cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frīdrihs fon Pernšteins
Viņa valdīšanas laikā atkal uzliesmoja karš starp Rīgas pilsētu un Livonijas ordeni. Rīdzinieki aplenca ordeņa Daugavgrīvas cietoksni un nodedzināja pie tā esošo miestu. Livonijas mestrs savukārt bloķēja Rīgas pilsētu, līdz rīdzinieki padevās un nokļuva ordeņa pakļautībā.
Voruta
Vēstures liecības
Anīkšču rajonā plūst nelielā Latavas upe, no kuras vārda atvasināts senākais Lietuvas novada nosaukums un pilskalns ar vārdu Lettow.
Inčukalna pagasts
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas: Inčukalns, Krustiņi, Gauja, Griķi, Indrāni, Egļupe, Kļavas, Meža Miers.
Siguldas vēsture
Transports
Sabiedriskā transporta satiksmi nodrošināja Ogres 37. ATU Siguldas filiāle. Siguldā bija šādi pilsētas maršruti.
Kopš 1974. gada 1. aprīļa pilsētas, piepilsētas un starppilsētu autobusu maršrutus apkalpo Cēsu autokombināta Nr. 9 (tagad - CATA) Siguldas filiāle, tāpēc maršrutu numerācija tika pieskaņota AK-9 sistēmai.
Frīdrihs fon Pernšteins
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1270. gadu Morāvijā (tagad Čehijas daļa). Iestājās franciskāņu ordenī, uzrakstīja Svētā Franciska biogrāfiju, kas nav saglabājusies. 1304. gadā viņu iecēla par Rīgas arhibīskapu pēc iepriekš ievēlētā arhibīskapa Jensa Granda atteikšanās pārcelties uz Livoniju. 1307. gadā Livonijas pilsoņu kara dēļ bija spiests atstāt Rīgu un apmesties pāvesta galmā Aviņonā. 1311. gadā arhibīskaps kopā ar pāvesta sūtni Francisku no Moliano ieradās Rīgā. Arī 1325. gadā viņš kopā ar pāvesta legātiem īslaicīgi uzturējās savā arhibīskapijā, lai vestu sarunas par Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina un viņa ķēniņvalsts ļaužu vēlmi kristīties. Miris 1341. gadā Aviņonā.
Siguldas vēsture
Transports
2000. gados darbojās šādi maršruti:
Mūsdienas
Sigulda turpina veidoties par tūrisma un ziemas sporta centru. Siguldā darbojas vietējais "Radio Sigulda", kas dibināts 1991. gada 15. maijā. 1996. gadā tapa iesvētīta Siguldas katoļu baznīca. 2001. gadā darbību uzsāka Siguldas koncertzāle "Baltais flīģelis", kurā izvietojusies arī mūzikas un mākslas skola. Te notiek arī festivāls "Kremerata Baltica". 2006. gadā atjaunoja Serpentīna ceļu augšup uz Krimuldu. 2007. gada 9. - 12. augustā Siguldā notika pilsētas 800 gadu svētki. Pilsētas teritorijā ir reģistrētas 7 draudzes. Plašu publiku piesaista opermūzikas svētki, kas notiek Siguldas pilsdrupās. Krimuldas pils teritorijā darbojas rehabilitācijas slimnīca "Krimulda", kura 2002. gadā pēc privatizācijas procesa kļuva par sabiedrību ar ierobežotu atbildību (SIA). Turaidas pilī pēc restaurācijas vēl joprojām darbojas muzejs, kas vēsta par pils seno vēsturi.
Aleksandrs Solžeņicins
Aleksandrs Solžeņicins (, ; dzimis, miris ) bija rakstnieks, publicists, disidents, Nobela prēmijas literatūrā laureāts (1970). Guva plašu ievērību, savos darbos aprakstot padomju GULAG sistēmu. 1974. gadā bija spiests pamest PSRS. 1994. gadā atgriezās Krievijā.
Biogrāfija
Dzimis Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā Deņikina armijas ieņemtajā Kislovodskā, Ziemeļkaukāzā. Tēvs, Isakijs Solžeņicins, demobilizēts virsnieks, bija miris pāris mēnešu pirms dēla dzimšanas. Māte Taisija, dzimusi Ščerbaka, bija no turīgas ukraiņu zemnieku ģimenes. 1924. gadā Aleksandrs kopā ar māti pārcēlās uz Rostovu pie Donas, kur 1936. gadā viņš iestājās Rostovas pie Donas Valsts universitātes (tagad Dienvidu Federālā universitāte) fizikas un matemātikas fakultātē, kuru absolvēja 1941. gadā. 1939. gadā paralēli iestājās Maskavas filozofijas, literatūras un vēstures institūta neklātienē.
Pirmo Solžeņicina stāstu "Šč-854, jeb viena diena zeka dzīvē" publicēja žurnālā "Novij mir" (1962, Nr. 11) ar nosaukumu "Viena diena Ivana Deņisoviča dzīvē". Tēma, kura saskanēja ar tā brīža PSKP oficiālo nostāju, pirmo reizi literatūrā aprakstīja ieslodzījuma vietu sistēmu, apvienojot staļinisma kritiku ar tam laikam neraksturīgo "vienkāršās" tautas valodas sulīgumu. Visai precīzi izveidotie pretrunīgie raksturi, koncentrēta darbība, kas padarīja ikdienas sūrumu simbolisku, izraisīja ļoti lielu lasītāju interesi un sajūsmu. Tas, kopā ar oficiālu partijas augstākās vadības atbalstu, padarīja Solžeņicinu par “kulta” rakstnieku visā PSRS teritorijā. Stāsts "Viena diena Ivana Deņisoviča dzīvē" tika izvirzīts Ļeņina prēmijai literatūrā, kas bija augstākais iespējamais pakāpiens rakstnieka karjerā PSRS, tomēr Solžeņicinam šo prestižo prēmiju nepiešķīra.
Pēc Brežņeva nākšanas pie varas, sākot ar 1965. gadu, Solžeņicins krita nežēlastībā un tā darbus nekur vairs nepublicēja, izņēma no bibliotēkām. Viņa privāto arhīvu konfiscēja. Solžeņicins nostājās opozīcijā varai, sāka aktīvi rakstīt kritisku publicistiku (kas kopš šī laika kļuva tikpat nozīmīga viņa daiļrades daļa kā literatūra), atklātās vēstules, kurās protestēja pret cilvēktiesību neievērošanu, citādi domājošo vajāšanu, un izplatīja tās mašīnrakstā. T.s. "samizdatā" (самиздат) tās izplatījās pa visu PSRS, kā arī aiz tās robežām. 1969. gadā Solžeņicinu izslēdza no PSRS Rakstnieku savienības. 1970. gadā viņam tika piešķirta Nobela prēmija literatūrā. Solžeņicins, kurš sākumā ar sajūsmu uzņēma šo ziņu un bija gatavs ierasties pats uz prēmēšanas ceremoniju, beigu beigās atteicās atstāt PSRS - esot baidījies, ka viņu varētu pēc prēmijas saņemšanas neielaist atpakaļ valstī. 1972. gadā Rietumos angliski tika izdots viņa romāns “Četrpadsmitais augusts”.
Naktī no 1974. gada 12. februārī Solžeņicins tika arestēts, taču netika tiesāts un ieslodzīts - viņam atņēma pilsonību un kopā ar ģimeni izsūtīja uz Rietumvāciju (VFR). Sākumā viņš apmetās pie Heinriha Bella, tad divus gadus padzīvoja Cīrihē, pēc tam pārcēlās dzīvot uz Kavendišu, Vērmontā, ASV, kur pabeidza rakstīt "GULAGa arhipelāga" trešo sējumu un turpināja ciklu "Sarkanais ritenis", ko pats uzskatīja par savu nopietnāko darbu. Aktīvi nodarbojās ar publicistiku un priekšlasījumiem (runa Hārvardas 1978. gada izlaiduma asamblejā; 1982. gadā raksts "Mūsu plurālisti"; 1983. gadā uzstāšanās ar runu Londonā, Templtona prēmijas "Par reliģijas progresu un attīstību" ceremonijā u.c.), no liberāli kristīgām pozīcijām visai kritiski vērtējot atsevišķus Rietumu sabiedrības aspektus.
