cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pulsējošās zvaigznes
Par pulsējošām zvaigznēm tiek sauktas zvaigznes, kuru spožums ik pa laikam pulsē no tajās notiekošajiem procesiem — pulsēšanas, izvirdumiem, sprādzieniem. Šīs zvaigznes izplešas un saraujas, uzkarst un atdziest. Dažām zvaigznēm pulsācija notiek pēc noteikta laika, ir regulāra, citām pulsācija ir neregulāra. Dažām maiņzvaigznēm šis spožums mainās tikai nedaudz, tā, ka ar neapbruņotu aci to nemaz nevar pamanīt, tomēr citām spožums mainās ļoti lielās robežās. Pulsējošās maiņzvaigznes ir milzu zvaigznes un pārmilzu zvaigznes, bet uzliesmojošas zvaigznes ir pundurzvaigznes.
Saipldoma
Saipldoma ir amerikāņu vasaras polārstacija Mērijas Bērdas Zemē. Izveidota kā vasaras lauka nometne uz ledus plato Saipla krastā. Sastāv no pagaidu būvēm — teltīm un izjaucamām mājiņām. Stacija galvenokārt tiek izmantota kā starpposms loģistikas operāciju nodrošināšanai starp Makmerdo staciju Rosa jūras krastā un stacijām un nometnēm kontinenta iekšienē (Amundsenskota-Sautpola, WAIS Divaida u.c.). Papildus tam tiek īstenotas arī atsevišķas zinātniskās programmas.
HK UMP
UMP (no de — "Universālā mašīnpistole") ir Vācijas automātiska, vairāku uguns režīmu mašīnpistole, ko izstrādāja un ražo Heckler & Koch GmbH (H&K) no Obendorfas pie Nekāras. Ieroča versijas ir paredzētas vairākiem patronu kalibriem: 9x19 mm, .40, .45. UMP ir MP5 mašīnpistoles pēctecis.
UMP ir vairāku valstu likumsargu un bruņoto spēku bruņojumā. Pārsvarā UMP izmanto speciālo uzdevumu vienības. Arī Latvijas Republikas Nacionālie bruņotie spēki izmanto UMP (Militārā policija un Speciālo uzdevumu vienība).
Dobeles novads (2009—2021)
Dobeles novads bija administratīvi teritoriālās reformas gaitā izveidota pašvaldība Zemgalē. Novads izveidots 2009. gadā, apvienojoties Dobeles pilsētai ar 10 apkārtējiem pagastiem. Novada centrs ir Dobelē. Novada domē bija 17 deputāti.
25. oktobris
25. oktobris ir gada 298. diena pēc Gregora kalendāra (299. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 67 dienas.
Dobeles novads (2009—2021)
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Annenieku pagasts, Auces pilsēta, Augstkalnes pagasts, Auru pagasts, Bēnes pagasts, Bērzes pagasts, Bikstu pagasts, Bukaišu pagasts, Dobeles pagasts, Dobeles pilsēta, Īles pagasts, Jaunbērzes pagasts, Krimūnu pagasts, Lielauces pagasts, Naudītes pagasts, Penkules pagasts, Tērvetes pagasts, Ukru pagasts, Vecauces pagasts, Vītiņu pagasts un Zebrenes pagasts.
Apbalvojumi
Dobeles novada apbalvojumi: «Dobeles novada pašvaldības Goda zīme» un «Dobeles novada pašvaldības Atzinības raksts».
25. oktobris
Vārda dienas
Beatrise, Beāte
Karagājieni uz Novgorodu un Ingriju (1222)
1222. gada karagājieni uz Novgorodu un Ingriju notika 1221./1222. gada ziemā kā krustnešu atriebības karagājieni par krievu un lietuviešu iebrukumu Līvzemē iepriekšējā gada vasarā un rudenī. Sākotnēji vācu, līvu un letu karaspēks tika savākts pret dāņiem, bet pēc konflikta noregulēšanas tas kopā ar sakaliešiem un ugauņiem iebruka Novgorodas zemē un izlaupīja to. Pēc tam leti, sakalieši un ugauņi atkārtoti iebruka Krievzemē. Ziemā sakalieši un ugauņi iebruka Ingrijas zemē, kas bija pakļauta Novgorodai. .
Zemgales tilts
Zemgales tilts jeb Dzelzs tilts bija tilts Rīgā pār Daugavu. Atradās līdzās Dzelzceļa tiltam, nedaudz lejāk pa straumi. Līdz mūsdienām ir saglabājušies tilta balsti. Zemgales tilts efektīvi risināja Rīgas centra satiksmes problēmas, pateicoties tam, ka Vecrīgas pusē uz tiltu pāri Daugavas krastmalai veda estakāde.
Vēsture
Dzelzs tiltu pār Daugavu uzbūvēja 1872. gadā. Tiltu būvēja Rīgas—Bolderājas dzelzceļa biedrība sakarā ar Bolderājas dzelzceļa celtniecību. Tilts bija paredzēts ne tikai dzelzceļa satiksmei, bet arī gājējiem. Tādēļ dzelzceļa sliedes atradās tilta vidū, bet malās bija platas joslas gājējiem. Par maksu tiltu varēja izmantot arī zirgu transports. Pirmā pasaules kara laikā tilts tika nopostīts, vēlāk atjaunots. Bermontiādes laikā 1919. gada 15. oktobrī 8. Daugavpils pulks kopā ar igauņu bruņuvilcienu pāri Dzelzs tiltam nesekmīgi uzbruka pretinieka pozīcijām Torņakalnā.
Pēc tilta kapitālā remonta 20. gadsimta 30. gados tilts tika pielāgots pajūgu transportam un atklāts satiksmei 1938. gada 5. novembrī. Otrā pasaules kara laikā 1941. gada 29. jūnija kaujā un atkārtoti 1944. gada naktī no 12. uz 13. oktobri tilts tika uzspridzināts, un to vairs neatjaunoja.
Tilta uzbūve
Tilts sastāvēja no režģotas metāla kopnes (kopējā masa 360 000 pudu), kas novietota uz 8 balstiem upē un 3 balstiem krastā. Tilta platums bija 32 pēdas un vērtība 1,8 miljoni rubļu.
Kriss Allens
Kristofers Nīls "Kriss" Allens (en; dzimis Džeksonvilā, Ārkanzasas štatā, ASV) ir amerikāņu dziedātājs un dziesmu autors. 2009. gadā svinēja uzvaru ASV TV šova "Amerikāņu elks" astotajā sezonā. Finālā viņš uzvarēja Ādamu Lambertu. Pirms dalības "Amerikāņu elkā" viņš 2007. gadā, nesadarbojoties ar kādu no ierakstu kompānijām, izdeva albumu Brand New Shoes.
Pēc uzvaras "Amerikāņu elkā" 2009. gada 17. novembrī viņš izdeva albumu Kris Allen sadarbībā ar ierakstu kompāniju Jive Records. Billboard 200 albumu topā debijas nedēļā albums ierindojās 11. vietā.
Dūmu kvarcs
Dūmu kvarcs, agrāk rauhtopāzs (no de — 'dūmi'), ir brūns-tumši brūns kvarca paveids. Pēdējā laikā šo terminu apvieno ar citu kvarca paveidu — morionu, jo abu paveidu izcelsme ir līdzīga un morions būtībā ir tumšāks dūmu kvarcs. Gan morions, gan dūmu kvarcs radušies, pakļaujot kvarcu radioaktīvajam starojumam.
Jēkabpils 2. vidusskola
Darbība
Skola īsteno 5 izglītības programmas: piecgadīgo un sešgadīgo bērnu obligātās pirmsskolas izglītības mazākumtautību programmu; mazākumtautību pamatizglītības programmu 2. un 3. modeli; vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programmu; vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena mazākumtautību programmu. 2010. /2011. mācību gadā skolā mācījās 688 skolēni, strādāja 64 skolotāji. Skolā ir speciālās izglītības klase, kas pielāgota skolēniem ar kustību traucējumiem.
