cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brāļi Strugacki
Daiļrade
Atgriežoties pie Pusdienas pasaules, Strugacki rakstīja garos stāstus Обитаемый остров (1969, saīsinātā variantā 1971), "Mazais cilvēkbērns" (Малыш, 1971), Парень из преисподней (1974). Garais stāsts "Pikniks ceļa malā" (Пикник на обочине, 1972) pēc pirmreizējās publicēšanas žurnālā vēlāk astoņus gadus dažādu iemeslu dēļ netika izdots, un tikai 1980. gadā tas iznāca saīsinātā variantā, iekļauts krājumā "Nenorunātās tikšanās" (Неназначенные встречи). Tēma par Zonu — teritoriju, kurā pēc citplanētiešu apmeklējuma norisinās dīvainas parādības, un stalkeriem — pārdrošniekiem, kuri slepus iekļūst šajā Zonā, tika risināta Andreja Tarkovska pēc brāļu Strugacku scenārija uzņemtajā filmā "Stalkers" (1979), bet pēc Čornobiļas katastrofas — datorspēlē S.T.A.L.K.E.R. un daudzos literāros darbos.
Brāļi Strugacki ir arī scenāriju autori vairākām filmām. Pazīstamākā no tām ir režisora Andreja Tarkovska 1979. gadā uzņemtā filma "Stalkers".
Viņi arī tulkojuši dažādu ārzemju autoru literāros darbus. Ar pseidonīmiem S. Berežkovs, S. Vitins, S. Pobedins viņi tulkojuši no angļu valodas Endrū Nortones, Hala Klementa, Džona Vindema romānus. Arkādijs Strugackis tulkojis no japāņu valodas Rjūnoskes Akutagavas stāstus, Kobo Abes, Soseki Natsume, Hiroshi Nomas, Sanjuteja Entjo (Санъютэя Энтё) romānus.
Krievu valodā līdz šim izdoti pieci brāļu Strugacku darbu apkopojumi (neskaitot dažādas grāmatu sērijas un krājumus). 2012. gada decembrī tika paziņots par darba sākšanu pie pilna Strugacku darbu apkopojuma 30 sējumos izveides. Strugacku darbu tulkojumi publicēti 42 valodās 33 pasaules valstīs (vairāk nekā 500 publikāciju).
Rakstnieku oficiālajā interneta mājaslapā Boriss Strugackis no 1998. gada sniedza atbildes vairāk nekā uz septiņiem tūkstošiem lasītāju uzdoto jautājumu.
Šajā mājaslapā līdz 2014. gadam bija brīvi pieejami Strugacku literāro darbu teksti, taču 2014. gadā pēc viņu mantinieku pieprasījuma tie tika no turienes izņemti. Šobrīd (2016) mājaslapā ir ievietots rakstnieku darbu saraksts un viņu mantinieku vēstules teksts.
Strugacku vārdā ir nosaukts asteroīds Nr. 3054, kuru 1977. gada 11. septembrī atklāja Krimas astrofiziskās observatorijas līdzstrādnieki. Sanktpēterburgā viņu vārdā nosaukts viens no pilsētas laukumiem. Brāļi Strugacki ir medaļas ”Zinātnes simbols” (Символ Науки) saņēmēji.
Bibliogrāfija
Norādīts pirmreizējās publikācijas gads
Citi stāsti
Norādīts sarakstīšanas gads
Videospēles
Videospēļu sērija "S.T.A.L.K.E.R." nav oficiāli saistīta ar brāļiem Strugackiem, taču tajā izmantoti daudzi elementi no stāstiem Пикник на обочине un Забытый эксперимент.
Brāļu Strugacku tulkotie ārzemju autoru darbi
Tulkojumus brāļi Strugacki parakstīja ar pseidonīmiem S. Berežkovs, S. Pobedins, S. Vitins.
Latviešu valodā tulkotie brāļu Strugacku darbi
Latviešu valodā tulkoti arī divi brāļu Strugacku garie stāsti, kas izdoti atsevišķās grāmatās:
Altonavas iela
Altonavas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Torņakalnā. Altonavas iela sākas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu un beidzas krustojumā ar Vienības gatvi. Kopējais ielas garums ir 624 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām. Altonavas iela ir klāta ar bruģa un asfalta segumu.
Varavīksnes iela (Jūrmala)
Varavīksnes iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Varavīksnes iela sākas krustojumā ar Turaidas ielu un beidzas krustojumā ar Zvaigžņu ielu. Kopējais ielas garums ir 300 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Varavīksnes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Altonavas iela
Vēsture
Līdz 1985. gadam daļu no senās Altonavas ielas pārdēvēja par Ojāra Vācieša ielu.
Varavīksnes iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Varavīksnes iela ir savienota ar šādām ielām:
Altonavas iela
Ielas raksturojums
Altonavas iela ir 700 metrus gara, pārsvarā bruģēta iela Torņakalnā un daļēji arī Bieriņos. Tā sākas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu un iet dienvidaustrumu-austrumu virzienā. Iela šķērso divas dzelzceļa līnijas: Rīga—Tukums pa satiksmes pārvadu un Rīga—Jelgava (šeit nav pārbrauktuves transporta līdzekļiem, tikai gājēju celiņš, līdz ar to Altonavas ielas divi posmi ir savstarpēji nesavienoti satiksmei). Altonavas ielas posms aiz šīs dzelzceļa līnijas ir ar bruģa segumu. Krustojumā ar Indriķa ielu Altonavas iela tālāk neturpinās taisni, bet atsākas ar nobīdi, aptuveni 30 metrus tuvāk Torņakalna ielai (varētu teikt, ka šos 30 metrus iela pāriet Indriķa ielā). Altonavas iela beidzas krustojumā ar Vienības gatvi.
Altonavas ielas un Vienības gatves stūrī atrodas Bloka muižas ēka (Vienības gatve 27).
Ielu savienojumi
Altonavas iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Īsā posmā starp Ojāra Vācieša ielu un Ārlavas ielu (arī pa satiksmes pārvadu pāri dzelzceļa līnijai Rīga—Tukums) pa Altonavas ielu kursē 25., 55. un 56. maršruta autobusi.
Jugla (Ālaves pieteka)
Jugla (arī Juglas strauts, Jugliņa) ir Ālaves kreisā krasta pieteka Dobeles novadā.
Izteka - uz rietumiem no Naudītes. Tek austrumu virzienā. Ietek Ālavē pie Ķirpēniem. Upi šķērso valsts autoceļi V1123 (Jaunsesava — Penkules stacija), V1126 (Dobele — Penkule) un V1122 (Apguldes stacija — Bukaiši), kā arī dzelzceļa līnija Glūda—Reņģe. Tās krastos atrodas Baldonas.
Kazradži
Kazradži ir skrajciems Rēzeknes novada Kantinieku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā Rēzeknes upes labā krastā 4 km no pagasta centra Liužas, 22 km no novada centra Rēzeknes un 222 km no Rīgas.
Agrāk Kazradžos bija tilts pāri Rēzeknei, kas savienoja ciemu ar Viļānu—Rēzeknes ceļu, pieturas punktu un Subinaiti. Mūsdienās tuvākais tilts pāri upei atrodas Romanovkā, 1,5 km uz rietumiem.
Kazradžos atrodas atpūtas parks "Priežvanagi".
