cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paulis Lejiņš
Biogrāfija
Lejiņš bija Latvijas Lauksaimniecības universitātes Veterinārmedicīnas fakultātes dekāns (1944—1946). No 1946. līdz 1951. gadam P. Lejiņš bija Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas prezidents un LZA Zootehnikas un zoohigiēnas institūta direktors. Vienlaicīgi bija Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas (LLA) docētājs, LLA mācību un pētījumu saimniecības „Rāmava” veidotājs (1946—1951). Miris 1959. gada 27. martā Rīgā, apbedīts Meža kapos.
Apbalvojumi un pagodinājumi
Latvijas Universitātes goda doktors (1932). 1934. gadā tika apbalvots ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Latvijas PSR Nopelniem bagātais zinātnes darbinieks (1945). 1994. gadā tika dibināta Pauļa Lejiņa balva, to katru gadu piešķir lauksaimniecības zinātniekiem par fundamentāliem pētījumiem. Viņa vārdā nosaukta Paula Lejiņa iela Jelgavā un Rīgā.
.ng
.ng ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Nigēriju. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Nigeria Internet Registration Association (NIRA), kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Baikonura
Iznomātā platība ir elipses formā 90 kilometrus austrumu-rietumu virzienā un 85 kilometrus ziemeļu-dienvidu virzienā ar kosmodromu centrā.
Sākotnējā Baikonura ir raktuvju pilsēta vairākus simtus kilometru uz ziemeļaustrumiem, pie Žezkazganas Kazahstānas Karaghandi apgabalā. Kosmodroma starta vietai šis nosaukums tika piešķirts, lai radītu neskaidrības un saglabātu atrašanās vietu slepenu. Pilsēta tika izvēlēta ar nolūku, jo nesējraķešu, kuras nogādāja kosmosā daudzus Padomju pavadoņus, ieskaitot Sputņik-1, trajektorija šķērsoja tās apkārtni. Nosaukums Baikonura kazahu valoda nozīmē "bagātīgi brūns", t.i. "auglīga zeme ar bagātīgu augāju". Pie pilsētas esošā dzelzceļa stacija saglabāja savu iepriekšējo nosaukumu — Tjuratama.
Valleta
Valleta ir Maltas Republikas galvaspilsēta. Atrodas Vidusjūrā, Maltas salas ziemeļaustrumu piekrastē uz zemesraga starp diviem dabiskiem līčiem. Valleta bija viena no divām 2018. gada Eiropas kultūras galvaspilsētām.
Pilsētas tapšana
Dibināta 1566. gada 28. martā un nosaukta par godu Maltas Ordeņa lielmestram Žanam Parizo de Valetam (Jean Parisot de Valette, 1494—1568).
Eiropas arhitektūras un pilsētbūvniecības vēsturē unikāli ir tas, ka pilsētas būve uzsākta praktiski tukšā vietā, paredzot un saplānojot gan ūdensapgādes un kanalizācijas sistēmu, gan atkritumu izvešanu, gan ēku un ielu izvietojumu tā, lai konkrētajā klimatiskajā vidē iedzīvotāji justos viskomfortablāk. Visu projektēja un vadīja viens arhitekts — Frančesko Laparelli (Francesco Laparelli), reizē ar būvniecības uzsākšanu tika izveidots Pilsētplānošanas departaments, kas stingri uzrauga un reglamentē pilsētas attīstību arī mūsdienās.
Reizē ar pilsētu tika būvēti tam laikam grandiozi un ultramoderni nocietinājumi. Valletu no pārējās salas atdalīja aptuveni 1000 m garš, 18 m dziļš un 20 m plats aizsarggrāvis.
Javožno
Javožno ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē. Atrodas Augšsilēzijas aglomerācijas austrumu daļā. Akmeņogļu ieguve. Liela elektrostacija.
Vēsturiski atrodas Mazpolijā, jo vairākus gadsimtus piederēja Krakovas arhibīskapam. 1767. gadā šeit tika ierīkota pirmā pastāvīgā ogļu ieguves šahta Augšsilēzijā. No 1943. līdz 1956. gadam pie pilsētas darbojās koncentrācijas nometne (vispirms to vadīja nacisti, mainoties varai – komunisti). 1947. gadā operācijas "Visla" laikā šeit tika ieslodzīti no Polijas dienvidaustrumiem deportētie ukraiņu iedzīvotāji.
Futbolista Jana Urbana (Jan Urban, 1962 - ) dzimtā pilsēta.
Dvietes pagasts
Dvietes pagasts ir viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos Daugavas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Pilskalnes, Bebrenes, Nīcgales un Līksnas pagastiem, kā arī Jēkabpils novada Rubenes un Dunavas pagastiem.
Upes
Alkšņupīte, Daugava, Dviete, Ilūkste, Juzīne, Malnupiete, Puntouka, Viesīte.
Ezeri
Dvietes ezers, Skuķu ezers.
Čortkivas rajons
Čortkivas rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Borščivas, Zaļiščiku, Bučačas, Terebovļas un Husjatinas rajoniem, kā arī Hmeļnickas apgabala Čemerivcu rajonu. Rajona teritorijā atrodas viena no Eiropas garākajām alām — 26,6 km garā Kristālu ala.
Dvietes pagasts
Vēsture
19. gadsimtā Dvietes pagastā atradās Dvietes muiža (Dweeten) ar Janopoles pusmuižu (Jannopol), kurā atradās Kurzemes guberņas pēdējā tūka manufaktūra. 1864. gada uzcēla Dvietes katoļu baznīcas mūra ēku. Pirmā pasaules kara laikā cauri pagastam vairākus gadus gāja frontes līnija. Pēc 1920. gada agrārās reformas Dvietes muižu ar pusmuižām 2613 ha kopplatībā sadalīja 235 vienībās (jaunsaimniecībās). 1935. gadā Ilūkstes apriņķa Dvietes pagasta platība bija 106,5 km² un tajā dzīvoja 2296 iedzīvotāji.
