cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jānis Sīlis (valodnieks)
Dr. philol. Jānis Sīlis (dzimis 1950. gada 19. jūlijā Rīgā) ir latviešu valodnieks (anglists un tulkojumzinātnieks), daiļliteratūras tulkotājs un mutvārdu tulks, kā arī Ventspils Augstskolas profesors un vadošais pētnieks.
1997. gadā piedalījies Ventspils Augstskolas izveidē, izstrādājot Ventspils Augstskolas attīstības koncepciju un topošās Tulkošanas studiju fakultātes studiju programmu saturu, kā arī 14 gadus bijis šīs fakultātes dekāns. Latvijas Zinātnes padome piešķīra Jānim Sīlim eksperta tiesības zinātņu nozares “Valodniecība” visās apakšnozarēs.
Dzīvesgājums
1973. gadā absolvēja Latvijas Valsts universitātes Svešvalodu fakultāti angļu valodas pasniedzēja specialitātē un no 1973. gada darbojās kā Latvijas Valsts universitātes svešvalodu katedras pasniedzējs, vēlāk — Latvijas Valsts universitātes Svešvalodu fakultātes angļu filoloģijas katedras vecākais pasniedzējs. 1982. — gadā Vieszinātnieks Londonas Universitātes Angļu valodas izpētes nodaļā.
1975.—1978. gadā studējis Maskavas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes aspirantūrā. 1980. gadā piešķirta kvalifikācija "Filoloģijas zinātņu kandidāts", kas 1992. gadā pielīdzināta (nostrificēta) filoloģijas doktora (Dr. philol.) grādam (disertācijas temats: "Uzrunas variatīvo formu semiotika angļu un latviešu valodā").
No 1981. gada Latvijas Valsts universitātes Svešvalodu fakultātes angļu filoloģijas katedras docents, vēlāk katedras vadītājs. No 1991. gada Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas Humanitāro zinātņu fakultāšu svešvalodu katedras (no 1994. gada — Latvijas Universitātes Valodu centra) vadītājs un docents (līdz 1997. gadam). Bijis Latvijas Universitātes Satversmes sapulces loceklis, Latvijas Universitātes Senāta senators, Senāta Mācību komisijas loceklis, Senāta Finanšu un budžeta komisijas loceklis.
1973. gadā absolvējis arī Latvijas Valsts konservatorijas Kordiriģēšanas fakultāti (iegūtā izglītība pielīdzināta profesionālajam mūzikas maģistra grādam), dziedājis Latvijas Universitātes jauktajā korī "Juventus" un "Daile". Savulaik dziedājis un vadījis senās mūzikas ansambli "Canto".
1989 — 1993. No Latvijas Tautas frontes saraksta ievēlēts par Rīgas pilsētas Kirova (tagad — Centra) rajona deputātu. Centra rajona Kultūras komisijas priekšsēdētājs, vadījis Centra rajona ielu pārsaukšanas komisiju.
No 1997. gada Ventspils Augstskolas asociētais profesors, Tulkošanas studiju nodaļas (vēlāk — fakultātes) vadītājs (līdz 2001. gadam), ilgstoši bijis Ventspils Augstskolas senators.
No 2002. gada Liepājas Universitātes ikgadējās starptautiskās konferences "Vārds un tā pētīšanas aspekti” zinātniskās komitejas un konferences rakstu krājuma redkolēģijas loceklis. Latvijas Universitātes "LU Rakstu” redkolēģijas loceklis, Latvijas Universitātes žurnāla “Akadēmiskā Dzīve” redkolēģijas loceklis.
No 2006. gada iekļauts Latvijas Universitātes Valodniecības promocijas padomē kā tās loceklis kā Latvijas Zinātnes padomes eksperts.
No 2008. gada decembra Eiropas Tulkojumzinātnes biedrības (European Society for Translation Studies) loceklis. 2009. gada maijā Latvijas Zinātnes padome piešķīra prof. Jānim Sīlim eksperta tiesības zinātņu nozares “Valodniecība” visās apakšnozarēs. No 2010. gada decembra Liepājas Universitātes Valodniecības promocijas padomes priekšsēdētājs. 2017. gadā atkārtoti ievēlēts Liepājas Universitātes Valodniecības promocijas padomē, kā arī atkārtoti ievēlēts par šīs padomes priekšsēdētāju.
No 2010. gada februāra Valsts valodas centra Latviešu valodas ekspertu komisijas loceklis. No 2010. gada maija Latvijas Universitātes zinātniskā žurnāla Baltic Journal of English Language, Literature and Culture redkolēģijas loceklis. Viļņas Universitātes zinātniskā žurnāla "Tulkojumzinātne” (Vertimo Studijos) redkolēģijas loceklis.
2018. gadā Latvijas Universitātes Valodniecības profesoru padomē atkārtoti uz 6 gadiem ievēlēts par Ventspils Augstskolas profesoru salīdzināmajā un sastatāmajā valodniecībā
2019. gadā iznākusi Jāņa Sīļa monogrāfija "Trīs gadu desmiti Latvijas tulkojumzinātnē", kas ir fundamentāls pētījums par Latvijas valodnieku paveikto teorētiskajā un lietišķajā translatoloģijā un kurā tiek aplūkotas teorētiskās un metodoloģiskās problēmās, raksturots viens no nozīmīgākajiem Latvijas tulkojumzinātnes vēsturiskās attīstības posmiem (1984—2014), kā arī tiek piedāvāts Latvijas tulkojumzinātnieku publikāciju bibliogrāfiskais korpuss, kurā fiksēti 160 autori ar vairāk nekā 1770 publikācijām.
Zinātniskā darbība
LZP un citu valsts finansēto pētījumu projektu, programmu dalībnieks vai vadītājs
Latvijas vai starptautisko projektu un programmu ekspertu padomju, komisiju loceklis
2010., 2013. un 2014. gadā — Lietuvas augstskolu filoloģijas studiju programmu starptautisko vērtēšanas komisiju priekšsēdētājs, sadarbojoties ar Lietuvas Studiju kvalitātes vērtēšanas centru (Latvijā šajā kapacitātē — no 2006. gada, bet starptautisko ekspertu komisiju sastāvā — no 1999. gada)
Publikācijas
Publikāciju kopskaits — 125, no tām — 4 monogrāfijas un 121 raksts. Nozīmīgākas publikācijas
Andrejs Rubļovs
Andrejs Rubļovs (ru; dzimis ap 1360. gadu, miris 1428. gada 17. oktobrī Maskavā) bija viens no slavenākajiem Maskavas skolas ikonogrāfijas, grāmatu mākslas un monumentālās glezniecības meistariem.
Biogrāfija
Ziņas par Andreja Rubļova biogrāfiju ir visai skopas: visticamāk, viņš dzimis Maskavas kņazistē (pēc citiem avotiem — Veļikijnovgorodā), iespējams, ap 1360. gadu. Viņa iesauka "Rubļovs" (no krievu vārda рубель — rievots koka dēlītis, darbarīks veļas gludināšanai) liecina, ka viņš varētu būt nācis no amatnieku ģimenes. Kļūdams par mūku Andronika klosterī, pieņēmis vārdu Andrejs. Viņa laicīgais vārds nav zināms, iespējams, pēc tolaiku tradīcijām arī tas sākas ar "A". Andreja Rubļova daiļrade balstījās uz Maskavas kņazistes mākslinieciskajām tradīcijām, labi pazīstama viņam bijusi arī slāvu mākslas pieredze. Pirmoreiz Andrejs hronikās pieminēts tikai 1405. gadā, ieraksti liecina, ka viņš kopā ar Teofanu Grieķi un Prohoru Vecāko veicis apdares darbus Maskavas kremļa Pasludināšanas katedrālē. Acīmredzot jau 1405. gadā Andreja Rubļova ikonu gleznošanas prasmes bija pietiekami augstā līmenī, ja viņam ticis uzticēts tik atbildīgs darbs, pie tam kopā ar Teofanu Grieķi. Otrreiz Andrejs hronikās pieminēts 1408. gadā, kad viņš kopā ar Daniilu Melno (Даниил Чёрный) veica gleznojumus Uspenskas katedrālē, Vladimirā. Bija pagājuši tikai 3 gadi, bet Andrejam jau bija palīgi un mācekļi, tai laikā jau pilnībā bija izveidojies viņa individuālais stils.