1990. gada 16. augustā ar PSRS prezidenta Mihaila Gorbačova rīkojumu viņam atjaunoja pilsonību, izvirzītās apsūdzības oficiāli atsauca. 1994. gada 27. maijā Aleksandrs Solžeņicins atgriezās dzimtenē. 1994. gada 28. oktobrī uzstājās ar runu Krievijas Valsts Domē, kur tika uzņemts ar dalītām jūtām, jo dažādām partijām bija atšķirīgi viedokļi par Solžeņicinu.
1997. gadā Solžeņicinu ievēlēja par Krievijas Zinātņu akadēmijas locekli. 1998. gadā Krievijā tika izveidota Aleksandra Solžeņicina vārdā nosaukto prēmiju literatūrā. 1998. gadā Solžeņicins publicēja apjomīgu vēsturiski publicistisku darbu Россия в обвале, kurā kritizēja 1990. gadu reformas Krievijā, valdības nepārdomāto rīcību daudzos jautājumos. 2002. gadā Solžeņicins pārcieta smagu hipertonisku krīzi un turpmāk cieta no veselības traucējumiem, tomēr turpināja strādāt, gatavojot savu darbu izdevumu 30 sējumos. Solžeņicins nomira 2008. gada 3. augustā. Apglabāts Donas klostera kapsētā Maskavā.
Sudrabsaliņa
Sudrabsaliņa (arī Sudrabsala) ir neliela sala Juglas ezera dienvidu daļā Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā. Sala tiek pieskaitīta Juglas apkaimei.
Sudrabsaliņas augstums ir 2,4 metri virs Juglas ezera ūdens līmeņa, tā ir apaugusi ar ozoliem. Salas vidū paceļas valsts aizsargāts vietējās nozīmes kultūras piemineklis – Sudrabkalniņa (Sudrabkalna) pilskalns.
Abrenes rajons
Abrenes rajons bija Latvijas PSR administratīvi teritoriālā vienība. Izveidota, apvienojot bijušā Viļakas apriņķa Liepnas, Viļakas, Šķilbēnu un daļu Baltinavas pagastu teritorijas. Rajona centrs bija Viļaka. Rajons no 1952. līdz 1953. gadam ietilpa Daugavpils apgabalā. Rajons likvidēts, tā teritoriju iekļaujot Alūksnes, Balvu un Kārsavas rajonos.
Administratīvi teritoriālais iedalījums
Abrenes rajonā dibināšanas brīdī ietilpa 1 pilsēta un 24 ciema padomes:
Teritoriālās izmaiņas
Rajonu likvidējot, Alūksnes rajonam pievienoja Liepnas ciemu, Balvu rajonam — Viļakas pilsētu un Demerovas (daļu), Kupravas, Loginas, Medņevas, Pļeševas, Sosnicas, Susāju, Šķilbēnu un Vecumu ciemus, Kārsavas rajonam — Demerovas (daļu) un Kvašņevas ciemus.
Leiksna
Leiksna (arī Līksna, Liksņanka) ir Daugavas labā krasta pieteka Augšdaugavas novadā. Sākas purvainā mežā austrumos no Meža Ļāperiem Ambeļu pagastā. Augštecē līdz Biķerniekiem tek dienvidu virzienā, pēc tam pagriežas uz rietumiem un tek paralēli Daugavai. Augštece līdz Makareņatai regulēta, zemāk — dabīga, meandrēta. Pēdējos 15 km upes kritums ir tikai 0,3 m/km. Ietek Daugavā pie Līksnas.
Lielākās pietekas: Auksteņa (13 km), Ceistopura grāvis, Jurčiha grāvis, Kapustņica, Lielais Veipiets, Lielā Muša (8 km), Mazais Veipiets, Molupes grāvis, Olksna, Strope (9 km), Šoltupe. Upi šķērso dzelzceļa līnijas Daugavpils—Rēzekne un Krustpils—Daugavpils, kā arī autoceļi A13 un A6. Lielākās apdzīvotās vietas upes krastos ir Biķernieki un Līksna
2010.—2011. gada KHL sezona
Kontinentālā hokeja līga 2010-11 bija trešā Kontinentālās hokeja līgas sezona, kas sākās un noslēdzās. Tajā spēlēja 23 komandas (20 komandas ir no Krievijas, bet pa vienai ir no Latvijas, Baltkrievijas un Kazahstānas).
Andromeda (zvaigznājs)
Andromedas zvaigznājs savu nosaukumu guvis no grieķu mitoloģijā minētās princeses Andromedas (grieķu: Ανδρομέδη — cilvēku aizstāve). Šajā zvaigznājā atrodas Andromedas galaktika (M31). Spožākā Andromedas zvaigzne ir Sirrahs (arī tiek saukts par Alferacu), abi vārdi cēlušies no oriģinālā arābu vārda () — "zirga naba".
2010.—2011. gada KHL sezona
Par Gagarina kausa ieguvējiem kļuva Ufas "Salavat Julajev" hokejisti, kas finālsērijā ar 4—1 uzvarēja Mitišču "Atlant".
Andromeda (zvaigznājs)
Andromedas spožākās zvaigznes veido gandrīz taisnu līniju. To pagarinot pa labi, nonākam pie Pegaza zvaigznāja četrstūra spožākās zvaigznes Pegaza jeb Šeata.
2010.—2011. gada KHL sezona
Formāts
Regulārās sezonas pamatā tika saglabāts 2009.-10. gada sezonas formāts - katra komanda izspēlēja četras spēles (divas mājās, divas viesos) ar katru savas divīzijas komandu, kā arī divas spēles (vienu mājās, vienu viesos) ar pārējām līgas komandām. Tā kā Slovākijas hokeja klubs Popradas "Lev" īsi pirms sezonas sākuma atsauca savu dalību līgā, šajā sezonā Bobrova divīzijā spēlē tikai piecas komandas, līdz ar to visi KHL klubi aizvadīs 54 spēles (56 vietā). Lai Bobrova divīzijas komandām sanāktu tāds pats spēļu skaits (54), katrai no tām ir ieviestas divas papildu spēles ar kādu no savas divīzijas komandām. Sākot ar šo sezonu, visas izslēgšanas kārtas tiks aizvadītas sērijā līdz četrām uzvarām.
Andromeda (zvaigznājs)
Andromedas miglājs bija pazīstams jau sen, bet tikai 1924. gadā amerikāņu astronoma Edvina Habla uzņemtajās fotogrāfijās izdevās pārliecināties, ka tā ir tāla zvaigžņu sistēma, kurā ir vismaz 150 miljardi zvaigžņu.
2010.—2011. gada KHL sezona
Divīziju rezultāti
Austrumu konference
Andromeda (zvaigznājs)
Mitoloģija
Rudenī redzamos zvaigznājus Cefeju, Kasiopeju, Andromedu, Vali, Perseju un Pegazu saista pazīstama sengrieķu teika.
2010.—2011. gada KHL sezona
Labākie vārtsargi*
VSIV - vidēji spēlē ielaistie vārdi * Starp tiem vārtsargiem, kas spēlējuši vismaz 1000 minūtes.
Andromeda (zvaigznājs)
Mitoloģija
Etiopejas valdnieka Cefeja sieva Kasiopeja iedomājās sevi esam skaistāku par jūras valdnieka meitām. Kad reiz tā par to palielījās, jūras valdnieks Poseidons uzsūtīja valstij briesmīgu jūras nezvēru. Lai glābtu valsti, vajadzēja ziedot abu valdnieku skaisto meitu Andromedu. Jaunavu piekala pie klints jūras krastā. Jūra sakūlās putās, un iznira jūras briesmonis Valis, gatavs aprīt Andromedu. Pēkšņi uz spārnotā zirga Pegaza parādījās varonis Persejs. Viņš uzsāka cīņu ar Vali. Cīņa bija ilga un grūta. Persejam rokā bija jau iepriekš uzvarētās gorgonas Medūzas čūskām apvītā galva. Kad Valim parādīja šo galvu, tas no drausmīgā Medūzas skatiena sastinga un pārvērtās akmenī. Persejs atbrīvoja Andromedu no važām un aizveda atpakaļ pie vecākiem. Tika svinētas Perseja un Andromedas kāzas.
