cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moluku kakadu
Izskats un īpašības
Apspalvojums balts vai maigi sārtā nokrāsā. Spārnu un astes apakšas gaiši dzeltenoranžīgas. Ap acīm neapspalvots zilganbaltas ādas gredzens. Cekula spalvas ir košā laškrāsā, tāpēc angliski papagaili dēvē arī par lašcekula kakadu. Nereti tas tiek aprakstīts kā "flamingu krāsas" cekuls. Spalvām astes pamatnē un spārnu sākumā dzeltenīga nokrāsa. Tumši pelēkais knābis īss, knaibļveidīgs. Augšknābim ir ass āķis, kas lieliski piemērots riekstu izlobīšanai. Kājas pelēkas.
Dzīvesveids
Moluku kakadu mitinās zemieņu lietus mežos ar lieliem un veciem kokiem, no piekrastes līdz pat 1000 metru augstumam v.j.l.. Īpaši iecienīti ir fikusu koki. Galvenokārt uzturas koku lapotnē, taču nereti, remdējot slāpes, nolaižas uz zemes. Dzerot ūdens tiek uzņemts ar knābja apakšdaļu gluži kā ar smeļamo kausu.
Moluku kakadu ir ļoti sabiedrisks un emocionāls papagailis. Savvaļā ļoti uzmanīgs. Ārpus vairošanās sezonas uzturas nelielos baros, kuros ir līdz 16 īpatņiem. Īslaicīgi bari var būt arī lielāki. Kakadu spilgtās cekula krāsas un skaļais kliedziens ļauj to viegli pamanīt pat biezā lapu un zaru mudžeklī. Košais papagailis, spalgi kliegdams, veikli pārlido no koka uz koku, lai gan sabļaustīšanās parasti notiek no rītiem un vakaros. Kad kakadu ir satraukts, tas izslien cekulu, stampā kājas un klabina knābi. Putni, kas veido ilgstošas attiecības, daudz laika velta savstarpējai spalvu apkopšanai.
Barība
Moluku kakadu barojas ar ogām, riekstiem, sēklām, kokosriekstiem, kukaiņiem un to kāpuriem. Ar šauro un strupo mēli kakadu var satvert auga sēklas, augļus, arī kukaiņus un to kāpurus.
Ligzdošana
Noteikta vairošanās sezona nav zināma, bet visbiežāk Moluku kakadu ligzdo no maija līdz augustam. Šajā laikā papagaiļi novērojami pa vienam vai pāros. Tie veido monogāmus pārus uz mūžu. Pēc riesta pāris kopīgi veido ligzdu, ar mīkstas koksnes gabaliņiem izklājot koka dobumu, kas atrodas vismaz 25 m augstumā.
Mātīte var izdēt pat septiņas olas, taču parasti dējumā ir tikai divas vai trīs olas, reizēm tikai viena. Inkubācijas periods ilgst 28—29 dienas, perē un par putnēniem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni dobumu atstāj pēc trim mēnešiem. Dzīves ilgums apmēram 60 un vairāk gadu.
Aizsardzība
Moluku kakadu ir endēmiska suga, kas izplatīta tikai vienā teritorijā un kopumā ir apdraudēta, jo populācija visu laiku samazinās. Īpaši Seramas salas populācija sarūk, jo putnus ķer pārdošanai. Apdraudējumu rada arī dabisko dzīvesvietu izzušana.
Lopbarības biete
Lopbarības biete (Beta vulgaris subsp. vulgaris), arī runkulis, ir parastās bietes pasuga, kas tika radīta 18. gadsimtā, lai to varētu izmantot kā lopbarību. Tās izteikti lielā sakne var būt baltā, dzeltenā vai oranži dzeltenā krāsā.
Pirmās lopbarības bietes parādījās ap 1750. gadu Reinzemē. Līdz tam laikam nepastāvēja atšķirības starp mājlopu un cilvēku uzturā lietotajām bietēm. Mūsdienās joprojām lopbarības bietes izmanto govju, cūku un citu mājlopu ēdināšanai galvenokārt vēsā klimata teritorijās, kur šie dārzeņi ir ar barības vielām bagāts uzturs mājlopiem, tiem pārlaižot ziemu. Jaunas, vēl lielas neizaugušas lopbarības bietes ir piemērotas arī cilvēku uzturam. Lopbarības biešu lakstus, kas ir audzēti bagātīgā un pietiekami apūdeņotā augsnē, var izmantot salātos. Pirmajā pasaules karā ēdiena trūkuma apstākļos karavīriem dažkārt ilgstoši nācās pārtikt no šīm bietēm.
Lopbarības bietēm, atšķirībā no cukurbietēm, nav nepieciešami īpaši ražas novākšanas instrumenti, jo tās daļēji aug virs zemes un ir iespējams tās novākt pat ar rokām.
Deivids Līns
Kaut arī Līns savas 40 gadus ilgās karjeras laikā bijis režisors tikai 16 pilnmetrāžas filmām, tomēr viņš tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem britu režisoriem. Pazīstams kā vairāku nozīmīgu episku Holivudas filmu režisors — "Tilts pār Kvai upi" (1957), "Arābijas Lorenss" (1962), "Doktors Živago" (1965). Režisējis filmas pēc Čārlza Dikensa darbu motīviem — "Lielās cerības" (Great Expectations, 1946), "Olivers Tvists" (Oliver Twist, 1948). Par filmu "Īsā tikšanās" (A Brief Encounter, 1945) saņēmis Kannu kinofestivāla lielo balvu Grand Prix. Septiņas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais režisors, un divas reizes no tām balvu saņēmis — par filmām "Tilts pār Kvai upi" un "Arābijas Lorenss". Par šīm divām un par filmu "Doktors Živago" saņēmis arī Zelta globusa balvas.
Revūcas apriņķis
Revūcas apriņķis ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Rimavska Sobotas un Brezno apriņķiem, kā arī Košices apgabala Rožņavas apriņķi un Ungāriju.
Rimavska Sobotas apriņķis
Rimavska Sobotas apriņķis ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Lučenecas, Poltāras, Brezno un Revūcas apriņķiem, kā arī Ungāriju.
Alberta ezers
Alberta ezers (agrāk — Mobutu Seses Seko ezers, Alberta Ņanza;, arī Albert Nyanza, Lake Mobutu Sese Seko) ir viens no Āfrikas Lielajiem ezeriem. Septītais lielākais ezers Āfrikā. Atrodas kontinenta centālajā daļā, uz Kongo Demokrātiskās Republikas un Ugandas robežas. Vistālāk ziemeļos novietotais no Austrumāfrikas lūzuma zonas ezeriem. Atklāts 1864. gadā, atklāja Semjuels Beikers, kurš ezeru nosauca karalienes Viktorijas nesen mirušā dzīvesbiedra prinča Alberta vārdā.
Galvenās ietekas ir Viktorijas Nīla, kas plūst no Viktorijas ezera un Semliki, kas iztek no Edvarda ezera dienvidrietumos. Izteka Alberta Nīla atrodas ezera ziemeļos. Ezera dienvidu daļā atrodas purvāji.
Grasshopper Club Zürich
Grasshopper Club Zürich ir Šveices sporta klubs no Cīrihes, plašāk pazīstams ar futbola komandu, kas pašlaik spēlē Šveices futbola otrajā spēcīgākajā līgā — Izaicinājuma līgā. Ar 1600 kluba biedriem Grasshopper ir lielākais Šveices sporta klubs. Klubam ir deviņi oficiāli fanu klubi.
Vēsture
Klubu 1886. gada 1. septembrī nodibināja angļu students Toms E. Grifits. Tas ir otrs vecākais Šveices futbola klubs aiz FC St. Gallen. Pirmo spēli klubs aizvadīja tā paša gada oktobrī pret ETH. 1893. gadā Grasshopper kļuva par pirmo Šveices komandu, kura spēlēja Vācijā.
