cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zilais valis
Zilais valis (Balaenoptera musculus) ir joslvaļu dzimtas (Balaenopteridae) plātņvalis. Tas ir lielākais zināmais dzīvnieks pasaulē, kāds jebkad ir dzīvojis. Lielāko īpatņu ķermeņa garums pārsniedz 30 metrus, bet svars pārsniedz 180 tonnas.
Līdz 20. gadsimta sākumam zilo vaļu populācija bija daudzskaitlīga, un lielos dzīvniekus varēja sastapt visos pasaules okeānos. Intensīvo vaļu medību rezultātā, apmēram 100 gadu garumā, zilā vaļa populācija samazinājās par 70—90%, apdraudot sugas izdzīvošanu. Medību intensitātes maksimums tika sasniegts 1931. gadā, kad tika nogalināti 29 000 zilo vaļu. 1966. gadā tika pieņemti starptautiski likumi, kas aizliedza zilā vaļa medības. Lai arī ne visas valstis uzreiz pieņēma jaunos aizliegumus, (piemēram, PSRS līdz 1970. gadiem joprojām turpināja nelegālas vaļu medības pie Antarktīdas krastiem ), tomēr 21. gadsimtā zilie vaļi beidzot var justies zināmā drošībā. Vēsturiski lielākajā Antarktīdas populācijā, kurā kādreiz bija 202 000—311 000 zilie vaļi, 1970. gados, pārtraucot nelegālās medības, vairs bija palikuši 360 īpatņi (0,15% no kādreizējās populācijas). Mūsdienās populācija lēnām atjaunojas un pasaulē ir apmēram 10 000—25 000 zilo vaļu.
Izplatība
Zilie vaļi ir sastopami visos pasaules okeānos, bet to lielākās populācijas mājo Arktikas un Antarktīdas ūdeņos. Kopš tikuši ieviesti aizsardzības pasākumi zilo vaļu saglabāšanai, zinātnieki seko līdzi to populācijas atjaunošanās progresam. Katrā ģeogrāfiskajā reģionā dzīvnieku skaita izmaiņas notiek atšķirīgi. Piemēram, Antarktīdas populācijas atjaunošanās ātrums mūsdienās ir 7,3% gadā no esošā vaļu skaita, kas nozīmē, ka zilo vaļu populācija no 0,15% 1970. gados pieaugusi līdz 1% 2000. gados, salīdzinot ar kādreizējo vēsturisko Antarktīdas vaļu populāciju.
Visstraujāk atjaunojusies Klusā okeāna ziemeļaustrumu populācija, kas vēsturiski bijusi samērā neliela, tā mājo no Aļaskas līdz Kalifornijai. Mūsdienās šajā populācijā ir apmēram 2200—2800 īpatņu, sastādot 97% no kādreizējās populācijas. Toties Klusā okeāna rietumu populācija, kas tika izšauta līdz pēdējam valim (pēdējais rietumkrasta valis ticis nošauts pie Japānas 1910. gados ), joprojām nav atsākusi atjaunoties. Ik pa laikam tiek novērots kāds iemaldījies valis pie Krievijas, Japānas vai Ķīnas krastiem, bet tie visi ir ieklejojuši no okeāna austrumpuses.
Atlantijas okeāna ziemeļos mājo divas populācijas. Pirmā pie Grenlandes un Kanādas krastiem. Šajā populācijā ir apmēram 500 īpatņi. Otrā grupa apdzīvo ziemeļaustrumu ūdeņus, sākot ar Azoru salām un beidzot ar Islandi, vistālāk ziemeļos retos gadījumos sasniedzot Špicbergenas un Jana Majena salas. Ziemeļatlantijas kopējā populācijā ir apmēram 600—1500 īpatņi.
Dienvidu puslodē lielākā zilo vaļu grupa mājo gar Antarktīdas krastiem, šajā populācijā mūsdienās ir apmēram 2800 īpatņi. Indijas okeānā dzīvojošo mazo zilo vaļu un Indijas zilo vaļu skaits nav īsti zināms, bet tiek pieņemts, ka tie ir vairāki tūkstoši, iespējams, 10 000 īpatņu. Nelielajā populācijā pie Madagaskaras krastiem mājo apmēram 400 īpatņi.
Izskats un īpašības
Zilais valis ir lielākais dzīvnieks kāds jebkad dzīvojis pasaulē. Piemēram, lielākā zināmā dinozaura masa ir bijusi apmēram 90 tonnas, ko var salīdzināt ar vidēji lielu zilo vali. Neņemot vērā mazo zilo vali, pasugu, kas dzīvo Indijas okeānā un Klusā okeāna dienvidos, vidēji ziemeļu puslodē dzīvojošie zilie vaļi ir mazāki, nekā pie Antarktīdas krastiem dzīvojošie zilie vaļi. Mātītes ir lielākas nekā tēviņi, bet vienāda garuma tēviņš ir smagāks nekā mātīte, jo tā muskuļu masa un kauli ir smagāka. Pieaudzis zilais valis parasti ir 24—27 metrus garš un sver 100—120 tonnas. Arī mazais zilais valis nav nemaz tik mazs, pieauguša īpatņa ķermeņa garums ir apmēram 24 m.
Ir grūti noteikt dzīvnieka masu, jo valis ir tik liels, ka to nav iespējams nosvērt veselu. Turklāt pēdējais valis ir svērts laikā, kad tos vēl medīja. To mēdza sagriezt lielos gabalos, piemērotos svēršanai, tomēr griešanas laikā tika zaudēts milzīgs daudzums asiņu. Pēc šiem vēsturiski uzkrātajiem datiem, salīdzinot vaļa garumu ar svaru, mūsdienās nosaka aptuveno dzīvnieka masu, kā arī pēc tiem var noteikt pagātnes lielāko nomedīto īpatņu masu. Lielākie zilie vaļi, kādi jebkad bijuši nomedīti, ir bijuši apmēram 31—33 m gari, kas nozīmē, ka tie ir svēruši apmēram 173—200 t. Salīdzinājumam Āfrikas zilonis sver 6 tonnas.
Tā kā zilais valis ir tik milzīgs, daudzi tā orgāni ir lielākie dzīvnieku pasaulē. Piemēram, zilā vaļa mēle sver 2,7 t, plaši atvērtā mutē ietilpst 90 t ūdens ar barību. Neskatoties uz milzīgo muti, valim ir proporcionāli ļoti neliels rīkles atvērums, un tas nespēj norīt objektu, kas lielāks par volejbola bumbu. Zilā vaļa sirds sver līdz 900 kg, tā ir lielākā sirds pasaulē, un tās lielumu var salīdzināt ar automašīnu Volkswagen Beatle. Smadzenes ir proporcionāli nelielas. Tās sver apmēram 6,92 kg, kas ir apmēram 0,007% no kopējās masas. Toties zilajam valim ir ļoti labi attīstīts smadzeņu stumbrs. Galvaskauss ir apmēram 5,8 metrus garš. Zilā vaļa dzimumloceklis arī ir lielākais pasaulē, vidēji lielam valim tas ir 2,4—3 m garš.
Lai ieelpotu, valis pabāž laukā tikai plecus un nāsis, bet pēc tam mierīgi iegrimst. Reizēm var novērot, ka ienirstot, valis uzsit ar asti pa ūdens virsmu. Izelpojot valis izpūš gaisā apmēram 9—12 metrus augstu ūdens strūklu. Dzīvnieka plaušu tilpums ir 5000 litri.
Uzvedība
Zilie vaļi dzīvo pa vienam vai nelielās grupās (2—3 īpatņi). Bagātīgās barošanās vietās var sapulcēties ap 50—60 zilajiem vaļiem, bet kopumā šīs sugas vaļi neveido lielus barus. Zilais valis parasti peld ar ātrumu 20 km/h, īsās distancēs sasniedzot ātrumu 50 km/h. Barojoties valis peld ļoti lēni, apmēram 5 km/h. Migrācijas laikā zilie vaļi peld 13 metru dziļumā zem ūdens virsmas, bet var ienirt līdz apmēram 500 metriem. Zinātnieku fiksētais zilā vaļa dziļuma rekords ir 506 m.
