cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dumbrvistiņu dzimta
Dumbrvistiņu dzimta (Rallidae) ir dzērvjveidīgo kārtas (Gruiformes) dzimta, kas apvieno 156 mazu un vidēji lielu putnu sugas un kuras iedala 41 ģintī. Pazīstamākie ir ormanīši, lauči, griezes, dumbrcāļi un sultānvistiņas. Vecajā pasaulē sugas ar garākiem knābjiem sauc par dumbrvistiņām jeb dumbrcāļiem, bet sugas ar īsiem knābjiem par ormanīšiem. Ziemeļamerikā visas sugas neatkarīgi no knābja garuma sauc par dumbrvistiņām.
Izplatība
Daudzas sugas ir sasitītas ar ūdeni vai mitrām vietām. Šīs dzimtas sugas mājo dažādās biomās, izņemot tuksnesi, polāros un augstkalnu sniegotos reģionus. Dumbrvistiņu sugas dzīvo visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Visbiežāk tās mājo mitrās un mežainās vietās, kurām raksturīga blīva veģetācija. Kopumā dumbrvistiņu sugas ļoti cieš no cilvēku saimnieciskās darbības, un daudzas salu sugas pēdējos gados ir izmirušas. Un daudzām salu sugām draud izmiršana.
Latvijā
Latvijā ir sastopamas 6 dumbrvistiņu dzimtas sugas: grieze (Crex crex), laucis (Fulica atra), ūdensvistiņa (Gallinula chloropus), mazais ormanītis (Porzana parva), ormanītis (Porzana porzana) un dumbrcālis (Rallus aquaticus).
Izskats un īpašības
Dumbvistiņas var būt gan mazi, gan vidēji lieli vai lieli putni, kas pamatā pārvietojas pa zemi. Mazākais dzimtā ir baltspārnu ormanītis (Coturnicops exquisitus), kura ķermeņa garums ir 13 cm, bet svars 25 g. Vislielākais ir takahē (Porphyrio hochstetteri). Tā ķermeņa garums ir 63 cm, svars 2,7 kg.
Kājas dumbrvistiņām ir spēcīgas ar gariem pirkstiem, kas piemēroti iešanai pa mīkstu, nelīdzenu pamatni. Lielākajai daļai ir īsi un noapaļoti spārni. Un, lai arī kopumā dumbrvistiņas ir neveiklas lidotājas, tās spēj nolidot lielus attālumus. Daļai sugu ir gari kakli, bet daudzām sugām tie ir sakompresēti. Vislielākā dažādība ir novērojama knābjiem. Ir sugas, kurām knābis ir samērā garš, piemēram, garknābja dumbrcālim (Rallus longirostris). Citām sugām knābis var būt īss, piemēram, laucim, vai masīvs, piemēram, sultānvistiņām (Porphyrio). Dažām lauču un sultānvistiņu sugām ir raksturīgi uzknābja "vairogs". Vissarežģītākās formas uzknābja vairogs ir ragainajam laucim (Fulica cornuta). Dumbrvistiņu sugām ir ļoti minimāls dzimumdimorfisms, kas izpaužas apspalvojumā un augumā.
Dumbrvistiņu lidošanas spējas
Dumbrvistiņu sugām spārni ir īsi un noapaļoti. Un tās priekšroku dod skriešanai pa zemi, nevis lidošanai. Lai arī tās nav veiklas lidotājas, daudzas sugas katru gadu migrācijas laikā pārlido ievērojamus attālumus. Tā kā dumbrvistiņas nav labas lidotājas, tās lidojuma laikā ietekmē spēcīgi vēji. Daudzas sugas, kuras kolonizējušas okeānu salas, ir pārtraukušas lidošanu, jo salas ir nelielas un uz tām nedzīvo dabīgie dumbrvistiņu ienaidnieki. Lai lidotu ar īsajiem spārniem, dumbrvistiņai nepieciešami spēcīgi spārnu muskuļi. Salu dumbrvistiņām, pārtraucot lidošanu un samazinot muskuļu masu, pietiek ar mazāk barības vielām, lai izdzīvotu, kas kļuva ļoti svarīgi teritorijās ar ierobežotiem barības resursiem. Lidošanas spējas zaudēšana salu dumbrvistiņām attīstījās ļoti ātri, salīdzinot ar citiem nelidojošiem putniem. Piemēram, Laisānas ormanītim (Porzana palmeri) bija nepieciešami apmēram 125 000 gadi, lai tas kļūtu par nelidojošu putnu, un tā spārni kļūti par nelieliem rudimentāriem izaugumiem. Mazie, neattīstītie spārniņi tiek izmantoti, lai noturētu līdzsvaru ātrajā skrējienā.
Dzīves veids
Tipiskākās dzimtas sugas mājvietai izvēlas mitras vietas ar blīvu veģetāciju. Tie ir ezeru un upju krasti, un slapjie purvi. Visiecienītākās ir blīvas niedru audzes, kurās arī tiek iekārtotas ligzdas. Kopumā tie ir uzmanīgi un tramīgi putni, kurus ir grūti novērot. Sugas, kas dzīvo uz salām, bieži ir kļuvušas par nelidojošiem putniem. Tādēļ pēdējos gados daudzas sugas ir izmirušas, jo uz salām kopā ar cilvēkiem ir ieradušies dažādi plēsēji, kas kādreiz uz salām nedzīvoja. Tie ir kaķi, žurkas un cūkas. Daudzas niedrēs dzīvojošās sugas ir aktīvas krēslas stundās un ir ļoti klusas. Pat to ķermeņu forma ir nedaudz saplacināta. Migrējošās sugas ceļo nakts laikā. Lielāka auguma sugas ir drošākas, piemēram, laucis uzturas atklātos ūdeņos.
Barība
Dumbrvistiņu sugas ir visēdājas. Barību meklējot, tās pārvietojas staigājot vai skrienot. Dumbrvistiņas barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, augļiem un sēklām.
Reprodukcija
Lielākajai daļai sugu to reprodukcija ir vāji pētīta un nav līdz galam izprasta. Daudzas sugas veido monogāmus pārus, bet starp dumbrvistiņām var novērot arī poligāmiju un poliandriju. Dējumā visbiežāk ir 5—10 olas, bet dējumā var būt arī 1 ola vai 15 olas. Cāļi neizšķiļas visi reizē. Un tikai pēc dažām dienām tie kļūst mobili. Tie ir atkarīgi no saviem vecākiem, kamēr tiem attīstās pieaugušā putna apspalvojums, kas parasti notiek apmēram mēneša vecumā.
Sistemātika
Dumbrvistiņu dzimta (Rallidae)
Trijādības iela
Trijādības iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajona Āgenskalna apkaimē. Trijādības iela sākas pie Kuģu ielas un beidzas krustojumā ar Raņķa dambi. Kopējais ielas garums sasniedz 430 metrus un tā sastāv no divām braukšanas joslām.
Latvijas PSR laikā ielas nosaukums bija Gorohovecas iela.
Vēsture
Trijādības iela pirmo reizi sastopama 1867. gadā ar nosaukumu Baznīcas iela. Kopš 1885. gada iela sabiedrībā bija pazīstama ar nosaukumu Trinitātes iela, 1923. gadā ielai tika piešķirts Mazās Trijādības ielas nosaukums. 1950. gadā iela tika pārdēvēta par Gorohovecas ielu. Savukārt 1990. gadā ielai tika atjaunots Trijādības ielas nosaukums.
