cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edvards Ridzs-Smiglijs
Biogrāfija
Dzimis kā Edvards Ridzs 1886. gadā Austroungārijas pilsētā Berežanos (mūsdienu Ukrainā, Ternopiļas apgabalā) Austroungārijas armijas apakšvirsnieka ģimenē. 13 gadu vecumā kļuva par bāreni. Studēja Krakovā mākslas vēsturi un filozofiju, bet Vīnē un Minhenē — glezniecību. 1910. un 1911. gadā Vīnē mācījās rezerves virsnieku kursos, pēc to beigšanas viņam tika piedāvāts dienēt armijā, tomēr Ridzs atteicās, bet iestājās poļu paramilitārajā organizācijā Związek Strzelecki "Strzelec".
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Ridzs 1914. gada jūlijā tika iesaukts Austroungārijas armijā un tā paša gada augustā iekļāvās poļu leģionu sastāvā. Karā cīnījās poļu 1. brigādes sastāvā, kuras komandieris bija Juzefs Pilsudskis. Cīnījās pret Krievijas armiju Vislas dienviddaļas reģionā. 1916. gadā ieguva pulkveža dienesta pakāpi. 1917. gadā, kad poļu leģioni atteicās zvērēt uzticību Austroungārijai vai Vācijai, tie tika izformēti, bet leģionu līderis Pilsudskis tika ieslodzīts Magdeburgas cietoksnī. Ridzam izdevās izvairīties no aresta, un viņš kļuva par slepenās poļu militārās organizācijas Polska Organizacja Wojskowa vadītāju. Šajā laikā viņš pieņēma kaujas pseidonīmu Smiglijs (Śmigły — Ātrais, Ašais), kas vēlāk kļuva par uzvārda daļu. 1918. gada oktobrī Ridzs-Smiglijs kļuva par Ļubļinā nodibinātās Polijas pagaidu valdības aizsardzības ministru. 1918. gada 11. novembrī pagaidu valdība nolika pilnvaras, bet par Polijas valsts pagaidu vadītāju kļuva no apcietinājuma atbrīvotais Pilsudskis.
1926. gada Maija apvērsuma laikā atbalstīja Pilsudski, bet vēlāk Sanācijas režīmu. 1935. gadā pēc Pilsudska nāves kļuva par valsts augstāko militāro komandieri. 1936. gada 10. novembrī Ridzam-Smiglijam tika piešķirta maršala dienesta pakāpe.
1939. gada 1. septembrī, sākoties Otrajam pasaules karam un Vācijas iebrukumam Polijā, Ridzs-Smiglijs tika iecelts Polijas armijas virspavēlnieku. Jau 7. septembrī viņš kopā ar valdību evakuējās no Varšavas uz Brestu. Kad 17. septembrī Polijā iebruka arī PSRS, Ridzs-Smiglijs deva pavēli armijai nepretoties PSRS, bet evakuēties uz Rumāniju. 18. septembrī arī pats Ridzs-Smiglijs ieradās Rumānijā un tika internēts. 27. oktobrī Rumānijā Ridzs-Smiglijs nodeva armijas virspavēlnieka funkcijas Vladislavam Sikorskim. 10. decembrī Ridzs-Smiglijs nelegāli caur Ungāriju un Slovākiju ieradās Varšavā, mēģinot darboties poļu pretošanās kustībā. Mira Varšavā 1941. gada 2. decembrī un tika apglabāts Povonzku kapsētā kā Ādams Zaviša (Adam Zawisza). Tikai 1994. gadā uz kapa tika uzstādīts kapakmens ar Ridza-Smiglija vārdu.
Ērmaņu muiža
Ērmaņu muižas kungu māja jeb Ērmaņu muiža atrodas Alūksnes novada Malienas pagastā. Izvietojusies Ievednes krastā pie Brencu—Vecannas ceļa. Muiža celta apmēram 1823. gadā. Ērmaņu muižas kungu māja ir Latvijas Republikas valsts nozīmes arhitektūras piemineklis (Nr. 2797), kas atrodas Valsts kultūras pieminekļu inspekcijas uzraudzībā no 1929. gada.
Vēsture
Lai arī muižas kungu māja būvēta 19. gadsimta sākumā, muiža kā teritoriāla vienība Marienburgas pilsnovada sastāvā pieminēta jau 17. gadsimta arhīvos. Zviedru laiku pēdējos gados tā tika iekļauta valsts īpašumā. Pēc Ziemeļu kara Ērmaņu muižu līdz ar visu Marienburgas pilsnovadu Krievijas imperatore Elizabete uzdāvina grāfam Voroncovam, kurš 1780. gadā Marienburgas pilsnovadu pārdod Krievijas Impērijas slepenpadomniekam baronam Oto Hermanim fon Fītinghofam-Šēlam. Ērmaņu muižas kungu māja visticamāk uzbūvēta dēla Burharda fon Fītinghofa-Šēla laikā, apmēram 1823. gadā. Par to liecina ēkas klasicisma stils, būvniecības veids un fakts, ka 1823. gadā Ērmaņu muiža tiek izdalīta kā atsevišķa vienība no kopējā Marienburgas pilsnovada. Muižu Burharda fon Fītinghofa dēls Aleksandrs Jozefs Fītinghofs-Šēls pārdod 1874. gadā (pēc citiem datiem 1872. gadā) atvaļinātam apriņķa deputātam Konstantīnam fon Knoringam, kas ir Ērmaņu muižas saimnieks līdz 1903. gadam. Šajā laikā muižai tiek dots jauns vārds - Knöringsfeld (Knoringa lauks). Kungu māja kļūst par Knoringa muižas pārvaldnieka dzīvojamo ēku. Knorings 1903. gadā muižu pārdod Apes muižas īpašniekam, baronam Akselam fon Delvigam. Muiža arī Delviga laikā kalpo kā muižas pārvaldnieka dzīvojamā ēka. Knoringsfeldas nosaukums muižai saglabājas līdz 1909. gadam līdz to pārdēvē latviskā vārdā - Ehrmaņa muiža. Līdz Latvijas brīvvalsts Zemes reformai Ērmaņu īpašnieks ir Aksels fon Delvigs. 1928. gadā Ērmaņu muižu no valsts nopērk Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris Alfrēds Prauliņš. Pēc Padomju Savienības okupācijas 1940. gadā muiža tiek nacionalizēta. Komunistiskā režīma varas gados muižas ēkā tiek iekārtota pienotava, bet vēlākajos gados tā tiek pārbūvēta, izveidojot vairākus, nelielus dzīvokļus kolhoza darbinieku ģimenēm.
2006. gadā muižu kā savu senču īpašumu atguva mūziķis Uģis Prauliņš. Ēkai veikta arhitektoniski mākslinieciskā izpēte, uzsākta rekonstrukcija un restaurācija, atjaunots skatu tornītis.
Arhitektūra
Ērmaņu muiža ir viens no izcilākajiem 19. gadsimta sākuma koka arhitektūras pieminekļiem Latvijā. Ērmaņu muižas kungu māju par kungu māju varētu saukt nosacīti. Spriežot pēc plānojuma un arhitektoniskā risinājuma un apdares liecībām, šī ēka sākotnēji nav bijusi domāta kā dzīvojamā ēka, bet paredzēta atpūtai un izpriecām. Uz to norāda arī tornis (šobrīd nav saglabājies) jumta vidusdaļā, uz kuru vedušas kāpnes un kurā ir bijis skatu laukums, un dekoratīvās logu ailas līdz grīdai, kas ir ļoti reta detaļa šā laika arhitektūrai. Ēkas fasāde ar sešu kolonu portiku, torni un dekoratīvajām logu ailām līdz grīdas līmenim (šobrīd aizmūrētas) radīja iespaidīgu un greznu galveno fasādi, kas kā dekorācija bija pavērsta pret lielceļu. Otras šāda tipa ēkas Latvijā nav. Arī konstrukcijās konstatēti dažādi risinājumi, kādi citur Latvijā nav sastopami – koka sienu kopējais biezums 40 cm, logu ailas ar slīpām malām, spāres saišķis stiprināts vienu otrā iespīlējot, kolonu uzbūves princips ar gredzeniem ap statni un naglotajām līstēm. Nav zināma vēl cita koka klasicisma ēka Latvijā, kurai būtu bijis gropētais šindeļu jumta segums.