Stendes ģerbonis
Stendes pilsētas ģerbonis ir viens no Stendes pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts. Ģerboņa autore ir Ilze Lībiete.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa lielākā daļa ir zelta krāsā, bet robotā galva zaļā krāsā. Robojums ir rombveidīgs un vizuāli atgādina egles, jo pirms dzelzceļa līnija Tukums—Ventspils izveidošanas, Stendes ciemata vietā bija mežs. Uz zelta fona attēlots melns lokomotīves ritenis, kas apzīmē dzelzceļu.
Spaļu iela (Rīga)
Spaļu iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Tā sākas krustojumā ar Maltas ielu un beidzas stupceļā. Kopējais ielas garums ir 101 metrs.
Vēsture
Izveidota 1955. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies.
Ielu savienojumi
Spaļu iela krustojas ar šādām ielām:
Lielā Markovka
Lielā Markovka ir ciems Sakstagala pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 227 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A12.
Ūga
Ūga (no latgaliešu valodas — 'oga', īstajā vārdā Daiga Barkāne ; dzimusi 1994. gada 16. decembrī Bērzgalē) ir latgaliešu repere.
Dzīvesgājums
2016. gadā anša koncertā „Ausmeņas” kebabnīcā Rēzeknē Barkāne iepazinās ar vienu no Ausmeņa Records reperiem un bītmeikeriem Valnu, kurš piedāvāja ierakstīt kopīgu dziesmu, un drīz vien viņa pievienojās Ausmeņa Records. Tur viņa ieguva iesauku Ūga, ko vēlāk pieņēma kā savu skatuves vārdu.
2019. gada 8. decembrī tika izdots videoklips dziesmai „LG ir HH”, kas uzņemts sadarbībā ar tvnet.lv operatoru un režisoru Artūru Krūmiņu, kā arī fotogrāfu un gaismošanas asistentu Jāni Škaparu. 2020. gada 20. janvārī klajā nāca Ūgas debijas albums „LG ir HH”.
Kārlis II Hābsburgs
Dzīve
Dzimis Vīnē. Svētās Romas imperatora Ferdinanda I un Bohēmijas un Ungārijas Annas (kura savukārt bija Vladislava II un Fuā Annas meita) dēls. Vairākkārt notika sarunas par laulību starp Kārli un Anglijas karalieni Elizabeti I. Hābsburgu puse velējās, lai Elizabete apsolītu ierosinātajā laulības līgumā Kārlim, gadījumā, ja viņa nomirtu bez pēcnācējiem, ka viņš būtu nākamais Anglijas troņmantnieks. Sarunas beidzās bez rezultāta, reliģija bija galvenais šķērslis laulībām, kā arī karalienes raksturs. 1563. gadā Kārlim bija sarunas par laulību arī ar Mariju I Stjuarti. Marija tomēr nepiekrita, kā arī viņa vecākais brālis Maksimiliāns.
Atšķirībā no brāļa Maksimiliāna II, Kārlis bija reliģisks katolis un atbalstīja kontrreformāciju, aicinot jezuītus savā teritorijā.
Kārli atceras arī kā mākslas un zinātnes labdari. It īpaši, komponists Orlando di Lasso bija viņa piekritējs, kā arī mūzikas teorētiķis Lodoviko Zakoni.
1573. gadā dibināja Akademisches Gymnasium Grācā, kas joprojām ir vecākā vidusskola Štīrijā. 1580. gadā dibināja Andalūzijas izcelsmes zirgu pārošanas fermu Lipicā, Slovēnijā, tādējādi vadot galveno lomu Lipizānas šķirnes radīšanā. 1585. gadā Kārlis dibināja Grācas universitāti, saukta Karl-Franzens-Universität.
Kārlis nomira Grācā 1590. gadā.
Kārļa mauzolejs Zēkavas abatijā, kur ir apglabāti citi arī Hābsburgu dzimtas pārstāvji, ir vissvarīgākā agrā baroka perioda ēka dienvidaustrumu Alpos. To iesāka būvēt Alesandro de Verda un pabeidza Sebastiano Karlone 1612. gadā.
Laulība un bērni
Vīnē 1571. gada 26. augustā Kārlis apprecējās ar savu māsasmeitu Bavārijas Mariju Annu. Viņiem bija piecpadsmit bērni:
Normunds Lasis
Normunds Lasis (dzimis ) ir bijušais Latvijas šosejas un kalnu riteņbraucējs. 2008. gada Latvijas čempions grupas braucienā, 2004. gadā bijis otrais, bet 2005. gadā — trešais.
2007. gadā bijis trešais Eiropas čempionātā U-23 grupā.
2004. gadā SEB MTB maratons sezonas kopvērtējumā bijis otrajā vietā.
Kirēnijas kalni
Kirēnijas kalni (gr) vai Bešparmaks (tr) ir 160 kilometrus gara kalnu grēda Kipras ziemeļos. Stiepjas gar Kipras salas ziemeļu krastu. Kalnu grēdu kontrolē starptautiski neatzītā Ziemeļkipras republika. Kalnos atrodas vairākas drupas no antīkajiem laikiem, kā arī vairāku viduslaiku cietokšņu atliekas. 1995. gada jūlijā kalnu ekosistēma nopietni cieta ugunsgrēkā. Kirēnijas kalnu dienvidu nogāzē, iepretim Nikosijai izveidots 425 metru plats naktī izgaismojams Ziemeļkipras karogs.
Karaliskais Kārļa institūts
Karaliskais Kārļa institūts jeb Karolinskas institūts (KI) (sv) ir viena no Eiropas lielākajām un prestižākajām medicīnas universitātēm, kas atrodas Solnā, Stokholmas lēnē, Zviedrijā. Dibināta 1810. gadā, trešā vecākā medicīnas universitāte Zviedrijā.
Vēsture
Pēc sakāves karā ar Krieviju 1810. gadā Zviedrijas karalis Kārlis XIII nodibināja institūtu karalauka ķirurgu apmācībai ar nosaukumu "Karaliskais Kārļa medicīniski ķirurgiskais institūts".
Jau drīz pēc dibināšanas institūta akadēmiskās tiesības mēģināja iegrožot agrāk dibinātā Upsālas Universitāte un Lundas Universitāte. 1861. gada 26. aprīlī tika nolemts, ka Kārļa institūts sadarbosies ar abu zviedru universitāšu medicīnas fakultātēm, veicot praktisko apmācību gan medicīnā, gan ķirurģijā un pakļaujoties Upsālas Universitātes kancleram. Institūtam bija tiesības apmācīt ārsta palīgus armijai, piešķirot viņiem maģistra grādu ķirurģijā.
1874. gada 18. novembrī KI ieguva tiesības piešķirt gan medicīnas kandidāta, gan medicīnas licenciāta grādu. 1906. gada 16. februārī institūts beidzot ieguva tiesības piešķirt medicīnas doktora grādu.
Mācības
Mūsdienās Karolinskas institūts piedāvā dažādas apmācību programmas, kas ietver klīnisko apmācību, kā arī citas apmācības veselības aprūpes sistēmā. Institūta tuvumā atrodas Karolinskas Universitātes slimnīca. Stokholmas apkārtnē ir arī citas slimnīcas, kurās var notikt studentu apmācības. Aptuveni 6500 pilna laika studentu Karolinskas institūtā apgūst mācību kursus bakalaura un maģistra līmenī. Katru gadu 20 vecāko klašu skolēni no visas Zviedrijas tiek atlasīti, lai apmeklētu Karolinskas 7 nedēļas garo biomedicīnas vasaras pētniecības skolu, kas neoficiāli nosaukta par "SoFo".