1945. gadā pagastā izveidoja Dvietes un Zariņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Dvietes ciems (vēlāk pagasts) ietilpis Ilūkstes (1949-1962) un Daugavpils (1962-2009) rajonos. 1954. gadā Dvietes ciemam pievienots likvidētais Zariņu pagasts, 1959. gadā - Bebrenes ciema kolhoza «Līga» teritorija. 1961. gadā Dvietes ciema kolhoza «Gaisma» teritorija pievienota Bebrenes ciemam, bet 1964. gadā daļa teritorijas pievienota Dunavas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Dvietes pagastu pievienoja Ilūkstes novadam. 2021. gada Ilūkstes novadu iekļāva Augšdaugavas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas: Dviete (pagasta centrs), Glaudāni, Krapāniški, Munči, Perkuniški, Zarinki, Zvīdrāni.
.va
Ārējās saites
Toppdomän
Elena George
Elena George (ro; dzimusi ) ir rumāņu dziedātāja. Elena pārstāvēja Rumāniju 2009. gada Eirovīzijā ar dziesmu "The Balkan Girls", finālā viņa ierindojās 19. vietā ar 40 punktiem. Taču viena no viņas slavenākajām dziesmām ir "Te Ador".
Teodors Reiters
Teodors Reiters (dzimis, miris ) bija latviešu diriģents.
Biogrāfija
Dzimis 1884.gada 23.martā Ļaudonas pagasta Muižnieku mājās, māte Anna Reitere, dzimusi Aizelksne, tēvs — Ernests Frīdrihs Reiters.
1917. gadā beidza Petrogradas konservatorijas Jāzepa Vītola kompozīcijas klasi un Nikolaja Čerepņina diriģēšanas klasi. Pēc uz diviem gadiem kļuva par Latvijas strēlnieku simfoniskā orķestra diriģentu Petrogradā. 1918. gadā bija Latviešu operas diriģents. 1920. gadā nodibināja Reitera kori. Laikā no 1919. līdz 1944. gadam diriģēja Latvijas Nacionālajā operā, divus laikposmus bija iestādes direktors (1922–1926, 1931–1934). Četru vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā T. Reiters devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur bija diriģents un nošu pārrakstītājs. 1950. gadu vidū viņš nodibināja mūzikas apgādu Latvian Music.
Miris Zviedrijā, 1964. gadā pārapbedīts Meža kapos. 1998. gadā tika dibināts T. Reitera fonds.
Jastšembe Zdroja
Jastšembe Zdroja ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē pie Čehijas robežas. Līdz 20. gadsimta sākumam - kūrortpilsēta. Strauji sāka attīstīties 20. gadsimta vidū, kad pilsētas apkārtnē sāka iegūt akmeņogles. Arī mūsdienās Jastšembezdroja ir liels ogļu ieguves centrs ar vairākām lielām šahtām.
Igaunijas guberņa
Igaunijas guberņa bija autonoma administratīva vienība Krievijas Impērijas sastāvā, kurā ietilpa mūsdienu Igaunijas Republikas ziemeļu daļa. Igaunijas guberņas pašpārvaldi nodrošināja savs parlaments – Igaunijas landtāgs. Līdz pat 19.gs. beigām Igaunijas guberņas oficiālā valoda bija vācu valoda. Civilās pārvaldes augstākā vara bija gubernatoram.
Jastšembe Zdroja
1980. gada 2. septembrī šeit tika parakstīta t.s. Jastšembes vienošanās starp valdību un streikojošajiem ogļračiem. Līdzīgas vienošanās tika noslēgtas arī Gdaņskā un Ščecinā, un kopā tās noveda pie arodapvienības "Solidaritāte" izveidošanas.
Igaunijas guberņa
Robežojās ar Vidzemes un Pēterburgas guberņām, kā arī Somijas lielhercogistes guberņām (robeža pa Somu jūras līci). Vecajās robežās Igaunijas guberņa pastāvēja līdz pat Februāra revolūcijai, pēc kuras Igaunijas guberņa tika apvienota ar Vidzemes guberņas ziemeļu daļu un izveidota Autonomā Igaunijas guberņa, kas 1918. gada 24. februārī tika pasludināta par neatkarīgu Igaunijas valsti.
Izveide
Igaunijas guberņas teritorija tika inkorporēta Krievijas Impērijas sastāvā 1721. gadā. Pirms tam tā kopš 1561. gada bija atkarīga no Zviedrijas un pastāvēja ar nosaukumu Zviedru Igaunija. Tajā ietilpa senie Rēveles, Harijas, Viruzemes, Jervas un Ridalas novadi.
Rēveles guberņa
1710. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks iekaroja Tallinu, Igaunijas bruņniecība 29.09.1710. parakstīja padošanās aktu un vēl pirms kara beigām pēc Pētera I rīkojuma 29.05.1719. tika izveidota Rēveles guberņa. Pēc kara beigām 1727. gadā Rēveles guberņai no Pēterburgas guberņas pievienoja Narvas provinci. 1745. gadā guberņā ietilpa Harijas, Vīkas, Jervas un Virijas distrikti.
Rēveles vietniecība
Krievijas ķeizariene Katrīna II 03.07.1783. izdeva rīkojumu, ar kuru Rēveles guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rēveles vietniecība. Tā sastāvēja no Harijas (Rēveles), Jervas (Veisenšteinas), Vīkas (Hāpsalas), Vīrijas (Vezenbergas) un Baltišportas (Baltijas ostas) distriktiem, ko 1784. gadā pārdēvēja par apriņķiem. Rēveles vietniecība pēc Pāvila I rīkojuma tika likvidēta 28.11.1796., pārdēvējot to par Igaunijas guberņu.