Ielas raksturojums
Trijādības iela ir 430 metrus gara iela Āgenskalna apkaimes austrumos, Klīversalā. Tā sākas pie Kuģu ielas (var teikt, ka Kuģu iela pāriet Trijādības ielā) un virzās dienvidrietumu virzienā. Iela krustojas ar Hugo Celmiņa un Valguma ielām. Trijādības iela beidzas krustojumā ar Raņķa dambi iepretīm Uzvaras parkam.
Ielu savienojumi
Trijādības iela ir savienota ar šādām ielām:
Vīlandes viduslaiku pils
Vēsture
Ordeņa pils uzbūvēta agrākās sakaliešu koka pils vietā 1224. gadā. Uzskata, ka tā pirmoreiz minēta 1154. gada al-Idrisi pasaules kartes Tabula Rogeriana komentāros. 13. gadsimta Livonijas krusta karos Vīlandes sakalieši atkārtoti cīnījās ar Livonijas bīskapa vasaļiem un sabiedrotajiem letiem un līviem, 1217. gada Svētā Matīsa dienas kaujā pie Vīlandes pils krita līvu vadonis Kaupo, 1223. gadā Vīlandi iekaroja Zobenbrāļu ordenis ar saviem sabiedrotajiem. Pie pils izveidojās apmetne, kurai 1283. gadā ordeņa mestrs piešķīra pilsētas tiesības, tā bija Hanzas savienības locekle.
1480.-1481. gada Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks aplenca Vīlandes pili, tomēr pils aizstāvji samaksāja prasīto naudas summu un tā palika nenopostīta. Toties 1560. gadā Livonijas kara gaitā Vīlandes cietoksnis un pilsēta pēc četru nedēļu aplenkuma tika izpostītas, gūstā tika saņemts iepriekšējais ordeņa mestrs Vilhelms fon Firstenbergs, kas tika aizvests uz Krieviju, kur mira ieslodzījumā. 1582. gadā Jamzapoļskas miera līguma tekstā Vīlandes pils tika dēvēta par Viļānu, krieviski par Вильян.
Poļu-zviedru kara (1600-1629) gaitā Polijas-Lietuvas armija lielhetmaņa Jana Zamoiska vadībā gandrīz divu mēnešu aplenkuma laikā 1602. gada pavasarī galīgi iznīcināja cietokšņa nocietinājumus, kas vairs netika atjaunoti.
1878. gadā bijušās pils vietā sākās arheoloģiskie izrakumi Teodora Šīmaņa vadībā. Pilsdrupas un tās ieskaujošais parks kļuva par iecienītu Vīlandes iedzīvotāju atpūtas vietu.
Mūsdienās
Pilsdrupās iekārtota estrāde un muzejs. Lai no pilsētas varētu nokļūt līdz pilskalnam, 1931. gadā no Kaevumē kalna pār 13 m dziļo grāvi tika uzstādīts piekaramais tilts. No pilsdrupām paveras gleznains skats uz Vīlandes ezeru.
Meirāni
Meirāni var būt:
18. jūlijs
18. jūlijs ir gada 199. diena pēc Gregora kalendāra (200. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 166 dienas.
Bon Jovi
"Bon Jovi" ir amerikāņu smagā roka mūzikas grupa no Ņūdžersijas. Tās līderis ir solists Džons Bon Džovi, kura uzvārdā arī nosaukta grupa. "Bon Jovi" 1980. gadu vidū un otrajā pusē kļuva par vienu no pasaules populārākajām rokgrupām, turpinot veiksmīgi darboties arī 1990. un 2000. gados. Visā pasaulē kopā ir pārdoti vairāk nekā 120 miljoni albumu eksemplāru. Grupa savā pastāvēšanas vēsturē ir izdevusi 10 studijas albumus, 3 labāko dziesmu izlases, kā arī 1 koncertieraksta albumu.
"Bon Jovi" vispopulārākais un pārdotākais albums ir 1986. gada "Slippery When Wet", kas pārdots 27 miljonos kopiju. Pazīstamākās un lielākos panākumus guvušās grupas dziesmas ir "Livin' on a Prayer", "You Give Love a Bad Name", "Bed of Roses", "Always" un "It's My Life".
Ķurbe
Ķurbe (agrāk arī Ķurbesciems, Ķurbesmuiža) ir ciems Talsu novada Īves pagastā. Izvietojusies pagasta zemeļos pie autoceļa V1368 5 km no pagasta centra Tiņģeres, 31 km no novada centra Talsiem un 140 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies kā bijušās Dundagas muižas Ķurbes pusmuiža (Kurben). Pirms Otrā pasaules kara Ķurbē bija sava pienotava, pasts un telefona centrāle. LPSR pastāvēšanas laikā Ķurbes teritoriju pievienoja Īves ciema padomei.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Zobratu dzelzceļš
Zobratu dzelzceļi galvenokārt paredzēti tūristu pārvadāšanai kalnainos apvidos. Ir arī zobratu dzelzceļi vai tramvaji, kas kalpo kā sabiedriskais transports (šādas līnijas ir Štutgartē, Cīrihē, Budapeštā). Kuģu pārvietošanai pa Panamas kanālu izmanto speciālas zobratu elektrolokomotīves, ko dēvē par "mūļiem".
Akmeņu iela
Akmeņu iela var būt:
Osmaņu impērijas administratīvais iedalījums
Osmaņu impērija (1299—1922) tās uzplaukuma laikos aptvēra gandrīz 5,6 miljonus km² Anatolijā, Tuvajos austrumos, ziemeļu Āfrikā, dienvidaustrumu Eiropā un Kaukāzā.
Sākumā tā bija seldžuku vasaļvalsts centrālajā Anatolijā, bet vēlāk ar gadiem kļuva par visu agrāk eksistējušo valstisko veidojumu apvienojumu Osmaņu dinastijas vadībā. Tradicionāli šo teritoriju vadītājus sauca par bejiem un lielākā daļa turpināja valdīt savās valstīs Osmaņu sultāna sizerēnā varā. Titulu bejs vēlāk lietoja arī ieceltie pārvaldnieki (gubernatori), kad vietējais valdnieks tika atstumts.
Līdz ar impērijas izplešanos, bija nepieciešama sakārtotāka administratīvā iekārta. Laika gaitā bija izveidojusies varas dalīšana starp militāro un civilo varu, kad militārās autoritātes pildīja augstākās izpildvaras funkcijas, bet tiesībsargājošās un administratīvās funkcijas — civilās amatpersonas. Šajā sistēmā papildus arī pastāvēja dažādas vasaļvalstis un nodevu maksātājas valstis. Lielākā daļa teritoriju bija iekļautas oficiālajā pilnajā sultāna titulā (sk. Osmaņu dinastija).
Pirmās šķiras administratīvās vienības
No 14. gadsimta vidus līdz 16. gadsimta beigām tika nodibināts tikai viens jauns bejlerbejliks (Karamana). Tomēr, pievienojot Selima I un Suleimana I iekarojumus, radās nepieciešamība palielināt administratīvo vienību skaitu. Gadsimta beigās tika uzskaitīti 42 ejaleti, kā toreiz sauca bejlerbejlikus.
19. gs administratīvā reforma
Sarūkot impērijai, sāka jukt arī administratīvā iekārta. Tanizmata reformu rezultātā ejaletus pārdēvēja par vilājetiem, kurus vada vali un tie iedalās sandžakos vai vasaļvalstīs.
Tuvie Austrumi (1915)
Katru vijaletu iedalīja sandžakos.