Reitingi
Karolinskas institūts nav iekļauts kopējā QS pasaules universitāšu reitingā, kurā iekļauj tikai vairāku fakultāšu universitātes. Tomēr QS reitingā medicīnas kategorijā 2020. gadā Karolinskas institūts ierindots pirmajā vietā Zviedrijā, trešajā vietā Eiropā un piektajā vietā pasaulē. 2015. gadā QS ierindoja Karolinskas institūta Zobārstniecības nodaļu pirmajā vietā pasaulē.
Saskaņā ar 2021. gada Times Higher Education reitingu, Karolinskas institūts ir 10. vietā pasaulē un 5. vietā Eiropā klīniskajos, pirmsklīniskajos un citos ārstniecības mācību priekšmetos.
1726. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1726. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Ūdenspolo 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — komandu sastāvi
Tā kā šis bija pirmais ūdenspolo olimpiskais turnīrs, tad visas valstis tajā startēja pirmo reizi. Vairāku pārstāvošo komandu sastāvs dažādos avotos atšķiras, un ne visas komandas sastāvēja tikai no dalībniekiem, kuri bija to valstu valstspiederīgie.
Komandu sastāvi
Vairāku Parīzē esošo komandu sastāvs dažādos avotos atšķiras, un ne visas komandas sastāvēja tikai no dalībniekiem, kuri bija to valstu valstspiederīgie. Libellule de Paris komandas spēlētāju sarakstā ir dalībnieks "Deveno", bet olimpisko spēļu vēsturnieks Bils Malons šo spēlētāju identificē kā Žilu Kleveno, kurš olimpiskajās spēlēs startējis arī peldēšanā. Viņu sastāvā bija arī brits Tomass Bērdžess, kurš vēlāk kļuva par otro cilvēku, kurš pārpeldējis Lamanšam.
Jauktajā komandā Pupilles de Neptune de Lille esošais Filips Hubēns bija Beļģijas valsts piederīgais. Trīs šīs komandas dalībnieki Favjē, Lerišs un Šarls Trefels pievienojās otrajai Pupilles de Neptune de Lille komandai pēc pirmās komandas izkrišanas no turnīra. Viņi, iespējams, komandā ir aizstājuši Ogistu Kamelinu, Antuānu Fiolē, Pjēru Gellē un Luiju Marku, kur startēja tikai pirmās kārtas mačos.
Vācu avotos Berliner Swimming Club komandas sastāvā netiek minēti Hanss Aniols, Makss Hainle un Herberts fon Petersdorfs. Viņu vietā tiek minēti Gustavs Erfs, Asmuss Simonsens un Makss Šēns, taču Bills Malons atzīmē, ka turnīra spēlēs ir piedalījušies trijotne — Hanss Aniols, Makss Hainle un Herberts fon Petersdorfs.
Beļģijas komandas Brussels Swimming and Water Polo Club dalībnieki Žoržs Romā, Gijoms Serons un A. R. Iptons arī nav minēti dalībnieku sarakstos, neskatoties uz pierādījumiem, ka viņi ir piedalījušies pirmās kārtas mačos.
Starptautiskās Olimpiskās komitejas avotos Jauktās komandas Osborne Swimming Club dalībnieku saraksts ir Tomass Ko, Džons Henrijs Derbišīrs, Pīters Kemps, Viljams Listers, Artūrs G. Robertsons, Ēriks Robinsons un Džordžs Vilkinsons. Tomēr Listers bija divas nedēļas pirms spēlēm miris, bet Derbišīrs, Robinsons un Vilkinsons piedalījās ūdenspolo turnīrā Anglijā vai nu olimpisko spēļu ūdenspolo turnīra laikā vai arī drīz pēc tam, lai būtu laikus devušies atpakaļ uz Parīzi. Spēlētāju sarakstā nav iekļauts arī Robertsons, taču tajā ir iekļauti Roberts Krošovs, Viljams Henrijs, Džons Artūrs Džārviss, Viktors Lindbergs un Frederiks Steipltons. Lindbergs tiek uzskatīts par pirmo Jaunzēlandes olimpieti, kaut arī viņš "ir dzimis Fidži, viņa vecāki pēc tautības ir zviedrs un īrs, kā arī no jaunības viņš dzīvoja Jauzēlandē un olimpiskajās spēlēs pāstāvēja Lielbritānijas klubu".
Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.
Parastā maina
Parastā maina (Acridotheres tristis) ir strazdu dzimtas (Sturnidae) dziedātājputns, kura dabīgais izplatības areāls plešas Āzijas tropu joslā. Izdala divas pasugas.
Parastā maina introducēta daudzviet pasaulē — citos kontinentos un salās. Tās kopējā populācija pieaug tik strauji, ka 2000. gadā Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība to pasludināja par visinvazīvāko putnu sugu pasaulē, ieņemot trešo vietu Top 100 invazīvo dzīvnieku sarakstā (apvienotas sugas, kas visspēcīgāk ietekmē bioloģisko daudzveidību, lauksaimniecību un cilvēka intereses). Visnegatīvāk parastā maina ietekmē Austrālijas ekosistēmu.
Izplatība
Parastās mainas dabīgais izplatības areāls plešas Irānā, Afganistānā, Pakistānā, Indijā, Nepālā, Butānā, Bangladešā, Šrilankā, Mjanmā, Ķīnā, Kambodžā, Malaizijā, Laosā, Singapūrā, Taizemē un Vjetnamā.
Tā introducēta Austrālijā, Jaunzēlandē, Jaunkaledonijā, Floridā, Havaju salās, Dienvidāfrikā, Ēģiptē, Zimbabvē un Indijas okeāna salās (Seišelu salās, Maurīcijā, Reinjonā, Madagaskarā, Maldivu, Andamanu un Nikobaru salās), kā arī Atlantijas un Klusā okeāna salās (piemēram, Debesbraukšanas, Svētās Helēnas, Fidži un Zālamana salās). Daudzviet Āzijā izplatījusies bez introdukcijas palīdzības (Turcijā, Izraēlā, Saūda Arābijā, Irākā, Kazahstānā, Centrālāzijas valstīs: Kirgizstānā, Tadžikistānā, Turkmenistānā, Uzbekistānā), piemēram, Centrālāzijas valstīs dažās 20. gadsimta desmitgadēs spējusi apgūt jaunas teritorijas, kļūstot par vienu no biežāk sastopamajiem putniem reģionā. Reizēm sastopama arī Krievijas Āzijas un pat Eiropas daļā. Pēdējos gados parastā maina novērota arī Francijas ziemeļos. Iespējams, tā izbēgusi no nebrīves un iedzīvojusies savvaļā.
Izskats
Ķermeņa apspalvojums brūns, galva un kakls spīdīgi melni. Spārnu un astes lidspalvas melnas. Astes spalvu gali balti, bet uz spārniem balts laukums, kuru var redzēt tikai lidojumā. Knābis un kājas dzeltenas. Pēdas lielas un spēcīgas. Aiz acs dzeltens, kails, labi saskatāms ādas pusgredzens. Zemaste balta. Uz pieres aug īss, spurains apspalvojums. Jaunie putni ir blāvāki nekā pieaugušie putni, un to galvas ir tumši brūnas bez spīduma.
