cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indijas pāvs
Mutācijas un hibrīdi
Zoodārzos ir populāri zaļā pāva (Pavo muticus) tēviņa un Indijas pāva mātītes hibrīdi, kurus sauc par Spaldinga pāviem (Kalifornijas putnu audzētāja K.Spaldinga vārdā nosaukti hibrīdi ). Hibrīdi var radīt kaitējumu, ja nokļūst savvaļā, jo sapārojoties ar savvaļas pāviem, tie novājina genofondu un to pēcnācējiem ir pazeminātas izdzīvošanas spējas, salīdzinot ar ģenētiski tīrajām sugām.
Tēviņa aste
Astes garums aizņem vairāk kā 60% no kopēja putna ķermeņa garuma, sasniedzot 1,4—1,6 m. Kad pāvs paceļ un izpleš savu asti kā vēdekli, tā zaigo visdažādākajās krāsās — zelta, vara, zilizaļā un melnā. Krāšņās krāsas neveidojas, pateicoties atbilstošiem pigmentiem, bet gan pateicoties spalvu mikrostruktūrai un optiskajam fenomenam. Garā virsaste tēviņam attīstās tikai otrajā gadā. Pilnībā aste ir attīstījusies, putnam sasniedzot 4 gadu vecumu. Astes krāšņās virsspalvas tiek mainītas katru gadu. Tās Indijas ziemeļos ataug februārī un tiek nomestas augusta beigās, toties lidspalvas var nomainīties visa gada garumā. Lai gan pāva aste ir gara un koša, tas spēj meistarīgi paslēpties meža biezoknī. Savā laikā Darvins rakstīja savam kolēģim A.Grejam: "Ikreiz, kad es paskatos uz pāva asti, tā mani padara slimu." Krāšņā pāva aste nekādi neiederējās Darvina idejā par piemērošanos videi, lai izdzīvotu. Darvins bija pārliecināts, ka ar savu krāšņo asti, tas nodod noteikta rakstura informāciju pāvu mātītēm. Tā radās termins seksuālā selekcija.
Marija Golubeva
Marija Golubeva (dzimusi ) ir Latvijas krievu politiķe, augstskolu pasniedzēja, vēsturniece un cilvēktiesību aktīviste. Kā politikas pētniece specializējusies izglītības un integrācijas politikas jomā.
Pārstāvot partiju "Kustība Par!" bija 13. Saeimas deputāte un Latvijas Republikas iekšlietu ministre, partiju apvienības "Attīstībai/Par" Saeimas frakcijas vadītāja, kā arī Saeimas sekretāra biedre.
Indijas pāvs
Uzvedība
Indijas pāvs ir aktīvs dienas gaišajās stundās. Rīta agrumā to var novērot atklātās vietās, meklējot barību, bet dienas vidus karstumā tas slēpjas ēnā. Indijas pāvus dienas laikā var novērot arī smilšu vannās, tīrot savas spalvas. Vakaros, kad iestājas krēsla, tas dodas padzerties ūdeni. Briesmu gadījumā Indijas pāvs glābjas skrienot, ļoti reti lidojot.
Nakts mieru tas meklē, uzlidojot koku galotnēs, turklāt Indijas pāvi nakšņo samērā lielās grupās. Vispirms tas lidojumā aizsniedz zemākos zarus, bet pēc tam pārlido uz arvien augstākiem un augstākiem zariem līdz sasniedz drošu augstumu. Nakšņošanai Indijas pāvs var izvēlēties arī vertikālas klintis, augstākas ēkas un, piemēram, kolonnas. Īsi pirms iemigšanas pāvi savstarpēji sasaucas. Izmantojot šo ieradumu pāviem savstarpēji sakliegties pirms iemigšanas, zinātnieki spēj atrast nakšņošanas vietas un veikt pētījumus. Nakšņojošo baru struktūra nav līdz galam izprasta. Reizēm vienā kokā var novērot baru, kurā ir 170—210 tēviņi un apmēram 100 mātītes, bet citreiz 47 tēviņi uz 100 mātītēm.
Marija Golubeva
Politiskā darbība
2017. gadā piedalījās liberāli centriskās partijas "Kustība Par!" dibināšanas kongresā un tika ievēlēta tās valdē.
2018. gada rudenī ievēlēta 13. Saeimā no "Attīstībai/Par" saraksta. Pirmajā Saeimas sēdē tika ievēlēta Saeimas prezidijā par sekretāra biedri.
Indijas pāvs
Riests
Pāvi ir poligāmi un vairošanās sezona savvaļā ir cieši saistīta ar lietus sezonu. Dzimumbriedumu pāvs sasniedz 2—3 gadu vecumā. Katram tēviņam vairošanās sezonas laikā ir sava teritorija. Šaja laikā tēviņi kļūst agresīvi. Reizēm savstarpēji tuvu radniecīgi tēviņi ieņem teritorijas vienu otrai blakus. Tās ir salīdzinoši nelielas un mātītes brīvi pārvietojas starp teritorijām, turklāt šie tēviņi neapsargā harēmu. Savu uzmanību mātītei tēviņš izrāda paceļot un izplešot kā vēdekli savu krāšņo asti un nolaižot daļēji izplestus spārnus. Tēviņš vibrē lidspalvas, radot īpašu skaņu, vienlaicīgi cenšoties vienmēr pagriezties tā, lai mātīte tam skatītos sejā un uz astes dekoratīvo pusi. Reizēm tēviņš, kad atrod barību, sastingst pie tās, aicinot un gaidot mātīti. Starp tēviņa asti un tā sekmēm piesaistīt mātītes uzmanību ir novērojama cieša saistība. Mātītes priekšroku dod tiem tēviņiem, kas spēj asti pacelt pēc iespējas augstāk. Tēviņš patērē daudz enerģijas un spēka, lai izslietu un izvērstu asti visā krāšņumā. Turklāt, lai izdzīvotu mežā un izvairītos no ienaidniekiem, garastainajiem tēviņiem jāpielieto daudz vairāk gudrības, spēka un veiklības nekā tēviņiem ar īsākām astēm. Lielāki panākumi ir arī tiem tēviņiem, kuriem astē ir vairāk pēc skaita dekoratīvās acis. Ir noskaidrots, ka slimīgiem īpatņiem acis astē ir mazākā skaitā nekā veselīgiem putniem. Turklāt, jo astē ir vairāk un lielāka izmēra acis, jo mātītei olas ir lielākas un putnēni veselīgāki.
Marija Golubeva
Politiskā darbība
2019. gada maijā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēta. 2021. gada sākumā, pēc tam, kad Daniels Pavļuts kļuva par veselības ministru, M. Golubeva viņa vietā ieņēma "Attīstībai/Par" Saeimas frakcijas priekšsēdētājas amatu (iepriekš bija priekšsēdētāja vietniece).
2021. gadā 3. jūnijā, pēc ministru amatu pārdales Krišjāņa Kariņa valdībā partijas KPV LV izstāšanās no valdības dēļ, tika ievēlēta par Latvijas Republikas iekšlietu ministri. Uz pilnvaru laiku nolika Saeimas deputāta mandātu. 2022. gada 16. maijā M. Golubeva atkāpās no iekšlietu ministres amata pēc koalīcijas partneru Nacionālās apvienības izteiktās neuzticības par tiesībsargājošo iestāžu darbību 9. un 10. maijā notikušās ziedu nolikšanas laikā pie Uzvaras pieminekļa Rīgā. 19. maijā M. Golubeva atjaunoja Saeimas deputātes mandātu.
