cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolorādo "Avalanche"
"Avalanche" sākotnējie gadi
Arī turpmākajās sezonās "Avalanche" bija viena no spēcīgākajām līgas komandām, no 1997. līdz pat 2000. gadam trīs reizes sasniedzot Rietumu konferences finālu. 2000. gada martā "Avalanche" pievienojās Rejs Burks un Deivs Andrejčuks.
2000.—01. gadā "Avalanche" otro reizi tās pastāvēšanas vēsturē izdevās izcīnīt uzvaru NHL regulārajā sezonā. Džo Sakiks sezonu noslēdza kā otrs rezultatīvākais līgas spēlētājs, vien par trim punktiem atpaliekot no Jaromīra Jāgra. Īsi pirms Stenlija kausa izcīņas "Avalanche" pievienojās Robs Bleiks un Stīvens Rainprehts. "Avalanche" izdevās izcīnīt Stenlija kausu, septiņu spēļu sērijā pārspējot Ņūdžersijas "Devils". Sakiks ieguva gan Kona Smita, gan arī Harta balvu.
Visu sezonu rezultāti
Paskaidrojumi: S - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, ZP - zaudējumi pagarinājumā, P - punkti, IsV - iesistie vārti, IlV - ielaistie vārti, RS - regulārās sezonas rezultāts
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 9. oktobrī.''
SmartLynx Airlines
SmartLynx Airlines, agrāk pazīstama kā LatCharter, ir Mārupē, Mārupes novadā bāzēta aviokompānija, kas iznomā lidmašīnas ar apkalpi (ACMI), veic regulārus pasažieru un kravas lidojumus, kā arī pasažieru čartera lidojumus Eiropā, Āfrikā, Dienvidamerikā un Āzijā. Uzņēmums arī piedāvā lidmašīnas apkalpes apmācības — SmartLynx ATO ir viens no vadošajiem aviolīniju pilotu apmācību uzņēmumiem Baltijas valstīs, piedāvājot kvalifikācijas kursus ar Airbus A320 sērijas lidaparātiem.
SmartLynx Airlines ieņem otro vietu Latvijā starp pasažieru aviopārvadātājiem. Uzņēmuma apgrozījums 2018. gadā bija ap 141 miljons eiro, bet uzņēmuma peļņa bija 18,95 miljoni eiro.
Vēsture
Privāto uzņēmumu 1992. gadā dibināja četri profesionāli piloti un viens bortinženieris. Uzņēmuma nosaukums — LatCharter — tika atvasināts no vārda Latvija, un darbību tas sāka 1993. gadā ar nomātu Tupolev Tu-134B lidmašīnu. 2001. gada aprīlī Tu-134 nomainīja ar Yak-42 lidmašīnām, bet 2003. gada decembrī ar Airbus A320-200 lidmašīnām.
2006. gada jūlijā Islandes aviogrupas Icelandair Group lidaparātu nomāšanas atzars Loftleiðir iegādājās LatCharter akciju kontrolpaketi (55%), ar laiku iegādājoties arī pārējās uzņēmuma akcijas. Aviokompānijas flote tika paplašināta, 2007. gadā tai pievienojot vēl piecus A320-200 un divus B767-300 lidaparātus. Lidaparāti tika iznomāti ar apkalpi dažādām aviosabiedrībām visā pasaulē. Kopš tā laika ACMI (lidaparāta, apkalpes, apkopes un apdrošināšanas) nomas tirgus kļuva par uzņēmuma galveno darbības virzienu, kura ietvaros uzņēmums sadarbojās ar tādiem pārvadātājiem kā Air Malta, SBA Airlines, Finnair, Condor Flugdienst. 2008. gadā, atzīmējot aviokompānijas 15. gadadienu, tā tika pārdēvētā par SmartLynx Airlines, ieviešot arī jaunu logotipu un vizuālo tēlu.
2012. gadā aviokompānijas vadība to izpirka no Icelandair un izveidoja meitas uzņēmumu SmartLynx Airlines Estonia ar vienu Airbus A320-200 lidaparātu Igaunijas tūroperatoru apkalpošanai. 2016. gadā par uzņēmuma īpašnieku kļuva Nīderlandē bāzēts investīciju fonds, bet 2019. gadā SIA “Smart Aviation Holdings”, kam pieder aviosabiedrība SIA “SmartLynx Airlines”, apvienojās ar AAE reģistrēto pārvaldītājsabiedrību "Procyone FZE".
Pārvadāto pasažieru skaits 2015. gadā sasniedza 1,6 miljonus, 2016. gadā — 1,9 miljonus un 2017. gadā — 2,5 miljonus. SmartLynx lidojumu precizitāte (On Time Performance) 2016. gada vasarā sasniedza 89% no visiem čartera lidojumiem.
2019. gadā aviosabiedrība uzsāka darbību Maltā, kur bāzētas SmartLynx kravas pārvadājumu lidmašīnas.
2021. gadā krievu aktīvists Mihails Hodorkovskis paziņoja, ka Smartlynx mātes kompānija Avia Solutions Group (ASG) ir saistīta ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu un tās īpašnieki ir uzskatāmi par Krievijas ietekmes aģentiem. 2022. gadā TV3 raidījums Nekā personīga ziņoja, ka Latvijas drošības iestādes ar uzņēmuma saistīto drošības risku dēļ ierobežojušas tā attīstības plānus lidostas "Rīga" apkārtnē. ASG un vairākas tās meitas kompānijas pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā apturēja savu darbību Krievijā un sniedza finansiālu atbalstu Ukrainai.
Lidmašīnas
2022. gada decembrī SmartLynx Airlines flotē bez Maltā reģistrētajām kravas lidmašīnām ietilpa šādi lidaparāti:
Papildus tam, 2022. gada decembrī vēl 10 lidmašīnas Airbus A320 piederēja SmartLynx Airlines Estonia.
Negadījumi
2018. gada 1. martā, aviokompānijas igauņu meitasuzņēmumam piederošs Airbus 320 lidaparāts trenniņlidojuma laikā smagi atsitās pret Tallinas lidostas skrejceļu, vēlreiz pacēlās un veiksmīgi veica ārkārtas nosēšanos.
Iekšējā jūra
Iekšējā jūra ir ar sauszemi gandrīz pilnībā noslēgta Pasaules okeāna daļa. Iekšējās jūras ūdens apmaiņa ar pārējā okeāna ūdeni notiek vāji un jūras straumju režīmu nosaka pašas iekšējās jūras temperatūru un sāļuma atšķirības.
Iedalījums
Iekšējās jūras pēc to novietojuma un konfigurācijas iedala arī šādi:
Atlantijas okeāns
Nereti Ziemeļu ledus okeānu uzskata par daļu no Atlantijas okeāna - šādā gadījumā arī to var uzskatīt par iekšējo jūru.
Klusais okeāns
Japāņu jūra ir labi norobežota un varētu būt iekšējā jūra, taču tajā straumju režīmu nosaka spēcīgās Klusā okeāna straumes.
Dakara
Dakara (fr, wo) ir Senegālas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Izvietojusies valsts rietumos uz Zaļā raga pussalas pie Atlantijas okeāna. Viena no lielākajām Rietumāfrikas ostām, ievērojams rūypniecības centrs.