Vokalizācija
Zilā vaļa skaņām visbiežāk ir ļoti zema frekvence, 12,5—40 Hz (zemākā skaņa, ko var sadzirdēt cilvēks ir apmēram 20 Hz), bet skaņas var sasniegt arī 200 Hz. Saucieni ilgst 10—30 sekundes, un to skaļums viena metra attālumā ir 155—188 decibeli. Tādējādi zilais valis ir skaļākais dzīvnieks pasaulē, skaļāks pat par reaktīvo lidmašīnu, kuras skaļums ir 140 decibeli. Zemā skaņa zem ūdens ceļo simtiem un pat tūkstošiem kilometru tālu, tādējādi zilie vaļi ir kontaktā viens ar otru, atrodoties pat ievērojamā attālumā. Mazais zilais valis veido dziesmas no četrām notīm, tās savirknējot un atkārtojot noteiktā kārtībā. Šāda dziesma ilgst apmēram 2 minūtes, atgādinot kuprvaļa dziesmu. Pārējām zilo vaļu pasugām šādas dziesmas nav tik raksturīgas.
Barība un barošanās
Zilais valis galvenokārt barojas ar kriliem, bet nelielā daudzumā tas barojas arī ar airkājvēžiem. Barībai izmantotās krilu sugas ir atšķirīgas, atkarībā no vides un okeāna, kurā vaļi dzīvo. Pieaudzis zilais valis dienā apēd apmēram 40 miljonus krilu, kas ir ap 3600—4000 kg. Aukstie polārie ūdeņi ar barības vielām ir bagātāki, nekā siltie ūdeņi, uz kuriem vaļi dodas vairošanās sezonas laikā, tādēļ bagātīgās barošanās vietās zilais valis uzņem barību apmēram 90 reizes vairāk, nekā tam ir nepieciešams tūlītējam patēriņam, tādējādi uzkrājot iespaidīgas barības vielu rezerves.
Tā kā krili pārvietojas dažādā dziļumā atkarībā no diennakts laika, valis tiem atbilstoši seko. Dienas laikā tas barojas, ienirstot apmēram 100 metru dziļumā, bet naktī uz ūdens virsmas. Ieniršanas ilgums parasti ir apmēram 10 minūtes, bet var sasniegt 20 minūtes. Zilais valis ar atvērtu muti peld cauri krilu baram, sakampjot ūdeni un vēzīšus. Pēc tam ūdens tiek izspiests cauri vaļa bārdai. Kad ūdens ir iztecējis, valis ar mēli nolaiza barību. Nelielos daudzumos valis barojas arī ar zivtiņām, citiem vēžveidīgajiem un kalmāriem, kas tiek noķerti kopā ar kriliem.
Vairošanās
Vairošanās sezona zilajiem vaļiem sākas vēlā rudenī un turpinās visas ziemas garumā. Pārošanās laikā tēviņš seko mātītei ilgāku laika periodu. Reizēm pāri izjauc cits tēviņš, padzenot pirmo. Spēcīgākais tēviņš dzenā vājāko, līdz tas pamet mātīti. Šajās reizēs var novērot tēviņus izslejamies stāvus ārā no ūdens, un pēc tam atkal gāžoties atpakaļ ūdenī. Ārpus pārošanās sezonas zilie vaļi ļoti reti demonstrē šādu atlētismu. Reizēm cīņas par tiesībām atrasties mātītes tuvumā noved līdz agresijai vienam pret otru. Mātītēm mazuļi dzimst katru otro vai trešo gadu. Dzemdības notiek siltajos tropu vai subtropu ūdeņos, jo jaundzimušie piedzimst bez tauku slāņa; mazuļi nevarētu izdzīvot, ja piedzimtu aukstā ūdenī.
Dzimumbriedumu zilie vaļi sasniedz 6—10 gadu vecumā, tēviņam sasniedzot 20—23 m garumu, mātītei 21—25 m. Grūsnības periods ilgst 10—12 mēnešus. Piedzimst viens mazulis, kurš ir apmēram 7—8 m garš  un kurš sver 2500—2700 kg, tikpat, cik pieaudzis nīlzirgs. Katru dienu mazulis izzīž 380—570 litrus piena un katrās 24 stundās pieaug par 90 kg. Zīdīšana notiek līdz apmēram 6—8 mēnešu vecumam jeb līdz mazulis sasniedz 16 m garumu. Zilais valis dzīvo līdz apmēram 80 gadu vecumam, bet tas nav īsti zināms, tā kā intensīvo medību laikā vaļiem nebija daudz izdevību piedzīvot lielu vecumu.
Sistemātika
Zilajam valim ir 4 pasugas:
Ir sistemātiķi, kas Indijas zilo vali neizdala kā atsevišķu pasugu, bet to klasificē kā mazo zilo vali.
Melānija Čisholma
Melānija Džeina Čisholma (en; dzimusi ), pazīstama kā Melanie C, ir britu dziedātāja, dziesmu autore, aktrise un uzņēmēja. Pazīstama kā viena no grupas Spice Girls dalībniecēm, kur bija zināma kā Sporty Spice. Kopā ar grupu izdevusi trīs studijas albumus. Kad grupa izjuka, viņa uzsāka solokarjeru. Pašlaik ir izdevusi sešus soloalbumus un izveidojusi veiksmīgu solo karjeru Eiropā, kur viņu pazīst kā profesionāli. Kā solomāksliniece savus ierakstus ir pārdevusi 20 miljonos kopiju un tikusi nominēta BRIT Awards un ECHO mūzikas balvām. Ir vienīgā dziedātāja Lielbritānijā, kas ir sasniegusi mūzikas topa pirmo vietu kvintetā, kvartetā, duetā un kā solo māksliniece. Kopā ir sarakstījusi 11 singlus, kas Lielbritānijas topā ierindojušies pirmajā vietā (otrajā vietā aiz dziedātājas Madonnas, kas ir sarakstījusi 13 singlus), trešā starp Britu izpildītājiem aiz Džona Lenona un Pola Makartnija. 2004 gadā ir izveidojusi savu ierakstu kompāniju, kurai tika izvēlēts nosaukums Red Girl Records par godu dzimtās pilsētas Liverpulas futbola komandai. Savas ierakstu kompānijas paspārnē ir laidusi 5 solo albumus, pēc līguma laušanas ar ierakstu kompāniju Virgin Records. Tēlojusi Londonas West End teātra izrādē Blood Brothers, par ko tika nominēta prestižajai Laurience Olivier Awards teātra balvai kā labāka aktrise.
Spēlēja Marijas Magdalēnas lomu Endju Lorda Vēbera izrādē Jesus Christ Superstar Arēnu Tūrē, kas ir ieguvusi teicamas kritiķu atsauksmes. Sniegusi vienīgo labāku dziesmu koncertu slavenajā O2 Shepherds Bush Empire koncertzālē Londonā, ko māksliniece ir nosaukusi par savu mīļāko koncertzāli, šī gada 6 novembrī.
2013. gadā māksliniece popularitātes un pieprasījuma rezultātā ir apceļojusi Austrāliju ar mūzikla Jesus Christ Superstar izrādēm. Augustā iznācis dziedātājas jaunais singls "Loving You", kas ir duets ar Britu talantu šova "X Faktors" uzvarētāju Metu Kārdlu (Matt Cardle), ar kuru Čisholmai bija romāntiskās attiecības 2013 gadā.
2014 gadā Čisholma piedālījās Britu mūziķu kopdziesmas ierakstīšanā "He Ain't Heavy He's My Brother", kas tika izdots kā labdarības singls 2014 gadā Ziemassvētkos un kļuva par dziedātājas 12 dziesmu, kas nokļuva prestīžajā Liebritānijas singlu čatā pirmajā vietā.
2016 gadā dziedātāja izdeva savu septīto studijas albumu "Version of Me", kur pirmo reizi izmēgināja elektroniskās mūzikas skaņas. Pirmais singls to albuma, dziesma "Anymore", guva lieliskas atsauksmes britu kritiķu un radio klausītāju vidū un albums ierindojās Lielbritānijas albumu topā 25 vietā.