Kokkopība
Kokkopība jeb arboristika ir dārzkopības nozare, kas nodarbojas ar koku, krūmu apkopšanu, stādīšanu vai likvidēšanu. Atšķirībā no mežsaimniecības, kurā tiek kompleksi apkopts viss mežs, kokkopība vairāk nodarbojas ar atsevišķu koku, krūmu un dzīvžogu apkopi.
Galvenie principi
Radīt saules gaismas piekļuvi visām lapām. Nesamazināt pārmērīgi saules gaismas uzņemšanu augam, parasti apzāģējot ne vairāk par vienu trešdaļu no vainaga masas.
Latvijas hokejisti NHL
Līdz 2023. gada 14. jūnijam Nacionālajā hokeja līgā ir spēlējuši 27 Latvijas hokejisti (alfabētiskā secībā):
Latvijas hokejistu sasniegumi NHL
1995.-1996. gada sezonā pirmais NHL čempionāta trofeju — Stenlija kausu — no latviešiem ieguva Sandis Ozoliņš, spēlējot Kolorādo "Avalanche" komandas sastāvā. "Avalanche" finālsērijā ar 4:0 (3:1; 8:1; 3:2 (papildlaiks); 1:0) pieveica Floridas "Panthers". Šis arī ir S. Ozoliņš veiksmīgākais izlsēgšanas spēļu turnīrs, 22 nospēlētajās spēlēs, gūstot 5 vārtus un atdodot 14 rezultatīvas piespēles, kopā iegūstot 19 punktus un 16 soda minūtes.
2001.-2002. gada sezonā Artūrs Irbe ar Karolīnas "Hurricanes" aizspēlējās līdz NHL finālam, bet finālsērijā ar 1:4 (3:2 (papildlaiks); 1:3; 2:3 (papildlaiks); 0:3; 1:3) piekāpās Detroitas "Red Wings". A. Irbe visā izslēgšanas spēļu turnīrā nospēlēja 18 spēles, gūstot 10 uzvaras un 8 zaudējumus, atvairot 1078 metienus no 1108 (ielaida 30 vārtus, vidēji spēlē ielaižot 1,67 vārtus), un šo izslēgšanas spēļu kārtu noslēdza ar atvairīto metienu procentu 93,8%.
2009.-2010. gada sezonā Oskars Bārtulis Filadelfijas "Flyers" komandas sastāvā bija iekļuvis Stenlija kausa finālā, bet no visām komandas play-off nospēlētajām 17 spēlēm piedalījās tikai divās.
2012.-2013. gada sezonā Kaspars Daugaviņš Bostonas "Bruins" komandas sastāvā iekļuva Stenlija kausa finālā, kaut gan no visām izslēgšanas spēlēs aizvadītajām spēlēm piedalījās tikai 6.
2013. gada 2. oktobrī Zemgus Girgensons aizvadīja savu pirmo spēli NHL, spēlējot Bufalo "Sabres" sastāvā pret Detroitas "Red Wings" un jau debijas spēlē guva savus pirmos vārtus NHL. Gadu vēlāk, pateicoties līdzjutēju balsojumam, viņš piedalījās 2015. gada NHL Visu Zvaigžņu spēlē.
2023. gadā Teodors Bļugers ar Lasvegasas "Golden Knights" komandu ieguva Stenlija kausu, taču finālsērijas spēlēs Latvijas hokejists palika rezervē un laukumā nedevās. Visā izslēgšanas spēļu garumā viņš piedalījās 6 spēlēs, iemetot 1 vārtus un atdodot 1 rezultatīvu piespēli.
Jelgava (stacija)
Jelgava (arī Jelgava I) ir svarīga mezgla stacija, kurā savienojas piecas dzelzceļa līnijas — uz Rīgu, Tukumu, Liepāju, Krustpili un Šauļiem, un kas atrodas Jelgavā, 43 kilometru attālumā no Rīgas Pasažieru stacijas. Galvenokārt Jelgavas stacija tiek izmantota kā kravas stacija, kurā diennakts laikā tiek apstrādāts ap 60 kravas vilcienu.
Latvijas hokejisti NHL
NHL spēlējušo Latvijas hokejistu statistika
Sandis Ozoliņš starp Latvijas hokejistiem ir rekordists visās statistikas kategorijās, lai gan Kārlim Skrastiņam pieder NHL rekords par visvairāk pēc kārtas aizvadītajām spēlēm starp aizsargiem.
Jelgava (stacija)
Jelgava ir trešais lielākais dzelzceļa mezgls Latvijā pēc Rīgas un Daugavpils dzelzceļa mezgliem. Jelgavas dzelzceļa stacijas ēka ir otrā lielākā dzelzceļa stacijas ēka pēc Rīgas pasažieru dzelzceļa stacijas ēkas. Blakus Jelgavas stacijai kādreizējā dzelzceļnieku dzīvojamā ēkā atrodas Latvijas dzelzceļa vēstures muzeja Jelgavas ekspozīcija. Stacijā darbojas biļešu kase.
Vēsture
Stacijas ēka celta 1868. gadā reizē ar dzelzceļa būvi (arhitekts Oto Dīce) un saglabājusies līdz mūsdienām (kaut arī stipri cietusi abu pasaules karu laikā). Pirmā pasaules kara laikā Vācijas okupācijas iestādes uzbūvēja dzelzceļa līniju Jelgava—Šauļi—Tilzīte ar Eiropas standarta sliežu platumu. Starp Pirmo un Otro pasaules karu caur Jelgavu kursēja starptautiskais vilciens Nord-Express maršrutā Rīga—Jelgava—Kēnigsberga—Berlīne. 1972. gadā tika atklāta pasažieru elektrovilcienu satiksme uz Rīgu. 1970. gados tika atjaunota arī starptautiskā satiksme caur Jelgavas staciju, no Rīgas kursēja bezpārsēšanās vagoni maršrutos Rīga—Jelgava—Viļņa—Varšava—Berlīne, Rīga—Varšava, Tallina—Varšava.
Latvijas hokejisti NHL
Vārtsargi
Poz — spēlētāja pozīcija; SS — spēlētās spēles; RP — rezultatīvas piespēles; P — punkti; SM — soda minūtes; Sl — spēles laiks; IV — ielaistie vārti; VivS — vidēji spēlē ielaistie vārti; U — Z - N — Uzvara — Zaudējums — Neizšķirts; SaS — sausās spēles; AtvM — atvairītie metieni; AtvM% — atvairīto metienu procents.
Jelgava (stacija)
Vēsture
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas no Rīgas caur Jelgavu vēl kursēja starptautiskie vilcieni Lietuvas virzienā (uz Šauļiem, Mažeiķiem, Viļņu, Minsku, Truskavecu, Gomeļu, Kaļiņingradu u.c.), kā arī vietējās satiksmes vilcieni Rīga—Jelgava—Ventspils, Rīga—Jelgava—Tukums II, Rīga—Jelgava—Meitene. Jelgava bija galapunkts vilcienam Krustpils—Jelgava. 1990. gados starptautisko un vietējo pasažieru vilcienu satiksme caur Jelgavas staciju krasi samazinājās un pēc 2000. gada pasažieru vilcienu kustība minētajos maršrutos pakāpeniski tika pārtraukta.
