cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polijas Karaliste (1025—1385)
Polijas Karaliste (1025—1385) izveidojās līdz ar pirmā karaļa Boļeslava I Drosmīgā kronēšanu 1025. gadā un pastāvēja līdz ūnijai ar Lietuvas dižkunigaitiju 1385. gadā. Šajā laikā rodas viens no Polijas simboliem, valsts ģerbonis, kurā attēlots balts ērglis uz sarkana fona. Šī perioda Polijas karalistes teritorija tika izmantota, lai pēc Otrā pasaules kara noteiktu mūsdienu Polijas robežas. Karalistes teritorija bija apmēram 250 000 kv.km un tās iedzīvotāju skaits tuvojās vienam miljonam.
Hēraklijs
Flāvijs Hēraklijs Augusts (la, el; dzimis apmēram 575. gadā, miris ) bija Bizantijas impērijas imperators no 610. līdz 641. gadam.
Polijas Karaliste (1025—1385)
Polijas karalistes izveidošanu panāca Pjastu dinastijas valdnieki, kam bija vadošā ietekme Polijas hercogistē jau kopš 10. gadsimta.
Hercoga Meško I pāriešana kristietībā 966. gadā tiek uzskatīta par Polijas valsts sākumu un deva iespēju Polijai 1000. gada Gņezno kongresā saņemt valstisku atzīšanu no Svētās Romas impērijas imperatora un Romas pāvesta. Meško arī panāca galīgo rietumslāvu cilšu apvienošanos vienā valstī un poļu nācijā. Galīgā kristietības nostiprināšanās notika 12.-13. gadsimtos.
Hēraklijs
Viņa valdīšanas laikā grieķu valoda kļuva par oficiālo impērijas valodu, tāpat tā arī nomainīja latīņu valodu kā baznīcas oficiālo valodu. Hēraklijs tāpat nostiprināja impēriju un armijā notika reorganizācija. Valdīšanas pirmajā daļā sakāva persiešus, avārus, savukārt valdīšanas beigu posmā jau sāka zaudēt iekarotās zemes.
Polijas Karaliste (1025—1385)
Meško dēls Boļeslavs I Drosmīgais regulāri karoja ar Svēto Romas impēriju, iesaistījās Bohēmijas mantojuma konfliktos un pēc 1018. gada saglabāja kontroli pār Morāviju, kā arī iekaroja daļu no sarkanās Rutēnijas. Īsi pirms savas nāves 1025. gadā Boļeslavs saņēma pāvesta atļauju kronēties par pirmo Polijas karali.
Karalistei nācās aizstāvēties pret spēcīgajiem kaimiņiem – Svētās Romas impēriju, Bohēmijas karalisti, Ungārijas karalisti un Kijivas Krievzemi, kā arī vēlāk pret Teitoņu ordeni un Lietuvas dižkunigaitiju.
Karalistes sadalīšanās (1138-1314)
1226. gadā Mazovijas hercogs Konrāds cīņai pret prūšu baltu pagāniem uzaicināja Teitoņu ordeņa bruņiniekus, kas aizsāka vāciešu valsts veidošanos Prūsijā, pie tālākiem vācu iekarojumiem Lietuvā un Latvijā (Livonija), kā arī aizsāka vācu-poļu karus, kas turpinājās līdz 1945. gadam.
Savstarpēji karojošie poļu hercogi arī zaudēja vāciešiem rietumu provinces Silēziju un Pomerāniju, tādējādi zaudējot gandrīz pusi no valsts iedzīvotājiem.
1240., 1259. un 1287. gadā valstī iebruka Mongoļu impērijas karaspēks, kas iznīcināja lielu daļu iedzīvotāju. Lai atjaunotu valsts labklājību, apmesties Polijā tika aicināti vācieši, kas veidoja jaunas pilsētas un tajās ieviesa Magdeburgas tiesības. No 1264. gada Polijā tika garantētas arī no Rietumeiropas bēgošo ebreju reliģiskās un ekonomikas tiesības.
Karalistes nostiprināšanās
Vladislava I nākšana tronī lielā mērā izbeidza konkurējošo augstmaņu ķīviņus. Viņš no jauna atjaunoja karaļa varu un 1320. gadā tika kronēts par Polijas karali. Iespējams, ka tieši viņš paglāba valsti no sadalīšanas starp Svētās Romas impērijas vāciešiem, Teitoņu ordeni un Bohēmijas karaļiem. Viņa dēls, Kazimirs III Lielais turpināja nostiprināt Polijas varu un kompensēja zaudētās rietumu un ziemeļu teritorijas ar izplešanos dienvidaustrumu virzienā iegūstot Ļvivas pilsētu. Taču viņš bija pēdējais Pjastu dinastijas vīriešu kārtas pārstāvis, un pēc viņa nāves 1370. gadā Polijas troni mantoja viņa radinieks, Ungārijas karalis Lajošs I Lielais, kas Poliju un Ungāriju apvienoja personālūnijā.
Tā kā arī Lajošam nebija dēla, viņa meita Jadviga mantoja Polijas troni un pēc 1385. gada 14. augusta Krēvas ūnijas par vīru pieņēma Lietuvas dižkunigaiti Jagaili, kurš pieņēma kristietību un kļuva par Polijas karali. Tādējādi Polijas enerģija no rietumiem pavērsās uz austrumiem un aizsākās Polijas un Lietuvas savienība, kas turpinājās četrus gadsimtus.
Jagaiļa pāriešana kristietībā un kļūšana par Polijas karali atbilda abu valstu, kas cīnījās pret Teitoņu ordeni, interesēm. Lietuvas teritoriālā izplešanās uz dienvidaustrumiem noveda to kontaktā un konfliktā ar Maskaviju. Šajā laikā Lietuva, izmantojot Kijivas Krievzemes sabrukumu cīņās pret mongoļiem, bija ieņēmusi visas senkrievu kņazistes mūsdienu Baltkrievijas un Ukrainas teritorijās. Lietuvas dižkunigaitijas iedzīvotāju lielākā daļa bija pareizticīgie rutēņi. Tādējādi Polijas un Lietuvas savienība tā laika Eiropai unikālā veidā apvienoja katoļus un pareizticīgos.
Ragnars Klavans
Ragnars Klavans (et; dzimis ) ir Igaunijas futbolists, Igaunijas Meistarlīgas kluba Paide Linnameeskond un Igaunijas futbola izlases aizsargs.
Karjera
Karjeru sāka Igaunijas kluba Tulevik sistēmā. Vēlāk pārgāja uz Igaunijas Meistarlīgas klubu FC Flora.
2005. gadā pārgāja uz Nīderlandes Eredivisie klubu Heracles Almelo. Parādīja labu sniegumu un viņu izīrēja spēcīgajam klubam AZ Alkmaar. Tajā sezonā AZ Alkmaar izcīnīja līgas titulu un Klavans parakstīja līgumu ar klubu. 2012. gada vasarā Klavans parakstīja divu gadu līgumu ar Vācijas Bundeslīgas klubu FC Augsburg. 2016. gadā pievienojās Liverpool FC. Kopš 2018. gada spēlē Cagliari Calcio. 2021. gada vasarā Klavans atgriezās Igaunijā un pievienojās Paides klubam Paide Linnameeskond.
Triatlons 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Triatlonā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 2 medaļu komplekti — vīriešu un sieviešu sacensībās. Sacensības vīriešiem notiek, savukārt sievietēm —.
Ragnars Klavans
Karjera
Igaunijas izlasē debitēja 2003. gada 3. jūlijā Baltijas Kausa spēlē pret Lietuvas futbola izlasi. Kopš 2012. gada ir komandas kapteinis.
