cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varis Klausītājs
Ir izveidojis Zīmējumu teātri. 2012. gadā teātra izrāde "Dzejtaurenis" saņēma Spēlmaņu nakts balvu "Gada izrāde bērniem vai jauniešiem". Veido improvizētas zīmējumu izrādes Siltais zīmējums kopā ar dzejnieci un ilustratori Loti Vilmu Vītiņu.
Pārgalvis
Pārgalvis (en), īstajā vārdā ir Metjū Maikls "Mets" Mērdoks (en), ir supervaronis Marvel Comics izdotajos komiksos. Tēlu izveidoja scenārists redaktors Stens Lī un mākslinieks Bils Everets. Pirmo reizi Pārgalvis parādījās komiksā Daredevil #1, ko publicēja.
Pārgalvi, ka Metu Mērdoku izceļ tas fakts, ka viņš ir viens no nedaudzajiem supervaroņiem invalīdiem. Kaut arī viņš zaudēja redzi tikai pusaudža vecumā, viņam izdevās attīstīt pārējās maņas tik stipri, ka tās pilnīgi kompensē zaudēto redzi, dodot spēju sajust apkārtējos objektus, līdzīgi kā ar radaru. Tāda paša nosaukuma filmā, Pārgalvis iegūst savas spējas radioaktīvo atkritumu iedarbības rezultātā.
Kaut arī pie komiksiem par Pārgalvi ir darbojušies daudzi leģendāri komiksu autori — Džeks Kirbijs, Vollijs Vuds, Džons Romita vecākais un Džīns Kolans — līdz brīdim, kad pie komiksa 1970. gadu beigās ķērās Frenks Millers, Pārgalvis nebija tik populārs tēls, kāds tas ir šobrīd. Viņa oriģinālā attēla maniere un veidotā atmosfēra, kas vēlāk kļuva par Frenka Millera vizītkarti, ir pārnesta arī uz citiem viņa darbiem, starp kuriem ir arī "Grēku pilsēta".
Biogrāfija
Metjū Mērdoku uzaudzināja viņa tēvs - bokseris, pazīstams kā "Cīkstonis Mērdoks". Viņš uzauga Elles Virtuvē, vienā no Ņujorkas kriminālajiem rajoniem. Mets sāka mācīties par juristu, un kādu dienu izglāba aklu vecīti no pakļūšanas zem kravas automobiļa riteņiem. Tomēr radioaktīvais šķidrums, ko veda kravas auto trāpīja Metam acīs. Šis atgadījums Metjū padarīja aklu, bet uzlaboja viņa dzirdi un citas maņas. Viņš trenējās pie aklā cīņu mākslas meistara Stika un kļuva par lielisku cīkstoni. Tēva slepkavība mainīja Meta dzīvi. Vīlies valsts struktūrās, kas nevarēja atrisināt tēva slepkavību, Mets izveidoja kostīmu no sava tēva cīkstoņa halāta un nodēvēja sevi par Pārgalvi. Viņš atrada sava tēva slepkavas un izrēķinājās ar viņiem. Mets kopā ar savu draugu Fogiju izveidoja nelielu juridisko uzņēmumu. Viņš kalpo likumam ka advokāts Mērdoks un cīnās ar noziedzību kā Pārgalvis.
Reitingi
Pārgalvis ieņēma 37. vietu žurnāla Empire "50 labāko komiksu tēlu" sarakstā un 10. vietu portāla IGN "Simts visu laiku labākie komiksu tēli" sarakstā.
Vrahovice
Vrahovice (cs) ir ciemats Čehijā, kas atrodas Olomoucas apgabalā, netālu no Prostejovas, Prostejovas administratīvā daļā. Ciematā ir apmēram 3400 iedzīvotāju. Vrahovicē atrodas Svētā Bērtuļa baznīca, pasta ēka un daži krodziņi.
972. gads
972. bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Leonīds Pasečņiks
Leonīds Pasečņiks jeb Leonīds Pasičniks (uk, dzimis 1970. gada 15. martā) ir bijušais Ukrainas drošības dienestu darbinieks, prokrieviska separātistu grupējuma “Luhanskas tautas republika” līderis un kolaborants ar Krieviju.
Dzīvesgājums
Dzimis 1970. gadā Luhanskā (tolaik Vorošilovgradā), 1975. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Magadanā. Pēc atgriešanās Ukrainā iestājās Doneckas militāri politiskajā augstskolā (Донецьке вище військово-політичне училище), pēc studiju beigšanas strādāja Ukrainas drošības dienesta Luhanskas apgabala kontrabandas apkarošanas vienības vadītāju. 2007. gadā apakšpulkvedis Pasečņiks saņēma medaļu no Ukrainas prezidenta Viktora Juščenko.
Eiromaidana laikā 2014. gadā Pasečņiks nostājās prokrievisko separātistu pusē un kļuva par pašpasludinātās Luhanskas Tautas Republikas (LTR) valsts drošības ministru. 2017. gada 21. novembrī pēc LTR vadītāja Igora Plotņicka atcelšanas Pasečniku iecēla par vadītāja pienākumu izpildītāju. 2021. gada 6. decembrī Pasečņiks kļuva par Krievijas valdošās partijas "Vienotā Krievija" biedru. 2022. gada 21. februārī Leonīds Pasečņiks kopā ar DTR vadītāju Denisu Pušiļinu aicināja Krievijas prezidentu Putinu atzīt LTR un DTR neatkarību. Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā 2022. gada 27. martā Pasečņiks paziņoja, ka Luhanskas Tautas Republikā tuvākajā laikā varētu notikt referendums par pievienošanos Krievijas Federācijai. 20. septembrī Leonīds Pasečņiks un Deniss Pušiļins paziņoja, ka referendumu rīkos 23.-27. septembrī.
Krievu valoda Izraēlā
Krievu valoda Izraēlā ir viena no visplašāk lietotajām valodām valstī, jo īpaši to iedzīvotāju vidū, kas atgriezušies no bijušās Padomju Savienības.
Pirmo reizi krievu valoda Palestīnā kļuva pamanāma 19. gadsimtā, kad Krievijas Impērijas ģeopolitikas ietvaros tā sāka šeit būvēt Maskavas patriarhāta pareizticīgo tempļus un klosterus. 19. gadsimta beigās no Krievijas un tai piederošās Polijas sākās ebreju izceļošana uz Palestīnu, daļa no kuriem pārvaldīja krievu valodu.
PSRS laikā izbraukšana no tās bija stipri ierobežota. Tikai pēc pārbūves sākuma, no 1989. gada Izraēlā ieradās vairāk nekā 1 miljons imigrantu, no kuriem lielākajai daļai krievu valoda ir dzimtā vai vismaz otrā valoda. Liela daļa no tiem nebija ebreji pēc reliģiskajiem halahas likumiem — 2005. gadā tādu skaits sasniedza 50%. 2022. gadā aptuveni 15 % jeb 1,3 mlj Izraēlas iedzīvotāju bija krievvalodīgie. Lielais krievvalodīgo skaits apgrūtina viņu integrāciju Izraēlas sabiedrībā. "Krievu geto" rajonos, kā dažkārt sauc Ašdodas un citu pilsētu rajonus ar krievvalodīgo iedzīvotāju vairākumu, iespējams iztikt bez valsts valodas. Vietējie iedzīvotāji šos rajonus centās atstāt, tajos arī vēl tagad, kad situācija sāk izlīdzināties, ir nelabvēlīga sociālā un kriminālā situācija.
