cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pelē
Dzīvesgājums
Pelē zīmolu pārstāvēja kompānija Prime Licensing, ko izveidoja viņa ilggadējs draugs un modes uzņemējs Žozē Alvešs de Araujo. Bez tam viņš pārvaldīja arī Pelē līgumus ar Puma AG, Pelestation, QVC, Fremantle Media, Pele L'uomo un Pele Arena kafejnīcas.
1992. gadā Pelē kļuva par ANO ekoloģijas un vides vēstnieku. 1995. gadā viņam piešķīra Brazīlijas Zelta medaļu par īpašiem sasniegumiem sportā, Brazīlijas prezidents Fernando Henrike Kardoso iecēla viņu "Ārkārtas sporta ministra amatā" un viņš kļuva arī par UNESCO labas gribas vēstnieku. Šajā laikā viņš ierosināja likumdošanas izmaiņas, lai cīnītos ar korupciju Brazīlijas futbolā, kuras kļuva zināmas ar nosaukumu "Pelē likums". Pelē pameta šo amatu 2001. gadā, kad pats tika apsūdzēts par līdzdalību korupcijas skandālā, lai arī tas netika pierādīts. 1997. gadā viņam piešķīra britu goda bruņinieka titulu.
Personīgā dzīve
Kopš 1994. gada Pelē bija precējies ar psiholoģi un gospeļu dziedātāju Asiriu Lemosu Seiksasu un 1996. gadā kļuva par dvīņu Džošua un Selesta tēvu. Šķirušies 2008. gadā.
75 gadu vecumā Pelē apprecējās ar 50 gadu veco japānieti Mārsiju Aoki, kas nodarbojās ar uzņēmējdarbību, medicīnas iekārtu importu. Viņi apprecējās 2016. gada jūlijā.
Santos
1956. gadā tā brīža Brazīlijas futbola zvaigzne di Britu pamanīja Pelē, un uzaicināja viņu uz Santusu, industriālu ostas pilsētu Sanpaulu štatā, lai atrādītu sevi profesionālam klubam Santos Futebol Clube, apgalvojot kluba vadībai, ka piecpadsmitgadīgais jaunietis kļūs par "labāko futbolistu pasaulē."
Karjeras laikā Santušas klubā Pelē spēlēja kopā ar daudziem talantīgiem spēlētājiem, ieskaitot Zitu, Pepe un Koutinju, kurš kļuva par viņa galveno partneri daudzās uzbrukuma izspēlēs
Pelē Santos sastāvā debitēja 1956. gada 7. septembrī draudzības spēlē pret Corinthians, gūstot vienus vārtus un komandai uzvarot ar 7:1. 1957. gada sezonas sākumā Pelē tika dota iespēja spēlēt pirmās komandas sākumsastāvā un 16 gadu vecumā viņš kļuva par līgas rezultatīvāko spēlētāju. Tikai desmit mēnešus pēc profesionālā līguma parakstīšanas viņu uzaicināja uz Brazīlijas izlasi. Pēc 1962. gada Pasaules kausa par viņa iegūšanu interesi izrādīja tādi bagāti Eiropas klubi kā Real Madrid, Juventus un Manchester United, bet Brazīlijas valdība paziņoja, ka Pelē ir "oficiāla nacionālā bagātība", lai novērstu viņa izbraukšanu no valsts.
1969. gada 19. novembrī Pelē guva savus 1000. vārtus visu sacensību kopvērtējumā. Šis notikums Brazīlijā tika īpaši atzīmēts. Īpašie vārti, tautā saukti par O Milésimo (Tūkstošie), tika gūti spēlē pret Vasco da Gama, kad Pele guva vārtus no 11 metru soda sitiena Marakanas stadionā.
New York Cosmos
Pēc 1972. gada sezonas (septiņpadsmitā Santos rindās), Pelē aizgāja no Brazīlijas klubu futbola, lai arī vairākās oficiālās spēlēs vēl pārstāvēja savu klubu. Pēc diviem gadiem viņš atgriezās, parakstot līgumu ar New York Cosmos, kas spēlēja Ziemeļamerikas futbola līgā (NASL) uz 1975. gada sezonu. Lai arī vairs ne labākajā formā, Pelē piesaistīja daudz lielāku publikas uzmanību un interesi par futbolu ASV. Iepriekš videoklips ar Pelē gūtajiem vārtiem šķērītē Brazīlijas izlasē bija daļa no ievada video populārajā TV pārraidē "Plašā sporta pasaule" (ABC's Wide World of Sports) un, iespējams, daudziem amerikāņiem radīja priekšstatu par šo sporta veidu. Sava trešajā un pēdējā sezonā ar klubu viņš ar klubu izcīnīja 1977. gada čempiontitulu.
1958. gada Pasaules kauss
Pirmā viņa spēle Pasaules kausa finālturnīrā bija pret PSRS izlasi 1958. gada Pasaules kausā. Viņš bija turnīra un tobrīd arī jaunākais jebkad Pasaules kausā spēlējušais spēlētājs. Pirmos vārtus viņš guva pret Velsas izlasi ceturtdaļfinālā. Tie bija vienīgie vārti spēlē un palīdzēja Brazīlijai iekļūt pusfinālā. Ar šiem vārtiem viņš kļuva par jaunāko vārtu guvēju Pasaules kausā ar 17 gadiem un 239 dienām. Pusfināla spēlē pret Franciju pēc puslaika Brazīlija bija vadībā 2:1, bet pēc tam Pelē guva hettriku, kļūstot par jaunāko to paveikušo spēlētāju Pasaules kausā.
1958. gadā Pelē kļuva par jaunāko spēlētāju, kas spēlējis Pasaules kausa finālspēlē 17 gadu un 249 dienas vecumā. Finālā viņš guva divus vārtus un Brazīlija pārspēja Zviedriju ar 5:2. Viņa pirmie vārti, kuri iekļāva bumbas pārmešanu pāri aizsargam, kam sekoja precīzs sitiens no gaisa, tika izvēlēti par labākajiem vārtiem Pasaules kausa vēsturē. Pēc spēles beigām Pelē uz laukuma zaudēja samaņu un viņam palīgā devās medicīniskais personāls. Pēc atgūšanās viņš bija acīmredzami saviļņots par uzvaru un asarām acīs saņēma savu komandas biedru apsveikumus. Turnīrā viņš guva sešus vārtus četrās spēlēs, ieņemot dalītu otro vietu aiz rekordista Žista Fontēna.
1962. gada Pasaules kauss
Pirmajā 1962. gada Pasaules kausa spēlē pret Meksiku Pelē izdarīja piespēli pirmo vārtu guvumā un guva otros vārtus, palielinot rezultātu uz 2:0 pēc tam, kad bija apspēlējis četrus aizsargus. Viņš guva savainojumu, izpildot tālsitienu spēlē pret Čehoslovākiju. Tas liedza viņam turpmāko dalību turnīrā un treneris Aimore Moreira bija spiests veikt vienīgo izmaiņu sākumsastāvā visa turnīra gaitā. Pelē vietā spēlēja Amarildu, kurš labi aizvadīja atlikušo turnīru. Tomēr izšķirošo lomu Brazīlijas otrā titula iegūšanā nospēlēja Garinša.
2007. gada novembrī FIFA paziņoja, ka Pelē tiks piešķirta 1962. gada medaļa ar atpakaļejošu datumu, padarot viņu par vienīgo spēlētāju pasaulē, kurš ieguvis trīs Pasaules kausus.