Ārpusstundu nodarbības
Skolā darbojas dažādi interešu izglītības pulciņi, orķestris "Intervāls". Skolēni izdod savu avīzi "Šokolad", kā arī darbojas skolas muzejā, kurš tika izveidots 2005. gadā.
Tradīcijas
Skolā ir izveidojušās tradīcijas: Zinību diena, Vidusskolēnu iesvētīšanas diena, Vidusskolēnu jaunatnes forums, Skolotāju diena, Ziemassvētku pasākumi, 12. klašu skolēnu teātra izrādes un Absolventu vakars.
Endrū Feistels
Feistela pirmais kosmiskais lidojums notika 2009. gada maijā Habla teleskopa remonta misijā STS-125.
Otrais lidojums notika 2011. gada maijā Starptautiskās kosmosa stacijas apgādes misijā STS-134, esot misijas speciālistam.
Jēkabpils 2. vidusskola
Vēsture
Skola izveidojās uz Jēkabpils krievu pamatskolas (ēka Pormaļa ielā 18), kas dibināta 1920. gadā, bāzes. Pirmie vidusskolas absolventi skolu beidza 1949. gadā. 1950. gados strauji palielinājās skolēnu skaits, mācībām tika izmantotas arī ēkas Brīvības ielā 120 un 157, tāpēc toreizējais skolas direktors Andrejs Šalda virzīja jautājumu par jaunas skolas ēkas celtniecību.
1963. gadā tika atklāta jaunā skolas ēka (Jaunā iela 44). 1960. un 1970. gados pieauga skolēnu un skolotāju skaits, mainās skolas direktori. 1968. gadā skolas kolektīvs saņēma republikas Ceļojošo karogu. Vairāki skolas absolventi vēlāk skolā atgriezās kā pedagogi, to vidū Irina Starodubceva un Olga Zaburdajeva, kurām šī skola ir vienīgā darba vieta.
Endrū Feistels
Trešo lidojumu kosmosā Feistels sāka 2018. gada martā, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-08 bortinženierim. Bija SKS 55. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 56. ekspedīcijas komandieris. Uz Zemi atgriezās 2018. gada oktobrī.
Jēkabpils 2. vidusskola
Vēsture
1983. gadā skolai uzcēla jaunu mācību korpusu. 1986. gada skolu sāka vadīt Aleksandrs Deinis.
Endrū Feistels
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā
Jēkabpils 2. vidusskola
Vēsture
2010. gadā skola atzīmēja 90 jubileju.
2018. gadā 16.jūlija Jēkabpils pilsētas domes sēdē par Jēkabpils 2.vidusskolas direktori iecēla Ilonu Salmiņu.
Staipekņu ģints
Staipekņu ģints ir viena no staipekņu dzimtas (Lycopodiaceae) ģintīm, kurā ir 54 sugas un 4 hibrīdi. Staipekņu ģints augi ir sastopami gan tropos, gan mērenā klimata joslā. Latvijā aug 3 staipekņu sugas: vālīšu staipeknis (Lycopodium clavatum), gada staipeknis (Lycopodium annotinum) un mainīgais staipeknis (Lycopodium dubium).
Kādreiz pie staipekņu ģints piederēja gan plakanstaipekņi (Diphasiastrum), gan staipeknīši (Lycopodiella), gan apdziras (Huperziaceae); plakanstaipekņi un staipeknīši šobrīd ir izdalīti atsevišķās ģintīs, toties apdziras ir izdalītas patstāvīgā dzimtā.
Apraksts
Staipekņu ģints augi ir mūžzaļi, daudzgadīgi lakstaugi ar ložņājošu stublāju, vertikāliem dakšveidīgiem zariem, kas klāti ar sīkām lapiņām. Tie vairojas ar sporām, kas nobriest vārpiņās. Tās var būt gan uzreiz zara galā, gan uz kātiņa. Staipekņu sporas izmanto medicīnā.
Bēta kvarcs
Bēta jeb augstais kvarcs ir kvarca paveids, kas radies augstā temperatūrā un sākotnēji ir bijis ar nedaudz atšķirīgu kristālisko struktūru.
Ja pie parastas temperatūras un spiediena parastais kvarcs (alfa kvarcs) ir stabilākā silīcija dioksīda forma, tad, mainoties temperatūrai un spiedienam, mainās arī silīcija dioksīda forma un struktūra. Alfa kvarcs saglabā stabilitāti līdz 573 °C temperatūrai un 1 kilobāra spiedienam. Ja temperatūra pārsniedz 1300 °C un spiediens — 35 kilobārus — vienīgā stabilā kvarca forma ir bēta kvarcs.
Pāreja no viena paveida otrā notiek ātri, tā ir atgriezeniska un to pavada neliels enerģijas zudums. Vienu un to pašu kristālu atkārtoti var pārvērst no alfa kvarca par bēta kvarcu un atgriezt sākotnējā stāvoklī.
Bēta kvarca īpašības nedaudz atšķiras no parastā kvarca īpašībām — tā blīvums ir mazāks (2,53) (attālums starp atomiem ir nedaudz lielāks). Bēta kvarcam ir cita singonija — heksagonālā (alfa kvarcam — trigonālā).
Dabā neatrod īstu bēta kvarcu, taču var atrast kristālus (parasti — riolīta lavā), kas sākotnēji veidojušies kā bēta kvarca kristāli un, iezim strauji atdziestot, ir saglabājuši šāda kvarca ārējo formu, kaut arī kristālam ir alfa kvarca kristāliskā struktūra. Bēta kvarca kristālu habituss — heksagonālas bipiramīdas — ar pamatnēm kopā saliktas piramīdas, katra ar sešām šķautnēm.
Labas kvalitātes izteiksmīgi bēta kvarca kristāli ir iekārots kolekciju materiāls.
Atradnes
un citur.
Džordžs Mikans
Džordžs Lorenss Mikans (en; — ) bija profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā. Profesionāļa karjeras laikā spēlēja Nacionālās basketbola līgas (NBL) kluba Čikāgas "American Gears", kā arī NBL, Amerikas basketbola asociācijas (BAA) un Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) kluba Mineapolisas "Lakers" sastāvā. Dž. Mikans tiek uzskatīts par vienu no basketbola pionieriem.
Dž. MIkans aizvadīja veiksmīgu karjeru. Kopumā izcīnīja 7 NBL, BAA un NBA čempionu titulus, vienreiz tika atzīts par Visu zvaigžņu spēles vērtīgako spēlētāju, trīs sezonas bija līgas rezultatīvākais spēlētājs. Viņš bija pirmo četru NBA Visu zvaigžņu spēļu dalībnieks, kā arī tika iekļauts pirmo sešu BAA-NBA sezonu simoliskajās pirmajās izlasēs. Viņa dominance bija vairāku NBA noteikumu mainīšanas iemesls, piemēram, uzbrukuma laika ieviešana. Vienu sezonu bija Mineapolisas "Lakers" kluba galvenais treneris.
Pēc basketbolista karjeras beigām viņš bija viens no Amerikas basketbola asociācijas dibinātājiem, kā arī bija pirmais līgas komisārs līdz 1969. gadam. Dž. Mikans mira 2005. gadā pēc ilgas cīņas ar diabētu.
1959. gadā Dž. Mikans tika uzņemts basketbola slavas zālē. 1996. gadā viņš tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem.
Ķemeri (stacija)
Ķemeri ir dzelzceļa stacija līnijā Torņakalns—Tukums II (Rīga—Tukums). Tas ir elektrovilcienu maršruta Rīga—Ķemeri galapunkts un stacijā pietur arī visi maršruta Rīga—Tukums elektrovilcieni. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
20. gadsimta 90. gados nojaukts stacijas ceturtais sliežu ceļš, pie tā bijusī kravas rampa saglabājusies līdz mūsdienām.