Izraēlas parlamentā krievvalodīgās diasporas partijas vairākkārt ierosinājušas piešķirt krievu valodai oficiālu statusu valstī, taču vairākums šos priekšlikumus vienmēr noraidījis. Neraugoties uz to, valsts iestādes parasti sniedz informāciju ne tikai oficiāli atzītajās valodās — ivritā, arābu un neoficiālajā, bet plaši lietotajā angļu, bet arī krievu un amharu valodās. Krievu valoda tiek mācīta daļā Izraēlas skolu kā svešvaloda, un izglītība tikai ivritā lielā mērā palīdz integrēt sabiedrībā jauno paaudzi.
Indiāņu zemnīca
Indiāņu zemnīca ir kupolveida māja, kas pilnībā vai daļēji pārklāta ar zemi. Šāda veida zemnīcas bija plaši izplatītas Ziemeļamerikā no Lielo līdzenumu austrumiem līdz pirmskolumba kultūru maundiem tagadējos ASV austrumos.
Vēlāk šādās zemnīcās dzīvoja vietsēžu ciltis pauni, mandani, hīdatsi, arikari, kanzi, ponki, omahi un austrumu siu jeb lakoti.
Zemnīcas bija līdz 15 m platas. Katrā namā dzīvoja 20 — 30 cilvēku. Jumtu veidoja no koka spārēm, kuras noklāja ar kārkliem, zāli un velēnām. Jumta centrā bija ar klūgu rāmi pārsegts caurums, caur kuru plūda gaisma. Zemnīca tika uzskatīta par svētu, tāpēc tās būvēšanas laikā noturēja daudzas ceremonijas. Ap centrālo zemnīcas pavardu notika visa sabiedriskā dzīve un namsaimniecība. Nama dziļumā pie ieejas atradās svētnīca. Ieeja bija 3 līdz 3,5 m gara apjumta eja ar iekšējām durvīm no ādām.
Turss
Turss var būt:
Krka
Krka var būt:
2014. gada ASV Grand Prix
2014. gada ASV Grand Prix (oficiālais nosaukums 2014 Formula 1 United States Grand Prix) bija Formula 1 pasaules čempionāta. gada sezonas 17. posms. Sacīkstēs uzvarēja Mercedes pārstāvošais Luiss Hamiltons.
Centrālā Papua
Centrālā Papua (id) ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība ar speciālu statusu. Izvietojusies valsts austrumos, aizņem Jaungvinejas salas Indonēzijas daļas centrālo daļu starp Čenderavasiha līci ziemeļos un Arafuru jūru dienvidos. Provinces teritorija aptuveni atbilst papuasu tradicionālajam Mē Pago (Mee Pago) reģionam. Administratīvi iedalās astoņos apriņķos. Provinces lielākā apdzīvotā vieta ir kalnraču pilsēta Timika dienvidu līdzenumos, bet par provinces galvaspilsētu izvēlēta Nabire pie Čenderavasiha līča. Kā patstāvīga province izveidota 2022. gada 25. jūlijā.
Tads Labuks
Tads Labuks (, dzimis 1984. gada 10. janvārī Klaipēdā) ir lietuviešu futbolists, kurš pašlaik spēlē Rīgas "Skonto". Aizvadījis 15 spēles Lietuvas futbola izlases sastāvā.
1024. gads
1024. bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Motaļa
Motaļa (be, ru, pl, yi) ir agropilsētiņa Baltkrievijā, Brestas apgabala Ivanovas rajonā. Kādreiz tā bijusi sādža, pēc tam pilsētciemats. Tā ir Motaļas ciema administratīvais centrs.
Iedzīvotāji
2014. gadā Motaļā dzīvoja 3772 iedzīvotāji.
Kultūra
Pilsētā ir šādas kultūras iestādes: kultūras nams, klubs, kinoteātris (tagad slēgts) un divas bibliotēkas.
Motaļas Tautas mākslas muzejs atvērts 1995. gada augustā. Muzeja fondos ir 27 506 eksponātu, tajā ir 8 ekspozīciju zāles — izstāžu, vēstures, amatniecības, aušanas, apģērbu, parašu un tautas tradīciju zāle. Muzeja teritorijā atrodas vējdzirnavas, kurās iekārtots maizes muzejs.
Kopš 2012. gada sakaru nodaļas ēkā darbojas muzeja arheoloģijas filiāle "Mūsu saknes" (Нашы каранi). Muzeja zinātniskās koncepcijas autors — pazīstamā Baltkrievijas arheoloģe Jeļena Kalečica (Елена Калечиц), kura veltījusi šī reģiona pētījumiem vairāk nekā 25 gadus.
Motaļas 1. vidusskolas teritorijā atrodas Lielā Tēvijas kara muzejs.
Motaļā ik gadus notiek festivāls "Motaļas delikateses" (Мотольские прысмаки).
Placenta
Placenta ( — ‘plācenis’) ir orgāns, kas mātes organismā savieno embriju ar dzemdes sienu. Placenta ar asiņu palīdzību embriju nodrošina ar barības vielām un gāzu apmaiņu, kā arī aizvada no tā prom tam nevēlamās vielas. Placenta ir visām placentāļu zīdītāju sugu mātītēm. Līdzīgs veidojums ar līdzīgām funkcijām ir arī dažām somaiņu sugām, kā arī dzīvdzemdētāju skrimšļzivju, čūsku un ķirzaku sugām.
Jānis Turss
Jānis Turss (dzimis, miris ) bija latviešu ērģelnieks, mūzikas pedagogs un diriģents.
Dzīves gājums
Piedzima Praulienas pagasta „Silniekos” Gustava un Annas Tursas (dz. Barbane) astoņu bērnu ģimenē. Brālis Gustavs Turss kļuva par Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapu.
Beidza Sanktpēterburgas konservatoriju, kur mācījās pie Žaka Handšina un Jāzepa Vītola. Bija ērģelnieks Bauskā un Liepājā (Svētās Annas baznīcā). 1904. gadā, nejauši būdams Ļaudonā, tolaik vietējam skolotājam Teodoram Reiteram ieteica studēt mūziku. 1922.gadā bija viens no Liepājas Tautas konservatorijas dibinātājiem un no 1924. līdz 1940. gadam — tās pedagogs. Bija arī dziedāšanas skolotājs Valsts Liepājas ģimnāzijā. Nodibināja nošu apgādu.
Rimši (Pildas pagasts)
Rimši ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 295 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V516.
Ingrīda Dāla
Ingrīda Dāla (no; dzimusi ) ir Norvēģijas starptautiskā meistare šahā (1990).
Biogrāfija
1987. gadā Slupskā Norvēģijas komandas sastāvā uzvarējusi Ziemeļu kausa izcīņā komandām šahā. 1990. gadā Malaizijā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 17. vietu.
Pārstāvējusi Norvēģiju Pasaules šaha olimpiādēs:
Pārstāvējusi Norvēģiju Eiropas komandu sieviešu šaha čempionātā:
Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi pirmā Norvēģijas šahiste, kas saņēmusi šo nosaukumu.
Kopš 1994. gada reti piedalās FIDE organizētajos šaha turnīros.
Cukura nams
Cukura nams ir 1997. gadā izdota latviešu televīzijas spēlfilma, kas tika pārraidīta kanālā LTV1.
Sižets
Darbība lielākoties norit vienā pilsētas namā, kuru kādā naktī skar zibens. Tas trāpa nama iedzīvotājai Mudītei, kuru jau kopš bērnības uzskata par garīgi atpalikušu. Mudīte šajā nelaimes gadījumā paliek dzīva, kā arī atgūst savas runas spējas.
Pēc šī notikuma Mudītes kulons, kuru negaisa naktī skāra zibens, nokļūst pie pārējiem nama iedzīvotājiem un izraisa viņos dažādas pārvērtības - iedzīvotāju slēptākās jūtas un noslēpumi pēkšņi kļūst redzami arī apkārtējiem.
1967. gada Pasaules čempionāts hokejā
1967. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Vīnē, Austrijā, no 1967. gada 18. līdz 29. martam. Tas bija 34. Pasaules čempionāts hokejā.