Indijas pāvs
Riests
Riesta laikā agresīvi ir ne tikai tēviņi, bet arī mātītes. Lielākas un spēcīgākas mātītes no izvēlētā tēviņa teritorijas padzen mazākas un vājākas mātītes, turklāt mātīte cenšas pēc iespējas ātrāk sapāroties. Tā kā pārošanās notiek vairākas reizes, mātītes cenšas ierobežot to mātīšu skaitu, kas pārojas ar to izvēlēto tēviņu, tādējādi nodrošinot spermas kvalitāti.
Ligzdošana
Ligzda ir uz zemes sekli izskrāpēta iedobe, kas izklāta ar sausām lapām un citām meža kritalām. Reizēm pāva ligzdu var atrast uz ēku dzegām. Dējumā ir 3-5 gaiši brūnas vai krēmīgas olas, retos gadījumos var būt līdz 12 olām. Čaumalai ir poraina virsma, kas ļauj olā iekļūt ūdenim. Parasti ir tikai viens dējums sezonā, tomēr nebrīvē, ja pāvu mātītei atņem dējumu, tā uzreiz sapārojas atkārtoti un spēj dējumu atkārtot līdz 3 reizēm. Perē tikai mātītes, lai gan ļoti retos gadījumos to dara arī tēviņš, izperējot papildus dējumu. Inkubācijas periods ilgst 28 dienas. Pēc izšķilšanās mazuļi ir klāti ar gaiši brūnām dūnām un tie uzreiz spēj sekot savai mātei, kura vienīgā par tiem rūpējas. Lidot mazuļi sāk nedēļas vecumā. Kad putnēni ir pavisam mazi, tie reizēm uzrāpjas uz mātes muguras un māte tos lidojumā nogādā drošībā koku zaros. Mazuļi kopā ar māti paliek vairākas nedēļas.
Dzīves ilgums
Indijas pāvs var nodzīvot līdz 25 gadu vecumam, bet vidējais vecums ir 20 gadi. Nebrīvē šīs sugas putni dzīvo īsāku mūžu (vidējais dzīves ilgums 16 gadi). Šo atšķirību skaidro ar barības dažādību un salīdzinošo kvalitāti savvaļā. Galvenie Indijas pāva ienaidnieki ir tīģeris un leopards, kā arī sarkanie suņi un zeltainais šakālis. Tēviņiem plēsēji ir bīstamāki nekā mātītēm, jo tos var noķert aiz garās astes.
Marija Golubeva
Politiskā darbība
2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču tas nepārvarēja 5% barjeru.
Privātā dzīve
Marija Golubeva pēc Edgara Rinkēviča ir otrā atklātā LGBT kopienas Saeimas deputāte un Latvijas ministre.
Precējusies ar izglītības konsultanti Diānu Ieleju. M. Golubevai patīk opera, dzīvnieki un daba.
Trīs no Pārdaugavas
Trīs no Pārdaugavas ir trimdas latviešu populārās mūzikas ansamblis ASV. Darbību sācis 1967. gadā Ņūdžersijas štatā, netālu no Ņujorkas. Nosaukums radies no Ņujorkā dzīvojošo tautiešu paraduma Ņūdžersiju dēvēt par "Pārdaugavu". Ansamblis darbojās līdz 1992. gadam.
Dalībnieki un darbība
Ansamblī dziedāja Fēlikss "Liksis" Ērmanis, Vilnis Baumanis un Mārtiņš Ērmanis, balsis pavadot ar ģitārām. Darbību sākot Fēliksam bija 44 gadi, Vilnim — 30 un Mārtiņam — 16. Ansambļa programmās ietilpa gan pirmskara Latvijā pazīstamas ziņģes, gan Viļņa Baumaņa sacerētas humoristiskas kuplejas un balādiskā stilā darinātas dziesmas, piemēram: "Tauta šai malā, tauta tai malā", "Dziesma tālāk iet", "Zemgaļu balāde", "Tēvzemei" un citas, kurās atspoguļotas latviešu tautas likteņgaitas. Trīs no Pārdaugavas visaktīvākā koncertēšana notika 1970. un 1980. gados. Savā 25 gadus ilgajā pastāvēšanas laikā ansamblis apmeklēja gandrīz visus latviešu centrus ASV un Kanādā, parasti kuplinādams kādu balli, organizācijas jubileju vai citu sarīkojumu. Plašākai publikai tas koncertēja trimdas latviešu dziesmu svētkos Sietlā, Vankūverā, Toronto, Milvoki.
Latvijā
Padomju laikos "Trīs No Pārdaugavas" ieraksti nelegāli izplatījās no ārzemju radinieku atvestajām platēm pārrakstītajās lentēs, un līdzās Ilmāra Dzeņa, Larisas Mondrusas, Čikāgas Piecīšu un dažu citu trimdas latviešu ieskaņojumiem, bija vieni no populārākajiem, kas skanēja daudzu latviešu mājās.
1990. gadā Trīs no Pārdaugavas devās koncertturnejā uz Latviju, uzstādamies deviņās pilsētās: Saldū, Liepājā, Preiļos, Madonā, Alūksnē, Daugavpilī, Valmierā, Bauskā un Rīgā — visur lielajās āra estrādēs, ieskaitot Rīgas Mežaparku, kur bija pulcējušies ap 25 tūkstoši klausītāju, kam viņu dziesmas jau bija pazīstamas no slepeni ievestiem ierakstiem. Pēc Latvijas koncertturnejas ansamblis uzstājās vēl tikai nedaudz reižu, jūtot, ka, trimdai beidzoties, "viss jau pārdzīvots un pateikts" un jānāk jaunām, jauneklīgākām dziesmotām grupām. Mārtiņš Ērmanis aizgāja viņā saulē 2000. gadā un viņa tēvs Fēlikss — 2004. gadā.
Ieraksti
Ilgspēlējošās skaņu plates: Kasetes: Kompaktdiski:
Trokšas (Dekšāres pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz austrumiem no Dekšārēm, nomaļus no valsts autoceļiem.
Ulfs Kristersons
Ulfs Jalmars Kristersons (sv; dzimis Lundā) ir zviedru politiķis. Kopš 2022. gada oktobra viņš ir Zviedrijas premjerministrs, pārstāv Moderātu partiju, kopš 2017. gada ir partijas līderis. Bijis arī sociālās drošības ministrs Frēdrika Reinfelta valdībā (2010—2014).
Dzīvesgājums
Dzimis Lundā, piecu gadu vecumā ar ģimeni pārcēlies uz Tošhellu netālu no Eskilstūnas. Studējis ekonimiku Upsālas Universitātē, 1988. gadā ieguvis bakalaura grādu. No 1988. līdz 1992. gadam vadīja Moderātu jauniešu apvienību. 1991. gadā pirmoreiz kļuva par Zviedrijas parlamenta Riksdaga deputātu. 2000. gadā atstāja darbu parlamentā un divus gadus strādāja privātajā sektorā. No 2000. līdz 2001. gadam Kristersons strādāja par komunikāciju direktoru informācijas tehnoloģiju uzņēmumā Connecta Stokholmā. Pēc uzņēmuma apvienošanās ar Information Highway tas mainīja nosaukumu uz Adcore AB. No 2001. līdz 2002. gadam viņš bija komunikāciju konsultants uzņēmumā Network AB.