Sasniegumi
Flora
AZ
Individuālie sasniegumi
Īmira sala
Īmira sala (dk) ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. No austrumiem to apskalo Grenlandes jūra, uz ziemeļiem atrodas Ķeizara Franča Jozefa fjords, bet uz dienvidiem — Ģeogrāfiskās biedrības sala. Sala nosaukta senskandināvu mitoloģijas milža Īmira vārdā. Salas augstākais kalns ir 1900 metrus augsts.
Ufas starptautiskā lidosta
Ufas starptautiskā lidosta (ru, ba) ir starptautiskā lidosta, kas primāri apkalpo Krievijas pilsētu Ufu, Baškortostānā. 2018. gadā apkalpoja 3,22 miljonus pasažieru, pēc šī rādītāja tā ir vienpadsmitā lielākā lidosta Krievijā un lielākā lidosta Volgas federālajā apgabalā un Baškortostānā. Tā bija uzņēmuma BAL Bashkirian Airlines bāzes lidosta līdz 2006. gadam, kad uzņēmums tika likvidēts.
Melnā ozolpaparde
Melnā ozolpaparde (Dryopteris filix-mas) ir vairogpaparžu dzimtas (ozolpaparžu dzimtas) augu suga. Dabiskais izplatības areāls ir Ziemeļu puslodes mērenā josla, sastopama Eiropā, Dienvidrietumāzijā, Centrālāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā sastopama bieži. Galvenokārt aug ēnainos un mitros mežos. Melnā ozolpaparde tiek izmantota kā ārstniecības augs un dekoratīvais augs.
Manifests visiem Igaunijas iedzīvotājiem
Manifests visiem Igaunijas iedzīvotājiem jeb Igaunijas patstāvības manifests bija 1918. gada 24. februārī publicēts dokuments, ar kuru Igaunijas Zemes padomes Vecāko padome pasludināja neatkarīgas demokrātiskas Igaunijas Republikas izveidi.
Priekšvēsture
Pēc Februāra revolūcijas Krievijas Pagaidu valdība 1917. gada 12. aprīlī Vidzemes guberņas ziemeļu apriņķus pievienoja autonomajai Igaunijas guberņai. 1917. gada 29. novembrī arī Narva tika atdalīta no Pēterburgas guberņas un pievienota Igaunijas guberņai. Vidzemes landtāgs 1917. gada 31. decembrī nolēma prasīt Igaunijas un Vidzemes atdalīšanu no Krievijas un Vidzemes bruņniecība pilnvaroja Heinrihu fon Štriku tās vārdā slēgt līgumus ārvalstīs. 1918. gada 28. janvārī fon Štriks Stokholmā Padomju Krievijas vēstniekam Zviedrijā Vorovskim iesniedza bruņniecības neatkarības deklarācijas, atsaucoties uz Baltijas provinču senajām privilēģijām un pēc Lielā Ziemeļu kara 1721. gadā Nīštatē parakstīto Krievijas-Zviedrijas miera līgumu.
Tapšana
Brestļitovskas miera sarunās 1918. gada sākumā Vācija pieprasīja Krievijai atteikties no Baltijas provincēm un Ukrainas. Pēc Trocka atteikšanās turpināt sarunas 1918. gada 18. februārī sākās plašs vācu armijas uzbrukums (operācija "Dūres sitiens") no pozīcijām Latvijā un Igaunijas arhipelāga salās. Igaunijas zemes padomes Vecāko padome izveidoja darba grupu patstāvīgas valsts proklamēšanas sagatavošanai, kuras sastāvā bija Karls Asts, Jiri Jāksons, Juhans Kuks un Jiri Vilmss, 19. februārī Vecāko padome izveidoja Igaunijas Glābšanas komiteju trīs cilvēku sastāvā Konstantīns Petss, Jiri Vilmss und Konstantīns Koniks.
21. februārī padome apstiprināja manifesta tekstu. 23. februāra vakarā manifestu Vecāko padomes vārdā izsludināja no Pērnavas teātra Endla balkona, 24. februārī to izsludināja Vīlandes pilsētas galva Gustavs Taltss un to izlīmēja uz plakātiem Tallinā, 25. februārī to izziņoja Tallinā un Paidē, bet 26. februārī Rakverē. Īsi pirms vācu karaspēka ienākšanas Tallinā manifests tika publicēts avīzē Päevaleht.
Saturs
"Neatkarīgās Igaunijas robežās ietilpst: Harju novads, Lēnes novads, Jervas novads, Viru novads kopā ar Narvas pilsētu un tās apkārtni, Tartu novads, Veru novads, Vīlandes novads un Pērnavas novads kopā ar Baltijas jūras salām — Sāremā, Hijumā, Muhu un citām, kur pamatā Igaunijas tauta lielākā vairumā mīt. Republikas galīgās robežas ar Krieviju un Latviju tiks noteiktas tautas nobalsošanas ceļā, kad beigsies pašreizējais pasaules karš. Iepriekšminētajos zemes novados vienīgā augstākās un izpildu varas izpausme ir Zemes padomes nodibinātā tautas vara — Igaunijas Glābšanas Komitejas veidolā."
Ašu purvs
Ašu purvs ir dabas liegums Smiltenes novadā. Izvietojies ieplakā starp Ašu paugurmasīvu rietumos un Vaidavas pazeminājumu austrumos. Aizņem 76 ha lielu teritoriju, kas iekļauj Ezera (Ašu) purvu un mežu masīvus ap to. Izveidots 2004. gadā, lai aizsargātu pārejas purvu un purvaino mežu biotopus, kā arī Lēzeļa lipares un purva sūnenes atradnes. Teritorijā ir klajš pārejas un zāļu purvs, kas izveidojies, aizaugot ezeram. Purvu ietver purvains priežu mežs, kā arī nosusināti priežu un jaukto koku meži. Liegums ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā.
Oskars Stroks
Oskars Stroks (dzimis Daugavpilī, miris  Rīgā) bija Latvijas  komponists un pianists. Izcils melodists, tiek dēvēts par «Rīgas tango karali». Sacerējis vairāk nekā 300 kompozīciju. Ar koncertiem uzstājies Francijā, Vācijā, Ķīnā (Harbinā), Japānā, Singapūrā, Jamaikā. Stroka kompozīcijas izdevušas skaņu ierakstu kompānijas Columbia, Electrocord, Syrena, Electro, HMV un citas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 6. janvārī (1892. gada 25. decembrī pēc vecā stila) Dinaburgā (mūsdienās Daugavpils) muzikālā ebreju ģimenē. Tēvs Dāvids Stroks bija armijas, vēlāk Dinaburgas/Dvinskas teātra mūziķis un klezmeru kapelas vadītājs, spēlējis uz vairākiem instrumentiem. Oskars Stroks mācījies Sanktpēterburgas konservatorijā klavierspēles klasē, jau studiju laikā strādājis kā pavadītājs koncertos un kino. Kā pianists koncertmeistars muzicējis ar vairākām slavenībām, tajā skaitā dziedātājai Nadeždai Pļevickai.
