cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Tiger's Neighborhood
Daniel Tiger's Neighborhood ir ASV-Kanāda animācijas seriāls, kuru kanālam PBS Kids izveidoja Andžela Santomero. Seriāls paredzēts pieaugušo auditorijai, to rāda no.
Šķūņu iela (Rīga)
Šķūņu iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Kaļķu ielu beidzas krustojumā ar Doma laukumu.
Iela izveidojusies 13. gadsimtā ar sākotnējo nosaukumu Kurpju iela, jo uz tās bija Rīgas kurpnieku darbnīcas. Tagadējais ielas nosaukums rādies kā fonētisks agrākā nosaukuma pārveidojums.
Ielu savienojumi
Šķūņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Wild Kratts
Wild Kratts ir ASV un Kanādas animācijas seriāls, kuru kanālam PBS Kids izveidoja Andžela Santomero. Seriāls paredzēts pieaugušo auditorijai, to rāda no.
Makss fon Laue
Makss fon Laue (de, dzimis, miris ) bija vācu fiziķis. 1914. gadā Laue ieguva Nobela prēmiju fizikā par rentgenstaru difrakcijas pētījumiem kristālos. Šis atklājums lika pamatus rentgenspektroskopijas attīstībai.
Makss fon Laue devis ieguldījumu optikā, kristalogrāfijā, kvantu mehānikā, supravadītspējas un relativitātes teoriju attīstībā. Būdams vadošos posteņus Vācijas zinātniskajās institūcijās, veicinājis vācu zinātnes atjaunošanos un attīstību pēc Otrā pasaules kara.
Biogrāfija
Dzimis 1879. gadā Pfafendorfā (mūsdienu Koblencas sastāvdaļa), Prūsijā. Viņa tēvs Jūliuss Laue bija militārās administrācijas ierēdnis, 1913. gadā iecelts muižniecības kārtā. Tādējādi titulu mantoja arī dēls Makss.
Ķīburu strauts
Ķīburu strauts (arī Dūkupe, Dūkupis, Kungupe, Ķiburupīte) ir Bārtas labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā.
Makss fon Laue
Biogrāfija
1899. gadā Makss fon Laue uzsāka studēt matemātiku, fiziku un ķīmiju, mācījās Strasbūras, Getingenes, Minhenes universitātēs. 1902. gadā sāka studēt Berlīnes Universitātē, kur viņa doktora darba vadītājs bija kvantu mehānikas pamatlicējs Makss Planks. 1903. gadā Makss fon Laue saņēma doktora grādu.
Ķīburu strauts
Tek dienvidrietumu virzienā, mežainā, mazpadzīvotā pvidū. Augštecē - bijusī padomju raķešu bāzes vieta. Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Ķīburi, kur upi šķērso valsts autoceļš P113 (Grobiņa—Bārta—Rucava). Lielākās pietekas - Nullenes grāvis, Zvirgzdupe. Ietek Bārtā lejpus Bārtas Dūkupjiem.
Makss fon Laue
Biogrāfija
No 1906. līdz 1909. gadam strādāja par privātdocentu Berlīnē un bija Maksa Planka asistents. Šajā laikā satika Albertu Einšteinu, kura relativitātes teoriju atbalstīja un deva arī savu ieguldījumu tās attīstībā.
Vēlāk strādāja Minhenes Universitātē pie Arnolda Zommerfelda (1909-1912), pēc tam Cīrihes Universitātē (1912-1914) un Frankfurtes Universitātē (1914-1919). No 1919. gada līdz pat 1943. gadam bija teorētiskās fizikas profesors Berlīnes Universitātē.
Ideoloģijas ietekme
1933. gadā Vācijā, nākot pie varas Hitleram, nacionālsociālisma ideoloģija sāka ietekmēt arī fizikas jomu. Tika atbalstīta "vāciešu fizikas" jeb "āriešu fizikas" kustība, ko izveidoja Filips Lenards (1905. gada Nobela prēmijas laureāts fizikā) kā pretstatu "ebreju fizikai", īpaši vēršoties pret Einšteina relativitātes teoriju. Daudzi ebreju zinātnieki bija spiesti emigrēt no Vācijas. Makss fon Laue bija viens no retajiem (arī Makss Planks), kas uzdrošinājās aizstāvēt Einšteinu un citus ebreju zinātniekus.
Otrā pasaules kara laikā Makss fon Laue savu Nobela zelta medaļu bija nosūtījis uz Nīlsa Bora institūtu Dānijā, lai tā nenokļūtu nacistu rokās. Bet vācu armijai ienākot Dānijā, arī tur vairs nebija droši to saglabāt. Tad ungāru ķīmiķis Ģerģs Heveši izšķīdināja gan Laues, gan arī vēl viena Nobela prēmijas laureāta Džeimsa Franka medaļas karaļūdenī. Pēc kara zelts no trauka tika atkal izdalīts, un no iegūtā zelta Nobela prēmijas komiteja organizēja jaunu medaļu izgatavošanu.
Pēckara laiks
Kara beigās Laue kopā ar vēl 9 vācu zinātniekiem tika aizturēts un aizvests uz Lielbritāniju. Tikai 1946. gadā viņam atļāva atgriezties Vācijā. Laue strādāja pie zinātnes institūciju atjaunošanas Braunšveigā (1946-1948). Vēlāk Laue strādāja Getingenes Universitātē un Maksa Planka institūtā. No 1951. gadam līdz 1958. gadam (aiziešanai pensijā) Laue bija Frica Hābera Fizikālās ķīmijas institūta direktors Berlīnē (Berlin-Dahlem).
Nāve
1960. gada 8. aprīlī Laue cieta autokatastrofā, saduroties ar motociklu, kura vadītājs gāja bojā. Laues stāvoklis no sākuma deva cerības uz atveseļošanos, tomēr tas pasliktinājās, un 24. aprīlī Laue mira 80 gadu vecumā.
Mazā Monētu iela
Mazā Monētu iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Šķūņu ielu un beidzas krustojumā ar Kaļķu ielu. Ielas garums ir 89 metri, tā klāta ar bruģa segumu. Tajā nav atļauta autotransporta satiksme, iela blīvi apbūvēta ar vecpilsētai raksturīgu apbūvi.
Pirmo reizi iela minēta dokumentos 1393. gadā ar nosaukumu Mazā Kurpnieku iela. 1846. gadā iela ieguva savu tagadējo nosaukumu, kas saistīts ar monētu kaltuvi, kas atradās šajā ielā.
Ielu savienojumi
Mazā Monētu iela ir savienota ar šādām ielām:
Statuja
Statuja ir skulptūra, kurā attēlots cilvēks vai dzīvnieks. Atšķirībā no krūšutēliem, statujā attēlotais objekts parasti ir visā tā augumā. Mazas statujas sauc par statuetēm.
Edgara Kauliņa Lielvārdes vidusskola
Edgara Kauliņa Lielvārdes vidusskola ir vispārizglītojoša mācību iestāde Lielvārdē.
Vēsture
Izglītības pirmsākumi Lielvārdē meklējami jau 1689. gadā. Turpmākajos gados Lielvārdē dažādās vietās un ēkās ir darbojusies draudzes skola, 2-, 4-, un 6- gadīgā pamatskola un nepilnā vidusskola. Pateicoties toreizējā skolas vadītāja Arvīda Alsupa neatlaidībai, 1945./1946. mācību gadā durvis vēra Lielvārdes vidusskola. Skolas ēka atradās  Sarkanajā skolā  Ozolu mājā. Ar katru gadu skolēnu skaits pieauga un skolas vajadzībām piemēroja vēl piecas privātās mājas: Strižuku māju  Baltā skoliņa , Krastiņu māju, Zīderes māju, Poriešu māju. Mācību darbs tā turpinājās gandrīz 20 gadus.
