cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
21st Century Breakdown
Albuma izdošana un reklamēšana
Starptautiskie albuma izdevēji Reprise Records albumu izdeva. Speciālais vinila izdevums tika izdots tikai 3000 kopijās un tas satur trīs 10" ierakstus, katrs ir savai albuma daļai, oriģinālo CD izdevumu, 60 lappušu biezu mākslas bukletu un kodu ciparu lejupielādei. Albuma vizuālo noformējumu veidoja darba grupa Krisa Bilheimera vadībā. Pāris, kas ir redzams uz albuma vāka, ir vienkārši draugi no kāda drauga ballītes Eskilstunā, Zviedrijā. Līdzīgs vāciņa noformējums ir grupas Blur 2003. gada albumam Think Tank.
Žils Verns
Mūža nogale
Lai gan Verns bija audzināts kā katolis, sākot no 1870. gada, viņš pievērsās deismam. Deisms ir atspoguļots arī dažos viņa romānos, jo tajos bieži ir pieminēti jēdzieni Dievs vai dievišķais liktenis, bet reti atrodams jēdziens Kristus.
21st Century Breakdown
Albuma izdošana un reklamēšana
Albums sasniedza Billboard 200 topa pirmo pozīciju pēc pārdotām 215 000 albuma kopijām pirmajā nedēļā, kas bija saīsināta par trim dienām. Tāpat albums Billboard Top Rock Albums topā bija līderis trīs nedēļas. Ieraksts debitēja 24 valstu pārdošanas topu augšgalā, tai skaitā tas sasniedza European Top 100 Albums topa pirmo pozīciju. 21st Century Breakdown tika izdota Parental Advisory versija tā skaidri izteikto vārdu un satura dēļ, Wal-Mart atteicās pārdot albumu ar Parental Advisory uzlīmi un vēlējās pierunāt Green Day, lai viņi izdod cenzēto albuma versiju. Grupas dalībnieki teica, ka viņu ierakstā nav nekā netīra, tā atsakoties cenzēt ierakstus, pamatojot, ka viņi ta nekad nav darījusi iepriekš. Tāpat viņi atzīmēja, ka šādi viņi liek justies sev kā 1953. vai kādā citā gadā. 25. maijā radiostacijās sāka skanēt grupas otrais singls 21 Guns. 2009. gada jūlijā Green Day uzsāka pasaules koncerttūri, Ziemeļamerikas posms turpinājās līdz septembrim un Eiropas posms ilga līdz novembrim. 19. oktobrī tika izdots trešais albuma singls East Jesus Nowhere.
Žils Verns
Mūža nogale
1886. gada 9. martā, kad Verns devies mājās, viņa 25 gadus vecais, psihiski slimais brāļadēls sagaidījis rakstnieku pie mājas sliekšņa un iešāvis viņam kājā. Lodi tā arī neizņēma un rēta sagādāja Vernam pastāvīgas sāpes.
21st Century Breakdown
Kritiķu vērtējums
21st Century Breakdown saņēma lielākoties pozitīvus kritiķu vērtējumus. Mājaslapa Metacritic, apkopojot 30 dažādu kritiķu vērtējumus, 2009. gada jūlijā novērtēja šo albumu ar 70 % vērtējumu. Dens Silvers no The Observer sava apskatā novērtēja albumu ar četrām zvaigznēm no piecām iespējamajām un pielīdzināja to Brūsa Springstīna izpildītajai mūzikai un avangardiskajai Čaka Palahnika sacerētajai mūzikai. Deivids Friks no Rolling Stone aprakstīja albumu "maisījums — klasiskā roka ekstāzes, bezžēlastīga pankroka uzbrukuma un vilinošu popdziesmu samaisījumu; albums ir The Clash London Calling, The Who Quadrophenia un Hiskera Di Zen Arcade albumu salikums 18 dziesmās."
Žils Verns
Mūža nogale
Pēc kāda laika nomira Hetcels un Verna māte. Rakstnieka darbi kļuva drūmāki. 1888. gadā viņš iesaistījās politikā un tika ievēlēts Amjēnas pilsētas domē, kur veica vairākus uzlabojumus un kalpoja 15 gadus. 1902. gadā Verns kļuva gandrīz akls, taču cītīgi turpināja rakstīt, diktējot grāmatas — līdz pašai nāvei 1905. gada 24. martā.
21st Century Breakdown
Koncertturneja
Par koncerttūres iesildītājmāksliniekiem tika izvēlēti grupas Jet, Franz Ferdinand, Billy Talent, AFI, Kaiser Chiefs, Rise Against un Paramore.
Koncertturneja tika uzsākta ar astoņu nedēļu ilgu tūri Ziemeļamerikā 2009. gada jūlijā un ilga līdz 2010. gada oktobra beigām, kad tika sniegts koncerts Beļģijā. Koncertturnejā tika iekļauta uzstāšanās Āzijā, Eiropā, Ziemeļamerikā, Okeānijā un Dienvidamerikā. koncerts Venēcijā, Itālijā, slikto laikapstākļu dēļ tika atcelts.
Dziesmas Longview izpildīšanas laikā B. Dž. Ārmstrongs apšļakstīja skatītāju pirmās rindas ar ūdeni, meta skatītājiem t-kreklus un oriģināli apģērbtus cilvēkus aicināja uz skatuvi kopā izpildīt dziesmu.
Ieraksti no dažādiem koncertiem ir iekļauti koncertalbumā Awesome as Fuck, kā arī papildus ir iekļauts Saitama Super Arena Japānā notikušais grupas koncertieraksts.
Personāls
Uzskaitījums no 21st Century Breakdown albuma bukleta.
2012. gada vasaras paraolimpiskās spēles
2012. gada Vasaras Paraolimpiskās spēles bija četrpadsmitās Vasaras Paraolimpiskās spēles. Tās no 2012. gada līdz  notika Apvienotās Karalistes galvaspilsētā Londonā. Paraolimpiskajās spēlēs startēja aptuveni 4300 sportisti, kas pārstāvēja 154 Nacionālās Olimpiskās komitejas. Paraolimpiskajās spēlēs startēja arī Latvija, kuru pārstāvēja astoņi sportisti, tai skaitā vairākkārtējs Paraolimpisko spēļu medaļnieks Aigars Apinis. A. Apinis arī 2012. gada Paraolimpiskajās spēlēs ir izcīnījis medaļas — zeltu lodes grūšanā un sudrabu diska mešanā.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Londona par Vasaras 30. olimpisko un 14. Paraolimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 117. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Singapūrā. Londona par spēļu rīkošanu apsteidza Madridi (Spānija), Parīzi (Francija), Ņujorku (ASV) un Maskavu (Krievija). Vēl pieteikušās bija, bet līdz finālbalsojumam netika, Stambula, Leipciga, Havana un Riodežaneiro.
Medaļu kopvērtējums
Mājinieki
Faisalābāda
Faisalābāda (فیصل آباد,Faisalabad) ir pilsēta Pakistānas ziemeļu daļā. Liels tekstilrūpniecības centrs. Pilsētā atrodas viena no lielākajām universitātēm Āzijā - Faisalābādas Lauksaimniecības universitāte.
Vēsture
Pilsētu 1880. gadā nodibināja britu Pendžabas ģenerālgubernators Čārlzs Džeimss Lajols (Charles James Lyall), tāpēc tās nosaukums britu varas laikā bija Lajolpūra (Lyallpur). 1902. gadā pilsētā bija mazāk kā 5000 iedzīvotāju.
Pakistānas neatkarības gados Faisalābāda strauji auga. 1977. gadā par godu Saūda Arābijas karalim Faisalam pilsēta ieguva pašreizējo nosaukumu. 2002. gada martā pilsētā notika specdienestu operācijas, kurās tika sagūstīti un vēlāk uz Guantanamo nometni pārvietoti vairāki augsta ranga Al-Qaida darbinieki.
Cilvēki
Faisalabadā dzimuši:
Ozolīšu saulkrēsliņš
Ozolīšu saulkrēsliņš (Thalictrum aquilegifolium) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.