Latvijas hokejisti NHL
NHL draftētie Latvijas hokejisti
Līdz šim NHL draftēti 40 Latvijas hokejisti. Par pirmo 1975. gadā kļuva Viktors Hatuļevs, kurš arī vienlaicīgi kļuva par pirmo PSRS hokejistu, kas draftēts NHL, bet tā kā PSRS liedza spēlētājiem spēlēt ārzemju klubos, tad Hatuļevam izredžu spēlēt NHL nebija. Līgā ir spēlējuši četri latvieši, kas nav tikuši draftēti: Raitis Ivanāns, Pēteris Skudra, Herberts Vasiļjevs un Ronalds Ķēniņš.
Jelgava (stacija)
Vēsture
2012. gada augustā un 2013. gada maijā, kā arī 2014. gada augustā sakarā ar ceļu darbiem posmā Skrīveri—Krustpils vairākas dienas starptautiskie vilcieni uz Pēterburgu, Maskavu un Minsku uz Krustpils staciju kursēja caur Jelgavu. 2018. gada 29. septembrī caur Jelgavu sāka kursēt pasažieru vilciens Rīga—Viļņa—Minska—Kijiva. Starptautiskais vilciens kursē ik pa 4 dienām, pietur arī Jelgavā. No 2019. gada vasaras beigām plānots starptautiskā vilciena maršrutu pagarināt līdz Tallinai, diemžēl joprojām šī ideja nav realizēta.
Latvijas hokejisti NHL
NHL draftētie Latvijas hokejisti
{{legend|#CFECEC|Spēlētāji, kas nav aizvadījuši nevienu spēli NHL|border=solid 1px #AAAAAA}}
Saikava
Saikava ir apdzīvota vieta Madonas novada Praulienas pagastā. Izvietojusies Aiviekstes labajā krastā pie autoceļa P82 14 km no pagasta centra Praulienas, 19 km no novada centra Madonas un 170 km no Rīgas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta veidojusies ceļu krustojumā pie bijušā Saikavas pagasta valdes netālu no bijušās Saikavas muižas (Saikow; tagad Vecsaikavā). Saikavā bijis arī veikals, slimnīca, ambulance un pasts. Netālu atrodas Tautas nams, pie kura 1942. gadā, pieminot no bijušā Saikavas pagasta uz Sibīriju izsūtītos ļaudis, iestādīja ozolu birzi. Šeit ir arī piemiņas vieta saikaviešiem — fašisma upuriem.
Jelgava (stacija)
Vēsture
Sakarā ar ārkārtas situācijas izsludināšanu koronavīrusa pandēmijas dēļ no 2020. gada 17. marta līdz turpmākam paziņojumam Rīgas—Kijivas starptautiskā maršruta pasažieru vilcieni atcelti.
Saikava
Vēsture
Agrāk netālu no Saikavas «Trākšos» ir darbojusies Piensaimniecības biedrības pienotava, kā arī «Dobupē» Mača motora dzirnavas.
Katalāņi
Katalāņi (ca; es) ir romāņu tauta, kas lielākoties dzīvo Spānijas Katalonijas autonomajā apgabalā un Andorā, kā arī tuvākajās valstīs — Itālijā, Francijā. Runā katalāņu valodā, kas ir oficiālā valsts valoda Andorā, kā arī spāņu, franču un itāļu valodās. Reliģija — katolicisms. Kopējais skaits tiek lēsts ap 11,5 miljoniem.
Saikava
Saikavā dzimis
Andrejs Ceruks (1915 – 1999),  Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības ilggadējais priekšsēdētājs, baptistu mācītājs Latvijas un Brazīlijas draudzēs.
Jelgava (stacija)
Pasažieru pārvadājumi
Jelgavas stacija kalpo kā galapunkts elektrovilcieniem Rīga—Jelgava un Jelgava—Rīga, un šeit divas reizes nedēļā piestāj vilciens Rīga—Liepāja un Liepāja—Rīga, reizēm tiek norīkoti arī papildu vilcieni. No 2015. gada 1. jūnija Jelgavas stacijā darbdienās apstājas dīzeļvilcieni Rīga—Dobele un Dobele—Rīga. Ceļā līdz Rīgas Pasažieru stacijai ir jāpavada aptuveni 49 minūtes (dīzeļvilcieniem mazāk), līdz Dobeles stacijai aptuveni 24 minūtes, bet līdz Liepājas Pasažieru stacijai aptuveni 2 stundas un 30 minūtes. Biļetes cena 2015. gadā bija 2,05 EUR līdz Rīgai; 1,55 EUR līdz Dobelei, bet līdz Liepājai — 5,90 EUR. Jelgava ir A biļešu zonas gala stacija.
Saikava
Ārējās saites
Praulienas pagasta Saikavas tautas nams
Jelgava (stacija)
Sliežu ceļi
Pārsvarā elektrovilcieni pienāk un atiet uz Rīgu no 32. strupceļa, kā arī daži elektrovilcieni no 33. strupceļa. Ļoti reti (dažas reizes gadā) elektrovilcieni pienāk un atiet no 2. galvenā ceļa. No 1. ceļa atiet un pienāk Dobeles, Liepājas un Rīgas virziena dīzeļvilcieni. 3. ceļu izmantoja Kijivas starptautiskais vilciens, notika Latvijas lokomotīves maiņa pret Lietuvas lokomotīvi un otrādi. Elektrificēts ir 1., 2., 32. un 33. sliežu ceļš.
stacijā uzsāka platformu modernizāciju.
Asare
Asare ir apdzīvota vieta Jēkabpils novada Asares pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta rietumdaļā 55 km no novada centra Jēkabpils, 12 km no tuvākās pilsētas Aknīstes un 160 km no Rīgas. Ciems izveidojies ap bijušo Asares muižas (Assern) centru. Ciema rietumu daļā muižas pils drupas ar parku. Asarē atrodas pagasta administrācija, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, luterāņu baznīca.
Need for Speed: Most Wanted
Need For Speed: Most Wanted (NFS:MW) ir multiplatformu sacensību spēle, ko izstrādāja EA Black Box un izdeva Electronic Arts. Spēli Ziemeļamerikā izdeva 2005. gada novembrī. Šī spēle ir viena no Need For Speed sērijas spēlēm. Spēlē atkal ir policija (tā nebija iepriekšējās divās NFS daļās), policija nav bijusi NFS spēlēs kopš 2002. gada, kad iznāca Need for Speed: Hot Pursuit 2. Spēles stāsts ir turpināts Need For Speed: Carbon.
Most Wanted ir izdots PC, PlayStation 2, GameCube, Xbox, Xbox 360, Game Boy Advance, Nintendo DS un mobilajiem telefoniem. Vēl viena versija Need For Speed: Most Wanted 5-1-0, ir izdota priekš PlayStation Portable.
Black Edition ir Most Wanted kolekcionāru versija. Black Edition ietilpst dažas papildus mašīnas un trases, kā arī citas lietas. Spēle nāk kopā ar DVD, kurā ir dažādas intervijas ar spēļu veidotājiem. Black Edition ir izdots tikai PC, Playstation 2 un Xbox.
Čiekurkalns
Čiekurkalns ir Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, kas ietver lielāko daļu no vēsturiskās Čiekurkalna teritorijas (teritorija otrpus dzelzceļam iekļauta Teikas apkaimē) un rūpniecisko apbūvi līdz Ķīšezera dienvidrietumu galam. Čiekurkalna apkaime atrodas nedaudz uz ziemeļaustrumiem no Rīgas pilsētas centrālās daļas starp dzelzceļa loku un Ķīšezeru (administratīvi apkaime atrodas Rīgas pilsētas Ziemeļu rajonā un Vidzemes priekšpilsētā). Pa sauszemi tā robežojas ar Juglas, Teikas, Brasas un Mežaparka apkaimēm, bet pa ūdeni arī ar Sužu apkaimi. Čiekurkalna apkaimes robežas ir Ķīšezers, līnija no Ķīšezera līdz Lizuma ielai, Lizuma iela, dzelzceļš, dzelzceļš, Gaujas iela, Ķīšezera iela.