Līdzīgas sugas
Parasto mainu bieži sajauc ar trokšņaino manorīnu (Manorina melanocephala), tomēr pēdējā ir nedaudz lielāka, kā arī tās apspalvojums ir pelēks.
Uzvedība
Parastā maina mājo vietās, kur ir pieeja ūdenim. Savā dabīgajā izplatības areālā uzturas atklātās lauksaimniecības zemēs, sausos, atklātos mežos, arī pilsētās un lauku apdzīvotajās vietās. Vislabprātāk ligzdo vientuļi stāvošos, lielos kokos ar plašu vainagu. Izvairās no blīvas veģetācijas. Sastopama līdz 3000 m virs jūras līmeņa.
Komunikācija
Parastā maina, izmantojot balsi, sazinās ar savas sugas pārstāvjiem, kā arī ar citiem putniem. Tai ir ļoti izkopta un niansēta saucienu un kliedzienu dažādība. Arī dienas laikā atpūšoties, abi dzimumi mēdz dziedāt un vīterot, lai gan tēviņš dzied biežāk. Tuvojoties ligzdai ar barību, maina lieto īpašu, trellinošu skaņu. Nebrīvē mainas iemācās atdarināt cilvēku skaņas. Krēslas stundās no rīta un vakarā mainas apvienojas kopīgā dziesmā ar kaimiņiem.
Barošanās
Parastā maina ir visēdāja un barojas gandrīz ar jebko. Galvenokārt barojas ar augļiem, graudiem, sliekām, zirnekļiem, kāpuriem un kukaiņiem. Pie izdevības apēd citu putnu olas vai mazuļus, nelielus zīdītājus, piemēram, peles, arī vardes, ķirzakas un nelielas čūskas. Seklā ūdenī medī zivtiņas un krabjus. Maina barojas arī ar ziedu nektāru un ziedlapām. Pilsētās apmeklē atkritumu tvertnes un izgāztuves. Barību meklē galvenokārt uz zemes, bet arī koku zaros. Mainu var novērot uz liellopu vai citu lielo zālēdāju muguras, uzlasot ērces un kukaiņus. Barojoties ar lēcieniem pārvietojas sāniski vai staigā virzienā uz priekšu.
Ligzdošana
Parastā maina dzimumbriedumu sasniedz apmēram gada vecumā. Agri pavasarī pirms ligzdošanas sezonas veido monogāmus pārus. Parasti pāris paliek kopā uz mūžu. Katram pārim ir sava teritorija (apmēram 0,25 km²), kuru tas kopīgi aizsargā. Starp pāriem ir milzīga konkurence par labākajām ligzdošanas vietām, tādēļ reizēm izceļas nežēlīgas savstarpējās cīņas. Reizēm var novērot ligzdošanu lielās kolonijās. Sezonā, atkarībā no izplatības areāla, ir 1—3 perējumi. Pāris kopīgi būvē kausveida ligzdu, izmantojot zariņus, zāli un lapas. Tā atrodas koka dobumā, klinšu vai ēku konstrukciju iedobēs un spraugās.
Dējumā 4—5 gaiši zilas olas. Inkubācijas periods ilgst 13—18 dienas. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Tomēr mātīte perē lielāko daļu laika (naktīs un gandrīz visu dienu). Izšķiļoties putnēni ir nevarīgi un kaili. Jaunie putni ligzdu pamet apmēram 22—27 dienu vecumā, bet lidot sāk vēl pēc apmēram 7 dienām. Lai arī jaunie putni jau lido, vecāki turpina par tiem rūpēties, tos barot un aizsargāt, līdz tie sasniedz apmēram 1,5 mēnešu vecumu. Kad jaunie putni kļūst patstāvīgi, tie veido nelielus kopīgus barus. Dzīves ilgums savvaļā apmēram 4 gadi, bet atsevišķi īpatņi var sasniegt 12 gadu vecumu.
Ienaidnieki
Parastās mainas ligzdas visbiežāk apdraud Indijas vārna un mājas kaķis, bet perējumu mēdz izēst arī mazais Āzijas mangusts (Herpestes javanicus). Dažās Klusā okeāna salās mainas izmanto pārtikā cilvēki.
Loma ekosistēmā
Parastā maina ir nozīmīgs apputeksnētājs, kā arī daudzu augu sēklu izplatītājs. Piemēram, Havaju salās parastā maina izplata lielās lantānas (Lantana camara) sēklas. Tās ierobežo dažādu kaitēkļu izplatību, piemēram, naktstauriņa Spodoptera mauritia izplatību. Teritorijās, kurās parastā maina introducēta, tā negatīvi ietekmē vietējo putnu populācijas, izpostot to perējumus. Tās nodara arī lielus postījumus lauksaimniecībai, barojoties labības tīrumos un augļu dārzos.
Sistemātika
Parastajai mainai ir 2 pasugas:
65 Kibele
Orbīta un fiziskie parametri
trijās PSRS observatorijās tika veikta zvaigznes aizklāšanās novērošana, kad Kibele aizklāja zvaigzni AGK3 +19 599. Tika konstatēts, ka asteroīdam ir neregulāra forma, tā diametrs ap 245 km. Pētījumu dati rādīja, ka asteroīdam iespējams ir arī 11 km liels pavadonis 1983. gadā IRAS orbitālā observatorija noteica Kibeles diametru ap 237 km. 2003. gadā vācu un beļģu zinātnieki veica pētījumu, izmantojot termofizisko modelēšanu, noteiktie Kibeles izmēri 302 x 290 x 232 km.
Asteroīda virsma ir tumša, klāta ar oglekļa savienojumiem. Spektra izpēte parāda, ka uz Kibeles, iespējams, atrodas ūdens ledus. Kibelei pastāv 1:2 orbitālā rezonanse ar Jupiteru. Kibeles vārdā nosaukta Kibeles tipa asteroīdu grupa. Šīs grupas asteroīdi senatnē radušies no viena kopīga objekta, tam izjūkot trieciena rezultātā. Grupas lielākais objekts ir 87 Silvija.
Disillusion
Disillusion ir Zviedrijas popmūzikas grupas ABBA dziesma no viņu debijas albuma Ring, Ring. Līdz 2014. gadam šī bija vienīgā oficiāli izdotā dziesma, kuru sarakstījusi grupas dalībniece Angnēta Feltskūga. Atšķirībā no grupas biedrenes Frīdas Lingstades, Angnēta savas muzikālās karjeras laikā arī sarakstīja vairākas dziesmas, it īpaši laikā, pirms grupa tika izveidota. Dziesmas vārdus sarakstīja grupas dalībnieks Bjērns Ulveuss.
Lai gan māksliniece savas karjeras laikā uzrakstīja vairākas dziesmas, kas Zviedrijā sasniedza augstas vietas singlu topos, Feltskūgas kompozīcijas netika iekļautas ABBA albumos, bet šī dziesma ir vienīgā viņas sacerētā, kas tika izdota kādā no grupas studijas albumiem. 2014. gadā albuma Live At Wembley Arena sastāvā tika izdota otra Feltskūgas sacerētā ABBA dziesma — popa balāde I'm Still Alive, kas tika izpildīta grupas 1979. un 1980. gada koncerttūrēs. Šī dziesma iepriekš bija pieejama tikai neoficiālos koncertierakstos.
