cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladislavs Krapivins
Biogrāfija
Krapivina grāmatas piedzīvojušas vairāk nekā 200 izdevumu dažādās pasaules valodās.
Boriss Kļujevs
Boriss Kļujevs (ru, dzimis, miris ) bija PSRS un Krievijas aktieris un teātra pedagogs. Krievijas Federācijas tautas skatuves mākslinieks.
Savu aktiera karjeru sāka Mazajā teātrī, kur dzīves laikā nospēlēja vairāk nekā 70 lomu. Kā kinoaktieris debitēja 1968. gadā. Kļuva pazīstams ar lomu Georgija Jungvalda-Hilkeviča filmā "D'Artanjans un trīs musketieri" (1978), tad sekoja Maikrofta Holmsa loma filmā "Šerloka Holmsa un Doktora Vatsona piedzīvojumi". Pēc PSRS sabrukuma filmējās vairākās televīzijas seriālos un piedalījās filmu dublāžā.
Aģes dižozols
Aģes dižozols (lībiešu: Aḑā sūrtäm) ir valsts nozīmes dižkoks, parastais ozols (Quercus robur), kas aug Vidrižu pagastā, Limbažu novadā, Aģes upes stāvkrasta slīpumā un iekļaujas krasta koku ainavā. Ozola zari atdalās no stumbra 1,5 m augstumā un izvēršas pār stāvkrastu un upi. Ozols atrodas 200 metrus uz rietumiem no "Medņu" mājām.
Raksturojums
Stumbra apkārtmērs ir 5,55 m, ozols ir 16 m augsts, vainaga projekcija sasniedz 250 m2, vecums ap 260 gadu. Laikā no 2009. līdz 2021. gadam ozola apkārtmērs pieaudzis par 58 cm, no 4,97m līdz 5,55 m, kas vidēji gadā sastāda 4,83 cm pieaugumu.
Vēsture
Pēc padomju okupācijas un nacionalizētā lauku īpašuma atgūšanas 1995. gadā Vidrižu pagasta "Medņu" saimnieks Kārlis Šmits Aģes upes krastā atklāja dižozolu. 2005. gadā Šmitu ģimene to attīrīja no krūmu un koku apauguma un nosauca par Aģes dižozolu. Kopš tā laika ozols ir iedvesmojis dzimtas pārstāvjus izzināt dižkokus, izveidot Aģes dižozola apkārtnē Spēkozolu pārgājienu, kā arī iedvesmojis kopā ar domubiedriem no 2011. līdz 2013. gadam stādīt jaunu trejdeviņu Spēkozolu birzi. Aģes dižozols ir kļuvis par iecienītu dižkoku Limbažu novadā. To apmeklē ceļotāji, slēpņotāji un latviskās dzīvesziņas kopēji. Līdz ar trešo atmodu un netkarības atgūšanu, Aģes dižozols ir pieejams arī ārvalstu ceļotājiem.
2021. gadā Aģes dižozols ar savu Spēkozola atbrīvošanas stāstu uzvarēja Eiropas gada koka konkursa nacionālajā atlasē un ir pirmais koks no Latvijas, kas ir piedalījies šajā starptautiskajā konkursā. Konkursa Eiropas fināls norisinājās 2022. gada februārī, kurā Aģes dižozols ieguva 27 098 balsis un 16 dalībnieku vidū ierindojās 9. vietā.
Ņemot vērā, ka ozols aug vēsturiskajās lībiešu zemēs, 2021. gadā, konsultējoties ar Latvijas Universitātes Lībiešu institūtu, Aģes dižozola nosaukums tika iztulkots arī lībiski — Aḑā sūrtäm.
No kurienes mēs nākam? Kas mēs esam? Kurp mēs ejam?
Priekšvēsture
Gogēns no 11 līdz 16 gadu vecumam bija skolnieks Petit Séminaire de La Chapelle-Saint-Mesmin seminārā, nelielā komūnā ārpus Orleānas. Viņa apgūtās tēmas iekļāva katoļu liturģiju; klases pasniedzējs bija Orleānas bīskaps, Felikss Antuāns Filiberts Dipanlups. Dipanlups bija radījis pats savu katehismu, ko mācīt jaunajiem zēniem un novest viņus pie pareizām garīgām pārdomām par dzīves jēgu. Viņa katehismā bija trīs fundamentāli jautājumi: "No kurienes nāk cilvēce?" "Kurp tā dodas?", "Kā cilvēce attīstās?". Kaut arī Gogēns vēlāko dzīvi pavadīja izteikti antiklerikāli, šie Dipanlupa katehisma jautājumi acīmredzot bija iespiedušies viņa prātā un "kur?" kļuva par galveno jautājumu, ko Gogēns jautāja savā mākslā.
Meklējot sabiedrību, kas ir vienkāršāka un elementārāka kā viņa dzimtajā Francijā, Gogēns 1891. gadā devās uz Taiti. Līdz ar vairākām citām gleznām, kas izsaka viņa individuālistisko mitoloģiju, viņš pabeidza tās gleznošanu 1897. vai 1898. gadā. Gogēns to uzskatīja par meistardarbu un savas domas lielo kulmināciju. Uzsākot gleznu, viņš bija izmisumā, jo sēroja par savas mīļākās meitas traģisko nāvi gada sākumā, kā arī bija nonācis parādos; plānoja sevi nogalināt pēc gleznas pabeigšanas. Viņš to arī mēģināja darīt, neveiksmīgi pārdozējot arsēnu. Mākslas vēsturniece Belinda Tomsone uzskata, ka pilnīgi iespējams, ka uzrakstu gleznai viņš pievienoja tikai atgūstoties no šī mēģinājuma.
Stils un analīze
Gogēns norādīja, ka gleznu jāskata no labās uz kreiso pusi, trijām galvenajām tēlu grupām ilustrējot nosaukumā uzdotos jautājumus. Trīs sievietes ar bērnu attēlo dzīves sākumu; vidējā grupa simbolizē ikdienas dzīvi jaunu pieaugušo vecumā; pēdējā grupā, saskaņā ar mākslinieku, "veca sieviete, kurai tuvojas nāves brīdis, šķiet samierinājusies un iegrimusi savās domās"; pie viņas kājām, "savāds balts putns... parāda vārdu nevajadzību." Zilais elks fonā šķietami ir tas, ko Gogēns raksturo kā "viņpus". Kopumā par gleznu Gogēns teicis: "Es uzskatu, ka šis audekls ne tikai pārspēj visus manus iepriekšējos darbus, bet es nekad vairs nedarīšu neko labāku — vai pat tam līdzīgu."
Šī glezna ir tapusi Gogēna postimpresionisma stilā; viņa māksla uzsvēra spilgtu krāsu un biezu otu izmantošanu, kas ir impresionisma iezīmes (kaut gan impresionisti koncentrējās uz ātriem otas vilcieniem), bet tā mērķis bija izteikt emocionālu vai ekspresionistisku spēku. Tas parādījās kopā ar citām avangarda kustībām divdesmitajā gadsimtā, ieskaitot kubismu un fovismu.
Kritika un īpašnieki
1898. gadā Gogēns nosūtīja gleznu uz Parīzi Žoržam Danielam de Monfreidam. Monfreids to nodeva Ambruāzam Volāram kopā ar citām tematiski saistītām gleznām, kas bija nosūtītas iepriekš. Tās tika izstādītas Volāra galerijā no 1898. gada novembra līdz decembrim. Izstāde guva panākumus, lai arī D'où Venons Nous? saņēma pretrunīgas atsauksmes. Kritiķis Andrē Fontēna no Mercure de France pauda cieņu pret darbu, bet domāja, ka alegorija nebūtu saprotama, ja nebūtu uzrakstīta, un gleznu nelabvēlīgi salīdzināja ar nesen mirušā Pjēra Pivē de Šavana freskām. Volārs citus darbus no Monfreida jau bija iegādājies kā komplektu par 1000 frankiem (Gogēns, to uzzinājis, ārkārtīgi dusmojās), bet atturējās no lielākā monumentālā darba iegādes.