1970. gada Pasaules kauss
Kad Pelē tika izsaukts uz Brazīlijas izlasi 1969. gadā, viņš sākotnēji atteicās, bet vēlāk pieņēma piedāvājumu un aizvadīja sešas spēles 1970. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā, gūstot sešus vārtus. 1970. gada finālturnīrs Meksikā Pelē bija pēdējais. Brazīlijas sastāvā šim turnīram bija daudz izmaiņu, salīdzinot ar 1966. gada sastāvu. Spēlētāji kā Garinša, Niltons Santušs, Džalma Santušs un Gilmars jau bija beiguši karjeru, bet komanda ar Pelē, Rivelinu, Žairzinju, Gersonu, Tostau un Klodoaldu sastāvā tiek uzskatīta par vienu no labākajām komandām futbola vēsturē.
Pirmajā spēlē pret Čehoslovākiju Pelē izvirzīja Brazīliju vadībā ar 2:1, tehniski uz krūtīm saņemot tālu Gersona piespēli. Šajā spēlē Pelē mēģināja pārspēt vārtsargu Ivo Viktoru ar sitienu no laukuma viduslīnijas un trāpīja tikai nedaudz garām. Brazīlija uzvarēja spēli ar 4:1. Spēlē pret Anglijas izlasi pirmajā puslaika viņš izdarīja lielisku sitienu ar galvu, ko efektīgi atvairīja Gordons Benkss. Otrajā puslaikā viņš izdarīja piespēli Žairzinju vienīgajos spēlē gūtajos vārtos. Pret Rumāniju viņš atklāja rezultātu ar tiešo brīvsitienu ar labo kāju. Vēlāk viņš izvirzīja Brazīliju vadībā ar 3:1 un spēle noslēdzās ar 3:2. Ceturtdaļfinālā pret Peru Brazīlija uzvarēja ar 4:2, Pelē izdarīja piespēli Tostau komandas trešajos vārtos. Pusfinālā Brazīlija tikās ar Urugvaju pirmoreiz kopš 1950. gada Pasaules kausa finālspēles. Žairzinju izvirzīja vadībā Brazīliju ar 2:1 un Pelē piespēlēja Rivelinu, padarot rezultātu 3:1. Šajā spēlē Pelē veica vienu no zināmākajām savām izspēlēm. Tostau izdarīja aizsardzību caururbjošu piespēli, un Urugvajas vārtsargs Ladislao Mazurkiewicz to pamanīja. Vārtsargs metās pretī bumbai, bet Pelē pie tās tika pirmais un, tai nepieskaroties, to novirzīja vārtsargam pa kreisi, pats apskrienot pa labo pusi. Pelē apskrēja vārtsargu un izdarīja sitienu pagriezienā pret vārtiem, bet sitiens izdevās neprecīzs un bumba aizlidoja gar tālo vārtu stabu.
Brazīlija finālā spēlēja pret Itāliju, kurā Pelē ar galvu guva pirmos vārtus, apsteidzot aizsargu Tarčizio Burniču. Viņš izdarīja piespēles Žairzinju un Karlosa Alberto gūtajos vārtos, pēdējie no kuriem tika gūti pēc iespaidīgas komandas saspēles. Brazīlija uzvarēja spēlē ar 4:1, mūžīgi paturot Žila Rimē balvu. Burničs, kurs spēles laikā sedza Pelē, pēc spēles izteicās "Es teicu sev pirms spēles, viņš ir veidots no ādas un kauliem, gluži kā ikviens no mums — bet man nebija taisnība".
Copa America
Pelē pēdējie vārti starptautiskā spēlē bija pret Dienvidslāviju 1971. gada 18. jūlijā Riodežaneiro. Ar Pelē sastāvā, Brazīlijas izlase guva 67 uzvaras, izcīnīja 14 neizšķirtus un piedzīvoja 11 zaudējumus, iegūstot trīs Pasaules kausus. Brazīlija nezaudēja nevienā spēlē, kurā laukumā devās gan Pelē, gan Garinša.
Medene
Medene (la) bija sēļu zeme vai pilsnovads 13. gadsimtā, kas atkārtoti pieminēta Lietuvas karaļa Mindauga dāvinājumā Livonijas ordenim 1255. gadā un Upmales zemes dalīšanas dokumentā 1261. gadā.
13. un 14. gadsimtā Medene atradās Aizkraukles komturejas sastāvā. Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā to iekļāva Žemaitijas kunigaitijas sastāvā.
Nosaukums
Vārds "Medene" varētu būt cēlies no vārda "medis" — "mežs", lai apzīmētu biezos mežus šajā novadā. Arī mūsdienās to aizņem gandrīz nepārtraukti meži, galvenokārt priežu meži pārpurvotās augsnēs. Viens no lielākajiem ir Taurkalnes meža masīvs pie Jaunjelgavas.
Vēsture
Atskaņu hronikas vēstījumā par 1245. gada Livonijas krusta karu notikumiem pieminēts krustnešu karagājiens uz Nalseni cauri lielajiem Medenes zemes purviem, mežiem un upēm. Pirms tam Daugavas kreisajā krastā esošo zemju valdnieki brāļi Tūšis, Miļģerīns un Ģiņģeiķis bija noslēguši militāru savienību ar Livonijas ordeņa mestru Dītrihu no Grīningenas. Miļģerīns kopā ar saviem ļaudīm un iedzīvi bija apmeties "iepretim Aizkrauklei" un kristījies katoļu ticībā. Karagājiena laikā Livonijas ordeņa karaspēks kopā ar sabiedrotajiem ieņēma Lengevīna pili un ar kara laupījumu un par ķīlniekiem sagūtītajām sievām, viņu bērniem, zirgiem, govīm un teļiem jāja atpakaļ uz Rīgu. Atceļā viņiem purvainā apvidū uzbruka lietuviešu karaspēks, bet tika sakauts.
Lietuvas karaļa dāvinājums Livonijas ordenim
1255. gada oktobrī Lietuvas karaļa Mindauga dāvinājumā minēta Meddene, Pelone, Maleysine un Thovraxe, kas ar saviem apgabaliem saukusies Sēlene (terram, que Selen dicitur, videlicet Meddene, Pelone, Maleysine, Thovraxe, cum suis attinenciis), šie vietvārdi atrodami arī pāvesta Aleksandra IV apstiprinājumā 1257.gadā.
Teritorija
Medenes zeme acīmredzot atradusies Sēlijas rietumos, jo zemgaļu valsts Upmale sniegusies līdz tās robežai. Pēc Indriķa Šterna uzskata Medenes zemes teritoriju mūsdienās daļēji aizņem Skaistkalnes pagasts, Bārbeles pagasts, Vecumnieku pagasts, Birzgales pagasts, Valles pagasts, Kurmenes pagasts, Mazzalves pagasts, Sērenes pagasts, Jaunjelgava un daļa no Biržu rajona Lietuvā.
Zināms, ka 1261. gada 7. augustā karalis Mindaugs it kā noteicis Livonijas ordenim atdāvināto sēļu zemju robežas šādi:
Vilis Biļķins Medeni identificēja pie Meduma ezera (Medumu pagasts), bet Augusts Bīlenšteins ar 1257. gadā pieminēto Medones pili Daugavas krastā.
Tomēr maz ticams, ka Sēlijā vienlaikus atradušās divi pilsnovadi ar Medenes nosaukumu.
Dolganu valoda
Dolganu valoda ir tjurku saimes valoda, kurā runā dolgani Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā (līdz 2007. gadam Taimiras (dolganu-ņencu) autonomajā apvidū) Krasnojarskas novada ziemeļos, Krievijas Federācijā. Tuvu radniecīga jakutu valodai, dažkārt tiek uzskatīta par tās dialektu.
