cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japānas susuris
Uzvedība
Japānas susuris sastopams galvenokārt kalnu mežos 400—1800 m virs jūras līmeņa, bet mājo arī zemākās un siltākās vietās. Japānas susuris ir nometnieks, aktīvs tikai siltajā gada periodā. Vasarā aktīvs krēslas stundās un naktī. Galvenokārt uzturas kokos vai krūmos un, salīdzinot ar citiem susuriem, attīstījis spēju ātri skriet pa zaru apakšpusēm, karājoties ar galvu uz leju. Pieaugušie īpatņi ir teritoriāli vienpatņi. Teritorijas lielas, tēviņiem lielākas nekā mātītēm, parasti tēviņa teritorija pārsedzas ar vairāku mātīšu teritoriju. Terotorija tiek iezīmēta ar urīnu.
Barība
Japānas susuris ir visēdājs un barojas ar sēklām, augļiem, ziedputekšņiem, nektāru, koku mizu, kukaiņiem un putnu olām. Migas tuvumā mēdz slēpņos noglabāt barības rezerves. Pirms ziemas īpaši intensīvi barojas, lai uzaudzētu tauku kārtiņu. No barības ar augstu celulozes sastāvu Japānas susuris izvairās, jo nespēj to sagremot (tam nav aklās zarnas).
Vairošanās
Pavasarī, uzreiz pēc mošanās no ziemas miega, sākas vairošanās sezona. Izlīduši no ziemas migām, susuri uzsāk skaļas vokalīzes, cenšoties sasaukt pretējo dzimumu. Japānas susuri ir poligāmi — tēviņi sapārojas ar vairākām mātītēm. Par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Grūsnības periods ilgts apmēram mēnesi. Jūnijā vai jūlijā piedzimst apmēram 4 kaili, nevarīgi un akli mazuļi. Acis atveras apmēram 18 dienu vecumā. Sasniedzot 4—6 nedēļu vecumu jaunie susuri kļūst patstāvīgi. Dzimumgatavība iestājas nākamā gada pavasarī. Dzīves ilgums 3—6 gadi.
Teodors Heiss
Teodors Heiss (de; dzimis, miris ) bija liberāls Vācijas politiķis, žurnālists un politologs. Pirmais pēckara Vācijas prezidents no 1949. līdz 1959. gadam, Vācijas kanclera Konrāda Adenauera laikā. Darbodamies politikā vēl Vācijas impērijas laikā, pēc Otrā pasaules kara Heisa bija viens no liberālās Brīvās Demokrātiskās partijas pamatlicējiem. Piedalījās Vācijas valsts konstitūcijas izstrādē. Kļūdams par Vācijas prezidentu, ievēroja politisku neitralitāti, stabilizējot jauno Vācijas demokrātiju.
Svētais Vakarēdiens (glezna)
"Svētais Vakarēdiens" (it vai L'Ultima Cena) ir 15. gadsimta freskas glezna, kuras autors ir Leonardo da Vinči. Tā atrodas Svētās Žēlastības Marijas baznīcā Milānā. Tiek uzskatīts, ka da Vinči darbu pie gleznas sāka apmēram 1495. gadā. "Svētais Vakarēdiens" bija kā daļa no baznīcas renovācijas darbiem. Gleznā ir attēlots Jēzus Kristus un viņa mācekļu pēdējais vakarēdiens, kā tas ir aprakstīts Jāņa evaņģēlija 13:21. Glezna ir 460×880 cm liela. Šī ir viena no populārākajām pēdējo vakarēdienu attēlojošajām gleznām.
Stūrainais bruņurupucis
Stūrainais bruņurupucis, arī angonoka (Astrochelys yniphora) ir kritiski apdraudēta sauszemes bruņurupuču suga, kas endēma Madagaskarai. 2012. gadā ierindota Zemeslodes 100 visapdraudētāko sugu sarakstā.
Tā ir viena no divām tikai Madagaskarā sastopamās staraino bruņurupuču ģints sugām.
Nosaukums
Latviski tulkotajā literatūrā, līdztekus oficiāli pieņemtajam nosaukumam, stūrainais bruņurupucis dēvēts arī par ķīļkrūšu bruņurupuci. Savukārt par stūraino bruņurupuci latviski tiek saukta arī cita, Dienvidāfrikā sastopamā sauszemes bruņurupuču suga Chersina anguilata, kas ir tiešs latīniskā epiteta angulata tulkojums.
Hirodipteri
Hirodipteri (Chirodipterus) ir izmirušu dipterīdveidīgo zivju ģints no divējādelpojošo zivju virskārtas. Dzimtu 1933. gadā izdalīja vācbaltiešu paleontologs Valters Gross. Zivis dzīvoja augšdevona laikā Eiropā, Ķīnā un Austrālijā. Ģints tipveida suga ir Chirodipterus wildungensis Gross, 1933 no Reinas apgabala frānas stāva nogulumiem Vācijā.
Stūrainais bruņurupucis
Nosaukums
"Anganoka" ir vietējais sugas nosaukums malagasu valodā, un tas ir kļuvis par atzītu apzīmējumu angļu, franču, spāņu un vairākās citās plaši izplatītās valodās.
Apraksts
Muguras bruņas jeb karapakss izteikti kupolveidīgs, tā garums līdz 45 cm, lielākiem eksemplāriem līdz pat pusmetram. Smagnējā dzīvnieka tēviņu svars ap 10 kg, taču var sasniegt 18,9 kg. Bruņas gaiši brūnganas ar skaidri izteiktiem, koncentrētiem izciļņiem un gar malām pamīšus novietotiem dūmakaini dzelteniem un brūniem trijstūriem. Mātītes mazākas, to svars parasti ap 8,8 kg, maksimālais līdz 12 kg.
Hirodipteri
Morfoloģija
Hirodipteri ir salīdzinoši lielas zivis ar īsu purnu un spēcīgu sakodienu. Zobu plātnes ir masīvas, smalcinošā tipa, ar gludu virsmu un 5—6 īsiem ķīļiem. Pterigoīdās plātnes robežojas pa viduslīniju. Lemesis ir izliekta valnīša veidā. Žoklim ir dermopalatīna plātņu pāris. Kosmīns ir uz galvaskausa kauliem, bet nav uz zobu plātnēm.
Stūrainais bruņurupucis
Apraksts
Zem bruņurupuča galvas starp priekšējām kājām savdabīgs, ķīlim vai lemesim līdzīgs izcilnis, kas devis sugai "ķīļkrūšu bruņurupuča" nosaukumu. Kā visiem bruņurupučiem, anganokām nav zobu un to vietā ir ļoti spēcīgi žokļi ar asām žokļu malām.
Galva un purns no melnas līdz dažādu nokrāsu brūnai, ar dzelteniem plankumiem ap ausīm. Kakls un aste parasti brūni un dzeltenbrūni vai dzelteni.
Izplatība
Savvaļā suga sastopama vienīgi Bali līča sausajos mežos, zālājos krūmājos un bambusu mežos salas ziemeļrietumos. Areāla platība no 25 līdz 60 km², kur veido piecas izolētas populācijas. Populāciju vienu no otras atdala ģeogrāfiski šķēršļi, tādi kā upe.
Barība
Augēdāji, pārtiek no zāles, dažāda veida augļiem, krūmu, retāk bambusu lapām.
Vairošanās
Gadā 4 vai 5 dējumi, katrā no tām 1 līdz 6 pēcnācēji. Inkubācijas periods 197 līdz 281 dienai. Mātīte ar pakaļkājām rok seklu bedri un rakšanas laikā to samitrina ar urīnu.
Apdraudējums
Galvenais bruņurupuču skaita un izplatības samazināšanās iemesls ir brikšņu dedzināšana, kas izmaina un iznīcina sugas dabisko vidi. Šie dzīvnieki pārvietojas lēni, tāpēc nespēj izbēgt no uguns un sadeg dzīvi. Citu lielāko apdraudējumu rada nelegāla tirdzniecība ar mazuļiem.
