cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilze Loze
Ilze Biruta Loze (1936) ir latviešu arheoloģe, vēstures zinātņu doktore (1972). Latvijas Vēstures institūta darbiniece, Akmens laikmeta pētniece. Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekle (1997). Atklājusi 31 akmens laikmeta apmetni, no tām Lubāna ezera apkārtnē vairāk nekā 20 akmens un agrā bronzas laikmeta dzīvesvietas. Pateicoties viņai, Lubānas ezera apkārtnes arheoloģiskais komplekss ierindots Eiropas nozīmīgāko akmens laikmeta apdzīvotības centru vidū. Vēlāk veica pētījumus arī neolīta apmetnēs Ziemeļkurzemes kāpās Pūrciemā un Ģipkā (2006).
Darbi
Ilze Loze ir vairāk nekā 400 zinātnisku un zinātniski populāru rakstu, 14 grāmatu un brošūru autore. Ar referātiem par Latvijas akmens laikmeta jautājumiem viņa uzstājusies arī Polijā, Vācijā, Itālijā, Serbijā, Maltā, Dienvidāfrikā, Meksikā u.c. valstīs.
77. Zelta globusa balva
77. Zelta globusa balva tika pasniegta labākajām 2019. gada filmām un ASV televīzijas pārraidēm, kuras izvēlējās Holivudas Ārzemju preses asociācija (HFPA). Ceremonijas producenti ir Dick Clark Productions un HFPA, un ASV to pārraidīja kanālā NBC. Ceremoniju piekto un pēdējo reizi vadīja Rikijs Džerveiss.
Nominantus paziņoja Tims Allens, Dakota Faninga un Sjūzana Keleči Votsone. Filma Marriage Story saņēma sešas nominācijas. Toms Henkss un Elena Didženeresa tika paziņoti kā Sesila de Milla balvas un Kerolas Bērnetas balvas saņēmēji.
Filma "Reiz Holivudā" ieguva visvairāk balvas — trīs, tostarp arī kā "Labākais mūzikls vai kinokomēdija". Filmas "1917", "Džokers" un Rocketman katra ieguva divas balvas, no kurām "1917" ieguva balvu kategorijā "Labākā drāmas filma". Televīzijā, seriāli "Pēctecība", "Asprātīgā sieviete" (Fleabag) un "Černobiļa" katrs saņēma divas balvas.
Filmas ar vairākām nominācijām
Sekojošās filmas saņēmušas vairākas nominācijas:
Filmas ar vairākām uzvarām
Sekojošās filmas ieguvušas vairākas uzvaras:
Televīziju projekti ar vairākām nominācijām
Sekojošās televīziju projekti saņēmuši vairākas nominācijas:
Televīziju projekti ar vairākām uzvarām
Sekojošās televīziju projekti ieguvuši vairākas uzvaras:
Sesila de Milla balva
Sesila de Milla balva ir goda balva, kas tiek piešķirta par izciliem sasniegumiem izklaides industrijā. Tā tiek piešķirta personai par nozīmīgu ieguldījumu kino industrijā un nodēvēta tā ir tās pirmā saņēmēja, režisora Sesila de Milla vārdā.
Kerolas Bērnetas balva
Kerolas Bērnetas balva ir goda balva, kas tiek piešķirta par izcilu un ilgstošu darbu televīzijā. Balva nodēvēta tās pirmās saņēmējas, aktrises Kerolas Bērnetas vārdā.
Zelta globusa vēstnieki
Zelta globusa vēstnieki ceremonijā bija Dilans Brosnans un Periss Brosnans, Pīrsa Brosnana un Kīlijas Šejas Smitas dēli.
Ceremonijas dalībnieki
Ceremonijā piedalījās sekojošas personības:
Kritika
Esošie nominanti raisīja negatīvu kritiku par sieviešu trūkumu vairākās kategorijās: neviena sieviete nav nominēta kategorijās "Labākais režisors" vai "Labākais scenārijs", neskatoties uz to, ka par nominācijām cienīgas ir atzītas Selīna Sjamma (Portrait of a Lady on Fire, nominācijai "Labākā filma svešvalodā"), Greta Gērviga ("Mazās sievietes"), Dženifere Kenta (The Nightingale), Lulu Vona (The Farewell, arī nominācijai "Labākā filma svešvalodā"), Olīvija Vailda (Booksmart) Lorene Skafarija ("Afēristes") un Mariele Helere (A Beautiful Day in the Neighborhood). Sieviešu kinožurnālistu alianse nominēja HFPA savai Kauna zāles balvai par "sieviešu kandidātu neiekļaušanu lielākajās Zelta globusa kategorijā".
Tomēr, dažas sievietes izcīnīja nozīmīgas balvas: Hildura Gudnadoutira kļuva par pirmo komponisti, kas individuāli veidojusi filmas skaņu celiņu ("Džokers"), un otro sievieti visā kategorijas vēsturē, kas saņēmusi šo balvu. Avkvafina kļuva par pirmo aziāti-amerikānieti, kas ieguva balvu kategorijā "Labākā aktrise mūziklā vai kinokomēdijā" par lomu filmā The Farewell.
Neapmierinātība
Neapmierinātība izcēlās pēc Gervaisa atklātā monologa, ko uzskatīja par viņa uzbrukumu Holivudas liekulībai. Viņš jokoja par vairākām pretrunīgi vērtētām tēmām, piemēram, Džefrija Epstīna nāvi, koledžas uzņemšanas skandālu un pusmūža Leonardo Di Kaprio priekšroku jaunākām sievietēm. Gervaiss arī sarkastiski apsūdzēja Holivudas Ārzemju preses asociāciju rasismā par dažādības trūkumu sadaļā in memoriam, kritizēja Apple un Disney par viņu darba praksi (ko viņš salīdzināja ar darbu pie Islāma valsts) un brīdināja laureātus, kas pauž savu politisko nostāju saņemot apbalvojumu.
Gervaisa izteikumi guva dažādas atsauksmes visā politiskajā spektrā; kamēr konservatīvie ļoti viņu slavēja, žurnālisti no liberālākiem izdevumiem bija kritiski noskaņoti,  izdevuma Rolling Stone žurnalists Robs Šefīlds nosauca Gervaisa monologu par "neticami novecojušu" (en). Atbildot kritikai, Gervaiss apgalvo, ka šie ir jebkad labākie joki un pamatojis to arī savā Twitter kontā.
Heinrihs Lauva
Heinrihs Lauva (de, dzimis ap 1129. gadu, miris ) bija Velfu dinastijas Saksijas hercogs no 1142. gada (kā Heinrihs III) un Bavārijas hercogs no 1142. gada (kā Heinrihs XII). Valdīja līdz 1180. gadam, kad šos titulus viņam atņēma Frīdrihs I Barbarosa. Savulaik viens no ietekmīgākajiem feodāļiem Svētās Romas impērijā. Dibinājis Minheni, Lībeku, Štādi, Lineburgu, Šverīni un Braunšveigu.
Mēnessgaisma
"Mēnessgaisma" (en) ir 2016. gada ASV drāma, kuras režisors ir Berijs Dženkinss.
Filma ir par jaunu vīrieti no Maiami, kas cenšas atrast savu vietu pasaulē. Filmā galvenās lomas attēlo Trevante Rodss, Andrē Holends, Džanella Monē, Eštons Sanderss, Džarels Džeroms, Neomija Herisa, Maheršala Ali.