Izplatība
Suga izplatīta Eiropas vidienē, Sibīrijā, Tālajos Austrumos, Japānā.
Latvijā ir izplatīts visā teritorijā. Aug ēnainos krūmājos, mežmalās.
Izmantošana
Dekoratīvs augs. Indīgs. Izmanto homeopātijā.
Kārļa Ulmaņa gatve
Kārļa Ulmaņa gatve ir maģistrālas nozīmes iela Rīgā un Mārupes novadā. Tā ir viena no svarīgākajām un garākajām ielām Pārdaugavā. Tā atrodas Salu, Torņakalna, Ziepniekkalna, Atgāzenes, Bieriņu, Pleskodāles, Zolitūdes, Mūkupurva un Beberbeķu apkaimēs. Kopējais ielas garums ir 10 530 metri un tā sastāv no divām atdalītām brauktuvēm un no 4—6 braukšanas joslām. Iela visā garumā ir daļa no valsts galvenajiem autoceļiem A9 un A10, savukārt līdz Vienības gatvei — arī daļa no autoceļa A8.
Vēsture
Šī transporta maģistrāle tika noteikta un iezīmēta 1965. gada ģenerālajā pilsētas plānā, galvenokārt starp dzīvojamām un ražošanas teritorijām pa jaunu trasi. Tikai nelielā posmā pie Salu tilta tā ietver agrāko Lucavas ielu. Kārļa Ulmaņa gatve pilnībā tika pabeigta 1981. gadā un ieguva Ernsta Tēlmaņa ielas nosaukumu. 1991. gadā tā tika pārdēvēta par Kārļa Ulmaņa gatvi.
Deniss Rommedāls
Deniss Rommedāls (dzimis Kopenhāgenā) ir bijušais Dānijas futbolists. Viņš ir pārstāvējis Dānijas izlasi 99 spēlēs un guvis 17 vārtus. Rommedāls izlases sastāva piedalījās 2002. un 2010. gada Pasaules kausā un 2004. gada Eiropas čempionātā. 2007. gadā viņš tika nominēts Dānijas gada futbolista titulam, bet to ieguva Daniels Agers.
Sasniegumi
PSV
Virgoļiča korpuss
Pulkveža Virgoļiča brīvprātīgo korpuss (ru) bija Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas sastāvā esošs apmēram 5000 karavīru liels krievu algotņu karaspēks Latvijas brīvības cīņu (Bermontiādes) laikā. Korpuss sastāvēja no strēlnieku pulka, kavalērijas pulka, artilērijas diviziona un tehniskajām vienībām. No 1919. gada 16. jūlija pulkveža Virgoļiča vienības štābs bija Kuršēnos un tās uzdevums bija karadarbības laikā pret Latvijas Bruņotajiem spēkiem nodrošināt aizmuguri pret Lietuvas Bruņotajiem spēkiem.
Izveide
Korpusa pamatu veidoja krievu virsnieki, kas pēc 1918. gada martā noslēgtā Brestļitovskas miera līguma atradās Vācijas okupētajā zonā. Pēc 1918. gada novembrī parakstītā Kompjeņas pamiera krievu Ziemeļu brīvprātīgo korpusa karavīri tika internēti Zalcvēdeles gūstekņu nometnē, kur 1919. gada martā tika saformētas divas krievu brīvprātīgo vienības — "Kavalērijas ģenerāļa grāfa Kellera vārdā nosaukto partizānu vienību" (Партизанский Отряд имени генерала-от-кавалерии графа Келлера) Pāvela Bermonta-Avalova vadībā un "Pulkveža Virgoļiča brigādi" (Бригада полковника Вырголича). Sākotnēji abas vienības ietilpa kņaza Anatola Līvena brīvprātīgo korpusā un cīnījās pret Padomju Latvijas armiju. Pēc korpusa sakāves un Strazdumuižas pamiera noslēgšanas 1919. gada 9. jūlijā kņaza Līvena daļas saņēma ģenerāļa Judeņiča pavēli doties uz Narvas fronti, lai pievienotos Ziemeļrietumu armijas plānotajam karagājienam uz Petrogradu.
Deniss Rommedāls
Sasniegumi
Olympiacos
Virgoļiča korpuss
Izveide
Augusta beigās Berlīne tika izveidota Rietumkrievijas valdība, kuras rīcība tika nodoti Bermonta un Virgoļiča korpusi, uz kuru bāzes 5. septembrī tika izveidota Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija kņaza Bermonta-Avalova vadībā. 20. septembrī P. Bermonts-Avalovs pasludināja sevi par Rietumkrievijas pavēlnieku un 21. septembrī Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijai tika pievienota Dzelzsdivīzija un vācu brīvprātīgo korpusi.
Vadība
Komandieris: pulkvedis Jevgēņijs Virgoļičs (Евгений Павлович Вырголич (Верголич) (1883-?))
Likvidācija
Pulkveža Virgoļiča korpusa karavīrus internēja 1919. gada decembrī pēc tā ierašanās Veimāras Republikā.
Kvintesence
Kvintesence (la — ‘piektā esence’) jeb ēters (el, aithēr — ‘tīrs, svaigs gaiss/debesis’), bija piektais elements antīkajā un viduslaiku dabas filozofijā, kā arī fizikā un alķīmijā.
Alķīmijā pastāvēja uzskats, ka antīkajai pasaulei zināmie četri elementi (ūdens, uguns, zeme, gaiss) jāpapildina ar piekto pirmesenci — ar tīri garīgu "ēteriskā" pasaules gara elementu. Tā līdzdalība pasaules kopējās norisēs nodrošinātu aktīvāku garīgo darbību, kas ved pie būtiskā. Šīs piektais elements, kā attiecīgās atsevišķās elementu jomas vainagojums ūdenī iemiesots delfīnā, gaisā — ērglī, ugunī — fēniksā, bet uz zemes — cilvēkā. Tam būtu gan jāapņem katrs atsevišķais elements, gan jāpaceļas tam pāri. Kvintesences idejas grafiskais attēlojums ir pentagramma.
Olga Zaiceva
Olga Zaiceva (ru; dzimusi Maskavā, Krievijā) ir bijusī krievu biatloniste.
Ar biatlonu sāka nodarboties 1994. gadā. Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 2000.—2001. gada sezonas, kopumā izcīnot 13 uzvaras individuālajās disciplīnās.
O. Zaiceva ir izcīnījusi 3 zelta medaļas Pasaules čempionātos (divreiz stafetē, bet 2009. gadā arī 12,5 km individuālajā distancē ar kopējo startu). Ir piedalījusies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs. 2006. gada Turīnas olimpiskajās spēlēs kļuva par čempioni kopā ar Krievijas stafetes komandu un šo pašu panākumu atkārtoja 2010. gada Vankūveras olimpiskajās spēlēs, kur kļuva arī par vicečempioni 12,5 km individuālajā distancē ar kopējo startu. 2014. gada olimpiskajās spēlēs Sočos sākotnēji izcīnīja sudraba medaļu stafetē, bet vēlāk visi viņas rezultāti šajās olimpiskajās spēlēs tika anulēti dopinga pārkāpumu dēļ. Viņa iesniedza apelāciju, taču Sporta arbitrāžas tiesa atstāja diskvalifikāciju spēkā.
Profesionālā sporta karjeru noslēdza 2015. gadā.
Vikram Samvat
Vikram Samvat (dēvanāgarī: विक्रम संवत्) ir indiešu valdnieka Vikramaditja iedibināts Mēness kalendārs, ko lieto Nepāla, kā arī tas ir populārs Indijā, jo īpaši tās rietumu daļā.
Indiešu valdnieks Vikramaditja dzīvoja 1. gadsimtā p.m.ē. Viņš 57. gadā p.m.ē. iedibināja jaunu laika skaitīšanas sistēmu. Šajā kalendāra ietilpst 12 mēneši. Jaunais gads pēc Gregora kalendāra sākas aptuveni martā. Lai iegūtu aptuvenu Vikram Samvat datumu, Gregora kalendāra datumam pieskaita 56 gadus, 8 mēnešus un 15 dienas.