Čiekurkalna apkaimes kopējā platība ir 5,67 km², kas tikai nedaudz pārsniedz vidējo apkaimes platības rādītāju Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 11 857 metri. Neskatoties uz salīdzinoši plašo apkaimes teritoriju, Čiekurkalnā pašreiz nav skaidri identificējama lokālā centra, lai gan par tā centrālo daļu ir uzskatāma vēsturiskie Čiekurkalna apbūves kvartāli ap Čiekurkalna 1. un 2.līniju. Tomēr noteiktās Čiekurkalna apkaimes robežas telpiski ir skaidri identificējamas (neskaitot austrumu robežu), jo tās iet pa dzelzceļa līnijām un Ķīšezera ielas trasi. Nosacīti nomaļus izvietojas industriālās teritorijas apkaimes rietumu daļā. Apkaimes centrs tiek plānots uz saskares ar Mežaparka apkaimi pie Ķīšezera ielas trases un ap Rusova ielu.
Etimoloģija
Nosaukums Čiekurkalns radies no čiekuriem bagātām priedēm, kas augušas uz kāpu pauguriem.
Izglītība
2017. gadā Čiekurkalna un Teikas apkaimēs bija četras vidusskolas (ieskaitot 37. vidusskolu, kurā vidusskolas posmā nebija neviena audzēkņa) ar 469 skolēniem. Ņemot vērā skolēnu dzīvesvietu izvietojumu un obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu apkaimes skolās, tika ierosināts 45. vidusskolu (OCE indekss 42,6%) reorganizēt par pamatskolu, vidusskolēnus virzot vai nu uz Teikas vidusskolu (OCE indekss 60,4%, vidusskolēnu skaits 269) vai Jāņa Poruka vidusskolu (OCE indekss 49%).
Igauņi
Igauņi ir Ziemeļaustrumeiropā mītoša tauta, kas runā igauņu valodā. Igauņu valoda pieder somugru valodu grupas Baltijas somu atzaram un ir līdzīga kaimiņu somu, līvu, karēļu, ingru, setu, vepsu, votu un sāmu valodām.
Nosaukums
Latviešu vārds "igauņi" ir atvasināts no Ugandi zemes nosaukuma, kas bija galvenā Tālavas latgaļu kaimiņzeme. Igauņu valodā šobrīd lietotais vārds "eesti" cēlies no ģermāņu valodās lietotā Baltijas jūras austrumu piekrastē dzīvojošo tautu apzīmējuma Eisten ("austrumnieki"). To savā pirmajā ģermāņu cilšu aprakstā lietojis jau Tacits 98. gadā m.ē. : "Aistu ciltīm ir svēbu tērpi un paražas, taču to valoda ir tuvāka britu valodai". Krievu hronikās lietotais igauņu cilšu apzīmējums ir "čudi" (чудь, "savādnieki").
Igauņu pašnosaukums līdz pat 19. gadsimta nacionālajai atmodai bija maarahvas, vārds eestlased sāka lietot tikai akadēmiski izglītoto igauņu nacionālās Atmodas darbinieku iespaidā.
Žārs
Žārs (fr, [ʒaʁ]) ir franču uzvārds. Cilvēki ar šādiem uzvārdiem:
Blackground Records
Blackground Records ir ASV ierakstu kompānija, kura savu darbību uzsāka 1993. gadā. Kompāniju izveidoja advokāts un mākslinieku menedžeris Berijs Hankersons un viņa dēls Jomo Hankersons.
Autoceļš P12
P12 autoceļš Limbaži—Salacgrīva ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Limbažus ar autoceļu A1 Salacgrīvā. Autoceļa kopgarums ir 47 km un tas lielākajā daļā maršruta, izņemot grants posmu no Korģenes līdz Jaunupei (10,6 km), klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu novadu.
Laukskolas apmetne
Laukskolas apmetne ir senākā zināmā cilvēku apmešanās vieta Latvijas teritorijā, tagadējā Salaspils novada teritorijā, Daugavas labajā krastā. Bet, pašlaik senākais cilvēku veidotais priekšmets Austrumbaltijā — Lingbi cirvis, atrasts pie Zaņas pietekas Mellupītes. Apmetņu kompleksā ietilpst vēlā paleolīta iedzīvotāju apmetne no 9.—8. gadu tūkstoša p.m.ē., seno baltu cilšu apmetne (1. gadu tūkstoša sākums m.ē.) un divas līvu apmetnes no 10.—13. gs. m.ē. Pretējā Daugavas pusē atrodas viens no senākajiem un lielākajiem pilskalniem Latvijā — Daugmales pilskalns. Pašlaik Laukskolas apmetne atrodas zem ūdens, kas tika appludināta HES celtniecības laikā.
Arheoloģiskie izrakumi
Arheoloģiskā izpēte veikta 1967.—1975. gadā Annas Zariņas vadībā. Līvu ciemos atklātas iedziļinātas un virszemes celtnes un dažādas senlietas — māla trauki, bronzas un sudraba rotas, stikla krelles, darbarīki, šķēpi, cirvji un zobeni. Kapulaukā pirmie izrakumi veikti no 1936.—1937. gada, kuru laikā izpētīti 600 ugunskapi un skeletkapi.
Arheoloģijas piemineklis
Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Bjarne Rīss
Bjarne Likegords Rīss (dzimis Herningā), karjeras laikā saukts par Herningas ērgli, ir bijušais Dānijas profesionālais šosejas riteņbraucējs, kurš uzvarēja 1996. gada Tour de France un šobrīd ir UCI World Tour komandas  līdzīpašnieks un menedžeris.
Citi Rīsa karjeras sasniegumi ir uzvara Amstel Gold Race 1997. gadā, vairāki Dānijas čempiontituli un uzvaras posmos Giro d'Italia. 2007. gada 25. maijā viņš atzinās, ka Tour de France uzvarēja, izmantojot aizliegtas vielas un tūres organizatori viņu vairs neuzskata par uzvarētāju. 2008. gada jūlijā tūres rīkotāji apstiprināja viņa uzvaru, bet rezultātos pievienoja zvaigznīti, norādot uz viņa dopinga pārkāpumiem.
Pēc karjeras beigām no 1999. līdz 2015. gadam bijis īpašnieks un vēlāk vadījis  velokomandu (ar dažādiem sponsoru nosaukumiem). Savu kā sportista un vadītās komandas pārstāju dopinga pārkāpumu dēļ izpelnījies neviennozīmīgu reputāciju.
2020. gadā kļuvis par  komandas līdzīpašnieku un menedžeri.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
2009. gada Ķeguma novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Ķeguma novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Ķeguma novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 4 kandidātu saraksti, kas veidoti no 68 kandidātiem. Ķeguma novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Latvijas Zemnieku savienība (48,15%), bet novada domē iekļuva arī pārējie trīs saraksti. Ķeguma novada domes vēlēšanās piedalījās 2 606 vēlētāji jeb 55,1% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 2 592, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 2 544 vēlētāji.
Successful (dziesma)
"Successful" ir otrais singls no kanādiešu repera Drake EP un miksteipa "So Far Gone", kā arī otrais singls no dziedātāja Trey Songz albuma "Ready". Tas ir Dreika otrais singls kopā ar Lil Wayne un Trey Songz. Dēļ "Successful" un "Best I Ever Had" lielajiem panākumiem un popularitātes Dreiks izlēma izdot savu miksteipu "So Far Gone", kā EP ar tādu pašu nosaukumu. Dziesmai ir tikuši izveidoti neskaitāmi remiksi, kuros citi reperi repo pāri dziesmas bītam. Rolling Stone ierindoja dziesmu, kā septiņpadsmito labāko dziesmu 2009. gadā. Dziesma ir arī iekļauta Dreika debijas albuma Thank Me Later, Japānas versijā.
