cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hangukas Ārzemju studiju universitāte
Universitāte dibināta 1954. gada aprīlī kā koledža ārvalstu valodu apguvei un iesākumā šeit apguva angļu, franču, ķīniešu, krievu, vācu un spāņu valodas. Mūsdienās universitātē iespējams apgūt 45 valodas.
Bingela
Bingela (tr — ‘Tūkstoš ezeru’) ir pilsēta Turcijas austrumos, Bingelas ila administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Armēnijas kalnienē Bingelas upes krastos 900 km no valsts galvaspilsētas Ankaras.
Vēsture
Sena pilsēta vēsturiskajā Sofēnas reģionā, zināma ar armēņu nosaukumu Čapagdžura (Ճապաղջուր — ‘izsmidzināt ūdeni’). Pēc Lielās Armēnijas pirmās dalīšanas 387. gadā nonāca Romas impērijas sastāvā. Vēlākos laikos piederējusi dažādām varām, līdz 16. gadsimtā to iekaroja Osmaņu Impērija. Vēl līdz 1950. gadam tika dēvēta par Čabakdžuru (tr), kad tika pārdēvēta tagadējā turciskotā nosaukumā.
Ložņu āboliņš
Ložņu āboliņš ir divgadīgs vai daudzgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs, izplatīts Eiropā, Ziemeļāfrikā un Rietumāzijā. Tas ir vērtīgs lopbarības augs, tādēļ izplatīts visā pasaulē, it īpaši bieži sastopams Ziemeļamerikā un Jaunzēlandē.
Auga stublājs stīgojošs, stāvs, zarains. Lapas trīsstaraini saliktas, ar pielapēm. Ziedi balti, sakopoti lielās, apaļās galviņās. Zied no maija līdz oktobrim. Auglis ir pāksts ar 2—4 sēklām.
Ložņu āboliņš bieži sastopams pļavās, laukos, mežmalās, ceļmalās. Pēc izskata līdzīga suga retāk sastopamajam zemeņu āboliņam (Trifolium fragiferum).
Baltā āboliņa siena barības vērtība ir augstāka nekā citiem kultivējamiem āboliņiem (59 pret 52-56), 100 kg šāda siena satur 9,7 kg sagremojamā proteīna un 2,5-3,5 g karotīna.
Union Aviation
Union Aviation ir Latvijas čārterpārvadājumu lidsabiedrība. Tā bāzēta Starptautiskajā lidostā "Rīga" un veic pasažieru pārvadājumus visā pasaulē.
Ernsts Fērmanis
Ernsts Fērmanis (, 1872-1947) bija vācbaltiešu izcelsmes higiēnists, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1972. gada 1. martā Pēterburgā Aleksandra Fērmaņa un viņa sievas Amālijas, dzimušas Štālas, ģimenē. Mācījās vācu Sv. Pētera ģimnāzijā Pēterburgā (1882-1889), studēja Tērbatas Universitātes medicīnas fakultātē (1889-1890) un Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā (1890-1896). Dienēja Krievijas Impērijas armijā kā kara ārsts Cehanovā un Varšavā, pēc tam kara flotes ārts Kronštatē (1901-1911). 1907. gadā aizstāvēja dr. med. grādu, strādāja kā asistents Lielkņazienes Jeļenas Pavnovnas ārstu tālākizglītības klīniskajā institūtā (1911-1914).
Pirmā pasaules kara laikā darbojās kā vecākais ordinators jūras kara flotes lazaretēs Tallinā (1914), Samsalā (1915), tad Tallinas karaostas sanitārajā inspekcijā (1916-1917). Igaunijas brīvības cīņu laikā dienēja Tallinas zemessardzē un Krievijas Ziemeļrietumu armijas sanitārajā inspekcijā (1918-1919). 1920. gadā strādāja par Tērbatas Universitātes Higiēnas institūta asistentu.
1921. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes docentu, vēlāk par higiēnas profesoru (1927) un mikrobioloģijas profesoru (1930). 1929.-1939. gadā profesors E. Fērmanis docēja mikrobioloģiju Higiēnas institūta Higiēnas un mikrobioloģijas katedras Mikrobioloģijas nodaļā Kronvalda bulvārī 9. Katedras darbinieki nodarbojās ar darba un ūdens higiēnas jautājumiem, pētīja Daugavas ūdens sastāvu, pievērsās tuberkulozes un vēdertīfa apkarošanai Latvijā.
1939. gadā vācbaltiešu izceļošanas laikā pārcēlās uz dzīvi okupētajā Polijā, kur bija ierēdnis Poznaņas medicīnas pētniecības iestādē (1940-1943). Pēc Otrā pasaules kara beigām dzīvoja Holšteinas zemē Rietumvācijā.
Miris 1947. gada 7. oktobrī Groshansdorfā (Großhansdorf) VFR.
Vītenis
Vītenis (lt, be, la, dzimis ap 1260. gadu, miris pirms 1316. gada) bija Ģedimina dinastijas Lietuvas dižkunigaitis (ap 1295. - ap 1316.), Ģedimina vecākais brālis. Viņa valdīšanas laikā Lietuvas valsts pārvarēja iekšējo nestabilitāti un savienībā ar Rīgas pilsētu 1298. gada 1. jūnija kaujā pie Turaidas kopā ar Rīgas arhibīskapa vasaļiem sakāva Livonijas ordeņa karaspēku un nogalināja tā mestru Brūno.
Vārda cilme
Personvārds Vītenis ir cēlies no saknes vyt- (vyt/vyd "redzēt") – “redzošais” vai "tas, kas daudz redz".
Izcelsme
Duisburgas Pētera hronikas notikumu aprakstā par 1291. gadu ir minēts, ka Vītenis bijis Lietuvas ķēniņa Pukuvera jeb Butvīda (Pucuwerus rex Lethowie) dēls, ko tēvs sūtījis karagājienā pret poļiem uz "Bristenes (Brestas) zemi", kur Kujāvijas kņazi Kazimirs (Casimirus) un Vladislavs Elkonītis (Lochoto) vērsās pēc palīdzības pie Prūsijas mestra Meinharda:
"Pucuwerus rex Lethowie eciam hoc anno filium suum Vithenum cum magno exercitu misil versus Poloniam ad terram Bristensem et post multa damna ibidem facta in occisione et capcione hominum incendio et rapina, Casimirus et Lochoto duces Polonie anxii de salute suorum supplicaverunt fratri Menekoni magistro Prussiae prosubsidio."
Dzīvesgājums
Vīteņa valdīšana sakrita ar Lietuvas militārā spēka pieaugumu, un viņš spēja apvienot lietuviešus karagājieniem pret Livonijas ordeni ziemeļos, pret Galīcijas-Volīnijas kņaziem dienvidos un Vācu ordenim pakļautajām prūšu zemēm rietumos.
"Eodem anno et tempore, quo reges solent procedere ad bella, rex Vithenus cum multitudine copiosa Lethowinorum pugnaturus contra fratres intravit terram Lyvonie."
Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gadā Vītenis atkārtoti iebruka Livonijā un kopā ar Rīgas pilsētas karaspēka devās uz ordeņa galveno pili Vīlandē, tomēr apmierinājās ar ordeņa Karkuses pils (Carthusen) nopostīšanu netālu no tagadējās Karksi-Nuijas pilsētas Igaunijas dienvidu daļā. Atceļā pie Turaidas Livonijas mestra Brūno vadītie ordeņa brāļi uzbruka Vīteņa karaspēkam, bet tika smagi sakauti. Līdz pat Vīteņa nāvei pie Rīgas atradās lietuviešu karaspēka nometne ar apmēram 1000 karavīriem, ko dēvēja par "Lietuviešu pili" un lietuvieši turēja savās rokās Daugavas ūdensceļu līdz Dinaburgai, no 1307. gadā līdz pat Polockai, kura pirms tam atradās lietuviešiem draudzīgā Rīgas arhibīskapa kontrolē (1290-1307). 1312. gadā Vītenis ielūdza Rīgas franciskāņu klostera mūkus apmesties Navahrudakā.