Otrās šķiras administratīvie iedalījumi
Provinces iedalīja sandžakos (saukti arī: livas) un tos pārvaldīja sandžakbejs. Tālāk sandžakus iedalīja timaros (lēņu zeme, kuru pārvalda timariots) un zeametos (saukti arī: ziams; lielāki timari). Atsevišķi timari, kā Jeruzalemes mutašerifāts (sandžaks), nebija provinces sastāvā. Sandžaku pārvaldnieki bija arī armijas komandieri visiem timariotam pakļautajiem karavīriem viņu pārvaldītajā sandžakā. Atsevišķas provinces (piem. Ēģiptē, Bagdādē, Abisīnijā un Al-Hasā) nebija sadalītas sandžakos un timaros.
Civilā pārvalde
Civiltiesiskā pārvalde tika organizēta paralēlā sistēmā, kurā kazas struktūrvienības pārvaldīja kadi. Kazas tika iedalītas nahijās. Kadi nāca no ulemā un viņi pārstāvēja sultāna tiesisko varu. Civiltiesiskā iekārta tika uzskatīta par uzraudzības institūciju pār militāro iekārtu, jo bejs (pārstāv izpildvaru) nevarēja sodīt, kamēr nebija saņemts kadi spriedums. Savukārt, kadi nevarēja paši izpildīt sodu. Vietās, kur pilnībā bija spēkā Šariats un Kanuns (likumi), kadi bija atbildīgi tieši sultānam.
Vasaļvalstis
Papildus provincēm, pastāvēja vairākas nodevu vai vasaļvalstis, kas parasti atradās impērijas nomalēs un atradās Lielās Portas sizerēnā varā un pār kurām nebija noteikta tieša kontrole.
Dažas no šīm valstīm kalpoja kā buferzona starp Osmaņu valsti un kristietību Eiropā vai šiīsmu Āzijā. To skaits laika gaitā bijis atšķirīgs, bet izceļamas sekojošas valstis: Krimas hanāts, Valahija, Moldāvija, Transilvānija un Kurdu Emirāti. Tādas valstis kā Bulgārina, Serbija un Bosnija par vasaļvalstīm bija tikai līdz pilnīgai iekļaušanai impērijā. Pārējām bija tikai komerciāla nozīme: Imeretija, Mingrelija, Kiosa, Arhipelāga (Niksosas) hercogiste un Ragusas Republika (Dubrovnika). Tādi reģioni, kā svētās pilsētas un Venēcijas Kipras un Zantes nodevu zona, arī nebija pilnībā iekļautas impērijas sastāvā. Tādas mazas teritorijas kā Zetas valsts (Melnkalne) un Libānas Kalns nebija kaujas vērtas un tādēļ palika nepakļautas centrālajai varai.
Vasaļu valstīm un nodevu valstīm bija dažādas atšķirības:
Pastāvēja arī otrās šķiras vasaļi (piem. Nogai Orda un Čerkesi), kas skaitījās Krimas hanāta vasaļi, vai atsevišķi berberu un arābu valdnieki, kas maksāja nodevas Ziemeļāfrikas bejlerbejiem, kas paši bija Osmaņu vasaļi.
Citas nodevas no pakļautībā neesošām valstīm bija t. s. „aizstāvības nauda”, ko sauca arī: „ordas nodoklis”. To parasti maksāja Osmaņu vasaļiem Krimas haniem, nevis tieši Osmaņu valsts kasei.
Rīgas 25. vidusskola
'''Rīgas 25. vidusskola''' ir vidusskola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei. Tā atrodas Rušonu ielā 6, Ķengaragā.
Vēsture
Skola uzsāka savu darbību. Jauno skolu uzbūvēja toreiz vēl maz apdzīvotā vietā, blakus nedaudzajām privātmājām. Sākumā skolēnu skaits bija ļoti liels, jo Rīgas 25. vidusskola bija vienīgā šajā rajonā. Tāpēc dažos mācību gados mācības notika trijās maiņās. Šajā laikā tā bija latviešu-krievu skola. Kopš 1970. gada Rīgas 25. vidusskola ir latviešu mācībvalodas skola. Kopš 1969. gada skolā ir automācības novirziens. 1993. gadā Rīgas Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskajā baznīcā tika iesvētīts skolas karogs.
Sasniegumi
21. gadsimta sākumā ir gūti atzīstami panākumi valsts olimpiādēs matemātikā, latviešu valodā un literatūrā, vizuālajā mākslā, vēsturē. Četrus gadus pēc kārtas skolēnu radošie literārie darbi ir augstā līmenī novērtēti Eiropas jauniešu literārajā konkursā Austrijā. Triju gadu sadarbības ar Vācijas pilsētas Billerbekas skolu rezultātā tika uzņemta filma par cilvēkiem un viņu likteņiem Vācijā un Latvijā Otrā pasaules kara kontekstā. Skolas Eirokluba dalībnieki katru gadu par labu līdzdalību konkursos tiek uzaicināti apmeklēt Eiropas Parlamentu. Daudzu gadu laikā ir koptas sporta darba tradīcijas — vieglatlētikas pulciņa audzēkņi ir guvuši augstus sasniegumus Eiropas līmeņa sacensībās šķēpa mešanā jauniešu vecuma grupās.
Eiropas klubs "Eirooptimisti"
Eiropas klubu vada ģeogrāfijas skolotāja Vita Ozola. Šobrīd Eiropas klubs galvenokārt nodarbojas ar apmaiņas projekta rīkošanu, kas norisinās starp Rīgas 25. vidusskolu un Stålforsskolan skolu, kura atrodas Zviedrijas pilsētā Eskilstūnā.
Zviedrijā šo projektu vada Pērs Mangnuss Sjestrems. Šā projekta ietvaros katru mācību gadu latvieši ciemojas zviedru skolā un zviedri — latviešu skolā apmēram 4 dienas. Skolēni apmeklē dažādas mācību stundas, gatavo prezentācijas par savu valsti, rīko darbnīcas. Tiek rīkotas sadraudzības sporta spēles un koncerti, kuros jaunieši muzicē.
1707. gads
1707. gads bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Suši
Suši (寿司) ir japāņu ēdiens, kas sastāv no vārītiem rīsiem ar etiķi, kas tiek pārklāti vai kuros ierullē citas sastāvdaļas, piemēram, zivi un citas jūras veltes.
Sagriezta jēla zivs kā tāda, tiek saukta par sašimi, lai atšķirtu to no suši, jo ārpus Japānas suši dažkārt kļūdaini tiek uzskatīts vienkārši par jēlu zivi vai vispār jebkādiem jēliem jūras produktiem. Suši, ko pasniedz ierullētu iekšā vai apkārt nori (kaltētām un sapresētām jūraszālēm), sauc par Maki suši. Pārklātās sastāvdaļas, kas ievietotas mazā kaltētas tofu maciņā, sauc par Inari suši. Savukārt bļodiņā pasniegtus suši rīsus, kas pārklāti ar dažādām sastāvdaļām, sauc par Čiraši suši.
Vēsture
Tradicionāli, suši ir raudzēta zivs ar rīsiem, uzglabāts sālī, kā pagatavošanas process ir izsekojams līdz pat Dienvidaustrumāzijai, kur šis process ir populārs vēl mūsdienās. Termins suši nācis no novecojušas gramatiskas formas, kas vairāk netiek lietota citā kontekstā; burtiski, "suši" nozīmē "tas ir saskābis", kā atsauce uz tā vēsturiskajām saknēm fermentācijas procesa izmantošanā.
Mūsdienu Japāņu suši tikai mazliet līdzinās tradicionālajam pienskābes fermentācijas rīsu ēdienam. Sākumā, kad ierūgusī zivs bija izņemta no rīsiem, tikai zivs tika apēsta un rīsi tika izmesti. Spēcīgā Funa suši garša un smarža, kas ir Nare suši paveids, izveidojies Japānā, netālu no Bivas ezera, atgādina tradicionāli raudzēto ēdienu.
