cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vardarbība
Ar dzimumu saistīta vardarbība
Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Deklarācijas par vardarbības pret sievieti izskaušanu 1.pantā vardarbība pret sievieti tiek skaidrota kā "uz dzimumu balstītas vardarbības rīcība, kā rezultātā rodas vai var rasties fizisks, seksuāls vai garīgs kaitējums vai ciešanas sievietei, ieskaitot šādas darbības draudus, piespiedu darbības vai patvaļīgu brīvības atņemšanu, neatkarīgi, vai tā notiek sabiedriskās vai privātās dzīves ietvaros". Deklarācijas 2.pantā papildus skaidrots, ka "vardarbība pret sievieti ietver fizisku, seksuālu un garīgu vardarbību ģimenē, tajā skaitā sišanu, sieviešu dzimuma bērnu seksuālu izmantošanu ģimenē, vardarbību pūra dēļ, izvarošanu laulībā, sieviešu ģenitāliju kropļošanu un citu tradicionālo praksi, kas nodara kaitējumu sievietēm, vardarbību, kas nenotiek laulības ietvaros, kā arī ar ekspluatāciju saistītu vardarbību."
Eiropas Padomes Konvencija par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu 3.panta a) apakšpunktā vardarbība pret sievieti tiek skaidrota kā "cilvēktiesību pārkāpums un sieviešu diskriminācija, kā arī visi ar dzimumu saistīti vardarbības akti, kas sievietēm rada vai var radīt fizisku, seksuālu, psiholoģisku vai ekonomisku kaitējumu vai ciešanas, kā arī šādu vardarbības aktu draudi, piespiešana vai patvaļīga brīvības atņemšana neatkarīgi no tā, vai šāda vardarbība notiek sabiedriskajā vai privātajā dzīvē.
2014.gadā Eiropas Pamattiesību aģentūra veica Eiropas Savienības (ES) mēroga apsekojumu, aptaujājot 42 000 sieviešu visās (tolaik 28) ES dalībvalstīs. Apsekojumā secināts, ka "aptuveni 8 % sieviešu pēdējo 12 mēnešu laikā pirms apsekojuma veikšanas ir piedzīvojušas fizisku un/vai seksuālu vardarbību, un viena no trim sievietēm ir piedzīvojusi kāda veida fizisku un/vai seksuālu vardarbību kopš 15 gadu vecuma".
Mazā sīga
Mazā sīga (Tetrax tetrax) ir liela auguma sīgu dzimtas (Otididae) putns, kas ir vienīgā suga mazo sīgu ģintī (Tetrax). Ģeogrāfisko varāciju nav. Tā ligzdo Eiropā, Ziemeļāfrikas rietumos un Āzijas rietumos un centrālajā daļā. Eiropas un Ziemeļāfrikas populācijas galvenokārt ir nometnieki, bet Āzijas populācijas ir gājputni un ziemot dodas uz dienvidiem.
Izplatība
Mazajai sīgai ir ļoti fragmentēta izplatība Eiropas rietumos, dienvidos un austrumos (Portugālē, Spānijā, Francijā, Sardīnijā, Itālijā, Ukrainā, Krievijas dienvidos). Ārpus Eiropas ligzdo arī Marokā, Irānā, Kazahstānā, Kirgizstānā un Ķīnas ziemeļrietumos. Ziemo Vidusjūras reģionā, Turcijā, Azerbaidžānā, Irānā, Turkmenistānā un vietām citur Vidusāzijā.
Mazās sīgas populācija ir samazinājusies visā tās izplatības areālā. Centrāleiropas populācija, kas mājoja Ungārijas stepēs, mūsdienās ir izmirusi, arī Polijā tā vairs neligzdo. Mazā sīga reizēm mēdz klejot ziemeļu virzienā. Tomēr tā ziemeļu reģionos sastopama arvien retāk.
Latvijā
Mazā sīga Latvijā agrāk bija reta ieceļotāja, tomēr tā nav novērota kopš 20. gadsimta sākuma. Pēdējo reizi novērojums veikts 1910. gadā.
Izskats
Lai arī mazā sīga ir viena no mazākajām sīgām, tomēr tā joprojām ir liels putns ar gariem spārniem un spēcīgām kājām, apmēram fazāna lielumā. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums tēviņam 43—45 cm, svars 794—975 g, ķermeņa garums mātītei 40—43 cm, svars 680—945 g, spārnu plētums kopumā 105—115 cm.
Ligzdošanas sezonas laikā tēviņa apspalvojums mugurpusē ir sīki raibumoti brūns, apakšpusē balts. Galva ir pelēka, kakls melns ar kontrastējošu, baltu rakstu (izteiksmīga "V" zīme) un platu, baltu joslu pie kakla pamatnes. Satraukuma brīdī putns sabož kakla spalvas, veidojoties vizuāli biezākam kaklam. Ārpus vairošanās sezonas tēviņš zaudē košo kakla apspalvojumu un kļūst līdzīgāks pelēkbrūni raibumotajai mātītei, kurai uz kakla nav melno un balto spalvu, kā arī tās pavēdere ir tumšāka nekā tēviņam. Jaunie putni līdzīgi mātītei, bet ir par to brūnāki un raibumotāki. Lidojumā var redzēt koši baltos spārnus (lidspalvu gali brūni).
Uzvedība
Mazā sīga mājo stepēs, plašos, atklātos līdzenumos vai viegli paugurainā vidē ar nabadzīgu veģetāciju, īsu zāli, ganībās un lauksaimniecības tīrumos, piemēram, pākšaugu laukos. Kā visas sīgas, arī mazā sīga ir ļoti uzmanīga un nervoza un necieš cilvēka tuvumu, īpaši ligzdošanas laikā. Ārpus vairošanās sezonas mazās sīgas ir ļoti sabiedriskas un uzturas lielos baros.
Parasti pārvietojas, lēni ejot. Briesmu brīžos labprātāk skrien, nekā lido. Lidojot mazā sīga izstiepj kaklu uz priekšu, spārnu vēdas ir ātras un seklas.
Barība
Mazā sīga ir visēdāja. Galvenokārt barojas ar lieliem kukaiņiem (piemēram, vabolēm un sienāžiem) un citiem uz zemes dzīvojošiem bezmugurkaulniekiem (piemēram, sliekām, gliemežiem). Barojas arī ar augu daļām, piemēram, asniem, lapām, ziediem un sēklām. Retumis noķer kādu abinieku.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona, atkarībā no izplatības areāla ir nedaudz atšķirīga, piemēram, Spānijā tā ilgst no februāra līdz jūnijam, Francijā no maija līdz augustam. Pirms pārošanās mazās sīgas pulcējas riestos un tēviņi kopīgi tiem piesaista mātītes.
Tēviņš, lai piesaistītu mātītes uzmanību, izpilda iespaidīgus riesta rituālus, izvēloties kailu, bez augiem vietu. Riesta deja iesākas ar bungošanu ar pēdām pa zemi, pēc tam seko palēciens uz vietas gaisā, apmēram 1,5 m augstumā. Lēciena laikā tēviņš caur nāsīm izpūš tarkšķošu (prrrt) skaņu, vienlaicīgi spēcīgi sitot baltos spārnus, radot šņācošu ("sisisisi") skaņu. Tas viss ilgst dažas sekundes. Lai arī riesta deja parasti notiek krēslā, no rīta vai vakarā, deguna tarkšķošo skaņu var dzirdēt gandrīz visas dienas garumā. Riesta izrādīšanās brīža laikā tēviņš saslien stāvus melnās kakla spalvas un līdz ar tām balto "V" veida zīmi, atgāž kaklu un galvu uz atpakaļu, lai skaļi sauktu mātīti.