Igaunijas guberņa
Igaunijas guberņa pastāvēja no 1783. līdz 1917. gadam kā viena no Baltijas guberņām. Sastāvēja no Tallinas (Rēveles), Paides (Veisenšteinas), Hāpsalas, Rakveres (Vezenbergas) apriņķiem. Guberņu pārvaldīja imperatora iecelts gubernators tam padotām muižniecības pašpārvaldes institūcijām un ierēdņiem (landrātu kolēģija, landtāgs, bruņinieku konvents, landmaršals).
Pēc Februāra revolūcijas Krievijas Pagaidu valdība 1917. gada 12. aprīlī Igaunijas guberņu apvienoja ar Livonijas guberņas igauņu apdzīvoto teritoriju, izveidojot Autonomo Igaunijas guberņu. Vasarā tika noteiktas Igaunijas guberņas pagaidu padomes vēlēšanas. Maijā un jūnija tika ievēlēti lauku kopienu pārstāvji, bet jūlijā un augustā — pilsētu pārstāvji.
Nacionālā sastāva atšķirības dažādos apriņķos (1897)
Pēc 1897. gada tautas skaitīšanas datiem Igaunijas guberņas apriņķos bijā šāds iedzīvotāju etniskais sastāvs:
Izglītības iestādes (1902)
Pēc Brokhauza un Jefrona Lielās enciklopēdiskās vārdnīcas ziņām Igaunijas guberņā 1902. gadā bija šādas mācību iestādes :
Aizputes apriņķa muižu nosaukumi
Aizputes apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Aizputes apriņķa un Latvijas vēstures izziņai.
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Pēc reformas Aizputes apriņķa robežās bija 3 lieli muižas centri (ar platību 150—300 ha) Cīravā, Kazdangā un Vaiņodē, kā arī 8 mazie muižas centri (ar platību 50—100 ha) Aizputes pils muižā, Aizputes Padurē, Apriķos, Bakūzē, Dzērvē, Embūtē, Rudbāržos un Upes muižā.
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Bijušās muižas Aizputes apriņķa teritorijā
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6381562, 56.9821190] }, "properties": { "title": "Almahlen", "description": "Almāles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.5674412, 56.9820840] }, "properties": { "title": "Alschwangen", "description": "Alsungas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9232606, 56.5435296] }, "properties": { "title": "Groß-Altdorf", "description": "Alturpes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.5066762, 56.8029749] }, "properties": { "title": "Apprikken", "description": "Apriķu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8739287, 56.6845629] }, "properties": { "title": "Neu-Appusen", "description": "Jaunapuzes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.2151353, 56.8773919] }, "properties": { "title": "Bächhof", "description": "Upes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6761540, 56.8765693] }, "properties": { "title": "Bassen", "description": "Basu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8886308, 56.6882108] }, "properties": { "title": "Berghof", "description": "Kalnmuiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6968755, 56.9046565] }, "properties": { "title": "Birsen", "description": "Biržu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6221307, 56.9275671] }, "properties": { "title": "Blinten", "description": "Blintenes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6577045, 56.6793080] }, "properties": { "title": "Bojen", "description": "Bojas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8492571, 56.5261222] }, "properties": { "title": "Brinkenhof", "description": "Briņķu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.3494731, 56.8935543] }, "properties": { "title": "Charlottenhof", "description": "Šarlotes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6786128, 56.5849998] }, "properties": { "title": "Groß-Drogen", "description": "Lieldrogas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6134443, 56.5711947] }, "properties": { "title": "Krussat-Drogen", "description": "Krusātdrogas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9006751, 56.5672171] }, "properties": { "title": "Groß-Dselden", "description": "Lieldzeldes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8160255, 56.5562093] }, "properties": { "title": "Klein-Dselden", "description": "Mazdzeldes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.4026904, 56.7503987] }, "properties": { "title": "Dsehrwen", "description": "Dzērves muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.3293546, 56.6829102] }, "properties": { "title": "Dubenalken", "description": "Dunalkas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9436250, 56.7470598] }, "properties": { "title": "Ehnau", "description": "Ēnavas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.5260835, 56.6875588] }, "properties": { "title": "Ewahden", "description": "Ievades muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.3585474, 56.9835981] }, "properties": { "title": "Felixberg", "description": "Pilsbergas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6031139, 56.9383821] }, "properties": { "title": "Grahwern", "description": "Grāveru muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6399156, 56.9187538] }, "properties": { "title": "Guddeneeken", "description": "Gudenieku muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.5952305, 56.7209202] }, "properties": { "title": "Schloß Hasenpoth", "description": "Aizputes pils muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6058267, 56.7260606] }, "properties": { "title": "Kloster Hasenpoth", "description": "Aizputes klostera muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6748791, 56.8350070] }, "properties": { "title": "Jamaiken", "description": "Jamaiķu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7691290, 56.6332476] }, "properties": { "title": "Kalwen", "description": "Kalvenes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7326020, 56.7339830] }, "properties": { "title": "Katzdangen", "description": "Kazdangas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6664312, 56.8018757] }, "properties": { "title": "Kikkurn", "description": "Ķikures muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6360002, 56.7444878] }, "properties": { "title": "Korallen", "description": "Kureles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.3458385, 56.9734435] }, "properties": { "title": "Labraggen", "description": "Labragas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8789676, 56.7466412] }, "properties": { "title": "Laiden", "description": "Laidu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.5963203, 