1896. gadā klubs sadalījās, izveidojot vēl vienu Cīrihes komandu - FC Zürich, un kopš tā laika šie klubi ir nesamierināmi pretinieki. Nākamajos gados Grasshopper kļuva par pirmajiem Šveices čempioniem un spēja iegūt šo titulu 27 reizes, kā arī 21 reizi ieguva Šveices kausu. 1909. gadā Grasshopper izstājās no futbola federācijas līdz pat 1919. gadam (Pirmā pasaules kara beigām).
Šobrīd šā klubā kluba biedri var nodarboties arī ar airēšanu, hokeju, tenisu, lauka hokeju, kērlingu un skvošu.
Stadioni un treniņlaukumi
Pašlaik Grasshopper futbola komanda mājas spēles aizvada Letzigrund stadionā Cīrihē.
Ronis (zemūdene)
Ronis bija Latvijas Republikas, vēlāk PSRS zemūdene. Uzbūvēta 1926. gadā Nantē, Francijā, zemūdeņu Loire-Simonet klase.
Tehniskie parametri
Ūdensizspaids 395,5 t (virs ūdens) un 525 t (zem ūdens), garums 55 m, platums 4,6 m, iegrime 3,9 m. Maksimālais ātrums 17,5 mezgli (virs ūdens) un 10 mezgli (zem ūdens), darbības rādiuss 1660 jūras jūdzes (ar ātrumu 14 mezgli) vai 2000 jūras jūdzes (ar ātrumu 10 mezgli), zemūdens režīmā 85 jūras jūdzes (ar ātrumu 9 mezgli). Maksimālā iegrime 70 m, niršanas ātrums 10m/37s. Divi Sulzer dīzeļmotori (1300 ZS), divi Simonet elektromotori (700 ZS), degvielas krājums 19 t, divas dzenskrūves.
Bruņojums:
Vēsture
1924. gada 25. oktobrī Kara ministrija parakstīja līgumu ar Francijas kuģubūvētavām «Augustin Normand» Havrā un «Société anonyme des Ateliers et Chantiers de la Loire» Nantē par divu zemūdeņu un divu mīnu traleru aizžogotāju būvi. No valsts budžeta par zemūdenēm samaksāja 6 433 800 latus. 1926. gada 1. jūlijā Nantes dokos ūdenī ielaida zemūdeni «Ronis». Svinīgajā ceremonijā piedalījās Latvijas armijas komandieris ģenerālis P. Radziņš un eskadras komandieris A. Keizerlings. Vēl pēc trim mēnešiem ūdenī nolaida arī otru Latvijas kara flotes zemūdeni — «Spīdola». No Francijas ceļā uz Latviju zemūdenes pavadīja eskadras flagmaņkugis «Virsaitis». 1927. gadā zemūdenes ieradās Rīgā.
1925. gadā kuģubūvētavā "Ateliers & Chantiers de la Loire" Nantē (Francija) uzsākta zemūdenes būvniecība, kurai piešķīra nosaukumu "Ronis". 1926. gada 1. jūlijā zemūdene nolaista uz ūdens. 1927. gadā ieskaitīta Latvijas Kara flotē, pieraksta osta ir Liepāja, bet no 1939. gada Rīga. 1940. gada 25. jūlijā ieskaitīta PSRS Kara flotes 18. zemūdeņu brigādes sastāvā ar nosaukumu "Ronis". 1941. gada 22. jūnijā atradās remontā Tosmares rūpnīcā Liepājā. Akumulatoru trūkuma dēļ nevarēja piedalīties militārās operācijās. 1941. gada 24. jūnija naktī no 24. uz 25. jūniju kopā ar zemūdeni "Spīdola" un vēl 4 padomju zemūdenēm tika nogremdēta Vācijas kara flotes bloķētās Liepājas ostas akvatorijā. 1942. gadā sadragāto korpusu izcēla un nodeva pārkausēšanā.
Rīdigers fon der Golcs
Rīdigers fon der Golcs, pilnajā vārdā Gustavs Ādolfs Joahims Rīdigers fon der Golcs (de; dzimis, miris ) bija Vācijas impērijas virsnieks, grāfs, 1919. gadā Austrumprūsijas robežām tuvajā Kurzemē un Ziemeļlietuvā dislocētā 6. rezerves korpusa komandieris. Aktīvi iesaistījās Latvijas brīvības cīņās no 1919. gada 1. februāra līdz 14. oktobrim.
Dzīves sākums
Dzimis 1865. gada 8. decembrī Cillihavā, Prūsijas karalistes Brandenburgas zemē. 1881. gadā iestājies Prūsijas Kara akadēmijā Berlīnē, pēc kuras iestājās 1. kājnieku gvardu pulkā 1885. gada martā, un novembrī paaugstināts par leitnantu, bet 1893. gada septembrī par pirmo leitnantu un nosūtīts uz 109. grenadieru pulku Karlsrūē. 1895. gadā nosūtīts uz Ģenerālštābu Berlīnē, 1896. gadā nosūtīts uz 9. armijas korpusa štābu Altonā. 1897. gada aprīlī paaugstināts par kapteini. 1900. gadā iecelts par 115. kājnieku pulka rotas komandieri Altenburgā. 1902. gadā nosūtīts uz 1. gvardes kājnieku divīzijas štābu, bet 1903. gadā uz 4. armijas korpusa štābu Magdeburgā. 1906. gadā nosūtīts uz Brandenburgas virspavēlniecības štābu Berlīnē. 1909. gadā iecelts par bataljona komandieri 4. kājnieku gvardes pulkā. 1911. gada janvārī paaugstināts par pulkvežleitnantu un augustā nosūtīts uz impērijas Ģenerālštābu, kur vadīja sekciju, bet jau novembrī iecelts par Kara akadēmijas štāba direktoru. 1913. gadā paaugstināts par pulkvedi un iecelts par 76. kājnieku pulka komandieri Hamburgā.
Karš
Pirmā pasaules karā 1914. gada 5-12. septembrī komandēja pulku Pirmajā Marnas kaujā. Novembrī nosūtīts uz Austrumu fronti un iecelts par 34. kājnieku brigādes komandieri un 1915. gada jūnijā par 5. gvardes brigādes komandieri. 1915. gada 7.-22. februārī cīnījās Otrajā Mazūrijas ezeru kaujā. Pārcelts atpakaļ uz Rietumu fronti, kur 1916. gada 1. maijā tika iecelts par 1. gvardes kājnieku brigādes komandieri un cīnījās Sommes kaujā no 1916. gada 1. jūlija līdz 16. novembrim. 1916. gada 18. augustā paaugstināts par ģenerālmajoru.
Golca panākumi Somijā ietekmēja lēmumu 1919. gada sākumā viņu iecelt par Kurzemē un Ziemeļlietuvā esošo Vācijas armiju komandieri, lai aizsargātu šos Austrumprūsijas pierobežu reģionus no boļševiku uzbrukuma. Fon der Golcs kļuva par 6. rezerves korpusa komandieri, 1919. gada 1. februārī ierodoties Liepājā. Viņš bija Liepājas okupācijas spēku militārais gubernators un reģionā esošo Vācijas armijas spēku un 1. gvardes rezerves divīzijas komandieris. Viņa brālis aktīvi iesaistījās brīvprātīgo vervēšanā Vācijā un Freikorps vienību sūtīšanā uz Kurzemi. Nelielā un vājā Dzelzsbrigāde, drīz izauga par šo algotņu veidotu Dzelzdivīziju, kas bija pakļauta Golcam. Lai arī juridiski pakļauts Latvijas Pagaidu valdībai, Golcam pakļāvās arī Baltijas landesvērs, ko veidoja vietējās vācbaltiešu vienības un latviešu spēki, Kalpaka un Baloža vadībā. 1919. gada 3. martā Golcs sāka pretuzbrukumu boļševikiem, dažās nedēļās sasniedzot Lielupes līniju un atbrīvojot Jelgavu. Vāciešu bruņoto vienību konflikti ar Ulmaņa Pagaidu valdību noveda pie 1919. gada 16. aprīļa puča, ko Golcam it kā nezinot veica vācbaltiešu un Freikorps vienības. Rezultātā izveidojās vāciešu intereses atbalstoša Niedras valdība. Pēc landesvēra un Dzelzdivīzijas veiktās Rīgas ieņemšanas 1919. gada 22. maijā Golca ambīcijas piesaistīja Antantes uzmanību, kas nevēlējās tālāku vāciešu ietekmes pieaugumu reģionā. Landesvērs un Dzelzdivīzija jūnija beigās cieta sakāvi Cēsu kaujās pret igauņu karaspēku, kam palīdzēja Ziemeļlatvijas brigāde. Lai novērstu Golca saistību ar šo uzbrukumu, Dzelzdivīzija bija pārgājusi Niedras valdības pakļautībā, un Landesvēra komandierim piešķirta Latvijas pilsonība.