2010.—2011. gada KHL sezona
Izslēgšanas kārta
Katrā kārtā sērija tiek aizvadīta līdz kādas komandas četrām uzvarām.
Labākie vārtsargi
VSIV - vidēji spēlē ielaistie vārdi
Jaņikovo
Jaņikovo (pl) ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Inovroclavas.
Pilsētas goda pilsonis ir Saūda Arābijas karalis Abdulla, ar kura gādību Rijādas slimnīcā tika veikta operācija šeit dzimušajiem Siāmas dvīņiem.
Heršels
Heršels (Herschel) var būt:
Grand Theft Auto: San Andreas
Grand Theft Auto: San Andreas ir 2004. gada asa sižeta piedzīvojumu spēle, ko izstrādājusi Rockstar North un publicējusi Rockstar Games. Tas ir piektais galvenais ieraksts Grand Theft Auto sērijā pēc 2002. gada Grand Theft Auto: Vice City, un kopumā septītā daļa. Tas tika izlaists 2004. gada oktobrī PlayStation 2, 2005. gada jūnijā Microsoft Windows un Xbox un 2010. gada novembrī operētājsistēmai Mac OS X. Spēle ir izveidota atvērtas pasaules vidē, kuru spēlētāji var izpētīt un mijiedarboties savā brīvajā laikā. Stāsts seko bijušajam gangsterim Kārlim "CJ" Džonsonam, kurš atgriežas mājās pēc savas mātes slepkavības un tiek ierauts atpakaļ savā bijušajā bandā un noziedzīgā dzīvē, saduroties ar korumpētām iestādēm un spēcīgiem noziedzniekiem. Kārļa ceļojums ved pāri izdomātajam ASV Sanandreasas štatam, kas lielā mērā atrodas Kalifornijā un Nevadā un aptver trīs lielākās pilsētas: Los Santos (iedvesmojoties no Losandželosas), San Fierro (Sanfrancisko) un Las Venturas (Lasvegasa).
Spēle ietver atsauces uz daudziem reālās dzīves elementiem pasaulē, piemēram, tās pilsētām, reģioniem un orientieriem, un tās sižets lielā mērā balstās uz vairākiem reālas dzīves notikumiem Losandželosā 90. gadu sākumā, tostarp reālās dzīves sāncensību. ielu bandas, 80. gadu un 90. gadu sākuma kreka epidēmija, LAPD Rampart skandāls un 1992. gada Losandželosas nemieri. Atšķirībā no sava priekšgājēja, San Andreas ieviesa spēles elementus, kas tika iekļauti vēlākās spēlēs, tostarp RPG stila mehāniku, pielāgošanas iespējas gan apģērbam, gan transportlīdzekļa izskatam, plašu darbību un mini spēļu klāstu, kā arī azartspēļu iekļaušanu.
San Andreas, ko daudzi recenzenti uzskata par vienu no lielākajām videospēlēm, kas jebkad radītas, pēc izlaišanas saņēma kritiķu atzinību, uzslavējot tās mūziku, stāstu un spēles gaitu, kā arī kritiku par tās grafiku un dažiem vadības elementiem. Tā bija 2004. gada vislabāk pārdotā videospēle, un ar vairāk nekā 27,5 miljoniem pārdoto kopiju visā pasaulē 2011. gadā tā ir visvairāk pārdotā PlayStation 2 spēle un viena no visu laiku visvairāk pārdotajām videospēlēm. Tāpat kā tā priekšgājēji, San Andreas tiek minēts kā videospēļu orientieris tās tālejošās ietekmes dēļ šajā nozarē. Spēles vardarbība un seksuālais saturs izraisīja lielas sabiedrības bažas un strīdus. Jo īpaši spēlētāja izstrādāts programmatūras ielāps, kas nodēvēts par "Hot Coffee mod", atbloķēja iepriekš slēptu seksuālo ainu, kā rezultātā Ziemeļamerikas izklaides programmatūras reitingu padome spēlei tika atkārtoti novērtēta kā AO (lai gan tās iepriekšējais M vērtējums tika atjaunots. pēc tam, kad spēle tika rediģēta, lai noņemtu saturu). Pārstrādāta spēles versija tika izlaista operētājsistēmām Android un iOS 2013. gadā, operētājsistēmai Windows Phone, Fire OS un Xbox 360 2014. gadā un PlayStation 3 2015. gadā. 2018. gada jūnijā spēle tika padarīta pieejama Xbox One, izmantojot atpakaļejošu saderību. 2021. gadā tika izlaista uzlabota versija ar apakšvirsrakstu The Definitive Edition, un tiek izstrādāta Oculus Quest 2 virtuālās realitātes versija. Nākamais galvenais sērijas ieraksts Grand Theft Auto IV tika izlaists 2008. gada aprīlī.
Spēles process
Ejot kājām, galvenais varonis var iet, skriet, peldēt (šī ir pirmā GTA3 sērijas spēle, kur ir iespējams peldēt. Iepriekšējās, iekrītot ūdenī, tas uzreiz noslīka), lēkt un kāpt pāri sētām (arī konteineriem), kā arī lietot ieročus un kauties ar dūrēm, ja nav ieroču. Lai izmantotu transportlīdzekli, pie tā jāpieiet un jāiekāpj iekšā (automašīnas, lidmašīnas, helikopteri) vai jāuzkāpj virsū (motocikli un velosipēdi). Šī ir pirmā GTA3 sērijas spēle, kur ir pieejami velosipēdi.
Izejot misijas, var iegūt naudu un iespēju izpildīt citas misijas. Jau spēles sākumā iespējams aiziet uz gandrīz jebkuru kartes vietu, taču tilti uz divām pārējām salām ir bloķēti. Ja ūdenim pārpeld pāri, iegūst 4 zvaigznītes. Izejot pietiekoši daudz storyline misiju, tilti atveras un uz citām salām var tikt, nepiesaistot policijas uzmanību. Iepriekšējās GTA3 sērijas spēlēs pietika ar tiltu bloķēšanu, jo nebija iespējams pārpeldēt.
Daudzas misijas ir saistītas ar vardarbību un to izpildes laikā var saņemt zvaigznītes, kas gan pēc misijas veiksmīgas pabeigšanas pazūd. Misijas var iedalīt storyline misijās, kuras ir jāiziet lai tiktu uz priekšu un side (sideline) misijās, kuru neiziešana neietekmē tālāko misiju pieejamību (izņemot attiecīgo side misiju zaru).
Spēles vide
Spēles vide sastāv no trim lielām salām (īstenībā to ir vairāk, bet tās ir savienotas ar tiltiem, kas nekad nav slēgti). Uz katras no salām atrodas pa lielai pilsētai un dažas lauku mazpilsētas. Iepriekšējās GTA3 sērijas spēles bija bāzētas vienā pilsētā, tāpēc tur bija mazāka teritorija. SanAndreas teritorija ir ~4 reizes lielāka kā iepriekšējai spēlei (Grand Theft Auto: Vice City). Te ir dzelzceļš, kas iet cauri visām lielajām pilsētām un katrā no tajām ir vismaz viena stacija. Lai arī dzelzceļam ir nozarojumi, pa tiem vilcieni nebrauc.
Los Santos
Šī ir lielākā spēles pilsēta un ir bāzēta uz Losandželosu. Šajā pilsētā spēli uzsāk un šī sala vienmēr ir pieejama. Pilsētas lauku teritorijā atrodas 4 mazpilsētas (Blueberry, Dillimore, Montgomery un Palomino creek). Los Santos atrodas divas dzelzceļa stacijas. Šajā pilsētā dzīvo tava pirmā draudzene.