Palloseura Kemi Kings
Palloseura Kemi Kings / PS Kemi Kings ir Somijas futbola klubs no Kemi. Dibināts 1999. gadā, spēlē Veikkausliiga, Somijas futbola čempionāta augstākajā līgā.
Krka (pilsēta)
Krka (it) ir pilsēta Horvātijā, atrodas Adrijas jūras krastā. Tā ir Krkas salas galvenā pilsēta.
Pilsēta ir sena, tā ir viena no senākajām pilsētām pie Adrijas jūras. Pilsēta nepārtraukti apdzīvota jau kopš seniem laikiem, tostarp to apdzīvojuši ilīrieši un vēlāk romieši, kādreiz tā bija daļa no Austrumromas impērijas pēc tam, kad Rietumromas impērija krita barbaru rokās.
Dažās pilsētas daļās joprojām redzamas romiešu laika paliekas, piemēram, mozaīkas pilsētas namos. Pilsētā ir saglabājušies arī daudzi viduslaiku nocietinājumi, tostarp Frankopanas pils, un daļa no pilsētas mūriem, kas celti tais piecos gadsimtos, kad pilsētu pārvaldīja Venēcijas Republika.
Jāns Poska
Jaunības gadi
Viņš tika audzināts krievu pareizticīgo tradīcijās, krievu valoda bija viņa dzimtā valoda. Runāja igauņu valodā ar nelielu krievu akcentu. Viņš mācījās Tuhalānes draudzes skolā. Kad Jānam bija 16 gadi, viņa tēvs nomira, un viņa māte ar bērniem pārcēlās uz Jurjevu, kur universitātē studēja viņa brālis Mihels, kurš vēlāk kļuva par tautskolu inspektoru.
Tulkojis igauņu valodā Aleksandra Puškina "Pīķa dāmu" un daudzus citus darbus. Parakstījās ar pseidonīmu Jāns Karū (Jaan Karu).
Politiskā karjera
Bija zvērināts advokāts Rēvelē (tagad Tallina). Kopš 1904. gada bija Rēveles pilsētas valdes loceklis ar lēmēja tiesībām, 1905. gadā bija tās priekšsēdētājs. 1907. gadā tika izveidota Tallinas Māju īpašnieku biedrība, un viņš tika izvēlēts par tās priekšsēdētāju. No 1913. līdz 1917. gadam — Rēveles pilsētas galva.
Pēc tam, kad Igaunija ieguva autonomijas statusu, 1917. gada martā Jāns Poska tika iecelts par autonomās Igaunijas guberņas Pagaidu valdības komisāru, paliekot šajā amatā līdz boļševiku apvērsumam tā paša gada novembrī. 1917. gada rudenī viņš tika ievēlēts Viskrievijas Satversmes sapulces asamblejā.
1918. gada 24. februārī Igaunijas Glābšanas komiteja (Eestimaa Päästekomitee или Päästekomitee) iecēla Jānu Posku par jaunizveidotās valsts ārlietu ministru. Pēc tam Poska darbojās Konstantīna Petsa vadītajā Igaunijas pagaidu valdībā kā premjerministra vietnieks un tieslietu ministrs. 1919. gadā viņš panāca neatkarīgas Igaunijas atzīšanu Rietumeiropā un piedalījās Parīzes Miera konferences darbā.
Pēc atgriešanās Igaunijā viņš tika iecelts par Igaunijas delegācijas vadītāju miera sarunās ar padomju Krieviju, kuras beidzās 1920. gada 2. februārī ar Tartu miera līguma parakstīšanu.
Viņš tika ievēlēts Igaunijas Satversmes sapulcē. Par pilsoniskiem nopelniem viņam piešķirts pirmās pakāpes trešās kategorijas Brīvības krusts.
Daniela Movileanu
Daniela Movileanu (it; dzimusi ) ir Itālijas FIDE meistare šahā (2012).
Biogrāfija
No 2009. līdz 2012. gadam regulāri piedalījusies Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās.
Jāns Poska
Politiskā karjera
Miris Tallinā 1920. gada 7. martā, apglabāts Tallinā Aleksandra Ņevska kapsētā.
Daniela Movileanu
Biogrāfija
2015. gadā Džovināčo pirmo reizi uzvarējusi Itālijas sieviešu šaha čempionātā. 2016. gadā Perudžā atkārtojusi šo panākumu.
Jāns Poska
Politiskā karjera
Igaunijā darbojas Jāna Poskas fonds. Tallinas Kadriorgā ir atvērta Jāna Poskas māja-muzejs. Viņa vārdā nosaukta Tartu ģimnāzija.
Daniela Movileanu
Biogrāfija
Pārstāvējusi Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Saules masa
Saules masa ( M ☉) ir standarta masas mērvienība astronomijā, kas vienāda ar Saules masu, aptuveni 2 kg. Precīzāka Saules masas vērtība ir (1,98847±0,00007) kg. Šo mērvienību bieži izmanto, lai raksturotu zvaigžņu, zvaigžņu kopu, galaktiku, melno caurumu un citu astronomisko objektu masu.
Pīts un pūķis
Pīts un pūķis (en) ir 1977. gada muzikāla komēdija, kuras režisors ir Dons Čafijs. Galvenos tēlus atveido Helēna Redija, Džims Deils, Mikijs Rūnijs, Reds Batonss, Džefs Konavejs un Šellija Vintersa. Filmas pirmizrāde notika. 2016. gadā filmai iznāca tāda paša nosaukuma rīmeiks.
Filma ieguva divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas: "Labākā dziesma" un "Labākā oriģinālmūzika". Tāpat filma tika nominēta Zelta globusa balvai un četrām Saturna balvām.
Filmas sižets notiek 20. gadsimta sākumā, kad bārenis Pīts ar pūķa Eliota palīdzību aizbēg no ģimenes, kas viņu adoptējusi.
Iļja Mihejevs
Iļja Mihejevs (ru, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2022. gada Mihejevs pārstāv NHL komandu Vankūveras "Canucks".
Jānis Valters (mūziķis)
Jānis Valters ir latviešu mūziķis un skaņu inženieris. Pazīstams kā Opus Pro taustiņinstrumentālists. Savu muzikālo karjeru sācis grupā "Proventus". Spēlējis arī grupās "Jaunais Laiks", "Holy Lamb", "Bastards", "Fortress" u.c,. Grupā Opus Pro darbojās no 1993. līdz 1994. gadam, kad to pameta. 1998. gadā atsāka dalību grupā un darbojas tajā līdz pat šim laikam. Nodarbojas ar dziesmu komponēšanu un strādā privātā ierakstu studijā par skaņu inženieri. Sadarbojies ar daudziem Latvijas solomāksliniekiem (Adrianu Kukuvasu, Viktoru Zemgalu, Aivaru Brīzi, Niku Matvejevu). Bijis līdzautors un aranžētājs daudziem Latvijas roka, popa un šlāgermūzikas albumiem.
Ozolkalnu iela (Rīga)
Ozolkalnu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Sužu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Jaunciema gatvi un beidzas strupceļā. Kopējais ielas garums ir 595 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Laika gaitā ielas nosaukums nekad netika mainīts. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Iļja Mihejevs
2022. gada 13. jūlijā Mihejevs, kurš pameta "Maple Leafs" kā brīvais aģents, parakstīja četru gadu 19 miljonu dolāru vērtu līgumu ar Vankūveras "Canucks".
Krievijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2018. gada Pasaules čempionātā.
Ozolkalnu iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Ozolkalnu iela ir savienota ar šādām ielām:
Pijs III
Pijs III (la; dzimis ; pilsoniskais vārds — Frančesko Todeskini Pikolomīni (Francesco Todeschini Piccolomini), miris ) bija Romas pāvests 26 dienas, no 1503. gada 22. septembra līdz 18. oktobrim.