Vēsture
Pilsētu dibinājuši portugāļi 16. gadsimtā un tā vairākkārt mainījusi saimniekus, līdz 1677. gadā nonāca Francijas pārvaldē. Sākotnēji attīstījusies kā tirdzniecības centrs ar ievērojamu vergu tirdzniecības īpatsvaru. 1794. gadā Francijā formāli tika atcelta verdzība, bet Dakarā vergu tirdzniecība faktiski turpinājās līdz 1848. gadam. 19. gadsimta otrajā pusē sākās pilsētas strauja attīstība, tika izbūvēts dzelzceļs uz Senluī ziemeļos. 1902. gadā Dakara kļuva par Franču Rietumāfrikas galvaspilsētu. Otrā pasaules kara laikā Dakara bija Višī Francijas kontrolē. No 1959. līdz 1960. gadam Dakara bija Mali Federācijas galvaspilsēta, bet pēc tam — neatkarīgās Senegālas galvaspilsēta.
Ievērojamas personības
Dakarā dzimuši vai dzīvojuši:
Brazīlijas administratīvais iedalījums
Brazīlijas administratīvo iedalījumu veido 26 štati un viens federālais apgabals (distrikts). Štatus sīkāk iedala 137 mezoreģionos. Mezoreģioni iedalās 558 mikroreģionos, kas vēl sīkāk iedalās 5570 municipalitātēs. Visi štati veido 5 lielreģionus, kuriem nav pašiem savas pārvaldes. No štatiem pēc platības lielākais ir Amazonasa (1 570 745 km²), bet mazākais Seržipi (21 910 km²). Savukārt pēc iedzīvotāju skaita visvairāk apdzīvotais štats ir Sanpaulu (44 035 304 iedzīvotāji), bet vismazāk iedzīvotāju ir Roraimas štatā (496 936 iedzīvotāji).
Abudža
Abudža ir Nigērijas galvaspilsēta kurā dzīvo apmēram 2,2 miljoni cilvēku. Padarot to par ceturto lielāko un piekto visblīvāk apdzīvotāko pilsētu Nigērijā. 1976. gadā tika pieņemts lēmums par galvaspilsētas pārcelšanu no Lagosas, tāpēc tika izveidota speciāla Federālā galvaspilsētas teritorija, kas atrodas valsts centrālajā rajonā.
Ņemot vērā to, ka Nigērijā sadzīvo dažādas reliģiskās un etniskās grupas, jau kopš valsts neatkarības pasludināšans tika kalti plāni par jaunas valsts galvaspilsētas celšanu vietā, kas būtu pieņemama visiem. 1970. gadu sākumā tika izvēlēta vieta valsts vidienē. Dekādes beigās tika uzsākti būvniecības darbi, taču Nigērijas ekonomiskās un politiskās nestabilitātes dēļ, tikai 1980. gadu beigās tika pabeigta pirmā celtniecības fāze. 1991. gada 12. decembrī Abudža oficiāli kļuva par Nigērijas galvaspilsētu.
Neimaijere
Neimaijere (Neumayer) var attiekties uz:
Asche zu Asche
Singla saturs
Singls tika izdots kā papildu CD albuma Sehnsucht (Australian Tour Edition) speciālizlaidumam. Tas satur oriģinālo studijas versiju dziesmai Asche zu Asche un piecas dziesmas no Live aus Berlin. Singls tika izplatīts tikai Austrālijā, 2001. gada festivāla Big Day Out atbalstam, kurā uzstājās grupa. Dziesmas nosaukums ir daļa no Bībeles citāta: "Pelni pie pelniem, pīšļi pie pīšļiem". Tā vēstī par sadedzināta cilvēka spoka atriebību, kurš atnāks pie sava bendes desmit dienas pēc nāves soda un liks viņam ēst savus pelnus, kas sajaukti ar pīšļiem. Dziesmas beigās pilnais citāts vairākas reizes atkārtojas, atspoguļojot galveno dziesmas domu.
Analītiskā ģeometrija
Analītiskā ģeometrija — matemātikas nozare, kura ar algebras palīdzību pēta ģeometrisku objektu formu un īpašības. Tā balstās uz koordinātu metodi, ar kuru var noteikt savstarpēji viennozīmīgu atbilstību starp skaitļiem un punktiem un savstarpēji viennozīmīgu atbilstību starp vienādojumiem un punktu ģeometriskām vietām (līnijām, virsmām). Koordinātu metode pirmo reizi sistemātiski lietota franču filozofa un matemātiķa Renē Dekarta darbos, un tādēļ analītiskās ģeometrijas izcelšanos saista ar viņa vārdu. Renē Dekarts un Pjērs Fermā izveidoja analītisko ģeometriju 17. gadsimtā, tādējādi sasaistot algebru ar ģeometriju. Ieviešot Dekarta koordinātu sistēmu, daudzas problēmas citās matemātikas jomās, piemēram, algebrā vai skaitļu teorijā, varēja pārveidot par ģeometrijas problēmām (un otrādi), kas bieži vienkāršoja to risinājumus. Analītiskā ģeometrija deva arī nozīmīgu impulsu bezgalīgi mazu lielumu analīzes attīstībai.
Analītiskās ģeometrijas nozīme
Analītiskās ģeometrijas lomu zinātnes attīstībā Frīdrihs Engelss raksturojis šādi: "Lūzuma punkts matemātikā bija Dekarta mainīgais lielums. Ar to matemātikā ienāca kustība un dialektika un šā iemesla dēļ tūlīt kļuva nepieciešami difrerenciālrēķini un integrālrēķini, kuri tūlīt arī radās un kurus visumā pabeidza, bet nevis izgudroja Ņūtons un Leibnics."
Analītiskās ģeometrijas iedalījums
Analītisko ģeometriju, tāpat kā elementāro ģeometriju, iedala planimetrijā un stereometrijā, respektīvi analītiskā ģeometrija plaknē un analītiskā ģeometrija telpā.
Edgars Eriņš
2011. gada jūnijā Latvijas čempionātā vieglatlētikas daudzcīņā viņš svinēja uzvaru desmitcīņā ar jaunu Latvijas rekordu 8312 punkti. Kopumā ir izcīnījis divus Latvijas čempiona titulus desmitcīņā un vienreiz 60 m barjerskrējienā telpās, kā arī ir četrkārtējs Latvijas čempions septiņcīņā telpās (2006, 2008, 2009, 2011). Latvijas rekordu septiņcīņā telpās viņš sasniedza 2008. gada 22.—23. februārī Rīgā.
Viņš bija kvalificējies 2011. gada Pasaules čempionātam, taču īsi pirms tā sākuma guva savainojumu, kā dēļ tajā nepiedalījās. Piedalījies Londonā, kur ar 7649 punktiem izcīnīja 22. vietu.
27 gadu vecumā noslēdzis sportista karjeru, vēlāk gan mēģinot atgriezties, kā arī pāriet uz bobsleju stūmēja lomā.
Belousova—Žabotinska reakcija
Belousova—Žabotinska reakcija ir ciklisku ķīmisku reakciju (precīzāk, ķīmisku sistēmu) klase. Šādu reakciju parametri (krāsa, reakcijas komponentu koncentrācija, temperatūra) periodiski izmainās laikā un piemērotos apstākļos arī telpā.
Ciklisko ķīmisko sistēmu mehānisms ir līdzīgs, bet tās atšķiras ar izmantojamiem katalizatoriem (cērija(III) vai mangāna(II) sāļi, divvērtīgās dzelzs vai rutēnija kompleksi), organiskajiem reducētājiem (malonskābe, ābolskābe, citronskābe), oksidētājiem (bromāti, jodāti u.c.). Noteiktos apstākļos šīs sistēmas uzvedas ļoti sarežģīti — to pulsācijas var būt kā periodiskas, regulāras, tā arī pilnīgi haotiskas. Belousova—Žabotinska reakcijas ir svarīgs nelineāro sistēmu likumsakarību izpētes objekts. Tieši tajās tika novērots pirmais eksperimentālais dīvainais atraktors ķīmiskās sistēmās.