Pēc uzvaras pār Livonijas ordeni Vītenis atsāka uzbrukumus Vācu ordeņa zemēm Prūsijā. Ir izskaitļots, ka ķēniņa Vīteņa valdīšanas laikā lietuvieši 11 reizes devās karagājienos uz Prūsijas zemēm, savukārt Vācu ordenis apmēram 20 reizes iebruka Žemaitijas zemē. . 1311. gadā Vīteņa vadītais karaspēks cieta sakāvi pie Rastenburgas pils (tagad - Kentšina Polijā), bet 1314. gadā atvairīja ordeņa uzbrukumu Grodņas cietoksnim.
Pēdējo reizi hronikā ķēniņš Vītenis pieminēts 1315. gada rudenī, kad viņš nesekmīgi mēģināja ieņemt Kristmēmeles pili (tagad - netālu no Skirsnemunes Lietuvā) Nemunas labajā krastā. Leģenda stāsta, ka ķēniņu Vīteni ir nospēris zibens, kas pagānu mitoloģijā bijusi laba zīme, jo tikusi uzskatīta par dieva Pērkona gribu. Pēc citas versijas Vīteni nogalinājis viņa sāncensis Ģedimins.
Bada spēles (filmu sērija)
"Bada spēles" ir zinātniskās fantastikas piedzīvojumu filmu sērija. Filmu sižets veidots pēc Sūzenas Kolinsas grāmatu sērijas ar tādu pašu nosaukumu. Galvenās lomas pirmajās četrās filmās attēlo Dženifere Lorensa, Džošs Hatčersons un Liams Hemsvorts, piektajā filmā — Toms Blaits un Reičela Zeglere. Pirmo filmu režisēja Gērijs Ross, savukārt pārējās — Frānsiss Lorenss.
Pirmā filma "Bada spēles" iznāca 2012. gadā, otrā filma "Bada spēles: Spēle ar uguni" — 2013. gadā. Trešā grāmata ekranizācijai sadalīta divās daļās: pirmā daļa "Bada spēles: Zobgaļsīlis. 1. daļa" iznāca 2014. gadā un otrā daļa "Bada spēles: Zobgaļsīlis. 2. daļa" iznāca 2015. gadā. Piektā filma "Bada spēles: Balāde par dziedātājputniem un čūskām", kuras darbība norisinās 64 gadus pirms pirmās filmas notikumiem, iznāks 2023. gada novembrī.
Emīls Sarāds
Emīls Pjērs Sarāds (fr; dzimis, miris ) bija franču regbists un virves vilkšanas speciālists, kurš piedalījās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sarāds 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja gan regbijā, gan virves vilkšanas sacensībās. Pirmo medaļu viņš izcīnīja virves vilkšanā, kur zaudējot Jauktajai komandai izcīnīja sudraba medaļu. Bez viņa komandā vēl startēja Remons Basē, Šarls Goduāns, Žans Kollā, Žozefs Rofo, un Fransisko Enrikess de Subirija. Regbija sacensībās viņš bija viens no Jauktās komandas pārstāvjiem un izcīnīja zelta medaļu, pārspējot gan Vācijas, gan Lielbritānijas regbija komandas.
Horezmšahu dinastija
Horezmšahu dinastija (fa, Khwārazmshāhiyān) bija dinastija un vēlāk impērija, kuru Centrālāzijā izveidoja Horezmas šahi. Dinastijas ziedu laikos tā pārvaldīja plašas teritorijas ne tikai Centrālāzijā, bet arī mūsdienu Irānas teritorijā. Horezmšahu impērija pastāvēja no 1077. līdz 1231. gadam, kad to pakļāva Mongoļu impērija.
Bitlisa
Vēsture
Sena pilsēta, viena no Lielās Armēnijas Agdznikas provinces nozīmīgākajām pilsētā. Saskaņā ar leģendu, pilsētu pēc Maķedonijas Aleksandra rīkojuma dibinājis ģenerālis Liss, no kura esot cēlies tās nosaukums Petlis — ‘Niknais Liss’. Zināma kā Balalesa vai Bagageša, vēlākos laikos pazīstama kā Bageša (hy). Bagšas cietoksnis aizsargāja kalnu pārejas uz robežas ar Mezopotāmiju dienvidos. Kopš 7. gadsimtā pilsētu iekaroja arābi, tā vēlākos laikos bijusi dažādu varu rokās. No 13. līdz 19. gadsimtam pilsēta bija kurdu Bitlisas emirāta centrs. Emirāts no 16. gadsimta bija Otomaņu Impērijas sastāvā.
Horku rajons
Horku rajons ir  Baltkrievijas administratīvais rajons Mogiļevas apgabala ziemeļos. Tas robežojas ar Mogiļevas apgabala Mscislavas rajonu dienvidaustrumos, Dribinas rajonu dienvidos un Šklovas rajonu dienvidrietumos, Vitebskas apgabala Oršas rajonu ziemelŗietumos un Dubrovnas rajonu ziemeļos, bet austrumos tas robežojas ar Krieviju.
Horku rajona Zaicavas ciemā dzimis PSRS maršals Ivans Jakubovskis (Иван Игнатьевич Якубовский, 1912 — 1976), bet Balbečino ciemā - ģenerālpulkvedis Fjodors Kuzņecovs (Фёдор Исидорович Кузнецов, 1898 — 1961).
Aleksandrs Filejs
Aleksandrs Filejs (dzimis 1988. gada 18. decembrī Rīgā) ir Latvijas krievu filologs un politiķis, Latvijas Krievu savienības valdes loceklis.
Mācījās Rīgas 88. vidusskolā un Puškina licejā. Absolvēja Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes Rusistikas un slāvistikas nodaļu. Ir brīvprātīgās krievu valodas zināšanu pārbaudes zibakcijas "Totālais diktāts" koordinators.
2019. gadā partijas "Vienotība" biedrs Dmitrijs Golubevs un žurnāliste Elita Veidemane uzrakstīja iesniegumu Drošības policijā par Fileja 17. jūnijā publicēto Facebook ierakstu "Sveiciens 17. jūnija svētkos", kurā viņš slavināja Okupācijas dienu un Padomju varu, kas, viņuprāt, atbrīvoja Latviju no diktatoriskā un nacionālistiskā Ulmaņa režīma. Fileju apsūdz pēc krimināllikuma 74.1 panta par genocīda, nozieguma pret cilvēci, nozieguma pret mieru un kara nozieguma attaisnošanu.
Pūdusola
Pūdusola ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 185 km attālumā no Rīgas.
Kaiju iela
Kaiju iela var būt:
Seleikīdu impērija
Seleikīdu impērija (, Autokratoría ton Seleukidón) bija maķedoniešu hellēnisma valsts, kuru no 312. gada p.m.ē. līdz 63. gadam p.m.ē. pārvaldīja Seleikīdu dinastijas valdnieki. Šīs dinastijas dibinātājs bija Seleiks I Nikators, kas bija viens no Aleksandra Lielā vadošajiem ģenerāļiem. Valsts tika izveidota pēc Aleksandra Lielā nāves, kad viņa impērija tika sadalīta starp ģenerāļiem. Seleiks ieguva Babiloniju, un laika gaitā valsts kontrolētā teritorija paplašinājās, pārvaldot arī citas savulaik Aleksandra Lielā iekarotās zemes Tuvajos Austrumos. Valsts uzplaukuma laikā tās pakļautībā bija Anatolijas centrālā daļa, Levante, Persija, mūsdienu Afganistānas, Pakistānas, Turkmenistānas teritorijas, kā arī neliela daļa no mūsdienu Indijas.