56.7932998] }, "properties": { "title": "Langsehden", "description": "Langsēžu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6237729, 56.7223645] }, "properties": { "title": "Neu-Laschen", "description": "Jaunlažas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9820641, 56.6107142] }, "properties": { "title": "Lehnen", "description": "Lēnu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.3016799, 56.8601945] }, "properties": { "title": "Louisenhof", "description": "Lavīžu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6784159, 56.8610116] }, "properties": { "title": "Marren", "description": "Mares muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.2077562, 56.8788359] }, "properties": { "title": "Ostbach", "description": "Ostbakas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.5847765, 56.7493562] }, "properties": { "title": "Paddern", "description": "Padures muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7318717, 56.6041114] }, "properties": { "title": "Tels-Paddern", "description": "Tāšu Padures muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7951263, 56.6152468] }, "properties": { "title": "Neu-Pelzen", "description": "Jaunpelces muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7829652, 56.6547713] }, "properties": { "title": "Perbohnen", "description": "Pērbones muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.4030280, 56.9076449] }, "properties": { "title": "Pewicken", "description": "Pievikas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7964132, 56.6847070] }, "properties": { "title": "Puhnen", "description": "Pūņu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6219756, 56.9960993] }, "properties": { "title": "Reggen", "description": "Reģu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6588883, 56.7341330] }, "properties": { "title": "Rokaischen", "description": "Rokaižu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8882580, 56.6446882] }, "properties": { "title": "Rudbahren", "description": "Rudbāržu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7972398, 56.7520440] }, "properties": { "title": "Rudden", "description": "Rudes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.4276513, 56.8477962] }, "properties": { "title": "Salleenen", "description": "Salienes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.2130147, 56.8529824] }, "properties": { "title": "Schloßhof", "description": "Sakas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8966651, 56.7019263] }, "properties": { "title": "Neu-Seeksaten", "description": "Jaunsieksātes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7720334, 56.7335430] }, "properties": { "title": "Sergemiten", "description": "Sermites muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.6022872, 56.7372941] }, "properties": { "title": "Stackeldangen", "description": "Stakeldangas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9889727, 56.5548507] }, "properties": { "title": "Tuckumshof", "description": "Tukuma muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.2740870, 56.9351745] }, "properties": { "title": "Ulmahlen", "description": "Ulmales muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.2388296, 56.8189697] }, "properties": { "title": "Wallhof", "description": "Valku muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7562726, 56.7833587] }, "properties": { "title": "Wangen", "description": "Vangas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9448031, 56.5437148] }, "properties": { "title": "Groß-Wormsahten", "description": "Dižvormsātes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.3852574, 56.7351756] }, "properties": { "title": "Zierau", "description": "Cīravas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7111390, 56.7666120] }, "properties": { "title": "Zilden", "description": "Cildu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
Huanhe
Huanhe (zh, ) ir liela upe Ķīnā. Tulkojumā no ķīniešu valodas tās nosaukums nozīmē ‘dzeltenā upe’, kas saistīts ar sanešiem (galvenokārt less), kuri upes ūdenim piešķir dzeltenīgu krāsu. Tieši tāpēc arī jūru, kurā tā ietek, sauc par Dzelteno jūru. Huanhe sākas Tibetas kalnienes austrumdaļā vairāk nekā 4000 m lielā augstumā. Pēc dažādiem datiem upes garums ir 4670 - 5464 km, bet baseina platība 745 000 - 771 000 km2.
Vidējā caurtece ir aptuveni 2500 kubikmetri sekundē. Upei ir musonu režīms, tāpēc vasarā tās ūdens līmenis ceļas par 5 m līdzenumos un 20 m kalnos. Huanhe tik bieži pārplūst un klejo tāpēc, ka nonākot Lielajā Ķīnas līdzenumā, upes līmenis ir vismaz par 3 m augstāks nekā apkārtējā teritorija. Pietiek ūdenslīmenim celties pavisam nedaudz, kad upe jau pārplūst. Plūdi mēdz būt pēc stiprām musonu lietusgāzēm vasarā. Augustā un septembrī tos izraisa taifūni, pavasarī un vasaras sākumā - sniega kušana upes augšteces rajonā. Ķīnieši visādi cīnās ar šo visvareno upi — viņi ceļ hidroelektrostacijas, uzlabo kuģošanas iespējas, bagarējot upi (padziļina gultni, izsmeļot sanešus). Pagaidām upe ir kuģojama tikai 161 km garā posmā.
Zorro
Zorro (Lycalopex) ir viena no suņu dzimtas ģintīm, kas pieder pie suņu cilts (Canini) plēsējiem.
Zorro ģints dzīvo tikai Dienvidamerikā, un galvenokārt kontinenta rietumu pusē. Tie ir sastopami pašos dienvidos, Argentīnā un līdz Ekvadorai ziemeļos.
Ieradumi
Zorro apdzīvo pampas un lapkoku mežus. Andu kalnos tos var sastapt starp 1000 un 4500 metriem virs jūras līmeņa, bet tie nekad nav sastopami mitrajos džungļos. Kolpeo lapsa, piemēram, nekad neapmetas uz dzīvi mežā, tā priekšroku dod pampu zālājiem, jo tajos ir daudz peļu un zaķu. Izņēmums ir Darvina zorro, kas dzīvo tikai lietus mežos.
Visbiežāk sastopamais no zorro ģints ir pelēkais zorro (Lycalopex griseus), kuram ir lielas ausis, un ļoti augstu vērtēts kažoks, tādēļ to medī kažokādas ieguvei. Argentīnā zorro mēdz saukt par aitu slepkavām, lai gan zorro ļoti reti uzbrūk aitām. Ja tas uzbrūk aitu baram, tad parasti tiek nomedīti vājie un slimie jēri.
Husjatinas rajons
Husjatinas rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Čortkivas, Terebovļas un Pidvoločiskas rajoniem, kā arī Hmeļnickas apgabala Čemerivcu un Voločiskas rajoniem.
Rajona centrs ir pilsētciemats, tomēr paša rajona teritorijā atrodas 2 pilsētas - Horostkiva un Kopičinci.