Vēsture
Cērija oksidētās un reducētās formas koncentrācijas cikliskas izmaiņas ar periodu 10 līdz 100 sekundes, reaģējot citronskābei ar kālija bromātu cērija jonu klātienē, atklāja krievu ķīmiķis Boriss Belousovs 1951. gadā. Šķīdums regulāri mainīja krāsu no bezkrāsainas uz dzeltenu un atpakaļ (cērija(IV) joni ir bezkrāsaini, bet cērija(III) joni — dzelteni). Efekts daudz labāk novērojams pH indikatora feroīna klātienē (krāsu pārejas no sarkana uz zilu). Belousovs arī noskaidroja, ka pulsāciju periods paātrinās līdz ar temperatūras un vides skābuma paaugstināšanos. Tā kā tolaik ķīmijas zinātnē valdīja uzskats, ka periodiskas ķīmiskas reakcijas nav iespējamas, Belousova atklātās parādības aprakstu divreiz noraidīja akadēmiskie ķīmijas žurnāli un tikai pēc 8 gadiem mazpazīstamā rakstu krājumā tika publicēts saīsināts Belousova darbs.
Jaunatklātās reakcijas izpēte turpinājās, kad profesors Simons Šnols ieteica jaunajam zinātniekam Anatolijam Žabotinskim izpētīt reakcijas mehānismu. Belousovs no kopīgiem pētījumiem atteicās, kaut arī bija gandarīts par savu darbu turpinājumu. Žabotinska grupa sīki izpētīja ciklisko reakciju un tās dažādus variantus, kā arī sastādīja pirmo tās matemātisko modeli. Galvenos rezultātus Žabotinskis izklāstīja grāmatā "Koncentrācijas svārstības".
1969. gadā Žabotinskis kopā ar kolēģiem konstatēja ar neapbruņotu aci redzamus koncentrācijas viļņus reakcijas maisījuma plānā slānī.
Mūsdienās zināmas diezgan daudzas periodiskas ķīmiskas reakcijas, piemēram, Brigsa—Raušera reakcija jeb "joda pulkstenis", tomēr tikai Belousova—Žabotinska reakcija izpelnījusies speciālu vispārpieņemtu apzīmējumu BZ reaction (no atklājēju iniciāļiem angļu valodā).
Reakcijas mehānisms
Pirmo reakcijas mehānisma teoriju izveidoja Anatolijs Žabotinskis. Viņš ieteica arī vienkāršu matemātisko modeli, kas izskaidroja ķīmiskās pašsvārstības. Vēlāk mehānisms tika būtiski paplašināts un precizēts, ietverot arī haotiskos reakcijas uzvedības variantus. Elementārstadiju līmenī reakcija ir visai sarežģīta un ietver gandrīz 100 elementārreakcijas ar desmitiem starpproduktu. Reakcijas mehānisms visā pilnībā nav noskaidrots arī mūsdienās.
Vienkāršojot reakciju, var uzskatīt, ka vispirms kālija bromāts cērija(III) sāļu klātienē skābā vidē oksidē citronskābi līdz acetondikarbonskābei. Radies kālija bromīds reaģē ar kālija bromātu un izdalās broms, kas savukārt bromē acetondikarbonskābi un oksidē cērija(III) jonus par Ce(IV) joniem. Kad brīvais broms ir saistījies, šķīdumā ir palicis pārākumā kālija bromāts un citronskābe, kā arī cērija(IV) joni, kas darbojas kā katalizators un reakcija sākas no jauna.
Ciklisko ķīmisko reakciju atklāšanas nozīme
Belousova—Žabotinska reakcijas atklāšana bija viens no galvenajiem faktoriem tādu mūsdienīgu zinātnes nozaru izveidē, kā sinerģētika, dinamisko sistēmu teorija, determinētā haosa teorija. Zinātnē tā ir viena no vispazīstamākajām ķīmiskajām reakcijām un ar tās izpēti mūsdienās nodarbojas dažādu virzienu zinātnieki — ķīmiķi, matemātiķi, fiziķi, biologi. Reakcijai atklāti daudzveidīgi analogi dažādās ķīmiskās sistēmās (piemēram, cietfāzes analogs — pašizplatoša augsttemperatūras sintēze). Par to publicēti tūkstošiem zinātnisku rakstu un grāmatu, aizstāvētas daudzas disertācijas.
Anarhija
Anarhija var būt dažāda veida politisks stāvoklis kādā valstī vai cita veida politiski organizētā teritorijā, kura raksturīgākā iezīme ir, ka pārvalde, kas īsteno varu, nav nosakāma. Terminu lieto, aprakstot:
Maskavas "Spartak" (hokejs)
Maskavas "Spartak" ir hokeja komanda, kura bāzēta Maskavā, Krievijā. Tā dibināta jau 1946. gadā, četras reizes tā izcīnījusi PSRS čempiones titulu.
Tāpat kā pārējās bijušās Krievijas Superlīgas komandas, arī "Spartak" sākot ar 2008.-09. gada sezonu spēlēja jaunizveidotajā Kontinentālajā hokeja līgā. Komandu piemeklēja ilgstošas finansiālas problēmas, kā rezultātā tā pārtrauca spēlēt pēc 2013.-14. gada sezonas. Taču 2015.-16. gada sezonā, komanda atgriezās KHL.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 22. februārī.''
ISO 4217
ISO 4217 ir starptautisks standarts, kas ar trīs burtu kodu palīdzību apraksta naudas vienības. Standartu noteikusi Starptautiskā standartizācijas organizācija un tas ir saistošs banku biznesā visā pasaulē. Šim standartam ir piešķirts arī Latvijas nacionālā standarta statuss.
Zelta vārtu tilts
Zelta vārtu tilts (en) ir piekartilts Sanfrancisko, ASV. Tas savieno Sanfrancisko un Merinas apgabalu pār Zelta vārtu šaurumu starp Kluso okeānu un Sanfrancisko līci. Zelta vārtu tilts ir daļa no 101. automaģistrāles. Tas tika uzbūvēts 1937. gadā un līdz pat 1964. gadam tas bija lielākais iekārtais tilts pasaulē. Pašlaik tas ir vairs tikai astotais lielākais pasaulē un otrs lielākais ASV. Tilts ir kļuvis plašu atpazīstamību visā pasaulē, jo tas nereti tiek izmantots gan kā Sanfrancisko, gan kā visas ASV simbols. Tāpat kā citi visā pasaulē pazīstami tilti, arī Zelta vārtu tilts ir kļuvis par pašnāvnieku mērķi - vidēji reizi divās nedēļās no tilta nolec kāds cilvēks.
Chandrayaan-1
Chandrayaan-1 (sa — "Mēness braucamais") bija Indijas pirmā Mēness zonde. Tās izgatavošanu un palaišanu nodrošināja Indijas kosmosa pētījumu organizācija (ISRO).
Zonde tika palaista 00:52 UTC (06:22 pēc vietējā laika) ar nesējraķeti PSLV-XL no Satiša Dhavana kosmosa centra Šriharikotā. Mēness orbītā kosmiskais aparāts darbojās līdz 2009. gada 29. augustam, kad ar to pārtrūka radiosakari.
no Chandrayaan-1 tika atdalīta Mēness ietriekšanās zonde (Moon Impact Probe jeb MIT), kas ietriecās dienvidu pola rajonā netālu no Šekltona krātera. Tādējādi Indija kļuva par piekto valsti, kuras kosmiskais aparāts sasniedzis Mēness virsmu (pēc PSRS, ASV, Eiropas un Japānas).
