cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pupu laputs
Kaitējums
Pupu laputs ir viens no galveniem cukurbiešu, lauka pupu un seleriju kaitēkļiem. Pupu laputs lielos skaitļos aplipina augus un izraisa auga augšanas apstāšanos. Laputis bojā lauka pupu ziedus un pākstis. Agri sētās kultūras var izvairīties no smaga bojājuma, ja augs paspēj noziedēt pirms pupu laputu skaits pavasarī sācis pieaugt. Arī selerijas var būt smagi ietekmēts ar pupu laputīm. Selerijas augs pupu laputs ietekmē zaudē sulu, tiek kropļoti zariņi, augs tiek inficēts ar vīrusiem un ir iespējama blakusaugu kontaminācija. Cukurbiešu lapas laputs ietekmē izžūst, satinas un beidz augt. Saknes attīstās slikti un cukura uzkrājums ir mazs. Dažiem citiem barības augiem lapas nekropļojas, taču augšana ir mazināta un ziedi atmirst laputs toksisko siekalu ietekmē.
Lai iegūtu pietiekami daudz olbaltumvielu, laputīm ir nepieciešams uzņemt pietiekami daudz augu sulas. Pēc tam laputis izdala lieko cukuru (lapu medu). Lapu medus paliek uz barības auga un uz tā veidojas pelējuma apsarme. Tas padara augu neglītu, traucē auga fotosintēzei (mazinot tīru lapas lauku) un var mazināt auga vērtību. Pupu laputis var izplatīt fitopatogēnos vīrusus (sarakstā ir ap 30 vīrusu sugu), kas kaitē lauksaimnieciskām kultūrām. Pie inficēšanās ar augu vīrusiem ne vienmēr ir vainīgas laputis, tā var būt arī vienkārša vīrusu izplatība.
Ienaidnieki
Braconidae dzimtas plēvspārņi ir primārie pupu laputu parazitoīdi, kas pozitīvi ietekmē lauksaimniecību, iznīcinot laputis. Charipidae un Encyrtidae dzimtu plēvspārņi ir sekundāri parazitoīdi, Pteromalidae — ir sekundāri vai terciāri parazitoīdi. Pupu laputīm aprakstītie plēvspārņu parazitoīdi:
Pupu laputis medī dažādi kukaiņi: vaboles, divspārņi, tīklspārņi. Ar laputīm barojas vaboles no mārīšu dzimtas: Coccinella septempunctata, Coccinella quinquepunctata, Coccinella divaricata, Divpunktu mārīte, Adalia decempunctata, Adonia variegata, Calvia quatuordecimpunctata, Propylaea quatuordecimpunctata, Platynaspis luteorubra, Coccinula quatuordecimpustulata, Hippodamia tredecimpunctata, Semiadalia undecimpunctata, Harmonia axyridis, Harmonia quadripunctata, Scymnus frontalis, Scymnus interruptus.
Divspārņi no utumušu dzimtas (Leucopis ninae, Leucopis bicolor) parazitē uz laputīm.
Chamaemyiidae tīklspārņu dzimtas (Chrysopa carnea, Chrysopa formosa) kāpuri medī laputis.
Parazītiskās sēnītes Neozygites freseni spēj inficēt pupu laputis un iznīcināt tās.
Simbiotiskie organismi
Starp dažām skudru sugām un pupu laputīm eksistē abpusēji izdevīgas attiecības (mutualisms), kas izpaužas ar to, ka skudras pasargā laputu kolonijas, kas savukārt nodrošina skudras ar saldo lapu medu, ko izdala no muguras pāru piedēkļiem. Skudru sugas, melnā skudra (Lasius niger) un Myrmica ruginodis, "gana" pupu laputis uz to barības augiem. Skudras, kas "gana" laputis, tās pasargā no ienaidniekiem, piemēram mārītēm, kas barojas ar laputīm.
Pupu laputis ir rezervuārs vairāk nekā 30 vīrusu sugām. Vīrusus laputis izplata starp augiem, ar kuriem barojas.
Buchnera aphidicola ir endosimbionts vairākām laputīm, tajā skaitā pupu laputīm. Buchnera aphidicola ir gamma-proteobaktērijas, laputu ķermenī lokalizējas speciālās šūnās, kuras saucas micetocīti jeb bakteriocīti. Bakteriocīti brīvi novietojas vēdera hemolimfā.
Dzīves cikls
Pupu laputs ir holociklisks kukainis, tas nozīmē, ka dzīves ciklā notiek dzimumu un bezdzimumu paaudžu maiņa. Preimaginālais (visas stadijas pirms pieauguša īpatņa) periods ilgst no 8 līdz 15 dienām.
Pupu laputīm ir divmājnieku dzīves cikls. Ziemo olas stadijā koku un krūmu augļu zaru pumpuru sākumdaļā. Pavasarī spārnainās mātītes dēj olas, pēc tām tās nomirst. Rudenī no olām parādās bezspārnu mātītes. Šīs mātītes ir spējīgas vairoties un partenoģenēzes procesā dzemdē jaunas juvenālas laputis, kuras dēvē par laputs nimfām. Partenoģenētiskās mātītes dzīves ilgums ir apmēram 50 dienas. Šajā periodā vienai mātītei var piedzimt ap 30 nimfām. Otrās paaudzes mātītes ir spējīgas reprodukcijai arī bez pārošanās, tās dzemdē gan spārnainas, gan bezspārnu mātītes. Spārnainās mātītes ceļo (migrē) no primārā saimnieka uz sekundāru.
Taksonomija
Aphis fabae ir sugu grupa, kurus apvieno kopīgas raksturīpašības. Pie šīs grupas pieder šādas sugas:
Hideki Todzio
Hideki Todzio (ja; dzimis, miris ) bija Japānas valsts un militārais darbinieks. Japānas premjerministrs lielākajā daļā Otrā pasaules kara no 1941. gada oktobra līdz 1944. gada jūlijam. No 1940. līdz 1944. gadam bija arī kara ministrs.
Atbildīgs par Pērlhārboras bombardēšanu, kas uzsāka karu starp Japānu un ASV. Uzbrukuma plānošana gan tika uzsākta 1941. gada aprīlī — pirms Todzio stāšanās premjerministra amatā. Pēc Otrā pasaules kara beigām viņš tika arestēts, pēc Starptautiskā kara tribunāla sprieduma par Japānas kara noziegumiem sodīts ar nāvi nedēļu pirms 64. dzimšanas dienas.
Lifecell
lifecell (agrākais nosaukums life:)), uzņēmuma nosaukums TOV Laifsell (ТОВ «Лайфселл»), ir Ukrainas mobilo sakaru operators. Tas ir dibināts 2005. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Kijevā. Tas pastarpināti pieder Turcijas mobilo sakaru operatoram Turkcell.
lifecell ir trešais lielākais mobilo sakaru operators Ukrainā (pēc Kyivstar un Vodafone Ukraine). 2020. gada pirmajā ceturksnī lifecell bija 8,9 miljoni abonentu, no tiek aktīvi (3 mēneši) bija 7,5 miljoni.