39. maršruts
39. maršruts var būt:
1700. gads
1700. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Nātrija kālija tartrāts
Nātrija kālija tartrāta tetrahidrāts jeb segnetsāls ir vīnskābes nātrija un kālija dubultsāls kristālhidrāts. Segnetsāls ir ieguvis savu nosaukumu no franču aptiekāra Pjēra Seņeta (Pierre Seignette) uzvārda — viņš ieguva šo sāli ap 1655. vai 1672. gadu. vai 1675. gadā (dažādos avotos ir sastopami dažādi dati). Citos avotos sastopams arī vārds E. Seņets.
Fizikālās īpašības un izmantošana tehnikā
Pēc izskata sāls ir no bezkrāsaina līdz bāli zilam. Ūdenī šķīst labi (15°C 54g/100g H2O), 30 °C pat 1390 g/l, turklāt ir higroskopisks. Tomēr bezūdens sāls acīmredzot ir mazšķīstošs, jo iegūšanas reakcijā izkrīt nogulsnēs. 55,6 °C viela sāk sadalīties (iespējams, zaudēt kristalizēto ūdeni). 70—80 °C segnetsāls kūst, 130—140 °C — sadalās. Nātrija kālija tartrāts ir aptuveni 1,79 reizes blīvāks par ūdeni (20°С). Kristālu uzbūve atbilst rombiskajai kristāliskajai sistēmai (parasti sāls kristalizējas rombveidīgās prizmās ar 12 skaldnēm, no tiem 2 ir pinakoīdi; leņķi starp divām sānu skaldnēm ir 163° un 40° ).
Šī viela ir īpatnēja ar to, ka ir pjezoelektriķis, viens no pirmajiem, ko atklāja (Pjērs un Žaks Kirī, 1880. g.). Tāpēc vēl starpkaru posmā ASV (firmas BRUSH ASV patents Nr. 2483647 ), vēlāk arī citur, piem., PSRS — 1941.—1942. g. (īpaši plaši — pēckara ekonomiskās atjaunotnes "elektropreču buma" laikā, 20. gs. 50. gados) to sāka izmantot plašu atskaņotāju noņēmējos, mikrofonos un telefonu un citās klausulēs, arī dzirdes aparātos. Salīdzinājumā ar citiem pārveidotājiem segnetsāls izejas spriegums ir ļoti liels (pat trīstūkstoš reižu lielāks ). Taču no segnetsāls izgatavotus pārveidotājus nedrīkst glabāt mitrās vietās, jo sava higroskopiskuma dēļ sāls pakāpeniski izplūst.
Turklāt segnetsāls ir arī segnetoelektriķis, turklāt pirmais atklātais segnetoelektriķis (1894. g.). Tieši šim sālim par godu tika nosaukta visa vielu grupa, kurā ietilpst piroelektriķi ar maināmu polarizācijas virzienu. Segnetsālim ir raksturīgas divas Kirī temperatūras — apakšējā (—15 °C) un augšējā (22,5 °C). Tikai šajā temperatūru intervālā viela uzrāda segnetoelektriskās īpašības.
Ķīmiskās īpašības un izmantošana ķīmijā
Nātrija kālija tartrāts ir Fēlinga reaģenta sastāvdaļa. Tā sastāva tas ticis izmantots cukuru pierādīšanā. Segnetsāli izmanto arī spoguļu sudrabošanā pēc Heinrihsona metodes. To izmanto arī organiskajā sintēzē kā deemulģējošu vielu ūdens šķīdumos, parasti reakcijās, kur izmanto alumīnija hidrīdu. Arī biureta reaģents satur nātrija kālija tartrātu. Laboratorijās to iegūst nogulsnēs sīkkristāliskā veidā, pievienojot karstam kālija hidrogēntartrāta (bitartrāta) šķīdumam stehiometrisku Na2CO3 daudzumu. Lielāki sāls monokristāli ir izaudzēti kosmosā (vājas gravitācijas un konvekcijas apstākļos), piem., amerikāņu orbitālajā stacijā Skylab. Mūsdienās tos audzē arī rūpnieciski.
Izmantošana citur
Nātrija kālija tartrāts ir arī pārtikas piedeva (antioksidants E337). Tam ir sāļa, vēsinoša garša. Segnetsāli izmanto arī cepampulveros. Turklāt tas tiek izmantots medicīnā kā caurejas līdzeklis (aptiekārs Seņets to arī esot lietojis tieši šim nolūkam ). Pašlaik segnetsāli tālab bieži lieto Zeidlicas pulvera formā.
Nikolajs I Romanovs
Nikolajs I (ru; dzimis, miris ), Krievijas Impērijas imperators (1825-1855), arī Polijas karalis, Somijas lielhercogs, Kurzemes un Zemgales hercogs, Livonijas hercogs utt. 1833. gadā viņš apstiprināja impērijas himnu “Dievs, sargā caru!”.
Dzīvesgājums
Dzimis 1796. gada 25. jūnijā ķeizara Pāvila I un viņa sievas Marijas ģimenē, viņa vecākajiem brāļiem Aleksandram un Konstantīnam bija 19 un 17 gadi. Apguva franču un vācu valodas, kam sekoja latīņu un grieķu valodu stundas. Viens no skolotājiem, Kurzemes muižnieks un Krievijas Impērijas armijas ģenerālis Gustavs Matiass fon der Venge-Lambsdorfs jauno princi regulāri pēris.
