cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mets Robinsons
Spēlētāja karjera
2013.—14. gada sezonu Robinsons aizvadīja KHL vienības Rīgas "Dinamo" sastāvā, sezonu noslēdzot ar pozitīvu lietderības koeficientu +19, savukārt tad noslēdza divu gadu līgumu ar Maskavas "Dinamo". 2015.—16. gada sezonu noslēdza ar labāko lietderības koeficientu visā KHL. 2016. gada vasarā pagarināja līgumu ar "Dinamo" uz vēl diviem gadiem, tomēr jau gadu vēlāk noslēdza līgumu ar Maskavas CSKA.
6 Hēbe
Hēbe, arī 6 Hēbe, oficiāli 6 Hebe ir asteroīds ar diametru apmēram 185 km. Objekts atrodas asteroīdu joslā. Tas ir neregulāras formas, pieder S tipa asteroīdiem.
Objektu atklāja vācu astronoms Kārlis Ludvigs Henke (Karl Ludwig Hencke). K.Henkem tas bija jau otrs atklātais asteroīds, 1845. gadā viņš bija atklājis Astraju. K.Henke bija astronoms-amatieris, strādāja par pasta priekšnieku Prūsijas pilsētiņā Drīzenē. Kārlis Frīdrihs Gauss asteroīdam ieteica grieķu dievietes Hēbes vārdu. Hēbe grieķu mitoloģijā ir jaunības dieviete, Zeva un Hēras meita.
Hēbe ir piektais spožākais asteroīdu joslas objekts pēc Vestas, Cereras, Irīdas un Pallādas. Hēbe ir arī neparasti masīvs asteroīds, tā masa atbilst apmēram 0,5 % no kopējās asteroīdu joslas masas, lai arī pēc izmēra Hēbe nav pat starp 20 lielākajiem objektiem. Hēbe tiek uzskatīts par H hondrītu meteorītu avotu, šādi ir apmēram 40 % meteorītu.
Irāna 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Irāna (Kadžāru Irāna) bija pārstāvēta 1900. vasaras olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1900. gada 14. maija līdz 28. oktobrim. Šīs bija pirmās vasaras olimpiskās spēles, kurās tā startēja.
Irāna šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta ar vienu sportistu — Firidunu Malkomu, kurš startēja paukošanā. Olimpiskās medaļas šajās spēlēs Irāna neieguva.
Edīte Šteina
Edīte Šteina (, ordeņa vārds Krusta Terēze Benedikta ; dzimusi, mirusi ) bija ebreju izcelsmes vācu kristīgā filozofe, mūķene, katoļu svētā un mocekle. Gājusi bojā Aušvicas nāves nometnes gāzes kamerā. Kanonizējis Jānis Pāvils II 1998. gadā.
Dzīvesgājums
Pēc kara Edīti Šteinu sāka interesēt reliģija. 1922. gada 1. janvārī, daļēji ietekmējoties no Svētās Avilas Terēzes dzīves aprakstiem, viņa pārgāja katolismā. No 1922. līdz 1932. gadam pasniedza dominikāņu meiteņu skolā Špeierā, kur tulkoja vācu valodā Akvīnas Tomu. 1932. gadā viņa kļuva par pasniedzēju Pedagoģijas institūtā Minsterē.
Kad 1933. gadā, nacistiem nākot pie varas, Edītei Šteinai antisemītisko likumu dēļ bija jāpamet darbs, viņa iestājās Baskājaino karmelīšu klosterī Ķelnē. Lai izvairītos no vajāšanām, 1938. gadā ordenis pārcēla Edīti Šteinu uz klosteri Ehtā, Nīderlandē. 1942. gada 20. jūlijā Nīderlandes bīskapu konference nosodīja nacistiskās Vācijas rasismu. Atriebjoties, Nīderlandes reihskomisārs Artūrs Zeiss-Inkvarts pavēlēja arestēt visus ebrejus, kuri bija pārgājuši citā ticībā. Edīte Šteina kopā ar māsu tika arestētas un aizsūtītas uz Aušvicas nāves nometni, kur tika nogalinātas.
Brēmerhāfene
Brēmerhāfene (de) ir ostas pilsēta Vācijā, Brēmenes federālajā zemē. Izvietojusies Vēzeres upes grīvā, tas labajā krastā 60 km no Brēmenes pilsētas. Brēmerhāfene ir vienīgā Vācijas lielpilsēta, kas atrodas tieši Ziemeļjūras krastā un ir viens no svarīgākajām Vācijas eksporta ostām, kā arī nozīmīgs zinātnes un pētniecības centrs.
Brēmerhāfenes pilsēta mūsdienu izpratnē dibināta 1827. gadā, bet tās teritorijā jau agrākos laikos pastāvējušas apdzīvotās vietas. Senākās no tām ir Lēe (Lehe), kas pastāvējusi jau 12. gadsimtā un Gēstendorfa (Geestendorf), kas vēstures avotos minēta 9. gadsimtā.. Tie bija mazi ciematiņi, kas pastāvēja uz salām Vēzeres purvainajā grīvā. 1381. gadā Brēmenes pilsēta pārņēma upes lejteci savā valdījumā un Lēe sāka saukties par Brēmerlēi.
Pēc vairākkārtējas teritorijas pāriešanas no viena valdnieka pie cita, 1827. gadā Brēmenes pilsēta nopirka no Hanoveres Karalistes teritoriju Vēzeres upes grīvā, lai izbūvētu ostu tajā laikā aizsērējušās pilsētas ostas vietā. Tika nodibināta Brēmerhāfenes pilsēta (burtiski — ‘brēmeniešu osta’), kas ātri izauga un jau 1848. gadā tā kļuva par Vācijas konfederācijas kara flotes bāzi.
Pilsētā bāzēta Vācijas hokeja līgas komanda Fischtown Pinguins.
Kristīne Pasternaka
Kristīne Pasternaka (dzimusi 1952. gadā) ir latviešu kostīmu māksliniece.
Beigusi Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu gleznotājas specialitātē. Mācījusies Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļā. Veidojusi kostīmus Latvijas Nacionālajā operā, Latvijas Nacionālajā teātrī, kā arī citos teātros un operās gan Latvijā, gan ārzemēs. Kopš 1996. gada ir Latvijas Nacionālās operas galvenā kostīmu māksliniece.
Piecas reizes ieguvusi Latvijas Teātra gada balvu nominācijā "Gada kostīmu mākslinieks". Četras reizes ieguvusi Lielo Mūzikas balvu.
Māte — aktrise Lidija Freimane, māsa — aktrise Katrīne Pasternaka.
Jaunsāta
Jaunsāta ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 214 km attālumā no Rīgas.
MEASAT-3
MEASAT-3 bija Malaizijas uzņēmuma MEASAT Satellite Systems Sdn. Bhd. sakaru pavadonis. Tas tika palaists 2006. gada decembrī un darbojās līdz 2021. gada septembrim.. Ģeostacionārajā orbītā 91,5° austrumu garuma tas nodrošināja sakarus klientiem Āzijā, Āfrikā un Austrumeiropā.