Žans Mišels Žārs
Žans Mišels Andrē Žārs (fr, dzimis Lionā) ir franču komponists, multiinstrumentālists, izpildītājs un mūzikas producents. Viņš ir elektroniskās, ambientās un New Age mūzikas aizsācējs un pazīstams kā savas mūzikas brīvdabas koncertu organizētājs, izmantojot lāzerus, milzu ekrānus un uguņošanu.
Viņa pirmie lielie panākumi bija 1976. gada albumam Oxygène. Albumam Oxygène 1978. gadā sekoja albums Équinoxe.
Žana Mišela Žāra tēvs ir franču komponists Moriss Žārs, trīskārtējs Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvējs par labāko oriģinālmūziku.
Pols Diraks
Pols Adrians Moriss Diraks (en, dzimis, miris ) bija angļu fiziķis. 1933. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā par ieguldījumu kvantu mehānikas un kvantu elektrodinamikas attīstībā. Bieži tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem 20. gadsimta fiziķiem.
Dzīvesgājums
Mūža lielāko daļu strādāja Kembridžas Universitātē. 1928. gadā šeit formulēja Diraka vienādojumu, kas noveda pie secinājuma par antidaļiņu eksistenci. 1930. gadā publicēja klasisko kvantu teorijas grāmatu Principles of Quantum Mechanics (Kvantu mehānikas principi). 1937. gadā apprecējās ar Jūdžīna Vīgnera māsu Margitu. 2. pasaules kara laikā piedalījās urāna bagātināšanas izstrādes darbos.
Pēdējos desmit dzīves un darba gadus pavadīja Talahasī, ASV, kur 1984. gadā miris un apglabāts.
Imantas pulks
Imantas pulks bija latviešu nacionālā karaspēka vienība Tālajos Austrumos Krievijas pilsoņu kara laikā no 1918. līdz 1920. gadam.
Izveide
1918. gada 7. novembrī Tālo Austrumu Latviešu Centrālais birojs parakstīja līgumu ar Francijas militāro misiju par pulka dibināšanu, par komandieri ieceļot bijušo 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulka pulkvedi Jāni Kureli. Pulka izveidošanas oficiālais mērķis bija cīņa pret Vāciju un tās sabiedrotajiem, tomēr Centrālā biroja patiesais nolūks bija paglābt Sibīrijas latviešu kolonistus un bēgļus no Krievijas pilsoņu kara un pārvest viņus Latvijā. Pēc Vācijas kapitulācijas 1918. gada 11. novembrī zuda pamats pulka izveidei, tomēr sākās pirmo brīvprātīgo pieņemšana. Kareivju sagatavošana notika latviski, bet viņiem mācīja arī angļu un franču valodu. Pirmā pavēle jaunformētajai karaspēka daļai tika izdota 1918. gada 1. decembrī, bet 13. decembrī tai piešķīra Imantas pulka nosaukumu. 28. decembrī Centrālais birojs publicēja uzsaukumu Sibīrijas latviešiem iestāties Imantas pulkā, 1919. gada 1. janvārī pulka skaitījās 22 virsnieki un 80 kareivji, 1. martā 32 virsnieki un 121 kareivis, 1. aprīlī 41 virsnieks un 196 kareivji.
Darbība
Pulka uzturēšanu un apbruņošanu uzņēmās Francija, bet par to Imantas pulka karavīri izpildīja franču un viņu sabiedroto uzdevumus: veica Vladivostokā garnizona dienestu, pavadīja kara materiālu transportu, piedalījās starptautiskās militārās milicijas patruļās.
1919. gada 31. decembrī Imantas pulkā bija 74 virsnieki, 1114 kareivji un instruktori, 1920. gada 29. martā pulkā skaitījās 90 virsnieku un kara ierēdņu, 765 instruktori un kareivji: 2 bataljoni (600 vīri), instruktoru komanda, sanitaru nodaļa, ložmetēju, jātnieku, izlūku un sakaru komandas, orķestris, saimniecības nodaļa un rezerve.
Uniforma
Uniforma sastāvēja no plāna japāņu audekla pagatavota vasaras frenča un galifē. Galvā viņiem bija no aizsargkrāsas drēbes pagatavotas cepures ar sarkanbaltsarkano krāsu lentīti kokardes vietā, kājās dzeltenas kamašas. Kāju ikri bija notīti ar adītām dzeltenas krāsas autiem. Frencim uz pleciem bija šauri uzpleči, uz kuriem šķērsām piestiprināta šaura, mazliet līka, kapara plāksnīte ar uzrakstu „Latvija”. Uz frenča kreisās piedurknes bij izšūtas tādas pat drēbes vairogs, pēc kura redzams, pie kādas karaspēka daļas kareivis pieder un kāda ir viņa militārā pakāpe.
Pārvešana uz Latviju
Kad 1920. gada 1. februārī Vladivostokā vara pārgāja vietējo padomju rokās, Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālā padome (SULNP) ar Latvijas Ārlietu ministrijas starpniecību vienojās ar sabiedrotajiem par latviešu vienību evakuāciju uz Latviju, lai tās varētu piedalīties Latvijas brīvības cīņās. Vispirms 1920. gada 25. februārī no Vladivostokas ar tvaikoni Gweneth zem angļu karoga izbrauca 32 virsnieki un 255 kareivji, viņi Rīgā nokļuva ar kuģi Pomona. Angļu tvaikonis Dania sekoja 23. martā un pēc trim mēnešiem ieradās Liepājā, bet pēdējie Imantas pulka kopā ar dažiem Troickas bataljona kareivjiem un ģimenēm izbrauca ar tvaikoni Brandenburg 1920. gada augustā. Latvijā Imantas pulku izformēja - vecākos kareivjus demobilizēja, bet jaunākos sadalīja pa citām karaspēka daļām.
Tumsa
Tumsa ir redzamās gaismas pilnīgs vai relatīvs trūkums. Gaismas pilnīga trūkuma apstākļos acs tīklenes gaismjutīgās šūnas — nūjiņas un vālītes — netiek stimulētas un nesūta nekādus signālus uz smadzenēm. Ja apgaismojums ir ļoti vājš, aktivētas tiek tikai nūjiņas, kas nodrošina ahromatisko redzi, tādēļ tumsā cilvēks nevar atšķirt krāsas.
Uzvaras parks
Pārdaugavas esplanāde
Pašreizējā parka teritorija līdz 20. gadsimta sākumam bija daļa no kādreizējās Kobrona skansts Pārdaugavas esplanādes, ko aizņēma purvainas pļavas, kas līdz 1908. gadam ietilpa būvniecības aizlieguma zonā. Te atradās rūpnieka G.A.Raņķa kokzāģētava, vēlāk — J.Gurēviča kokzāģētava.
Pētera parks
Gatavojoties 200 gadadienai kopš Rīgas un Vidzemes pievienošanas Krievijas Impērijai, 1909. gadā tika sākta jauna ainavu parka izveide, tā atklāšana notika 1910. gadā. Sākotnēji tas tika nosaukts par Pētera parku par godu Pēterim I — Krievijas caram, kurš pēc Rīgas aplenkuma 1710. gadā iekaroja Rīgu. Parka apkārtni bija paredzēts iekārtot līdzīgu Mežaparkam — ar savrupmāju apbūvi, sporta laukumiem, kafejnīcām, u.tml. Šajā parkā kokus stādīt ieradās arī toreizējais Krievijas imperators Nikolajs II:
1915. gadā gar Uzvaras bulvāri tika iestādīta liepu aleja.
Autoceļš P13
P13 autoceļš Limbaži—Aloja ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Limbažus ar Aloju. Autoceļa kopgarums ir 32,5 km un tas visā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu novadu.