15. gadsimta 20. gados Andrejs hronikās tiek pieminēts trešo reizi: kopā ar Daniilu Melno viņš veicis darbus Troicas-Sergija klosterī, šie gleznojumi nav saglabājušies. Savu šedevru — ikonu ”Svētā trīsvienība” — viņš radījis 1411. vai 1425.-27. gadā.
Andrejs Rubļovs nomira mēra epidēmijas laikā 1428. gada 17. oktobrī Maskavā, Andronika klosterī, kur 1428. gada pavasarī bija veicis savu, pēc rakstiem spriežot, ceturto darbu — gleznojumus Andronika Spaskas baznīcā.
Apglabāts Andronika klosterī netālu no baznīcas zvanu torņa.
Meiteņu dižsardzene
Meiteņu dižsardzene, agrāk meiteņu saulsardzene (Leucoagaricus nympharum jeb Macrolepiota puellaris) ir Latvijā ļoti reta atmateņu dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, bet aizsargājami retuma dēļ. Suga iekļauta Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā. Sēne mūsdienās pārcelta no dižsardzeņu ģints uz sārtsporeņu ģinti ar attiecīgu latīniskā nosaukuma maiņu, bet latviskais nosaukums avotos tiek saglabāts vecais, lai gan tehniski tagad tā būtu jāsauc par meiteņu sārtsporeni.
Augšanas apstākļi
Humusa un meža nobiru saprofīte. Aug no jūlija līdz oktobrim skuju koku un jauktos mežos.
Barības vērtība
Ēdama, taču aizsargājama.
Dogvila
"Dogvila" (en) ir 2003. gada eksperimentāla drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Larss fon Trīrs. Filmā galvenās lomas attēlo Nikola Kidmena, Lorēna Bekola, Pols Betanijs, Kloē Seviņī, Stellans Skašgords, Udo Kīrs, Bens Gazara, Patrīcija Klārksone, Filips Beikers Hols un Džeimss Kāns.
Filmas darbība notiek teātra skatuvei līdzīgā, minimālā vidē. Bēgot no gangsteriem, Greisa (Kidmena) veic smagu darbu apmaiņā pret patvērumu mazā pilsētā Dogvilā, Kolorādo štatā. Filmas sižets ir iedalīts deviņās nodaļās un prologā.
Filma sacentās par Zelta palmas zaru 2003. gada Kannu kinofestivālā. "Dogvila" ir pirmā no fon Trīra nepabeigtās "ASV – iespēju zeme" ("USA – Land of Opportunities") trioloģijas.
"Dogvila" saņēma atšķirīgus kritiķu viedokļus. Daži filmu uzskata par pretenciozu un aizskarošu, savukārt citi filmu sauc par šedevru. 2016. gadā BBC "Dogvilu" iekļāva sarakstā kā vienu no labākajām filmām kopš 2000. gada.
Rindi
Rindi ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
1632. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1632. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Asveja
Asveja (be), agrāk arī Osveja (ru), ir apdzīvota vieta (agropilsētiņa) Baltkrievijā, ciema padomes centrs Vitebskas apgabala Vjerņadzvinskas rajonā Asvejas ezera dienvidu krastā.
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1503. gadā Lietuvas lielkņazistes sastāvā. 16. gadsimtā — Polockas vojevodistes pagasta centrs, 1696. gadā ieguva pilsētas tiesības, no 1897. gada — miests, no 1938. gada — pilsētciemats, no 2007. gada — agropilsētiņa. 16.—18. gadsimtos bija tirdzniecības centrs (divi ikgadēji gadatirgi), no 1924. līdz 1959. gadam Asvejas rajona centrs.
Vitņica
Vitņica, vēsturiski arī Fīca ir pilsēta Polijas rietumos, Lubušas vojevodistē. Līdz 1945. gadam atradās Vācijā, bet, pamatojoties uz Jaltas un Potsdamas konferenču lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet vācu iedzīvotāji padzīti.
Boom FM
Boom FM bija Latvijas radiostacija, kas atradās Rīgā. Radio izveidoja agrākais Radio SWH dīdžejs Kaspars Upacieris ("Ufo"), tas sāka raidīt plkst 13.13., bet 2016. gadā pārtrauca darbību.
Viens no stacijas pazīstamākajiem raidījumiem bija Artusa Kaimiņa vadītais sarunu raidījums "Suņu būda". Starp komandas locekļiem bija arī Atis Zakatistovs, Intars Busulis, Imants Vekmans, Rīgas Improvizācijas teātra dalībnieki u.c. Bija paredzēts, ka stacijas saturu veidotu personības un interešu grupas - grupa Dzelzs Vilks, kas vadītu raidījumu "Radio Vilks", Dailes Zigis – "Bites Blues Radio", dziesmas bērniem – "Brīnumskapis Radio", ska un Balkānu mūzikas raidījums – "Oranžās brīvdienas" un Ērika Loka raidījums "Dzeltenie tauriņi".
Sākotnēji radio kopā ar Radio NABA dalīja laiku FM 93,1 frekvencē, bet vēlāk pārgāja uz raidīšanu tikai internetā. 2014. gadā A/S SWH Grupa tiesā iesniedza maksātnespējas pieteikumu pret Boom FM, tomēr uzņēmums gadu noslēdza ar peļņu.
Radio beidza raidīt 2016. gada rudenī līdz ar Kaspara Upaciera kļūšanu par AS Latvijas Gāze preses sekretāru. 2018. gada 4. aprīlī SIA Boom FM tika likvidēts.
Eduards Stepanovs
Eduards Stepanovs (Эдуард Николаевич Степанов, dzimis, miris ) bija PSRS inženieris, kosmonauts, bet nav lidojis kosmosā.
1959. gadā Stepanovs pabeidza Kara Gaisa spēku Kijivas inženieru radiotehniskās skolas radiotehnisko fakultāti. 1959. gadā viņš sāka dienestu kā inženieris. 1961. gadā kļuva par radiostacijas priekšnieku.
1965. gada 28. oktobrī Eduards Stepanovs ieskaitīts kosmonautu grupā. Līdz 1967. gada decembrim apguva kosmonautu vispārējo apmācību. No 1968. gada janvāra līdz 1970. gada augustam Stepanovs gatavojās programmai 7K-VI (7К-ВИ). No 1970. gada augusta līdz 1979. gadam viņš gatavojās programmai Almaz. No 1979. gada līdz 1981. gadam Stepanovs gatavojās kosmosa kuģa TKS izmēģinājumu lidojumam, bet TKS pilotējamais lidojums tika atcelts. No 1983. gadam līdz 1985. gadam gatavojās kosmiskajam lidojumam, lai apkalpotu aparatūru Pion-K, kas bija uzstādīta kosmosa kuģī TKS-4 (Kosmos-1686). No 1986. gada līdz 1990. gadam Stepanovs gatavojās lidojumam ar daudzkārtizmantojamo kuģi Buran. No 1990. gada līdz 1992. gadam viņš gatavojās programmai Sojuz-spasatel' (Sojuz glābējs). Kosmosa kuģim orbītā bija paredzēta saslēgšanās ar kosmoplānu Buran.