Tāpat sugu apdraud krūmu upjucūkas. Apveltītas ar smalku ožu, tās viegli atrod un uzrok ķīļkrūšu bruņurupuču olas, kā arī uzšķērž mīkstbruņu jaunuļus. Vietējie iedzīvotāji bruņurupučus nelieto uzturā, taču tos tur kā dīvainus mājas kustoņus un iesloga vistu aplokos. Pastāv uzskats, ka bruņurupuču mēsli pasargā no slimību izplatīšanās vistu starpā. Saskaņā ar Džeralda Darela 1992. gadā izteikto viedokli, "ķīļkrūšu bruņurupuču liktenis ir vai nu kļūt par cepešiem ugunsgrēkos, tikt agrā jaunībā cūku notiesātiem vai arī ieslodzītiem vistu kūtīs par profilaktisku līdzekli daudzu novārdzinātu mājputnu veselības uzlabošanai ".
Aizsardzība
1985. gadā Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienības Bruņurupuču speciālistu grupa vērsās pie Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības tresta ar ierosinājumu uzņemties ķīļkrūšu bruņurupuču glābšanas programmu. Projektā iesaistījās arī Madagaskaras valdības meža departaments, un projekts guva Pasaules Dabas Fonda un Madagaskaras nacionālās aviolīnijas Air Madagascar atbalstu.
Kuldīgas iela (Rīga)
Iela ir nosaukta Kurzemes pilsētas Kuldīgas vārdā.
Kuldīgas ielas savienojums ar Daugavgrīvas ielu un Durbes ielu tika rekonstruēts 2013. gadā līdz ar Krišjāņa Valdemāra ielas un Daugavgrīvas ielas satiksmes mezgla izbūvi.
Ielu savienojumi
Kuldīgas iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Īsā posmā starp krustojumu ar Margrietas ielu un krustojumu ar Tapešu ielu pa Kuldīgas ielu iet 2. tramvaja maršruts (pietura Zasulauka stacija). Kuldīgas ielas noslēgums atrodas līdzās Zasulauka dzelzceļa stacijai.
Bārs Foliberžērā
Bārs Foliberžērā (fr) ir franču gleznotāja Eduāra Manē glezna, kuru viņš radīja 1882. gadā. Tā tika izstādīta tā paša gada Parīzes Salonā un tiek uzskatīta par pēdējo ievērojamo viņa darbu. Gleznā attēlota aina no Foliberžēras naktskluba Parīzē. Tā sākotnēji piederēja komponistam Emanuelam Šabrjē, kurš bija Manē kaimiņš un tā karājās virs viņa klavierēm.
Glezna
Glezna savā detalizētajā mūsdienīgas ainas attēlojumā ir piemērs Manē uzticībai reālisma mākslai. Daudzas iezīmes ir radījušas kritiķos neskaidrības, bet gandrīz visām no tām atrasts pamatojums un glezna ir bijusi daudzu populārzinātnisku un zinātnisku rakstu temats.
Artis Drozdovs
Artis Drozdovs ir latviešu aktieris.
Bārs Foliberžērā
Glezna
Centrālais tēls stāv spoguļa priekšā. Kritiķi pārmetuši Manē vizuālās perspektīvas ignorēšanu, vairāki pārmetumi par neiespējamu attēlojumi bija atrodami jau pirmajās atsauksmēs. Tomēr 2000. gadā uzņemtā fotogrāfijā, kas tika uzņemta no piemērota skatpunkta, izdevās atkārtot tādu ainu, kā to bija gleznojis Manē. Saskaņā ar šo rekonstrukciju, "saruna, ko daudzi uztvēruši kā notiekošu starp bārmeni un džentlmeni, patiesībā ir optisks triks, vīrietim stāvot ārpus gleznotāja redzamības zonas pa kreisi un lūkojoties prom no bārmenes, nevis stāvot viņai tieši priekšā." Šķiet, ka novērotājam vajadzētu stāvēt pa labi un tuvāk bāram nekā cilvēkam, kura spoguļattēls atrodas attēla labajā malā. Tā ir neparasta novirze no centrālā skatpunkta, ko parasti pieņem, skatot attēlus, kas uzzīmēti atbilstoši perspektīvai.
Artis Drozdovs
2011. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas aktierkursu pie Edmunda Freiberga. Pirms tam mācījies amatierteātra režiju un menedžmentu Latvijas Kultūras koledžā. Paralēli studijām koledžām strādājis par gaismotāju Nacionālajā teātrī.
Blūmenfelds
Blūmenfelds (de, no Blümen — 'ziedi', puķes un Feld — 'lauks'; sieviešu dzimtē Blūmenfelda) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Bārs Foliberžērā
Glezna
Spoguļa klātbūtnes pierādīšana ir bijusi izšķiroša daudziem mūsdienu interpretētājiem. Tā piedāvā nozīmīgu saistību ar gleznu "Galminieces", meistardarbu, ko radījis Manē apbrīnots mākslinieks Djego Velaskess. Šī tēma ir ievērojami attīstījusies, kopš Mišels Fuko to uzsāka savā grāmatā "Lietu kārtība" (1966).
Artis Drozdovs
Pašlaik ir Nacionālā teātra ārštata aktieris.
Bārs Foliberžērā
Glezna
Mākslas vēsturnieks Džefrijs Meijerss apraksta apzinātu perspektīvas spēli un acīmredzamos spoguļu darbības pārkāpumus: "Aiz viņas un turpinoties visas četru un vienas ceturtdaļas pēdas lielās gleznas platumā ir milzīga spoguļa zelta rāmis. Franču filozofs Moriss Merlo-Pontī spoguli nosaucis par ‘universālās maģijas instrumentu, kas lietas izmaina izrādēs, izrādes lietās, mani citos un citus manī.’ Mēs, skatītāji, stāvam iepretim bārmenei otrā letes pusē un, skatoties atspulgā, redzam tieši to, ko viņa redz... Kritiķis atzīmējis, ka Manē ‘provizoriskajā pētniecības skicē, viņa ir novietota labajā pusē, bet gala gleznā viņa ir pašā uzmanības centrā.’ Lai arī Manē pārvietoja viņu no labās malas uz centru, viņas atspulgs palika labajā malā. Spogulī redzams, ka viņa ir aizņemta ar klientu; īstajā tēlā viņa ir pašaizsardzīgi vēsa un noslēgta.”
Gleznā ir daudz detaļu, kas sniedz ieskatu sabiedrības kārtā un vidē. Sieviete pie bāra ir īsta persona, kas bija pazīstama kā Sizona, kas Foliberžērā strādāja 19. gadsimta 80. gadu sākumā. Šai gleznai viņa pozēja Manē studijā. Saskaņā ar mākslas vēsturnieka Lerija L. Laigo teikto, priekšplānā iekļaujot apelsīnu trauku, Manē identificē bārmeni kā prostitūtu; Manē ar savās gleznās parasti saistījis apelsīnus ar prostitūciju. Mākslas vēsturnieks Timotijs Džeimss Klārks rakstījis, ka bārmenei "bija jāattēlo kāda no prostitūtām, ar ko bija slavena Foliberžēra"; viņa attēlo "gan pārdevēju, gan preci, ko var nopirkt kopā ar dzērienu."
Cita svarīga informācija ietver zaļo pēdu pāri augšējā kreisajā stūrī, kas pieder trapeces māksliniekam, kas darbojās virs restorāna klientiem. Attēlotās alus pudeles ir viegli identificējamas pēc sarkanā trīsstūra uz etiķetes kā Bass Pale Ale, un šī angļu nevis vācu alus zīmola acīmredzamā klātbūtne, ir interpretējama kā pretvācu noskaņojuma dokumentācija Francijā desmitgadē pēc Francijas—Prūsijas kara.