Zilā krāsa
Zilā krāsa ir krāsa, kuras uztveri nodrošina gaisma ar viļņa garumu no 440 līdz 490 nm. Tā tiek uzskatīta par vienu no pamatkrāsām. Zilā krāsa lielākoties tiek uzskatīta par garīguma simbolu, tā noskaņo cilvēkus uz pārdomām. Apziņas dzīļu psiholoģijas pārstāvji to saista ar dvēseles atbrīvošanos, vieglu, nesaspringtu un pārdomātu dzīves ievirzi. Tā ir debesu krāsa, Senajā Ēģiptē to piedēvēja debesu dievam Amonam.
Heinrihs Leonhards Adolfi
Heinrihs Leonhards Ādolfijs (Adolfi) (de, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Gaujienas luterāņu draudzes mācītājs, žurnālists, rakstnieks un šaha entuziasts.
Ārsta un literātes dēls.
Izglītība
1861. gadā mācījās elementārskolā, tad no 1862. gada līdz 1865. gadam Cēsu apriņķa skolā. 1865. gadā iestājās Bērzaines ģimnāzijā un 1871. gadā nolika tās gala eksāmenu. 1872. gadā Ādolfijs iestājās Tērbatas augstskolā kā dievvārdu zinību students un 1876. gadā nolika gala eksāmenu.
Mācītājs
1879. gadā Ādolfiju apstiprināja par Gaujienas luterāņu draudzes mācītāju. Šai draudzei viņš kalpoja līdz sava mūža galam.
Žurnālists un rakstnieks
Līdztekus mācītāja darbam Ādolfijs strādājis vairākos laikrakstos. Vispirms avīzē "Latviešu tautas biedrs", bet pēc tās slēgšanas viņš kļuva par līdzstrādnieku "Latviešu avīzēs". Šiem laikrakstiem viņš sūtīja īsus ziņojumus no savas draudzes. Daudzi viņa kristīgā garā rakstīti stāsti un apcerējumi tika publicēti "Latviešu avīžu" pielikumā "Baznīca un skola". Vairāki Ādolfija oriģināldarbi un atstāstījumi no vācu valodas publicēti kā atsevišķas grāmatas. Bieži viņa vārds atrodams arī sprediķu krājumos. No 1892. līdz 1900. gadam Ādolfijs bija žurnāla "Austrums" šaha nodaļas redaktors.
Nāve
1918. gada 20. februārī Ādolfijs Iskolata vārdā tika arestēts un nākamā dienā kopā ar sievu un citiem upuriem nošauts Kāgjervē uz rietumiem no Valkas.
Vecumnieki (stacija)
Vecumnieki ir dzelzceļa stacija līnijā Jelgava I—Krustpils, kas atrodas Bauskas novada Vecumnieku pagastā, dienvidos no Vecumnieku ciema.
Stacijas vēsture
Vecumnieku stacija uzbūvēta 1904. gadā kā dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava stacija. Sākumā tā saukta par Neugut (vācu okupācijas laikā 1916./1917. gadā par Neugut Kurland). Lielāku nozīmi tā ieguvusi Pirmā pasaules kara laikā, kad no tās uzbūvēts Eiropas platuma dzelzceļa atzars 25 km garumā līdz Mencendarbei (Merzendorf ) frontes līnijas tuvumā. Šis dzelzceļš pastāvēja tikai dažus gadus un kopš 1920. gada dokumentos nav atrodams, līnija nojaukta 1925. gadā. Kopš 1919. gada stacija saukta par Vecmuižu. Karā nopostītās koka stacijas ēkas vietā 1926. gadā uzbūvēta mūra ēka (arhitekts J. Neijs). 1940. gadā stacija pārdēvēta par Vecumniekiem.
Bežuņa
Bežuņa (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz dienvidiem no Žurominas pie Vkras upes.
Džuani
Džuani ir etnoss, kas galvenokārt apdzīvo Guansji Džuanu autonomo reģionu Ķīnas dienvidos. Džuani galvenokārt runā džuanu valodā, kas nepieder pie sinotibetiešu valodu saimes, kā citas ķīniešu valodas. Džuani vairāk ir radniecīgi Vjetnamas ziemeļos dzīvojošajām tautām. Kopējais džuanu skaits tiek lēsts ap 18 miljoniem. Džuani ir otrs lielākais etnoss Ķīnā aiz haņiem.
Kurjanovas ezers
Kurjanovas ezers ir dabīga ūdenstilpe Ludzas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies Mudavas zemienes Zilupes līdzenumā. Ieapaļa ezerdobe ar šaurāku izvirzījumu uz ziemeļaustrumiem. Dibens smilšains, dūņains, vietām akmeņains ar lieliem akmeņiem. Krasti zemi, lēzeni, ziemeļrietumos stāvi. Ziemeļu pusē mežs. Ietek 3 grāvji, iztek grāvis uz Zilupes pieteku Kurjanku. Ezerā 1 sala (0,2 ha). Eitrofs ezers; 8000—9000 gadu laikā dibenā izveidojies 5 m biezs sapropeļa slānis. Makrofīti: niedres, meldri, kosas, elši, bultenes, vilkvālītes, kalmes, elodejas, lēpes, daudzlapes. Mīt līdaka, asaris, rauda, plaudis, plicis, rudulis, līnis, kā arī karūsa, ķīsis, akmeņgrauzis. Krastā vairākas atpūtas vietas un peldvietas. Ezers un pieguļošā teritorija kopš 2004. gada ietilpst Kurjanovas ezera dabas parkā. Parkā 5 Latvijas īpaši aizsargājamie biotopi (najādu audzes, sīkās lēpes audzes, akmeņaina, smilšaina un grantaina grunts ezeros) un 3 sugas (mazā najāda, lokanā najāda, mieturu hidrilla). Vienīgais zināmais ezers Latvijā, kur vienā un tai pašā ezerā konstatētas 2 ļoti retas najādu sugas – lokanā un mazā najāda.
Idille
Idille (sengrieķu eidyllion - glezniņa) ir īsa poēma vai glezna, kurā atveido vieglas, saulainas dzīves ainas, novēršanos no nemiera un rūpēm. Idille aicina baudīt dabu, rast mieru vienkāršībā un vienpatībā.
Janka Kupala
Janka Kupala (, īstajā vārdā Ivans Lucevičs ; dzimis, miris ) bija baltkrievu dzejnieks un dramaturgs. Baltkrievu literatūras klasiķis, viens no baltkrievu literāras valodas pamatlicējiem.
Dzīvesgājums
1919. gadā pārvācās uz dzīvi Minskā, kur piedalījās baltkrievu teātra, Baltkrievijas Valsts universitātes un Baltkrievijas PSR Zinātņu akadēmijas dibināšanā, vadīja avīzi Звон ("Zvans", 1919), izdeva dzejas krājumu Спадчына ("Mantojums", 1922) un traģikomēdiju Тутэйшыя ("Vietējie", 1922). 1920. gados saņēma daudzus goda nosaukumus un apbalvojumus. 1930. gadā Kupalu apvainoja buržuāziskajā nacionālismā, bet viņa ģimeni kā "kulakus" izsūtīja uz Sibīriju, tādēļ viņš mēģināja izdarīt pašnāvību.
Pēc Baltkrievijas vācu okupācijas laikā viņš pārcēlās uz dzīvi Tatārijā. 1942. gada 18. jūnijā viņu ielūdza piedalīties Visslāvu komitejas (Всеславянский комитет) 2. kongresā Maskavā. Miris 1942. gada 29. jūnijā viesnīcā "Maskava", neskaidros apstākļos nokrītot kāpņu telpā. Ir viedoklis, ka tā bija PSRS drošības iestāžu organizēta slepkavība.
Galvenie darbi
Dzejas krājumi:
Lugas:
Alūksnes ezers
Alūksnes ezers ir ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novadā — Alūksnē un Jaunalūksnes pagastā. Pēc virsmas platības — vienpadsmitais lielākais ezers Latvijā.