Tempa
Tempa ir Ammunition Promotions 2000. gadā dibināta dabstepa un garage mūzikas ierakstu kompānija. Tempa tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem leibliem dabstepa attīstības vēsturē, kas vēl joprojām aktīvi nodarbojas ar pasākumu rīkošanu un ierakstu izdošanu.
Suši
Vēsture
Sākot no Japānas Muromači perioda (1336-1573 gadi), ēdienam sastāvdaļām tika pievienots etiķis, labākai garšai un ilgstošākai uzglabāšanai. Etiķis uzsvēra rīsa skābumu, un vienlaicīgi paildzināja to uzglabāšanas laiku un saīsināja rūgšanas procesam nepieciešamo laiku, un pēc kāda laika no tā vispār atteicas. Nākamajos gadsimtos, suši Osakā attīstījās līdz oši suši. Tajā, jūras veltes un rīsi tika sapresēti, izmantojot koka (parasti bambusa) veidnes. 18. gadsimta vidū, šī suši forma sasniedza Edo (mūsdienu Tokiju).
Mūsdienu versiju, kas ir pazīstama visā pasaulē kā "suši", izveidoja japānis Hanaja Johei (華屋与兵衛; 1799—1858) Edo perioda beigās. Suši, ko izgudroja Hanaja, bija ātrais ēdiens, kas netika raudzēts (tāpēc ātri pagatavojams) un varēja tikt apēsts ar rokām pa ceļam vai teātrī. Sākumā šie suši bija pazīstami kā Edomae suši, tāpēc ka tajā izmantoja Edo jeb Tokijas līcī svaigi noķertu zivi. Kaut gan tagad zivis, kas tiek izmantotas mūsdienu suši, parasti nenāk no Tokijas līča, tos vēl joprojām formāli sauc par Edomae nigiri suši.
Suši veidi
Nigiri suši — (suši, kas izveidoti ar rokām) — Visvairāk izplatītais suši veids. Tas sastāv no suši kumosiņa, kas ir izveidots ar rokām, un zivju gabaliņa virsū.
Maki suši — (rullēti suši) Suši veids, rīsi ar ingredientiem ir sarullētas kaltētas jūras aļģu lapā (nori), ruletes formā, un tad rulete sagriezta 8 nelielos gabaliņos ( var būt arī 6 gabaliņi).
Temaki suši— (ar rokām veidoti rullēti suši) Lielie konusa veida suši, kas sastāv no rīsiem ar dažādām dārzeņu un jūras produktiem, kuras ir ietītas nori lapā. Parasti temaki ir 10 cm gari un tos ēd ar rokām, jo ar irbulīšiem gandrīz nav iespējams to darīt.
Visi šie suši pieejami dažādos suši restorānos, 'ēd, cik vari apēst' suši ēstuvēs, 'suši vilcienu' ēstuvēs, kur viss piedāvājums ir nevis ierakstīts ēdienkartē, bet riņķo uz suši vilciena. Ēstuves pašā vidū ir apaļa virtuve, ap to izveidota tāda kā bāra lete, pa kuru slīd vilciens. Uz tā dažādas krāsas šķīvjos salikti visinteresantākā paskata suši. Izvēlies jebkuru un beigās samaksā par iztērētajiem šķīvjiem.
Suši pagatavošana
Suši pagatavošanai nepieciešams: nori (kaltētas jūras aļģu lapas); irbulīši ēšanai, speciālie suši rīsi,  jūras produkti, sojas mērce, rīsu etiķis, speciāls bambusa paklājiņš(suši ruļļa satīšanai), vasabi (gaiši zaļa un asa pasta, kas atgādina mārrutkus). Pēc vēlēšanās arī var izmantot baltā redīsa saknes un marinētu ingveru, kas ir rozā krāsā.
Vleņa
Vleņa (pl, vēsturiski arī Lēna ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz ziemeļiem no Jeleņa Guras pie Bobras upes. Pie pilsētas viduslaiku pils drupas.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
BNC savienotājs
BNC savienotājs ir bieži izmantots savienotājs, kuru izmanto stabilai un viegli realizējamai ekranēto kabeļu savienošanai ar elektroniskajām iekārtām. BNC savienotājus parasti izmanto sarežģītās videosistēmās, kādreiz tas bija populārs datortīklu savienojums.
Ņūfaundlenda un Labradora
Ņūfaundlenda un Labradora ir viena no Kanādas desmit provincēm, kas pievienojās Kanādai 1949. gadā. Līdz 2001. gadam provinces nosaukums bija Ņūfaundlenda.
Provinces kopējā platība ir 405 212 km², pēc 2016. gada provizoriskajiem datiem provincē dzīvo 528 336 iedzīvotāji. Tā ir devītā lielākā Kanādas province pēc platības un iedzīvotāju skaita. Tās galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Sentdžonsa.
Jānis Lagzdiņš
Jānis Lagzdiņš (dzimis ) ir Latvijas jurists un politiķis. Viņš ir viens no tikai četriem Latvijas politiķiem, kas ir bijuši Augstākās Padomes un piecu Saeimu kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas deputāti. Bijušais "Latvijas Ceļa" un Tautas partijas biedrs. Kopš 2010. gada bezpartijisks.
Izglītība un profesionālā darbība
1970. gadā absolvējis Liepājas 6. vidusskolu, bet 1983. gadā — absolvējis LVU Juridisko fakultāti. No 1974. līdz 1975. gadam strādājis, bet no 1976. līdz 1978. gadam kā ierindnieks dienējis PSRS bruņotajos spēkos.
Pēc dienesta strādājis Latvijas PSR Sociālās nodrošināšanas ministrijas Skaitļošanas centrā, Liepājas rajona Lauktehnikas apvienībā, kā arī ražošanas apvienībā "Baltija" par juriskonsultu un vecāko juriskonsultu. No 1988. gada darbojies kā advokāts un no 1994. gada ir zvērināts advokāts.
Politika (LTF)
Sabiedriskajā un politiskajā darbībā iesaistījies, sākoties Trešajai atmodai kā viens no Latvijas Tautas frontes Liepājas nodaļas dibinātājiem un vadītājiem. 1989. gadā kļuvis par Liepājas tautfrontiešu pārstāvi kustības Domē un valdē (1989., 1990. un 1992. gadā).
1990. gadā Jānis Lagzdiņš no LTF saraksta tika ievēlēts LR Augstākajā Padomē. Darbojies Tautas pašvaldības un sabiedrisko lietu komisijā. Vadījis parlamentāro izmeklēšanas komisiju, kura izmeklēja valdības rīcību korupcijas un organizētās noziedzības apkarošanā. Likumu "Par sabiedriskām organizācijām un to apvienībām", "Par rajona, pilsētas un pagasta padomes tautas deputāta statusu", kā arī vairāku citu autors.
Politika (LC)
1993. gada iestājās partijā "Latvijas Ceļš" Kļuvis arī par tās valdes locekli (amatā bijis līdz 1997. gadam). Togad no partijas saraksta Kurzemes vēlēšanu apgabalā ievēlēts 5. Saeimā, kur bijis Valsts pārvaldes un pašvaldību komisijas priekšsēdētājs un Pilsonības likuma izpildes komisijas loceklis. Strādājis pretkorupcijas likumu sagatavošanā. "Korupcijas novēršanas likuma", likuma "Par valsts un pašvaldību finansu līdzekļu un mantas izšķērdēšanas novēršanu" un "Politisko organizāciju finansēšanas likuma" autors.