Benjamins Blūmenfelds
Benjamins Blūmenfelds (ru;, Vilkavišķi — , Maskava) bija Krievijas un PSRS šahists.
Biogrāfija
Pēc profesijas jurists, apguvis tiesību zinātnes Maskavas un Berlīnes universitātēs. Bijis pedagoģisko zinātņu kandidāts.
Viens no pirmajiem, kurš sāka padziļināti pētīt šaha spēles psiholoģiskos aspektus. Piedāvāja oriģinālus variantus šahista domāšanas izpētei: patērētā laika fiksēšanu katram izdarītajam gājienam, savu pārdomu pierakstīšanai šaha spēles laikā.
Devis arī nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukts Blūmenfelda gambīts: 1. d4 Zf6 2. c4 e6 3. Zf3 c5 4. d5 b5.
Kapteinis Fantastika
"Kapteinis Fantastika" (en) ir 2016. gada drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Mets Ross. Galvenās lomas filmā atveido Vigo Mortensens, Frenks Landžella, Ketrīna Hāna un Stīvs Zāns. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Vigo Mortensens par savu darbu filmā tika nominēts Zelta globusa balvai, BAFTA kino balvai, kā arī Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris.
Bens Kešs kopā ar sievu Lesliju un abu sešiem bērniem dzīvo Vašingtonas štata mežos. Kad Leslija izdara pašnāvību, Bens kopā ar bērniem ir spiests atstāt savas mājas mežā un pārcelties uz civilizētu pasauli, kur Bens sāk pārdomāt savu ideju par to, ko īsti nozīmē būt vecākam.
Sodankiles lidlauks
Sodankiles lidlauks (fi) ir vispārējās aviācijas lidlauks Somijas ziemeļos, uz dienvidiem no Sodankiles Kitinenas upes kreisajā krastā.
Turīnas līķauts
Turīnas līķauts (it) ir lina drāna, uz kuras var saskatīt ievainota vīrieša attēlu, kura brūces atbilst vietām, kurās tika ievainots Jēzus krustā sišanas laikā. Joprojām nav vienprātības par to, kā šis attēls radies. Tiek uzskatīts, ka tas ir Jēzus Kristus līķauts, kaut gan audekla vecuma noteikšana ar radiooglekļa metodi norāda uz  viduslaikiem. Lina drāna glabājas Itālijas ziemeļos, Turīnas pilsētā, Sv. Jāņa Kristītāja katedrālē. Pirmo reizi līķautu atļāva fotografēt 1889. gadā ekspozīcijas laikā Turīnas katedrālē fotogrāfam Secondo Pia. Attēls daudz skaidrāk redzams kā melnbalts negatīvs nekā dabiskajā sēpijas krāsā.
Turīnas līķauta izcelsme un attēls uz tās ir temats plašām debatēm teologu, pētnieku un vēsturnieku vidū. Dažādas zinātniskās un populārzinātniskās publikācijas ir sniegušas argumentus gan par līķauta autentiskumu, gan par tā viltošanu. Ir izvirzītas dažādas zinātniskās teorijas, balstoties uz ķīmiskām, bioloģiskām, medicīniskām un optiskām attēlu analīzēm. 1978. gadā amerikāņu zinātnieku grupa veica detalizētu pārbaudi un neatrada nekādus ticamus pierādījumus tam, kā radies attēls uz audekla. 1988. gadā tika veikts tests ar radiooglekļa metodi lina drānas gabaliņam. Oksfordas Universitāte, Arizonas Universitāte un Šveices Federālais tehnoloģiju institūts apgalvo, ka paraugi, ko viņi ir pētījuši, ir datējami ar viduslaiku periodu starp 1260. un 1390. gadu. Tomēr 1988. gada pētījumu vēl arvien apšauba dažādi statistiķi, vēsturnieki un ķīmiķi. Turīnas līķauts vēl aizvien ir viens no visvairāk pētītākajiem un strīdīgākajiem objektiem cilvēces vēsturē. Turīnas līķautu ciena un godā daudzās kristiešu tradīcijās, tostarp baptisti, luterāņi, katoļi, pareizticīgie.
Apraksts
Līķautam ir taisnstūra forma. Tas ir 4,4 m garš un 1,2 m plats. Auduma raksturīgākā iezīme ir blāvs, brūngans attēls priekšpusē un kaila vīrieša, kurš sakrustojis uz gurniem rokas, atveids no mugurpuses. Galvas skats no priekšpuses un aizmugures gandrīz satiekas drānas vidusdaļā. Sarkanbrūnie plankumi uz līķauta norāda uz dažādām brūcēm, kas, pēc projekta iesniedzēju domām, atbilst krusta patofizioloģijai un Bībelē aprakstītajai Jēzus nāvei. Turpretī 70. gadu beigās ekspertu veiktā līķauta testa rezultāti liecina, ka sarkanās nokrāsas traipi ir ar hematītu tonēta temperas krāsa ( minerāls; dzelzs oksīds, sarkanā dzelzs rūda), un noliedz asins klātbūtni.
Attēla detaļas uz līķauta ar neapbruņotu aci nav viegli saskatīt un tās pirmo reizi tika pētītas tikai pēc fotografēšanas. 1898. gada maijā amatieru itāļu fotogrāfs Secondo Pia ieguva atļauju fotografēt Turīnas līķautu un 1898. gada 28. maijā uzņēma fotogrāfiju. Pia bija pārsteigts par redzamo rezultātu uz negatīva savā fotolaboratorijā. Attēla negatīvs izskatījās kā pozitīvs, kas nozīmē, ka auduma attēls pats rada sava veida negatīvu. Pia sākumā tika apsūdzēts par savu fotogrāfiju retušēšanu, uzlabošanu, bet tika attaisnots 1931. gadā, kad profesionāls fotogrāfs Džuzepe Enrie, kurš arī fotografēja līķautu, atbalstīja Pia secinājumus. 1978. gadā Millers un Pellicori uzņēma līķauta ultravioletās fotogrāfijas.
Vēsture
Vēsturnieku ierakstus par Turīnas līķautu var iedalīt divās daļās: pirms 1390. gada un no 1390. gada līdz mūsdienām. Vēsturnieks Ians Vilsons uzskatīja, ka līķauts bijis attēls no Edesas. No 1204. gada līdz 1312. gadam līķauts glabājies Templiešu ordenī. Tā sauktais "mandilions"- salocīts audums ar Kristus attēlu fiksēts dažādos Viduslaiku dokumentos. Šo mandilionu Tadejs, Kristus māceklis, 40. gadā esot atvedis uz Edesu un paslēpis. Audums tika atrasts 524. gadā un 944. gadā pārvests uz Konstantinopoli, kur atradies līdz 1204. gadam. Tālākā vēsture ir neskaidra. Laika posmā līdz 1390. gadam ir liecības par pāris līdzīgiem attēliem. Krievu ikonogrāfijā ap 1000. gadu Kristus tiek attēlots ar visām anatomiskajām īpatnībām, kuras uzzināt varēja vienīgi apskatot Kristus līķautu.