Dolganu etnoss un to valoda izveidojās 18. - 19. gs., sajaucoties Taimiras tundrā ieceļojušajiem evenkiem, jakutiem un krieviem. Sadzīves kultūras pamatu veidoja evenku substrāts, bet par saziņas valodu kļuva tajā laikā reģionā dominējusī jakutu valoda. Par atsevišķu valodu tiek izdalīta dēļ ilglaicīgās izolētās attīstības un ievērojamās evenku valodas ietekmes.
Rakstība kirilicā. Pirmā grāmata (dzejoļu krājums) izdota 1973. gadā, pirmā ābece izdota 1984. gadā.
Jupiters (planēta)
Jupiters ir Saules sistēmas piektā, kā arī lielākā un masīvākā planēta un kopā ar Saturnu, Urānu un Neptūnu tiek klasificēts kā gāzu planēta, kas nozīmē, ka tā iekšējo sastāvu un atmosfēru galvenokārt veido ūdeņradis un hēlijs.
Raugoties no Zemes, Jupiters kopā ar Mēnesi, Veneru un Marsu ir viens no spožākajiem astronomiskajiem objektiem nakts debesīs, līdz ar to tas viegli ir saskatāms ar neapbruņotu aci. Šī iemesla dēļ par tā eksistenci bija zināms jau senatnē, kā rezultātā tas ir nosaukts seno romiešu mitoloģijas galvenā dieva Jupitera vārdā.
Mūsdienu astronomi un citi speciālisti turpina pētīt Jupiteru un tā pavadoņus gan ar Zemes bāzētajiem un kosmiskajiem teleskopiem, gan arī ar starplanētu zondēm kā, piemēram, Juno misiju, kas tā orbītu sasniedza 2016. gadā. Tāpat Jupitera izpēte tuvākajā nākotnē varētu vēl palielināties, jo daudzi speciālisti norāda, ka pastāv visai liela iespēja, ka uz atsevišķiem tā pavadoņiem, piemēram, Eiropas, varētu pastāvēt samērā liels apakšzemes okeāns, kurā teorētiski būtu iespējams meklēt ārpuszemes dzīvības pazīmes.
Vispārīga informācija
Jupiters parasti ir ceturtais spožākais objekts pie debesīm (aiz Saules, Mēness un Veneras), lai gan dažkārt Marss var pārspēt Jupiteru spožumā, kas gan notiek tikai opozīcijas laikā. Jupiters ir 2,5 reizes masīvāks par visām pārējām Saules sistēmas planētām kopā ņemot, tā masa ir tik liela, ka baricentrs starp Sauli un Jupiteru atrodas virs Saules virsmas (1,068 Saules rādiusi no Saules centra). Tā masa ir 318 reizes lielāka par Zemes masu, pēc diametra tas ir 11 reizes lielāks, un tilpums ir aptuveni 1300 reizes lielāks nekā Zemei, kas to padara par lielāko planētu Saules sistēmā. Ja Jupiters būtu vēl aptuveni 10 reizes lielāks, tad tā dzīļu temperatūra būtu piemērota kodolsintēzes procesiem. Diezgan dabiski, ka Jupitera lielā gravitācija ir lielā mērā ietekmējusi Saules sistēmas izveides procesus: lielākajai daļai planētu orbītas atrodas tuvāk Jupitera orbitālajai plaknei nekā Saules ekvatoriālajai plaknei (Merkurs ir vienīgā planēta, kuras orbitālā nobīde ir tuvāk Saules ekvatoram), lielākā daļa no īsā perioda komētām pieder pie Jupitera grupas (pateicoties gan Jupitera masai, gan orbitālajam ātrumam), Kirkvuda sprauga asteroīdu joslā ir radusies, pateicoties pamatā Jupiteram, un pat uzskata, ka Jupiters izraisījis agrīno asteroīdu triecienus iekšējā Saules sistēmā pirms aptuveni 3,8—4 miljardiem gadu.
Atmosfēra un iekšējā uzbūve
Jupitera virsmas temperatūra ir ap −130 °C (140 K). Jupiteram ir spēcīgs magnētiskais lauks. Ārējā gāzveida atmosfēra sastāda 2% no Jupitera rādiusa, satur 77% ūdeņraža un 20% hēlija, pārējais ir amonjaks un metāns. Dziļāk viela kļūst blīvāka, zināmā mērā līdzinās šķidrumam (attālumi starp molekulām ir tuvi pašu molekulu izmēriem), bet bez robežvirsmas ar atmosfēru; šī sfēra aizņem 22% no planētas rādiusa, bet apmēram pusi no tā — metalizētā ūdeņraža slānis, kas rada spēcīgo planētas magnētisko lauku. Dzelzs—silikātu kodols aizņem 1/4 daļu no Jupitera rādiusa, tā temperatūra sasniedz 25000 K, spiediens 5 milj. MPa. Daži speciālisti turpretī uzskata, ka Jupiteram dzelzs—silikātu kodola vispār nav. Jupiters uzskatāms par kaut ko vidēju starp pundurzvaigzni un Zemes tipa planētām.
Pavadoņi
Jupiteram 2018. gadā bija zināmi 79 dabiskie pavadoņi, un atklāto pavadoņu skaits turpina pieaugt. Pirmos četrus Jupitera pavadoņus atklāja jau 1610. gadā Galileo Galilejs. Starpplanētu kosmiskās zondes atklāja arī Jupitera gredzenu sistēmu, līdzīgu tai, kāda ir ap Saturnu, tikai mazāku.
Akmeisms
Akmeisms (no grieķu ακμή 'uzplaukuma laiks, virsotne') bija dzejas strāvojums krievu literatūrā 20. gs. padsmitajos un divdesmitajos gados. Akmeisms izveidojās kā pretreakcija uz simbolismu. Simbolisma misticismam akmeisms pretstatīja konkrētu, juteklisku pasaules uztveri, atgriešanos pie vārdu sākotnējām nozīmēm, atsakoties no to simboliskās daudznozīmības.
Šilute
Šilute (lt) ir pilsēta Klaipēdas apriņķī Lietuvas rietumos, starp Klaipēdu un Krievijas robežu (Kaļiņingradas apgabalu). Pilsēta atrodas maz industrializētā reģionā, kur Nemuna ietek Kuršu jomā.
Akmeisms
Par akmeisma pamatlicējiem uzskatāmi dzejnieki Nikolajs Gumiļevs, Sergejs Gorodeckis, Osips Mandelštams, Anna Ahmatova, Georgijs Ivanovs, Mihails Kuzmins u.c. Akmeisti 1911. gadā izveidoja apvienību "Poētu cehs" (Цех поэтов), kas pastāvēja līdz 1914. gadam un no 1920. līdz 1922. gadam. Akmeisti sadarbojās ar žurnālu Аполлон, no 1912. līdz 1913. gadam izdeva žurnālu Гиперборей, "Poētu ceha" gadagrāmatas.
Šilute
Šilute (vēsturiski arī Heidekrūga (de)) atrodas Mazās Lietuva (bijušās Austrumprūsijas) novadā. Rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā. Attīstījusies kā populāra tirgus vieta.
Sports
Pilsētā bāzēts futbola klubs FK Šilute, kas šobrīd spēlē Lietuvas čempionāta otrajā spēcīgākajā — 1. līgā.