Līgums par MEASAT-3 izgatavošanu ar ASV uzņēmumu Boeing Satellite Development Center tika noslēgts 2003. gada martā. Līgums arī paredzēja zemes stacijas Lankavi salā modernizēšanu un personāla apmācīšanu. Pavadoņa palaišanu nodrošināja International Launch Services.
Kosmiskais aparāts tika izgatavots uz Boeing platformas 601 HP bāzes. Tam bija 24 C joslas, 24 Ku joslas raidītāji. Garantētas darbības laiks pavadonim bija paredzēts 15 gadi.
Lidojuma gaita
MEASAT-3 tika palaists 23:28:43 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma. Sākotnēji to ievadīja ģeostacionārajā pārejas orbītā, bet ģeostacionāro orbītu pavadonis sasniedza ar saviem dzinējiem.
2021. gada 21. jūnijā MEASAT-3 neparedzēti atstāja savu pozīciju, izraisot pakalpojumu pārtraukumu televīzijas operatora Astro klientiem visā Malaizijā. Lai gan MEASAT joprojām kontrolēja pavadoni, tas nevarēja apturēt kosmiskā aparāt dreifēšanu. Šī iemesla dēļ visi raiduztvērēji tika izslēgti, un pakalpojumus migrēja uz citiem MEASAT un trešo pušu pavadoņiem. 2021. gada 9. decembrī MEASAT-3 tika dekomisionēts.
MEASAT-3 aizstājējs MEASAT-3d tika palaists 2022. gada 22. jūnijā.
1960. gada Latvijas čempionāts šahā
1960. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 17. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 14. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 17. šaha čempionāts vīriešiem notika no 20. maija līdz 13. jūnijam 1960. gadā Rīgā. Pēc divu gadu pārtraukumu Aivars Gipslis pārliecinoši apsteidza savus tuvākos konkurentus un izcīnīja savu ceturto Latvijas PSR čempiona titulu.
Latvijas PSR 14. šaha čempionāts sievietēm notika 1960. gadā Rīgā. Arī sieviešu turnīrā Milda Lauberte spēja atgūt Latvijas PSR čempiones titulu pēc divu gadu pārtraukuma. Tā viņai bija pēdējā, vienpadsmitā uzvara Latvijas PSR čempionātos un 13 Latvijas čempiones tituls (pieskaitot vēl uzvaras 1937. un 1943. gada čempionātos). Tas joprojām ir Latvijas šaha čempionātu uzvaru skaita nepārspēts rekords.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Laimonis Liepa
Laimonis Liepa (1933-1975) bija ģeogrāfijas, astronomijas un mākslas vēstures skolotājs, Rundāles pils muzeja pirmais direktors.
L. Liepa izlolojis ideju par Rundāles pils atjaunošanu jau agrā jaunībā. 1972. gadā viņš izcīnīja pilij muzeja statusa piešķiršanu un veltīja visus savus spēkus tās atjaunošanai sākotnējā izskatā. Viņa nopelns bija Imanta Lancmaņa piesaistīšana Rundāles pils atjaunošanā.
Miris 1975. gadā nenoskaidrotos apstākļos uz vilciena sliedēm.
Jesenīka
Jesenīka (cz), līdz 1947. gadam — Frīvaldova (cs), ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Jesenīkas apriņķa centrs. Pasaulē pirmā mūsdienīgā ūdens ārstniecības kūrortpilsēta.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1267. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Freivaldava (de). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. 1931. gada 25. novembrī pilsētas apkaimē notika streikotāju sadursmes ar čehoslovāku policiju, kurās gāja bojā 10 demonstranti. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu apgabala daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Cilvēki
Jesenīka ir ungāru politiķa Kāroja Kuena-Hēdervāri (Károly Khuen-Héderváry, 1849—1918) dzimtā pilsēta.
Ļudovīts Lehens
Ļudovīts Lehens (sk; dzimis, miris ) bija slovāku gleznotājs un šaha problēmists.
Dzīves gājums
No 1949. līdz 1955. gadam viņš studējis Mākslas un dizaina akadēmijā Bratislavā. Viņš bija profesoru D. Milliho un V. Hložnīka students.
1956. un 1957. gadā viņš ieguva 1. vietu Slovākijas reālistiskās glezniecības konkursos. 20. gadsimta sešdesmito gadu sākumā notika viņa grafiskās mākslas izstādes Briselē, Padomju Savienībā un Ķīnā. 1962.gadā viņš tika nelikumīgi arestēts un notiesāts uz 11 gadiem politisku iemeslu dēļ. 1968. gadā Prāgas pavasara reformu rezultātā, viņš tika atzīts par nevainīgu un atbrīvots. Pēc atbrīvošanas Lehens nodarbojas glezniecību. Daži no viņa darbiem ir tagad pastāvīgi izstādīti Slovākijas Nacionālajā galerijā Bratislavā.
Šaha kompozīcija
L. Lehens pievērsās šaha kompozīcijai 1977. gadā 52 gadu vecumā. Galvenokārt viņš sastādīja divvilčus, palīgmatus un pasaku šaha kompozīcijas. Vairāki viņa uzdevumi tapuši sadarbībā ar Juraju Brabecu, Peteri Gvozdjāku un Jozefu Tarabu un citiem šaha problēmistiem. No 2005. gada FIDE meistars šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
2017. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija
'''2017. gada Pasaules čempionāts hokejā 2. divīzija''' bija hokeja sacensības, kas laika posmā 3. - 10. aprīlim norisinājās Galacā un Oklendā. A grupas uzvarētāji, Rumānija, iekļuva 1. divīzijas B grupā, bet B grupas uzvarētāji, Ķīna, kvalificējās uz A grupu.
Talsiņi
Talsiņi (arī Talsiņa) ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Sērenes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Korkules krastā pie autoceļa V950 10,5 km no pagasta centra Sērenes, 12 km no novada centra Aizkraukles un 99 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Talsu pusmuižas (Talsingen) centru. Talsiņos bijusi Sērenes pagasta valde, skola.
Piemineklis Aleksandram Puškinam Rīgā
Piemineklis Aleksandram Puškinam ir krievu dzejniekam Aleksandram Puškinam veltīts piemineklis, kas līdz 2023. gadam atradās pie Pilsētas kanāla Kronvalda parkā Rīgā. Pieminekļa uzstādīšana un atrašanās Rīgā izsauca strīdus par tā uzstādīšanas likumību un piemērotību atrašanās vietai. Pēc demontēšanas to nodos valdījumā Latvijas Mākslinieku savienības muzejam.
Vēsture
1999. gadā Rīgas domes Pieminekļu padome konceptuāli atbalstīja Latvijas Puškina biedrības iesniegto iniciatīvu par pieminekļa uzstādīšanu. Tika izskatīti vairāki varianti, kur novietot pieminekli, piemēram, Maskavas parks, Gogoļa un Puškina ielu krustojums, Kalpaka bulvāris un Citadeles iela, tomēr padome nepieņēma šos priekšlikumus, norādot, ka skulptūra šajās vietās neiederas. Padome atļāva novietot pieminekli Kronvalda parkā.
Pieminekli atklāja 2009. gada 22. augustā ar Krievijas vēstniecības, Maskavas Nama, Rīgas domes un tās priekšsēdētāja Nila Ušakova atbalstu. Atklāšanas ceremonijā piedalījās ap 200 cilvēku, kuru vidū bija N. Ušakovs, Krievijas vēstnieks Aleksandrs Vešņakovs un Rīgas un visas Latvijas metropolīts Aleksandrs.