1961. gadā toreizējais skolas direktors Zigfrīds Kupcis ielika pamatakmeni jaunajai skolas ēkai. Skolēni jaunās skolas durvis vēra 1964. gada 1. septembrī.
1979. gadā skolai tika piešķirts bijušā kolhoza "Lāčplēsis" priekšsēdētāja Edgara Kauliņa vārds, kas saglabāts arī mūsdienās.
Programmas
1. Pamatizglītības programma (21011111) 2. Vispārējās vidējās izglītības programma, vispārizglītojošais virziens (31011011) 3. Speciālā pamatizglītības programma izglītojamiem ar mācīšanās traucējumiem (21015611) 4. Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem (21015811) 5. Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (31013011) 6. Vispārējās vidējās izglītības sociālās zinātnes un valodu virziena programma (31013011).
Peg + Cat
Peg + Cat ir ASV un Kanādas animācijas seriāls, kuru kanālam PBS Kids izveidoja Dženifera Okslija un Billijs Āronsons. Seriāls paredzēts pieaugušo auditorijai, to rāda no.
Jergens Grobaks
Jergens Nīlanns Grobaks (no; dzimis ) ir norvēģu ziemeļu divcīņas sportists.
Sočos Grobaks izcīnīja divas zelta medaļas — individuālajā lielā tramplīna un 10 km slēpojuma disciplīnā un komandu sacensībās. 2013. gada Pasaules čempionātā komandu sacensībās izcīnījis sudraba medaļu. Pasaules kausa sacensībās debitējis 2011. gadā, komandu sacensībās izcīnījis vairākas uzvaras. 2011.—2012. gada Pasaules kausa sezonas kopvērtējumā ierindojies 16. vietā.
Zaķusalas krastmala
Zaķusalas krastmala ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Zaķusalā. Zaķusalas krastmala ir vienīgā iela Zaķusalā, kas ir saglabājusies līdz mūsdienām, un stiepjas praktiski visas salas garumā. Senāk Zaķusalā ir bijušas sešas ielas. Zaķusalas krastmalai pāri iet Salu tilts un Kārļa Ulmaņa gatve. Zaķusalas krastmalas kopējais garums ir 2266 metri.
Zaķusalas Krastmala Rīgas ielu sarakstā ir jau no 19. gadsimta 80. gadiem. Tā saukta arī par Krasta vai Krastmalas ielu. Kad salā tika nojaukta vēsturiskā apbūve, ielu pārdēvēja par Arvīda Pelšes krastmalu, bet kopš 20. gadsimta 90. gadiem sauc par Zaķusalas krastmalu.
Indijas makreles
Indijas makreles, Indijas makreļu ģints (Rastrelliger) ir makreļu dzimtas (Scombridae) makreļveidīgo zivju ģints, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Kopīgi ar četrām makreļu (Scomber) sugām tās veido makreļu cilti (Scombrini), kuru mēdz saukt arī par īsto makreļu cilti. Sastopamas Indijas un Klusajā okeānā.
Asarveidīgo apakšdivīzija
Asarveidīgo apakšdivīzija (Percomorphaceae) ir viena no dzelkņstarzivju divīzijas (Acanthopterygii) apakšdivīzijām, kas apvieno vairāk kā 35 zivju kārtas. Sistemātika ir mainīga un joprojām diskutabla. Vairākas kārtas pēdējos gados ir apvienotas vai arī izveidotas jaunas. Pazīstamākās šīs grupas zivis ir tunzivis, makreles, zobenzivis, jūraszirdziņi, asari, zandarti, grunduļi un jūrasgrunduļi.
Indijas makreles
Kopīgās īpašības
Indijas makrelēm ir pagarš, no sāniem nedaudz saspiests ķermenis. Garums, atkarībā no sugas, 20—42 cm. Acs priekšējo un aizmugurējo malu sedz taukus saturošs acs plakstiņš. Mute plata ar sīkiem, koniskiem zobiem.
Astes spura dziļi šķelta. Astes stumbrs pirms spuras ļoti tievs. Zvīņas pie galvas un ap krūšu spurām lielākas un uzkrītošākas, nekā pārējās zvīņas.
Uzvedība
Indijas makreles uzturas baros, barojas ar planktonu, galvenokārt ar vēžveidīgajiem.
Ķengaraga iela (Rīga)
Ķengaraga iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Ķengaraga iela ir viena no Ķengaraga mikrorajona raksturīgākajām ielām un robežojas ar Maskavas, Austuves, Kaņiera ielu un Ķengaraga promenādi. Ķengaraga un Maskavas ielas stūrī atrodas Ķengaraga tirgus.
Vēsture
Ķengaraga iela pirmo reizi Rīgas kartēs parādījās 19. gadsimta beigās ar nosaukumu Kišiņevas iela. 1923. gadā tā pārdēvēta par Ķengaraga ielu.
Pie Ķengaraga ielas atradās 1817. gadā dibinātā A/S "Baltijas Linu manufaktūra" (A/G Baltische Leinenmanufactur). Tās mūra korpusi Ķengaragā atklāti 1860. gadā, manufaktūras produkcija saņēma apbalvojumus 1867. gadā Parīzē, 1870. Pēterburgā un 1883. Rīgā. Ap rūpnīcu izveidojās Kišiņevas (vēlāk Ķengaraga), Voroņežas (vēlāk Mazā Ķengaraga), Donas (vēlāk Glūdas), Baltijas (vēlāk Austuves) ielas. 1928. gadā tā pārdēvēta par Baltijas linu manufaktūru A/S "Ķengerags", kas ražoja linu audumu, diegus, bet pēc 1935. gada zvejas tīklus, sporta tīklus, tamzu un lāpāmos diegus. 1939. gadā uz uzņēmuma bāzes izveidoja Rīgas tīklu aušanas fabriku "Ķengarags", ko 1960. gadā pārdēvēja par Rīgas zvejas rīku fabriku, 1969. gadā par Rīgas eksperimentālo zvejas rīku un plastmasas izstrādājumu rūpnīcu. 1993. gadā tā pārtrauca darbību.
Lasītājs (filma)
"Lasītājs" (en) ir 2008. gada romantiska drāma, kas balstīta uz Bernharda Šlinka tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Stīvens Daldrijs. Galvenās lomas atveido Keita Vinsleta, Reifs Fainss, Deivids Kross, Lena Olina un Bruno Gancs. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Sižets
Filmas sižets notiek Vācijā pēc Otrā pasaules kara. Maikls Bergs 1958. gadā ir piecpadsmit gadus vecs pusaudzis, kurš sāk mīlas dēku ar 21 gadu vecāko Hannu Šmicu. Drīz vien Hanna uzzina, ka viņa tiek paaugstināta darbā un pamet Maiklu. Astoņus gadus vēlāk, 1966. gadā, Maikls ir jurisprudences students, kurš kopā ar saviem studiju biedriem novēro tiesu, kurā vairākas sievietes, bijušās koncentrācijas nometņu sardzes, tiek apsūdzētas par saviem noziegumiem kara laikā. Viena no apsūdzētajām sievietēm ir arī Hanna, tomēr drīz vien Maikls uzzina Hannas noslēpumu, kas viņai var palīdzēt izvairīties no nepatiesas apsūdzības.