2. gs. p.m.e jau izmēros krietni sarukušo Seleikīdu impēriju iekaroja Partas valdnieks Mitridats I. Tomēr neliela Seleikīdu valdnieku pārvaldīta valsts turpināja pastāvēt Sīrijā līdz 83.g.p.m.e to iekaroja Armēnijas valdnieks Tigrans Lielais. Pieaugot Romas Republikas ietekmei reģionā un tās vēlmei iegūt sev sabiedrotos 69.g.p.m.e tika atjaunota neliela Seleikīdu valsts Romai pakļautas (klienta) teritorijas statusā. Tomēr arī šajā statusā radās vairāki Seleikīdu valdnieka troņa pretendenti un to savstarpējās cīņas uzturēja nemitīgu spriedzi Sīrijā. Pēc Romas ģenerāļa Gneja Pompeja uzvaras pār Partas valdnieku Mitridatu tika izlemts Tuvajos austrumos izveidot vairākas jaunas provinces un atkarīgās valstis. Lai arī Romas iekarotajām Jūdejas un Armēnijas provincēm tika saglabāta daļēja autonomija Seleikīdu valdnieki radīja tik lielu spriedzi reģionā, ka viņu pārvaldītā valsts 63.g.p.m.e. tika likvidētā un Sīrijā tika izveidota parasta Romas province.
Ģeoīds
Ģeoīds ir ķermenis, kura forma vistuvāk atbilst Zemes patiesajai formai. Ģeoīda virsma sakrīt ar okeānu virsmu, ko iedomāti turpina zem sauszemes tā, lai jebkurā tās punktā vertikālā līnija būtu perpendikulāra ģeoīda virsmai. Tā kā ģeoīda virsma ir neregulāra, tad Zemes formas aprakstīšanai izmanto arī Zemes elipsoīdu.
Beidou M4
Kosmiskais aparāts izgatavots uz DFH-3 platformas un ir apgādāts ar dzinējsistēmu nepieciešamās orbītas sasniegšanai.
Beidou M4 tika palaists 20:50:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3B  no Sjičanas pavadoņu palaišanas centra. Kopā ar to orbītā tika ievadīts Beidou M3.
Latvijas Republikas enerģētikas ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas enerģētikas ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šāds amats pastāvēja no 1990. līdz 1995. gadam. Līdz 1991. gadam amata nosaukums bija enerģētikas ministrs. 1991. gada 19. novembrī tika apvienoti enerģētikas ministra amats un rūpniecības ministra amats — Rūpniecības un enerģētikas ministrs —, šis apvienotais amats pastāvēja līdz 1993. gadam, kad savukārt tika izveidots  enerģētikas valsts ministra amats.
Pēc 1995. gadam enerģētikas valsts ministra amats tika likvidēts un tā darba pienākumi un uzdevumi tika uzticēti ekonomikas ministram.
Uzskaitījums
{{legend| skyblue | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
812. gads
812. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Andrāšs Šēfers
Andrāšs Šēfers (hu; dzimis ) ir ungāru futbolists, kas spēlē pussarga pozīcijā, Ungārijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu 1. FC Union Berlin.
Melderupīte (Lāčupītes pieteka)
Melderupīte ir Lāčupītes labā satekupe Gulbenes novadā.
Andrāšs Šēfers
Karjera
Karjeru sāka Budapeštas MTK, 2019. gadā pievienojās Itālijas klubam Genoa, tika izīrēts Veronas "Chievo", bet nevienu spēli tajā tā arī neaizvadīja. Vēlāk tika izīrēts Slovākijas Superlīgas klubam DAC Dunajská Streda. 2020. gada vasarā parakstīja ar to pastāvīgu līgumu.
Dmitrijs Voskresenskis
Dmitrijs Voskresenskis, baznīcas vārds Sergijs (Митрополи́т Се́ргий, 1897—1944) bija Viļņas un Lietuvas metropolīts, Igaunijas un Latvijas pareizticīgo baznīcas patriarhālais eksarhs (Митрополит Виленский и Литовский, Патриарший Экзарх Латвии и Эстонии, 1941—1944). Nogalināts atentātā Otrā pasaules kara laikā.
Andrāšs Šēfers
Karjera
Ungārijas izlasē debitēja UEFA Nāciju līgas spēlē pret Turciju. Pirmos vārtus izlases labā guva draudzības spēlē pret Kipru. Tika iekļauts izlases sastāvā dalībai 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Guva vārtus grupu turnīra spēlē pret Vāciju.
Dmitrijs Voskresenskis
Dzīvesgājums
Dzimis 1897. gada 26. oktobrī Maskavas pareizticīgo protojereja Nikolaja Voskresenska ģimenē. Mācījās Maskavas Garīgajā skolā un Maskavas Garīgajā seminārā. Pēc Oktobra revolūcijas un Krievijas pilsoņu kara viņš 1920. gadā viņš sāka studēt Maskavas Universitātes (MU) Vēstures un filozofijas fakultātē, 1923. gadā viņu izslēdza no MU un arestēja par pretpadomju propagandu. 1925. gadā Dmitrijs Voskresenskis kļuva pareizticīgo mūks, pieņemdams garīgo vārdu Sergijs. 1930. gadā viņš kļuva par Orehovozujevas katedrāles virspriesteri, 1932. gadā par Maskavas Kristus Augšāmcelšanās baznīcas Sokoļņikos virspriesteri, 1933. gadā par Kolomnas bīskapu, 1934. gadā par Broņņicas bīskapu, 1936. gadā par Dmitrovas bīskapu. Lielā terora laikā 1937. gadā pēc protojereja Aleksandra (Ļebedeva) aresta arhibīskapu Sergiju iecēla par Maskavas patriarhijas lietu pārvaldītāju.
Pēc Polijas kampaņas 1939. gadā Maskavas patriarhija pārņēma okupēto zemju pareizticīgo draudzes Baltkrievijā un Belostokas apgabalā, bet pēc Baltijas valstu okupācijas nosūtīja arhibīskapu Sergiju uz Rīgu, lai atstādinātu Latvijas pareizticīgās baznīcas metropolītu Augustīnu no pienākumu pildīšanas un Latvijas Pareizticīgo baznīcu pievienotu Maskavas patriarhātam. 1941. gada 24. februārī Sergiju iecēla par Baltijas eksarhu un Lietuvas metropolītu.
Vācu okupācijas laikā ar Rīgas bīskapa Jāņa Garklāva palīdzību eksarhs Sergijs ieguva atļauju kalpot padomju karagūstekņu nometnēs. 1941. gada jūlijā viņš nodibināja Iekšējo Pareizticīgo misiju Latvijā un Lietuvā, bet 1941. gada augustā Pleskavas Pareizticīgo misiju. 1944. gada 28. aprīlī pa ceļam no Viļņas uz Rīgu metropolītu Sergiju, viņa šoferi P. Kulakovu un divus līdzbraucējus (dziedātāju I. Redikuļcevu un viņa sievu) pie Kauņas automašīnā nogalināja vācu militārajās formās pārģērbušies nenoskaidroti uzbrucēji. Apglabāts 4. maijā Rīgas Pokrova kapos.
811. gads
811. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Františeks Rihters
Františeks Rihters (cz; dzimis, miris ) bija čehu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
Františeks Rihters sastādīja tiešā mata uzdevumus, pašmatus un etīdes. FIDE albumos publicētās šaha kompozīcijas devušas viņam 30,67 albuma punktus, kas ir vairāk par pašreizējo starptautiskā meistara normu (25 punkti). Tālab 2016. gadā WFCC piešķīra viņam pēc nāves starptautiskā meistara titulu šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Čehu skolas uzdevums, visi trīs varianti beidzas ar pareizu matu.