Aleksandrs Radulovs
Aleksandra brālis Igors arī ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
Par Radulova profesionālās karjeras sākumu var uzskatīt 2003. gadu, kad viņš aizvadīja vienu spēli Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Dinamo" rindās. Sezonas noslēgumā viņu draftēja NHL - viņu ar kopējo 15. numuru izvēlējās Nešvilas "Predators". 2004.—05. un 2005.—06. sezonas Radulovs aizvadīja Kvebekas junioru hokeja līgā, bet 2006.—07. un 2007.—08. gadu sezonā spēlēja "Predators" sastāvā.
Lai gan Radulovam līgums ar Nešvilas klubu bija arī 2008.-09. gada sezonai, 2008. gada jūlijā viņš noslēdza trīs sezonu līgumu ar Ufas "Salavat Julajev". 2009. gada 10. janvārī spēlēja Pirmajā KHL Zvaigžņu spēlē, kurā guva vienus vārtus, kā arī atdeva vienu rezultatīvu piespēli. Radulovs bija 2010.—11. sezonas līgas rezultatīvākais spēlētājs. Sezonas izskaņā Radulovs kopā ar komandu izcīnīja arī Gagarina kausu.
Pēc 2011.—12. KHL sezonas noslēguma Radulovs devās uz Nešvilas "Predators", tās rindās aizvadot 9 spēles, taču vasarā izlēma atgriezties KHL, noslēdzot līgumu uz trim gadiem ar Maskavas CSKA. Arī turpmākajās sezonās Radulovs bija viens no līgas rezultatīvākajiem spēlētājiem. 2015. gadā ceturto reizi karjerā kā KHL vērtīgākais spēlētājs ieguva Zelta nūju.
2016. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Monreālas "Canadiens". Tās sastāvā 76 spēlēs Radulovs atzīmējās ar 54 rezultativitātes punktiem, būdams komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs aiz Maksa Pačioreti. 2017. gada jūlijā noslēdza piecu gadu līgumu ar Dalasas "Stars".
Krievijas izlases rindās spēlējis divos Pasaules čempionātos junioriem, abas reizes izcīnot sudraba medaļu, kā arī 2007. un 2008. gada Pasaules čempionātos, 2008. gadā kļūstot par Pasaules čempionu, bet 2007. gadā izcīnot bronzas medaļu.
Mazira
Mazira (be) jeb Mozira (ru) ir pilsēta Baltkrievijas dienvidos, Gomeļas apgabalā, Maziras rajona administratīvais centrs. Tā atrodas Pripetes upes krastā, 133 km uz dienvidiem no Gomeļas un 320 km uz dienvidiem no Minskas. Pilsētā ir Baltkrievijas lielākā osta pie Pripetes upes. Mazirā dzīvo 112,5 tūkstoši iedzīvotāju, no tiem baltkrievi ir 84,6%, krievi — 10,4%, ukraiņi — 3,4% un poļi — 0,3%. 15 kilometrus uz dienvidiem no Maziras atrodas viens no diviem Baltkrievijas naftas pārstrādes uzņēmumiem. Pilsētu ar uzņēmumu savieno tramvaja līnija.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1150. gadā kā Kijivas Krievzemes apdzīvotā vieta. Atradās Kijivas, Čerņigovas, vēlāk Turovas kņazistes sastāvā. No 14. gadsimta vidus - Lietuvas lielkņazistes sastāvā. 1756. gadā ieguva pilsētas tiesības. Pievienota Krievijas Impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. 1917. gada decembrī pilsētā nodibinājās padomju vara. No 1918. gada decembra līdz 1920. gada martam Moziru kontrolēja bija Ukrainas Tautas republikas spēki, bet no 1920. gada 5. marta līdz 29. jūnijam - Polijas karaspēks. 1920. gada oktobrī Moziru ieņēma ģenerālis Staņislavs Bulak-Balahovičs un izveidoja Baltkrievijas Tautas republikas armijas atsevišķo vienību (Отдельный отряд войск Белорусской Народной Республики). 14. novembrī viņš sevi pasludināja par Baltkrievijas tautas armijas virspavēlnieku, bet jau novembra vidū kaujās pret Sarkano armiju šī karaspēka vienība cieta smagu sakāvi, atkāpās uz Polijas karaspēka kontrolē esošo Baltkrievijas daļu un 5. decembrī tika izformēta un internēta.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 22. augusta līdz 1944. gada 14. janvārim Mozira atradās vācu okupācijā.
Cilvēki
Mazirā dzimuši revolucionāre Gesja Geļfmana (Геся Мировна Гельфман, 1855 — 1882), bērnu Eirovīzijas konkursa uzvarētāja Ksenija Sitņika (Ксенія Міхайлаўна Сітнік, 1995), futbolists Andrejs Varankovs (Андрэй Мікалаевіч Варанкоў, 1989).
ISO 216
ISO 216 nosaka starptautisku standartu (ISO) papīra izmēriem, kurus izmanto vairums pasaules valstu, izņemot ASV, Kanādu un vēl dažas valstis. Standarts nosaka "A" un "B" papīra izmēru sērijas, ieskaitot A4, visbiežāk pieejamo izmēru. Divi papildinoši standarti ISO 217 un ISO 269 nosaka saistītos papīru izmērus; ISO 269 "C" sērija bieži vien tiek norādīta līdz ar A un B izmēriem.
Visiem ISO 216, ISO 217 un ISO 269 papīra izmēriem (izņemot DL) ir vienāda malu garuma attiecība 1:\sqrt{2}. Šai attiecībai piemīt unikāla īpašība, ka to salokot vai pārgriežot uz pusēm, rezultātā saglabājās malu garuma attiecība. Katra ISO papīra izmēra laukums ir puse no nākamā lielākā izmēra laukuma.
Vēsture
Priekšrocības papīra izmēram ar malu attiecību 1:\sqrt{2} savā vēstulē Johanam Bekmanam jau 1786. gadā minēja vācu zinātnieks Georgs Kristofs Lihtenbergs. Formāti, kuri kļuva par A2, A3, B3, B4 un B5 tika izstrādāti Francijā un publicēti 1798. gadā Franču revolūcijas laikā.
20. gadsimta sākumā Valters Porstmans pārvērta Lihtenberga ideju reālā dažādu papīra izmēru sistēmā. Porstmana sistēma 1922. gadā Vācijā tika ieviesta kā DIN standarts (DIN 476), aizvietojot daudzus dažādus citus papīra formātus. Vācijā, Austrijā, Spānijā un Portugālē vēl šobrīd ikdienā šos formātus sauc par "DIN Ax".
Galvenā sistēmas priekšrocība ir tās mērogošana: ja lapu ar malu garumu attiecību 1:\sqrt{2} sadala divās vienādās daļās paralēli īsākajām malām, tad šīm pusēm joprojām būs malu attiecība 1:\sqrt{2}. Jebkura izmēra salocītas brošūras var veidot, izmantojot lapas no nākamā lielākā izmēra, piemēram, salokot A4 lapas, var iegūt A5 izmēra brošūras. Sistēma ļauj mērogot, nemainot malu attiecību no izmēra uz izmēru, kā, piemēram, veidojot fotokopijas un palielinot no A4 uz A3 vai samazinot A3 uz A4. Līdzīgi, divas A4 lapas var samazināt tā, lai tās precīzi ietilptu uz vienas A4 lapas, neko nenogriežot un neatstājot neizmantotas malas.
Katras lapas svaru ir vienkārši aprēķināt, ja zināms bāzes svars gramos uz kvadrātmetru (g/m2). Tā kā A0 lapas laukums ir 1 m2, lapas svars gramos sakrīt ar tās bāzes svaru g/m2. Standarta A4 lapa ar blīvumu 80 g/m2 sver 5 g, jo tā ir 1/16 (četrreiz dalīta uz pusēm) no A0 lapas. Tāpēc svars un saistītie pasta sūtīšanas izdevumi var tikt aprēķināti, saskaitot izmantotās lapas.