"Mēnessgaisma" saņēma kritiķu atzinību, tā tika atzīta par vienu no labākajām 2016. gada filmām. Tā ieguva Zelta globusa balvu kā labākā drāma. Filma tika nominēta 89. Kinoakadēmijas balvai astoņās nominācijās, no kurām ieguva trīs, tai skaitā kā labākā filma,
Peipsisēres pagasts
Peipsisēres pagasts (et) ir viena no 8 Igaunijas Tartu apriņķa pašvaldībām tā ziemeļaustrumos. Pašvaldībā ietilpst 1 pilsēta (Kallaste), 4 lielciemi (Alatskivi, Kazepē, Kolkja, Varnja) un 84 ciemi. Pagasts izveidots 2017. gada reģionālās reformas gaitā, apvienojot Alatskivi, Palas, Peipsisēres un Varas pagastus, kā arī Kallastes pilsētu. Robežojas ar Peipusa ezeru austrumos, Kastres pagastu dienvidos, Lūnjas pagastu dienvidrietumos, Tartu pagastu rietumos, kā arī Jegevas apriņķa Mustvē pagastu ziemeļrietumos.
Užgova
Užgova ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 2 km no pagasta centra Bērzkalnes, 8 km no novada centra Balviem un 228 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P46 (Dubļeva–Cērpene), Vārnienes upes krastā.
1447. gads
1447. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Nord Stream
<mapframe text="Nord Stream" width=300 height=280 > { "type": "ExternalData", "service": "geoline", "ids": "Q154125", "properties": { "title": "Nord Stream", "stroke": "#C70039", "stroke-width": 3 } } Gāzes cauruļvads Nord Stream jeb "Ziemeļu straume" (de, ru) ir 1220 kilometru garš zemūdens cauruļvads, kas pa Baltijas jūras dibenu savieno Viborgas ostu Krievijā ar Greifsvaldes ostu Vācijā. To apkalpo uzņēmums Nord Stream AG, kurš pieder Krievijas uzņēmumam Gazprom (51 %), Vācijas Wintershall (15,5 %) un E.ON Ruhrgas (15,5 %), Nīderlandes Gasunie (9 %) un Francijas GDF Suez (9 %). Zemūdens cauruļvads šķērso Krievijas, Somijas, Zviedrijas, Dānijas un Vācijas teritoriālos ūdeņos, apejot Baltijas valstu un Polijas teritoriju. Caur Nord Stream pārsūknē dabasgāzi no Jamalas Ņencu autonomā apvidus un Barenca jūras atradnēm Krievijas Federācijas ziemeļos.
Būvniecība
2005. gadā Krievijas prezidents Vladimirs Putins un Vācijas kanclers Gerhards Šrēders parakstīja vienošanos par zemūdens gāzes vada Nord Stream izbūvi, kas izmaksāja 7,4 miljardus eiro. Gāzes pārsūknēšanu pa cauruļvadu sāka 2011. gada 6. septembrī
Apturēšana
Krievijas 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā 31. augustā Gazprom apturēja cauruļvada kompresoru stacijas gāzes sūknēšanas bloku. Tomēr tas neizraisīja gāzes cenu celšanos, jo Eiropas Savienības valstīm izdevās savlaicīgi piepildīt gāzes krātuves par 80% un palielināt gāzes piegādes no ASV, Azerbaidžānas, Alžīrijas un citām valstīm.
26. septembrī 2:03 pie Nord Stream 2 uz dienvidaustrumiem no Bornholmas salas un 19:03 pie Nord Stream uz ziemeļaustrumiem no salas notika zemūdens sprādzieni, kas radīja trīs dabasgāzes noplūdes vietas abos cauruļvados. Rietumu eksperti par galveno aizdomās turamo uzskatīja Krieviju, kas ne reizi vien bija apliecinājusi gatavību izmantot gāzes piegāžu apturēšanu kā šantāžas instrumentu pret Eiropas Savienības valstīm. Savukārt Krievijas puse apgalvoja, ka diversiju sarīkoja ASV, lai nodrošinātu sev lielāku peļņu no sašķidrinātās gāzes pārdošanas Eiropai.
12. oktobrī Krievijas prezidents Vladimirs Putins pavēstīja, ka Krievija esot gatava piegādāt Eiropai noslēgtajos līgumos paredzēto dabasgāzes apjomu, ja vien Eiropas Savienības valstis būs gatavas to ņemt pretī. Pēc Putina vārdiem piegādes ir iespējams atjaunot ar noteikumu, ka Eiropa un Krievija panāks kopīgu vienošanos par gāzes piegādēm pa neskarto atzaru, jo viens cauruļvads joprojām esot darba kārtībā.
Izmeklēšana
Sprādzienu iemeslu pie trim no četriem gāzes vada Nord Stream atzariem sāka izmeklēt Vācijas, Dānijas un Zviedrijas izmeklētāji. Iespējamo vainīgo sarakstā bija gan Krievija, gan Ukraina vai grupējums, kas atbalsta Ukrainu. Vairāku Ziemeļvalstu mediju kopīgajā izmeklēšanā atklājās, ka četras dienas pirms sprādzieniem Dānijas patruļkuģis uzņēmis fotogrāfijas ar Krievijas kuģiem. Ziemeļvalstu izlūkdienestu pārstāvji bija pārliecināti, ka Krievijas spiegošanas aktivitāšu galvenais nolūks ir sagatavoties sabotāžas operācijām, ko varētu izvērst potenciāla militārā konflikta gadījumā. Dānijas bruņotie spēki apstiprināja, ka viņu rīcībā ir vairāk nekā 20 foto kadru, kas apliecina, ka 2022. gada 22. septembrī Bornholmas salas tuvumā atradies Krievijas SS-750 kuģis un uz tā bija AS-26 Priz tipa minizemūdene.
Akermanas konvencija
Akermanas konvencija parakstīta 1826. gada 25. septembrī Akermanā, starp Krievijas un Osmaņu impērijām, ar kuru osmaņi piekāpās Krievijas ultimātam attiecībā uz pareizticīgo provinču Serbijas, Valahijas un Moldāvijas īpašo stāvokli.
Osmaņu karaspēks bija atgriezies Valahijas un Moldāvijas provincēm, kā arī centās apspiest serbu sacelšanos. 1826. gada 5. martā imperators Nikolajs I pieprasīja 1812. Bukarestes līguma ievērošanu un osmaņu karaspēka izvešanu. Sultāns Mahmuds II aprīlī piekrita sākt sarunas.
Konvencija atkārtoti apstiprināja Bukarestes līgumu, atjaunojot autonomiju Serbijas kņazistei, kā arī piešķirot Krievijai protektorāta tiesības pār Valahijas un Moldāvijas pareizticīgajiem iedzīvotājiem. Šo provinču gospodarus turpmāk amatos iecēla uz septiņiem gadiem, un nevarēja atcelt bez Krievijas vēstnieka piekrišanas. Krievijas kuģiem piešķīra brīvas kuģošanas tiesības Melnajā jūrā un Donavā. Kuģiem, kas tirgojās ar Krieviju, atļāva brīvu kuģošanu pa Dardaneļu un Bosfora jūras šaurumiem. Osmaņi arī piekrita atteikties no teritorijas Melnās jūras Kaukāza piekrastē (Suhumi, Anaklija) un Donavas robežu izmaiņām par labu Krievijai.
Tas, ka 1827. gada 8. decembrī Mahmuds II lauza Akermanas konvenciju, cenšoties atjaunot savu kontroli Balkānu provincēs, 1828. gadā izraisīja Krievu-turku karu.
Arkosa de Halona
Arkosa de Halona (es) ir pašvaldība Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomajā reģionā, Sorijas provincē. 2022. gadā tajā dzīvoja 1507 cilvēku. Arkosa de Halona atrodas Halonas upes krastos, 63 km uz dienvidaustrumiem no Sorijas pilsētas un 150 km uz ziemeļaustrumiem no Madrides.
