumam Uudisvoog OÜ. 2014. gada novembrī Alma Media Baltijas valstīs strādājošo nekustamā īpašuma portālu City24 pārdeva uzņēmumam 24m2, kas piederēja Igaunijas riska kapitāla kompānijai Koha Capital.
2020. gada 11. februārī Somijas uzņēmums Sanoma par 115 miljoniem eiro iegādājās Alma Media reģionālo ziņu mediju biznesu, tai skaitā Alma Manu poligrāfijas biznesu; 19. martā šo darījumu atļāva Somijas Konkurences un patērētāju aizsardzības iestāde, un darījums tika pabeigts 30. aprīlī. 2021. gada 5. martā tika noslēgts līgums par uzņēmuma Nettix Oy iegādi no Otava Group; Nettix pārvaldīja Somijas transportlīdzekļu tirdzniecības vietnes Nettiauto, Nettikone un Nettimoto; darījums pabeigts 1. aprīlī. 31. martā tika iegādāti digitālā mārketinga risinājumu uzņēmuma Netello Systems Oy 60 % kapitāldaļu; pilnībā uzņēmumu iegādājās 2022. gada 6. maijā. 2022. gada 15. decembrī Alma Talent Oy iegādājās nomas komercīpašumu tirdzniecības Toimitilat.fi biznesu no Talso Oy.
Biznesa operācijas
Alma Media bizness sadalīts trīs segmentos:
Eba Andešone
Pasaules kausā debitēja 2015. gada februārī Estešundā. 19 gadu vecumā piedalījās savā pirmajā pasaules čempionātā — 2017. gadā Lahti. Zviedrijas komandas sastāvā izcīnīja sudraba medaļu, individuāli labāko rezultātu sasniedza 30 km distancē ar kopēju sartu, iegūstot 17. vietu. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā izcīnīja sudraba medaļu stafetē, bet individuāli labākais rezultāts bija 4. vieta 15 km skiatlonā.
2018. gada novembrī pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla PK posmā, iegūstot 3. vietu 10 km distancē klasiskajā stilā. 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē kopā ar Frīdu Kārsoni, Šarloti Kallu un Stīnu Nilsoni izcīnīja zelta medaļu stafetē.
Borislavs Ivkovs
Borislavs Ivkovs (dzimis, Belgradā, miris ) bija Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (1955).
Garspuru mako haizivs
Garspuru mako haizivs (Isurus paucus) ir liela auguma makreļhaizivju dzimtas (Lamnidae) skrimšļzivju suga. Tā ir pelaģiska jūras zivs, sastopama Atlantijas, Indijas un Klusā okeāna siltajos subtropu un tropu ūdeņos. Tās tuvākā radiniece ir īsspuru mako haizivs (Isurus oxyrinchus), ar kuru kopā veido mako haizivju ģinti (Isurus).
Eba Andešone
2021. gada Pasaules čempionātā ieguva divas bronzas medaļas: skiatlonā un 10 km distancē brīvajā stilā. Pekinā visās disciplīnās, kurās startēja, iekļuva labāko desmitniekā. Stafetē izcīnīja bronzas medaļu, bet individuāli labāko rezultātu sasniedza 10 km distancē klasiskajā stilā, ieņemot 6. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā kļuva par pasaules čempioni skiatlonā un 30 km distancē klasiskajā stilā ar kopēju startu, kā arī ieguva bronzu 10 km distancē brīvajā stilā.
Borislavs Ivkovs
Šahista karjera
1951. gadā kļuvis par pirmo Pasaules junioru šaha čempionu. No 1964. līdz 1979. gadam piecas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. Lielākais panākums tika sasniegts 1964. gada Amsterdamas starpzonu turnīrā, kurā Ivkovs izcīnīja 7. vietu un tiesības spēlēt pretendentu mačos. 1965. gadā ceturtdaļfināla mačā Bledā (Dienvidslāvija) gan nācās atzīt Benta Larsena pārākumu ar 2½:5½. Četras reizes uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos (1958, 1963, 1972, 1978). Pasaules šaha olimpiādēs Dienvidslāvijas izlases sastāvā piedalījies 12 reizes (1956-1974, 1978-1980). Komandu kopvērtējumā ieguvis 6 sudraba (1956, 1958, 1962, 1964, 1968, 1974) un 4 bronzas (1960, 1970, 1972, 1980) medaļas, bet individuālajā vērtējumā 2 zelta (1962, 1970), sudraba (1956) un bronzas (1960) medaļas. Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 6 reizes (1957, 1965-1980). Komandu kopvērtējumā ieguvis 3 sudraba (1957, 1965, 1973) un bronzas (1977) medaļas, bet individuālajā vērtējumā zelta (1973), 2 sudraba (1977, 1980) un bronzas (1957) medaļas. 1970. gadā piedalījies PSRS un pārējās pasaules mačā Belgradā, kur pie 10. galdiņa zaudējis Paulam Keresam ar 1:3 (+0, =2, -2). Sekmīgi piedalījies starptautiskajos šaha turnīros. 1959. gadā dalījis 1. vietu Santjago (Čīle), 1965. gadā Zagrebā un 1967. gadā Sarajevo. 1981. gadā piedalījies Rīgas starptautiskajā šaha turnīra, kurā dalījis 9. vietu. Sekmīgi piedalījies senioru šaha čempionātos - 1998. gadā izcīnījis bronzas medaļu Pasaules senioru čempionātā, bet 2006. gadā uzvarējis Eiropas senioru čempionātā. 1986. gadā FIDE ir piešķīrusi Ivkovam starptautiskā šaha arbitra nosaukumu.