Rakstnieks Pols Moriss divus gadus vēlāk mēģināja radīt ziedojumu vākšanas kampaņu, lai gleznu iegādātos un nodotu to valstij. Lai palīdzētu šai iniciatīvai, Gogēns izveidoja detalizētu aprakstu par darbu. Kampaņā tomēr līdzekļus savākt neizdevās. Galu galā Volārs 1901. gadā pārdeva gleznu par 2500 frankiem (apmēram 10 000 ASV dolāru 2000. gadā) Gabrielam Frizo, no kuriem Volāra komisija, iespējams, bija pat 500 franku.
Vēlāk glezna tika pārdota vairākiem citiem Parīzes un Eiropas tirgoņiem un kolekcionāriem, līdz to 1936. gadā iegādājās Marijas Harimenas galerija Ņujorkā. 1936. gada 16. aprīlī to no galerijas iegādājās Bostonas tēlotājmākslas muzejs.
Ārons Remzijs
Ārons Džeimss Remzijs (en; dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada pārstāv The Championship klubu Cardiff City F.C. No 2022. gada līdz 2023. gadam Remzijs pārstāvēja Francijas Ligue 1 komandu Nice.
Karjeru uzsācis Cardiff City F.C. 2008. gadā pievienojās Arsenal FC kluba sastāvam (vairākus gadus gan tika izīrēts citiem klubiem). Kluba sastāvā trīs reizes ir izcīnījis FA kausu un divas reizes FA Community Shield. 2019. gada vasarā kā brīvais aģents pārgāja uz Turīnas "Juventus".
Izlases sastāvā debitējis 2008. gadā. 2016. gada Eiropas čempionātā futbolā ar Velsas izlasi aizkļuva līdz pusfinālam kur zaudēja Portugāles futbola izlasei.
Lielbritānijas izlases sastāvā piedalījies.
Sasniegumi
Arsenal
Juventus
Individuālie sasniegumi
Spēcija
Spēcija (it, ) ir pilsēta Itālijā, Ligūrijas reģionā. Tas ir Spēcijas provinces administratīvais centrs. 2015. gadā Spēcijā dzīvoja 100 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta Ligūrijā pēc Dženovas. Spēcija atrodas Ligūrijas jūras krastā starp Dženovu un Pizu. Šeit ir viena no nozīmīgākajām Itālijas flotes militārajām ostām. Tā ir arī nozīmīga tirdzniecības osta.
Sports
Pilsētā bāzēts futbola klubs Spezia Calcio, kurš 2020.—2021. gada sezonā pirmo reizi spēlēja augstākajā līmenī — A sērijā.
Cilvēki
Starp slavenākajiem Spēcijā dzimušajiem cilvēkiem ir minami komponists un dzejnieks Džačinto Šelsi un šosejas riteņbraucējs Alesandro Petaki.
Ķeružu dīķis
Ķeružu dīķis ir mākslīga ūdenstilpe Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta dienvidrietumos.
Džerets Stols
Spēlētāja karjera
No 1998. līdz pat 2002. gadam Stols spēlēja Rietumu hokeja līgas vienībā Kootenay Ice, 2000. un 2002. gadā kļūstot par līgas čempioniem, kā arī 2002. gadā izcīnot Memoriālo kausu. 2002.—03. gada sezonā Stols sāka savu profesionālo karjeru, četras spēles aizvadot arī NHL klubā Edmontonas "Oilers". Nākamajā sezonā "Oilers" rindās uzbrucējs jau bija nostiprinājies. 2005.—06. gada sezonu noslēdza ar 68 rezultativitātes punktiem, kas bija rezultatīvākā Stola NHL sezona viņa karjerā.
2008. gada vasarā Stols tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings" vienību. 2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās kopā ar "Kings" izcīnīja Stenlija kausu. 2015. gada augustā noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Rangers". Sezonas gaitā tika aizmainīts uz Minesotas "Wild", pēc sezonas beigām noslēdzot karjeru.
Jāņupīte
Jāņupīte var būt:
Niknuma varā (2020. gada filma)
"Niknuma varā" (en) ir 2020. gada ASV šausmu filma. Filmas režisors un scenārija autors ir Nikolass Peske, producenti Sems Reimi, Roberts Taperts un Taka Ičise. Šis ir 2004. gada filmas jauns ekranizējums, kas balstīts uz japāņu šausmu filmas Ju-On: The Grudge motīviem un šī ir jau ceturtā sērijas filma. Galvenās lomas atveido Andrea Raisboro, Demjans Biširs, Džons Čo, Betija Gilpina, Lina Šeija un Džeki Vīvere. Filmas notikumi norisinās tieši tajā paša vietā un laikā kā 2004. gada filmā.
Filmas turpinājums tika izziņots 2011. gadā, ar plānoto pirmizrādi 2013. vai 2014. gadā. 2014. gada martā tika oficiāli paziņots, ka uzsākts darbs pie filmas jaunās versijas ar Bahleru kā scenārija autoru. 2017. gada julijā režisors Nikolass Peske tika nolīgts, lai pārrakstītu Bahlera scenāriju un režisētu filmu. Filmēšana sākās Vinipegā un noslēdzās tā paša gada 23. jūnijā.
Filmas pirmizrāde ASV un Latvijā norisinājās. Filma saņēma negatīvu kritiku pārsvarā par sižetu un tēliem. Pozitīvas atsauksmes saņēma Raisboro un Čo par aktierspēli, kā arī filmas atmosfēra un šausmu elementi.
Prēdele
Prēdele var būt:
Ogres 1. vidusskola
'''Ogres 1. vidusskola''' ir vispārizglītojoša mācību iestāde Ogrē.
Vēsture
Skolas pirmsākumi meklējami 1919. gadā, kad Ikšķiles pagasta valde nolēma par skolas atvēršanu Ogres apdzīvotās vietas bērniem. Pirmajā gadā skolā darbojās tikai 1. un 2. klase. 1920. gadā nodibinājās Ogres miests un skola nonāca miesta īpašumā. Nākamajā mācību gadā skolai tika piešķirts jauns nosaukums - Ogres miesta 6-klasīgā pamatskola. 1923. gadā skolā tika izveidota bibliotēka. No 1942. līdz 1944. gadam skolas nosaukums bija Ogres pilsētas tautskola. Vācu okupācijas laikā, paralēli mācībām, skolā tika iekārtots kara hospitālis. 1945. gadā skola tika pārdēvēta par Ogres pilsētas 7-gadīgo skolu. Gadu vēlāk tika izveidotas pirmās klases krievvalodīgo bērniem, taču jau 1948. gadā krievvalodīgo plūsma tika atdalīta un tika izveidota patstāvīga 7-gadīga skola (tagad Jaunogres vidusskola). 1949. gada 1. septembrī Ogres skola no nepilnās vidusskola tika reorganizēta par vidusskolu. No 1950. gadiem skolā darbojās divas maiņas. 1960. gada 1. martā eksplotācijā tika nodota vidusskolas ēka, Zinību ielā 3. 1972. gadā krievvalodīgā skola pārgāja uz jauno Jaunogres vidusskolu. 1992. gadā tika atklāta pašreizējā vidusskolas ēka. Tai pašā laikā no Ogres 1. vidusskola sāka atdalīties Ogres 2. vidusskola (tagad Ogres Valsts ģimnāzija).