Arkosa de Halonā ir dzimis spāņu futbolists Luiss del Sols.
Osvalds Meija
Osvalds Meija (1894—1996) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks.
Latvijas brīvības cīņās
1919. gada 6. jūnijā Meija brīvprātīgi iestājās Latvijas armijas dienestā, tur sākotnēji tika nozīmēts angļu pulkveža Groves rīcībā, vēlāk tika pārcelts uz 10. Aizputes pulku, kura sastāvā 1919. gada 14. novembrī piedalījās Liepājas atbrīvošanas operācijā, padzenot ienaidnieka vienības no Ziemeļu un Vidus fortiem, par šo cīņu tika apbalvots ar III šķiras Lāčplēša ordeni.
Otrajā pasaules karā
Pēc Vācijas iebrukuma PSRS Meija kļuva par Kuldīgas apriņķa vecāko, taču jau 1942. gada iesaistījās policijas bataljonu izveidē, 1942. gada 21. martā Meija saformēja 266-E. Rēzeknes bataljonu, kļūstot par tā pirmo komandieri, bataljonu Meija vadīja līdz 14. augustam. Jau 1942. gada 16. decembrī Meija saformēja citu policijas bataljonu — 276. Kuldīgas bataljonu, šo bataljonu Meija vadīja arī operācijas Ziemas burvība (de) laikā 1943. gada februārī un martā. 276. bataljonu Meija komandēja līdz 1943. gada jūlijam. 1943. gada decembrī Meija saformēja arī 320-W. bataljonu, taču komandēja to tikai darbības sākumposmā, jo jau 21. decembrī tika nozīmēts par 1. Rīgas policijas pulka komandieri ievainotā Roberta Oša vietā. Pulku Meija vadīja smagās cīņās starp Jasno un Gusino ezeriem, kā arī atvaires kaujās Daugavpils apkaimē.
Ar 1. Rīgas pulku 1944. gada oktobrī tika evakuēts uz Dancigu, tur nonāca 15. divīzijas sastāvā, sākotnēji kā 1. būvpulka komandieris Tornā. Līdz ar tā pārformēšanu Meiju iecēla par 32. grenadieru pulka komandieri, to viņš vadīja no 1945. gada aprīļa sākuma līdz nokļūšanai rietumu sabiedroto gūstā 1945. gada maijā.
Pēckara dzīve
Pēc atbrīvošanas no kara gūstekņu nometnes Meija aktīvi iesaistījās trimdas latviešu sabiedriskajā dzīvē, bija skolotājs Oldenburgas latviešu skolā. 1948. gadā devās uz Angliju, darbojās Daugavas Vanagu organizācijā.
Pulkvežleitnants Osvalds Meija miris 1996. gada 16. oktobrī Bristolē.
Daurijas bezdelīga
Daurijas bezdelīga (Cecropis daurica) ir bezdelīgu dzimtas (Hirundinidae) dziedātājputns, kas sastopams plašā areālā Eirāzijas dienvidos un austrumos, no Portugāles un Spānijas līdz Japānai, kā arī Āfrikā. Tai ir 8 pasugas.
Izplatība
Daurijas bezdelīgai ir plašs izplatības areāls, sākot ar Eiropas dienvidiem, uz austrumiem turpinoties pāri Āzijas centrālajai daļai līdz Japānai, Korejai, dienvidu virzienā sasniedzot Indiju, Ķīnas dienvidus, Mjanmu un Šrilanku. Mājo arī Tuvajos Austrumos un Āfrikā, īpaši tās austrumu daļā. Lielākās rietumu populācijas sastopamas Portugālē, Spānijā, Grieķijā un Turcijā. Indijas, Šrilankas un Āfrikas populācijas ir nometnieki, bet pārējās ir gājputni.
Eiropas populācijas ziemo Āfrikas sausajā savannā, bet Āzijas arī Dienvidāzijā. Daurijas bezdelīga mēdz klejot un sasniedz Ziemsvētku Salu un Austrālijas ziemeļus. Ziemeļu virzienā tās aizklejo līdz Norvēģijai un Zviedrijai.
Latvijā
Latvijā Daurijas bezdelīga ir reta caurceļotāja. Novērota vairākas reizes. Pirmais datētais novērojums bijis 1851. gadā. Visticamākais, Latvijā var novērot Eiropas dienvidos ligzdojošo pasugu — Cecropis daurica rufula.
Izskats
Daurijas bezdelīga ir vidēji liela bezdelīga ar platiem un smailiem spārniem un garu, šķeltu asti. Knābis īss, plats un plakans. Daurijas bezdelīga ir apmēram vienā lielumā ar parasto bezdelīgu, bet ir par to masīvāka, ar īsāku knābi, proporcionāli īsākiem un noapaļotākiem spārniem. Ķermeņa garums 16—18 cm, spārnu plētums 31—35 cm, svars 19—29 g.
Daurijas bezdelīgas apspalvojums uz muguras plecu daļas, spārniem un galvas virsas ir tumšs, metāliski zils, uz vēdera, sejas un muguras lejasdaļas gaiši ruds vai gaiši pelēks. Uz krūtīm un muguras gaišās daļas tumši rudas svītriņas. Kakla aizmugure koši ruda. Aste melna, arī no apakšas. Spārni no apakšas gaiši. Kļūstot vecākai, ķermenis kļūst rudāks. Salīdzinot ar parasto bezdelīgu, Daurijas bezdelīgai nav melnās krūšu joslas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi, tikai mātītei aste ir īsāka nekā tēviņam. Jaunie putni kopumā ir pelēcīgāki, ar brūnāku vēderu un īsākiem spārniem, kuru gali ir brūni.
Uzvedība
Daurijas bezdelīga mājo atklātā, paugurainā vai kalnu ainavā, parasti uzturoties no jūras līmeņa līdz 800 m virs jūras līmeņa (līdz 1000 m virs jūras līmeņa Kiprā), upju ielejās, jūras krastos, kā arī lauksaimniecības un pilsētu vidē. Tā izvairās no bieziem mežiem. Ārpus vairošanās sezonas tā ir sabiedriska un uzturas lielos baros, kuros ir vairāki simti bezdelīgu. Daurijas bezdelīga uzturas reģionos ar stabilu, siltu klimatu, grūti pārdzīvo pēkšņas klimata izmaiņas.
Ligzdošana
Eiropā Daurijas bezdelīga ligzdošanas sezona ir laikā no aprīļa līdz septembrim. Ligzdo pa atsevišķiem pāriem, lai gan reizēm var novērot vaļīgas ligzdojošas grupas (mazāk par 50 pāriem). Pāri parasti ir viens pret otru agresīvi, un ligzdas ieeja atrodas vismaz 30 cm attālumā viena no otras vai viena virs otras 2—3 m augstumā.
Dējumā 2—7 olas (parasti 4—5, Šrilankā un Āfrikā 2—3 olas). Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 13—16 dienas. Jaunie putni izlido 22—27 dienu vecumā, bet vecāki tos turpina barot vēl 5—6 dienas. Jaunie putni pēc izlidošanas turpina ligzdā gulēt pa nakti apmēram 2—3 nedēļas.
1195. gads
1195. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Māris Atgāzis
Māris Atgāzis (1935—2018) bija latviešu vēsturnieks un arheologs. Vēstures zinātņu doktors (1998), dzelzs laikmeta ieroču formu pazinējs Latvijā, to izplatības un hronoloģisko robežu pārzinātājs.