Garspuru mako haizivs
Izplatība
Garspuru mako haizivs mājo visos tropisko un subtropu ūdeņu okeānos. Atlantijas okeāna rietumdaļā novērota pie Floridas krastiem, Kubas un Brazīlijas dienvidos, austrumdaļā no Pireneju pussalas ziemeļos līdz Ganai un Gvinejai dienvidos, Kaboverdi, Kanāriju salas un Vidusjūru ieskaitot. Indijas okeānā novērota Mozambikas šaurumā, pie Madagaskaras un Maurīcijas, bet Klusajā okeānā pie Japānas krastiem, Taivānas, Austrālijas ziemeļaustrumu krastiem, pie daudzajām Mikronēzijas salām, Havaju salām un Kalifornijas dienviddaļas krastiem.
Izskats
No abām mako haizivju sugām garspuru mako haizivs ir lielākā, un tā ir otra lielākā haizivs makreļhaizivju dzimtā (lielākā dzimtā ir lielā baltā haizivs). Mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Tēviņa ķermeņa garums ir apmēram 220—245 cm, svars 220 cm garam īpatnim ap 70 kg. Mātītes garums 245—417 cm, apmēram 300 cm gara mātīte sver ap 200 kg. Lielākā noķertā mātīte ir bijusi 4,3 m gara.
Garspuru mako haizivij ir slaids, plūdlīniju formās veidots ķermenis ar garu, konusveidīgu purnu un lielām acīm. Nav trešā plakstiņa (mirkšķināšanas membrāna), kas raksturīgs daudzām haizivju sugām. Augšžoklī 12—13 zobu rindas un 11—13 rindas apakšžoklī. Zobi ir lieli, naža asmenim vai īlenam līdzīgi, ar gludām malām. Apakšžokļa zobi, kas atrodas mutes priekšpusē, ir īpaši gari. Žaunu spraugas garas un sasniedz galvas virspusi.
Garspuru mako haizivs krūšu spuras ir tikpat garas vai garākas kā galva. Spurām ir gandrīz taisna priekšējā mala un plati, noapaļoti gali. Uz muguras divas trīsstūrveida spuras, no kurām pirmā liela un augstu izcelta, un atrodas aiz krūšu spuru pamatnes. Otrā muguras spura un anālā spura ir nelielas, gandrīz nemanāmas. Astes spura laterāla, pusmēness formā ar nelielu robiņu un turpat blakus nelielu "zobiņu" augšējās daļas galā, abas daļas gandrīz vienādas. Uz astes stumbra neliels ķīlis. Garspuru mako haizivs mugura ir tumši zila vai pelēkmelna, sāni un vēders balti. Nepāra spuras tumšas, bet anālai spurai ir arī balta aizmugurējā maliņa. Krūšu un vēdera spuras ir tumšas augšpusē, bet apakšpusē baltas ar pelēkām malām. Pieaugušiem īpatņiem un lieliem mazuļiem laukums zem purna, ap muti un ap krūšu spurām ir ar pelēcīgu tonējumu.
Īpašības
Garspuru mako haizivs morfoloģiski ir ļoti līdzīga īsspuru mako haizivij, kas ir ātrākā haizivs pasaulē. Tomēr nelielās atšķirības starp abām sugām (garspuru mako haizivs ir slaidāka un garāka, tās krūšu spuras garākas un platākas) liecina, ka garspuru mako haizivs ir lēnāka un mazāk aktīva peldētāja nekā īsspuru mako haizivs. Iespējams, ka līdzīgi kā citām makreļhaizivīm, arī garspuru mako haizivij raksturīga endotermija — spēja akumulēt vielmaiņā izdalīto siltumu un uzturēt ķermeņa temperatūru augstāku nekā ūdenim. Tomēr pētījumi par šo īpašību mako haizivīm līdz šim nav bijuši. Garspuru mako haizivij ir lielas acis, kas liecina, ka tai ir ļoti laba redze un tā ir galvenā maņa medījot.