Eirovīzijas dziesmu konkursu vadītāju uzskaitījums
Šis saraksts ir Eirovīzijas dziesmu konkursu vadītāju uzskaitījums.
Vēstule
Vēstule ir rakstisks ziņojums, kas satur informāciju, kuru vēstules rakstītājs nosūta adresātam. Vēstuļu loma saskarsmes nodrošināšanai laika gaitā ir ievērojami mainījusies. Vēsturiski vēstule bija vienīgais veids, lai nodrošinātu saziņu starp attāliem cilvēkiem.
Telegrāfa izgudrošana ievērojami saīsināja laiku, kas nepieciešams vēstules nosūtīšanai, to sūtot kā elektrisko signālu starp divām attālām vietām. Telegrāfa birojā, kas atradās vistuvāk adresātam, signāls tika nodots atpakaļ papīra formā un uz saņēmēja dzīvesvietu tika nosūtīts kā vēstule. Fakss padarīja saziņu vēl vieglāku, jo ziņu varēja nosūtīt no nosūtītāja mājas uz saņēmēja māju. Mūsdienās visbiežāk izmantotais vēstules nosūtīšanas veids ir e-pasts.
Kārlis Georgs fon Zīverss
Jakobs Kārlis Georgs fon Zīverss (1814—1879) bija vācbaltiešu cilmes Latvijas arheologs. Pirmais atklāja krama un kaula darbarīkus akmens laikmeta apmetnē pie Burtnieku ezera un sāka izrakumus Āraišu ezerpilī.
Dzīvesgājums
Dzimis 1814. gada 31. augustā Bauņu muižā grāfa Paula fon Zīversa (1773-1824) un Katrīnas fon Zīversas, dzimušas fon Gincelas (Katharina v. Günzel a. d. H. Bauenhof, 1792-1845) ģimenē. Mācījās pie vēlākā Bērzaines ģimnāzijas dibinātāja A. Holandera Brenguļos, tad Tērbatas ģimnāzijā. Pēc dienesta Krievijas impērijas armijā (1832-1838) saimniekoja tēva mājās Košķeles muižā (Ostrominsky), vēlāk Bauņu muižā. 1852. gadā apprecējās ar Konstanci Elīzu Katrīnu fon Vulfu (v. Wulf). Savu brīvo laiku viņš veltīja arheoloģisko izrakumu veikšanai netālu no Burtnieku ezera un pie Strantes ezera Smiltenes novadā. No 1871. gada pilnībā nodevās Latvijas vēsturei un arheoloģijai, 1875. gadā iznāca viņa pētījums par Indriķa hronikas ģeogrāfiskajiem aspektiem. 1875. gadā Kārlis Georgs fon Zīverss izdarīja pirmos izrakumus Zvejnieku kapulaukā pie Burtnieku ezera, bet 1876. gadā Āraišu ezera salā, kur konstatēja piecas vai sešas apbūves kārtas, atrada senlietas, taču izrakumu apstākļi bija ļoti neērti - izrakumu laukumos nemitīgi plūda iekšā ūdens, kas nemitīgi bija jāizsmeļ. 1877. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Cēsu jaunajā pilī. 1877. gadā viņš uzaicināja vācu zinātnieku Rūdolfu Virhovu doties "arheoloģiskā ceļojumā" uz Baltiju, kur izrādīja savus atradumus Āraišu ezerpilī un citur.
Miris Cēsu pilsmuižā 1879. gada 19. jūlijā, apglabāts Mazsalacas kapos.
Fogelmanis
Fogelmanis (, "putnu vīrs") ir arī Latvijā sastopams uzvārds:
Verla
Verla (fi) ir 19. gadsimtā celtas kartona fabrikas ciemats Somijas dienvidaustrumos, Kouvolas pašvaldībā. 1996. gadā apdzīvotā vieta kā Verlas kokapstrādes un kartona fabrika tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Fabrika tika uzcelta 1872. gadā pie Kimi upes. 1872. gadā tā pilnībā nodega. Pēc ugunsgrēka tā tika atjaunota pēc Viborgas arhitekta Kārļa Dipella (Carl Eduard Dippell, 1855 — 1912)  projekta. 1964. gadā fabrika tika slēgta, bet 1972. gadā šeit tika nodibināts Somijā pirmais rūpniecības muzejs.
Gārgales
Gārgales, gārgaļu ģints (Gavia) ir vienīgā ģints gārgaļu dzimtā (Gaviidae). Tā apvieno 5 mūsdienās dzīvojošas putnu sugas. Gārgaļu dzimta ir vienīgā gārgaļveidīgo putnu kārtas (Gaviiformes) dzimta ar mūsdienās dzīvojošām putnu sugām.
Gārgales mājo ziemeļu puslodē: Ziemeļamerikā un Eirāzijas ziemeļu daļā.
Latvijā sastopamas četras gārgaļu sugas: samērā bieži melnkakla gārgale (Gavia arctica) un brūnkakla gārgale (Gavia stellata), bet ļoti reti (migrācijas laikā) dzeltenknābja gārgale (Gavia adamsii) un polārā gārgale (Gavia immer). Melnkakla gārgale Latvijā agrāk bijusi sastopama kā ligzdojoša suga, tomēr pēdējos gados to apstiprinošu novērojumu nav.
Izskats
Gārgales var salīdzināt ar lielām pīlēm vai nelielām zosīm un no liela attāluma tās var viegli sajaukt arī ar jūras kraukļiem. Tomēr abas sugas var atšķirt pēc knābja pozīcijas peldot — gārgales knābi tur paralēli ūdens virsmai, jūras kraukļiem knābis pret ūdens virsmu ir izteiktā leņķī. Kā lielākai daļai ūdensputnu, gārgalēm ir pleznas, turklāt kājas anatomiski atrodas tālu atpakaļ uz aizmuguri, līdz ar to uz sauszemes tās ir ļoti neveiklas. Tām ir samērā liels, spēcīgs, pludiņam līdzīgs ķermenis un, salīdzinot ar to, mazi spārni, kas lidojumā atgādina kaiju spārnus. Abi dzimumi izskatās vienādi, lai gan tēviņi kopumā ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Tomēr šī pazīme novērojumos ir noderīga tikai tad, ja pāris ir redzams kopā. Lielākā daļa gārgaļu sugu ir ar melnām, pelēkām un baltām spalvām. Visām sugām ir šķēpveidīgs knābis. Gārgalēm tāpat kā pingvīniem īstais apspalvojums izaug zem dūnām.
Lielākā no gārgalēm ir dzeltenknābja gārgale, kuras ķermeņa garums ir 70—100 cm, svars vidēji 5,3 kg. Mazākā ir brūnkakla gārgale, kuras ķermeņa garums ir 55—67 cm, vidējais svars 1,4 kg.
Uzvedība
Gargales ir tipiski ūdensputni, tās ļoti labi peld un nirst, izmantojot savas pleznotās pēdas. Nirstot spārni tiek izmantoti stūrēšanai. Zem ūdens gārgales spēj atrasties līdz 90 sekundēm. Kājas atrodas izteikti ķermeņa aizmugurē, kas nodrošina labu peldspēju, bet padara gārgales ļoti neveiklas uz sauszemes. Tādēļ tās izvairās izkāpt krastā un vienīgais izņēmums ir ligzdošana. Visas gārgaļu sugas labi lido un spēj migrēt lielus attālumus, bet tā kā tās ir samērā smagas, spārnos tās paceļas no ūdens virsmas ieskrienoties. Izņēmums ir brūnkakla gārgale, kas spēj pacelties gaisā no sauszemes. Lidojumā kakls un kājas ir izstieptas, un gārgales lido straujiem spārnu vēzieniem.