Dziesmu Angnēta sarakstīja savam nākamajam solo albumam Elva kvinnor i ett hus ("Vienpadsmit sievietes vienā mājā"). Pēc albuma När en vacker tanke blir en sång ("Kad skaista doma kļūst par dziesmu") izdošanas 1971. gada nogalē māksliniece jaunu materiālu rakstīja ar vairākiem pārtraukumiem, tādēļ starp albumiem bija 4 gadu pārtraukums. Trīs mēnešus pirms albuma Ring, Ring izdošanas Bjērns un Benni bija nodarbināti ar citu mūziķu albumu producēšanu, tādēļ neatlika laika komponēt jaunas dziesmas, bet februārī presei jau tika izziņots, ka pēc mēneša tiks izdots jaunais albums. Šajā periodā viņi izdzirdēja šo Angnētas kompozīciju un izlēma, ka ierakstīs to grupas albumam, lai gan Feltskūga sākotnēji bažījās par šo izvēli. Ierobežotā laika apjoma dēļ dziesmā nav grupai raksturīgo harmoniju.
Šī bija grupas pirmā dziesma, kurā Angnētai bija galvenais vokāls, dažas citas tādas ir 1976. gada dziesma My Love, My Life un grupas pēdējā studijā ierakstīta dziesma The Day Before You Came. Disillusion vēlāk tika atkal ierakstīta Feltskūgas 1975. gada solo albumam Elva kvinnor i ett hus, gluži kā sākotnēji tas bija iecerēts. Dziesma tika pārdēvēta uz Mina ögon ("Manas acis"), kā arī šai versijai bija citāds dziesmas pavadījums.
2010. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem
Vietu sadalījums un statistika
{| style="float:right;"
Rīgas Purvciema vidusskola
Rīgas Purvciema vidusskola ir skola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei. Tā atrodas Zentas Mauriņas ielā Purvciemā.
Izglītības programmas
Pamatizglītības humanitārā un sociālā virziena mazākumtautību programma, Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma, Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma.
Vēsture
Dibināta 1988. gadā, kad tai piešķīra Rīgas 24. vidusskolas nosaukumu, bet agrāko Rīgas 24. vidusskolu Tallinas un Krišjāņa Barona ielu stūrī pārdēvēja par Rīgas 99. vidusskolu. 1991. gadā to pārdēvēja par Rīgas Purvciema ģimnāziju, 1994. gadā Rīgas Purvciema ģimnāzijai tika piešķirts skolas ar padziļinātu svešvalodu mācīšanu statuss. 2001. gadā to pārdēvēja par Rīgas Purvciema vidusskolu.
Florians Kofelts
Karjera
2021. gada oktobrī tika apstiprināts par VfL Wolfsburg galveno treneri un parakstīja līgumu uz diviem gadiem. Tomēr pēc sezonas atstāja šo amatu.
Soročkas ezers
Soročkas ezers (arī Ilzas ezers, Ilzas I ezers, Soreits, Soričkas ezers, Soročka) ir subglaciālas izcelsmes caurteces ezers Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos meža masīvā dienvidrietumos no Ilzas sādžas. Krasti zemi, slīpi, dibens — dūņains, dūņu slānis 2—3 m. Ietek grāvis no Kauguru ezera, iztek strauts uz Ilzas ezeru.
Rīgas 24. vidusskola
'''Rīgas 24. vidusskola''' var būt:
1981. gada Latvijas čempionāts šahā
1981. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 38. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 35. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 38. šaha čempionāts vīriešiem notika 1981. gadā Rīgā. Aleksandrs Voitkēvičs pārliecinoši aizvadīja turnīru un kļuva par jaunāko čempionu Latvijas PSR čempionātu vēsturē pēc I kursa studentu uzvarām 1951. - 1955. gados. Tuvākie konkurenti Juzefs Petkēvičs un Edvīns Ķeņģis atpalika no viņa par puspunktu. Slimības dēļ turnīru nepabeidza Alvis Vītoliņš.
Latvijas PSR 35. šaha čempionāts sievietēm notika no 2. līdz 27. februārim 1981. gadā Rīgā. Iepriekšējā gada uzvarētāja un tā laika spēcīgāka Latvijas šahiste Tatjana Voronova šoreiz bija aizņemta citās sacensībās. Viņas prombūtnē galvenā cīņa par uzvaru izvērsās starp Astru Goldmani un Olitu Rausi. Rause startēja ar diviem zaudējumiem, taču garajā turnīra distancē spēja panākt Goldmani, kas gandrīz visu laiku bija līdere. Tomēr finišā Rause daudzas svarīgas partijas beidza neizšķirti, turklāt pēdējā kārtā bija brīva, un Goldmane pēc 6 gadu pārtraukumu otro reizi izcīnīja Latvijas PSR čempiones titulu. Trešo vietu ieņēma strauji progresējošā Ingūna Erneste.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! Punkti !! Vieta
Jāzeps Paplavskis
Dzimis Auru pagastā. 1962. gadā absolvējis Rīgas Politehnisko institūtu. Lielāko daļu no mūža pavadījis Igaunijā. No 1991. gada — SIA "Bauroc" padomes loceklis.
Ainārs Eglons Leja
Ainārs Eglons Leja (dzimis Zaņā, Liepājas apriņķī, miris  Rīgā) bija viens no modernās pieccīņas aizsācējiem Latvijā, ilggadējs Latvijas PSR izlases galvenais treneris, Latvijas PSR Nopelniem bagātais treneris , Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris. 2016. gadā saņēma Latvijas Gada balvu sportā nominācijā Mūža ieguldījums Latvijas sportā.
Kopīgi ar Aini Zvirgzdiņu sagatavojis 104 sporta meistarus, tai skaitā pasaules junioru vicečempionu Vladimiru Kravcovu un čempionu Uldi Putniņu. Trenējis arī sportistus militārajā pieccīņā, tai skaitā pasaules čempionu Daini Stepi.
Gaujas—Baltezera kanāls
Gaujas—Baltezera kanāls ir 1903. gadā izbūvēts kanāls, kurš savieno Gauju un Mazo Baltezeru, Gaujas—Daugavas ūdensceļa sastāvdaļa. Kanāla garums ir 3124 metri.
Iztece no Gaujas pie Strautkalniem (bijušās Remberģu muižas), ietece Mazajā Baltezerā pie Alderiem (bijušās Alderu muižas). Tā kā Gaujas līmenis ir 2—6 metri augstāks par Mazo Baltezeru, tika izmantotas slūžas. Kanāls līdz 20. gadsimta sešdesmitajiem gadiem izmantots koku pludināšanai, pēc tam pamests. 2019. gadā sākta tā atjaunošana ar mērķi samazināt plūdu draudus Ādažu novadā. 2021. gada janvārī atjaunošana pabeigta.
Lielā Medišova
Lielā Medišova ir ciems Blontu pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
1727. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1727. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu provinču sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Marija Luīze Meļķe
Marija Luīze Meļķe (dzimusi 1997. gada 17. septembrī Cēsīs) ir latviešu dzejniece, aktrise, scenāriste un māksliniece.
Biogrāfija
2018. gadā izglītību ieguvusi Jaņa Rozentāla Mākslas skolā kā multimediju dizaina speciāliste. 2019. gadā pabeigusi studēt glezniecību Latvijas Mākslas akadēmijā. 2018. gadā sākusi studēt aktiermākslu Latvijas Kultūras akadēmijā teātra režisora Alvja Hermaņa kursā, bet nepabeidza.
Kopš 2015. gada piedalās dzejas lasījumos un performancēs. Meļķes pirmā publikācija bija 2017. gadā interneta žurnālā "Punctum". Debijas dzejas krājums "Nerealizēto potenciālu klubs" izdots 2022. gadā, izdevniecībā "Orbīta".