Barība
Garspuru mako haizivs ir plēsīga un galvenokārt barojas ar nelielām, baros dzīvojošām kaulzivīm un kalmāriem.
Vairošanās
Dzimumgatavību tēviņi sasniedz, kad ir apmēram 2 m gari, mātītes 2,5 m garas. Garspuru mako haizivs ir oldzīvdzemdētāja — ikri jeb olas attīstās un mazuļi izšķiļas mātes ķermenī, pēc tam piedzimstot, kad ir jau paaugušies. Parasti piedzimst divi mazuļi, bet var būt 2—8 mazuļi. Kad embriji ir izlietojuši katrs savas olas dzeltenumu, tie turpina baroties ar mātes saražotajiem neapaugļotajiem ikriem. Piedzimstot mazulis ir 97—120 cm garš ar relatīvi garākām spurām un galvu kā pieaugušajam īpatnim. Kanibālisms starp mazuļiem nav novērots. Novērojumi liecina, ka mātīte, lai dzemdētu, pārvietojas no atklātā okeāna uz seklākajām piekrastēm. Pieaugušai garspuru mako haizivij tikpat kā nav ienaidnieku, izņēmums ir zobenvalis. Mazuļi var kļūt par medījumu citām haizivīm.
Garspuru mako haizivs un cilvēki
Līdz šim garspuru mako haizivij nav bijis neviens reģistrēts uzbrukums cilvēkam. Tomēr, tā kā haizivs un tās zobi ir lieli, tā var būt potenciāli bīstama. Šīs sugas haizivi noķer reti, parasti nejauši, makšķerējot tunzivis, zobenzivis un citas pelaģiskās haizivis. Garspuru mako haizivs gaļa ir ēdama, bet netiek uzskatīta par kvalitatīvu, jo tās tekstūra ir pārāk mīksta. Arī spuras, kuras parasti izmanto haizivs zupas vārīšanai, tiek uzskatītas par zemākas kvalitātes izejvielu. Kopumā izmanto pārtikā visdažādākajos veidos, kā arī kā izejvielu dzīvnieku barības izgatavošanai.
Aizkraukles novada ciemu uzskaitījums
Aizkraukles novads sastāv no Aiviekstes, Aizkraukles, Bebru, Daudzeses, Iršu, Jaunjelgavas, Klintaines, Kokneses, Mazzalves, Neretas, Pilskalnes, Seces, Sērenes, Skrīveru, Staburaga, Sunākstes, Vietalvas un Zalves pagastiem un Aizkraukles, Jaunjelgavas, Kokneses un Pļaviņu pilsētām. Pēc LĢIA datiem Aizkraukles novada teritorijā atrodas 147 ciemi (142 ciemi pašlaik pastāv, bet 5 ciemi ir daļēji izzudis).
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Aiviekstes pagasts
Aiviekstes pagasta centrs atrodas Kriškalnos ciemā. Aiviekstes pagastā atrodas 21 ciems, no tiem 1 vidējciems, 13 mazciemi un 7 skrajciemi.
Bebru pagasts
Bebru pagasta centrs atrodas Vecbebros. Bebru pagastā atrodas 1 lielciems, 5 mazciemi un 3 skrajciemi.
Daudzeses pagasts
Daudzeses pagasta centrs atrodas Daudzevā. Daudzeses pagastā atrodas 3 ciemi, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems un 1 mazciems.
Iršu pagasts
Iršu pagasta centrs atrodas Iršos. Iršu pagastā atrodas 1 ciems — vidējciems.
Jaunjelgavas pagasts
Jaunjelgavas pagastā nav neviena ciema.
Klintaines pagasts
Klintaines pagasta centrs atrodas Stukmaņu ciemā. Klintaines pagastā atrodas 16 ciems, no tiem 1 vidējciems un 15 mazciemi.
Kokneses pagasts
Kokneses pagasta centrs atrodas Kokneses pilsētā. Kokneses pagastā atrodas 19 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 12 mazciemi un 6 skrajciemi.
Mazzalves pagasts
Mazzalves pagasta centrs atrodas Ērberģē. Mazzalves pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 3 mazciemi un 1 skrajciems.
Pilskalnes pagasts
Pilskalnes pagasta centrs atrodas Pilskalnē. Pilskalnes pagastā atrodas 4 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi un 1 skrajciems.
Seces pagasts
Seces pagasta centrs atrodas Secē. Seces pagastā atrodas 18 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 17 mazciemi.
Sērenes pagasts
Sērenes pagasta centrs atrodas Sērenē. Sērenes pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 3 mazciemi un 1 vasarnīcu ciems.
Skrīveru pagasts
Skrīveru pagasta centrs atrodas Skrīveros. Skrīveru pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems un 5 mazciemi.