Pakļaujoties Antantes kategoriskajai prasībai, Vācija beidzot atsauca Golcu no Latvijas 1919. gada oktobrī.
Vācijā
1920. gada martā Golcs Vācijā piedalījās neveiksmīgajā Kapa pučā. Vēlāk viņš nodarbojās ar jaunatnes militāro audzināšanu. No 1934. līdz 1939. gadam viņš vadīja Vācijas rezerves virsnieku savienību. 1920. gadā tika izdoti Golca memuāri Meine Sendung in Finnland und im Baltikum, kuros aprakstīta viņa militārā un politiskā darbība Somijā un Latvijā. Golca atmiņas ar mainītu nosaukumu 1936. gadā piedzīvoja atkārtotu izdevumu — Als politischer General im Osten.
Rīdigers fon der Golcs mira 1946. gada 4. novembrī Bavārijā.
Kvanjas ezers
Kvanjas ezers ir ezers Āfrikā, Ugandā. Bagāts ar zivīm. Tā kā ezers ir salīdzinoši dziļāks un tajā ir augstāki viļņi, nekā netālajā Kjogas ezerā, zvejnieki Kvanjas ezerā lieto dziļākas dēļu laivas pretstatā Kjogas ezerā lietotajām vienkocēm. Kopš nesenās līmeņa celšanās savienots ar Kjogas ezeru.
Veļki Krtīšas apriņķis
Veļki Krtīšas apriņķis (sk) ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Krupinas, Zvolenas, Detvas un Lučenecas apriņķiem, Nitras apgabala Levices apriņķi, kā arī Ungāriju.
Apriņķa Trebušovces ciemā dzimis ungāru komunists Ernē Gerē (Gerő Ernő, 1898—1980), Dolna Strehovas ciemā — ungāru rakstnieks Imre Madāčs (Madách Imre, 1823—1864), bet Sklabinas ciemā — ungāru rakstnieks Kālmāns Miksāts (Mikszáth Kálmán, 1847—1910).
Bakvi
Bakvi (pašnosaukums: bakʋɛ) ir viena no Āfrikas tautām, kas apdzīvo Kotdivuāras dienvidrietumus un Libērijas dienvidaustrumus. Kopējais skaits kopā ar tiem tuvu radniecīgajām tautām (ubi, abriņji, gvani, paji, tevi, plapi, ba) 1992. gadā tika lēsts ap 900 000. Runā bakvu valodā, oficiālajā saziņā izmanto arī franču (Kotdivuārā) un angļu (Libērijā) valodu. Piekopj tradicionālos vietējos ticējumus, neliela daļa — kristieši. Galvenā nodarbošanās ir tropiskā lauksaimniecība, zvejniecība, amatniecība.
Melnsakne
Melnsakne (Scorzonera hispanica) ir viengadīgs kurvjziežu dzimtas sakņaugs, kuru izmanto uzturā. Tas tiek audzēts kā dārzenis, līdzīgā veidā kā auzu sakne. Melnsakne zied dzelteniem ziediem, sakne zem zemes var sasniegt metra garumu, tās diametrs — 2 cm.
Melnsakne brīvā dabā aug Dienvideiropā un Tuvajos Austrumos. No šiem reģioniem tās audzēšana ir izplatījusies citur Eiropā. Lielākās melnsaknes audzētājvalstis mūsdienās ir Nīderlande, Beļģija un Francija.
Pārtikā visbiežāk izmanto melnsaknes saknes, kas ir ēdamas svaigā veidā, lai gan tās cietības dēļ mēdz nomizot. Saknes ir ļoti nozīmīgs magnija un dzelzs avots — šīs minerālvielas ir sastopamas vairāk nekā citos bieži audzētos dārzeņos. Saknes lieto sautējumos un kā nozīmīgu pārtikas piedevu ēdieniem, tās var arī marinēt, kā arī iegūt un dzert to sulu.
Bakvu valoda
Bakvu valoda ir Rietumāfrikas valoda, kurā runā bakvi Kotdivuāras dienvidrietumos un, iespējams, Libērijas dienvidaustrumos. Valoda pieder pie Nigēras-Kongo valodu saimes kru grupas. 1993. gadā valodu prata ap 10 300 personām. Tās rakstībai izmanto pielāgotu Āfrikas alfabētu. Rakstpratība bakvu vidū ir ap 5—15%.
Volguntes iela
Volguntes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Pleskodāles un Šampētera apkaimē. Volguntes iela sākas Smārdes ielas krustojumā un beidzas Zolitūdes ielas un Kalnciema ielas krustojumā. Kopējais ielas garums ir 2260 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām.
Pa Volguntes ielu kursē 22. un 56. maršruta autobusi.
Ielu savienojumi
Volguntes iela krustojas ar šādām ielām:
Vienādmalu trijstūris
Vienādmalu jeb regulārs trijstūris ir trijstūris, kam visas malas ir vienādas.
Eiklīda ģeometrijā vienādmalu trijstūrim katrs no iekšējiem leņķiem ir 60° liels, tādējādi tas ir arī šaurleņķa trijstūris. Trijstūrī sakrīt katras malas mediāna, pret attiecīgo malu novilktais augstums un malai pretējā leņķa bisektrise. Tāpat šajā trijstūrī sakrīt masas centrs, ortocentrs un ievilktās un ap trijstūri apvilktās riņķa līnijas centrs; šis centrs arī sadala mediānu, bisektrisi un augstumu attiecībā
1:2
(skaitot no pamata malas).
Formulas
Šajās formulās
a
ir malas garums.
Edvarda ezers
Edvarda ezers (, sw) ir mazākais no Lielajiem Āfrikas ezeriem. 15 lielākais ezers Āfrikā. Atrodas uz robežas starp Kongo Demokrātisko Republiku un Ugandu. Ezera ziemeļu krasts atrodas dažus kilometrus dienvidos no ekvatora. Atklājis Henrijs Stenlijs 1888. gadā, nodēvējis ezeru Velsas prinča Alberta Eduarda vārdā. No 1973. līdz 1979. gadam ezers tika dēvēts par godu Ugandas diktatoram Idi Aminam.
Ezers ir ļoti bagāts ar endēmām zivju sugām, no kurām zinātniski precīzi aprakstītas ir tikai neliela daļa. Krastos atrodas izcilas pirmatnējās dabas vērtības, kuras aizsargā Virungas nacionālais parks (Kongo Demokrātiskā Republika) un Karalienes Elizabetes nacionālais parks (Uganda). Ezers ir nozīmīga putnu ligzdošanas, barošanās un atpūtas vieta. Ezera krastos dzīvo šimpanzes, ziloņi, lauvas.
Hidrohlortiazīds
Hidrohlortiazīds ir diurētiska (urīndzenoša) viela no tiazīdu grupas.
Krievzemes karaļi
Krievzemes karalis (rex Rutheniae, rex Ruthenorum) jeb Krievijas karalis (Rex Russiae) bija mantojams Galīcijas-Volīnijas valdnieku tituls, ko Romas pāvests Inocents IV 1253. gadā piešķīra lielkņazam Danielam Romanovičam.