San Fierro
Šī ir mazākā spēles pilsēta un ir bāzēta uz Sanfrancisko. Šajā pilsētā var nokļūt pēc tam, kad ir izietas Los Santos storyline misijas. Pilsētas lauku teritorijā atrodas viena mazpilsēta (Angel pine) un spēles augstākais kalns. San Fierro atrodas viena dzelzceļa stacija. Šajā salā dzīvo četras tavas draudzenes.
Las Venturas
Šī ir otrā lielākā spēles pilsēta un ir bāzēta uz Lasvegasu. Šajā pilsētā var nokļūt pēc tam, kad ir izietas San Fierro storyline misijas. Pilsētas lauku teritorijā atrodas 5 mazpilsētas (Bayside, el Quebrados, las Barrancas, Fort Carson ,un las Payasadas), militārā bāze, hidroelektrostacija un lidlauks. Las Venturas atrodas trīs dzelzceļa stacijas. Šeit var apmeklēt trīs kazino. Šajā salā dzīvo divas tavas draudzenes.
Spēles sižets
Spēle sākas ar to, ka galvenais varonis Karls Džonsons atgriežas Los Santos uz savas mātes bērēm. Iepriekšējos 5 gadus viņš dzīvoja Liberty city, uz kurieni viņš bija aizbraucis, pēc tam, kad noslepkavoja viņa brāli (Brian Johnson). Situācija pilsētā pa šiem 5 gadiem bija tikai pasliktinājusies. Karls Džonsons ir viens no Grove Street Families bandas locekļiem. Pa šiem 5 gadiem šīs bandas ietekme pilsētā bija ievērojami samazinājusies (lielā mērā naidīgās bandas (Ballas) darbību rezultātā). Sākuma misijās galvenais varonis skaidro attiecības ar saviem kolēģiem un karo ar ienaidnieku bandām. Sākuma (Los Santos) misijas beidzas ar to, ka divi Grove Street Families locekļi (Big Smoke un Ryder) pāriet ienaidnieku pusē, kā rezultātā Karls Džonsons tiek izdzīts no pilsētas, viņa brālis (Sean Johnson (Sweet)) nonāk cietumā un tālāk lielu daļu laika Karls Džonsons mēģina viņu no turienes dabūt ārā. Grove Street Families šajā laikā ir pilnīgi iznīcināta un tās teritorijas ieņem Ballas.
Termosbenvēži
Termosbenvēži (Thermosbaenacea) ir augstāko vēžu kārta. To ķermeņu garums ir no 2 līdz 3,5 mm. Tie ir akli, bezkrāsaini un primitīvi vēžveidīgie, kuri sastopami Dienvideiropā, Āfrikā un Ziemeļamerikā. Dzīvo ģeotermālos avotos kā saldūdenī, tā arī iesāļā ūdenī.
Barcina
Barcina ir pilsēta Kujāvijas-Pomožes vojevodistē Polijā uz austrumiem no Žņinas pie Notecas upes.
Jēkabs Prīmanis
Jēkabs Prīmanis (1892-1971) bija latviešu kara ārsts, vēlāk antropologs un eiģēniķis. Latvijas Universitātes un Baltijas universitātes profesors. Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes dekāns (1939-1940, 1941-1943).
Dzīves gājums
Dzimis 1892. gada 12. martā Ādažu pagasta “Sautiņos” zemnieka Jēkaba Prīmaņa un viņa sievas Ievas ģimenē. Mācījās Ādažu pagastskolā, Millera komercskolā un Nikolaja ģimnāzijā Rīgā. Studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1911-1913), tad Pēterpils Kara medicīnas akadēmijā (1913-1916). Pirmajā pasaules kara laikā viņš dienēja Krievijas impērijas Baltijas kara flotē kā palīgārsts (1916-1918), pēc demobilizācijas 1918. gada martā Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā ieguva ārsta diplomu un atgriezās strādāt Latvijā par Jaunciema ārstu. Latvijas brīvības cīņu laikā bija 4. Siguldas kājnieku pulka ārsts-kapteinis un 3. Jelgavas kājnieku pulka vecākais ārsts.
1920. gadā pieņemts darbā Latvijas Universitātē (LU) kā profesora Gastona Bakmaņa asistents. Lai jauno ārstu pienācīgi sagatavotu zinātniskajam un pedagoģiskajam darbam, LU viņu kā Rokfellera fonda stipendiātu 1925. un 1926. gadā nosūtīja uz Mičiganas universitāti ASV, kur viņš strādāja kā profesora C. Hubera asistents histoloģijā un embrioloģijā, kā arī Minhenes un Prāgas anatomijas institūtā. 1926. gadā Jēkabs Prīmanis aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju un apprecējās ar Grietu Raisku. 1929. gadā viņu ievēlēja par anatomijas katedras vadītāju, bet 1932. gadā — par profesoru.
No 1928. līdz 1944. gada augustam Jēkabs Prīmanis vadīja Anatomijas un histoloģijas institūtu. Viņa vadībā notika apmēram 25 antropoloģiskās ekspedīcijas uz dažādiem Latvijas novadiem ar mērķi pētīt latviešu antropoloģisko tipu. Par 1929. gadā uzrakstīto zinātnisko darbu «Latviešu ķermeņa uzbūve latvju dainās» Jēkabam Prīmanim piešķīra Krišjāņa Barona prēmiju. Laikā no 1922. līdz 1944. gadam viņš lasīja arī lekcijas plastiskajā anatomijā Latvijas Mākslas akadēmijas studentiem. 1938. gadā Latvijā tika izveidots Tautas dzīvā spēka institūts, kas nodarbojās ar tolaik Eiropā plašu uzmanību ieguvušajiem eigēnikas jautājumiem. Institūtu profesors vadīja līdz pat tā slēgšanai pēc padomju okupācijas 1940. gada nogalē.
Otrā pasaules kara beigās J. Prīmanis 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, no 1944. līdz 1948. gadam turpināja akadēmisko darbu Jēnas universitātē un Baltijas universitātē Hamburgā. Pēc tam izceļoja uz ASV, kur viņu aicināja pieņemt profesūru Pitsburgas universitātē. 1964. gadā viņš aizgāja pensijā, trīs reizes apbalvots ar Amerikas medicīnas studentu apvienības balvu «Zelta ābols», ko piešķir studenti profesoram, kuru ciena visvairāk, kurš ir iemantojis studentu simpātijas. Jēkabs Prīmanis mira 1971. gada 22. novembrī Pitsburgā.
Viņa vārdā nosaukts RSU Anatomijas muzejs — Museum Anatomiae Jacobi Primani.
Engelberts fon Dolens
Engelberts fon Dolens vai Engelberts no Doles (vācu: Engenbert von Dolen vai von Doehlen, latīņu: Engelbertus a Dalen) bija Tērbatas bīskaps (1323-1341), vēlāk Rīgas arhibīskaps 1341. 18.X - 1347. 9.IX.
Izcelsme
Dolenu dzimta cēlusies no Dolenas (Doehlen) netālu no Oldenburgas (Ziemeļvācijā), kur viņi kalpojuši par pārvaldniekiem pie Rāvensbergas grāfiem. Dzimta izceļojusi krusta karu laikā 13. gadsimtā un apmetusies Rīgas un Tērbatas bīskapijās.
Engelberts fon Dolens pirmo reizi pieminēts 1323. gadā kā Tērbatas domkungs, kas tika ievēlēts par bīskapa Nikolaja pēcteci. Rīgas arhibīskaps Frīdrihs fon Pernšteins to nevarēja apstiprināt, jo uzturējās pāvesta Jāņa XXII galmā Aviņonā. Engelberts fon Dolens devās uz Aviņonu, kur par spīti arhibīskapa Frīdriha fon Pernšteina iebildumiem, tika apstiprināts amatā.