Apbalvojumi
Filma tika nominēta piecām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: Labākā aktrise galvenajā lomā, Labākais režisors, Labākā filma, Labākais adaptētais scenārijs un Labākais operatora darbs; no šīm nominācijām balvu saņēma tikai Keita Vinsleta kā labākā aktrise. Tāpat Keita VInsleta par savu darbu filmā saņēma BAFTA kino balvu, Critics' Choice balvu, Zelta globusa balvu, Ekrāna aktieru ģildes balvu un Sandjego filmu kritiķu apvienības balvu.
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācija
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācija bija spēļu kopums, kas noteica tās 23 komandas, kas piedalījās 2016. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, neskaitot Francijas izlasi, kas jau bija kvalificējusies čempionātam kā rīkotājvalsts. Šis bija pirmais Eiropas čempionāts, kura kvalifikācijā piedalījās Gibraltāra futbola izlase.
Kvalifikācijā piedalījās 53 valstis, kas bija sadalītas deviņās grupās — astoņās grupās pa sešām komandām, vienā grupā bija piecas komandas. Finālturnīram kvalificējas visu grupu uzvarētāji, otro vietu ieguvēji, kā arī labākā izlase, kas ierindojās 3. vietā (neņemot vērā rezultātus pret 6. vietā esošo komandu). Atlikušās astoņas 3. vietu ieguvušās komandas izslēgšanas spēlēs noskaidroja atlikušās četras finālturnīram kvalificējušās izlases.
Trešo vietu ieguvēji
Grupu turnīra trešo vietu ieguvēju rangā netika ieskaitītas komandu spēles pret 6. vietas ieguvējiem, jo vienā grupā bija tikai 5 komandas. Turcijas izlase kā labākā trešo vietu ieguvēja automātiski kvalificējās finālturnīram, bet atlikušās 8 komandas aizvadīja izslēgšanas spēles.
Atlantijas pelamīda
Izplatība
Atlantijas pelamīda sastopama Atlantijas okeāna mērenajos un tropiskajos ūdeņos. Austrumdaļā izplatīta, sākot ar Norvēģiju un beidzot ar Dienvidāfriku, Vidusjūru un Melno jūru ieskaitot. Rietumdaļā pie Amerikas krastiem sastopama no Jaunskotijas (Kanādā) līdz Floridai (ASV), Meksikas līci ieskaitot. Lielākajā daļā Karību jūras nav sastopama, tad salīdzinoši īsāka izplatības areāla josla turpinās pie Kolumbijas un Venecuēlas krastiem. Areāls pēc tam atsākas uz dienvidiem aiz Amazones grīvas un turpinās līdz Argentīnas ziemeļiem.
Baltijas jūrā
Barošanās periodā Atlantijas pelamīda Ziemeļeiropā pie Skandināvijas krastiem atceļo samērā regulāri. Dāņu šaurumos parasti ienāk laikā no jūnija līdz septembrim, kad ūdens temperatūra ir virs 14 °C. Baltijas jūras austrumdaļā noķerta vienu reizi — 1938. gadā pie Kustavi, Somijā.
Izskats
Atlantijas pelamīda ir vidēja izmēra vai liela zivs ar vārpstveida ķermeni, konisku galvu un tievu astes stumbru. Ķermeņa garums līdz 91 cm, svars līdz 11 kg. Parasti gan Atlantijas pelamīda ir apmēram 50 cm gara ar svaru ap 2 kg. Mute liela ar zobiem. Augšžoklis sasniedz vai nedaudz pārsniedz acs ārējo malu. Uz muguras divas spuras, kas savstarpēji satuvinātas. Pirmā muguras spura gara ar 20—23 asiem stariem, otrā spura ar 15—18 mīkstiem stariem. Aiz otrās muguras spuras 7—9 trīsstūrveida spuriņu rinda, bet aiz anālās 6—8 spuriņas. Anālai spurai 14—17 mīksti stari. Uz astes stumbra labi attīstīts sānu ķīlis starp diviem mazākiem ķīļiem. Sānu līnija viļņaina. Ķermeni sedz sīkas zvīņas. Mugura un sānu augšpuse metāliski zila ar 5—11 tumšām, slīpām svītrām, sānu apakšpuse sudrabaini dzeltena.
Īpašības
Atlantijas pelamīda ir pelaģiska jūras zivs. Galvenokārt uzturas baros jūras virsējos slāņos, arī piekrastē. Mēdz ieiet lielu upju grīvās. Ātra peldētāja, veic garas barošanās migrācijas. Spēj piemēroties dažādām ūdens temperatūrām, no 12 °C līdz 27 °C ar ūdens sāļumu 14—39 PSV.
Barība
Atlantijas pelamīda ir plēsīga un barojas ar nelielām zivīm, galvenokārt medī baros dzīvojošās zivis, arī bezmugurkaulniekus (piemēram, kalmārus, garneles). Var norīt salīdzinoši lielu upuri. Novērots kanibālisms, gan pieaugušās, gan jaunās zivis uzbrūk mazākām Atlantijas pelamīdām.
Vairošanās
Nārstošanas sezona atkarībā no izplatības areāla ir ļoti dažāda. Piemēram, Vidusjūrā galvenokārt nārsto no maija līdz jūlijam, pie Alžīrijas krastiem no marta līdz maijam; okeāna austrumdaļā no decembra līdz jūnijam, bet pie Marokas krastiem no jūnija līdz jūlijam; okeāna ziemeļrietumos nārsto jūnijā un jūlijā. Ikri un kāpuri pelaģiski. Var sasniegt 5 gadu vecumu.
Horvātijas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Horvātijas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši medaļas.
Horvātija olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 44 medaļas (15 zelta, 16 sudraba un 13 bronzas medaļas). Lielākā daļa, 33 medaļas ir izcīnītas vasaras olimpiskajās spēlēs, bet 11 medaļas izcīnītas ziemas olimpiskajās spēlēs. 2016. gada Riodežaneiro vasaras olimpiskās spēles bija Horvātijai līdz šim veiksmīgākās spēles: Horvātijas sportisti tajās izcīnīja 10 olimpiskās medaļas. No vasaras olimpiskajiem sporta veidiem visvairāk medaļas, katrā pa 5 medaļām, ir izcīnītas airēšanā un vieglatlētikā. Savukārt no ziemas olimpiskajiem sporta veidiem visvairāk medaļas, 10 medaļas, ir izcīnītas kalnu slēpošanā. Kopumā medaļas ir izcīnītas 13 vasaras un 2 ziemas olimpiskajos sporta veidos.
Kalnu slēpotāja Janica Kosteliča ir titulētākā Horvātijas sportiste olimpiskajās spēlēs. Viņa ir izcīnījusi 6 medaļas, no tām 4 zelta un 2 sudraba medaļas, no 2002. līdz 2006. gadam ziemas olimpiskajās spēlēs.
Sportistu uzskaitījums
''Šajā uzskaitījumā iekļauti tie sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Horvātiju. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Olimpiskie medaļnieki (citu valstu sastāvā)
''Šajā sadaļā iekļauti tie Horvātijas/horvātu izcelsmes sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši olimpiskās medaļas, pārstāvot kādu citu valsti. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Fatjanovas kultūra
Fatjanovas kultūra (ru) bija neolīta un agrā bronzas laikmeta (ap 3200.—2300. gadu p.m.ē.) Auklas keramikas kultūras daļa, kuras paliekas Fatjanovas sādžā Jaroslavļas tuvumā 1873. gada arheoloģiskajos izrakumos atklāja A. Uvarovs.