2010. gada 5. oktobrī tika apstiprināts par sociālās drošības ministru Frēdrika Reinfelta valdībā. Šajā amatā nostrādāja līdz 2014. gadam. Pēc tam atkal darbojās kā parlamenta deputāts. kļuva par Moderātu partijas vadītāju, amatā nomainot Annu Kinbergu Batru. Pēc 2022. gada Zviedrijas vispārējām vēlēšanām Moderātu partija izveidoja koalīciju ar liberāļiem un kristīgajiem demokrātiem ar Zviedrijas demokrātu atbalstu, un Kristersons tika apstiprināts par premjerministru.
Trokšas
Trokšas var būt:
2005. gada Latvijas Kauss futbolā
'''Latvijas kausa 2005. gada sezonai''' pieteicās 42 komandas (tostarp visi LMT Virslīgas klubi).
Alphabeta
Alphabeta ir Izraēlas popgrupa, kas uzvarēja 1978. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, dziedot kopā ar Izharu Koenu (Izhar Cohen). 1978. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā popgrupa izpildīja dziesmu A-Ba-Ni-Bi, dziesma ieguva 157 punktus, tai skaitā, maksimālos 12 punktus no piecām valstīm, sasniedzot jaunu Eirovīzijas dziesmu konkursa rekordu.
Kad kļuva skaidrs, ka Izraēla gatavojas uzvarēt konkursā, Jordānija pārtrauca savu tiešraidi, aizbildinoties ar tehniskām grūtībām. Skatītājiem tika rādīti narcišu attēli. Dienu vēlāk Jordānija raidīja Beļģijas dziesmu, kas ierindojās otrajā vietā. Šī uzvara deva tiesības Izraēlai rīkot 1979. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu Jeruzalemē.
My Summer of Love
My Summer of Love ir 2004. gada drāma, kas balstīta uz Helēnas Krosas tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no scenārija autoriem ir Pāvels Pavlikovskis. Galvenās lomas atveido Natālija Presa, Emilija Blanta un Pedijs Konsidains. Filmas pirmizrāde notika Edinburgas filmu festivālā.
Jorkšīras laukos puiciskā meitene Mona satiek eksotisko un izlutināto Tamsinu. Vasaras laikā jaunietes atklāj, ka ir daudz lietas, ko abām kopā izpētīt, kā arī iemācīt otrai.
Ķīlnieku krīze Luckā
Ķīlnieku krīze Luckā bija terorisma akts ar ķīlnieku sagrābšanu Luckā, Ukrainā. Notika 2020. gada 21. jūlijā.
Notikumu gaita
2020. gada 21. jūlijā pēc pulksten 9 no rīta bruņots vīrietis sagrāba БАЗ А079 modeļa autobusu, kas brauca maršrutā Krasņilovka—Lucka—Berestečko, autobusā atradās 12 cilvēki un vadītājs. Pulksten 9:22 terorists piezvanīja tiesībsargiem, nodēvējot sevi par Maksimu Plohoju, ar viņu tika uzsāktas pārrunas. Ap pulksten 9:40 tika noskaidrota noziedznieka identitāte, ķīlnieku sagrābējs bija 1975. gadā dzimušais Ukrainas pilsonis Maksims Krivošs, kurš divreiz tika tiesāts par bandītismu, izspiešanu un krāpniecību un vairākus gadus pavadījis cietumā. Ap 16 vakarā Krivošs savā Twitter kontā apsveica visus "pret-sistēmas dienā" un pasludināja valsti par galveno teroristisko organizāciju, pieprasot reliģisko konfesiju līderiem, ministriem, tiesnešiem, prokuroriem un parlamentāriešiem līdz pusnaktij augšupielādēt video YouTube tīmekļa vietnē, kuros tie atzītu, ka esot legalizēti teroristi.
Pēc astoņiem vakara Ukrainas iekšlietu ministrs Arsēnijs Avakovs paziņoja, ka Harkivā aizturēts 43 gadus vecs Krivoša darījuma partneris; pie viņa atrada šaujamieročus, munīciju un spridzekli.
Ap pulksten 20:15 specdienesti izstrādāja plānu autobusa ātrai ieņemšanai, bet pirms plāna apstiprināšanas Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis sazinājās ar Krivošu, uzklausot viņa prasības. Telefona saruna ilga no 5 līdz 7 minūtēm, pēc tās izdevās vienoties par triju ķīlnieku atbrīvošanu. Pulksten 20:38 tika atbrīvoti vīrietis gados, pusaudzis un grūtniece. Pēc tam Zelenskis izpildīja Krivoša prasību un publicēja video, kurā aicina visus noskatīties filmu "Zemieši" (Earthlings), vēlāk Zelenskis izdzēsa video no sava Facebook konta.
Ap pulksten 22.05 uzbrucējs pameta autobusu ar sānis paceltām rokām un viņu aizturēja policijas darbinieki.
Ludmila Kondratjeva
Ludmila Kondratjeva (ru, dzimusi ir bijusī PSRS vieglatlēte, kas specializējās sprinta distancēs, olimpiskā čempione, PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1978). Sacensībās pārstāvēja Rostovas apgabala sporta biedrību "Burevestņik" (Буревестник).
Biogrāfija
Ludmila Kondratjeva sāka trenēties dažādās vieglatlētikas disciplīnās Rostovas pie Donas sporta skolā. Viņas pirmā trenere bija Ņina Lazarčenko. Ludmila pirmos nopietnos rezultātus uzrādīja 1972. gadā, un eksperti sākumā viņā saskatīja daudzsološu daudzcīņnieci. 1973. gadā 15 gadu vecumā viņa sasniedza PSRS čempionāta finālu 200 metru skrējienā un izpildīja PSRS sporta meistara normu. Kļuva skaidrs, ka viņas aicinājums ir sprints.
1975. gada pavasarī Ludmila pārgāja pie jaunā trenera Valērija Sokovņina. Jaunā sportiste, kura uzrādīja labus rezultātus junioru sacensībās, kļuva par PSRS izlases kandidāti 1976. gada olimpiskajām spēlēm. Neskatoties uz to, treneris nolēma neforsēt sagatavošanos un par mērķi izvirzīja nākamo Eiropas čempionātu.
1978. gadā Kondratjeva pirmo reizi uzvarēja PSRS čempionātā. Pirmās lielākās starptautiskās sacensības, Eiropas čempionāts Prāgā 1978. gadā, Kondratjevai sagādāja lielus panākumus, viņa uzvarēja 200 metru skrējienā un 4x100 metru stafetē.
1980. gada jūnijā Kondratjeva pārspēja 100 metru pasaules rekordu (10,87). Olimpisko spēļu 100 metru sacensību finālā Maskavā viņa kļuva par čempioni, par 0,01 sekundi apsteidzot spēļu favorīti VDR sportisti Marlīsu Gēru. Šajās sacensībās Ludmila guva nopietnu savainojumu, nevarēja piedalīties 4 × 100 m stafetē un spēja atgūties tikai 1982. gadā. Kondratjevai boikota dēļ nācās izlaist 1984. gada olimpiskās spēles, lai gan togad viņa bija labā sportiskā formā.
1988. gadā olimpiskajās spēlēs Seulā PSRS izlases sastāvā viņa ieguva bronzu 4 × 100 metru stafetē. Pēc spēlēm viņa beidza sportistes karjeru.
1981. gadā L. Kondratjeva absolvēja Rostovas Valsts pedagoģisko institūtu. Viņa strādāja par treneri, apmācīja Krievijas junioru apvienoto vieglatlētikas komandu. 2006. gadā viņa strādāja par Indonēzijas vieglatlētikas izlases treneri.
Harijs Vinkss
Harijs Vinkss (en; dzimis ) ir Anglijas futbolists, pussargs. Kopš 2023. gada spēlē Anglijas čempionāta kluba Leicester City sastāvā.