Ezeram ir ovāla konfigurācija, orientēts ziemeļu virzienā ar izvirzītu, 1 kilometru garu līci dienvidrietumu malā. Krasta līnija mazrobota. Platība 15,437 km², ieapaļš, vidējais dziļums 6,7 m, lielākais dziļums — 20,0 m.
Dienvidu krastā, kur izveidojies lielāks līcis (Alūksnes līcis), atrodas Alūksnes pilsēta. Apkārtne pauguraina, krasti vietām stāvi: Alūksnē no stāvajiem krastiem vietām paveras skaists skats uz ezeru. Ezerā četras kokiem apaugušas salas ar kopējo platību 13,2 ha, lielākā no tām — Pilssala jeb Marijas sala (9,9 ha), kurā atrodas kultūrvēsturisks piemineklis — 1342. gadā celtā Marienburgas cietokšņa drupas. Pārējās salas — Garā sala (Līgavas plīvurs), Cepurīte (sena apmetnes vieta), Mazā (Tīklu) sala. Kapsētas jeb Tempļakalna pussala atdala Alūksnes līci no ezera pamatdaļas.
Baseina platība 28 km². Lielāku pieteku nav, tāpēc ūdens apmaiņa gausa (ūdens daudzumu, kāds atrodas ezerā, tas var saņemt 20 gados). No ezera iztek Pededzes pieteka Alūksne. Pavasaros daļa ūdens caur Pārmetņa un Pauliņu ezeriem noplūst uz Vaidavu Gaujas baseinā. Gultni klāj dūņas, pie Pilssalas dūņu slāņa biezums sasniedz pat 3 m. Reģistrētas 12 sugu zivis.
1920. gadu beigās uz iztekas uzceltas slūžas, ūdens līmenis pazemināts. Ezerā pie Pilssalas ierīkota strūklaka.
2015. gadā Vides risinājumu institūta speciālisti, veicot pētījumus, atzinuši, ka Alūksnes ezers ir viens no tīrākajiem ezeriem Latvijā.
SDS
SDS var būt:
Eseja
Eseja (en, cēlies no fr — 'izmēģinājums, pārbaude') ir neliela apjoma prozas darbs, kurā pausta attieksme pret kādu literatūras vai mākslas parādību. Tā ir mākslinieciski kritiska, publicistiska apcere par kādu zinātnisku, filozofisku, publicistisku, īpaši par literatūras un mākslas problēmu. Eseja var būt arī īss analītisks pārskats vai izskaidrojošs, interpretējošs pētījums par kādu vēsturisku tēmu vai problēmu.
Esejai jābūt trim daļām: ievadam, kurā tiek paskaidrota attiecīgās esejas ideja, iztirzājumam, kurā tiek attīstīta galvenā ideja vai argumenti, un nobeigumam, kurā tiek apkopotas idejas, lai izveidotu secinājumus, kopsavilkumu.
Eseju kā prozas žanru 16. gadsimtā iedibinājis franču domātājs Mišels de Montēņs ar savu grāmatu "Esejas". Viņš arī ieviesis tradīciju esejas temata formulējumu sākt ar vārdu "par". Tāpēc eseju tematus parasti formulē šādi: "Par draudzību", "Par ģimeni", "Par nākotni", lai uzreiz varētu uztvert galveno, par ko jāraksta. Latviešu literatūrā viena no populārākajām latviešu esejistēm ir rakstniece Zenta Mauriņa, kura rakstīja mākslinieciskās esejas.
2010. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
2010. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss ir bērnu Eirovīzīja, kura norisinājās 20. novembrī Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Latviju konkursā pārstāvēja Šarlote Lēnmane, kura izpildīja dziesmu "Viva la Dance (Dejo tā)". Š. Lēnmane ieņēma 10. vietu. Konkursā uzvarēja Armēnijas pārstāvis Vladimirs Arzumanjans, kurš izpildīja dziesmu "Mama".
Zeltknābja žagata
Zeltknābja žagata jeb dzeltenknābja zilā žagata (Urocissa flavirostris) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns. Izdala 4 pasugas. Zeltknābja žagatas izplatības areāls plešas no Pakistānas līdz Birmai un Vjetnamai. Tā ir parasta ligzdotāja Himalaju rietumos. To var sastapt Pakistānā, Indijā, Nepālā, Butānā, Ķīnā, Birmā un Vjetnamā. Tā ir sastopama dažāda rakstura mežos no 1800 līdz 3400 metriem virs jūras līmeņa.
Izskats un īpašības
Zeltknābja žagatas ķermeņa garums, ieskaitot asti ir 55—61 cm, svars 123—180 g. Tai ir dzeltens knābis un melna galva, kakls un krūtis. Uz pakauša un kakla aizmugures tai ir balts laukums. Ķermeņa muguras daļas apspalvojums, spārni un aste ir zilganpelēka, bet pavēdere gandrīz balta ar dzelganu toni, īpaši tas ir raksturīgs spārnu lidspalvu galiem. Spārni un aste ir košāki kā mugura. Aste ir ļoti gara (vairāk kā 60% no kopējā garuma ) ar baltiem spalvu galiem centrālajām astes spalvām, bet ar baltimelni svītrotiem galiem pārējām astes spalvām. Kājas ir tumšākas kā knābis, tās ir oranžīgi sarkanas, bet acis ir koši dzeltenas.
Uzvedība
Zeltknābja žagata veido skaļus barus, kas kopīgi pārvietojas pa mežu, meklējot barību. Barā ir apmēram 7—8 putni. Tā diezgan bieži barojas arī uz zemes, pārvietojoties ar lēcieniem uz abām kājām. Garo asti žagata tur izslietu augstu gaisā, lai tā nesaskartos ar zemi. Tā barojas ar dažādiem maziem dzīvniekiem, citu putnu olām un putnēniem, kukaiņiem, augļiem un ogām. Zeltknābja žagata ir nometniece, bet vasaras periodā dzīvo augstāk kalnos, salīdzinot ar ziemas periodu.
Ligzdošana
Zeltknābja žagata ligzdu būvē augstu kokos, to parasti ir grūti ieraudzīt. Ligzda ir samērā plaša, vīta no zariem un oderēta ar saknītēm, smilgām un citām šķiedrām. Dējumā ir 3—4 olas. Tās ir zemes krāsā, pelēkbrūnas vai pelēkdzeltenas ar sarkanbrūniem raibumiem.
Sistemātika
Zeltknābja žagatai ir 4 pasugas:
Atēnu olimpiskās spēles
Atēnu olimpiskās spēles var būt:
Kurvis (albums)
"Kurvis" ir latviešu grupas Labvēlīgais Tips izdotais studijas albums.
Juris Kaža
Juris Kaža (dzimis, Detmoldā, Vācijā ) ir latviešu žurnālists un blogeris. Strādājis dažādos preses izdevumos, radio un TV ASV, Vācijā, Zviedrijā un Latvijā. Šobrīd raksta par informācijas tehnoloģijām un telekomunikācijām ziņu aģentūrai LETA.
Superkauss XLV
Super Bowl XLV bija amerikāņu futbola spēle, kurā Amerikas futbola konferences komanda Pitsburgas "Steelers" un Nacionālās futbola konferences komanda Grīnbejas "Packers" noskaidroja 2010. gada sezonas NFL čempionu. Spēle notika Cowboys Stadium Ārlingtonā, Teksasas štatā.
Spēlē uzvarēja un Vinsa Lombardi balvu ieguva "Packers" spēlētāji, kas uzvarēja ar rezultātu 31—25. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Ārons Rodžerss.
Pitsburgas "Steelers" šī bija astotā dalība Superkausa izcīņā, Grīnbejas "Packers": piektā reize. Pēdējo reizi "Steelers" Superkausā bija triumfējuši 2008. gada sezonā, taču "Packers" šī bija pirmā uzvara pēc uzvaras 1996. gada sezonā.
