cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2010.—2011. gada NHL sezona
Labākie vārtsargi
Vārtsargi ir sarindoti pēc vidēji spēlē ielaistajiem vārtiem pēc regulārās sezonas beigām.
Kondors
Kondors ir apzīmējums divām putnu sugām, kuras abas pieder pie Amerikas grifu dzimtas, bet katra savai ģintij.
Kondors var būt:
Plaģiāts
Plaģiāts jeb plaģiātisms ir apzināta vai neapzināta sveša darba vai idejas pilnīga vai daļēja piesavināšanās, uzdodot to par savu un nenorādot patieso autoru. Autortiesību pārkāpums. Par plaģiātu uzskata arī gadījumu, kad darba autors ir neskaidri vai nekorekti norādīts vai kad nav veiktas visas vajadzīgās formālās darbības darba izstādīšanai, pārpublicēšanai vai pavairošanai.
Termins cēlies no latīņu valodas vārda plagio - "nolaupīšana". Romiešu tiesībās (Lex Fabia) ar plagium sākotnēji apzīmēja bērnu nolaupīšanu, vēlāk nelikumīgu brīva cilvēka nolaupīšanu un pārdošanu verdzībā, par ko draudēja kriminālatbildība un sods (šaustīšana - ad plagas).
Vēsture
Jau Martials, savas grāmatas uzskatīdams par saviem bērniem, vienā no epigrammām dēvē kādu savu vārsmu pārrakstītāju par "plaģiātu", jeb "bērnu nolaupītāju", taču antīkajā pasaulē pamatā atzina autora morālās tiesības (tiesības tikt atzītam par konkrētā darba autoru, lemt par tā publicēšanu, ļaut vai neļaut tajā veikt izmaiņas), bet ekonomiskās tiesības uz ienākumiem par darba izmantošanu netika atzītas kā vērā ņemamas.
Informācijas ņemšana vienam no otra, nenorādot informācijas avotu, antīkajā pasaulē bija ļoti plaši izplatīta. Priekšgājēju darbus kā savu darbu pamatu izmantoja gan Plutarhs, gan Sicīlijas Diodors, gan "vēstures tēvs" Herodots (kurš 1:1 vietām pārrakstīja Hetateja darbu). Vergīlijs savā "Sic vos non vobis" žēlojas par plaģiatoriem, kas čiepuši viņa rindas, taču pats nekautrējās nemainītas ņemt Ennija, Lukrēcija u.c. vārsmas, iepinot nemainītas savās (ko pamanīja jau Makrobijs, norādot to "Saturnāliju" 6. grāmatā). Aleksandrijas Latins norāda par plaģiātisma izpausmēm Sofokla un Meandra darbos.
Ja antīkās pasaules domātāji ņēma viens no otra faktus, tos papildinot ar savu informāciju un interpretāciju, tad Renesanses laika Eiropā visai populāra kļuva tieša citu autoru darbu piesavināšanās, uzdodot tos par saviem. Tā, piemēram, 1444. gadā Bruni d'Arecco pārpublicēja Prokopija darbu "Gotu vēsture" kā savu, savukārt venēcietis Alciono iznīcināja Cicerona "De gloria" manuskriptu, viņaprāt labākos fragmentus ievietojot savos sacerējumos.
Jaunajos laikos Eiropā plaģiātismā nesaskatīja nekā nosodāma.
Taču visi šie XVII-XIX gs. plaģiātisma skandāli pamatā saistīti tikai ar morāles aspektu, īstā autora vārda noklusēšanas un sveša darba uzdošanas par savu amoralitāti. Mūsdienās plaģiātisma apkarošanā galvenais ir autortiesību mantiskais aspekts.
Augusts Lēbers
Augusts Lēbers ( — ) bija vācbaltu jurists, tiesībnieks, zinātnieks, profesors, Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes dekāns (1919). Latvijas Senāta senators.
Dzīves gājums
Dzimis 1865. gada 7. oktobrī Rīgā tirgotāja Teodora Lēbera ģimenē. Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā, kuru beidza 1884. gadā, studēja Tērbatas universitātes Juridiskajā fakultātē (beidza 1888), iestājās studentu korporācijā Fraternitas Rigensis. 1889. gadā Getingenes Universitātē aizstāvēja Dr.iur. grādu ar disertāciju "Soda naudas par preču piegādes neizpildīšanu". Gadu papildinājās Francijā un Anglijā.
Kopš 1890. gada strādāja Rjazaņas guberņas apgabaltiesā, 1892. gadā atgriezās Rīgā, bija zvērināta advokāta palīgs, no 1896. gada zvērināts advokāts. Kopš 1905. gada mācībspēks jūras tiesībās Rīgas jūrskolā, vēlāk Rīgas Politehniskā institūta mācībspēks vispārējo tiesību teorijā un tirdzniecības tiesībās (1912—1914). 1919. gada 19. augustā Lēberu apstiprināja par Latvijas Senāta locekli, bija gan Administratīvā departamenta, gan Civilās kasācijas departamenta senators. No 1933. līdz 1934. gadam bija Civilās kasācijas departamenta priekšsēdētājs. Līdztekus bija Latvijas Augstskolas tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes dekāns (1919), no 1919.gada līdz 1930. gadam docents, vēlāk profesors tirdzniecības tiesībās. 1930. gadā A.Lēberam piešķīra Latvijas Universitātes goda doktora grādu.
Dēls starptautisko tiesību zinātnieks Dītrihs Lēbers (1923—2004), Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis, Latvijas Universitātes goda doktors.
Bibliogrāfija
A.Lēbers uzrakstījis daudz publikāciju par tiesību un tieslietu jautājumiem vairākos Latvijas un ārzemju izdevumos. Piedalījies Latviešu konversācijas vārdnīcas tapšanā. Vairāku mācību grāmatu autors.
Riot!
Riot! ir amerikāņu alternatīvā roka grupas Paramore otrais studijas albums, tas tiek laists klajā. 2008. gada jūlijā albums tika sertificēts pēc RIAA sistēmas kā "platīns" (platinum), tāpat Lielbritānijā tas tika sertificēts kā "platīns", taču Īrijā tas tika sertificēts kā "zelts".
Albuma producenti ir Dāvids Bendets un Džons Janiks.
Metropole (filma)
"Metropole" (de) ir 1927. gada vācu ekspresionisma zinātniskās fantastikas mēmā kino filma, kuras režisors ir Frics Langs.