Izvirzījies, kad par pāvestu bija viņa tēvocis Pijs II. 1492. gadā dzimtajā Sjēnā nodibināja Pikolomīni bibliotēku. Ievēlēts konklāvā, kad pie Romas, lai atbalstītu pāvesta kandidātus, bija pievilkts Luija XII, Ferdinanda II un Cezāres Bordžijas karaspēks.
Bižē atomelektrostacija
Bižē atomelektrostacija (fr) ir uzņēmumam Électricité de France piederoša atomelektrostacija Francijas austrumdaļā, uz austrumiem no Lionas, Ronas upes labajā krastā.
Rimši (Brigu pagasts)
Rimši ir ciems Brigu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas.
Bižē atomelektrostacija
Atomstacija celta 1964. gadā un izmanto Ronas upes ūdeni. Mūsdienās darbojas četri ūdens-ūdens tipa kodolreaktori, divi no kuriem iedarbināti 1978. gadā, bet divi - 1979. gadā. Elektrostacijas jauda ir 3724 MW. Tiek demontēts viens grafīta-gāzes tipa kodolreaktors. Atomelektrostacijā strādā apmēram 1200 cilvēku.
Rimši (Brigu pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Rimšu ezers.
Sems Vortingtons
Viņš ir vislabāk pazīstams ar Džeika Sallija lomu filmā "Avatars", Markusa Raita lomu filmā "Terminators: Glābšana", kā arī Perseja lomu filmās "Titānu cīņa" (Clash of the Titans) un "Titānu dusmas" (Wrath of the Titans). 2004. gadā S. Vortingtons saņēma Austrālijas augstāko apbalvojumu kino par vadošo lomu filmā Somersault.
Liepniekvalks
Liepniekvalks (augštecē Gleitnervalks, lejtecē arī Sumburvalks) ir Ataras labā krasta pieteka Talsu novadā.
Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Atarā pie Sumbru kapiem. Liepniekvalku šķērso valsts autoceļš V1371 (Ģibzde-Dundaga), tā krastos atrodas Sumburciems. Upes krastā izveidojušās Liepniekvalka alas.
Juris Veremejs
Juris Veremejs ir latviešu mūziķis, aranžetājs, rokgrupas "Opus Pro" bundzinieks. Darbojas arī šlāgermūzikas grupā "Jūrkant".
Veremejs muzikālo izglītību ieguvis Latvijas Mūzikas akadēmijā Sitaminstrumentu klasē. Strādājis vairākos profesionālajos orķestros — PO "Rīga", Latvijas Nacionāls operas simfoniskajā orķestrī. Sadarbojies ar vairākiem Latvijas solomāksliniekiem, piemēram, Normundu Rutuli, Normundu Jakušonoku, Viktoru Zemgalu, Olgu Rajecku un citiem mūziķiem.
Asterolepis essica
Asterolepis essica ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja Baltijā apakšējā frāna Gaujas svītā. Sugu aprakstīja Ļubova Ļarskaja 1981. gadā. Sugas nosaukums veidots no Essi mājām pie Vehandu upes, Igaunijā, kur tika atrastas šīs sugas fosilijas. Citur šīs sugas pārstāvji pagaidām nav zināmi.
Apraksts
Tās ir vidēja izmēra zivis. Galvas un vidukļa bruņas garums ap 30 cm. Galvas vairoga garums 6—7 cm, bet vidukļa bruņas muguras sienas garums ap 22 cm. Galvas vairogs ir mēreni izliekts. Orbitālais atvērums ir liels, garums pa mediālo līniju 2,6 reizes mazāks, nekā platums. Atvēruma aizmugurējā mala ir taisna. Skausta mala ir izliekta. Laterālā mala — ieliekta. Lielākais ieliekums atrodas savienojuma vietā starp sānu kaulu (La) un priekšējo nepāra kaulu (Pmg). Aizpineālais kauls (Pp) ir pagarināts, tā platums pusotru reizi pārsniedz garumu.
Vidukļa bruņa ir plata. Muguras siena ir salīdzinoši zema. Priekšējais sānu-muguras kauls (ADL) un sānu jauktais kauls (MxL) savienojuma vietā platuma attiecība pret garumu pa mediālo līniju ir ap 84. Priekšējā vidējā muguras kaula (AMD) tergālais leņķis ir labi pamanāms un atrodas sānu stūru līmenī. Muguras sienas aizmugurējā mala ir nedaudz izliekta un ļoti iztaisnota gar pakaļējā vidējā muguras kaula (PMD) aizmugurējo malu. Vidukļa bruņas sānu siena ir gara un zema. Pakaļējā vēdera-sānu kaula (PVL) sānu sienas garums ir 3 cm. Leņķis starp vēdera un sānu sienu ir 100—110°. Sānu riba, kas atdala muguras sienu no sānu sienas, ir izplūdusi, bet riba, kas atdala sānu sienu no vēdera senas, ir krasa. PMD ir plats, ar gandrīz taisnu aizmugurējo malu. PVL sānu sienas garums trīs reizes pārsniedz augstumu.
Tanžera
Tanžera, arī Tandža (, Ṭanjah; , Tanja), ir pilsēta Marokas ziemeļos, Tanžeras-Tetuānas reģiona administratīvais centrs. Tā atrodas pie Gibraltāra šauruma. 2012. gadā Tanžerā dzīvoja aptuveni 850 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir piektā lielākā pilsēta Marokā.
Pilsētu 5. gadsimtā p.m.ē. dibināja kartāgieši. Vēlāk tā kļuva par Senās Grieķijas koloniju, ar nosaukumu Tingis. Kad to 1. gadsimtā p.m.ē. iekaroja romieši, pilsēta tika pārsaukta par Colonia Julia.
Pols Lekarons
Pols Lekarons (fr; dzimis, miris ) bija franču tenisists, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Lekarons 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja gan vīriešu vienspēļu, gan vīriešu dubultspēļu turnīros. Vienspēļu turnīrā viņš pirmajā kārtā uzvarēja tautieti Albēru Lipmanu, bet ceturtdaļfinālā zaudēja Redžinaldam Dohertijam un turpmāko cīņu neturpināja. Dubultspēļu turnīrā viņš startēja kopā ar Polu Lebretonu. Viņi ceturtdaļfināla zaudēja britiem Lorensam un Redžinaldam Dohertijiem.
Volturno
Volturno (it) ir 175 kilometrus gara upe Itālijā, Molizē un Kampānijā.
Iztece centrālajos Apenīnos, pie Roketa a Volturno ciema. Iesākumā tek dienvidu-dienvidaustrumu virzienā. Uzņemot lielākās pietekas - Kalores Irpino ūdeņus, pagriežas uz rietumiem. Ietek Tirēnu jūrā pie Kastelvolturno uz dienvidrietumiem no Neapoles. Upes krastos atrodas Kajaco un Kapuja. 1860. gadā pie Volturno Džuzepes Garibaldi spēki sakāva Abu Sicīliju karalistes karaspēku. Otrā pasaules kara laikā vācu karaspēks gar upi izbūvēja Volturno līniju Sabiedroto uzbrukuma atvairīšanai.
Rožupes iela (Rīga)
Rožupes iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Sužu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Ozolkalnu iela un beidzas strupceļā. Kopējais ielas garums ir 173 metri, tā ir klāta ar grants un zemes segumu. Laika gaitā ielas nosaukums nekad netika mainīts. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Rožupes iela ir savienota ar šādām ielām:
Ēna (Ronas pieteka)
Ēna (fr) ir 190 kilometrus gara Ronas labā krasta pieteka Francijas austrumos. Upes vārdā nosaukts Ēnas departaments.