Lībekas iela (Rīga)
Lībekas iela ir iela, kas atrodas Rīgas pilsētas Mežaparka apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Sudrabu Edžus ielu un beidzas krustojumā ar Ezermalas ielu. Ielas kopējais garums ir 1023 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu un nosaukta par godu Lībekas pilsētai. 20. gadsimta sākumā Mežaparka ielas sauca par godu Hanzas savienības pilsētām. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Vēsture
Pirmo reizi iela ir minēta Rīgas adrešu grāmatās 1906. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā netika mainīts, izņemot laika posmu no 1915. līdz 1917. gadam, kad ielas nosaukums bija Oņegas iela. 1932. gadā Lībekas ielai pievienoja Lībiešu ielu.
Ielu savienojumi
Lībekas iela ir savienota ar šādām ielām:
Jēkabpils reģionālā partija
Jēkabpils reģionālā partija ir izveidota reģionālā politiskā partija Latvijā. Partija orientējās sākotnēji uz Jēkabpils pilsētas un apkārtējo novadu attīstību, bet pēc 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas, pārstāv Jēkabpils novada intereses. Partija darbojas apvienības "Jaunā Vienotība" sastāvā.
Nordeuropaforum
NORDEUROPAforum ir zinātnisks žurnāls vācu valodā, kas tiek izdots Berlīnē kopš 1991. gada. Materiāli tajā tiek regulāri publicēti digitālā formā un ir brīvi pieejami. Pašlaik redakcija sastāv no 9 redaktoriem un redaktorēm, kā arī 20 redakcijas darbiniekiem un darbiniecēm no Vācijas, Eiropas un ASV.
Vēsture
Žurnālu izveidoja Bernds Henningsens (Bernd Henningsen) und Reinholds Vulfs (Reinhold Wulff) 1991. gadā Berlīnes Brīvajā Universitātē (Freie Universität Berlin). Tā mērķauditorija bija lasītāji, kuri interesējas par visdažādākajām tēmām saistībā ar Ziemeļeiropas ģeogrāfisko un politisko telpu. Finansiālo atbalstu nodrošināja Ziemeļeiropas valstis. Līdz ar Berlīnes skandināvistikas reformām un Ziemeļeiropas Institūta (Nordeuropa-Institut) nodibināšanu Berlīnes Humboltu Universitātē (Humboldt-Universität zu Berlin) redakcija pārcēlās uz šo universitāti un kopš 1998. gada sāka izdot žurnālu jaunā formātā. Kopš tā laika žurnālā tiek publicēti tikai zinātniski raksti vācu un angļu valodā.
Profils
Žurnāls ir starpdisciplinārs forums ar mērķi veicināt dialogu starp Vāciju, Eiropu un Skandināviju un zinātnisku viedokļu apmaiņu Baltijas jūras reģionā. Šajā divkārši anonīmi recenzētajā atvērtās piekļuves žurnālā Ziemeļeiropa tiek aplūkota kultūrzinātnes aspektā, ietverot rakstus par politiku, ekonomiku un kultūru, kā arī diskusijas par kultūras un sociālo zinātņu metodēm un teorijām. Lai nodrošinātu rakstu kvalitāti, tie tiek vērtēti pēc peer review metodes. Raksti tiek publicēti tādās nozarēs kā valodniecība un literatūrzinātne, socioloģija, antropoloģija, medievistika, vēsture, politoloģija, kā arī mediju zinātnes, kino zinātne un mākslas vēsture. Ģeogrāfiskā ziņā žurnāls pievēršas Ziemeļeiropai plašā nozīmē: rakstos tiek aplūkota ne tikai Dānija, Zviedrija, Norvēģija, Somija un Islande, bet arī Grenlande un Fēru salas, Baltijas valstis, Krievijas ziemeļrietumu daļa, Baltijas jūras valstu padomes valstis un starpreģionālas saiknes.
Saites
NORDEUROPAforuma mājaslapa
Plušķis
Filma stāsta par Deivu Daglasu, kurš pēc tam, kad tiek sakosts, pārvēršas par suni.
Filmas "Plušķis" pirmizrāde notika un to izplatīja Walt Disney Pictures. Filma saņēma negatīvu kritiku un bija finansiāli neveiksmīga, nopelnot tikai 87 miljonus ASV dolāru pie 50 miljonu budžeta.
Stena Line
Stena Line ir Zviedrijas uzņemums. Tas ir viens no lielākajiem prāmju operatoriem pasaulē, veic kravas un pasažieru pārvadājumus Īrijā, Lielbritānijā, Francijā, Nīderlandē, Vācijā, Dānijā, Zviedrijā, Somijā, Polijā un Latvijā.
Dibināšanas brīdī viens no uzņemuma īpašnieka Stena Alana Olsona izgudrojumiem bija duty free tirdzniecība braucienos, kas ļāva nopelnīt papildu naudu flotes attīstībai.
Maršruti
Stena Line veic pasažieru un kravu pārvadājumus 18 līnijās, tajā skaitā divas līnijas atiet no Latvijas: no Liepājas uz Trāvemindi (Lībeku, Vācija) un no Ventspils uz Nīneshamnu (Zviedrija). Līnija starp Ventspili un Nīneshamnu. Šajos maršrutos pārsvarā tiek piegādātas kravas.
Stena Line darbība Latvijā
Stena Line Latvijā uzsāka darbību 2012. gada maijā, pārņemot maršrutus no Scandlines. Darījums oficiāli noslēdzās 2012. gada 11. oktobrī.
2014. gada aprīlī Stena Line prezentēja integrēto sauszemes un prāmja pakalpojumu izstādē Transrussia'2014 Maskavā, piedāvājot apvienot dzelzceļa un autotransporta pārvadājumus ar prāmi. Rezultātā būtiski palielinājās pieprasījums pēc pārvadājumiem uz Skandināviju, un kompānija 2014. gada oktobrī palielināja reisu skaitu maršrutā Ventspils - Nīneshamna no sešiem līdz astoņiem nedēļā, bet 2017. gada sākumā līdz 12 nedēļā.
2015. gadā Stena Line nodrošināja militāro kravu pārvadāšanu saskaņā ar NATO karaspēka rotāciju Baltijas valstīs. "Konkursā par šādu pārvadājumu veikšanu var piedalīties tikai prāmju līnijas, jo tās ir universālas: uz to klāja iespējams izvietot ro-ro aprīkojumu, dzīvojamos konteinerus (pārvietojamās mājas), kā arī cilvēkus," teica Stena Line reģionālais direktors Oskars Osis.
2020. gada oktobrī Stena Line paziņoja, ka 2021. gadā esošie kuģi Scottish Viking un Stena Flavia maršrutā Nīnashamna — Ventspils tiks aizstāti ar diviem pagarinātiem RoPax prāmjiem Stena Lagan un Stena Mersey, tādējādi palielinot maršruta kravu pārvadājumu apjomu par 30 %. 2021. gada 1. februārī Stena Line un uzņēmums Noord Natie Ventspils Terminals parakstīja līgumu uz 20 gadiem, vienojoties par pastāvīgu prāmju satiksmi starp Ventspils brīvostu un Nīnashamnu. 2023. gada 8. maijā Stena Line iegādājās prāmju un ro-ro kravu termināļa darbības Ventspils ostā tiesības (AS Ventspils Stevedoring Company).