Vada raidījumu "Bronhīts" radio NABA kopā ar dzejnieci Loti Vilmi Vītiņu, kur tiek runāts par literatūru, valodu un "ceturtdaļmūža krīzi". Literatūras žurnāla "Žoklis" māksliniece un viena no redaktorēm.
2020. gadā par izrādi "Netikumīgie" Dirty Deal Teatro, kas veidota kopā ar autoru kolektīvu (Krista Burāne, Laila Burāne, Kirils Ēcis, Raimonds Ķirķis, Reinis Boters, Agnese Krivade un Kārlis Vērdiņš) saņēmusi Spēlmaņu nakts balvu par gada sasniegumu oriģināldramaturģijā.
Kopā ar režisoru Matīsu Kažu veidojusi scenāriju filmai "Neona pavasaris", kurā spēlēja arī galveno lomu. Par šo filmu viņu apbalvoja ar Lielā Kristapa balvu kā gada labāko aktrisi, bet viņa to atteicās saņemt, kamēr nav pieņemts dzīvesbiedru likums, jo filmā atveido tēlu, ko Latvijas valsts neatbalsta.
2010. gada ziemas olimpisko spēļu komandu vērtējums
2010. gada Vankūveras ziemas olimpisko spēļu neoficiālā komandu vērtējuma tabulā apkopota informācija par XXI ziemas olimpisko spēļu medaļu ieguvējiem un vietām labāko astotniekā.
Valstis sarindotas medaļu punktu (trīs punkti par pirmo vietu, divi par otro, viens par trešo) un papildpunktu (8 punkti par pirmo vietu, septiņi par otro utt.) kārtībā, ja medaļu vai vietu astotniekā valstij nav, tad dilstošā secībā pēc augstākās iegūtās vietas.
Kopā sadalīti 86 medaļu komplekti.
Lielā Pīkova
Lielā Pīkova ir ciems Brigu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 291 km attālumā no Rīgas.
ASV Pārstāvju palāta
Amerikas Savienoto Valstu Pārstāvju palāta (en) ir Amerikas Savienoto Valstu divpalātu parlamenta — ASV Kongresa — apakšpalāta. Kopā Pārstāvju palātā ir 435 locekļi. ASV Pārstāvju palātas vēlēšanas notiek reizi divos gados novembra mēnesī ASV prezidenta vēlēšanu un Vidustermiņa vēlēšanu laikā.
Struktūra
ASV pastāvošās divpartiju sistēmas dēļ Pārstāvju palātas locekļi pārstāv vai nu ASV Demokrātisko partiju vai arī ASV Republikānisko partiju. Pārstāvju palātas amati ir proporcionāli iedalīti starp štatiem, vadoties pēc iedzīvotāju skaita katros desmit gados, taču katru štatu pārstāv vismaz viens loceklis. Kalifornijai, vislielākajam štatam pēc iedzīvotāju skaita, pašlaik ir 53 pārstāvji.
Pārstāvju palātas uzbūve un tā pilnvaras ir aprakstītas ASV Konstitūcijas pirmajā pantā. Tā vadītājs ir Pārstāvju palātas priekšsēdētājs, kurš savukārt parasti ir vairākuma partijas līderis. Pārstāvju palāta un Senāts, kas kopā veido ASV Kongresu, atrodas Amerikas Savienoto Valstu galvaspilsētā Vašingtonā, kur darbojas Kapitolija ēkā. Pārstāvju palāta atrodas ēkas dienvidu spārnā, bet Senāts — ziemeļu spārnā.
Pirms ASV Konstitūcijas pieņemšanas pastāvēja divi pretēji uzskati par to, kā būtu jāorganizē likumdošanas vara (parlaments). Viena daļa aizstāvēja viedokli, ka visiem štatiem ir jābūt vienādām tiesībām un tāpēc no katra štata jābūt vienādam pārstāvju daudzumam. Pretējais uzskats bija, ka štatiem ar lielāku populācija, teritoriju, ekonomisko potenciālu ir jābūt lielākam pārstāvju skaitam. Rezultātā ASV Kongresa abas palātas reprezentēja kompromisu starp šiem uzskatiem. ASV Senātā no katra štata tika ievēlēti divi deputāti, bet Pārstāvju palātā kongresmeņu skaits ir proporcionāls iedzīvotāju skaitam noteiktos štatos.
Funkcijas
ASV Pārstāvju palāta kopā ar ASV Senātu realizē likumdošanu. Lai arī abas ASV kongresa palātas ir līdztiesīgas likumdošanā, tomēr abu kompetence un funkcijas atšķiras.
Ūdensstrazdi
Ūdensstrazdi, ūdensstrazdu ģints (Cinclus) ir vienīgā ūdensstrazdu dzimtas (Cinclidae) ģints, kas apvieno 5 dziedātājputnu sugas. Sastopami Vecajā un Jaunajā pasaulē. Tie ir vienīgie zvirbuļveidīgie putni, kas spēj nirt un peldēt zem ūdens.
Izplatība
Ūdensstrazdi sastopami Eiropā, Āzijā un Amerikā, piemērotu saldūdens ūdenstilpju krastos. Āfrikā mājo tikai Atlasa kalnos Marokā. Ligzdošanai izvēlas ātri plūstošu, aukstu, dzidru kalnu upju un upīšu krastus, līdz 5000 m virs jūras līmeņa. Ārpus vairošanās sezonas apmetas arī ezeru un jūras krastos.
Kopīgās īpašības
Ūdensstrazdi ir mazi, kompakti, vienlaicīgi masīvi (muskuļoti) veidoti putni ar īsu asti, īsiem spārniem un spēcīgām kājām. To apspalvojums kopumā ir vienkrāsaini tumši brūns (reizēm gandrīz melns) vai brūns ar baltu. Izņēmums ir Argentīnas ūdensstrazds (Cinclus schulzii), kura apspalvojums ir brūns ar rudu. Ķermeņa garums ūdensstrazdiem ir 14—22 cm, svars 40—90 g. Tēviņi ir nedaudz lielāki un tumšāki nekā mātītes. Jaunie putni savukārt ir bālāki, pelēcīgāki. Tā kā spārni ir īsi, tad lidojot šķiet, ka ūdensstrazdi gaisā virpuļo. Ienirstot zem ūdens, putnu sedz plāna, sudrabaina gaisa kārtiņa, kas veidojas no sīkiem gaisa burbulīšiem, kas ieslēgti spalvu virsmā.
Piemērošanās dzīvei ūdenī
Atšķirībā no daudziem citiem ūdensputniem ūdensstrazdi kopumā atgādina sauszemes putnus. Piemēram, tiem pirkstus nesavieno peldplēve. Tomēr ūdensstrazdiem ir vairākas morfoloģiskas un psiholoģiskas iezīmes, kas atspoguļo to dzīves veidu ūdens vidē. Spārni ir relatīvi īsi, bet ļoti muskuļoti. Zem ūdens putni tos izmanto kā airus. To kauli ir blīvi, nevis ar tukšu vidu. Tādējādi putni spēj uzturēties zem ūdens. To apspalvojums ir ļoti blīvs ar biezu dūnu slāni. Uzastes dziedzeri labi attīstīti un lieli. Ar to izdalīto eļļaino sekrētu ūdensstrazdi tīra un ietauko savas spalvas, tās padarot ūdensdrošas. Kājas savukārt ir reatīvi garas ar asiem, līkiem nagiem. Tādējādi ūdensstrazdi spēj cieši pieķerties pie akmeņiem straujā upes ūdenī. Acīm ir labi attīstīti fokusēšanas muskuļi, kas izmaina acs lēcas liekumu, lai putns varētu redzēt arī zem ūdens. Ienirstot nāsis noslēdzas ar īpašām ādas krokām, neļaujot ūdenim ieplūst plaušās. Ūdensstrazdiem ir plakstiņi ar baltu apspalvojumu, un, mirkšķinot acis, tie zibina kā ar baltu gaismu.