2. gadu tūkstoša p.m.ē sākumā Fatjanovas kultūras pārstāvji sāka apdzīvot Volgas un Okas upju baseinus. Fatjanovas kultūras, Vislas-Nemūnas (Žucevas, Rzucewo) un kaujas cirvju kultūras pārstāvjus uzskata par seno baltu pārstāvjiem. To antropoloģiskais tips ir radniecīgs mūsu ēras 5.-12. gs. baltu cilšu antropoloģiskajam tipam.
Fatjanovas kultūrai līdzīgos atradumus Čuvašijas, Mordovijas un Tatarstānas teritorijā piedēvē Balanovas kultūrai, kas uzskatāmi par dienvideiropiešu, Vidusjūras rases pārstāvjiem.
Lokalizācija
Fatjanovas kultūras piederumi atklāti Ivanovas, Vladimiras , Ņižņijnovgorodas, Maskavas , Tveras , Smoļenskas, Kalugas , Kostromas, Penzas , Rjazaņas, Tulas, Orlas, Jaroslavļas un Novgorodas apgabalu teritorijā.
Balanovas kultūras paliekas atrastas Čuvašijas, Tatarstānas , Mordovijas teritorijā līdz pat Maskavas apkārtnei.
Iecavas vidusskola
Iecavas vidusskola ir pamatizglītības un vispārējās vidējās izglītības iestāde Iecavā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei.
Mērķis un uzdevumi
Iecavas vidusskolas mērķis ir īstenot valsts pamatizglītības un vispārējās vidējās izglītības standartus, sagatavojot konkurētspējīgu, harmonisku personību sabiedriskajai un personiskajai dzīvei. Tās uzdevumi ir:
Vēsture
1858. gadā uzcēla pirmo Iecavas pagasta skolas koka ēku pie Iecavas – Bauskas lielceļa (tagadējā "Vecskola"), kas nodega 1874. gadā. 1876. gadā Iecavas muižas īpašnieks grāfs Pālens lika celt jaunu Iecavas draudzes skolu ("Sarkano skolu") „par slavu Tam kungam un apgaismošanu visam Iecavas pagastam” (A. Apse). Muiža deva materiālus un amatniekus, bet pagasts deva palīgā strādniekus. „Maz vietās gan varēs tik ērtu skolas namu atrast kā Iecavā, diviem stāviem, lieliem retiem logiem un augstiem griestiem. Klases istabas ir divas, kurās vairāk nekā 300 bērniem telpas, 2 ēdamās, 2 mazgājamā, 4 guļamās istabas. Pēdējās visu nakti apgaismotas”. Strādāja 3 skolotāji ar 124 skolēniem - gan zēniem, gan meitenēm. 1880./81. mācību gadā atvēra 3. klasi, skolā mācījās 197 skolēni, strādaja 4 skolotāji. 1886./87. mācību gadā bija 112 zēni un 91 meitene, vasaras skolā 8 zēni un 10 meitenes. 1893./94. mācību gadā jau darbojās 4. klase. Līdz 1905. gadam skolēnu skaits bija dažus desmitus virs 200, bet mācību dienu skaits samazinās līdz 130. Pēc 1905. gada revolūcijas muiža atcēla brīvpusdienas. Arī līdzekļus skolas uzturēšanai grāfs Pālens samazināja un turpmākajos gados pilnīgi pārtrauca piešķirt. Pagasts algoja tikai 2 skolotājus.
Pirmā pasaules kara laikā skolā izvietoja vācu karaspēka nodaļas. Statistiskajās ziņās par Bauskas apriņķa skolām 1920./21. m. g. teikts: „... nelietojami, kaut gan izremontējami skolu nami ir Iecavā. Iecavas pagasts savu plašo skolas namu izremontēs vasarā.” Mācības skolas namā atsākās 1921. gada rudenī, 5. klasi atvēra 1920./21. m.g., 6. klasi 1921./22.m.g. (5. un 6. klase gan mācās vienā telpā, jo abās klasēs kopā tikai 23 skolēni). Skolā darbojās Jaunatnes Sarkanā Krusta pulciņš, skolēnu kooperatīvs, Skauti, Gaidas, mazpulks. Iecavas pamatskolas devīze uz skolas karoga no 1937.-1940. gadam bija "Mēs ticam darbam un darba svētībai" Pēc skolas pārziņa Roberta Šūmaņa nierosinājuma skolas zālē 1934. gada 25. septembrī atklāja piemiņas plāksni Latvijas atbrīvošanas cīņās kritušajiem Iecavas pamatskolas skolēniem.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā nodibināja pionieru vienību un komjaunatnes organizāciju. 1941. gadā atvēra 7. klasi (pēc citām ziņām gan tikai pēc kara). Skolas ēkās kara laikā atradās kara hospitālis un zirgu stallis.
Pēc kara 1947. gadā skolā strādāja 8 skolotāju kolektīvs, skolai piešķīra 30 ha zemes, zirgu un govi, lai varētu nodrošināt kopēdināšanu. Ar 1952./53. mācību gadu Iecavas 1. septiņgadīgo skolu pakāpeniski pārveidoja par vidusskolu – sāka darboties 8. klase, abos stāvos iekārtoja gaiteņus, pārbūvēja klases. 1958. gadā trešajā stāvā izbūvēja kabinetus fizikai un ķīmijai, gadu vēlāk 3. stāvā iekārtoja vēl 4 jaunas telpas, skolas kūtis pārbūvēja un ierīkoja mācību darbnīcas. Pirmais vidusskolas izlaidums 11. klasei notika 1956. gadā.
1964. gadā sāka jaunas skolas ēkas celtniecību, kurā 1966./67. mācību gadā atvēra 9. klasi krievu plūsmā ar 11 skolēniem. 1968./69. mācību gadā "Baltajā skolā" sāka mācīties arī Zālītes raķešu bāzes personāla bērni un Iecavas 2. astoņgadīgās (krievu) skolas bērni, tā bija vienīgā divplūsmu skola Bauskas rajonā. Skolēnu skaits dažus gadus sasniedza 1000.
Atzīmējot Sarkanās skolas dibināšanas 120. gadskārtu, tajā atklāja skolas muzeju. 2014. gada 1. septembrī skolā mācījās 680 skolēni, strādāja 64 pedagogi, tajā skaitā 31 maģistra grāda ieguvējs un viens pedagoģijas doktors - A. Kronvalda prēmijas laureāts ķīmijas skolotājs Mihails Gorskis. 48 skolotāji bija ieguvuši pedagoga kvalitātes kategoriju. Skolu uztur kārtībā 37 tehniskie darbinieki. Skolai ir laba sporta zāle un stadions.
Interešu izglītība un tradīcijas
Skolā darbojas 10 deju kolektīvi, 2 kori, debašu klubs, folkloras kopa "Tarkšķi", teātra sporta, floristikas, robotikas u. c. pulciņi.
Kopš 1994. gada tiek veidota skolas avīze. Sākotnēji tās nosaukums bija "Mums" (1994 — 1995), tad tika nomainīts uz "Čaumala" (1996 — 1999), līdz visbeidzot — 2000. gadā — ieguva pašreizējo nosaukumu "Skolas Diena".
Izveidots skolas muzejs. Tā dibinātājs ir skolotājs, novadpētnieks Jānis Zīvārts. Kopš 1996. gada muzejs atrodas Sarkanajā skolā, Baldones 65 (celta 1876. gadā). No 2001. gada skolas muzeja vadītāja ir Mirdza Celmiņa. LR 85. gadadienas skatē-konkursā muzejs ieguva nomināciju "Labākais skolas muzejs", 2006. gadā kļuva par nominācijas "Novads" laureātu, 2008. gadā ar panākumiem piedalījās konkursā "Kas pagātni pētī, tas nākotni svētī".