Hidrohlortiazīds
Hidrohlortiazīda tirdznieciskie sinonīmi: Dichlothiazidum, Dichlotride, Dichydran, Dihydrochlorthiazid, Disalunil, Esidrex, Esidrix, Hidrosaluretil, Hydrex, Hydril, Hydro-Diuril, Hydro-Saluric, Hydrothide, Hypothiazide, Nefrix, Novodiurex, Oretic, Panurin, Unazid, Urodiazin, Vedidrex.
Krievzemes karaļi
Šo titulu lietoja viņa pēcnācēji un to kopš 14. gadsimta pievienoja savam titulam arī Lietuvas dižkunigaiši, kas pakļāva Volīniju.
Hidrohlortiazīds
Ķīmiskās īpašības
Hidrohlortiazīds ir balts vai dzeltenīgi balts kristālisks pulveris. Ļoti vāji šķīstošs ūdenī, vāji šķīstošs etilspirtā, labi šķīstošs stipri sārmainos šķīdumos.
Krievzemes karaļi
Vēsture
1214. gadā Ungārijas karalis Andrejs II iekaroja Galīciju un 1215. gadā panāca, ka viņa dēlu Kolomanu Romas pāvests Inocents III ļāva kronēt par "Galīcijas un Vladimirijas ķēniņu" (rex Galiciae et Lodomeriae).
Hidrohlortiazīds
Ķīmiskās īpašības
Pēc ķīmiskās uzbūves pieder benzotiadiazepīnu atvasinājumu grupai, kura C(7) pozīcijā satur sulfonamīdu grupu. Šīs grupas esamība padara hidrohlortiazīdu radniecisku diakarbam.
Krievzemes karaļi
Vēsture
1253. gadā Romas pāvests Inocents IV izsludināja krusta karu pret Mongoļu impēriju, aicinot tajā piedalīties kristītos Livonijas, Bohēmijas, Morāvijas, Serbijas, Pomerānijas un Lietuvas iedzīvotājus. Lai krusta karā iesaistītu arī Krievijas kristiešus, viņš 1254. gadā piešķīra lielkņazam Danielam Romanovičam titulu "Krievijas karalis". Krievzemes karaļa dēla titulu lietoja arī viņa dēls Galīcijas-Volīnijas kņazs Ļevs Daņilovičs (1269 - ap 1301), kas kādā senkrievu valodā rakstītā dokumentā sevi saucis par "kņazu Ļevu, karaļa Daņilas dēlu". Savukārt Daniela jaunākais dēls Švarns (Svaromirs, 1264-1269) apprecējās ar Lietuvas karaļa Mindauga meitu un kļuva par Lietuvas dižkunigaiti (1267-1269).
Hidrohlortiazīds
Darbības mehānisms
Hidrohlortiazīda diurētiskā darbība pamatojas uz nātrija un hlora jonu reabsorbcijas samazināšanas nieru līkumoto kanāliņu proksimālajā daļā, daļēji arī distālajā daļā. Kālija un bikarbonātu reabsorbcija arī tiek pavājināta, taču mazāk. Sakarā ar nozīmīgu nātrijurēzes paaugstināšanos ar vienlaicīgu hlorīdu pastiprinātu izdali hidrohlortiazīdu uzskata par aktīvo salurētisko vielu. Nātrijs un hlors izdalās no organisma vienādos daudzumos.
Krievzemes karaļi
Vēsture
Daniela Romanoviča mazdēls kņazs Jurijs Ļvovičs (ap 1301 — ap 1308) sevi dēvēja par Krievijas karali un Vladimirijas (Volīnijas) kņazu (Rex Russiae, dux Ladimeriae), Šo titulu lietojuši turpināja lietot arī viņa dēli Andrejs un Ļevs, kā arī meitas dēls Boļeslavs.
Hidrohlortiazīds
Darbības mehānisms
Preparāts dod urīndzenošu efektu kā pie alkalozes, tā arī pie acidozes. Ilgstoši lietojot, preparāta iedarbība nekļūst vājāka.
Krievzemes karaļi
Vēsture
Pēc Galīcijas pakļaušanas Krievzemes karaļa titulu lietoja arī Polijas karalis Kazimirs III.
Hidrohlortiazīds
Darbības mehānisms
Bezcukura diabēta gadījumos hidrohlortiazīds, kā arī citi benzotidiazepīnu grupas diurētiķi, rada "paradoksālu" efektu, mazinot poliūriju (pārmērīgu urīna izdali). Novēro arī slāpju sajūtas mazināšanos. Ievērojami samazinās palielināts asins plazmas osmotiskais spiediens, kas pavada šo slimību. Šīs darbības mehānisms nav skaidrs.
Krievzemes karaļi
Vēsture
14. gadsimta sākumā Zelta Ordai pakļauto Krievzemes daļu sāka dēvēt par Lielkrieviju, bet Lietuvas dižkunigaitijas daļu par Mazkrieviju (Rusia Minoris). Zināms, ka 1323. gadā Ģedimins sevi dēvēja par "lietuviešu un krievu karali, Zemgales kņazu un hercogu" (Gedeminne Dei gratia Letphanorum Ruthenorumque rex, princeps et dux Semigallie), bet 1335. gadā Galīcijas-Volīnijas kņazs Jurijs Boļeslavs (Юрій-Болеслав Тройденович) vēstulē Vācu ordenim sevi dēvēja par "Visas Mazkrievijas hercogu" (la). Šo titulu pēc viņa nāves 1340. gadā pārmantoja Ģedimina dēls Ļubarts, kas bija precējies ar pēdējā Krievijas karaļa Andreja Jurjeviča meitu un kļuvis par nominālo Galīcijas-Volīnijas kņazu.
Latīniski rakstītajos dokumentos arī Lietuvas dižkunigaitis Jagailis 1383. gadā dēvēts par "Krievijas kungu un mantinieku" (magnus Rex vel dux litwanorum, Russieque dominus et here), bet Vītauts Dižais par "Lietuvas un Krievijas lielhercogu" (Magnus Dux Littwanie et Russye).
Hidrohlortiazīds
Pielietošana medicīnā
Hidrohlortiazīds neļauj aizkavēties nātrijam un ūdenim organismā kortikosteroīdu lietošanas gadījumos, tāpēc to izmanto pie tūskas, kas parādās no virsnieru garozas hormonu un hipofīzes adrenokortikotropā hormona iedarbības. Hidrohlortiazīds pazemina šo hormonu iedarbībā palielinātu arteriālo spiedienu.
Pielieto arī arteriālas hipertensijas, kuru pavada asinsrites nepietiekamība, bezcukura diabēta, glaukomas gadījumos.
Kjogas ezers
Kjogas ezers (, sw) ir liels ezers Āfrikā. Atrodas Ugandā, daļa baseina arī Kenijā. Kjogas ezers pieder Āfrikas Lielo ezeru sistēmai, taču netiek uzskatīts par vienu no lielajiem ezeriem.
Galvenā pieteka ir Viktorijas Nīla, kas izplūst no dienvidos esošā Viktorijas ezera. Viktorijas Nīlu regulē hidroelektrostacija. Viktorijas Nīla arī izplūst no ezera ar krāšņu krāčveida Mērčisona ūdenskritumu.
Ezerā reģistrētas 46 sugu zivis, kas pēc sugu sastāva vairāk līdzinās Viktorijas ezera zivju faunai nekā Alberta ezera zivju faunai. Ezerā dzīvo arī endēmas zivju sugas. Liels daudzums krokodilu.
Bagātīgās 1997 - 1998. gada lietusgāzes ievērojami pacēla ezera līmeni, no krasta atdalījās ievērojams skaits peldošo salu un aizdambēja ezera izteku. Rezultātā applūda ap 580 km² apkārtējo zemju. Lielam skaitam iedzīvotāju nācās pārcelties, kas radīja ievērojamas sociālās problēmas nabadzīgajā reģionā. 2005. gadā ezera izteka joprojām lielā mērā ir bloķēta.