2017 gadā Čisholma sola albuma "Version of Me" koncerttūri, izsludinot koncertus Lielbritānijā, Īrijā un Vācija.
Džons Boids Danlops
Džons Boids Danlops ( — ), dzimis Skotijā, bija veterinārārsts un izgudrotājs, kā arī savā vārdā nosauktās Dunlop kompānijas dibinātājs.
Kramers
Kramers var būt:
Džons Boids Danlops
Biogrāfija
1887. gadā viņš radīja pirmo praktisko pneimatisko jeb piepumpējamo riepu sava dēla trīsritenim, veica pārbaudes un 1888. gada 7. decembrī to patentēja. Tomēr divus gadus pēc patenta ieguves Danlopu informēja, ka patents ir nederīgs, jo skotu izgudrotājs Roberts Viljams Tomsons (1822—1873) šo pašu ideju ir patentējis Francijā 1846. gadā un 1847. gadā ASV. Danlopa patents tika paziņots kā nederīgs, pamatojoties ar Tomsona agrākajiem sasniegumiem.
Danlopa pneimatiskās riepas izstrāde notika svarīgā ceļu satiksmes attīstības posmā. Komerciāla ražošana tika uzsākta Belfāstā, 1890. gada beigās. Danlops savu patentu piešķīra Viljamam Hārvejam Dukro, apmaiņā pret 1500 akcijām topošajā kompānijā un vēlāk ar savu izgudrojumu īpaši daudz nenopelnīja. Danlops mira Dublinā.
Danlopa attēls atrodams uz Ziemeļīrijas Ziemeļu bankas 10 mārciņu naudaszīmes.
Pusnakts
Pusnakts ir laika moments, kad beidzas viena diennakts un sākas nākamā. Tad notiek datumu maiņa.
Pēc ISO 8601 datumu un laika standarta pusnakti var pierakstīt gan kā "00:00", gan "24:00". "00:00" tiek attiecināts uz dienas sākumu, un to lieto visbiežāk. Lai apzīmētu dienas beigas, izmanto "24:00". Piemēram, "2007-04-05T24:00" ir tas pats, kas "2007-04-06T00:00".
Saistībā ar pusnakti daudzām tautām ir izveidojušies daudzi spoku stāsti un mīti.
Antropoģenēze
Antropoģenēze (no grc (ánthrōpos) — 'cilvēks' un γένεσις (génesis) — 'izcelšanās') mācība par cilvēka izcelšanos. Apskata cilvēka kā atsevišķas sugas Homo sapiens, veidošanos un attīstību evolūcijas ceļā no citiem cilvēkpērtiķiem un placentāļiem. Ar antropoģenēzes izpēti nodarbojas vairākas zinātnes — antropoloģija, primatoloģija, arheoloģija, valodniecība un ģenētika.
Evolucionārajā kontekstā termins "cilvēks" attiecas ne tikai uz pašlaik dzīvojošajiem cilvēkiem, bet arī uz izmirušajām Homo ģints sugām, turklāt antropoģenēzes pētījumu lauks ietver arī citus hominīdus, piemēram, austrolopitēkus. Homo ģints atdalījās no austrolopitēkiem apmēram pirms 2,3—2,4 miljoniem gadu Āfrikā. Zinātnieki uzskata, ka no sava tuvākā dzīvā radinieka — šimpanzes cilvēki atdalījušies pirms apmēram 5—7 miljoniem gadu. Ir attīstījušies vairāki Homo zari, kas pašlaik ir izmiruši. Tai skaitā Homo erectus, kas apdzīvoja Āziju, un Homo neanderthalensis, kas dzīvoja Eiropā. Arhaiskais Homo sapiens izveidojās pirms 250 000 līdz 400 000 gadiem.
Kuģa Ķīļa Ēta
Kuģa Ķīļa Ēta (η Car, η Carinae, Kuģa Ķīļa η) ir zilais pārmilzis Kuģa Ķīļa zvaigznājā. Starp zināmajām zvaigznēm tā ir viena no vislielākajām un nestabilākajām, tā uzvedas praktiski neparedzami. Zvaigznes masa, kas vairāk kā 100 reizes pārsniedz Saules masu, ir tuva maksimālajai teorētiski iespējamai, bet tās starjauda ir apmēram 5 000 000 reižu lielāka nekā Saulei. Kuģa Ķīļa Ēta atrodas neliela divkārša miglāja - Homunkula miglāja - iekšienē. Šis miglājs izveidojies relatīvi nesen (pirms apmēram 165 gadiem notikuša uzliesmojuma, tā dēvētā Lielā izvirduma, laikā) un to aptver daudz lielāks miglājs - Ķīļa miglājs jeb NGC 3372. Netālu no Homunkula miglāja atrodas Atslēgas cauruma miglājs. Kuģa Ķīļa Ēta atrodas 7500 līdz 8000 gaismas gadu attālumā no Saules sistēmas.
Vēsture
Astronomisko novērojumu vēsturē Kuģa Ķīļa η ir stipri mainījusi savu redzamo spožumu. 1677. gada Haleja zvaigžņu katalogā uzrādīts ceturtais zvaigžņlielums. 1730. gadā zvaigzne bijusi viena no spožākajām Kuģa Ķīļa zvaigznājā, bet 1782. gadā kļuvusi ļoti vāja. 1820. gadā zvaigzne strauji sākusi pieaugt spožumā un 1837. gadā sasniegusi 1. zvaigžņlielumu. 1843. gada aprīlī tās redzamais spožums sasniedzis −0,8m, tātad tā bijusi otrā spožākā zvaigzne pēc Sīriusa. Drīz pēc tam tās spožums samazinājies simtiem reižu un 1870. gadā Kuģa Ķīļa Ēta vairs nav bijusi saskatāma ar neapbruņotu aci. Starp 1887. un 1895. gadu noticis neliels spožuma pieaugums, pēc tam līdz 1930. gadam zvaigzne bijusi nemainīgi vāja ar lielumu 7,5m. Kopš 20. gadsimta 50. gadiem Kuģa Ķīļa η spožums atkal lēnām pieaug.
Kuģa Ķīļa Ēta, tāpat kā citas pārmilzu zvaigznes, strauji zaudē masu. 1841.-1843. gada uzliesmojuma laikā, kad izveidojās Homunkula miglājs, tā pazaudējusi vairākas Saules masas. Pašlaik tā zaudē masu ar ātrumu divas Zemes masas dienā.
Tiek uzskatīts, ka Kuģa Ķīļa η tuvāko dažu desmitu tūkstošu gadu laikā kļūs par pārnovu.
Sila virsis
Sila virsis, arī parastais virsis - mūžzaļš 30 - 70 cm augsts ēriku dzimtas pundurkrūms. Ļoti bieži sastopams smiltājos, priežu silos, sausos krūmājos, izcirtumos. Stumbrs pacils, koksnains, ļoti zarains. Lapas pretējas, vienkāršas, sēdošas, īsi lineāras, virspusē ar rieviņu, apakšpusē ar šķautni, uz vecākām stumbra daļām līdz 0,4 cm garas. Zied no jūlija līdz septembrim. Ziedi atliekušies vai nokareni, veido gandrīz vienpusīgu ķekaru. Ziedu kātiņi jauno, pūkaino zariņu lapu žāklēs. Pie zieda pamata 4 zaļas pieziedlapas - ārkauss. Kauss dalīts 4 daļās, violeti rožains, retāk balts, spīdīgs, kauslapas ieliekušās, gareni olveidīgas, noapaļotas, garākas nekā vainaglapas. Vainags zvanveida, vainaglapas 4, bālgani violetas, retāk baltas. Putekšņlapas 8. Auglenīca augšēja, ar 2 sēklaizmetņiem katrā ligzdā. Auglis - ieapaļa, pūkaina pogaļa. Nektāraugs. Viršu ziedšanas laikā bišu dravas novieto viršājos, un bites tur gūst labu ienesumu. Tautas medicīnā lieto kā diurētisku līdzekli, nieru un urīnpūšļa slimību ārstēšanai, kā nomierinošu līdzekli pret neirastēniju un bezmiegu, ārīgi lieto apdegumu dziedēšanai.