Filma ir par gigantisko Metropoli, kas ir tikusi sadalīta divās daļās — saimnieki dzīvo virszemē un strādnieki mīt pazemē. Pilsētu pārvaldošais magnāts liek uzbūvēt cilvēku robotu, lai tas izprovocētu uz dumpi strādniekus, kurus pēc tam varētu sodīt. Tajā galvenās lomas attēlo Brigite Helma, Alfrēds Ābels un Gustavs Frēlihs.
"Metropole" tiek uzskatīta par pirmo zinātniskās fantastikas mākslas filmu. Filmas uzņemšana kopumā izmaksāja apmēram 5 miljonus vācu marku, tādējādi tā bija līdz tam dārgākā uzņemtā filma. Tā tika uzņemta UFA studijā, kur visas dekorācijas, izņemot debesskrāpjus, tika būvētas dabiskajā lielumā. Filmas režisors Langs apgalvo, ka filmas uzņemšanai iedvesmojies no Ņujorkas.
FALCON (projekts)
FALCON (no en) ir DARPA un ASV Gaisa spēku kopprojekts, kura mērķis ir izveidot hiperskaņas lidaparātus militāriem mērķiem.
Sākotnējā FALCON programma
FALCON programma tika paziņota 2003. gadā. Tā sastāvēja no divām daļām. Pirmās mērķis bija izveidot hiperskaņas ieroču sistēmu, bet otrās — attīstīt nelielu nesējraķeti, kura būtu spējīga paātrināt lidaparātu līdz nepieciešajam hiperskaņas ātrumam, kā arī varētu palaist Zemes orbītā nelielus pavadoņus.
Small Launch Vehicle
2003. gadā DARPA izsludināja konkursu par nelielas nesējraķetes izstrādi. 2003. gada novembrī noslēdzās pirmā kārta, un deviņas kompānijas saņēma pasūtījumu 350 000 — 540 000 USD apjomā, lai turpinātu sava piedāvājuma sīkāku izstrādi. Starp pirmās fāzes uzvarētājiem bija AirLaunch LLC, Andrews Space Inc., Exquadrum Inc., KT Engineering, Lockheed Martin Corp., Microcosm Inc., Orbital Sciences Corp., Schafer Corp. un Space Exploration Technologies.
Papildu otrajai fāzei DARPA par 6 miljoniem USD kompānijai Space Exploration Technologies (SpaceX) pasūtīja nesējraķetes Falcon 1 lidojumus, kura tajā laikā jau tika piedāvāta komerctirgū. Lai gan raķetes un programmas nosaukumi ir saskanīgi, tomēr SpaceX Falcon raķetes nosaukums tika dots jau 2002. gadā, vēl pirms DARPA programmas.
Hypersonic Weapon System
Hiperskaņas ieroču sistēmas Hypersonic Weapon System (HWS) izstrādei 2003. gadā tika izvēlēti trīs kompānijas, kuras saņēma pasūtījumu 1,2 — 1,5 miljonu dolāru apjomā: Andrews Space Inc., Lockheed Martin Aeronautics Co. (Lockheed Martin Corp.) un Air Combat Systems (Northrop Grumman Corp.).
Otrajā fāzē 2004. gadā uzvarēja Lockheed Martin.
Hypersonic Cruise Vehicle
Pēc otrās fāzes kontraktu noslēgšanas DARPA un Gaisa spēki turpināja attīstīt hiperskaņas lidaparāta platformu.
FALCON projekta turpinājums Hypersonic Cruise Vehicle (HCV) iekļāva:
HTV-2
DARPA paredzēja divu lidaparātu HTV-2 izstrādi un izmēģinājumu lidojumus 2010. un 2011. gadā. Katrs tiktu palaists ar Minotaur IV Lite raķeti. Oficiāli tika paziņots, ka šie lidojumi paredzēti karstumaizsardzības sistēmas un aerodinamiskās kontroles demonstrēšanai.
Pirmais lidaparāts HTV-2a tika palaists ar Minotaur IV no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Bija paredzēts, ka HTV-2 lidos 7700 km tālu pāri Klusajam okeānam uz Kvadželeinu ar 20 mahu ātrumu. Lai gan lidaparāts veiksmīgi atdalījās no nesējraķetes, pēc deviņām minūtēm signāla saņemšana no tā pārtrūka. Novembra vidū DARPA atklāja, ka lidojums beidzās, kad datorizētā borta sistēma konstatēja "nevēlamu un nedrošu lidojumu" un deva komandu sasvērties, lai nolaistos okeānā. Lidaparāts sāka spēcīgi kūleņot.
Otrais lidojums notika. Lidaparāts veiksmīgi atdalījās no Minotaur IV. Sakari ar to tika zaudēti devītajā minūtē plānoto 30 minūšu vietā.
PSRS Tautu spartakiāde
PSRS Tautu spartakiāde (ru) bija daudzu sporta veidu sacīkstes PSRS. Sacensības notika ik pēc trim—četriem gadiem laikā no 1956. līdz 1991. gadam. Vasaras Tautu spartakiāde notika gadu pirms Olimpiskajām spēlēm, savukārt Ziemas Tautu spartakiāde — divus gadus pirms Olimpiskajām spēlēm. Kopumā notika desmit Vasaras un septiņas Ziemas Tautu spartakiādes.
T (nozīmju atdalīšana)
T ir latīņu alfabēta burts, kam var būt arī šādas nozīmes:
M (nozīmju atdalīšana)
M ir latīņu alfabēta burts, kam var būt arī šādas nozīmes:
1250. gads
1250. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
M (nozīmju atdalīšana)
Skatīt arī
M M M M M M M M M M M M M
L (nozīmju atdalīšana)
L ir latīņu alfabēta burts, kam var būt arī šādas nozīmes:
Ratinīku pilskalns
Ratinīku pilskalns ir pilskalns Rēzeknē, kas atrodas Rēzeknes Sāpju Dievmātes Romas katoļu draudzei piederošajos Jupatovkas vecajos katoļu kapos.
Tērvetes aplenkums un Dobes pils uzcelšana (1259)
1259. gada Tērvetes aplenkums un Dobes pils uzcelšana notika zemgaļu sacelšanās apspiešanai rīkotā apvienotā krustnešu karaspēka 1259./1260. gada ziemas karagājiena laikā.