Sīrijas Republika
Sīrijas Republika bija valsts mūsdienu Sīrijas teritorijā, kas izveidota 1930. gada 14. maijā Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas ietvaros. Savas maksimālās robežas sasniedza 1936. gadā pēc Alavītu valsts un Džebel al-Druze valsts pievienošanas, 1938. gadā zaudēja Aleksandretas sandžaku Turcijai. Pilnīgu neatkarību ieguva 1946. gada 18. aprīlī pēc franču karaspēka aiziešanas. Iesaistījās karā pret Izraēlu un pastāvēja līdz 1958. gada 1. februārim, kad pasludināja Apvienotās Arābu Republikas izveidošanu. Neatkarība atjaunota pēc 1961. gada 28. septembra armijas sacelšanās. 1961. gada 15. novembrī izsludināta jauna konstitūcija, ar kuru izveidota Sīrijas Arābu Republika, kas politiski bija Sīrijas Republikas turpinājums un pastāvēja līdz 1963. gada 8. marta militārajam valsts apvērsumam, kura rezultātā pie varas nāca Baas partija.
Franču mandātā (1930 — 1946)
Franču pārvalde 1928. gada aprīlī Sīrijas valstī organizēja Konstitucionālās asamblejas vēlēšanas jaunas Sīrijas konstitūcijas izstrādāšanai. Nesaskaņas starp franču interesēm un Konstitucionālajā asamblejā dominējošo arābu nacionālistu sagatavoto konstitūcijas projektu noveda pie Konstitucionālās asamblejas atlaišanas 1928. gada augustā.
No 1931. gada decembra līdz 1932. gada janvārim franču kontrolē notika nedemokrātiskas parlamenta vēlēšanas. Pēc vēlēšanām franči uzskatīja, ka pietiekoši kontrolē jauno parlamentu un valdību, lai uzsāktu sarunas par ierobežotas neatkarības piešķiršanu Sīrijai. 1933. gadā tika sagatavots franču-sīriešu draudzības un alianses līgums, kas paredzēja vairāku gadu laikā Sīrijai piešķirt neatkarību saglabājot valstī franču karabāzes un ievērojamu franču kontroli pār tās iekšējo un ārējo politiku. Sīrijas parlamentam šādi noteikumi nebija pieņemami un līgums nestājās spēkā.
Nākamos trīs gadus franču pārvaldes un vietējo politiķu vidū noritēja nemitīgi konflikti. Kad 1936. gadā Francijā pie varas nāca kreiso sociālistu Tautas frontes valdība Leona Blūma vadībā, radās iespēja jaunām sarunām par Sīrijas neatkarību. Pēc sarunām Parīzē, tika noslēgts jauns franču-sīriešu alianses un draudzības līgums, kas šoreiz paredzēja ātrāku neatkarības piešķiršanu, alavītu un druzu valstiņu pievienošanu Sīrijai un salīdzinoši nelielu Francijas turpmāko ietekmi uz valsts politiku. Sīrijas parlaments līgumu ratificēja 1936. gada decembrī, bet to neratificēja Francijas parlaments un līgums nekad nestājās spēkā.
Protestējot pret franču vilcināšanos neatkarības jautājumā, kā arī krīzi, ko izraisīja autonomā Aleksandretas sandžaka nodošana Turcijai, 1939. gada jūlijā Sīrijas Prezidents Hašims al-Atasi atkāpās no amata. Sākoties Otrajam pasaules karam, 1939. gadā franči apturēja Sīrijas konstitūcijas darbību. Pēc Francijas sakāves karā, Sīrija nonāca Višī Francijas kontrolē līdz 1941. gada jūlijam, kad Brīvo franču un britu spēki iekaroja Libānu, Sīriju un mandātteritorijā ieviesa savu militāro pārvaldi. 1941. gada 27. septembrī franču militārā pārvalde pasludināja Sīrijas Republikas neatkarību, vienlaikus saglabājot kontroli pār valsti un tās valdību. Pieaugot sīriešu pretestībai un prasībām pēc patiesas neatkarības, franči piekrita atzīt Sīrija neatkarību no 1944. gada 1. janvāra, taču turpināja saglabāt kontroli pār bruņotajiem spēkiem.
Lai arī Sīrijas Republikas neatkarības iegūšana juridiski nebija precīza, jo Tautu Savienības piešķirtais mandāts nebija izbeigts ar Tautu Savienības lēmumu, Tautu Savienība pati bija pārstājusi eksistēt un jaunā Sīrijas Republika pilntiesīgi piedalījās ANO dibināšanas konferencē.
Beidzoties Otrajam pasaules karam 1945. gada maija vidū franči Libānā un Sīrijā ieveda papildus karaspēku, ar mērķi atjaunot savu kontroli. 29. maijā franči bombardēja Damasku un centās arestēt sīriešu valdību. Tikai pēc Lielbritānijas Premjerministra Vinstona Čērčila uzstājīgās prasības un Arābu līgas protestiem, franči pārtrauca karadarbību un izveda savus pēdējos spēkus no valsts 1946. gada 17. aprīlī.
Demokrātiskā republika (1946-1949)
Pēc neatkarības iegūšanas, valsts ekonomika strauji attīstījās. Galvenie eksporta produkti bija lauksaimniecības preces un kokvilna. Draudus jaunajai republika radīja tās iekšpolitiskā nestabilitāte un panarābu ambīcijas. Laikā no 1946. līdz 1956. gadam valstī bija 20 valdības un četras konstitūcijas, taču pie varas bija vienas un tās pašas partijas un politiķi. Politisko eliti veidoja lielie zemes īpašnieki, bagātie tirgotāji, dažādu reliģisko konfesiju līderi, lielo pilsētu inteliģence un politizētā armija. Pretrunas šo grupu starpā noveda pie nepārtrauktas varas nestabilitātes.
1948. gadā Sīrija piedalījās karā pret Izraēlu un cieta sakāvi, taču noturēja robežu stratēģiski svarīgajās Golānas augstienēs. Kā pēdējā no arābu valstīm Sīrija pamieru ar Izraēlu parakstīja tikai 1949. gada jūlijā. Apkaunojošā arābu valstu sakāve karā pret mazo ebreju valsti paātrināja tradicionālo varas institūciju sabrukumu un jaunu politisko formu meklējumus reģiona arābu valstīs.
Apvērsumi (1949-1954)
Tradicionālie politiķi, kas pie varas bija jau vairākus gadu desmitus, sadarbojās ar militārajiem diktatoriem. Bijušais prezidents al-Atasi piekrita kļūt par premjerministru pēc al-Hinavi apvērsuma un izveidoja valdību no Tautas partijas un Bās partijas biedriem. 1949. gada decembrī sasauktā Konstitucionālā asambleja ievēlēja al-Atasi par pagaidu Prezidentu.
Lai vairotu savu popularitāti, Šišakli centās apmierināt panarābu ambīcijas. Jaunā 1950. gada septembra konstitūcija pirmo reizi deklarēja, ka sīrieši ir daļa no arābu nācijas. Konstitūcija arī noteica, ka Prezidentam un parlamenta locekļiem amatā stājoties, jāzvēr "strādāt arābu valstu vienotības sasniegšanai". Par Prezidentu atkal tika ievēlēts al-Atasi.
1951. gadā premjerministrs Nazims al-Kudsi piedāvāja plānu arābu valstu apvienošanai. Viņš piedāvāja trīs modeļus — konfederāciju, federāciju un unitāru valsti. Pēdējais variants tika uzskatīts par vēlamāko.