Basanīts (iezis)
Basanīts (iezis) ir ekstruzīvais iezis ar afanītisku līdz porfīra tekstūru.
Sastāv no feldšpatoīdiem (nefelīns vai leicīts) un no ar kalciju bagāta plagioklāza (labradorīts vai bitovnīts), retāk - sārmainajiem laukšpatiem. Kvarcs šai iezī nav sastopams.
Ķīmiski basanīti kopā ar nefelinītiem pieder pie iežiem, kas satur maz silīcija (42 līdz 45% SiO2) un daudz sārmu (3 līdz 5.5% Na2O un K2O).
Basanīti veidojas okeānisko bazalta provinču agrīnā veidošanās stadijā - tie atrodami Havaju un Komoru salu izvirdumiežos un saistāmi ar karsto punktu vulkānismu.
Basanīti atrodami arī Francijā, Spānijā, Ungārijā, Jaunzēlandē, ASV dienvidrietumos, Beļģijā, Namībijā, Antarktīdā un citur.
Basanīts ir gandrīz melns, plātņains. Ieža nosaukums ieviests 1813. gadā.
Raihmans pret Latviju
Raihmans pret Latviju ir lieta (iesnieguma Nr. 1621/2007), kuru 2010. gadā izlēma ANO Cilvēktiesību komiteja (dokumenta Nr. CCPR/C/100/D/1621/2007).
Faktiskie apstākļi
Iesnieguma autors ir dzimis 1959. g., viņa vārds un uzvārds padomju laika dokumentos tika ierakstīti kā "Леонид Райхман". 1998. g. viņš ir saņēmis Latvijas nepilsoņa pasi, kurā viņa vārds tika ierakstīts kā "Leonīds Raihmans". 2004. g. viņš vērsās Valsts valodas centrā ar iesniegumu atļaut izmantot vārdu un uzvārdu dokumentos formā "Leonid Raihman", kas tika noraidīts, tāpat kā viņa griešanās Latvijas tiesās.
Bijušā Latvijas Cilvēktiesību komitejas līdzpriekšsēdētāja Raihmana iesniegums par personvārdu rakstību 2007. g. tika iesniegts ANO Cilvēktiesību komitejai.
Komitejas viedoklis
2010. g. 28. oktobrī komiteja pieņēma viedokli, saskatot Raihmana lietā SPPPT 17. panta (tiesības uz privātas dzīves aizsardzību) pārkāpumu ar šādu motivāciju:
Komiteja neuzskatīja par nepieciešamu vērtēt, vai lietas apstākļi radīja citu SPPPT pantu pārkāpumu (8.4. pkt.). Komiteja norādīja, ka "Dalībvalstij ir pienākums nodrošināt autoram atbilstošu atlīdzinājumu un veikt nepieciešamos pasākumus, lai nepieļautu līdzīgus pārkāpumus nākotnē, tai skaitā veicot izmaiņas attiecīgajos tiesību aktos" (10. pkt.) un izteica vēlmi 180 dienu laikā saņemt informāciju no Latvijas par rīcību viedokļa iedarbināšanai (11. pkt.).
Reakcija
LCK pauda cerību, ka tuvākajā laikā Saeima pieņems grozījumus Valsts valodas likumā, lai nodrošinātu iespēju norādīt citu valodu vārda un uzvārda oriģinālformu dokumentos.
Ministru kabineta pārstāve starptautiskajās cilvēktiesību institūcijās I. Reine pauda viedokli, ka komitejas viedoklis nav saistošs.
L. Raihman(-s) lūdza tiesu pārskatīt viņa lietu sakarā ar ANO CtK apsvērumiem kā jaunatklātiem apstākļiem. Augstākās tiesas Senāts nolēmis, ka Cilvēktiesību komitejas apsvērumi ir pamats uzsākt administratīvo procesu no jauna iestādē, šajā gadījumā – Valsts valodas centrā. L. Raihman(-s) atkārtoti izgāja tiesvedību, un 2017. g. Augstākā tiesa atteica viņam personvārda atveidi dokumentos bez papildu galotnēm.
Devonas rekss
Izcelsme
Devonas reksa šķirnes selekcija sākusies ar nejaušu atgadījumu 1960. gadā Devonā, Anglijā. Kaķu mīļotāja Berila Koksa nelielu alvas raktuvju tuvumā ievēroja interesantu, sprogainu mežonīgu runci, kuru viņai nekādi neizdevās noķert un pieradināt. Toties izdevās piejaucēt runča draudzeni un drīz vien Berilas Koksas kaķenītei piedzima kaķēni. Vienam no kaķēniem, tāpat kā tēvam, bija sprogains apmatojums. Šim stāstam-leģendai informācijas avotos ir lasāmi dažādi interpretējumi, bet visi tomēr beidzas vienādi - melnais, sprogainais kaķēns Kirlī izaugot kļuva par šķirnes ciltstēvu. Visi pašreizējie Devonas reksi ir viņa pēcnācēji.
Sākotnēji Devonas rekss tika saistīts ar Kornvolas reksu, jo abām šķirnēm ir sprogots apmatojums, kura viļņaino struktūru nosaka recesīvais gēns. Tomēr Devonas un Kornvolas reksu apmatojuma sprogošanos nosaka atšķirīgi gēni un, krustojot Devonas un Kornvolas reksus, iegūst kaķēnus ar taisnu apmatojumu. Šķirnes selekcijā pagāja vairāki gadi, līdz 1967. gadā tā tika atzīta Lielbritānijā. Šī jaunā kaķu šķirne ļoti iepatikās Eiropas selekcionāriem, tā ātri izplatījās arī Austrālijā, Jaunzēlandē, Dienvidāfrikā un Kolumbijā. 1968. gadā pirmie Devonas reksi nonāca Amerikā. Latvijā pirmie Devonas reksi parādījās 1990. gados.
Izskats
Galvenā šīs šķirnes iezīme ir maigā, mīkstā, sprogainā vilna un neparastais izskats ar nedaudz uz augšu uzrauto deguntiņu. Neparastā izskata dēļ tos mēdz saukt par "laumiņu kaķiem" vai "citplanētiešu kaķiem". Parastam mājas kaķim ir trīs veidu mati: aizsargmati, akotmati un pavilna. Devonas reksam ir ļoti maz aizsargmatu. Tā matojums ir īss un viļnains, tomēr Devonas reksiem vilna ir garāka nekā citiem reksiem un arī viļņojums nav tik izteikts. Šiem kaķiem bieži ir problēmas ar pietiekamu matojuma daudzumu uz galvas, kājām, vēdera un astes. Šī problēma rodas, ja ilgstoši izmanto pat ļoti attāli radniecīgus dzīvniekus. Šādi trūkumi izstādēs nopietni samazina kaķa vērtējumu. Runči parasti sver 4,5 kg, kaķenes – 3,5 kg. Devonas reksam ir izteikti viegla ķermeņa uzbūve, tam ir garas kājas un pirksti. Pēc izskata trauslais kaķis ir muskuļots un spēcīgs, spēj tālu lēkt. Galva trīsstūrveida, atgādina strupu ķīli, vaigukauli izteikti, deguns īss, ar izteiktu lauzumu. Kakls trausls un garš. Ausis lielas, lielākas nekā citu šķirņu kaķiem, ļoti platas pie pamatnes, noliektas uz priekšu. Ausu gali noapaļoti, ar pušķīšiem. Acis lielas, mandeļveida, tālu viena no otras un slīpi novietotas. Ūsas īsas, sprogainas, it kā apgrauztas. Arī uzacu matiņi cirtojas. Devonas kaķis var būt jebkurā krāsā.