Par līķautu, kas pašreiz atrodas Turīnas Katedrālē, nav konkrētu vēsturisku ierakstu līdz 14. gadsimtam. Vienā no 1204. gada hronikām teikts, ka krustnešu iebrukumu laikā līķauts, kas piederējis Bizantijas imperatoriem, no Konstantinopoles esot pazudis. Balstoties uz senajiem liturģiskajiem tekstiem, dažu vēsturnieku un bīskapu liecībām, var teikt, ka Jēzus līķauts un galvas attēls ticis godāts jau 4. gadsimtā un uzskatīts par Viņa miesas nospiedumu, taču pierādījumu, ka tas ir tas pats audums, kas šobrīd atrodas Turīnā, nav. Vēsturnieku dokumenti apliecina, ka Pestītāja attēls no 1353. gada līdz 1357. gadam varēja atrasties mazā Francijas pilsētiņā, jo to varēja paņemt un atvest uz  Eiropu bruņinieks Šarni. Ir liecības, ka 1353. gadā viņa pēctecis grāfs Žofrems de Šarni uzbūvēja Šamberā baznīcu, kurā izstādīja audeklu, par kuru apgalvoja, ka tas esot īstais Jēzus Kristus līķauts. No 15. gadsimta līķauta vēsture jau ir droši zināma. 1453. gadā Margarita de Šarni to atveda Savojas hercogam Ludvigam, bet kopš 1578. gada līķauts glabājas Turīnā, Sv. Jāņa Kristītāja katedrālē un ir pazīstams kā Turīnas līķauts. Kopš 17. gadsimta relikvija ir apskatāma un 19. gadsimtā tā tika pirmo reizi nofotografēta atklātā izstādē.
1532. gadā līķauts cieta ugunsgrēkā Šamberī kapelā, mūķenes no Svētās Klāras klostera centās labot šo bojājumu. 1578. gadā Emanuels Filiberts, Savojas hercogs, pavēlēja, lai audums tiktu no Šamberī atvests uz Turīnu, kur relikvija vēl aizvien glabājas. Iespējami ļaunprātīgs ugunsgrēks apdraudēja Turīnas līķautu 1997. gada 11. aprīlī, 2002. gadā to atjaunoja un audumam tika noņemta pamatne un trīspadsmit ielāpi, radot iespēju nofotografēt un noskanēt auduma otru pusi, kas pirms tam netika rādīta apskatei. 2004. gadā neskaidrs ķermeņa atveids tika atrasts uz audekla otras puses. Līķauts tika izstādīts publiskai apskatei no 2013. gada 10. aprīļa līdz 23. maijam un, saskaņā ar baznīcas aplēsēm, to apskatīt devās vairāk nekā 2 miljoni apmeklētāju.
Uzglabāšana
Relikvijai tika veiktas vairākas atjaunošanas un saglabāšanas procedūras, lai novērstu turpmāko kaitējumu. Līķauts tiek turēts zem laminēta, ložu necaurlaidīga stikla. Lai novērstu ķīmiskas izmaiņas, temperatūra un mitrums ietvarā tiek kontrolēti. Pats līķauts glabājas uz alumīnija balsta, guļus stāvoklī.
Ne ar rokām darinātais Kristus attēls
Pašu pirmo ikonu "uzgleznoja" pats Kristus, atstājot savas sejas nospiedumu uz audekla. Baznīcas Mantojumā par to tiek vēstīts šādi: "Edesas ķēniņš Abgars, slims ar spitālību, aizsūtīja pie Kristus savu rakstvedi Ananiju ar vēstuli, kurā lūdza Kristu atnākt uz Edesu un viņu izdziedināt. Ananija bija mākslinieks, un Abgars uzdeva viņam uzgleznot Glābēja tēlu, ja gadījumā Viņš nevarēs atnākt, un atnest to viņam. Ananija atrada Kristu, liela ļaužu pūļa ielenktu; viņš pakāpās uz akmens, no kura varēja labāk redzēt, un mēģināja uzgleznot Glābēju. Redzot, ka Ananija grib uzgleznot Viņa portretu, Kristus pavēlēja atnest ūdeni, nomazgājās, noslaucīja savu vaigu audeklā un uz šī audekla palika Viņa attēls. Kristus deva šo audeklu Ananijam, pavēlot to aiznes ar atbildes vēsti tam, kurš viņu sūtījis. Šajā vēstī Kristus atsakās iet uz Edesu pats, sakot, ka Viņam jāpiepilda tas, kā dēļ Viņš ir sūtīts. Pēc sava darba piepildījuma Viņš apsolīja nosūtīt pie Abagara vienu no saviem mācekļiem. Saņēmis portretu, Abgars kļuva vesels no savas slimības, taču viņa seja joprojām bija sakropļota. Pēc Svētā gara izliešanās svētais apustulis Tadejs, viens no septiņdesmit, devās uz Edesu, pabeidza Abgara izdziedināšanu un pievērsa viņu kristietībai. Abgars piestiprināja Kristus tēlu pie dēļa un novietoja to nišā virs pilsētas vārtiem, noņemot tur iepriekš novietoto elku..." (Pirmās dokumentālās ziņas par šo ikonu ir Septītā Vispasaules koncila materiālos).
Kristīgās baznīcas uzskats
Kristieši uzskata, ka Jēzus līķauts ir pastāvējis gadsimtiem ilgi. Mateja (27:59-60), Marka (15:46) un Lūka (23:53) evaņģēlijos tiek norādīts, kā Jāzeps no Arimatijas ņēma Jēzus miesas, ietina tīrā audeklā un guldīja kapā. Jāņa evaņģēlijā (19:38-40) tiek norādīts uz auduma sloksnēm (autiem), ko Jāzeps no Arimatijas izmantojis, un uz to, ka Sīmanis Pēteris, ieiedams kapā, redzējis vairākas auduma sloksnes — noliktus autus un sviedrautu, ar ko bija apsegta Kristus galva (20:6-7). Ebrejiem līķauts sastāvēja no divām daļām — auta ķermenim un sviedrauta galvai. Krustā sišana ebrejiem bija netradicionāls soda veids — parasti nomētāja ar akmeņiem. Līdz ar to netradicionāla soda veida piemērošana varēja arī izraisīt netradicionālu apbedīšanu.
Lai gan Jēzus apbedīšanas drānas pieder vismaz četrām baznīcām Francijā un trim Itālijā, neviena no tām nav pulcējušas tik daudz ticīgo, cik Turīnas līķauts.
Kā rakstījis franču dzejnieks Pols Klodeks, līķauta tēls ir "tik biedējošs un vienlaikus tik skaists, ka nevar paiet tam garām bez dievinājuma".
Apsūdzības lieciniece (filma)
"Apsūdzības lieciniece" (en) ir 1957. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Billijs Vailders. Filmā galvenās lomas atveido Tairons Pauers, Marlēna Dītriha, Čārlzs Lotons un Elza Lančestera. Filma ir balstīta uz 1953. gada Agatas Kristi lugas ar tādu pašu nosaukumu.
Advokātam Vilfrīdam Robartsam (Lotons) jāaizstāv savs klients slepkavības prāvā, kurā viņš tiek apsūdzēts par bagātas, bezbērnu atraitnes, kura bija viņā iemīlējusies, nogalināšanā.
"Apsūdzības lieciniece" pirmizrāde notika. Filma tika nominēta sešām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā kategorijās "Labākā filma", "Labākais režisors", "Labākais aktieris" (Lotons) un "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Lančestera), tomēr nevienu nesaņēma. Amerikas Kinoinstitūts filmu iekļāva savā AFI 10 Top 10 sarakstā 6. vietā kategorijā "labākās tiesu drāmas".
2014. gada Itālijas Grand Prix
2014. gada Itālijas Grand Prix (oficiālais nosaukums Formula 1 Gran Premio d'Italia 2014 ) bija Formula 1 pasaules čempionāta. gada sezonas 13. posms. Sacīkstēs uzvarēja Mercedes pārstāvošais Luiss Hamiltons.
Vēžupīte (Odzes ezera pieteka)
Vēžupīte ir Odzes ezera pieteka Aizkraukles novadā.