Staburaga pagasts
Staburaga pagasta centrs atrodas Staburagā. Staburaga pagastā atrodas 3 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 2 mazciemi.
Sunākstes pagasts
Sunākstes pagasta centrs atrodas Sunākstē. Sunākstes pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi un 2 skrajciemi.
Vietalvas pagasts
Vietalvas pagasta centrs atrodas Vietalvas ciemā. Vietalvas pagastā atrodas 13 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 9 mazciemi un 2 skrajciemi.
Zalves pagasts
Zalves pagasta centrs atrodas Zalvē. Zalves pagastā atrodas 11 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 6 mazciemi un 3 skrajciemi.
Alberobello
<mapframe text="Alberobello" width=260 height=260 zoom=11 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q51812" } Alberobello (it; burtiski "skaistais koks"), ir neliela pilsētiņa un komūna Itālijas dienvidaustrumos, Apūlijas reģiona, Bari provincē. Šī komūna ir slavena ar unikālajām trulli celtnēm, un 1996. gadā bija iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Plašās trulli apbūves dēļ Alberobello ir iesaukta par "Trulli galvaspilsētu".
Dibināšana
Ciemats tika dibināts uz Konversano Akvavivu piederošās zemes, kuri pateicoties dalībai Krusta karos ieguva kontroli pār šo teritoriju. 1480. gadā Neapoles karalis Ferdinands I pavēlēja grāfam Džulio Antonio di Akvavivam nepieļaut turku karaspēka placdarma izveidošanu pie Otranto pilsētas. Kampaņa izrādījās veiksmīga, turki atkāpās, bet pats grāfs karā krita. Tādējādi karaliskā balva tika nodota viņa dēlam, Andrea Mateo. Tā bija neapdzīvota Murges teritorija, kas pazīstama kā Silva vetusissima Arboris Belli (t.i. senu, skaistu koku mežs), kas pirms tam piederēja Martina Franka pilsētas prinčiem. Jaunais grāfs Mateo, iegūstot šo zemi, uzaicināja no Noči ciemata ap četrdesmit ģimenēm atjaunot un apstrādāt to, ar noteikumu nodot grāfam 10% no ievāktās ražas.
Nelielais ciemats, kuru nosauca par Selvu, pamazām auga, un 1616. gadā tur dzīvoja jau 200 iedzīvotāju. Dzīvojamās mājas atradās tagadējā Monti rajonā. Alberobello tika celts bijušās Kanas upes gultnes vietā. Ciemats strauji sāka attīstīties tieši grāfa Džangirokamo di Akvivavas (1600-1665) laikā. Šo izaugsmi skaidro trīs leģendas. Pirmā stāsta, ka grāfs Džangirokamo bija kaislīgs mednieks un bieži apmeklēja lauku teritorijas. Nokaitināts par lauku iedzīvotāju nabadzīgo stāvokli, viņš pavēlēja uzcelt šeit sev namu, kā arī maizes ceptuvi un dzirnavas, tādējādi veicinot ciemata attīstību. Otrā mutvārdu versija stāsta, ka viņš šeit izmitināja no Bari padzītos slāvu pareizticīgos.
Pēc trešās versijas, kas tika apstiprināta arī ar vēsturiskiem dokumentiem, ciemata attīstība bija saistīta ar grāfa centieniem izvairīties no nodokļu maksāšanas, kas palīdzēja šeit apmesties zemniekiem un bēgļiem no citiem Apūlijas apgabaliem, saņemot ilglaicīgus aizdevumus. Ieceļotāju skaita palielināšanās veicināja grāfa varas un ietekmes palielināšanos uz Neapoles karaļa rēķina.
Pēc tam, kad karaliskais galms sāka izskatīties necili uz dažu vietējo lojālistu (piemēram, Džangirolamo) izaugsmes fona, karalis izdeva Pragmatica de Baronibus rīkojumu ar lēmumu, ka lojālistiem vairs nepieder viņu valdījumi, bet pēc māju skaita katrā apgabalā tie tiek aplikti ar nodokļiem. Šis likums darbojās līdz 1700. gadam.
Aknīstes novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Aknīstes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Aknītes novads sastāv no Aknīstes, Asares, Gārsenes pagastiem un Aknīstes pilsētas. Pēc LĢIA datiem novada teritorijā atrodas 46 ciemi (45 ciemi šobrīd pastāv, 1 ciems - daļēji izzuduši).
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Alberobello
Dibināšana
Grāfs Džangirokamo 1635. gadā uzcēla viesnīcu ar tavernu, un pierunāja apbūvēt vietējo mežu ar daudzām nelielām mājiņām. Šo apbūvi sekmēja materiālu pieejamība, īpaši kaļķakmens plāksnes no karsta un nogulumiežiem, un grāfa atļauja celt namus tikai sausā krāvumā bez cementa javas pielietošanas, kas kļuva par trulli raksturīgu iezīmi. Tādējādi tas viss sekmēja pilsētas paplašināšanos.