ISO 216 un ar to saistītie standarti pirmoreiz tika publicēti laikā no 1975. līdz 1995. gadam:
Pielaides
Standartā norādītās pielaides ir:
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (13. diena)
Trīspadsmitajā Pekinas olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 19 sporta veidos un tiks sadalīti 23 medaļu komplekti.
Basketbols
Spēles aizvadīs sieviešu komandas
Burāšana
Sacīkstes sākas 7:10
Cīņas sports
Sacīkstes sākas 4:30
Sacīkstes sākas 11:00
Daiļlēkšana
Sacīkstes sākas 5:00 un 15:00
Galda teniss
Sacīkstes sākas 5:00
Sacīkstes sākas 13:00
Jāšana
Sacīkstes sākas 14:15
Lauka hokejs
Vīriešu komandas aizvadīs pusfināla spēles
Modernā pieccīņa
Sacīkstes sākas 3:30
Riteņbraukšana
Sacīkstes sākas 4:00
Rokasbumba
Spēles aizvadīs sieviešu komandas.
Softbols
Zelta medaļas izcīņa
Teikvando
Sacīkstes sākas 4:00
Sacīkstes sākas 10:00
Ūdenspolo
Medaļas izcīnīs sieviešu komandas
Vieglatlētika
Sacīkstes sākas 4:00
Sacīkstes sākas 14:00
Vingrošana
Sacīkstes sākas 13:00
Volejbols
Sieviešu komandas aizvadīs pusfināla spēles
Pludmales volejbols
Sacīkstes sāksies 4:00
Skatīt arī
2008. gada vasaras olimpiskās spēles
Pekinas olimpisko spēļu kalendārs
Rīgas rajons
Rīgas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990—2009) sastāvā. Tas atradās Rīgas apkārtnē (daļēji Vidzemē un daļēji Zemgalē) un robežojās ar Tukuma rajonu, Jelgavas rajonu, Bauskas rajonu, Ogres rajonu, Cēsu rajonu, Limbažu rajonu un Rīgas līci. Rīgas rajons pēc iedzīvotāju skaita bija Latvijas vislielākais rajons.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Rīgas apriņķis tika sadalīts Baldones, Rīgas, Saulkrastu un Siguldas rajonos. 1952.—1953. gadā Rīgas rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. un 1959. gadā Rīgas rajonam tika pievienotas Saulkrastu rajona un Baldones rajona daļas, bet 1962. gadā Siguldas rajona lielākā daļa. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Rīgas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Allažu — Ādažu — Babītes — Baldones — Carnikavas — Dalbes — Daugmales — Garkalnes — Inčukalna — Krimuldas — Ķekavas — Mālpils — Mārupes — Ropažu — Salaspils — Sējas — Siguldas — Stopiņu.
Pagasti
Babītes pagasts — Daugmales pagasts — Ķekavas pagasts — Mālpils pagasts — Olaines pagasts — Salas pagasts.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Rīgas rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti
Radulovs
Radulovs (krievu un bg, no personvārda Raduls (Раду́л); sieviešu dzimtē Radulovaa (Раду́лова)) ir krievu/bulgāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Šauļi
Šauļi (lt, vēsturiski yi, ru, pl, de) ir pilsēta Lietuvas ziemeļos, 210 kilometru uz ziemeļrietumiem no Viļņas, 160 kilometru uz austrumiem no Klaipēdas un 128 kilometru uz dienvidiem no Rīgas. Ceturtā lielākā Lietuvas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Atsevišķas pašvaldības un rajona pašvaldības centrs. Pilsētas dienvidos ir liels Rēkīva ezers, uz ziemeļiem no tā — Marģu dīķis, pilsētas ziemeļos — Talšas ezers, tālēk uz ziemeļiem — Ginkūnu ezers.
Šauļi ir nozīmīgs dzelzceļa mezgls — dzelzceļš uz Rīgu, Viļņu, Kauņu. Pilsētas centrā atrodas Tirgus laukums, aiz kura — pilsētas parks. Lielākais pilsētā ir Salduves parks pie Salduves pakalna. Otrā ezera krastā — vecā kapsēta.
Pilsētas dienvidaustrumos ir lidosta, kurā atrodas NATO spēku aviācijas bāze, kas veic Baltijas valstu gaisa patrulēšanu.
Vēsture
Šauļi ir izveidojušies netālu no seno zemgaļu Saules pilskalna un svētvietas, šobrīd pazīstams kā Krusta kalns. Par Šauļu pirmo pieminēšanu rakstos uzskata 1236. gada 22. septembri, kad notika Saules kauja, kaut arī nav precīzi zināms, ka tā notikusi pie pilsētas.
1589. gadā Šauļiem piešķīra Magdeburgas tiesības. Tomēr 17. un 18. gadsimtā Šauļi Poļu-zviedru karu un mēra epidēmijas dēļ panīka.
Pilsēta smagi cieta abos pasaules karos. Lietuvas Brīvības cīņu laikā, Šauļi bija boļševiku atbalsta bāze — 1919. gada 1. janvārī vietējie komunisti sagrāba varu pilsētā. 1. pasaules kara laikā tika nopostītas 65% pilsētas ēku, bet 2. pasaules kara laikā — 80% ēku.
Cilvēki
Šauļos dzimuši:
Jūras žagata
Jūras žagata (Haematopus ostralegus) ir jūras žagatu dzimtas (Haematopodidae) bridējputns, kuram ir 4 pasugas. Tā sastopama Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Jūras žagata ir Fēru Salu nacionālais putns.
Izplatība
Tā ir visplašāk izplatītā jūras žagatu suga pasaulē. Ligzdošanas areāls rietumos sākas ar Rietumeiropas un Skandināvijas piekrasti, turpinās pāri Eiropai, Baltiju ieskaitot, pāri Krievijas rietumu daļai, sasniedzot Rietumsibīriju. Izolētas populācijas mājo Kamčatkā, Ķīnas austrumu un Korejas piekrastēs, kā arī Vidusjūras Eiropas piekrastē. Ligzdošanas areāls dienvidos sasniedz Melno, Kaspijas un Arāla jūras. Šajā areālā nav sastopama neviena cita jūras žagatu suga.
Lielākā daļa jūras žagatu populācijas ir gājputni. Eiropas ligzdotāji ziemo Rietumeiropas dienvidu, Ziemeļāfrikas, Āfrikas rietumu un Tuvo Austrumu piekrastēs, Āzijas ligzdotāji Dienvidāzijas piekrastēs. Īrijā, Lielbritānijā un Eiropas piekrastē iepretim Britu salām tā uzturas cauru gadu.
Roberts Ešs
Roberts Ešs (en; dzimis 1978. gada 22. janvārī) ir bijušais ASV hokejists, vārtsargs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis sešas sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Fīniksas "Coyotes" un Filadelfijas "Flyers".
Pašlaik (2017) ir Amerikas hokeja līgas komandas Jutikas "Comets" prezidents.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru viņš uzsāka 1998. gadā, kad aizvadīja trīs spēles NHL klubā Fīniksas "Coyotes", kurš Ešu bija draftējis divus gadus iepriekš. Fīniksas kluba rindās Ešs spēlēja vēl trīs sezonas, bet par komandas pamatvārtsargu tā arī nekļuva, "Coyotes" klubā aizvadot vidēji 20 spēle sezonā, bet pārējo laiku pavadot tās fārmklubā Springfildas "Falcons". 2002. gadā viņš tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers", kura rindās Ešs spēlēja līdz pat 2006.—07. sezonai ieskaitot. 2002.—03. sezonā Roberts ieguva Viljama Dženingsa balvu.