Vēsture
2005. gadā Turcijas mobilo sakaru operators Turkcell un Ukrainas uzņēmējam Rinatam Ahmetovam piederošā grup SCM Holdings dibināja uzņēmumu TOV Astelit, kurā 54,8 % kapitāldaļu piederēja Turkcell, bet 45,2 % — SKM. 2005. gada janvārī uzņēmums Astelit ar zīmolu life:) uzsāka GSM-1800 pakalpojumu. life:) bija pirmais mobilā tīkla operators Ukrainā, kas ieviesa EDGE tehnoloģiju, piedāvājot ātrgaitas datu pārsūtīšanu. 2006. gadā tika piesaistītas investīcija 540 miljonu ASV dolāru apmērā, kas bija lielākais ieguldījums, kāds jebkad veikts privātā uzņēmumā Ukrainā. Līdz 2007. gada decembrim operators bija piesaistījis 7,6 miljonus abonentu un priekšapmaksas lietotāju. 2008. gadā abonentu zvanu centra pakalpojumi tika nodoti ārpakalpojumu sniedzējam Global Bilgi.
2015. gadā life:) sāka darbu 3G tīklā. 2015. gada 26. jūnijā Turcijas uzņēmums Turkcell parakstīja līgumu ar Rinatam Ahmetovam piederošo grupu SCM Holdings par 44,96 % Nīderlandē reģistrētā uzņēmuma Euroasia Telecommunications Holding BV kapitāldaļu iegādi, kam 100 % piederēja Astelit. Darījums par 100 miljoniem USD tika pabeigts 10. jūlijā. Tādējādi Turkcell kļuva par life:) operatora vienīgo īpašnieku.
2016. gada 15. janvārī Astelit ieviesa jaunu zīmolu lifecell, tādējādi tas kļuva saskanīgs ar mātes uzņēmuma nosaukumu Turkcell. 2. februārī operatora juridiskais nosaukums tika mainīts no TOV Astelit uz TOV Laifsell (ТОВ «Лайфселл»). 2017. gadā operators beidza darbību separātistu kontrolētajā Doneckas tautas republikā un Luhanskas tautas republikā.
2018. gadā lifecell sāka ieviest mobilo sakaru 4G LTE tehnoloģiju.
S/2011 J 2
Jupiters LVI ir neliels Jupitera pavadonis. To atklāja Skots Šepards (Scott Sheppard) ar 6,5 m Magelāna-Bādes teleskopu Laskampanas observatorijā. Pēc atklāšanas pavadonim tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2011 J 2.
Pastāvīgo nosaukumu Jupiters LVI, Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim piešķīra tikai, pēc precīzas orbītas noteikšanas.
Buzludža
Bulgārijā kalns pazīstams kā vairāku vēsturisku notikumu vieta. 1868. gada 31. jūlijā šeit Hadži Dimitara vadītie bulgāru nemiernieki krita kaujā pret osmaņu spēkiem. 1891. gada 2. augustā kalna virsotnē notika Buzludžas kongress Dimitara Blagojeva vadībā, nodibinot Bulgārijas Sociāldemokrātisko partiju - Bulgārijas Komunistiskās partijas aizsākumu. Šim notikumam par godu no 1971. līdz 1981. gadam kalna virsotnē tika uzbūvēts Buzludžas piemineklis, kas mūsdienās pamests.
Aksaraja
Aksaraja (tr — ‘baltā pils’) ir pilsēta Turcijas vidienē, Aksarajas ila administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojusies tektoniskā ieplakā uz dienvidaustrumiem no Tuza ezera un 240 km no galvaspilsētas Ankaras.
Vēsture
Sena pilsēta Zīda ceļā, pirmoreiz minēta hetu tekstos kā Šinaḫuttum-Šinuhtu, bet vēlāk kā Nenesa (Nenaşşa) un Garsaura (Kurşaura). Senie grieķi pilsētu dēvēja par Arhelaisu (Ἀρχελαΐς), bet Romas impērijas laikā to dēvēja par Koloniju (Colonia, Κολώνεια). Pēc nonākšanas Seldžuku impērijas sastāvā to sāka dēvēt par Taksaru vai Aksaru, kas bija atvasināts no Garsauras. Nozīmīgs tirdzniecības un garīdzniecības centrs, Otomaņu Impērijas laikā uzplauka no sāls ieguves netālajā Tuza ezerā.
Vedalvalks
Vedalvalks ir Ostupes kreisā krasta pieteka Ventspils novadā.
Iztece - Ances pagasta austrumos. Tek rietumu virzienā. Ietek Ostupē.
Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — OFC zona
2018. gada FIFA Pasaules kausa OFC zonas kvalifikācija bija atlases sacensības Okeānijas Futbola konfederācijas (OFC) izlasēm FIFA Pasaules kausa finālturnīram, kas 2018. gadā notiks Krievijā. Kvalifikācija notika no līdz. Tajā tika noskaidrota viena izlase, kas starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēs sacentās ar Dienvidamerikas zonas (CONMEBOL) 5. vietas ieguvējiem.
Formāts
Kvalifikācija noritēja trīs posmos:
Pirmais posms
Pirmajā posmā piedalījas četras vājākās (pēc FIFA Pasaules ranga) OFC izlases. Visas spēles tika aizvadītas Nukualofā, Tongā.
Otrais posms
Otrā posma sacensības notika 2016. gada Okeānijas Nāciju kausa ietvaros. Katras apakšgrupas 3 labākās komandas kvalificējās trešajam posmam. Visas spēles tika aizvadītas Portmorsbi, Papua-Jaungvinejā.
Trešais posms
Trešajā posmā iekļuvušās sešas izlases tika sadalītas divas apakšgrupās. Izloze notika Oklendā, Jaunzēlandē.
Purvciema iela (Rīga)
Purvciema iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Braslas un Vestienas ielām un beidzas krustojumā ar Dzelzavas ielu. Ielas garums ir 1635 metri.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās tā sastopama 1898/1899. gadā ar nosaukumu Paraciema iela (ru), kas laika gaitā transformējies uz Purvciema ielu.
Ielu savienojumi
Purvciema iela krustojas ar:
1. trolejbusu maršruts (Tallina)
1. trolejbusu maršruts ir Tallinas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas kursē no Mustamäe līdz Kaubamajai. Maršruta kopējais garums sasniedz 15,9 km. Tas ir viens no senākiem trolejbusu maršruts Tallinā.
Pieturvietas
1. trolejbusu maršrutā ir 35 pieturas.
Ārējās saites
[https://transport.tallinn.ee/#trol/1/b-a/03503-1/lv 1. trolejbusa saraksts transport.tallinn.ee mājaslapā]
Šumava
Šumava (cs) jeb Bohēmijas Mežs (de) ir kalnu grēda uz Čehijas robežas ar Vāciju un Austriju. Daļa no Bohēmijas (Čehu) masīva tā dienvidaustrumu daļā. Ziemeļrietumos Šumavai piekļaujas Čehu Mežs vai Augšpfalcas Mežs. Šumavu veido divas paralēlas grēdas; Vācijas pusē daļu no grēdas tās dienviddaļā dēvē arī par Bavārijas Mežu. Augstākā virsotne ir Groserarbers (1456 m vjl). Grēda veidota no granītiem, gneisiem, kristāliskajiem slānekļiem. Apaugusi ar skujkoku (egles, baltegles) un platlapju mežiem. Grēdas dienviddaļā pierobežā izveidoti Šumavas nacionālais parks (Čehijas pusē) un Bavārijas Meža nacionālais parks (Vācijas pusē). Boubīna kalnā Čehijā pirmatnējā meža rezervāts.
Ņūmena
Ņūmena, līdz 1981. gadam Mauntņūmena (Mount Newman), ir pilsēta Austrālijas ziemeļrietumos, Rietumaustrālijas štatā, Pilbaras reģionā. Kalnrūpniecības centrs. Austrumpilbaras grāfistes administratīvais centrs. 4239 iedzīvotāji, no tiem 13,1 % – Austrālijas aborigēni (2021. gadā).