1326. gadā viņš kronēja Zviedrijas karali Magnusu II un saņēma no pāvesta uzdevumu atgūt Livonijas ordeņa ieņemtās Rīgas arhibīskapijas muižas. Pirms Frīdriha fon Pernšteina nāves bīskaps Engelberts ieradās Aviņonā. Pāvests Benedikts XII 1341. gada 18. oktobrī viņu iecēla par Rīgas arhibīskapu, tomēr Engelberts fon Dolens līdz pat savai nāvei 1347. gada 3. septembrī uzturējās Aviņonā.
Fankmūzika
Fankmūzika (en) ir ASV radies mūzikas žanrs. Tas radās 1960. gados afroamerikāņu kopienās, sajaucot kopā soulmūziku, ritmblūzu, džezu un psihodēlisko roku un izveidojot ritmisku mūzikas stilu, pie kura var dejot. Fankmūzikā bieži vien dziesma tiek veidota uz viena akorda pamata, atšķirībā no ritmblūza un soulmūzikas, kur tiek lietoti vairāki akordi.
Fankmūzika ir ietekmējusi 1970. gadu disko mūziku. Hiphopa un hausmūzikas pirmsākumos vairākas dziesmas tika veidotas uz fankmūzikas dziesmu pamata vai izmantojot esošu fankmūzikas dziesmu elementus. Arī jaunajā vilnī un postpanka mūzikā ir manāma fankmūzikas ietekme. 1980. gadu vidū un 1990. gadu sākumā popularitāti guva amerikāņu alternatīvā/fankroka grupa Red Hot Chili Peppers, kas žanru popularizēja, it īpaši jauniešu vidū.
Altāris (zvaigznājs)
Altāra zvaigznājs atrodas dienvidu puslodē starp Skorpiona un Dienvidu Trīsstūra zvaigznājiem. Latvijā nav novērojams. Grieķu mitoloģijā pastāvēja uzskats, ka altāri uzbūvējuši ciklopi, lai Olimpa dieviem sniegtu ziedojumus. Vēl pastāv varianti, ka tas ir dieva Dionīsa vai kentaura Hārona altāris.
Altāris ir arī zvaigznājs, kur varētu eksistēt vieni no tuvākajiem Zemei līdzīgajiem kosmiskajiem objektiem.
Gregorijs Karls Džonsons
Gregorijs Karls Džonsons (Gregory Carl "Ray J" Johnson, dzimis ) ir NASA kosmonauts.
Džonsona pirmais kosmiskais lidojums notika 2009. gada maijā Habla teleskopa remonta misijā STS-125, esot Atlantis pilotam.
Džons Heršels
Sers Džons Frederiks Viljams Heršels, Pirmais baronets Heršels (en, dzimis, miris ) - angļu matemātiķis, astronoms un ķīmiķis. Astronoma Viljama Heršela dēls un 12 bērnu tēvs.
Ierosinājis Juliāna dienas lietošanu astronomijā. Nosaucis vārdā septiņus Saturna pavadoņus un četrus Urāna pavadoņus. Devis ieguldījumu fotogrāfijas attīstībā. Pētījis daltonismu un ultravioletā starojuma ķīmisko iedarbību.
Studējis Kembridžas Universitātē, kuru beidza 1813. gadā. Sadraudzējās ar Čārlzu Bebidžu. No 1833. līdz 1838. gadam bija pētniecības ceļojumā uz Dienvidāfriku, kur 1836. gadā tikās ar Čārlzu Dikensu, kurš ceļoja ar kuģi Beagle.
Pēc atgriešanās dzimtenē deva ieguldījumu fotogrāfijas attīstībā - izgudroja cianotipiju un ierosināja izmantot nātrija tiosulfātu kā fiksāžu, par ko informēja Viljamu Telbotu un Luī Dageru.
Nstreme
Nstreme ir slēgts Mikrotīkla bezvadu tīkla protokols, kas ļauj palielināt bezvadu datortīkla savienojumu kapacitāti un kvalitāti. Nstreme protokolu atbalsta MikroTik RouterOS maršrutētāju operētājsistēma. Ir pieejams arī Nstreme dual, kur papildus kapacitātes palielināšanai tiek lietoti divi bezvadu tīkla adapteri katrā savienojuma galā - viens datu saņemšanai, otrs datu pārraidei.
Guseva
Guseva (, līdz 1946. gadam - Gumbinene ) ir pilsēta un rajona centrs Kaļiņingradas apgabalā uz austrumiem no Čerņahovskas pie Pisas upes. Elektroniskās rūpniecības uzņēmumi. Militārā bāze.
Vēsture
Pilsēta izveidojās Mazās Lietuvas dienvidu daļā, kurā dzīvoja lietuvieši un 16. gadsimta no Zalcburgas arhibīskapijas ieradušos protestantu bēgļu pēcteči. 1714. gada 1. janvārī uz austrumiem no Gumbinenes (mūsdienas neesošajā Lazdinēlenes (Lazdineļu) ciemā) piedzima lietuviešu literatūras klasiķis Kristijons Donelaitis (Kristijonas Donelaitis, 1714-1780).
Pirmā pasaules kara laikā 1914. gada 20. augustā ap pilsētu notika Gumbinenes kauja - pirmā lielākā kauja Austrumu frontē. Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS 1946. gadā Gumbineni pārdēvēja kapteiņa Sergeja Guseva vārdā, kurš kritis kaujās pilsētas apkārtnē.
Jans Matejko
Jans Aloīzijs Matejko (pl, dzimis, miris ) bija poļu gleznotājs, kurš pazīstams ar Polijas vēstures batālo un vēsturisko ainu glezniecību, tā stiprinādams poļu nacionālo garu laikā, kad nepastāvēja Polijas valsts.
Dzīvesgājums
Dzimis Krakovas brīvpilsētā, kā devītais bērns vienpadsmit bērnu ģimenē. Tēvs bija čehu izcelsmes skolotājs, bet māte - jauktas poļu - vācu izcelsmes. Skolā Jana Matejko sekmes bija visai pieticīgas, izņemot zīmēšanu, tāpēc, par spīti vājajām sekmēm, viņš tika uzņemts Krakovas mākslas akadēmijā. Vēlāk papildinājās Minhenē un Vīnē, bet vēlāk atgriezās Krakovā, kur nodzīvoja līdz sava mūža galam. Džives sākumā būdams visai trūcīgs, kopš 1865. gada, kad Matejko ieguva zelta medaļu Parīzes salonā, viņa finansiālais stāvoklis būtiski uzlabojās. Janvāra sacelšanās laikā Matejko finansiāli atbalstīja nemierniekus.
EWS-G1
EWS-G1 (agrākie nosaukumi DOD-1, GOES 13, GOES-N) ir ASV meteoroloģiskais pavadonis, NOAA Geostationary Operational Environmental Satellite pavadoņu sistēmas sastāvdaļa. Tas orbītā tika palaists 2006. gada maijā. Kopš 2019. gada septembra pavadonis ir ASV Gaisa spēku īpašumā. Tas veic laikapstākļu novērojumus virs Indijas okeāna ASV Aizsardzības departamenta vajadzībām.
Kosmisko aparātu izgatavoja ASV uzņēmums Boeing uz platformas BSS-601 bāzes. Tas bija GOES trešās paaudzes pirmais pavadonis.
Sākotnēji GOES-N bija paredzēts palaist ar nesējraķeti Delta III. Pēs trīs neveiksmīgajiem startiem Delta III programma tika atcelta. GOES palaišana tika pārcelta uz Delta IV. Pēc tam, kad Delta IV Heavy starts bija daļēji neveiksmīgs, GOES-N starts tika vēl pārcelts. 2005. gada augustā bija divi palaišanas mēģinājumi. Tad Boeing darbinieku streiks pavadoņa palaišanu novirzīja uz 2006. gada maiju.
GOES-N tika palaists 22:11:00 UTC no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-37B ar nesējraķeti Delta IV Medium+(4,2). Pēc ģeostacionārās orbītas sasniegšanas GOES-N tika pārdēvēts par GOES 13. Sākotnēji tas atradās rezervē pozīcijā 105° rietumu garuma.