Metienos dzimst 3-6 kaķēni, kuri sākumā ir ar viļņotu vilnu, bet vēlāk tā iztaisnojas. Pēc zobu maiņas tā atkal kļūst viļņota. Vilnas maiņas laikā reksi var kļūt pilnīgi kaili, kamēr uzaug jaunā vilna.
Raksturs
Devonas reksiem ir savdabīgs raksturs. Tie ir gudri, ar maigu, mīlīgu dabu, ļoti sabiedriski, sekojot saimniekam ik uz soļa. Pēc vairākām pazīmēm Devonas rekss atgādina suni, piemēram, tam patīk rotaļlietu ķeršana un nešana atpakaļ saimniekam, bez tam to var viegli pieradināt iet pastaigā pie pavadiņas. Devoniešiem nepatīk palikt vieniem, tie necieš garlaicību, tāpēc šie kaķi nav domāti cilvēkiem, kuri reti ir mājās. Devonieši ir ļoti ziņkārīgi. Viņi visu vēro, pārbauda, ielien iepirkumu maisiņos, apavos un somās. Tie nebēg no ciemiņiem, nāk iepazīties ar ikvienu svešinieku un uzaicināti labprāt iekāps ciemiņam klēpī. Tomēr ilgi klēpī Devonas rekss nesēdēs, bet centīsies aicināt uz rotaļu. Devonas rekss ir ļoti dzīvespriecīgs un rotaļīgs, tam patīk augstu lēkt, tas vienmēr centīsies ieņemt visaugstāko vietu dzīvoklī. Ne velti tos mēdz saukt par "mērkaķiem kaķa ādā" vai "mazajiem teroristiem", kuri mēdz izpildīt cirka cienīgus trikus. Tomēr Devonas rekss vienmēr rotaļājas maigi, nenodarot pāri saimniekam. Tas labāk sadzīvo ar cilvēkiem, nekā ar citiem dzīvniekiem vai kaķiem. Devonieša iemīļotākā vieta ir uz saimnieka pleca, jo tas vēlas būt visu laiku blakus. Tomēr šim kaķim piemīt iedzimta jūtība un delikātums. Tas uzreiz sajutīs, ka saimniekam viņa kompānija ir apnikusi un aizies, bet paliks tuvumā, gaidot skatienu, kas atļaus atgriezties uz pleca.
Kopšana
Devonas reksu kopt ir ļoti viegli, bet ar roku kažoku tikai nogludina. Toties devonietim ir ļoti laba apetīte. Šim kaķim ir jānodrošina patiešām bagātīgs rotaļlietu klāsts un plašas iespējas kāpelēt. Devonas kaķis novērtē cilvēka sabiedrību un tam pievērsto uzmanibu, turklāt tas to ne tikai novērtē, bet arī aktīvi pieprasa.Ģimenē Devonas rekss līdzīgi kā suns par savu saimnieku izvēlēsies vienu cilvēku un tam veltīs visu savu mīlestību, pieķeršanos un uzmanību.
Mainīgā bērzlape
Mainīgā bērzlape - sēne. Cepurīte sākumā ir sārti dzeltenā krāsā, bieza, apaļa un ar samērā resnu kātiņu. Vēlāk cepurīte kļūst dzeltenīga, vidū nedaudz ieliekta. Cepurīte izaug līdz 15 cm diametrā, bieza, stingra, smaga. Kātiņš ir īsāks par cepurītes diametru, balts, krokaini svītrots. Vecām sēnēm mīkstums kļūst pelēcīgs. Lapiņas samērā cieši pieaug pie cepurītes, sākumā baltas, vecām bērzlapēm nedaudz iepelēkas, zarotas. Mainīgā bērzlape atrodama augustā un septembrī priežu mežos. Visvairāk iecienīta un viena no vērtīgākajām bērzlapēm. Jaunas sēnes var cept nevārītas, tām nedaudz rūgtena garša. Vecās sēnes jānovāra.
Henriks Veņavskis
Henriks Veņavskis (pl; dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes poļu vijolnieks un komponists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1835. gadā Ļubļinā kristīta ebreju ārsta Tadeuša Veņavska (pirms vārda maiņas Tobiša Petruškas jeb Volfa Helmana) un viņa sievas Regīnas, dzimušas Volfas, ģimenē. No 1843. gada viņš mācījās Parīzes konservatorijā. Pēc tās beigšanas daudz koncertēja dažādās valstīs. 1847. gadā publicēja pirmo skaņdarbu. Pēc Antona Rubinšteina uzaicinājuma pārcēlās uz Sanktpēterburgu, kur dzīvoja no 1860. līdz 1872. gadam, cita starpā nodarbojoties ar pedagoģiju. No 1872. līdz 1874. gadam kopā ar Rubinšteinu koncertēja ASV. 1875. gadā ieņēma Anrī Vjetana vietu Briseles karaliskajā konservatorijā. Briseles perioda laikā pasliktinājās Veņavska veselība, un 1879. gadā Krievijas tūres laikā viņš tika ievietots Odesas slimnīcā. Par spīti draugu, kā arī Pētera Čaikovska mecenātes Nedaždas fon Mekas pūlēm, 1880. gada martā Veņavskis Maskavā mira. Apglabāts Povonzku kapsētā Varšavā.
Kopš 1952. gada Poznaņā notiek Veņavska vārdā nosaukts starptautisks vijoļmūzikas konkurss.
Ēģiptes ģerbonis
Ģerboņa galvenais elements ir tā sauktais Saladīna ērglis ar pa labi vērstu skatienu. Ērglis ķetnās tur zelta tīstokli ar uzrakstu arābu valodā "Ēģiptes Arābu Republika". Ērglim uz krūtīm novietots vairogs, vertikāli krāsots valsts karoga krāsās. Apvienotās Arābu Republikas laikā (1958-1961) vidējajā baltajā joslā bija novietotas divas zaļas piecstaru zvaigznes.
Eimija Viljamsa
Eimija Džoja Viljamsa (en; dzimusi Kembridžā, Lielbritānijā) ir angļu skeletoniste, 2010. gada Vankūveras Olimpisko spēļu zelta medaļas ieguvēja.
Sākotnēji trenējusies vieglatlētikā, specializējusies 400 m skrējienā. Kopš 2002. gada nodarbojas ar skeletonu. Pirmajās lielajās starptautiskajās sacensībās - 2009. gada Pasaules čempionātā Leikplesidā E. Viljamsa izcīnīja otro vietu. Savukārt zelta medaļa Vankūveras Olimpiskajās spēlēs bija ne vien viņas pirmā nozīmīgā uzvara, bet arī pirmā individuālā zelta medaļa ziemas olimpiskajās spēlēs Lielbritānijas sportistiem kopš 1980. gada.
Funkcionālisms (filozofija)
Funkcionālisms ir psiholoģijas virziens, kas uzskatīja, ka jāpēta psihes funkcijas, nevis apzinātās pieredzes struktūra.
Morgana zirgs
Morgana zirgs ir viena no vecākajām ASV zirgu šķirnēm un pirmā amerikāņu jājamzirgu šķirne. Šķirne ir veidojusies, izmantojot ērzeli Figure, kuru vēlāk sāka saukt par Džastinu Morganu (zirga saimnieka vārdā). Zirgs ir iecienīts, un tiek lietots daudzās un dažādās sporta disciplīnās.
Izskats
Morgana zirgs ir kompakts un izsmalcināts, ar spēcīgām kājām, izteiksmīgu seju, lielām acīm. Tam ir labi veidoti pleci un augsts skausts. Kakls arkveidīgs, skaisti izliekts. Morgana zirgam pēc standartiem var būt daudzas, dažādas krāsas, bet visbiežāk tie ir bēri, melni un rudi. Retāk sastopamās krāsas ir: sirma, palsa, salna, pāla, perlamutra, pāta, losa un zirgi — sudrabskari. Morgana zirgi var būt arī dārki.