Izvietojusies kontinenta iekšienē, Oftalmijas kalnu grēdā, ap 1030 km uz ziemeļaustrumiem no Pērtas un ap 360 km uz dienvidaustrumiem no Porthedlendas un Indijas okeāna piekrastes, karsta tuksnešu klimata joslā. Ap 10 km uz dienvidaustrumiem no pilsētas atrodas Ņūmenas lidosta (regulāri reisi uz Pērtu, Karratu un Porthedlendu, 2022. gada dati ). Privātais dzelzceļš savieno Ņūmenu ar Porthedlendu (tikai kravu pārvadājumi). Gar pilsētas robežu stiepjas Lielā Ziemeļu šoseja (Great Northern Highway), kas savieno Pērtu ar Vindemu. Blakus pilsētai darbojas divas BHP Group kompānijai piederošas dzelzs rūdas raktuves.
Pilsēta dibināta 1967.–1969. gadā, kad uzsākta Mauntveilbekas (Mount Whaleback) dzelzs rūdas raktuvju ekspluatācija. Līdz 1981. gadam Mauntņūmena bija slēgta pilsēta un piederēja raktuvju kompānijai (tajā varēja apmesties tikai raktuvju darbinieki un viņu ģimenes locekļi). Lai padarītu zaļāku tuksnesīgo ainavu, 1975. gadā Mauntņūmenā sastādīts ap 60 tūkstošiem koku un krūmu. 1979. gadā uzcelta dzelzs rūdas pārstrādes rūpnīca. 20. gadsimta deviņdesmitajos gados Ņūmena kļuva par vietējās pašvaldības administratīvo centru.
JS
JS var būt:
Kangars
Kangars var būt:
Jevgēnija Kerbedža
Jevgēnija Kerbedža (, 1855-1946) bija poļu mecenāte, Riebiņu muižas un Lūznavas muižas īpašniece. Varšavas goda pilsone (1929).
Dzīvesgājums
Dzimusi 1855. gadā Pēterburgā lietuviešu izcelsmes inženiera ģenerālmajora Staņislava Kerbedža (1810—1899) un viņa sievas Marijas, dzimušas Janovskas, ģimenē. Viņas tēvs tajā laikā bija viens no dzelzceļa līnijas Pēterburga—Varšava būvniecības vadītājiem. Pēc tēva nāves 1899. gadā viņa kļuva par Riebiņu un Lūznavas muižu īpašnieci. Jau 19. gadsimta beigās viņa lika kapitāli izremontēt Riebiņu muižas pili un tajā pēc 1904. gada izmitināja poļu gleznotājus Staņislavu Maslovski, Marianu Tšebiņski (Trzebiński), Konrādu Kržižanovski un tēlnieci Jūliju Stabrovsku. 1905. gadā viņa uzsāka un 1911. gadā pabeidza Lūznavas muižas pils ("sarkanās mājas") būvniecības darbus. Tajā vasaras pavadījis gleznotājs Kazimirs Stabrovskis (1869-1929).
Kopš 1909. gada pārsvarā dzīvoja Romā. 1914. gadā viņa atdāvināja Varšavas pilsētai ēku publiskās bibliotēkas iekārtošanai, ēkas mākslas skolai un Tautas mākslas muzeja ierīkošanai, kā arī 1915. gadā finansēja psihiatriskās slimnīcas iekārtošanu Drevnicā (Drewnica) pie Varšavas. Pēc Pirmā pasaules kara viņai 1929. gadā piešķīra Varšavas goda pilsones nosaukumu.
Mirusi 1946. gada 10. jūlijā Romā. Apglabāta blakus tēvam Varšavā.
1974. gada Latvijas čempionāts šahā
1974. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 31. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 28. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 31. šaha čempionāts vīriešiem notika no 16. aprīļa līdz 10. maijam 1974. gadā Rīgā. Pēc ilgāka pārtraukuma čempionātā piedalījās Aivars Gipslis. Taču būdams jau lielmeistara statusā, Latvijas astoņkārtējais čempions nespēja atkārtot savus piecdesmito sešdesmito gadu panākumus un dalīja tikai 4. vietu. Pirmo vietu savukārt dalīja Vladimirs Kirpičņikovs un Juzefs Petkēvičs. Paredzētais papildu mačs par čempiona nosaukumu visu laiku tika atlikts, jo sacensību kalendārā neatradās brīvs laiks šim pasākumam, līdz 1974. gada nogalē abi uzvarētāji tika pasludināti par Latvijas PSR čempioniem. Abiem tas bija pirmais čempiona tituls. Čempionātā debitēja talantīgie jaunās paaudzes šahisti Edvīns Ķeņģis un Zigurds Lanka, kas vēlāk kļuva par lielmeistariem. Lai gan debija nebija sevišķi veiksmīga, tomēr dažās partijās viņi izrādīja cienīgu sniegumu pret pieredzējušiem meistariem.
Latvijas PSR 28. šaha čempionāts sievietēm notika 1974. gadā Rīgā. Pēc gada pārtraukuma spraigā cīņā ar vienu no iepriekšējā gada uzvarētājām Ingrīdu Bērziņu (Priedīti) čempiones nosaukumu atguva Vija Rožlapa. Tas viņai bija ceturtais Latvijas PSR čempiones tituls.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! Vieta
Zigatezers
Pēc Otrā pasaules kara ezers ticis pilnībā nosusināts. Ezers ietilpst dabas lieguma "Ances purvi un meži" teritorijā.
Krasnopole
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V607 (Zamšoviki_Tīmaņi_Zirgi).
Pļusas rajons
Pļusas rajons ir Krievijas Pleskavas apgabala administratīvais rajons. Rajons robežojas ar Pleskavas apgabala Strugi Krasnijes un Gdovas rajoniem, Ļeņingradas apgabala Lugas un Slancu rajoniem, kā arī Novgorodas apgabala Šimskas rajonu.
Rajona robežās atrodas Ļubenskas un Večašas muižas, kurās no 1894. līdz 1905. gadam un no 1907. līdz nāvei 1908. gadā dzīvoja krievu komponists Nikolajs Rimskis-Korsakovs. Mūsdienās šajās muižās izveidots muzejs.
Falakro
Falakro (gr) ir kalnu masīvs Grieķijas ziemeļaustrumos, augstākā virsotne Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā. Neliela daļa no masīva iesniedzas Bulgārijas teritorijā. Augstākā virsotne 2232 metrus augstais Protitisiliass (Pravieša Elijas kalns, gr). 1700 metru augstumā ierīkots ziemas slēpošanas kūrorts.
Rīgas cirks
Rīgas cirks ir cirks, kas atrodas Merķeļa ielā 4 Rīgā. Cirka ēku atklāja 1888. gada 29. decembrī. Tā ir viena no vecākajām cirka ēkām Eiropā un vienīgā pastāvīgā cirka ēka Baltijas valstīs. Cirks ir iekļauts Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Līdz 2020. gada septembrim Rīgas cirka ēkā norisinājās cirka izrādes. Renovētajā ēkā Merķeļa ielā 2023. gada jūlijā notiek XXVII Vispārējie latviešu Dziesmu un XVII Deju svētku pasākumi.