Kārlis Mūsiņš
Kārlis Mūsiņš ( — ) bija Latviešu leģiona virsnieks un nacionālais partizāns. Vācu krusta zeltā kavalieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1919. gadā Dzērbenes pagastā kalēja ģimenē. Vēlāk pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās arodskolā un strādāja par virpotāju VEF'ā. Dienēja Latvijas armijā.
1941. gada augustā Mūsiņš brīvprātīgi iestājās pirmajā latviešu kārtības dienesta bataljonā (16. Zemgales kārtības dienesta (policijas) bataljons). Bataljons nodarbojās ar dzelzceļu apsardzību, partizānu apkarošanu, kā arī kaujas uzdevumu izpildi Ļeņingradas frontes aizmugurē (Dno, Staraja Rusas, Ilmeņa ezera un Soļcu rajonā). 1943. gada janvāra beigās divus latviešu policijas bataljonus atvilka no frontes uz Krasnoje Selo, lai uz to pamata sāktu formēt Latviešu SS brīvprātīgo brigādi (vēlākā 19. grenadieru divīzija). 3. februārī 16. Zemgales bataljonu iekļāva brigādē. 8. februārī bataljons ieradās Krasnoje Selo un tas tika iekļauts brigādes 42. pulkā) kā III bataljons. Pēc 19. ieroču SS grenadieru divīzijas pārformēšanas 1944. gada vasarā Mūsiņš komandēja 42. grenadieru pulka 4. rotu. Leģiona sastāvā nogājis kauju ceļu no Volhovas līdz pat Kurzemes cietoksnim. Dienesta laikā apbalvots ar Austrumu frontes medaļu, II un I pakāpes Dzelzs krustu, Vācu krustu zeltā un citiem apbalvojumiem.
Neimaijere II
Stacijas būvei izmantota iepriekšējai stacijai izmantotā shēma ar sniegā iegremdētām tērauda caurulēm. Divas 90 m garas caurules, kurās tika izvietoti stacijas dzīvojamie, saimnieciskie un laboratoriju moduļi, tika savienotas ar trešo cauruli, kas tika izmantota par transporttehnikas garāžu. Kopējā stacijas platība bija 2250 m², no kuriem 816 m² bija apdzīvojamās telpas ar gaisa kondicionēšanu. Pie stacijas ierīkots 1000 m garš sniega lidlauks vieglajām lidmašīnām.
17 gadu nepārtrauktas darbības laikā stacija bija iegrimusi sniegā un firnā par 14 m un 2009. gadā tika aizvietota ar konstruktīvi principiāli atšķirīgu staciju Neimaijere III.
Zaļā purva dīķi
Zaļā purva dīķi (arī Zaļā purva ezeri) ir divas ūdenstilpes Zaļajā purvā, Ķemeru nacionālajā parkā Tukuma novada Smārdes pagastā. Izveidojušies izstrādātu kūdras raktuvju vietā. Lielākā ezera ziemeļu galā iztek Smirdgrāvis. Agrāk gar abiem ezeriem gājis kūdras dzelzceļš.
Petersburg
Petersburg bija kravas un pasažieru prāmis, kas 2008. gadā kursēja līnijā Ventspils—Nynashamn (Zviedrija). 2009. gada sākumā prāmis Petersburg tika novietots Ščescinā. 2010. gada beigās prāmis tika izīrēts kādam Krievijas uzņēmumam, un tas kursē maršrutā Ustjluga—Kaļiņingrada.
Placebo efekts
Placebo (no la — 'patikšu') ir farmakoloģiski neiedarbīgas vielas sniegšana pacientam ārstniecības nolūkos, visbiežāk zāļu efektivitātes pētījumos. Šim procesam var būt ārstnieciska iedarbība (placebo efekts), un tā ir saistīta ar paša pacienta ticību efektivitātei. Visbiežāk placebo vielas tiek pagatavotas no laktozes.
Par placebo efektu sauc cilvēka garīgās vai fiziskās veselības uzlabošanos bez jebkāda objektīva iemesla. Šo efektu atklāja ārsti: kad pacients ticot, ka ārsta metodika, izrakstītie medikamenti veicina veselības uzlabošanos, novēro simptomu samazināšanos. Placebo efekta darbības mehānisms balstās uz ticību un pašiedvesmu.
Placebo efekta izpausmes līmenis atkarīgs no:
Iedarbības mehānisms
Placebo efekts ir balstīts uz terapeitisko uzticību. Apziņas kritiskums („ne ticu”) tiek pārvarēts, piesaistot terapeitisko uzticību kādai reālam objektam — tabletēm, injekcijām vai darbībām, kurām īstenībā nav objektīvas ārstnieciskas iedarbības uz organismu. Pacientam tiek ziņots, ka dotam preparātam ir noteikta iedarbība, un, neskatoties uz objektīvu neefektivitāti, slimības simptomu mazināšanās izpaužas mazākā vai lielākā mērā. Fizioloģiski šo parādību sasaista ar to, ka placebo efekts var aktivēt endorfīna sintēzi organismā, kas daļēji var aizvietot preparāta iedarbību.
Pētījumi ir parādījuši, ka pozitīvs placebo efekts var tik novērots pie:
Pētījumā, kurā piedalījās pacienti ar astmu, tika noskaidrots, ka pacienti, kuri izmantoja placebo inhalatorus uzrāda tādus pašus rezultātus elpošanas testos kā kontrolgrupa (bez inhalatora). Tomēr, anketēšana uzrādīja, ka subjektīvi placebo pacienti jūtās labāk, ka arī pielīdzināja placebo inhalatorus ārstnieciskajiem inhalatoriem.
Placebo farmakoloģijā
Placebo tiek arī izmantots kā kontroles preparāts jauno ārstniecības līdzekļu klīniskajos pētījumos. Vienai pētījuma dalībnieku grupai tiek iedots testējamais preparāts, otrai — placebo. Testējamo zāļu iedarbībai ir jābūt statistiski nozīmīgi augstākai nekā placebo zāļu efektam, lai zāles uzskatītu par iedarbīgām. Placebo var arī saturēt ļoti nelielu daudzumu aktīvās vielas. Klīniskajos pētījumos vidēji 5—10% pacientu, kas lieto placebo, izjūt pašsajūtas uzlabošanos, efekta izpausme ir atkarīga no slimības. Tomēr šis procents dažādos literatūras avotos atšķiras. Ir pētījumi, kuros uzrāda, ka 60—70% no šizofrēnijas slimnieki ir placebo ietekmējami. Rādītāji šai slimības grupai ir visaugstākie, ja salīdzina, pēc tā paša avota, ar psihiski slimiem pacientiem (40%) un veseliem cilvēkiem (30%). Vairākumā pētījumos tiek konstatēts arī nocebo efekts — placebo negatīvais efekts: 1—5% pacientu izjūt diskomforta dažādas formas no placebo vielas lietošanas (alerģijas izpausmes, kuņģa vai sirds darbības traucējumi). Dažiem placebo pacientiem var novērot farmakofobijas vai farmakofilijas izpausmes.
Placebo farmakoterapijā
Ir gadījumi, kad ārsti ar nodomu izraksta placebo savam pacientam, kuram ir tendence uz sāpju, slimību pašam sev izdomāšanu. Placebo izmantošana novērš neracionālo farmakoterapiju un īsto zāļu blakusefektu izpausmes uz organismu. Homeopātijas pozitīvie rezultāti arī tiek bieži vien izskaidroti ar placebo efektu.