1992. gada 31. oktobrī atstāja kosmonautu grupu un atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem. 1993. gada februārī Eduards Stepanovs sāka darbu Kosmonautu sagatavošanas centrā par zinātnisko līdzstrādnieku.
Miris.
Kriss Hemsvorts
Kriss Hemsvorts (en; dzimis ) ir austrāliešu aktieris.
Pazīstams ar Tora lomu Marvel Studios filmās "Tors" (2011), "Atriebēji" (2012), "Tors: Tumsas karaļvalsts" (2013), "Atriebēji: Ultrona laikmets" (2015), "Tors: Ragnarjoks" (2017), "Atriebēji: Bezgalības karš" (2018) un "Atriebēji: Noslēgums" (2019), kā arī Kima Haida lomu Austrālijas televīzijas seriālā Home and Away (2004—2007). Tāpat filmējies tādās filmās kā "Zvaigžņu ceļš" (2009), "Ideālā izglābšanās" (2009), "Būda mežā" (2012), "Sniegbaltīte un mednieks" (2012), "Sarkanā rītausma" (2012), "Kavalērija" (2018) un "Grūtie laiki viesnīcā "El Royale"" (2019). Arī viņa brāļi Liams un Lūks ir aktieri.
Auskari
Auskari ir pie ausīm piestiprināmas rotaslietas. Auskari parasti ir iestiprināti īpaši izdurtā auss caurumā (ir arī tā sauktie klipši, kuri turas pie auss kā knaģis). Auskarus ir valkājuši dažāda laikmeta un kultūru pārstāvji. Tiem ir arī simboliska nozīme. Tos gatavo no dažādiem materiāliem, auskari var būt no zelta, sudraba, plastmasas, stikla, dārgakmeņiem, pērlēm, koka, kaula un tā tālāk. Arī to izmēri svārstās no maziem riņķīšiem līdz lieliem, izteiksmīgiem karekļiem.
Kaiva
Kaiva var būt:
Rāceņi (Drabešu pagasts)
Rāceņi, agrāk Rāceņu muiža, ir ciems Cēsu novada Drabešu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 7 km no pagasta pārvaldes Ausmās, 10 km no novada centra Cēsīm un 81 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V283.
Ziemeļkorejas pilsētu uzskaitījums
Ziemeļkorejas lielākajām pilsētām ir pašpārvaldes statuss, tāpat kā provincēm. Phenjana, lielākā pilsēta un galvaspilsēta, tiek klasificēta kā galvaspilsēta (chikhalsi) un vēl viena tiešās pārvaldes pilsēta (t'ŭkpyŏlsi) — Kesona. Savukārt pārējās pilsētas Ziemeļkorejā tiek klasificētas kā si.
Tulina
Tulina (ru) ir ciems (sādža) Krievijas Federācijas Pleskavas apgabala Pitalovas rajonā, ietilpst Utrojas pagasta sastāvā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 4 km no pagasta centra Belorusskijas un 12 km no rajona centra Pitalovas.
Vēsture
Apdzīvota vieta kartēs ir sastopama kopš 19. gadsimta kā Krievijas Impērijas Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa Višgorodas pagasta sādža Utrojas upes kreisā krastā. Tā atradās 2 km attālumā no Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas un aptuveni 4 km attālumā no tuvākās Ponderu stacijas.
1920. gadā Tuļinas sādžu kopā ar Višgorodas pagasta (ru) lielāko daļu, saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu, pievienoja Latvijas teritorijai. 1925. gadā Tuļinu kopā ar Višgorodas pagasta dienvidu daļu iekļāva jaunizveidotā Gauru pagastā.
1944. gada 23. augustā Gauru pagastu kopā ar Tulinu atdalīja no Latvijas un iekļāva jaundibinātajā Krievijas PFSR Pleskavas apgabalā. 1945. gada 16. janvārī Tulina tika iekļauta jaunizveidotā Pitalovas rajonā kā Vorošilovas ciema padomes apdzīvotā vieta. 1954. gada 16. jūnijā Vorošilovas ciemu likvidēja un tā teritoriju pievienoja Pitalovas ciemam.
No 1959. gada 3. oktobra līdz 1965. gada 12. janvārim Pitalovas ciems ietilpa Ostrovas rajonā.
Kails Broflovskis
Kails Broflovskis (en) ir viens no animācijas seriāla "Dienvidparks" un animācijas filmas "Dienvidparks: lielāks, garāks un neapgraizīts" galvenajiem varoņiem. Viņu ierunājis Mets Stouns. Kails kopā ar Ēriku Kartmenu, Keniju Makormiku un Stenu Maršu veido seriāla galveno četrotni. Kails ir trešklasnieks (sākot ar ceturto sezonu ceturtklasnieks), kurš dzīvo Dienvidparkā, kas atrodas Kolorādo štatā.
Kails ir ebrejs. Seriālā viņš tiek attēlots oranžā vējjakā un zaļā cepurē, viņa labākais draugs ir Stens Maršs. Kails bieži cieš no Kartmena ņirgāšanās.
Florians Rudovičs
Florians Rudovičs (dzimis, miris ) bija strādnieks un Tautas Saeimas (1940) deputāts.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par Tautas Saeimas deputātu no Latgales apgabala.
Kritis Otrā pasaules kara laikā kā Sarkanās armijas ierindnieks 1942. gada 20. martā pie Voškovas ciema Staraja Rusas rajonā Padomju Savienībā.
Jānis Elksnis
Jānis Elksnis (dzimis ) ir latviešu grāmatizdevējs.
Biogrāfija
Dzimis zemnieku ģimenē. Izglītību ieguvis Dricānu septiņgadīgajā pamatskolā, Rīgas 2. poligrāfijas mākslas arodu skolā, Tautas kultūras universitātē un Daugavpils Pedagoģiskajā institūtā, kura Filoloģijas fakultāti absolvējis 1985. gadā.
Strādājis PSRS Zinātņu akadēmijas izdevniecības 2. tipogrāfijā par metieri, Rēzeknes 14. arodvidusskolā par pasniedzēju, direktora vietnieku mācību un ražošanas darbā.
Latgales Kultūras centra izdevniecību vada kopš tās dibināšanas brīža 1990. gadā. Izdevniecībā grāmatas tiek izdotas latviešu, latgaliešu, krievu un citās valodās. Jāņa Elkšņa vadībā tiek veidots ilgāko mūžu Latvijā piedzīvojušais "Tāvu zemes kalendars", kas tiek izdots kopš 1938. gada.
Grāmatu mākslas konkursa "Zelta ābele_2017" godināšanas balvas par mūža ieguldījumu grāmatniecībā laureāts.
ENIAC
ENIAC (en — "Elektroniskais ciparu integrators un dators") bija pirmais elektroniskais vispārējas nozīmes dators. To varēja pārprogrammēt dažādu veidu uzdevumiem. Izgatavots Pensilvānijas Universitātē ASV Armijas vajadzībām 1945. gadā un darbojās līdz 1955. gadam.
Vēsture
Šī datora arhitektūru 1943. gadā izstrādāja Pensilvānijas Universitātes Mūra elektroinženierijas skolas zinātnieki Džons Ekerts un Džons Moklijs pēc Armijas Ballistisko pētījumu laboratorijas pasūtījuma. Tas bija paredzēts artilērijas šaušanas tabulu sastādīšanai. Ja vienu lādiņa lidojuma trajektoriju ar aritmometru varēja aprēķināt 16 dienās, tad piedāvātā elektroniskā iekārta to varētu izdarīt 5 minūtēs. 1943. gada 9. aprīlī projekts tika prezentēts Ballistisko pētījumu laboratorijai. Tā apstiprināja perspektīvo projektu, un armija piešķīra naudu. Līgums par projekta ar kodēto nosaukumu Project PX realizēšanu noslēgts 5. jūnijā.