Divkšu pilskalns
Divkšu pilskalns jeb Zelta kalns atrodas Latgalē, Ludzas novada Nirzas pagasta Divkšos, Nierzas ezera dienvidrietumu krastā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Uzbrukums Nicā 2016. gadā
'''Uzbrukums Nicā 2016. gadā' bija terora akts vakarā, kad Tunisijas izcelsmes Francijas pilsonis Muhameds Lauežs Bulels kravas mašīnā iebrauca cilvēku pūlī Nicā, Francijā, Promenade des Anglais'', kur cilvēki Bastīlijas dienā bija pulcējušies uguņošanas vērošanai. Tā rezultātā tika nogalināti 87 cilvēki, ieskaitot pašu teroristu, vairāk nekā 400 cilvēki guva ievainojumus. Pēc uzbrukuma veikšanas kravas automašīnas vadītāju policija nogalināja. Šis bija trešais liela mēroga teroristu uzbrukums Francijā pēdējā pusotra gada laikā pēc Charlie Hebdo apšaudes 2015. gada janvārī un 2015. gada 13. novembra terora aktiem Parīzē.
Divkšu pilskalns
Tas ir pakalns pauguru grēdas dienvidrietumu galā, ziemeļaustrumos tas ir maz norobežots no grēdas. Pilskalna pārējās nogāzes ir stāvas. Pilskalnam ir divi plakumi. Viens no tiem ir 30 x 60 metrus liels un atrodas pilskalna dienvidu malā, to norobežo trīs grāvji. Uz ziemeļiem no tā ir otrs, divreiz lielāks plakums un to norobežo divi grāvji. Pilskalna datējums — vēlais dzelzs laikmets. Izrakumus šeit 1925. gada vasarā veicis Francis Balodis, bet 1928. gadā aprakstījis Ernests Brastiņš.
Dāvids (Mikelandželo)
"Dāvids" ir itāļu mākslinieka Mikelandželo Renesanses laika kaila vīrieša skulptūra no marmora. Skulptūrā ir attēlots Bībeles tēls Dāvids.
Tā tika veidota laikā no 1501. līdz 1504. gadam un ir 5,17 metrus augsta. Sākotnēji tā bija pasūtīta kā viena no vairākām praviešu skulptūrām Florences katedrālei, tomēr skulptūra tika novietota laukumā pie Florences civilās valdības ēkas Palazzo della Signoria. "Dāvida" skulptūra tika atklāta 1504. gada 8. septembrī. 1873. gadā statuja tika pārvietota uz Akadēmijas galeriju Florencē, vēlāk oriģinālajā atrašanās vietā tika novietota darba reprodukcija.
Ratnicēni
Ratnicēni ir ciems Kokneses pagastā, Aizkraukles novadā. Atrodas 6 km no pagasta centra Kokneses, 21 km no novada centra Aizkraukles un 97 km attālumā no Rīgas.
Aleksandrs Gapoņenko
Aleksandrs Gapoņenko (ru, dzimis Melitopolē, Ukrainas PSR) ir Latvijas krievu aktīvists un publicists.
Dzīvesgājums
Kopš 2012. gada ir Latvijas Krievu kopienas viceprezidents. 2014. gadā kopā ar domubiedriem organizēja Latvijā akciju "Nemirstīgais pulks". Bija viens no krievu valodas referenduma organizatoriem.
Vairākas reizes nokļuvis Drošības policijas (DP) redzeslokā par "nacionālā naida kurināšanu un palīdzības sniegšanu ārvalstij". , kā arī "par darbību, kas vērsta pret Latvijas Republikas valstisko neatkarību, suverenitāti, teritoriālo vienotību, valsts varu vai valsts iekārtu Latvijas Republikas Satversmē". Pēc Re:Baltica datiem saņem finansējumu no Krievijas. Viņam ir aizliegta iebraukšana Igaunijā, Lietuvā, Moldovā un Ukrainā.
2018. gada sākumā iestājās T. Ždanokas un M. Mitrofanova vadītajā politiskajā partijā "Latvijas Krievu savienība".
2018. gada aprīlī tika aizturēts par runu "Vislatvijas vecāku sapulcē", kurā Drošības policija saskatīja iespējamās pret Latviju vērstās darbības. Pats Gapoņenko uzskatīja savu aizturēšanu par patvaļu un pieteica badastreiku. 21. aprīlī Rīgas apgabaltiesa piemēroja Aleksandram apcietinājumu, no kura viņu atbrīvoja 23. augustā.
Kaņinnoss
Kaņinnoss (ru) ir zemesrags Krievijā, Kaņinas pussalas ziemeļrietumu galā. Administratīvi ietilpst Arhangeļskas apgabala Ņencu autonomajā apvidū.
Aleksandrs Gapoņenko
Dzīvesgājums
2020. gada aprīlī Valsts drošības dienests izbeidzis pret A Gapoņenko, V. Lindermanu un T. Ždanoku ierosināto kriminālprocesu. VDD vērtējumā Vislatvijas vecāku sapulces gaitā paustie izteikumi un veiktās darbības bija provokatīvas un vērstas uz Latvijas sabiedrības šķelšanu, tomēr izmeklēšanas gaitā, izvērtējot tās atbilstoši Krimināllikumā noteiktajām pazīmēm, netika konstatēts noziedzīgais nodarījums. 2022. gadā Satversmes aizsardzības biroja direktors Egils Zviedris Gapoņenko nosauca kā vienu no spilgtākajiem piemēriem Krievijas ietekmes aģentiem Latvijā.
Kaņinnoss
Ģeogrāfija
Zemesragu ziemeļos apskalo Barenca jūra, bet dienvidos — Baltā jūra; no tā tiek vilkta Baltās un Barenca jūru robeža. Zemesrags ir Kaņinkameņa skrausta ziemeļrietumu gals, kas piekrastē beidzas ar 15-20 m augstu krauju. Subarktiskais klimats, gada vidējā temperatūra −0,5 °C, vidējais vēja ātrums 7,4 m/s.
Zemesragā kopš 1915. gada darbojas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Kaņinnosa un bāka.
Belvijas muiža
Belvijas muiža (fr – "daiļais skats") ir baroka stilā celta Rīgas piepilsētas muižiņa Bauskas ielā 48, Ziepniekkalnā. Muižas ēka parkā pie Bauskas ielas pārvada pāri Kārļa Ulmaņa gatvei ir saglabājusies līdz mūsdienām, tā ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis (Nr. 8073).
Vēsture
Belvijas muiža celta 18. gadsimtā pie senā Bauskas ceļa un tagad aizbērtās Kīleveina grāvja daļas ar skatu uz pilsētas siena pļavām. Vēlāk muižiņa saukta tās īpašnieku vārdos par Volkovica muižu un Pavlovica muižu, 1930. gados muižas ēka piederēja Buragu ģimenei.
Jānis Neimanis
Jānis Neimanis (dzimis ) ir jurists, Satversmes tiesas tiesnesis.
Biogrāfija
No 1983. līdz 1994. gadam mācījies Rīgas 25. vidusskolā.
No 1999. līdz 2018. gadam strādājis par pasniedzēju Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Bijis ievēlēts par lektoru, docentu un asociēto profesoru. Docējis studiju kursus tiesību pamatjautājumos un juridiskajā metodoloģijā.
No 1997. līdz 2003. gadam strādājis Uzņēmumu reģistrā par Sabiedrisko organizāciju reģistrācijas nodaļas vadītāju un Juridiskās nodaļas vadītāja vietnieku.
No 2003. līdz 2007. gadam praktizējis par zvērinātu advokātu zvērinātu advokātu birojos "Baltmane & Bitāns", "Loze & partneri" un "Loze, Grunte & Cers".
2007. gadā apstiprināts par Augstākās tiesas Administratīvo lietu departamenta tiesnesi. Specializējies nodokļu tiesībās, publiskā iepirkuma un konkurences tiesībās.
2016. gadā apbalvots ar Augstākās tiesas profesionālo Temīdas balvu.
2016. gada 22. decembrī Jānis Neimanis apstiprināts par Satversmes tiesas tiesnesi, amata pienākumus sācis pildīt 2017. gada 3. aprīlī.