Gārgalēm patīk apmesties jūrā vai ezeros ar tīru, dzidru ūdeni, kuram ir laba caurskatāmība. Lai notvertu noskatīto upuri, tās izmanto savu aso knābi. Medījums tiek apēsts ar galvu pa priekšu, viss vesels un nesasmalcināts. Lai uzlabotu gremošanu, gārgales no ezera pamatnes uzlasa un norij nelielus akmentiņus, kas uzkrājas guzā līdzīgi kā vistām. Akmentiņi palīdz samalt cietākās barības daļas, kā kaulus, asakas un citas.
Barība
Gārgales pamatā barojas ar zivīm, bet tās medī arī abiniekus, vēžveidīgos un citus līdzīga lieluma ūdens dzīvniekus. Papildus zivīm tās īpaši iecienījušas vardes, vēžus, gliemežus un dēles. Savu medījumu gārgales atrod, izmantojot redzi.
Ligzdošana
Gārgales ligzdo lielos, saldūdens ezeros vai dīķos. Mazākās ūdenstilpēs (līdz 0,5 km²) mājo tikai viens pāris. Lielākos ezeros var būt vairāki pāri, no kuriem katrs ieņem savu teritoriju, kādu līci vai krasta sekciju.
Ligzda tiek būvēta tuvu krasta līnijai. Vislabāk tām patīk vietas, kuras no visām pusēm apskauj ūdens, piemēram, salas vai pussalas. Ligzdu būvē abi vecāki un būvniecībai tiek izmantoti dažādi augu valsts materiāli, ieskaitot ūdensaugus. Tā var būt zāle, dažādas koku lapas, priežu skujas, sūnas un dūņas. Olas tiek dētas maijā vai jūnijā atkarībā no gārgaļu ģeogrāfiskās dzīves vietas. Dējumā ir 2 olas, kuras perē pārmaiņus abi vecāki, inkubācijas periods ilgst 28 dienas. Ja olas aiziet bojā, pāris var ligzdot atkārtoti, bet citā vietā. Lai arī ligzdu būvē un olas perē pāris kopīgi, tomēr ligzdas atrašanās vietu izvēlas tēviņš, kā arī tēviņš ir tas, kas cītīgi sargā savu teritoriju.
Uzreiz pēc izšķilšanās mazuļi spēj peldēt un nirt, bet iesākumā (pirmās 2 nedēļas) tie ļoti bieži ceļo uz savu vecāku mugurām. Tādējādi tie mazāk nogurst, tie saglabā ķermeņa siltumu un izvairās no plēsējiem. Savus mazuļus vecāki baro pirmās 6 nedēļas, pēc tam tie pakāpeniski mācās medīt. Lidot tie uzsāk 11 vai 12 nedēļā, ap šo laiku tie pilnībā ir iemācījušies sevi uzturēt.
Badlands
Badlands ir 1973. gada ASV neo-noir krimināldrāma, kuras režisors, producents un scenārija autors ir Terenss Maliks. Filmā galvenās lomas atveido Mārtins Šīns un Sisija Speiseka. Badlands ir Malika pirmā režisētā pilnmetrāžas filma.
Filma vēsta par 15 gadīgo Holliju (Speiseka), kura ar savu draugu Kitu (Šīns) pastrādā virkni slepkavību Dienviddakotā.
Badlands pirmizrāde notika un tā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, izceļot kinematogrāfiju un skaņu celiņu. Speiseka tika nominēta BAFTA kino balvai kā "Labākā uzlecošā zvaigzne". 2005. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Latvijas futbola izlase 2020. gadā
'''Latvijas futbola izlase 2020. gadā''' piedalījās 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas turnīrā, kā arī aizvadīja divas draudzības spēles.
par Latvijas izlases galveno treneri tika apstiprināts Dainis Kazakevičs, līgums ar iepriekšējo treneri Slavišu Stojanoviču tika lauzts. Sākotnēji bija plānots, ka pirmās spēles 2020. gadā Latvijas izlase aizvadīs martā, tiekoties ar Melnkalnes un Sanmarīno izlasēm. 2020. gada jūnijā bija plānotas Baltijas kausa izcīņas spēles pret Lietuvu un Igauniju. Šīs spēles COVID-19 pandēmijas dēļ tika atceltas. UEFA Nāciju līgā Latvijas izlase tika ielozēta vienā grupā ar Fēru Salām, Maltu un Andoru. Vēlāk tika nolemts sākotnēji martā paredzēto draudzības spēli ar Melnkalni aizvadīt 7. oktobrī Podgoricā. Spēle ar Sanmarīno tika pārcelta uz 11. novembri.
Astoņās aizvadītajās spēlēs Latvijas izlase piecas reizes cīnījās neizšķirti, tikai gada pēdējā spēlē izbraukumā pret Andoru izcīnīja uzvaru ar 5:0. Šajā gadā tika piedzīvots viens zaudējums — savā laukumā pret Maltu. Par 2020. gada rezultatīvāko spēlētāju Latvijas izlases rindās kļuva Jānis Ikaunieks, gūstot 3 vārtus.
Spēles
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors (K) — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs, Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Artūrs Zjuzins (Alvis Jaunzems 81'), Eduards Emsis, Vladislavs Fjodorovs (Roberts Uldriķis 46'), Jānis Ikaunieks, Andrejs Cigaņiks (Mārtiņš Ķigurs 81') — Vladislavs Gutkovskis
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors (K) — Roberts Savaļnieks (Ritvars Rugins 66'), Antonijs Černomordijs, Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Alvis Jaunzems, Artūrs Zjuzins (Krišs Kārkliņš 86'), Eduards Emsis, Andrejs Cigaņiks, Jānis Ikaunieks — Raimonds Krollis (Dāvis Ikaunieks 86')
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Raivis Andris Jurkovskis, Igors Tarasovs, Mārcis Ošs (K) (Elvis Stuglis 46'), Vladislavs Fjodorovs — Krišs Kārkliņš (Artūrs Zjuzins 75'), Kristers Tobers (Eduards Emsis 46'), Andrejs Cigaņiks (Eduards Tīdenbergs 46'), Mārtiņš Ķigurs (Roberts Uldriķis 79') — Dāvis Ikaunieks (Raimonds Krollis 84'), Vladislavs Gutkovskis
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors (K) — Ritvars Rugins, Elvis Stuglis, Mārcis Ošs, Roberts Savaļnieks — Kristers Tobers (Krišs Kārkliņš 67'), Artūrs Zjuzins (Eduards Emsis 81'), Andrejs Cigaņiks, Jānis Ikaunieks, Alvis Jaunzems (Mārtiņš Ķigurs 67') — Roberts Uldriķis (Raimonds Krollis 81')
🇱🇻 latvia: Pāvels Šteinbors (K) — Roberts Savaļnieks, Mārcis Ošs, Igors Tarasovs, Raivis Andris Jurkovskis — Artūrs Zjuzins (Krišs Kārkliņš 54'), Kristers Tobers (Eduards Emsis 63'), Dāvis Ikaunieks (Mārtiņš Ķigurs 63'), Jānis Ikaunieks, Andrejs Cigaņiks (Alvis Jaunzems 84') — Vladislavs Gutkovskis (Roberts Uldriķis 63')
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Vladislavs Fjodorovs, Mārcis Ošs (K) (Kaspars Dubra 67'), Elvis Stuglis, Vladislavs Sorokins — Aleksejs Saveļjevs, Krišs Kārkliņš (Ritvars Rugins 61'), Vladimirs Kamešs (Dāvis Ikaunieks 46'), Jānis Ikaunieks (Alvis Jaunzems 61'), Daniels Ontužāns (Andrejs Cigaņiks 61') — Roberts Uldriķis (Vladislavs Gutkovskis 72')
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Krišs Kārkliņš, Ritvars Rugins (Aleksejs Saveļjevs 61'), Vladimirs Kamešs (Daniels Ontužāns 61'), Jānis Ikaunieks (Alvis Jaunzems 90+1'), Andrejs Cigaņiks (Mārtiņš Ķigurs 71') — Vladislavs Gutkovskis
🇱🇻 latvia: Roberts Ozols — Roberts Savaļnieks, Antonijs Černomordijs (K), Kaspars Dubra, Raivis Andris Jurkovskis — Krišs Kārkliņš, Artūrs Zjuzins (Aleksejs Saveļjevs 55'), Vladimirs Kamešs (Daniels Ontužāns 74'), Andrejs Cigaņiks (Dāvis Ikaunieks 82') — Jānis Ikaunieks (Mārtiņš Ķigurs 75'), Vladislavs Gutkovskis (Raimonds Krollis 75')
1439. gads
1439. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Džakomo Mateoti
Džakomo Mateoti (dzimis, miris ) bija itāļu kreisais politiķis, viens no Itālijas Sociālistiskās partijas (Partito Socialista Italiano), bet no 1922. gada — Apvienotās sociālistu partijas (Partito Socialista Unitario) līderiem. 1919., 1921. un 1924. gadā tika ievēlēts parlamentā.