Placebo un narkoloģija
Placebo efekts dažviet tiek izmantots pacientu ar atkarībām (biežāk alkoholiķu) ārstēšanai. Pacienti tiek hipnotizēti, tiem tiek iešūtas zem ādas „pretatkarību” kapsulas, u.c. Darbības efekts īstenojas, pateicoties pacienta pārliecībai, ka viņš var nomirt, ja tiks atkārtoti lietota kāda atkarību izraisoša viela. Pacienta lielākai iebaidīšanai tiek parakstīts līgums par atbildības noņemšanu no ārsta, ja pacients nomirst noteikumu neievērošanas dēļ.
Hmeļņickis
Hmeļnickis var būt:
Valandova
Valandova ir pilsēta Ziemeļmaķedonijas austrumos.
Vēsture
Valandovas apkaime bijusi apdzīvota jau 10.-7. gs. p.m.ē., kad šeit atradās Mal Konstantinopol (Mazās Konstantinopoles) apmetne.
Ģeogrāfija
Valandova atrodas Vidusjūras klimata ietekmē, kas ir pateicīgs vīģu un granātābolu audzēšanai. Cauri pilsētai plūst lielākās Maķedonijas upes Vardaras pieteka Anska.
Aiga Grabuste
Aiga Grabuste (dzimusi Rēzeknē) ir bijusī latviešu vieglatlēte, startējusi septiņcīņas un tāllēkšanas sacensībās. Viņas labākās septiņcīņas disciplīnas ir 100 metru barjerskrējiens un tāllēkšana. A. Grabustes personiskais rekords septiņcīņā ir 6414 punkti (6507 punkti ar pārsniegtu vēja normu ).
Viņa ir 2007. gada Eiropas junioru un 2009. gada Eiropas U-23 čempione. Pašlaik (2011) studē Latvijas Universitātē psiholoģijas un mākslas fakultātē. Viņas pirmais treneris bija Ignats Cipruss, taču pašlaik (2011) viņa trenējas pie Ludmilas Olijares un Aleksandra Čumakova. Mācījusies Murjāņu sporta ģimnāzijā, kur viņas treneris bija Broņislavs Ļaksa. Latvijas Olimpiskās vienības sastāvā kopš 2008. gada.
A. Grabuste ir uzstādījusi Latvijas, Latvijas U-23 (6396 punkti) un Latvijas junioru (6019 — 2007. gads) rekordus septiņcīņā. Tāpat viņa ir Latvijas U-23 rekordiste 100 m/b (13,47 — 2008. gads) un Latvijas rekordiste pieccīņā telpās (4463 — 2009. gads) un tāllēkšanā telpās (6,82 — 2015. gads). Viņa ir desmit reizes uzvarējusi Latvijas čempionātā — septiņcīņā (2009, 2011), pieccīņā telpās (2009, 2011), 100 m/b (2007, 2008), tāllēkšanā telpās (2006, 2011), 200 m telpās (2011) un lodes grūšanā (2010).
Mis Saulstariņš
"Mis Saulstariņš" (en) ir 2006. gada ASV traģikomiska     ceļa filma. Šī ir vīra un sievas Džonatanas Deitonas un Valērija Ferisa debija pilnmetrāžas filmas režijā. Scenārija autors ir Maikls Arndts. Galvenās lomas atveido Gregs Kinirs, Stīvs Karels, Toni Kolete, Pols Deino, Ebigeila Breslina un Alans Ārkins. Filmas budžets ir 8 miljoni ASV dolāru. Filmēšana sākās un ilga 30 dienas.
Filmas "Mis Saulstariņš" pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā, un tās izplatīšanas tiesības iegādājās Fox Searchlight Pictures, kas ir viens lielākajiem darījumiem kinofestivāla vēsturē. Filmai no bija atsevišķi seansi ASV kinoteātros, bet no 18. augusta sāka plašāku filmas izrādīšanu. Latvijas kinoteātros filmas pirmizrāde notika.
Filma bija ļoti labi komerciālie rādītāji un pozitīvas kritiķu atsauksmes, tās pasaules kases ieņēmumi ir vairāk nekā 101 miljons ASV dolāru. Filma tika nominēta 79. Kinoakadēmijas balvai četrās kategorijās, tostarp kategorijā "Labākā filma", bet ieguva divas: "Labākais oriģinālscenārijs" (Maikls Arndts) un "Labākais aktieris otrā plāna lomā" (Alans Ārkins). Vēl filma saņēmu vairākas kinobalvas, tostarp Neatkarīga gara balvu kā labākā filma un Ekrāna aktieru ģildes balvu.
Detonators
Detonators ir ierīce, kuru izmanto, lai aktivizētu sprāgstvielas.
Parasti sprāgstvielas ļoti slikti reaģē uz uguns liesmu, triecienu, elektrisko dzirksteli vai pat ieroča šāvienu. Lai sprāgstviela uzsprāgtu momentāni un tieši tajā brīdī, kad nepieciešams, vajadzīgs iniciējošs sprādziens. To nodrošina detonators.
Aiga Grabuste
Karjera
2005. gada Pasaules jauniešu čempionātā (notika Marakešā, Marokā) viņa izcīnīja 27. vietu, lai arī neuzstādīja rezultātu augstlēkšanā. Kopumā viņa izcīnīja 4376 punktus.
2006. gada Pasaules junioru čempionātā (notika Pekinā, Ķīnā) A. Grabuste uzstādīja jaunu personisko rekordu septiņcīņā, kas bija arī jauns Latvijas junioru rekords septiņcīņā. Ar 5443 punktiem viņa izcīnīja 9. vietu. Iepriekšējais Latvijas junioru rekords 5308 punkti (15,2 — 1,68 — 12,46 — 26,2 — 5,93 — 37,02 — 2:21,4) piederēja Guntai Mūrniecei un tika sasniegts 1986. gada 1. jūlijā Smoļenskā.
2007. gada Eiropas junioru čempionātā A. Grabuste svinēja uzvaru ar 5920 punktiem (14,26 - 1,69 - 14,26 - 25,01 - 6,32 - 41,21 - 2:21,85), kopumā tika pārspēti pieci personiskie rekordi. Ar 5920 punktiem latviete bija izpildījusi 2008. gada Olimpisko spēļu B normatīvu.
2007. gada Pasaules čempionātā Osakā viņa pirmo reizi karjerā sasniedza 6000 punktu robežu, labojot personiskos rekordus piecās no septiņām disciplīnām un summā savācot 6019 punktus, kas ļāva sportistei ierindoties 17. vietā. Tāpat viņa arī izpildīja 2008. gada Olimpisko spēļu A normatīvu.
2008. gada Olimpiskajās spēlēs Pekinā A. Grabuste kārtējo reizi laboja personisko rekordu (uzlaboja līdz 6050 punktiem) un izcīnīja 19. vietu.
2010. gada Pasaules čempionātā telpās A. Grabuste izcīnīja 8. vietu 4013 punktiem, savukārt 2011. gada Eiropas čempionātā telpās ar 4342 punktiem A. Grabuste izcīnīja 10. vietu.
2011. gada jūlijā viņa sacensībās Vācijā izcīnīja 6507 punktus, kas būtu bijis jauns Latvijas rekords. Tas netika atzīts par tādu pārsniegtās vēja normas dēļ.
2011. gada Pasaules čempionātā viņa ar 6229 punktiem ierindojās 12. vietā, kas uzskatāms par labu startu, jo pēc pirmās sacensību dienas sportiste bija 21. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā Helsinkos izcīnīja 3. vietu. Lai arī pašās sacensībās Grabuste ierindojās 4. vietā, taču 2013. gadā ukrainietei Ludmilai Josipenko (sākotnējā sudraba medaļas īpašniece) tika piespriesta diskvalifikācija un medaļu īpašnieces mainījās. A. Grabuste savainojuma dēļ izstājās no sacensībām pēc trešās disciplīnas.