Vairāku monogrāfiju tiesību zinātnē autors - "Ievads tiesībās", "Juridisku kāzusu risināšanas tehnika", "Biedrības biedra rokasgrāmata", "Tiesību tālākveidošana", "Paziņošanas likuma komentāri", "Satversmes tiesas procesa tiesības", kā arī daudzu rakstu un pētījumu autors.
Kerijs Praiss
Kerijs Praiss (dzimis ) ir profesionāls kanādiešu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2023) Praiss pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Monreālas "Canadiens".
Spēlētāja karjera
Pēc vairākās Rietumu hokeja līgā aizvadītām sezonā, profesionāļa karjeru Praiss sāka 2006.—07. gada sezonā Amerikas hokeja līgas kluba Hamiltonas "Bulldogs" rindās. Lai gan regulārajā sezonā komandas rindās viņš laukumā devās vien divās spēlēs, izslēgšanas kārtā Praiss aizvadīja 22 spēles, kopā ar komandu izcīnot Kaldera kausu.
2007.—08. gada sezonā Praiss jau spēlēja NHL kluba Monreālas "Canadiens" rindās, dalot spēlet laiku ar Kristobalu Iē. Nākamajās divās sezonās Praiss spēles laiku dalīja ar Jaroslavu Halāku, taču 2010.—11. gada sezonā komandas sastāvā laukumā devās jau 72 regulārās sezonas spēlēs. 2014.—15. gada sezonu Praiss noslēdza kā līderis visos trīs vārtsargu statistikas pamatrādītājos - vidēji spēlē ielaistie vārti (1,96), atvairīto metienu procents (93,3) un uzvaras (44). Kā līgas vērtīgākais spēlētājs ieguva Harta balvu. Kā līgas labākais vārtsargs Praiss ieguva arī Vezinas balvu.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada olimpisko čempionu, iegūstot arī turnīra labāka vārtsarga titulu. Praiss kļuvis arī par 2007. gada Pasaules čempionu junioriem. Praiss tika atzīts arī par turnīra vērtīgāko spēlētāju, kā arī labāko vārtsargu.
Baltā sniedze
Izskats
Baltā sniedze ir ļoti līdzīga sniedzei, bet kopumā tā ir baltāka un nedaudz lielāka. Vairošanās sezonas laikā tēviņš kļūst gandrīz balts, melni saglabājas tikai spārnu un astes gali. Vasaras sezonā mātītei ir melni raibumota, brūna mugura. Īsie, masīvie knābji ir melni, kā arī kājas ir melnas. Ziemā sniedzēm ir arī dzeltenbrūni lāsumi uz vaigiem, pakauša un kakla. Baltās sniedzes ķermeņa garums ir apmēram 17—19 cm, spārnu plētums 36 cm, svars 38—62 g.
Uzvedība un barība
Baltā sniedze ligzdo gan zāļainā, gan akmeņainā tundrā, visbiežāk piekrastes klajumos un pludmalēs. Ziemā baltās sniedzes dodas uz kontinenta rietumu piekrastes purviem, pludmalēm un lauksaimniecības tīrumiem, kas bagāti ar sēklām. Līdzīgi kā sniedzes, arī baltās sniedzes barojas ar sēklām, augu asniem, jaunajām lapiņām, kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem.
Ligzdošana
Baltās sniedzes ligzdo akmeņainās vietās, lai plēsējiem būtu grūti pamanīt ligzdu. Ligzda bieži tiek ievīta kādā padziļinājumā klintī, izskalotā kokā vai citā iedobē. Ligzdai ir sekla kausveida forma, vīta no zāles un izklāta ar smalkākām zālītēm. Dējumā vidēji 5 olas, inkubācijas periods ilgst 10—16 dienas un jaunie putni izlido 10—17 dienu vecumā. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Sezonā parasti ir viens perējums, bet tā kā ir novēroti tēviņi vieni paši ar mazuļiem, iespējams, ka pārim ir divi perējumi. Tā kā vasara ir ļoti īsa, kamēr tēviņš rūpējas par pirmo perējumu, mātīte jau perē nākamo.
Laknava
Laknava (hi, Lakhnaū,, ur, en) ir pilsēta Indijas ziemeļos, Utarpradēšas štata un Laknavas apgabala administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Indas-Gangas līdzenumā, Gangas kreisā krasta pietekas Gomati krastos. 2017. gadā Laknavā dzīvoja 3,38 miljoni iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir 14. lielākā Indijas pilsēta. Laknava ir zināma ar savu izsmalcināto virtuvi, skaistiem dārziem un Chikankaari — izšuvumiem uz smalka auduma. Laknavā dzīvo hinduisti, musulmaņi un sikhi, tā kļuvusi par veiksmīgu daudzu kultūru apvienojuma piemēru.
Laknava ir nozīmīgs transporta mezgls. Cauri Laknavai iet automaģistrāle starp Deli un Kolkatu. Ir viena starptautiskā lidosta — Čoudhari Čarana Singha lidosta (agrāk zināma kā Amausi lidosta)
Vēsture
Pašreizējo veidolu Laknava ieguva 1775. gadā, kad Audas valsts nāvabs Asafs ad-Daula to pārbūvēja un padarīja par Audas administratīvo centru, pārceļot savu rezidenci no Faizabadas uz Laknavu. 18. un 19. gadsimtā Laknava uzplauka kā viens no kultūras un mākslas centriem Ziemeļindijā. Tā bija Audas galvaspilsēta līdz pat 1858. gadam, kad šī valsts nonāca Britu Indijas pakļautībā. Jau 1856. gadā Britu Austrumindijas kompānija uzsāka pilsētas pārņemšanu savā kontrolē. 1857. gadā notika Sipaju sacelšanās un Laknava bija viena no vietām, kur koncentrējās dumpinieku armijas.
Sekoja Laknavas aplenkums, un Laknava krita Britu Indijas pakļautībā. 1902. gadā tika izveidoti Apvienotie Āgras un Audas apgabali, kuru administratīvais centrs bija Allahābāda, bet 1920. gadā administratīvo centru pārcēla uz Laknavu. No 1942. līdz 1947. gadam Laknava bija Musulmaņu līgas centrs, kuri iestājās par neatkarīgas Pakistānas izveidi. Pēc Indijas neatkarības iegūšanas izveidoja Utarpradēšas štatu un Laknava kļuva par štata administratīvo centru.
Klimats
Laknava atrodas mitrā subtropu klimatā. Ziemā mēdz būt lielas gaisa temperatūras svārstības no +7 °C līdz +22 °C. Ik pa laikam no Himalajiem pilsētā ieplūst aukstas gaisa masas. Jūlija sākumā parasti sākas musonu sezona, kas turpinās līdz septembra sākumam. Musonu sezonas laikā gaisa temperatūra vidēji svārstās no +24 °C līdz +38 °C.
Valters Šēls
Valters Šēls (de; dzimis, miris ) bija liberāls Vācijas politiķis. Vācijas prezidents no 1974. līdz 1979. gadam, kad Vācijas kanclers bija Helmūts Šmits. Liberālās Brīvās Demokrātiskās partijas biedrs, pirms prezidenta amata pildīšanas bija Vācijas Ekonomiskās sadarbības un attīstības ministrs no 1961. līdz 1966. gadam. No 1968. līdz 1974. gadam vadīja Brīvo Demokrātisko partiju. Villija Branta laikā bija Vācijas ārlietu ministrs un vicekanclers. Pildīja kanclera pienākumus vienu nedēļu 1971. gada maijā, kad Brants bija spiests demisionēt Gijoma skandāla rezultātā. No 1981. gada 15. maija līdz 1985. gada 12. maijam Šēls bija Bilderbergas grupas vadības komisijas priekšsēdētājs.
Ratnīki (Kalupes pagasts)
Ratnīki ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 220 km attālumā no Rīgas.