Riesta laikā tēviņš arī izseko mātīti, to vajājot lidojumā, ik pa brīdim apstājas, sauc to, saslien krāšņo, melnibalto apkakli un šūpo galvu no vienas puses uz otru.
Ligzda ir sekla iedobe zemē, atrodas starp bieziem, nosedzošiem augiem. Dējumā ir 2—6 zilizaļas olas ar brūniem raibumiem (visbiežāk 3—5 olas). Inkubācijas periods ilgst 3 nedēļas, perē tikai mātīte. Tēviņš šajā laikā uzturas ligzdas tuvumā un briesmu gadījumā uzbrucēju cenšas aizvilināt prom no ligzdas. Ja nepieciešams, arī mātīte iesaistās plēsēja aizvilināšanā. Mazuļi ir ligzdbēgļi un izšķiļoties uzreiz seko mātei, par tiem rūpējas tikai mātīte. Tos sedz brūnas, raibumotas dūnas. Jaunie putni sāk lidot 20—30 dienu vecumā, bet pieauguša putna apspalvojums izveidojas 45—50 dienu vecumā. Tie paliek kopā ar māti līdz rudenim, daži īpatņi vēl ilgāk.
Malāvijas administratīvais iedalījums
Malāvijas administratīvo iedalījumu veido 3 reģioni, kuri sīkāk iedalās 28 distriktos.
Kadājs
Kadājs ir 2004. gadā izveidots dabas liegums Gulbenes novada Lejasciema pagastā uz ziemeļaustrumiem no Dūres.
Starptautiskā nedzirdīgo šaha komiteja
Starptautiskā nedzirdīgo šaha komiteja (ICCD) (en, agrākā abreviatūra bija ICSC (en)) ir starptautiska sporta organizācija, kas dibināta 1949. gadā Kopenhāgenā, un apvieno nedzirdīgos un vājdzirdīgos šahistus.
Kadājs
Aizsargājamā teritorija izveidota vērtīgu ES Biotopu direktīvas meža biotopu aizsardžibai. Šeit atrodas vidēja vecuma, pieaugušas un pāraugušas mežaudzes, kas atbilst dabisko meža biotopu kritērijiem. Teritorijā konstatēts 35 sugas reto un apdraudēto sēņu, augu un dzīvnieku. Vairākām sevišķi apdraudētām sugām teritorija ir nozīmīgākā atradne Latvijā. Lieguma austrumu daļu aizņem Kadaja purvs.
Starptautiskā nedzirdīgo šaha komiteja
Vēsture
Starptautiskā nedzirdīgo šaha komitejā ietilpst 33 valstu organizācijas. To atzīst Starptautiskā Olimpiskā komiteja un Starptautiskās Šaha federācija (FIDE).
Starptautiskā nedzirdīgo šaha komiteja organizē vairākus šaha turnīrus:
Starptautiskā nedzirdīgo šaha komitejas komandas kopš 2002. gada piedalās arī Pasaules šaha olimpiādēs gan vīriešu, gan sieviešu konkurencē.
Anna Dorofejeva
Anna Dorofejeva (ru; dzimusi Kirovā) ir Krievijas starptautiskā meistare šahā (1998).
Biogrāfija
Šahu sākusi spēlēt pamatskolas trešajā klasē. Daudzkārtējā Kirovas un Kirovas apgabala sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja, kā arī Krievijas jauniešu šaha čempionātu laureāte. 1997. gadā Tallinā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 1998. gadā Elistā pārstāvējusi Krievijas otro izlasi 33. šaha olimpiādē. Divkārtējā Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (2002, 2004). Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Dorofejevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 2007. gada šaha turnīros piedalās reti.
1996. gadā iestājusies Krievijas Valsts fiziskās kultūras, sporta, jaunatnes un tūrisma universitātē (ru), kuru beigusi 2002. gadā. Kopš 2002. gada strādā kā trenere, kura nodarbojas ar jauno šahistu apmācību. Vairāku bērnu šaha mācību grāmatu autore.
Apakšmute
Apakšmute (Chondrostoma nasus) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) saldūdens zivs, kas sastopama Eiropas upju baseinos.
Izplatība
Apakšmute sastopama Baltijas jūras upju baseinā (Nemunas, Oderas un Vislas baseinos), Melnās jūras (Donavas, Dņestras, Dienvidbugas un Dņepras baseinos) un Ziemeļu jūras dienvidos (uz rietumiem līdz Māsas upei). Apakšmute mājo arī Ronā, Luārā, Ēro, Sēnā un Sočā.
Latvijā
Latvijā līdz šim nav konstatēta (oficiāli), lai gan sastopama Lietuvā un Baltkrievijā, ar kurām Latvijai ir kopēji vairāki lielo upju baseini. Baltkrievijā apakšmute ir parasta zivs, bet Lietuvā reta, kur tā sastopama Nemunas baseinā un uz rietumiem no tā.
Izskats
Apakšmute ir vidēji liela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 56 cm, svars 1,6 kg,  lai gan parasti tā ir 25—40 cm gara un sver līdz 0,3—0,4 kg. Ķermenis apakšmutei ir slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Mute vērsta uz leju, apakšlūpa asa, klāta ar ragveida plāksnītēm. Mugura metāliski zaļganpelēka vai zilganpelēka, sāni un vēders sudrabaini vai dzeltenīgi. Krūšu spuras, vēdera spuras, anālā spura un astes spura dzeltenīgas vai sarkanīgas. Anālajā spurā mazāk staru nekā vimbai. Rīkles zobi vienā rindā. Sānu līnijā 52—66 zvīņas (visbiežāk 60—63), parasti vairāk zvīņu nekā baltajam sapalam. Pirms nārsta tēviņiem uz galvas izveidojas nārsta kārpiņas, un tā ķermeņa krāsa kļūst intensīvākas, mutes kaktiņos, uz žaunu vākiem un pie krūšu spuru pamatnes veidojas oranži plankumi, bet uz muguras melni punktiņi.
Uzvedība un barība
Apakšmute parasti sastopama lielu upju vidustecēs, seklās vietās (0,5—1,7 m ) ar akmeņainu vai grantainu gultni un ar ātru vai vidēji ātru straumi. Ļoti kustīga zivs, uzturas baros pēc iespējas tuvāk gultnei, uz ziemošanu koncentrējoties dziļākās bedrēs upju lejtecēs. Apakšmute necieš iztaisnotas (bagarētas) upes. Barojas ar zooplanktonu un perifitonu, ar aso apakšlūpu skrubinot detrītu un kramaļģes.
Vairošanās
Dzimumgatavību apakšmute sasniedz 3—5 gadu vecumā, sasniedzot 18—20 cm garumu. Ir novērota vairāku desmitu kilometru migrācija uz nārsta vietām. Nārsto no marta līdz maijam, kad ūdens temperatūra sasniedz 12° C. Nārstošana notiek seklās vietās ar ātru straumi un grantainu gultni. Pirmie, lielos baros, ierodas tēviņi, katrs no tiem nodibina nelielu teritoriju. Mātīte nērš lipīgus ikrus grantī izveidotā iedobē. Auglība 1,5—12 tūkst. ikru. To attīstība notiek līdz 2 nedēļām, atkarībā no ūdens siltuma. Kāpuri un mazuļi dzīvo ļoti seklos upju krastos. Kāpuri ūdens virsmas tuvumā, bet paaugušies, tie sāk baroties uz gultnes. Veiksmīgs nārsts ir saistāms ar siltu pavasari, bagātīgi pieejamiem, sekliem upju krastiem, bet ne pārplūdušām upēm, kuru palu ūdeņi ātri notek un izzūd. Kāpuri un mazuļi barojas ar maziem bezmugurkaulniekiem. Apakšmute var sasniegt 12—18 gadu vecumu.