2007.—08. sezonā Ešs spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", kura rindās izcīnīja Kontinentālo kausu. 2008.—09. sezonā spēlēja jau Sanktpēterburgas SKA rindās, tiekot atzīts par KHL novembra labāko vārtsargu, bet 2009. gada 10. janvārī spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2010.—11. sezonu hokejists aizvadīja Minskas "Dinamo" ierindā. 2011.—12. gada sezonā Ešs spēlēja Šveices hokeja līgas vienībā Langnau "Tigers", taču pēc tās beidza savu karjeru.
ASV izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, divos Pasaules čempionātos junioriem, 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī 2006. gada olimpiskajās spēlēs.
Jūras žagata
Izskats un īpašības
Savu nosaukumu tā, visticamāk, aizguvusi no žagatas, tai līdzīgā apspalvojuma dēļ. Tai ir melnbalts apspalvojums (melna mugurpuse, galva un krūtis, balta apakšpuse, uz melnās spārnu virspuses balta, plata josla, kas virzienā uz spārnu galiem sašaurinās, bet no apakšas spārni ir balti ar melniem galiem, aste balta ar melnu galu ), sarkanas acis, garš un spēcīgs, sarkans knābis un garas, sārtas kājas. Ārpus ligzdošanas sezonas tēviņam pazodē veidojas šaura, balta josliņa, atgādinot krellītes. Arī knābis un kājas zaudē košumu. Abi dzimumi ārēji izskatās līdzīgi, tikai tēviņam knābis ir īsāks un masīvāks. Jauns putns ir brūnganāks ar blāvāku knābi un pelēkām kājām. Jūras žagata ir viegli pamanāma, jo ir ne tikai košs putns, bet arī skaļš. Tās spalgais, skaļais kliedziens ir tikpat viegli atpazīstams, kā tās izskats.
Pasugas savstarpēji atšķiras ar knābja garumu, spārnu baltās joslas lielumu un apspalvojuma melno spalvu košumu.
Uzvedība un barība
Lai arī ligzdošanas teritorijas iesniedzas dziļi iekšzemē, ārpus vairošanās sezonas jūras žagata uzturas jūru un okeānu piekrastēs. Migrācijas laikā tās pārlido, veidojot juceklīgu līniju, kurā ir 25—70 jūras žagatas. Ceļošana notiek gan dienā, gan naktī. Lidojums ir spēcīgs, ātrs un taisns. Vienā reizē, no atpūtas vietas līdz nākamajai atpūtas vietai, jūras žagata nolido gandrīz 1000 km. Ziemošanas vietās putni uzturas pa vienam vai veido nelielus barus, kuros ir līdz 10 īpatņiem, tomēr nakšņošanas vietās reizēm sapulcējas lielāki bari.
Barojoties jūras žagatas galvenais rīks ir tās spēcīgais knābis, ko tā izmanto gliemju pāršķelšanai vai slieku un citu tārpu, vai kukaiņu kāpuru meklēšanai. Jūras žagata barojas arī ar krabjiem un citiem vēžveidīgajiem.
Ligzdošana
Jūras žagatu mātīte dzimumbriedumu sasniedz 3 gadu vecumā, tēviņš 4 gados. Putni veido monogāmus pārus un ir ļoti teritoriāli ligzdošanas laikā. Ligzdo pa vienam pārim vai nelielās grupās liedagos, kāpās, klintīs vai piekrastes pļavās ar īsu zāli. Ligzda ir vienkārša iedobe (var būt gan neizklāta, gan izklāta ar kādu mīkstāku materiālu), tā atrodas zālē, smiltīs vai uz kailiem akmeņiem un oļiem. Iedobi izveido tēviņš, bet mātīte izvēlas vietu. Tā var būt piekrastē vai uz salas, vieta, no kuras labi pārredzama apkārtne.
Gadā parasti ir viens perējums, tomēr, ja tas aiziet bojā, pāris var uzsākt atkārtotu perēšanu. Dējumā ir 2—4 (visbiežāk trīs) pelēkbrūnas, raibumotas olas. Perē abi vecāki, inkubācijas periods ilgst 24—27 dienas. Izšķiļoties mazuļus sedz pelēkas dūnas ar raibumiņiem. Sasnieguši vienas dienas vecumu, tie pamet ligzdu. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki, līdz jaunie putni kļūst patstāvīgi 34—37 dienu vecumā. Jūras žagata sasniedz 36—40 gadu vecumu.
Putna nozīme ekosistēmas pētīšanā
Jūras žagatu izskats un izturēšanās ir ļoti viegli identificējami. Pēc šo putnu skaita, uzturēšanās un uzvedības var izdarīt nozīmīgus secinājumus par attiecīgā reģiona vides veselības stāvokli. Piemēram, ilgstoši pētīta putnu uzvedība barības meklējumos tiek Ziemeļvācijā, Nīderlandē un Ziemeļrietumanglijā.
Sistemātika
Jūras žagatai ir 4 pasugas:
Piza
Piza (it) ir pilsēta Itālijas ziemeļos, Pizas provinces administratīvais centrs Toskānas reģionā.
Pizas pirmsākums
Pizas pirmsākumi ir visai neskaidri. To savos darbos piemin senie vēsturnieki Plīnijs un Strabons. Taču viņu apraksti drīzāk balstās uz nostāstiem vai leģendām, nekā patiesiem faktiem vai aculiecinieku liecībām. Tomēr nav šaubu, ka pilsēta sākusi veidoties vēl pirms romiešu laikiem. Iespējams, ka sākotnēji tā bijusi kāda senu jūrasbraucēju apmetne, kura varēja atrasties pašreizējā pilsētas vecajā centrā. Tam gan pretī runā tas, ka pilsēta neatrodas pašā jūras krastā. Taču kuģotāji šo vietu varēja izvēlēties ērtības dēļ — Arno un Auseres (mūsdienās izzudusi) upju saplūduma vietā. Iespējams arī, ka nelielas apmetnes tuvumā bija izvietojuši grieķi, feniķieši vai etruski.
Daudz vairāk ziņu par Pizu ir sākoties Senās Romas periodam. Tā, ir zināms, ka romiešu un piziešu apvienotie spēki sakāva ligūrus II gs. p.m.ē., bet 180. gadā p.m.ē. tā tika iekļauta Romas republikas sastāvā.
Romas impērijai sabrūkot, Toskānas province, Pizu ieskaitot, nonāca te gotu, te langobardu pakļautībā, te Bizantijas kontrolē. Vēlāk, Kārļa Lielā un Karolingu dinastijas laikā Piza baudīja samērā lielu patstāvību.
Pizas uzplaukums
Straujš Pizas uzplaukums sākās tikai X gs. beigās, kad tai izdevās attīstīt spēcīgu karafloti un sauszemes karaspēku. Visu XI gs. pirmo pusi var raksturot kā gandrīz nepārtrauktu Pizas ekspansiju. Šī pusgadsimta laikā tā iekaroja Kalabrijas reģionu, Sardīniju, Kartāgu un citus reģionus. Arī XI gs. sākumā tā sagrāba Baleāru salas, tai skaitā Ibizu, Maļorku un Minorku. Pizas varenība turpināja pieaugt. Līdzīgi Venēcijai, Piza prata izmantot Krusta karus savas ietekmes palielināšanai austrumu virzienā. Tā, vēl Pirmā krusta kara laikā (1096-1099), kā arī vēlāk, XII gs., tā, sekojot krustnešu armijām, nodibināja vairākas kolonijas Vidējos Austrumos.