Napoleona karu laikā 1814. gadā viņa vecākais brālis ķeizars Aleksandrs I atļāva Nikolajam sākt armijas dienestu. 1815. gada 4. novembrī Berlīnē Aleksandrs I un Prūsijas karalis Frīdrihs Vilhelms III paziņoja par Nikolaja saderināšanos ar Prūsijas princesi Šarloti (Friederike Luise Charlotte Wilhelmine Prinzessin von Preußen, pareizticībā kristīta kā Aleksandra Fjodorovna). Kāzas notika 1817. gada 13. jūlijā. Nākamajos gados Nikolajs bieži apmeklēja Prūsiju. 1816. gadā vasarā viņu nosūtīja apceļot Krieviju, kam sekoja vairāki mēneši Lielbritānijā. Dažus mēnešus pēc kāzām Nikolaju iecēla par Krievijas Impērijas armijas inženieru korpusa ģenerālinspektoru.
Pēc 1840. gada Nikolaja I veselība un izskats strauji pasliktinājās, 1844. gadā nomira viņa meita Aleksandra, 1849. gadā jaunākais brālis Mihails, pie kura nāves gultas Nikolajs pavadīja 16 dienas. Tiek uzskatīts, ka Krimas kara neveiksmju satriektais Nikolajs I apzināti meklēja iespēju nomirt, ziemā dodoties izjādē vieglā uniformā. Miris 1855. gada 18. februārī (2. martā pēc jaunā stila).
Personīgās īpašības
Staltā auguma un valdonīgās sejas dēļ Nikolaju I uzskatīja par vienu no skaistākajiem Eiropas vīriešiem. Aiz autokrāta staltās ārienes slēpās nervozs raksturs, ko viņš slēpa aiz militāras disciplīnas un precizitātes. Līdzīgi tēvam Pāvilam I viņš mīlēja koncentrēties uz kareivju izskata un uzvedības sīkumiem, pareizu maršēšanu parādēs. Pēc 1837. gada lielā ugunsgrēka Ziemas pilī, Nikolajam sākās bailes no uguns un dūmiem. Viņš baidījās no augstuma un asinīm.
Nedrošību viņš slāpēja, nepagurstoši pildot savus valdnieka pienākumus. Nikolajs dažreiz no rītiem apmeklēja valsts iestādes, lai pārliecinātos, vai visi ierēdņi jau atrodas darbavietās. Tā kā Nikolajs I pieņēma lēmumus par gandrīz visiem valstī notiekošajiem sīkumiem, viņa darba dienas parasti sākās jau 7 no rīta. No saviem padotajiem un impērijas iedzīvotājiem viņš sagaidīja pilnīgu paklausību un nebija gatavs nevienam neko piedot. Kad fregate "Rafaels" 1828-29. gada kara laikā padevās turkiem, viņš to pavēlēja atgūt, un kā necienīgu turpmāk kuģot zem Krievijas karoga, nodedzināt.
Ģimenes lokā varēja atslābināties un būt silts pret bērniem. Dzīvojis salīdzinoši vienkārši, dzēris maz, nesmēķēja, ēda vienkāršus ēdienus un sālītus gurķus. Bija reliģiozs, mīlēja dievkalpojumus un dažreiz dziedāja baznīcas korī. Nemācēja lasīt notis, bet viegli uztvēra melodiju un mājas koncertos bieži spēlēja kādu pūšamo instrumentu.
Iekšpolitika
Nikolajs I aizstāvēja absolūtās monarhijas principu, un savu varu balstīja armijā un valsts birokrātijā. Visas iedzīvotāju aktivitātes tika stingri regulētas.
1826. gadā izdeva Cenzūras nolikumu, kas aizliedza publicēt visu, kas bija saistīts ar politiku. 1828. gada Cenzūras nolikums mazliet mīkstināja noteikumus, taču pēc 1848. gada revolūciju viļņa Eiropā atjaunoja maksimālu cenzūru. Cenzūra īpaši ierobežoja vēstures un filozofijas grāmatu publicēšanu. Filozofijas pasniegšanu augstskolās izbeidza 1850. gadā.
Tika ierobežotas augstākās izglītības iespējas, mācīties ļaujot tikai cilvēkiem ar pietiekamiem līdzekļiem (muižniekiem, virsniekiem). Visādi ierobežoja no zemākajām šķirām nākošu jauniešu iespējas iekļūt ģimnāzijās un augstskolās, uzskatot, ka izglītība viņiem būs bezjēdzīga un nedos nekādu labumu valstij. Pēc poļu Novembra sacelšanās slēgto Viļņas Universitāti aizvietoja, atverot Kijivas Universitāti.
1826. gada 6. decembrī izveidoja slepenu komiteju, kas izstrādāja vairākus valsts pārvaldes modeļa reformu variantus, taču turpmākajos gados pieņēma tikai dažus likumus, kas nedaudz regulēja muižnieku un dzimtcilvēku tiesības. Nikolajs atzina, ka dzimtbūšana ir ļaunums, taču vēl vairāk baidījās no sekām, ko varētu izraisīt tās atcelšana. Šajā laikā uzskatīja, ka atceļot dzimtbūšanu, muižnieki ne tikai bankrotētu, bet visur sāktos brīvību ieguvušo cilvēku dumpji. Baidoties no iekšējām un ārējām revolucionārajām vēsmām, visa valsts dzīve tika stingri regulēta un kontrolēta. Viens no rezultātiem bija 1832. gadā izstrādātais Krievijas Impērijas likumu krājums, kas beidzot apkopoja un sakārtoja valsts likumus. Valsts civiliestādēs iestādēs ieviesa militārajai hierarhijai līdzīgu modeli, kas rada priekšstatu par kontroli un kārtību.