2023. gada 3. martā Rīgas domes Pieminekļu padome atbalstīja lēmumu par Puškina pieminekļa demontāžu. Lēmums tika pamatots ar to, ka piemineklis parkā ir novietots nelikumīgi.
2023. gada 12. martā ap 200 cilvēku piketēja pie Rīgas domes ēkas, protestējot pret pieminekļa demontāžu.
2023. gada 3. aprīlī tika publicētas fotogrāfijas, kurās redzams piemineklis, naktī nokrāsots Latvijas un Ukrainas karogu krāsās. Pieminekli tai pašā rītā notīrīja.
Naktī uz 2023. gada 30. maiju pieminekli demontēja un aizveda uz noliktavu, plānojot to nodot Latvijas Mākslinieku savienībai pēc vienošanās noslēgšanas.
Raksturojums
Piemineklis attēlo Aleksandru Puškinu, kurš labajā rokā tur cimdu, bet kreisajā — spieķi un cilindra cepuri. Piemineklis ir novietots uz granīta postamenta, kura priekšpusē iestrādāts dzejnieka paraksts. Kreisajā pusē piestiprināta nerūsējoša tērauda plāksne ar šādu tekstu: Diženajam krievu dzejniekam
A. PUŠKINAM
Maskavas valdības dāvinājums
Skulptors A. Taratinovs
Arhitekti M. Korsi, M. Lejnieks
Pieminekļa autori ir tēlnieks Aleksandrs Tartinovs un arhitekti Mikus Lejnieks un M. Korsi.
Līvānu ģerbonis
Līvānu pilsētas ģerbonis ir viens no Līvānu pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs ir zilā krāsā. Tā apakšdaļā savienojas vertikāls un horizontāls sudraba joslas, kas simbolizē Dubnas ieteku Daugavā, kur atrodas pilsēta. Vairoga augšdaļā attēlots sudraba vanadziņš, kas ir pilsētas sargs un aizgādnis, kā arī augsta lidojuma simbols. Laika gaitā vanadziņa vietā ir bijis arī cīrulis un balodis, līdz 1996. gadā tika apstiprināts esošais ģerboņa atveids.
Ņekrasovs
Ņekrasovs (ru; sieviešu dzimtē Ņekrasova (Некра́сова) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Baldonas
Baldonas (agrāk Baldūnas) ir ciems Dobeles novada Penkules pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā 18 km no novada centra Dobeles un 85 km no Rīgas.
Ķeži
Ķeži ir ciems Gulbenes novada Rankas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā.
Atbrīvošanas diena
"Atbrīvošanas diena" (en) ir 2016. gada Norvēģijas, Latvijas un Slovēnijas muzikāla dokumentālā filma, kuras režisori ir Mortens Traviks un Uģis Olte. Tā stāsta par pirmo Rietumu pasaules rokmūzikas koncertu, kas tika rīkots Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā. Koncerts norisinājās Phenjanā un tajā uzstājās grupa Laibach.
Filma ir ieguvusi četras Lielā Kristapa balvas 2017. gadā kategorijās "Labākais montāžas režisors", "Labākais skaņu režisors", "Labākais dokumentālās filmas operators" un "Labākā pilnmetrāžas dokumentālā filma".
Straujumas 1. Ministru kabinets
Laimdotas Straujumas vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās no 2014. gada 22. janvāra līdz 5. novembrim. Straujuma ir kļuvusi par pirmo sievieti Latvijas Ministru prezidentes amatā. Laimdota Straujuma pārstāvēja Vienotību. Straujumas kabineta koalīcijas sastāvā bija Vienotība, Zaļo un Zemnieku savienība, Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" un Reformu partija.
Relatīvā priekšrocību teorija
Relatīvā priekšrocību teorija balstās, ka konkrētu preci eksportē tā valsts, kurai ir relatīvās priekšrocības šīs preces ražošanā, šai valstij ir mazākas relatīvās izmaksas. Relatīvās priekšrocības ir spēja ražot preci ar mazākām relatīvām izmaksām, nodrošinot efektīvu resursu izmantošanu. Relatīvās izmaksas ir produktu daudzums, kuru valstij jāupurē vai jāzaudē, ražojot konkrētā produkta papildus vienību.
Relatīvās priekšrocības koncepciju izvirzīja angļu klasiskās ekonomikas skolas pārstāvis Deivids Rikardo.
Absolūtā priekšrocību koncepcija
Absolūto priekšrocību koncepciju izstrādāja skotu ekonomists Ādams Smits. Absolūto priekšrocību teorija nosaka, ka absolūtā priekšrocība kādai valstij pār otru valsti kādas preces ražošanā ir tad, ja tā var ražot šo preci izmantojot mazāku resursu daudzumu kā otra valsts. Absolūtās priekšrocības nosaka valsts ģeogrāfiskais novietojums klimatiskie apstākļi, dabas un darba resursi, kapitāls un ražošanas tehnoloģija. Atkarībā no tā, kādas ir absolūtās priekšrocības, valsts specializējas noteiktu preču ražošanā un pērk sev nepieciešamās lietas no citām valstīm. Specializējoties vienām valstīm tādās jomās, kurās ir absolūtās priekšrocības, un tirgojot savus pārpalikumus citām valstīm, ieguvējas ir abas puses.
Astérix (pavadonis)
Astérix bija Francijas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Tas orbītā palaists 1965. gada novembrī. Francija kļuva par trešo valsti (pēc PSRS un ASV), kas ar savu nesējraķeti palaidusi savā valstī izgatavotu pavadoni.
Pavadoņa sākotnējais nosaukums bija A-1, bet vēlāk nosaukts populāra franču komiksa tēla Asteriksa vārdā.
Pavadoni izgatavoja uzņēmums Matra. Kosmiskais aparāts bija izgatavots divu nošķeltu konusu formā ar diametru 50 cm un augstumu 54 cm. Tajā nebija zinātnisko instrumentu, bet bija radioraidītājs, kas sūtīja telemetrijas datus. Četras antenas bija izvietotas ekvatoriāli. Raidītāja elektroenerģiju nodrošināja ķīmiskās baterijas, kuras bija paredzētas 15 diennakšu darbam.
Pirms orbitālā starta 1965. gada 31. maijā un 3. jūnijā tika veikti kosmiskā aparāta prototipu suborbitāli lidojumi ar raķeti Rubis.
Astérix tika palaists 09:52 UTC ar nesējraķeti Diamant A no Hammagiras raķešu poligona Alžīrijā. Atdaloties raķetes konusam, tika bojātas pavadoņa antenas, tādēļ kosmiskā aparāta raidītājs klusēja.
Sakarā ar pavadoņa relatīvi augsto perigeju, Astérix ieies Zemes orbītā tikai pēc pāris gadsimtiem.