Ieva Maļuka
Ieva Maļuka (dzimusi ) ir latviešu peldētāja. Piedalījusies. Vairāku Latvijas rekordu īpašniece.
Viņas māte ir pieccīņniece Jeļena Rubļevska, vairāku olimpisko spēļu dalībniece un olimpiskās sudraba medaļas ieguvēja.
Medio Kampidāno province
Medio Kampidāno province ir bijusī Itālijas province valsts dienvidrietumos, Sardīnijas autonomajā reģionā. Krastus rietumos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvie centri bija Sanluri un Villačidro, bet lielākā pilsēta — Villačidro. Provinces kopējā platība ir 1516 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja 102 435 iedzīvotāji. Medio Kampidāno province sīkāk iedalās 28 komūnās. Dibināta 2001. gadā, nodalot no Kaljāri provinces, bet likvidēta 2016. gadā, iekļaujot Dienvidsardīnijas provincē.
Mārtiņš Gīze
Mārtiņš Gīze (, ap 1560–1589) bija Rīgas jurists, viens no galvenajiem namnieku opozīcijas vadītājiem Kalendāra nemieru laikā.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgas pilsoņa ģimenē, studēja Kēnigsbergas, Vitenbergas un Helmštates universitātēs. Kalendāra nemieru laikā 1584. gada rudenī advokāts Mārtiņš Gīze un vīndaris Hanss Brinkens kļuva par nemierinieku līderiem. Rīgas namnieki ieguva pilnīgu varu pār pilsētu, bet sākās cīņa par ietekmi starp Lielo ģildi un Mazo ģildi.
1586. gadā pie Bukultu pils ieradās Polijas-Lietuvas karaspēks Jirgena Fārensbaha vadībā, kas pārcēlās pāri Daugavai uz Spilvi un sāka būvēt nocietinājumus. Mārtiņš Gīze devās uz Stokholmu lūgt Zviedrijas karaļa aizbildniecību pār Rīgu, taču saņēma atteikumu. 1586. gada 9. decembrī nomira Stefans Batorijs un namnieki starpvaras periodu izmantoja, lai ieņemtu nocietinājumus Spilvē.
1589. gadā ieradās jaunā Polijas-Lietuvas valdnieka Sigismunda III sūtniecība, kas apmierināja vairākas namnieku prasības, taču rīdziniekiem nācās apcietināt Gīzi un Brinkenu, kurus pēc spīdzināšanas kā dumpiniekus 1589. gada 2. augustā sodīja ar nāvi.
1923. gada referendums par baznīcu un lūgšanas namu neatsavināšanu
1923. gada referendums Latvijā par baznīcu un lūgšanas namu neatsavināšanu notika 1923. gada 1. un 2. septembrī.
Iemesls
Tautas nobalsošanas iemesls bija Saeimas lēmums nodot katoļiem Rīgas Svētā Jēkaba Romas katoļu katedrāli pēc Latvijas un Vatikāna vienošanās.
Savukārt vēlētāji ierosināja likumprojektu, kas paredzēja, ka baznīcas un lūgšanas namus, kurus lieto kādas konfesijas dievkalpojumos, nedrīkst atsavināt vai nodot kādas citas konfesijas vajadzībām. Piedāvātais pilnais teksts bija: "Baznīcas un lūgšanas namus, kurus lieto kādas konfesijas dievkalpošanām, nedrīkst atsavināt vai nodot kādas citas konfesijas vajadzībām. Pastāvošās baznīcas un lūgšanas nami atstājami tām konfesijām, kuŗu vajadzībām tos lietoja uz likumīga pamata 1. augustā 1914. g."
Rezultāts
Nobalsošanā tika nodotas 205 586 derīgas balsis (21,3% no balsstiesīgajiem). Avīze "Sociāldemokrāts", kura bija aicinājusi uz nepiedalīšanos balsojumā, apgalvoja, ka, domājams, tikai 20-25% no balsojušajiem bija latvieši un attiecīgi 75-80% nelatvieši, īpaši vācieši. Kaut gan vairākums balsotāju nostājās pret baznīcu atsavināšanu vai nodošanu citas konfesijas vajadzībām, referendumam pietrūka kvoruma, kas bija vismaz puse visu 963 257 balsstiesīgo.
Brūnais āboliņš
Brūnais āboliņš ir viengadīgs vai divgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs. Izplatīts pārsvarā Ziemeļeiropā un Austrumeiropā (it īpaši Vācijā, Polijā, Baltijas valstīs, Somijā un Krievijā), atsevišķas atradnes ir atrastas citviet Eiropā un Kaukāzā.
Auga stublājs stāvs, augšdaļā reti zarains. Lapas trīslapaini saliktas, pielapes saaugušas ar kātu. Ziedi neizziedējušā galviņā dzelteni, bet izziedot kļūst kastaņbrūni. Zied no jūnija līdz augustam. Auglis ir sīka pāksts.
Brūnais āboliņš visbiežāk sastopams pļavās un atmatās, retos gadījumos arī mežmalās.
Haņanas Universitāte
Haņanas Universitāte (ko) ir 1939. gadā dibināta privāta pētniecības universitāte, kuras galvenā pilsētiņa atrodas Dienvidkorejas galvaspilsētā Seulā, bet filiāle — Ansanā uz dienvidrietumiem no Seulas.
Universitāte dibināta 1939. gadā kā inženieru skola un tā bija valstī pirmā skola, kur apguva inženierzinātnes un arhitektūru. Tās nosaukums veidots no Seulas pilsētas vecā nosaukuma. Tās bijušo studentu vidū ir aktieris Čons Ilu (Jung Il-woo, 1987), aktieris Ha Sokčins (Ha Seok-jin, 1982), aktieris un dziedātājs Lī Bjenhuns (Lee Byung-hun, 1970), aktrise Lī Jene (Lee Young-ae, 1971).
Oļokminska
Oļokminska, arī Eliehime , ir pilsēta Krievijas Federācijas Sahas republikas dienvidrietumos, Oļokminskas ulusa (rajona) centrs. Tajā dzīvo ap 9000 iedzīvotāju. Oļokminska atrodas Ļenas upes kreisajā krastā, 651 km uz dienvidrietumiemiem no Jakutskas, Pieļenas plakankalnes dienviddaļā.
Vēsture
Dibinājuši Jeņisejas kazaki Pjotra Beketova vadībā 1635. gadā kā fortu Ļenas upes kreisajā krastā pretī Oļokmas ietekai. Vēlāk forts pārcelts 12 kilometrus augstāk pa straumi, lai izvairītos no applūšanas pavasara palos.
Kā divu lielu upju sateces vieta, forts kļuva par izejas punktu Krievijas ekspedīcijām tālāk uz austrumiem un par tirdzniecības vietu ceļā uz Jakutsku. Pateicoties tirdzniecībai, izveidojās apdzīvota vieta. 1775. gadā ciemats kļuva par komisariāta centru. Pilsētas statuss tika saņemts 1783. gadā.
Pilsēta kalpoja par politisko izsūtīto nometināšanas vietu. 19. gadsimtā pilsētā dzīvojuši divi izsūtītie dekabristi Nikolajs Čižovs un Andrejs Andrejevs.
1856. gadā pilsētā bija viena baznīca un 11 veikalu.
Otrā pasaules kara laikā pie pilsētas tika uzbūvēts lidlauks Aļaskas — Sibīrijas gaisa trasei, caur kuru Padomju Savienībai tika atsūtītas ap 8000 amerikāņu kaujas lidmašīnas.