Zirga augstums skaustā ir 1,45—1,57 m, ir indivīdi, kas var būt gan mazāki, gan lielāki par standarta augumu. Pēc ciltsgrāmatas standartiem Morgana zirgi mazāki par 1,45 m netiek reģistrēti.
Vēsture
Viss sākās ar neliela auguma, bēru ērzeli Figure. Skolotājam Džastinam Morganam zirgs tika atdots kā daļa no samaksas. Ērzelis bija neliela auguma, apmēram 1,40 m skaustā, un jaunajam saimniekam nekādi neizdevās to pārdot.
Figure ir dzimis Vestspringfīldā, Masačūsetsā 1789. gadā. Figure bija nezināmas šķirnes zirgs, daži spekulē, ka tas ir bijis tīrasiņu zirgs, bet daudzi domā, ka tas bija Velsas ponijs, bet varbūt Figure bija krustojums no abām šīm šķirnēm. Neskatoties uz savu mazo augumu, zirgs bija ļoti harmonisks un skaists, ar smalku, inteliģentu galvu, lielām izteiksmīgām acīm un nelielām ausīm, tam bija labi attīstīts, muskuļains kakls un pleci, un spēcīgas kājas.
Figurei bija ļoti labas un mīkstas gaitas. Zirgs bija izturīgs un spēcīgs. Ērzelis spēja pavilkt kravas, kuras nevarēja izkustināt vietējie darba zirgi. Ātruma sacīkstēs Figure noskrēja ikvienu citu zirgu. Ļaudis sāka runāt par to, ka varētu pielietot Džastina Morgana zirgu kā vaislas ērzeli. Kad Figure uzvarēja kārtējās sacīkstēs vai derībās, par viņu mēdza uzsaukt tostu: "Par mazo Morganu!" Zirgu drīz vien visi sauca par Džastinu Morganu. Mazais Morgans nodeva tālāk saviem pēcnācējiem visas savas labās īpašības. Figure nomira 1821. gadā 32 gadu vecumā. Savas dzīves laikā viņš apleca ļoti daudzas ķēves. Trīs viņa dēli - Šermans, Bulrušs un Vudberijs ieguva tēva vislabākās īpašības un kļuva par izciliem vaislas ērzeļiem. Ikviens Morgana zirgs ir pēcnācējs vienam no šiem trim ērzeļiem. Viņu bērni bija izcili rikšotāji un kļuva par labiem sacīkšu zirgiem. Morgana zirgi kļuva ļoti populāri. Morgani kļuva par kavalērijas zirgiem pilsoņu karā, kā arī kavalērija tos lietoja pēc kara.
1894. gadā tika izveidots Morgana zirgu reģistrs. Midlberijā Vērmontā 1907. gadā ASV Lauksaimniecības ministrija nodibināja Morgana zirgu audzētavu, tās mērķis bija saglabāt un uzlabot Morgana zirgu šķirni. Programmas mērķis bija audzēt zirgus, kas būtu mierīgi un draudzīgi raksturā un izturīgi slodzēs. Ferma 1951. gada 7. maijā pārgāja Vērmontas Universitātes Lauksaimniecības nodaļas īpašumā.
Mūsdienās ir reģistrēti vairāk kā 132 000 Morgana zirgu. Kopš 1948. gada šķirni vairs nekrusto ar citām šķirnēm. Morgana zirgs ir izmantots vairāku ASV zirgu šķirņu uzlabošanai: standartbreda zirgam, Tenesijas zirgam, kvarterzirgam, Misūri fokstroteram, rekinga zirgam un Amerikas jājamzirgam. Gandrīz 90% Amerikas jājamzirgiem ģenētiski ir atrodamas Morgana zirga asinis.
Ivars Lācis
Ivars Lācis (dzimis Vandzenē) ir Latvijas zinātnieks, Latvijas Universitātes rektors (2000—2007). Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.
Dzīvesgājums
Ivars Lācis dzimis 1949. gada 11. februārī Vandzenē. Mācījās Vandzenes skolā, pēc tam Rīgas 1. vidusskolā. Studēja Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, pēc studiju beigām 1971. gadā viņš turpināja strādāt LVU Fizikas un matemātikas fakultātē par docētāju. 1977. gadā Ivars Lācis iestājās aspirantūrā un 1980. gadā ieguva Fizikas un matemātikas zinātņu kandidāta grādu. 1989. gadā Ivars Lācis papildinājās Kaizerslauternas universitātē Vācijā, 1991. gadā viņš kļuva par LU docentu, 1993. gadā ieguva habilitētā fizikas doktora grādu. 1993. gadā strādāja Cīrihes Tehniskajā augstskolā Šveicē, 1995. gadā kļuva par LU Optometrijas un redzes zinātnes nodaļas un LU CFI Optisko materiālu laboratorijas vadītāju. 1996. gadā Lāci ievēlēja par LU profesoru, 1998. gadā par LU Zinātnes padomes priekšsēdētāju. Viņa zinātniskie pētījumi bija par kristālu augšanu, stikla struktūru un redzes uztveri.
2000. gada maijā LU Satversmes sapulce Ivaru Lāci ievēlēja par Latvijas Universitātes rektoru, 2003. gadā viņš tika pārvēlēts rektora amatā. Pēc tam, kad 2007. gadā beidzās I.Lāča rektora pilnvaru termiņš, viņš turpināja strādāt Latvijas Universitātē kā Fizikas un Matemātikas fakultātes Optometrijas un redzes zinātnes nodaļas vadītājs un LU Fonda valdes priekšsēdētājs.
Abdulla II Hašimīts
Abdulla II bin al-Huseins (ar / al-Malik ʿAbdullāh aṯ-ṯānī bin al-Ḥusayn; dzimis ) ir pašreizējais Jordānijas karalis. Valda no 1999. gada, kad mira viņa tēvs karalis Huseins. Hašimītu dinastijas pārstāvis un, kā apgalvots, 43. pakāpes tiešs Muhameda pēcnācējs.
Dzimis Jordānijas karaļa Huseina un viņa otrās sievas Munas (pēc izcelsmes anglietes) ģimenē. Mācījies Oksfordas Universitātē, Sandhērstā un Džordžtaunas Universitātē. Kādu laiku dienēja britu armijā. 1993. gadā kļuva par Jordānijas speciālo spēku komandieri.
1999. gadā pēc tēva nāves kļuva par Jordānijas karali. Kopš stāšanās amatā pamazām demokratizē valsts pārvaldi un veic ekonomiskas reformas. Ārpolitiski Jordānija ir viena no ASV tuvākajām sabiedrotajām Tuvajos Austrumos.
Precējies ar palestīniešu izcelsmes kuveitieti Ranju al-Jasinu. Ģimenē 4 bērni, jaunākais dzimis 2005. gadā.
Gomešs
Gomešs (pt; sieviešu dzimtē Gomeša) ir portugāļu cilmes uzvārds, kam portugāļu valodas Brazīlijas paveidā un spāņu valodā sastopami līdzīgi uzvārdi ar tādu pašu cilmi — Gomiss (pt-BR) un Gomess (es). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nunu Gomišs
Nunu Gomišs (Nuno Gomes, ), pilnā vārdā Nunu Migels Soarešs Pereira Ribeiru (Nuno Miguel Soares Pereira Ribeiro; dzimis, Portu, Portugālē) ir bijušais portugāļu futbolists, Portugāles nacionālās izlases centra uzbrucējs. Izlases sastāvā piedalījies divos Pasaules kausa finālturnīros (2002. un 2006.), kā arī trijos Eiropas čempionātos (2000., 2004. un 2008. gadā).