Dzimis Latvijā
"Dzimis Latvijā" ir Liepājas dueta Fomins & Kleins 2004. gada 23. februārī izdotais otrais albums, kas sekoja iepriekšējam albumam "Muzikants". Albuma vadošā dziesma "Dziesma par laimi" pārstāvēja Latviju 2004. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Stambulā, taču neizkļuva no pusfināla. Latvijas radiostaciju apritēs nonāca albuma dziesmas "Dzimis Latvijā", "Aizejošās dienas", "Man vairs nav vienalga" un "Visām lietām dzīvē savs laiks". Albuma tituldziesmai "Dzimis Latvijā" uzņemts arī videoklips ar aktiera Eduarda Pāvula piedalīšanos, kas tika nominēts 2004. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai kā labākais mūzikas video klips. Albumā ir iekļautas 11 dziesmas, visu autori ir Guntars Račs un Tomass Kleins.
Mellais strauts (Ķekavas pieteka)
Mellais strauts (arī Režupīte) ir Ķekavas kreisā pieteka Ķekavas novadā. Sākas mežainā apvidū dienvidos no Baldones. Strauta gultne regulēta visā tā garumā. Novada dienvidos no Baldones ierīkotā poldera ūdeņus uz Kekavu.
Dosts Muhammeds
Dosts Muhammeds (fa) (1793. gada 23. decembris—1863. gada 9. jūnijs) bija Afganistānas emīrs (valdnieks) no 1826. gada līdz 1840. gadam un no 1843. gada līdz savai nāvei.
Jaunība
Dosts Muhammeds (kura vārds tulkojumā no puštunu valodas nozīmē draugs) piedzima 1793. gadā Herātas pilsētā Rietumafganistānā. Viņa tēvu Sardaru Saidu, kas bija viens no barakzaju klana vadoņiem, sodīja ar nāvi afgāņu valdnieks šahs Zamāns Durrānī. Divdesmit gadu vecumā piedalījies Atokas kaujā (1813), kurā sikhi sakāva viņa pusbrāļa Herātas vezīra Fāteha vadīto afgāņu karaspēku. 1818. gadā Herātas valdnieks šahs Mahmūds Durrānī pavēlēja nogalināt savu ietekmīgo vezīru. Pēc asiņaina klanu kara varu zaudēja arī pats šahs Mahmūds un viņa pārvaldītās teritorijas tika sadalītas. Dosts Muhammeds saņēma Gaznī pilsētu un 1826. gadā sagrāba varu arī Kabulā.
Kari ar sikhiem
Kopš Kabulas troņa iegūšanas Dosts Muhammeds iesaistījās vairākos karos ar Pendžābas sikhu valdnieku Randžitu Singhu, kurš atbalstīja iepriekšējā Kabulas valdnieka šaha Šudža Durrānī pretenzijas uz Kabulas troni. 1834. gadā šahs Šudža vēl pēdējo reizi centās atgūt savu troni un ieņemt Kandahāru, taču tika sakauts. Dosts Muhammeds pasludināja džihādu jeb svēto karu pret sikhiem, taču sacelšanās paša valstī lika viņam griesties atpakaļ. Sacelšanās un neveiksmīgā kara pret sikhiem dēļ, afgāņi uz visiem laikiem zaudēja Pendžābu, Kašmīru, Sindu un Horasānu.
Karš ar britiem un trimda
1838. gadā Kabulā ieradās britu sūtnis Aleksandrs Bērnss, kura uzdevums bija noslēgt britu-afgāņu savienību, pirms Afganistāna nonāk krievu rokās. Dosts Muhammeds principiāli piekrita savienībai ar britiem, taču pieprasīja tiem vērsties pret Randžitu Singhu un sikhiem, kas tobrīd bija britu sabiedrotie. Britu Indijas vicekaralis lords Džordžs Oklends tam nepiekrita un savienība netika noslēgta. 1839. gada sākumā Afganistānā iebruka britu armija, sākot Pirmo angļu-afgāņu karu (1839-1842). Oficiālais kara iegansts bija "likumīgā" Afganistānas valdnieka — šaha Šudžas — atjaunošana tronī.
Britu karaspēks kopā ar šaha Šudžas algotņiem ātri ieņēma Kandahāru un Gaznī, un devās Kabulas virzienā. Redzēdams, ka galvaspilsētā viņa atbalstītāju skaits rūk un kareivji dezertē, Dosts Muhammeds aizbēga pāri Hindukuša kalnu pārejām uz Bāmijānu un vēlāk uz Buhāru (mūsdienu Uzbekistānā). Tomēr Buhāras emīrs Nāsrulls viņu apcietināja un ieslodzīja cietumā. Vasarā Dosts Muhammeds izbēga un atrada sev jaunu sabiedroto — Ziemeļafganistānas pilsētas Hulumas valī (mēru). Dosta Muhammeda spēkos iestājās tūkstošiem uzbeku un viņš bija apņēmības pilns padzīt no valsts britus un viņu marioneti šahu Šudžu, kurš pēc vairāk nekā divdesmit gadu trimdas Britu Indijā atkal valdīja Kabulā. Pēc dažām neveiksmīgām sadursmēm, Dosts Muhammeds padevās britiem, kas pret viņu izturējās ar vislielāko cieņu — viņš tika izmitināts tajā pašā savrupmājā Britu Indijā, kur reiz bija dzīvojis šahs Šudža, kā arī saņēma dāsnu pabalstu.
Atgriešanās tronī
Pirmajam angļu-afgāņu karam noslēdzoties un britu karaspēkam atstājot Afganistānu, Dosts Muhammeds tika atbrīvots un viņam ļāva atgriezties savā valstī. Šahu Šudžu kara laikā bija nogalinājuši paša pavalstnieki un pēc britu aiziešanas valstī atsākās klanu cīņa par varu. Pēc īsa anarhijas posma Dosts Muhammeds atguva varu valstī, kas bija daudz mazāka nekā tā, ko ar britu palīdzību bija pārvaldījis šahs Šudža. Turpmākajos gados viņš veltīja visus savus spēkus, lai iekarota apkārtējās afgāņu teritorijas, kuras pārvaldīja viņa pusbrāļi un vietējo klanu vadoņi. Par valsts vezīru tika iecelts viņa dēls Muhammeds Akbars, kurš bija vadījis afgāņu pretošanos britiem tēva prombūtnes laikā. 1845. gadā divdesmit deviņu gadu vecumā Muhammeds Akbars mira, tomēr plaši izplatītajam viedoklim, ka viņu noindējis tēvs, pārliecinošu pierādījumu nav.
1855. gadā Dosts Muhammeds parakstīja savstarpējās palīdzības līgumu ar britiem cīņā pret ārējiem ienaidniekiem, ko britiem jau nākamajā gadā nācās pildīt, palīdzot Dostam Muhammedam cīnīties pret persiešiem, kuri uzbruka Herātai. Persieši pilsētu ieņēma, tomēr 1863. gadā Dosts Muhammeds to atkal atguva. Pēc dažām nedēļām viņš mira, sava mūža beigās apvienojot gandrīz visu mūsdienu Afganistānas teritoriju.
Ričards Hamiltons
Ričards "Rips" Hamiltons (en; dzimis ) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijās. Pašlaik (2013) pārstāv NBA klubu Čikāgas "Bulls".
Karjera
1999. gada NBA draftā viņu izraudzījās Vašingtonas "Wizards" ar kopējo 7. kārtas numuru. "Wizards" sastāvā aizvadīja pirmās trīs sezonas. Pirms 2002.—2003. gada sezonas tika aizmainīts uz Detroitas "Pistons". "Pistons" sastāvā 2004. gadā izcīnīja NBA čempiona titulu. Kopā ar Detroitas klubu viņš sešas sezonas pēc kārtas aizkļuva līdz izslēgšanas spēļu konferences finālam. 2005.—2006. gada sezonā bija līgas līderis trīspunktu metienu precizitātē (45,8%). Laikā no 2006. līdz 2008. gadam startēja arī visu trīs sezonu Visu zvaigžņu spēlēs. 2011. gada decembri parakstīja līgumu ar Čikāgas "Bulls".