Pionieris
Pionieris var būt:
Tērvetes aplenkums un Dobes pils uzcelšana (1259)
Rīgā tika sapulcināts viss Livonijas konfederācijas karaspēks - ne tikai ordeņa komturi un fogti, bet arī Rīgas arhibīskapa un Tērbatas, Kurzemes, Sāmsalas-Vīkas bīskapu karavīri un Dānijas ķēniņam pakļautās Ziemeļigaunijas karaspēks. Ordenim pakļautie igauņu karavīri no Jervas, Sakalas un Peltsamā, līvu un letu karavīri ieradās pajūgos ar ragavām, kurās salika pārtiku. Karagājiena laikā tiem pievienojās arī kuršu karaspēks ar savu karogu. Tērvetes pilskalna ieņemšanai tika uzbūvēti bīdāmtorņi (lejasvācu: ebenhôe; latīņu: propugnaculum) - uz riteņiem, vai veltņiem pārvietojami koka torņi vairākstāvu mājas augstumā. Tos uzbīdīja uz pils grāvī samestiem kokiem, lai varētu sasniegt Tērvetes pils nocietinājumu augšu. Kad bīdāmtorņi tika piestumti pils sienai, tad sākās cietokšņa vaļņu šturmēšana, kas ilga visu dienu. Ar metamšķēpiem tika nogalināti daudzi karavīri abās pusēs. Daudzi uzbrucēji zaudēja dūšu un atkāpās, zemgaļu karavīri atstāja nocietinājumus un metās viņus vajāt. Kauja turpinājās līdz rītausmai un beidzās ar apvienotā krustnešu karaspēka atkāpšanos.
Q (nozīmju atdalīšana)
Q ir latīņu alfabēta burts, kam var būt arī šādas nozīmes:
Tērvetes aplenkums un Dobes pils uzcelšana (1259)
Nespēdams ieņemt Tērvetes pili, ordeņa mestrs nolēma uzcelt savu militāro bāzi Dobenes pilsnovada Dobes pilskalnā, kas tika nostiprināts ar aizsarggrāvjiem. Jaunajā cietoksnī tika atstāts ordeņa karavīru garnizons.
Laurie
Laurie var būt:
2010. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā — Tāllēkšana sievietēm
Tāllēkšanas sacensības 2010. gada Eiropas čempionātā notika Luisa Kompanisa Olimpiskajā stadionā 27. un 28. jūlijā. Par Eiropas čempioni kļuva latviešu tāllēcēja Ineta Radēviča.
Huaresa
Huaresa (es), saukta arī par Paso del Norti jeb "Izeju uz ziemeļiem", ir pilsēta un municipalitāte Meksikas ziemeļos, Čivavas štatā. Atrodas Riograndes upes krastā, pie robežas ar ASV. Pēc 2010. gada datiem, pilsētā dzīvo 1 321 004 iedzīvotāji un tās aglomerācijā dzīvo 2 539 946 iedzīvotāji. Tā ir Čivavas štata lielākā pilsēta un piektā lielākā Meksikas pilsēta.
2008. gadā pilsētas robeža ar ASV tika šķērsota ap 23 miljoniem reižu, padarot to par galveno robežas šķērsošanas punktu starp ASV un Meksiku. Pēdējos gados pilsēta un tās apkārtne arvien vairāk kļūst par vienu no lielākajiem industriālajiem centriem Meksikā. 2007. gadā The New York Times apgalvoja, ka Huaresā tiek radīts vairāk jaunu rūpnīcu nekā jebkurā citā Ziemeļamerikas pilsētā. 2008. gadā pilsēta tika nosaukta kā Nākotnes pilsēta.
Varjagi
Varjagi (non, el, senaustrumslāvu: варяже, варязи) bija sengrieķu un senkrievu valodā dots nosaukums skandināvu vikingiem, kuri kopš 8. gadsimta kuģoja pa Daugavu, Dņepru, Volgu un Donu, lai no Baltijas jūras nokļūtu Melnajā jūrā vai Kaspijas jūrā, izveidojot tirdzniecības ceļu no varjagiem uz grieķiem. Varjagi bija Kijivas Krievzemes valstiskuma veidotāji (no 9. līdz 12. gadsimtam), bet vēlāk kā kara algotņi dienēja Austrumromas impērijā (no 11. līdz 13. gadsimtam).
Ķekava (nozīmju atdalīšana)
Ķekava var būt:
Tērauda vīrs
Lai pilnībā "Tērauda vīru" nošķirtu no citām filmām par Supermenu, filmā netiek izmantota Džona Viljamsa sacerētā kompozīcija Superman March.
tika paziņots, ka filmai būs arī turpinājums.
Sižets
Planēta Kriptons saskaras ar nenovēršamu iznīcināšanu nestabilā kodola dēļ, kas notiek gadiem ilgās Kriptona dabas resursu izmantošanas dēļ. Dumpīgais karavadonis ģenerālis Zods ar saviem sekotājiem gāž valdošo padomi. Zinātnieks Jor-El un viņa sieva Lara nosūta savu jaundzimušo dēlu Kalelu kosmosa kuģī uz Zemi, tāpat tiek ievadīta ģenētiskais kodekss viņa šūnās, lai saglabātu kriptoniešu rasi. Zods vēlāk nogalina Džorelu un viņš ar sekotājiem tiek nosūtīti uz Fantomu zonu. Tomēr nedaudz vēlāk Kriptons eksplodē, tādējādi atbrīvojot viņus.
Zīdaini Kal-El kā adoptētu bērnu audzina fermeri Džonatans un Marta Kenti, kas viņu nosauc par Klārku. Klārka kriptoniešu fizioloģija piešķir viņam pārcilvēciskas spējas uz Zemes, kas sākotnēji rada viņā apjukumu, tomēr ar laiku viņš iemācās tās izmantot, lai palīdzētu citiem cilvēkiem. Džonatans Klārkam, kad viņš ir sasniedzis pusaudža vecumu, atklāj, ka viņš ir citplanētietis un iesaka neizmantot savas spējas publiski, baidoties, ka tādējādi sabiedrība varētu viņu noraidīt. Pēc Džonatana nāves pieaugušais Klārks vairākus gadus dzīvo, piekopjot nomadu dzīvesveidu, strādājot dažādus darbus ar viltotu vārdu, vienlaicīgi arī glābjot cilvēkiem dzīvības. Visbeidzot viņš Arktikā atklāj citplanētiešu kuģi, kas ļauj Klārkam sazināties ar saglabāto Džorela apziņu hologrammas veidolā. Daily Planet žurnāliste Luisa Leina, kas tikusi nosūtīta uz Arktiku, lai uzrakstītu rakstu par citplanētiešu kuģa atklāšanu, sekojot Klārkam iekļūst kuģī, kur viņš viņu izglābj, kad Luisa tika ievainota. Daily Planet redaktors un Luisas priekšnieks Perijs Vaits noraida viņas stāstu par "supercilvēku" glābēju, tāpēc viņa atrod Klārku Kanzasā, lai uzrakstītu viņa dzīvesstāstu. Pēc Klārka stāsta noklausīšanās, kur viņš atklāj arī Džonatana nāves apstākļus, Luisa izlemj nepublicēt stāstu.