Mikroelektromehāniskās sistēmas
MEMS sastāv no sastāvdaļām, kuru izmērs ir no 1 līdz 100 mikrometriem (t. i., no 0,001 līdz 0,1 mm), un MEMS ierīču izmērs parasti ir no 20 mikrometriem līdz milimetram (t. i., no 0,02 līdz 1,0 mm), lai gan masīvos izkārtotu sastāvdaļu (piemēram, digitālo mikrospoguļu ierīču) izmērs var pārsniegt 1000 mm2. Tās parasti sastāv no centrālās vienības, kas apstrādā datus (integrālās shēmas, piemēram, mikroprocesors), un vairākiem komponentiem, kas mijiedarbojas ar apkārtējo vidi (piemēram, mikrosensori). MEMS lielās virsmas laukuma un tilpuma attiecības dēļ apkārtējās vides elektromagnētisma radītie spēki (piemēram, elektrostatiskie lādiņi un magnētiskie momenti) un šķidruma dinamika (piemēram, virsmas spraigums un viskozitāte) ir svarīgāki konstrukcijas apsvērumi nekā lielāka mēroga mehāniskām ierīcēm. MEMS tehnoloģija atšķiras no molekulārās nanotehnoloģijas vai molekulārās elektronikas ar to, ka pēdējā minētajā gadījumā jāņem vērā arī virsmas ķīmija.
Ļoti mazu mašīnu potenciāls tika novērtēts, pirms vēl pastāvēja tehnoloģija, kas ļāva tās izgatavot (sk., piemēram, Ričarda Fainmena slaveno 1959. gada lekciju "Tur apakšā ir daudz vietas"). MEMS kļuva praktiski izmantojamas, kad tās varēja izgatavot, izmantojot modificētas pusvadītāju ierīču izgatavošanas tehnoloģijas, ko parasti izmanto elektronikas ražošanā. Tās ietver formēšanu un galvanizāciju, slapjo kodināšanu (KOH, TMAH) un sauso kodināšanu (RIE un DRIE), elektroizlādes apstrādi (EDM) un citas tehnoloģijas, kas ļauj izgatavot mazas ierīces.
Vēsture
MEMS tehnoloģijas saknes meklējamas silīcija revolūcijā, kuras aizsākumi meklējami divos nozīmīgos silīcija pusvadītāju izgudrojumos 1959. gadā: monolītā integrālā shēma (IC), ko izstrādāja Roberts Noiss (Robert Noyce), Fairchild Semiconductor, un MOSFET (metāla oksīdu pusvadītāju lauka tranzistors jeb MOS tranzistors), ko izstrādāja Mohameds M. Atalla (Mohamed M. Atalla) un Dāvons Kangs (Dawon Kahng), Bell Labs. MOSFET mēroga palielināšana - MOSFET miniaturizācija integrālās shēmas mikroshēmās - noveda pie elektronikas miniaturizācijas (kā to paredzēja Mūra likums un Dennarda mēroga palielināšana). Tas lika pamatus mehānisko sistēmu miniaturizācijai, attīstot mikroapstrādes tehnoloģiju, kuras pamatā ir silīcija pusvadītāju tehnoloģija, jo inženieri sāka saprast, ka silīcija mikroshēmas un MOSFET var mijiedarboties un sazināties ar apkārtējo vidi un apstrādāt tādas lietas kā ķīmiskās vielas, kustības un gaisma. Vienu no pirmajiem silīcija spiediena sensoriem 1962. gadā Honeywell izgatavoja izotropiski mikromašīnbūvē.
Viens no agrīniem MEMS ierīču piemēriem ir rezonanses vārtu tranzistors - MOSFET pielāgojums, ko 1965. gadā izstrādāja Harvijs Natansons (Harvey C. Nathanson). Vēl viens agrīns piemērs ir rezonistors - elektromehānisks monolīts rezonators, ko no 1966. līdz 1971. gadam patentēja Raymond J. Wilfinger. No 1970. līdz 1980. gadu sākumam tika izstrādāti vairāki MOSFET mikrosensori fizikālo, ķīmisko, bioloģisko un vides parametru mērīšanai.
Veidi
Pastāv divi MEMS slēdžu tehnoloģijas pamatveidi: kapacitatīvie un omiskie. Kapacitatīvs MEMS slēdzis ir izstrādāts, izmantojot kustīgu plāksni vai sensora elementu, kas maina kapacitāti. Omiskos slēdžus kontrolē ar elektrostatiski kontrolētiem konsolēm. Omiskie MEMS slēdži var sabojāties MEMS izpildmehānisma (konsoles) metāla noguruma un kontaktu nodiluma dēļ, jo konsoles laika gaitā var deformēties.
Materiāli MEMS ražošanai
MEMS izgatavošana attīstījās no pusvadītāju ierīču izgatavošanas procesa tehnoloģijas, t. i., pamattehnoloģijas ir materiālu slāņu uzklāšana, grafēšana ar fotolitogrāfiju un kodināšana, lai iegūtu vajadzīgās formas.
Silīcijs
Silīcijs ir materiāls, ko izmanto, lai izveidotu lielāko daļu integrālo shēmu, ko izmanto mūsdienu elektronikā. Pateicoties apjomradītiem ietaupījumiem, pieejamajiem lētiem augstas kvalitātes materiāliem un iespējai integrēt elektroniskās funkcijas, silīcijs ir pievilcīgs visdažādākajiem MEMS lietojumiem. Silīcijam ir arī būtiskas priekšrocības, ko rada tā materiāla īpašības. Monokristāla formā silīcijs ir gandrīz ideāls Huka materiāls, kas nozīmē, ka, to saliecot, praktiski nepastāv histerēze un līdz ar to gandrīz nav enerģijas izkliedes. Tas ne tikai nodrošina ļoti atkārtojamu kustību, bet arī padara silīciju ļoti uzticamu, jo tas ļoti maz nogurst, un tā kalpošanas laiks var būt no miljardiem līdz triljoniem ciklu bez bojājumiem. Pusvadītāju nanostruktūras, kuru pamatā ir silīcijs, kļūst arvien nozīmīgākas mikroelektronikas un jo īpaši MEMS jomā. Silīcija nanopavedieni, kas iegūti silīcija termiskās oksidācijas procesā, ir vēl vairāk interesanti elektroķīmiskās pārveides un uzglabāšanas jomā, tostarp nanopavedienu baterijās un fotoelementu sistēmās.
Polimēri
Lai gan elektronikas rūpniecība nodrošina apjomradītus ietaupījumus silīcija rūpniecībā, kristāliskais silīcijs joprojām ir sarežģīts un salīdzinoši dārgs materiāls, lai to ražotu. No otras puses, polimērus var ražot milzīgos apjomos, un to materiālu īpašības ir ļoti dažādas. MEMS ierīces var izgatavot no polimēriem, izmantojot tādus procesus kā iesmidzināšana, presēšana vai stereolitogrāfija, un tās ir īpaši piemērotas mikrofluidiskiem lietojumiem, piemēram, vienreizlietojamām asins analīžu kasetnēm.
Metāli
MEMS elementu izgatavošanai var izmantot arī metālus. Lai gan metāliem nav tādu priekšrocību kā silīcijam attiecībā uz mehāniskajām īpašībām, tomēr, ja metālus izmanto, ievērojot to ierobežojumus, tiem var būt ļoti augsta uzticamības pakāpe. Metālus var nogulsnēt, izmantojot galvanizācijas, iztvaicēšanas un izsmidzināšanas procesus. Parasti izmanto zeltu, niķeli, alumīniju, varu, hromu, titānu, volframu, platīnu un sudrabu.