Pēc Pirmā pasaules kara dzīvoja Latvijā, uzstājās Rīgas restorānā un deju klubā "Alhambra" un kafejnīcā "Otto Švarcs". 1928. gadā viņš esot iemīlējies savā sekretārē, sacerējis tango "Melnās acis" (Чёрные глаза) un kopā ar viņu devies ilgstošā koncertturnejā uz Parīzi un Berlīni. Iesaistījās arī vairākos neveiksmīgos biznesa pasākumos, to skaitā 1931. gadā deju kafejnīcas Barberina dibināšanā Sniķera namā Brīvības ielā. Izdeva avīzi «Jaunā druva» (Новая нива), dibināja izdevniecību Kazanova. Ierakstīja džeza skaņuplati ar pseidonīmu Fred King, kā arī vairākas skaņuplates ar tango un čigānu romancēm Rumānijas baritona Petra Ļeščenko (1898—1954) izpildījumā, kas bija ieradies Rīgā ar savu latviešu sievu Ženiju (Zinaīdu) Zaķīti. Pēc Hitlera nākšanas pie varas 1933. gadā pastāvīgi dzīvoja Latvijā, kur ar "Oskara Stroka džeza orķestri" ierakstīja vairākas skaņuplates Helmāra Rudzīša Bellacord Electro. Pēc Latvijas okupācijas Otrā pasaules kara sākumā devās bēgļu gaitās uz PSRS, dzīvoja Alma-Atā, vēlāk — Maskavā. Sacerēja vairākas populāras patriotiskas kompozīcijas par kara tēmu. Piedalījās M. Gorkija kinostudijas filmā "Kotovskis" (1942) ar dziesmu "Mama".
Pēc kara atgriezās Rīgā, 1948. gadā viņu izslēdza no Latvijas PSR Komponistu savienības ar formulējumu «Stroka darbība neatbilst LPSR KS mērķiem un uzdevumiem». Lielāko daļu viņa populāro kompozīciju iekļāva "melnajā sarakstā", faktiski aizliedzot tiražēt Stroka mūziku. Tomēr viņš turpināja komponēt instrumentālo mūziku un aktīvi koncertēt.
Miris 1975. gadā, apglabāts Rīgas Jaunajos ebreju kapos Šmerlī.
Radošā darbība
Dzīves laikā Oskars Stroks sacerējis vairāk kā 300 kompozīciju, pārsvarā deju mūziku — tango, fokstrotu, polku, valsi. Sacerējis arī tradicionālo ebreju mūziku ar tekstiem jidišā. Pēc vienas no versijām, Stroks ir autors arī kriminālajai balādei Murka. Tomēr tas ir tikai pieņēmums, Stroks ir autors Murkas aranžējumam tango dziesmas žanrā ar nekriminālu tematiku.
Piemiņa
1997. gadā iznāca ansambļa "Melodija" albums "Oskara Stroka Tango". Dmitrijs Dragiļevs 1998. gadā Berlīnē nodibināja "Oskara Stroka un Edija Roznera interešu biedrību", kas veicināja mūzikla ''Oskar Strok. Tango. Return of Riga’s King'' uzvešanu Rīgā.
Georgs Pelēcis 2001. gadā uzrakstīja 17 minūšu ilgu kompozīciju Astor Piazzolla, Oskar Strock and me, or „Buena Riga“: for violin and string orchestra, bet Gidons Krēmers Stroka piemiņai sacerēja All in the Past: Remembering Oscar Strock, for violins and strings, kas iekļauta CD Tracing Astor: Gidon Kremer plays Astor Piazolla.
Kopš 2012. gada Rīgas Krievu teātrī tiek uzvesta dramaturga Alekseja Ščerbaka luga «Tango ar Stroku» (Танго между строк) ar Jakovu Rafaļsonu titullomā. Raimonds Pauls veltījis Strokam dziesmu «Karalis sacer tango». 2013. gadā Rīgā pie nama Tērbatas ielā 50 atklāta Oskara Stroka 120 gades piemiņas plāksne (autors Jānis Strupulis).
2014. gadā pirmizrādi piedzīvoja režisores Ilonas Brūveres filma (dokumentālā spēle) "Tapieris", veltīta Oskaram Strokam.
2019. gadā tika publicēta apjomīgs pētījums - monogrāfija par Oskara Stroka radošo personību, dzīvesceļu, radošo darbību un mantojumu. Monogrāfijas autors - muzikologs Jānis Kudiņš.
Vīksnas grāvis
Vīksnas grāvis ir ūdenstece Balvu novadā.
Izteka - uz ziemeļiem no Vīksnas. Lielāko daļu dienvidu virzienā, veidojot Latvijas valsts robežu ar Krieviju. Pie Punduriem pamet valsts teritoriju, vēlāk ieplūstot Rītupē (Utrojā).
Mediņmuiža
Mediņmuiža, arī Medeņmuiža, ir ciems Bērzgales pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 256 km attālumā no Rīgas, Leidaceites krastos.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Medeņmuižas ozols, Mediņmuižas senkapi), Leidaceits.
Stuķi
Stuķi var būt:
Ungārijas un Polijas personālūnija
Ungārijas un Polijas personālūnija tika izveidota divas reizes. Pirmo reizi Ungārijas karaļa Lajoša I laikā 1370. gadā un otro reizi Polijas karaļa Vladislava III valdīšanas laikā 1440. gadā.
Pirmā personālūnija
Pēdējais Pjastu dinastijas karalis Kazimirs III Lielais par savu mantinieku iecēla savu radinieku, Ungārijas karali Lajošu I. Poļu augstmaņi pret šo izvēli neprotestēja, paredzot, ka Lajošs Polijas iekšlietās neiejauksies. Uz Poliju kā reģenti Lajošs I nosūtīja savu māti Elizabeti, karaļa Kazimira III māsu. Savas valdīšanas laikā Lajošs I Poliju apmeklēja trīs reizes, kopumā valstī nepavadot ilgāk par dažiem mēnešiem. Ungāru klātbūtne poļu vidū bija ļoti nepopulāra, un 1376. gadā ap 160 ungāru augstmaņi tika nogalināti galvaspilsētā Krakovā. Tas noveda pie reģentes Elizabetes atgriešanās Ungārijā un jauna reģenta iecelšanu. Personālūnija beidz pastāvēt 1382. gadā līdz ar Lajoša I nāvi, kad viņa dinastijas jaunās mantinieces (Marija I Anžū (dz. 1371.) un Jadviga (dz.1373.)) nepiekrita poļu šļahtas prasībām. Polijā troņa mantošanas krīze tika atrisināta ar 1385. gada Krēvas ūniju, kad Lajoša meita Jadviga 1384. gada 15. oktobrī tika kronēta par Polijas karali (tituls tikai vīriešu dzimtē) un pēc sarežģītām sarunām apprecējās ar Lietuvas dižkunigaiti Jagailu.
Otrā personālūnija
Lajoša dinastijas mantinieces nomira, neatstājot vīriešu kārtas pēctečus Ungārijas Karaliste|Ungārijas Karalistē]], kuru aizvien vairāk apdraudēja Osmaņu turku iekarojumi Balkānos. 1440. gadā Polijas karalis Vladislavs III tika ievēlēts par Ungārijas karali. Šo ievēlēšanu apstrīdēja cita troņa kandidāte, Luksemburgas Elizabete. Sākās karš, kas beidzās 1442. gadā līdz ar Elizabetes nāvi. Vladislavs III krita kaujā pret turkiem 1444. gadā un ūnija beidzās.
Stāmeri
Stāmeri var būt:
Plocīte
Plocīte ir Zaņas labā krasta pieteka Saldus novada rietumos, uz ziemeļaustrumiem no Pampāļiem. Tek dienvidu - dienvidrietumu virzienā. Lielākā pieteka - Vēršupīte. Ietek Zaņā augšpus Pampāļiem.
Šļakota
Šļakota ir uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Lietuvas eiro monētas
Lietuvas eiro monētas ir eiro monētas, kuras ir izdevusi Lietuva. Tās laistas apgrozībā 2015. gada 1. janvārī, pēc tam, kad Lietuva bija pievienojusies Eirozonai.
Valsts puses izskats
Visas Lietuvas eiro un centu monētas, tāpat kā litus, rotā Lietuvas ģerboņa figūra Vītis - bruņinieks auļojoša zirga mugurā.