1924. gada 30. maijā uzstājās parlamentā, kur apsūdzēja fašistus vēlēšanu falsificēšanā un terorā. 10. jūnijā tika nolaupīts un nogalināts. Nogalinātais Mateoti tika atrasts pie Romas 16. jūnijā. Slepkavība radīja valstī dziļu iekšpolitisku krīzi.
Daudz debatēts par Benito Musolīni iesaisti Mateoti nogalināšanā, tomēr vairums vēsturnieku sliecas domāt, ka Musolīni nezināja par Mateoti noslepkavošanas plāniem un realizāciju.
Žans de Labadī (virsnieks)
Dzīvesgājums
Dzimis 1719. gada 16. decembrī Klirakā (Clairac) Francijas Karalistē (tagadējā Lo un Garonnas departamentā). 1751. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā pulkveža pakāpē, uzturējās Rīgā. Piedalījās Septiņgadu karā (1756—1763), no 1781. gada februāra bija Prūsijas armijas pulkvedis, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts armijas maršals.
Franču revolūcijas laikā 1792. gada 10. augustā iestājās revolucionārās Francijas armijā pulkvežleitnanta pakāpē, komandēja Francijas Pirmās republikas 7. Žirondas brīvprātīgo bataljonu, 1793. gada 25. aprīlī viņu paaugstināja brigādes ģenerāļa pakāpē. 17. decembrī viņš pievienojās Pireneju rietumu armijai, bet 1794. gada 9. jūnijā atvaļināts no militārā dienesta.
Miris 1812. gada 1. martā Bajonā (Bayonne).
Jumts
Jumts ir ēkas vai kādas struktūras daļa, kura atrodas visaugstāk. Jumts pasargā ēku no laikapstākļiem.
Lielākajā daļā valstu jumts pirmkārt pasargā no lietus. Atkarībā no ēkas pielietojuma jumts var pasargāt no svelmes, saules gaismas, sala, sniega un vēja. Citām ēkām, piemēram, siltumnīcai varētu būt jumts, kas pasargā no vēja, lietus un sala, bet uzņem saules gaismu. Verandai parasti ir jumts, kas nelaiž cauri saules gaismu.
Jumta īpašības ir atkarīgas no ēkas pielietojuma, kuru tas klāj, pieejamajiem jumta materiāliem, vietējām tradīcijām, ēkas dizaina un var būt noteiktas arī likumdošanā. Reizēm jumts mēdz būt horizontāls.
Telpu zem jumta sauc par bēniņiem vai mansardu, ja tā ir paredzēta dzīvošanai.
Vēsturiskā metroloģija
Metroloģija kā vēstures palīgdisciplīna pēta dažādus cilvēces vēsturē pielietotus mērus (garuma, laukuma, tilpuma, masas). Vēsturiskās metroloģijas uzdevums ir noskaidrot mēru nosaukumus, to kvantitatīvās attiecības, to reālo lielumu — t.i., noformulēt tos atbilstoši mūsdienu mērvienībām.
Šautene
Šautene ir vītņstobra šaujamierocis, kas paredzēts šaušanai no pleca. Kad šāviņš atstāj stobru, tas sāk rotēt ap savu garenasi. Tas ļauj izmantot aerodinamiski efektīvas lodes (atšķirībā no sfēriskām lodītēm, ko izmanto musketēs) un tādējādi uzlabot šaušanas tālumu un precizitāti. Vārds "šautene" sākotnēji atsaucās uz stobra vītnēm, un šauteni sauca par "šaujošu ieroci". Šautenes izmanto karadarbībā, medībās un šaušanas sporta veidos.
Vēsturiskā metroloģija
Vēsturiskajai metroloģijai par avotiem kalpo gan lietiskie atradumi (monētas, lineāli, atsvari), gan rakstīti avoti, kuros ir ziņas par mērvienībām (likumdošanas akti, līgumi, apraksti, pirkuma līgumi u.c.). Visciešāk no citām vēstures palīgdisciplīnām metroloģija ir saistīta ar numismātiku, jo senatnē daudzās valstīs svara mērvienības sakrita ar naudas vienībām un tām bija vienādi nosaukumi.
Šautene
Vēsture
Šautenes bija sākotnēji vienšāviena, pa stobru lādējami ieroči. 18. gadsimtā tika projektēti pa resgali lādējami ieroči, kas ļāva strēlniekiem tos pārlādēt, atrodoties aizsegā, bet ražošanas defekti liedza plašu ražošanu. 19. gadsimtā vairākšāviņu šautenes kļuva par standartu, vēl vairāk palielinot šaušanas ātrumu. Līdz 19. gadsimtam vadošais šauteņu dizains bija Paula Mauzera šautenēm, un viņa 5 patronu magazīnas kļuva par pasaules standartu cauri diviem pasaules kariem un ārpus tiem. Iepretim Mauzera šautenēm bija arī britu 10 patronu Lee-Enfield šautene un Amerikas 1903 Springfield strēlnieku modeļi. Amerikāņu M1903 cieši kopēja Mauser oriģinālo dizainu.
Vēsturiskā metroloģija
Metroloģijai ir īpaši liela loma sociāli ekonomisko avotu pētīšanā —, nezinot attiecīgā laika posmā pieņemtās mērvienības, nevar precīzi izzināt ne ekonomisko situāciju, ne materiālās attīstības līmeni (piemēram, Francijā pirms metriskās sistēmas ieviešanas masas mērvienība livrs Parīzē bija 490,4 g, Bordo — 492,1 g, Lionā — 425,3 g, Marseļā — 402,1 g). Ja avotos uzrādīti kādi mēri, metroloģija palīdz noskaidrot tā sastādīšanas laiku un vietu, arī noskaidrot dokumenta īstenumu (piemēram, ja tajā minētās mērvienības neatbilst tā laika pieņemtajām).
Šautene
Vēsture
Visu šautenes attīstības laiku ir atzīmēta ieroču tāluma un precizitātes palielināšanās. No Minié šautenes un ārpus šautenes ir kļuvušas arvien spēcīgākas lielos attālumos. Šautene bija paredzēta, lai patronas varētu ielādēt no resgaļa, jaunieveduma, kas padarīja šautenes par masu kaujas ieroci.