Keramika
Silīcija, alumīnija un titāna nitrīdi, kā arī silīcija karbīds un cita veida keramika tiek arvien biežāk izmantota MEMS izgatavošanā, pateicoties izdevīgajām materiālu īpašību kombinācijām. Alumīnija nitrīds kristalizējas vircīta struktūrā, un tādējādi tam piemīt piroelektriskas un pjezoelektriskas īpašības, kas ļauj izgatavot sensorus, piemēram, ar jutību pret normāliem un bīdes spēkiem. Titāna nitrīds, no otras puses, uzrāda augstu elektrovadītspēju un lielu elastības moduli, kas ļauj īstenot elektrostatiskās MEMS iedarbināšanas shēmas ar ultratieviem stariem. Turklāt TiN lielā izturība pret biokoroziju ļauj šo materiālu izmantot biogēnās vidēs. Attēlā redzams elektronmikroskopisks MEMS biosensora attēls ar 50 nm plānu saliekamu TiN staru virs TiN pamatplāksnes. Abus var darbināt kā pretējus kondensatora elektrodus, jo staru kūlis ir nostiprināts elektriski izolējošās sānu sieniņās. Ja dobumā ir suspendēts šķidrums, tā viskozitāti var noteikt, liecot staru, izmantojot elektrisko piesaisti pie pamatplāksnes, un mērot lieces ātrumu.
Jaunsloboda (Ilzeskalna pagasts)
Jaunsloboda ir ciems Ilzeskalna pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Kanādas kausa izcīņa hokejā
Kanādas kausa izcīņa hokejā bija starptautisks hokeja turnīrs, kurš laika posmā no 1976. līdz 1991. gadam tika organizēs piecas reizes un kuru kopīgi organizēja IIHF, NHL un Kanādas hokeja federācija.
Turnīra mērķis bija noskaidrot labāko pasaules hokeja izlasi, tajā ļaujot spēlēt gan NHL, gan citu līgu hokejistiem. Četras reizes par turnīra uzvarētāju kļuva Kanāda, savukārt vienu reizi titulu izcīnīja PSRS.
Viktors Olofsons
Viktors Olofsons (sv, dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Olofsons pārstāv NHL klubu Bufalo "Sabres". 2014. gada NHL draftā Olofsonu ar kopējo 181. numuru, septītajā kārtā izvēlējās Bufalo "Sabres".
Karjera
Savu karjeru Olofsons sāka Zviedrijas hokeja līgas komandā Modo Hockey. 2015. gadā viņš pārcēlās uz Frölunda HC, ar kuru 2017. gadā uzvarēja Čempionu hokeja līgā. Pēc divām sezonām viņš pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pārsvarā spēlēja AHL komandā Ročesteras "Americans". Savā pirmajā pilnajā sezonā Bufalo, Olofsons 54 spēlēs sakrāja 42 punktus.
Jānis Balodis (dramaturgs)
Jānis Balodis (dzimis Rīgā) ir latviešu dramaturgs.
2007. gadā beidzis Rīgas 3. vidusskolu. Absolvējis Latvijas Kultūras akadēmiju, iegūstot bakalaura grādu teātra, kino un TV dramaturģijā. Salfordas universitātē Lielbritānijā ieguvis maģistra grādu filmu scenāriju rakstīšanā. Šobrīd ir "Dirty Deal Teatro" dramaturgs un Latvijas Dramaturgu ģildes valdes loceklis.
2010. gadā ticis nominēts Spēlmaņu nakts balvai nominācijā "Gada spilgtākā debija". 2011. gadā ieguvis Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Gada latviešu autora darba iestudējums".
Autoceļš P131
P131 autoceļš Tukums—Ķesterciems—Mērsrags—Kolka ir reģionālais autoceļš, kas gar Rīgas līča piekrasti savieno Tukumu caur Enguri, Mērsragu un Roju ar Kolku. Autoceļa garums ir 107,5 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Tukuma un Talsu novadus.
Politiskā ekonomika
Politiskā ekonomika ir zinātne par sabiedrības saimnieciskās dzīves likumsakarībām. Tā ir zinātne par sabiedriskās ražošanas attiecībām, tas ir, par ekonomiskajām attiecībām cilvēku sabiedrībā. Tā noskaidro likumus, kas nosaka ražošanu un materiālo vērtību sadali dažādās sabiedrības attīstības pakāpēs.
Mērķi
Politiskajai ekonomikai pastāv arī dažādi mērķi, piemēram:
Avārijas vietu norādošā radiobāka
Avārijas vietu norādošā radiobāka jeb avārijas radioboja (en jeb EPIRB) ir avārijas atrašanās vietas noteikšanas bākas veids — pārnēsājams ar baterijām darbināms radioraidītājs, ko ārkārtas situācijās izmanto, lai noteiktu lidmašīnu, kuģu un personu atrašanās vietu, kas nonākušas nelaimē un kam nepieciešama tūlītēja glābšana. Avārijas gadījumā, piemēram, kuģa nogrimšanas vai lidmašīnas avārijas gadījumā, raidītājs tiek aktivizēts un sāk nepārtraukti raidīt radiosignālu, ko meklēšanas un glābšanas komandas izmanto, lai ātri noteiktu avārijas vietas un sniegtu palīdzību. Signālu uztver satelīti, kurus pārvalda starptautisks glābšanas dienestu konsorcijs COSPAS-SARSAT, kas var uztvert avārijas bākas jebkurā vietā uz Zemes, raidot COSPAS avārijas signālu 406 MHz frekvencē. Konsorcijs aprēķina bākas atrašanās vietu un ātri nodod informāciju attiecīgajai vietējai pirmās palīdzības organizācijai, kas veic meklēšanas un glābšanas darbus. Šīs sistēmas pamatmērķis ir palīdzēt glābējiem atrast izdzīvojušos tā sauktajā "zelta dienā" (pirmās 24 stundas pēc traumatiska notikuma), kuras laikā parasti var izglābt lielāko daļu izdzīvojušo. Mūsdienu EPIRB, ko bieži dēvē par GPIRB, no citiem avārijas bākas veidiem atšķiras ar to, ka tā satur GPS uztvērēju un pārraida savu atrašanās vietu, parasti ar precizitāti 100 metru (330 pēdu) robežās, lai atvieglotu tās noteikšanu. Iepriekšējās avārijas bākas bez GPS varēja noteikt atrašanās vietu tikai 2 kilometru rādiusā, izmantojot COSPAS satelītus.
Mūsdienu EPIRB standarta frekvence ir 406 MHz. Tas ir starptautiski reglamentēts mobilo radiosakaru pakalpojums, kas palīdz meklēšanas un glābšanas operācijās, lai noteiktu un lokalizētu avarējušas laivas, gaisa kuģus un cilvēkus. Tas atšķiras no satelītu avārijas atrašanās vietas norādes radiobākas stacijas.