Havaju rags
Havaju rags (ru, en) ir zemesrags Čukču jūras krastā, Vrangeļa salas dienvidaustrumos. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.
Ģeogrāfija
Zemesrags izvietojies Longa šauruma krastā ap 8 km uz dienvidrietumiem no Klārkas upes ietekas. Krasti stāvi, klinšaini, aiz tā paceļas 240 m augstā Havaju augstiene.
Nosaukumu zemesragam 1867. gadā piešķīra vaļu mednieku kuģa Nile kapteinis Tomass Longs par godu Havaju salām, kur bāzējās viņa kuģis. 1960. gados rietumos no zemesraga izvietota PSRS pretgaisa aizsardzības karaspēka radiolokācijas daļa; pamesta 1993. gadā.
Ēģipte (ciems)
Ēģipte (agrāk arī Vilkumiests) ir ciems Augšdaugavas novada Medumu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Lietuvas pierobežā Laucesas ezera krastā pie autoceļa A13 6 km no pagasta centra Medumiem, 23 km no novada domes Daugavpilī un 225 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Ēģiptes (Aegypten) mācītājmuižas un zirgu pasta stacijas. Luterāņu baznīcas (celta 1823.—1825. gadā; vietējas nozīmes kultūras piemineklis) drupas, kapsēta (izpostīta).
2021. gada Āfrikas Nāciju kauss
2021. gada Āfrikas Nāciju kauss bija 33. Āfrikas Nāciju kausa izcīņa jeb Āfrikas futbola izlašu čempionāts. Turnīru rīkoja Āfrikas Futbola konfederācija (CAF), tas notika Kamerūnā no līdz 6. februārim.
Sākotnēji turnīru bija paredzēts izspēlēt 2021. gada jūnijā un jūlijā. Tomēr CAF 2020. gada 15. janvārī paziņoja, ka nelabvēlīgo klimatisko apstākļu, kas parasti ir šajā laikā, dēļ turnīrs tiek pārcelts uz laiku no 2021. gada 9. janvāra līdz 6. februārim. 2020. gada 30. jūnijā CAF otro reizi pārcēla turnīra norises laiku uz 2022. gada janvāri COVID-19 pandēmijas dēļ, saglabājot nosaukumu 2021. gada Āfrikas Nāciju kauss.
Āfrikas Nāciju kausa finālturnīrā debitēja divas izlases — Gambija un Komoras. Iepriekšējā turnīra uzvarētāja Alžīrijas izlase nespēja aizstāvēt savu titulu, izstājoties jau pēc grupu turnīra. Par uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Senegālas izlase, kas finālā pēcspēles 11 metru sitienu sērijā pieveica Ēģipti.
Grupu turnīrs
Spēļu sākuma laiki norādīti pēc vietējā laika (UTC+1).
Apbalvojumi
Šādas balvas tika piešķirtas turnīra noslēgumā:
Tēvzemes balva
Tēvzemes balva bija Latvijas Republikas apbalvojums, kas tika piešķirts laikā no 1937. līdz 1940. gadam par nopelniem dažādās nozarēs (politika, valsts aizsardzība, sports, zinātne, literatūra, māksla u.c.). Balvu varēja saņemt vienīgi Latvijas pilsonis, iestāde vai organizācija. Katra gada 15. maijā (Ulmaņa apvērsuma diena) tika piešķirtas ne vairāk kā 6 balvas.
Nepieciešamo līdzekļu uzkrāšanai tika izveidots Tēvzemes balvas fonds, kuras pārvaldošās domes priekšsēdētājs bija Latvijas prezidents Kārlis Ulmanis. 1940. gada decembrī fonds tika likvidēts. 1995. gadā Tēvzemes balvu simboliski atjaunoja kā Ministru kabineta balvu.
Valters Jergensens
Valters Jergensens (da; dzimis, miris ) bija dāņu šaha problēmists.
Pēc profesijas viņš bija elektrotehniķis.
Šaha kompozīcija
Jergensens sastādīja apmēram 700 uzdevumus, galvenokārt trīsvilčus, daudzvilčus un pašmatus, bet vairāk pazīstams bija kā redaktors. Viņš publicēja vairākas šaha kompozīcijas grāmatas un bija problēmu sleju redaktors žurnālā "Stella Polaris".
Jergensens bija starptautiskais tiesnesis (1956) un starptautiskais meistars (1976) šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums: Maldinājums:
Īstenais risinājums:
Donegolas līcis
Donegolas līcis (en, ga) ir līcis Īrijas ziemeļrietumu piekrastē. Līcis ir 39 km garš un pie ieejas līdz 35 km plats un tiek uzskatīts par pēc platības Īrijas lielāko līci. Tas apskalo triju grāfistu krastus: Donegolas, Lītrimas un Slaigo. Līča ziemeļaustrumu galā atrodas Donegolas pilsēta. Ietek vairākas upes, lielākā no kurām ir Ērna. Līča izvietojuma, konfigurācijas un vēju režīma dēļ tas tiek uzskatīts par vienu no Eiropas labākajām sērfošanas vietām.
Roberts Neilands
Roberts Neilands (1899—1941) bija sarkanais latviešu strēlnieks, nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas (LKP) Centrālās komitejas sekretārs (1931—1932). Tautas Saeimas deputāts (1940).
Dzīvesgājums
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 21. jūnijā viņu atbrīvoja un 15. jūlija Saeimas vēlēšanās ievēlēja par Tautas Saeimas deputātu.
Pēc Latvijas inkorporācijas PSRS sastāvā Neilandu 1940. gada 6. augustā iecēla par LKP Latgales apgabala komitejas sekretāru, 21. decembrī par LKP CK 2. sekretāru un LKP CK Biroja locekli. Vācu okupācijas laikā viņš devās bēgļu gaitās uz Krieviju, gāja bojā 1941. gada 21. jūlijā Maskavā uzlidojuma laikā. Pēc kara beigām pārapbedīts Raiņa kapos.
Peldošais tilts (Rīga)
Peldošais tilts bija pats pirmais tilts Rīgā pār Daugavu, ko uzcēla Ziemeļu kara laikā 1700. gadā pēc Zviedrijas karaļa Kārļa XII rīkojuma, lai viņa karaspēks varētu sasniegt Spilves pļavas, kur tobrīd atradās Polijas-Lietuvas un Saksijas karaspēks. Pēc kaujas tas palika Rīgas pilsētas īpašumā un to izmantoja vasaras mēnešos, bet ziemā to demontēja un novietoja Vējzaķsalas līcī. Tas tika saukts arī par Laivu tiltu, jo balstījās uz noenkurotām koka laivām. 1705. gada pavasarī plūdi tiltu aiznesa uz jūru. To atjaunoja, bet tas vairs nebija lietojams pēc 1710. gadā Krievijas karaspēka īstenotā Rīgas aplenkuma.
1714. gadā pēc Rīgas ģeneralgubernatora Aņikitas Repņina rīkojuma pēc līdzīga projekta vietā tika uzcelts jauns tilts. Tas balstījās uz plostiem, tāpēc tika dēvēts par Plosta tiltu. 646 metrus garais un 12,8 metrus platais tilts savienoja pilsētas aizsargmūra Grēcinieku vārtus ar Klīversalu un Jelgavas ceļu tagadējā Akmens tilta vietā. Plostu tiltu no upes noņēma vēlā rudenī un uzstādīja atpakaļ tūlīt pēc ledus iešanas pavasarī. Tilta konstrukciju laika gaitā vairākkārt pilnveidoja, līdz tas kļuva par vispāratzītu paraugu labi būvētam plosta tiltam pāri lielai, platai upei. 18. gadsimtā tas tika saukts par vienu no "trim Rīgas brīnumiem". Pieredzes apmaiņā par šādu tiltu būvniecību pat esot ieradušies pārstāvji no Frankfurtes pie Mainas.