1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā, kur bijis Valsts pārvaldes un pašvaldību komisijas, kā arī Pilsonības likuma izpildes komisijas loceklis. Vadījis apakškomisiju pretkorupcijas likumu izstrādāšanai. 1998. gadā izstājies no LC, pamatojot to ar neapmierinošo partijas rīcību valdības krīžu situācijās un nacionālo problēmu risināšanā.
Politika (TP)
Pēc izstāšanās no LC Lagzdiņš pievienojies jaundibinātajai Tautas partijai. 1998. gadā no tās saraksta Vidzemes vēlēšanu apgabalā ievēlēts 7. Saeimā, bijis Pilsonības likuma izpildes komisijas priekšsēdētājs, Valsts pārvaldes un pašvaldību komisijas loceklis, Dzīvokļu jautājumu apakškomisijas priekšsēdētājs un TP frakcijas priekšsēdētāja vietnieks.
2002. gadā ievēlēts 8. Saeimā, sākot ar 2004. gada nogali bijis TP frakcijas priekšsēdētājs. Darbojies Korupcijas, kontrabandas un organizētās noziedzības novēršanas un apkarošanas uzraudzības komisijā, kā arī Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijā. Bijis Parlamentārās izmeklēšanas komisijas Einara Repšes finansiālo darbību pārbaudei priekšsēdētāja biedrs.
2006. gadā ievēlēts 9. Saeimā, līdz 2008. gadam bija frakcijas priekšsēdētāja vietnieks. Bijis Publisko izdevumu un revīzijas komisijas sekretārs, kā arī Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas biedrs.
2007. gada prezidenta vēlēšanu laikā Jānis Lagzdiņš pa Saeimas nama logu piketētājiem parādīja rupju žestu. Pēc paša Lagzdiņa teiktā, tas bija domāts kādam sen neredzētam paziņam no armijas. Par to viņam piešķīra bargāko Saeimas kārtības rullī paredzēto sodu — rakstveida brīdinājumu, par ko paziņots no Saeimas tribīnes un laikrakstā "Latvijas Vēstnesis".
2010. gadā izstājās no Tautas partijas un paziņoja par nepiedalīšanos 10. Saeimas vēlēšanās.
Privātā dzīve
J. Lagzdiņš ir dzimis Liepājā. Tēvs strādāja par advokātu, bet māte — par ārsti. Māsa Ilze arī ir ārste. Jānis Lagzdiņš ir neprecējies, tomēr viņam ir divi bērni.
1996. gadā ieguvis "Gada Liepājnieka" titulu. Viņš ir ticis apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (1999.), III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (2000.) un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi. Brīvajā laikā nodarbojas ar Latvijas vēstures pētīšanu.
Jelgava
Jelgava ir valstspilsēta Zemgalē, 43 km no Rīgas pie Lielupes un tās attekas Driksas. 13. gadsimta vidū Livonijas ordeņa mestrs Konrāds no Mandernas pavēlēja celt krustnešu pili uz Garās salas Upmales zemē, lai izveidotu krusta karotāju atbalsta punktu cīņai ar zemgaļiem. Par Jelgavas dibināšanas brīdi tiek uzskatīta Mītavas pils uzcelšana 1265. gadā. Pilsētas tiesības Jelgava ieguva 1573. gadā un ilgu laiku bija Kurzemes un Zemgales hercogistes, vēlāk Kurzemes guberņas galvaspilsēta. Otrā pasaules kara kaujā par Jelgavu tika iznīcināta gandrīz visa pilsētas vēsturiskā apbūve.
Nosaukums
Vēsturiskais Jelgavas nosaukums ir Mītava (la, de). Pēc vienas no hipotēzēm, šis ir latviskas izcelsmes vārds, kas saistīts ar vārdu 'mīt' jeb mainīt. No 17. gadsimta latviešu valodā pilsētas nosaukums ir "Jelgava".
Nosaukums "Jelgava" visbiežāk tiek saistīts ar jēdzienu "pilsēta". Pēc senākiem valodnieku uzskatiem (ieskaitot Jāni Endzelīnu) Jelgavas nosaukums cēlies no lībiešu valodas vārda jālgab, kas apzīmē pilsētu. Mūsdienu valodnieki atzīst, ka vārds jālgab lībiešu valodā radies no latviešu valodas vārda "jelgava". Pēc biežāk paustā viedokļa "jelgava" apzīmēja nocietinātu, grūti pieejamu vietu, pretstatā jēdzienam "pilsēta", kas apzīmējis lielu, atklātu apdzīvotu vietu. Ar "jelgavu" saistīti arī citi vietvārdi Latvijā — Jelgavas kalns (Turaidā, Kalncempjos), Jalgavas kalns (Sēlpilī), Jelgavkalns (Rencēnos), Jelgavkrasti (Liepupē), kā arī Jaunjelgava.
Ģerbonis
Jelgava savu ģerboni ieguva vienlaicīgi ar pilsētas tiesībām 1573. gadā, tajā bija attēlots staltbriedis, vēlāk alnis. 1579. gadā ģerboni papildināja ar Polijas—Lietuvas kopvalsts valdnieka Stefana Batorija ģerboni. 1925. gada aprakstā ģerboņa dzīvnieks ir nosaukts par briedi, uz tā kakla ir vairodziņš ar Latvijas mazo ģerboni. Padomju laikā Latvijas mazā vairodziņa vietā ģerboņa apakšējā daļā bija novietota viļņota josla, kā Latvijas PSR karogā.
2002. gada 11. jūlija Heraldikas komisija izmainīja Jelgavas ģerboņa aprakstu: "Purpura laukā aļņa galva dabiskā krāsā, uz kakla valsts mazais ģerbonis (bez zvaigznēm)".
Vēsture
Bermontiādes laikā Jelgavas pilī atradās Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas galvenā mītne, kuru tā pirms atkāpšanās nodedzināja. Latvijas Bruņotie spēki Jelgavu atbrīvoja 1919. gada 21. novembrī.
Otrā pasaules kara beigās Sarkanā armija pavērsa uzbrukumu no Šauļiem 1944. gada 28. jūlijā Jelgavas un Tukuma virzienā, lai ielenktu Vērmahta karaspēka grupu "Ziemeļi". Vērmahts Jelgavu pasludināja par "cietoksni", tomēr pēc pamatīgas bombardēšanas Sarkanā armija no 30. jūlija līdz 7. augustam ielu kaujās ieņēma Lielupes kreiso krastu. Augustā Vērmahts no jauna uzbruka Jelgavai no ziemeļiem, bet nespēja to ieņemt. Līdz 10. oktobrim Jelgava atradās frontes zonā un tika gandrīz pilnīgi nopostīta. Pēc kara beigām pilsētu vairāku desmitu gadu laikā pilnīgi pārbūvēja.
Apkaimes
Jelgava ir sadalīta 21 apkaimēs jeb rajonos
Cilvēki
Jelgavā dzimuši:
Sadraudzības pilsētas
Jelgavai ir sadraudzības attiecības ar šādām pilsētām:
¹ — sadraudzības līgums apturēts
Kultūra
Jelgavā regulāri notiek starptautisks Ledus skulptūru festivāls, Studentu folkfestivāls, Lieldienu pastaiga, Latvijas Stādu dienas, Uzņēmēju dienas, Jelgavas pilsētas svētki, Vasaras saulgrieži Jelgavā, zāļu tirgus, Starptautiskā kaķu izstāde "Jelgavas kaķis", Sporta diena, Starptautiskais Smilšu skulptūru festivāls, Vispārējie Latvijas piena, maizes un medus svētki un Piena paku laivu regate, Mācību gada sākums, Metāla svētki, Azemitologa svētki, Rudens gadatirgus "Miķeļdienu gaidot", Latvijas Amatierteātru festivāls "No aktiera nāk joki", Studentu dienas, Latvijas Republikas proklamēšanas dienas svinības, Gada nogales svētki.