Raimonds Celms
Biogrāfija
Dzimis Talsos, taču drīz pēc dzimšanas viņa ģimene pārcēlusies uz Alūksni, kur Raimonds Celms uzaudzis un mācījies : absolvējis Ernsta Glika Alūksnes Valsts ģimnāziju un Alūksnes mūzikas skolu.
Kopš 2015. gada ir Nacionālā teātra aktieris.
Par Matīsa lomu izrādē "Svina garša" 2016. gadā nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai kategorijā "Gada jaunais skatuves mākslinieks". Atveidoja galveno lomu Jāņa Ābeles režisētajā 2018. gada spēlfilmā "7 miljardi gadu pirms pasaules gala".
Spēlēja Edgaru Vanagu Dzintara Dreiberga 2019. gada filmā "Dvēseļu putenis".
Čionsona grēda
Čionsona grēda (lo, vi), arī Čiongšona grēda un Annamītu grēda (fr), ir kalnu grēda Dienvidaustrumāzijā, kura lielā garumā veido dabisko robežu starp Vjetnamu un Laosu, savā ziemeļu paplašinājumā kā kalnu sistēma aptverot arī lielu daļu šo valstu ziemeļdaļas, un dienvidos iekļaujot nelielu daļu Kambodžas.
Nosaukumi
Nosaukums latviski darināts no vjetnamiešu valodas, vairumā Eiropas valodu parasti tiek lietots Annamas nosaukums — Annamas (Annamiešu, Annamītu) grēda (kalni, kordiljeri). Par Annamu vēsturiski saukta Vjetnama vai tās daļas, kā arī reizēm dienvidu Ķīna kopā ar ziemeļu Indoķīnu.
Ģeogrāfija
Visaugstākais grēdas punkts ir Bias kalns (augstumu dažādi avoti min no 2598 līdz 2830 m) Laosas teritorijā. Pēc citas versijas, augstākais ir 2717 m augstais Sailailengas kalns (vi) uz Laosas un Vjetnamas robežas. Vjetnamas teritorijā augstākais ir 2598 m augstais Liņa kalns.
Grēdas ziemeļdaļu veido perma un karbona periodu smilšakmeņi un kaļķakmeņi ar tiem raksturīgajiem karsta iebrukumiem un neskaitāmām alām, dienviddaļa sastāv galvenokārt no sena kristāliska masīva, dienvidos un rietumos plato ar vulkānisku bazaltu klājumu. Pret Dienvidķīnas jūru pavērstās austrumu nogāzes stāvas, klātas ar tropiskajiem un skujkoku mežiem, rietumu nogāzes pakāpeniski lēzenas, nolaižas Mekongas ielejā, klātas ar lapkoku skrajmežiem un savannas tipa zālājiem. Kopējā platība ap 400 000 km².
Austrumu nogāžu daudzie nokrišņi rada tajās daudz sīku un strauju upīšu, kas šķērso šauro Vjetnamas piekrastes līdzenumu un tieši ieplūst jūrā. Austrumos nokrišņu daudzums ir līdz 3850 mm gadā, kamēr sausākajos rietumos tas krītas līdz 1500 mm gadā. Vidējā gada temperatūra ir ap 20 °C. Tomēr musonu klimats nozīmē, ka vairums nokrišņu izkrīt vienā gadalaikā (maksimums šai reģionā ir no augusta līdz novembrim). Piemēram, Dalatas plato rietumu daļā 3—4 sausajos mēnešos nokrišņu daudzums ir mazāks par 50 mm, kamēr tā austrumos sausās sezonas praktiski nav, lai gan ir izteikts rudens maksimums. Nokrišņu daudzums un temperatūra svārstās ne tikai austrumu-rietumu virzienā, bet, kā vienmēr kalnos, arī atkarībā no augstuma. Sausajā sezonā nokrišņus kalnos daļēji aizvieto biežās miglas.
Lielākie rietumu nogāžu plato ir Puans, Nakai un Bolavens.
Laosa lielākoties atrodas Mekongas baseinā, uz rietumiem no ūdensšķirtnes, lai gan lielākā daļa Huaphanas provinces un daļa Sjenkhoangas provinces atrodas uz austrumiem no tās. Vjetnamas lielākā daļa atrodas uz austrumiem no ūdensšķirtnes, kaut arī Vjetnamas dienvidu reģions Taingujena atrodas uz rietumiem no tās, Mekongas baseinā.
Čionsona ekoreģions
Čionsons veido nozīmīgu tropu mitro mežu globālo ekoreģionu, kas sastāv no diviem līdzīga izmēra fragmentiem — Dienvidu Čionsona kalnu mežiem jeb Čionsona grēdas "pūķa astes" un Ziemeļu Čionsona mitrajiem platlapju mežiem. Kopējā ekoreģiona platība ir 94 000 km², kas ir ceturtā daļa no visas grēdas platības.
Tajā dzīvo reti sastopamas sugas, piemēram, nesen atklātais svītrainais trusis un Vjetnamas vērsis, gaurs, Ķīnas zvīņnesis un Indoķīnas tīģeris. Sastopami arī ziloņi un dažādi pērtiķi. Mitrie musonu vēji no jūras nodrošinājuši patvērumu mitrumu mīlošām sugām, kuras citur jau ir uz iznīcības robežas.
Ziemeļu ekoreģiona daļā uzskaitītas 525, dienvidu — 410 putnu sugas.
Augu valsts ekoreģionā izceļas ar augstu endēmisma līmeni. Stipri erodētajā Dalatas plato uzskaitītas 15-16 skujkoku sugas, un visā dienvidu daļā ir auglīgas augsnes kādreizējā vulkānisma dēļ.
Par galvenajiem draudiem ekoreģionam tiek uzskatītas hidroelektrostaciju celtniecība, pieaugošā mežu izciršana, zemkopība un ar to saistītā mežu izdedzināšana nolīšanai, malu medniecība, iedzīvotāju skaita pieaugums un karu, īpaši Vjetnamas kara, nesprāgušās munīcijas atliekas un mīnas. Bolovanas plato Laosā tiek izmantots kafijas audzēšanas plantācijām. Čionsona Dienvidu ekoreģionā par pārveidotu vai degradētu tiek uzskatīti 75% teritorijas. Atlikušie meži tajā sašķelti fragmentos, 16 aizsargājamie rajoni aizņem 2500 km² un attiecīgi noklāj 5% Dienvidu ekoreģiona teritorijas. Daļa no šiem aizsargājamiem reģioniem pastāv tikai uz papīra. Izveidoti daži nacionālie parki, tai skaitā Vjetnamā Fonņa-Kebana nacionālais parks, Pumata, Vukuanas, Konkakiņa, Jokdona un Katjenas nacionālais parks, kā arī Virokijas nacionālais parks Kambodžā. Tomēr tikai Fonņas-Kebana parkā ir izveidota atbilstoša infrastruktūra. Malumednieki no Vjetnamas dodas uz mazāk apdzīvoto kalnu Laosas daļu, cerēdami guvumu pārdot Ķīnā, kur daudzu dzīvnieku daļas izmanto tautas medicīnā. Laosiešu patruļas kopš 2011. gada sešu gadu laikā iznīcinājušas ap 1800 malumednieku nelegālo nometņu.
Bukas iela
Bukas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalnā. Bukas iela sākas krustojumā ar Vadakstes ielu un beidzas ar strupceļu savrupmāju apbūvē, nekrustojot citas ielas. Kopējais ielas garums ir 85 metri. Iela klāta ar grants segumu, šeit ir tikai savrupmāju apbūve.