Dzīves gājums
Dzimis 1935. gada 15. oktobrī Rīgā skolotāja Kārļa Atgāža ģimenē, bērnībā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Alūksnes pusi, dzīvoja Ilzenes un Bejas pagastos. Mācījās Alsviķu pamatskolā un Alūksnes vidusskolā. Studēja LVU Vēstures fakultātē (1954—1959), šajā laikā piedalījās Lūcijas Vankinas vadītajos izrakumos Sārnates neolīta apmetnē un Ķīšukalna (Šelupinku) ekspedīcijā, kuru vadīja arheologi Elvīra Šnore un Rauls Šnore. Studijas beidza ar diplomdarbu "Latgaļu karavīra apbruņojums 9.—13. gs."
1958. gadā sāka strādāt Latvijas PSR ZA Vēstures institūtā par laborantu fotolaboratorijā, 1966. gadā ievēlēts par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku. Vadīja arheoloģiskos izrakumus Dreņģeros-Čunkānos un Plāteros-Spietiņos (1961—1963), vēlāk Ķesteru senkapos (1971), Alūksnes viduslaiku pils un zem tās atklātajā Baltijas somu apmetnē (1978—1983), Spieķu senkapos (1979), Asaru senkapos (1983), Cepurītes salas apmetnē (1983).
1988. gada oktobrī kopā ar Andreju Vasku veica izrakumus Litenes traģēdijas vietā, kur ekshumēja 1941. gadā nošautos Latvijas Bruņoto spēku virsniekus un karavīrus. Piedalījās Atmodas perioda tautas kustībā, 1996. gadā veica izrakumus Pokaiņu mežā, secinot, ka akmeņu kaudžu veidošanās sākums attiecas uz mūsu ēras 2.—6. gadsimtu. 1998. gadā M. Atgāzim piešķīra vēstures zinātņu doktora grādu par promocijas darbu "Tuvcīņas ieroči senajā Latvijā 10.—13. gadsimtā". 2007. gadā pensionējās.
2015. gada 16. oktobrī, sakarā ar viņa 80 gadu jubileju, Latvijas vēstures institūts rīkoja semināru “Latvijas arheoloģiskā mantojuma un vides starpdisciplinārā izpēte: refleksijas par arheologa M. Atgāža ieguldījumu arheoloģiskā mantojuma izpētē un jaunākajiem pētījumiem".
2017. gada 23. novembrī viņu Jūrmalā smagi traumēja vilciens, un no gūtajām traumām viņam tā arī neizdevās atlabt. Miris 2018. gada 8. janvārī Rīgā. Apbedīts Vecdubultu kapos, Jūrmalā.
Darbi
Autors aptuveni 200 zinātniskām un populārzinātniskām publikācijām. Veicis arheoloģiskās izpētes darbus apmēram 20 arheoloģiskajos pieminekļos Zemgalē (Tērvetes Klosterkalns, Tērvetes sanatorijas dārza un Sapņu, Mežotnes, Bāļu—Šķērstaiņu, Čunkānu—Dreņģeru, Ķūru un Ošu kapulauks, Pokaiņi), Daugavas hidroelektrostaciju celtniecības zonā (Plāteru—Spietiņu komplekss, Sēlpils priekšpils, Jaunlīves apmetne, Vecdole), ziemeļaustrumu Vidzemē (Asaru un Spieķu kapulauks, Alūksnes viduslaiku pils). Piedalījies starptautiskās konferencēs un simpozijos Polijā, Dānijā un Zviedrijā.
Nika Polmanis
Nika Polmanis (dzimis, miris ) bija lībiešu pedagogs un sabiedrisks darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis amatnieka ģimenē. No 1835. līdz 1840. gadam mācījās Talsu skolā, bet 1835. līdz 1840. gadam - Irlavas skolotāju seminārā. Pēc tam strādāja par skolotāju Košragā un Kolkā, kā arī par ķesteri Mazirbes filiālbaznīcā Kolkā. 1846. gadā apprecējās ar Ernesta Dinsberģa sievasmāsu. 1859. gadā atstādināts no amatiem. 1860. gados ar Krišjāņa Valdemāra starpniecību iegādājās īpašumu Novgorodas guberņā, kur nodzīvoja līdz mūža galam.
Devis ziņas par austrumlībiešu izloksni Pēterburgas Zinātņu akadēmijas akadēmiķiem Andresam Šēgrenam un Ferdinandam Vīdemanim, kuri to izmantoja sastādīdami pirmo lībiešu valodas gramatiku un vārdnīcu. Tulkojis austrumlībiešu izloksnē Mateja evaņģēliju, izdotu kopā ar Jāņa Prinča tulkojumu rietumlībiešu dialektā 1863. gadā Londonā, kas ir pirmās lībiešu valodā izdotās grāmatas.
1924. gada neoficiālā šaha olimpiāde
Vispārīgs apskats
Pēc Pirmā pasaules kara šaha sakari starp valstīm strauji atjaunojās. Pie šaha "debesīm" uzlēca jauna zvaigzne — Kubas šahists, jaunais pasaules čempions Hosē Rauls Kapablanka, kas uzvarēja mačā 27 gadus šaha tronī valdījušo Emanuelu Laskeru. Šaha dzīvē iesaistījās arvien jaunas valstis un nobrieda nepieciešamība dibināt starptautisku šaha federāciju, kas organizētu starpvalstu šaha sacensības, pasaules komandu čempionātus ieskaitot, iekļaujot tos olimpisko spēļu programmā. Starptautiskā Olimpiskā komiteja, ideju iekļaut šaha sacensības 1924. gada olimpiādes paraugdemonstrējumu programmā, uzņēma labvēlīgi, tomēr, izvirzot obligātu prasību — sacensībās drīkst piedalīties tikai amatieri. Tāpēc uzaicinājumu piedalīties šaha olimpiādē nesaņēma daudzi tā laika spēcīgākie šahisti: Kapablanka, Aļehins, Laskers, Nimcovičs, Tartakovers, Vidmars, Tarašs un citi. Lai gan tas ievēroja samazināja interesi par turnīru, tas notika un pirmo amatieru pasaules čempiona titulu izcīnīja Latvijas pārstāvis Hermanis Matisons.
Olimpiādes rezultāti
Fināla un gandarījuma turnīra rezultāti bija šādi:
Gandarījuma turnīrs
! Vieta !! Spēlētājs !! Punktu summa !! KT !! GT
Individuālās medaļas
! Medaļa !! Spēlētājs !! Sasniegums
Komandu vērtējums
Dalībnieku skaits komandā bija ierobežots — ne vairāk kā četri spēlētāji. Sacensību nolikums paredzēja, ka komandas rezultātu veido visu vienas valsts dalībnieku iegūto punktu summa gan priekšsacīkstēs, gan finālos. Daudzas komandas uz olimpiādi bija atsūtījušas komandas nepilnos sastāvos, to skaitā arī Latvija, jo finanšu trūkuma dēļ ieradušies bija tikai trīs spēlētāji: Hermanis Matisons, Fricis Apšenieks un Kārlis Bētiņš.
Komandu rezultāti sakopoti tabulā: ! Vieta !! Komanda !! Punkti !! Spēlētāji
Apbalvotās partijas
Sekojošā partija saņēma labākās partijas balvu:
1129. gads
1129. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Mančestra pie jūras
"Mančestra pie jūras" (en) ir 2016. gada ASV drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Kenets Lonergans.
Filma ir par vīrieti, kas pieskata savu brāļadēlu pēc bērna tēva nāves. Tajā galvenās lomas attēlo Keisijs Afleks, Mišela Viljamsa, Kails Čāndlers, Lūkass Hedžess.
Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā. Vairāki kritiķi šo nosauca par vienu no 2016. gada labākajām filmām. Tā tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai sešās nominācijās (arī kā labākā filma). No tām ieguvusi divas balvas — par labāko oriģinālscenāriju balvu ieguva Kenets Lonergans un kā labākais aktieris galvenajā lomā tika apbalvots Keisijs Afleks. Viņi abi šajās nominācijās ieguva arī BAFTA kino balvu, bet Afleks par lomu filmā saņēma arī Zelta globusa balvu kā labākais aktieris.