Tradīcijas
Absolventi
Un vēl daudzi citi absolventi.
Beķeris
Beķeris var būt:
Brūveris
Brūveris var būt:
Krustpils iela (Rīga)
Krustpils iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Šķirotavas un Rumbulas apkaimē. Krustpils iela krustojas ar Piedrujas, Katlakalna, Mazo Rencēnu, Jāņavārtu, Granīta, Sila, Šķirotavas un Maskavas ielu. Krustpils ielas apbūvi pamatā veido mazstāvu privātās un dzīvokļu mājas, kā arī vairāki rūpnieciski objekti un noliktavas.
Vēsture
Ielu izveidoja no Lubānas ielas cauri Dreiliņu muižas teritorijai paralēli Rīgas-Daugavpils dzelzceļam līdz Šķirotavas stacijai, kas tolaik atradās pie Rīgas robežas. Ielu pagarināja 1968. gadā, paplašinot Rīgas pilsētas teritoriju.
Pēc Gulaga nometņu pārveides 1963. gadā Krustpils ielā 63 izveidoja labošanas darbu koloniju, ko vēlāk pārveidoja par Šķirotavas cietumu. 2014. gada 1. novembrī cietumu slēdza un tā ēkas pārdeva izsolē 2018. gadā. Cietuma teritoriju ar ēkām iegādājās uzņēmums "Grindeks", kura galvenā ēka atrodas Krustpils ielā 53.
1961. gadā Krustpils ielā 119 elektromateriālu un iekārtu rūpnīcu, kuru pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas pārdēvēja par energofirmu "JAUDA".
Maksims Traņkovs
Maksims Traņkovs (ru; dzimis ) ir krievu daiļslidotājs.
Lasnamē
Lasnamē pilsētas rajons (et) ir viens no 8 Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajoniem. Aptver pilsētas austrumu daļu. Sīkāk iedalās 17 apkaimēs, tās ir Ilemiste, Katleri, Kurepellu, Kuristiku, Lāgna, Lopealse, Mustakivi, Pae, Paevelja, Prīsle, Sejamē, Seli, Sikupilli, Tondiraba, Ūslinna un Veo. Apbūvē dominē 20. gadsimta otrajā pusē celtas daudzdzīvokļu blokmājas. Pēc iedzīvotāju skaita lielākais Tallinas rajons. Etniski iedzīvotāju vairākums ir krievi (59,8 %).
Maksims Traņkovs
Karjeras sākumā startējis pārī ar Mariju Muhortovu, Natāliju Šestakovu un Irinu Ulanovu. 2010. gadā sācis startēt sacensībās pārī ar Tatjanu Volosožaru. Viņi kopā Sočos kļuva par pirmajiem daiļslidotājiem, kas vienās Olimpiskajās spēlēs izcīnījuši divas zelta medaļas (pāru slidojums, komandu sacensības). Tāpat viņi ir kļuvuši par pasaules čempioniem (2013), vairākkārtējiem Eiropas čempioniem (2012, 2013, 2014). Pārim arī pieder pasaules rekordi visās programmās.
Vladimīrs Veiss (1964)
Vladimīrs Veiss (sk; dzimis Bratislavā) ir slovāku futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis Čehoslovākijas, vēlāk arī Slovākijas futbola izlasē. No 2016. līdz 2020. gadam bija Gruzijas izlases galvenais treneris. No 2021. gada ir Slovākijas Superlīgas kluba Slovan Bratislava galvenais treneris, tā jau ir otrā reize komandas trenera amatā.
Futbolista karjera
Karjeras laikā spēlējis vairākos Čehijas un Slovākijas klubos. pret Bulgāriju aizvadījis pirmo spēli Čehoslovākijas izlasē. Izlases sastāvā piedalījies 1990. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Čehoslovākijas izlases rindās nospēlējis 19 spēles un guvis vienus vārtus. Vēlāk bijis Slovākijas futbola izlases dalībnieks. Slovākijas izlases rindās aizvadījis 12 spēles un guvis vienus vārtus. Karjeru izlasē noslēdza 1995. gada jūnijā, pēdējo spēli aizvadot pret Poliju.
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka Slovākijas klubā Artmedia Petržalka. 2005. gadā aizveda komandu līdz Slovākijas čempionu titulam. 2005.—2006. gada sezonā iekļuva UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā. No 2006. līdz 2007. gadam vadīja Krievijas klubu Maskavas apgabala "Saturn". 2007. gadā atgriezās Artmedia Petržalka un 2008. gadā vēlreiz uzvarēja Slovākijas Superlīgā.
2008. gada maijā kļuva par Slovākijas futbola izlases galveno treneri. Veisa vadībā izlase kvalificējās 2010. gada FIFA Pasaules kausam, pirmo reizi iekļūstot kādā no nozīmīgāko sacensību finālturnīriem. Tajā aizkļuva līdz astotdaļfinālam. 2012. gada janvārī, kad izlase nespēja kvalificēties 2012. gada Eiropas čempionātam, amatu atstāja.
No 2012. līdz 2015. gadam strādāja Kazahstānas klubā Kairat. 2016. gada martā kļuva par Gruzijas izlases galveno treneri. Gruzija iekļuva 2020. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas izslēgšanas spēļu finālā, bet tajā piekāpās Ziemeļmaķedonijai un nespēja kvalificēties finālturnīram. Drīz pēc tam Veiss amatu atstāja.
Stacijas laukums (Rīga)
Stacijas laukums ir laukums Rīgā, Centra rajonā, Rīgas Centrā. Stacijas laukums robežojas ar Marijas, Satekles un Merķeļa ielu.
Vēsture
Stacijas laukums ir izveidots 1861. gadā pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils izbūves ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies. Tas izveidojās pie Rīgas dzelzceļa stacijas, ko atklāja 1861. gadā un kas ir lielākā pasažieru dzelzceļa stacija Latvijā.
Sākotnēji laukumā bija neliela divstāvu mūra ēka ar diviem peroniem. 1884.-1885. gadā staciju paplašināja pēc arhitekta H. Šēla projekta. Ēkai tika piebūvēti spārni uz Gogoļa ielas pusi.
Laukumā iepretī stacijai 1888.–1889. gadā uzcēla nelielu pareizticīgo kapelu, pieminot Krievijas Impērijas ķeizara Aleksandra III un viņa ģimenes locekļu izglābšanos dzelzceļa katastrofā pie Borkiem Harkivas tuvumā. Līdz 1903. gadam stacija veica gan pasažieru pārvadājumus, gan arī kravu pārkraušanu. Tur arī bija dzelzceļa remontu darbnīcas. Pēc 1910. gada izveidoja dzelzceļa pārvadus tuvākajās ielās. 1914. gadā uz uzbēruma līdzās stacijai "Rīga I" atklāja Rīgas Galveno staciju pasažieru pārvadājumiem Jelgavas un Jūrmalas virzienā.
2012. gada novembrī Stacijas laukumā atklāja Saules pulksteni, kas tika izvietots riņķveida laukumā ar deviņu metru diametru. Pats saules rādītājs ir pusmēness veida elipse ar septiņu metru diametru.