Vēsture
1864. gadā uzcēla pirmo pagaidu koka cirka ēku, no 1874. gada tā atradās Tērbatas ielas sākumā iepretim Vērmanes dārzam. Tolaik Rīgas cirks bija vienīgais ceļojošais cirks Baltijā. 1878. gadā zirgu dresētājs Alberts Salamonskis nopirka zemesgabalu tagadējā Merķeļa ielā, kur iepriekš ik vasaru tika uzslieta cirka telts. 1888. gada decembrī Rīgas cirka īpašnieks uzcēla pastāvīgu cirka ēku, ko dēvēja par Salamonska cirku, ēkas arhitekts bija Jānis Frīdrihs Baumanis. Būvdarbus uzsāka 1888. gada 26. septembrī, pirmo sezonu Rīgas cirks sāka 1888. gada 29. decembrī, kad jaunajā mūra namā ar oriģinālo, apaļo kupola konstrukciju noritēja pirmā cirka izrāde. Kupola konstrukcija veidota no trim kopā savienotām dzelzceļa sliedēm, kas balsta 16 kolonas. Kupols konstruēts tā, lai spētu izturēt lielas slodzes un lai tajā varētu iekārt gaisa akrobātikas ierīces. Sākotnēji Rīgas cirkā uzstājās ārzemju cirka mākslinieki, bet 1899. gadā Rīgas cirka arēnā ar pseidonīmu Mifords Reiems uzstājās latviešu cirka mākslinieks — spēka žonglieris Trofims Meiers.
No 1926. gada 4. līdz 7. septembrim Salamonska cirkā notika 1926. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā. Pēc Latvijas okupācijas Rīgas cirku nacionalizēja, 1940. gada 31. oktobrī to pārdēvēja par Latvijas PSR Valsts cirku. 1986. gadā Rīgas cirka ēku atzina par Vietējas nozīmes arhitektūras pieminekli.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to pārdēvēja par Rīgas cirku, 1990. gadu beigās sākās tiesvedība par Rīgas cirka ēkas īpašumtiesībām, kas ilga vairāk nekā 20 gadus. 2016. gada 6. janvārī pēc Rīgas apgabaltiesas lēmuma cirka ēku reģistrēja zemesgrāmatā uz valsts vārda Kultūras ministrijas personā. 2003. gada 11. novembrī Kultūras ministrijas veica grozījumus Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā, kurā Rīgas cirka ēku atzina par Valsts nozīmes Arhitektūras pieminekli.
2016. gada februārī paziņoja par cirka ēkas slēgšanu drošības apsvērumu dēļ, 2017. gada 28. aprīlī darbu uzsāka jauna Rīgas cirka vadība. 2018. augustā Rīgas cirkā darbu uzsāka starptautiska programma "Rīgas cirka mākslas rezidences", kas paredzēta gan cirka, gan citu jomu māksliniekiem.
Pēc tam, kad 2019. gadā Latvijā aizliedza savvaļas dzīvnieku izmantošanu atrakcijās un cirka izrādēs, Rīgas cirka telpas sāka izmantot ne vien pašu producētu un līdzproducētu cirka izrāžu un no citām valstīm uzaicinātu cirka viesizrāžu demonstrēšanai, bet arī koncertu, izstāžu, teātra izrāžu, festivālu un citu kultūras norišu organizēšanai, tādējādi atspoguļojot stratēģisku ēkas pārveidi par daudznozaru mākslas centru. Turpmākajos gados Rīgas cirks organizēja gan dažādu laikmetīgā cirka mākslinieku viesizrādes Latvijā (Machine de cirque, Cirko eia, Toms Monktons, Gravity and Other Myths, u.c.), gan producējis un līdzproducējis pašmāju izrādes kā cirka, tā teātra formātā — tostarp programmā Latvijas skolas soma iekļautās “Citroni un medus”, “X=cirks”, kā arī kopā ar teātra trupu “Kvadrifrons” veidotā izrāde—ekskursija “Brīnuma skartie”. 2019. un 2020. gada augustā Rīgas cirka teritorijā notika arī laikmetīgā cirka un ielu mākslas festivāla "Re Rīga!" izrādes.
Cirka ēkas atjaunošana
2016. gada 6. janvārī ēka nokļuva Kultūras ministrijas īpašumā, un pēc apsekošanas SIA CMB konstatēja, ka pēc pamatkonstrukciju tehniskā nolietojuma kopumā ēka ir apmierinošā tehniskā stāvoklī ar nolietojumu 39%. Ēka uz laiku tika slēgta publiskiem pasākumiem, lai veiktu bīstamības novēršanas pasākumus.
Līdz 2018. gada vasarai veica Rīgas cirka ēkas fasādes konservāciju, pēc kuras ēku atzina par drošu publiskiem pasākumiem.
Pēc starptautiska metu konkursa organizēšanas godalgas ieguva divi arhitektu biroji. Veicot ilgstošas pārrunu procedūras, nākotnes vīzijas realizēšanai tika izvēlēts arhitektu birojs NRJA (SIA F.L.Tadao & Lukševics). Pirmajā rekonstrukcijas posmā galvenās darbības saistītas ar cirka ēkas energoefektivitātes celšanu — bēniņu pārsegumu un kupola siltināšana, centralizētas ventilācijas sistēmas ierīkošana, pagalma fasādes sienu siltināšana, esošo logu un durvju nomaiņa, apkures sistēmas un siltummezgla pārbūve un modernizācija, elektroapgādes sistēmas atjaunošana un modernizēšana. 2020. gada nogalē cirka ēku slēdza siltumizolācijas darbu veikšanai, tostarp vēsturiskā kupola siltināšanai. Rīgas cirks turpināja ikdienas darbību (Rīgas cirka skolas nodarbības, profesionāļu treniņus, izrāžu veidošanu, mākslas rezidences) pagaidu telpās Zeļļu ielā 25 Āgenskalnā Rīgas cirka rīkotās viesizrādes rekonstrukcijas laikā notika dažādās Rīgas kultūrtelpās.
Rīgas cirka skola
2017. gada 9. decembrī uzsāka Rīgas cirka skolas nodarbības pieaugušajiem un bērniem. 2020. gadā Rīgas domē licencēta interešu izglītības programma “Cirka mākslas apguve”, 2020./2021. gada sezonā Rīgas cirka skola piedāvāja apgūt 5 dažādas cirka disciplīnas: akrobātiku, gaisa akrobātiku, maģiju, līdzsvaru, objektu manipulāciju, kā arī klaunādes un aktiermeistarības pamatus.
Edeaguss
Edeaguss (la; no gr (aidoîa) — ‘ģenitālijas’, (agos) — ‘līderis’) ir kukaiņu tēviņu pārošanās orgāns ar piedēkļiem. Edeagusu vabolēm veido trīs daļas: vidusdaiva (penis), kas parasti ir ar diviem palīgizaugumiem, fallobāzes un paramēri, kas plēvspārņiem var nest distālus (attālinātus) irbuļus (la). Fallobāze un paramēri kopā veido tegmu, kas dažām vabolēm ap vidusdaivu veido veselu gredzenu.
Krišs Grundmanis
Krišs Grundmanis (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs. Karjeras lielāko daļu aizvadījis dažādos Latvijas čempionāta klubos, četras reizes kļuvis par Latvijas čempionu.
Karjera
Karjeru Grundmanis sāka 2005.—06. gada sezonā, to aizvadot Baltkrievijas Ekstralīgā spēlējošās HK Rīga 2000 sastāvā. Komandas rindās Grundmanis kļuva arī par Latvijas čempionu. Nākamo sezonu Grundmanis aizvadīja Ontārio hokeja līgas vienībā Toronto St. Michael's Majors, savukārt 2007.—08. gada sezonu aizvadīja USHL, CHL un ECHL komandās. 2008.—09. gada sezonā atgriezās HK Rīga 2000 sastāvā. 2009.—10. gada sezonā turpināja spēlēt Rīgas "Dinamo" fārmklubā, Rīgas "Dinamo Juniors" rindās.