Spēli ASV translēja Fox televīzijas kanāls. Spēli klātienē vēroja 	103 219 skatītāji. Maksa par 30 sekunžu reklāmu izmaksāja 3 miljonus ASV dolāru.
Parīzes olimpiskās spēles
Parīzes olimpiskās spēles var būt:
Eļbasani
Eļbasani (sq) ir pilsēta Albānijas centrālajā daļā, Škumbinas (Shkumbin) upes krastos. Albānijas trešā lielākā pilsēta, svarīgs rūpniecības centrs.
Vēsture
Romiešu laikā Eļbasanas vietā bija Masioskampas (Masio Scampa) pilsēta. III un IV gadsimtā tā bija pazīstama ar nosaukumu Hiskampa (Hiskampis). Pilsēta gāja bojā ostgotu un bulgāru uzbrukumos.
Mūsdienu pilsētas attīstība sākās 1467. gadā, kad osmaņu sultāns Mehmeds II šeit uzbūvēja pili.
Pēc Jaunturku revolūcijas 1909. gadā, Eļbasanā sanāca albāņu pārstāvju kongress, kurš apstiprināja Monastiras kongresa lēmumu par albāņu rakstības pāreju no arābu uz latīņu alfabētu. Starp 1915. un 1919. gadu Eļbasanu okupēja serbu, vēlāk bulgāru, tad austriešu un visbeidzot itāliešu karaspēks.
Albānijas karaļa Zogu I laikā Eļbasanā attīstījās alkoholisko dzērienu un tabakas rūpniecība.
Komunistiskās Albānijas laikā pilsēta vēl vairāk industrializējās. Negatīvas ekoloģiskās sekas radīja milzīgs, ar Ķīnas palīdzību 20. gadsimta 60. un 70. gados uzceltais metalurģiskais kombināts.
Tanka
Tanka (ja (tanka) — 'īsā dziesma') ir sena japāņu dzejas forma, kas radusies apmēram 7. gadsimtā. Tas ir piecu rindu bezatskaņu pants, kuram pirmajā un trešajā rindā ir piecas zilbes, bet pārējās — septiņas. Tankā kopā ir trīsdesmit viena zilbe (5—7—5—7—7). Galvenā atziņa tiek pausta pirmajās trijās rindās, nākamajās — noskaņa vai vispārinājums. Tankas tematika ir saistīta ar dabu, mīlas dzeju.
Kurvis
Kurvis var būt:
Tanka
Savu uzplaukumu šī dzejas forma sasniedza 9. līdz 12. gadsimtā, bet no 15. gadsimta par galveno dzejas formu kļūst haikas. 18. gadsimtā ar vairāku japāņu dzejnieku pūlēm sākās tankas atdzīvināšana. 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā bija vērojams otrais tankas uzplaukums.
Helsinku olimpiskās spēles
Helsinku olimpiskās spēles var būt:
Kodolkarš
Kodolkarš ir karš, kurā karojošās puses viena pret otru izmanto kodolieročus. Kodolkarš ir hipotētiska kara forma. Tiek uzskatīts, ka vistuvāk kodolkaram pasaule nonākusi t.s. Kubas krīzes laikā 1962. gadā.
Kodolieroči karadarbībā tikuši izmantoti tikai vienreiz - Otrā pasaules kara laikā, kad ASV nometa divas atombumbas uz Japānas pilsētām Hirosimu un Nagasaki.
1945. gada 6. augustā uz Hirosimu nomestās atombumbas sprādziens nogalināja apmēram 140 000 cilvēku. Trīs dienas vēlāk atombumbas sprādziens Nagasaki iznīcināja pilsētu, dzīvību zaudēja 73800 cilvēku, vēl 75 000 tika ievainoti.
Alpu vārna
Alpu vārna jeb sarkanknābja klinšu vārna (Pyrrhocorax pyrrhocorax) ir vārnu dzimtas putns un viena no divām sugām Alpu vārnu ģintī (Pyrrhocorax). Izdala 8 pasugas.
Izplatība
Alpu vārnas dzīvo kalnos 2000—2500 metrus virs jūras līmeņa Ziemeļāfrikā, bet Himalajos 2400—3000 metrus virs jūras līmeņa, lai gan vasaras periodā tās ir novērotas arī 6000 metru augstumā. Rekordaugstums Alpu vārnai ir bijis 7950 metrus virs jūras līmeņa. Britu salās Alpu vārna apmetas piekrastes klintīs. Pirms vairākiem gadiem tā bija izplatīts putns Eiropas rietumu piekrastē, bet izmirusi līdz ar barošanās vietu samazināšanos. Kopumā Alpu vārna apmetas uz dzīvi zemāk kalnos kā tās radinieks Alpu kovārnis.
Izskats
Pieaugusi nominālpasugas (P. p. pyrrhocorax) Alpu vārna ir 39—40 cm gara, tās spārnu platums ir 73—90 cm, svars apmēram 310 g. Tās apspalvojums ir samtaini melns, ar zaļganu spīdumu, tai ir koši sarkans knābis un sarkanas kājas. Abi dzimumi ārēji ir līdzīgi viens otram, lai gan tos var atšķirt, izmantojot ķermeņa garuma un knābja platuma attiecības. Jaunajiem putniem pirmajā gadā līdz rudenim ir oranžs knābis un rozā kājas, kā arī zaļganais spīdums ir vāji izteikts.
Ārēji vislīdzīgākais putns Alpu vārnai ir tās vistuvākais radinieks Alpu kovārnis, tomēr Alpu kovārnim ir dzeltens knābis un kājas. Arī lidojumā abas sugas labs novērotājs var atšķirt, jo Alpu vārnas izplestie spārni ierakstās taisnstūra formā, salīdzinot ar Alpu kovārni.
Uzvedība un barība
Alpu vārna ir veikla lidotāja un izceļas ar spēju gaisā veikt akrobātiskus trikus. Tā barojoties bieži veido lielus barus, kas pārmeklē kalnu pļavas un klinšainās nogāzes, meklējot kukaiņus. Alpu vārnas nemigrē, un visu mūžu dzīvo vienā teritorijā.
Alpu vārna pamatā barojas ar kukaiņiem, zirnekļiem un citiem bezmugurkaulniekiem. Vieni no iemīļotākajiem kukaiņiem ir skudras. Centrālāzijas Alpu vārna (P. p. centralis) mēdz pārmeklēt liellopu muguras, barojoties ar ādas parazītiem. Lai gan galvenā barība ir dažādi bezmugurkaulnieki, Alpu vārna barojas arī ar nobriedušiem graudiem.
Vislabprātāk Alpu vārnas ganās pļavās ar īsu zāli. Tās visbiežāk ir aitu, trušu vai liellopu ganības, bet tās var būt arī dabīgas pļavas, kādas aug nabadzīgās augsnēs vai sāļo jūras vēju appūstās klintīs. Alpu vārnas garais un nedaudz liektais knābis lieliski piemērots kukaiņu satveršanai un augsnes pārmeklēšanai. Tā tiek pārrakta apmēram 2—3 cm dziļumā, lai gan reizēm Alpu vārna augsni uzrok pat 10—20 cm dziļumā.
Ligzdošana
Alpu vārnas dzimumbriedumu sasniedz 3 gadu vecumā, un tās veido pārus uz mūžu. Ligzda tiek būvēta kādā alā, iedobē vai uz klinšu dzegas, lietojot augu saknes, stiebrus un žagariņus. No iekšpuses izklāta ar vilnu vai matiem. Mīkstā smilšakmens iezī Alpu vārna alu spēj izkašāt pati. Tā var būt līdz vienam metram dziļa. Apdzīvotās vietās Alpu vārna izmanto augstas ēkas. Dējumā 3—5 krēmbaltas olas ar pelēkiem vai brūniem raibumiņiem. Tās ir 3,9 x 2,8 cm lielas un sver apmēram 15,7 g, lai gan izmērs var atšķirties. Kamēr mātīte 17—18 dienas perē olas, tēviņš to baro. Pēc izšķilšanās mātīte pirmās 10 dienas putnēnus silda un atrodas tiem visu laiku blakus, bet tēviņš turpina barot ģimeni. Pēc tam mazuļus baro abi vecāki. Jaunās Alpu vārnas izlido 31—41 dienas vecumā.