Tura (Evenkija)
Tura (ru, evn) ir ciemats Krasnojarskas novadā Krievijas Federācijā. Evenku rajona administratīvais centrs, līdz 2007. gadam Evenku autonomā apvidus administratīvais centrs. Izvietojies pie Kočečumas upes ietekas Ņižņaja Tunguskā. Ar citām apdzīvotām vietām savienota tikai ar ūdens vai gaisa transportu.
Vēsture
Līdz 2024. gadam tagadējās Turas vietā atradās evenku mednieku apmetne un vienīgā apvidus tirgoņa veikals. 1924. gada 5. martā tika izveidots iezemiešu pagasts un par tā centru nozīmeta Tura. Oficiāli par Turas dibināšanas gadu uzskata 1927. gadu, kad Turā izveidoja kultūras bāzi, kur uzbūvēja apvidū pirmo slimnīcu, skolu, pirti, bibliotēku un Iezemiešu namu. 1930. gadā Tura tika nozīmēta par jaunizveidotā Evenku nacionālā apvidus centru, bet 1938. gadā tai piešķirts pilsētciemata statuss. 20. gadsimta 2. pusē Turā bāzējās nozīmīga naftas izpētes ekspedīcija. 2011. gadā, četrus gadus pēc evenku autonomijas likvidēšanas, Turai atņēma pilsētciemata statusu. Ciemats atrodas applūdināšanas apdraudējuma zonā sakarā ar Evenku HES būvniecības plāniem.
Turā darbojas vidusskola, internātvidusskola, mākslas skola, medicīnas tehnikums, vairāki bērnudārzi, sporta komplekss, viesnīca, novadpētniecības muzejs, kultūras centrs, bibliotēka. 13 km no Turas atrodas Gornijas lidosta.
Iedzīvotāji
Pēc iedzīvotāju skaita samazinājuma 1990. gados no maksimālā 7474 (1989), tas stabilizējies. Lielākā daļa iedzīvotāju ir krievi (59%), evenki (17%) un jakuti (4,5%).
Žans Difrens
Žans Difrens (de; Berlīne -  Berlīne) bija ebreju tautības Vācijas šahists, kas pazīstams kā šaha grāmatu autors un Mūžzaļās partijas līdzautors.
Biogrāfija
Piedzimis Berlīnes tirgotāja Jakoba Efraima Difrena ģimenē. Līdz 1847. gadam mācījies Berlīnes ģimnāzijā, pēc tam studējis tiesību zinātnes Berlīnē un Breslavā. Studiju laikā Breslavā iepazinies ar tā laika spēcīgāko Vācijas šahistu Ādolfu Andersenu un sākumā kļuvis par viņa skolnieku, bet pēc tam par līdzgaitnieku. Bijis redaktors vācu šaha žurnālā "Deutsche Schachzeitung", vienlaikus vadot šaha nodaļas arī citos preses izdevumos. Savus literāros darbus bieži parakstījis ar pseidonīmu E. S. Freund, kas ir viņa uzvārda Dufresne anagramma.
Sastādījis Pola Morfija un Ādolfa Andersena mača (1858), Londonas (1862) un Parīzes starptautisko šaha turnīru partiju izlases. Sarakstījis vairākas šaha mācību grāmatas, no kurām populārākā bija 1881. gadā izdotā "Kleines Lehrbuch des Schachspiels" ("Mazā šaha spēles mācību grāmata"), kas piedzīvoja tulkojumos daudzās valodās. Šaha turnīros Difrens piedalījās reti, tomēr viena viņa partija ar nosaukumu Mūžzaļā partija, kurā viņš 1852. gadā zaudēja savam skolotājam Andersenam, ir iegājusi šaha vēsturē. 1893. gadā miris no insulta, apglabāts Berlīnes ebreju kapsētā.
Luxor (uzņēmums)
Luxor AB bija Zviedrijā reģistrēts uzņēmums, kas ražoja radioaparātus, atskaņotājus, televizorus, datorus un citas elektroniskās iekārtas. Galvenais birojs atradās Mūtalā. Dibināts 1923. gadā. Luxor ražotnes pamazām tika aizvērtas pēc pievienošanas Somijas uzņēmumam Nokia 1984. gadā.
Luxor zīmols kopš 2006. gada pieder Turcijas sadzīves tehnikas ražotājam Vestel.
Vēsture
Sākotnēji uzņēmums ražoja detektoruztvērējus, ar kuriem varēja uztvert tikai vietējās raidstacijas. Drīz vien viņi sāka heterodīna radio izlaidi, ar kuru varēja uztvert arī ārzemju stacijas. Sāka izlaist radioaparātus ar iebūvētiem skaļruņiem.
1934. gadā uzņēmums pārreģistrēts kā Luxor Radio AB. 1934. gadā sākts ražot plašu atskaņotāja mainītājs, kurā varēja ielādēt līdz 10 platēm.
1945. gadā Luxor iegādājās bankrotējušo Skandinaviska Radio AB ar zīmolu Skantic. 1948. gada rūpnīca tika pārcelta uz jaunām telpām. 1949. gadā Luxor izlaida skaņas ierakstītāju magnefonu, kas bija bāzēts uz ASV patentu, bet tālāk uzlabots. Magnefonus pārdeva atsevišķi vai integrēja radiokomplektā. Vēlāk magnefonus aizstāja magnetofoni.
1955. gadā uzņēmums sāka ražot televizorus. 1965. gadā Luxor izlaida Zviedrijā pirmo bateriju televizoru. 1964. gadā izlaista Zviedrijā pirmā televīzijas kamera. 1967. gadā Luksor sāka ražot krāsu televizorus pēc Telefunken patenta. 1969. gadā izlaists pirmais Zviedrijā izstrādātais krāsu televizors.
1976. gadā ugunsgrēks izpostīja lielu daļu rūpnīcas. Samazinoties produkcijai, Zviedrijas tirgū pieauga importētās elektronikas imports (galvenokārt no Tālajiem Austrumiem) un cenu karš. Drīz tika pārtraukta radioaparātu, atskaņotāju un magnetofonu ražošana. Austrumos ražotus portatīvos radioaparātus pārdeva ar Luxor zīmolu. 1970. gadu vidū sākta videospēļu izlaide. 1978. gadā sākta personālo datoru ražošana.
1979. gadā uzņēmums bija tuvu bankrotam, kuru atrisināja ar nacionalizāciju. Luxor AB tika sadalīts trīs meitas uzņēmumos: Luxor Konsumentelektronik AB (televīzija), Luxor Electronics AB (elektronika automašīnām un mazie skaļruņi), Luxor Datorer AB (datori) un Luxor Parts AB (apkalpošana, rezerves daļas).
1984. gadā Zviedrijas valdība pārdeva Luxor Somijas uzņēmumam Nokia. Luxor tika apvienots ar tajā pašā gadā iegādāto Somijas televizoru ražotāju Salora, kura rūpnīca atradās Salo. 1986. gadā Zviedrijā pārtraukta datoru ražošana un pārcelta uz Somiju. Datoru nodaļa Luxor datorer AB pārdēvēta par Nokia-Luxor Information System AB; 1987. gadā tā pārdēvēta par Nokia Information System AB.
Susekļi
Susekļi var būt:
Luxor (uzņēmums)
Vēsture
1991. gadā televizoru krīzes iespaidā tika samazināts darbinieku skaits. 1992. gadā televizoru ražošana Mūtalā pārtraukta un pārcelta uz Somijas pilsētu Turku. Zviedrijā atstāta kabeļtelevīzijas satelītuztvērēju izgatavošana. 1996. gadā Luxor Parts pārdots Honkongas uzņēmumam Semi-Tech. Puse no automašīnu elektronikas biznesa pārdota Autoliv; atlikušo daļu pārdeva 1998. gadā. 1997. gadā automašīnu skaļruņu bizness pārdots ASV audioiekārtu ražotājam Harman. 1998. gadā ciparu televīzijas aparatūras ražotne pārdota ASV SCI (Space Craft Incorporation); kura Mūtalas rūpnīcu aizvēra 2002. gadā. 2006. gadā Luxor zīmolu iegādājās Turcijas sadzīves tehnikas ražotājs Vestel.