Šišakli sākotnēji ļāva strādāt Prezidentam un valdībai, bet 1951. gada decembrī personīgi pārņēma visu varu, un tika gāzts 1954. gada februāra sacelšanās rezultātā. Bez tradicionālajām Tautas un Nacionālajām partijām sacelšanās organizēšanā piedalījās arī komunisti, Bās partija, Musulmaņu brālība un druzu izcelsmes armijas virsnieki. Prezidenta amatā tika atjaunots al-Atasi, kurš šo amatu ieņēma līdz termiņa beigām 1955. gada septembrī.
Ceļš uz AAR (1954-1958)
Pēc diktatūras gāšanas 1954. gada septembrī-oktobrī notikušajās vēlēšanās parlamentā vairākumu ieguva tradicionālās labā spārna Tautas partija un Nacionālā partija, bet par trešo lielāko partiju kļuva nesen izveidotā Arābu sociālistiskās atdzimšanas partija.
Ēģiptes un Sīrijas attiecības iepriekš nebija pozitīvas. Līdz 50to gadu vidum Ēģipte centās nepieļaut Sīrijas un Irākas tuvināšanos un apvienošanos, lai novērstu reģionālas lielvalsts rašanos. Pēc Ēģiptes 1952. gada jūlija militārā apvērsuma Sīrijas prese un Bās partija kritizēja Ēģipti kā represīvu militāro diktatūru. 1954. gada novembrī Ēģipte izteica protestu pret Sīrijā bāzētās Musulmaņu brālības aktivitātēm.
Viss mainījās 1955. gadā. Nāsers kļuva par redzamāko radikālo arābu līderi un vienu no Nepievienošanās kustības valstu bloka līderiem. Sīrijas politiskie mērķi aizvien biežāk saskanēja ar Ēģiptes režīma mērķiem. Sīrijas un Ēģiptes diplomāti kopīgi cīnījās pret 1955. gada februārī radīto Bagdādes paktu, kas tika uzskatīts par rietumvalstu mēģinājumu kontrolēt reģionu. Lai arī Irākas Karaliste visu vasaru centās Bagdādes paktam piesaistīt arī Sīriju, 1955. gada oktobrī Sīrija un Ēģipte parakstīja militārās sadarbības līgumu, kas paredzēja Ēģiptes Kara ministra vadītas vienotas militārās pavēlniecības izveidošanu. 1956. gada Suecas krīzes laikā, lai atbalstītu Ēģipti, Sīrijā tika izsludināts kara stāvoklis. Irākas un Sīrijas armiju vienības iegāja Jordānijā, lai to aizsargātu pret iespējamu Izraēlas uzbrukumu (un vajadzības gadījumā tai uzbruktu kopējiem spēkiem.)
1956. gada novembrī Sīrija parakstīja līgumu ar PSRS par lidmašīnu, tanku un citu ieroču piegādi, kas bija vēl radikālāks solis par Ēģiptes līgumu ar Čehoslovākiju par ieroču iegādi. Līdzīgi Ēģiptei, Sīrija Aukstajā karā aizvien redzamāk izvēlējās padomju pusi. NATO dalībvalsti Turciju sāka uztraukt padomju ieroču un militāro instruktoru parādīšanā pie tās dienvidu robežas. Turcija arī uztraucās, ka Sīrija ar jaunajiem ieročiem varētu mēģināt iekarot pirms 20 gadiem zaudēto Hataju.
Pieaugošā sadarbība ar PSRS nostiprināja Sīrijas komunistu partiju. Aukstā kara saspīlētajā gaisotnē rietumu politiķiem un kaimiņvalstu vadītājiem sāka šķist, ka Sīrijā komunisti varētu drīz iegūt varu un izraisījās 1957. gada Sīrijas krīze. Realitātē daudz lielāku ietekmi uz republiku atstāja aizvien pieaugošais tradicionālo politisko partiju panarābisms un Bās partijas ietekme valdībā un armijā.
Apvienošanās sarunas
Bās partija, sākot ar 1956. gada aprīli, publiski aicināja izveidot federāciju ar Ēģipti. 1956. gada jūnijā Nacionālās partijas premjerministrs izveidoja valdību, kurā Bās partija ieguva ārlietu un ekonomikas ministru posteņus. Lai arī otras lielākās partijas, Tautas partijas pārstāvju ekonomiskās intereses svērās par labu Sīrijas un Irākas savienībai, Bās partija un armijas vadība panāca, ka tiek izveidota ministru līmeņa komiteja, kuras uzdevums būtu izveidot federālu savienību ar Ēģipti. 1956. gada 1-2. jūlijā Bās vadība Kairā tikās ar Nāseru, kurš atbalstīja apvienošanās ideju, taču uzsvēra, ka visām Sīrijas partijām vispirms jāvienojas par šādas savienības nepieciešamību un īstenošanas formu. Jūlija vidū presē tika publicēts Sīrijas premjerministra izstrādāts federālās savienības projekts. Suecas krīze un karš ar Izraēlu sarunu procesu apturēja, taču vienlaikus demonstrēja, ka cīņā pret Izraēlu arābiem ir nepieciešama lielāka vienotība. Stratēģiski Ēģipte tikai iegūtu, ja varētu apdraudēt Izraēlu arī no Sīrijas. Papildus impulsu deva Eizenhauera doktrīna, kas vērsās pret Sīriju un Ēģipti un draudēja ar ASV militāras iejaukšanās iespēju reģionā. (1958. gadā ASV Libānā ieveda karaspēku iekšpolitiskās situācijas stabilizēšanai).
1957. gada martā Sīrijas ministru delegācija atkal ieradās Kairā, taču sarunas beidzās bez konkrētiem rezultātiem, jo Nāsers neizrādīja entuziasmu par apvienošanās projektu.
1957. gada novembrī 40 Ēģiptes parlamenta deputātu delegācija Anvara Sādāta vadībā apmeklēja Sīrijas parlamentu. Decembrī atbildes vizītē Ēģipti apmeklēja Sīrijas parlamenta delegācija.
Arābu vienotības ideja
Panarābisms Sīrijā pastāvēja vēl pirms Arābu sacelšanās un Sīrijas Arābu Karalistes laikiem. Visu 20. gadsimta pirmo pusi Sīrijā pastāvēja spēcīga ideja par nepieciešamību izveidot lielu arābu valsti ar galvaspilsētu Damaskā. Koloniālās robežas un jaunizveidotās reģiona valstis tika uzskatītas par nedabīgām un vienoto arābu tautu šķeļošām.
Arābu pasaule bija sašķelta. Irākas Karalistes un Jordānijas Karalistes hašemītu karaļiem bija dinastisks naids pret Saūda Arābiju. Abas hašemītu karalistes bija pārāk konservatīvas, lai apvienotos ar dinamisko Sīriju. Lai arī Sīrija un Irāka apsvēra ideju par apvienošanos, tai pretojās Ēģipte. Panarābu apvienošanās teorētiķiem bija skaidrs, ka vietējās atšķirības starp valstīm ir pārāk lielas, lai uzreiz sasniegtu vienotas valsts izveidošanos.
Pēc 1952. gada jūlija militārā apvērsuma Ēģiptē un Nāsera nākšanas pie varas, arābu pasaulē beidzot parādījās harizmātisks līderis. Lai arī ēģiptiešiem bija sava identitāte un arābi tos tradicionāli neuzskatīja par arābiem, šķita, ka Nāsera jaunā Ēģipte arābu apvienošanās procesā varētu spēlēt to pašu lomu, ko Prūsija spēlēja Vācijas apvienošanas laikā.