Tarsusa
Tarsusa (tr) ir pilsēta Turcijas dienvidos, Mersinas ila austrumos. Atrodas Berdanas upes krastos, aptuveni 20 km attālumā no Vidusjūras. 2018. gadā Tarsusā dzīvoja 340 tūkstoši iedzīvotāju. Tarsusa ir daļa no Adanas aglomerācijas.
Antīkajos laikos tā bija nozīmīga hetu apdzīvotā vieta. Tarsusā ir dzimis Svētais Pāvils.
Vjačeslavs Jekimovs
Vjačeslavs Jekimovs (ru; dzimis Viborgā) ir bijušais Krievijas šosejas un treka riteņbraucējs. Jekimovs ir trīskārtējs olimpiskās zelta medaļas laureāts, 2001. gadā saņēmis Krievijas gadsimta riteņbraucējs titulu.
Biogrāfija
Jekimovs riteņbraukšanā sāka trenēties 12 gadu vecumā Aleksandra Kuzņecova riteņbraukšanas skolā. Vēlāk trenējās Ļeņingradas "Lokomotiv" sporta biedrībā, pēc tam arī Armijas sporta klubā (SKA).
Jekimovs izcīnījis trīs zelta medaļas: vienu treka riteņbraukšanā komandu iedzīšanas braucienā, pārstāvot PSRS Seulas spēlēs (1988), bet abas pārējās šosejas riteņbraukšanas individuālajā braucienā pārstāvot Krieviju — Sidnejā (2000) un Atēnās (2004). 2004. gada olimpiskajās spēlēs Jekimovs izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties amerikānim Taileram Hamiltonam, taču Hamiltonam vēlāk medaļa tika atņemta par dopinga pārkāpumiem un Jekimovam tika piešķirta zelta medaļa.
Profesionāļa karjeru sāka Panasonic komandā 1990. gadā. 1991. gada Tour de France Jekimovs uzvarēja sacensību 20. posmā; tā palika viņa vienīgā individuālā uzvara tūrē.
1997. gadā Jekimovs pievienojās U.S. Postal Service, kā tās pirmais nozīmīgais ārzemju braucējs. 2001. gadā viņš īsi pārtrauca karjeru, bet nākamajā gadā atkal atgriezās komandā. 2003. gada Tour de France Jekimovs izcīnīja 10. vietu prologā. Viņa devums bija nozīmīgs komandas uzvarā ceturtā posma komandu braucienā un Jekimovs gan līdzenumos, gan kalnos deva lielu ieguldījumu Lānsa Ārmstronga piektajā tūres uzvarā (vēlāk uzvara tika atņemta). Viņš izlaida 2005. gada Tour de France savainojuma dēļ, ko guva treniņu braucienā kopā ar Ārmstrongu Teksasā. 2006. gada Tour de France pēdējā posmā viņš paziņoja, ka šī ir viņa pēdējā tūre. Pelotons viņu godināja, ļaujot viņam pirmajam šķērsot starpfiniša līniju pirmajā no astoņiem apļiem Elizejas laukos. Jekimovs startēja un finišēja 15 Tour de France sacensībās, kas tobrīd bija otrs augstākais rādītājs kopā ar Lisjēnu Van Impu, aiz Jopa Zūtemelka un Silvēna Šavanela.
2006. gadā noslēdzis braucējs karjeru, Jekimovs palika komandā kā sporta direktora asistents Johanam Breinēlam. Viņš palīdzēja komandai ASV čempionātā, Tour of California un Tour de Georgia sacensībās.
2009. gada 9. septembrī viņš pievienojās  kā sporta direktors.
2012. gadā kļuva par Krievijas riteņbraukšanas komandas  ģenerālmenedžeri. UCI vēstulē komandai, kad tā liedza tai dalību 2013. gada Pasaules tūrē, kā vienu no ētikas pārkāpumiem minēja Jekimova nolīgšanu, precīzāk to nepaskaidrojot. Pēc 2016. gada sezonas Jekimovs amatu atstāja.
Marts Helme
Marts Helme (, dzimis Pērnavā) ir igauņu politiķis, nacionālistiskās Igaunijas Konservatīvās Tautas partijas līders. Bijis Igaunijas vēstnieks Krievijā (1995—1999).
Tairels Malasija
Tairels Malasija (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē kreisās malas aizsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Malasija pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Manchester United.
Ēriks Hānbergs
Ēriks Hānbergs (dzimis 1933. gada 29. maijā Birzgales pagastā) ir latviešu rakstnieks, publicists un žurnālists.
Maksims Kathe
Maksims Kathe (lt, de; dzimis, miris ) bija vācbaltu izcelsmes Krievijas un Lietuvas virsnieks, Svētā Jura ordeņa un Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.
Tairels Malasija
Iepriekš spēlējis Nīderlandes komandā Feyenoord, kur 2018. gadā izcīnījis Nīderlandes kausu.
Ēriks Hānbergs
Dzīvesgājums
Strādāja Liepājas pilsētas un rajona laikrakstu redakcijās (1958—1962), tad par korespondentu un nodaļas vadītāju laikrakstā "Cīņa" (1962—1988).
Maksims Kathe
Dzimis Jonišķos, Lietuvā (tolaik — Kauņas guberņa Krievijas impērijas sastāvā). 1899. gadā beidzis Pēterburgas militāro akadēmiju un sācis dienestu Krievijas armijā. Piedalījies Krievijas-Japānas karā un Pirmajā pasaules karā, uzdienoties līdz pulkveža pakāpei. 1907. gada 10. augustā piešķirts IV šķiras Svētā Jura odenis.
Tairels Malasija
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā.
Ēriks Hānbergs
Dzīvesgājums
1976. gadā žurnāls "Karogs" publicēja viņa garo stāstu "Pirmā grēka līcis".
Maksims Kathe
1919. gada aprīlī iestājies Lietuvas armijā, kur piedalījies cīņās pret lieliniekiem un bermontiešiem Lietuvas brīvības cīņās. Izplānoja Zarasu atbrīvošanas operāciju. Saņēmis III šķiras Lāčplēša Kara ordeni. Bija Lietuvas delegācijas vadītājs sarunās ar Poliju, kuru rezultātā 1920. gada 7. oktobrī tika noslēgts Suvalku līgums. Tika iecelts par Lietuvas armijas ģenerālštāba priekšnieku. Apbalvots ar IV un V šķiras Vīta Krusta ordeni. Vēlāk tika paaugstināts par ģenerālleitnantu. 1921. gada aprīlī organizēja kursus Lietuvas armijas virsniekiem. Atvaļinājās 1922. gadā veselības stāvokļa dēļ.
Tairels Malasija
Sasniegumi
Manchester United
Ēriks Hānbergs
Dzīvesgājums
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija redaktora un direktora biedrs (kopā ar Andri Jakubānu) laikrakstā "Neatkarīgā Cīņa" (1990—1995) un laikrakstā "Neatkarīgā Rīta Avīze" (1995—1998).
Kārlis Zilpaušs
Kārlis Zilpaušs (dzimis, miris ) bija latviešu hokejists , Latvijas hokeja izlases dalībnieks. ASK Rīga sastāvā trīs reizes kļuvis par Latvijas čempionu.
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 16 spēlēs, tai skaitā divos Pasaules čempionātos, tajos gūstot divus vārtus.
Otrā pasaules kara laikā mobilizēts Latviešu leģionā. 1944. gadā Kurzemē kritis.