Pēdējos gadu desmitos tiek veidotas liela kalibra šautenes, kuras parasti šauj ar patronām, kuru kalibrs ir starp 12,7 mm un 20 mm. ASV Barrett M82A1 ir, iespējams, pazīstamākā šāda šautene. Šos ieročus parasti izmanto, lai sašautu viegli ievainojamus, neaizsargātus mērķus, piemēram datorizētus vadības un kontroles transportlīdzekļus, kravas automašīnas, kas pārvadā radioaprīkojumu, radara antenas, transportlīdzekļu dzinējus un ienaidnieka lidmašīnu reaktīvos dzinējus. Šīs šautenes var izmantot arī pret cilvēku mērķiem, bet daudz lielākais šautenes un munīcijas svars, kā arī stiprais atsitiens parasti padara tās mazāk praktiskas šādai lietošanai. Barrett M82 ir zināma ar lielāko darbības diapazonu - 1800 m. Ar 50 BMG kalibra McMillan TAC-50 šauteni Kanādas meistarkaprālis Robs Furlongs izdarīja vēsturē tālāko reģistrēto (līdz 2010. gadam) nāvējošo snaipera šāvienu, kad viņš nošāva Taliban cīnītāju 2430 metru attālumā. Tas notika Afganistānā, 2002. gadā, operācijas Anaconda laikā.
Taču tad britu armijas snaiperis pārspēja Kanādas rekordu par 46 metriem, nogalinot divus talibu nemierniekus 2470 metru attālumā. Viņš izmantoja standarta britu armijas snaipera šauteni L115A3.
Vēsturiskā metroloģija
Metroloģija Latvijā
Latvijā senākie lietotie mēru apraksti ir atrodami Rīgas pilsētas rēķingrāmatās (1627—1819) un mērnieku piezīmēs, kā arī J. Šelēnija darbā “Matemātikas kurss” (Cursus mathematici. Geodesa Revel, 1655).
Līdz 19. gadsimta vidum mēru un svaru pārbaude mūsdienu Latvijas teritorijā bija pilsētu maģistrātu uzdevums. Rīgā mēru pārbaudi veica to izgatavotāju amatnieku vecākie pilsētas svērēji un brāķeri. 19. gadsimā sāka darboties īpaša "Mēru pārbaudes kamera" (Justikammer), ko 1902. gadā nomainīja Krievijas Impērijas 1899. gada likumā paredzētās Mēru un svaru palātas Rīgas nodaļa, bet Latvijas brīvvalstī — Finanšu ministrijas Mēru un svaru valde.
Mācītājs
Mācītājs ir baznīcas kalpotājs, kas ir pilnvarots vadīt dievkalpojumus, kā arī citas svētdarbības, kā kristības, laulības un bēres.
Romas Katoļu baznīcā un Austrumu Pareizticīgajā baznīcā mācītājus cauc par priesteriem.
Panamas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Panamas sportisti, kuri olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši olimpiskās medaļas.
Līdz šim Panama olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 3 medaļas (1 zelta un 2 bronzas medaļas). No šīm trim medaļām divas medaļas (abas bronzas) ir izcīnījis vieglatlēts Lloids La Bīčs, abas šīs medaļas tas izcīnīja 1948. gada Londonas vasaras spēlēs. Savukārt trešo medaļu (zelta medaļu) Panama izcīnīja tikai pēc 60 gadiem, 2008. gada Pekinas vasaras spēlēs, kad zelta medaļu Panamai izcīnīja vieglatlēts Īrvings Saladino. Visas Panamas olimpiskās medaļas ir izcīnītas vieglatlētikā.
Sportistu uzskaitījums
Šajos uzskaitījumos iekļauti tie sportisti, kas olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Panamu.
Tauste
Tauste ir viena no cilvēka maņām. Sajūta, kas rodas, pieskaroties kādam priekšmetam, ir tauste. Vārds tauste ir radies no vārda taustīt, kas nozīmē pieskarties.
Aglonas maizes muzejs
Aglonas maizes muzejs ir privāts muzejs un vienīgais maizes muzejs Baltijas valstīs, kas iepazīstina ar labības audzēšanu un maizes tapšanu. Muzejs atrodas Aglonā, Daugavpils ielā 7. Muzeja īpašniece un gide ir tā īpašniece Vija Kudiņa.
Aglonas maizes muzejā ir aplūkojami vairāki simti lietu un priekšmetu, kas ir saistīti ar graudu apstrādi un maizes cepšanu — šeit ir redzamas lizes, abras, spriguļi un citi priekšmeti.
Muzeja apmeklētājus saimniece uzņem latgaliešu tautas tērpā, uzrunājot latgaliešu valodā, iepazīstināšana ar godā celto Latvijas rudzu maizes klaipiņu noris teatralizēta uzveduma veidā, kurā Vija Ancāne iepazīstina ar labības audzēšanu, rudzu grauda atpazīšanu, tā izgaršošanu, kā arī maizes tapšanas kārtību, tās cepšanu un ēšanu, kā arī tradīcijām Latgalē. Muzeja apmeklētājiem ir iespējams pagaršot rudzu maizi, kā arī pamēģināt rokās turēt pilnu ar graudiem sētuvi un griezt roku dzirnavas. Fonā ir dzirdamas vārpu skaņas un spriguļu skaņas. Vijas Ancānes stāstījums ir bagāts ar tautasdziesmām, ticējumiem un sakāmvārdiem, ko viņa ir savākusi un apkopojusi.
Muzejam ir arī kulinārā mantojuma programma, piedāvājot galdu klāšanu un pusdienas latgaliešu gaumē, kā arī rīko muzejā kāzas "latgaliešu galā". Tiek piedāvāti Latgalei raksturīgi ēdieni — veisteknis, grucis, krupnīks un citi ēdieni, ka arī pašu gatavota šmakovka. Šos ēdienus un dzērienus saimniece pati prot pagatavot un par tiem pastāstīt.
Blakus muzejam vienā ēkā atrodas ceptuve, caur stikla sienu var skatīties maizes cepšanu, bet ceptuves veikalā var iegādāties svaigi ceptu maizi un konditorejas izstrādājumus.
Jāņupīte (Loša pieteka)
Jāņupīte (lt) ir Loša kreisā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā un Lietuvā.
Izteka - uz dienvidiem no Kārtmedes. Tek austrumu-ziemeļaustrumu virzienā. Visā tecējumā Jānupīte ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Ietek Losī pie valsts robežas. Upi šķērso valsts autoceļš V1209 (Embūte–Vaiņode–Pavāri), upes krastos Lietuvas pusē atrodas Strelišķi.
Pusmetāli
Pusmetāli jeb metaloīdi ir ķīmiskie elementi, kuri pēc savām īpašībām ieņem starpstāvokli starp metāliem un nemetāliem. Pusmetāliem parasti ir metāliska un nemetāliska alotropiskā modifikācija. Vienots standarts pusmetālu noteikšanai un pilns pusmetālu saraksts nepastāv.
Pie pusmetāliem var pieskaitīt šādus elementus:
Pudeļpalma
Pudeļpalma (Hyophorbe lagenicaulis) ir palmu dzimtas suga, kas endēma Maurīcijai. Lai arī tā plaši izplatīta Maurīcijas dārzos un parkos, vienīgā savvaļas populācija ir saglabājusies Raundas salā. Ņemot vērā nelielo izplatības areālu un mazo skaitu, Sarkanajā grāmatā pudeļpalma ierindota kritiski apdraudēto sugu sarakstā.