Sasniegumi
Boavista
Fiorentina
Benfica
Individuālie sasniegumi
Binārie savienojumi
Binārie savienojumi (no la — 'divdaļīgs') ir ķīmiskie savienojumi, kas sastāv no diviem dažādiem ķīmiskajiem elementiem (piemēram, nātrija hlorīds NaCl vai ūdens H2O).
Tā kā jebkurā binārajā savienojumā viens no elementiem ir elektronegatīvāks par otru, tas tiek atspoguļots šo savienojumu nosaukumos. Vispārīgā veidā bināro savienojumu nosaukumi sastāv no diviem vārdiem — mazāk elektronegatīvā elementa nosaukuma ģenitīvā un elektronegatīvākā elementa nosaukuma (latinizētā formā) ar izskaņu -īds. Ja savienojuma molekulā ir divi elektronegatīvākā elementa atomi, pirms tā nosaukuma liek priedēkli di-, ja trīs — tri-, 4 — tetra-, 5 — penta-, 6 — heksa-, 7 — hepta, 8 — okta. Nātrijs ir mazāk elektronegatīvs par hloru, tādēļ šo elementu savienojums tiek saukts par nātrija hlorīdu. Kalcijs un ogleklis ir mazāk elektronegatīvāki par skābekli, tādēļ savienojumu CaO sauc par kalcija oksīdu (la — 'skābeklis'), bet savienojumu CO2 — par oglekļa dioksīdu, jo tā molekulā ir divi skābekļa atomi. Savukārt savienojums OF2 ir saucams par skābekļa difluorīdu, jo fluors ir viselektronegatīvākais elements.
Binārajos savienojumos, kuros ietilpstošajiem elementiem ir stipri atšķirīgas elektronegativitātes, ķīmiskajām saitēm ir jonu saites raksturs un tie, izņemot oksīdus, uzskatāmi par skābekli nesaturošu skābju sāļiem. Savienojumiem ar samērā līdzīgām elektronegativitātēm saitēm ir kovalents raksturs.
Daudziem binārajiem savienojumiem pieņemts lietot triviālos nosaukumus (ūdens, amonjaks, metāns, sērūdeņradis).
Pēc īpašībām līdzīgi binārajiem savienojumiem ir tādi savienojumi, kur ar kāda elementa atomu savienojušies divu citu pēc elektronegativitātēm savā starpā līdzīgu elementu atomi. Šādu savienojumu piemēri ir fosgēns COCl2 vai perhlorilfluorīds ClO3F. Tādas vielas dažreiz dēvē par ternārajiem savienojumiem.
Tikai nosacīti pie binārajiem savienojumiem pieskaitāmas tādas vielas kā dislāpekļa oksīds N2O, kas gan sastāv no diviem ķīmiskajiem elementiem, bet kāds no šiem elementiem vielas molekulā ir divās oksidēšanas pakāpēs.
Konstantīns I
Cēzars Flāvijs Valērijs Konstantīns Augusts, pazīstams arī kā Konstantīns I, Konstantīns Lielais vai Svētais Konstantīns (dzimis, miris ), bija Romas imperators no 306. gada līdz nāvei 337. gadā. Pirmos gadus Konstantīns valdīja kopā ar Galēriju, Licīniju un Maksimīnu, bet no 324. gada viņš valdīja vienatnē. Konstantīns I vislabāk ir zināms, kā pirmais kristiešu Romas imperators. Konstantīns I atcēla sava priekšgājēja Diokletiāna izsludināto kristiešu vajāšanu un 313. gadā izdeva Milānas ediktu, kurā visā impērijas teritorijā tika pasludināta reliģiskā iecietība. Pēc kariem ar saviem līdzvaldniekiem 330. gadā Konstantīns pārcēla impērijas galvaspilsētu no Romas uz jaunuzcelto, savā vārdā nosaukto pilsētu — Konstantinopoli.
Biogrāfija
Flāvijs Valērijs Konstantīns ir dzimis 272. gada 27. februārī Naissā (mūsdienās Niša Serbijā), kas tolaik ietilpa Romas impērijas Mēzijas provincē. Viņa tēvs, Flāvijs Konstantijs (Konstantijs Hlors) bija ievērojams politiķis, armijas virsnieks imperatora Aureliāna miesassardzes vienībā. Vēlāk kļuvis par Dalmācijas provinces pārvaldnieku un arī visas impērijas valdnieku. Konstantīna māte, Helēna bija cēlusies no sabiedrības zemākajiem slāņiem, un nav skaidrs, vai viņa bija Flāvija Konstantija oficiāla sieva vai tikai mīļākā.
Konstantīns uzauga un ieguva izglītību imperatora Diokletiāna galmā. Apguvis latīņu literatūru, grieķu valodu un filozofiju. Diezgan ātri Konstantīns kļuva par ievērojamu personu imperatora galmā. Kopā ar imperatoriem Diokletiānu un Galēriju karojis Sīrijā un Divupē, 296. gadā cīnījies ar barbaru ciltīm pie Donavas. 303. gadā Konstantīns ieradās Nikomēdijā un kļuva par aculiecinieku Diokletiāna īstenotajām kristiešu vajāšanām, kas bija visnežēlīgākās kristiešu vajāšanas Romas vēsturē. Baznīcas tika izpostītas un priesteri ieslodzīti. Lai arī maz ticams, ka Konstantīns būtu iesaistījies šajās vajāšanās, tomēr viņš arī aktīvi pret to neiebilda.
305. gadā Diokletiāns atteicās no imperatora titula un par viņa pēctečiem tiek izvēlēti Galērijs un Konstantijs, Konstantīna tēvs. Konstantīns uzturējās Galērija galmā kā sava veida ķīlnieks. Vienīgā cerība bija viņa tēvs, kurš arī drīz vien pieprasīja atbrīvot Konstantīnu, lai tas viņam palīdzētu militārajā kampaņā Britānijā. Pielietojot viltu, piedzirdot imperatoru Galēriju, Konstantīnam izdevās dabūt atļauju doties prom un viņš nekavējoties to izmantoja, pirms vēl Galērijs bija pārdomājis. Konstantīns satikās ar tēvu 305. gada pavasarī Gallijas pilsētā Bononijā (Boloņā). No turienes abi devās uz Britāniju, kur veselu gadu Konstantīns karoja ar piktiem viņpus Adriāna valnim. 306. gadā Eborakā (Jorkā) nomira Konstantīna tēvs, pirms nāves pasludinot Konstantīnu par savu pēcteci. Arī karaspēks sekoja viņa piemēram un atbalstīja Konstantīnu. Jauno imperatoru uzreiz atzina arī impērijas Britānijas un Gallijas provinces.
Valdīšana
Pēc pasludināšanas par imperatoru Konstantīns nekavējoties nosūtīja vēstuli Galērijam pieprasot atzīt viņu par sava tēva mantinieku. Galērijs bija saniknots, tomēr saprata, ka Konstantīna neatzīšana automātiski nozīmētu pilsoņu karu. Tādēļ Galērijs piekrita kompromisam un atzina Konstantīnu par savu līdzvaldnieku, piešķirot viņam cēzara (ķeizara) titulu, kā arī atbildes vēstulē nosūtot viņam imperatora purpura mantiju.
Kļuvis par impērijas līdzvaldnieku Konstantīns sāka strauji nocietināt Romas robežas Ģermānijā, sevišķi Trīres pilsētas apkārtnē. Tobrīd Konstantīna pakļautībā atradās lielāka armija impērijā. Īstenojis arī daudzus celtniecības projektus Gallijā.