Sākas Juras kalnos, tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Ronā apmēram 40 kilometrus augšpus Lionas. Upi šķērso Sizbolozonas viadukts.
Melbārži
Melbārži var būt:
In the Mouth of Madness
In the Mouth of Madness ir 1994. gada ASV šausmu filma, kuras režisors ir Džons Kārpenters. Filmā galvenās lomas atveido Sems Nīls, Džūlija Kārmena, Jirgens Prohnovs un Čārltons Hestons. In the Mouth of Madness ir trešā filma Kārpentera "Apokalipses triloģijā", pēc "Radījums" (1982) un Prince of Darkness (1987).
Ziemeļaustrumu reģions (Brazīlija)
Ziemeļaustrumu reģions ir viens no pieciem Brazīlijas reģioniem valsts ziemeļaustrumu daļā. Robežojas ar Ziemeļu reģionu un ar Centrālrietumu reģionu rietumos, ar Dienvidaustrumu reģionu dienvidos. Reģionu ziemeļos un austrumos apskalo Atlantijas okeāns. Reģiona lielākās pilsētas ir Salvadora un Fortaleza. Ziemeļaustrumu reģiona kopējā platība ir 1 554 291 km², pēc 2014. gada datiem reģionā dzīvo 56 186 190 iedzīvotāji. Tas ir trešais lielākais reģions Brazīlijā pēc platības un otrais lielākais pēc iedzīvotāju skaita. Reģiona platība aizņem 18% no kopējās Brazīlijas teritorijas. Ziemeļaustrumu reģions ir sīkāk sadalīts deviņos štatos kā Alagoasa, Baija, Seara, Maraņauna, Paraiba, Pernambuku, Pjaui, Riugrandi du Norti un Seržipi.
In the Mouth of Madness
Filma stāsta par apdrošināšanas izmeklētāju, kurš, pētot veiksmīgu šausmu romānu rakstnieka pazušanu, apmeklē nelielu pilsētiņu, un sāk apšaubīt savu veselo saprātu, kad robežas starp realitāti un izdomu pazūd.
Melnbārži
Melnbārži (agrāk arī Melbārži, Gaujaslīči) ir ciems Cēsu novada Zosēnu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumdaļā Gaujas krastā pie autoceļa V304 48 km no novada centra Cēsīm un 128 km no Rīgas. Melnbāržos atrodas pagasta pārvalde, Gaujaslīču kultūras nams, bibliotēka, Pērļupes pasta nodaļa, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Gaujaslīči» centrālais ciemats.
Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarācija
Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarācija (fr) ir konstitucionāls akts, kurā apkopoti liberālās demokrātijas galvenie elementi. Deklarāciju 1789. gada augustā pieņēma Francijas Nacionālā sapulce. Nozīmīgs Franču revolūcijas cilvēka un pilsoņu tiesību dokuments. Deklarācijā iekļauti 17 panti, kuros visi cilvēki tika pasludināti par brīviem un vienlīdzīgiem, tauta tika pasludināta par augstākās varas avotu.
Daļa deklarācijas ideju izmantota 1791. un 1793. gada Francijas konstitūcijā. Šī deklarācija kopā ar ASV Tiesību bilu, ASV Neatkarības deklarāciju, ASV Konstitūciju lielā mērā iespaidoja ANO 1948. gadā pieņemto vispārējo cilvēktiesību deklarāciju.
Ļaunuma ass (kosmoloģija)
Par Ļaunuma asi kosmoloģijā un astronomijā sauc reliktstarojuma anomāliju, ap kuru, iespējams, orientējas Visums. Ļaunuma ass kā Visuma ass nozīme nav pierādīta, bet, pēc atsevišķu pētījumu datiem un pētnieku teiktā, šāda ass nepastāv.
Parādības būtība
Visumu aizpilda reliktstarojums, pēc Lielā sprādziena radies kosmiskais starojums, kurš saskaņā ar kosmoloģisko principu ir vienmērīgs visos virzienos jeb izotrops (pēc šī principa, lielos mērogos, tas ir, simtos miljonu gaismas gadu, Visums ir izotrops un viendabīgs, taču mazos mērogos Visumā pastāv anizotropija un neviendabība ).
Ļaunuma ass tiek šādi saukta, jo, tai patiesi pastāvot, tiktu grauti ("nodarīts ļaunums") pieņemtajiem kosmoloģijas zinātnes principiem, tā ir izstiepts apgabals, kura virzienā varētu orientēties Visums.
Parādības atklāšana un noliegšana
No 2001. līdz 2009. gadam norisinājās reliktstarojuma pētīšana, NASA kosmosa aparātam WMAP skenējot debesu sfēru; izanalizējot aparāta iegūtos datus, tika secināts par Visuma anizotropiju un izstieptu apgabalu (asi), ap kuru izkārtojas Visums. Žuāns Magejžo (João Magueijo) šo parādību nodēvēja par Ļaunuma asi. No 2009. līdz 2012. gadam darbojās ESA orbitālā observatorija Planck, kuras iegūto datu pirmā analīze apstiprināja Ļaunuma ass esamību.
2016. gadā, veicot Planck datu pilnu analīzi, Londonas Universitātes koledžas un Londonas Impērijas koledžas pētnieku grupa paziņoja, ka Ļaunuma ass nepastāv.
Tāpat ir nosaukti vairāki iespējamie iemesli, kas varēja izraisīt neprecizitātes, veidojot reliktstarojuma karti: Saksa—Volfa efekts, gravitācijas lēcas, Suņajeva—Zeldoviča efekts u.c., kas visi nosaka, ka izveidot precīzu reliktstarojuma karti ir problemātiski un ka kartē attēlotās jau tā mazās fluktuācijas (novirzes) ir nepareizi uztvertas.
Taču 2020. gadā Liors Šamīrs (Lior Shamir) atkal izvirzīja ideju par Visuma Ļaunuma ass pastāvēšanu, šoreiz kā argumentu Visuma neviendabīgumam minot viņa izpētīto galaktiku skaitu pēc griešanās virziena attiecību, tas ir, ka 51% galaktiku griežas pulksteņrādītāja virzienā un tikai 49% — pretēji pulksteņrādītāja virzienam.
Pomerānija
Pomerānija (pl, de, kašūbu: Pòmòrze vai Pòmòrskô, la jeb Pomorania) ir vēsturisks reģions Baltijas jūras dienvidu krastā, kurā kopš 12. gadsimta valdīja Pomerānijas dinastijas valdnieki. Mūsdienās sadalīts starp Vāciju (Mēklenburga-Priekšpomerānija) un Poliju (Rietumpomožes vojevodiste un Pomožes vojevodiste). Pomerānijas rietumu robeža ir apmēram pie Štrālzundes, bet austrumu — Gdaņskas. Reģionu apdzīvo poļi, vācieši un kašūbi. Reģiona demogrāfiju ir ļoti ietekmējuši XX gadsimta notikumi. Lielākās Pomerānijas pilsētas — Ščecina (Pomerānijas vēsturiskais centrs) un Gdaņska. Apvidus bagāts mežiem, ezeriem. Kopš XIX gadsimta beigām reģionā attīstījās tūrisms. Rūpniecības centros attīstīta kuģubūve, metālapstrāde, cukurrūpniecība un papīrrūpniecība.
Albērs Lipmans
Albērs Lipmans (fr) bija franču tenisists, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Korabs
Korabs (sq, mk) ir 2764 metrus augsts kalns Korabu grēdā uz Albānijas un Ziemeļmaķedonijas robežas. Tā ir augstākā virsotne abās valstīs. Albānijas pusē kalns ietilpst Koraba - Koritnika dabas parka teritorijā, bet Ziemeļmaķedonijas pusē - Mavrovas nacionālā parka teritorijā. Korabs attēlots Ziemeļmaķedonijas ģerbonī. Kalnam ir vairāk nekā 10 smailes, kas augstākas par 2000 metriem. Ziemeļmaķedonijas pusē atrodas 138 metrus augstais Koraba ūdenskritums, kas ir augstākais Balkānos.