Stacijas pulkstenis
Stacijas laukuma ievērojamākā celtne ir 43 metrus augstais Stacijas torņa pulkstenis, kas atklāts 1965. gadā un ir viens no Rīgas simboliem un iecienītākajām satikšanās vietām. Savulaik stacijas pulkstenis vienlaicīgi kalpojis arī kā ūdenstornis stacijas ūdensapgādes sistēmai. 1970. gadu beigās pulksteņa ciparnīca nomainīta pret elektronisko tablo, kas sastāvēja no 1600 lampiņām. 2002.—2003. gadā, kompānijas Linstow Varner veiktās Stacijas laukuma pārbūves laikā (tirdzniecības centra "Origo" izveide), vecais pulkstenis tika nojaukts un vietā tika uzbūvēts jauns, tikpat augsts (43 metri, kopā ar burtiem RĪGA – 46 metri; ciparnīcas diametrs – 4,2 metri).
Cosmopolitan (kokteilis)
Cosmopolitan, saukts arī par Cosmo ir alkoholisks kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no degvīna, Cointreau jeb apelsīnu liķiera, dzērveņu sulas un svaigi spiestas laima sulas. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 40 ml degvīna, 15 ml Cointreau, 15 ml svaigas laima sulas un 30 ml dzērveņu sulas. Kokteili pagatavo visas sastāvdaļas sajaucot šeikerī ar ledu un pasniedzot augstajā kokteiļa glāzē vai Martini glāzē ar laima šķēlīti. Cosmopolitan ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Kokteilis lielu popularitāti ir ieguvis no seriāla Sekss un lielpilsēta, kur Sāras Džesikas Pārkeres attēlotais Kerijas tēls bieži pasūtīja Cosmopolitan kokteili.
Tatjana Volosožara
Tatjana Volosožara (ru, uk; dzimusi ) ir Krievijas daiļslidotāja, kas iepriekš pārstāvējusi Ukrainu.
Karjeru sākusi kā Ukrainas pārstāve, viņas pirmais pārinieks bija Pjotrs Harčenko. Viņu augstākais sasniegums pieaugušo sacensībās bija 2004. gada Pasaules čempionātā izcīnītā 14. vieta pāru slidojumā. 2004.—2005. gada sezonā sāka startēt kopā ar Staņislavu Morozovu (arī pārstāvēja Ukrainu), piedalījās divās olimpiskajās spēlēs, 2010. gadā Vankūverā tika izcīnīta 8. vieta, 2007. gada Pasaules čempionātā un vairākos Eiropas čempionātos — 4. vieta. Pēc partnera karjeras beigšanas 2010. gadā Volosožara sāka sacensībās pārstāvēt Krieviju pārī ar Maksimu Traņkovu. Viņi kopā Sočos kļuva par pirmajiem daiļslidotājiem, kas vienās olimpiskajās spēlēs izcīnījuši divas zelta medaļas (pāru slidojums, komandu sacensības). Tāpat viņi ir kļuvuši par pasaules čempioniem (2013), vairākkārtējiem Eiropas čempioniem (2012, 2013, 2014). Pārim arī pieder pasaules rekordi visās programmās.
Marlīnveidīgās
Marlīnveidīgās (Istiophoriformes) ir īsto kaulzivju (Teleostei) kārta, kas pieder dzelkņstarzivju divīzijai (Acanthopterygii). 2016. gadā, balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, no asarveidīgo kārtas (Perciformes) tika atdalītas marlīnveidīgās zivis. Saskaņā ar jaunāko sistemātiku kārta apvieno divas dzimtas ar 12 jūras zivju sugām. Mājo tropiskajos un mērenajos ūdeņos Atlantijas, Indijas un Klusajā okeānā.
Kopīgās īpašības
Marlīnveidīgās ir liela auguma jūras zivis ar asu staru spurām. Četras sugas no tām pārsniedz 3,5 m garumu un 500 kg masu. Visām raksturīga gara purna daļa, ar kuru kā ar zobenu mēdz sadalīt gabalos savu medījumu.
Marlīnveidīgās zivis ir ļoti ātras, izveicīgas un plēsīgas. Galvenokārt barojas ar nelielām zivīm un galvkājiem. Dažas sugas nirst un medī līdz 200 m dziļumā. Pieaugušām marlīnveidīgām zivīm, tā kā tās ir liela auguma un ļoti ātras, ir ļoti maz dabīgo ienaidnieku. Tās ir dažas lielākas haizivju sugas un zobenvalis.
Sistemātika
Marlīnveidīgo kārta (Istiophoriformes)
Mustamē
Mustamē pilsētas rajons (et) ir viens no 8 Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajoniem pilsētas rietumu daļā. Sīkāk iedalās 4 apkaimēs, tās ir Kadaka, Mustamē, Sēze un Sīli. Pamatā divdesmitā gadsimta sešdesmitajos un septiņdesmitajos gados radīta apbūve.
Hobits: Smoga posta zeme
"Hobits: Smoga posta zeme" (en) ir 2013. gada fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Pīters Džeksons. Šī ir otrā daļa filmu triloģijā, kas balstīta uz Džona Ronalda Rūela Tolkīna 1937. gada grāmatu "Hobits" (The Hobbit). Filmas darbība norisinās Viduszemē 60 gadus pirms "Gredzenu pavēlnieka" (The Lord of the Rings) notikumiem.
Filmā galvenās lomas attēlo Ians Makellens, Martins Frīmens, Ričards Armitedžs, Benedikts Kamberbačs, Evandželīna Lilī, Lī Peiss, Lūks Evanss, Kens Skots, Džeimss Nesbits un Orlando Blūms. "Hobits: Smoga posta zeme" pirmizrāde notika Losandželosā, ASV.
Markuss Eizenbihlers
Markuss Eizenbihlers (de; dzimis ) ir vācu tramplīnlēcējs.
Pasaules kausā debitēja 2011. decembrī Četru tramplīnu turnejas posmā Oberstdorfā. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2015. gadā Fālunā, iegūstot 10. vietu sacensībās uz lielā tramplīna un 5. vietu komandu sacensībās. 2017. gadā Lahti ieguva bronzas medaļu uz normālā tramplīna un kļuva par pasaules čempionu jaukto komandu sacensībās. 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē izcīnīja zelta medaļu sacensībās uz lielā tramplīna. Piedalījies 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā.
Centrs (Tallina)
Centra rajons (et) ir viens no 8 Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajoniem. Aptver pilsētas centrālo daļu. Sīkāk iedalās 21 apkaimē, tās ir Ilemistejerve, Juhkentali, Kadriorga, Kasisaba, Keldrimē, Kicekila, Kompasi, Luite, Mākri, Meigu, Raua, Sadama, Sibulakila, Sidalinna, Tatari, Torupilli, Tēnismē, Ūsmāilma, Vanalinna un Vērenni. Ietver Tallinas vecpilsētu, daudzus Tallinas arhitektūras un kultūras pieminekļus, izklaides vietas. rajonā ietilpst arī Ilemistes ezers un Aegnas sala Tallinas līcī.
Dāvida iela
Dāvida iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Iļģuciemā. Dāvida iela sākas krustojumā ar Slokas ielu, krustojas ar Saulgožu ielu un beidzas krustojumā ar Skujenes ielu. Kopējais ielas garums ir 160 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Dāvida ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve.
Dāvida iela ir viena no senākajām ielām Iļģuciemā, atrodama jau 19. gadsimta beigu Rīgas kartēs ar tagadējo nosaukumu. Otrā pasaules kara laikā saukta par Cigļu ielu (Stieglitzstraße). 1944. gadā Dāvida iela atguva iepriekšējo nosaukumu.