Sugas nosaukums cēlies no stumbra, kas ārēji līdzinās pudelei.
Jānis Reirs
Biogrāfija
J. Reirs 1990. gadā pabeidzis Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultāti, studējis vakara nodaļā. Nodarbojies ar uzņēmējdarbību, bijis Dobeles ķīmiskās rūpnīcas "Spodrība" valdes priekšsēdētājs. Pirms tam bijis arī "Prudentia" partneris un direktors, "Trasta komercbankas" valdes loceklis un viceprezidents "Latvijas-Vācijas bankas" kredītdaļas vadītājs. 1989. gadā bija arī Rīgas pilsētas Centra rajona izpilddirektora palīgs.
Pudeļpalma
Apraksts
Tā ir lēni augoša palma, kuras augstums var sasniegt 3 līdz 6 m, taču parasti tā ir līdz 3 m augsta. Pudeļpalmas pelēcīgā stumbra diametrs ir līdz aptuveni 60 cm, ko apvij daudzas gredzenu rindas. Stumbrs ir dobs, un, pretēji dažkārt izplatītajam uzskatam, tajā neuzkrājas ūdens.
Jānis Reirs
Politiskā darbība
Latvijas PSR laikā darbojies Rīgas elektromehāniskās rūpnīcas Komjaunatnes (ĻKJS) pirmorganizācijas vadībā, piedalījies Latvijas PSR ĻKJS XXIII kongresā un Vissavienības ĻKJS XX forumā.
Pudeļpalma
Apraksts
Stumbra galotnē lapu pušķis ar 4—6 vai 4—8 lapām. Lapām spalvveida apveids — lapas kāta katrā pusē ir viena rinda šauri lineāru plūksnu, kuru garums virzienā uz kāta galotni pakāpeniski samazinās. Lapu garums var pārsniegt 3 m, plūksnu garums līdz aptuveni 60 cm.
Jānis Reirs
Politiskā darbība
Kā pārstāvis no tolaik ļoti progresīvās Komjaunatnes Centrālkomitejas piedalījas Vislatvijas tautas deputātu sapulces organizēšanā 1990. gada 21. aprīlī, kas pieņēma aicinājumu Latvijas PSR Augstākajai Padomei atjaunot Latvijas valstisko neatkarību.
Pudeļpalma
Apraksts
Pudeļpalma uzzied skaistiem baltiem ziediem, kuri nokarājas lejup no lapu pušķa. Ziediem sekojošie augļi ir tumši zaļi, kas nobriestot kļūst melni. Ovālveida augļi ir nepilnus 4 cm gari, un katrs no tiem producē vienu sēklu.
Jānis Reirs
Politiskā darbība
Politikā iesaistījies kā Einara Repšes izveidotās partijas "Jaunais laiks" biedrs un izvirzījies par vienu no tās līderiem. 2002. gadā ievēlēts 8. Saeimā, kur kļuva par Saeimas sekretāru. Pirmajā Aigara Kalvīša vadītajā valdībā J. Reirs ieņēma jaunizveidoto īpašu uzdevumu ministra elektroniskās pārvaldes lietās amatu, ko saglabāja no 2004. līdz 2006. gadam, kad "Jaunais laiks" pameta valdību. J. Reirs atjaunoja Saeimas deputāta mandātu un kļuva par "Jaunā laika" ģenerālsekretāru Edgara Jaunupa vietā (šo amatu ieņēma līdz 2007. gadam). 2006. gadā J. Reirs tika ievēlēts 9. Saeimā. Šī sasaukuma laikā viņš bija arī iekšlietu ministres Lindas Mūrnieces padomnieks. 2009. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās. 2010. gadā kļuva par Veselības ministrijas parlamentāro sekretāru.
Pudeļpalma
Apraksts
Šādi grāmatā "Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži" pudeļpalmas apraksta Džeralds Darels: "'Pudeļpalmas uz vietas iekaroja manu sirdi... Mazo palmiņu stumbri izskatījās kā chianti vīna pudeles, no kuru kakla pārgalvīgi kā zaļa strūklaka augšup šaujas plušķainu lapu pušķis. Lapas vējojot atgādina mazus apaļvēderainus cilvēciņus, kas jums māj ar roku.'"
Jānis Reirs
Politiskā darbība
2010. gadā J. Reirs kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Vienotība" saraksta. Sākotnēji netika ievēlēts, taču kļuva par Saeimas deputātu Sarmītes Ēlertes vietā, kad viņa ieņēma ministra amatu. Vadīja Saeimas Budžeta un finanšu (nodokļu) komisiju. Ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās J. Reirs tika ievēlēts Saeimā no "Vienotības" saraksta Zemgales vēlēšanu apgabalā. 2014. gadā ticis ievēlēts arī 12. Saeimā.
Pudeļpalma
Izplatība
Pēdējās savvaļas pudeļpalmas ir saglabājušās nelielajā Raundas saliņā, kur 1988. gadā bija atlikuši astoņi pieauguši koki un seši jauni stādiņi, brīnumainā kārtā izglābušies no salā ievestajiem trušiem. Truši tika izskausti 1986. gadā, un kopš tā laika palmaudžu blīvums tur palielinās.
Jānis Reirs
Politiskā darbība
2014. gada novembrī J. Reirs kļuva par finanšu ministru Laimdotas Straujumas valdībā. 2016. gada februārī — par labklājības ministru Māra Kučinska valdībā.
Pudeļpalma
Izplatība
Suga acīmredzot bija sastopama arī Maurīcijā, kur kolonizācijas laikā sākotnējie endēmie meži gandrīz izzuduši un klāj mazāk vairs nekā 2% salas teritorijas. Maurīcijā pudeļpalma savvaļā nav sastopama, un tā tiek reintroducēta Maurīcijas parkos, dārzos un nelielās uzraugāmu mežu platībās, kā arī Egretas salas rezervātā.
Jānis Reirs
Politiskā darbība
2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta. 2018. gada 28. novembrī, pēc Kārļa Šadurska kļūšanas par Eiropas Parlamenta deputātu un jau pēc tam, kad Kučinska valdības darbības termiņš bija beidzies, taču jauna vēl nebija izveidota, J. Reirs tika iecelts par izglītības un zinātnes ministra amata pienākumu izpildītāju. 2019. gada janvārī, kad tika apstiprināta Krišjāņa Kariņa valdība, J. Reirs tajā kļuva par finanšu ministru.
2022. gadā nesekmīgi kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta. Gada beigās J. Reirs ieņēma vietu 14. Saeimā uz laiku, kamēr partijas biedre Anda Čakša darbojas kā ministre Krišjāņa Kariņa valdībā.
Privātā dzīve
J. Reirs bijis precējies trīs reizes. Pēdējā laulība ar Gundu Reiri (dzimusi Ignatāne), bijušo Saeimas priekšsēdētājas (un partijas biedres) Solvitas Āboltiņas biroja vadītāju. G. Reire ieņēmusi arī citus amatus valsts pārvaldē un politiskās organizācijās, šobrīd ir Ārlietu ministrijas parlamentārā sekretāre. Ģimenē dzimusi meita.
Krīzberga
Krīzberga ir faktiski izzudusi apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Gaviezes pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidaustrumos Vārtājas labajā krastā autoceļu V1207 un V1208 krustojumā 15 km no pagasta centra Gaviezes, 22 km no novada centra Grobiņas un 207 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap Mazkrīzbērģu pusmuižas (Klein-Kreuzburg) centru.