Aknīstes novada ciemu uzskaitījums
Aknīstes pagasts
Aknīstes pagasta centrs atrodas Aknīstes pilsētā, kas ir arī Aknīstes novada centrs. Aknīstes pagastā atrodas 19 ciemi, no tiem 8 mazciemi un 11 skrajciemi.
Alberobello
Dibināšana
Trulli bija laba iespēja grāfam izvairīties no rīkojuma un piemānīt karaliskos nodokļu iekasētājus, jo trulli namus varēja ātri izjaukt, tā kā tie bija bez cementa, un tādējādi radīt pamestu drupu kaudžu iespaidu, bet pēc nodokļu iekasētāju aiziešanas namus varēja samērā ātri atjaunot. Tādā veidā grāfi izvairījās no nodokļu maksāšanas.
Aknīstes novada ciemu uzskaitījums
Asares pagasts
Asares pagasta centrs atrodas Asarē. Asares pagastā atrodas 11 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 3 mazciemi un 6 skrajciemi.
Gārsenes pagasts
Gārsenes pagasta centrs atrodas Gārsenē. Gārsenes pagastā atrodas 16 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 6 mazciemi, 8 skrajciemi un 1 aprūpes ciems.
Alberobello
Dibināšana
1654. gadā Martina Franka princis Frančesko Karačollo, ziņoja Neapoles karalim par Džangirokamo viltību. Karalis nekavējoties aizsūtīja uz Alberobello izmeklēšanas komisiju. Grāfs nespēja tik ātri noreaģēt, un viņa vaina sakarā ar nodokļu nemaksāšanu tika pierādīta. Viņu arestēja, notiesāja un izsūtīja uz Spāniju soda izciešanai. Grāfu atbrīvoja 1665. gadā, bet viņš tā arī neatgriezās, nomirdams Barselonā nezināmu iemeslu dēļ.
Brīvā karaliskā pilsēta
Alberobello palika Akvavivu d'Aragonu īpašumā, kas autoritāri pārvaldīja to pēc saviem likumiem. Smagās nodokļu nastas un pastāvīgās cietsirdīgās izturēšanās dēļ 1797. gadā septiņi pilsētas pārstāvji (trīs laicīgie iedzīvotāji (Vito Onofrio Lippolis, Vito Nicola Tinelli un Francesco Sgobba) un četri priesteri), izlēma doties uz Neapoli sūdzēties karalim. Tajā laikā karalis Burbons Ferdinands IV, ciemojās pie Taranto arhibīskapa, tāpēc viņiem atkrita vajadzība braukt uz Neapoli, taču Taranto viņi nevarēja saņemt audienci. Par laimi Taranto advokāts dons Nikola Vivencio pieņēma viņu lūgumrakstu un sastādīja detalizētu atskaiti par grāfu rīcību un ieradumiem, uzsverot regulārus Pragmatica de Baronibus likuma pārkāpumus. Atskaite 1797. gada 15. maijā tika nosūtīta premjerministram Džonam Aktonam. Viņiem atbildi nebija ilgi jāgaida, un jau 27. maijā atnāca Ferdinanda IV karaliskais rīkojums, kurā Alberobello tika piešķirts karaliskās pilsētas (Città Reggia) statuss, atbrīvojot to no grāfu feodālās pakļautības. Un 1797. gada 22. jūnijā tika ievēlēts pirmais pilsētas mērs Frančesko Džuzepe Lipoliss. Pilsētas iedzīvotāji dibināja arī savu vietējo draudzi. Kopā ar brīvību tika dota iespēja celt normālus ķieģeļu namus ar cementa javu, atsakoties no gadsimtiem praktizētā sausā krāvuma tehnoloģijas. Pirmo ķieģeļu namu uzcēla Frančesko d'Amoroms. Uz sava divstāvu nama fasādes viņš uzrakstīja latīņu tekstu: ex auctoritate regia hoc primum erectum (t.i. šis pirmais nams uzcelts ar karaļa piekrišanu). Iedzīvotāji, pateicībā par šādu žēlastību, gribēja nosaukt savu pilsētu par Ferdinandinu, taču šāda ideja tika noraidīta, un Alberobello nosaukums saglabājās.
Brigantadžo
Tā sauktā brigantadžo (brigantaggio) jeb laupītāju kustība parasti tiek saistīta ar Itālijas apvienošanās laiku. Bija divi galvenie šādas kustības veidošanās iemesli: pirmkārt, Neapoles karaļa pretošanās jaunajam Sardīnijas valdniekam un, otrkārt, izveidojās nabadzīgu un bezcerības pārņemtu zemnieku slānis dziļas ekonomiskās krīzes pārņemtajos valsts dienvidu rajonos, kas centās uzlabot savu stāvokli ar laupīšanu. Taču šī tendence parādījās valstī daudz agrāk. Neapoles republikas laikā 1799. kardināls Fabricio Rufo ar savām noorganizētajām vienībām spēja atjaunot karaļa varu laukos.