Saimniecība
Pilsētas ekonomikas pamats ir kokapstrāde, kuru apkalpo vietējā elektrostacija. Ir maizes un gaļas ražotnes. Apkārtējās teritorijās audzē kartupeļus, zirgus, lopus, ziemeļbriežus un lopbarību.
Transports
Oļokminskā ir saglabājies 1942. gada grunts lidlauks, kas nodrošina pastāvīgus sakarus ar apkārtējo pasauli. Regulāri lidojumi notiek uz Irkutsku, Jakutsku un Ņerjungri. Trīs vasaras mēnešos pa upi kursē arī ātrgaitas kuģi uz Jakutsku. Valsts tīkla autoceļi un dzelzceļi pilsētu nesasniedz, lai gan pastāv vietējie ceļi ap pilsētu un ziemā iespējams sasniegt Jakutsku pa noblietēta sniega un upes ledus ceļu.
Iedzīvotāji
Kopš 1970. gada iedzīvotāju skaits pilsētā ir aptuveni stabils, svārstoties starp 8,5 (2006) un 11,5 tūkstošiem (1989).
Kultūra
Pilsētā ir saglabājusies 19. gadsimta koka arhitektūra, ieskaitot pareizticīgo būves — Aleksandra Ņevska kapelu (1891) un Spasskas katedrāli (1860). Darbojas Jakutijas lauksaimniecības vēstures muzejs, kas nosaukts Ivana Stroda vārdā, kurš bija ieslodzīts Oļokminskas cietumā Krievijas pilsoņu kara gados.
Klimats
Pēc Kepena klimata klasifikācijas, Oļokminskā valda subarktisks klimats (Dfc). Janvāra vidējās temperatūras ir ap -30°C, jūlija ap +18°C. Vasaras mēnešos temperatūras var īslaicīgi pārsniegt +30°C dienas laikā, rekords ir +37,7°C. Ziemas aukstuma rekords ir −60,1°C. Jūlijs un decembris ir vienīgie mēneši, kad temperatūra nekad nešķērso nulles atzīmi. Nokrišņu daudzums ievērojami lielāks ir vasarā.
Kaiju iela (Rīga)
Kaiju iela ir vietējas nozīmes iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Ķīpsalā. Tā sākas krustojumā ar Ķīpsalas un Zvejnieku ielu, virzās Ķīpsalas austrumu virzienā, iela beidzas krustojumā ar Balasta dambi, iepretīm Daugavai. Kopējais ielas garums - 290 metri, visā garumā klāta ar asfalta segumu un sastāv no divām braukšanas joslām (atsevišķās vietās brauktuve ir šaurāka). Gājēju ietve ielā izbūvēta tika dažus metrus garā posmā pie ēkas ar adresi Ogļu iela 8. Ielā savrupmāju apbūve, taču Kaiju ielā reģistrētas vien divas adreses - Kaiju iela 2 un Kaiju iela 3.
Ielas raksturojums
Kaiju iela ir 290 metrus gara vietējas nozīmes iela Ķīpsalas centrālajā daļā. Tā sākas krustojumā ar Zvejnieku ielu nepāra numuru pusē un Ķīpsalas ielu pāra numuru pusē un virzās austrumu virzienā kā samērā šaurs asfaltēts ceļš. Aiz Kaiju ielas 2. nama nepāra numuru pusē seko savienojums ar Mazo Kaiju ielu, dažus desmitus metru tālāk - arī ar Ogļu ielu, pēc kura tā mazliet pagriežas dienvidaustrumu virzienā un ir izbūvēta ar nelielu kāpumu. Kaiju iela beidzas krustojumā ar Balasta dambi, iepretīm Daugavai.
Viesis no bezgalības
Sižets
Ļeņingradietis, Lielā Tēvijas kara dalībnieks, padomju diplomāts atraitnis Dmitrijs Volgins 39 gadu vecumā Parīzē mirst no nezināmas slimības. Viņu ievieto svina zārkā, lai pārvestu uz Krieviju. Nejauši izceļas ugunsgrēks, un zārks aizkausējas.
Kaiju iela (Rīga)
Vēsture
Iela iezīmēta Rīgas plānā 1876. gadā kā iela bez nosaukuma, 1881. gadā piešķirts nosaukums Kaiju iela (Möwen Strasse). Līdz 20. gadiem apbūve un oficiāla numerācija divos gruntsgabalos, 30. gados Rīgas gruntsgabalu un ielu sarakstos uzrādīta kā iela bez oficiālas numerācijas. Vācu okupācijas laikā nosaukums Möwenstrasse (Kaiju iela).
Viesis no bezgalības
Sižets
Volgins tiek apglabāts, zārku neatverot.
Pēc astoņpadsmit gadsimtiem zārks ar labi saglabājušos ķermeni tiek atrasts, un nākotnes mediķi nolemj atdzīvināt tajā gulošo cilvēku. Sarežģītais eksperiments, ko pavada visas planētas diskusija par tādas darbības ētiskumu, izdodas. Kiprā atdzīvinātais un pilnīgi izārstētais Volgins sāk iepazīt sev jauno pasauli. Viņš vēlas nokļūt Ļeņingradā, kas pārvērsta par Oktobra parku.
Kaiju iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Kaiju iela ir savienota ar šādām ielām:
Viesis no bezgalības
Sižets
Tēma par galvenā varoņa iekļaušanos jaunajā pasaulē risināta neraksturīgi utopijai. Neraugoties uz to, ka pēcteči izturas pret viņu ar cieņu, Volgins, jūsmojot par apkārtējo, tomēr šai pasaulē jūtas svešs. Viņš saprot, ka fizisko un garīgo spēju ziņā atpaliek no saviem pēctečiem. Bez tam viņš skumst pēc savas pasaules un sievas, kas gājusi bojā Lielajā Tēvijas karā.
Nedaudz vēlāk no kosmosa tālēm atgriežas 21. gadsimta vidū startējušais fotonu kuģis "Ļeņins", kas bija devies ekspedīcijā uz Vegu un Gulbi 61. Ekspedīcijas dalībniekiem tā ilga astoņus gadus, taču uz Zemes tikmēr pagājuši astoņpadsmit gadsimti.
Dispečers, kas atrodas uz Cereras, nosūta kuģi uz Jupitera pavadoni Eiropu, jo tā fotonu dzinēji var būt bīstami modernajiem kosmodromiem. "Ļeņina" ekipāža iziet karantīnu uz Ganimēda, un beidzot tie nokļūst uz Zemes.
Neskatoties uz to, ka kosmonauti nebija Volgina laikabiedri, atšķirības starp viņiem un Dmitriju nav pārāk lielas, atrašanās viņu sabiedrībā nedaudz remdē varoņa vientulības sajūtu. Vēlāk starp Volginu un "Ļeņina" komandas locekli Mariju Meļņikovu rodas abpusējas jūtas.
Jānis Rožkalns
Jānis Rožkalns (1949) ir latviešu disidents, bijušais Latvijas Neatkarības kustības vadītājs, vēlāk viens no organizācijas Helsinki-86 atbalstītājiem.
Viesis no bezgalības
Sižets
Iepazīstoties ar "Ļeņina" ekipāžas ziņojumu, Volgins ieinteresējas par planētas Faetons iedzīvotājiem, faetoniešu zvaigžņu kuģis ticis atrasts Venēras džungļos. Šī civilizācija ir par simt tūkstošiem gadu senāka par Zemes civilizāciju. Kādreiz faetonieši bija savu planētu zaudējuši un aizlidojuši uz Vegu. Tagad faetonieši nolēmuši atgriezties Saules sistēmā, izmantojot savu jauno planētu kā pārvietošanās līdzekli. Cilvēce viņiem palīdz, iznīcinot asteroīdu joslu starp Marsu un Jupiteru, lai attīrītu vietu faetoniešu jaunajai mājvietai. Volgins pirmoreiz dzīvē lido kosmosā, uz Marsa sastopoties ar diviem lielacainiem faetoniešiem. Saruna ar tiem notiek ar lingvistikas mašīnas starpniecību.