Pieaugot bagātībai un materiālai labklājībai, attīstījās arī māksla un arhitektūra. Tā, XI-XIV gadsimtu laikā Pizā tika uzcelti ievērojamākie Pizas arhitektūras pieminekļi, tai skaitā unikālā Pizas katedrāle.
Pizas noriets
Pizas ekspansija nevarēja neaizskart citu Vidusjūras reģiona valstu intereses. Vislielākā neapmierinātība pieauga tās tuvāko kaimiņu vidū. Tā, XIII gs. vidū vairākas Toskānas pilsētas, tai skaitā Florence, Luka un citas, izveidoja pret Pizu militāru aliansi, pret kuru Piza piedzīvoja pirmās nopietnās sakāves. Tomēr vislielāko triecienu Pizai deva Dženova. Tās flote 1284. g. sagrāva skaitliski daudz lielāko Pizas karafloti. Kaujā gāja bojā liels skaits Pizas jūrnieku un pilsētai iedzīvotāju potenciāls nebija pietiekami liels, lai kompensētu zaudējumus. Tā kā novājinātā Pizas flote vairs nespēja nodrošināt savu agrāk iegūto valdījumu efektīvu kontroli, tā tos sāka zaudēt vienu pēc otra.
Papildus militārām neveiksmēm Pizu piemeklēja vēl viena nopietna nelaime — Arno upe sāka mainīt savu gultni. Rezultātā tirdzniecības kuģi no jūras vairs nespēja iekļūt Pizas ostā, kas bija galvenais pilsētas ekonomiskais pamats. Arī Pizas valdošo dinastiju starpā aizsākās ķīviņi, kas vēl vairāk paātrināja Pizas varenības norietu. To izmantoja Florence un 1406. g. tās armija ieņēma Pizu. Savukārt Pizas kā Toskānas lielākās ostas lomu pārņēma Livorna.
Tas gan nenozīmē, ka Pizu būtu pārņēma pilnīgs sabrukums. Florences valdīšanas laikā Pizā Renesanses stilā tika uzbūvēta virkne greznu ēku, bet 1472. g. tika nodibināta Pizas Universitāte, kurā Galileo Galilejs 1564.-1642. g. lasīja lekcijas fizikā. Līdz ar to šajā universitātē tika iedibinātas Eiropas mēroga zinātniskas tradīcijas, kuras saglabājušas savu nozīmi līdz pat mūsdienām.
Piza mūsdienās
Bagātīgā Pizas vēsture atstājusi virkni kultūrvēsturisku brīnumu. Turklāt dažus no tiem vienkopus, tā arī dēvējot tos par Campo dei Miracoli — brīnumu lauku. Nereti to dēvē arī par Piazza del Duomo — Katedrāles laukumu. Tas ietver četrus arhitektūras šedevrus — Pizas torni, jeb "krītošo" torni (La Torre di Pisa), Duomo — katedrāli, Baptistero — baptistrija un Camposanto monumentale — Monumentālo kapsētu.
10. Aizputes kājnieku pulks
10. Aizputes kājnieku pulks bija Latvijas armijas vienība Zemgales divīzijas sastāvā (1919-1940).
Izveide
Pulks saformēts 1919. gada 5. augustā kā Liepājas papildu bataljons, no 1920. gada 15. februāra – 10. Aizputes kājnieku pulks, kam pievienots Latvijas strēlnieku pulks un Latgales divīzijas papildu bataljons.
Piedalīšanās kaujās
Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu - Liepājas aizstāvēšanā 1919. gada novembrī. Brīvības cīņās krituši 34 karavīri. 1921. gadā pārvietots uz Daugavpils cietoksni. 1922. gada janvārī Aizputes pulkā kā 3. bataljonu iekļāva Latvijas strēlnieku (Troickas) pulka atlikušo daļu.
Devīze
“Tava tauta nezudīs, kad tu iesi mirt par tautu." un "S.K.D. – sirds – kurzemnieka – gods."
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 19 pulka karavīriem.
Pāls Erdēšs
Pāls Erdēšs (hu,, dzimis , miris ) bija ebreju tautības Ungārijas matemātiķis. Erdēšs publicējis vairāk rakstu nekā jebkurš cits matemātiķis vēsturē, sadarbojoties ar simtiem citu zinātnieku. Viņš strādāja pie problēmām kombinatorikā, grafu teorijā, skaitļu teorijā, matemātiskajā analīzē, aproksimāciju teorijā, kopu teorijā un varbūtību teorijā. Vienīgais, kura Erdēša skaitlis ir 0.
Biogrāfija
Erdēšs saņēma matemātikas doktora grādu Budapeštas Universitātē un 1934. gadā ieradās Mančestrā. Viņš bija ebrejs, tāpēc 30. gadu beigās vairs nevarēja atgriezties Ungārijā.
Mora
Mora var būt:
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
11. Dobeles kājnieku pulks
11. Dobeles kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 4. Zemgales kājnieku divīzijas vienība (1919—1940)
Izveide
Pulks saformēts 1919. gada 24. oktobrī kā 1. Liepājas 2. šķiras zemessargu bataljons, pievienotas Grobiņas kājnieku pulka daļas, no 1920. gada 26. februāra — 11. Dobeles kājnieku pulks.
Piedalīšanās kaujās
Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu — Liepājas aizstāvēšanā 1919. gada novembrī. 1921. gadā pārvietots uz Daugavpils cietoksni.
Devīze
“Es karā aiziedams, sirdi slēdzu akmenī, aust gaismiņa, lec saulīte, līst akmens skanēdams."
Sicova
Sicova (pl, vēsturiski arī Grosvartenberga vai, līdz 1888. gadam, Poļu Vartenberga ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Olesņicas.
Pilsētā saglabājušās viduslaiku aizsardzības mūru paliekas. 1734. gadā Sicovu iegādājās Kurzemes hercogs Ernsts Johans Bīrons, kura pēcnācējiem pilsēta piederēja arī pēc 1742. gada, kad pilsēta iekļāvās Prūsijā. Bīroni tika padzīti no pilsētas 1945. gadā līdz ar pārējiem vācu iedzīvotājiem, kad, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai. Mūsdienās Kurzemes titulārais hercogs, 1940. gadā dzimušais Ernsts Joahns Bīrons ir Sicovas goda pilsonis.
Jaunākā Eda
Jaunākā Eda, Prozas Eda vai Snorres Eda (is) ir islandiešu vēsturnieka un dzejnieka Snorres Sturlusona sastādīts dzejošanas pamācību un mītu kopums.
Jaunākā Eda uzrakstīta aptuveni 1220. gadā un saglabājusies septiņos rokrakstos, kas uzrakstīti no apmēram 1300. līdz 1600. gadam. Viens no nozīmīgākajiem rokrakstiem ir "Upsālas kodekss", kurš datējams ar apmēram 1330. gadu.
Saturs
Jaunākā Eda sastāv no trim daļām: Gylfaginning (apm. 20 000 vārdu), Skáldskaparmál (apm. 50 000 vārdu) un Háttatal (apm. 20 000 vārdu). Pirmajā daļā ķēniņš Gilvi sastopas ar āsiem, kuri viņam izstāsta par skandināvu dievu panteonu. Otrajā daļā Ēgirs sarunājas ar dzejas dievu Brāgi, un Brāgi Ēgiram apraksta kenningus, kā arī min daudzus to piemērus. Viņš arī apraksta dzejas valodu (piemēram, heiti lietojumu). Trešajā daļā blakus pamattekstam apskatīta dzejas metrika un stils, minot arī piemērus.