Plosta tilts bija maksas tilts. No maksas bija atbrīvoti kājāmgājēji, kā arī armijas, policijas, ugunsdzēsēju, ārstu un garīdznieku transports. Maksa bija arī par peldlīdzekļu caurlaišanu.
1892. gadā to pamazām pa posmiem sāka aizstāt ar pontoniem, līdz 1896. gadā atklāja Pontonu tiltu.
Starptautiskā fizisko invalīdu šaha asociācija
Starptautiskā fizisko invalīdu šaha asociācija (IPCA) (en) ir starptautiska sporta organizācija, kas apvieno šahistus ar invaliditāti.
Vēsture
Starptautiskā fizisko invalīdu šaha asociācija ir ar Starptautisko Šaha federāciju (FIDE) saistīta organizācija.
Starptautiskā fizisko invalīdu šaha asociācija organizē dažādus šaha turnīrus:
Starptautiskā fizisko invalīdu šaha asociācijas komandas kopš 2002. gada piedalās arī Pasaules šaha olimpiādēs gan vīriešu, gan sieviešu konkurencē.
Maskava—Gailīši
Sarakstīts no 1969. līdz 1970. gadam un izplatīts samizdatā, pirmo reizi tika publicēts 1973. gadā Izraēlā un vēlāk, 1977. gadā, Parīzē.
Stāsts seko intelektuālam alkoholiķim Veņam (jeb Veņičkam), kurš dodas ar piepilsētas vilcienu 125 km braucienā no Maskavas pa Gorkijas dzelzceļa līniju, lai apmeklētu savu skaisto mīļoto sievieti un bērnu Petuškos (Gailīšos), pilsētā, kuru stāstītājs raksturo gandrīz utopiski.
Stāsta sākumā viņš ir nupat atlaists no darba kā telefona kabeļu ierīkošanas brigādes priekšnieks, par to, ka veidoja grafikus par alkohola daudzumu, ko viņš un viņa kolēģi laika gaitā patērēja. Šie grafiki parādīja skaidru korelāciju ar personīgajām iezīmēm. Piemēram, komjaunatnes pārstāvim grafiks bija līdzīgs Kremļa mūrim, bet Veņas grafiks vienkārši rādīja viņa nespēju novilkt taisnu līniju izdzertā alkohola daudzuma dēļ. Pēdējo naudu Veņička tērē dzērieniem un pārtikai ceļojumā. Atrodoties vilcienā, viņš iesaistās garos monologos par vēsturi, filozofiju un politiku. Viņš arī iedraudzējas ar daudziem saviem ceļabiedriem un pie vairākām alkohola pudelēm pārrunā dzīvi Padomju Savienībā. Visbeidzot Venička aizguļas, nokavē savu staciju un pamostas vilcienā, kas dodas atpakaļ uz Maskavu. Joprojām piedzēries, pusapziņā un fantastisku vīziju mocīts, viņš bezmērķīgi klīst pa naksnīgās pilsētas ielām, uzduras ļaundaru bandai, bēg no tās un tiek noslepkavots.
Piemineklis
Maskavā, Cīņas laukumā (Площадь Борьбы), atrodas piemineklis romānam, ko veidojuši mākslinieki Valērijs Kuzņecovs un Sergejs Mancerevs, kas sastāv no divām skulptūrām. Vienā attēlots vīrietis, kas pieķēries dzelzceļa stacijas zīmei Maskava, un uz pjedestāla rakstīts teikums "Jūs nevarat uzticēties cilvēka viedoklim, kurš vēl nav salāpījies". Otrā attēlota jauna sieviete zem dzelzceļa stacijas zīmes Petuški un teikums "Petuškos jasmīns nekad nepārstāj ziedēt un putni vienmēr dzied".
Skatuves versija
1994. gadā Maskava—Gailīši tika pielāgota viena cilvēka izrādei Gertika teātrī, Londonā, Veņas lomu spēlēja Toms Kortnijs. Iestudējums saņēma Critics Circle un Evening Standard balvu un 1995. gadā tika iestudēts arī Ņujorkas Union Square teātrī, saņemot lieliskas kritiķu atsauksmes.
Poēmu latviešu valodā 2007. gadā tulkojis Uldis Tīrons, kurš 2021. gadā pēc tās motīviem iestudējis arī izrādi "Klāvas tantes skūpsts" Jaunajā Rīgas teātrī.
Ivars Biļinskis
Ivars Biļinskis (dzimis 1934. gada 23. oktobrī) ir latviešu datorzinātnieks, bijušais Latvijas Elektronikas un datorzinātņu institūta direktors (1992–2007). Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (1990).
Dzīvesgājums
Dzimis 1934. gada 23. oktobrī Krustpilī. Studēja Ziemeļrietumu neklātienes politehniskajā institūtā (Северо-Западный заочный политехнический институт) Ļeņingradā. Pēc studiju beigšanas 1962. gadā strādāja par LZA Elektronikas un skaitļošanas tehnikas institūta (ESTI) aspirantu, 1968. gadā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju, 1978. gadā zinātņu doktora disertāciju Maskavas Aviācijas institūtā. 1972. gadā kļuva par Signālapstrādes laboratorijas vadītāju, līdztekus strādāja par ESTI direktora vietnieku (1976-1990) un LU profesoru (1987-1991).
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Ivars Biļinskis papildinājās Katalonijas Politehniskajā universitātē Barselonā (1991-1992) un kļuva par ESTI direktoru (1992-2007), 1997. gadā institūtu pārdēvēja par Elektronikas un datorzinātņu institūtu. Lattelekom direktoru padomes loceklis (1994-2004) un žurnāla "Automātika un skaitļošanas tehnika" galvenais redaktors (1990-2007). 2003. gadā viņš kļuva par LR Ministru prezidenta Einara Repšes ārštata padomnieku zinātnes jautājumos.
Ramona Petraviča
Ramona Petraviča (dzimusi Aucē ) ir latviešu ķīmiķe, uzņēmēja, finansiste un politiķe. Bijusi Latvijas Republikas labklājības ministre un 13. Saeimas deputāte (ievēlēta no KPV LV saraksta). Šobrīd partijas "Latvija pirmajā vietā" biedre, no kuras saraksta ievēlēta 14. Saeimā.
Ivars Biļinskis
Darbi
I. Biļinskis ir 176 zinātnisku un tehnisku publikāciju, tostarp 52 autorapliecību un patentu autors vai līdzautors. Kopā ar Arnoldu Miķelsonu viņš 1970. gadā uzsāka pētījumus un izstrādes jaunā virzienā – signālu neregulārās diskretizācijas teorijā. I. Biļinskis, Modris Greitāns, Ints Mednieks un Vadims Vedins sadarbībā ar Vestminsteras Universitātes (University of Westminster) zinātniekiem radīja DASPlab system, kas praksē demonstrēja nevienmērīgi saciparotu signālu apstrādes pielietojumu un kura 1997. gadā ieguva Eiropas IT balvu.
Ramona Petraviča
1992. gadā pabeigusi Rīgas Tehnisko universitāti ar bioloģiski aktīvo savienojumu ķīmisko tehnoloģiju specialitāti. Pirms ievēlēšanas Saeimā bija uzņēmēja, SIA "Monēta" finanšu vadītāja.
Politiskā darbība
2017. gada Saldus novada domes vēlēšanās kandidēja no KPV LV saraksta un tika ievēlēta novada domē.