1944. gada februārī bija gatavi rasējumi un dokumentācija, un inženieri varēja sākt izgatavot aparatūru. Dators pilnībā tika pabeigts 1945. gada rudenī. Tā kā Otrais pasaules karš bija beidzies un šaušanas tabulu izmantošana nebija vairs tik aktuāla, tad armija nolēma to izmantot citiem mērķiem.
Sākotnēji ENIAC bija īpaši slepens projekts. Par to publiski paziņoja 1946. gada 14. februārī, bet nākamajā dienā parādīja preses pārstāvjiem. 2011. gadā, atzīmējot ENIAC atklāšanu, Filadelfija 15. februāri pasludinājusi par ENIAC dienu.
1946. gada 9. novembrī datoru demontēja un pārveda no Pensilvānijas Universitātes uz Ballistisko pētījumu laboratoriju Aberdīnu. Pēc uzlabošanas un atmiņas palielināšanas tas atsāka darbu 1947. gada 29. jūlijā un darbojās līdz 1955. gada 2. oktobram. Ar ENIAC veica kodoltermisko ieroču izstrādes aprēķinus, laikapstākļu prognozēšanai PSRS, lai noteiktu kodolnokrišņu krišanas virzienu kodolkara gadījumā. Ar to turpināja veikt arī artilērijas šaušanas tabulu aprēķinus, tai skaitā ar kodollādiņiem.
Datora izstrādē 1944. gada septembrī kā zinātniskais konsultants iesaistījās Džons fon Neimans. Pēc ENIAC nepilnību analīzes viņš ierosināja uzbūvēt pilnīgāku datoru EDVAC.
Federiko Martiness
Eduardo Federiko Martiness Kolombo (es; dzimis 1984. gada 28. novembrī) ir Urugvajas futbolists, kurš pašlaik spēlē Bolīvijas klubā Oriente Petrolero.
Mismikulkina
Jūras hidrometeoroloģiskā krasta stacija «Mismikulkina» (ru) ir slēgta Krievijas vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Kaņinas pussalas ziemeļaustrumu galā Mikulkinnosa zemesragā Čošas līča piekrastē. Administratīvi ietilpst Ņencu autonomajā apvidū.
Vēsture
Stacija atvērta 1940. gada 15. septembrī. Līdz 1990. gadiem līdzās meteostacijai pastāvēja neliels ciemats, tagad pamests. 2017. gada augustā stacija slēgta, tās vietā uzstādīta automātiskā meteostacija.
Azavaks
Pēc Starptautiskās kinoloģiskās federācijas klasifikācijas (SKF) šis suns pieder pie 10 grupas 3 sekcijas, bez darba spēju pārbaudes.
Lielbritānijā azavaks vēl nav atzīts kā šķirne, lai gan to eksemplāri šajā valstī ir sastopami, bet ASV azavaks tika atzīts 2011. gada 30. jūnijā
Vēsture
Sastopams Sāhilas tuksnešainajā reģionā gadsimtiem ilgi, azavaks parādījās Eiropā ap 1970. gadu. Vaislas darbs tika uzsākts tikai ar 13 aborigēnu suņiem, kurus atveda galvenokārt franču ierēdņi atgriežoties dzimtenē, kad Francija zaudēja politisko kontroli pār savām kolonijām Rietumāfrikā. Starptautiskā kinoloģiskā federācija atzina azavaku kā atsevišķu šķirni 1981. gadā un publicēja tās standartu 1982. gadā.
Izskats
Īpaši elegants. Suņa izskats dod izsmalcinātības iespaidu. Visa dzīvnieka uzbūve un muskulatūra ir saskātāma zem plānas ādas.
Visi rudās nokrāsas toņi ir pieņemami no gaiša smilšu līdz tumši sarkanajam. Purns var būt un var nebūt ar melnu masku. Katrā no ekstremitātēm obligāti jābūt pa baltai "zeķei" vai vismas pa nelielam baltam plankumam. Melns svītrojums ir atļauts.
Azavaka gaita ir elastīga. Visbiežāk skrien rikšiem. Bet medībās auļiem ar īpašiem palēcieniem. Kustība ir viens no standarta krustpunktiem.
Uz nažiem
"Uz nažiem" (en) ir 2019. gada ASV filma, kuras režisors ir Raians Džonsons. Filmā galvenās lomas atveido Denjels Kreigs, Kriss Evanss, Ana de Armasa, Džeimija Lī Kērtisa, Maikls Šenons, Dons Džonsons, Toni Kolete, Lekīts Stenfīlds, Ketrīna Langforda, Džeidens Martells un Kristofers Plamers.
Azavaks
Raksturs un audzināšana
Azavakam ir nepieciešams viens saimnieks, kurš veltīs savam sunim daudz laika. Atbildīgi audzētāji cenšas nepārdot kucēnus cilvēkiem, kuri vispār nepārzina kurtus vai cilvēkiem bez jebkādas pieredzes suņa audzināšanā.
Uz nažiem
Detektīvs Benuā Blāns (Kreigs) izmeklē bagātas ģimenes patriarha Hārlana Trombija (Plamers) slepkavību.
Filmas pirmizrāde notika 2019. gada Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, galvenokārt izceļot scenāriju, kā arī režisora un aktieru sniegumu. Filma saņēma trīs nominācijas 77. Zelta globusa balvas ceremonijā, kā arī tika nominēta labākā oriģinālscenārija balvai 92. Kinoakadēmijas balvas ceremonijā. Amerikas Kinoinstitūts "Uz nažiem" izraudzījās kā vienu no 2019. gada labākajām filmām. 2022. gadā iznāca filmas turpinājums Glass Onion: A Knives Out Mystery.
Azavaks
Raksturs un audzināšana
Mājās, ģimenes lokā tas ir maigs, paļāvīgs dzīvnieks. Bet lai pierastu pie ikviena jauna cilvēka kas ienāk viņa mājā azavakam ir nepieciešams laiks. Šis laiks ir atkarīgs no suņa temperamenta un ienācēja uzvedības. Saimniekam noteikti jābrīdina viesis, ka nedrīkst doties sunim virsū, uzbāzties tam pat ar draudzīgiem nodomiem. Šis suns ir daļēji saglabājis savvaļas dzīvnieka tramīgu dabu un var ieņemt aizsardzības pozīciju visbanālākajā sadzīves situācijā. No kontakta ar svešiem bērniem labāk ir izvairīties, jo ir grūti vienlaikus paredzēt un kontrolēt kā bērna tā suņa reakcijas. Gandrīz visi azavaki drosmīgi aizsargā savu teritoriju un ģimenes locekļus, ka arī skaļi brīdina saimnieku par svešinieku tuvošanos.
Pareizi socializēts azavaks pacieš citus suņus, kaut arī izturas pret tiem diezgan vēsi. Vislabāk saprotas ar tiem, kuru emociju izpausme neizvēršas tūlītējā fiziskā kontaktā. Sākumā jācenšas neveicināt viņa tendenci apriet pa pretējo ietvi ejošus radiniekus, ne arī rauties saitē atņirdzot zobus. Ja azavaks tiek ņemts kā otrais suns, tad parasti labi satiek ar pirmo, jo tas viņa acīs skaitās kā ģimenes neatņemama daļa.