Albērs Lipmans
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja tenisa vīriešu vienspēļu turnīrā, kur viņš pirmajā kārtā zaudēja tautietim Polam Lekaronam un turpmāko cīņu neturpināja.
Jorgs Cavels
Jorgs Cavels (dzimis ) ir Grieķijas futbolists, aizsargs, Grieķijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada spēlē Turcijas Superlīgas kluba Alanyaspor sastāvā.
Džeitī Millers
Džonatans Taners "Džeitī" Millers (en, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2019. gada Millers pārstāv NHL komandu Vankūveras "Canucks". 2011. gada NHL draftā Milleru ar kopējo 15. numuru pirmajā kārtā izvēlējās Ņujorkas "Rangers".
Iepriekš sešas sezonas spēlējis Ņujorkas "Rangers" un divas sezonas Tampabejas "Lightning".
Heinrihs II Svētais
Heinrihs II Svētais (de; dzimis, miris ) pēdējais vācu Otonu dinastijas Svētās Romas impērijas valdnieks, Romiešu karalis no 1002. gada, kronēts Svētās Romas impērijas imperators (latīņu: Romanorum imperator) no 1014. gada līdz savai nāvei. Vienīgais kanonizētais Vācijas karalis. Kanonizēts 1147. gadā, bet viņa sieva Luksemburgas Kunigunde 1200. gadā. Pēc Heinriha II nāves par nākamo valdnieku tika ievēlēts Saliešu dinastijas pārstāvis Konrāds II.
Heinrihs bija pāragri mirušā imperatora Oto III otrās pakāpes brālēns un ietekmīgās Bavārijas hercogistes hercogs (kā Heinrihs IV) no 995. gada augusta. Viņa tēvs, hercogs Heinrihs II Ķildīgais bija regulāri organizējis sazvērestības, lai sagrābtu varu gados jauno Oto II un Oto III pārvaldītajā impērijā. Kamēr tēvs atkārtoti tika sodīts un atradās ieslodzījumā, jaunais Heinrihs tika gatavots baznīcas karjerai. Heinriham II Ķildīgajam 985. gadā atgūstot varu Bavārijā, arī dēlam nācās pamest baznīcas pasauli un atgriezties Bavārijā. Heinrijs bija lojāls Oto III, divreiz pavadot viņu uz Itāliju un atsakoties iesaistīties vācu augstmaņu sazvērestībās pret imperatoru. Pēc Oto III nāves Itālijā Heinrihs centās panākt, lai augstmaņi viņu ievēl par impērijas nākamo valdnieku. 1002. gada 9. jūlijā viņš panāca savu kronēšanu par romiešu karali un pēc vairāku troņa pretendentu sakaušanas 1004. gada 15. maijā kronējās par Itālijas karali.
Troņa iegūšana
Oto III mira 1002. gada janvārī, konfliktu plosītajā Itālijā. Viņa līķi caur Lombardiju nācās vest, atvairot bruņotus uzbrukumus. Impērijas nākotne šajā brīdī bija ļoti atkarīga no nākamā valdnieka spējām to saturēt kopā. Oto III mira neprecējies, bez bērniem. Tuvākais dinastiskais mantinieks uz troni bija Oto māsas Matildes nepilngadīgais dēls, kas bija dzimis laulībā ar zemākas šķiras augstmani, un netika uzskatīts par nopietnu pretendentu. Spēcīgākie troņa pretendenti bija Karintijas hercogs Oto, kas bija Oto I mazdēls un Bavārijas hercogs Heinrihs, kas bija Oto I jaunākā brāļa mazdēls, un tādējādi tiešs Heinriha I vīriešu līnijas pēcnācējs. Hercogs Oto atteicās no troņa pretenzijām par labu Heinriham. Taču, sekojot senajām tradīcijām, karali bija jāievēl augstmaņiem, kuru vidū Heinriham trūka atbalsta.
Šajā laikā Saksijā izvirzijās vēl viens troņa kandidāts, Meisenes markgrāfs Ekhards, viens no veiksmīgākajiem impērijas karavadoņiem. Viņš bija karojis pret musulmaņiem Itālijā, 998. gadā sakāvis dumpīgos romiešus, atsitis slāvu vendu uzbrukumus, pakļāvis Bohēmijas kņazisti un karojis pret Polijas kņazu Boļeslavu. Arī Švābijas hercogs Hermanis II izvirzīja savu kandidatūru. Tā kā Heinriham trūka atbalsta, tad pēc rakstura mierīgais Švābijas jercogs tika uzskatīts par piemērotu kompromisa kandidātu. Tikmēr Ekhards tika nogalināts sadursmē ar kādas naidīgas ģimenes pārstāvjiem.
Pēc Ekharda nogalināšanas Heinrihs varēja rēķināties ar Bavārijas, Austrumu Frankonijas un Saksijas augstmaņu atbalstu, kamēr Hermani atbalstīja Švābijas un Rietumu Frankonijas augstmaņi, Lotaringas augstmaņiem paliekot svārstīgiem. Šajā brīdī izšķirošo lomu noslēlēja Maincas arhibīskaps. 1002. gada jūnija sākumā Heinriham izdevās sasniegt Maincu, kur notika viņa ievēlēšana par karali un sekojošā kronēšana 7. jūnijā. Lai panāktu Hermaņa atbalstītāju pakļaušanos, Heinrihs iebruka Švābijā, tad devās uz Tīringeni, kur jūlijā viņa varu atzina Veimāras grāfs Vilhelms. 23. jūlijā Merseburgā Heinrihs tikās ar Saksijas augstmaņiem un bīskapiem. Ieradies bija arī Polijas hercogs Boļeslavs. Augstmaņu sapulce bija gatava zvērēt uzticību jaunajam karalim tikai pēc tam, kad tika saņemti solījumi ievērot viņu privilēģijas. Heinrihs turpināja ceļot pa vācu zemēm, cenšoties iegūt uzticības apliecinājumus. 1002. gada 8. septembrī Āhenē, sēžot Kārļa Lielā tronī, Heinrihs saņēma Lotaringas augstmaņu uzticības solījumu. Visbeidzot arī 1. oktobrī Hermanis ieradās pie Heinriha un personīgi zvērēja uzticību. Hermanis saglabāja visus savus īpašumus, taču viņam bija jāizmaksā kompensācija Strasburgai, kuru bija izpostījusi viņa armija.
Dumpis Lombardijā
Heinriha varu atzina Venēcijas republika, kas panāca jau Oto II laikā noslēgtā līguma turpināšanos. No Itālijas nāca impērijai lojālo augstmaņu lūgumi apspiest Lombardijas pilsētu dumpjus. Jau mēnesi pēc Oto III nāves Lombardijā sākās dumpis. 1002. gada 15. februārī Ivrejas markgrāfu Arduīnu vietējie augstmaņi ievēlēja par Itālijas karali, kam sekoja kronēšana Pāvijā. Vietējie augstmaņi un iedzīvotāji Arduīnā saskatīja vietējo valdnieku, kas tos labāk aizstāvēs pret baznīcas patvaļu un svešo vācu imperatoru varu. Ravennas arhibīskaps, Modēnas, Veronas un Verčelli bīskapi atklāti pretojās Arduīna varai. Itāļu delegācija devās pie Heinriha, lūdzot tam atjaunot kārtību. 1002. gada decembrī Heinrihs uz Itāliju nosūtīja Karintijas hercogu Oto, kura pakļautībā atradās arī Veronas markgrāfiste. Arduīns veica ātru uzbrukumu, ieņemot Veronu, sakaujot savus pretiniekus un nodrošinot savu varu.