Kandidējusi 13. Saeimas vēlēšanās ar otro numuru politiskās partijas KPV LV sarakstā Kurzemes vēlēšanu apgabalā, ievēlēta 13. Saeimā. 2019. gadā R. Petraviča kļuva par Latvijas labklājības ministri Krišjāņa Kariņa valdībā, saglabājot arī Saeimas deputātes mandātu (kā vienīgā no ministriem). 2021. gada janvārī nolika Saeimas deputātes mandātu uz ministres amata pienākumu pildīšanas laiku.
Labklājības ministres amatu zaudēja 2021. gada 3. jūnijā, kad "Par cilvēcīgu Latviju" (agrākā KPV LV) ministri K. Kariņa valdībā tika aizstāti ar citu koalīcijas partiju pārstāvjiem. Drīz pēc tam atjaunoja Saeimas deputātes mandātu. 2022. gada janvārī paziņoja par izstāšanos no partijas, saglabājot Saeimas deputātes amatu un darbojoties frakcijā "Neatkarīgie".
2022. gadā pievienojusies Aināra Šlesera izveidotajai partijai "Latvija pirmajā vietā". 2022. gada rudenī notikušajās Saeimas vēlēšanās R. Petraviča tika ievēlēta 14. Saeimā.
5. šaha olimpiāde
Vispārīgs apskats
Bija paredzēts, ka olimpiāde 1932. gadā notiks Spānijā. Tomēr Spānijas šaha federācija, novērtējot savas finanšu iespējas, no olimpiādes organizācijas atteicās. FIDE kongress 1932. gadā apstiprināja ASV priekšlikumu olimpiādi rīkot 1933. gadā Čikāgā. Pasaules finanšu krīze bija skārusi arī ASV šaha federāciju un arī tā "Nāciju turnīra" rīkošanu atteica. Lai gan līdz olimpiādes sākumam bija atlicis maz laika, situāciju glāba Lielbritānijas šaha federācija, uzņemoties organizatora lomu.
Olimpiādes rezultāti
Olimpiādē piedalījās 15 komandas. Visas komandas spēlēja vienā grupā pēc apļa sistēmas, tas ir, katra ar katru.
Labākie pie galdiņiem
!Galdiņs, Vieta||Vārds, Uzvārds||Valsts||Punkti||Partijas||Procenti
Latvijas šahistu sniegums
Latviju pārstāvēja četri šahisti, rezervistu sūtīt neļāva finanšu trūkums. Latvijas komandas (9. vieta) dalībnieku rezultāti apkopoti nākamā tabulā:
Visīsākā partija
Latvijas šahistam V. Hāzenfūsam izdevās uzstādīt savdabīgu rekordu — nospēlēt visīsāko rezultatīvo partiju.
Kombe (Skotija) — Hāzenfūss (Latvija)
'''1. d4 c5 2. c4 cxd4 3. Zf3 e5 4. Zxe5?? Da5+''' (Skat. diagrammu). Baltie padevās.
Ilze Jaunalksne
Ilze Jaunalksne-Rēdere (dzimusi Ilze Jaunalksne Jūrmalā) ir Latvijas žurnāliste. Kopš 2008. gada — viena no TV3 raidījuma "Nekā personīga" veidotājām un vadītājām.
Biogrāfija
Absolvējusi Rīgas Valsts 2. ģimnāziju. Kļuvusi par žurnālisti. 1999. gadā ieguva balvu "Žurnālistikas cerības" televīzijas kategorijā. 2003. gadā atzīta par Latvijas Televīzijas (LTV) labāko žurnālisti-redaktori un viņas gatavotā Digitalizācijas lietas atspoguļošana — par labāko ziņu sižetu. 2004. gadā nominēta Cicerona balvai par mērķtiecīgu ieguldījumu žurnālistikā un sabiedrību interesējošu tematu atspoguļojumu. 2005. gadā kļuva par vienu no LTV analītiskā raidījuma "De facto" vadītājām un veidotājām.
Leonīds Zagoruiko
Leonīds Zagoruiko (ru; dzimis, miris ) bija PSRS un Krievijas šaha problēmists.
Ilze Jaunalksne
Biogrāfija
2005. gada beigās un 2006. gada sākumā Finanšu policija noklausījās Jaunalksnes telefonsarunas, par ko tika ierosināts kriminālprocess. 2013. gadā apsūdzētajiem tika piespriesti naudassodi. 2008. gada sākumā kļuva par vienu no TV3 raidījuma "Nekā personīga" veidotājiem un vadītājiem. No 2011. gada septembra līdz 2012. gada septembrim bija bērna kopšanas atvaļinājumā.
Leonīds Zagoruiko
Piedzimis Minskā. Tēvs bijis virsnieks un ģimenei bieži bijusi jāmaina dzīves vieta. Ap 1930. gadu ģimene pārbraukusi uz Veļikije Lukiem. 1936. gadā tēvs gājis bojā autokatastrofā. Gadu vēlāk ģimene apmetusies uz dzīvi Maskavā. 1941. gadā beidzis skolu. Kara laikā evakuējies uz Permu un strādājis minīcijas rūpnīcā par virpotāju. 1944. gadā ģimene atgriezusies Maskavā. Viņš iestājies Maskavas mehāniskajā institūtā, kuru beidzis 1948. gadā. Visu savu darba mūžu strādājis kosmosa un militārās tehnikas konstruktoru birojā.
Ilze Jaunalksne
Biogrāfija
2019. gadā apprecējusies ar televīzijas žurnālistu Gundaru Rēderu.
Leonīds Zagoruiko
Par labu darbu bijis apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni, ordeni "Goda zīme" un vairākām medaļām.
Ilze Jaunalksne
Biogrāfija
2021. gadā apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa IV (virsnieka) šķiru.
Leonīds Zagoruiko
Šaha kompozīcija
Ar šahu iepazinies jau bērnībā. 20. gadsimta trīsdesmito gadu sākumā piedalījies Veļikije Luki skolnieku čempionātā. Pēc pārcelšanās uz Maskavu, piecpadsmit gadu vecumā sācis pievērsties šaha kompozīcijai. Draugi — iesācēji problēmisti iepazīstinājuši viņu ar populārām tā laika šaha kompozīcijas tēmām un dažiem Maskavas labākiem problēmistiem, tai skaitā ar Mihailu Baruļinu, Rafaēlu Kofmanu un Jevgēņiju Umnovu. 1939. gadā žurnālā "Šahmati v SSSR" publicējis savu pirmo divvilci, kas ticis apbalvots ar pirmo godalgu. Līdz kara sākumam uzvarējis vēl divos konkursos.
Evakuācijas laikā Permā no darba brīvos brīžos turpinājies nodarboties ar kompozīciju. Pēc atgriešanās Maskavā, iepazinies ar savu elku Ļevu Lošinski un citiem Maskavas Vladimiru Šifu, Aleksandru Guļajevu, Marku Ļiburkinu, Ābramu Gurviču.
Pēc paša Zagoruiko domām, viņa daiļrades zelta laiks bijis 20. gadsimta piecdesmito gadu vidus, kad viņš sasniedzis vislabākos rezultātus trīsvilču žanrā. Daudzvilčos panākumus viņš guvis vēlāk.
Mīļakais žanrs — stratēģiskā stila trīsvilcis. Mīļākie problēmisti — vispirms Ļ. Lošinskis, tad S. Loids, M. Vukčevičs, H. Bartolovičs, H. Grazemans. Kopš 1939. gada publicējis vairāk nekā tiešā mata uzdevumus. 10. PSRS individuālā čempionāta (1971) uzvarētājs trīsvilču grupā, otrā vietas ieguvējs otrā un piektā čempionātā. Daudzu konkursu dalībnieks, ieguvis vairāk nekā 150 godalgas, tai skaitā 50 pirmās.