Vitantonio Agrusti 1894. gadā rakstīja, ka 19. gadsimta sākumā Alberobello varu sagrāba skandalozais laupītājs, saukts Skanakornakija, kurš vajāja grāfu Džuliantonio Akvivaru. Laupītāju grupa, kuru vadīja brāļi Vardarelli arī aplaupīja Alberobello apkārtni. Tāpat arī 19. gadsimta sākumā Čiro Anničiariko banda turēja reģionu baiļu stāvoklī. Šī kustība izbeidzās ar pēdējā Alberobello noziedznieka sežanta Romano nošaušanu.
20. gadsimts
Trulli apbūves nozīmīgumu un unikalitāti Itālijas valdība atzina 1910. gadā, kad Monti tika pasludināta par aizsargājamu pieminekli. Bet 1930. gadā arī Aja-Pikola tika piešķirts pieminekļa statuss. 1935. gadā tika apstiprināts pilsētas ģerbonis, kurā ir attēlots ozols uz zila fona, virs kura divi lidojoši baloži, bet blakus tam bruņinieks, kas cīnās ar lauvu.
Otrais pasaules karš
1940. gada jūnijā Itālijā nostiprinājās fašistiskais režīms un Alberobello tika izveidota aizturēto koncentrācijas nometne (campo di concentramento). Aizturētos nometināja bijušajā lauksaimniecības skolā Casa Rossa, kas atradās dažus kilometrus no pilsētas centra, Alberto della Kroče ciemā. No 1940. līdz 1943. gadam Alberobello tika internēti 208 ieslodzītie. Pirmie internētie - angļi, īri, maltieši un indieši - tika drīz vien pārcelti, lai atbrīvotu vietu itāļu un ārzemju ebrejiem, Itālijas pierobežas slāvu minoritātēm un dienvidslāviem no itāļu okupētajām un anektētajām teritorijām. Nometnē atradās arī antifašisti. 1942. gada vasarā internētie ebreji tika pārcelti uz Kalabriju. Nometnē esošie ieslodzītie maksimumu sasniedza 1942. gada jūlijā, kad šeit atradās 105 cilvēki. Medicīniskā apkalpošana bija ierobežota, jo nebija palātu. Telpas netika apkurinātas un trūka siltā ūdens. Kad 1942. gada augustā bijušie dienvidslāvi ieradās Alberobello, nometne bija norobežota ar dzeloņstieplēm. Pēdējie internētie pameta Alberobello 1943. gada 6. septembrī.
UNESCO pasaules mantojuma objekts
1996. gadā UNESCO iekļāva pilsētas trulli apbūvi pasaules mantojuma objektu sastāvā, kas kļuva par pamatu šīs senās kultūras saglabāšanai, un unikālas Alberobello pilsētas ainavas izveidei.
Mārtiņš Meiers
Mārtiņš Meiers var būt:
Valdis Treijs
Valdis Treijs (dzimis, miris ) bija latviešu scenogrāfs, gleznotājs, pedagogs.
Biogrāfija
Valdis Treijs dzimis Valmieras apriņķa Viļķenes pagasta "Gāršās" rentnieku ģimenē. 2. pasaules kara laikā mobilizēts vācu armijā (1944 – 1945), pēc tam atradies izsūtījumā Kolimā, strādājis zelta raktuvēs (1945 – 1947).
1958. g. beidzis Rīgas lietišķās mākslas vidusskolas Dekoratīvās noformēšanas nodaļu. 1967. g. beidzis Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu scenogrāfijas specialitātē; diplomdarbs – scenogrāfija A. Brigaderes lugas “Maija un Paija” iestudējumam Jaunatnes teātrī. Izstādēs piedalās kopš 1966. g. Personālizstādes Alojā (1982), Limbažos (1983; 1992, kopā ar Maiju Pīlāgu; 1997), Pālē (1991). Mākslinieku Savienības biedrs kopš 1969. g. 1949. – 1950. g. strādājis kolhoza būvbrigādē Valmieras raj. 1950. – 1955. g. Svētciema un Alojas raj. kultūras namā. 1955. – 1958. g. bijis laborants noformētājs Rīgas lauksaimniecības tehnikumā.