Konflikts ar Boļeslavu
Polijas kņazs Boļeslavs Drosmīgais pēc tēva troņa mantošanas 992. gadā turpināja spēcigas valsts veidošanu. Slāvu ciltis pie Odras, Vartas un Vislas upēm atradās viņa varā. Laulības saites viņam nodrošināja labas attiecības ar Bohēmijas, Ungārijas un Kijivas Krievzemes valdniekiem. Oto III bija Boļeslavu atbrīvojis no ikgadējās nodevas maksāšanas impērijai, un pāvests Silvestrs II nodrošināja poļu baznīcas neatkarību, izveidojot Gņezno arhibīskapiju. Pēc Oto III nāves Boļeslavs iekaroja visu Ostmarku līdz Elbai, pēc tam iekaroja Bauceni, Štrēlu, Meiseni, sasniedzot Veiselsteras upes līnju. Boļeslavs ieradās augstmaņu sapulcē Merseburgā, cerot iegūt apstiprinājumu saviem iekarojumiem, taču Meisenes margkrāfiste tika uzticēta nogalinātā Ekharda brālim un Boļeslava pusbrālim Guncelinam, liekot Boļeslavam atvilkt poļu kareivjus līdz Švarcelsteres līnijai.
Tikmēr Bohēmijas kņazistē sākās cīna par varu. Impērijas vasalis, kņazs Boļeslavs Sarkanais tika padzīts un viņa vietā tronī kāpa viņa radinieks Vladivojs, kas arī tika gāzts 1003. gada sākumā. Šo brīdi izmantoja Polijas Boļeslavs, lai iebruktu Bohēmijā un tronī atjanotu Boļeslavu Sarkano. Bohēmijas kņazs sāka sodīt savus proetiniekus tik aktīvi, ka tie sāka lūgt Polijas Boļeslava palīdzību. Viņš izmantoja šo izdevību, lai gāztu Boļeslavu Sarkano un pats kļūtu par Bohēmijas kņazu. Šāda uzvedība aizvainoja Heinrihu II, kurš pieprasīja Boļeslavam atzīt sevi par Heinriha vasali. Boļeslavs prasību noraidīja, saglabājot savu neatkarību.
Jaunais imperators neturpināja Oto III ideju par Romas impērijas atjaunošanu. Impērijas teritoriju plosīja vietējie strīdi starp laicīgo un baznīcas aristokrātiju. Nepārtraukti konflikti notika arī šo grupu iekšienē. Heinrihs vairāk koncentrējās uz vācu zemēm un savas varas gados tikai trīs reizes devās uz Itāliju. 1014. gada 14. oktobrī Heinrihs II beidzot tika Romā kronēts par imperatoru, taču imperators arī turpmāk Itālijas politikā iejaucās minimāli. Tā kā daudzi vācu augstmaņi sākumā neatbalstīja Heinrihu II, savas varas nostiprināšanai viņš paļāvās uz baznīcas bīskapiem. Viņš arī piespieda pāvestu papildināt Nīkajas ticības apliecinājuma tekstu, kas bija viens no iemesliem, kas noveda pie 1054. gada Lielās Shizmas. 1004. gadā viņš palīdzēja Bohēmijas kņazistes valdniekam Jaromiram pret poļu uzbrukumu un panāca Bohēmijas iekļaušanos impērijā. Heinrihs savas varas laikā ilgstoši karoja ar Polijas kņazu Boļeslavu I.
1024. gada 13. jūlijā viņš nomira, neatstājot bērnus. Heinriha II sieva nomira 1040. gadā.
Ansis Zeltiņš
Ansis Zeltiņš (1863—1942) bija Krievijas Impērijas armijas, latviešu strēlnieku, vēlāk Latvijas armijas virsnieks. 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka komandieris vadīja pulku Ziemassvētku kaujās.
Dzīvesgājums
Dzimis 1863. gada 30. oktobrī Mēdzūlas pagasta "Kaļēnos" kalēja Pētera Zeltiņa ģimenē. Mācījās Vecpiebalgas draudzes skolā. 1884. gadā iestājās 107. Troickas kājnieku pulkā, mācījās Viļņas junkuru skolā (1884—1886), pēc tam dienēja Viļņā. 1887. gadā paaugstināts par podporučiku, 1891. gadā par poručiku, 1900. gadā par štābkapteini. No 1901. gada dienēja Aizamūras robežsardzes karaspēkā Mandžūrijā. Piedalījās krievu-japāņu karā, pēc kura beigām turpināja dienēt robežsardzē, 1906. paaugstināts par rotmistru, 1913. gadā par apakšpulkvedi.
Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā bataljona komandieris Galīcijas frontē, 1915. gada jūlijā paaugstināts par pulkvedi. 1916. gada 18. martā iecelts par 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljona, vēlākā pulka komandieri. Ievainots Ziemassvētku kaujās pie Ložmetējkalna, ārstēšanās laikā viņu pulka komandiera amatā aizstāja Rūdolfs Bangerskis. 1917. gada 11. februārī atgriezās ierindā, 1917. gada septembra Rīgas operācijas laikā artilērijas apšaudes laikā ievainots pie Lielās Juglas upes. Vācu lādiņa šķembas trāpīja rokā, kā arī abās kājās, pulkvedi Zeltiņu evakuēja uz hospitāli Petrogradā, vēlāk Novorosijskā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā demobilizēts, līdz 1918. gada novembrim atveseļojās Pjatigorskā. Krievijas pilsoņu kara laikā uzturējies Kubaņā, kur vadīja kara invalīdu darbnīcu Jekaterinodaras pilsētā. Pēc Kubaņas ieņemšanas 1920. gada martā lielinieki viņu arestēja un nosūtīja uz karagūstekņu nometni Arhangeļskā.
1920. gada oktobrī atgriezās Latvijā, 1920. gada 26. oktobrī ieskaitīts Galvenā štāba virsnieku rezervē. 1920. gada 10. decembrī iecelts par Cēsu apriņķa apsardzības priekšnieku. 1921. gadā pārvietots par Jelgavas-Bauskas apriņķa priekšnieku, šo amatu, kā arī Jelgavas garnizona priekšnieka pienākumus pildīja līdz 1927. gada 20. decembrim, kad atvaļināts vecuma dēļ. 1923. gada 22. aprīlī apprecējās ar Minnu Gludiņu (1898—1984).
Mūža nogalē dzīvoja savā saimniecībā Zaļenieku pagasta "Vidzemes Strēlniekos", kas bija iekārtota agrākās Deģu muižas (Deggenhof) kungu mājas vietā. Miris 1942. gada 11. septembrī Zaļenieku pagastā, apglabāts Rīgas Brāļu kapos.
Dalība Ziemassvētku kaujās
1916. gada 23. decembrī pulkveža Zeltiņa komandētais 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks sīvā cīņā ieņēma vācu nocietinātās blindāžas, kur saņēma vairākus gūstekņus un ložmetējus. Aizstāvēja ieņemtā rajona labo spārnu līdz atiešanas pavēles saņemšanai. 1917. gada 12. janvārī pie Ložmetējkalna atkal ieņēma vācu nocietinātās zemnīcas un noturēja tās līdz vakaram.
Piemiņa
Aleksandrs Grīns sava pulka komandieri pieminējis „Dvēseļu puteņa” desmit lappusēs. 2013. gadā pie Anša Zeltiņa vasaras mītnes Matīšu pagasta Pikātos tika atklāts piemiņas akmens. Pēc pulkveža dēla Nameja Zeltiņa un fonda "Lāčplēsis" ierosmes 2014. gadā pie Vecpiebalgas vidusskolas sienas Ansim Zeltiņam piestiprināja piemiņas plāksni.