Čionsona grēda
Iedzīvotāji
Līdz 20. gadsimta vidum kalnos dzīvoja galvenokārt dažādas salīdzinoši nelielas etniskās grupas. Pēc Vjetnamas kara sekojošajos 20 gados Vjetnamas valdība ieveda kalnos vairāk nekā 6 miljonus etnisko vjetnamiešu, kuri līdz ar to kļuva par lielāko etnisko grupu kalnu grēdas Vjetnamas daļā. Vjetnamas kara gados kalnu grēda bija ievērojams militārs mērķis, jo pa to gāja "Hošimina taka" — apgādes ceļš no Vjetnamas ziemeļiem uz dienvidiem. Kara laikā ASV lidmašīnas nometa uz to 2 miljonus tonnu sprāgstvielu, kā arī napalmu un defoliantus. Karadarbība ievērojami mainīja kalnos pastāvīgi uzturošos cilvēku struktūru.
Bukas iela
Bukas iela ir savienota ar Vadakstes ielu (T veida krustojums).
Lemmenjoki nacionālais parks
<mapframe text="Lemmenjoki nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=7 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q938172" } Lemmenjoki nacionālais parks ir 1956. gadā izveidots nacionālais parks Somijas ziemeļos, Lapzemē.
Ziemeļrietumos tas robežojas ar Norvēģijas Ēvreanārjohkas nacionālo parku. Parks nosaukts Lemmenjoki upes vārdā, kas 80 kilometru garumā tek caur parku. Parkā ierīkotas takas apmēram 60 kilometru garumā un vairāk nekā 10 pārnakšņošanas būdas. Iespējams nodarboties ar zelta skalošanu.
Piebalgas
Piebalgas ir ciems Bauskas novada Vecumnieku pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos pie autoceļa P89 10 km no pagasta centra Vecumniekiem, 37,5 km no novada centra Bauskas un 39 km no Rīgas.
Ciems veidojies 1960. gados pie Bauskas MRS (meža rūpniecības saimniecība) Piebalgu ceha, uz kura bāzes ir izveidojies SIA “Piebalgas”. Tā ir izteikti jaukta rakstura; to veido vairākas 2 dzīvokļu un 4 dzīvokļu, kā arī daudzdzīvokļu dzīvojamās mājas. Pieejama centralizētā siltumapgāde, ūdensapgāde un kanalizācija, darbojas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas. Ražošanas apjoms 20000000m3. Piebalgās atrodas veikals un kafejnīca.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Ogres Valsts ģimnāzija
Ogres Valsts ģimnāzija ir Ogres vispārējās vidējās izglītības iestāde, kura īsteno pamatizglītības otrā posma, vispārējās vidējās izglītības un interešu izglītības programmas.
Vēsture
1992. gadā darbu sāka Ogres pamatskola, uz kuru no Ogres 1. vidusskolas pārnāca vairāk nekā 1000 skolēnu un aptuveni 60 skolotāju. 1993. gadā Ogres pamatskolu pārveidoja par '''Ogres 2. vidusskolu, vēlāk par Ogres ģimnāziju'''. 2002./2003. mācību gadā no Ogres ģimnāzijas atdalīja 1.- 6. klases, izveidojot Ogres pamatskolu (šobrīd Ogres Centra pamatskola).
2010. gadā skola ieguva valsts ģimnāzijas statusu.
Salavecīša personiskā dzīve
"Salavecīša personiskā dzīve" ir 1982. gadā Latvijas PSR uzņemta televīzijas mākslas filma, komēdija. Filmas režisors ir Andris Rozenbergs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Stāsts par "vidējā aktiera" Roberta Jaungada piedzīvojumiem, kurš piepelnās tēlojot Salavecīti bērnudārzos. Satiekoties ar ļaudīm, kas ir uzticīgi mākslai, Roberts pārliecinās, ka aktierim nedrīkst būt mazas lomas.
Lomās
Epizodēs: Leons Krivāns, Gunārs Placēns, Akvelīna Līvmane, Elita Krastiņa, Gunta Virkava, Vilnis Beķeris, Mudīte Šneidere, Lidija Pupure, Uldis Pūcītis, Vaironis Jakāns, Jānis Skanis, Ārijs Geikins, Ella Bēdele, Ilze Skuška, Vitolds Sprukts, Uldis Veispals, Liene Lūse.
Jevgēņijs Ļevins
Jevgēņijs Ļevins (ru; dzimis ) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2010).
Biogrāfija
2006. gadā Krievijas U-18 izlases sastāvā Ļevins uzvarēja Eiropas U-18 šaha komandu čempionātā. FIDE Ļevinam 2007. gadā piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Mihaila Čigorina šaha kluba sastāvā viņš četras reizes piedalījies Krievijas šaha komandu čempionātos. No 2009. gada līdz 2010. gadam trīs reizes izpildījis starptautiskā lielmeistara (GM) normu.
Ļevins piedalījies 2009. gada Latvijas šaha čempionātā atpūtas bāzē "Mežezers" Pļaviņu novadā, kur ieņēmis 9. vietu.
Žlobinas rajons
Žlobinas rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala ziemeļos. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Rahačovas rajonu ziemeļos, Budas-Kašaļovas rajonu austrumos, Rečicas rajonu dienvidos un Svjetlahorskas rajonu rietumos, kā arī Mogiļevas apgabala Babruiskas rajonu ziemeļrietumos.
Žlobina ir vesermetēja, olimpiskā čempiona Vasiļa Rudzjankova (Васіль Васілевіч Рудзянкоў, 1931 – 1982) dzimtā pilsēta.
Almāles muiža
Almāles muiža bija Kurzemes muiža, kas atradās mūsdienu Kuldīgas novada Alsungas pagasta Almāles ciemā, vēsturiskajā Suitu novadā.
Almāles muiža pirmoreiz minēta ap 1355./1362. gadu. 1704. gadā, pēc Edgara Dunsdorfa datiem, muiža kopā ar Reģu muižu, piederēja Šlipenbahu dzimtai. Ēkas celtas ap 1880. gadu. Līdz pat agrārreformai muiža bija privātā īpašumā. Pēc agrārreformas, arī Latvijas PSR laikos, tā kalpoja mežniecības vajadzībām.
Ekstensīvā lopkopība
Ekstensīvā lopkopība (no latīņu valodas: extendere = "izstiept, pagarināt") apzīmē lopkopības sistēmas, kurām raksturīga plaša zemes izmantošana ar nelielu mājlopu skaitu un mazāku citu ražošanas faktoru izmantošanu. Tas ir pretstats intensīvajai lopkopībai.
Papildus barība lielākoties nav nepieciešama, lopi bieži atrodas ganībās visu gadu. Lai novērstu pārganīšanas radītos postījumus, bieži tiek kombinētas vairākas dzīvnieku sugas. Tās noslogo pļavu atšķirīgos veidos, tāpēc kopumā noslogojums ir ekoloģiski saprātīgs. Tā paša iemesla dēļ kopš senseniem laikiem daudzviet tiek piekopts nomadisms, kurš joprojām ir visizplatītākais un arī vissaprātīgākais lauksaimniecības veids apdraudētu dabisko ganību izmantošanai pasaules sausajos reģionos.
Šādā veidā ekstensīvajā lauksaimniecībā tiek izmantota vairāk nekā ceturtā daļa no Zemes sauszemes platības.
Lopkopības sistēma ir uzskatāma par ekstensīvu, ja vismaz viens ražošanas faktors (darbs, zeme, kapitāls) ir ekstensīvs – tātad tiek izmantots tikai nelielā mērā. Mērķis pārsvarā ir rentabli apsaimniekot zemas ražības lauksaimniecības platības. Blīvi apdzīvotās vietās ekstensīvā lopkopība bez tam tiek pielietota arī kultūrainavu saglabāšanai dabas aizsardzības izpratnē.
Kā mērvienība lauksaimniecības in- resp. ekstensivitātes mērīšanai parasti izmantota tā sauktā "liellopu mērvienība", kura apzīmē vienu liellopu, vienu kamieli vai arī, piemēram, 10 aitas vai 12 kazas.