2008. gada decembrī GOES 13 aizvietoja GOES 12, kad tam radās problēmas ar dzinēju. Kad 2009. gada janvārī GOES 12 problēmas tika atrisinātas, GOES 13 atkal tika deaktivēts. Vēlreiz GOES 13 īslaicīgi tika aktivēts 2009. gada decembrī, kad GOES 12 atkal radās dzinēja problēmas, bet drīz vien tās tika atrisinātas, GOES 13 tā arī nesākot operatīvo darbību.
GOES 13 tika pārvietots uz GOES EAST pozīciju, punktā 75° rietumu garuma, no kurienes tas nosedz ASV austrumu pusi, ietverot arī Atlantijas okeānu un Meksikas līci. GOES 13 sāka aktīvu darbību un nomainīja GOES 12, ko turpmāk izmantoja Dienvidamerikas novērošanai GEOSS programmā.
GOES 13 sāka pārraidīt attēlus ar lielu trokšņu daudzumu. 24. septembrī pavadonis tika pārslēgts rezerves režīmā, lai tiktu skaidrībā ar problēmu. Lai nodrošinātu ASV austrumu daļas novērošanu, dažu stundu laikā rezervē esošais GOES 14 tika aktivizēts, un sākta pārvietošana no tā rezerves pozīcijas 105° rietumu garuma. Bez tam GOES 15, kas atradās rietumu pozīcijā, tika pārkonfigurēts, lai vismaz īslaicīgi varētu novērot austrumu daļu. Speciālisti vēlāk noskaidroja, ka problēma radusies no dzinēja radītām vibrācijām, kuru dēļ smērviela sakrājās un traucēja kameras filtra pagriešanai. Kad izdevās novērst vibrācijas, 18. oktobrī 14:44 UTC GOES 13 atsāka normālu darbību. Pēc tam GOES 14 tika atgriezts atpakaļ rezervē.
no GOES 13 instrumentiem pārstāja pienākt dati. Sākotnēji tika domāts, ka sabojājās orientācijas sistēmas zvaigžņu sensors. Tika aktivizēts rezerves pavadonis GOES 14, lai nodrošinātu ASV austrumu daļas un Atlantijas okeāna novērošanu, bet tas palika savā pozīcijā. Par ticamāko kļūmes cēloni tiek uzskatīts mikrometeorīda vai orbitālās atlūzas trieciens saules bateriju panelī. GOES 13 tika atgriezts normālā darba režīmā 10. jūnijā.
2015. gada 20. novembrī sabojājās GOES 13 atmosfēras zondējošā ierīce. Inženieri noteica, ka filtru rats ir pārtraucis kustību (filtru rats sakombinē infrasarkano staru detektorus ar ienākošajiem datiem), tādēļ dati netikta skenēti. Bija ietekmēti visi 18 infrasarkanie kanāli; redzamās gaismas kanāls (19. josla) turpināja sūtīt izmantojamus datus.
2017. gada decembrī uz GOES EAST pozīciju 75° rietumu garuma tika pārvietots 2016. gadā palaistais GOES 16, kas 18. decembrī bija pilnībā uzsācis darbu. GOES 13 2018. gada 8. janvārī tam tika izslēgta novērošanas aparatūra. 9. janvārī tika sākta GOES 13 pārvietošana uz punktu 60° rietumu garuma, ko sasniedza 31. janvārī. Šeit tam tika ieslēgts uzglabāšanas režīms, un nepieciešamības gadījumā to varēja aktivizēt.
ASV Gaisa spēki 2017. gada janvārī sāka apsvērt iespēju pārņemt GOES rezerves pavadoni (GOES-14) Indijas okeāna novērošanai pēc tam, kad 2020. gadā Meteosat-8 pavadonim būtu izbeigusies degviela. Pēc tam, kad 2018. gadā GOES-13 bija daļēji sabojājies un novietots uzglabāšanas režīmā, ASV Gaisa spēki sāka pārrunas ar NOAAA. 2019. gada 19. jūnijā GOES-13 tika aktivizēts uz pārbaudes laiku. 2. jūlijā to sāka pārvietot uz rietumiem. 19. septembrī NOAA apstiprināja, ka pēc divu gadu ilgām sarunām GOES-13 tika nodots ASV Gaisa spēkiem, lai aizpildītu pārrāvumu laika prognozēšanas prasībās, bet NOAA turpinās apkalpot pavadoni ASV Gaisa spēku vajadzībām atlikušajam mūža posmam. ASV Gaisa spēki 2020. gada janvārī atklāja, ka GOES-13 ir pārdēvēts par DOD-1 (Department of Defense-1, "Aizsardzības departaments-1") un pilnībā sāks darbosies virs Indijas okeāna 2020. gada vidū. 2020. gada februāra vidū DOD-1 sasniedza pozīciju 61,5 grādi austrumu garuma un sākās tā pārbaudes. 1. septembrī ASV Gaisa spēki paziņoja, ka pavadonim ir sākta ekspluatācija, un tas ir pārdēvēts par EWS-G1 (Electro-Optical Infrared Weather System – Geostationary 1).
Eduards Volters
Eduards Volters (de, lt, 1856. — 1941.) bija baltu tautu etnogrāfs, seno rakstu bibliogrāfs, arheologs. Pētījis latgaliešu un lietuviešu folkloru, paražas un senvēsturi. Pirmais lokalizējis Lietuvas senāko galvaspilsētu Latavu Anīkšķu apkārtnē.
Dzīvesgājums
Eduards Volters dzimis 1856. gada 6. (20.) martā Rīgā Āgenskalna aptiekāra ģimenē. Viņa vectēvs bija Aizputes mācītājs.
1875. gadā viņš beidza Vidzemes guberņas ģimnāziju, 1875.—1877. gadā studēja slāvu filoloģiju Leipcigas Universitātē, 1877.—1880. gadā turpināja studijas Tērbatas Universitātē. Pēc 1880. gada papildinājās Maskavas un Harkivas Universitātē, kur 1883. gadā ieguva maģistra grādu. Studiju laikā viņš bija klausījies V. Lamanska, V. Jagiča, L. Maikova, M. Drinova un A. Potebņas lekcijas, kuri savu folkloristisko pētījumu lokā mēdza ietvert arī latviešu tautasdziesmas un paražas.
1882.—1886. gadā Volters apceļoja Latgali un Lietuvu, apgūdams lietuviešu valodu un pētīdams iedzīvotāju paražas. 1890. gadā viņš publicēja Latgales materiālu, tradīciju, svinamo svētku aprakstus un ar tiem saistītos tekstus kopā ar tulkojumiem krieviski. 1894. gadā E. Volters kļuva par Pēterburgas Ķeizariskās Zinātņu akadēmijas 2. nodaļas bibliotekāru un 1886.—1918. gadā par Pēterburgas akadēmijas privātdocentu, veikdams pētījumus baltu valodu dialektoloģijā un gramatikā. Vēlākajos gados vairāk pievērsās Lietuvas senvēstures pētījumiem, pirmais precīzi noteica 13. gadsimta hronikās minētās Nalsenes zemes lokalizāciju. 1909. gadā viņš ieguva lielu popularitāti Lietuvā ar hipotēzi, ka Mindauga galvaspilsēta Voruta ar Livonijas hronikās minēto nosaukumu Lettowia (Latavą) meklējama Anīkšķu apkārtnē. Paralēli 1904.—1917. gadā strādājis par lietuviešu grāmatu cenzoru. 1908.-1909. gadā fonogrammās ierakstījis lietuviešu tautas melodijas.
1919. gadā E. Volters pārcēlās uz Kauņu, kur vadīja Centrālo valsts bibliotēku. 1922. gadā bija viens no Lietuvas Universitātes dibinātājiem un pirmajiem profesoriem, vadīja latviešu, vācu, bulgāru filoloģijas, senvēstures un etnogrāfijas kursus.