2015. gada februāri sacensībās Tbilisi uzstādīja Latvijas rekordu tāllēkšanā telpās: 6,82 m.
2019. gada aprīlī paziņoja par vieglatlētikas karjeras beigām.
Novokuzņeckas "Metallurg"
Novokuzņeckas "Metallurg" ir hokeja komanda, kura bāzēta Novokuzņeckā, Krievijā un spēlē Krievijas Augstākajā līgā. Tā savas mājas spēles aizvada Novokuzņeckas Sporta pilī, kurā ir 8000 sēdvietu.
No 2008. līdz 2017. gadam komanda spēlēja Kontinentālajā hokeja līgā, ne reizi neiekļūstot Gagarina kausa izcīņā.
Vēsture
Komanda tika dibināta 1949. gadā, taču līdz pat 1960. gadiem tā spēlēja dažādās zemāka līmeņa PSRS līgās. 1960. gados klubs vairākas sezonas aizvadīja PSRS čempionātā, taču par stabilu augstākās līgas komandu "Metallurg" nekļuva līdz pat 1990. gadiem un Starptautiskās hokeja līgas izveidei.
Komandas veiksmes pamatā bija daudzie no Ustjkamenogorskas hokeja skolas piesaistīties hokejisti. 1990. gadu otrajā pusē "Metallurg" kļuva par vienu no vadošajām Krievijas Superlīgas komandām. "Metallurg" pamatvārtsargs Vadims Tarasovs trīsreiz tika atzīts par visas līgas labāko vārtsargu. 1999.—2000. gada sezonu "Metallurg" noslēdza ceturtajā vietā un cīņā par Krievijas čempiones titulu sasniedza pusfinālu.
Sākot ar 2004. gadu komandas sekmes strauji kritās, kad lielākā daļa komandas vadības pārcēlās strādāt uz Sanktpēterburgas SKA vienību. No 2008. līdz 2017. gadam komanda spēlēja Kontinentālajā hokeja līgā, ne reizi neiekļūstot Gagarina kausa izcīņā.
Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodelis
Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodelis, OSI modelis (Open Systems Interconnection Basic Reference Model, OSI model) ir abstrakts tīkla un komunikāciju protokolu dizaina modelis, ko izstrādājusi Starptautiskā standartu organizācija (ISO). OSI modelis apraksta šādus septiņus slāņus: lietojumslāni (Application), pasniegšanas (Presentation), sesijas (Session), transporta (Transport), tīkla (Network), datu posma (Data link) un fizikālo (Physical) slāni.
Slānis ir funkciju kopums, kas apkalpo nākamo augstāko slāni un izmanto funkcijas, kuras sniedz nākamais zemākais slānis.
OSI modelis nenosaka stingrus noteikumus dizainam. Tāpēc praksē izmantojamie modeļi un protokolu kopumi ne vienmēr precīzi atbilst OSI modelī aprakstītajiem slāņiem. Šāda modeļa tipisks piemērs ir piecu slāņu TCP/IP modelis.
6. slānis: Pasniegšanas slānis
Pasniegšanas slānis atšķirībā no zemākajiem slāņiem, kas veic datu pārraidi, veic datu attēlošanas funkcijas. Šajā slānī tiek veiktas dažādas datu izmaiņas — pārkodēšana, šifrēšana, saspiešana u. c.
5. slānis: Sesijas slānis
Sesijas slānis kontrolē sesijas starp lokālo un attālināto lietojumiem. OSI modelī šis slānis atbild par korektu sesiju izveidošanu un pārtraukšanu, ko TCP/IP modelī veic TCP.
4. slānis: Transporta slānis
Transporta slānis veic sesijas slāņa datu sadalīšanu segmentos un segmentu drošu nosūtīšanu adresātam bez kļūdām un pareizā secībā. Transporta slānis veic arī plūsmas vadību (flow control). Daži transporta līmeņa protokoli, piemēram, TCP veic arī savienojuma kontroli. Tos sauc par connection-oriented protokoliem.
3. slānis: Tīkla slānis
Tīkla slānis nodrošina datu pārraidi starp tīkla mezgliem un definē tīkla loģisko adresāciju. Tas nodrošina arī maršrutēšanas un fragmentēšanas/defragmentēšanas funkcijas.
2. slānis: Datu posma slānis
Datu posma slānis nodrošina kadru pārraidi starp tīkla elementiem un dažos gadījumos arī kļūdu labošanu. Šajā līmenis tiek izmantotas fizikālās adreses (sauktas arī par MAC adresēm). IEEE iedala šo slāni divos apakšslāņos: LLC apakšslānī un MAC apakšslānī.
1. slānis: Fizikālais slānis
Fizikālais slānis definē iekārtu un vides fizikālos un elektriskos parametrus. Tas ietver kontaktu, spriegumu, kabeļu, koncentratoru, tīkla adapteru u. c. specifikācijas.
Basģitāra
Basģitāra (arī elektriskais bass vai bass) ir elektriski pastiprināts strinkšķināmais stīgu instruments ko spēlē ar pirkstiem, īkšķi vai mediatoru.
Pēc izskata un uzbūves basģitāra ir līdzīga elektriskajai ģitārai, bet tai ir lielāks korpuss, garāks grifs, un parasti četras vai piecas stīgas, kas noskaņotas kvartās un oktāvu zemāk nekā ģitāras pēdējās četras stīgas (E, A, D un G). Basģitāras notis pieraksta basa atslēgā, oktāvu augstāk nekā tā skan, lai izvairītos no pārmērīgi daudz palīglīnijām. Tāpat kā elektriskajai ģitārai, basģitārai var pieslēgt pastiprinātāju un skaļruni.
Dunikas ciems
Dunikas ciems var būt:
Basģitāra
Kopš 1950. gada basģitāra populārajā mūzikā ir lielā mērā aizstājusi kontrabasu. Basģitāru izmanto daudzos mūzikas žanros, piemēram, rokmūzikā, metālā, popmūzikā un blūzā. To izmanto kā soloinstrumentu latīņu džezā, fankmūzikā un dažos roka un metāla žanros.
Hehts
Hehts var būt:
Grīņu dabas rezervāts
<mapframe text="Grīņu dabas rezervāts" width=290 height=300 zoom=11 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q4149650" } Grīņu dabas rezervāts atrodas Kurzemes dienvidrietumu daļā, Piejūras zemienē Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā starp Pāvilostu un Ziemupi 10 km attālumā no jūras. Rezervāts dibināts 1936. gadā ar mērķi — saglabāt grīni, kurā sastopama reta, atlantiskā perioda augu suga — Grīņa sārtene (Erica tetralix), kas Latvijā atrodas uz izplatības areāla austrumu robežas un pirmo reizi konstatēta 1885. gadā.
Vēsture
Grīņu rezervāts savā pastāvēšanas vēsturē ir piedzīvojis vairākas pārmaiņas: vairākkārt samazināta un palielināta teritorijas platība, mainīts aizsargājamās teritorijas statuss. Līdz 1936. gadam 750 ha tagadējās rezervāta teritorijas bija ieskaitīti zemes fondā, bet pēc tam pārgāja Mežu departamenta pārziņā. Pēc 1945. gada iekļāva 1. grupas mežu kategorijā, bet 1957. gadā piešķīra rezervāta statusu. 1986. gadā rezervāta platību palielināja līdz 1472 ha,pievienojot meža apgabalus ar grīņa sārteni, bet šobrīd Grīņu rezervāta platība ir 1454,9 ha. No 1979. līdz 2011. gadam Grīņu rezervāts bija administratīvi pakļauts Slīteres nacionālajam parkam.