Datori
1979. gadu beigās uzņēmums Dataindustrier AB (DIAB) izstrādāja Zviedrijā pirmo mājas datoru ABC 80 (Advanced Basic Computer 80). Tā ražošanu veica Luxor. ABC 80 bija bāzēts uz Zilog Z80 8 bitu mikroprocesoru, kas darbojās 3 MHz frekvencē un bija apgādāts ar 16 kB RAM. Tam bija BASIC interpretators.
1981. gadā izlaists ABC 800, kas bija paredzēts lietošanai birojā. Tam bija Z80 procesors (3,58 MHz), 32 kB RAM un 32 kB ROM. Tas varēja attēlot 8 krāsas un atbalstīja 5,25" diskešu iekārtas. 1983. gadā izveidotas modifikācijas ABC 802 (tikai teksta režīms, ar iebūvētu monitoru) un ABC 806 (attīstīta grafika ar lielāku atmiņu). Šīm modifikācijām izveidota operētājsistēma UFD-DOS (User File Directories DOS)
Ostrova (Aglonas pagasts)
Ostrova ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 32 km no novada centra Preiļiem, 12 km no pagasta centra Aglonas un 234 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta daļēji izzudusi.
Luxor (uzņēmums)
Datori
1984. gadā izveidots datortīkls LuxNET (saukts arī par ABC-NET).
Ostrova (Aglonas pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem Ciriša ezera krastā.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Luxor (uzņēmums)
Datori
1985. gadā izlaists ABC 9000 ar Motorola 68010 procesoru, 1 MB atmiņu. Tas izmantoja Unix veida operētājsistēmu ABCenix, kas izveidota no DNIX. Tajā pat laikā izlaista vienkāršāka modifikācija ABC 1600 ar Motorola 68000.
Cetiņe
Cetiņe ir pilsēta Melnkalnes dienviddaļā, valsts vēsturiskā galvaspilsēta un valsts prezidenta rezidence. Izvietojusies nelielā karsta līdzenumā Lovčena kalna pakājē 34 km no valsts administratīvās galvaspilsētas Podgoricas.
Luxor (uzņēmums)
Datori
Pēc tam, kad Luxor nonāca Nokia īpašumā, 1986. gadā pārtraukta datoru ražošana. 1986. gadā izstrādāts modelis ABC 1200 (AWS) ar Intel 80286 procesoru un MS-DOS operētājsistēmu, bet tā ražošana notika Somijā.
Cetiņe
Vēsture
Pilsēta dibināta 1482. gadā, kad Zetas kņazistes valdnieks Ivans Černojevičs pārcēla savu galvaspilsētu no nocietinātās Žabļakas pils Škodras ezera krastā tālāk iekšzemē; sākonēji 1457. gadā uz Obodu, bet vēlāk — uz vietu, kur tagad atrodas Cetiņe. Sākotnēji tika izbūvēta valdnieka pils, bet divus gadus vēlāk — Cetiņes klosteris, kas kļuva par Zetas mitropolīta rezidenci. Uz šejieni no Obodas tika pārcelta arī pirmā drukātava Balkānos. 1499. gadā Zetas kņaziste zaudēja neatkarību un tikai neliela tās daļa, kas dēvējās par Melnkalni, palika brīva. Pilsēta pamazām panīka, to vairākkārt postīja turki un venēcieši un tikai pēc Petroviču-Ņegošu dinastijas nākšanas pie varas tā atkal sāka attīstīties. 1878. gadā Berlīnes kongresā tika atzīta Melnkalnes neatkarība un Cetiņe kļuva par pilntiesīgu galvaspilsētu. Pēc 2. pasaules kara, 1946. gada 13. jūlijā Melnkalnes parlaments pieņēma lēmumu pārcelt galvaspilsētu uz Titogradu. Cetiņe atkal panīka, līdz 2006. gadā Melnkalne ieguva neatkarību un pilsētai konstitucionāli tika piešķirts vēsturiskās un otrās goda galvaspilsētas tituls (Prijestonica) un uz šejieni pārcēla prezidenta rezidenci un citas institūcijas.
Saparmurats Nijazovs
Saparmurats Nijazovs (tk,, ru) jeb Turkmenbaši (tk — "Visu turkmēņu tēvs"; dzimis , miris ) bija PSRS un Turkmenistānas valstsvīrs, Turkmenistānas pirmais prezidents (vēlāk arī prezidents uz mūžu) no līdz pat savai nāvei.
Laikā no 1985. līdz 1991. gadam S. Nijazovs bija Turkmenistānas komunistiskās partijas vadītājs, taču pēc PSRS sabrukuma tika ievēlēts par Turkmenistānas prezidentu. Vēlāk viņš vairākas reizes tika pārvēlēts, līdz Tautas padome, kas ir valsts augstākais pārstāvniecības orgāns, pieņēma lēmumu, ka viņš savā amatā paliks līdz mūža beigām. S. Nijazovs mira no miokarda infarkta.
Medņauka
Medņauka ir ciems Rudzātu pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 192 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P62.
Patmalnieku ezers
Patmalnieku ezers var būt:
Verners Golcs
Verners Golcs (de; dzimis, miris ) bija vācu šahists un žurnālists.
Dzīves gājums
1958. gadā Golcs uzvarēja Austrumberlīnes šaha čempionātā. No 1957. līdz 1969. gadam piedalījās visos VDR čempionāta finālos. Vairākas reizes ieņēma godalgotās vietas: 1957. gadā ieguva 3., 1964. — 3.-4., 1965. — 2.-3. vietu, bet lielāko panākumu sasniedza 1959. gadā Leipcigā, kad dalīja pirmo vietu un tikai mačā par čempiona nosaukumu zaudēja Volfgangam Pīčam. 1964. gadā Golcs uzvarēja atklātajā Berlīnes pilsētas čempionātā, bet 1970. gadā dalīja pirmo vietu Kurta Rihtera piemiņas turnīrā.
Golcs bijis VDR izlases komandas dalībnieks un divas reizes piedalījies šaha olimpiādēs — 1960. un 1964. gadā, bet 1970. gadā Eiropas komandu čempionātā ieguvis bronzas medaļu.
Patmaļnīku ezers
Patmaļnīku ezers vai Košiuns (arī Lielais Košiuns, Kāšūns, Košena ezers, Patmalnieku ezers, ltg) ir ezers Krāslavas novada Ezernieku pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa V608 Rāznas nacionālā parka teritorijā. Krasti lēzeni, zemi, slīpi, dibens — granšains, smilšains, ziemeļos — dūņains. Ezerā 2 salas ar kopējo platību 0,2 ha. Ietek viens strauts, iztek strauts uz Košiuneitu. Ezerā mīt plicis, rauda, asaris, līdaka, plaudis, ālants. Ir peldvieta.
Ezera austrumu krastā Patmaļnīku ciems.
Zvaiga
Zvaiga ir Supenkas labā krasta pieteka Balvu novadā.
Izteka - uz rietumiem no Slostovas. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Supenkā uagšpus Baltinavas. Upes krastos atrodas Slostova, Kuzņecova, Ezerova, Čudarīne, Ūzulova. Pie Čudarīnes upi šķērso valsts autoceļš P45 (Viļaka — Kārsava).