Starptautiskais meistars (1961) un starptautiskais tiesnesis (1956) šaha kompozīcijā.
Uzdevuma piemērs
Uzdevuma risinājums:
Ādolfs Šilde
Ādolfs Šilde (1907—1990) bija latviešu publicists, vēsturnieks un sabiedriskais darbinieks. Savas politiskās darbības sākumā bija aktīvs pērkonkrustietis, pēc Otrā pasaules kara kļuva par vienu no aktīvākajiem trimdas latviešu antikomunistiem. Publicējis daudz rakstu presē un vairākas grāmatas par Latvijas vēsturi.
Dzīvesgājums
Dzimis 1907. gada 21. maijā Rīgā. No 1925. līdz 1927. gadam viņš studēja tautsaimniecību, vēlāk līdz 1937. gadam jurisprudenci Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. Iestājās studentu korporācijā Fraternitas Lataviensis. Studiju laikā Šilde bija akadēmiskā žurnāla "Universitas" redaktors (1930—1934) un strādāja Rīgas pilsētas valdē (1932—1934). Šajā laikā viņš bija galēji labējās nacionālistiskās organizācijas "Ugunskrusts" valdes loceklis, bet pēc tā slēgšanas darbojās "Pērkonkrustā".
Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma Šildi apcietināja un 1935. gadā viņam piesprieda divu gadu cietumsodu "par sastāvēšanu nelegālā organizācijā, kuras mērķis musināt uz nepaklausību valsts varas likumīgiem rīkojumiem un, lietojot varas darbus, gāzt Latvijā pastāvošo nacionālo valdību un ministru kabinetu un sagrābt valsts varu savās rokās". Tomēr pēc atbrīvošanas Šilde turpināja darboties pagrīdē un 1938. gadā uzņēmās "Pērkonkrusta" vadību.
Neraugoties uz to, ka 1941. gada 17. augustā Ostlandes militārā pārvalde "Pērkonkrustu" slēdza, Šilde sadarbojās ar okupācijas varas iestādēm. Viņš publicēja pret Kārli Ulmani vērstus antisemītiskus rakstus, kuros pauda pārliecību, ka Ulmaņa varas gados ebreji bijuši ne tikai saimnieciskās dzīves noteicēji, bet "tiklab mūsu kultūras dzīves un politikas iedvesmotāji", kam esot bijušas ļoti negatīvas sekas. Vēlāk pievērsās darbībai sabiedriskajā labdarības organizācijā "Tautas Palīdzība" un bija tās priekšsēdētājs (1944—1945).
Līdztekus tam viņš uzsāka vēstures studijas Štutgartes Universitātē (1954) un bija Apspiesto Eiropas tautu asamblejas (ACEN) Preses pārstāvis Bonnā (1954—1958), ANO Augstā Bēgļu komisāra juriskonsults (1958—1963), Ķīles Universitātes Austrumu tiesību institūta zinātniskais asistents (1972—1973). Ar referātiem uzstājās zinātniskās konferencēs Strasbūrā, Stokholmā u.c. Miris 1990. gada 7. maijā Minsterē.
Faivišs Frīdmanis
Faivišs Frīdmanis (1908—1987) bija nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas biedrs, apcietināts (1929—1932), (LKP) Latgales apgabala komitejas loceklis (1938—1940). Tautas Saeimas deputāts (1940). Avīzes "Latgaļskaja Pravda" redaktors.
Pēc Latvijas inkorporācijas PSRS sastāvā viņu iecēla par LKP Daugavpils pilsētas komitejas otro sekretāru, 21. decembrī — par LKP CK 2. sekretāru un LKP CK Biroja locekli.
Miris 1987. gadā Rīgā.
DECnet
DECnet ir tīkla protokolu kopums, kuru izstrādāja kompānija Digital Equipment Corporation. Sākotnēji tas tika izstrādāts 1975. gadā ar mērķi savienot divas PDP-11 minidatorus, taču tā attīstība rezultējās, kā viena no pirmajām vienādranga tīkla arhitektūrām pasaulē. Sākotnēji tā tikla izstrādāta trīs slāņos, taču vēlāk 1982. gadā attīstījās par septiņu slāņu OSI un TCP/IP savietojamu tīkla protokolu. DECnet tika pielietots specifisku ierīču un programmatūras tīkla produktos, kas pielieto DNA (Digital Network Architecture).
DECnet tīkla protokolu kopumam bija piecas attīstības fāzes, kuras tika izstrādātas līdz pat 1987. gadam.
Transcendenta funkcija
Transcendenta funkcija — kompleksā mainīgā analītiska funkcija, kuras vērtības aprēķināšanā bez algebriskas operācijas jāizdara arī kāda robežpāreja.
Piemēri
Šīs funkcijas ir transcendentas:
Seleckis
Seleckis (pl; sieviešu dzimtē Selecka (Sielecka)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nemertīntārpi
Nemertīntārpi jeb nemertīnas (Nemertea) ir pirmmutnieku dzīvnieku tips. Tie ir lentveidīgi tārpi, kas lielos daudzumos izdala gļotas un praktiski ir bez redzamiem ārējiem orgāniem. Sugu lielākā daļa ir jūras bentosa organismi, kaut arī nelielā daudzumā ir zināmi jūras pelaģiskās, saldūdens un pat sauszemes mitrās vietās mītošas sugas. Nemertīntārpu lielākā daļa ir plēsēji, taču ir arī maitēdāji. Ir zināmi arī gliemju mantijas dobuma komensāļi. Ir aprakstītas ap 1000 sugām no 250 ģintīm.
Pētījumu vēsture
Pirmo reizi nemertīntārpi, domājams, bija minēti vēl 1555. gadā, kad par tiem līdzīgu būtni rakstīja zviedrs Olafs Magnuss. Tomēr pirmais formālais apraksts ir attiecināms uz 1770. gadu, kad norvēģu dabaspētnieks un bīskaps Johans Ernsts Gunneruss aprakstīja sugu Ascaris longissima (tagad Lineus longissimus). Nemertīnu nosaukums tika veidots no nereīdas Nemertejas vārda.
Morfoloģija
Parasti nemertīntārpi pēc formas atgādina diegu vai lenti. Ķermeņa garums dažādiem pārstāvjiem variē no dažiem milimetriem līdz dažiem metriem (garākā eksemplāra rekords 54 metri pārsniedz jebkura dzīvnieka garumu). Tomēr garuma izmērīšana tiek apgrūtināta ar to, ka šie tārpi, līdzīgi dēlēm savelkot muskuļus, būtiski spēj mainīt savu garumu, kā arī tiem ir paradums savīties samudžinātā kamolā. Tāpēc nemertīntārpus mēra šķīdumos (piemēram MgCl2 šķīdumā), kuros tiek bremzēta to muskuļu darbība. Bieži vien nemertīntārpu ķermenis pa kakla vagu ir skaidri sadalīts galvas un rumpja nodalījumos. Galvas nodalījums (ja tas nav izteikts, tad ķermeņa priekšējā daļa) ietver sevī mutes atveri, snuķa atveri, frontālo un cerebrālo orgānus un dažas acis. Rumpja nodalījums praktiski ir bez redzamiem ārējiem orgāniem: ķermeņa sānos ir protonefrīdiju un dzimumdziedzeru atveres, bet ķermeņa aizmugurējā galā termināli izvietota anālā atvere. Nemertīntārpu Heteronemertea kārtas pārstāvjiem virs anālās atveres atrodas neliels izaugums (kaudālais cirruss), kura funkcija pagaidām nav zināma. Nemertīntārpu apvalks izdala daudz gļotu, kuras dara tos plēsējiem nepievilcīgus. Daudzas sugas ir ar spilgtu krāsojumu, kas parasti tiek traktēta kā brīdinājuma krāsa. Tomēr ir arī nemertīntārpi bez krāsojuma (bālos toņos), caur kuru apvalkiem ir labi saskatāmi iekšējie orgāni (zarna, rinhocels, galvas ganglijs, nervu stobri, dzimumdziedzeri).