SEL
SEL var būt:
Svarcelšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 69 kg vīriešiem
2008. gada vasaras olimpisko spēļu svarcelšanas sacīkstēs vīriešiem svara kategorijā līdz 69 kilogramiem uzvaru izcīnija Ķīnas sportists Hujs Ļao. Sacīkstes noritēja 11. un 12. augustā. Sacīkstēs piedalījās 30 sportisti.
Čikāgas "Blackhawks"
Čikāgas "Blackhawks" (en) ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas bāzēts Čikāgā, Ilinoisas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Rietumu konferences Centrālajā divīzijā. Tas tika dibināts 1926. gadā kā Čikāgas "Black Hawks" un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.
Savas pastāvēšanas vēsturē "Blackhawks" ir sešas reizes uzvarējis NHL, četras reizes kļuvis par konferences uzvarētāju un 14 reizes — par divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada United Center hallē.
Spēlētāji
Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Stens Mikita, Fils Espozito, Bobijs Halls, Deniss Savārs, Braiens Smoļinskis, Glenns Hols, Tuomo Rūtu un Tonijs Espozito, kā arī vārtsargs Dominiks Hašeks.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 9. oktobrī.''
Fils Espozito
Filips Entonijs Espozito (en; dzimis Saulstemarijā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, spēlējis centra uzbrucēja pozīcijā, bijis Kanādas izlases dalībnieks. Viņš tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem NHL spēlējušiem hokejistiem.
18 sezonas ilgo karjeru aizvadījis trijos klubos: Čikāgas "Black Hawks", Bostonas "Bruins" un Ņujorkas "Rangers". 1984. gadā viņš tika uzņemts Hokeja slavas zālē.
Viņa jaunākais brālis Tonijs Espozito arī bija profesionāls hokejists.
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1977. gada Pasaules čempionātā un 1976. gada Kanādas kausā. Savas profesionālās karjeras laikā hokejists saņēmis daudzus apbalvojumus un titulus.
EM
EM, Em vai em var nozīmēt: u.c.
Tauraģe
Tauraģe ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas rietumu daļā.
Pilsēta ir izvietojusies Jūras upes krastos. 2005. gadā tajā dzīvoja 28 504 iedzīvotāju. Pilsētas tiesības ieguvusi 1932. gadā. Tauraģē atrodas Radzivilu pils, reģionālais muzejs "Santaka", vairākas veclaicīgas baznīcas. Pilsētā darbojas keramikas ražotne.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1499. gadā. No 1655. gada - Radzivilu rezidences pilsēta un Lietuvas luterticības centrs. No 1691. līdz 1795. gadam Tauraģe atradās Austrumprūsijas sastāvā, pēc Polijas dalīšanas to anektēja Krievijas impērija. 1807. gada 21. jūnijā Krievijas ķeizars Aleksandrs I kādās dzirnavās pie Tauraģes parakstīja uguns pārtraukšanas vienošanos ar Napoleonu, kam drīz sekoja Tilzītes miera līgumi.
Ežēns Jonesko
Ežēns Jonesko (Eugène Ionesco, dz. Eugen Ionescu, dzimis 1909. gada 26. novembrī, miris 1994. gada 28. martā) bija rumāņu izcelsmes dramaturgs, kas dzīvoja Francijā un rakstīja franču valodā. Jonesko uzskatāms par vienu no izcilākajiem absurda drāmas autoriem.
Jonesko dzimis Slatinā Rumānijā, viņa tēvs bija rumānis, māte – francūziete. Lielāko daļu bērnības Jonesko pavadījis Francijā, bet pēc vecāku šķiršanās 1925. gadā kopā ar tēvu atgriezās uz dzīvi Rumānijā, kur studēja franču literatūru Bukarestes Universitātē (1928–1933).
Jonesko 1938. gadā kopā ar sievu un meitu devās uz Franciju, lai iegūtu doktora grādu. 1939. gadā sākās Otrais pasaules karš, un Jonesko ģimene palika Francijā.
Orkla Latvija
SIA Orkla Latvija (agrākie nosaukumi Orkla Confectionery & Snacks Latvija, NP Foods) ir Latvijas pārtikas uzņēmums. Tā īpašnieks ir Norvēģijas uzņēmums Orkla ASA un ietilpst Orkla grupā. Uzņēmums ir dibināts 2009. gadā. Tā birojs atrodas Rīgā.
Orkla Latvija nodarbojas ar šokolādes, konditorejas izstrādājumu un sāļo uzkodu ražošanu un tirdzniecību.
SIA Orkla Latvija ir meitas uzņēmumi: SIA Saldumu Tirdzniecība, SIA Latfood Agro.
Vēsture
2009. gada 4. martā tika dibināts uzņēmums SIA Decapterus Latvia. 2009. gada 26. martā tā nosaukums mainīts uz SIA NP Foods.
2014. gada augustā SIA NP Foods tika pārdots Norvēģijas daudznozaru uzņēmumam Orkla. Līdz tam tas piederēja Maltā reģistrētai sabiedrībai Nordic Partners Food Limited, kuras kapitāldaļu vairākums pastarpināti piederēja Daumantam Vītolam. Orkla Baltijā jau piederēja pārtikas ražotāji Spilva (kopš 2004. gada) , čipsu ražotājs AS Latfood, Igaunijas šokolādes ražotājs Kalev u.c. 2014. gada decembrī Konkurences padome atļāva šo darījumu. Pārdošanas darījums pilnībā pabeigts 2015. gada 11. martā. 2015. gada 4. jūnijā paziņots, ka 1. oktobrī kartupeļu čipsu ražotājs Latfood tiks apvienots ar NP Foods; savukārt Gutta tiks pievienots Spilva. Bez tam NP Foods pārņems Kalev un Laima produkcijas izplatīšanu. 28. augustā NP Foods dalībnieku sapulcē nolemts pie NP Foods pievienot uzņēmumus Laima, Staburadze un Latfood. Līdz 2016. gada janvārim tiktu veikta uzņēmuma grupas restrukturizācija, izveidojot četrus biznesa virzienus ar mātes uzņēmuma nosaukumu SIA Orkla Foods Latvija: Citi grupas uzņēmumi — SIA Staburadzes konditoreja, SIA NP Logistics, SIA Saldumu tirdzniecība un UAB Margiris — turpināja darboties kā atsevišķas juridiskas personas un SIA Orkla Confectionery and Snacks Latvija sadarbības partneri. 29. decembrī SIA NP Foods nosaukums tika mainīts uz SIA Orkla Confectionery & Snacks Latvija. 30. decembrī SIA Spilva nosaukumu mainīja uz SIA Orkla Foods Latvija. 2016. gada 10. februārī meitas uzņēmumus AS Laima, AS Staburadze un AS Latfood apvienoja ar SIA Orkla Confectionery & Snacks Latvija. 2018. gada 13. novembrī tika pievienots māsas uzņēmums SIA Staburadzes konditoreja.
2019. gada 6. martā tika paziņots, ka Orkla Confectionery & Snacks Latvija un Orkla Foods Latvija plānots apvienot organizatoriski, izveidojot vienotu zīmolu preču organizāciju Latvijā ar nosaukumu Orkla Latvija. 2019. gada 25. novembrī SIA Orkla Confectionery & Snacks Latvija tika pievienots tā meitas uzņēmums SIA Orkla Logistics Latvija, kas beidza pastāvēt.