Pirmajā gadā izdzīvo apmēram 43% putnēnu, bet kopumā Alpu vārnas dzīvo apmēram 7 gadus, lai gan ir datēta arī 17 gadus veca Alpu vārna. Slapjās vasarās putnēnu mirstība ir augstāka nekā sausās vasarās.
Klasifikācija
Alpu vārnai ir 8 pasugas:
Evolūcija
Alpu vārnai ir zināma viena fosila pasuga P. p. primigenius, kas dzīvoja ledus laikmetā. Šīs pasugas fosilijas tika atrastas Francijas dienvidos 1875. gadā. Analizējot Alpu vārnu dziesmas un saucienus, zinātnieki nonākuši pie secinājuma, ka Āzijas un Etiopijas pasugas atdalījās no rietumu pasugām ļoti sen, sugas evolūcijas pašos pirmsākumos, kā arī Itālijā dzīvojošās Alpu vārnas ir tuvākas radinieces Ziemeļāfrikas Alpu vārnām, nekā pārējām Eiropā dzīvojošām Alpu vārnām.
Alla Pugačova
Alla Pugačova (ru; dzimusi ) ir PSRS un Krievijas estrādes dziedātāja, visveiksmīgākā padomju izpildītāja ierakstu pārdošanas un popularitātes ziņā. 1991. gadā viņai piešķirts PSRS Tautas skatuves mākslinieces goda nosaukums, saņēmusi arī daudzus citus apbalvojumus. 1997. gadā pārstāvēja Krieviju Eirovīzijas dziesmu konkursā un ieguva 15. vietu.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1949. gadā Maskavā Borisa Pugačova un viņa sievas Zinaīdas, dzimušas Odegovas, ģimenē. Jau mācoties Maskavas 496. vidusskolā, dziedāja vairākos ansambļos. 1965. gadā ierakstīja dziesmu «Robots», 1966.—1967. gadā uzstājās Tjumeņā radiostacijas «Юность» aģitācijas brigādes sastāvā. 1967. gadā kļuva par koncertmeistari ГУЦЭИ, 1969. gadā bija vokāli-instrumentālā ansambļa «Jaunais elektrons» soliste. 1971. gadā darbojās ansamblī «Moskviči», tad Oļega Lundstrēma estrādes orķestrī, bet 1974.—1976. gadā ansamblī «Vesjolije rebjata» (Весёлые ребята) Pāvela Slobodkina vadībā. 1976. gadā Pugačova iekļuva festivāla «Gada dziesma» finālā, 1977. gadā attēloja galveno lomu kinofilmā "Sieviete, kura dzied" (Женщина, которая поёт). 1977.—1980. gadā uzstājās kopā ar grupu «Ritms» Aleksandra Avilova vadībā, 1980. gadā kopā ar grupu «Rečitāls» J. Šahnazarova vadībā.
1981. gadā viņa pabeidza studijas A. Lunačarska Valsts Teātra mākslas institūta muzikālā teātra režisoru fakultātē. Uzstājās koncertprogrammās «Sieviete, kura dzied» (1979), «Dziedātājas monologi» (1981), «Pie mums ciemos Maestro» (1981; ar Raimonda Paula piedalīšanos). Uzstājās ar teatralizētu priekšnesumu «Atnācu un runāju» (1984), solo programmu «Jums dzied Alla Pugačova» (1993), «Ziemassvētku tikšanās» (sākot ar 1988. gadu).
1998. gadā Alla Pugačova izveidoja teātra studiju «Театр Песни». Kā mākslinieciskā vadītāja viņa organizēja viesizrādes ar programmām, kurās piedalījās teātra mākslinieki, no kuriem daudzi vēlāk kļuva par estrādes zvaigznēm: «Jaunieši jauniešiem jeb koncerts draugiem» (1998), «Koncerts draugiem» (1990), koncerttūre «Zvaigžņotā vasara» ar Filipa Kirkorova, Kristīnas Orbakaites piedalīšanos (1992. gads). No 2005. gada kopīgi ar Igoru Krutoju kļuva par festivāla «Gada dziesma» organizatori. No 2005. gada bija Jūrmalas mūzikas festivāla Jaunais vilnis patronese. 2009. gadā notika Allas Pugačovas 60. dzimšanas dienas koncerti Kremļa pilī un Lužņiku stadionā. Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā kopā ar ģimeni pārcēlās uz dzīvi Izraēlā.
Ieraksti un koncertdarbība
Alla Pugačova ierakstījusi vairākus desmitus disku un albumu, 1996. gadā klajā nāca 13 kompaktdisku kolekcija («General Records»), piedalījusies daudzos prestižos festivālos un dziesmu konkursos, gan kā dalībniece, gan kā žūrijas locekle: 1974. gadā kļuva par Vissavienības estrādes mākslinieku konkursa laureāti (saņemot trešo godalgu) ar dziesmām «Посидим, поокаем» un «Ермолова с Чистых прудов»; 1975. gadā ieguvusi Grand-Prix festivālā «Zelta Orfejs» ar dziesmu «Arlekīns» («Арлекино») un vairākkārt bijusi pasākuma viešņa; 1976. gadā piedalījās Kannu festivālā; 1977. gadā bija žūrijas locekle pirmajā televīzijas konkursā «Ar dziesmu pa dzīvi»; ieguva Sopotas Starptautiskais dziesmu festivāla Grand-Prix "Dzintara lakstīgala” konkursā «Sopota-78» ar dziesmu «Visu var karaļi»; viesojusies konkursā «Sopota-79»; 1980. gadā piedalījusies WDR radiokoncertā Ķelnē; 1983. gadā viesojās festivālā «Bratislavas lira» un dziesmu konkursā Zelona Gurā, kopā ar V. Kuzminu 1987. gadā piedalījās San-Remo festivālā ar dziesmu «Надо же…»; 1989. gadā bijusi žūrijas locekle un piedalījās gala koncertā kantrimūzikas festivālā Nešvilā, kur dziedātājai pasniegta balva «Distant Accord» par uzvaru festivālā un par ieguldījumu festivāla attīstībā; no 1993. līdz 1994. gadam piedalījās festivālos «Звёздный прибой Sevastopolē, «Роксалана» (Kijiva, 1994), «Rock Summer» (Tallina, 1994), «Славянский базар» (Vitebska, 1994), «Голос Азии» (Alma-Ata, 1995). 1997. gadā Pugačova piedalījās Eirovīzijas dziesmu konkursā.
Alla Pugačova piedalījās 1980. gada Maskavas olimpisko spēļu kultūras programmā, jaunatnes TV tiltā Maskava-Kalifornija (1982), teleprogrammās «Jaungada atrakcija» (1982—1984), XXII Starptautiskajā jaunatnes un studentu festivālā Maskavā (1986). 1986. gadā piedalījusies labdarības koncertā «Счёт 904» palīdzot cietušajiem Čornobiļā. 1989. gadā Alla Pugačeva piedalījās labdarības festivālā «Милосердие и красота» Kijivā. 1997. gadā, Maskavas 850 gadu jubilejas svētku periodā, piedalījās grandiozā izrādē-divertismentā «Москва на все времена».
Ar soloprogrammām dziedātāja viesojusies dažādās valstīs — ASV, Vācijā, Šveicē, Indijā, Francijā, Itālijā, Izraēlā, Polijā, Somijā, Japānā, Indijā, Austrālijā un daudzās citās valstīs. 1985. gadā Somijā notika svinīga kuģa «Alla» nolaišana ūdenī. Māksliniece sadarbojusies ar tādiem mūziķiem kā Aleksandrs Zacepins, Udo Lindenbergs, Raimonds Pauls, Igors Nikolajevs, Jurijs Černavskis, kopīgi koncertējusi ar pazīstamo franču mūziķi Džo Dasēnu viesnīcā «Kosmoss» Maskavā.