Līdz 324. gadam impērijā pastāvēja tā sauktais Tetrarhijas periods, kad eksistēja divi imperatori augusti un divi cēzari: Maksentijs un Maksimiāns. 311. gadā mira imperators Galērijs un Konstantīns uzsāka pilsoņu karu pret abiem līdzvaldniekiem. Šajā karā Konstantīna karaspēks pirmo reizi kā savu standartu izmantoja kristiešu krustu. 312. gadā Konstantīns pēc asiņainas kaujas ieņēma Romu. Maksentijam tika nocirsta galva un ķermenis iesviests Tibrā. Vēlāk Konstantīns cīnījās ar vēl vienu troņa pretendentu Licīniju. Pēc vairākām kaujām, 325. gadā Konstantīnam beidzot izdevās panākt Licīnija sodīšanu ar nāvi un tādējādi kļūt par vienpersonīgu Romas impērijas valdnieku.
Konstantīns bija pirmais Romas imperators kurš pasludināja sevi par kristieti un tādējādi arī ievērojami palielināja kristietības ietekmi visā impērijā. Viņš atbalstīja kristiešu draudzes finansiāli un uzbūvēja vairākas baznīcas. Tomēr viņš neaizliedza pagānismu, un uz daudzu jaunceltņu sienām joprojām bija redzamas pagāniskās romiešu dievības. Tāpat viņš arī visu savu valdīšanas laiku skaitījās Romas pagāniskās reliģijas augstākais priesteris (Pontifex Maximus).
Otrs ievērojamais Konstantīna valdīšanas laika notikums bija impērijas galvaspilsētas pārcelšana no Romas uz jaunuzcelto pilsētu Jauno Romu (Nova Roma), ko uzcēla senās grieķu pilsētas Bizantijas vietā. Tomēr tautā jauno pilsētu sāka dēvēt imperatora vārdā par Konstantinopoli un vēl Konstantīna dzīves laikā šo nosaukumu sāka izmantot arī oficiālā līmenī. Impērijas administrācijas pārcelšanai uz austrumiem bija arī ideoloģiska un simboliska nozīme. Tas iezīmēja impērijas grieķiskās un galvenokārt pagāniskās austrumu daļas saplūšanu ar latīnisko un pamatā kristietisko rietumu daļu.
Vēlākajā dzīves posmā Konstantīns veica vairākas militārās kampaņas aiz Donavas, daļēji atkarojot Aureliāna pamesto Dākijas provinci. Tāpat arī karojis ar gotiem un sarmatiem. Dzīves pēdējos gados plānojis plašu kampaņu pret Persiju, bet to īstenot nepaspēja.
Gunārs Rusiņš
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Salaspils 1. vidusskolā. Pēc tam absolvējis Rīgas Stradiņa universitāti, iegūstot sociālo zinātņu grādu tiesību zinātnē.
Piedalījies Afganistānas karā. Pēc tam kļuvis par Latvijā dzīvojošo Afganistānas kara un citu militāro konfliktu veterānu asociācijas priekšsēdētāju. Bijis arī uzņēmuma "TM Security" personāldaļas vadītājs. G. Rusiņš strādājis arī Saeimas un Valsts prezidenta drošības dienestā, ieņemot tajā dažādus vadošus amatus.
G. Rusiņš ir arī Latvijas Nacionālo bruņoto spēku rezerves virsnieks.
Politiskā darbība
2011. gadā iesaistījies politikā, pievienojies Zatlera Reformu partijai (ZRP). No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts no Vidzemes vēlēšanu apgabala. kopā ar pieciem citiem ZRP biedriem pameta partiju, tādējādi protestējot pret nedemokrātisko lēmumu pieņemšanu ZRP iekšienē.
2012. gadā Reformu partiju pametušie Saeimas neatkarīgie deputāti izveidoja biedrību "Brīvie demokrāti", G. Rusiņš ir biedrības valdes loceklis. 2014. gada jūnijā paziņojis par pievienošanos Nacionālajai apvienībai. No tās saraksta kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Decembrī kļuva par 12. Saeimas deputātu uz laiku, kamēr Raivis Dzintars atradās bērna kopšanas atvaļinājumā, kas beidzās 2015. gada maijā. No Nacionālās apvienības saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču netika ievēlēts.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz vietu Ogres novada domē no Nacionālās apvienības, Latvijas Zemnieku savienības un Latvijas Zaļās partijas kopējā saraksta. No Nacionālās apvienības kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gada rudenī, taču netika ievēlēts.
Sarkandzeltaine
Sarkandzeltaine (Lactarius helvus) ir Latvijā vidēji bieža pienaiņu ģints vidēja lieluma sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami.
Taksonomija
Sugu pirmais aprakstīja Eliass Frīss 1821. gadā kā Agaricus helvus, 1838. gadā viņš iekļāva sugu pienaiņu ģintī kā Lactarius helvus, kas ir arī mūsdienu nosaukums. Citu autoru doto latīnisko nosaukumu skaitā ir:
Nosaukuma epitets helvus veidots no latīņu valodas vārda "medus dzeltens", visai aptuveni vadoties no sēnes krāsas.
Iekšējā pienaiņu klasifikācijā iekļauta Colorati sekcijas Coloratini apakšsekcijā. Šīm sugām raksturīga sausa, samtaina līdz zvīņaina cepurīte, balta vai bezkrāsaina piensula, kas nemaina krāsu saskarsmē ar gaisu, vairāk vai mazāk tīklots sporu ornaments. Ģenētiski tuvākās sarkandzeltaiņu radinieces šai grupā ir arī Latvijā atrodamās smaržīgā pienaine, cigoriņu pienaine un ceriņu pienaine.
Varietātes
Ir aprakstīta albīnā varietāte ''Lactarius var. albidus'', kuras cepurītes sākumā baltas, vēlāk bālganas vai krēmkrāsas. Kopējie izmēri nedaudz mazāki, ir dažas mikroskopiskas atšķirības (piemēram, plānākas hifas cepurītes virsmiziņā).
Čārlzs Peks Amerikā 1876. gadā lietoja nosaukumu Lactarius aquifluus, viņaprāt, jaunai citai sugai, vēlāk atzīstot to par sarkandzeltaines varietāti ''Lactarius helvus var. aquifluus''. Kunce 1891. gadā to apzīmēja kā atsevišķu sugu Lactifluus aquifluus. Pašlaik tā Eiropas mikologu iespaidā katalogos tiek atzīta par sarkandzeltaini, tomēr jautājums nav galīgi izšķirts un aquifluus atkal var tikt atzīta par atsevišķu Ziemeļamerikas sugu. Daži avoti gan norāda, ka sākotnējais nesaprašanās iemesls varētu būt vienkārši nepietiekami rūpīga latīņu valodā veikto aprakstu pētīšana.
Izplatība
Suga plaši izplatīta Ziemeļu puslodes mērenajos un vēsajos reģionos, ievesta arī Austrālijā. Veido mikorizu ar priedēm un eglēm, purvos arī kopā ar bērziem, aug mitros skuju koku mežos un purvmalās, īpaši sfagnu sūnās un pie mellenājiem, skābās nabadzīgās augsnēs. Latvijā parastais augšanas periods — no augusta līdz oktobrim. Bieži ciešās grupās.
Līdzīgas sugas
Līdzība ar sarkandzeltainēm ir daudzām sarkanbrūnajām pienainēm, kurām tomēr visām ir sarkanīgākas cepurītes, bet vecās sarkandzeltaines, kurām vairs nav piensulas, var tikt sajauktas ar citu ģinšu sēnēm. Sarkandzeltaines cepurīte, atšķirībā no līdzīgajām pienaiņu sugām, ir gaišāka un bez sarkanīgās nokrāsas, piensulas tai gandrīz nav un īpaši raksturīga spēcīga, ne visiem patīkama kumarīna smarža, kura vēl pastiprinās, sēnei izžūstot. Alksnene ir ar tumšāku cepurīti un sīvu sulu. Saldenā pienaine, kura ir līdzīga alksnenei, ir mazāka par to un aug zem Latvijā retajiem dižskābaržiem. Aknu pienainei ar aknu krāsas cepurīti piensula žūstot dzeltē, kampara pienaine arī ir tumšāka un atšķiras ar tumšākām lapiņām un jūtamu kampara smaržu. Vācot vidējā lieluma pienaiņu sugas sālīšanai, sēņotāji bieži pat necenšas tās savā starpā atšķirt, jo to garša un barības vērtība pēc sālīšanas ir apmēram līdzīga. Reizēm tiek sēņotāju pieskaitītas alksnenēm kā "gaišās alksnenes".