Zods un viņa komanda meklē citas planētas, kur var izveidot kolonijas, un sekojot no Klārka kuģa sūtītajam briesmu signālam viņi atrod Zemi. Zods pieprasa, lai cilvēki nodod Kal-El (Zods uzskata, ka kodekss atrodas pie viņa) viņam, apmaiņā pret mieru. Klārks piekrīt un ASV militāristi nodod viņu un Luisu komandas otrajai galvenajai personai Faorai. Zods vēlāk atklāj, ka viņš plāno Zemi pārvērst jaunajā Kriptonā, iznīcinot visu cilvēci. Kad Klārkam un Luisai ar Jor-El palīdzību izdodas izbēgt no kuģa un Klārkam izdodas uzvarēt Faoru, viņam izdodas pārliecināt militāristu ģenerāli, ka viņš ir sabiedrotais. Zods izvieto pasaules motoru un sāk pārvēršanas procesu Metropolē un virs Indijas okeāna.
Klārks, kas tagad tiek saukts par "Supermenu", apstādina pasaules motoru virs Indijas okeāna, kā arī iznīcina kuģi, kas pārvadā Genesis kameru. Militāristi izmanto kuģi, ar kuru Klārks tika atvests uz Zemes, kā pretspēku Zoda kuģim virs Metropoles, tādējādi atgriežot Zoda sabiedrotos Fantomu zonā. Uz Zemes paliek vienīgi Zods, kas sāk cīņu ar Supermenu. Kad Zods, atriebjoties par sakāvi, cenšas nogalināt civiliedzīvotājus, Supermens ir spiests viņu nogalināt. Kādu laiku vēlāk Supermens vēl joprojām cenšas iegūt ASV valdības uzticību, kas cenšas atklāt Supermena slepeno identitāti. Klārks sāk strādāt Daily Planet, lai bez aizdomu radīšanas varētu piekļūt bīstamām situācijām.
Hjū Lorijs
Džeimss Hjū Kelams Lorijs (en, dzimis ) ir angļu aktieris, komiķis, rakstnieks un dziedātājs. Pirmo atpazīstamību ieguva XX gadsimta astoņdesmitajos gados ar lomu BBC situāciju komēdijā "Melnā čūska". Vēlāk bija britu humora dueta "Fraijs un Lorijs" (Fry and Laurie) sastāvā. Pazīstams kā medicīnas drāmas seriāla "Doktors Hauss" (2004—2012) galvenās lomas tēlotājs. Par šo lomu saņēmis divas Zelta globusa balvas un divas Ekrāna aktieru ģildes balvas. Trešo Zelta globusa balvu saņēmis par lomu seriālā "Nakts menedžeris".
Johans Bernhards Fišers
Johans Bernhards Fišers (, 1685—1772) bija Rīgas pilsētas ārsts, vēlāk Krievijas impērijas medicīnas pārvaldes priekšnieks un imperatoru Annas un Ivana VI ārsts Pēterburgā (1737-1741), pēc atgriešanās Rīgā viņš savā muižiņā tagadējā Purvciema teritorijā nodarbojās ar rakstniecību un tulkošanu.
Veicis Krievijas impērijas medicīnas izglītības reformu atbilstoši Eiropas standartiem un pievērsies sabiedrības veselības uzlabošanai, pēc Rīgas pilsētas parauga ieviesdams Pēterburgas un Maskavas pilsētas ārstu (штадтфизик) amatus.
Dzīvesgājums
Johans Bernhards Fišers dzimis Lībekā 1685. gada 28. jūlijā. 1687. gadā viņa ģimene pācēlās uz dzīvi Zviedru Vidzemes galvaspilsētā Rīgā, kur viņa tēvs Benjamins Fišers (miris 1695) strādāja par ārstu un aptiekāru. Viņa tēvabrālis Johans Fišers bija Vidzemes ģenerālsuperintendents. Pēc mācībām Rīgas licejā Fišers no 1704. gada studēja medicīnu Halles un Jēnas, no 1708. gada Leidenes un Amsterdamas universitātēs. 1709. gadā viņš papildinājās Anglijā un Francijā. Pēc Rīgas aplenkuma beigām viņš 1710. gada decembrī atvēra tur savu ārsta praksi un 1725. gadā piedalījās ārstu konsīlijā Kurzemes hercogienes Annas veselības stāvokļa apspriešanai. 1733. gadā Johans Bernhards fon Fišers kļuva par otro Rīgas pilsētas ārstu (Stadtphysikus). 1734. - 1740. gadā Fišers bija Krievijas ķeizarienes Annas personiskais ārsts (лейб-медик) Pēterburgā. Viņš tika iecelts arī par Krievijas impērijas galveno ārstu jeb arhiatru. Ar ķeizarienes rīkojumu 1735. gada 24. decembrī tika izdoti Fišera izveidotie "Slimnīcu vispārīgie noteikumi", kas noteica to, ka ķirurgi sagatavojami tikai četrās Krievijas slimnīcās Pēterburgā, Kronštatē un Maskavā arhiatra uzraudzībā. Šajā laikā Svētās Romas impērijas ķeizars Kārlis VI viņu iecēla dižciltīgo kārtā (von Fischer). Pēc ķeizarienes Annas nāves 1740. gadā Krievijas reģente Anna Fišeru uzaicināja kļūt par mazgadīgā troņmantnieka Ivana VI miesas ārstu.
1742. gadā, līdz ar ķeizarienes Elizabetes nākšanu pie varas viņš atgriezās Rīgā un mūža nogali pavadīja savā muižiņā aiz tagadējā Grīziņkalna. Te viņš nodevās lauksaimniecībai un rakstniecībai, parakstīdamies ar pseidonīmu Montan zu Hinterbergen - "Aizkalnes Montāns" (Kalnietis). Pirmā autobiogrāfiskā apceres nosaukums bija "Harmonijā un mierā dzīvojošais Montāns" (Der In Beruhigung und Friede wohnende Montan), kuras nosaukumā iekodēti viņa iniciāļi I.B.F. Vēlāk viņš pievērsās gan medicīnas, gan Vidzemes vēstures un lauksaimniecības apcerējumiem, kurus sūtīja vācu žurnāliem un grāmatu spiestuvēm. Fišers savu muižiņu nodēvēja par Hinterbergen ("Aizkalni", jo tā atradās aiz Grīziņkalna) un iekopa agrāk neauglīgo muižiņas apkaimi, izveidojot skaistu dārzu un parku. Miris 86 gadu vecumā 1772. gada 8. jūlijā savā "Aizkalnes" muižiņā.