2010.—11. gada sezonu Grundmanis aizvadīja Lielbritānijas EIHL un EPIHL čempionātos, tad divus gadus spēlēja Čehijas zemākajās līgās. 2013.—14. sezonā pievienojās Rīgas "Prizma" rindām, tās sastāvā kļūstot par Latvijas čempionu. 2015.—16. gada sezonas vidū pārgāja uz citu čempionāta komandu HK Kurbads. Kurbads sastāvā 2017. gadā izcīnīja Latvijas čempiona titulu, taču tad pārcēlās uz HK Zemgale rindām.
2018.—19. gada Optibet hokeja līgas regulārā čempionāta Grundmanis aizvadīja 27 spēles, guva 2 vārtus, izdarīja 7 rezultatīvās piespēles, nopelnīja 91 soda minūti un izdarīja 50 metienus uz vārtiem. 2018.—19. gada Optibet hokeja līgas izslēgšanas kārtas četrās spēlēs izdarīja 6 metienus uz vārtiem un nopelnīja 16 soda metienus. Šajā sezonā kopā ar HK Zemgale/LLU izcīnīja Latvijas čempionāta bronzas medaļu.
2020. gada janvārī saņēma četru gadu diskvalifikāciju par meldonija lietošanu.
Jaroslavs Januševičs
Jaroslavs Januševičs (uk; dzimis Kijivā) ir ukraiņu ekonomists, jurists, augstākā līmeņa vadītājs, ierēdnis, zinātnieks, sportists. Ukrainas nopelniem bagātais ekonomists, ekonomikas zinātņu kandidāts (2009), tiesību zinātņu doktors. Ukrainas starptautiskās klases sporta meistars peintbolā, pasaules čempions peintbolā. Trešās pakāpes valsts ierēdnis. Hersonas reģionālās valsts administrācijas priekšsēdētājs no 2022. gada 3. augusta līdz 2023. gada 24. janvārim.
Karjera
Savu karjeru viņš sāka 1996. gada aprīlī valsts nodokļu dienestā, no nodokļu inspektora kļuva par departamenta direktoru.
No 2003. gada aprīļa līdz 2014. gada martam viņš ieņēma vadošus amatus centrālajā izpildinstitūcijā:
Ukrainas Finanšu ministrijas Valsts finanšu uzraudzības departamenta priekšsēdētāja vietnieks, Ukrainas Valsts finanšu uzraudzības komitejas priekšsēdētāja vietnieks, Ukrainas Valsts nodokļu administrācijas priekšsēdētāja vietnieks, Ukrainas Valsts nodokļu administrācijas Nodokļu policijas priekšnieka vietnieks, Ukrainas Valsts migrācijas dienesta priekšsēdētāja vietnieks, Ukrainas Valsts finanšu inspekcijas priekšsēdētāja vietnieks. Viņam ir pieredze valsts uzņēmuma un banku iestādes vadīšanā.
Vadot valsts uzņēmumu "Dokuments", viņš lika pamatus modernu Eiropas stila centru "Pasu dienests" veidošanai.
Induļa iela (Rīga)
Induļa iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Ūnijas ielu un beidzas krustojumā ar Žagatu ielu. Ielas garums ir 374 metri.
Jaroslavs Januševičs
Karjera
No 2014. gada septembra līdz 2016. gada aprīlim viņš strādāja par izpilddirektoru valsts uzņēmumā "Ukrainas Valsts radiofrekvenču centrs".
Induļa iela (Rīga)
Vēsture
Pirmo reizi adrešu grāmatās Induļa iela minēta 1925. gadā ar nosaukumu Irbju iela, bet jau 1930. gada adrešu grāmatās tā minēta ar savu tagadējo nosaukumu Induļa iela, kas laika gaitā vairāk nav mainījies.
Ielu savienojumi
Induļa iela krustojas ar:
Jaroslavs Januševičs
Karjera
No 2022. gada 3. augusta līdz 2023. gada 24. janvārim — Hersonas apgabala valsts pārvaldes priekšsēdētājs.
Krasutina
Krasutina ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Elsterverda
Elsterverda (de) jeb Vikova (wen) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Elbas-Elsteres apriņķī pie Švarce Elsteres upes, 48 kilometrus uz ziemelrietumiem no Drēzdenes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1211. gadā. Pilsētas tiesības no 1364. gada. Pēc Otrā pasaules kara tā atradās VDR sastāvā.
Hemolimfa
Hemolimfa (la) ir šķidrie saistaudi, analoģiski mugurkaulnieku asinīm, kas cirkulē posmkāju ķermenī. Tā sastāv no šķidras plazmas un limfas šūnu elementiem, kurus dēvē par hemocītiem. Plazmā ir arī dažādi ķīmiskie elementi.
Zirņu Svētā Mārtiņa Romas katoļu kapela
Zirņu Svētā Mārtiņa Romas katoļu kapela ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes kapela. Tā atrodas Saldus novada Zirņu pagasta centrā Zirņos, Bērzu ielā 4.
Tylocarididae
Tylocarididae ir Pygocephalomorpha kārtas izmirušu augstāko vēžu dzimta. Dzimtu 1998. gadā izdalīja Rods Teilors, Šens Janbīns un Frederiks Šrams, pamatojoties uz aprakstīto Ķīnas materiālu. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā (karbonā un permā). Dzimtā iedalītas 5 ģintis.
Zirņu Svētā Mārtiņa Romas katoļu kapela
Vēsture
Sākoties Atmodai, arvien vairāk Zirņu pagasta cilvēki sāka pievērsties ticībai, bet nebija telpu dievkalpojumu noturēšanai. Katoļu dievkalpojumus Zirņos sāka noturēt 1997. gadā Zirņu pamatskolā. Tos palīdzēja organizēt Staņislava Balgalve. Draudze vēlējās atrast sev pastāvīgas telpas un 2001. gadā, pateicoties pagasta valdes priekšsēdētājam Vilnim Grāvelim, tās iekārtoja bijušajās kopmītņu telpās, kur izveidoja kapelu. Tajā pašā gadā kapelu iesvētīja Liepājas diecēzes bīskaps Ārvaldis Andrejs Brumanis, veltot to Svēta Mārtiņa godam.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Romans Grantovskis. Zirņu draudze sākusi veidoties 1997. gadā, bet to oficiāli nodibināja 2008. gadā. Dievkalpojumi notiek reizi mēnesī, uz kuriem pulcējas aptuveni 20 ticīgo cilvēku. Īres maksu un komunālos pakalpojumus sedz Zirņu pagasta pašvaldība. Draudzes vecākā ir Benita Kārkliņa, tajā darbojas Svētdienas skola, kuru vada skolotāja Staņislava Balgalve un Maltas ordeņa palīdzības dienests.
Tylocarididae
Apraksts
Karapakss ar lielu izliektu rostrumu un tuberkulārām malām. Labi attīstīts mediālais muguras valnis, kas aizmugurējā galā sazarojas divās daļās. Labi attīstīti kakla un rostruma-kuņģa vaļņi, kas iekļauj arī tuberkulāru rostrālo valni. Karapaksam ir priekšējie un aizmugurējie sānu dzelkšņi. Karapaksa malas ir ļoti sabiezinātas. Abdomens ir ar mediālo un vienu pāri sānu vaļņiem uz tergītiem. Pagarināts telsons, kas distāli sašaurinās, ir ar divdaļīgi šķeltu galu. Uropodu endopodīti un eksopodīti ir ar zobotām malām.
Sistemātika
Dzimtā ir zināmas 5 ģintis un 7 sugas.