Pilsētā darbojas šādi muzeji: Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs, Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs, vēstures ekspozīcijas Sv. Trīsvienības baznīcas tornī, Latvijas Lauksaimniecības universitātes muzejs, Rundāles pils muzeja ekspozīcija Jelgavas pilī "Kurzemes un Zemgales hercogu kapenes", Latvijas dzelzceļa muzeja Jelgavas ekspozīcija, psihiatriskās slimnīcas "Ģintermuiža" muzejs, Ugunsdzēsības ekspozīcija. Bibliotēkas: Jelgavas pilsētas bibliotēka (Akadēmijas ielā 26), Pārlielupes bibliotēka (Loka maģistrāle 17), Miezītes bibliotēka (Dobeles šoseja 100), bērnu bibliotēka "Zinītis" (Lielā iela 15).
Zaļās teritorijas un parki: Jelgavas pils parks, Stacijas parks, Raiņa parks, Hercoga Jēkaba laukums, Skvērs Mātera ielā, Alunāna parks, Svētbirze, Ozolpils parks, Valdekas parks, Ozolskvērs, Uzvaras parks, Jelgavas psihoneiroloģiskās slimnīcas parks, Lielupes palienes pļavas, Langervaldes mežs, Grēbnera parks, mežs pie RAF dzīvojamā masīva, mežs pie Jelgavas apvedceļa.
Sports
Jelgavā atrodas vairāki sporta kompleksi: Zemgales Olimpiskais centrs (Kronvalda ielā 24), kurā ietilpst sporta spēļu halle, vieglatlētikas stadions, futbola laukumi, pludmales volejbols, BMX trase, trenažieru zāle, kafejnīca. Sporta un atpūtas komplekss "Zemgale" (Rīgas ielā 11), tajā ietilpst hokeja laukums, slidošana, boulings, tenisa korti, viesnīca, konferenču zāle, pirts ar atpūtas telpu. Jelgavas Tenisa centrs (Lietuvas šosejā 68a) ar tenisa inventāra veikalu un nomu. Jelgavas pilsētas sporta nams (Raiņa ielā 6), ietilpst cīņas sports, grupu sporta spēļu treniņu nodarbības, aerobika. Jelgavas pilsētas sporta halle (Mātera ielā 44a) ar sporta spēļu, trenažieru un aerobikas zālēm. LLU sporta nams (Raiņa ielā 1) ar baseinu studentu sportam. Sporta komplekss "Rullītis" (Akas ceļā 1) tehniskajiem sporta veidiem.
Politiskā partija
Partija ir politiska organizācija, kuru izveidojuši kādas valsts pilsoņi, lai uz politisko mērķu kopības pamata veiktu politisko darbību, piedalītos vēlēšanu kampaņā, izvirzītu deputātu kandidātus, vadītu deputātu darbību parlamentā un pašvaldībās un ar deputātu starpniecību īstenotu savu programmu, kā arī iesaistītos valsts pārvaldes institūciju izveidē.
Politiskās partijas demokrātiskā sabiedrībā ir pilsoņu kopuma spogulis. Tās parāda sabiedrības sadalījumu pēc interesēm, nacionālās piederības un citām pazīmēm. Pēc programmās deklarēto politisko, sociālo un ekonomisko jautājumu risinājuma partijas var iedalīt labējās, centriskās un kreisajās. Eksistē arī ekstrēmistiskas ultralabējas un ultrakreisas partijas, kuras parasti no politiskās arēnas ar likumu tiek nobīdītas malā, jo demokrātiskai sabiedrībai nav pieņemama to politika, kas pieļauj vai pat paredz vardarbīgu valsts varas sagrābšanu un teroru, nevis ar likumiem sankcionētu parlamentāro cīņu. Eksistē partiju iedalījumi arī pēc citām pazīmēm, piemēram, masu partijas un amerikāniskā tipa partijas. Partiju iedalījums ir relatīvs, jo partijai var būt kreisa ekonomiskā programma, bet labēja politiskā programma un tamlīdzīgi.
Pēc struktūras un darbības veida partijas iedala:
Latvijā
Latvijas Republikā politisko partiju darbību regulē 2007. gada 1. janvāra Politisko partiju likums un Politisko partiju likuma spēkā stāšanās kārtības likums. Par partijas dibinātājiem var būt 18 gadu vecumu sasnieguši Latvijas pilsoņi. Jābūt ne mazāk kā 200 dibinātājiem, un dibinātāju parakstiem jābūt apliecinātiem pie zvērināta notāra. Partija iegūst juridiskās personas statusu ar tās ierakstīšanu Politisko partiju reģistrā, kuru uztur LR Uzņēmumu reģistrs. Par partiju biedriem var kļūt arī Eiropas Savienības pilsoņi. Ja partijas biedru skaits samazinās zem 150 biedriem, partijas darbība tiek izbeigta. Šobrīd Latvijas Republikā reģistrētas 50 politiskās partijas:
Partiju biedru skaita ziņā Latvijā partijās iestājušies aptuveni 0,9% iedzīvotāju, kuriem būtu šādas tiesības (~15 000 cilvēku ). Nelielā biedru skaita dēļ politiskās partijas aizvien vairāk “profesionalizējas”. To darbu, ko citās demokrātijas zemēs veic partijas atbalstītāji brīvprātīgā kārtā, Latvijā uzņemas apmaksāti pilna laika profesionāļi, vai arī šie darbi tiek pirkti kā pakalpojumi no mediju vai reklāmas kompānijām. Pašu partiju sniegtie dati rāda, ka 2002. gada vēlēšanās partijas tērējušas vismaz miljonu un 370 tūkstošus latu profesionāļu algošanai, kas organizēja vēlēšanu kampaņas. No visām Latvijas institūcijām tieši politiskās partijas ir tās, kurām sabiedrība uzticas vismazāk. Tikai 7% iedzīvotāju tām uzticas, turpretim 75% neuzticas nemaz. Daudzām politiskajām partijām Latvijā nepiemīt vispārpieņemtās politisko partiju organizatoriskās un socioloģiskās pazīmes.
1706. gads
1706. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Polijas hokeja izlase
Polijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Poliju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 22. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF 2023. gada Pasaules čempionāta 1. divīzijas A grupā.
1983. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
Eiropas čempionātā piedalījās 12 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
Līvāni (nozīmju atdalīšana)
Līvāni var būt:
Austras koks
Austras koks (arī Saules koks, Pasaules krūms, Pasaules koks, ozoliņš, dižais krūms, eglīte) ir mitoloģisks tēls latviešu mitoloģijā, kā arī ornaments.
Saules jeb Austras koks ir savdabīgs raksta elements, kuram radniecīgi motīvi ir arī citu tautu ornamentos. Saules koka sānu zari ir novietoti simetriski vidusdaļai, tie "aug" slīpi uz augšu vai gan uz augšu, gan uz leju. Lielākoties šī raksta zīme iekļaujas trijstūra pamatformā, kura virsotne vērsta lejup. Dažkārt Saules koka pamatforma ir arī kvadrāts vai taisnstūris.
Šo raksta zīmi visbiežāk veido kā:
Lava
Lava ir magma, kas nokļuvusi virs zemes vulkānu izvirdumos. Pēc sastingšanas pārvēršas cietā vulkāniskā iezī, ko arī bieži sauc par lavu. Tās temperatūra ir 650 līdz 1200 °C.