Viņa iesāktos Vidzemes ģeogrāfijas pētījumus turpināja viņa brāļadēls Jakobs Benjamins Fišers (1731-1793), kas 1778. gadā publicēja Vidzemes dabas aprakstu (“Versuch einer Naturgeschichte von Livland”), ko 1784. gadā Johans Frīdrihs Hartknohs Rīgā iespieda kopā ar J. J. Ferbera 100 lappušu biezo traktātu "Piezīmes Kurzemes fizikālajam zemes aprakstam kopā ar J.B.Fišera pielikumiem viņa Vidzemes dabasizpētes uzmetumam".
Diks Advokāts
Dirks Nikolāss "Diks" Advokāts (dzimis Hāgā) ir Nīderlandes futbola treneris. Kopš 2022. gada viņš ir Eerste Divisie kluba ADO Den Haag galvenais treneris.
Savas karjeras laikā viņš ir vadījis Beļgijas, Nīderlandes, Dienvidkorejas, Apvienoto Arābu Emirātu, Krievijas, Serbijas un Irākas futbola izlases. Viņa iesauka ir "Mazais ģenerālis", atsaucoties uz viņa skolotāja Rinusa Mihelsa iesauku "Ģenerālis".
Trenera karjera
SVV
PSV Eindhoven
Rangers
Zenit
Nīderlandes futbola izlase
Nuadibu
Tā atrodas uz 60 kilometru garās Rās Nuādībū pussalas, kuras rietumu daļa ar Lagueras pilsētu ir daļa no Rietumsahāras. Nuadibu atrodas aptuveni kilometru no robežas.
Pilsēta ir sadalīta četrās galvenajās daļās — pilsētas centrā, kur atrodas lidosta, Numerovatā — galvenie dzīvojamie rajoni ziemeļos, Konsado tālāk dienvidos — Pormineralēras guļamrajons, no kurienes eksportē dzelzsrūdu no Zueratas.
Pilsētā pieejamie tūrisma objekti ir vairāki tirgi, kuģu kapsēta un Vidusjūras ronis (Monachus monachus).
Galvenā saimnieciskā darbība notiek zvejošanā, bet lielākā rūpniecības nozare ir dzelzsrūdas apstrāde. Rūdu piegādā pa dzelzceļu no iekšējām raktuvju pilsētām Zueratas un Fderikas. Šie vilciena sastāvi var būt pat 3 km garumā — iespējams, garākie pasaulē. Mauritānijas dzelzceļš arī nodrošina pasažieru satiksmi uz Šumu.
Kopš 2006. gada februāra Nuadibu ir kļuvusi par galveno izejas punktu afrikāņu migrantiem, kas mēģina sasniegt Kanāriju salas. Šis bīstamais ceļš uz Eiropas Savienību ir kļuvis populārāks, kopš 2005. gada otrajā pusē ir pastiprināta emigrācijas kontrole Marokas piekrastē un pie Spānijas anklāviem Seutas un Meliljas.
Pilsēta tiek uzskatīta par nelegālo Sahārā atrasto meteorītu tirdzniecības centru.
Reinhards Slenska
Reinhards Slenska (de, dzimis ) ir vācu luterāņu mācītājs, teologs un akadēmisks darbinieks. Dzimis Kaselē, mācītāja ģimenē. Studējis Marburgā, Tībingenē, Heidelbergā un Parīzē pie ievērojamiem teologiem - Rūdolfa Bultmaņa, Gerharda Ebelinga, Pētera Brunnera un Edmunda Šlinka. Akadēmiskā darbība Heidelbergā, Bernē un Erlangenē saistīta ar dogmatisko/sistemātisko teoloģiju un ētiku. Ordinēts 1959. gadā. Līdz emeritūrai pildījis Erlangenes Universitātes teoloģijas fakultātes dekāna pienākumus.
1996. gadā uzaicināts kalpot Latvijas evaņģēliski luteriskajā baznīcā par teoloģiskās augstskolas - Lutera akadēmijas - rektoru un mācībspēku. Pildījis rektora pienākumus līdz 2005. gada vasarai. Lekciju temati: Dogmatika/sistemātika, Romiešu vēstules eksegēze, Mārtiņa Lutera dzīve un darbi, Ētika, Filozofijas ievads teologiem. Bijis biežs viesmācītājs daudzās Latvijas draudzēs, piedalījies zinātniskās konferencēs un vadījis dažādas izglītojošas un akadēmiskas diskusijas. Arvien uztur ciešu saikni ar Latvijas evaņģēliski luterisko baznīcu.
Daudzu grāmatu un rakstu autors.
Pašlaik uzturas Erlangenē (Vācijā). Precējies ar Gīzelu Slensku.
Ians Makellens
Sers Ians Marejs Makellens (en, dzimis ) ir angļu teātra un kino aktieris. Plaši pazīstams kā Gendalfa lomas tēlotājs "Gredzenu pavēlnieka" triloģijas filmās un Magneto lomas tēlotājs X-men triloģijā.
Tony balvas ieguvējs 1981. gadā. 1996. gadā par lomu filmā "Ričards III" (1995) ieguvis Eiropas Kino balvu kā Eiropas gada aktieris. Par lomu filmā Rasputin (1996) ieguvis Zelta globusa balvu "Labākais aktiera sniegums otrā plāna lomā seriālos, minisērijās vai televīzijai paredzētajās filmās". Divreiz nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai — par galveno lomu filmā Gods and Monsters (1998) un par otrā plāna lomu filmā "Gredzenu pavēlnieks: Gredzena brālība" (2001).
1988. gadā atzinis, ka ir gejs. Viens no ietekmīgās britu LGBT tiesību organizācijas Stonewall dibinātājiem.
Latvijas PSR Ministru Padomes Galvenā pārvalde kara un valsts noslēpumu aizsardzībai presē
Latvijas PSR Ministru padomes Galvenā pārvalde valsts noslēpumu aizsardzībai presē jeb "Glavļits" bija represīva PSRS okupācijas iestāde, kuras uzdevums bija politiskā cenzūra PSKP vadībā no 1940. gada līdz 1990. gada oktobrim.