Asinis ūdensstrazdam bagātinātas ar hemoglobīnu, tādējādi tās satur daudz vairāk skābekļa kā citiem putniem. Līdz ar to ūdensstrazds var atrasties zem ūdens 30 vai vairāk sekundes. Vielmaiņa savukārt ir apmēram par ⅓ lēnāka kā citiem dziedātājputniem ar līdzīgu ķermeņa masu. Piemēram, nelielas Sibīrijā ziemojošas ūdensstrazda populācijas īpatņi spēj ienirt un baroties zem ūdens, kad virszemē gaisa temperatūra noslīdējusi pat līdz -55 °C.
Uzvedība
Ūdensstrazdi mājo strauju kalnu upju un avotu krastos, meklējot un medījot nelielus sauszemes un ūdens bezmugurkaulniekus, galvenokārt kukaiņus un to kāpurus, arī moluskus un vēžveidīgos, kā arī mazas zivtiņas un ikrus. Tie stāv uz kāda akmens un vēro ūdeni vai bradā pa krastu, kā arī, cieši pieķeroties pie upes gultnes akmeņiem, pasoļo zem ūdens, meklējot barību zem mazākiem akmeņtiņiem vai sakritušiem koku un lapu gabaliņiem. Ūdensstrazdi spēj zem ūdens (līdz 1 m) arī peldēt, izmantojot spārnus kā airus. Abas Dienvidamerikas sugas nepeld un nenirst. Šo abu sugu ūdensstrazdi tikai pabāž zem ūdens galvu un ar knābi pārmeklē upītes gultni.
Sistemātika
Ūdensstrazdu dzimta (Cinclidae)
Riteņbraukšanas komanda
Riteņbraukšanas komanda ir riteņbraucēju grupa, kura veido komandu, kopīgi trenējoties un piedaloties riteņbraukšanas sacensībās, kā arī tās atbalsta personāls. Vislielākā nozīme komandas sadarbībai ir šosejas riteņbraukšanā, kas ir komandu sporta veids, bet sadarbība starp komandas dalībniekiem ir nozīmīga arī treka riteņbraukšanā un velokrosā.
Var pastāvēt dažādi attiecību līmeņi starp sportistiem un komandu. Amatieru komandās var būt grupa sportistu, kuri sevi identificē kā komandu un sponsori var pilnībā vai daļēji apmaksāt ekipējumu un dažādus nepieciešamos izdevumus. Augsta līmeņa profesionālāks komandas ir reģistrētas Starptautiskajā riteņbraukšanas savienībā, kura piemēro tām dažādus ierobežojošus noteikumus un uztur profesionālo sacensību punktu sistēmu.
Zaļumi (Rudbāržu pagasts)
Zaļumi ir ciems Kuldīgas novada Rudbāržu pagastā. Atrodas pagasta rietumos 2,9 km no pagasta centra Rudbāržiem, 11,9 km no Skrundas un 161,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1275 (Rudbārži–Kalvene), Garūdenes upes krastā. Veidojusies ap vēsturisko Zaļās muižas (Grünhof) pusmuižu.
Kaņiera iela (Rīga)
Kaņiera iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Tā sākas krustojumā ar Maskavas un Prūšu ielu un beidzas krustojumā ar Ķengaraga un Austuves ielu. Kopējais ielas garums ir 615 metri.
Vēsture
Kaņiera iela izveidota Latvijas PSR laikā 1957. gadā, tā šķērso bijušās Baltijas Linu manufaktūras zemes no K. Haberlanda projektētā Prūšu kroga līdz Daugavas krastam. Ielas gultne sakrīt ar bijušās Voroņežas ielas gultni (nosaukums minēts 1897. gadā, 1923. gadā pārdēvēta par M. Ķengaraga ielu). Ielā pārsvarā individuālā mazstāvu 1950. gadu apbūve. Kaņiera ielā 17 atrodas ap 1860. gadu celtā agrākā enkurnieku stacijas un kazarmu divstāvu mūra ēka.
Ielu savienojumi
Kaņiera iela krustojas ar šādām ielām:
IRNSS-1I
IRNSS-1I ir Indijas reģionālās pavadoņu navigācijas sistēmas IRNSS pavadonis. Tas orbītā palaists 2018. gada aprīlī. Pavadoni pēc Indijas kosmisko pētījumu organizācija (ISRO) pasūtījuma izgatavoja sešu nelielu uzņēmumu konsorcijs Alpha Design Technologies.
Kosmiskā aparāta izmēri ir 1,58 m x 1,50 m x 1,50 m. Tajā uzstādīta navigācijas aparatūra (L5 un S frekvenču josla) un lokācijas aparatūra (C joslas raidītājs). Navigācijas sistēma darbojas ar rubīdija atompulksteni. Bez tam pavadonī uzstādīti atstarotāji lāzerlokācijai.
IRNSS-1I tika palaists 22:34 UTC ar nesējraķeti PSLV-XL (lidojums C41) no Satiša Dhavana kosmosa centra pirmā starta laukuma.
IRNSS-1I izvietots ģeossinhronā orbītā orbītā ar slīpumu 29° ap punktu 55° austrumu garuma.
Šikloša
Šikloša (hu) ir pilsēta Ungārijas dienvidos, Baraņas meģes Šiklošas apriņķa centrs.
Apdzīvotā vieta pirmoreiz rakstos minēta 1294. gadā un veidojās ap Šiklošas pili. Turku varas laikā 16. gadsimtā Šikloša bija sandžaka centrs. No 1918. gada novembra līdz 1921. gada augustam pilsēta atradās serbu okupācijā. Pilsētas tiesības no 1977. gada.
Pilsētas iedzīvotāji pēc nacionālā sastāva 2007. gadā bija ungāri (91,4 %), dzīvoja arī horvāti (3,0 %), bet 7,0 % nedeklarēja nacionalitāti. Pēc reliģiskās pārliecības Šiklošas iedzīvotāji ir katoļi (58,2 %), kalvinisti (17,0 %), nereliģiozi (10,3 %), bet 11,0 % nav atbildējuši. Pilsētā dzimis angļu žurnālists Džordžs Mikešs (George Mikes, 1912 – 1987).
Blūma skola
Vēsture
Tā bija privāta mākslas skola, kuras pamatprogramma bija Venjamiņa Blūma izvirzītā krievu kultūras propaganda pretstatā baltvācu kultūrai, cīņa pret impresionismu un citiem modernismiem. Skolā uzņēma bez izglītības cenza.