Kirikū un burve
"Kirikū un burve" (fr) ir 1998. gada animācijas filma, kuras režisors ir Mišels Oslo (viņš ir arī scenārija autors). Balstoties uz Rietumāfrikas tautu pasakām, filma stāsta par to, kā zēns Kirikū izglābj savu ciematu no ļaunas burves vārdā Karaba. Animācijas filmu kopīgi veidoja uzņēmumi no Francijas, Beļģijas un Luksemburgas, un tā tika animēta filmu studijā "Rija" Latvijā un Studio Exist Ungārijā.
Aleksis Dreimanis
Aleksis Dreimanis (dzimis, miris ) bija Kanādas latviešu ģeologs. Tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem Kanādas ģeologiem.
Kirikū un burve
Filma bija komerciāli veiksmīga, 2005. gadā tai sekoja turpinājums "Kirikū un zvēri" (fr), pamatojoties uz kuru tika radīts mūzikls "Kirikū un Karaba" (Kirikou et Karaba). Vēl viens turpinājums — Kirikou et les hommes et les femmes tika izlaists 2012. gadā.
Aleksis Dreimanis
Dzīvesgājums
Dzimis 1914. gadā Valmierā. 1938. gadā Dreimanis absolvēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti. Pēc tam līdz 1944. gadam bija docētājs Latvijas Universitātē, kad devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur no 1946. līdz 1948. gadam bija ārkārtas profesors Baltijas universitātē.
Kirikū un burve
Sižets
Jau sen ļauna burve uzbrūk ciematam, iznīcina mājas, atņem zeltu, apēd cilvēkus, kuri vēlējušies ar to cīnīties. Cilvēki dzīvo bailēs. Bet reiz piedzimst Kirikū — neparasts zēns. Jau no dzimšanas viņš prot runāt un viņam piemīt dziļa gudrība. Ciematam ir radusies cerība. Kirikū var skriet zibens ātrumā un pārspēt ļaunās burves kalpus. Viņš palīdz ciema ļaudīm, glābjot bērnus no burves viltībām un atbrīvojot ūdens avotu no briesmoņa. Vēloties atklāt, kāpēc burve ir tik ļauna, Kirikū dodas bīstamā ceļojumā pie gudra sirmgalvja. Uzzinājis, ka iemesls ir apburtajā dzelonī, kuru savulaik ļauni cilvēki iedūruši burves mugurā, Kirikū ar viltību izvilina buevi no viņas mitekļa un ar zobiem izvelk apburto dzeloni no Karabas muguras. Zaudējusi burvju spējas, burve kļūst par parastu sievieti. Kirikū pārvēršas par pieaugušu cilvēku, apprecas ar bijušo burvi un visi ciema vīrieši atgriežas savās mājās. Visi slavē Kirikū.
Aleksis Dreimanis
Dzīvesgājums
1948. gadā pārcēlās uz dzīvi Kanādā, kur tajā pašā gadā kļuva par docētāju Rietumu Ontārio universitātē, 1956. gadā kļuva par profesoru. No 1982. līdz 1987. gadam vadīja Starptautiskās kvartāra pētniecības savienības Litoģenēzes un litoloģijas komisiju. Bijis Amerikas Kvartāra pētniecības apvienības prezidents.
Darbi
Nodarbojās ar Latvijas morēnu uzbūves pētīšanu. Publicējis vairāk nekā 175 zinātnisko rakstu, tai skaitā:
Apbalvojumi
2003. gadā saņēma ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Tāpat saņēmis daudz citu apbalvojumu:
Marvāns Felainī
Marvāns Felainī (nl; dzimis ) ir marokāņu izcelsmes Beļģijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, bijušais Beļģijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Ķīnas klubu Shandong Luneng.
Karjeru sācis dzimtajā Beļģijā. Standard Liège sastāvā ir arī kļuvis par Beļģijas čempionu. Kopš 2008. gada spēlē Anglijā. Pirmās sešas sezonas aizvadījis Everton F.C. sastāvā, kopš 2013. gada spēlē Manchester United FC, kura sastāvā 2015.—2016. gada sezonā uzvarēja FA kausā. 2019. gadā pievienojās Shandong Luneng.
Beļģijas izlases sastāvā izcīnījis 4. vietu, piedalījies un 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Standard Liège
Manchester United
Shandong Luneng Taishan
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas zirgs vīriešiem
Vingrošanas zirgs vīriešiem bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no sešām individuālajām disciplīnām vingrošanā. Vingrošanas zirgs bija sporta vingrošanas disciplīna.
Sacensības uz vingrošanas zirga tika aizvadītas 9. aprīlī un tās notika Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 14 sportisti no 5 valstīm.
Par pirmo olimpisko čempionu kļuva Šveices sportists Luijs Cuters. Viņš Šveicei izcīnīja pirmo olimpisko zelta medaļu. Sudraba medaļu izcīnīja Vācijas sportists Hermanis Veingertners, bet bronzas medaļa netika pasniegta.
The Grudge
The Grudge var būt:
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas zirgs vīriešiem
Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.
Joans Kabajs
Joans Kabajs (fr, dzimis ) ir bijušais Francijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks.
Savu profesionālo karjeru sācis Lille komandā. Tur viņš septiņu sezonu laikā izcīnīja vienu Francijas 1. līgas titulu un vienu Francijas kausu. 2011. gada vasarā noslēdzis piecu gadu līgumu ar Anglijas Premjerlīgas komandu Newcastle United. 2014. gadā Kabajs par 19 miljoniem eiro pievienojās Francijas komandai Paris Saint-Germain. Viņš noslēdza trīs gadu līgumu ar klubu. Gadu vēlāk viņš atgriezās Anglijā un pievienojās Crystal Palace. Vēlāk spēlējis AAE klubā Al-Nasr, bet karjeru noslēdza Francijas komandā Saint-Étienne.
Francijas futbola izlases sastāvā debitējis 2010. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2012. un 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Lille
Cukerbekera muižiņa
Vēsture
Muižiņas ēkas celtas Cukerbekeru dzimtai piederējušā zemes gabalā. 1786. gadā muižas zemes iekļāva Rīgas pilsētas teritorijā. Kad pēc Johana Cukerbekera nāves muižiņu mantoja viņa atraitne, tās vērtība bija 800 dālderi. 1823. gadā nomira Cukerbekera atraitne, bet 1826. gadā viņa brāļadēls kolēģijas asesors Tomass Cukerbekers, kuram piederēja viena no lielākajām personiskajām bibliotēkām Rīgā ar vairāk kā 2000 sējumiem. Muižiņu mantoja Tomasa Cukerbekera māsasvīrs konsuls Melhiors fon Trompovskis (1758-1831).
Apraksts
Cukerbekera muižiņa bijusi divstāvu koka ēka. Dzīvojamā ēka novietota gar ielu, bet ieeja bijusi no pagalma. 18. gadsimta beigās otrā stāva pildrežģis uz gaiši krāsotā apmetuma bija akcentēts ar tumšu krāsu, kas atšķīrās no pārējā namu ansambļa krāsojuma. 19. gadsimta beigās fasādei bija piebūvēta veranda "šveiciešu stilā" ar treljāžas koka latojuma ažūru ornamentu. Ēkas priekšā bija spoža lode, kas vienlaikus kalpoja kā savdabīgs spogulis.
Oderberga
Oderberga ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Barnimas apriņķī pie Alte Oderas, kas ir Oderas-Hāfeles kanāla un Fīnovkanāla ūdensceļu sistēmas sastāvdaļa.
Vēsture
Pilsēta pirmoreiz rakstos minēta 1214. gadā.
LBTU Pārtikas tehnoloģijas fakultāte
Struktūrvienības
Fakultāti veido trīs katedras :