(†) — izmirušu organismu grupa.
Microsoft Excel
Microsoft Excel ir izklājlapu lietojumprogrammatūra, ko izstrādājis Microsoft. Tajā lietotājs var veikt skaitļošanas procedūras, tāpat te ir iekļauti dažādi grafiskie līdzekļi, šķērstabulas un Visual Basic for Applications.
Kraukļi (Andrupenes pagasts)
Kraukļi ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 254 km attālumā no Rīgas.
Microsoft Excel
Microsoft pirmo Excel versiju izlaida Macintosh datoriem, pirmo Windows versiju — 1987. gada novembrī. Excel ir viens no populārākajām izklājlapu programmatūrām, it īpaši kopš 5. versijas izlaišanas 1993. gadā, kad popularitātes ziņā tas pārspēja Lotus 1-2-3 izklājlapu programmatūru.
Excel komerciālā versija ir pieejama gan kā atsevišķs produkts, gan kopā ar citām lietotojumprogrammatūrām Microsoft Office.
Pasaules čempionāts šahā sievietēm
Pasaules šaha čempionāts sievietēm (Pasaules sieviešu šaha čempionāts) ir sacensības, kuru mērķis ir ar turnīru, mačturnīru un maču palīdzību noskaidrot planētas labāko šahisti.
Pirmās sieviešu starptautiskās sacensības notika 19. gadsimta beigās — 20. gadsimta sākumā. Oficiāli pasaules čempiones tituls tika apstiprināts 1927. gadā pēc FIDE iniciatīvas. No 1927. līdz 1939. gadam FIDE organizētie Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas turnīri notika vienlaicīgi ar FIDE kongresiem un šaha olimpiādēm (nāciju turnīriem). Pavisam pirmskara periodā notika 7 turnīri un 2 mači, tajos visos uzvarēja Vera Menčika (+78 -1 =4).
Pēc Menčikas bojāejas, jaunas pasaules šaha čempiones noskaidrošanai, FIDE organizēja Maskavā (1949. gada decembris — 1950. gada janvāris) speciālu trīs dalībnieču mačturnīru, kurā uzvarēja un pasaules šaha čempiones lauru vainagu saņēma Ludmila Rudenko. No tā laika līdz 1999. gadam darbojās FIDE noteikta pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas sistēma: notika zonālie (no 1951. gada), starpzonālie (no 1971. gada) turnīri, pretendenšu turnīri (no 1971. gada mači). Pasaules čempionei vienreiz trijos gados (1985—1986, vienreiz divos gados) vajadzēja aizstāvēt savu titulu. 1952. gada pretendenšu turnīrā uzvarēja Jeļizaveta Bikova (PSRS) un ieguva tiesības uz maču ar Rudenko. Mačs notika 1953. gadā un beidzās ar Bikovas uzvaru. Uzvarot nākamo pretendenšu turnīru, tiesības spēlēt maču ar Bikovu izcīnīja Olga Rubcova. Tomēr FIDE nolēma mača vietā rīkot mačturnīru, dodot iespējas par pasaules čempiones titulu cīnīties arī Ludmilai Rudenko. 1956. gadā triju dalībnieču mačturnīrā uzvarēja Olga Rubcova un kļuva par 4. pasaules čempioni. 1958. gadā Bikova atguva titulu un noturēja to līdz 1962. gadam, kad zaudēja maču Nonai Gaprindašvili. Trīs reizes (1965, 1969, 1972) uzvarot mačus pret Allu Kušniru un vienreiz (1972) Nanu Aleksandriju, Nona Gaprindašvili pabija čempiones tronī 16 gadus. 1978. gada viņu mačā pārspēja cita gruzīnu šahiste Maija Čiburdanidze. Arī Čiburdanidze bija čempiones godā ilgāku laiku. Pēc uzvaras pār Gaprindašvili viņa mačos spēlēja neizšķirti ar Nanu Aleksandriju (1981), uzvarēja Irinu Levitinu (1984), Jeļenu Ahmilovsku (1986) un Nanu Joseliani (1988), bet 1991. gadā zaudēja ķīnietei Sje Dzjuņai.
1990. gadu sākumā cīņā par pasaules čempiones titulu iesaistījās vecākā no māsām Polgārām — Žuža, kas nesen bija izpildījusi lielmeistara normu vīriešu turnīrā, bet no spēlēšanas sieviešu turnīros līdz šim vairījusies. 1992. gadā viņa uzvarēja kandidātu turnīrā un, lai kļūtu par pretendenti, viņai vajadzēja mačā pieveikt turnīra otrās vietas ieguvēju Nanu Joseliani. Tomēr 1993. gadā notikušais 8 partiju mačs beidzās neizšķirti, uzvarētāju nenoskaidroja arī 4 papildpartijas. Līdz ar to pretendenti noteica ar izlozi, kurā veiksme uzsmaidīja Joseliani. Tomēr Joseliani nespēja izrādīt nopietnu pretestību pasaules čempionei Sje Dzjuņai un maču zaudēja ar 2½:8½. Nākamais pasaules čempionāta cikls Žužai Polgārai bija veiksmīgs. 1994. gadā viņa uzvarēja kandidātu turnīrā, 1995. gadā — maču ar kandidātu turnīra otrās vietas ieguvēju Maiju Čiburdanidzi, 1996. gadā — maču par pasaules čempiones nosaukumu ar 8½:4½ pārspējot esošo čempioni Sje Dzjuņu. 1999. gadā Polgāra atteicās aizstāvēt savu titulu, tāpēc maču par pasaules čempiones nosaukumu izspēlēja abas pretendentu turnīra uzvarētājas Sje Dzuņa un Alisa Gaļļamova. Maču uzvarēja un pasaules čempiones titulu atguva Sje Dzuņa.
2000. gadā FIDE, pasaules čempiones noskaidrošanai, ieviesa izslēgšanas sistēmu. Šai sistēmai bija trūkumi — četru partiju mačs bija par īsu, lai spēcīgākā šahiste pierādītu savu pārākumu, spēcīgākā šahiste ne vienmēr kļuva par turnīra uzvarētāju. Līdz ar to čempiones pēc katra izslēgšanas turnīra mainījās. 2000. gadā izslēgšanas turnīrā uzvarēja un par pasaules čempioni kļuva Sje Dzjuņa, 2001 — Džu Čeņa, 2004 — Antoaneta Stefanova, 2006 — 	Sjui Juihua, 2008 — Aleksandra Kosteņuka, 2010 — Hou Jifaņa.
Lai novērstu izslēgšanas sistēmas nepilnības, 2010. gadā FIDE to uzlaboja. Tagad gadu pēc izslēgšanas sistēmas turnīra pasaules čempionei vajadzēja aizstāvēt savu titulu mačā ar pretendenti, kura ir izcīnījusi šādas tiesības FIDE «Grand Prix» turnīru sērijā.
2011. gadā Hou Jifaņai aizstāvēja savu pirms gada izslēgšanas turnīrā izcīnīto pasaules čempiones titulu. Tas līdz šim ir vienīgais šāds gadījums, jo gan Anna Ušeņina (2013), gan Marija Muzičuka (2016) zaudēja savu pirms gada izcīnīto čempiones titulu mačos pret Hou Jifaņu, bet 2017. gada izslēgšanas turnīra uzvarētāja Taņa Džunji 2018. gadā zaudēja Dzjui Veņdzjuņai.
Mika Zībānežads
Mika Zībānežads (fa; dzimis ) ir irāņu izcelsmes Zviedrijas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Zībānežads pārstāv NHL klubu Ņujorkas "Rangers".