Daži indivīdi spēj sadzīvot ar mājas kaķiem, ja tos pieradina agrā kucēna vecumā un ja kaķis sunim tuvojoties, nemetas bēgt. Jebkura sīka dzīvnieka — kaķa, zaķa, reizēm pat mazas šķirnes sunīša — bēgšana modina spēcīgu medību instinktu. Azavaks ir neparasti ātrs dzīvnieks un labs mednieks. Ja pastaigā bez saites pa ceļam gadās nenožogota saimniecība, azavaks var nopietni apdraudēt tanīs mītošās vistas un aitas. Pastaigās viņam ir arī tendence aizskriet diezgan tālu saimniekam pa priekšu. Tāpēc, kaut gan suns parasti atskatās, vai saimnieks tam ticis līdzi, ir jāpārliecinās ka pastaigu maršrutu nešķērso lielceļš.
Šim sunim ir nepieciešama izklaide svaigā gaisā un ievērojama fiziskā slodze. Kā vairumam kurtu, vispiemērotākā nodarbe tam ir kursings un "mehāniskā zaķa" ķeršana. Bet var arī vienkārši ļaut viņam skriet blakus velosipēdam vai jūras krastā.
Viesnīca
Viesnīca jeb hotelis ir uzņēmums, kurā par samaksu tiek izguldināti un pabaroti viesi, kas vēlas pārnakšņot. Tāpat ar vārdu "viesnīca" apzīmē celtnes, kurās atrodas šādi uzņēmumi.
Vislielākā viesnīca pēc iespējamo viesu uzņemšanas skaita ir Izmailovas viesnīca Maskavā. Tajā ir 7500 istabas. Savukārt augstākā viesnīca ir Abraj Al Bait Towers Mekā, Saūda Arābijā. Tā ir 601 metru augsta.
Žozī Bartela stadions
Žozī Bartela stadions (lb, fr, de) ir stadions Luksemburgas galvapilsētā Luksemburgā. Stadions uzcelts 1931. gadā Luksemburgas pilsētas rietumos. Rekonstruēts 1990. gadā. Nosaukts luksemburdziešu skrējēja, 1952. gada olimpiskā čempiona Žozī Bartela vārdā. Stadionā bāzējas Luksemburgas futbola izlase. Bez futbola šeit notiek arī regbija un vieglatlētikas sacensības.
Versuā (upe)
Versuā (fr) ir 22,8 kilometrus gara Ženēvas ezera pieteka Francijā, Ēnā un Šveicē, Vo kantonā. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Ženēvas ezerā pie Versuā pilsētas.
Mīla un nāve
Filma ir satīra par krievu literatūru un tā stāsta par cariskajā Krievijā dzīvojošajiem Borisu un Sonju, kuri plāno nogalināt Napoleonu.
Filmas "Mīla un nāve" pirmizrāde notika un to izplatīja United Artists. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes tai ir 100% vērtējums.
A tipa gripas vīruss
A tipa gripas vīruss jeb A gripas vīruss ir patogēns, kas izraisa gripu putniem un dažiem zīdītājiem, tostarp cilvēkiem. Tas ir Orthomyxoviridae dzimtas RNS vīruss, kura apakštipu epidemioloģijas centrālais elements ir savvaļas putni, it sevišķi zosveidīgie un tārtiņveidīgie. A tipa gripas vīruss ir izolēts no vairāk nekā 105 putnu sugām divdesmit sešās dažādās dzimtās, un ir novērots, ka savvaļas putni uztur lielu vīrusa apakštipu daudzveidību. Reizēm vīruss tiek pārnests no savvaļas putniem uz mājputniem, un tas cilvēkiem var izraisīt smagas saslimšanas, lokālus slimības uzliesmojumus vai gripas pandēmijas.
Katrs vīrusa apakštips ir mutējies dažādos celmos ar atšķirīgām patogēnu adaptācijām; daži var izraisīt slimības tikai vienā sugā, bet citi vairākām sugām.
Ir izstrādāta A gripas vīrus vakcīna, un daudzas valstis ir izveidojušas vakcīnu uzkrājumus, lai to varētu nodrošināt iedzīvotājiem putnu gripas pandēmijas gadījumā. 2011. gadā tika atklātas antivielas, kas ir efektīvas pret visiem A gripas vīrusa veidiem.
Paveidi un apakštipi
A gripas vīruss ir vienīgā Orthomyxoviridae vīrusu dzimtas Alphainfluenzavirus ģints suga. Vīrusa apakštipi tiek definēti, pamatojoties uz vīrusa apvalka virsmas esošajiem proteīnu (H un N) veidiem, kur:
Dažādiem vīrusa apakštipiem ir dažādu hemaglutinīna un neiraminidāzes proteīnu kombinācijas. Piemēram, H5N1 vīruss apzīmē A gripas apakštipu, kam ir 5. tipa hemaglutinīna (H) proteīns un 1. tipa neiraminidāzes (N) proteīns. Ir zināmi 18 hemaglutinīna veidi un 11 neiraminidāzes veidi, tāpēc teorētiski ir iespējamas 198 dažādas šo proteīnu kombinācijas.
Daži vīrusu apakštipi un paveidi tiek nosaukti atbilstoši sugai (saimniekdzīvniekam), kurai celms ir endēmisks vai kuram tas ir pielāgots, piemēram:
Ringi
Ringi ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Kuļs, Stirns. Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Stirnu senkapi.
Džons Viks
"Džons Viks" (en) ir 2014. gada filma, kuras režisors ir Čads Stahelski.
Filma stāsta par bijušo algoto slepkavu Džonu Viku, kuram jāatgriežas pie darba pēc tam, kad viņa mājās ielauzās laupītāji un nogalināja suni, kuru Džonam atstājusi viņa mirusī sieva. Galvenās lomas atveido Kiānu Rīvss, Maikls Naikvists, Elfijs Alens, Adriana Paliki, Bridžita Moinahana, Dīns Vinterss, Ians Makšeins, Džons Legisamo un Vilems Defo. Filmas pirmizrāde notika 2014. gada 19. septembrī. Filmai ir izdoti trīs turpinājumi — "Džons Viks 2", "Džons Viks 3: Parabellum" un "Džons Viks 4".
Rakvere (stacija)
Rakvere (et) ir stacija Igaunijā, Rietumviru apriņķa Rakveres pilsētā, dzelzceļa iecirknī Tapa—Narva un atrodas 26,3 km attālumā no Tapas, 103,9 km attālumā no Tallinas un 105,7 km attālumā no Narvas. Rakverē pietur Tapas (Tallinas) un Narvas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni, kā arī tā ir starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršruta Tallina—Rakvere galapunkts. Rakveres stacijā apstāšanos veic arī starptautiskie tālsatiksmes vilcieni Tallina-Maskava un Tallina-Sanktpēterburga.
Stacijas ēka
Līdz ar dzelzceļa Baltijas Osta—Rēvele—Gatčina izbūvi 1870. gadā tika atklāta arī II. kategorijas stacija Vēzenbergas pilsētā (mūsdienu Rakvere). Jaunizbūvētā stacijas ēka bija vairāku apjomu koka celtne (1 līdz 2 stāvi) ar centrālo vienstāva apjomu paralēli sliežu ceļiem un diviem perpendikulāriem divstāvu apjomiem. Ēkā bija izbūvētas plašas logailas, stiklotas pildiņu durvis, bet fasādēs, atbilstoši laikmetam, izmantots plašs koka aplikatīvo dekoru klāsts - dzegas, karnīzes, sandriki, spāru galu dekoratīvie griezumi, jumta savilces, stūra pilastri, konsoles. Otrā pasaules kara laikā vēsturiskā stacijas ēka gājusi bojā.