Jānis Rožkalns
Dzīvesgājums
Dzimis 1949. gada 13. augustā Cēsu rajona Inešos, viņa tēvs bija sludinātājs Vecpiebalgas draudzē. Mācījās Cēsu sanatorijas Meža skolā un Rīgas 3. tehniskajā skolā apguva universālvirpotāja profesiju.
Viesis no bezgalības
Sižets
Volgins vēro asteroīdu joslas attīrīšanas vienību darbu, kas līdzinās medībām. Liela asteroīda F-277 iznīcināšanas laikā notiek sprādziens, detonējot "melnajam mirdzumam" — faetoniešu sintētiskajai kosmosa kuģu degvielai. Visa kuģa I-76 komanda iet bojā, taču Volginu, kurš kuģī atradās kā pasažieris, izdodas izglābt. Taču noskaidrojas, ka viņš ir nāvējoši slims ar staru slimību.
Jānis Rožkalns
Dzīvesgājums
Darbojās pagrīdes Latvijas Neatkarības kustībā, pavairoja un izplatīja skrejlapas, uzvilka sarkanbaltsarkanos karogus, izdeva “Latvijas Neatkarības Kustības Biļetenu”. Kad LNK dibinātāji Pāvils Brūvers un Olafs Brūvers bija spiesti atstāt Latviju, Rožkalns pārņēma grupas vadību, kurā bija 20 cilvēki, arī Gunārs Astra un Jānis Vēveris.
Viesis no bezgalības
Sižets
Vienīgā cerība Volginu glābt ir guldīt viņu anabiozē vēl uz tūkstoš gadiem, cerot, ka nākotnē šādas slimības iemācīsies ārstēt. Volgins bez svārstīšanās tam piekrīt, jo nav apmierināts ar savu tagadējo dzīvi. Bez tam pēc tūkstoš gadiem uz Zemes jāatgriežas "Ļeņina" kosmonautiem, kas devušies uz vienu no ekspedīcijas atklātajām planētām.
Jānis Rožkalns
Dzīvesgājums
1983. gada 6. janvārī VDK viņa dzīvoklī veica kratīšanu, 20. aprīlī apcietināja un līdz tiesai turēja iesodzījumā Stūra mājā. Viņu tiesāja Latvijas PSR Augstākā tiesa 1983. gada novembrī — decembrī kopā ar Jāni Vēveri, piespriežot piecu gadu ieslodzījumu labošanas Permas apgabala darbu nometnē. 1987. gada 5. februārī Jāni Rožkalnu atbrīvoja un pēc atgriešanās Latvijā viņš iesaistījās cilvēktiesību grupas “Helsinki 86″ Rīgas nodaļas darbā, vēlāk izceļoja uz Vāciju. Pēc 2000. gadā Jānis Rožkalns kopā ar ģimeni atgriezās Rīgā.
Viesis no bezgalības
Sižets
Kopā ar Dmitriju anabiozē gulstas arī Lūcijs — zinātnieks, kurš bija vadījis Dmitrija atdzīvināšanu un paguvis iemīlēt viņu kā paša dēlu.
Nākotnes pasaule
Ir iestājusies komunisma ēra. Cilvēce kļuvusi par vienotu tautu un runā valodā, kas cēlusies no krievu valodas (Dienvidaustrumāzijā tiek lietota vēl viena valoda, kuras pamatā ir ķīniešu valoda), taču netiek lietots vārds "biedrs". "Veco" valstu vairs nav (Volgina svina zārks tika atrasts mežā "kādreizējās Krievijas teritorijā"). Apbedīšanā plaši tiek lietota kremācija. Radušies jauni komunikācijas līdzekļi (teleofs — radiotelefons ar sarunas biedra vizuālu projekciju un transporta līdzekļi (atomlidmašīnas — lidaparāti. kas darbojas uz antigravitācijas pamata).
Tīrībai un kārtībai seko "mehāniskie apkopēji" (biotehnoloģija, saprātīgi automāti), kuru darbību pārvalda "galvenais automāts". Katram cilvēkam pēc piedzimšanas tiek piešķirts personīgais numurs. Baltijas jūrā Volgins redz laikapstākļu kontroles kuģi. Raketoplāni spēj pārvarēt 200 miljonus kilometru (attālums no Zemes līdz Marsam) 16 stundās.
Pilnībā ir apgūta Saules sistēma. Zemieši uz Plutona iekārtojuši raketodromu — placdarmu "Lielā Kosmosa" apgūšanai.
Uz Marsa izbūvēts administratīvais centrs Faetongrada, ko no elpošanai nederīgās atmosfēras atdala 250 metru augsts kupols. Zem kupola atrodas laukums, stadions, trīsstāvu ēkas un dārzi ar ziliem krūmiem un violetiem kokiem. Pilsētā dzīvo 40 000 iedzīvotāju. Tās iedzīvotāji strādā radiostacijā. Blakus atrodas "gaisa rūpnīca".
16. armija (Vērmahts)
16. armija (vācu: 16. Armee) bija militārā formācija Vācijas armijas sastāvā Otrā pasaules kara laikā. Tā tika izveidota 1939. gada 22. oktobrī no 3. armijas daļām.
Kaujas ceļš
1940. gada maijā un septembrī 16. armija piedalījās Kaujā par Franciju.
No 1941. gada 22. jūnija piedalījās Otrā pasaules kara Austrumu frontē. Piedalījās kaujās Lietuvā un pie Daugavpils. 1942.-1943. gados piedalījās kaujās pie Demjanskas un Holmas. 1944. gadā piedalījās kaujās pie Narvas, vēlāk kaujās Rīgas apkārtnē. No 1944. gada novembra līdz kara beigām karoja Kurzemes cietoksnī.
16. armija beidza karadarbību 1945. gada 8. maijā, pēc Vācijas kapitulācijas.
Armijas sastāvs
1941. gada jūnijā: 1941. gada augustā: 1941. gada novembrī: 1942. gada jūlijā: 1943. gada janvārī: 1943. gada augustā: 1943. gada novembrī: 1944. gada martā: 1944. gada novembrī:
Augstiņi
Augstiņi (Centaurium) ir augu ģints genciānu rindā un genciānu dzimtā, kurā ietilpst aptuveni 20 lakstaugu sugu. Šī ģints ir sastopama Eiropā un Āzijā. Ģints savu latīnisko nosaukumu "Centaurium" ir ieguvusi par godu sengrieķu mitoloģijas tēlam — kentauram Hīronam, kurš ir pazīstams ar savām teicamajām zināšanām par ārstnieciskajiem augiem.
Latvijā ir sastopamas trīs augstiņu sugas:
Smilšu krupis
Smilšu krupis (Epidalea calamita) ir krupju dzimtas (Bufonidae) Latvijā dzīvojoša bezastaino abinieku suga, kura ir vienīgā suga smilšu krupju ģintī (Epidalea). Nesenā pagātnē tas tika klasificēts īsto krupju ģintī (Bufo), bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem izdalīts atsevišķā monotipiskā ģintī. Smilšu krupis ir endēma Eiropas suga un ir sastopams, sākot ar Portugāli un Spāniju areāla dienvidrietumos, virzienā uz ziemeļiem areāla robeža sasniedz Dāniju un Zviedrijas dienvidus, austrumu virzienā Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas, Ukrainas rietumus. Izolētas populācijas mājo Īrijas dienvidrietumos un Lielbritānijā līdz Skotijas dienvidiem. To var novērot, sākot ar jūras līmeni un beidzot ar 2540 metriem virs jūras līmeņa Spānijā.