Ķermeņa dobuma nemertīntārpiem nav, un telpu starp orgāniem aizpilda pamataudi. Gremošanas sistēma ir sarežģītāka nekā plakantārpiem, un sastāv no priekšējās zarnas, vidējās zarnas un aizmugurējās zarnas, kura aizmugurējā daļā pāriet anālajā atverē. Nemertīntārpiem jau parādās labi attīstīta asinsrites sistēma. Speciālu elpošanas orgānu nav. Izvadorgānu funkcijas pilda protonefrīdiji. Nemertīntārpiem ir ortogona veida nervu sistēma. Nemertīntārpi ir divdzimumu organismi. Dzimumorgānu sistēma ir ļoti primitīva, un to veido daudzas maisveidīgas folikulārās gonādas. Nemertīntārpiem nav tik sarežģīta kopulatīvā aparāta un izvadatveru kā plakantārpiem.
Vairošanās un attīstība
Apaugļošanās ārēja. Apaugļotajās olās notiek pilnīga drostalošanās, kam ir liela līdzība ar posmtārpu spirālisko drostalošanos. Drostalošanās rezultātā veidojas blastula, bet pēc tam vienam polam ieliecoties, rodas gastrula. No gastrulas attīstās brīvi peldošs planktonisks kāpurs. Dažādiem nemertīntārpiem veidojas atšķirīgas formas kāpuri (raksturīgākais nemertīntārpu kāpurs saucas pilīdijs). Tāpēc var uzskatīt, ka nemertīntārpu attīstība notiek ar pārvēršanos. Sākumā no kāpura epitēlija starpā starp ektodermu un entodermu, t.i. ķermeņa primārajā dobumā, veidojas embrija vidus lapiņas dīglis, no kura vēlāk rodas saistaudi un daži iekšējie orgāni. Šāds izkliedēts jeb difūzs mezodermas aizmetnis tiek saukts par mezenhīmu. Turpmākie tārpa apvalki veidojas šādi: vispirms izveidojas 7 ektodermas ieliekumi — viens mazs nepāra ieliekums uz kāpura priekšējās virsmas un trīs pāri lielāku ieliekumu uz tā apakšējās virsmas (mutes priekšpusē, sānos un aizmugurē). Pēc tam šie ieliekumi ieaug pilīdija iekšpusē, aptverot no visām pusēm tā zarnu ar mezenhīmas aizmetni, un saaug viens ar otru, izveidojot zem pilīdija apvalkiem divslāņu maisiņu, kas aptver kāpura vidējo daļu. Izveidojies tārps pārplēš pilīdija sieniņu, izlien ārā un nosēžas jūras dibenā, pārejot uz rāpojošu dzīvesveidu.
Sistemātika
Pēc Gibsona klasifikācijas (Gibson, 1995) tips ir sadalīts 2 klasēs. Kopā ir virs 1000 sugām no 250 ģintīm un 4 kartām. Latvijas teritorijā ir zināma viena nemertīntārpu suga, Baltijas jeb tumšais prostoms (Cyanophthalma obscura (Schultze, 1851)), kas dzīvo Baltijas jūrā.
Jānis Siliņš
Jānis Siliņš var būt:
Dzelzceļa iela (Jūrmala)
Dzelzceļa iela ir iela Jūrmalā, kas savieno Asaru un Vaivaru apkaimes. Dzelzceļa iela sākas krustojumā ar Valtera prospektu un beidzas krustojumā ar Skautu ielu. Kopējais ielas garums ir 1730 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Dzelzceļa ielā satiksmes kustība vienā joslā. Uz Dzelzceļa ielas atrodas Asaru stacija, kaut gan stacijas adrese ir Stacijas iela 20. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Dzelzceļa iela ir savienota ar šādām ielām:
Jergensens
Jergensens (norvēģu un da; sieviešu dzimtē Jergensena) ir dāņu/norvēģu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ivars Seleckis
Ivars Seleckis (dzimis Rīgā) ir latviešu kinooperators un kinorežisors. Latvijas Kinematogrāfistu savienības valdes loceklis.
Daiļrade
Darbojies pie vairāk nekā 30 dokumentālajām filmām, lielai daļai bija režisors, arī operators vairākām spēlfilmām. Viņa 1988. gadā uzņemtā filma "Šķērsiela" ieguva Fēliksa balvu kā labākā dokumentālā filma. 2018. gadā par filmu "Turpinājums" saņēma Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais dokumentālās filmas režisors". Vēlreiz šo balvu saņēma par filmu "Zemnieki" (2022).
Apbalvojumi
2005. gadā ir saņēma Triju Zvaigžņu ordeni. 2014. gadā kopā ar savu sievu montāžas režisori Maiju Selecku saņēma Lielā Kristapa balvu par mūža ieguldījumu. Ivara Selecka jaunākais brālis ir kinooperators Andris Seleckis.
Bitča
Bitča ir pilsēta Slovākijas ziemeļos, Žilinas apgabala Bitčas apriņķa centrs pie Vāhas upes.
Vēsture
Pilsēta izveidota Čehoslovākijas laikā, 1946. gadā, apvienojot trīs apdzīvotas vietas - Mala Bitču (Malá Bytča), Veļka Biču (Veľká Bytča) un Hlinīku pie Vahas (Hliník nad Váhom). No šīm apdzīvotajām vietām Velka Biča jau bija pilsēta kopš 1378. gada. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,27 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (90,87 %), nereliģiozi (4,35 %).
1611. gadā Bitčā notika tiesas prāva pret Eržēbetu Bātori (Báthori Erzsébet, 1560-1614). Bitča (Veļka Biča) ir politiķa Jozefa Tiso (Jozef Tiso, 1887-1947) dzimtā pilsēta.
Madriu-Perafitas-Klaroras ieleja
Madriu-Perafitas-Klaroras ieleja (ca) ir nomaļa Pireneju ieleja Andoras dienviddaļā, veido apmēram 9% no Andoras valsts teritorijas. 2006. gadā ieleja tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Ielejas kultūrainava atspoguļo cilvēku dzīvi augsto Pireneju rajonā pēdējās tūkstošgades laikā. Ielejā saglabājušās senas celtnes, vasaras būves, lauksaimniecības terases un atliekas no vecām dzelzs ieguves tehnoloģijām. Ieleja sasniedzama tikai pa takām.
Leto (burātājs)
Leto (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Mariama Danelija
Mariama Danelija (ka; dzimusi ) ir Gruzijas starptautiskā meistare šahā (2008).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Vairākkārt pārstāvējusi Gruziju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2006. gadā uzvarējusi Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā, bet Eiropas jauniešu šaha čempionātā šajā vecuma grupā bijusi trešā. 2010. gadā Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējusi Gruzijas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā, bet pēc gada šajā vecuma grupā ieņēmusi otro vietu.
Kopš 2013. gada mācās Teksasas universitātē Dalasā un piedalās šaha turnīros ASV.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Danelijai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
SDS-4
SDS-4 jeb Small Demonstration Satellite 4 (no en "Mazs demonstrācijas pavadonis 4") ir Japānas Aerokosmisko pētījumu aģentūras (JAXA) eksperimentāls pavadonis, kas palaists 2012. gada maijā solārsinhronā orbītā.