2010. gadā Pugačova pārtrauca piedalīšanos koncertturnejās, taču turpinājusi radošo darbību, bieži piedalījusies grupu koncertos un TV šovos, kā arī regulāri izdevusi jaunas dziesmas.
Ģimenes dzīve
Māte Zinaīda Odegova, tēvs Boriss Pugačovs, brālis Jevgēņijs Pugačovs, meita Kristīna Orbakaite un dvīņi (meita un dēls), mazbērni — Ņikita un Denijs, Klaudija.
Pirmajā laulībā ar lietuviešu cirka mākslinieku Mikolu Edmundu Orbaku (1969—1971) 1971. gadā piedzima meita Kristīna Orbakaite. Otrā laulība bija ar kinorežisoru Aleksandru Stefanoviču (1976—1980), trešā — ar koncertdirektoru un producentu Jevgēņiju Boldinu (1985—1993), ceturtā — ar dziedādāju Filipu Kirkorovu (1994—2005). Kopš 2011. gada laulībā ar humoristu un TV raidījumu vadītāju Maksimu Galkinu. Laulībā ar Galkinu 2013. gadā ar surogasijas palīdzību piedzima dvīņi (meita un dēls).
Apbalvojumi
Allai Pugačova ir daudzu balvu, titulu un apbalvojumu īpašniece. 1980. gadā tikusi atzīta par gada labāko aktrisi un tajā pašā gadā saņēmusi Krievijas PFSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces nosaukumu. 1985. gadā Pugačovai tika piešķirts Krievijas PFSR Tautas skatuves mākslinieces nosaukums, 1991. gada 21. decembrī PSRS Tautas skatuves mākslinieces tituls.
1981. gadā saņēma medaļu ar medaļu «Par ieguldījumu miera veicināšanā». 1987. gadā dziedātāja tika apbalvota ar medaļu ФИДОФ, 1989. gadā — ar medaļu «Par ieguldījumu miera un harmonijas veicināšanā ar mūzikas palīdzību».
1991. gadā Alla Pugačova noslēdza līgumu ar firmu «Sogo» (Francija) par smaržu «Алла» ražošanu, prezentācija notika koncertzālē "Rossija" (Maskavā) 1992. gada 3. jūlijā, bet 1997. gadā tāda pat prezentācija notika par godu apavu kolekcijai «Алла Пугачёва» («Эконика»).
1992. gadā viņa tika apbalvota ar 1. pakāpes «Ērgļa Ordeni» (Ордена Орла).
Vairākas reizes viņa apbalvota ar nacionālo prēmiju «Ovācija» nominācijās «Labākā dziedātāja» (1992), «Dzīvā leģenda» (1994), «Labākais režisors — inscenētājs» (1995), kā arī avīzes «Вечерняя Москва» apbalvojums par «Labāko gada šovu» — «Ziemassvētku tikšanās» (Рождественские встречи) (1992), laikraksta «Комсомольскaя правда» apbalvojums nominācijā «Gada zvaigzne» (1995) un «Iemīļotākā sieviete» (1997), ieguvusi Klaudijas Šuļženko vārdā nosaukto prēmiju festivālā «Gada dziesma» (1995), prēmija «Zvaigzne» nominācijās «Labākā dziedātāja» un «Gada labākais albums» 1995. gadā, balva par labāko animācijas klipu «Зайка моя», kurā Pugačova bija producenta lomā, festivālā «Фантазия-96», apbalvojums «Zelta ābols» festivālā «Поколение-96» par labāko otrā plāna lomu klipā «Зайка моя» (1997) un daudzi citi apbalvojumi.
Jaltā «Zvaigžņu laukumā» 1994. gada 24. augustā tika atklāta zīme ar dziedātājas vārdu. Par ieguldījumu literatūras un mākslas attīstībā 1995. gada 7. jūnijā Allai Pugačovai tika pasniegta Krievijas valsts prēmija.
1999. gada 15. aprīlī Boriss Jeļcins dziedātāju apbalvoja ar ordeni «Par nopelniem tēvijas labā (II pakāpe)».
2009. gada 15. aprīlī Dmitrijs Medvedevs dziedātāju apbalvoja ar ordeni "Par nopelniem tēvijas labā (III pakāpe)".
Visvaldis Lāms
Biogrāfija
Dzimis 1923. gada jūlijā. Vecāki bijuši ostas strādnieki. 1928. gadā māte ar piecgadīgo Visvaldi pārceļas uz Carnikavu, no 1930. gada līdz 1932. gadam mācās Carnikavas pirmās pakāpes skolā, par to Lāms raksta "Carnikavē es sakopoju zināmu daudzumu aizgājušo dienu drumstalu - tās liekas krāsainas un atšķautņaini griežas atziņu nervā". 1937. gadā pabeidza Rīgas 9. pamatskolu. Pēc tam uzsāka strādnieka gaitas. 1942. gadā iestājies Gaujienas vidusskolā. Līdz ar Latviešu leģiona izveidošanu mobilizēts (1943). 1946. gadā atgriezies no filtrācijas nometnes. Strādājis dažādus darbus, piemēram, bijis laborants, mūrnieks, krāsotājs, atslēdznieks. Pašmācības ceļā V. Lāms ieguvis plašas zināšanas, īpaši vēsturē, filozofijā un valodās.
Literārais darbs
1953. gadā top viņa pirmā publikācija. Tas ir stāsts «Ceļā», kuru publicē žurnālā «Zvaigzne». 1956. gadā uzņemts Rakstnieku savienībā. Par romānu «Kāvu blāzmā», kurā attēloti Otrā pasaules kara notikumi Latvijā, saņem ļoti smagu kritiku, kas viņam ilgāku laiku radīja problēmas ar publicēšanos. 1992. gadā miris, apglabāts Raiņa kapos. Prozā pievērsās skarbajai dzīves īstenībai, tautas liktenim laikmetu griežos, jaunatnes traģēdijai kara laikā. Patiesumu viņa veikumam sniedz paša pieredzētais. Arī pēckara dzīvi ir tēlojis reālistiski. Par to saņem kritiku no kolēģu puses un ilgāku laiku nevar publicēties. Līdz 1968. gadam izmanto pseidonīmu Visvaldis Eglons, bet vēlāk publicējies ar īsto vārdu.
V. Lāma romāni
V. Lāma daiļrades galvenā problēma ir cilvēka problēma vispār. Viens no svarīgākajiem šīs problēmas aspektiem ir varonis un laiks. V. Lāma romānos darbība allaž risinās konkrētā laikā, varoņi dzīvo sava laikmeta konkrētajā sociālajā vidē un garīgajā gaisotnē. Lāma varoņi ir tautas pārstāvji, parasti ierindas cilvēki, kas spēj saglabāt cilvēcību visos apstākļos.
Džeisons Kapono
Džeisons Alans Kapono (dzimis Longbīčā, Kalifornijas štatā, ASV) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijās. Pašlaik (2013) pārstāv Grieķijas klubu Atēnu "Panathinaikos".
Karjera
Dž. Kapono 2003. gada NBA draftā ar kopējo 31. numuru izvēlējās Klīvlendas "Cavaliers". Pēc debijas sezonas viņu paplašināšanās draftā izvēlējās Šarlotes "Bobcats". Kopā ar "Bobcats" viņš ievērojami uzlaboja savu statistiku — no vidēji gūtajiem 3,5 līdz 8,5 punktiem. Dž. Kapono arī pirmoreiz Šarlotes vienības vēsturē nobloķēja metienu. Nākamajā sezonā Dž. Kapono parakstīja līgumu ar Maiami "Heat", kļūdams par NBA čempionu.
2006./2007. gada sezonā Dž. Kapono vidējie rādītāji palielinājās. Viņš arī bija līgas precīzākais trīspunktnieku metējs - realizēt 51,4 procenti raidījumu. Tas bija ļoti tuvu visu laiku labākajam NBA sasniegumam, kas ir 52,4 procenti. To uzstādīja Stīvs Kers. Kopsummā Dž. Kapono sasniegums ir 4. labākais NBA vēsturē. Viņš NBA zvaigžņu spēlē triumfēja trīspunktnieku mešanas konkursā, uzveicot tādus spēlētājus kā Dirks Novickis un Gilberts Arenass.