Kopš 1958. g. Rīgas Lietišķās Mākslas koledžas Dekoratīvās noformēšanas nodaļas pasniedzējs, ilgus gadus (1960. – 1987. g. bijis nodaļas vadītājs. Veidojis scenogrāfiju dažādos teātros: Drāmas teātrī (H. Gulbja "Viena ugunīga kļava", 1967; L. Paegles "Runga, iz maisa!", 1968). Valmieras Drāmas teātrī B. Lavreņova "Par tiem, kas jūrā", 1967), Rīgas Operetes teātrī (A. Petrova "Mēs vēlamies dejot", 1972; G. Cabadzes "Sniegoto kalnu melodijas", 1973), Operas un baleta teātrī (operām - A. Žilinska "Pūt, vējiņi!", 1977; P. Čaikovska "Jevgeņijs Oņegins, 1978). Bijis mākslinieks TV dokumentālajai filmai “Talsu zvaniņš” (1971, režisors un operators V. Folkmanis). Kopš 1973. g veidojis koncertuzvedumu iekārtojumu bērnu un jaunatnes tautas deju ansamblim “Zelta sietiņš”. Daudzus dekorāciju metus V. Treijs darinājis kā patstāvīgas radošas ieceres. V. Treija scenogrāfijai raksturīga dabas formu stilizācija; ierosmi smēlies tautas lietišķajā mākslā un sadzīvē. Tas ir būtiski arī glezniecībā un grafikā, kur atspoguļota dabas, mūzikas, kosmosa, kā arī Kolimas izsūtījuma tematika.
Nozīmīgākie darbi: “Tautasdziesma” (1979), “Koki vētrā” (1982), “Nakts ziedi” (1983), cikls “Kolimas atmiņu reportāžas” (1989 – 97), visi Tempera tehnikā. Apbalvots ar aviokompānijas “Air Baltic” prēmiju Mākslinieku Savienības galerijas rīkotajā konkursā (1979) par pasteļu gleznojumu ciklu “Mana dzimtene”. LPSR Nopelniem bagātais pedagogs (1987).
Urartu
Urartu (hy), arī Vanas valsts vai Ararata valsts, bija Dzelzs laikmeta valstisks veidojums Vanas ezera apkārtnē no 9. līdz 6. gadsimtam p.m.ē. Tās galvaspilsēta bija Tušpa, kas atradās Vanas ezera krastā. 8. gadsimtā pirms mūsu ēras urartiešu valdnieks Menua uzbūvēja 70 kilometrus garu kanālu, kas nodrošināja saldūdens piegādi Tušpai. 7. gadsimtā p.m.ē. urartiešus pastāvīgi apdraudēja asīrieši, kas bija pret viņiem ļoti agresīvi. 6. gadsimtā p.m.ē. Urartu valsts pagrima un izzuda. No Urartu valsts izcilāko valdnieku Sarduri I, Išpuini, Menua, Argišti I valdīšanas laika joprojām ir saglabājušās dažas celtnes.
Volfgangs Ūlmans
Volfgangs Ūlmans ( Drēzdene — Drēzdene ) bija Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1959).
Šahista karjera
1951. gadā guvis pirmo panākumu šahā, izcīnot 2. vietu Vācijas Demokrātiskās Republikas junioru čempionātā. Vēlākajos gados vienpadsmit reizes kļuvis par Vācijas Demokrātiskās Republikas čempionu (1954, 1955, 1958, 1964, 1968, 1975, 1976, 1981, 1983, 1985, 1986). 1956. gadā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM), bet trīs gadus vēlāk par starptautisko lielmeistaru (GM). 1960. gados sekmīgi piedalījies starptautiskajos šaha turnīros. 1964. gadā kopā ar Ļevu Polugajevski dalījis 1. vietu Sarajevo, tajā pašā gadā dalījis 1. vietu ar Vasiliju Smislovu Kapablankas memoriālā Havanā, 1965. gadā kopā ar Borislavu Ivkovu dalījis 1. vietu Zagrebā, un 1966. gadā kopā ar Dāvidu Bronšteinu dalījis 1. vietu turnīrā Ungārijā. Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklu starpzonu turnīros. Lielākais panākums ir bijusi dalīta 5.-6. vieta 1970. gada starpzonu turnīrā Palma de Maļorkā (Spānija) un vieta pretendentu mačos. Tomēr 1971. gada ceturtdaļfināla mačā bija jāatzīst dāņu lielmeistara Benta Larsena pārākums ar 3½:5½. Pasaules šaha olimpiādēs Vācijas Demokrātiskās Republikas izlases sastāvā piedalījies 11 reizes (1956-1972, 1988-1990). Individuālajā vērtējumā ieguvis zelta (1964) un bronzas (1966) medaļas. Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 1 reizi (1970) un ieguvis bronzu komandu kopvērtējumā, kā arī zeltu individuālajā vērtējumā. 1970. gadā piedalījies PSRS un pārējās pasaules mačā Belgradā, kur pie 7. galdiņa spēlējis neizšķirti 2:2 (+1, =2, -1) ar Marku Taimanovu. Tika uzskatīts par vienu lielākajiem ekspertiem franču aizsardzībā, kuru gandrīz vienmēr lietojis spēlējot ar melnajiem.