Nosaukums līdz 1940. gada 12. decembrim — Galvenā literatūras pārvalde, no kā izveidojusies abreviatūra, līdz 1941. gada jūnijam — Galvenā literatūras un izdevniecību lietu pārvalde, no 1953. gada 15. marta līdz 1953. gada 8. oktobrim — Otrā pārvalde, savukārt, līdz 1966. gada 8. septembrim — Galvenā pārvalde valsts un kara noslēpumu aizsardzībai.
No 1940. gada 16. jūnija formāli juridiski bija pakļauta Latvijas PSR Iekšlietu tautas komisariātam, vēlāk no 1940. gada 12. decembra līdz nacionālsociālistiskās Vācijas okupācijai — Latvijas PSR Tautas komisāru padomei; vēlāk pakļauta tieši Latvijas PSR Tautas komisāru padomei un tās mantiniecei — Latvijas PSR Ministru padomei; no 1963. gada 4. novembra līdz 1966. gada 8. septembrim pakļauta ministrijas līmeņa institūcijai — Ministru Padomes Valsts preses komitejai. Faktiski pakļauta Valsts Drošības komitejai un PSKP Latvijas Centrālajai komitejai.
1990. gada 10. augustā Latvijas Republikas Ministru Padome nolēma pārvaldi likvidēt.
"Glavļita" vadītāji Latvijā bija:
Čīles Antarktikas institūts
Čīles Antarktikas institūts (es, INACH) ir Čīles Ārlietu ministrijai pakļauta valdības institūcija, kas nodarbojas ar Antarktikas zinātnisko izpētes programmu organizēšanu un koordinēšanu.
Vēsture
Līdz institūta dibināšanai ar Antarktikas izpēti nodarbojās galvenokārt Čīles armija, flote un gaisa spēki, kas veidoja kontinentā pastāvīgas bāzes un īstenoja savas izpētes programmas. 1964./1965. gada sezonā tika noorganizēta pirmā kompleksā INACH ekspedīcija, kuras laikā tika veikti pētījumi bioloģijā, kristalogrāfijā, ekoloģijā, ģeoloģijā, meteoroloģijā, ornitoloģijā un seismoloģijā, kā arī veikta izpēte pastāvīga lidlauka izveides iespējamībai.
Polārstacijas
Čīles Antarktikas institūta pārziņā ir pētniecības darbi 12 polārstacijās, no kurām sešas ir paša institūta stacijas, bet pārējās pārvalda Čīles armija, flote un gaisa spēki. Pie Eduardofrejas polārstacijas Karaļa Džordža salā ir izveidojusies viens no divām Antarktīdas pastāvīgi apdzīvotajiem civilajiem ciematiem — Vilja Las Estreljasa.
Atvars Tribuncovs
Karjera izlasē
Ilgus gadus Atvars ir bijis arī stabils Latvijas izlases spēlētājs. Tās sastāvā viņš spēlējis deviņos Pasaules čempionātos, divās Olimpiskajās spēlēs, kā arī junioru vecumā spēlējis divos Eiropas čempionātos, kā arī vienā Pasaules čempionātā junioriem.
Trenera karjera
No 2019. līdz 2021. gadam Tribuncovs bija Latvijas čempionāta vienības HK Dinaburga galvenais treneris.
Ichaks Rabins
Ichaks Rabins (he, Yitzhak Rabin; dzimis, miris ) bija Izraēlas politiķis, valstsvīrs un ģenerālis. 1994. gadā kopā ar Šimonu Peresu un Jāsiru Arafātu saņēma Nobela miera prēmiju.
Divas reizes bija Izraēlas premjerministrs, pirmoreiz — laikā no līdz, otrreiz — no  līdz , kad tika nogalināts pret viņu vērsta atentāta laikā. Atentātu pret I. Rabinu veica ultralabējs ebreju students demonstrācijas laikā Telavivā. Rabins bija pirmais Izraēlas premjerministrs, pret kuru veikts atentāts, kā arī otrais, kurš mira, esot amatā. Laukums, kur viņš tika nogalināts, ir pārdēvēts no Kikar Malkhei Yisrael par "Rabina laukumu".
Latvijas Atsevišķais artilērijas divizions
Atsevišķais artilērijas divizions bija izvietots Katriņmuižā pie Cēsīm kā artilērijas virsnieku apmācības bāze.
Dienvidlatvijas brigāde
Dienvidlatvijas brigāde jeb Atsevišķā latviešu brigāde bija Landesvēra (zemessardzes) latviešu karaspēka daļa, ko pēc uzvaras Cēsu kaujās un Strazdumuižas pamiera 1919. gada 15. jūlijā apvienoja ar Ziemeļlatvijas brigādi un vācbaltiešu zemessargiem, izveidojot Latvijas Bruņotos spēkus.
Vēsture
22. martā Atsevišķais Studentu bataljons piedalījās Bateru kaujā, bet 24. martā cīņās Klīves pusmuižas rajonā. 29. martā 3. Atsevišķajā bataljonā iedalīja jaunu rotu, ko uzdeva komandēt kapteinim Paulim Zoltam. Kapteinis A. Galindoms uzņēmās bataljona komandēšanu, bet par Studentu rotas komandieri iecēla kapteini Marku Ozolu.
1919. gada 18. maijā kaujā pie Kaugurciema Zolta rota piespieda atkāpties no pozīcijām divus lielinieku pulkus. Uzvaras rezultātā Latviešu atsevišķās brigādes vienības atbrīvoja tagadējās Jūrmalas teritoriju un 22. maijā piedalījās Piņķu kaujā. 23. maijā Latviešu atsevišķā brigāde iegāja Rīgā, piedalījās pilsētas "tīrīšanā" no boļševikiem, un drīz tika pārsūtīta uz Latgales fronti. Studentu bataljons palika Rīgā, kur pildīja garnizona pienākumus.
Pēc sakāves pie Rīgas notika straujš Padomju Latvijas armijas sabrukums un daudzi latviešu strēlnieki padevās pulkveža Baloža komandētajām vienībām. Tādēļ maija beigās saformēja Atsevišķā latviešu brigādes 4., 5. un 6. atsevišķo bataljonu, turpināja formēt 7. atsevišķo (skolnieku), 8. Piebalgas un Malienas atsevišķo bataljonu.
15. jūlijā Latvijas bruņoto spēku virspavēlnieks Dāvids Sīmansons pavēlēja no brigādes daļām izveidot Kurzemes divīziju, vēlāk tās daļas iegāja arī Latgales divīzijas sastāvā.