Sīrija viena bija par vāju, lai spēlētu pirmo lomu šajā procesā, tāpēc tā aizvien aktīvāk sāka publiskot idejas par arābu konfederāciju vai federāciju, kuras pirmais solis būtu Sīrijas un Ēģiptes savienība. Tika apsvērti dažādi modeļi — ASV štatu federācija, nesen neatkarību ieguvušās Indijas savienības modelis, vai PSRS republiku sistēma. Realitātē, jaunizveidotajā Apvienotajā Arābu Republikā Sīrija pārvērtās par Ēģiptes politiski, ekonomiski un militāri kontrolētu provinci.
Atgūtā neatkarība (1961-1963)
Sīrijas elite saprata, ka turpmāka atrašanās AAR sastāvā novedīs pie tās ietekmes iznīcināšanas (1960. gada jūnijā un īpaši ar 1961. gada jūlija likumiem ēģiptieši ieviesa sociālistisku zemes reformu, nacionalizēja uzņēmumus, izbeidza politisko partiju darbību). Par AAR izveidošanu atbalstošo armijas virsnieku vidū pieauga neapmierinātība ar Sīrijā ieviesto policejisko vienpartijas sociālismu.
"Šī apvienošanās veiksmīgi panāca vājās sīriešu identitātes nostiprināšanos. Faktiski, brīdī kad sīrieši zaudēja savu neatkarību viņi pēkšņi saprata, ka viņiem patiesi ir no ēģiptiešiem atšķirīga identitāte."
1961. gada septembra armijas sacelšanos organizēja seši zemāka ranga virsnieki, kurus vadīja Aizsardzības spēku komandieris, pulkvedis Heidars al-Kuzbari un Ēģiptes viceprezidenta Amira biroja vadītājs, pulkvežleitnants Abd al-Karims al-Nahlavi.
1961. gada 28. septembrī 2 no rīta bruņumašīnu vienības iegāja Damaskā un savienojās ar tur bāzētajām armijas garnizona vienībām. Stratēģiski svarīgie punkti tika ieņemti ap 4.30 no rīta. Augstākā armijas vadība, daži ministri un viceprezidents Abdels Hakims Amirs tika aizturēti un nogādāti armijas štābā. 7.25 pa Damaskas radio tika pārraidīts pirmais Augstākās Arābu Revolucionārās Bruņoto Spēku Pavēlniecības paziņojums, ka dumpinieki vēlas likvidēt korupciju, tirāniju un atdot iedzīvotājiem viņu tiesības. 9.07 ar tiešraidi Kairas radio ar atbildi uzstājās Nāsers, kurš notikušo pasludināja par dūrienu vienotības un arābu nacionālisma sirdī un solījās saglabāt AAR par spīti visām grūtībām. Lai arī Nāsers paziņoja, ka Sīrijas armija drīz apspiedīs sacelšanos, šajā brīdī lielākā armijas daļa jau bija paziņojusi, ka atbalsta sacelšanos.
Filadelfijas "Phillies"
Filadelfijas "Phillies" (en) ir profesionāls beisbola klubs, kas ir bāzēts Filadelfijā, Pensilvānijas štatā, ASV. Tas ir dibināts 1883. gadā. "Phillies" spēlē Augstākās beisbola līgas (MLB) Nacionālās līgas Austrumu divīzijā. Klubs savas pastāvēšanas vēsturē ir uzvarējis divās Pasaules sērijās. Klubs savas mājas spēles aizvada Citizens Bank Park stadionā.
Sīrijas Republika
Atgūtā neatkarība (1961-1963)
Jau 29. septembrī Jordānija pirmā atzina jauno Sīrijas vadību.
Filadelfijas "Phillies"
"Phillies" ir vecākā vēl joprojām pastāvošā nemainīta nosaukuma un nemainītas pilsētas franšīze Amerikas profesionālajā sportā.
Sīrijas Republika
Atgūtā neatkarība (1961-1963)
1. oktobrī tika pārtraukta AAR valdošās partijas darbība Sīrijā. Arestēja slepenā dienesta vadītāju, bijušo Sīrijas administrācijas vadītāju un atbrīvoja tā 6500 štata darbiniekus.
Divas nedēļas pēc sacelšanās Sīrijas valdība publicēja arābu valstu federālas savienības plānu, lai demonstrētu, ka tā joprojām atbalsta arābu vienotību, tikai ne tādā formā, kādā tā tika realizēta AAR.
17. oktobrī tika atcelti jūlija sociālistiskie dekrēti. 9. novembrī, jau priekšvēlēšanu gaisotnē, tika publiskots partiju paziņojums, ka nenotiks pilnīga atgriešanās pie brīvā tirgus, bet tiks ieviests jauktais ekonomikas modelis, kurā vairāk tiks aizsargātas zemnieku un strādnieku tiesības un valsts būs iesaistīta svarīgākajās nozarēs. 15. novembrī tika publiskota jaunā konstitūcija. Tās pirmais paragrāfs pasludināja, ka "Sīrijas Arābu Republika ir neatkarīga suverēna valsts un ir daļa no lielās arābu tēvzemes".
1961. gada 1. un 2. decembrī notika vēlēšanas uz jaunā parlamenta 172 deputātu vietām, un referendums jaunās konstitūcijas apstiprināšanai. Līdz vēlēšanām politisko partiju darbība vēl nebija atjaunota, taču deputātu kandidātu partiju piederība bija zināma. Vēlēšanās Tautas partija ieguva 33 vietas, Nacionālā partija 21, Bās partija saņēma 20, Musulmaņu brālība 10. Mazās partijas un neatkarīgie deputāti saņēma pārējās. Parlamenta trim lielākajām partijām vietu sadalījums bija līdzīgs kā 1954. gada vēlēšanās.
Par Republikas Prezidentu ievēlēja bijušo premjerministru Nazimu al-Kudsi, par premjerministru Mārufu al-Davalibi un al-Kuzbari par parlamenta priekšsēdētāju.
1962. gada janvārī-februārī tika pieņemti lēmumi par daudzu uzņēmumu denacionalizāciju un mīkstināts agrārreformas likums. Apūdeņotas zemes īpašniekiem 80 hektāru vietā ļāva paturēt 200 hektārus un neapūdeņotas zemes īpašniekiem 300 hektāru vietā ļāva paturēt 600 hektārus.
Ārpolitikā Sīrija izveidoja ciešākas saites ar Irākas Republiku, kas vainagojās ar Sīrijas un Irākas prezidentu tikšanos 1962. gada martā. Parlamentārā republika pastāvēja līdz 1963. gada 8. marta valsts apvērsumam, un lai arī valsts saglabāja nosaukumu Sīrijas Arābu Republika, tā kļuva par Bās partijas radikāli militārā spārna diktatūru.
Jūrniecības astronomija
Jūrniecības astronomija ir viena no kuģu vadīšanas zinātnēm. Tās priekšmets ir kuģa vietas un kompasa kļūdas noteikšana pēc debess spīdekļu novērojumiem. Jūrniecības astronomija ir cieši saistīta ar navigāciju, tādēļ to dažreiz sauc par astronavigāciju.
Lai veiktu astronomiskos novērojumus, nav vajadzīgi krasta priekšmeti un būves, bet astronomisko uzdevumu risināšanas precizitāte nav atkarīga no attāluma līdz krastam. Tātad kuģa vadītājs iegūst iespēju noteikt kuģa vietu vai kompasa rādījumu labojumu jebkurā pasaules okeāna vietā. Vienīgais ierobežojums - nepieciešami labi meteoroloģiskie apstākļi (skaidras debesis un skaidri redzams horizonts).