Valsts pārvalde kļuva izteikti konservatīva, virzīta uz varas centralizāciju. Efektīvākai valdības kontrolei izveidoja "Viņa ķeizariskās augstības privāto kanceleju" (Собственная Его Императорского Величества канцелярия), kurā bija 4 departamenti:
Tikmēr armija, kurā galveno uzmanību pievērsa pareizai parādes stājai, netika modernizēta un atpalika no Rietumvalstīm. No 1825. līdz 1854. gadam armijas un flotes skaitliskais sastāvs pieauga par 40%, bet izdevumi par 70%, patērējot vairāk nekā 40% no valsts budžeta izdevumiem. Valsts izdevumi pieauga no 115 uz 313 miljoniem rubļu gadā, bet ieņēmumi no 110 uz 260 miljoniem rubļu. Deficītu kompensēja ar aizņēmumiem ārzemēs.
1826. gadā Nikolajs atļāva no izsūtījuma provincē galvaspilsētā atgriezties Aleksandram Puškinam, kam piešķīra galma kamerjunkura pakāpi, algu un atļāva publicēt darbus apejot cenzūru (lai likums nebūtu pārkāpts, ķeizars pats cenzēja Puškina dzeju). Citiem literātiem, kuri atļāvās būt frivoli pret varu, klājās bēdīgāk: dzejnieku Aleksandru Poļežajevu par "amorālu" dzeju rakstīšanu kā apakšvirsnieku uz mūžu ieskaitīja armijā; divas reizes dienēt uz Kaukāzu nosūtīja Mihailu Ļermontovu. Pēc Nikolaja rīkojuma tika aizliegti žurnāli "Eiropietis" (Европеец), "Maskavas telegrāfs" (Московский телеграф), "Teleskops" (Телескоп).
1837. gadā pēc imperatora tieša rīkojuma sāka būvēt pirmos dzelzceļus un lokomotīves (ir leģenda, ka 1816. gadā Nikolajs Lielbritānijas apmeklējuma laikā apmeklējis Džordža Stefensona (George Stephenson) lokomotīves paraugdemonstrējumus un pašrocīgi metis tās kurtuvē ogles).
Ierēdņu skaits pieauga no 15 000 19. gadsimta sākumā līdz 61 500 ierēdņiem 1847. gadā un 86 000 ierēdņu 1857. gadā. Šai ierēdniecībai, kas baudīja savu varu, nebija intereses par konstitucionālas monarhijas izveidošanu. Tā vietā tika īstenots darbs pie likumu kodificēšanas un Krievijas Impērijas likumu krājuma izveidošanas. 1832. gadā tas bija sagatavots un 1835. gada 1. janvārī stājās spēkā. Drīz pēc tam veica valsts zemnieku sistēmas reformu un naudas reformu. Tas viss nostiprināja Nikolaja I varu. Lai arī ķeizars bija apsvēris iespēju atcelt dzimtbūšanu, viņš baidījās no izmaiņām sabiedrībā, ko tas izraisītu. Līdz ar 1848. gada revolūciju vilni Eiropā, jebkādas tālākas izmaiņas impērijā tika apturētas. Krimas karš parādīja Krievijas vājumu un atpalicību no Eiropas lielvarām.
Polijas sacelšanās
1829. gada 24. maijā Nikolaju I Varšavā kronēja par Polijas karali. Kopš Polijas karalistes nodibināšanas to pārvaldīja Aleksandra I un Nikolaja I brālis lielkņazs Konstantīns. Viņš bija nelīdzsvarots un despotisks. Okupācijas režīma apspiestajā Polijā vairojās slepenas patriotu biedrības, kas vēlējās atgūt poļu un lietuviešu zemju neatkarību ne tikai no Krievijas, bet arī Austrijas un Prūsijas. Jūlija revolūcija Francijā iedrošināja poļus gatavot sacelšanos krievu okupētajā Polijas daļā. 1830. gada 29. novembrī Varšavā sākās Novembra sacelšanās. Poļi izveidoja Pagaidu valdību, kas aicināja saglabāt mieru un nosūtīja delegāciju pie Konstantīna, lai panāktu 1815. gada liberālās konstitūcijas pilnīgu ievērošanu, kā arī Aleksandra I solīto Lietuvas, Volīnijas un Podolijas pievienošanu Polijas karalistei. Poļi nosūtīja delegāciju uz Sanktpēterburgu, kur Nikolajs I vienīgi piekrita amnestēt dumpiniekus, paliekot nepiekāpīgs citos jautājumos. 1830. gada 24. decembrī Nikolajs izdeva manifestu, kurā nosodīja poļu dumpiniekus. Uz Poliju nosūtīja 110 000 kareivju lielu armiju ģenerāļa Dibiča vadībā. 1831. gada janvārī Sejms paziņoja par Nikolaja I atcelšanu no Polijas troņa un atbrīvoja poļus no uzticības zvēresta imperatoram. 25. februārī notika kauja, kurā poļi atsita krievu uzbrukumu un nosargāja Varšavu. 30. martā poļi atsāka uzbrukumu, smagi sakaujot krievu armiju un padzenot to no Varšavas apkārtnes. Tomēr poļi cieta sakāves pie Ļubļinas un Volīnijā. 26. maijā starp abu pušu galvenajiem spēkiem notika Ostroļenkas kauja, kurā poļi gan uzvarēja, taču cieta tik lielus zaudējumus, ka bija spiesti atkāpties. Paredzot neizbēgamo Varšavas ieņemšanu, Krievijas armijas komandieris deva poļiem iespēju padoties līdz 1831. gada 5. septembrim, taču poļi to noraidīja. 6. septembrī sākās krievu uzbrukums Varšavai. Pēc divu dienu asiņainām cīņām, kurās dominēja krievu artilērija, poļu vienībām deva iespēju evakuēties no pilsētas. Krievu armija turpināja vajāt poļu armijas paliekas, kas bēga uz Austriju un Prūsiju, lai izvairītos no gūsta.