Skolas prestižs cēlās ar 1901. gadu, kad tā atradās Ķeizariskā galma ministrijas pārziņā, tā, piemēram, 1896. gadā bija 36 audzēkņi, 1899. — 70, bet 1902. gadā jau 80. Tā kā vairums audzēkņu nāca no vidējiem un trūcīgiem slāņiem, jo mācību maksa bija samērā zema, skolas īpašnieks dabūja atļauju ar 1906. gadu līdzās speciālo priekšmetu klasēm atvērt vispārizglītojošo priekšmetu klases ar valsts reālskolas tiesībām, balstoties uz Penzas un Kazaņas mākslas skolu nolikumiem. Sākotnēji skolā bija piecas klases: elementārās zīmēšanas, ģipša figūras, ģipša galvas, ornamenta un dzīva modeļa zīmēšanas un gleznošanas klase. No 1897. gada tām papildinājās anatomijas un perspektīvas mācības.
Tajā laikā bija nozīmīgākā mākslas mācību iestāde līdzās Rīgas vācu amatnieku biedrības amatniecības skolai.
Nesaņemot subsīdijas, skolas mācību sistēma nostiprinājās, papildinājās arī mācību uzskates līdzekļi — ģipša bistes, galvas, maskas, figūras, gleznu studijas un zīmējumu paraugi, ko Blūms ieguva kā dāvinājumu no Pēterburgas Mākslas akadēmijas. 1902. gadā Pēterburgas Mākslas akadēmijas rīkotajā konkursā Blūma skola ieguva otro vietu starp 16 Krievijas mākslas skolām.
Taču šī skola nesasniedza Rīgas pilsētas mākslas skolas līmeni. Par iemeslu tam bija Blūma peredcižņikiem tuvā daiļrade, uz krievu reālistiskās mākslas principiem balstītā pedagoģiskā metode, konservatīvisms, neatzīstot jaunu izteiksmes līdzekļu meklējumus. Tas izraisīja konfliktus ar audzēkņiem. Skolai nebija arī pastāvīga pedagogu sastāva, bieži Blūms strādāja viens pats, nespēdams visā iedziļināties. 1898. gadā skolā ieradās skolotājs, Pēterburgas akadēmijas absolvents, pirmās pakāpes makslinieks Ivans Tihomirovs, bet viņa sadarbība bija neregulāra, saistīta ar finansiālām problēmām. Skolā glezniecību no 1905. līdz 1906. gadam mācīja arī Janis Rozentāls. Vēlākos gados Blūmam palīdzēja vairāki šīs skolas absolventi, kā Rūdolfs Vilciņš, Augusts Nore, Ernests Veilands.
Skola savu popularitāti sāka zaudēt pēc 1909. gada, kad Rīgas pilsētas mākslas skolas vadību pārņēma Vilhelms Purvītis.
1915. gada vasarā skola evakuējās uz Iekškrieviju, bet mācības neatsāka, lai arī oficiāli pastāvēja līdz 1917. gada septembrim.
Skolas mērķis
Skolas mērķis bija sniegt audzēkņiem vidējo māksliniecisko izglītību, bet spējīgākiem audzēkņiem sniegt priekšzināšanas, lai vēlāk varētu iestāties Pēterburgas Mākslas akadēmijā.
Skolas absolventi
Venjamiņa Blūma skolā mācījušies daudzi vēlāk ievērojami latviešu mākslinieki, kuru vidū ir minami: Jānis Ansons, Ansis Cīrulis, Jānis Jaunsudrabiņš, Augusts Julla, Pēteris Kalve, Pēteris Krastiņš, Voldemārs Matvejs, Emīls Melderis, Jānis Plase, Aleksandrs Štrāls, Ernests Veilands, Kārlis Zemdega un citi.
1728. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1728. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu provinču sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Ennisile
Ennisile bija līvu ciems, kas identificēts ar vēlāko Sējas muižu mūsdienu Saulkrastu novada Sējas pagastā. Minēts Rīgas arhibīskapa Nikolaja fon Nauena 1248. gadā izdotajā dokumentā kā viens no piecpadsmit Krimuldas draudzes līvu ciematiem.
Tiek pieņemts, ka tas ir nosaukts Turaidas pilsnovada līvu vecākā Anno vārdā un ir jau 1207. gadā Indriķa hronikā minētais Anno ciems (villa Annonis). Hronists rakstīja, ka šā gada decembrī "'lietuvji, izlaupījuši visu apkārtējo novadu, nakti sapulcējās Anno ciemā. Agri no rīta viņi atstāja zemi, aizvezdami līdzi sievietes, bērnus un lielu laupījumu.'"Kaujā pie Aizkraukles pret apvienoto vācu, latgaļu un līvu karaspēku lietuvieši cieta sakāvi, un uzvarētāji "'atbrīvoja no važām jaunkristīto [Krimuldas novada ciematu] sievas un bērnus, kā arī visus gūstekņus'."1550. gada "Rīgas arhibīskapijas Lībiešu gala jeb Turaidas puses vaku grāmatā" Ennisiles vietā minēta Hannis vaka, 17. gadsimtā Hennenbergas jeb Cēges muiža (Ennenberg eller Zögen Hoff, 1682/83), vēlāk — Enneskalns un Sēja.
Ostins Pauerss: Spiegs, kurš mani iz...
"Ostins Pauerss. Spiegs, kurš mani iz..." (en) ir 1999. gada filma, kuras režisors ir Džejs Roučs. Filmā Doktors Ļaunums dodas 1969. gadā, lai nolaupītu sasaldētā Ostina Pauersa modžo, kas padara viņu pievilcīgu sieviešu dzimuma acīs. Ostins Pauerss dodas Doktoram pa pēdām.
Viens no filmas scenāristiem un producentiem ir Maiks Maierss. Viņš arī ir triju galveno lomu atveidotājs. Citās lomas atveido Hetere Greiema, Maikls Jorks, Roberts Vāgners, Verns Trojers, Sets Grīns un Elizabete Hērlija. Šī ir otrā filma Ostina Pauersa filmu sērijā. Filmas nosaukums ir parodija par Džeimsa Bonda filmu "Spiegs, kurš mīlēja mani" (The Spy Who Loved Me).
Filmas pirmizrāde notika 1999. gada 11. jūnijā. Šis ir turpinājums 1997. gada filmai "Ostins Pauerss: Slepenais starptautiskais aģents". 2002. gadā tika izdots filmas turpinājums "Ostins Pauerss un Zelta loceklis".
Pasaules čempionāta hokejā 3. divīzija
'''Pasaules čempionāta hokejā 3. divīzija''' ir starptautisks hokeja turnīrs, kas notiek Pasaules čempionāta hokejā ietvaros. To rīko Starptautiskā hokeja federācija un šis ir zemākais līmenis pēc Elites divīzijas, 1. divīzijas un 2. divīzijas.
Pēc Starptautiskās hokeja federācijas sistēmas pārkārtošanas 2001. gadā komandas, kas atradās ārpus 40 labākajām piedalījās 2. divīzijas kvalifikācijā. D grupas pēdējo divu vietu ieguvējas nepiedalījās 2001. gada čempionātā, bet tika paaugstinātas uz 2. divīziju 2002. gadā. Pieaugošā dalībvalstu skaita dēļ 2003. gadā 2. divīzijas kvalifikācija tika pārdēvēta par 3. divīziju.
No 2001. līdz 2011. gadam divas komandas, kas ieņēma pēdējās vietas 2. divīzijas turnīrā tika pazeminātas uz 3. divīziju, kuras aizstāja divas labākās 3. divīzijas komandas. Sākot ar 2012. gadu 2. divīzijas B grupa un 3. divīzija apmainās tikai ar vienu komandu.