Pirmā šo radiobāku forma bija 121,500 MHz ELT, kas bija paredzēta kā automātiskā atrašanās vietas noteikšanas bāka avarējušiem militārajiem gaisa kuģiem. Šīs bākas pirmo reizi 1950. gados sāka izmantot ASV militārie spēki, un, sākot ar 1970. gadu sākumu, tās bija obligāti jāizmanto daudzu veidu komerciālajos un vispārējās aviācijas gaisa kuģos. ELT bāku izmantotā frekvence un signāla formāts nebija paredzēts satelīta uztveršanai, kā rezultātā sistēmai bija vājas atrašanās vietas noteikšanas spējas un aktivizētas bākas tika konstatētas ar lielu kavēšanos. Satelītu noteikšanas tīkls tika izveidots pēc tam, kad ELT bākas jau bija vispārēji lietojamas, un pirmais satelīts tika palaists tikai 1982. gadā, un pat tad satelīti nodrošināja tikai noteikšanu ar atrašanās vietas noteikšanas precizitāti aptuveni 20 km (12 jūdžu). Vēlāk tehnoloģija tika paplašināta, lai to varētu izmantot uz kuģiem jūrā (EPIRB), individuāliem cilvēkiem (PLB un, sākot ar 2016. gadu, MSLD). Visi tie ir pārgājuši no 121,500 MHz frekvences kā primārās frekvences uz 406 MHz frekvenci, kas bija paredzēta atrašanās vietas noteikšanai un noteikšanai ar satelīta palīdzību.
Kopš COSPAS-SARSAT izveides 1982. gadā avārijas radiobākas ir palīdzējušas glābt vairāk nekā 28 000 cilvēku vairāk nekā 7000 avārijas situācijās. Tikai 2010. gadā vien sistēma sniedza informāciju, kas tika izmantota 2388 cilvēku glābšanai 641 nelaimes situācijā.
Uldis Ofkants
Uldis Ofkants (1941-2008) bija latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, disidents, politieslodzītais.
Malarita
Malarita jeb Malorita  ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Malaritas rajona centrs valsts galējos dienvidrietumos.
Uldis Ofkants
Dzīvesgājums
Dzimis 1941. gada 27. decembrī Rīgā strādnieka Viljama Ofkanta ģimenē. Pēc vidusskolas beigšanas strādāja par apgaismotāju Rīgas Kinostudijā. Gatavojās kārtot eksāmenus Valsts Kinematogrāfijas institūtā, bet 1962. gada 18. maijā Rīgas Kinostudijā ieradās divi Latvijas PSR VDK darbinieki un paaicināja viņu uz nelielām pārrunām. Tika apsūdzēts par to, ka piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Jānis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka un Ziedonis Rozenbergs.
Malarita
Rakstos pirmoreiz minēta 1546. gadā. No 1569. gada Rečas Pospoļitas sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā Malarita iekļāvās Krievijā. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Malaritu ieņēma PSRS karaspēks. Otrā pasaules kara laikā to ieņēma vācu karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada - Baltkrievijā.
Uldis Ofkants
Dzīvesgājums
Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim. U. Ofkantu apsūdzēja, ka 1961. gada rudenī viņš pēc G. Rodes ieteikuma iegādājies sev grāmatu "Šaušana ar automātiskām pistolēm" nolūkā izmantot šo grāmatu kā mācību līdzekli, lai precīzāk varētu pielietot ieročus cīņā pret padomju varu. Par pretpadomju aģitāciju, grupas organizēšanu un dzimtenes nodevības mēģinājumu tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordovijā.
Pēc atgriešanās no lēģera 1971. gadā ilgu laiku strādāja kinostudijā, 1979. gadā kā viens no 45 baltiešiem parakstīja protesta dokumentu, ko dēvē arī par "Baltijas memorandu" vai "Baltijas hartu".
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija dežurants kādā privātfirmā. Miris 2008. gada 26. novembrī. Apglabāts Raiņa kapos Rīgā. Brālis Māris Ofkants, māsa Gunta Vasiļevska. Precējies ar Ingrīdu Vītoliņu (1951-2010) 1974. gada 13. decembrī. Divi bērni — meita un dēls, trīs mazbērni.
Džons Gudmens
Džons Stīvens Gudmens (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris. 1993. gadā saņēma Zelta globusa balvu kā labākais televīzijas komēdiju aktieris par lomu situāciju komēdijā Roseanne. Viņš ir filmējies arī daudzās kinofilmās. Zināmākās no tām ir "Arizonas audzināšana" (1987), "Bārtons Finks" (1991), The Babe (1992), "Flinstoni" (1994), "Lielais Lebovskis" (1998), "O, brāl, kur tu esi?" (2000), "Mākslinieks" (2011), "Ārkārtīgi skaļi un neticami tuvu" (2011), "Argo" (2012), "Lidojums" (2012), "Paģiras 3" (2013) un "Stāsts par Levinu Deivisu" (2013) un "Eksplozīvā blondīne" (2017). Viņš ir ierunājis tēlus arī animācijas filmās "Imperatora piedzīvojumi" (2000), "Mošķīši" (2001) un "Mošķīšu universitāte" (2013).
Vivisekcija
Vivisekcija (no - 'dzīvs' un sectio - 'griešana') tiek definēta kā ķirurģiska operācija, kas izmēģinājumu nolūkos tiek veikta dzīviem organismiem, parasti dzīvniekiem, kam ir centrālā nervu sistēma, lai novērotu dzīvu iekšējo struktūru. Šo terminu mēdz definēt arī plašāk kā jebkādus izmēģinājumus ar dzīviem dzīvniekiem. Šo terminu bieži lieto organizācijas, kas ir pret izmēģinājumiem ar dzīvniekiem, bet retāk zinātnieki, kas šādus izmēģinājumus veic.
Cēsu draudzes novads
Cēsu draudzes novads bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.
Struktūrpolitika
Struktūrpolitika ir ekonomisko politiku kopums, kas mērķtiecīgi vērsts uz vēlamās tautsaimniecības struktūras izveidošanos. Struktūrpolitiku formulē ilgtermiņa stratēģiskajos dokumentos — nozaru, problēmu vai tautsaimniecības kopumā.
Vivisekcija
Vēsture, termina rašanās
Eksperimentālās fizioloģijas ieviešana un pastiprinātā dzīvnieku izmantošana tajā rodināja antivivisekcijas kustības rašanos 1860. gados. Kustības galvenais virzītājspēks — žurnālists Frānsiss Pauers Kobs (Cobbe) — 1875. gadā dibināja Britu Viktorijas ielas biedrību jeb Nacionālo antivivisekcijas biedrību, kuras iespaidā Lielbritānijas valdība 1876. gadā pieņēma Likumu par nežēlību pret dzīvniekiem. Šis likums regulēja dzīvu dzīvnieku izmantošanu izmēģinājumos.