Svētiņi
Svētiņi var būt:
Bananala
Bananala (pt) ir liela upju sala Aragvajas upē Brazīlijā, lielākā zināmā upju sala pasaulē. Administratīvi ietilpst Tokantinsas štatā. Salu veido Aragvaja un tās austrumu atteka Žavaesa. Salas reljefs zems, purvains, to saposmo vairākas attekas un upes. Lielākā daļa klāta ar mežu.
Kopš 1959. gada salas ziemeļu daļā izveidots Aragvajas nacionālais parks 5577 km² platībā, bet pārējā salas teritorija 1973. gadā deklarēta par indiāņu kulturālo teritoriju 13 585 km² platībā. Salu apdzīvo četras iezemiešu ciltis — žavaesa, karaža, ava-kanoeiru un tuša, kas mīt 16 ciemos.
Nacionālais parks ir populārs ekotūrisma galamērķis, bet dienviddaļa ir iezemiešu teritorija. Uz salu neved tilti, bet zema ūdens līmeņa laikā sausajā periodā tā ir sasniedzama ar autotransportu.
Sātiņi
Sātiņi var būt:
Ūdenspolo 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Ūdenspolo 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 2 medaļu komplekti — vīriešu un sieviešu izlasēm. Sacensības notiek no līdz. Tajās piedalīsies 12 vīriešu un 8 sieviešu izlases.
Augustīns Pētersons
Augustīns Pētersons (1873—1955) bija pirmais Latvijas pareizticīgo baznīcas Rīgas un visas Latvijas metropolīts no 1936. līdz 1942. gadam. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Pēc došanās bēgļu gaitās līdz 1955. gadam vadīja Latvijas Pareizticīgo baznīcu trimdā. Viņa priekšgājējs bija Latvijas pareizticīgās baznīcas arhibīskaps Jānis Pommers (1876-1934).
Dzīvesgājums
Augustīns Pētersons dzimis 1873. gada 17. februārī Ķēču pagasta Annas muižas "Lejaspiperu" mājās (tagad Skujenes pagastā) pareizticībā pārgājušā Vidzemes zemnieka Ādama Pētersona un viņa sievas Kristīnes ģimenē. Mācījās Kosas un Ežu draudzes skolās, Rīgas Garīgajā skolā un pēc tam Rīgas Pareizticīgo garīgajā seminārā. Pēc mācību beigšanas 1895. gadā viņš vairākus gadus strādāja par skolotāju Suntažos, tad Kaplavā, Liepājā un iesaistījās latviešu tautas dziesmu vākšanā. 437 viņa vāktās latviešu dainas glabājas Folkloras krātuvē, bet 150 no tām iekļautas Krišjāņa Barona "Latvju dainās". Līdztekus darbojās izdevumos "Austrums", "Dienas Lapa", "Baltijas Vēstnesis".
Chrysolina americana
Chrysolina americana ir lapgraužu dzimtas suga, kas sastopama Austrumeiropā un Vidusjūras apgabalā. Latvijā nav reģistrēta jau no 20. gadsimta 50. gadiem. Vabolēm ir īsi (jeb reducēti) spārni un tāpēc tās nespēj lidot, šie apstākļi neļauj vabolēm ātri un vispār izplatīties jaunās teritorijās. Primāri barības augi ir ārstniecības rozmarīns un šaurlapu lavanda, sekundāri — parastais mārsils, ārstniecības salvija, perovskijas. Uz šīs vaboles kāpuriem un kūniņām parazitē Mymaridae dzimtas (Anaphes chrysomelae) plēvspārņi, kas dēj olas kāpurā; divspārņu kāpuri no kāpurmušu dzimtas (Macquartia dispar, Macquartia tenebricosa, Macquartia tessellum un Meigenia dorsalis) ir vaboļu kāpuru ektoparazīti.
Augustīns Pētersons
Dzīvesgājums
1904. gadā Augustīnu Pētersonu iesvētīja par garīdznieku, tajā pašā gadā Liepājas Sv. Nikolaja katedrālē viņš salaulājās ar Olgu Šolomoku, viņu ģimenē piedzima četri bērni (trīs dēli un meita). 1904. gadā viņu iecēla par priesteri Suntažu draudzē, 1905. gada revolūcijas laikā arī Aderkašu draudzē, vēlāk pārcēla uz Smiltenes draudzi.
Pirmā pasaules kara gados viņš kā priesteris kalpoja kara hospitālī, kur garīgi aprūpēja latviešu strēlniekus. 1917. gadā tika nosūtīts līdzi latviešu strēlnieku rezerves pulkam uz Novgorodu. Krievijas pilsoņu kara laikā Augustīna Pētersona ģimene bēga uz Omsku. 1921. gadā Augustīns Pētersons atgriezās Latvijā. Viņš kalpoja Daugavpils dievnamos, kur izveidoja latviešu draudzi, bija garnizona priesteris, pasniedza ticības mācību skolās. Viņš bija viens no uzticamākajiem arhibīskapa Jāņa Pommera palīgiem.
Pēc arhibīskapa Jāņa Pommera traģiskās nāves 1934. gadā Latvijas Pareizticīgo baznīcas Sinode lūdza Vispasaules (Konstantinopoles) patriarhu uzņemt Latvijas Pareizticīgo baznīcu savā jurisdikcijā un atļaut ievēlēt jaunu baznīcas galvu. Ar Latvijas Pareizticīgās Baznīcas Koncila lēmumu Augustīns Pētersons 1936. gadā tika ievēlēts par Rīgas un visas Latvijas Metropolītu. Jaunievēlēto vadītāju Augustīnu Pētersonu iesvētīt un ievest jaunajā amatā atbrauca Londonas metropolīts Hermanoss, Prinču salu metropolīts Toms, Irinopoles metropolīts Konstantīns, Igaunijas metropolīts Aleksandrs un Pečoru arhibīskaps Nikolajs. Uz svinīgo notikumu ieradās arī Latvijas Republikas prezidents Alberts Kviesis, Ministru prezidents Kārlis Ulmanis, kara ministrs ģenerālis Jānis Balodis, iekšlietu ministrs Vilis Gulbis, izglītības ministrs profesors Augusts Tentelis. Metropolīts Augustīns īpašu uzmanību veltīja dievkalpojumu pilnveidošanai, tika veikti jauni dievkalpojumu tekstu tulkojumi latviešu valodā. Tika izdotas jaunas dievkalpojumu kārtības grāmatas latviešu valodā un baznīcas liturģisko dziedājumu nošu krājumi. Metropolīta Augustīna laikā tika uzceltas jaunas baznīcas, piemēram, pareizticīgo baznīca Līvānos.
Pēc Latvijas 1940. gada okupācijas Latvijas Pareizticīgo baznīcu pievienoja Maskavas patriarhātam un viņam aizliedza vadīt dievkalpojumus. Viņa pienākumus līdz 1940. gada 27. oktobrim pildīja Jersikas bīskaps Aleksandrs (Ādams Vītols), kuru pēc tam iecēla par Madonas bīskapu. 1941. gada 24. februārī atcelto Latvijas un Igaunijas metropolītu vietā Maskavas patriarhija par Latvijas un Igaunijas ekzarhu iecēla Viļņas un Lietuvas metropolītu Sergiju (Voskresenski). Augustīns Pētersons pēc "grēku nožēlošanas" 1941. gada 24. februārī tika atlaists pensijā. Pēc tam, kad Latviju 1941. gada vasarā okupēja Vācijas karaspēks, metropolīts Augustīns atkal centās atjaunot patstāvīgu Latvijas pareizticīgo baznīcu, kurai pakļāvās tikai daļa no Latvijas draudzēm.