809. gads
809. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Pūdži
Pūdži ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 218 km attālumā no Rīgas.
Smilšu krupis
Latvijā
Latvijā smilšu krupis ir reti sastopama abinieku suga un ir iekļauts Sarkanās grāmatas 2. kategorijā kā suga, kuras indivīdu skaits samazinās un areāls sašaurinās dabisku cēloņu un cilvēka darbības dēļ. Suga iekļauta arī Eiropas aizsargājamo sugu sarakstā. Latvijas Dabas muzejs smilšu krupi 2007. gadā izvēlēja par gada dzīvnieku Latvijā. Latvijā tas sastopams galvenokārt valsts rietumu un centrālajā daļā, īpaši piejūras zemienē. Uz austrumiem tam izplatīties neļauj klimatiskie apstākļi, jo smiltīs ziemojošais krupis zemās ziemas temperatūrās aiziet bojā.
Kristofers Rens
Kristofers Rens (en; dzimis, miris ) bija angļu arhitekts, fiziķis, astronoms un matemātiķis. Viens no izcilākajiem angļu klasicisma pārstāvjiem.
Smilšu krupis
Latvijā
Populāciju kopumā apdraud piemērotu nārsta vietu skaita samazinājums, tām aizaugot vai izžūstot, vai tām izzūdot cilvēku saimnieciskās darbības rezultātā. Smilšu krupis vairs nav atrodams daudzās Latvijas vietās, kur tas kādreiz mājoja, piemēram, Sarkandaugavā, Ķīšezera un Meža kapu apkārtnē, Ilģuciemā, Bolderājā un Rīgas jūrmalā. Var apgalvot, ka pēdējo piecdesmit gadu laikā, smilšu krupja izplatība nepārtraukti samazinās.
Pirms apmēram 100 gadiem smilšu krupis lielākoties dzīvoja tikai jūras piekrastē un upju ielejās, kur pavasarī veidojās seklas peļķes. Pēdējos gadu desmitos tas aizvien biežāk sastopams smilšu un grants karjeros, kur tāpat ir smilts un seklas peļķes, kas nepieciešamas nārstam.
Kristofers Rens
Bijis Karaliskās biedrības prezidents no 1680. līdz 1682. gadam. Rena zinātnisko darbu augsti cienījuši Īzaks Ņūtons un Blēzs Paskāls.
Smilšu krupis
Latvijā
Smilšu krupja populācijas, kas dzīvo jūras malā, pastāvīgi svārstās uz iznīcības robežas. Atšķirībā no samērā stabilās un drošās iekšzemes dzīvesvides, ūdenstilpes liedagā negaidīti izveidojas un pazūd ikgadējās vētrās. Peļke krupjiem parasti šķiet īpaši pievilcīga uzreiz pēc tās izveidošanās, taču tajā nav ūdensaugu vai citas slēptuves, un kurkuļi ir viegli pieejams upuris, piemēram, kaijām un citiem ūdensputniem. Šādās ūdenstilpēs kurkuļi parasti neizdzīvo līdz metamorfozei. Nākamajā gadā tāda ūdenstilpe krupjus joprojām interesē un tie tur veiksmīgi vairojas, taču trešajā gadā tā vai nu izzūd, vai arī ir pilnībā aizaugusi un nārstam nepiemērota. 1980. gados atklājās, ka parastā krupja kurkuļi, kas izšķiļas agrāk un attīstās ātrāk par smilšu krupja kurkuļiem, pārtiek no smilšu krupja ikriem un pat kāpuriem.
Izskats
Smilšu krupja ķermeņa garums ir 4,5—5,5 cm. Tam ir raksturīga kārpaina, sausa āda. Galvas malās nelieli pieauss indes dziedzeri — parotīdi — tumši sarkanā vai brūnā krāsā. Mugura iedzelteni pelēka vai zaļgani brūna ar vairāk vai mazāk tumšiem raibumiņiem. Pāri mugurai stiepjas sugai raksturīga, šaura, dzeltenīga svītra. Vēderpuse gaiša, ar nelieliem, tumšiem plankumiem. Redzokļi horizontāli. Tēviņš mazāks, nārsta laikā atšķiras no mātītes ar tumšbrūnām dzimumtulznām priekškāju iekšpusē un tumšu kakla apakšpusi. Iekšējais rezonators labi attīstīts; dzied diezgan intensīvi, visu nārsta periodu; dziesma ļoti specifiska, atgādina skaļu circeņa sisināšanu, klusās vasaras naktīs dzirdama kilometriem tālu.
Kovaļevska
Kovaļevska var būt:
Smilšu krupis
Uzvedība un barība
Apdzīvo galvenokārt biotopus ar smilšainām augsnēm — kāpas, priežu silus, parkus, arī dārzus un karjerus. Vairojas ātri sasilstošos stāvoša ūdenstilpēs — dīķos, liedaga lāmās. Smilšu krupis parasti ir aktīvs krēslas stundās un naktī, nārsta periodā visu diennakti. Nakts laikā smilšu krupis noiet ievērojamus attālumus. Jaunie krupji atšķirībā no vecajiem meklē barību reizēm arī dienā. Pa dienu smilšu krupji parasti ierokas smiltīs vai paslēpjas grauzēju un kurmju alās, vai zem dažādiem priekšmetiem un akmeņiem smilšainās vietās. Labi jūtas kapos. Alas, lai tajās varētu noslēpties, rok gan pieaugušie, gan jaunie indivīdi. Smilšu krupi reiz izdevies atrast pat 3 metru dziļumā. Īso kāju dēļ smilšu krupis nelec, bet gan skrien. Vakara krēslā to var viegli sajaukt ar peli. Tuvojoties rudenim, smilšu krupis atstāj liedagus un dodas uz iekšzemi. Ziemo alās, akmeņu kaudzēs, pagrabos. Ziemošanas periods sākas septembra beigās.
Smilšu krupis barojas ar sauszemes bezmugurkaulniekiem: vabolēm, kāpuriem, zirnekļiem, skudrām, gliemežiem un sliekām. Krupja mēle ir lipīga un tas sīkos kukaiņus uzlaiza ar mēli. Ļoti bieži smilšu krupis medī netālu no savas dienas slēptuves. Tā kā krupja āda ir indīga, tam nav daudz ienaidnieku, tomēr to medī zalkši un dažādi putni, piemēram, žagatas un gārņi.
Vairošanās
Smilšu krupim ir samērā garš nārsta periods, kas sākas maija sākumā un beidzas jūnija beigās. Parasti tas izvēlas nelielus dīķus, smilšu vai grants karjerus, bieži vien arī dziļākas peļķes ar jūras ūdeni liedagā, jo smilšu krupis ir mazjutīgs pret ūdens sāļumu. Mātīte iznērš apmēram 2800—4000 ikru, kas savirknēti tievos, recekļainos (1,5 - 2 m garos) pavedienos. Kurkuļi izšķiļas pēc 3—4 dienām. Kurkuļi sīki un melni. Metamorfoze notiek pēc 40—50 dienām, un jaunie krupīši Latvijā ūdenstilpi parasti atstāj jūnija beigās. Dzimumgatavība tēviņiem iestājas trešajā dzīves gadā, mātītēm ceturtajā. Smilšu krupis savvaļā dzīvo līdz 17 gadiem.
Mellupe (Mugurupes pieteka)
Mellupe (arī Melnupe) ir Mugurupes labā satekupe Gulbenes novadā.