Ceļoties ezera līmenim, ar Kjogas ezeru saplūdis netālais Kvanjas ezers (tagad - Kjogas ezera ziemeļu atzars), kas ir nedaudz dziļāks.
Veronika Rota
Veronika Rota (en; dzimusi ) ir amerikāņu rakstniece, raksta romānus un īsos stāstus.
2017. gadā izdota grāmata "Carve the mark".
Džankarlo Fizikella
Džankarlo Fizikella (it; dzimis, Romā, Itālijā) ir bijušais Formula 1 pilots. Tāpat kā lielākā daļa mūsdienu profesionālo autosportistu, arī Džankarlo savu braukšanas karjeru uzsāka kartingos. 1992. gadā viņš sacentās itāļu Formula 3 sacīkstēs, bet 1995. gadā uz neilgu laiku pameta formulu sacīkstes, braucot ITCC salonautomobiļu sacīkstēs.
F1 karjera
Viņa sezona ITCC pārliecināja cilvēkus no F1 ņemt Džankarlo savā pulkā un 1996. gada F1 sezonā viņš veica savu debiju. Sezonu itālis nepabeidza, jo viņa pirmā komanda, Minardi, meklēja naudīgu pilotu, un Fizikella tāds nebija, tādēļ komanda viņu aizvietoja ar Džovanni Lavadži. Nākamgad Džankarlo atgriezās sacīkšu pamatsastāvā un kopā ar Ralfu Šūmaheru brauca Jordan komandā. Pirmo reizi uz pjedestāla pilots kāpa Kanādas Lielās Balvas izcīņā, bet Vācijā uzvaru viņam liedza austrieša Bergera ātrums un caurums riepā. Savu talantu Fizikella vēlreiz izrādīja Beļģijā, kur bija otrais atpaliekot tikai no sava komandas biedra brāļa Mihaela.
Viņš brauca tik pārliecinoši, ka Benetton komandas vadība pēc sezonas beigām nolēma slēgt līgumu ar jauno itāli. Tomēr laiks bija nepiemērots, jo komanda palika bez rūpnīcā ražota dzinēja un izmantoja pagājušā gada modeli nomainot nosaukumu. Lai arī bez jaunākajiem motoriem, viņam izdevās divreiz būt otrajam (Monako un Kanādā), pēdējā no šīm sacīkstēm zaudējot uzvaru ātrumkārbas problēmu dēļ. Austrijā Džankarlo izcīnīja savu pirmo "pole-position", taču sadursme ar Žanu Alezī liedza viņam cerēt uz labu rezultātu. Arī 1999. gada sezona bija ļoti nestabila - Fizikellam izdevās vairākkārt kāpt uz goda pjedestāla un kārtējo reizi viņš nespēja izcīnīt savu pirmo uzvaru - šoreiz viņš avarēja esot vadībā Eiropas GP. Tā izrādījās viņa vislielākā iespēja uzvarēt tuvāko gadu laikā. Nākamajā gadā lietas bija pa vecam - daži pjedestāli un Benetton komandas nu jau tradicionāli neveiksmīgā sezonas beigu daļa patraucēja Roma dzimušajam pilotam izcīnīt vēl kaut vienu punktu. Renault nopirka Benetton 2001. gada sākumā, taču viņu iejaukšanās bija pārāk vēla un tāpēc neuzlaboja formulas ātrumu. Šī iemesla dēļ Fizikellam nācās cīnīties ar tādām komandām kā Minardi un Prost, taču Gaskoina un visas komandas pūliņi palīdzēja nedaudz uzlabot rezultātus. Rezultāts - divas vietas tieši aiz pjedestāla Vācijā un 3. vieta Džankarlo Beļģijā.
Fizikella tika apstiprināts par Force India komandas pilotu. Pirmā sacīkste jaunajā komandā viņam izvērtās neveiksmīga un viņš izstājās jau pirmajā līkumā, tomēr vēlāk viņš vairākkārt ir cīnījies par vietu desmitniekā. . gada viņš izcīnīja komandas pirmo pole-position, pirmos punktus un pirmo pjedestālu (2. vieta). Dažas dienas vēlāk tika paziņots, ka Fizikella dosies uz Ferrari aizvietot savainoto Felipi Masu pēc tam, kad viņa pirmais aizvietotājs Luka Badoers nobrauca divas neveiksmīgas sacīkstes.
Žans Filips Ramo
Žans Filips Ramo (,  — ) bija franču komponists un mūzikas teorētiķis, kas darbojās baroka laikmetā.
Biogrāfija
Cēlies no Dižonas ērģelnieka ģimenes. Pēc mācībām jezuītu skolā, 18 gadu vecumā devies uz Itāliju, kur papildinājis muzikālo izglītību Milānā.
Pēc atgriešanās dzimtenē bijis vijolnieks orķestrī, bet vēlāk kalpojis par ērģelnieku vairākās Francijas pilsētās, līdz 1723. gadā apmetās uz dzīvi Parīzē, kur nodarbojās ar garīgo un laicīgo muzikālo darbu komponēšanu. No 1745. gada karaļa galma komponists, vēlāk ieņemot Žana Batista Lulli vietu.
Ramo ir arī vairāku muzikāli teorētisko darbu autors, 1722. gadā izdotais "Traktāts par harmoniju.." kļuva par pamatu harmonijas mācībai mūzikā, kas pēc autora nāves ieguva turpmāko attīstību 19. un 20. gadsimta mūzikas teorētiķu darbos.
Identifikācija (informācija)
Identifikācija vai identificēšana ir objekta vai subjekta atpazīšana pēc tā identifikatora. Identifikācija ir nepieciešama, lai objektus atšķirtu vienu no otra.
Ir būtiska atšķirība starp objektu (preču, priekšmetu utt.) un subjektu (datorsistēmu lietotāju) identifikāciju. Objektu identifikācijai pietiek nolasīt informāciju par identifikatoru, kas saistīts ar šo objektu. Lai pārliecinātos, vai subjekts patiesi ir tas, par ko uzdodas, bez identifikācijas ir nepieciešama arī autentifikācija. Praktiski visās daudzlietotāju sistēmās pielieto identifikāciju un autentifikāciju. Ja lietotajam ir identifikators, kas reģistrēts sistēmā, viņš tiek uzskatīts par legālu lietotāju; visi citi lietotāji ir nelegāli.
Adriāns (nozīmju atdalīšana)
Adriāns var būt:
Identifikācija (informācija)
Identifikatoram jābūt sistēmā unikālam. Identifikators ir binārais kods, kurš var būt realizēts kā simbolu virkne, svītrkods, magnētiskā vai viedkarte, biometriskā pazīme, radiofrekvences identifikācija u.c.
Bikini atols
Bikini atols (mah, en) ir neapdzīvots atols Klusajā okeānā, Māršala Salās. Atols ir 8,8 km2 liels, tajā ietilpst 23 salas. Līdz Otrajam pasaules karam atols bija pazīstams ar Ešolca atola (de) nosaukumu. Lielākās salas atolā ir Bikini (Bikini) un Enju (Enyu) sala. No 1947. līdz 1979. gadam atradies ASV pārvaldījumā, kopš 1979. gada ir Māršala Salu sastāvā.