Cēsu draudzes novads
Vēsture
Sākotnēji Zobenbrāļu ordenis 1207. gadā apmetās vendu Riekstu kalnā esošajā Veccēsu pilī, tad līdz 1214. gadam uzcēla savu mūra pili. Cēsu pilsnovads bija viens no Livonijas ordeņa Gaujas koridora novadiem. Draudzes novads bija pakļauts Cēsu komturiem, kopš 1481. gada Livonijas ordeņa mestriem, kas rezidēja Cēsu pilī. Livonijas kara laikā pili 1577. gadā aplenca krievu karaspēks un Cēsu pils aizstāvji pēc izmisīgas cīņas sevi uzspridzināja, pils rietumu korpuss pēc spridzināšanas tā arī vairs netika atjaunots. 1582. gadā Cēsu pilī tika izvietots Livonijas Pārdaugavas hercogistes teritorijā atjaunotās Livonijas katoļu bīskapijas centrs. Zviedru Vidzemes laikā 1672. gadā no Cēsu draudzes novada atdalīja Āraišu draudzes novadu. Lielā Ziemeļu kara laikā 1703. gadā pili izpostīja krievu armija un kopš tā laika Cēsu viduslaiku pils nav atjaunota.
Struktūrpolitika
Sekmīga struktūrpolitika ir saistīta ar lielām investīcijām.
Cēsu draudzes novads
Vēsture
Cēsu Svētā Jāņa baznīca iesvētīta 1284. gadā kā Livonijas ordeņa Doma baznīca. Kontrreformācijas laikā no 1582. līdz 1621. gadam tā kļuva par katoļu bīskapu rezidenci. 1629. gadā Sv. Jāņa baznīca tika atdota luterāņiem. 1630. gados notika apjomīgi baznīcas atjaunošanas darbi. 1853. gadā būvmeistara Mārča Podiņa-Sāruma vadībā neogotiskā stilā tika uzbūvēts jauns tornis.
Muižas
Cēsu draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Pakalnieši (Rankas pagasts)
Pakalnieši ir ciems Gulbenes novada Rankas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.
Distanču slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 15 kilometri skiatlonā sievietēm
15 kilometru skiatlons sievietēm bija viena no 12 disciplīnām distanču slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Džandzjakou, Džandzjakou slēpošanas centrā. Tajās bija pārstāvēti 65 sportisti no 24 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Norvēģijas sportiste Terēse Juheuga ar finiša laiku 44:13.7. Sudraba medaļu ieguva Krievijas Olimpiskās komitejas sportiste Natālija Ņeprjajeva (finiša laiks — 44:43.9), bet bronzas medaļu ieguva Austrijas sportiste Terēza Štadlobere (finiša laiks — 44:44.2). Šis bija pirmais 2022. gada ziemas olimpisko spēļu medaļu komplekts, kas tika izcīnīts. Norvēģietei Juheugai šī bija pirmā olimpiskā zelta medaļa individuālajā disciplīnā, arī krievietei Ņeprjajevai tā bija pirmā olimpiskā medaļa individuālajā disciplīnā, bet austriete Štadlobere izcīnīja savu pirmo olimpisko medaļu.
Sacensību formāts
Sacensībās tika aizvadīta viena kārta, kurā uzreiz tika sadalītas olimpiskās medaļas. Sievietēm šajā disciplīnā bija jāveic 7,5 kilometru slēpojums klasiskajā stilā un 7,5 kilometru slēpojums brīvajā stilā.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 65 sportisti no 24 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Lucasfilm
Lucasfilm ir ASV kinokompānija, ko dibinājis Džordžs Lūkass. Kompānija atrodas Sanfrancisko. Pazīstamākās Lucasfilm uzņemtās filmas ir tetraloģija par Indianu Džonsu un kinoeposs "Zvaigžņu kari". No 2009. gada Lucasfilm izlaiž "Zvaigžņu karu" televīzijas seriālu. 2012. gadā kinokompānija tika pārdota kompānijai The Walt Disney Company.
Struktūrvienības
Lucasfilm kino korporācijā ietilpst:
Lucas Digital un Lucas Licensing sevī ietver vēl meitas uzņēmumus.
Studijas pārdošana kompānijai Disney
2012. gada oktobra beigās Roberts Aigers un Džordžs Lūkass paziņoja par savas kinokompānijas pārdošanu kompānijai The Walt Disney Company par 4 miljardiem ASV dolāru. Puse apmaksas tiks veikta ar Disney akcijām. Šī darījuma rezultātā Disney kompānija iegūs tiesības uz Lucasfilm studijām un citi studijas īpašumi.
Progress MS-04
Progress MS-04 (Прогресс МС-04; SKS apzīmējums ISS-65P) bija Krievijas automātisks Progress-MS sērijas kravas kosmosa kuģis. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas zaudēts nesējraķetes avārijā.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela, skābeklis , ūdens. Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem (to skaitā skafandrs Orlan-MKS, oranžērija Lada-2), pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.
Avārija
2017. gada 11. janvārī Roskosmos paziņoja, ka visticamāk avāriju izraisīja otrās pakāpes Blok-I dzinēja aizdegšanās un eksplozija. Kļūme dzinējā varēja notikt vai nu pēc "ārēju daļiņu" iekļūšanas tajā vai montāžas kļūda.
Alumīnija hlorīds
Alumīnija hlorīds (AlCl3) ir alumīnija un hlora binārais savienojums. Alumīnija hlorīds ir balts, bet dažreiz paraugi var saturēt dzelzs trihlorīdu, kas dod dzeltenu nokrāsu. AlCl3 ir cieta viela ar zemu kušanas un viršanas temperatūru. Alumīnija hlorīdu lielākoties izmanto metāliskā alumīnija iegūšanai, taču to izmanto arī citos ķīmijas industrijas nolūkos. Tas ir piemērs, kad neorganisks savienojums mērenā temperatūrā sašķeļas, atgriezeniski pārejot no polimēra monomērā.
Vilkopa
Vilkopa (latgaliski: Vylkopa) ir ciems Vārkavas novada Upmalas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 8,4 km no pagasta un novada centra Vecvārkavas un 198,9 km no Rīgas.
Oļegs Meļehs
Oļegs Meļehs (dzimis Rīgā) ir Latvijas šosejas un kalnu riteņbraucējs, divkārtējais Latvijas čempions grupas braucienā (2004, 2009), 2004. gadā uzvarējis arī individuālajā braucienā. Pieckārtējs Latvijas čempions MTB XCO (2003, 2004, 2005, 2006, 2008).
2010. gadā Meļehs sacensību laikā piedzīvoja smagu kritienu, pēc kura viņš tikai 2011. gadā atgriezās velosportā, startējot Latvijas kalnu riteņbraukšanas amatieru sacensībās.
Pēc karjeras beigām strādājis par treneri Ķekavas novada sporta skolā.
Jaunstupeliškas
Jaunstupeliškas ir ciems Ambeļu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 237 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Melnais ezers, Belinsku ezers, Škīvišku HES ūdenskrātuve, Vargļu ezers.
Lielziedi
Lielziedi (arī Ziedi) ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Sērenes pagastā. Izvietojusies pagasta austrumdaļā Pļaviņu ūdenskrātuves krastā autoceļu P76 un P87 krustojumā 3 km no pagasta centra Sērenes, 3 km no novada centra Aizkraukles un 93 km no Rīgas. Lielziedi faktiski ir daļa no Ziedu vasarnīcu ciema, kura lielākā daļa atrodas Aizkraukles pilsētas robežās otrpus autoceļam P87.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Vecsērene
Vecsērene (arī Salenieki) ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Sērenes pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā bijušās Daugavas attekas Vecsērenes krastā pie autoceļa P87 6,5 km no pagasta centra Sērenes, 11 km no novada centra Aizkraukles un 82 km no Rīgas.