Vēsture
Jau sirmā senatnē tika veikti zvaigžņotās debess novērojumi ar mērķi pielietot to rezultātus sauszemes un jūras ceļojumos. Pārejot no airu kuģiem uz buru kuģiem, palielinājās jūras ceļojumu attālums, kā arī pieauga jūrnieku interese par astronomiskajām orientēšanās metodēm, kuras sākotnēji bija primitīvas, piemēram, virziena noteikšana pusdienas laikā pēc Saules, bet naktī - pēc Polārzvaigznes.
Pirmās zinātniski pamatotās metodes ģeogrāfiskā platuma noteikšanai (pēc Saules pusdienas laikā un Polārzvaigznes augstuma vai vertikālā leņķa) parādījās lielo ģeogrāfisko atklājumu laikmetā 15 - 18. gadsimtā.
Lai izmērītu augstumu no kuģa klāja, kurš atrodas jūrā, tika izmantoti speciāli leņķu mērīšanas instrumenti: Geršoma leņķu mērāmais lineāls, astrolābija, kvadrants.
Šajā laikā kuģu vadītāji nemācēja noteikt ģeogrāfisko garumu, tādēļ kuģa atrašanās vietu pēc lagrēķina kontrolēja tikai ar noteikto platumu. Rezultātā kļūdas noteiktajā ģeogrāfiskajā garumā sasniedza milzīgas vērtības - līdz pat desmitiem grādu. 17. gadsimtā, sakarā ar straujo avāriju skaita pieaugumu šī iemesla dēļ, daudzu valstu valdības dibināja īpašas komisijas un nozīmēja lielas naudas prēmijas pilnīgam vai daļējam ģeogrāfiskā garuma noteikšanas problēmas risinājumam. Viens no izvirzītajiem priekšlikumiem - atrast garumu pēc laika starpības uz vietējā un sākuma meridiāna - vēlāk ļāva atrisināt šo problēmu. Angļa Dž. Harisona 1767. g. izgudrotais hronometrs nodrošināja sākuma meridiāna laika "saglabāšanu" ilgstošā laika periodā. Pirms tam bija pazīstami tikai svārsta pulksteņi, bet kuģa zvalstīšanās iespaids uz pulksteņa svārstu padarīja tos uz kuģiem nelietojamus.
18. gadsimta pirmajā pusē tika konstruēts principiāli jauns leņķu mērīšanas instruments, kas balstījās uz gaismas atstarošanās likumiem. To nosauca par oktantu, jo leņķa mērāmā daļa ietvēra 1/8 daļu (45°) no riņķa aploces. Pēc tam loka izmērs tika palielināts līdz 1/6 (60°) no aploces un ierīci sāka saukt par sekstantu. Svarīgākā tā īpašība - iespēja izmērīt leņķus no kustīga un nestabila pamata (klāja). 19. gadsimta vidū sekstants flotē nomainīja pārējos augstuma mērīšanas instrumentus.
Jūrniecības astronomijas uzdevumu risināšana prasa zināt iepriekš izskaitļotas spīdekļu koordinātas, kuras sauc par efemerīdām. Pirmās Saules efemerīdas iznāca 15. gadsimtā. Vēlāk dažādas valstis izlaida ikgadējus spīdekļu koordinātu izdevumus.
1843. g. amerikāņu jūrnieks T. Somners piedāvāja kuģa vietas noteikšanas grafisko metodi ar pozīciju līniju atlikšanu uz kartes. Tomēr šis pozīciju līniju konstruēšanas paņēmiens pēc punktiem izrādījās praktiski neērts, jo prasīja apjomīgu aprēķinu veikšanu.
Daudz vienkāršāku vietas noteikšanas paņēmienu, ērtu kuģa apstākļiem, 1875. g. piedāvāja francūzis M. Sent-Ilers. Šo metodi izmanto arī mūsdienās.
Jāatzīmē, ka sākot ar 19. gadsimtu, pazīstami zinātnieki - matemātiķi nodarbojās ar jūrniecības astronomijas problēmām un piedāvāja vairākas analītiskas (ar formulām) kuģa vietas noteikšanas metodes. Tajos laikos šos paņēmienus nepieņēma plašākai izmantošanai to sarežģītības dēļ. Tomēr mūsdienās analītiskās metodes kuģa koordinātu aprēķinam izmanto, jo ir pieejami kalkulatori un datori.
Sākot ar 19. gadsimtu, dažādās valstīs izdod tā saucamās jūrniecības tabulas, kuras ietvēra logaritmiskās tabulas, augstumu izlabošanas tabulas u.c. Jūrniecības tabulas kalpo navigācijas un jūrniecības astronomijas uzdevumu risināšanai.
Koordinātu sistēmas
Jūrniecības astronomijā nosakot spīdekļu atrašanās vietu, nav svarīgs attālums līdz spīdeklim. Tādēļ visus spīdekļus var iedomāties kā izvietotus uz sfēriskas virsmas iekšpuses, kuras centrā atrodas Zeme. Uz sfēriskas virsmas koordinātu sistēmas asis veido lielo riņķu loki. Atkarībā no tā, kādus lielo riņķu lokus izmanto un, kurš no tiem ir pieņemts par nulles lielo riņķi – izšķir horizontālo, pirmo ekvatoriālo un otro ekvatoriālo koordinātu sistēmu.
Horizontālā koordinātu sistēma
Horizontālajā koordinātu sistēmā tiek lietoti šādi lielie riņķi: īstais horizonts un vertikāli. Īstais horizonts ir lielais riņķis, kurš iet caur Zemes centru un kura plakne ir perpendikulāra vertikālai jeb svērteniskai līnijai novērotāja vietā. Vertikāli ir bezgalīgi daudz lielie riņķi, kuri iet caur novērotāja zenītu un nadīru (zenītam pretējais punkts uz debess sfēras). Mazos riņķus, kuru plakne paralēla īstajam horizontam sauc par almukantarātiem vai vienādu augstumu riņķiem.
Koordinātas šajā sistēmā ir azimuts un augstums. Azimutu var izteikt gan pēc riņķa skaitīšanas veida, gan pusriņķa sistēmā. Azimutu riņķa skaitīšanas sistēmā izsaka kā īstā horizonta loku no ziemeļu virziena līdz spīdekļa vertikālam virzienā uz austrumiem no 0° līdz 360°. Pusriņķa sistēmā azimuts ir īstā horizonta loks no ziemeļu vai dienvidu virziena uz austrumiem vai rietumiem no 0° līdz 180°. Izsakot azimutu pusriņķa sistēmā ir jānorāda sākuma punkts (N vai S), no kura azimuts sākts skaitīt un punkts, uz kuru pusi no sākuma punkta skaitīts (E vai W).
No īstā horizonta pa spīdekļa vertikālu tiek mērīts augstums virs horizonta. Tas var būt pozitīvs vai negatīvs pēc savas zīmes (pozitīvs virzienā uz zenītu) un skaitliski no 0° līdz 90° Bieži augstuma vietā lieto zenītdistanci, kas ir augstuma papildinājums līdz 90°.
Horizontālās koordinātu sistēmas priekšrocība ir tajā, ka tās koordinātas ir viegli nosakāmas uz kuģa peilējot spīdekli ar kompasu un izmērot tā augstumu ar sekstantu. Trūkumi ir tādi, ka viena spīdekļa koordinātas novērotājiem dažādās atrašanās vietās atšķiras. Tāpat debess spīdekļiem piemīt diennakts redzamā kustība, kuras rezultātā to azimuts un augstums virs horizonta nepārtraukti mainās.