Lineāru vienādojumu sistēma
Lineāru vienādojumu sistēma ir vienādojumu sistēma, kurā visi vienādojumi ir lineāri (pirmās pakāpes) un visos vienādojumos ir kopīgi nezināmie. Piemēram, ir trīs lineāru vienādojumu sistēma ar trīs nezināmajiem
x, y, z
. Lineāru vienādojumu sitēmas atrisinājums ir nezināmajiem lielumiem piešķirtās skaitliskās vērtības, lai tiktu iegūtas pareizas skaitliskas vienādības. Attiecīgās lineāru vienādojumu sitēmas atrisinājums ir
Lineāru vienādojumu sistēma var būt gan homogēna (visi brīvie locekļi ir vienādi ar nulli), gan nehomogēna (vismaz viens no brīvajiem locekļiem nav nulle). Jebkurai homogēnai lineāru vienādojumu sistēma pastāv triviālais atrisinājums, kad visu mainīgo vietā tiek ievietota nulle. Ja sistēmai risinājums eksistē, to sauc par saderīgu sistēmu, ja risinājums nepastāv — tad par nesaderīgu sistēmu.
Vienkāršs piemērs
Vienkāršs piemērs parasti satur divus vienādojumus ar diviem nezināmajiem:
Viena no atrisināšanas metodēm ir ievietošanas metode. Vispirms no pirmā vienādojuma tiek izteikts
x
Pēc tam otrajā vienādojumā
vietā tiek ievietota iegūtā izteiksme:
Tā tiek iegūts viens lineārs vienādojums, kas satur vienu nezināmo
y
y = 1
, tiek ievietota iegūtā
Lamberts (bīskaps)
Lamberts (de, la), bija otrais Sēlijas (1224—1226), vēlāk pirmais Zemgales bīskaps (1226—1232).
Darbība bīskapa amatā
Par Lamberta izcelsmi nav drošu ziņu. Zināms, ka viņš bija cēlies no Solrē Eno jeb Henegavas (fr, de) grāfistē, kas atrodas mūsdienu Francijas un Beļģijas teritorijā.
Lineāru vienādojumu sistēma
Vienkāršs piemērs
Lineāru vienādojumu sistēmas atrisinājums ir:
Lamberts (bīskaps)
Darbība bīskapa amatā
Pēc pirmā Sēlijas un Zemgales bīskapa Lipes Bernharda nāves bīskaps Alberts, 1224. vasarā iecēla Lambertu par jauno bīskapu. Lai arī Alberts bija pārkāpis savas tiesības iecelt tikai pirmo bīskapu, pāvests Honorijs III apstiprināja bīskapijas robežas 1224. gada 14. novembrī.
Lineāru vienādojumu sistēma
Vispārīgā forma
Vispārīgā formā lineāru vienādojumu sistēma no m lineāriem vienādojumiem un n nezināmajiem var tikt uzrakstīta šādi:
Šeit ir nezināmie,  ir koeficienti un  ir brīvie locekļi.
Lamberts (bīskaps)
Darbība bīskapa amatā
Pēc bīskapa Alberta nāves pāvesta legāts Balduīns no Alnas panāca, ka 1232. janvārī pāvests Gregorijs IX personīgi viņu Lamberta vietā iecēla par Zemgales bīskapu. Pāvests uzskatīja, ka Lamberta amatam nav bijis likumīga pamata un visi Lamberta rīkojumi tika atcelti. Rakstu avotos ziņas par Lambertu atrodamas no 1224. gada līdz 1231. gadam, bet 1234. gadā viņš minēts jau kā miris.
Lineāru vienādojumu sistēma
Vektoru forma
Lineāru vienādojumu sistēmu var uzrakstīt vektoru formā:
Matricu forma
No vektoru formā uzrakstītas lineāru vienādojumu sistēmas var iegūt arī sistēmu matricu formā: kur A ir m×n matrica (sistēmas koeficientu matrica), x ir nezināmo lielumu matrica (n locekļi) un b ir brīvo locekļu matrica (m locekļi).
Kārlis Maria fon Vēbers
Karls Maria Frīdrihs Ernsts fon Vēbers (de, arī Carl Maria Friedrich Ernst, Freiherr von Weber; dzimis 1786. gada 18. vai 19. novembrī, miris ) bija vācu komponists, diriģents, pianists, ģitārists un mūzikas kritiķis.
No 1813. līdz 1817. gadam vadījis Prāgas operteātri, 1817. gadā kļuva par Drēzdenes Vācu operteātra diriģentu un vadītāju.
Kivu ezers
Kivu ezers (rw, fr) ir viens no Āfrikas lielajiem ezeriem. Atrodas uz Kongo Demokrātiskās Republikas un Ruandas robežas Austrumāfrikas Lielās Lūzuma zonas atzarā, tektoniskajā lūzumā. Tektoniskais lūzums turpina paplašināties, ezera apkaimē bieži notiek vulkānu izvirdumi. Ap ezeru atrodas augsti kalni un pirmatnējais mežs, ezers ir ļoti ainavisks.
Balikesira
Balikesira (tr) ir pilsēta Turcijā, Balikesiras ila centrs. Izvietojusies valsts rietumos starp Bursu un Izmiru. Ievērojams rūpniecības centrs, apkalpo apkārtnes lopkopības un olīvu audzēšanas reģionus.
Kivu ezers
Ezerā atrodas devītā lielākā ezeru sala pasaulē — Idžvi (285 km²), kā arī Buvumas (225 km²; piecpadsmitā lielākā ezeru sala pasaulē) un Rubondo (215 km²; sešpadsmitā lielākā) salas. Ezera krasti ir blīvi apdzīvoti. Eiropieši ezeru atklāja tikai 1894. gadā. Kopš šī laika ap ezeru notiek vardarbīgi konflikti. Ezers ieguvis skumju slavu ar to, ka 1994. gada Ruandas genocīda laikā šeit tika nogremdēti daudzi upuri.
Balikesira
Vēsture
Netālu no mūsdienu pilsētas 124. gadā Romas imperators Adriāns dibināja pilsētu Adrianuteri (Hadrianutherae). Bizantijas laikā pilsēta panīka un bija zināma kā Paleokastrona ( — ‘Vecais cietoksnis’), no kura, pārliekot turku valodā, cēlies mūsdienu pilsētas nosaukums. Mūsdienu pilsēta dibināta 1297. gadā un līdz 1926. gadam saukta par godu tās dibinātājam Karasibejam par Karesi (Karesi). 1897. gadā stipri cieta zemestrīcē.
Kivu ezers
Ezerā dzīvo 32 sugu zivis, no kurām 16 dzīvo tikai šajā ezerā (endēmas sugas).
Metāna izvirdumi
Kivu ezers ir viens no trim zināmajiem eksplozīvajiem ezeriem — abi pārējie ir Kamerūnā esošie Niosas ezers un Monūnas ezers. Ezera gultnes nogulumi izpēte liecina, ka aptuveni reizi 1000 gados ezerā notiek masveida organismu izmiršana. Nav droši zināms, kas izraisa Kivu ezera izvirdumus, bet tie varētu būt saistāmi ar vulkāniskajām aktivitātēm.
Gāzu sastāvs katram no eksplozīvajiem ezeriem ir atšķirīgs. Kivu ezers sava izvirduma laikā izdala lielu daudzumu metāna un ogļskābās gāzes. Pēdējos gadsimtos šāds izvirdums nav noticis, taču, ja tāds notiktu šodien, tā sekas būtu nesalīdzināmi lielākas nekā citām pasaulē pieredzētajām dabas katastrofām, jo ezera apkaimē dzīvo ap 2 miljoni cilvēku. Pēkšņā gāzu izdalīšanās dažu stundu laikā nosmacētu lielu daļu no šiem cilvēkiem. Bez tam Kivu ezera ūdens masa ir tik liela, ka spēja gāzu izdalīšanās radītu ļoti lielus viļņus, kas salīdzināmi ar cunami. Kivu ezera radītais risks apkārtējiem iedzīvotājiem ir apzināts tikai pēdējā desmitgadē.
Aptuveni 300 metru dziļumā Kivu ezerā atrodas ap 55 miljardi kubikmetru metāna. Ruandas valdība plāno uzsākt šīs gāzes ieguvi, kas ir ļoti vienkāršs process — uzsūknējot ar gāzēm bagāto ūdeni virspusē, tas pats izdala uzņemtās gāzes, galvenokārt ogļskābo gāzi, sērūdeņradi un metānu. Metānu var izmantot enerģijas ieguvei un Ruanda cer neilgā nākotnē palielināt valstī saražotās enerģijas daudzumu divdesmitkārt un kļūt par enerģijas eksportētāju tieši pateicoties Kivu ezera resursiem. Šādā veidā pakāpeniski, nelielā mērā tiktu mazināts ezera radītais risks.