Klementine
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V392, Virgulicas upes krastā. Netālu atrodas vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis — Klementīnes senkapi.
Cietfāzes enzīmu imunosorbences tests
Vienkāršākajā ELISA formā antigēni no pārbaudāmā parauga tiek piestiprināti pie virsmas. Pēc tam uz virsmas uzklāj atbilstošu antivielu, lai tā varētu saistīt antigēnu. Šī antiviela tiek savienota ar enzīmu, un pēc tam visas nesaistītās antivielas tiek noņemtas. Pēdējā posmā pievieno vielu, kas satur enzīma substrātu. Ja ir notikusi saistīšanās, turpmākā reakcija rada nosakāmu signālu, visbiežāk - krāsas maiņu.
Veicot ELISA testu, ir nepieciešama vismaz viena antiviela, kas ir specifiska konkrētam antigēnam. Paraugu ar nezināmu antigēna daudzumu imobilizē uz cietā pamata (parasti polistirola mikrotitrēšanas plates) nespecifiski (adsorbējot uz virsmas) vai specifiski (uztverot ar citu pret to pašu antigēnu specifisku antivielu, veicot "sendviča tipa" ELISA). Pēc antigēna imobilizācijas pievieno noteikšanas antivielu, veidojot kompleksu ar antigēnu. Noteikšanas antiviela var būt kovalenti saistīta ar enzīmu vai arī to var noteikt ar sekundāro antivielu, kas ir saistīta ar enzīmu, izmantojot biokonjugāciju. Starp katru posmu plati parasti mazgā ar vieglu mazgāšanas šķīdumu, lai atdalītu nespecifiski saistītos proteīnus vai antivielas. Pēc pēdējā mazgāšanas soļa plāksnīti attīsta, pievienojot fermentatīvo substrātu, lai radītu redzamu signālu, kas norāda antigēna daudzumu paraugā.
Jāatzīmē, ka ELISA var veikt cita veida ligandu saistīšanas testus, nevis tikai "imūno" testus, lai gan nosaukumā sākotnēji bija "imūno", jo šī metode tika plaši lietota un izstrādāta vēsturiski. Šai metodei būtībā ir nepieciešams jebkurš ligatējošais reaģents, ko var imobilizēt uz cietās fāzes, kopā ar noteikšanas reaģentu, kas specifiski saistās un izmanto enzīmu, lai radītu signālu, kuru var pienācīgi kvantitatīvi noteikt. Starp mazgāšanas reizēm uz cietās fāzes paliek tikai liganda un tās specifiskās saistīšanās ekvivalenti, kas ir specifiski saistīti vai "imunosorbēti" ar antigēna un antivielas mijiedarbību, bet nespecifiskie vai nesaistītie komponenti tiek izskaloti. Atšķirībā no citiem spektrofotometrisko mitro laboratorijas testu formātiem, kur to pašu reakcijas iedobi (piemēram, kiveti) pēc mazgāšanas var izmantot atkārtoti, ELISA plāksnītēs reakcijas produkti ir imūnsorbēti uz cietās fāzes, kas ir plāksnītes daļa, un tāpēc tos nav viegli izmantot atkārtoti.
Hande Jenera
Makbule Hande Ezjenera (tr; dzimusi ), pazīstama ar skatuves vārdu Hande Jenera (Hande Yener), ir turku popdziedātāja. Viņa ir izdevusi deviņus studijas albumus, kā arī trīs EP ierakstus. Tikusi nominēta 2008. gada MTV Europe Music Awards kā labākā turku māksliniece, taču zaudēja Emrem Aidinam.
Pits Andersons
Pits Andersons (dzimis, miris ), īstajā vārdā Alfrēds Pēteris Andersons, bija latviešu dziedātājs un ģitārists. Dēvēts par „Latvijas rokenrola karali”. Latvijā popularizējis klasisko rokenrolu. Pasaules rokenrola asociācijas goda biedrs.
Dzīves gājums
No sešu gadu vecuma Pits astoņus gadus mācījās mūzikas skolā, apgūstot klavieru spēli un mūzikas teoriju. Vēlāk mācījies Rīgas Elektromehāniskajā tehnikumā, kur 15 gadu vecumā sāka dziedāt tehnikuma grupā. Pēc tam kopā ar Valēriju Saifudinovu (Seiski) 1962. gadā organizējis pirmo rokgrupu PSRS — „The Revengers”. 1964. gadā kopā ar Zigismundu Lorencu izveidoja grupu „Melody Makers”. Šīs grupas popularitāte bija tik liela, ka 1965. gadā aizliegta koncerta dēļ notika daudzskaitlīga jauniešu protesta akcija, kurā tika izmantoti plakāti — „Brīvību ģitārai!” un „Nost BEO!” (Estrādes orķestru birojs Kultūras ministrijas pārraudzībā).1966. gadā Andersons pārcēlās uz Tallinu, kur ātri iemācījās igauņu valodu un spēlēja rokenrolu pirmajā igauņu grupā „Optimistid”. 1967. gadā Pits atgriezās Latvijā un kopā ar Seiski atkal dibināja grupu — „Natural Product”. 1972. gadā viņš saņēma uzaicinājumu uzstāties milzīgajā "Rock’n’Roll Revival Show" Londonā, taču padomju varasiestādes nedeva izbraukšanas atļauju.
Jauns posms sākās 1980. gadā, kad Pits dziedāja igauņu grupā „Rock Hotel”. Vēlāk tika izveidota grupa „Arhīvs”, „Pete Anderson & The Rhythm Kings”, „Pete Anderson Band” un „Pete Anderson & The American Dream”. Lielāko popularitāti guvis ar „The Swamp Shakers”. 1989. gadā pavasarī Pits Andersons tika uzņemts par Zviedrijas Rokenrola Kluba goda biedru.
Pitam Andersonam kopā izdoti 9 albumi. „Arhīva” debijas skaņuplate "Pete Anderson & The Archives Live!” ir pirmais albums PSRS rokmūzikas vēsturē, kuru angļu valodā ieskaņojis vietējais mūziķis. 2009. gadā albums «Brass-A-Billy» uzvarēja "Just Plain Folks Music Awards" balvu pasniegšanā ASV, nominācijā Rockabilly Album. Andersons ir pirmais latvietis, kas saņēmis šo balvu. Artēmijs Troickis savā grāmatā „Back In The USSR, The True Story Of Rock In Russia” atzinis Andersonu par pirmo nopietni vērtējamo rokeri bijušajā PSRS.
2015. gadā viņam tika atklāta liposarkoma (rets vēža paveids). Miris 2016. gada janvārī. 2016. gada janvārī tika paziņots, ka viņš saņems Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikā.
Handža
Handža ir korejiešu valodas rakstībā izmantoto ķīnzīmju (hieroglifu) nosaukums, ko izrunā korejiešu valodā un raksta tradicionālajā ķīniešu rakstībā.
Rostislavs Pļats
Rostislavs Pļats (dzimis Rostovā pie Donas, miris  Maskavā) bija padomju un Krievijas aktieris, PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1961), PSRS Valsts prēmijas laureāts (1982).