1950. gadu sākumā Rakverē tika uzbūvēta jauna stacijas ēka. Tā ir garenas konfigurācijas vienstāva mūra celtne ar centrālo transepta izbūvi un masīvu frontonu. Ēkas centrālajā daļā izvietota pasažieru uzgaidāmā zāle. Ēkas arhitektūra līdzīgi citām pēckara Igaunijas dzelzceļa staciju ēkām — Staļina klasicisms, ar tam raksturīgo masīvo stūra rustu izmantojumu, plašām logailām, mūra dzegām.
Rakveres stacijas teritorijā saglabājies 1871. gadā celtais mūra ūdenstornis.
Lūcija Kaiva
Lūcija Kaiva (dzimusi Lipste; Rīga —  Rīga) bija Latvijas šahiste.
Biogrāfija
1937. gadā beigusi Rīgas Latviešu jaunatnes savienības ģimnāziju. 1938. gadā piedalījusies 2. Latvijas sieviešu šaha čempionātā, kurā ierindojusies 5. vietā un bijusi vienīgā dalībniece, kas spējusi pieveikt vienu no trim uzvarētājām. 1940. gadā mainījusi savu uzvārdu no Lipste uz Kaiva. 1943. gadā iestājusies Latvijas Universitātes Matemātikas fakultātē, taču studijas nav beigusi.
Pēc Otrā Pasaules kara dzīvojusi Tukumā. 1946. gadā bijusi piektā Tukuma pilsētas šaha čempionātā vīriešiem. Vairākas reizes piedalījusies Latvijas PSR pirmajos sieviešu šaha čempionātos, kur lielāko panākumu sasniegusi 1950. gadā, kad ar četrām uzvarām finišā izcīnījusi otro vietu, kļūstot par pirmo šahisti, kas uz Latvijas sieviešu šaha čempionāta goda pjedestāla nepārstāvēja Rīgu. Kā Latvijas sieviešu šaha čempionāta laureāte 1950. gada nogalē kopā ar Mildu Lauberti piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionāta pusfinālā Rostovā pie Donas, taču turnīrā nospēlējusi neveiksmīgi un palikusi pēdējā vietā. Pēc tam šaha turnīros piedalījusies reti.
Mūža beidzamos gadus pavadījusi Rīgā. Apbedīta Rīgas Meža kapos.
Krosno apriņķis (Lubušas vojevodiste)
Krosno apriņķis ir apriņķis Polijā, Lubušas vojevodistē. Robežojas ar Lubušas vojevodistes Slubices, Suleņcinas, Svebodzinas, Zelona Guras un Žaru apriņķiem, kā arī Vāciju.
Nils Toms Puriņš
Nils Toms Puriņš (dzimis Jūrmalā) ir latviešu futbolists, vārtsargs. Kopš 2018. gada spēlē Latvijas Virslīgas kluba Riga FC sastāvā.
Karjera
Ar futbolu sācis nodarboties "Skonto" akadēmijā. Vēlāk spēlēja FK Jelgava dublieru komandā. 2018. gadā pievienojās Riga FC. Latvijas Virslīgā debitēja pret FK Ventspils. Vairākas sezonas bija komadas rezerves vārtsargs, 2022. gada sezonā nostiprinājās kluba pamatvārtsarga pozīcijā, aizvadot Virslīgā 20 spēles.
Spēlējis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs. Pirmo reizi uz Latvijas izlasi izsaukts 2022. gada novembrī. Latvijas izlasē debitēja 2024. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Turciju.
Sasniegumi
Riga FC
Ogres ielu uzskaitījums
Ogres pilsētas ielu uzskaitījumā iekļautas 277 Ogres ielas.
Ķīnas tautas
Ķīnas Tautas Republikā dzīvo vairāk kā 90 nāciju, tautu un etnisko grupu, bet oficiāli no tām ir atzītas 56 tautības. Haņi (etniskie ķīnieši) ir gandrīz 92 % no valsts iedzīvotāju kopskaita un pārējās tautas tiek apzīmētas kā mazākumtautības vai etniskās minoritātes (少數民族, shǎoshù mínzú). Lielākajai daļai no šīm oficiālajām minoritātēm vienīgais vai galvenais apdzīvotības areāls atrodas Ķīnas teritorijā un tām ir izveidotas dažāda līmeņa nacionālās autonomija s. Oficiālais statuss arī dod šīm tautām noteiktas garantētas tiesības izglītība s un valoda s atbalsta jomā. Formāli nav nozīmes, vai tauta ir daļa no lielākas citas valsts nācijas (mongoļi, korejieši, kazahi), dzīvo kā minoritāte vairāku valstu teritorijā (lisu Ķīnā, Mjanmā, Taizemē un Indijā) vai tās apdzīvotības apgabals ir tikai Ķīnas teritorijā (mandžūri, salari, še u.c.)
Ķīnieši
Latviešu valoda s vārds «ķīnieši» skaidri nenošķir Ķīna s iedzīvotājus vai pilsoņus no etniskajiem ķīniešiem – haņi em. Ķīniešu valodā Ķīnas valstspiederīgos apzīmē kā 中國人 (Zhōngguórén - ‘Vidusvalsts cilvēks’), bet etniskos ķīniešus – 漢族人 (Hànzúrén – ‘haņu tautības cilvēks’). Termins Zhōngguórén nesatur nekādu etnisku piederību.
mínzú
Ķīniešu valodas termins mínzú (民族) apzīmē diezgan plašu nozīmju spektru, kā nācija, tauta, tautība, etnoss, etniska grupa. Piemēram, Zhōnghuá mínzú (中华民族) ir divas iespējamas nozīmes — «Ķīniešu nācija» un «Ķīnas tautas». Savienojumā ar konkrētu etnonīmu, kur tas aizvieto mín (‘cilvēki, tauta’), bet atstāj zú (‘klans, cilts’), iegūst konkrētas tautības nosaukumu, kā Hànzú (汉族) — haņu tautība vai Èwēnkèzú (鄂温克族) — evenku tautība.
Oficiālās tautas
Lai arī oficiāli Ķīnas Tautas Republikā ir 56 tautības, to reālais skaits ir ievērojami lielāks. Pēc Ethnologue datiem Ķīnā ir 298 dzīvās valodas. 1954. gada tautas skaitīšanā tika uzskaitīta 41 mazākumtautība. 1964. gada tautas skaitīšanā bija reģistrētas 183 mazākumtautības, no kurām valdība oficiāli atzina 54. No pārējām 129 tautībām 74 tika iekļautas 54 oficiālajās, 23 tika klasificētas kā «citas», bet 32 - kā «šaubīgas». Piemēram, mongoļiem pieskaitīti gan radniecīgie burjati un oirati, gan arī tjurku valodā runājošie tuvieši, bet tādas tuvu radniecīgas tautas kā mongori un baoaņi izdalīti atsevišķi.
Ronijs Helstrems
Ronijs Helstrems (sv, dzimis, miris ) bija Zviedrijas futbolists. Spēlējis vārtsarga pozīcijā, bijis Zviedrijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā, no 1966. līdz 1984. gadam, pārstāvējis Zviedrijas komandu Hammarby un Vācijas komandu 1. FC Kaiserslautern. Helstrems tiek uzskatīts par vienu no 70. gadu labākajiem vārtsargiem. 1971. nu 1978. gadā ticis atzīts par Zviedrijas gada futbolistu.
Zviedrijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1968. līdz 1980. gadam, kopumā aizvadot 77 mačus. Piedalījies 1970., 1974. un 1978. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Grundas
Grundas ir ciems Alūksnes novada Mālupes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6 km no pagasta centra Mālupes, 22 km no novada centra Alūksnes un 224 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P41 (Alūksne—Liepna), Īgrīves upes krastā.