Ielu savienojumi
Darba iela ir savienota ar šādām ielām:
Pirita (Tallina)
Piritas pilsētas rajons (et) ir viens no 8 Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajoniem. Aptver pilsētas ziemeļaustrumu daļu. Sīkāk iedalās 9 apkaimēs, tās ir Iru, Klostrimeca, Koze, Laijakila, Lepiku, Māhe, Mārjamē, Merivelja un Pirita.
Oskars Leimanis
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 11. decembrī Tūjas pagastā. Līdz 1940. gada Latvijas okupācijai bija Latvijas Dzelzceļu virsvaldes darbinieks.
Vācu okupācijas laikā iecelts par Latvijas ģenerālapgabala pašpārvaldes tehnikas un satiksmes ģenerāldirektoru. Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz ASV.
Miris 1969. gada 28. maijā Mičiganas štatā, ASV.
Voldemārs Zāgars
Voldemārs Zāgars, arī Valdemārs Zagars (1904—1995), bija latviešu tautsaimnieks. Latvijas ģenerālapgabala saimniecības ģenerāldirektors (1941—1943).
Dzīvesgājums
Dzimis 1904. gada 22. decembrī Valmierā. Līdz 1940. gada Latvijas okupācijai bija Latvijas Republikas Finanšu ministrijas referents tirdzniecības un saimniecības jautājumos, Eksporta nodaļas vadītājs.
Vācu okupācijas laikā bija Latvijas ģenerālapgabala pašpārvaldes saimniecības ģenerāldirektors. No 1943. gada sadarbojies ar Latvijas Centrālo padomi.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz ASV, bijis profesors Selinsgrovā (Selinsgrove) ASV.
Miris 1995. gada 14. janvārī Getisburgā (Gettysburg) Pensilvānijas štatā ASV.
Nejaukais es 2
"Nejaukais es 2" (en) ir 2013. gada amerikāņu 3D datoranimācijas kinokomēdija, kuras režisori ir Pjērs Kofēns un Kriss Reno. Filma ir turpinājums 2010. gada filmai "Nejaukais es".
Filmā Grū nolīgst pretnoziedznieku līga, lai notvertu vienu noziedznieku. Lielākā daļa aktieru, kas ieskaņoja tēlus pirmajā filmā, ieskaņo tos arī šajā filmā. "Nejaukais es 2" pirmizrāde notika Austrālijā. Tās kopējie ieņēmumi sasniedza 970,76 miljonus, tādējādi tā bija 2013. gada trešā ienesīgākā filma un otra ienesīgākā 2013. gada animācijas filma. Filma tika nominēta 86. Kinoakadēmijas balvai kategorijās "Labākā animācijas filma" un "Labākā dziesma" (Farels Viljamss Happy), bet abās kategorijās piekāpās filmai "Ledus sirds".
2015. gadā iznāca filma "Minioni" par Grū palīgiem minioniem, pirms viņi sāk strādāt Grū labā.
Nemme (Tallina)
Nemmes pilsētas rajons (et) ir viens no 8 Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajoniem pilsētas dienvidos. Sīkāk iedalās 10 apkaimēs, tās ir Hīju, Kivimē, Lāgri, Līva, Menniku, Nemme, Pēskila, Rahumē, Raudalu, Vana-Mustamē. Kopš 19. gadsimta otrās puses attīstījies kā privātmāju rajons. No 1926. gada līdz PSRS okupācijai bija atsevišķa pilsēta. Pēc iedzīvotāju ienākumiem viens no bagātākajiem rajoniem valstī.
Kusiņš
Kusiņš (sieviešu dzimtē Kusiņa) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Spritz Veneziano
Spritz Veneziano ir uz vīna bāzes veidots alkoholiskais kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no Prosseco, Aperol un sodas ūdens. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 60 ml Prosseco, 40 ml Aperol un sodas ūdens. Kokteili pagatavo samaisot visas sastāvdaļas kopā un pasniedzot vīna glāzē ar ledu un apelsīna šķēlīti.
Kokteilis Itālijas ziemeļaustrumos, pirms vakariņām tiek pasniegts kā aperitīvs. Spritz Veneziano ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Jānis Skujevics
Jānis Skujevics (1892—1991) bija latviešu tautsaimnieks. Latvijas ģenerālapgabala finanšu ģenerāldirektors (1942—1944).
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 7. jūlijā Tērvetes pagastā. Kurzemes vācu okupācijas laikā bija Tērvetes pagasta vecākais (1918). 1920. gadā iecelts par Latvijas Republikas Finanšu ministrijas Saimniecības departamenta Administratīvas nodaļas vadītāju, vēlāk bija Valsts saimniecības departamenta direktors (1933-1940), A/S "Ogle" valdes priekšsēdētājs, Latvijas Bankas padomes loceklis, Tirdzniecības un Rūpniecības kameras prezidija loceklis.
Vācu okupācijas laikā bija Latvijas ģenerālapgabala pašpārvaldes finanšu ģenerāldirektors. Viņš bija atbildīgs par Latvijas ģenerālapgabala budžetu, ar tiesībām izdot rīkojumus par publiskiem nodokļiem. Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Apvienoto Karalisti. 1956. gadā Jānis Skujevics sagatavoja "Materiālus par vācu okupācijas varas un vācu armijas Latvijai Otrajā pasaules karā nodarītajiem zaudējumiem".
Miris 1991. gada 4. augustā Almēlijā, Anglijā.
Carabus faminii
Carabus faminii ir skrejvaboļu suga. Sastopama Itālijā (Sicīlijā) un Ziemeļāfrikā (Ziemeļalžīrijā, Tunisā un Marokā). Vaboles var sastapt zem akmeņiem, eikaliptu (Eucalyptus) un priežu (Pinus) meža atjaunošanās vietās.
Pasugas
Carabus faminii izšķir 9 pasugas:
Ziemeļtallina
Ziemeļtallinas pilsētas rajons (et) ir viens no 8 Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajoniem. Atrodas uz pussalas pilsētas ziemeļu daļā. Sīkāk iedalās 8 apkaimēs, tās ir Kalamaja, Karjamā, Kelmikila, Kopli, Merimeca, Paljasāre, Pelgulinna, Pelguranna un Sici.
Tallinas sinagoga
Tallinas sinagoga (et) ir sinagoga, kas atrodas Igaunijas galvaspilsētas Tallinas centrālajā daļā.
Lielākoties privāti finansēta, mūsdienīga stila sinagoga tika uzcelta 2007. gadā un ir pirmā sinagoga, kas uzcelta Igaunijā pēc Otrā pasaules kara. Pirms Otrā pasaules kara Tallinā darbojās 1883. gadā celtā sinagoga Mākri ielā, bet tā tika sagrauta Tallinas bombardēšanas laikā 1944. gada martā, un pēc kara netika atjaunota.
Endrū Grovs
Endrū Stīvens Grovs (en), līdz 1950. gadu beigām Andrāšs Ištvāns Grofs (hu; dzimis, miris ) bija Ungārijā dzimis ASV ķīmijas zinātnieks un uzņēmējs. Viņš bija Intel darbinieks no tā pirmsākumiem, izpilddirektors no 1987. līdz 1998. gadam, palīdzējis uzņēmumam kļūt par pasaulē lielāko pusvadītāju ražotāju.
Grovs tiek uzskatīts par pusvadītāju rūpniecības pamatlicēju. 1997. gadā žurnāls Time par "Gada cilvēku" izvēlēja Endrū Grovu kā "personu, kura ir visvairāk atbildīga par pārsteidzošo mikroshēmu jaudas un inovācijas potenciāla pieaugumu".