Tūkstošiem dažādu šķiru poļu arestēja, izsūtīja uz Sibīriju vai nosūtīja dienēt tālos armijas garnizonos. Aleksandra I ieviesto konstitūciju 1832. gada februārī aizvietoja ar Organiskajiem statūtiem, kas likvidēja Sejmu, poļu armiju, un atcēla nepieciešamību Krievijas Impērijas ķeizaru Varšavā kronēt par Polijas karali. Tam sekoja krievu naudas un mērvienību ieviešana, Viļņas un Varšavas universitāšu slēgšana. Polijas autonomija beidza pastāvēt.
Kaukāza karš
Krievijas Impērija 1801. gadā anektēja Gruzijas caristes centrālos apgabalus, tomēr jauno provinci sasniegt traucēja Kaukāza kalnieši, kas nebija pakļauti Krievijas varai. 1817. gadā sākas Kaukāza karš, taču līdz Aleksandra I nāvei krieviem nebija lielu panākumu. Pēc persiešu un turku karu beigām, atjaunojās iespēja pakļaut Kaukāza kalniešus. Kaukāzu apdzīvoja dažādas tautas un ciltis - lezgīni, abhāzi, čerkesi, adigi, osetīni, čečeni. Daži bija pievērsušies kristietībai, citi islāmam, daudzviet dzīvi regulēja pagāniski ticējumi un paražas. Kubaņas reģionu apdzīvoja čerkesi, kas sīvi un ilgstoši pretojās Krievijai. Čerkesiem bija paraža savas meitas pārdot verdzībā turku harēmiem, jo čerkesietes visā reģionā uzskatīja par izcili skaistām. Pēc reģiona galīgās iekarošanas, Aleksandra II varas laikā čerkesu lielāko daļu padzina uz Osmaņu impērijas teritoriju.
Adrianopoles miera līgums Kaukāza zemes nodeva Krievijas kontrolē, taču impērijai tās vēl bija jāiekaro un jāpakļauj. 1830. gadā par jaunās provinces ģenerālgubernatoru iecēla ģenerāli Paškeviču, kas mēģināja pakļaut Abhāziju. Paškevičs piedāvāja reģionā izveidot cietokšņu un militāro ceļu tīklu, kas ļautu nodrošināt karaspēka ātru pārvietošanos un kontroli pār kalniešiem. 1831. gadā viņu nosūtīja apspiest poļu sacelšanos. Aktīva karadarbība atsākās 1833. gadā, un par pretestības līderi uz gandrīz 25 gadiem kļuva imams Šamils. 1837. gadā Nikolajs I apmeklēja Kaukāzu, vairākas dienas uzturoties reģiona pārvaldes centrā Tiflisā.
Karš ar Persiju
1826. gada 19. jūlijā Persija sāka krievu-persiešu karu, lai gūtu revanšu par 1813. gada sakāvi un apkaunojošo Gulistānas miera līgumu. Pēc sīvām kaujām 1826. gada septembrī persiešu uzbrukumu atsita un 1827. gadā Krievijas armija iebruka Persijas teritorijā. Ģenerāļa Paškeviča vadītā Krievijas armija ieņēma nozīmīgo Gendžes pilsētu, 1. oktobrī Erivānu un 1828. gada 10. februārī noslēdza Turkmenčajas miera līgumu, ar kuru Krievija ieguva Armēnijas, Nahčivanas un Tališas hanistes zemes, stabilu robežu nospraužot pa Araksas upi. Persija atļāva kristiešu armēņiem doties uz Krievijas teritoriju, izmaksāja kontribūciju, atļāva Krievijas flotei brīvi kuģot pa Kaspijas jūru un tirgoties Persijā.
Lai nodrošinātu kontroli pār kazahiem, Krievija veica vairākus karagājienus Turkestānā, tuvojoties Kokandas un Hivas hanistēm. Tālajos Austrumos krievi ieņēma zemes pie Amūras upes.
Karš ar Osmaņu impēriju
Šajā pašā laikā Osmaņu impērija pārkāpa 1812. gada Bukarestes miera līguma noteikumus, ierobežojot pareizticīgās Valahijas un Moldāvijas autonomiju, kā arī apspiežot Serbijas kņazistes brīvības centienus. Pēc Nikolaja ultimāta, 1826. gada oktobrī osmaņi piekrīt atzīt šo provinču autonomiju, noslēdzot Akermanas konvenciju.
Atšķirībā no sava priekšteča Aleksandra I, Nikolajs izlemj aktīvi iesaistīties grieķu neatkarības karā, kas noved pie 1828-1829. gada krievu-turku kara. 1827. gada 7. jūlijā Krievija, Lielbritānija un Francija noslēdz vienošanos, ar kuru pieprasīja Osmaņu impērijai atzīt Grieķiju par autonomu vasaļvalsti. Kad sultāns Mahmuds II prasību noraidīja, trīs lielvalstu karakuģi 20. oktobra Navarīno kaujā iznīcināja turku-ēģiptiešu karafloti. 1828. gada aprīlī 150 000 kareivjus liela Krievijas armija šķērsoja Prutu, sākot krievu-turku karu. Ātri tiek ieņemti Jasi un Bukareste. Krievi šķērso Donavu un 20. jūnijā ieņem Konstancas ostu. Karadarbība notiek arī Kaukāzā, kur 11. jūnijā krievi ieņem Anapas ostu. Krievijas uzbrukums Balkānos apsīka pie Šumlas cietokšņa Bulgārijā. Krievijas kareivjus sāka mocīt dažādas slimības, kas nodarīja lielākus zaudējumus nekā kaujas. 29. septembrī izdodas ieņemt aplenkto Varnas cietoksni, un ziemas tuvošanās dēļ karadarbība apklust.
Kaukāzā Krievijas uzbrukums bija veiksmīgāks. 26 000 kareivjus lielā ģenerāļa Paškeviča armija 1828. gada jūnijā ieņēma Karsas cietoksni un 1829. gada jūnijā reģiona galvaspilsētu Erzerumu.