Lielākajai daļai lavas viskozitāte ir aptuveni 10 000 līdz 100 000 reižu lielāka nekā ūdenim. Tomēr lava var plūst lielos attālumos, pirms tā sacietē, jo lavai, kas pakļauta gaisa iedarbībai, ātri izveidojas cieta garoza, kas izolē atlikušo šķidro lavu, palīdzot tai uzturēt pietiekami karstu temperatūru un necaurlaidību, lai turpinātu plūst.
Trepe (stacija)
Trepe ir dzelzceļa stacija Jēkabpils novada Vīpes pagastā, līnijā Krustpils—Daugavpils. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Stacija tika ierīkota ar dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils izbūvi 1861. gadā. 1918. gadā stacijas nosaukums bija Bormaņi, taču kopš 1919. gada par stacijas oficiālo nosaukumu tika apstiprināta Trepe (sākotnēji — Treppenhof).
Džons Keidžs
Džons Miltons Keidžs, jaunākais (en; — ) bija amerikāņu komponists, viena no pazīstamākajām personībām pēckara avangarda mūzikā. Kļuva slavens, pateicoties darbam "4'33"" - klusumu, kā laikā neizskan neviena nots.
Antisemītisms
Antisemītisms ir aizspriedumi vai diskriminējoša attieksme pret ebrejiem kā etnisku grupu. Tas ir viens no rasu šovinisma veidiem.
Antisemītisma rašanās ir saistāma ar Senās Romas impēriju: 70. gadā pēc Jeruzalemes izpostīšanas ebreji bija spiesti doties trimdā. Jaunajās mītnes zemēs ebreji veidoja savas diasporas, kas cieši turējās kopā. Antisemītisma sākotnējais rašanās iemesls bija ebreju atšķirīgā ticība. Vēlāk jau pēc kristietības plašas izplatības sākumā Senajā Romā, bet vēlāk arī Eiropā, pasaulē antisemītisms bija saistīts ar Bībelē aprakstītajiem notikumiem. Viduslaikos ebrejiem bija jādzīvo nošķirti no pārējās sabiedrības speciālos geto. Modernais antisemītisms radās jau 20. gadsimtā, kad parādījās sazvērestības teorijas par ebreju varu, naudu, neierobežoto ietekmi. Visradikālākā antisemītisma izpausme bija Trešā reiha realizētā politika pret ebrejiem, kuras apogejs bija holokausts. Arī mūsdienās antisemītisms ir plaši izplatīts atsevišķu kustību ideoloģijās, arābu valstu retorikā.
1705. gads
1705. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Bos
Bos var būt:
1981. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1981. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket Women 1981) bija 18. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Itālijā no 1981. gada līdz. Čempionātu organizēja FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja PSRS izlase, kura finālā uzvarēja Polijas izlasi. Mazajā finālā Čehoslovākijas izlase uzvarēja Dienvidslāvijas izlasi.
Eiropas čempionātā piedalījās 12 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
Horsepower Productions
Horsepower Productions ir Londonas garage un 2-step mūzikas projekts, kas ar producēšanu nodarbojas jau no 2000. gada un kam ir liela loma dabstepa attīstības vēsturē.
Līdz 2002. gadam šajā projektā ietilpa trīs mūziķi - Benny Ill, Nassis un Lev Jnr., taču pēc tam šo projektu pamet Nassis, pastiprināti pievēršoties drum'n'bass producēšanai.
1704. gads
1704. bija garais gads, kas sākās otrdienā.
Ammunition Promotions
Ammunition Promotions ir apvienība, kam ir nozīmīga loma dabstepa mūzikas attīstības vēsturē. Apvienība tika izveidota 2001. gadā, apvienojoties diviem mūzikas izplatītājiem — Sārai Lokārtai (Sarah Lockhart) un Nīlam Džolifam (Neil Jolliffe).
Ammunition Promotions, kuru galvenais birojs atrodas Austrumlondonā, aktīvi nodarbojas ar mūziķu un dīdžeju stimulēšanu, ierakstu izdošanu un izplatīšanu, kā arī pasākumu rīkošanu, tostarp arī nu jau leģendārās regulārās dabstepa pasākumu sērijas Forward>> (FWD>>) organizēšanu, kas kopš 2001. gada tiek rīkota klubā Plastic People. Tāpat Ammunition Promotions pārraudzībā atrodas vairākas ierakstu kompānijas, piemēram, Tempa, Road, Vehicle, Shelflife, Soulja, Texture Records, Bingo Beats, Big Apple Music, Sounds Of Da Future un citas.
Rinda
Rinda var būt:
Kvarcs
Kvarcs — viens no visplašāk izplatītajiem minerāliem. Tas ietilpst lielākajā daļā iežu — gan magmatiskajos, gan metamorfajos, gan nogulumiežos. Kvarcs ir izturīgs pret dēdēšanu, tāpēc smiltis pārsvarā sastāv no kvarca graudiņiem, jo pārējie mazāk izturīgie minerāli ir noārdījušies. Kvarca kušanas temperatūra ir 1650 (±75) °C.
Latvijā kvarcs ļoti bieži sastopams kā ledāja atnesto iežu sastāvdaļa. Sīki kvarca kristāliņi atrodami arī nelielos tukšumos granītā.
Veidošanās
Kvarcs kristalizējas no skāba sastāva magmas, veidojoties granītam, diorītam, riolītam, dacītam un citiem iežiem. Lielāki kvarca kristāli veidojas ar fluīdu bagātinātās pegmatīta magmās. Nereti pegmatīta dzīslu iekšējā daļa sastāv no tīra kvarca. Hidrotermālajos procesos veidojas kvarca dzīslas, kas var saturēt skaistus dažādu paveidu kvarca kristālus.
Virszemes apstākļos kvarcs ir salīdzinoši noturīgs pret dēdēšanu un bieži uzkrājas kā dominējošais minerāls drupu iežos pludmalēs, upju gultnēs, kāpās.
Izmantošana
Kvarcu izmanto ļoti daudzās jomās — optikas ražošanā, precīzo aparātu būvē, keramikā, elektrotehnikā, metalurģijā, laboratorijas trauku ražošanai, būvmateriālu rūpniecībā, juvelierizstrādājumu izgatavošanai un citur.
Kvarca paveidi
Tīrs kvarcs ir dzidrs, caurspīdīgs, bezkrāsains. Tomēr dažādi ķīmiski piemaisījumi un fizikāli procesi dabā veido visdažādākos kvarca paveidus visās krāsās. Daži no pazīstamākajiem kvarca paveidiem: Pastāv vēl ļoti daudzi, pārsvarā reģionāli kvarca paveidi.
Jans Štjastnijs
Jans Štjastnijs (sk; dzimis Kvebekā, Ontārio, Kanādā) ir profesionāls amerikāņu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) spēlē Čehijas Ekstralīgas klubā HC Vitkovice.
Viņa tēvs Peters Štjastnijs ir bijušais hokejists un brālis Pols Štjastnijs ir Kolorādo "Avalanche" spēlētājs.
Spēlētāja karjera
2002. gada NHL draftā viņu izraudzījās Bostonas "Bruins" ar kopējo 259. kārtas numuru astotajā drafta izvēles kārtā. J. Štjastnijs debitēja NHL 2006. gada 1. martā Edmontonas "Oilers" sastāvā. Turpmākās sezonas viņš pārstāvēja "Oilers" un Sentluisas "Blues" klubus. 2010. gada martā viņš tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks", taču ne reizi nav spēlējis šī kluba sastāvā. 2010.—2011. sezonā pārstāvēja KHL klubu Maskavas CSKA.
ASV izlases sastāvā ir spēlējis 2005., 2006. un 2011. gada Pasaules čempionātos.