Sarkanā jāņoga
Sarkanā jāņoga (la) ir daudzgadīgs, apmēram 1 m augsts, stipri cerojošs ērkšķogu dzimtas krūms. Diezgan bieži sastopams savvaļā krūmājos, mitros mežos, grāvjos, apdzīvoto vietu tuvumā. Ļoti bieži kultivē dārzos. Jaunie dzinumi klāti ar dziedzermatiņiem, ar bāli dzeltenu, gludu mizu. Vecākiem zariem miza tumši pelēka. Lapas pamīšus, 3—6 cm garas un platas, parasti sirdsveida, trīsdaivainas līdz piecdaivainas, ar smailām, rupji zobainām daivām, parasti kailas, spīdīgas, apakšpusē ar dzīsliņām vai izklaidus pa visu plātni ar smalkiem sarveida matiņiem. Zied maijā un jūnijā. Ziedi pa 3—8 ,sakārtoti 2—5 cm garos, augļu laikā nokarenos ķekaros. Kauslapas 5, kailas, zaļganas vai zaļgandzeltenas, nereti ar iesārtiem plankumiem. Vainaglapas 5, zaļganas vai iesārtas, uz pusi īsākas par kauslapām, otrādi olveidīgas, galā ar robiņu. Putekšņlapas īsākas par kauslapām. Auglis — sarkana oga. Ogu sastāvā ir cukuri, organiskas skābes, P vitamīns, C vitamīns un pektīnvielas. Sākumā audzēja kā ārstniecības augu, kura lapas izmantoja kā diurētisku un sviedrēšanas līdzekli, un tikai vēlāk ogas sāka lietot pārtikā.
Medzeva
Medzeva ir pilsēta Slovākijā, Košices apgabala Košices apkārtnes apriņķī pie Bodvas upes.
Vēsture
Pilsētu 13. gadsimtā dibinājuši Karpatu vācieši, kad Ungārijas karalis Bēla IV Ārpāds tos ataicināja uz Ungāriju pēc mongoļu uzbrukuma. Arī mūsdienās pilsētā ir ievērojama vāciešu kopiena, pilsētas vāciskais nosaukums ir Mecenzeifene. Attīstījusies kā kalnraču pilsēta. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Mecenzēfa. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (75,43 %), vācieši (13,55 %) un čigāni (6,65 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (77,58 %), nereliģiozi (12,95 %).
Daugavgrīvas komturi
Daugavgrīvas komturi bija Livonijas ordeņa Daugavgrīvas komturejas pārvaldnieki. Laikā no 1305.-1483. gadiem Daugavgrīvā rezidēja 22 komturi, bet 1532.-1560. gados ordeņa maršala pakļautībā 4 pils komturi.
1485. gadā pili pēc četru nedēļu aplenkuma ieņēma un nopostīja Rīgas pilsētas karaspēks.
Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne
Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne (LSKJ) ir daļa no vispasaules Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness kustības un kopš 1923. gada Paula Gailīša vadībā darbojās kā Latvijas Sarkanā Krusta organizācija jauniešiem. Šobrīd Latvijā ir 23 Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatnes nodaļas, tādējādi tā ir viena no lielākajām jaunatnes organizācijām Latvijā.
Darbības jomas
Sarkanais Krusts ir brīvprātīga kustība, kas nozīmē, ka ikvienam ir iespēja palīdzēt tiem, kam tas visvairāk vajadzīgs un ziedot savu laiku un prasmes. Organizācijas mērķis ir palīdzības sniegšana cilvēkiem, neatkarīgi no viņu reliģiskās piederības, politiskās pārliecības, nacionalitātes vai citiem faktoriem.
LSKJ aktīvi darbojas Bebrenē, Valkā, Daugavpilī (LSKJ Daugavpils LTSTS nodaļa, LSKJ Daugavpils DPCĢ nodaļa , LSKJ Daugavpils DCPV nodaļa), Dobelē, Cēsīs, Jumpravā, Ogrē , Krāslavā, Liepājā, Limbažos, Olainē, Pļaviņās, Rēzeknē, Rīgā (LSKJ Rīgas Centra Nodaļa] , Rīgas rajona Pārdaugavas nodaļa ), Saldū, Smiltenē, Talsos un Valmierā.
Brasls
Brasls ir sekla vieta upē, kuru izmanto upes šķērsošanai ar kājām vai transportlīdzekļiem.
Apzīmējums „brasls” arī atspoguļojas vairākos vietvārdos un ģeogrāfiskajos objektos. Latvijā tā ir Braslas upe un Braslavas pagasts, Baltkrievijā — Braslava (nosaukums domājams pārņemts no baltiem), Lielbritānijā — Oksforda.
1954. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1954. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Kanēļa lācis
Kanēļa lācis (Ursus americanus cinnamomum) ir lāču dzimtas (Ursidae) Amerikas malnā lāča (Ursus americanus) pasuga. Kanēļa lācis sastopams Kolorādo, Ņūmeksikā, Aidaho, Montānā, Vašingtonas štatā, Vaiomingā un Kanādas rietumos.
Ogres ieleja (dabas parks)
Dabas parks "Ogres ieleja" ir Latvijas īpaši aizsargājamā dabas teritorija, kas atrodas Ogres un Madonas novados. Dabas parks ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā.
Kanēļa lācis
Kanēļa lāci no pārējiem Amerikas melnajiem lāčiem atšķir tā kažoka krāsa. Kā jau lāča nosaukums norāda, kanēļa lāča apspalvojums ir kanēļbrūnā krāsā. Tas ir mazākais no visiem Amerikas melnajiem lāčiem. Tā augstums skaustā ir 90 cm, svars 92—270 kg. Tēviņi ir izteikti lielāki par mātītēm. Kā visi Amerikas melnie lāči arī kanēļa lāči ir visēdāji. Vairāk par ieradumiem, barību un vairošanos lasīt galvenajā rakstā Amerikas melnais lācis.
Ogres ieleja (dabas parks)
Dabas parks plešas 7515,7 hektāru platībā. Tā izveide notika 2004. gadā, ar mērķi aizsargāt Ogres upes ielejas dabas un kultūrvēsturiskās vērtības, sabalansējot to ar atpūtas organizēšanu un saimniecisko darbību. Dabas parka teritorijā konstatēti 11 Eiropā aizsargājami biotopi un 15 Latvijā īpaši aizsargājami biotopi 15, kā arī 31 Latvijā aizsargājama suga un 29 Eiropā aizsargājamas sugas. Tā teritorijā izveidoti arī 19 mikroliegumi.
Dabas parks atrodas Vidzemes augstienes Augšogres pazeminājuma un Viduslatvijas zemienes Madlienas nolaidenuma dabas apvidos. Tā teritorijā ietilpst Ogres ieleja posmā starp Ogresgalu un Ērgļiem.
Dabas parka teritorijā atrodas 21 valsts aizsargājamais kultūras piemineklis, tai skaitā Kaivēnu pilskalns, Meņģeles luterāņu baznīca un Lobes ūdensdzirnavas, kā arī 22 citi kultūrvēsturiski objekti, kuru vidū minams Vērenes dižakmens un Dullā Daukas birzs. Starp dabas vērtībām ierindojama neregulētā Ogres upes ieleja ar tās krastu ainavām un teju 3 km garajiem atsegumiem, kuru vidū īpaši minams Kalnrēžu atsegums, daudzveidīgie meži un pļavas un Ogresmuižas balto stārķu kolonija, kas ir viena no lielākajām Latvijā.