1943. gadā par Latvijas pareizticīgo baznīcas Rīgas bīskapu iecēla Jāni Garklāvu, kas bija padots Latvijas un Igaunijas ekzarham Sergijam. 1944. gada 1. augustā metropolīts Augustīns devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur viņš turpināja garīgi aprūpēt daudzos pareizticīgos bēgļus no Latvijas. Pēdējos dzīves gados daudz slimoja un dzīvoja Gautingas sanatorijā pie Minhenes Bavārijā, apmeklēja latviešu pareizticīgo draudzi Eslingenē, turpināja pareizticīgās literatūras izdošanu. Miris 1955. gada 4. oktobrī Gautingā.
Izpildot mirušā metropolīta vēlēšanos, viņa pīšļus 2011. gada augustā pārveda uz lauku kapsētu Kosā, kas atrodas blakus pareizticīgo baznīcai un apglabāja blakus viņa vecākiem.
Piemiņa
Vēsturnieks Heinrihs Strods sarakstījis grāmatu "Metropolīts Augustīns Pētersons. Dzīve un darbs. 1873 – 1955", ko izdeva Latvijas Vēstures fonda apgāds.
Kukk
Kukk (igauņu valodā — "gailis") var būt:
Tarasovka
Tarasovka var būt:
Johans Štrauss
Johans Štrauss var būt:
Ģeogrāfiskās biedrības sala
Ģeogrāfiskās biedrības sala (dk) ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. No austrumiem to apskalo Grenlandes jūra, uz ziemeļiem atrodas Īmira sala, uz dienvidiem — Treila sala, bet rietumos — Ellas sala. Salu 1899. gadā šādi nosauca zviedru polārpētnieks Alfrēds Nadhorsts par godu britu Karaliskajai Ģeogrāfiskajai biedrībai. Salas augstākais kalns ir 1730 metrus augsts.
Itālijas himna
Il Canto degli italiani ("Itāliešu dziesma") ir Itālijas valsts himna. Mūzikas autors ir Mikēle Novāro, bet himnas vārdu autors Goffredo Mameli. Itāļiem dziesma ir zināma arī kā Inno di Mameli ("Mameli himna") vai Fratelli d'Italia ("Itālijas brāļi"), kas ir himnas pirmie vārdi. Himna tika izvēlēta par Itālijas himnu, bet oficiāli par valsts himnu to apstiprināja gandrīz 60 gadus vēlāk,.
Raiens Gravenberhs
Raiens Gravenberhs (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Gravenberhs pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Minhenes "Bayern".
Iepriekš spēlējis Nīderlandes komandā Amsterdamas "Ajax", ar ko trīs reizes kļuvis par Eredivisie uzvarētāju.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Ajax
Bayern Munich
Bogomilisms
Bogomilisms (bg) bija 10. gadsimtā Bulgārijas Pirmajā valstī radies duālistisks reliģisks novirziens, kas pastāvēja līdz 15. gadsimtam. Cieši saistīts ar patarēnu, kataru, valdensu un albiģiešu kustību. Atzīts par ķecerību un vairāku kristiešu konfesiju vajāts.
Bogomili aicināja atgriezties pie tā, ko viņi uzskatīja par agro kristietību, un neatzina baznīcas hierarhiju. Rituālos neizmantoja krustu, parasti rituālus veica brīvā dabā. Uzskatīja materiālo pasauli par Velna radītu. Kustība ietekmējusies no maniheisma un paulikānisma. Būtiski ietekmējusi neatkarīgo Bosnijas baznīcu.
Osteoklasts
Osteoklasts ir daudzkodolaina šūna, kas atrodas kaulaudos. Osteoklasti izdala aktīvus enzīmus un rada skābu vidi, kas noārda kaulaudus, tādējādi paaugstinot brīvā kalcija līmeni asinīs. Osteoklastu darbību netieši ietekmē epitēlijķermenīšu izdalītais parathormons — jo augstāks līmenis, jo aktīvāk darbojas osteoklasti un noārda kaulaudus. Osteoklasti veidojas analogi kā makrofāgi — no kaula smadzeņu cilmes šūnām. Asinīs cirkulējošie monocīti iekļūst kaulā un saplūst kopā, parasti viens osteoklasts veidojas no 6-12 monocītiem un dzīvo aptuveni 2 nedēļas.
Gardabani
Gardabani (ka) ir pilsēta Gruzijas dienvidaustrumos, Lejaskartlijas mharē. Municipalitātes centrs. Pilsēta atrodas Kuras upes ielejā 39 km no galvaspilsētas Tbilisi. Lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju ir azerbaidžāņi (63%), gruzīni (30%) un asīrieši (2,5%).
Vēsture
20. gadsimta sākumā pilsētas vietā bija azerbaidžāņu ciems Karatapa (ყარატაფა) vai Karajazi un asīriešu ciems Vasiļjevka. Karajazi kļuva par rajona centru un 1947. gadā tika pārdēvēta tagadējā vārdā par godu vēsturiskam Gruzijas novadam šajā teritorijā. 1967. gadā piešķirts pilsētas statuss. Pilsēta izvietojusies pie Azerbaidžānas robežas un saimniecība orientēta uz pārrobežu tirdzniecību. Gardabani atrodas Tbilisi siltumelektrostacija
Īrijas karogs
Īrijas karogs ir viens no Īrijas oficiālajiem valsts simboliem. Tas sastāv no trim vienāda platuma vertikālām līnijām — zaļas, baltas un oranžas. Tas ir taisnstūra formas, malu attiecība ir 1:2. Lai gan karoga krāsu nozīme netiek pieminēta Īrijas konstitūcijā, valdība ir paziņojusi, ka zaļā krāsa nozīmē gēlu tradīcijas, oranžā krāsa apzīmē Oranijas Viljama sekotājus Īrijā, savukārt baltā krāsa simbolizē mieru. Karogu pieņēma 1919. gadā pēc neatkarības kara.
Teiļi
Teiļi var būt:
Remese
Remese (arī Ramese, Remesa) ir Āģēres kreisā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā.
Iztece – Blažģa ezera dabas lieguma dienvidrietumu daļā. Tek rietumu virzienā, ietek Āģērē.
Medņi (Variešu pagasts)
Medņi ir ciems Variešu pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 146 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Unguru luterāņu baznīca.
Baznīclejas strauts
Baznīclejas strauts ir Rideļu dzirnavezera pieteka Tukuma novadā.
Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Redeļu dzirnavezerā no dienvidiem. Baznīclejas strautu šķērso valsts autoceļš V1435 (Līgas–Zentene–Rideļi), tā krastos nav lielu apdzīvoto vietu.
Omloop Het Nieuwsblad
Sacensības pirmoreiz notika 1945. gadā un tās organizēja laikraksts Het Volk kā atbildi Het Nieuwsblad klasikai Flandrijas tūrei. Omloop, kura sākas un noslēdzas Gentē, izmanto daudzus no tiem pašiem kāpumiem, ko Flandrijas tūre un tāpēc to izmanto kā sagatavošanos nozīmīgākajām sacensībām.
Sacensības līdz 2008. gadam bija zināmas kā Omloop Het Volk. 2008. gadā laikrakstu Het Volk pārtrauca izdot un sacensību organizēšanu pārņēma Het Nieuwsblad, 2009. gadā tās pārsaucot par Omloop Het Nieuwsblad.
Omloop Het Nieuwsblad ir Beļģijas sacensību sezonas atklāšanas pasākums un parasti notiek pēdējā februāra vai pirmajā marta sestdienā. To raksturo aukstais laiks un īsie bruģētie kāpumi un tās krasi kontrastē ar treniņnometnēm Itālijas Rivjērā vai Francijas dienvidos.
Kopš 2006. gada notiek arī sieviešu sacensības 130 kilometrus garā distancē.