Uzvaras parks
Uzvaras laukums
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām parku pārdēvēja par Uzvaras laukumu, par godu uzvarai pār bermontiešiem. 1930. gadā uzsākti laukuma labiekārtošanas darbi, nosusināta atlikusī purvainā teritorija. Šajā laikā laukumā notika militāras parādes, bet 1938. gadā IX Vispārējie latviešu Dziesmu svētki. Šo svētku vajadzībām pēc arhitekta Aleksandra Birznieka projekta uzcēla estrādi.
Uzvaras laukuma izbūves projekts
Pēc autoritārisma nostiprināšanās Latvijā valsts vadonis Kārlis Ulmanis plānoja, ka šajā parkā tiks izveidots monumentāls stadions, kas simbolizētu valsts varenību un savos apmēros (25 000 sēdvietu) būtu pielīdzināms Berlīnes Olimpiskajam stadionam, kurā norisinājās 1936. gada vasaras olimpiskās spēles.
Atklātā konkursā uzvarēja arhitektu Frīdriha Skujiņa un Georga Dauges projekts, kas paredzēja laukumā uzbūvēt vairākus desmitus metru platu Uzvaras aleju ar sešdesmit metrus augstu Uzvaras torni galā. Torņa virsotnē svinīgo procesiju laikā iedegtu Uzvaras uguni, bet pakājē būtu svētnīca tautas varoņu piemiņai. Uzvaras alejas labajā pusē bija plānots uzbūvēt svētku laukumu parādēm un masu pasākumiem ar tribīnēm un pastāvīgu Dziesmu svētku estrādi (apmēram tagadējās viesnīcas Bellevue Park Hotel Riga vietā).
Vēl bija ieplānots velodroms, sporta halle ar ietilpību 10 000 cilvēkiem, kā arī osta Āgenskalna līcī. Celtniecībai bija savākti tautas ziedojumi 3 miljonu latu apmērā un sākti darbi pie parka iekārtošanas, taču Otrais pasaules karš pārtrauca šos vērienīgos plānus.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1946. gada 3. februārī Padomju varas iestādes parkā publiski pakāra septiņus vācu armijas un SS virsniekus. Tas vēsturē iegājis kā pēdējā publiskā nāvessoda izpilde Latvijas teritorijā.
1961. gadā padomju vara parku pārdēvēja par PSKP XXII kongresa parku. Šāds nosaukums tika izvēlēts, jo šajā kongresā Ņikita Hruščovs pasludināja komunisma celtniecību PSRS. 1963. gadā parkā veica parka meliorāciju, tika izrakts dīķis un iesēts zāliens, pārveidota Mārupītes gultne, ar ko uz brīdi apstājās parka iekārtošana.
Uzvaras parks
1980. gadu sākumā parkā nolēma izveidot Padomju Savienības uzvaru Otrajā pasaules karā slavinošu monumentālu ansambli (Piemineklis Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem), kuru atklāja 1985. gadā. Parku atkal pārdēvēja par Uzvaras parku.
Parks arī pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas saglabāja Uzvaras parka nosaukumu. Latvijas Tautas frontes 15. gadadienā 2003. gadā Augstākās padomes deputāti, kuri balsoja par Latvijas neatkarības atgūšanu, parkā iestādīja 138 kokus. Vēlāk parkā izveidoja ar mākslīgo sniegu apgādātu distanču slēpošanas trasi.
Piemineklis Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem kļuva par strīdus objektu starp dažādu politisku uzskatu cilvēkiem. Piemineklis piedzīvoja gan spridzināšanas mēģinājumu, gan apkrāsošanu ar kāškrustiem un saukļiem. Pieprasījumi pieminekli nojaukt un pārtraukt Uzvaras dienas svinēšanu pie tā sevišķi pastiprinājās pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā. 2022. gada 25. augustā demontēja pieminekļa obelisku.
Pārveide
2023. gada vasarā sākās Uzvaras parka pārveide, ierīkojot aptuveni 0,5 hektārus lielu ūdenstilpi un slēpošanas-skrituļošanas celiņu viena kilometra garumā, iebūvētus batutus, šūpoles un smilšu kasti bērniem, galda tenisa un dambretes galdus, skeitborda trasi un ielu vingrošanas elementus. Projekta izmaksas sasniedza gandrīz 7,7 miljonus eiro. Laukumā starp Slokas ielu un Raņķa dambi sāka būvēt 65 metrus augstu panorāmas ratu.
Federika Pellegrīni
Federika Pellegrīni (it; dzimusi Mirāno, Itālijā) ir profesionāla itāļu peldētāja, galvenokārt startē brīva stila distancēs. Viņai pašlaik (2011) pieder pasaules rekordi 200 m (garajā un īsajā baseinā) un 400 m (garajā baseinā) brīva stila distancēs. 2009. gada Pasaules čempionāta laikā Romā viņa kļuva par pirmo peldētāju, kas 400 m brīvajā stilā veic ātrāk par 4 minūtēm, viņa uzrādīja rezultātu 3:59,15. F. Pellegrīni ir pirmā Olimpiskā čempione no Itālijas, tāpat viņa ir vienīgā Itālijas peldētāja, kas pasaules rekordu ir uzstādījusi vairāk nekā vienā distancē.
Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs (2004, 2008), 2008. gadā Pekinā izcīnīja zeltu 200 m brīvajā stilā un 2004. gadā Atēnās šajā distancē ieguva sudraba medaļu.
Lietuvas prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Lietuvas prezidenti no 1919. līdz 1940. gadam un kopš 1991. gada. Padomju Okupācijas laikā prezidenta amats nepastāvēja. 1991. gadā atjaunojot Lietuvas Republiku tika atjaunots arī prezidenta amats.
30px Lietuvas Republika (1919—1940) 30px
{{legend| Orange | Nacionālā Progresa partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #3333CC | Lietuvas Kristīgo demokrātu partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Green | Lietuvas Tautas Zemnieku savienība | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Blue | Lietuvas Nacionālistu savienība | border=1px solid #AAAAAA}}
30px Lietuvas Republika (1990—mūsdienas) 30px
{{legend| Purple | Sajūdis | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FF101A | Lietuvas sociāldemokrātu partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FFF500 | Liberāldemokrātu partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FFCC66 | Jaunā savienība (sociālliberāļi) | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Jānis Bebris
Jānis Bebris ( — ) bija Latvijas futbolists, Latvijas futbola izlases pamatvārtsargs 1930. gadu beigās. Pēc 2. pasaules kara viņš spēlēja Vācijā un Francijā. Bebris spēlēja arī hokeju Universitātes Sports komandā, kļūstot par divkārtēju Latvijas čempionu. Spēlējis arī hokeju Rīgas "Unions" komandā, uzbrucēja pozīcijā. Viņš aizvadīja arī vairākas spēles Latvijas hokeja izlasē.
Biogrāfija
Bebris futbolista karjeru uzsāka 16 gadu vecumā. Trauslā auguma dēļ viņu izvēlēja par komandas vārtsargu. Spēlējot Unions Rīga sastāvā, Bebris piesaistīja valsts izlases vadības uzmanību. Drīz pēc tam viņš pārcēlās uz spēcīgāku Rīgas klubu - Rīgas Vilki. Bebris debitēja izlasē 18 gadu vecumā spēlē pret Lietuvas izlasi Baltijas kausā. Turpmākajos gados Bebris ar Hariju Lazdiņu no Liepājas "Olimpija" bija vadošie vārtsargi Latvijas futbolā. Izlases sastāvā viņš aizvadīja 21 spēli.
Bebris spēlēja Vilkos līdz klubu 1940. gadā likvidēja, 1941. gadā viņā spēlēja RDKA Riga. 2. pasaules kara laikā Bebris bija spiests iestāties vispirms Sarkanajā Armijā 1941. gadā, bet, nonācis vācu armijas gūstā, pievienoties otrai pusei.