Monninkile
Monninkile (fi; sv) ir ciems Somijā, agrākās Dienvidsomijas lēnes Ūsimā reģionā, Askola pašvaldības dienvidu daļā. Monninkile iedzīvotāju skaits pārsniedz 1300, un tā ir lielākā pilsētas apdzīvotā vieta Askola pašvaldībā. Tās izaugsmi lielā mērā ir ietekmējis ceļš starp Mäntsälä un Porvo.
Ārējās saites
60.49417°N, 25.54°W
Hemsvorts
Hemsvorts var būt:
Mantošana
Mantošana var būt
Pjērs Verde-Delisls
Filips Edmonds Pjērs Verde-Delisls (fr; dzimis, miris ) bija franču tenisists, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Verde-Delisls 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja tenisa jaukto dubultspēļu turnīrā kopā ar Kati Žilū. Viņi ceturtdaļfinālā zaudēja Jauktās komandas spēlētājiem Hedvigai Rozenbaumai un Arčibaldam Vordenam.
Serbijas Superlīga
Serbijas Superlīga ir Serbijas augstākā futbola līga. Čempionātā piedalās 16 komandas.
Līga izveidota 2005. gadā kā Serbijas un Melnkalnes augstākā līga, bet kopš 2006. gada vasaras, kad abas valstis atdalījās, tajā spēlē tikai Serbijas klubi.
Riteniškas
Riteniškas ir ciems Rubenes pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 178 km attālumā no Rīgas.
Georgijs Ušakovs
Georgijs Ušakovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju polārpētnieks un ģeogrāfs.
Biogrāfija
Dzimis Amūras kazaku daudzbērnu ģimenē. Sākotnēji mācījies ciema skolā, vēlāk pārcēlies uz Habarovsku, kur 1916. gadā pabeidzis augstāko četru klašu pamatskolu un sācis mācīties Habarovskas reālskolā par skolotāju. Pēc boļševiku apvērsuma, sākoties pilsoņu karam, piedalījies karadarbībā Amūras partizānu armijas un Tālo Austrumu Republikas tautas revolucionārās armijas rindās. Pēc kara beigām bijis dažādos amatos partijas darbā Vladivostokā, vēlāk — valsts tidzniecībā (Gostorg).
Vrangeļa sala
Pēc neveiksmīgā Stefansona mēģinājuma kolonizēt Vrangeļa salu Čukču jūrā 1926. gada 26. martā PSRS valdība pieņēma lēmumu par pastāvīgas kolonijas veidošanu. Par atbildīgajām institūcijām tika nozīmētas Tālo Austrumu revolucionārā komiteja (Daļrevkom) un Tirdzniecības flote (Sovtorgflot). Ušakovs, kurš tajā laikā, neskatoties uz savu jaunību, jau bija ieguvis lielu pieredzi organizatoriskā darbā un komunikācijā ar vietējām pamatiedzīvotāju tautām, panāca, ka viņu nozīmē par šī kolonizācijas pasākuma vadītāju.
Par ekspedīcijas kuģi tika izvēlēts ledus klases tvaikonis Stavropol, kuram gan bija nepieciešams remonts. Pārtikas krājumus un aprīkojumu ekspedīcijai Ušakovs iepirka Šanhajā, bet kažokādu apģērbu, kamanu suņus un kamanas sagatavoja Anadirā un jau laikus nogādāja Providenijas līcī. Ar PSRS Zinātņu Akadēmijas Polāro komisiju tika saskaņota ekspedīcijas zinātnisko pētījumu programma, bet zinātnisko literatūru Ušakovam nācās pirkt par savu naudu.
1926. gada jūlijā sagatavošanās darbi bija pabeigti un ekspedīcija devās uz Providenijas līci. Tur ar vietējā ārsta Pavlova un ietekmīga mednieka Jeroka palīdzību izdevās pārliecināt septiņas eskimosu ģimenes pārcelties uz Vrangeļa salu. Rezultātā uz salu devās 59 cilvēki — pats salas priekšnieks Ušakovs ar sievu, ārsts Nikolajs Savenko ar sievu, faktorijas vadītājs Josifs Pavlovs, rūpnieki Starcovs un Skurihins ar sievu un astoņgadīgu meitu, kā arī divpadsmit eskimosu ģimenes — Tajani, Tagju, Kmo, Etui, Nnoko, Kivjani no Providenijas līča un Paļu, Aņalika, Anaļko no Čapļina raga.
Pārsteidzošā kārtā 1926. gada vasarā ledus apstākļi Čukču jūrā bija netipiski labvēlīgi un jau 8. augustā Stavropol sasniedza Vrangeļa salu. Par kolonijas apmetnes vietu tika izraudzīts Rodžersa līcis salas dienvidos, kur jau 1914. gadā bija atradusies viena no Stefansona Karluk komandas nometnēm. Nedēļas laikā kuģis tika izkrauts un krastā uzbūvēta dzīvojamā māja un noliktava.
Kolonistiem līdzi tika paņemti krājumi trijiem gadiem. Tos bija plānots papildināt, kā arī kolonijas uzturēšanas izdevumus kompensēt ar medībām. Kolonizēšanā iesaistītie eskimosi tradicionāli nodarbojās ar jūras dzīvnieku medībām, bet ledus apstākļu dēļ salas apkārtnē tās bija apgrūtinātas. Tāpat bija plānotas kažokzvēru medības (polārlapsas, polārlāči), kurām eskimosiem bija jāapgūst jaunas iemaņas. Lai paplašinātu medību areālu, septembrī divas eskimosu ģimenes pārcēlās uz Somņiteļnajas līča piekrasti 30 km uz rietumiem, kur no izskalotajiem baļķiem tika uzbūvētas divas jarangas. 1927. gada vasarā visapkārt salai izveidoja vēl vairākas mednieku apmetnes.
Jau sākotnēji bija paredzēts, ka kolonijas personāls tiks nomainīts pēc diviem gadiem. Kolonijai radiosakaru ar pārējo pasauli nebija, tādēļ 1927. gada jūlijā uz salu nosūtīja divus hidroplānus, kas veiksmīgi sasniedza Rodžersa līci. 1928. gada vasarā ledus apstākļu dēļ apgādes kuģis Stavropol salu sasniegt nespēja. 1929. gada augustā salu sasniedza ledlauzis Fjodor Litke, kas atveda jauno speciālistu maiņu, papildināja pārtikas krājumus un aprīkojumu. Ušakovu kolonijas vadītāja postenī nomainīja boļševiku partijas funkcionārs Arefs Miņejevs.
Pēc atgriešanās no Vrangeļa salas Ušakovs apmetās Maskavā. 1930. gadā par salā paveikto apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni.
Severnaja Zemļa
Ekspedīciju Severnaja Zemļā nogādāja ekspedīcija ar ledlauzi Georgij Sedov Oto Šmita vadībā. 1930. gada jūlijā kuģis devās ceļā no Arhangeļskas uz Franča Jozefa Zemi, kur bija jānomaina polārstacijas personāls. Pa ceļam Karas jūrā tika atklātas vairākas līdz tam nezināmas salas. 23. augustā kļuva redzams Severnaja Zemļas rietumu krasts, bet ledus apstākļi neļāva tam pietuvoties. Ekspedīciju izsēdināja uz tiko atklātās nelielās Domašņijas salas 50 km no arhipelāga pamatkrasta. Salā tika uzbūvēta līdzatvestā ekspedīcijas māja, kurā izvietojās personāls ar visu aprīkojumu, krājumiem un kamanu suņiem.