Olga Kučerenko
Olga Kučerenko (ru; dzimusi ) ir krievu vieglatlēte, startē tāllēkšanas sacensībās. Viņas personīgais rekords ir 7,13 m, kas tika sasniegti 2010. gada maijā Sočos.
2009. gada Eiropas čempionātā telpās viņa izcīnīja bronzas medaļu. Tāpat viņa piedalījās 2008. gada Pasaules čempionātā telpās, kur nekvalificējās finālam. 2010. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja bronzas medaļu. Uzvaru šajās sacensībās guva latviešu tāllēcēja Ineta Radēviča.
Procentuālā barjera
Piemēri
Barjeras var būt ļoti atšķirīgas. Izraēlā vēlēšanu procentuālā barjera ir 2% (līdz 1992. gadam — 1%, no 1992. līdz 2003. gadam — 1,5%). Turcijā barjera ir 10%. Polijā barjera ir 5%, taču tā neattiecas uz etnisko minoritāšu partijām, tādējādi ļaujot vācu minoritātei katrās vēlēšanās iegūt vismaz 1 vietu. Zviedrijā ir spēkā 4% barjera, tomēr, ja partija kādā vēlēšanu apgabalā iegūst 12% balsu, tā tiek pārstāvēta parlamentā pat, ja tā nepārvar valsts mēroga barjeru.
Itālijā, Lietuvā, Ungārijā un Polijā ir spēkā noteikums, kas paaugstina barjeru apvienībām.
Procentuālā barjera Latvijā
Saskaņā ar likumiem, lai kandidātu saraksts piedalītos vietu sadalē Latvijas pašvaldību, Saeimas vai Eiropas Parlamenta vēlēšanās, tam ir jāiegūst vismaz 5% derīgo balsu. Lai apzīmētu šo noteikumu, bieži tiek izmantots termins 5% barjera.
Barjera netika izmantota Latvijas vēlēšanās starpkaru periodā, tomēr kopš neatkarības atjaunošanas tā ir lietota visās Saeimas vēlēšanās. 5. Saeimas vēlēšanās barjera bija 4%. Barjeras paaugstināšanu ierosināja "Latvijas Ceļš", kas 5. Saeimas vēlēšanās ieguva vairāk nekā 30% balsu.
Pašvaldību vēlēšanās 5% barjera tika ieviesta pakāpeniski: 2005. gadā to izmantoja tikai Rīgas domes vēlēšanās, bet sākot ar 2009. gada vēlēšanām tā ir spēkā visu pašvaldību domju vēlēšanās.
Kritika
Gan 1995. gada Krievijas Valsts domes vēlēšanās (5% barjera), gan 2002. gada Turcijas Lielās nacionālās asamblejas vēlēšanās (10% barjera) vairāk nekā 45% balsu tika atdotas par sarakstiem, kas barjeru nepārvarēja. Procentu barjeras var radīt t.s. spoiler effect, sakarā ar kuru mazās partijas, kas nespēj pārvarēt barjeru, atņem balsis lielākām partijām ar līdzīgu ideoloģiju.
Mazās partijas var nonākt apburtajā lokā — ja partija, pēc vēlētāju domām, nespēj pārvarēt procentuālo barjeru, tā arī nespēj iegūt vēlētāju balsis. Ja partija nespēj iegūt vēlētāju balsis, pēc vēlētāju domām, tā nespēj pārvarēt procentuālo barjeru. Lai atrisinātu šo problēmu, vairākās valstīs tiek lietota nododamās balss sistēma. Saskaņā ar to, ja saraksts, par kuru nobalsoja vēlētājs, nepārvar barjeru, vērā tiek ņemta viņa nākamā izvēle. Tādējādi tiek samazināts "izšķiesto" balsu īpatsvars. Šāda sistēma tiek plaši izmantota tādās valstīs kā Austrālija un Īrija.
Stanislavs Škutāns
Stanislavs Škutāns ir zinātnieks, teoloģijas doktors, viens no Latgales vēstures pētniekiem. Visu savu dzīvi pavada neatlaidīgā darbā, īpaši pētot Latvijas vēsturi. Katoļu garīdznieks, jezuīts, Marijāņu kongregācijas ģenerālpadomnieks un Marijāņu kongregācijas ģenerālpriekšnieks. Aktīvs Latgales izdevniecību atbalstītājs. Viņa galvenais pamatprincips – patiesības meklēšana.
Dzīvesgājums
Stanislavs Škutāns dzimis 1901.gada 16.novembrī Krāslavas pagastā. Savas izglītības gaitas uzsāka Krāslavas pamatskolā, kas atradās 12 kilometrus no tēva sētas. Pēc diviem gadiem skola tika slēgta un S. Škutāns iestājās Dagdas pamatskolā, kura atradās 20 kilometru attālumā. Pēc neilga laika arī šo skolu slēdza un tad nācās kļūt par dzelzceļu strādnieku un braukt uz Krieviju būvēt dzelzceļus. Pēc Aglonas ģimnāzijas beigšanas 1926.gadā viņš iestājās Marijāņu klosterī Viļānos. 1930.gadā pēc Rīgas Garīgā semināra beigšanas tika iesvētīts par priesteri. Iestājas Latvijas Universitātes un studēt vēsturi. Pēc laika tiek nozīmēts par vēstures skolotāju Aglonas ģimnāzijā. 1944.gadā izceļo uz Vāciju un apmetas uz dzīvi Rozenheomā, Kapucīnu klosterī. 1957.gadā tiek ievēlēts par Marijāņu ģenerālpriekšnieku un vēlāk nodibina latviešu Marijāņu māju Čikāgā, uz kuru pārceļas 1963.gadā. Latgales izdevniecības darbu aktīvi atbalsta ar saviem rakstiem izdevumos: žurnālā „Dzeive”, rakstu krājumā „Acta Latgalica” un avīzē „Latgolas Bolss”. Amerikas Latviešu Katoļu Apvienības un Latgales Pētniecības institūta rīkotajā Rēzeknes kongresa 65 gadu atceres sarīkojumā S. Škutāns nolasīja izsmeļošu priekšlasījumu par tematu "Latgola pyrms un pēc Rēzeknes kongresa”. Visās sanāksmēs, kur tika apspriests latviešu tautas liktenis laika gaitā, S. Škutāns piedalījās ar zinātniski pamatotiem izskaidrojumiem . Miris 1995. gada 25. februārī Čikāgā, ASV.