Pēc kara Bebris nonāca Vācijā kur viņš divas sezonas spēlēja TSV Schwaben Augsburg sastāvā Oberliga Süd, aizvadot 53 līgas spēles.
1948. gadā Bebris pārcēlās uz Franciju, kur viņš pievienojās RC Strasbourg. 1948./49. gadu sezonā Bebris aizvadīja 17 līgas spēles, viņa komandai ievietojoties cienījamā 6. vietā Ligue 1. Nākamajā sezonā viņš aizvadīja tikai vienu spēli, klubam ierindojoties 17. vietā un saglabājot vietu augstākajā līgā, tikai pateicoties profesionālā kluba SR Colmar likvidācijai. Šajā sezonā klubā spēlēja arī cits Latvijas futbolists — Aleksandrs Vanags. Pēc neveiksmīgās sezonas Bebris beidza savu spēlētāja karjeru. Viņš mira 1969. gadā.
Auziņu paeglis
Auziņu paeglis ir dižkoks, paeglis, kas aug Madonas novada Praulienas pagastā, ceļa malā, aptuveni 1 km augšpus Velna Skrodera Kujas upes kreisajā krastā pie Upsta ietekas Kujā, Kujas dabas parkā. Paegļa stumbra apkārtmērs norādīts 2 m, augstums — 9,8m, vainaga projekcija 18 m. Pēc vētras 2006. gadā koka stumbrs sašķēlās un turējās uz stiprinājumiem. 2020. gada aprīlī no koka bija saglabājusies tikai puse, kas atbalstīta.
Music Box
Music Box ir popa un R&B dziedātājas Meraijas Kerijas ceturtais albums un trešais studijas albums. Tas tika izdots 1993. gada 31. augustā Ziemeļamerikā Columbia Records aizgādībā. Albums sastāv no balādēm, kuras pamatā līdzsarakstīja Kerija un Valters Afanasjevs — ar kuru viņa pirms tam bija strādājusi veidojot Emotions (1991) — un dažām urbānām deju dziesmām. Music Box veidošanā piedalījās arī Bebyface un Roberts Sivillejs un Deivids Kols. Albumam ir arī divas B-pušu dziesmas: ‘’Do You Think Of Me’’ un ‘’Everything Fades Away’’. Šīs dziesmas tika izņemtas no galvenā dziesmu saraksta, jo tās tika atzītas kā pārāk divdomīgas.
Pirmais singls Dreamlover kļuva par Kerijas veiksmīgāko singlu uz to laiku, kad tas sasniedza pirmo vietu ASV un Kanādā, un Badfinger dziesmas Whitout You kļuva par Kerijas pirmo dziesmu, kas sasniedza pirmo vietu Lielbritānijā un vairākās citās Eiropas valstīs. 1994. gadā Kerija tika nominēta Grammy balvai kategorijā ‘’Labākais Sieviešu Popa Vokāla Izpildījums’’ par Dreamlover, bet zaudēja Vitnijai Hjūstonei; nākamajā gadā viņa saņēma šo pašu nomināciju par Hero. Līdz 2008. gadam Music Box ir pārdots aptuveni 30 miljonos kopiju, un ir Kerijas visveiksmīgākais albums.
Topu panākumi
Music Box debitēja Billboard 200 topā otrajā vietā at 174,000 pārdotām kopijām, un sasniedza pirmo vietu savā piecpadsmitajā nedēļā topā, un paliekot tur astoņas nedēļas. Tas uzturējās pirmajā divdesmitniekā četrdesmit nedēļas un topā kopumā 128 nedēļas (vairāk kā divus gadus, un visilgāk Kerijas albumam), atgriežoties topā trīs reizes. Albums sasniedza pirmo vietu arī Billboard R&B/Hip-Hop albumu topā, un līdz 2005. gadam ASV ir pārdots vairāk nekā 9,16 miljonos kopiju pēc Nielsen SoundScan datiem, un 0,74 miljoniem kopiju, kas pārdotas BMG Music izdevumos. Music Box bija otrais pirktākais albums ASV 1994. gadā, tikai aiz Ace of Base albuma The Sign.
Music Box bija lieli panākumi Kanādā, bet par spīti Dreamlover panākumiem, tas sasniedz tikai piekto vietu. Albums bija ļoti labi pirkts citur pasaulē tā singlu dēļ, un sasniedza pirmo vietu Austrālijā, Vācijā, Jaunzēlandē, Šveicē un Lielbritānijā.
Tas ir 30-tais visveiksmīgākais albums, kāds jebkad izdots, un desmitais veiksmīgākais sieviešu kārtas albums.
Singli
Music Box izveidoja Kerijas septīto un astoto pirmā numura hitus, Dreamlover un Hero. Dreamlover pavadīja astoņas nedēļas ASV topa pirmajā vietā, un līdz šim ir kļuvusi par vienu no Kerijas populārākajām dziesmām. Tas turpināja iesākto tradīciju — albuma pirmais singls sasniedz pirmo vietu ASV (kas ilga visu dekādi). Hero pavadīja četras nedēļas pirmajā vietā un kļuva par Kerijas pirmo Ziemassvētku pirmā numura hitu. Albuma ceturtais un piektais singls, Whitout You un Anytime You Need a Friend, bija mazāk veiksmīgi ASV. Whitout You nesasniedza pirmo vietu tur, bet kļuva par Kerijas pirmo singlu, kas sasniedz pirmo vietu Lielbritānijā, bija ļoti veiksmīgs citur pasaulē, un bija Kerijas vispopulārākais hits līdz We Belong Together izdošanai 2005. gadā, turpretī Anytime You Need a Friend nesasniedza ASV topa pirmo desmitnieku (Kerijas pirmais singls, kam tas ‘’izdevās’’). Media Traffic ierindoja Whitout You kā veiksmīgāko dziesmu pasaulē 1994. gadā. Visi četri singli iekļuva pirmajā desmitniekā ASV Adult Contemporary topā, tomēr neviens no tiem nesasniedza pirmo vietu, un kļuva par pirmo Kerijas albumu, kam neizdevās izveidot pirmā numura hitu šajā topā.
Dziesmu Saraksts
Internacionālās versijas
11. "Everything Fades Away" (Kerija, Afanasjevs) - 5:25
Latīņamerikas versija
11. "Héroe" (Hero spāņu valodā) (Kerija, Afanasjevs) - 4:19
Džo Perijs
Džo Perijs (en) pazīstams kā rokgrupas Aerosmith vadošais ģitārists. Džo Perijs dzimis 1950. gada 10. septembrī. Aerosmith Džo Perijs spēlē no pirmsākumiem 1970. gada. 1980. gadu sākumā pameta Aerosmith, bet 1980. gadu beigās atgriezās.
Tulle
Tulle (1898- 1954) ir vecākais oficiāli reģistrētais zirgs pasaulē. Tulle bija Īslandes šķirnes ķēve, kas dzīvoja Kopenhāgenas tuvumā Dānijā.
1952. gadā tās saimnieks Andreass Larsens, kas tobrīd bija 81 gadu vecs, stāsta: "Tulle ir bijusi mans draugs jau 34 gadus, un tagad mēs svinam viņas 55 dzimšanas dienu. Tullei bija 21 gads, kad es viņu nopirku. Nākamos 28 gadus mēs strādājām kopā, Tulle vilka nelielus ratus no fermas uz fermu, lai savāktu no fermeriem olas. Kara laikā (2. pasaules karš) mēs pat vedām olas uz Kopenhāgenu, kas atrodas 25 jūdzes no mums. Tullei tobrīd bija 45 gadi!
Viņa zināja visus ceļus un celiņus, un viņa zināja precīzi, cik ilgi mēs uzturēsimies katrā fermā. Ja es aizpļāpājos ar saimnieku ilgāk nekā bija nepieciešams nokārtot darījumu, viņa vienkārši nogūlās zemē, salaužot ratu ilksi. Tādā veidā viņa mani iemācīja būt ļoti precīzam.