Rezervātu vairākas reizes skāruši ugunsgrēki, kuru visbiežākie iemesli bija cilvēku neuzmanīga vai ļaunprātīga rīcība, kā arī dzirksteles no lokomotīvēm dzelzceļa līnijā Liepāja—Ventspils, kas gāja gar rezervāta labo malu.
Flora
Kaut gan rezervāta teritorija ir neliela un augsne — nabadzīga, Grīņos aug daudzas retas un aizsargājamas augu sugas, kas ierakstītas gan Latvijas Sarkanajā grāmatā, gan citos augu aizsardzības dokumentos, piemēram, Sugu un biotopu aizsardzības likumā. Bez jau minētās grīņa sārtenes rezervātā aug aizsargājamā parastā kreimule, dižā jāņeglīte, Sibīrijas skalbe, krāsu zeltlape, vidējā rasene, vairākas orhideju dzimtas pārstāves — Baltijas, Fuksa, plankumainā un stāvlapu dzegužpirkstīte, zaļziedu un smaržīgā naktsvijole, no staipekņiem — apdzira, kā arī gada, palu un vālīšu staipeknis.
Netālu no Grīņu dabas rezervāta atrodas Gulēnu priede — dižkoks ar gandrīz 4 metru stumbra apkārtmēru un 13 metru augstumu.
Fauna
Grīņu rezervāta fauna ir pētīta maz. No lielajiem mežā dzīvniekiem Grīņos var sastapt staltbriedi, alni, stirnu, meža cūku, pelēko zaķi, āpsi, bebru, retāk — vilku un lūsi. No putniem rezervātā mīt vistveidīgie — rubenis, mežirbe, zvirbuļveidīgie meža un purvu putni, kā arī baltais un melnais stārķis. Grīņos sastopams arī Latvijā ļoti rets un Sarkanajā grāmatā iekļauts putns — čūskērglis.
1910. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1910. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
Ingus Bankevics
Ingus Bankevics (dzimis Aucē) ir profesionāls latviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, Latvijas basketbola izlases dalībnieks. 2008.gadā uzvarēja BBL 3 punktu konkursā.
2011. gada februārī lauza līgumu ar BK Ventspils. Kopā ar Latvijas izlasi spēlēja 2011. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā 2010. gada augustā.
Eliss
Eliss ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Fricis Brīvzemnieks
Fricis Brīvzemnieks (dzimis Fricis Treilands (vecajā ortogrāfijā: Fr. Brihwsemneeks-Treuland), miris ) bija latviešu folklorists, jaunlatvietis, publicists, dzejnieks, tulkotājs, kurš daudz darījis folkloras materiālu vākšanā un publicēšanā. Tērbatas mācību apgabala tautskolu inspektors Kurzemes guberņā, vēlāk Rīgā.
Dzīvesgājums
Dzimis Aizputes apriņķa Rokaižu muižas krodzinieka Treilanda ģimenē. Viņa māte agri nomira, tādēļ Frici audzināja tēva māte, kas bija liela latviešu folkloras zinātāja. No 1859. gada līdz 1862. gadam Brīvzemnieks mācījās Aizputes apriņķa vācu skolā, no 1864. gada līdz 1866. gadam Gorku zemkopības skolā (mūsdienās Baltkrievijas Lauksaimniecības akadēmija), pēc kuras beigšanas gribēja turpināt mācīšanos Kalnu institūtā Pēterburgā, bet neizturēja konkursu un 1867. gadā sāka strādāt mērniecības kancelejā Maskavā. Šajā laikā viņš iepazinās ar Krišjāni Valdemāru un Krišjāni Baronu, rakstīja slavofilu presē.
Nokārtojis pie Maskavas Universitātes īpašus abitūrijas eksāmenus, Brīvzemnieks strādāja par skolotāju Rjazaņā un Maskavā. Krišjāņa Valdemāra ierosināts, Brīvzemnieks sadarbojās ar Maskavas Dabaszinātņu, antropoloģijas un etnogrāfijas draugu biedrību, ieinteresēja šīs biedrības darbiniekus par latviešu folkloru un etnogrāfiju. Brīvzemnieks ar biedrības materiālo atbalstu vāca folkloru Latvijā un publicēja folkloras materiālus. Kopā ar Krišjāni Valdemāru un Andreju Spāģi, veicot darba lielāko daļu, Fricis Brīvzemnieks strādāja pie krievu — latviešu — vācu vārdnīcas. Viņš un Krišjānis Valdemārs ierosināja Krišjāni Baronu sākt darbu ar latviešu tautas dziesmām. 1870. gados Brīvzemnieks daudz publicējās latviešu periodiskajos izdevumos.
Kopš 1887. gada Brīvzemnieks strādāja par Tērbatas mācību apgabala tautskolu inspektoru Kurzemes guberņā, pēc 1889. gada Rīgā, joprojām rosīgi darbodamies folkloristikā. Vienu daļu savu savākto vēstītājas folkloras materiālu viņš nodeva latviešu pasaku kārtotājam Ansim Lerhim—Puškaitim.
Brīvzemnieks miris. Apglabāts Rīgas Lielajos kapos.
Literārā un folkloristiskā darbība
Fricis Brīvzemnieks bija jaunlatviešu apgaismes darba turpinātājs. Viņa darbību spēcīgi ietekmējuši Krišjāņa Valdemāra uzskati, arī doma, ka jebkurš kalpa zēns, kam gaiša galva, var kļūt par izglītotu tautas darbinieku. Brīvzemnieks sajūsminājās arī par Krišjāņa Valdemāra darbību jūrniecībā. Viņam bija tuvas arī Ata Kronvalda tautas un tēvuzemes mīlestības idejas. Liela ietekme Friča Brīvzemnieka darbībā bijusi izcilajiem krievu kultūras darbiniekiem Mihailam Lomonosovam un Nikolajam Ņekrasovam.
Valodniecība
Latviešu valodniecībā Frici Brīvzemnieku min kā 1872. gadā izdotās ”Krievu — latviešu — vācu vārdnīcas” sastādītāju. Darbu pie šīs vārdnīcas Fricis Brīvzemnieks uzsāka uzreiz pēc savas ierašanās Maskavā 1867. gadā K. Valdemāra mudināts. Tas notiek viņu pirmajā tikšanās reizē, kad K. Valdemārs, aprakstot savu darbību, ieminējies par Tautas apgaismošanas ministrijas uzdevumu sastādīt vārdnīcu. Savā autobiogrāfijā Brīvzemnieks aprakstījis šo sarunu šādi: "Te piepēži Valdemāram it kā kas būtu iešāvies prātā. Viņš acumirklī pārrāva valodu un tad ievaicājās: 'Vai jūs protat arī latviski?' (Mēs bijām sarunājušies vāciski, jo tolaik mācītiem latviešiem, pat vislabākiem latviešu patriotiem, vēl bija it kā neveikli sarunāties, arī sarakstīties savā mātes valodā.) Atbildēju, ka runāju un rakstu latviski. To dzirdējis, Valdemārs uzlēca uz krēsla, pakampa no plaukta grāmatu, kura izrādījās par pazīstamo Reifa paralēlvārdnīcu, atšķīra un nolika manā priekšā uz galda, paņēma tad baltu papīra loksni un spalvu, iemērca to tintē un, to dodams, man sacīja: 'Pamēģināsim!' Viņš aizrādīja ar pirkstu uz pirmo vārdu atšķirtajā vārdnīcā злой. Šo vārdu uzrakstījis, pieliku tam klāt bez mazākās apdomāšanās: pikts, böse. To redzēdams, Valdemārs priecīgi aizgrābts uzsita man uz pleca, teikdams: 'Jūs to vārdnīcu sastādīsit!'". Šim darbam Brīvzemnieks pievērsās ar lielu entuziasmu un vārdnīca tiek izdota 1872. gadā ar K. Valdemāra priekšvārdu. Vēlākajos izdevumos vārdnīca parādījās kā krievu — latviešu vārdnīca. Šī bija pirmā pašu latviešu sastādītā vārdnīca ar lielu valodniecisku nozīmi.