Hokeju spēlēja arī viņa jaunākais brālis Laimonis Zilpaušs.
Lāna
Lāna var būt:
Kārlis Rabācs
Kārlis Eduards Rabācs (arī Kārlis Rabācis ; dzimis, miris ) bija latviešu rakstnieks un žurnālists, ASV latviešu laikraksta "Laiks" izveidotājs un galvenais redaktors.
Dzīvesgājums
Dzimis zemnieku ģimenē Palsmanes pagasta Kodēs.
Mācījies Palsmanes Spaliņu (citos avotos – Paulīnes) pagastskolā, pēc tam Valkas pilsētas skolā.
1920-33. g. ierēdnis Strenčos un Mazsalacā.
1944. g. emigrējis uz Vāciju, kur strādājis laikrakstā "Latviešu Balss" (1944-45), bijis laikraksta "Bavārijas Latviešu Vēstnesis" redakcijas loceklis (1945-46), laikraksta "Latvija" galv. redaktors (1946-49), žurnāla "Ilustrētais Vārds" redaktors (1947-48).
1949. g. izceļojis uz ASV, kur bijis Helmāra Rudzīša izdotā laikraksta "Laiks" galvenais redaktors, sākot ar tā pirmo numuru 1949. gadā līdz 1970.gadam, 1970.-75. g. šī laikraksta redakcijas kolēģijas loceklis, pēc 1975. g. dažbrīd aizvietojis redaktorus. Latvijas preses biedrības priekšsēdētāja vietnieks (1945-49), Latviešu rakstnieku apvienības (LaRA) biedrs.
2003. g. jūlijā Kārļa Rabāca un viņa sievas Elzas pelnu urnas tika apglabātas Palsmanes kapos. Izvadīšanā klāt bija dēls Jānis, meita Anda Māra Fostere un mazmeitas Laura Rabāce un Ingrīda Bagbija (Bagby).
Literārā darbība
Pirmās publikācijas – humoristiski dzejoļi 1923. gadā, pirmā liriskā dzejas publikācija laikr. "Latvis" 1925. gadā.
Periodikā publicēti stāsti ar lauku dzīves tematiku, kam raksturīgi ētiski konflikti, īpatnēju, sirdsšķīstu ļaužu tēlojums.
Laikrakstā "Rīts" publicējis rakstus par J.Akurateru, Ā.Ersu, Raini, P.Rozīti u.c., citos izdevumos – literatūrkritiskas esejas un apcerējumi., trimdā – literāras atmiņas un recenzijas.
Sakārtojis piemiņas krājumu "Zinaīda Lazda" (1963, kopā ar Valdemāru Kārkliņu), "Kad mēs jauni bijām" (veltīts Ērikam Raisteram, 1972), "Ilzes pasaulē" (veltīts I.Šķipsnai, 1984; visos arī līdzautors).
PBLA Kultūras fonda Goda balva preses nozarē.
Pseidonīmi: Ed.Arājs, Arājs, J.Noleja, Ed.Ķikulis, Periskops.
1991. gadā Latvijas Fotomākslinieku savienība izdeva grāmatu "No rīta caur laiku uz mūžību", kurā apkopotas Rabāca publikācijas, kā arī laikabiedru atmiņas.
2050. gadi
2050. gadi ir 21. gadsimta 6. desmitgade, kas sāksies un beigsies.
Zirņu laputs
Zirņu laputs (Acyrthosiphon pisum) ir īsto laputu (Aphididae) suga. Holociklisks vienmāju oligofāgs. Barojas ar dažādu tauriņziežu augu sulām, tajā skaita arī ar tādiem kultūraugiem, kā zirņi, āboliņi, lucernas un pupas. Zirņu laputis izplata arī augu vīrusus, tādēļ tās skaitās vieni no kultūraugu kaitēkļiem. Zirņu laputs genoms tika sekvinēts un izanalizēts, kā rezultātā šī suga tiek uzskatīta par modeļa organismu.
Dzīves cikls
No augsnē pārziemojošām olām pavasarī izšķiļas nimfas. Pēc tam, kad četras reizes tiek nomests apvalks, kukaiņi sasniedz dzimumgatavību un uzsāk partenoģenēzi. Katra mātīte dzīves laikā dzemdē ap 100 meitām, kuras turpina partenoģenētisko vairošanos. Kad kolonija paliek pārapdzīvota un barības kvalitāte mazinās, nimfas attīstās par spārnotām formām un pārlido uz citiem augiem. Rudenī sāk dzimt tēviņi, un pēc pārošanās ar tiem mātītes sadēj olas pārziemošanai.
Modeļa organisms
Genoms sastāv no 525 miljoniem nukleotīdu un 34000 gēnu. Šī ir vienīgā zināmā dzīvnieku suga, kas sintezē karotinoīdus (3',4'-didehydro-β,γ-carotene). Gēns, kas ir atbildīgs par šo vielu sintēzi, tika iegūts horizontālās pārneses ceļā no sēnītes, kas dzīvo uz šiem pašiem augiem. Līdzīgi citiem Aphididae dzimtas pārstāvjiem arī zirņu laputīs uzturas baktērijas-endosimbionti (Buchnera aphidicola un Regiella insecticola), kuras apgādā laputis ar aminoskābēm, un kuras tiek nodotas no mātēm uz meitām. Bez to zirņu laputīs ir sastopama baktērija Hamiltonella defensa, kas ir inficēta ar īpašu fāgu, kurš, savukārt, sintezē toksīnus nekaitīgus laputīm, bet nāvējošus laputīs parazitējošajiem jātnieciņiem Aphidius ervi. Laputis pat uztur sevī īpašu šūnu tipu, kas nodrošina šo baktēriju dzīvošanas apstākļus. Ja daudzas laputu paaudzes nesaskaras ar šo plēvspārņu parazītismu, tad laputis "izārstējas" no šī vīrusa un kļūst uzņēmīgas pret šo lapseņu kāpuriem.
Laputis Latvijā
Latvijas apstākļos ir lielākais vīrusu slimību pārnēsātājs sējas zirņiem. Atsevišķos gados nodara postu arī puķuzirnīšiem. Izplatīti visā teritorijā. 1924. un 1926. gados Latvijā tika novērota laputu masu izplatība uz sējas zirņiem.
Advent of Code
Advent of Code ir ikgadējs ar Ziemassvētku tēmu saistīts datorprogrammēšanas izaicinājumu kopums Adventes kalendāra formā. Tas notiek kopš 2015. gada. Programmēšanas mīklas aptver dažādas prasmju kopas un līmeņus, un tās var atrisināt, izmantojot jebkuru programmēšanas valodu. Izaicinājuma autors Ēriks Vastls iepriekš sagatavo katru mīklu un publicē pusnaktī pēc ASV Austrumu standarta laika (UTC−05:00). Mīklas sastāv no divām daļām, kuras jāatrisina secīgi. Dalībnieki var sacenties, pamatojoties uz atbildes iesniegšanas ātrumu, savu rezultātu fiksējot gan globālos, gan privātos līderu sarakstos.
Man vienai māsiņai
"Man vienai māsiņai" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1984. gadā. Filmas režisore ir Roze Stiebra.
Sižets
Animācijas filmā tiek parādīti dažādi rituāli jēdzieni un darbības, tajā skaitā uguns iekuršana, maizes cepšana, kā arī buramvārdi un zīlēšana. Viss beidzas ar jaunavas izdošanu vīram, ievērojot visas kāzu tradīcijas.
Lāna (pilsēta)
Lāna ir pilsēta Francijas ziemeļos, Pikardijā, Ēnas departamenta administratīvais centrs, tā atrodas 120 km attālumā no Francijas galvaspilsētas Parīzes. Lāna ir 42 kvadrātkilometru liela, 2008. gadā tās iedzīvotāju skaits sasniedza 26 175.