Dž. Kapono sasniegumu atkārtoja arī nākamajā gadā, fināla kārtā iegūstot 25 punktus, kas ļāva dalīt visu laiku labāko sasniegumu. 2007./2008. gada sezonā viņš bija NBA precīzākais tālmetējs.
2009. gada 9. jūnijā viņš tika aizmainīts uz Filadelfijas "76ers" klubu. 2011. gada decembrī kļuva par Losandželosas "Lakers" spēlētāju, savukārt pēc dažiem mēnešiem nonāca Klīvlendas "Cavaliers" sastāvā. "Cavaliers" sastāvā neaizvadīja nevienu spēli, 2012. gada decembrī nokļuva Grieķijas klubā Atēnu "Panathinaikos".
NBA rekords
Dž. Kapono kļuva par precīzāko tālmetienu izpildītāju NBA vēsturē. Šajā dienā viņš realizēja 250. trīspunktnieku karjerā, kas ļāva kvalificēties rekordam. Viņa precizitāte bija 46,1 procenti. Tikai 27 basketbolisti NBA vēsturē spējuši tālmetienus realizēt ar vairāk nekā 40 procentu precizitāti.
ASV izlase
Dž. Kapono tika izsaukts uz ASV 2008. gada treniņnometni, taču netika iekļauts sastāvā startam 2008. gada Pekinas olimpiādē.
Personīgā dzīve
Dž. Kapono ir Džo un Tonijas bērns, viņā rit havajiešu un portugāļu asinis. Džeisonam ir māsa Džiliana, kā arī pusbrālis Tonijs Klīns juniors. Dž. Kapono apprecējās.
Ālene (Bādene-Virtemberga)
Ālene ir pilsēta Bādenē-Virtembergā, Vācijā. Ālene ir izbijuša Imperatora pilsēta, kas atrodas Vācijas austrumu daļā, aptuveni 70 kilometrus uz austrumiem no Štutgartes un 48 kilometrus uz ziemeļiem no Ulmas. Pilsētas platība ir 146,624 km2 un tā ir septītā lielākā pilsēta Bādene-Virtemberga federālajā zemē pēc platības. Pilsētā 2011. gadā dzīvoja 66 277 iedzīvotāju un ir piecpadsmitā lielākā pilsēta Bādene-Virtemberga federālā zemē pēc iedzīvotāju skaita.
Leo Bekelands
Leo Hendriks Arturs Bekelands (en, dzimis, miris ) bija beļģu izcelsmes amerikāņu ķīmiķis un izgudrotājs. Velox fotopapīra (1893) un pasaulē pirmās plastmasas (bakelīta) (1907) izgudrotājs.
Dzimis Ģentē, pēc Gentes Universitātes beigšanas 1889. gadā devās uz ASV. Savu izgudrojumu rezultātā kļuva par multimiljonāru.
Taivānas zilā žagata
Taivānas zilā žagata jeb Formozas zilā žagata (Urocissa caerulea) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Izskats un īpašības
Abi dzimumi izskatās vienādi. Galva, kakls un krūtis ir melni, ķermeņa apspalvojums var būt no tumši zila līdz violetam, acis koši dzeltenas, knābis un kājas ir sarkanas. Uz astes un spārniem tai ir balti laukumi.
Uzvedība un barība
Taivānas zilā žagata labprāt apmetas uz dzīvi netālu no cilvēku mājokļiem, jo tā no cilvēka nebaidās. Veido nelielus barus, kas sastāv no sešiem un nedaudz vairāk putniem. Bars kopīgi barojas un pārvietojas no vienas vietas uz otru, savā starpā skaļi sasaucoties. Reizēm viss bars izkārtojas vienā līnijā viens aiz otra, cieši sekojot iepriekšējā putna astei.
Taivānas zilā žagata ir visēdāja un barojas ar kukaiņiem, čūskām, grauzējiem, sēklām, augļiem un ogām. Tās iemīļotākie augļi ir savvaļas vīģes un papajas. Barības pārpalikumus tā noslēpj slēptuvēs uz zemes, slēptuvi apsedzot ar sausām lapām, lai gan slēptuve var būt arī koku zaros. Barības rezerves pēc kāda laika tiek izmantotas.
Ligzdošana
Taivānas zilā žagata veido monogāmu pāri uz mūžu. Ligzdu būvē tēviņš, tā parasti tiek izveidota augstu koku zaros. Tai ir bļodas forma un kā būvniecības materiālu žagata izmanto zariņus un augu stiebrus. Riests Taivānas zilajām žagatām ir no marta līdz aprīlim. Dējumā ir 3—8 olas. Tās ir olīvzaļas ar tumši brūniem raibumiņiem. Kamēr mātīte perē olas, tēviņš to baro. Inkubācijas periods ilgst 17—19 dienas. Ligzdošanas laikā Taivānas zilā žagata agresīvi sargā savu teritoriju, padzenot ikvienu nevēlamu ciemiņu.
Krimuldas novads
Krimuldas novads bija 2009. gada teritoriālajā reformā izveidots Vidzemes novads, kurā apvienoti Krimuldas pagasts un Lēdurgas pagasts.
2021. gadā Krimuldas novadu pievienoja Siguldas novadam.
Vēsture
Līdz 1207. gadam Krimuldas novada teritorija ietilpa Gaujas līvu valdniekam Kaupo pakļautajā Turaidas novadā (la), bet Lēdurgas pilsnovads atradās pie Metsepoles robežām. Pēc ceļojuma pie Romas pāvesta, no kura Kaupo atgriezās 1204. gada rudenī, viņš kļuvis ļoti uzticīgs katolicismam un kļuva par bīskapa Alberta sabiedroto. 1206. gadā katoļu priesteris Alebrands kristīja Gaujas līvus un uzcēla Kubeseles baznīcu (la). 1206. gadā līvu sacelšanās laikā, Turaidas līvi padzina krustnešu sabiedroto Kaupo un nopostīja viņa īpašumus. Lai atgūtu savu zaudēto stāvokli, Kaupo vadīja krustnešu un to sabiedroto zemgaļu kopīgo uzbrukumu Turaidas pilij. Pēc tam Gaujas līvu zemes sadalīja Livonijas bīskaps un Zobenbrāļu ordenis, Kaupo novads ar divām pilīm (castrum magnum Cauponis un castrum Cauponis, tagadējo Turaidas un Krimuldas pilsdrupu tuvumā) nokļuva bīskapa Alberta tiesā.
Pēc Kaupo nāves 1217. gadā šo zemi ieguva Rīgas Domkapituls, vēlāk tā atradās Rīgas arhibīskapijas Turaidas fogtu pārvaldībā. 1345. gadā līvi ievēlēja savu ķēniņu un vēlējās atbrīvoties no Livonijas ordeņa mestra virsvaras. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika aprakstā par Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda iebrukumu Līvzemē pieminēts, ka kāds vārdā nenosaukts līvu vecākais (la), kuru iedzīvotāji bija izvēlējuši par savu ķēniņu (regem constitutum) Siguldā ticies ar dižkunigaiti un piedāvājis kopā ar viņu iekarot visu zemi un padzīt Livonijas mestru Burhardu. Leišu lielkungs atbildējis: "Zemniek, tu nebūsi te karalis" un pavēlējis viņam nocirst galvu.
Pēc Pārdaugavas Livonijas hercogistes izveidošanas novadu pārvaldīja Polijas-Lietuvas kopvalsts ieceltais Turaidas stārasts, bet Zviedru Vidzemes laikā 1625. gadā Zviedrijas karalis Krimuldas muižu uzdāvināja Gabrielam Oksenšernam. Pēc Lielā Ziemeļu kara to 1726. gadā ieguva kapteinis Kārlis Hermersens, bet 1817. gadā kņazi Līveni, kas sevi uzskatīja par līvu ķēniņa Kaupo pēcnācējiem.