Publicistika
Brīvzemnieks bija aktīvs korespondents un publicēja ap simts rakstu latviešu presē un apmēram tikpat daudz krievu avīzēs. Daudz rakstījis par tautas izglītību. Viņš bija pārliecināts, ka ar gribasspēku, pārvarot trūkumu un nabadzību, latviešu zemnieku bērniem iespējams iegūt skolas izglītību un kļūt par augstiem vīriem no zemas kārtas. Brīvzemnieka laikā dažiem latviešu nabadzīgajiem jaunekļiem izdevās ar pārcilvēcīgu darbu iegūt augstskolas izglītību, bet tie bija izņēmuma gadījumi. Nozīmīgi šajā tematikā ir Brīvzemnieka publicistiskie darbi, kas sakopoti krājumā „Augsti krievu vīri iz zemas kārtas” (I, 1874; II, 1878), kā arī „Ievērojamu vīru dzīves apraksti un raksturojumi” (1909).
Pozitīvi vērtējami Friča Brīvzemnieka nopelni krievu kultūras darbinieku popularizēšanā. Brīvzemnieks sajūsmināts rakstījis par M. Lomonosovu, viņa gaitām un dzīvi Maskavā, Sanktpēterburgā un Vācijā. Rakstījis arī par pareizticīgo baznīcas patriarha Nikona un slavofila Aksakova dzīvi.
Sadarbodamies ar slavofiliem, Brīvzemnieks krievu presē publicēja kritiskus rakstus par Baltijas vāciešiem un viņu izglītības politiku.
Dzeja
Friča Brīvzemnieka dzeja 1870. gados publicēta latviešu presē. Dzīves laikā viņš savus dzejoļus bija sakopojis nelielā manuskriptā ar nosaukumu „Poētiski sacerējumi svabados brīžos”. Vēlāk manuskripts pārdēvēts — „Vaļas brīžu lolojumi”. Kā pusizdzisušais veltījums vēsta, šis krājums dāvināts Krišjānim Baronam — „”Pēterburgas Avīžu” krietnajam strādniekam un dūšīgajam ziemcietim”.
Friča Brīvzemnieka dzejoļi rakstīti tautiskā romantisma garā, tajos vērojamas dzejnieka dotības. Daži kļuvuši tautā populāri, piemēram, balāde „Krīvu krīvs”, dzejolis „Veco daugavnieku dziesma”.
Viņa dzejā raksturīgi senatnes cildinājuma motīvi. Savā labākajā darbā — balādē „Krīvu krīvs” viņš Merķeļa ierosmē tēlojis senlatviešu gudro vadoni, kurš mūžā beigās liek sevi sadedzināt sārtā. Balāde rakstīta gredzenveida kompozīcijā, heroiskā intonācijā un ir viens no labākajiem 1870. gadu liroepiskajiem darbiem. Atzīmējami arī Brīvzemnieka dzejoļi „Pie Ventas”, „Burtnieks un viņa kokles”. Krišjāņa Valdemāra jūrniecības idejas slavinātas dzejoļos „Uz jūru”, „Kuģinieks”. Brīvzemnieks rakstījis arī veltījuma dzeju, piemēram, sonetu „Tautas ozoliem”, kurā godinājis jaunlatviešus. Tautas apgaismes motīvi raksturīgi dzejoļiem „Cepur’, tēva cepurīte”, „Tempora mutantur”. Dzejnieks cildinājis nabadzīgos latviešu jaunekļus, kuri centās pēc izglītības. Fricim Brīvzemniekam bija arī aforistiska rakstura dzejoļi, piemēram, jaunlatviska ironija iekvēlojās epigrammā: ''„Ozoliņi, zemzarīši,
Tauta sen jūs godina,
Ir pat cūkas kārdina.”''
Atdzejojumi
Fricim Brīvzemniekam pieder nozīmīga vieta krievu literatūras popularizēšanā Latvijā. Atzīmējams Ņekrasova dzejoļa „Skolnieks” lokalizējums. Šo dzejoli Ņekrasovs veltījis Lomonosovam, un tas rakstīts revolucionāri demokrātiskā garā. Dzejoļa pamatideja — par tēvuzemes godu un par pārliecību jāiet cīņā. Brīvzemnieks dzejoļa lokalizējumā darbību pārnesis uz Latviju, tēlodams centīgu kalpa zēnu. Oriģināla revolucionārā ideja gan lokalizējumā noklusēta.
Fricis Brīvzemnieks atdzejojis apmēram pusi no Aleksandra Puškina poēmas „Čigāni”, ainu no dramatiskā dzejojuma „Skopais bruņinieks”, fragmentu no „Kaukāza gūstekņa”, dzejoļus „Talismans” un „Kad dzīvība tev’ apmāna”. Viņš atdzejojis arī Krilova fabulu „Sisenis un skudra”, Lomonosova „Odu Elizabetei Petrovnai”. Prozā viņa nozīmīgākais tulkojums - Gogoļa stāsts „Tarass Buļba”, kurā tulkotājs gan saīsinājis un grozījis tekstu.
Brīvzemnieks atdzejojis arī vācu dzejniekus Gēti, Šilleru („Pulksteņa dziesmu”), Heini u.c.
Folkloristika
Brīvzemnieks latviešu folkloru vērtējis kā „tautas senatnes dzejas pērles”. Ar latviešu folkloras vērtībām viņš iepazīstināja krievu sabiedrību, turpinādams Jāņa Sproģa aizsākto darbu. Kopš 1869. gada darbodamies Maskavas Dabaszinātņu, antropoloģijas un etnogrāfijas draugu biedrībā, Brīvzemnieks pēc tās programmas vāca folkloru un etnogrāfiskus materiālus Latvijā. „Baltijas Vēstnesī” un citos latviešu laikrakstos viņš vairākkārt aicināja latviešus vākt folkloru. Uz Maskavu no Latvijas sāka plūst tūkstošiem folkloras vienību — tik apbrīnojami plaša bija tautas atsaucība uz šo aicinājumu.
Daļu savāktās folkloras Fricis Brīvzemnieks publicēja latviešu valodā ar krievu burtiem un tulkojumu krievu valodā, lai šie materiāli kļūtu pieejami krievu zinātniekiem. Atzīmējams 1873. gadā publicētais latviešu tautas dziesmu krājums „Сборник антропологических и этнографических статей о россии и странах, ей прилежащих” (В. А. Дашков, В. Готье).
Šīs pašas biedrības izdevumā 1881. gadā iznāca latviešu sakāmvārdi, mīklas, buramvārdi un tautas medicīnas materiāli. 1887. gadā tika izdotas latviešu pasakas un teikas. Šos izdevumus finansēja minētās biedrības Etnogrāfijas nodaļa. 1887. gadā Rīgā iznāca Friča Brīvzemnieka sakārtotās „Mūsu tautas pasakas”. 1894. gadā viņa rīcībā jau bija 155 000 folkloras vienību. Tautas dziesmu kārtošanas darbu, sākot ar 1877. gadu, pārņēma Krišjānis Barons, bet savus pasaku un teiku krājumus Brīvzemnieks 1894. gadā nodeva pasaku krājējam un publicētājam Ansim Lerhim-Puškaitim. Sīkā folklora savukārt tikai nodota Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijai, kura to publicēja savos krājumos.
1911. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1911. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).