Aizsargājamās sugas
Dabas parka teritorijā konstatētas 58 Eiropā un Latvijā aizsargājamas dzīvnieku un augu sugas, kuru vidū minamas:
Madliena
Madliena ir apdzīvota vieta Ogres novada Madlienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Abzas upes krastos pie autoceļa P32 40 km no novada centra Ogres un 76 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta sāka veidoties Livonijas krusta karu laikā pakļautajā Daugavas līvu zemē (de vai Sisselgal). Līdz 1438. gadam te tika uzcelta Marijas Magdalēnas baznīca, kas, iespējams, deva Madlienai tās latvisko nosaukumu. Pastāv leģenda, ka šī baznīca uzcelta uz lībiešu vadoņa Kaupo meitas vai mazmeitas Magdalēnas kapa. 13.—16. gadsimtā tā bija Rīgas arhibīskapijas Letu gala Madlienas draudzes novada centrs, vēlāk Pārdaugavas Livonijas hercogistes, Zviedru Vidzemes un Vidzemes guberņas sastāvā.
1925. gadā Madlienai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Pašreizējā apbūves un ar to saistītās infrastruktūras izveidošana uzsākta 1960. gados, lielākie būvniecības darbi veikti 1960.—1990. gados.
Madlienā atrodas pagasta pārvalde, vidusskola, pirmskolas izglītības iestāde "Taurenītis", Kārļa Kažociņa Madlienas mūzikas un mākslas skola, kultūras nams, bibliotēka, bāriņtiesa, vispārējā tipa pansionāts "Madliena", pasts, luterāņu baznīca. Bijušajā veikalā darbojas Madlienas novadpētniecības muzejs.
No 1984. gada oktobra līdz 2022. gada 26. aprīlim Madlienas centrā blakus baznīcai atradās piemiņas akmens, kurš bija veltīts Sarkanās armijas ienākšanai Madlienā 1944. gada 28. septembrī, līdz to demontēja Ogres novada pašvaldība pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā.
WikiLeaks
WikiLeaks ir starptautiska organizācija Zviedrijā, kas publicē slepenu informāciju, anonīmus ziņojumus un noplūdušu informāciju citādi nepieejamiem dokumentiem, saglabājot avotu anonimitāti. Tās mājaslapu, kura sāka darbu 2006. gadā, uztur The Sunshine Press. Kā organizācija pati apgalvo, to dibināja Ķīnas disidenti, kā arī žurnālisti, matemātiķi un jaunas kompānijas tehnologi no ASV, Taivānas, Eiropas, Austrālijas un Dienvidāfrikas. Žurnāls The New Yorker rakstīja, ka organizācijas direktors ir Austrālijas žurnālists un interneta aktīvists Džūljans Asānžs (Julian Assange). Gada laikā kopš organizācijas dibināšanas tās datu bāze pieaugusi līdz 1,2 miljoniem dokumentu.
2010. gada jūlijā WikiLeaks izsauca plašu rezonansi pasaules presē, publicējot vairāk nekā 90 000 agrāk nepieejamu dokumentu, kas saistīti ar Afganistānas karu. Tajos pieejama informācija par civiliedzīvotāju upuriem, NATO nespēju uzvarēt Taliban u.c.
Apgalvojumi par Krievijas ietekmi
2016. gada septembrī Vācijas iknedēļas laikraksts Focus ziņoja, ka saskaņā ar konfidenciāliem Vācijas valdības ziņojumiem, WikiLeaks jau ilgstoši atrodas Krievijas aģentu ietekmē ar mērķi diskreditēt NATO valstu valdības. Žurnālā apgalvots, ka Francijas un Lielbritānijas izlūkošanas dienesti ir nonākuši pie tāda paša secinājuma un ka Krievijas prezidents Vladimirs Putins un premjerministrs Dmitrijs Medvedevs saņem informāciju par to, ko WikiLeaks publicē pirms publiskošanas. Focus ziņotais sekoja The New York Times rakstam, kurā tika apgalvots, ka WikiLeaks varētu būt krievu spiegu izmantots kompromitējošas informācijas nopludināšanas rīks par rietumvalstīm.
2016. gada oktobrī CNN ziņoja, kas "tiek uzkrāta informācija par to, ka Krievijas valdība piegādā WikiLeaks informāciju par hakeru iegūtajām e-pasta sarakstēm saistībā ar 2016. gada ASV prezidenta vēlēšanām." Wikileaks nolieguši jebkādu saistību vai sadarbību ar Krieviju.
Gāzu uzbrukums Halabdžai
Gāzu uzbrukums Halabdžai ir Irākas bruņoto spēku uzbrukums kurdu apdzīvotajai Halabdžas pilsētai (аrāb. حلبجة‎‎, kurd. Helepçe) Irākas ziemeļaustrumos (netālu no robežas ar Irānu), pielietojot kaujas gāzes, 1988. gada 16.-17. martā, Irānas - Irākas kara laikā.
Kad 1988. gada 15. martā irāņu islāma revolūcijas sargi kopā ar kurdu partizāniem pešmerga ieņēma Halabdžas pilsētu, Sadams Huseins pavēlēja uzbrukt iebrucēju pozīcijām no gaisa, izmantojot kaujas gāzes. Aviācija bombardēja irāņu-kurdu pozīcijas pilsētā ar vēl 1. Pasaules karā bēdīgu slavu guvušo iprītu, tabunu, nervu paralītisko gāzi zarīnu un nacistu izgudroto, taču līdz tam tā arī neaprobēto kaujas gāzi VX. Bojā gāja arī vairāk nekā 3000 kurdu civiliedzīvotāju, kuri nepaspēja pamest pilsētu pirms kaujas sākšanās.
Irānas valdība nodrošināja žurnālistiem, fotoreportieriem un TV operatoriem helikopterus, ar kuriem tos nogādāja notikuma vietā, un to reportāžas un, galvenais, nofotogrāfētās Halabdžas līķu pilnās ielas, kuru pozas atgādināja Pompeju izrakumus, satricināja pasauli.
Rezultāti
Notikuma ietekmē tika pārskatīta, uzlabota un 1993. gadā Parīzē parakstīta Konvencija par ķīmiskajiem ieročiem, saskaņā ar kuru tagad aizliegts pielietot, uzglabāt, izgudrot, ražot, transportēt, tirgot un dāvināt šādu bruņojumu, bet esošos krājumus ir jāiznīcina.
Ledlauzis
Ledlauzis ir kuģis ar īpaši stipru korpusu un spēcīgiem galvenajiem dzinējiem. Pēc uzdevuma tie iedalās līnijledlaužos - lai vestu kuģu karavānas smagos ledus apstākļos, palīgledlaužos - lai atbrīvotu ledū iestrēgušus kuģus, un ostas ledlaužos - paredzētos, lai pagarinātu navigācijas sezonu aizsalstošās ostās.
Lai ietu caur ar ledu klātiem ūdeņiem, ledlauzis lieto tā lielo inerci un spēku, lai uzvirzītu tā priekšgalu uz ledus un to ielauztu ar milzīgo kuģa svaru. Ledus sablīvēšanās kuģa priekšgalā var bremzēt tā kustību vairāk, nekā pati ledus laušana. Tādēļ, lai palielinātu ledlauža ātrumu, tos būvē ar tādu korpusa formu, kas salauzto ledu virza apkārt kuģim vai zem tā. Kuģa dzinekļi (dzenskrūves, to lāpstiņas) ir lielākā bojājumu riskā nekā pats korpuss. Tātad ledlauža spēja iet ledū, to lauzt un sekmīgi attīrīt tā trajektoriju no drupām ir svarīga paša kuģa drošībai.
Vēsture
Pat polāro ekspedīciju sākumā tika lietoti kuģi ar ledus klasi. Sākumā tie bija no koka un būvēti, izmantojot jau esošus projektus. Kuģi bija pastiprināti, īpaši ūdenslīnijas rajonā, ar dubultu apšuvumu un pastiprinošiem šķērssaistiem. Ārpusē tika uzliktas dzelzs joslas. Dažreiz metāla plāksnes tika uzliktas kuģa priekšgalā, pakaļgalā un ap ķīli. Šāda pastiprināšana tika veikta, lai palīdzētu grūst kuģi caur ledu un to aizsargātu iestrēgšanas gadījumā. Iestrēgšana rodas, ja peldošs ledus no visām pusēm tiek grūsts pret kuģi. Kuģis tiek iespiests kā skrūvspīlēs, radot bojājumus. Tādu iestrēgšanu izraisa vēja un straumju darbība uz peldošā ledus formācijām. Vēja un straumes spēki var iedarboties daudzu jūdžu tālumā, bet ledus pārvada to iedarbības spēku.