Lietošana pārtikā
Iesaka lietot kā garšvielu vai smaržvielu nelielos daudzumos, žāvētu pulverveidā pie mērcēm un zupām. Lietota svaigi sagatavota, vāji indīga un izraisa gremošanas traucējumus. Simptomi — caureja, vemšana, drebuļi un reibonis parādās ātri, 15 minūšu līdz stundas laikā. 1949. gadā ar šo sēni nenovārītu saindējās vairāk nekā 400 cilvēku Leipcigā, visi izdzīvoja. Konkrētais toksīns nav noskaidrots, daži vaino seskviterpēnu. Ziņu par saindēšanos ar novārītām un pēc tam iesālītām sarkandzeltainēm nav, tomēr vairums gan Latvijas, gan ārzemju avotu iesaka lielos daudzumos to nelietot. Tomēr Krievijā pastāv biežs uzskats, ka, izņemot smaržu, sarkandzeltaine sālījumā ne ar ko neatšķiras no citām sālāmajām pienainēm, un arī Latvijā daļa speciālistu pieturas pie uzskata, ka pēc novārīšanas ne ar vienu vietējo pienaini saindēties nevar.
Diskurss
Diskurss (en) kognitīvajā psiholoģijā ir saistītu izteikumu, teikumu virkne, teksts ar pabeigtu domu. Termins parasti attiecināms uz "rakstu vai mutvārdu komunikāciju". Turpinājumā 3 konkrētākas termina definīcijas:
Diskursu, tā pirmajā nozīmē, pēta korpusa lingvistika. Otrās un trešās nozīmes diskursa analīzēšanu veic visdažādākās tradīcijas, kas pēta attiecības starp valodu, struktūru un starpniecību, ieskaitot socioloģiju, feminismu, antropoloģiju, etnogrāfiju, kultūras studijas, literatūras teoriju un zinātnes filosofiju. Šajās pētīšanas nozarēs „diskursa” jēdziens pats par sevi ir diskursa subjekts, tas ir, tas, kas tiek apspriests, balstoties uz specializētām zināšanām. Diskursu var izskatīt multimodālajās un/vai multimediālajās komunikācijas formās, ieskaitot mutvārdu, rakstu un zīmju valodas izmantošanu dažādos kontekstos, sākot ar mutvārdu vēsturi un beidzot ar īsziņu pastarpinātu sarunu vai mācību grāmatām. Diskursi, būdami komunikācijas tekstu krājumi, veido gan iekšējās attiecības, gan arī ārējās attiecībā uz citiem diskursiem. Tādējādi, diskurss nav lokāli izolēts, drīzāk to sastāda interdiskurss un interdiskursivitāte.
Humanitārajās zinātnēs
Humanitārajās zinātnēs un brīžiem sociālajās zinātnēs, “diskurss” ir attiecināms uz formālu domāšanas veidu, ko var izpaust ar valodu. Šo terminu lieto arī lai apzīmētu sociālās normas, kuras nosaka, ko var teikt par konkrētu tēmu, vai, pēc Džudītes Butleres formulējuma, “pieļaujamās runas robežas” — vai iespējamo patiesību. Ir apliecināts, ka diskursi ietekmē mūsu uzskatus attiecībā uz visām lietām. Ir neiespējami izvairīties no diskursa. Piemēram, divus atšķirīgus diskursus var izmantot attiecībā uz kādu partizānu kustību, aprakstot tās dalībniekus vai nu kā “brīvības cīnītājus”, vai arī kā “teroristus”. Citiem vārdiem sakot, izvēlētais diskurss nodrošina ar vārdu krājumu, izteicieniem un, iespējams, arī ar komunikācijai vajadzīgo stilu. Diskursi ir iestrādāti dažādos retoriskajos žanros un metažanros, kas ierobežo un pieļauj diskursus. Tas ir, valoda runā par valodu, piemēram, Amerikāņu psiholoģiskās asociācijas Garīgo traucējumu diagnostiskā un statistiskā rokasgrāmata norāda, kādiem terminiem jābūt izmantotiem, runājot par garīgo veselību, tādējādi pastarpinot nozīmes un diktējot psiholoģijas un psihiatrijas profesionāļu darbības normas. Diskurss ir cieši saistīts ar dažādām varas un valsts teorijām, vismaz tik ilgi, kamēr diskursu definēšana nozīmē realitātes definēšanu. Šī diskursa koncepcija lielākā mērā ir atvasināta no franču filosofa Mišela Fuko darbiem (sk. tālāk).
Strukturālisms
Strukturālisma teorētiķi, tādi kā Ferdinands de Sosīrs un Žaks Lakāns apgalvo, ka visas cilvēka darbības un sociālie veidojumi ir saistīti ar valodu un, ka tos var saprast kā saistītu elementu sistēmas. Tas nozīmē, ka „sistēmas individuālajiem elementiem ir nozīme tikai tad, kad tos uzskata par saistītiem ar veselu struktūru, un to, ka struktūras ir saprotamas kā patstāvīgas, pašregulējošas un pašpārveidojošas vienības.” Citiem vārdiem sakot, struktūra pati par sevi nosaka nozīmi, jēgu un sistēmas individuālo elementu funkciju. Strukturālisms ir veicis svarīgu ieguldījumu mūsu izpratnē par valodu un sociālajām sistēmām. Sosīra valodas teorija izceļ jēgas un nozīmes izšķirošo lomu plašāk strukturējot cilvēka dzīvi.
Postmodernisms
Pēc modernisma ēras uztvertām robežām, parādījās postmodernisma teorija. Postmodernisma teorētiķi noraidīja modernistu pieņēmumus par to, ka ir viena teorētiskā pieeja, kas skaidro visus sabiedrības aspektus. Postmodernisma teorētiķi drīzāk bija ieinteresēti indivīdu un grupu pieredzes daudzveidības izskatīšanā un uzvēra atšķirības pār līdzībām un kopējo pieredzi.
Fizikālā dubultzvaigzne
Ja dubultzvaigžņu komponenšu orbitālās plaknes noliece attiecībā pret novērotāja skata līniju atrodas tādā leņķī, ka komponentes orbitālā perioda laikā viena otru aizsedz, tad tādu sistēmu sauc par aptumsumu dubultzvaigzni.
Viens no izcilākajiem dubultzvaigžņu pētniekiem bija Tērbatas universitātes astronoms Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve, kas no 1824. līdz 1837. gadam veica 2714 dubultzvaigžņu mikrometriskos mērījumus, ko publicēja katalogos Catalogus novus stellarum duplicium (1827) un Stellarum duplicium et multiplicium mensurae micrometricae (1837).
Roberts Petrovickis
Roberts Petrovickis (sk, izrunā: ; dzimis Košicē, Čehoslovākijā) ir bijušais slovāku hokejists, centra uzbrucējs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 208 spēles Nacionālajā hokeja līgā. Karjeras otro daļu aizvadīja dažādās spēcīgākajās Eiropas līgās, divas sezonas aizvadot arī KHL kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Slovākijas izlases sastāvā piedalījies trijās olimpiskajās spēlēs (1994, 1998, 2002). Tāpat, 2002. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļu.
Spēlētāja karjera
2009.—10. gada sezonas otrajā pusē, kā arī 2010.—11. gada KHL sezonas otrajā pusē spēlējis Rīgas "Dinamo" sastāvā.