Teteri
Teteri var būt:
Teļakolni
Teļakolni var būt:
Kārlis Hilperts
Kārlis Hilperts (, — ) bija vācu virsnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris, Pirmā un Otrā pasaules kara dalībnieks.
Militārā karjera
1907. gada jūnijā iestājies militārajā dienestā, kājnieku pulkā, par fanenjunkeru (virsnieka kandidātu). 1909. gada maijā piešķirta leitnanta dienesta pakāpe.
Pirmais pasaules karš
Kara sākumā nozīmēts štāba pienākumu veikšanai. 1915. gada maijā paaugstināts amatā par vecāko leitnantu, 1917. gada oktobrī nozīmēts par ložmetējnieku rotas komandieri, bet decembrī paaugstināts par kapteini. 1918. gadā iecelts par kājnieku bataljona komandieri. Apbalvots ar abu pakāpju Dzelzs krustiem.
Starpkaru posms
Turpinājis dienestu Reihsvērā. 1939. gada aprīlī paaugstināts par ģenerālmajoru. Norīkots par 9. armijas korpusa štāba priekšnieku.
Otrais pasaules karš
No 1943. gada janvāra — 54. armijas korpusa komandieris (kaujas pie Ļeņingradas). Augustā apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. No novembra — 26. armijas korpusa komandieris (kaujas pie Ļeņingradas).
No 1944. gada janvāra — 1. armijas korpusa komandieris (kaujas Ņeveļas apkārtnē); augustā apbalvots ar Ozollapām pie Bruņinieku krusta. No 1944. gada septembra — 16. armijas komandieris (Kurzemes cietoksnī). No 1945. gada marta — Armiju grupas Kurzeme komandieris. Maijā paaugstināts par ģenerālpulkvedi. Minēts pēdējā Wehrmachtbericht izlaidumā 1945. gada 9. maijā.
1945. gada 9. maijā, pēc Vācijas kapitulācijas, krita Sarkanās armijas gūstā. Pēc PSRS kara tribunāla sprieduma nošauts 1947. gada 1. februārī.
Kalupes iela
Kalupes iela var būt:
Tilti
Tilti var būt:
Palnupe (upe)
Palnupe (arī Palnupīte, Pelnupe, Pelnupes strauts, Pelnupīte) ir Bolupes labā krasta pieteka Balvu novadā.
Izteka - uz austrumiem no Vīksnas. Tek dienvidrietumu virzienā, lejtecē sagriežoties uz dienvidiem. Ietek Bolupē Balvu pilsētā starp Pērkonu un Balvu ezeriem. Upes krastos atrodas Slostova, Annasbirzs, Guznava, Tutinava. Pie Annasbirzs upi šķērso valsts autoceļš V454 (Pērkoņi – Vīksna – Mālupe), bet pie ieteces Bolupē - V490 (Balvi – Kuprava).
Modris Sapuns
Modris Sapuns ir latviešu mākslinieks, autodidakts (naivists). Mākslinieku grupas Talsu Krūmu grupas dalībnieks. Modra gleznu un zīmējumu personāžs parasti ir lauku cilvēks darbos un ainavā. Glezno, zīmē ar tušu, darbojas autortehnikā.
Modra Sapuna darbi ir Latvijas Nacionālā mākslas, Latvijas Naivās mākslas un Talsu novada muzeja krājumos. Kopā ar Talsu Krūmu mākslas grupu mākslinieks ir pārstāvējis Latviju izstādēs ārzemēs. Žaņa Sūniņa prēmijas laureāts. Ģipkas luterāņu baznīcas altāri, galdu, kanceli rotā Modra Sapuna gleznojumi.
Medvecki
Medvecki ir ciems Tabores pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 251 km attālumā no Rīgas.
Hors catégorie
Terminu sākotnēji izmantoja tiem kalnu ceļiem, pa kuriem nebija iespējams uzbraukt ar automobili.
Vēsture
Kad 1933. gada Tour de France pirmoreiz tika ieviesta kalnu ieskaite, bija tikai viena kalnu kategorija. Pirmajiem kalnus šķērsojušajiem riteņbraucējiem tika piešķirti punkti, sākot no 10 (pirmajam), līdz 1 (desmitajam). Pēc Otrā Pasaules kara 1947. gada sacensībās kalni tika sadalīti divās kategorijās — pirmajā un otrajā. Par pirmās kategorijas kalniem deva 10 punktus pirmajam šķērsotājam, bet par otrās kategorijas kalniem tikai piecus punktus.
Sadalīšana kategorijās bija veiksmīga un jau divus gadus vēlāk, 1949. gadā, tika pievienotā trešā kategorija. Šie bija vēl mazāki kalni, par kuriem piešķīra 3 punktus pirmajam sasniedzējam.
1962. gadā pievienoja arī ceturto kategoriju. Tika izmainīt arī punktu skaitīšanas sistēma: pirmajai kategorijai uzvarētājam deva 15 punktus, otrajai 10, trešajai 5, bet ceturtajai 3 punktus.
Lai arī 1963. gadā ceturtā kategorija tika atcelta, tā atkal atgriezās 1964. gadā. Sistēma ar četrām kategorijām saglabājās līdz 1978. gadam, lai arī gadu gaitā mainījās punktu sadalījums.
1979. gadā tika uzskatīts, ka ar četrām kategorijām nepietiek, un pievienoja vēl vienu kategoriju. Tā vietā, lai sauktu to par "piekto kategoriju", tūres organizatori nolēma pievienoto nosauca par "Hors catégorie".
Tour de France
Šie Tour de France sacensībās veiktie kāpumi vismaz vienu reizi apzīmēti ar "Hors catégorie".
Atsauces
Gepunktetes Trikot
Krīdenera dambis
Krīdenera dambis ir vēsturiska hidrotehniska būve un mūsdienu iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā Maskavas forštatē. Iela sastāv no 2 braukšanas joslām. Tā sākas krustojumā ar Maskavas ielu un beidzas pie krustojuma ar Krasta ielu, kur uzcelts atpūtas centrs "Lido" (Krasta iela 76). Ielas braucamās daļas garums ir 175 metri. Dambis turpinās aiz Krasta ielas līdz pat Daugavas krastam, kur uz tā izveidota bruģēta gājēju promenāde.
Vēsture
Senais Krīdenera dambis uzbūvēts 1768. gadā pēc inženiera Gustava fon Veismaņa projekta. Tas atrodas Kojusalas veco dambju vietā, lai aizsargātu Maskavas priekšpilsētu no plūdiem un novirzītu Daugavas straumes asi uz Zaķusalas pusi. Tas savienoja krastu ar Lībiešu salu, uz kuras atradās G. fon Veismanim piederošā muiža. Pie dambja paliekām 19. gadsimtā atradās liela kokzāģētava, kas piederēja Augusta Dombrovska tēvocim Jēkabam Dombrovskim.
Krīdenera dambis ir neskaitāmas reizes pārbūvēts un labots, jo tā kā tas bija orientēts pret straumi, tad bieži cieta Daugavas ledus sastrēgumos. 1950. gadā tas tika pārdēvēts par Stadiona dambi. Savu vēsturisko nosaukumu tas atguva 1990. gadā.
2010. gadā tā daļa starp Krasta ielu un Daugavu rekonstruēta, izveidojot tur gājēju promenādi.
Ielu savienojumi
Krīdenera dambis krustojas ar šādām ielām:
Uņa
Uņa vai Una (be) ir ciems Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Ļoznas rajonā. Bijusī latviešu kolonija.
Vēsture
Koloniju dibināja 53 latviešu saimniecības 1881. gadā. Tā izcēlās uz Uņas muižas 2000 desetinu lielās zemes, ko 1888. gadā latvieši ieguva par 102000 rubļiem un sadalīja no 25 līdz 100 desetīnās lielās saimniecībās.