Iztece pie Butāniem. Augštecē met loku pulksteņa rādītāja virzienā, pēc Līdumupes uzņemšanas tek uz dienvidiem-dienvidaustrumiem. Sasniedzot Litenes pagasta robežu, satek ar Pogupi no kreisās, izveidojot Mugurupi. Mellupi dažkārt uzskata par Mugurupes augšteci. Upi šķērso valsts autoceļi V410 (Gulbene – Zeltiņi), V388 (Alūksne – Kalniena – Gulbene), P35 (Gulbene – Balvi – Viļaka – Krievijas robeža (Vientuļi)), V420 (Stāmeriena – Pļavnieki – Zeltaleja), kā arī dzelzceļa līnija Gulbene—Alūksne. Tās krastos atrodas Naglene, Zeltaleja, Antani.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — Big Air vīriešiem
Big Air vīriešiem bija viena no 11 disciplīnām snovbordā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Šoganas Big Air arēnā, Pekinā. 2014. gada 14. februārī tika aizvadīta kvalifikācijas kārta, bet 15. janvārī notika fināla kārta. Sacensībās startēja 29 sportisti no 14 valstīm.
Kvalifikācija
Kopā sacensībām varēja kvalificēties 30 snovbordisti. No vienas valsts varēja startēt ne vairāk kā četri sportisti. Lai sportists varētu piedalīties sacensībās, viņam ir jābūt vismaz 50,00 FIS punktiem, FIS punktu sarakstā 2022. gada 17. janvārī un 30 labāko finišētāju sarakstā Pasaules kausa sacensībās vai 2021. gada FIS snovborda pasaules čempionātā Big Air vai sloupstails disciplīnās.
Kvalifikācijas kārtā katrs no 29 sportistiem veica 3 braucienus. Par katru no braucieniem tika piešķirta punktu summa. Kvalifikācijas rezultātus veidoja divu labāko braucienu punktu summa. Fināla kārtai kvalificējās 12 labākie sportisti.
Fināls
Fināla sacensībās startēja 12 sportisti. Sportistiem bija jāveic trīs braucieni, par kuriem tika piešķirti punkti. Fināla rezultātus veidoja divu labāko braucienu punktu summa.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sieviešu sloupstaila sacensībās startēja 29 sportisti no 14 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Jaunturku revolūcija
Šajā laika posmā pasaulē notika vairākas revolūcijas. 1905. gadā sākās revolūcija Krievijā, 1906. gadā sākās Persijas revolūcija, 1910. gadā Portugāles revolūcija noveda pie Pirmās Republikas izveidošanas un 1911. gadā Ķīnas revolūcija noveda pie Ķīnas Republikas izveidošanas. Krievijas, Persijas un Jaunturku revolūcijām bija vienāds mērķis — konstitucionālā režīma atjaunošana vai izveidošana. Tās nebija ideoloģiskas kreiso vai labējo kustības revolūcijas, kā vēlāk sekojošās.
Iemesli un gaita
Dažādu iemeslu izraisīti lokālie dumpji Osmaņu impērijā nebija retums. Tas, ka 1908. gada jūlija sākumā neliela jaunāko virsnieku grupiņa Maķedonijas provinču kalnos paziņoja par sacelšanos, nebija nekas īpašs. Dumpinieku kodolu pamatā veidoja armijas kapteiņi un leitnanti, kas komandēja dažus simtus brīvprātīgo.
Viens no iemesliem revolūcijas sākumam bija 1908. gada 9.-10. jūnijā Rēvelē notikusī karaļa Edvarda VII un imperatora Nikolaja II tikšanās, kas nostiprināja 1907. gada angļu-krievu līguma rezultātā izveidoto abu lielvaru politisko sadarbību. Abi valdnieki vienojās par iejaukšanos Osmaņu Balkānu provincēs, lai tajās īstenotu reformas un izveidotu autonomiju kristiešu gubernatora vadībā. Osmaņu Maķedonijas provinces zemes, 1877.-1878. gada krievu-turku kara beigās Krievija bija vēlējusies iekļaut Bulgārijas kņazistes sastāvā, un tikai Eiropas lielvaru iejaukšanās Berlīnes kongresa laikā atstāja šīs zemes osmaņu pārvaldībā. Pēc Rēveles tikšanās ziņu saņemšanas, jaunturku pagrīdnieki Eiropas lielvaru konsulātiem (izņemot Krievijas) Bitolas pilsētā iesniedza “Osmaņu savienības un progresa komitejas” (SPK) memorandu, kurā noraidīja britu-krievu iejaukšanos Balkānos un uzsvēra, ka vienīgais risinājums ir visu impērijas iedzīvotāju politiskā stāvokļa uzlabošana, atjaunojot 1876.-1878. gada konstitūcijas darbību. SPK arī norādīja, ka ir gatava pretoties ārzemju spēkiem un apspiest vietējos slāvu nacionālistus. Nesaņemot nekādu atbildi, pieci jaunturku virsnieki sāka dumpi.
Nākamajās dienās nelielas dumpinieku vienības virzījās pa vietējo musulmaņu albāņu ciematiem, brīdinot iedzīvotājus par briesmām, ko tiem nesīs ārvalstu uzspiestā kristiešu vara. Vēlāk dumpinieki iegāja arī kristiešu serbu un bulgāru ciematos, kur izteica draudus gadījumā, ja tie nepievienosies revolūcijai kopā ar musulmaņiem. Ja ciematā atradās telegrāfa stacija, dumpinieki uz Stambulu nosūtīja telegrammu ar savām politiskajām prasībām, to neizpildes gadījumā draudot pēc 26. jūlija doties uz galvaspilsētu.
Paralēli, reģionā starp Skopji un Prištinu izplatījās baumas par drīzu Austroungārijas iebrukumu. Virsnieks, kas bija nosūtīts uz reģionu, lai nomierinātu iedzīvotājus, pats bija slepens SPK atbalstītājs, un pierunāja vietējos augstmaņus un garīdzniekus zvērēt atbalstu konstitūcijas atjaunošanai. Viņu petīcija 21. jūlijā tika nosūtīta uz galvaspilsētu.
Lai apspiestu nemierus, impērijas centrālā valdība uz reģionu nosūtīja albāņu izcelsmes ģenerāli, taču uzreiz pēc ierašanās, viņu 7. jūlijā nošāva SPK atbalstošs virsnieks. Sākot ar 12. jūliju Maķedonijā sāka ierasties rezerves karaspēks no Anatolijas, taču šeit aktīvi darbojās SPK aģitatori, un karaspēks tā arī neveica aktīvas darbības nemieru apspiešanai. Valdību atbalstošie virsnieki nereti tika nošauti. 22. jūlijā dumpinieki ieņēma reģiona centru Bitolu. Naktī no 23. uz 24. jūliju impērijas valdība piekrita dumpinieku prasībām, un pieņēma lēmumu par konstitūcijas un parlamenta darbības atjaunošanu. Nākamajā dienā šo lēmumu publicēja laikrakstos. Impērijas ielās izgāja sajūsmināti iedzīvotāji, konstitūcijas atbalsta demonstrācijās piedalījās visu tautību pārstāvji. Publiski parādījās SPK lozungs “Brīvība, Vienlīdzība, Brālība un Tiesiskums”. Sultāns saglabāja savu varu, un konstitucionāli izveidoto valdību veidoja liberāli noskaņoti politikas veterāni.
Tikai pēc revolūcijas sabiedrība vairāk uzzināja par līdz šim slepeno SPK. 1906. gadā Salonikos dibinātā “Osmaņu brīvības biedrība” 1907. gadā apvienojās ar 1889. gadā dibināto “Savienības un progresa komiteju”, kas bija bāzēta Parīzē. Apvienotajā SPK bija 1500-2000 biedri, no kuriem kādi 500 atradās Salonikos.