Aidins Sulejmanli
Aidins Sulejmanli (az; dzimis ) ir Azerbaidžānas starptautiskais lielmeistars šahā (2021).
Biogrāfija
Pārstāvējis Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātos: 2013. gadā U8 vecuma grupā, par šo panākumu saņemot FIDE meistara (FM) nosaukumu, un 2017. gadā U12 vecuma grupā. 2014. gadā Tallinā uzvarējis Eiropas jauniešu čempionātā ātrajā šahā un šaha ātrspēlē U10 vecuma grupā. 2019. gadā Indijā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā O14 vecuma grupā. 2020. gada februārī Maskavā uzvarējis starptautiskā šaha festivāla Aeroflot Open galvenajā turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2019. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 2021. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Erdogans Atalajs
Erdogans Atalajs (tr; dzimis ) ir turku izcelsmes Vācijas aktieris. Viņš ir pazīstams ar Semira Gerkana lomu TV seriālā "Trauksme Kobrai 11 — Lielceļa policija" (Alarm für Cobra 11 – Die Autobahnpolizei). Aktiera karjeru uzsāka 1984. gadā.
Birzītes
Birzītes, arī Ošenieki, ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Elejas pagastā. Izvietota pagasta vidusdaļā Elejas upes krastos 4 km no pagasta centra Elejas, 26 km no novada domes Jelgavā un 70 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies pēckara gados ap padomju saimniecības «Eleja» ražotnēm.
Fransisko Moreno
Fransisko Paskasio Moreno (dzimis, miris ) bija Argentīniešu ģeogrāfs, antropologs, topogrāfs un pētnieks. Argentīnā viņš tika saukts par Perito Moreno (perito nozīmē “speciālists, eksperts”), pateicoties savam ieguldījumam zinātnē. Moreno pētījumiem bijusi nozīmīga loma, nodrošinot lielas Patagonijas daļas iekļaušanu Argentīnas teritorijā.
Biogrāfija un ģeogrāfa darbs
Moreno dzimis Fransisko un Juana Tvaites Madero ģimenē, Buenosairesā. Viņš tika audzināts tradicionālajā patriciešu ģimenē un mācījās vietējā draudzes skolā. Brīvo laiku viņš pavadīja ar savu tēvu, meklējot artefaktus un fosilijas, un 14 gadu vecumā viņš no savas plašās kolekcijas izveidoja muzeju.
1872. gadā, pēc absolvēšanas, viņš piedalījās Argentīnas zinātniskās biedrības dibināšanā. Divus gadus vēlāk viņš uzsāka savu pirmo zinātnisko ekspedīciju, kas viņu padarīja plaši pazīstamu. Viņš veica Río Negro provinces pētīšanu, kas nebija apsekotas un aprakstītas. 1876. gada janvārī Moreno sasniedza Nevelvapi — ezeru Andu kalnu dienvidu daļā, un 1877. gada 15. februārī atklāja jaunu ezeru, ko nosauca par Argentino ezeru. Viņš izpētīja arī daudzas upes Patagonijā. 2. martā viņš atklāja kalnu, ko nosauca par Ficroja kalnu par godu HMS Beagle ekspedīcijas komandierim 1830. gados Robertam Ficrojam. Vietējie iedzīvotāji šo kalnu sauca arī par Chalten.
1880. gadā Moreno devās uz Franciju, uz Parīzes Antropoloģijas biedrības sanāksmi, kur uzstājās ar ziņojumu par diviem aizvēsturisiem galvaskausiem, ko viņš bija atradis Rībeno apgabala teritorijā. Viņš ticēja, ka viens bija no kvartāra perioda, savukārt otrs bija deformēts kāda rituāla dēļ, līdzīgā veidā, kā aimaru iedzīvotāju galvaskausi Andos un Altiplano.
Pēc atgriešanās Argentīnā, tajā pašā gadā viņš uzsāka savu otro lielo ekspedīciju Patagonijas teritorijā. Ekspedīcijas laikā viņu notvēra teuelču aborigēnu cilts, kas viņu gribēja sodīt ar nāvi. Viņš aizbēga 11. martā, dienu pirms nāvessoda izpildes. Ieslodzījuma laikā viņš tikās ar teuelču cilts valdnieku Inacayal, kurš pret viņu bija viesmīlīgs. Vēlāk Inacayal vadīja pretošanos valdībai, nepadodoties līdz pat 1884. gadam.
1882. — 1883. gadā Moreno izpētīja Andus uz dienvidiem no Bolīvijas un 1884. — 1885. gadā veica jaunas teritorijas pētniecību uz dienvidiem no Río Negro un Patagonijas. Viņš tika iecelts par Argentīnas dienvidu teritoriju izpētes komisijas vadītāju un daudzu Eiropas zinātnisko biedrību locekli. Par ieguldījumu zinātnē Moreno 1877. gadā saņēma Kordovas Nacionālās universitātes doktora grādu Honoris causa.
Muzeja direktors un eksperts perito
1888. gadā viņš nodibināja Laplatas Dabas vēstures muzeju, kas ir nozīmīgākais šāda veida muzejs Dienvidamerikā. Ar šo zinātnisko un kultūras kolekciju starpniecību Moreno deva ieguldījumu nacionālās mitoloģijas veidošanā. Tie arī palīdzēja attīstīt nacionālos naratīvus. Viņš atveda artefaktus un materiālus no attāliem reģioniem, lai tos pārbaudītu, kataloģizētu un pētītu galvaspilsētas muzejā. Moreno bija pirmais Museo de la Plata direktors, vadot to līdz 1906. gadam.
1902. gadā Moreno tika iecelts par perito (tehnisko speciālistu vai ekspertu). Viņš noraidīja Čīles pretenzijas uz kontinentālo ūdensšķirtni dienvidu konusā. Moreno pierādīja, ka daudzi Patagonijas ezeri ar noteci uz Kluso okeānu, agrāk bijuši daļa no Atlantijas okeāna baseina.
1903. gadā Moreno ziedoja daļu no viņam iepriekš piešķirtās zemes nacionālā parka izveidošanai Nahuel Huapi. 1911. gadā viņš tika iecelts par Nacionālās izglītības padomes direktora palīgu un palīdzēja iegūt finansējumu Bernaskoni institūtam — nozīmīgai pamatskolai Buenosairesā. Tas tika uzbūvēts uz Moreno zemes, ko pārdeva Šveices argentīniešu rūpniekam Fēliksam Bernaskoni. Arheoloģiskie un dabas vēstures muzeji tika izveidoti daļēji no Moreno plašajām artefaktu kolekcijām.
1912. gadā Moreno nodibināja skautu kustību Argentīnā "Argentīnas zēnu skautu asociāciju" (es) un pievienojās bijušajam ASV prezidentam Teodoram Rūzveltam ekskursijā pa Patagoniju. Vēl pēc savas oficiālās aiziešanas pensijā viņš turpināja pārraudzīt Laplatas muzeju.
Vēlākajos gados Moreno iesaistījās politiskajās norisēs Dienvidamerikā Pirmā pasaules kara laikā. Neilgi pirms savas nāves 1919. gadā Moreno iestājās reakcionārajā Argentīnas Patriotiskajā līgā. Moreno tika apglabāts Rekoletas kapsētā. 1944. gadā viņa mirstīgās atliekas tika pārvietotas un atkārtoti apglabātas Sentinela salā Nevelvapi ezerā.
Tomass Dosons
Tomass Dosons (en; dzimis, miris ) bija angļu šaha problēmists, ķīmiķis.