1485. gads
1485. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Dzimuši
Nezināms datums
Sfalerīts
Sfalerīts (no el (sphaleros) — ‘nodevīgs’, ‘viltīgs’ — minerāla daudzveidīgā izskata dēļ) ir sulfīdu klases minerāls, nozīmīgākā cinka rūda. Tas pārsvarā sastāv no cinka sulfīda (ZnS) kristāliskā formā, taču vienmēr satur arī dzelzi. Ja dzelzs saturs ir augsts, sfalerīts iegūst blāvi melnu krāsu. Šādu paveidu sauc par marmatītu ((Zn,Fe)S). Marmatīts parasti sastopams asociācijā ar galenītu, pirītu, un citiem sulfīdiem kopā ar kalcītu, dolomītu, un fluorītu. Kalnrači sfalerītu sauc arī par cinkmāni.
Minerāls kristalizējas kubiskajā singonijā. Heksagonālās singonijas analogs ir pazīstams kā vircīts. Kristāliskā režģa konstante — 0,542 nm. Dažiem tumšpelēkajiem paraugiem ir novērojama sarkana iridiscence — šādu akmeni sauc par rubīna sfalerītu. Bāli dzeltenie un sarkanie paveidi satur ļoti maz dzelzs un var būt caurspīdīgi. Dažiem paraugiem novērojama fluorescence ultravioletajos staros.
Dārgakmeņiem līdzīgajiem, bālas krāsas paraugiem no Ņūdžersijas praktiski nav dzelzs piemaisījuma, tiem ir raksturīga spēcīga fluorescence oranžā un/vai zilā krāsā. Šo paveidu sauc par kleiofanu.
Sfalerīts bija viens no pirmajiem minerāliem, kura struktūru izpētīja ar rentgenstruktūranalīzes metodēm.
Izmantošana
Sfalerīts ir nozīmīgākā cinka rūda, taču no tā iegūst arī retākus piemaisījumus — kadmiju, indiju, galliju. Nozīmīgu daļu iegūtā sfalerīta izmanto krāsu rūpniecībā, iegūstot cinka baltumu. No dabā sastopamā sfalerīta iegūst arī ķīmiski tīru cinka sulfīdu, kuru var izmantot kā luminoforu. Šādu materiālu, pievienojot tam sudrabu un varu, izmanto televizoru, radiolokācijas iekārtu un oscilogrāfu kineskopu izgatavošanai. Ķīmiski tīru sfalerītu izmanto mirdzošu krāsu izgatavošanai.
Piemērota lieluma un caurspīdīguma kristālus slīpē kā dārgakmeņus, parasti piešķirot tiem briljanta griezumu, lai pēc iespējas labi parādītu sfalerītam piemītošo augsto dispersijas spēju, kas vairāk, kā trīs reizes pārsniedz dimanta rādītājus. Tāpēc nesen slīpētam sfalerīta kristālam raksturīga efektīva krāsu spēle un mirdzums un to var sajaukt ar dimantu. Taču sfalerīta nelielās cietības un trausluma dēļ tas nav piemērots juvelierizstrādājumiem un to labāk atstāt neapstrādātu. Tā kā dzidri kristāli ir sastopami ļoti reti, kolekcionāri un muzeji nereti ir gatavi maksāt par paraugiem, kuru masa pārsniedz karātu (200 mg). Dārgakmens kvalitātes sfalerīts parasti ir dzeltens līdz medus brūns, sarkans līdz oranžs vai pat zaļš.
Atradnes
Sfalerīts ir relatīvi izplatīts minerāls un skaistus kolekciju paraugus iespējams atrast daudzviet pasaulē. Skaistus paraugus atrod šādās atradnēs: Nozīmīgas dārgakmens kvalitātes sfalerīta atradnes:
Metamais kauliņš
Metamais kauliņš ir neliels ripināms objekts daudzskaldņa (visbiežāk kuba) formā, uz kura skaldnēm ir skaitļi, punkti - tā dēvētās acis - vai citi simboli. To izmanto šo skaitļu (simbolu) nejaušai ģenerēšanai. Metamais kauliņš ir veidots tā, lai jebkurš skaitlis (simbols), kas ir uz tā, uzkristu ar vienādu varbūtību un lai nebūtu iespējams paredzēt, kas tieši uzkritīs. Tāpēc metamos kauliņus izmanto azartspēlēs, piemēram, kauliņu pokerā ("Yahtzee"), kā arī vairākās galda spēlēs, piemēram, "Riču raču", "Cirks", "Nardi", "Cluedo", "Monopols" u.c. Uz metamā kauliņa cipari ir izvietoti tā, lai pretējo skaldņu ciparu summa būtu "7".
Kubisms
Kubisms ir mākslas virziens, kas radās apmēram divus gadus pēc fovisma kā savdabīgs tā pretmets. Līdzās citām tālaika norisēm mākslā kubisms izskatījās pats radikālākais - tas atteicās no romantisma atklātajām jūtu izpausmēm un vizuālā patiesīguma. Kubisms bija pirmais no protestējošiem virzieniem, kas izmantoja deformāciju formveides uzdevumu dēļ. Trīsdimensionālu kubveida elementu parādīšanās jaunajās gleznās arī deva virzienam nosaukumu.
Kubisti mēģināja paust par pasauli kādu patiesību, šim nolūkam izmantodami tīši smagnēju, nepierastu valodu. Kubisma gleznās uzkrītoši parādījās specifiska deformācija. Kubisti gleznās vienkāršoja ķermeņu un priekšmetu aprises, darot tos līdzīgus ģeometriskām figūrām un to kombinācijām.
Aizsākumi
Viens no kubisma pamatlicējiem bija spānis Pablo Pikaso, kurš tolaik dzīvoja Parīzē. Vēlāk viņš kļuva par 20. gs. slavenāko gleznotāju. Par kubisma izveidotājiem uzskatāmi P. Pikaso un Ž. Braks. Visdziļākās saknes kubisms laida Francijā. To varētu izskaidrot ar frančiem piemītošo racionālismu, tieksmi uz konstruktīvu skaidrību.
GEO600
Vēsture
1970. gados divas Eiropas grupas sāka pētījumus lāzerinterferences gravitācijas viļņu detektēšanā. 1975. gadā Maksa Planka institūts Astrofizikā Minhenē sāka ar 3 m garuma prototipu. 1983. gadā Maksa Planka institūts Kvantu optikā Garhingā izveidoja prototipu ar 30 m garuma rokām. 1977. gadā Glāzgovas univeristātes Fizikas un astronomijas departaments sāka līdzīgus pētījumus, un 1980. gadā sāka darboties 10 m prototips. 1985. gadā Garhingas grupa ierosināja uzbūvēt lielu detektoru ar 3 km garām rokām, tāpat arī 1986. gadā britu grupa sāka plānot līdzīgu projektu. 1989. gadā abas grupas apvienojās, lai sāktu projektu GEO, kas atrastos Harca kalnos Ziemeļvācijā. Šim projekts netika realizēts finansiālu problēmu dēļ.
1994. gadā tika piedāvāts mazāks projekts: 600 m garuma GEO600, kas tiktu būvēts zemienē pie Hannoveres. Būvniecības darbi sākās 1995. gadā.
2001. gadā MPQ Hannoveres nodaļu pārņēma Maksa Planka institūts Gravitācijas fizikā (Alberta Einšteina institūts, AEI) Potsdamā. Kopš 2002. gada detektoru pārvalda AEI Gravitācijas fizikas centrs un Hannoveres universitāte kopīgi ar Glāzgovas un Kārdifas universitātēm.
Kopš 2002. gada GEO600 piedalās kopā ar LIGO kopīgā gravitācijas viļņu meklēšanā. 2006. gadā GEO600 sasniedza projektēto jūtību.