Pēc kara es Tullei pateicu, ka viņai vairāk nav jāstrādā. Tulle to uzreiz saprata. Pagājušajā gada (1951.) pavasarī es gribēju iejūgt Tulli ratos, lai no lauka aizvestu novāktos kartupeļus, jo mans dēls bija saslimis, bet Tulle neļāva sevi iejūgt, lai gan saprata, ko es no viņas vēlos. Es Tullei pārmetu, ka viņa ir pametusi vecu vīru nepatikšanās, bet viņa tikai grieza savu degunu prom uz citu pusi. Tā es pats iejūdzos ratos un sāku vilkt kartupeļus uz māju pusi.
Es paspēju paspert tikai dažus pirmos soļus, kad liela galva iebāzās zem manas rokas: tā bija Tulle, kas sajutās vainīga par savu rupjību. Viņa labi zināja, ka es esmu par viņu vecāks un nevarīgāks, Tulle to vienmēr ir ņēmusi vērā. Viņa nekad negāja par mani ātrāk, viņa vienmēr bija pret mani iecietīga, izpalīdzīga un lēnprātīga.
Visi apkārtnes bērni viņu mīlēja, jo viņa bija ļoti draudzīga. Savos 55 gados Tulle nekad nav bijusi slima. Un viņa ir uzklausījusi visas manas raizes un pārdomas par dzīvi, kuras es izstāstīju, ceļojot no fermas uz fermu. Es viņai esmu izstāstījis daudz ko tādu, ko nevienam citam nekad neesmu teicis. Esmu sēdējis garas stundas viņai blakus stallī un ganībās, un apspriedies par dzīvi. Tas ir bijis tik brīnišķīgi būt ar Tulli kopā visus šos gadus.
Tulle ir svētījusi mūsu ģimeni un nekad nav to pievīlusi."
1954. gada 28. augustā Tulle nomira. Avīze "Berlingske Tidende" rakstīja: "Ir mirusi Tulle, pasaules vecākais zirgs. Skumjas par saimnieka nāvi salauza zirga sirdi. Dienā, kad pie viņas stallī neienāca vecais Andreass, Tulle nogūlās zemē un atteicās no ēdiena un dzēriena, kā arī atteicās celties kājās. Viņa vienkārši nolēma mirt."
Lai arī Tulle nebija slima, veterinārais ārsts ar injekciju iemidzināja veco zirgu, ļaujot viņai sekot savam saimniekam. Vairāki zinātniski institūti pieteicās uz zirga ķermeni, lai to pētītu, tomēr ģimene nolēma zirgu apglabāt fermas zemē.
FB Gulbene
FB Gulbene (līdz 2011. gadam FB Gulbene 2005) ir Latvijas futbola klubs no Gulbenes, kurš piedalās 2. līgas Ziemeļaustrumu reģiona čempionātā.
Vēsture
"FB Gulbene" tika dibināta 2005. gada 24. maijā kā "FB Gulbene 2005". 2007. gadā klubs sāka savu dalību 2. līgā, paliekot 4. vietā. 2008. gadā FB Gulbene-2005 spēlēja 1. līgā un sezonas beigās ierindojās 14. vietā. 2009. gada sezona atkal tika pavadīta 2. līgā, kas ir trešā stiprākā futbola līga Latvijā. Klubs ierindojās 4. vietā un tika paaugstināts uz 1. līgu. 2010. gadā par kluba prezidentu kļuva Romāns Lajuks un kluba ambīcijas kļuva lielākas. Uz klubu tika uzaicināti vairāki spēlētāji ar Virslīgas pieredzi un komanda tajā gadā uzvarēja 1. līgā, automātiski iekļūstot Virslīgā.
2011. gadā, vēl pirms sezonas sākuma, klubs mainīja savu nosaukumu uz pašreizējo "FB Gulbene". Šajos gados "FB Gulbene" aktīvi sadarbojās ar vairākām Japānas futbola akadēmijām, dodot japāņu spēlētājiem iespēju spēlēt Eiropā. 2011. gadā Virslīgas čempionātu klubs pabeidza 7. vietā.
2015. gada Virslīgas sezonu Gulbenes komanda sāka ar zaudējumiem visās pirmajās astoņās spēlēs. Pēc astotās kārtas, Latvijas Futbola federācijas disciplinārlietu komisija pieņēma lēmumu izslēgt "FB Gulbene" no Latvijas futbola Virslīgas par manipulāciju ar spēļu rezultātiem. Diskvalifikācija neattiecās uz komandas spēlētājiem un personālu, kas bija tiesīgi pāriet uz citām komandām.
Latvijas Okupācijas muzejs
Latvijas Okupācijas muzejs ir Latvijas Okupācijas muzeja biedrības uzturēts privāts muzejs Rīgā, kas iepazīstina ar Latvijas piecdesmit gadu okupācijas vēsturi no 1940. līdz 1991. gadam. Tajā atspoguļota pirmā padomju okupācija (1940—1941), nacionālsociālistiskā vācu okupācija (1941—1944/45) un otrā padomju okupācija (1944/45—1991). Muzeja moto ir ''Atcerēties. Pieminēt. Atgādināt.''
Muzejs atrodas atsevišķā ēkā Latviešu strēlnieku laukumā 1, bet ēkas pārbūves dēļ tas no 2012. gada līdz 2022. gada pavasarim bija izvietots Raiņa bulvārī 7.
Muzeja ekspozīcija un krātuves
Muzeja ekspozīcija vēsta par dzīvi Latvijā šajā laikā: par okupāciju varu politiku, par padomju un nacistu teroru, Latvijas valsts saimniecības sagrāvi un totalitāro padomju un nacistu ideoloģiju kultūras politiku, par Latvijas iedzīvotāju pretestību okupācijas varām līdz neatkarīgas Latvijas valsts atjaunošanai 1991. gadā. 2012. gada sākumā muzeja krājumā bija vairāk kā 50 000 vienību (dokumentu, fotogrāfiju, rakstisko, mutvārdu un materiālo liecību, priekšmetu un piemiņas lietu). Muzeja speciālisti ierakstījuši vairāk nekā 2000 videoliecību, un tas ir viens no lielākajiem okupācijas tēmai veltītajiem krājumiem Eiropā.
2022. gadā atjaunotā ekspozīcija aizņem 867 kvadrātmetrus, izvietota 106 īpaša dizaina vitrīnās, izmantotas 15 videoprojekcijas un 19 ekrāni ar liecībām un citu informāciju. Ekspozīcija veidota kā režģots tumsas labirints starp gaišajiem neatkarības posmiem. Okupācijas varu noziegumi parādīti gan skaidrojošā, gan emocionāli uzrunājošā veidā ar daudzām laikmeta liecībām un likteņstāstiem.
Vēsture
2012. gada 18. novembrī muzeja pagaidu telpās Raiņa bulvārī 7 atklāja muzeja ziedotāju goda plāksni ar to lietotāju vārdiem, kuri ziedojuši vairāk nekā 5000 latu. Starp lielākajiem ziedotājiem minama Latvijas Okupācijas muzeja stipendijas izveidotāja Aina Galēja-Dravniece, kas atbalstīja Amerikas latviešu jauniešu praksi Latvijas Okupācijas muzejā. Viņa finansiāli atbalstīja arī Latvijas Okupācijas muzeja ceļojošās izstādes rīkošanu.
2021. gada jūnijā Latviešu strēlnieku laukumā blakus muzejam atklāja okupācijas upuru piemiņas memoriālu «Vēstures taktīla». Tā autori ir mākslinieks Kristaps Ģelzis, arhitekte Ilze Miķelsone un sonologs Voldemārs Johansons.