Marija Žanna Frigāra
Marija Žanna Frigāra (fr; dzimusi kā Steina (fr); 1904. gads Grimo — miršanas gads nav zināms) bija Francijas šahiste un vijolniece, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece. Četrkārtēja Francijas sieviešu šaha čempione (1924, 1925, 1926, 1927).
Biogrāfija
1924. gadā Parīzē Marija Žanna Frigāra pēc papildu turnīrā uzvarējusi pirmajā Francijas sieviešu šaha čempionātā. Nākamajos gados vēl trīs reizes atkārtojusi šo panākumu, lai gan divas reizes Francijas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi otro vietu (1925, 1927), taču saglabāja čempiones titulu, jo turnīra uzvarētājai Paulai Švarcmanei nebija Francijas pilsonības. 1924. gadā Beļģijas pilsētā Vestendē ieņēmusi 2. vietu starptautiskajā amatieru turnīrā sievietēm. 1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 9. - 11. vietu. Pēc 1927. gada šaha turnīros piedalījusies reti.
No septiņu gadu vecuma nodarbojusies ar vijoles spēli. 1920. un 1930. gados kļuvusi par pazīstamu klasiskās mūzikas vijolnieci. 1928. gadā Marija Žanna Frigāra kā pirmā vijole kopā ar Sendenī orķestri piedalījusies viesizrādēs Kanādā.
Otrā pasaules kara laikā, kad Francija bija okupēta, dzīvojusi Nicā, no kurienes tikusi deportēta 1943. vai 1944. gadā. Par viņas nāvi trūkst dokumentāli apstiprinātu ziņu.
Mēdeja
Mīts par Mēdeju ir saistīts ar argonautiem, kuri Jāsona vadībā devās iegūt zelta aunādu. Mēdeja palīdzēja Jāsonam to iegūt un pēc tam kopā ar viņu aizbēga no Kolhīdas, savām mājām. Mēdejas tēvs Aiēts sūtīja vajātājus atgūt Mēdeju un zelta aunādu. Jāsons, pēc ieteikuma, apprecēja Mēdeju, jo pēc likumiem sieva tad piederēja vīra dzimtai. Mēdejai un Jāsonam bija divi dēli — Mermers un Ferēts. Pēc visizplatītākās mīta versijas, Jāsons vēlāk noskatīja Kreonta meitu Kreūsu (citā versijā viņu sauc Glauka), bet Mēdeja greizsirdībā viņai uzdāvināja saindētu apmetni. Kreūsa nomira, bet Mēdeja Jāsona acu priekšā nogalināja abus dēlus. Jāsons, pēc dažādām versijām, vai nu padarīja sev galu, vai gāja bojā kopā ar Kreūsu, vai nodzīvoja līdz vecumdienām un galu galā pār viņu sabruka vecais kuģis "Argo". Mēdeja apmetās uz dzīvi Atēnās un kļuva par Atēnu valdnieka Aigeja sievu, dzemdējot tam dēlu Mēdu. Neveiksmīgas intrigas vai ienaidnieces dēļ dēļ vēlāk Mēdejai nācās bēgt no Atēnām, un viņa atgriezās dzimtajā Kolhīdā, kur viņas tēvs bija brāļa gāzts un viņa ar Mēda rokām nonāvēja tēvabrāli un ieguva varu priekš Mēda.
Pastāv arī dažādas citas mīta versijas, tai skaitā daļa pētnieku pieļauj, ka Mēdejas bijušas divas savstarpēji nesaistītas personas.
Everests (filma)
"Everests" (en) ir 2015. gada biogrāfiska piedzīvojumu filma, kas balstīta uz Beka Vetersa memuāriem "Left for Dead: My Journey Home from Everest". Filmas režisors un viens no producentiem ir Baltazars Kormakurs. Galvenās lomas atveido Džeisons Klārks, Džošs Brolins, Džons Hokss, Robina Raita, Emīlija Votsone, Kīra Naitlija, Sems Vortingtons un Džeiks Jillenhols. Filmas pasaules pirmizrāde notika CineEurope festivālā.
Konors
Konors (en) ir īru izcelsmes uzvārds.
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Alojas novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Alojas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Alojas novads sastāv no Alojas, Braslavas, Brīvzemnieku, Staiceles pagastiem un Alojas un Staiceles pilsētām. Pēc LĢIA datiem novada teritorijā atrodas 23 ciemi.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Alojas pagasts
Alojas pagasta centrs atrodas Alojas pilsētā, kas ir arī Alojas novada centrs. Alojas pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 4 mazciemi.