Autentificēšana
Autentificēšana (no el (authentikos) — 'īsts, patiess') ir subjekta (lietotāja) identitātes pārbaude datorsistēmā. Tas ir nākamais solis pēc identificēšanas, kurā noskaidro lietotāja identifikatoru, bet autentificēšanā nosaka, vai lietotājs atbilst uzrādītajam identifikatoram.
Autentificēšana notiek uz kāda slepena elementa (autentifikatora) pamata, kuru zina gan lietotājs, gan sistēma. Parasti sistēmai nav zināms pats slepenais elements, bet gan kāda informācija, pēc kuras nosaka lietotāja autentiskumu.
Autentificēšanas veidus var iedalīt vairākās kategorijās: (piemēram, paroli vai personas identifikācijas numuru (PIN)); (piemēram, magnētiskā karte, viedkarte vai marķierierīce); pamatojas uz lietotāja biometriskajām īpašībām (piemēram, balss, pirkstu nospiedumiem vai paraksta atpazīšanas)
Statiskā autentificēšana
Statiskā autentificēšana ir, ja autentificēšanai izmanto nemainīgu informāciju. Šāda veida autentificēšana ir visnedrošākā, jo paroli var viegli "noklausīties", un vēlāk to izmantot. Šajā gadījumā vienīgais aizsardzības veids ir datu apmaiņas kanāla maksimāla aizsargāšana.
Dinamiskā autentificēšana
Šajā gadījumā pusēm A un B ir zināma funkcija F. Lai puse A pārliecinātos, ka puse "B" ir B, tā nodod pusei B nejauši ģenerētus datus. Puse B apstrādā datus ar funkciju F un nosūta rezultātu atpakaļ pusei A. Puse A ar to pašu funkciju pārbauda saņemto rezultātu un tiek skaidrībā, vai "B" ir B. Dinamiskajai autentificēšanai ir svarīgi izvēlēt korektu funkciju un nodrošināt, lai tā nav pieejama nevienam citam. Dinamisko autentificēšanu plaši izmanto viedkartēs un kodu kalkulatoros.
Hērodots
Hērodots no Halikarnāsas (dzimis starp 490. un 480. gadu p.m.ē, miris aptuveni 425. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu vēsturnieks. Plašās aprindās Hērodots tiek uzskatīts par pirmo autoru, kas vēsturisku tēmu izpētei izmantoja sistemātiskas pētniecības metodi, vācot materiālus un tad kritiski apvienojot tos historiogrāfiskā stāstījumā. Tāpēc Hērodots bieži tiek dēvēts par “vēstures tēvu” un šo titulu viņam pirmais piedēvēja Senās Romas orators Cicerons 1.gs p.m.ē. Hērodots sarakstījis darbu, kuram vēlāk dots nosacīts nosaukums Historiai (Vēsture), kurā aprakstīti grieķu-persiešu kari (550.-449.g.p.m.ē.) un daudzu tai laikā dzīvojošo tautu īpatnības. Par galveno "Vēstures" avotu kalpojušas aculiecinieku liecības, kā arī sengrieķu mutvārdu tradīcija, bet attiecībā uz ģeogrāfiskajām ziņām Hērodots izmantojis arī paša ceļojumos pieredzēto. Ir izteikts pieņēmums, ka darbs nav pabeigts. "Vēsture" sastāv no deviņām grāmatām. Pirmās četras grāmatas galvenokārt veltītas ģeogrāfijai, un tajās plaši aprakstīta Persija, Ēģipte un citas zemes. Nākamās piecas grāmatas veltītas tieši grieķu-persiešu karu aprakstam.
Hērodota devums ir ļoti nozīmīgs vēsturiskā reģiona Skitijas un skitu cilšu izpētē. Ceturtajā grāmatā viņš aprakstījis neurus, kurus latviešu etnogrāfs un sinologs Pēteris Šmits identificējis ar senajiem baltiem.
2017. gadā izdevniecība "Apvārsnis" uzsāka darbu pie Hērodota "Vēstures" zinātniska tulkojuma latviešu valodā.
Biogrāfija
Mūsdienu pētnieki lielākoties smeļas ticamu informāciju Hērodota dzīvi viņa paša darbos, papildinot to ar citiem antīkiem, bet daudz vēlākiem avotiem, tādiem kā Bizantijas 11. gadsimta enciklopēdija Suda, kas visdrīzāk ņēma informāciju no tradicionāliem avotiem.
Hērodots dzimis ap 484.g.p.m.ē. Halikārnsā, ietekmīgā ģimenē. Pilsēta tai laikā piederēja pie Pirmās persiešu impērijas. Hērodota radinieks dzejnieks Paniasis piedalījās nesekmīgā mēģinājumā sacelties pret Persiešu valdību. Hērodots rakstīja savas grāmatas joniskajā dialekta, kaut arī Halikārnsā pārsvarā dzīvoja dorieši. Sudā teikts, ka viņš iemācījās joniešu dialektu bērnībā, dzīvojot uz Samas salas, kur viņa ģimene devās, lai izbēgtu no persiešu soda par viņa ģimenes saistību ar sacelšanos, un atgriezās Halikārnsā vēlāk, kad valdība tika nomainīta.
Savās grāmatās Hērodots apkopja informāciju, ko viņš savāca savos ceļojumos gan Grieķijā, gan ārpus tās. Viņš šķērsoja Mazāziju un kontinentālo Grieķiju, apmeklēja arhipelāga svarīgākās salas: Rodu, Kipru, Dēlu, Paru, Tasu, Samotrāki, Krētu, Samu, Kitiru un Ejinu. Viņš devās garā un bīstamā ceļojumā no Sardām uz Persijas galvaspilsētu Susu, apmeklēja Babilonu, Kohīdu, un Melnās jūras rietumu krastus līdz pat Dņepras ietekai, ceļoja Skītijā un Trāķijā, apmeklēja Zakintu un Lielo Grieķiju, pētīja antīko Sūru, kuģoja gar Palestīnas krastiem, redzēja Gazu un uz ilgu laiku piestāja Ēģiptē.
Ap 447 g.p.m.ē. Hērodots pārcēlās uz Perikla Atēnām, pilsētu, kuras iedzīvotājus un demokrātiskos institūtus viņš atklāti apbrīno savos darbos (V, 78). Eisebijs un Plutarhs piemin, ka Atēnas asembleja piešķīra Hērodotam finansu atlīdzību, novērtējot viņa darbu. Ap 443.g.p.m.ē. viņš pārcēlās uz Tūriju, kas bija Atēnu sponsorēta kolonija. Aristotelis atsaucas uz "Vēsturi", ko sarakstījis Hērodots no Tūrijas, un daži fragmenti viņa grāmatās tiek traktēti kā pierādījums, ka viņš rakstīja par Dienviditāliju no personīgās pieredzes (IV, 15,99; VI, 127). Detalizēta informācija par Peloponēsas karu (VI, 91; VII, 133, 233; IX, 73) liek domāt, ka viņš varēja būt atgriezies Atēnās, un tādā gadījumā ir iespējams, ka viņš miris tur mēra uzliesmojuma laikā. Iespējams arī, ka viņš miris Maķedonijā, pēc tam kad tur ieguva tiesas patronāžu, vai arī viņš atgriezās Tūrijā. Hērodota "Vēsture" nepiemin neko, kas varētu nešaubīgi tikt datēts pēc 430.g.p.m.ē, un parasti tiek pieņemts, ka viņš miris neilgi pēc šī perioda, iespējams, nesasniedzot sešdesmit gadu vecumu.