Spēlētāja karjera
Savu karjeru Zībānežads uzsāka Zviedrijas hokeja līgas klubā Djurgårdens IF. 2011. gada NHL drafā Zībānežadu ar 6. numuru izvēlējās Otavas "Senators". Spēlējis arī Amerikas hokeja līgas klubā Bingemtonas "Senators". 2016. gadā Zībānežads tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers".
Zviedrijas hokeja izlasē spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā hokejā.
Veismaņi (Olaines pagasts)
Veismaņi ir ciems Olaines novada Olaines pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā Misas upes labajā krastā 7,5 km no pagasta centra Jaunolaines, 11 km no novada centra Olaines un 28 km no Rīgas centra.
Anna Šamova
Anna Šamova (ru; dzimusi ) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece, Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare.
Biogrāfija
Anna Šamova dzimusi 1977. gadā Sahalīnā. Ar cīņas sportu nodarboties viņa sāka 1991. gadā. Viņa ir 1993. gada pasaules junioru čempione un divkārtējs Eiropas junioru čempione (1995, 1997).
Sacensībās viņa pārstāvēja sporta klubu Maskavas CSKA. Treneris - Nikolajs Karpenko. Krievijas čempionāta sudraba medaļniece (2001). Krievijas valstsvienībā no 1996. līdz 2007.gadam.
Viņa 2000. gadā absolvēja Tomskas Valsts universitāti un ieguva fiziskās kultūras un sporta skolotājas grādu.
Pēc sporta karjeras beigšanas viņa kļuva par treneri. Viņa ir Krievijas sieviešu junioru nacionālās komandas brīvās cīņas trenere un Bērnu un jaunatnes sporta skolas "Spartaks-Orehovo" brīvā stila cīkstoņu trenere.
Leonīds Arbuzovs (1848—1912)
Leonīds Arbuzovs (, dzimis, miris ) jeb Leonīds Arbuzovs vecākais, bija Jelgavā dzimis krievu izcelsmes vācbaltiešu vēsturnieks. Vēsturnieka Leonīda Arbuzova tēvs.
Dzīvesgājums
Dzimis Jelgavā virsnieka Aleksandra Arbuzova ģimenē. Kļuvis par bāreni un uzaudzis Jelgavas ģimnāzijas matemātikas profesora Magnusa Georga fon Paukera ģimenē, pēc Magnusa Georga nāves 1855. gadā par Leonīda izglītību rūpējās tā dēls Kārlis Heinrihs fon Paukers. Mācījās Viborgā, vēlāk Jelgavas ģimnāzijā un Tērbatas guberņas ģimnāzijā. Studēja zooloģiju Tērbatas Universitātē (1867), medicīnu Leipcigas Universitātē (1867), medicīnu (1867-1871) un dabaszinības (1871-1873) Tērbatas Universitātē un, visbeidzot, vēsturi Getingenes Universitātē (1873-1876).
Jaunanna
Jaunanna, agrāk arī Jaunanne, padomju laikā Meijeri, neoficiālais nosaukums Vārna, ir ciems Alūksnes novada Jaunannas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumdaļā pie autoceļa P43 vietā, kur Ievedne un Paparze ietek Pededzē 17 km no novada centra Alūksnes un 216 km no Rīgas. Jaunannā atrodas pagasta pārvalde, mūzikas un mākslas pamatskola, tautas nams, bibliotēka, pasts, vairāki veikali.
Leonīds Arbuzovs (1848—1912)
Dzīvesgājums
No 1877. līdz 1885. gadam bija dabas mācības skolotājs Bauskā, no 1885. līdz 1888. gadam Tukuma apriņķa skolu inspektors. No 1888. gada pilnīgi nodevās Baltijas vēstures studijām, līdztekus strādāja par privātskolotāju Jelgavā. No 1893. gada L. Arbuzovs Krievijas Impērijas Baltijas provinču vēstures un senvēstures biedrības uzdevumā pētīja Livonijas dokumentus, kuru apkopojumus izdeva krājumā Liv-, Est- und Kurländisches Urkundenbuch. No 1909. gada bija šīs biedrības direktoru padomes loceklis.
Miris Zasulaukā.
Jaunanna
Vēsture
Apdzīvotā vieta sākusi veidoties pēc 2. pasaules kara kā jaunizveidotās Meijera ciema padomes centrs uz bijušās Jaunannas pusmuižas zemes. 1990. gadā ciems pārdēvēts tagadējā vārdā. Ciemā blīva savrupmāju apbūve, vairākas daudzdzīvokļu mājas un sabiedriskais centrs.
Jaunannas mežmuižas medību pils ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Migels Kuellars
Biogrāfija
Deviņkārtējais Kolumbijas šaha čempionāta uzvarētājs (1941, 1946, 1953, 1955, 1956, 1957, 1959, 1961, 1971). Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks. Labākos rezultātus šajos turnīros sasniedzis 1952. gadā Mara del Platā (Argentīna), kad dalījis 3.-4. vietu, un 1973. gadā Karakasā, kad izcīnījis 2. vietu.
Trīs reizes kā Dienvidamerikas zonas pārstāvis piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros: 1962. gadā Stokholmā ieņēmis 22. vietu, 1967. gadā Tunisijā dalījis 19.-20. vietu, bet 1973. gadā Ļeņingradā palicis 18. vietā. Lai gan sasniegtās vietas starpzonu turnīros nav bijušas augstas, tomēr 1962. gadā Kuellaram izdevies uzvarēt lielmeistarus Jefimu Helleru un Viktoru Korčnoju, bet 1967. gadā no viņa cietuši Semjuels Reševskis, Aleksandrs Matanovičs un Ļubomirs Kavaleks.
Pārstāvējis Kolumbijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 6 reizes (1954-1958, 1964, 1970-1972). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1964) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Kuellaram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Arnolds Stubavs
Dzīvesgājums
Dzimis 1910. gada 29. decembrī Šķibes pagastā zemnieka Jāņa Stubava ģimenē. Mācījās Zeltmata dramatiskajos kursus, strādāja Tautas teātrī, tad Liepājas teātrī un Valmieras teātrī, spēlēja Šķiltera lomu kinofilmā "Kaugurieši" (1941).
Latvijas vācu okupācijas laikā 1941. gadā īsu laiku bija pašaizsardzības grupas rakstvedis Rīgas 10. policijas iecirknī. Pēc kara beigām strādāja par aktieri Dailes teātrī, spēlēja Kangara lomu Smiļģa iestudētajā Raiņa lugā "Uguns un nakts". 1945. gada rudenī Arnolds Stubavs, Kurts Fridrihsons, Gustavs Bērziņš un Alfrēds Sausne kopā ar sievām sāka regulāri tikties, lai apspriestu jaunākās teātra izrādes. No 1946. gada pirmdienās viņa dzīvoklī Dzirnavu ielā 70 pulcējās inteliģentu grupa, kas apsprieda galvenokārt franču literatūru, katrs sanāksmju dalībnieks varēja ņemt līdzi arī savus domubiedrus. Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki Stubavu izsekoja un 1951. gada 17. janvārī apcietināja kopā ar viņa sievu Irmu Stubavu un citiem tā sauktās "Franču grupas" locekļiem, apsūdzot pretpadomju literatūras izplatīšanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Mirdza Ersa, Ieva Birgere, Skaidrīte Sirsone, Milda Grīnfelde, Maija Silmale, Elza Stērste un Miervaldis Ozoliņš.