Seija
Seija (fr) ir 110 kilometrus gara Sonas kreisā krasta pieteka Francijas austrumos. Sākas Juras kalnos, tek rietumu virzienā. Ietek Sonā pie Latrušēras.
Indriķis Strazdiņš
Indriķis Strazdiņš (dzimis, miris ) bija latviešu šahists un pedagogs.
Būdams students, kā rīdzinieks, piedalījies 5. un 6. Baltijas Šaha kongresā. Atgriezies Liepājā un strādājis Liepājas komercskolā par skolotāju. Bijis daudzkārtējs Liepājas turnīru godalgoto vietu ieguvējs, Liepājas Šaha kluba valdes loceklis un aktīvi piedalījies pilsētas šaha dzīves organizācijā.
Halmstade
Halmstade (sv) ir pilsēta Zviedrijā, Hallandes lēnes administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Zviedrijas dienvidos, rietumu piekrastē pie Nisanas upes ietekas Kategatā starp Gēteborgas un Malmes pilsētām. 2014. gadā Halmstadē dzīvoja 58,6 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir 20. lielākā Zviedrijas pilsēta. Halmstades aglomerācijā dzīvo vairāk nekā 95 tūkstoši cilvēku. Pēc šī rādītāja tā ir 12. lielākā Zviedrijas pilsēta.
Feita Kipjegona
Feita Čepngetiča Kipjegona (en; dzimusi ) ir Kenijas vieglatlēte, vidējo distanču skrējēja, kas specializējas 1500 metru distancē, startē arī garo distanču skriešanā. Pasaules rekordiste 1500 m, jūdzes un 5000 m distancē.
Kipjegona ir divkārtēja olimpiskā čempione. Viņa izcīnīja zelta medaļas 1500 metru skrējienā Riodežaneiro un 2020. gada spēlēs Tokijā, kur uzstādīja olimpisko rekordu (3:53,11). Šajā distancē izcīnījusi arī divas Pasaules čempionāta zelta medaļas (2017. gadā Londonā un 2022. gadā Jūdžīnā) un divas sudraba godalgas (2015, 2019). Uzvarējusi 2014. gada Nāciju Sadraudzības spēlēs.
Dimanta līgas posmā Florencē laboja pasaules rekordu 1500 metros, veicot distanci 3 minūtēs un 49,11 sekundēs. Pēc nedēļas Dimanta līgas sacensībās Parīzē sasniedza pasaules rekordu arī 5000 metru distancē (14 minūtes un 5,20 sekundes). Dimanta līgas posmā Monako laboja pasaules rekordu trešajā distancē vienas sezonas laikā, jūdzes skrējienā veicot distanci četrās minūtēs un 7,64 sekundēs.
Adams Veishaupts
Johans Adams Veishaupts (de, dzimis, miris ) bija vācu filozofs, brīvmūrnieks un iluminātu slepenās biedrības pamatlicējs.
Dzimis Ingolštatē, universitātes pasniedzēja ģimenē. 1768. gadā kā tiesību doktors pabeidza Ingolštates Universitāti un kļuva par šīs universitātes profesoru. Kļuva par Kanta filozofijas oponentu. 1776. gadā kopā ar domubiedriem nodibināja iluminātu biedrību. 1784. gadā Bavārijas kūrfists Kārlis Teodors biedrību aizliedza un Veishaupts bija spiests doties trimdā. Ar Saksijas-Koburgas un Gotas hercoga Ernesta II atbalstu līdz mūža beigām dzīvoja Gotā, propagandēdams savus uzskatus.
Mirušo uzbrukums
Mirušo uzbrukums ir notikums 1915. gadā kaujā par Osovecas cietoksni, kurš tajā laikā piederēja Krievijas Impērijai Pirmā pasaules kara laikā par to sīvi cīnījās vācu uzbrucēji un krievu aizsargātāji. Pirmo uzbrukumu vācieši veica 1914. gada septembrī sešas dienas bombardējot cietoksni ar liela kalibra smago artilēriju. Pēc intensīvas izrādīšanās vācieši veica kājnieku uzbrukumu cietoksnim, tomēr krievu artilērija un kājnieki ātri viņus sakāva.
Otro uzbrukumu vācieši veica no 1915. gada februārim līdz tā paša gada martam. Šoreiz viņi izmantoja jaunos, 1420 mm kalibra "Lielās Bertas" lielgabalus. Cietoksnis tika smagi bombardēts, un kā domāja vācu virsnieki, liks krieviem ātri padoties. Taču, neskatoties uz milzīgo postu un daudzajiem krievu upuriem, cīņa norisinājās mēnešiem ilgi līdz krievu artilērijas bombardēšana arī šoreiz lika vāciešiem atkāpties. Agrā 1915. gada jūlijā vācu kareivji feldmaršala Paula fon Hindenburga pakļautībā veica jaunu uzbrukumu. Šoreiz viņi izlēma izmantot indīgu gāzi (hloru ar broma piejaukumu ), jo zināja, ka krieviem nav gāzmasku. No 30 gāzes baterijām 6. augustā uz cietoksni tika palaista gāze. Gāzes mākonim tuvojoties, zāle nomelnēja, koku lapas nodzeltēja un krievu no vara gatavotie lielgabali pārklājās ar hlorīda kārtu. Pēc gāzes izklīšanas aptuveni 7000 vācu kareivju lielie 14 bataljoni devās ieņemt cietoksni, bet pietuvojušies viņi ieraudzīja šokējošu skatu. Indīgo gāzi izdzīvojušie krievu kareivji viņiem uzbruka ar visu, kas tiem bija palicis. Ar ķīmiskajiem apdegumiem klātām sejām, lupatās ietītiem ķermeņiem un spļaudami asinis un plaušu gabalus, tie veica pretuzbrukumu vācu armijai. Skats bija tik šausminošs, ka vācu kareivji sāka panikā pamest savas pozīcijas, un, kāpdami viens otram virsū, iekrīta savās dzeloņstieplēs. Krievi vēlāk atklāja uguni ar šautenēm un ar artilērijas uzbrukumu iznīcināja atlikušos vācu spēkus. Pēc divām nedēļām atlikušie Osovecas kareivji tika evakuēti. Avīzēs vēlāk parādijās virsraksts:"Mirušo uzbrukums".
Mērija Popinsa (filma)
Filma tika nominēta 13 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām tā ieguva piecas balvas: "Labākā aktrise galvenajā lomā", "Labākā montāža", "Labākā oriģinālmūzika", "Labākie vizuālie efekti" un "Labākā dziesma".
Filmas sižets notiek 20. gadsimta sākumā. No Benksu ģimenes tikko aizgājusi auklīte, jo bērni Džeina un Maikls atkal no viņas aizbēga. Benksi sāk meklēt jaunu auklīti, un par tādu kļūst maģiskā Mērija Popinsa, kura ģimenē ievieš kārtību un palīdz bērniem satuvināties ar savu tēvu.
Igates iela (Rīga)
Igates iela ir pusloka formas iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Sužu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Ozolkalnu iela un krustojumā ar Rožupes ielu. Kopējais ielas garums ir 236 metri, tā ir klāta ar grants un zemes segumu. Laika gaitā ielas nosaukums nekad netika mainīts. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Rožupes iela ir savienota ar šādām ielām:
Krievijas revolūcijas hronoloģija
Krievijas revolūcijas hronoloģija apkopo svarīgākos 1917. un 1918. gada notikumus, kas noveda pie Krievijas impērijas sabrukuma Februāra revolūcijas laikā, nestabilo Krievijas Pagaidu valdības laiku, kas beidzās ar boļševiku apvērsumu un noveda pie Krievijas pilsoņu kara sākšanās. Datumi norādīti vecajā stilā.