1930. gada rudenī ekspedīcija veica vairākus pārgājienus līdz arhipelāgam galvenokārt, lai ierīkotu pārtikas noliktavas turpmākajām ekspedīcijām. 1931. gada aprīlī un maijā Ušakovs un Urvancevs aplieca arhipelāgu gar tā ziemeļu galu, atklāja Sarkanās Armijas šaurumu un sasniedza 1914. gadā atklāto Šokaļska līci, kas izrādījās jūrasšaurums, kas atdala divas salas. Kļuva skaidrs, ka Severnaja Zemļa nav viendabīgs sauszemes masīvs, bet gan arhipelāgs. Tā galvenās salas tika nosauktas «revolucionāros» vārdos par Oktobra Revolūcijas salu, Boļševikas, Komsomoļecas un Pioņeras salām. Daudziem zemesragiem un līčiem tika piešķirti partijas vadoņu un funkcionāru vārdi. Tas nepaglāba Urvancevu no represijām — 1938. gadā viņš tika notiesāts par kaitniecību un kontrrevolucionāru darbību uz 15 gadiem, bet 1945. gadā atbrīvots un 1954. gadā reabilitēts. Ušakova sarakstītajā grāmatā par Severnaja Zemļas ekspedīciju Urvancevs netiek pieminēts.
1932. gadā ekspedīcija apsekoja un uzmērīja Boļševikas salu arhipelāga dienvidos un mazāko no galvenajām salām — Pioņeru. Ta paša gada 15. augustā ekspedīcija tika evakuēta ar tvaikoni Vladimir Rusanov. Par ieguldījumu ekspedīcijā Ušakovs un Urvancevs apbalvoti ar Ļeņina ordeni.
Vēlākā darbība
1932. gada decembrī tika izveidota Ziemeļu jūras ceļa galvenā pārvalde (Glavsevmorputj), par kuras priekšnieku iecēla Oto Šmitu, bet par vietnieku — Ušakovu. 1934. gadā Ušakovu nozīmēja par valdības komisijas pilnvaroto ledlauža Čeļuskin glābšanas operācijā.
1935. gadā Ušakovs vadīja polāro ekspedīciju ar ledlauzi Sadko, kuras laikā kompleksi pētīja Karas jūras ziemeļu daļas akvatoriju starp Franča Jozefa Zemi un Severnaja Zemļu. Tā bija pēdējā Ušakova arktiskā ekspedīcija — viņa veselība pasliktinājās un viņš nodevās zinātniskajam un administratīvajam darbam.
Miris 1963. gadā; urna ar viņa pīšļiem saskaņā ar Ušakova testamentu apglabāta Domašņijas salā.
Pagodinājumi
Ušakovs apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni (1930), Ļeņina ordeni un Sarkanās Zvaigznes ordeni un vairākām medaļām.
Georgija Ušakova vārdā nosaukti:
Kanādas jānītis
Kanādas jānītis ir kurvjziežu dzimtas suga, kuras sākotnējais izplatības areāls ir Ziemeļamerikā, taču augs ir plaši ieviesies citos kontinentos. Latvijā Kanādas jānītis ir bieži sastopams visā valsts teritorijā - atsevišķi eksemplāri un grupas aug dārzos, nezālienēs, atmatās, sausos priežu mežos pilsētu tuvumā, kā arī ceļu un dzelzceļu malās.
Apraksts
Kanādas jānītis ir viengadīgs 20-120 cm garš lakstaugs ar stāvu, apmatotu stublāju, kurš zaro ziedkopā. Lapas ir apmatotas, uz stublāja izvietotas blīvi līdz pat galotnei un pamīšus. Tās ir lineāras vai lancetiskas, 3-10 cm garas un 0,2-1 cm platas. Lapas gals smails vai strups, mala gluda, dažreiz tuvu plātnes galam 1-3 zobiņi, pamats ķīļveidīgs, pakāpeniski sašaurināts kātā. Augšējās lapas ir sēdošas. Ziedu ir kurvīši sīki, 0,2-0,5 cm plati, izvietoti blīvās, skarveidīgās ziedkopās uz daudziem zariem, sākot no stublāja vidus. Vīkala lapas gandrīz lineāras, plēvjainas. Kurvīša ziedgultne ir kaila. Sievišķie mēlziedi dzeltenīgi balti, kurvīša ārmalā, stāvi, mazliet garāki nekā kurvīša centrā esošie dzeltenie divdzimumu stobrziedi. Kausmatiņi pelēkbalti, manāmi garāki nekā auglis - sēklenis. Zied no jūlija līdz septembrim.
Liams Hemsvorts
Liams Hemsvorts (en; dzimis ) ir austrāliešu aktieris.
Īzerlona
Īzerlona (de) ir pilsēta Arnsbergas apgabalā, Ziemeļreinā-Vestfālenē, Vācijā. 2021. gadā pilsētā dzīvoja 91 873 iedzīvotāji.
Centrālrietumu reģions (Brazīlija)
Centrālrietumu reģions ir viens no pieciem Brazīlijas reģioniem valsts centrālrietumu daļā. Robežojas ar Ziemeļu reģionu ziemeļos, ar Ziemeļaustrumu reģionu un ar Dienvidaustrumu reģionu austrumos, ar Dienvidu reģionu un ar Paragvaju dienvidos, ar Bolīviju rietumos. Reģiona lielākās pilsētas ir Brazīlijas galvaspilsēta Brazilja un Gojanija. Centrālrietumu reģiona kopējā platība ir 1 606 403 km², pēc 2014. gada datiem reģionā dzīvo 15 219 608 iedzīvotāji. Tas ir otrais lielākais reģions Brazīlijā pēc platības un vismazākais reģions pēc iedzīvotāju skaita. Reģiona platība aizņem 18,86% no kopējās Brazīlijas teritorijas. Centrālrietumu reģions ir sīkāk sadalīts trīs štatos kā Gojasa, Matugrosu, Matugrosu du Sula un federālajā distriktā.
Liams Hemsvorts
2007. gadā piedalījās 25 sēriju uzņemšanā ziepju operai Neighbours, 2008. gadā — 26 sēriju uzņemšanā bērnu seriālam The Elephant Princess. 2009. gadā attēlojis savu pirmo kinolomu filmā "Pareģojums". Tajā pašā gadā piedalījies arī filmā "Trijstūris". 2010. gadā Hemsvorts kļuva pazīstams ar lomu filmā "Pēdējā dziesma" (The Last Song). Atveidojis Geila Hotorna lomu filmā "Bada spēļu" filmu sērijā. Arī viņa brāļi Kriss un Lūks ir aktieri.
Īzerlona
Sports
Pilsētā savas mājas spēles aizvada Vācijas hokeja līgas (DEL) komanda Īzerlonas "Roosters".
Saragosas atklātne
Saragosas atklātne ir šaha atklātne, kas sākas ar gājienu: '''1. c2-c3'''.
To klasificē pie flanga atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu A00.
Vēsture
1919. gadā gājiens 1. c3 bijis kļuvis populārs Saragosas šaha klubā. Gadu vēlāk kluba biedrs H. Hunkosa to analizējis žurnālā Revista del Club Argentino. 1922. gadā Manheimā notika tematisks šaha turnīrs, kura dalībniekiem Zīgbertam Tarrašam, Paulam Leonhartam un Žakam Mizesam katra turnīra partija bija jāsāk ar gājienu 1. c3. Saragosas atklātne mūsdienu turnīru praksē gandrīz nav sastopama.
Stratēģiskā ideja
Gājiens 1. c2-c3 atver diagonāli dāmai un kontrolē centra lauciņu d4. Bet gājienam ir būtisks trūkums, tas aizņem zirdziņa b1 dabisko attīstības lauciņu.