1933. gadā viņš pensionējās, atkal pievērsās diskusijai par Vorutas pils precīzo lokalizāciju Šeiminiškēļu pilskalnā, kas vēlāk tika apstiprināta arheoloģiskajos izrakumos. Miris 1941. gada 14. decembrī un apglabāts Kauņas veco kapu luterāņu daļā (tagad — Ramybės parkas). 2006. gadā viņā vārdā nosaukta iela Kauņā.
Endijs Marijs
Endijs Marijs (en; dzimis Glāzgovā, Skotijā, Lielbritānijā) ir skotu tenisists, bijis pasaules ranga līderis. E. Marijs ir uzvarējis trīs Grand Slam turnīros un divos olimpisko spēļu vienspēļu turnīros.
E. Marija brālis Džeimijs Marijs arī ir profesionāls tenisists, specializējies dubultspēlēs, kur šobrīd ir pasaules ranga līderis.
Profesionāļa karjeru uzsāka 2005. gadā. Pirmo uzvaru Grand Slam sacensībās viņš sasniedza 2012. gada ASV atklātajā čempionātā kļuva par pirmo britu tenisista uzvaru šāda līmeņa vīriešu tenisa sacensībās kopš 1936. gada. Tāpat E. Marija uzvara 2013. gada Vimbldonas čempionātā kļuva par pirmo britu tenisistu uzvaru pašmāju turnīrā kopš 1936. gada. Piedalījies trijās olimpiskajās spēlēs un 2012. gadā Londonā izcīnīja zeltu vienspēlēs un sudrabu jauktajās dubultspēlēs, bet 2016. gadā Riodežaneiro zeltu vienspēlēs. Viņš ir vienīgais tenisists, kas spējis uzvarēt olimpiskajā vienspēļu turnīrā divas reizes. 2015. gadā E. Marijs bija Lielbritānijas izlases līderis Deivisa kausa komandā, kas atnesa uzvaru turnīrā savai valstij pirmo reizi kopš 1936. gada. 2016. gada novembrī pirmo reizi kļuva par ATP ranga līderi, apsteidzot Novaku Džokoviču.
Dārsijs Vero
Dārsijs Vero (Darcy Verot; dzimis Redvilā) ir bijušais kanādiešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 37 spēles Nacionālās hokeja līgas klubā Vašingtonas "Capitals", kā arī četras sezonas Kontinentālajā hokeja līgā.
Vero plašāk pazīstams ar savu netīro spēles stilu, kā arī kaušanās prasmēm, kas reizēm liek maldīgi uzskatīt, ka Vero pilda policista funkcijas. Viņš ir 2009.—10. un 2010.—11. KHL sezonu visvairāk soda minūšu saņēmušais spēlētājs.
Spēlētāja karjera
2007. gada vasarā Vero pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties Krievijas Superlīgas klubam Čehovas "Vitjaz". Tā rindās viņš kļuva par 2007.—08., kā arī, pēc KHL izveides, 2009.—10. un 2010.—11. sezonas līgas nedisciplinētāko spēlētāju. Vero aktīvi piedalījās 2010. gada 9. janvāra bēdīgi slavenājā kautiņā starp "Vitjaz" un "Avangard" komandām, kura rezultātā spēle tās ceturtajā minūtē tika apturēta, jo komandas noraidīto spēlētāju dēļ nespēja noformēt kaut vienu maiņu virknējumu. 2010. gada decembrī pēc līdzīga atgadījuma, kad "Vitjaz" spēlētāji kautiņu uzsāka jau mača sestajā sekundē, Vero saņēma 12 spēļu diskvalifikāciju.
2011.—12. gada sezonā spēlēja Maskavas CSKA rindās, taču tad sezonu aizvadīja Krievijas Augstākās līgas komandā Tjumeņas "Rubin". 2013.—14. gada sezonā vairākas spēles aizvadīja Ziemeļamerikā, taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
Panasonic
Panasonic (ja, Panasonikku Kabushiki kaisha), ir starpnacionāls Japānas uzņēmums, kuru 1918. gada martā dibināja Konosuke Macusita.
Latvijas telpu futbola izlase
Latvijas telpu futbola izlase ir nacionālā telpu futbola komanda, kas pārstāv Latvijas Republiku starptautiskās telpu futbola sacensībās, tādās kā Eiropas čempionāts un FIFA Pasaules kauss. Latvijas telpu futbola izlasi pārvalda Latvijas Futbola federācija.
Polijas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas Polijas pilsētas. 2014. gada. 1. janvārī Polijā bija 913 pilsētas.
Saskaņā ar datiem no Polijas Centrālās Statistikas pārvaldes 2013. gada 30. jūnijā Polijas pilsētas var iedalītas šāda lieluma kategorijās:
Pilsētu uzskaitījums
treknrakstā — pilsētas ar apriņķa tiesībām
Karte
Šajā kartē norādītas 50 lielākās Polijas pilsētas (ņemot vērā iedz.sk.) atrašanās vietas
Latviešu valodas gramatika
Latviešu valodas gramatika ir latviešu valodas vārdu uzbūves, vārdu formu maiņu, vārdu saistījumu un teikuma uzbūves sistēma. Valodas gramatikas normu ievērošana raksturo literāro valodu. Gramatiku pētī un normē valodniecība. Gramatika aptver, piemēram, fonētiku, morfoloģiju un sintaksi.
Viginss
Viginss var būt:
Latvijas Vēstnesis
"Latvijas Vēstnesis" ir Latvijas Republikas oficiālais izdevums. Tas ir periodisks elektroniskais izdevums. Iepriekš tika izdots kā drukātais laikraksts, pirmais tā laidiens iznāca 1993. gada 25. februārī.
Oficiālā izdevuma un tā satura tiesiskie aspekti noteikti Oficiālo publikāciju un tiesiskās informācijas likumā. Tā izdošana ir saistīta ar Latvijas Republikas Satversmes 90. panta īstenošanu.
Oficiālais izdevums iznāk darba dienās un nepieciešamības gadījumā arī brīvdienās.
Izdevuma saturs
“Latvijas Vēstnesī” publicē :
Izdevējs
Latvijas Republikas oficiālo izdevumu izdod VSIA “Latvijas Vēstnesis”, kas vienlaikus ir arī žurnāla "Jurista Vārds" izdevējs un tiesību aktu vietnes Likumi.lv un LV portāla uzturētājs.
Puikule
Puikule (arī Puytele, Puikele, Puiķele; de) ir sena lībiešu apmetnes vieta. Puikule ir apdzīvota vieta Vidzemē, Limbažu novada Brīvzemnieku pagastā. Puikule ir Brīvzemnieku pagasta centrs. Puikule ir vidējciems, kas izveidojies Brīvzemnieku pagasta ziemeļrietumos pie autoceļa P13 23 km no novada centra Limbažiem, 9 km no tuvākās pilsētas Alojas un 116 km no Rīgas. Puikules ciems izveidojies pateicoties Puikules muižai. Puikulē vēl atrodas pagasta pārvalde, tautas nams un bibliotēka.
Ciema un Puikules muižas vēsture
Apdzīvotā vieta Puikule atrodas uz kādreizējās Puiķeles muižas zemes. Pēc vēstures datiem pirmais muižas īpašnieks bija Jānis Vildebergs. 1427. gadā arhibīskaps Hennings muižu dāvināja Jurim Gutzleffam. Pēc tam muižu patstāvīgi piesavinājies Limbažu kapteinis Venzeslavs Vanovitzs. 1586. gadā muižu tiesas ceļā tika atgriezta Reinholda Tiezenhauzena mantiniekiem. Jura Gutzelffa meita bija precējusies ar Reinholdu Tiezenhauzenu. Viņu dēls Henrihs krita kaujā 1626. gadā un muiža pārgāja Annas (viņa māsas) vīram Buddenbrokam. Pēc tam tā piederēja rotmestra Jāņa Kaspara Ermeša bērniem kā Annas Tiezenhauzenas pēcnācējiem.