Pirmais tvaika ledlauzis tika uzbūvēts Krievijā, Kronštatē 1864. gadā. To sauca Пайлот.
20. gadsimta sākumā dažas valstis sāka izmantot speciāli būvētus ledlaužus. Lielākā daļa bija piekrastes ledlauži, taču Krievija un vēlāk PSRS uzbūvēja arī dažus okeāna zonas ledlaužus ar ūdensizspaidu ap 10 000 tonnu. Ar laiku tika ieviesti dažādi tehnoloģiski jauninājumi, taču pilnību ledlauži sasniedza, ieviešot kodolreaktorus. Pirmais atomledlauzis bija PSRS Ленин.
Ledlaužu darbība
Ledlauži ir vajadzīgi, lai turētu atvērtus kuģu ceļus tur, kur tie sezonāli vai pastāvīgi aizsalst. Ir dārgi uzbūvēt ledlauzi un ļoti dārgi to izmantot, neatkarīgi no tā, vai tas izmanto gāzes turbīnas, kodolenerģiju, vai arī tam ir elektrodzinējs ar dīzeļģeneratoriem. Tie ir nekomfortabli ceļošanai atklātā jūrā: gandrīz visiem ir biezs noapaļots ķīlis, noturība nav prioritāte, tāpēc tie var veikt ievērojamu bortu šūpošanos pat mierīgā jūrā. Tie ir nekomfortabli arī laužot nepārtrauktu biezu ledu pastāvīgās kustības, trokšņa un vibrācijas dēļ.
Modernam ledlauzim parasti ir aizsargātas dzenskrūves gan priekšgalā, gan pakaļgalā, sānskrūves, balasta sūkņi, lai pārsūknētu balastu no viena borta uz otru, un atveres korpusā zem vaterlīnijas, lai izpūstu gaisa burbuļus. Tas viss ir projektēts, lai ļautu biezā ledū iestrēgušam ledlauzim atbrīvoties no tā. Daudzi ledlauži nes lidaparātu (agrāk hidroplāns, tagad helikopters), lai palīdzētu izlūkošanā un sakaros.
Projekts un konstrukcija
Ledlaužus būvē ar dubulto korpusu un ūdensdrošajiem nodalījumiem sūces gadījumiem. Korpuss tiek būvēts biezāks, nekā normāli, īpaši priekšgalā, pakaļgalā un ūdenslīnijas rajonā. Tiek lietots īpašs tērauds, kam ir labas īpašības zemās temperatūrās. Biezākā apšuve ūdenslīnijas rajonā parasti stiepjas 1 m virs un 1 m zem ūdenslīnijas un ir pastiprināta ar papildus brangām. Dažreiz brangu ir divreiz vairāk nekā normālam kuģim. Priekšgals ir drīzāk noapaļots, nevis ass, tādējādi ļaujot kuģim uziet uz ledus un to ielauzt ar savu spēku. Korpusam nav izvirzījumu, kuri varētu tikt bojāti ar ledu. Stūre un dzenskrūve tiek aizsargātas ar korpusa formu. Dzenskrūves lāpstiņas ir pastiprinātas un ir iespējams tās apskatīt un nomainīt jūrā. Ledlaužiem lāpstiņas pie dzenskrūves korpusa tiek piestiprinātas ar bultskrūvēm. Uz bultskrūvēm uzmetina plāksnīti, lai tās jūrā neatskrūvētos. Lāpstiņu nomaiņu veic kuģa ūdenslīdēji.
Nesenie jaunievedumi
Optimālā forma, lai ietu caur ledu, padara ledlaužus nekomfortablus atklātā jūrā un ir iemesls zemai degvielas izmantošanas efektivitātei.
Ledlaužiem ir tendence sāniski šūpoties, un tas ir nepatīkami komandai. Dažiem jauniem ledlaužiem ir speciāli tanki pret sānisko šūpošanos. Sāniskās šūpošanās novēršanas tanki lieto ar datoru vadītus sūkņus, lai ātri pārvietotu balasta ūdeni no viena borta uz otru un tādējādi turētu kuģi taisni.
Lielas bažas izraisa tas, kā kuģis iet caur viļņiem. Kuģa spēja šķelt viļņus lielā mērā ietekmē tā degvielas patērēšanas efektivitāti un pat drošību vētras laikā. Lielākā daļa kuģu lieto asus priekšgalus vai buļbu, lai šķeltu viļņus un izvairītos no sleminga. Taču ledlaužiem ir noapaļots priekšgals. Tiem ir tieksme triekties pret viļņiem ar visu plato priekšgalu un priekšgala apakšējo daļu (slemings). Tas var būt bīstami vētrainā jūrā.
Genocīds
Genocīds ir darbība, kas vērsta, lai pilnībā vai daļēji iznīcinātu kādu nacionālu, etnisku, rases vai reliģiskās piederības grupu kā tādu: nogalinot šīs grupas locekļus, fiziski sakropļojot vai garīgi traumējot tos, apzināti radot šādai grupai tādus dzīves apstākļus, kur paredzēta tās pilnīga vai daļēja iznīcība, apzināti ierobežojot dzimstību šajā grupā, ar varu pārvietojot vienas grupas bērnus dzīvošanai citā grupā. Genocīds ietver sevī gan fizisko aspektu - uzskaitot konkrētas darbības kā, piemēram, noteiktas ļaužu grupas locekļu nogalināšanu, - tā arī psiholoģisko aspektu: šīs darbības tiek veiktas ar konkrētu nodomu daļēji vai pilnīgi iznīcināt nacionālu, etnisku, rases vai reliģiozu iedzīvotāju grupu “kā tādu”.
Ledlauzis
Nesenie jaunievedumi
Nesenie jaunievedumi kuģa dzinekļos ir noveduši pie jauniem, eksperimentāliem ledlaužiem. Ar elektrību darbināmas dzenskrūves ir novietotas grozāmos plūdlīnijas formas konteineros zem kuģa. Šīs azimuta sānskrūves jeb azi-podi palielina degvielas izmantošanas efektivitāti, uzlabo kuģa vadāmību, dokošanu un aizvieto stūres. Tāpat azipodi ļauj kuģiem iet atpakaļgaitā tikpat viegli, kā uz priekšu. Dubultās darbības ledlauži ir īpaši, jo to pakaļgals ir veidots kā ledlauža priekšgals. Normālā pārgājienā dubultās darbības ledlauzis lieto parasto kuģa priekšgalu komfortablākai iešanai. Kad parādās ledus, kuģis apgriežas un iet ar pakaļgalu pa priekšu cauri ledum. Ir divi kuģi MT Mastera un MT Tempera, kuri lieto šo jauno tehnoloģiju. MT nozīmē motortankeris.
Genocīds
Bez tam 1948. gada Konvencija paredz, ka bez pašas genocīda realizēšanas, par noziedzīgu un sodāmu atzīstamas gan sazvērestība (slepena vai atklāta vienošanās), kuras mērķis ir genocīda organizēšana, gan atklāta un publiska kūdīšana uz genocīda īstenošanu, gan mēģinājums īstenot, gan līdzdalība genocīdā.
Konvencija par genocīdu
Genocīda definīcija dota 1948. gadā pieņemtajā “Konvencija par genocīda noziegumu un sodīšanu par to”.
Ledlauzis
Nesenie jaunievedumi
80. gados kā efektīvus ledlaužus uz upēm izmēģināja kuģus uz gaisa spilvena.