Jau izmeklēšanas laikā 1951. gada 5. februārī Stubaviem atņēma dzīvokli Dzirnavu ielā 70 un piešķīra VDM majoram Vincam Tutinam, bet 2. jūnijā PSRS Valsts drošības ministrijas Sevišķā apspriede Stubavam par "pretpadomju propagandu un aģitāciju (Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 58-10 panta I daļa), piedalīšanos pretpadomju organizācijā (58-11 pants) un dzimtenes nodevību (58-1a pants)" piesprieda desmit gadus sevišķā režīma nometnē. Ieslodzījumu viņš izcieta Steplaga nometnē Žezkazghanā Kazahijas PSR.
1953. gada 23. februārī A. Stubaus sūdzībā rakstīja, ka “nekāda fiziska iespaidošana pie manis netika pielietota, bet toties psihiska. Pirmkārt, man kategoriski paziņoja, ka pierādīt savu nevainību nav nozīmes, jo, ja reiz esmu arestēts, tikšu arī notiesāts. Bez tam man neļāva gulēt vairākas diennaktis nepārtraukti un lika saprast, ka mana liegšanās parakstīt protokolus man tikai kaitēs un par to nāksies smagi ciest manai sievai.”
Pēc Staļina nāves viņu 1956. gadā atbrīvoja no lēģera. Pēc atgriešanās dzimtenē viņam izdevās nospēlēt vienīgi nelielu lomu filmā "Rita" (1957).
Miris 1958. gada 19. maijā Rīgā.
Adrenalīns (filma)
Filmas pirmizrāde notika ASV 2006. gada 1. septembrī, Latvijas kinoteātros to sāka rādīt 2006. gada 22. septembrī. Filma ir par slepkavu Čevu Čeliosu, kura asinīs ielaiž indi. Lai saglabātu dzīvību, viņam asinīs jāuztur augsts adrenalīna līmenis.
Filmas turpinājums izdots 2009. gadā.
Pelēču muiža
Pelēču muiža (de) ir neliela muiža Preiļu novada Pelēču pagasta Pelēčos, kas veidojusies 18. gadsimta beigās. No muižas ansambļa līdz mūsdienām saglabājusies tikai kungu māja un klēts. Tās abas ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi, bet muižas parks ir vietējas nozīmes dabas piemineklis — dendroloģiskais stādījums. Kungu māja ir plānā izteikti gareniska, vienstāva koka celtne ar divslīpju jumtu ar pusšļauptiem galiem. Vēsturiskais telpu plānojums un interjeri nav saglabājušies.
Vēsture
Pelēču muižas rašanās ir saistīta ar poļu muižnieku Šadursku dzimtu, kas 17. gadsimtā ieceļoja Inflantijā no Polijas. Pēc 1784. gada Latgales ģenerālmērīšanas datiem Jāzepam Šadurskim piederēja zeme 2087 desetīnu platībā, no kuras trešdaļu veidoja lauksaimniecības zeme, bet pārējie bija meži. No dienvidrietumiem Pelēču muižas zemes norobežoja Dubna, no dienvidaustrumiem — Jaša un no ziemeļiem — Pelēča ezers un mežs. Tajā atradās 9 sādžas: Lielie un Mazie Butleri, Kukļi, Lielie un Mazie Mazuri, Rošmoni, Rubini, Lielie un Mazie Zeiļi. Pavisam tās sastāvēja no 21 sētas, kurā dzīvoja 210 klaušu zemnieki. Savukārt senais Pelēču ciems ir atradies Pelēča ezera pretējā krastā, Aglonas dominikāņu klostera zemē, un pašlaik pazīstams kā Pelēčanka.
Pēc Franciska Ksaverija nāves muižu mantoja viņa dēls Jans Šadurskis, kurš paplašināja dzīvojamo ēku un vairākas saimniecības ēkas. Īsi pirms dzimtbūšanas atcelšanas, 1861. gada muižu skaitīšanā grāfa Jana Šadurska Pelēču muižas īpašumā atradās 14 sādžas ar 32 sētām, kurās dzīvoja 395 zemnieki.
Pēc 1863. gada Janvāra sacelšanās, kurā piedalījās arī Jana Šadurska dēli, ģimene ieslīga parādos un 1871. gadā kļuva spiesta pārdot Pelēču muižu un citus īpašumus savam kreditoram baronam Roppam. Janvāra sacelšanās un tās sekas mūsdienu Pelēču pagasta teritorijā ir atspoguļotas Annas Zarānes 1997. gada romānā “Aizkurs”.
Starp 1871. un 1893. gadu kungu māju sadalīja vairākos dzīvokļos, ko nomāja vairāki nomnieki. Tostarp no 1891. gada 13. februāra līdz 1893. gada 3. aprīlim muižā dzīvoja Raiņa māte Dārta un vecākā māsa Līze Pliekšāne, kurām Raiņa paziņa Jānis Puiga iznomāja dzīvokli un piecas pūrvietas dārza zemes. Jau būdams laikraksta “Dienas Lapa” redaktors, atvaļinājuma laikā 1892. gada vasarā Pelēču muižā ciemojās arī Rainis pats.
Pirms 1896. gada Pelēču muižas īpašnieks Voicehovskis to pārdeva grāfam Staņislavam Plāteram-Zībergam. Pēc viņa nāves muiža nonāca Heinriha Plātera-Zīberga mantojumā, kas to pārvaldīja no 1896. līdz 1914. gadam. Šajā laikā katrā kungu mājas istabā atradās podiņu krāsns ar gleznojumiem, sienas un griesti bija krāsotas ar eļļas krāsām. Grīdas esot bijušas krāsotas, taču dažās istabās bijis parkets. Muižas 4,3 hektārus plašajā parkā atradās svešzemju koku un krūmu stādījumi, kastaņu alejas, ābeļdārzs un 2 dīķi, bet ap to — mūra valnis ar diviem vārtiem. Līdz mūsdienām parkā saglabājies dižkoks — parastais osis, kā apkārtmērs ir 3,8 m.
Agrārreformas rezultātā muižas zemi sadalīja vairākām jaunsaimniecībām, un grāfam Heinriham Plāteram-Zībergam palika tikai 52 hektāri zemes. 1921. gadā viņš muižu ar 12 ēkām un atlikušo zemi pārdeva vecsaimniekam Jānim Rubinam no Kalupes. 1938. gadā muižas ēkas un 21 hektāru zemes mantoja viņa bērni Viktors Rubins un Marija Kļavinska.
Padomju okupācijas periodā muižas īpašniekiem tika atņemta puse dzīvojamās mājas, kur 1941. gadā sāka darboties Niedru pamatskola, tad 1941./1942. gada bargajā ziemā izsala ābeļdārzs un to vairs neatjaunoja, bet pēc 1944. gada tiem kā lielsaimniekiem jeb tā sauktajiem “kulakiem” ik gadu paaugstināja nodokļus līdz beidzot 1949. gadā īpašniekus ar ģimenēm izsūtīja uz Omskas apgabala Kaganovičas rajonu. 1956. gadā viņiem atļāva atstāt nometinājuma vietu un būt brīviem no drošības dienestu uzraudzības ar nosacījumu, ka nedrīkst atgriezties agrākajā dzīvesvietā. Mūsdienu Pelēču ciems izveidojies ap Pelēču muižu kā Kārļa Marksa kolhoza centrālais ciemats. Pamatskola Pelēču muižā turpināja darboties līdz 1991. gadam, kad tās vajadzībām uzcēla jaunu ēku. Kopš tā laika muižas ēkas vairs netiek apsaimniekotas.
Straupes draudzes novads
Straupes draudzes novads (de) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.