Agrīnie gadi un studijas
Andrāšs Ištvāns Grofs dzimis vidusšķiras ebreju ģimenē Budapeštā, Ungārijā. Četru gadu vecumā saslima ar skarlatīnu, kas bija gandrīz fatāla un izraisīja daļēju dzirdes zudumu.
Otrā pasaules kara laikā nacistiskā Vācija okupēja Ungāriju, un daudzi ebreji tika ieslodzīti koncentrācijas nometnēs. Lai izvairītos no aizturēšanas, Grofs ar māti ieguva viltotus dokumentus un slēpās pie draugiem. Viņa tēvs tika arestēts un nosūtīts spaidu darbos, tomēr izdzīvoja un pēc kara atgriezās pie ģimenes.
Pēc vidusskolas beigšanas Grofs iestājās Budapeštas Universitātē. Ungārijas revolūcijas laikā, baidoties no represijām, 1956. gada decembrī viņš pārbēga uz Austriju. 1957. gada janvārī Grofs emigrēja uz ASV un apmetās pie sava tēvoča Ņujorkā. Viņš iestājās Ņujorkas pilsētas koledžā un studēja ķīmijas tehnoloģijas, un 1960. gadā ieguva bakalaura grādu. Tā kā apkārtējie nevarēja pareizi izrunāt viņa vārdu, Andrāšs Ištvāns Grofs to angliskoja uz Endrū Stīvens Grovs. 1958. gadā viņš apprecējās ar imigranti no Austrijas Evu Kastrani.
1960. gada vasarā Endrū Grovs pārcēlās uz Kaliforniju un iestājās Kalifornijas Universitātē, Bērkli; 1963. gadā viņš ieguva doktora grādu ķīmijas inženierijā.
Karjera
1968. gadā Fairchild Semiconductor darbinieki Roberts Noiss un Gordons Mūrs dibināja uzņēmumu Intel. Grovs pievienojās Intel tā dibināšanas dienā, lai gan nebija tā dibinātājs. Grovs sākotnēji strādāja par uzņēmuma inženierijas direktoru un palīdzēja uzsākt ražošanas darbības. 1979. gadā Endrū Grovs kļuva par Intel prezidentu.
Sākotnēji Intel primārā produkcija bija dinamiskās brīvpiekļuves atmiņas (DRAM) mikroshēmas. 1985. gadā, kad pieprasījums pēc atmiņas mikroshēmām bija samazinājies, bija radušās ražošanas problēmas un izaicinājumi, ko radīja Japānas atmiņas mikroshēmu dempings ar zemākām cenām, Grovs bija spiests veikt radikālas izmaiņas. Viņš izvēlējās pārtraukt DRAM ražošanu un to vietā koncentrēties uz mikroprocesoriem. Grovam bija galvenā loma sarunās ar IBM, lai izmantotu tikai Intel mikroprocesorus visos tā jaunajos personālajos datoros.
1987. gadā Grovs kļuva par Intel izpilddirektoru. 1997. gadā viņš kļuva arī par uzņēmuma padomes priekšsēdētāju. 1998. gada maijā Grovs atstāja izpilddirektora amatu. Viņš bija padomes priekšsēdētājs līdz 2004. gada novembrim. Pēc tam viņš turpināja darboties Intel kā vecākais padomdevējs, kā arī lasīja lekcijas Stenforda Universitātē.
1990. gadu vidū Grovam konstatēja prostatas vēzi. 2000. gadā viņam diagnozticēja Pārkinsona slimību. Endrū Grovs mira savās mājās; nāves cēlonis nav noskaidrots.
2018. gada Latvijas kausa izcīņa orientēšanās sportā
2018. gada Latvijas kausa izcīņa orientēšanās sportā bija Latvijas Orientēšanās federācijas organizēts orientēšanās sacensību seriāls, kas 2018. gadā sastāvēja no 15 posmiem un notika no aprīļa līdz oktobrim. Sacensību kopvērtējumā tika noskaidroti Latvijas kausa ieguvēji 34 vecuma un meistarības grupās, tostarp arī vīriešu un sieviešu elites grupās, kurās par uzvarētājiem kļuva Edgars Bertuks un Sandra Grosberga. Atsevišķi norisinājās arī Latvijas kausa izcīņa orientēšanās sprintā un stafetēs.
Latvijas kausa posmu uzvarētāji elites grupās
Piezīme: Par uzvaru Latvijas kausa izcīņas kopvērtējumā sacenšās tikai LOF datu bāzē reģistrētie sportisti.
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu (filma)
"Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" (en) ir 1975. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Milošs Formans. Filmas sižets ir balstīts uz Kena Kisija romānu ar tādu pašu nosaukumu.
Filma ir par kabatzagli Rendlu Makmērfiju, kas nokļūst psihiatriskajā slimnīcā. Filmā galvenās lomas attēlo Džeks Nikolsons, Luīze Flečere un Viljams Redfīlds. "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" ir otrā filma, kas saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu visās piecās lielajās nominācijās (Labākā filma, Labākais aktieris, Labākā aktrise, Labākais režisors, Labākais scenārijs). Amerikas Kinoinstitūts 1998. gadā to ierindoja 20. vietā 100 labāko filmu sarakstā (2008. gada atjaunotajā sarakstā — 33. vieta). Filmu uzņēma Oregonas štata slimnīcā, kas ir arī romāna darbības notikuma vieta.
Gunārs Kusiņš
Gunārs Kusiņš (dzimis ) ir latviešu jurists, Latvijas Satversmes tiesas tiesnesis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1963. gadā Rīgā. Studēja Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, no 1990. gada strādāja par Valsts un starptautisko tiesību zinātņu (vēlākā Valststiesību zinātņu) katedras lektoru.
No 1990. līdz 1993. gadam Kusiņš bija Latvijas Augstākās Padomes konsultants Likumdošanas jautājumu komisijā, bet no 1993. līdz 2014. gadam vadīja Saeimas Juridisko biroju. 1993. gadā viņš bija viens no partijas "Latvijas Ceļš" dibinātājiem. Šīs partijas sarakstā kandidēja 5. un 6. Saeimas vēlēšanās. 1998. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Juristu biedrības prezidija locekli.
2004. gadā Kusiņš kļuva par advokātu, tomēr privātpraksi neuzsāka un septiņus gadus (2007—2013) darbojās Valsts prezidenta Konstitucionālo tiesību komisijā.
2014. gada 6. februārī viņu ievēlēja par Satversmes tiesas tiesnesi, amatu sāka pildīt tā paša gada 19. februārī. Kandidatūra bija iespējama, jo beidzās tiesneša pilnvaru termiņš Satversmes tiesas tiesnesim Gunāram Kūtrim.
Šūrs Rēte
Šūrs Rēte (no; dzimis ) ir norvēģu distanču slēpotājs.
Pasaules kausā debitēja 2009. gada martā Tronheimā. Pirmo individuālo uzvaru PK posmos izcīnījis 2015. gada martā Oslo 50 km distancē. 2013. gada Pasaules čempionātā Valdifjemmē Norvēģijas komandas sastāvā kļuva par pasaules čempionu stafetē, kā arī izcīnīja bronzas medaļu skiatlonā. 2019. gadā Zēfeldē izcīnīja divas pasaules čempionāta zelta medaļas: skiatlonā un stafetē, kā arī ieguva bronzu 50 km distancē brīvajā stilā. Piedalījies 2014. un.
Malpensas lidosta
Milānas Malpensas lidosta (Aeroporto di Milano Malpensa) ir starptautiska lidosta Itālijas ziemeļos. Otrā noslogotākā valsts starptautiskā lidosta un 26. noslogotākā lidosta Eiropā, apkalpo Milānas aviācijas mezglu.