Genocīds
Konvencija par genocīdu
Konvencija par genocīdu liek to parakstījušajām valstīm “nepieļaut un sodīt”. Tos, kuri vainīgi šajā noziegumā, jāsoda vai nu tajā valstī, kur noziegums veikts, vai “tādā starptautiskā tribunālā, kura jurisdikcijā ir tās Līgumslēdzējas Puses, kuras atzīst šo jurisdikciju”. Kaut arī trešā iespēja — tiesa trešajā, neitrālā valstī, - Konvencijā nav pieminēta, un ir vispāratzīts, ka jebkura valst var attiecināt savu jurisdikciju uz genocīdu, neatkarīgi no tā, kur šis noziegums veikts un neatkarīgi no noziedznieku un to upuru nacionalitātes.
Papildinot individuālo kriminālatbildību par genocīdu, Konvencija nosaka arī valsts atbildību, t.i. valsts starptautisko atbildību par pienākumu, ko tā uzņēmusies Konvencijas ietvaros, neievērošanu. Jebkura Konvencijas dalībvalsts valsts var ierosināt lietu Starptautiskajā tiesā, paziņojot, ka cita valsts vainojama genocīdā. Kā jau minēju, pirmo šādu tiesvedību 1993. gadā pret Dienvidslāviju ierosināja Bosnija un Hercegovina.
Konvencijas 8. pants paredz darbības ne tikai genocīdā vainojamo sodīšanai, bet arī tā nepieļaušanu: “Katrs šīs Konvencijas dalībnieks var vērsties atbilstošajā Apvienoto Nāciju apakšstruktūrā, pieprasot, atbilstoši ANO Statūtiem, veikt visas pēc tā domām atbilstošās darbības, lai pārtrauktu un nepieļautu genocīda aktus vai kādu no noziegumiem, kas uzskaitīti 3. pantā”. Piemēram, Konvencijas dalībvalstis var lūgt Drošības Padomei sankciju pielietot militāru spēku, lai apturētu genocīdu citā valstī.
Kaut arī līgumi ir saistoši tikai to parakstītājām Pusēm, Starptautiskās tiesas 1951. gada konsultatīvajā lēmumā secināts, ka Konvencijas par genocīdu pamatprincipi ir daļa no starptautiskajām tiesībām, līdz ar to saistoši pilnīgi visām valstīm.
Marijs Gells-Manns
Marijs Gells-Manns (Murray Gell-Mann, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes ASV fiziķis. 1969. gada Nobela prēmijas fizikā laureāts par teorētiskajiem pētījumiem elementārdaļiņu fizikā.
Genocīds
No konvencijas svītrotie aspekti
Neraugoties uz to, ka sākotnējos Konvencijas projektos bija iekļauts arī politisko grupu apspiešanas un iznīcināšanas kritēriju saraksts, tās gala variantā šo aspektu neiekļāva. Acīmredzot pārāk daudzas valdības varētu tikt apsūdzētas genocīdā, ja tā definīcijā iekļautu arī apzinātu politisko grupu iznīcināšanu.
Tāpat Konvencijā netika iekļauta "kultūras genocīda" koncepcija — kādas iedzīvotāju grupas iznīcināšana, vardarbīgi asimilējot to dominējošajā kultūrā. Tas, kā šī Konvencija tika veidota, liecina, ka jau sākotnēji bija iecerēts aptvert tikai ļaužu fiziskās iznīcināšanas aspektus; vienīgais, kas parāda centienus tajā iekļaut arī kultūras iznīcināšanu, ir atsauce par genocīdam pakļautās grupas bērnu vardarbīgu nodošanu audzināšanā citai grupai.
Samnera Velsa deklarācija
Samnera Velsa deklarācija ir ASV Valsts sekretāra vietnieka Samnera Velsa parakstīts oficiāls paziņojums, kas skaidri paziņoja Padomju Savienībai un pārējām valstīm, ka ASV neatzīst Latvijas, Lietuvas un Igaunijas aneksiju un inkorporāciju. ASV savu pozīciju balstīja uz 1932. gadā formulēto Stimsona doktrīnu, kas paredzēja neatzīt citas valsts teritorijas sagrābšanu, ja tā īstenota ar spēku vai draudu palīdzību.
Genocīds
Termina tapšana un ieviešana starptautiskajās tiesībās
1933. gadā starptautiskā konferencē amerikāņu zinātnieks Rafails Lemkins pirmais piedāvājot slēgt starptautisku vienošanos, kas pret nacionālām, reliģiskām vai etniskām grupām vērstu agresīvu rīcību atzītu par starptautisku noziegumu, piedāvājot šādas rīcības apzīmējumu no sengrieķu vārda “genos” - rase vai cilts, - un latīņu “cide” — nogalināšana. (Savā 1944. gadā sarakstītajā grāmatā “Ass pārvalde okupētajā Eiropā” Lemkins norāda, ka tikpat labi varētu izmantot terminu “etnocīds”, kura saknē būtu grieķu “ethnos” — tauta, un latīņu “cide”.)
Lemkins uzskatīja, ka genocīdam ne vienmēr jāizpaužas kā tiešai nācijas iznīcināšanai, izņemot gadījumus, ka patiesi visi tās locekļu tiek masveidā nogalināti. Drīzāk šo terminu jālieto, lai apzīmētu koordinētu dažādu darbību kopumu, kuri iznīcina būtiskus aspektus nacionālo grupu dzīvē, lai tās iznīktu. Šādu darbību mērķis var būt nacionālo grupu politisko un sociālo institūtu, valodas, kultūras, nacionālās identitātes, reliģijas un ekonomiskās dzīves sagraušana, personas drošības, brīvības, veselības un pašcieņas traumēšana kā arī atsevišķu šādu grupu pārstāvju dzīvības apdraudēšana. Pēc viņa domām genocīdam ir divas fāzes: pirmā — apspiestās grupas raksturīgo nacionālo atšķirību iznīcināšana, otrā — panākšana, lai tā pieņem apspiedējiem raksturīgās nacionālās pazīmes. Par genocīda mērķi var būt gan apspiežamie iedzīvotāji, kuriem ļauj palikt to apdzīvotajās teritorijā, vai pati šī teritorija — pēc pamatiedzīvotāju iznīcināšanas vai padzīšanas un apspiedēju nācijas pārstāvju kolonizācijas.
Marijs Gells-Manns
1948. gadā ieguva bakalaura grādu Jeila Universitātē, bet 1951. gadā beidza doktorantūru Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā.
Samnera Velsa deklarācija
Līdz ar to arī pēc 1940. gada jūlija ASV turpināja darboties visu triju Baltijas valstu diplomātiskās un konsulārās pārstāvniecības. Pēc Baltijas valstu sūtņu protestiem ASV iesaldēja Baltijas valstu zeltu ASV bankās.
Genocīds
Termina tapšana un ieviešana starptautiskajās tiesībās
Termina tiesiskais pamats tika likts 1945. gadā — Nirnbergas u.c. pēckara tiesas procesos. Nirnbergas Tribunāla Statūtos vēl neizmantoja jēdzienu “genocīds”, tā vietā lietojot “noziegumi pret cilvēci”, kas lielā mērā sakrīt ar Lemkina formulējumu. Taču lielākajiem kara noziedzniekiem Nirnbergā uzrādītajā apsūdzības aktā tas parādās: “apzināta un sistemātiska genocīda īstenošana, tas ir, vēršanās pret civiliedzīvotāju rasu un nacionālajām grupām noteiktās okupētajās teritorijās, ar mērķi iznīcināt konkrētu rasu un šķiru pārstāvjus, kā arī nacionālās, rasu un reliģiskās grupas”. Apsūdzība Nirnbergā to sāka lietot savstarpējās argumetācijas laikā, un tas tika ieviests arī vairāku Nirnbergā darbojošos ASV kara tribunālu terminoloģijā. Drīz pēc Nirnbergas procesa ANO Ģenerālā Assambleja pieņēma rezolūciju, ka genocīds ir “starptautisko tiesību pārkāpums”. Šīs 1946. gada rezolūcijas preambulā tas definēts kā “ļaužu kopumu tiesību uz eksistenci liegšana, tāpat kā slepkavība ir atsevišķu cilvēcisku būtņu tiesību uz eksistenci liegšana”.