"Vēsture"
Hērodota grāmatu mērķis ir aprakstīt grieķu-persiešu karu (550.-449.g.p.m.ē.) vēsturi, taču divas trešdaļas no šī darba ir "ievads", kurā Hērodots apraksta šo divu valstu iepriekšējo vēsturi, iekļaujot aprakstā gandrīz visas tai laikā zināmās pasaules tautas, plaši aprakstot to ģeogrāfiju, vēsturi, ieradumus un paražas. Sekojot Persijas izaugsmei no sīkas sadrumstalotas karaļvalsts līdz plašai dominējošai impērijai, viņš pamanās izstāstīt Līdijas, Mēdijas, Asīrijas, Babilonijas, Ēģiptes, Skītijas, Trāķijas vēsturi, aprakstīt šīs valstis un tajās dzīvojošos cilvēkus, ekonomiku, klimatu, ģeogrāfisko pozīciju, pieminekļus, un tai pat laikā atzīmējot vienlaicīgi notiekošās izmaiņas Grieķijā, stāstot par grieķu migrācijām, kolonijām, tirdzniecību, mākslas progresu, revolūcijām, iekšējām cīņām un kariem, likumdošanu un reliģiju.
Gan senatnē, gan mūsdienās Hērodota stāstu ticamība ik pa laikam ir tikusi apšaubīta, taču mūsdienās dominē viedoklis, ka Hērodots nekad nav tīši sniedzis nepatiesu informāciju, lai arī veids kā viņš savāca un pasniedza informāciju ne vienmēr garantē tās kvalitāti, īpaši gadījumos, kad šī informācija attiecas par senākiem laika periodiem vai bija atkarīga no informantu uzticamības. Taču pat lielākie mūsdienu skeptiķi atzīst Hērodota autoritāti tajos aprakstos, kur Hērodots bija aculiecinieks vai rakstīja par lietām, kuras labi pārzināja.
Hērodota grāmatas fragments par neuriem (Skitijas zemes aprakstā)
"Neviens lāga nezina, kas atrodas ziemeļos no zemes, par ko tagad stāstu. Neesmu arī nevienu saticis, kas turieni pats būtu redzējis... Visu, ko vien esmu spējis saklausīt par attālākām zemēm, esmu uzrakstījis.
Pirmie iedzīvotāji uz ziemeļrietumiem no Olbijas, kas atrodas pie Dņepras Skitijas piekrastes vidū, ir kalipidieši - Skitijas grieķi. Aiz viņiem dzīvo cita cilts, saukta par alizoņiem. Šie un tāpat kalipidieši, kaut gan citādi dzīvo tāpat kā skiti, sēj un ēd labību, arī sīpolus, ķiplokus, lēcas un ersķus. Aiz alizoņiem dzīvo skitu zemkopju ciltis, kas sēj labību nevis uzturam, bet gan pārdošanai. Uz ziemeļiem no šiem dzīvo neuri. Ziemeļos no neuriem, cik zinām, zeme ir neapdzīvota...
Neuriem ir skitu paražas un ticējumi. Vienu paaudzi priekš Dārija kara gājiena gadījās, ka neuriem bija jāatstāj sava zeme čūsku dēļ. Viņu zemē bija saradies liels daudzums čūsku, un vēl vairāk mācās virsū no ziemeļu neapdzīvotām vietām. Beidzot neuri bija spiesti atstāt savu zemi un dzīvot starp budiniem. Var jau būt, ka neuri ir burvji, jo Skitijā dzīvojošie skiti un grieķi saka, ka reizi gadā ikviens neurs pārvēršoties par vilku. Pēc dažām dienām viņi atgriežoties savā agrākajā izskatā. No savas puses nevaru šim stāstam ticēt, bet viņi tā stāsta un pat apzvēr, ka tā esot patiesība". (E. Dunsdorfa tulkojums).
Apū Nahasapimapetilons
Apū Nahasapimapetilons (en) ir indiešu izcelsmes tēls animācijas seriālā "Simpsoni", kuram pieder veikals Springfīldā. Apū ir precējies ar Mandžulu un viņam ir astoņi bērni. Iebraucis ASV pēc Kalkutas Universitātes beigšanas mācību turpināšanai Amerikā, bet palika tur uz dzīvi, jo atvēra veikalu un iepazina daudz draugu. Viņa teiciens ir "Paldies, nāciet atkal!" — jautri un apzinīgi atkārtojot to klientiem (lai kādi viņi būtu) pēc katra darījuma, pat pēc laupīšanas. Vēlāk Apū iegūst ASV pilsonību.
15. ieroču SS grenadieru divīzija (latviešu Nr. 1)
15. ieroču SS grenadieru divīzija (latviešu Nr. 1) (de), pirms tam arī Latviešu SS brīvprātīgo divīzija, '''15. latviešu SS brīvprātīgo divīzija''', bija latviešu militārais formējums Latviešu leģiona sastāvā Otrā pasaules kara laikā. Kaujas gaitas beidza 1945. gada maijā Vācijā.
Izveidošana
1943. gada 15. februārī SS Vadības galvenā pārvalde (de) izdeva pavēli par Latviešu SS brīvprātīgo divīzijas formēšanu Latviešu SS brīvprātīgo leģiona sastāvā, kā formēšanas sākuma datumu nosakot 25. februāri. 26. februārī sekoja detalizētāka pavēle par jaunā formējuma veidošanu. 26. februāra pavēlē jaunformējamā divīzija bija apzīmēta kā 15. latviešu SS brīvprātīgo divīzija (tā bija pēc skaita piecpadsmitā Waffen SS divīzija), taču sākotnēji divīzijas oficiālais nosaukums neietvēra kārtas skaitli un tas iespējams tika lietots tikai neoficiāli. Faktiski divīzijas formēšanu uzsāka tikai 23. martā. Divīzijas veidošanu un apmācību kontrolēja formēšanas štābs SS brigādenfīrera un ģenerālmajora Petera Hanzena (Hansen) vadībā, kura pilnvaras bija pielīdzināmas divīzijas komandiera pilnvarām. Ar 1943. gada 24. maija pavēli Himlers par divīzijas komandieri iecēla ģenerāli fon Pikleru-Burghausu. Par divīzijas kājnieku priekšnieku (Ia) ar Hanzena 19. marta pavēli tika iecelts virspulkvedis (standartenfīrers) Arturs Silgailis. No 1943. gada 22. oktobra līdz 1944. gada jūnijam tā cīnījās frontē kā 15. latviešu SS brīvprātīgo divīzija, pēc tam tās nosaukums bija - 15. ieroču SS grenadieru divīzija (latviešu Nr.1) (Waffen-Grenadier Division der SS 15 (lett.Nr.1)).
Divīzijas vienības
15. ieroču SS divīziju veidoja šādas kājnieku, artilērijas un atbalsta vienības. Vienlaicīgi pastāvēja divi 15. artilērijas pulki, no kuriem 1. no 1944. gada rudens bija piesaistīts 19. divīzijai. Divīzijas vienības un to sākotnējie komandieri bija šādi:
Divīzijas sastāvā 1943. gada 31. decembrī kopskaitā bija 15 192 vīri, tai skaitā - 471 virsnieks, 1330 instruktori un 13 391 kareivis, bet 1944. gada 30. jūnijā attiecīgi - 18 413, 541, 2322, 15 550.
Austrumu frontē
1943. gada novembrī divīziju sāka nosūtīt uz fronti, kā pirmā vienība 12. novembrī uz austrumiem devās 34. grenadieru pulks. Dodoties uz fronti, daudzām vienībām trūka līdz pat 25% no personālsastāva. 1943. gada decembrī, saskaņā ar pāreju uz 1944. gada tipveida divīziju uzbūvi, pulkos bija divi bataljoni. Kaujas apbruņojumu daļa divīzijas vienību saņēma tikai dažas dienas pirms izbraukšanas uz fronti. Trūka transporta līdzekļu un citu apgādes priekšmetu.