Pavadonis ar masu 50 kg ir kuba formas ar skaldnes garumu 50 cm. Tajā ir uzstādītas četras tehnoloģisku eksperimentu iekārtas:
SDS-4 tika palaists 16:09 UTC ar nesējraķeti H-IIA/202 (lidojums 21) no Tanegasimas kosmosa centra. SDS-4 kopā ar HORYU-II bija palīgkrava pavadoņiem SHIZUKU un KOMPSAT-3
Jānis Zaržeckis
Jānis Zaržeckis (dzimis Rīgā) ir latviešu plastikas ķirurgs.
Žamberka
Žamberka (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī.
Jānis Zaržeckis
1985. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultāti. Līdz 2000. gadam strādājis Rīgas pilsētas 7. klīniskajā slimnīcā par ķirurgu. No 1991. līdz 2009. gadam bijis ķirurgs Estētiskās ķirurģijas centrā. 1991. gadā atvēris savu privātpraksi. 2002. gadā kļuva par galveno ārstu Ādažu privātslimnīcā. No 2005. līdz 2009. gadam bijis Rīgas domes deputāts, ievēlēts no "Gods kalpot Rīgai!" saraksta. Iepriekš bijis "Latvijas pirmās partijas"/"Latvijas ceļa" biedrs.
Spidiļķu dzimta
Spidiļķu dzimta (Acheilognathidae) ir viena no karpveidīgo kārtas (Cypriniformes) dzimtām, kas apvieno 72 saldūdens zivju sugas un kas tiek iedalītas 6 ģintīs. Lielākā daļa sugu mājo Āzijā, un tikai divas sugas sastopamas Eiropā (spidiļķis un dienvidu spidiļķis).
Žamberka
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1332. gadā. 1457. gada, netālu no pilsētas, Kunvaldā, tika nodibināta Morāvijas brāļu (brāļu draudžu) baznīca. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Zenftenberga (de). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Cilvēki
Žamberka ir komponista Petra Ebena (Petr Eben, 1929-2007) dzimtā pilsēta.
Spidiļķu dzimta
Sistemātikas izmaiņas
Līdz ar ģenētisko pētījumu attīstību, dzimta piedzīvojusi vairākkārtējas izmaiņas. Piemēram, Latvijā sastopamais spidiļķis ir izdalīts kā atsevišķa Eiropā dzīvojoša suga, bet vecais zinātniskais nosaukums tiek lietots kādreizējās Āzijas populācijas (nominālpasugas) spidiļķim jeb Amūras spidiļķim (Rhodeus sericeus). Trīs spidiļķu ģintis no sešām ir monotipiskas: dzeloņainie spidiļķi (Acanthorhodeus), Taivānas spidiļķi (Paratanakia) un Tokijas spidiļķi (Pseudorhodeus). Tās izdalītas kā atsevišķas ģintis nesenā pagātnē. Balstoties uz ģenētiskajiem atklājumiem, 2016. gadā tika izdalīta spidiļķu dzimta. Pirms tam šī zivju grupa tika sistematizēta kā karpu dzimtas apakšdzimta.
Jūsefs Sabalī
Jūsefs Sabalī (fr, dzimis ) ir Senegālas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Sabalī pārstāv La Liga komandu Real Betis.
Senegālas futbola izlases sastāvā Sabalī ir spēlējis 2018. gada FIFA Pasaules kausā un 2019. gada Āfrikas Nāciju kausā.
Pelni
Pelni ir cieta viela, kas paliek pāri pēc degšanas. Pelni lielākoties ir minerāli, taču bieži vien to sastāvā atrodams neliels daudzums degtspējīgu organisku vielu.
Pazīstamākais pelnu veids ir koka pelni, kas rodas, sadegot kokam, piemēram, ugunskuros un krāsnīs.
Pilnīgi sadedzinātu pelnu, kas veidojas pēc dažāda veida kurināmā sadedzināšanas un kalcinēšanas, ķīmiskā sastāva mineraloģiskā analīze liecina, ka to galvenā sastāvdaļa ir stikls ar kristālisku fāzi kvarca, hematīta, magnetīta un dažādu veidu formu kalcija silikātu.
Pelni ir dažāda veida. Daži pelni satur dabiskus savienojumus, kas padara augsni auglīgu. Citos ir ķīmiski savienojumi, kas var būt toksiski, bet var sadalīties augsnē ķīmisko izmaiņu un mikroorganismu aktivitātes rezultātā.
Tāpat kā ziepes, arī pelni ir dezinfekcijas līdzeklis, jo ir sārmaini. Pasaules Veselības organizācija iesaka pelnus vai smiltis kā alternatīvu, ja ziepes nav pieejamas.
Stīvens Soderbergs
Publikas atzinību ieguva ar filmu "Sekss, meli un video" (1989). Par šo filmu saņēma Kannu kinofestivāla galveno balvu "Zelta palmas zars", tādējādi 26 gadu vecumā kļūstot par jaunāko režisoru, kura veidotā filma saņēmusi šo balvu. Soderbergs saņēma arī vairākas citas balvas un nominācijas par šo filmu, tai skaitā, arī tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā scenārija autors. 2006. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". Amerikas Kinoinstitūts to nosauca starp labākajām filmām, kas jebkad ir uzņemtas.
Holivudā Soderbergs ievērību guva ar filmu "Ārpus redzesloka" (1998), kur galvenās lomas atveidoja Džordžs Klūnijs un Dženifere Lopesa. Otro reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvai tika nominēts kā režisors par filmu "Ērina Brokoviča" (2000). Bet balvu "Labākais režisors" ieguva par filmu "Satiksme" (2000).
Soderbergs uzņēmis tādas pazīstamas filmas kā "Oušena banda" (2001), "Solāris" (2002), "Oušena ducis" (2004), "Oušena velna ducis" (2007), "Infekcija" (2011), "Maģiskais Maiks" (2012), "Blakusefekts" (2013), "Loganam veicas" (2017), "Neprāts caur telefona kameru" (2018), High Flying Bird (2019).
Soderberga filmas guvušas labus finansiālos panākumus. Uz 2018. gadu Soderberga filmu kopējie ieņēmumi sasniedza 2,2 miljardus USD.
Marss (kalns)
Marss (it) ir 2600 metrus augsta Bjellas Alpu augstākā virsotne Itālijas ziemeļrietumos, starp Pjemontu un Valli d'Aostu.
Rīts priežu mežā
"Rīts priežu mežā" izrādījās ārkārtīgi populāra glezna un tika reproducēta uz dažādiem priekšmetiem, to skaitā uz saldumu ražotāju "Laima" konfektēm "Lācītis ķepainītis" un "Krasnij oktjabrj" ražotajām konfektēm "Miška kosolapij". Saskaņā ar kādu aptauju, glezna Krievijā ir otra populārākā aiz Viktora Vasņecova "Varoņi" (ru). Līdzīgas Šiškina gleznas ir "Mežs pavasarī (1884) un "Sestroreckas mežs" (1896).
Tiek uzskatīts, ka Šiškins šo gleznu radījis pie Narvas-Jēsū (Igaunijā), kur viņš vasarās bieži atpūties.
Galaktikas meklējumos
"Galaktikas meklējumos" (en) ir 1999. gada zinātniskās fantastikas asa sižeta komēdija, kuras režisors ir Dīns Parisots. Galvenās lomas atveido Tims Allens, Sigurnija Vīvere, Elans Rikmens, Sems Rokvels, Tonijs Šalubs un Derils Mičels. Filmas pirmizrāde notika.