Darbība šaha kompozīcijas laukā
Bijis Lielbritānijas Šaha problēmu biedrības prezidents (1931—1943), žurnāla "Problēmists" (en) dibinātājs, žurnāla "Šaha amatieris" (en) pasaku šaha un etīžu nodaļu redaktors (1916—1930) un "Britu šaha žurnāla" (en) šaha uzdevumu nodaļas redaktors (1931—1951). Vairāku šaha kompozīcijai veltītu darbu autors.
Kompozīciju piemēri
Risinājums: 1. Df5-d7+ Ke7-f8 2. Ld5-e6 f2-f3 3. Dd7-d5 Kf8-e7 4. Le6-f5 f3-f4#
Mata pozīcijas veidošanā piedalās visas uz galdiņa esošās abu pušu figūras (bandiniekus un balto karali ieskaitot) un visi melno karaļa mata zonas deviņi lauciņi ir balto vienreiz apdraudēti vai tos bloķē melno figūras. Šādu mata pozīciju šaha kompozīcijā sauc par ideālu matu.
Anna Lāce
Dzīves gājums
Dzimusi Ķempju pagastā sedlinieka un skrodera Ernesta Liepiņa ģimenē. 1898. gadā viņas vecāki pārcēlās uz Rīgu, kur Annas tēvs strādāja vagonu fabrikā, bet māte atvēra nelielu bodīti. Mācījās Ķeniņa meiteņu ģimnāzijā, 1907. gadā skolas brīvlaikā devās uz Varšavu un strādāja par vācu valodas privātskolotāju.
1920. gadā Anna Lācis ar meitu atgriezās Rīgā, kur vadīja Tautas augstskolas dramatisko studiju (1921—1922). Izšķīrās no Jūlija Lāča un dzīvoja kopā ar dzejnieku Linardu Laicēnu. Par darbošanos kreisajās pagrīdes organizācijās apcietināta, pēc atbrīvošanas 1922. gadā devās uz Berlīni, kur iepazinās ar Bertoltu Brehtu un Reinharta teātra režisoru Bernhardu Reihu (1892/1894–1972). Kapri salā iepazinās ar filozofu Valteru Benjaminu.
1925. gadā uz īsu brīdi dzīvoja Rīgā kopā ar Bernhardu Reihu, vadīja Arodbiedrību centrālbiroja kluba dramatisko sekciju. 1926. gadā viņi kopā devās uz Maskavu, kur Asja ārstējās sanatorijā, Maskavā ieradās arī Valters Benjamins. Regulāri uzturējās Berlīnē, kur nodarbojās ar padomju filmu reklāmu PSRS vēstniecībā. Piedalījās Ervīna Piskatora filmas "Zvejnieku sacelšanās" (Восстание рыбаков) uzņemšanā (1931—1934). Studēja Vissavienības Kinematogrāfijas institūtā (1932—1934), no 1933. gada vadīja latviešu teātri "Skatuve". 1937. gadā beidza Maskavas Teātra mākslas studiju, bet NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1938. gadā viņu apcietināja un tiesāja, piespriežot 10 gadus izsūtījumā Gulaga nometnē Kazahstānā. Vēlāk tika apcietināts arī Berhards Reihs.
Pēc izsūtījuma izciešanas 1948. gadā Asja Lācis atgriezās Latvijā un kļuva par Valmieras drāmas teātra režisori, 1950. gadā par galveno režisori, iestudējot izrādes "Vējš no dienvidiem" (1949), "Trīs kapteiņi" (1951), "Ziņģu Ješkas uzvara" (1954), "Spoki" (1955). 1951. gadā viņu uzņēma Latvijas Teātra darbinieku savienībā, bet 1956. gadā par Latvijas Rakstnieku savienības biedri. No izsūtījuma atgriezās arī viņai uzticīgais Bernhards Reihs, un atlikušo mūžu abi pavadīja kopā. Mirusi.
Kauja par Heksoridžu
"Kauja par Heksoridžu" (en) ir 2016. gada ASV biogrāfiskā kara drāmas filma, kuras režisors ir Mels Gibsons. Filma ir par pacifistu ASV kara mediķi Desmondu Dosu, kas Otrajā pasaules karā atteicās lietot jebkāda veida ieročus. Tajā galvenās lomas attēlo Endrū Gārfīlds, Sems Vortingtons, Lūks Breisijs, Terēza Palmera, Hugo Vīvings, Reičela Grifitsa, Vinss Vons.
Filmas pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā, Latvijā pirmizrāde notika. AFI filmu "Kauja par Heksoridžu" nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām. Tā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai sešās nominācijās, arī kā labākā filma.
Tirgus stratēģija
Tirgus stratēģija nosaka galvenos uzņēmuma tirgdarbības mērķus. Tirgus stratēģija izriet no uzņēmuma biznesa mērķiem, kuru sasniegšanai tā tiek izstrādāta. Tirgus stratēģijas mērķu īstenošanai tiek izstrādāts detalizētāks tirgvedības plāns. Tirgus stratēģija norāda "kas" ir jāsasniedz, kamēr mārketinga plāns demonstrē "kā" tas tiks izdarīts. Mārketinga stratēģijā parasti iekļauj: galvenos tirgus mērķus, pozicionējuma aprakstu, īstermiņa un ilgtermiņa tirgus mērķus.
Stratēģijas dokumentā parasti iekļauj uzņēmuma aprakstu, tā biznesa mērķus, produkta unikālo pārdošanas piedāvājumu, tirgus un konkurentu apskatu, mērķa pircēju definīciju, produkta vai pakalpojuma galvenās īpašības, pozicionējuma mērķi, izvēlētos tirgdarbības kanālus un atvēlēto budžetu. Galvenie biznesa mērķi var būt produkta atpazīstamības celšana, ieiešana jaunā tirgū, pārdošanas apjomu palielināšana u.c. Neatkarīgi no izvēlētajiem mērķiem tiem jābūt definētiem izmērāmās vienībās, lai vēlāk varētu noteikt tirgdarbības kampaņu rezultātus.
Džeremijs Frimpongs
Džeremijs Frimpongs (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Frimpongs pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Bayer Leverkusen.
Deviņu gadu vecumā pievienojies Anglijas komandas Manchester City akadēmijai. Iepriekš spēlējis Skotijas Premjerlīgas komandā Celtic.
Sasniegumi
Celtic
Bobs Makadū
Roberts Allens "Bobs" Makadū (en; dzimis ) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlējis centra un spēka uzbrucēja pozīcijās. Pašlaik (2013) ir NBA kluba Maiami "Heat" trenera palīgs.
1972. gada NBA draftā viņu Bufalo "Braves" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 2. kārtas numuru. Turpmāk pārstāvējis "Braves", Ņujorkas "Knicks", Bostonas "Celtics", Detroitas "Pistons", Ņūdžersijas "Nets", Losandželosas "Lakers", Filadelfijas "76ers", kā arī Itālijas līgas klubus Olimpia Milano, Filanto Forlì un Teamsystem Fabriano. Karjeras laikā divas reizes kļuva par NBA čempionu "Lakers" sastāvā, divas reizes par Eiropas čempionvienību kausa izcīņas čempionu Olimpia Tracer Milano sastāvā. 1975. gadā tika atzīts par NBA sezonas vērtīgāko spēlētāju, NBA debijas sezonā tika atzīts par labāko debitantu un tika iekļauts līgas simboliskajā debitantu pirmajā izlasē, piedalījies piecās NBA Visu zvaigžņu spēlēs, trīs sezonas bija rezultatīvākais spēlētājs.
2000. gadā B. Makadū tika uzņemts Basketbola slavas zālē.
2005.—2006. gadā kļuva par NBA čempionu kā Maiami "Heat" trenera palīgs.