Bruģu kungs Jānis Arends fon Ermess 1749. gadā muižu pārdeva Kārlim Ēvaldam fon Patkulam. Viņš savukārt 1758. gadā Puiķeli atdeva leitnantam Ernestam Jānim fon Klotam. Pēc tam to mantoja viņa dēls Reinholds fon Klots, bet 1830. gadā - viņa dēls Magnuss Ernests. Margusa Ernesta dēls bruģu kungs Reinholds fon Klots uzcēla Puiķeles muižu. Barons Reinholds fon Klots mira pēkšņā nāvē ar trieku. Muižu mantoja viņa dēls Reinholds II 1869. gadā. Puikules muiža no 18. gadsimta līdz 1917. gadam bija fon Klotu-Heidenfeldu dzimtas (von Klot a. Heydenfeld) īpašumā. Par viņa līdzekļiem Puiķelē uzcēla skolu "Gaismas".
Reinholds II fon Klots mira 1903. gadā. Vēlāk atsevišķas muižas ēkas apdzīvoja linu punkta vadītāji. Muižas zāle tika izmantota sabiedrības vajadzībām. Pārējās muižas ēkas - klētis, šķūņus un staļļus izmantoja pēc kolektivizācijas kolhoza vajadzībām. Tajās tika iekārtotas noliktavas, galdniecība, fermas, graudu noliktavas, kantora ēka, tautas nams. Revolucionārie notikumi Puiķeles apkārtnē sākušies 1904. gada  rudenī.
Muižkungam Apsītim barons fon Klots bija nodevis visu vadīšanu par saviem 52 graudniekiem. Viņš dzīvojis muižkunga mājā - tagadējos "Brančos". Mītiņi notikušies toreizējās 4 klašu pamatskolas telpās. No jauna cīņa pret apspiedējiem atsākās 1917. gadā, tad atkal skolā un pagastmājā noņēma cara ģīmetnes un tās sadedzināja. Puikules barons fon Klots vairs nejutās drošs savā muižā. 1918. gadā sākās vācu uzbrukums un 27. februārī barons fon Klots ar saviem ļaudīm ieradās Puiķeles pagastā.
1928. gadā mainījās pagasta nosaukums. Puiķele tika pārdēvēta par Puikuli. Šajā laikā ciematā darbojās linu pārstrādes punkts, tika būvēta dzelzceļa līnija Rīga—Rūjiena, tika uzbūvēta Puikules stacija. Daudzi ciemata iedzīvotāji tika nodarbināti uz dzelzceļa. Pa dzelzceļu transportēja kokmateriālus. Purezera purvā ieguva kūdru, darbojās pienotava.
Pēc 1920. gada zemes reformas Puikules muižu sadalīja 120 vienībās 2075 ha kopplatībā.
1938. gada 6. maijā Puikules pagasta valde parakstīja Puikules muižas pārņemšanas aktu un iekārtoja tajā Puikules pagasta sešgadīgo skolu. 1991. gadā to pārdēvēta par Puikules pamatskolu. Muižas telpas bija stāvējušas tukšas, bez apkures gandrīz 20 gadus. Neapdzīvotās telpas un apkārtne bijusi gadiem krāto netīrumu pilna.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Puikules muižas plānojums
Pats ēkas plāns nav simetrisks ne pret vienu asi, kaut kādu plānojuma regularitāti varētu veidot tikai attiecībā pret ziemeļu - dienvidu asi, pa kuru iet koridori. Visas kungu telpas - zāle, ēdamzāle, kungu istabas, bibliotēka, dāmu istabas, kabinets un pat ziemas dārzs ir savienoti amfilādē, tas ir, no vienas telpas ir iespējams tikt nākamajā, neejot pa koridoru. Stingri nodalītas ir bijušās reprezentatīvās telpas no saimnieciskajām telpām. Cokolstāvā bija pagrabi, virtuve un dažu kalpotāju istabiņas, pils parādes stāvā atradusies kolonnu zāle, deju zāle, Ziemas dārzs, biljarda zālīte, muižkunga kabinets, ēdamzāle un lifts, pa kuru no virtuves padots ēdiens, zaļā bibliotēka, kungu guļamistaba, ģērbistaba, vannas istaba. Pils trešajā stāvā atradušās bērnu istabas, aukļu un kalpotāju istabiņas un istabas viesiem.
Puikules muižas parks
Parks ir tikpat vecs, cik muiža. Muižas parks ir stādīts un veidots kā augļu ainavu parks. To parāda gājēju celiņš - aplis, kas izveidots parka vidū. Gājēju celiņš tur esot atradies jau no pašiem agrākajiem laikiem. Parku sāka veidot fon Klots 18. gadsimtā. Tā ierīkošanu turpināja līdz 20. gadsimta sākumam. Tā platība ir 4,9 ha. Vienīgi laukums muižas priekšā tika izveidots vēlāk. Apkārt parkam ved alejas, kuru kādreizējais segums bijis bruģis. Mūsdienās šis bruģis vairs nav redzams. Parkā stādījumu pamatā ir ap 23 vietējo koku sugas, daudz liepu un ozolu, arī egles, kļavas, oši, vīksnas un gobas. Sastopami arī atsevišķi eksotiski augi. Parks vienmēr ir sakopts un tīrs.
Stiklotā veranda
Stiklotās verandas logiem ir izteikts jūgendstila dalījums. Tas ir piecās kolonnās, kur augšējās rūtīs vijīgais dalījums atkārto jūgendstila pamatideju - viļņojošas matu cirtas. Ilgu laiku veranda nebija stiklota, bet gan vaļēja, par to liecina logu rāmju stiprinājums.
Kolonnu zāle
Tā saucamā "kolonnu zāle" patiesībā ir halle, kur nonāca jebkurš muižas apmeklētājs, ja vien viņš nāca pa parādes durvīm. Masīvās kolonnas ir nepieciešamas tīri tehnisku iemeslu dēļ, jo virs lielajām telpām ir izvietotas mazākas, ar savādāku plānojumu kā pirmajā stāvā un arī ar krāsnīm, kurām ir vajadzīgs atbalsts. Tieši šādu balstu trūkums lielajā zālē bija par iemeslu tam, ka nācās tajā izveidot jaunu 2. stāva balstīšanas sistēmu, kas iznīcinājusi zāles iepriekšējā plānojuma un arī griestu augstuma izmērus.
Lielā zāle
Muižas lielā zāle un tai blakus esošās telpas bija ar sienas gleznojumiem rotātas, bet grīdas parketu, kurš bija traģiskā stāvoklī saglabājies zem zālē ierīkotās skatuves, vēl varēja redzēt pirms pāris gadiem, tagad par to var pārliecināties tikai agrāk uzņemtajās fotogrāfijās. Zāles remonta laikā, veidojot elektroinstalāciju, varēja vēl atrast arī, zem neskaitāmajām krāsu kārtām saglabājušos, vecos sienu gleznojumus, bet restaurēt tos nav iespējams līdzekļu trūkuma dēļ. Tikai apziņa, ka viņi tur ir, liek cerēt uz labākiem laikiem, kad būs iespēja tos restaurēt.
No muižas pils kompleksa ēkām saglabājušās ir kalpu māja, divas klētis, zirgu stallis un muižas pils parks. Kalpu māja tagad ir pārveidota par Puikules tautas namu un tajā notiek dažādi pasākumi un balles. Divu klēšu un zirga staļļa vietā tagad atrodas Puikules vietējo iedzīvotāju noliktavas. Bet muižas pils parks atrodas tur vēl šobrīd.
Puikules muiža mūsdienās
Šobrīd Puikules muižā atrodas pirmsskolas vecuma izglītības iestāde un Puikules kopienas centrs "Puikules muiža". Puikules kopienu centrs piedāvā rokdarbu nodarbības, galda tenisu, galda futbolu un novusu, badmintonu, galda spēles, datorklasi ar publisko internetu, ekskursiju pa Puikules muižas telpām un parku un arī pieturvieta kāzu dienā.