2010.—2011. gada Eirolīgas sezona
2010.—2011. gada Eirolīgas sezona bija 11. starptautiskā basketbola vīriešu klubu sezona Eiropā ULEB pārvaldībā.
Par Eirolīgas čempionu kļuva Atēnu "Panathinaikos" klubs no Grieķijas A1 Ethniki, kas finālā uzvarēja Izraēlas klubu Telavivas "Maccabi" ar rezultātu 78:70.
Regulārā sezona
Regulārā sezona ilga no 2010. gada 18. oktobra līdz 23. decembrim.
Top 16
Top 16 turnīrs notika laika posmā no 19. janvāra līdz 3. martam. Top 16 turnīra kārtai kvalificējās katras regulārās sezonas grupas pirmās četras vietas ieņēmušās komandas.
Johanness Hevēlijs
Johanness (Jans) Hevēlijs (la, de, pl; dzimis, miris ) bija Žečpospolitas pilsētā Dancigā dzimis un lielāko mūža daļu dzīvojošs astronoms, kā arī Dancigas birģermeistars. Tiek uzskatīts par Mēness kartogrāfijas pamatlicēju, kā arī ieviesa vairākas jaunus zvaigznājus, no kuriem septiņi tiek atzīti arī mūsdienās - Medību Suņi, Ķirzaka, Mazais Lauva, Lūsis, Vairogs, Sekstants un Lapsiņa.
Dzimis Bohēmijas izcelsmes aldara ģimenē. Mācījās tieslietas Leidenes Universitātē. Vēlāk ceļoja uz Franciju un Angliju, kur tikās ar Pjēru Gasendī, Marēnu Mersennu un Atanāsiju Kirheru. 1634. gadā atgriezās dzimtajā pilsētā un nodzīvoja šeit līdz mūža beigām. 1635. gadā apprecēja divu kaimiņu māju īpašnieci Katerīnu Rebešku (Katharine Rebeschke), bet 1636. gadā iestājās aldaru ģildē, un kopš 1643. gada bija tās vadītājs.
Tomēr kopš 1639. gada Hevēlija galvenā interese bija astronomija. Uz savu trīs māju jumta viņš uzkonstruēja milzīgu Keplera teleskopu ar 45 m lielu fokusattālumu. Lai pārvietotu šo konstrukciju bija nepieciešama matrožu brigāde. Dažādos laikos observatoriju bija ieradušies apskatīt gan Polijas karalis Jans III Sobeskis, gan jaunais angļu astronoms Edmonds Halejs. Observatorijas izveidē Hevēliju konsultēja Roberts Huks un Džons Flamstīds. 1647. gadā Hevēlijs publicēja darbu Selenographia, sive Lunae descriptio, kurā aprakstīta Mēness virsma, bet 1687. gadā - Firmamentum Sobiescianum sive Uranographia, kurā ieteica desmit jaunus zvaigznājus, no kuriem septiņi tiek atzīti mūsdienās.
1662. gadā mira Hevēlija sieva, un viņš apprecējās vēlreiz ar tirgoņa meitu Elizabeti Kopmani (Elisabetha Koopmann), kura palīdzēja Hevēlija pētījumos, bet pēc viņa nāves publicēja neizdotos rakstus, tāpēc bieži tiek uzskatīta par pirmo vēsturē zināmo sievieti - astronomi. 1679. gada 26. septembrī Hevēlija observatorija nodega. Šo to Hevēlijam izdevās atjaunot, tomēr 1687. gadā, savā dzimšanas dienā, viņš 76 gadu vecumā mira. Apglabāts Dancigas Svētās Katrīnas baznīcā (Kościół św. Katarzyny w Gdańsku).
Glotāls līdzskanis
Glotālie līdzskaņi ir līdzskaņi, kas tiek artikulēti ar balseni (telpu starp balss saitēm). Daudzi fonētiķi šis skaņas (vai vismaz tā sauktos berzeņus) uzskata par balsenes pārejas stāvokli bez artikulācijas vietas, kā tas ir citiem līdzskaņiem. Faktiski tie netiek uzskatīti par līdzskaņiem vispār. Tomēr glotālais slēdzenis vismaz ir tipisks līdzskanis tādās valodās, kā cu Taivānā.
Latviešu valodā
Latviešu valodā glotāls līdzskanis ir nebalsīgais glotālais berzenis, kas ortogrāfijā (tāpat kā nebalsīgais velārais berzenis ) tiek attēlots ar burtu "h".
Piemēri
Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā iekļautie glotālie līdzskaņi:
"Berzeņi" nav īsti berzeņi. Šajā gadījumā ir vēsturisks šī termina lietojums. Šīs skaņas ir balsenes pārejas stāvoklis (fonācija) bez specifiskas artikulācijas vietas. ir nebalsīga pāreja. ir dvesmas pāreja un to vajadzētu transkribēt ar.
Izplatība
Glotālie slēdzeņi sastopami daudzās valodās. Bieži visiem patskaniskajiem ievadiem priekšā ir glotālais slēdzenis, piemēram vācu valodā. Havajiešu alfabētā glotālo slēdzeni apzīmē ar ‘ (okinu). Dažās rakstībās tiek lietota diakritiskā zīme, kā hamza <ء> arābu alfabētā. Daudzās Mezoamerikas valodās glotālajam slēdzenim tiek lietots latīņu burts <h>.
Anau ezers
Anau ezers (en, no mi — ‘virpuļojošā ūdens ala’) ir ezers Jaunzēlandes Dienvidsalas dienvidrietumu daļā. Otrs lielākais Jaunzēlandes ezers aiz Taupo ezera, lielākais ezers Dienvidsalā. Ezeru veidojis ledājs.
Ezera galvenā daļa stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā 65 km garumā. Rietumu pusē ezerā iestiepjas trīs lieli fjordi: Ziemeļu fjords, Vidus fjords un Dienvidu fjords. Vidus fjorda ieejas daļā atrodas vairākas nelielas saliņas. Ezers atrodas 210 metrus virs jūras līmeņa, taču tā maksimālais dziļums ir vismaz 417 metri — tas ir kriptodepresija. Pirmie eiropieši ezeru sasniedza 1852. gadā.
Ezerā ietek vairākas upes, no kurām lielākā ir Eglintonas upe, kas ietek austrumos, iepretīm Ziemeļu fjordam. Izteka Vaiau pēc vairākiem kilometriem ietek Manapouri ezerā. Anau ezera dienvidaustrumu krastā, netālu no Vaiau iztekas, atrodas Anau pilsētiņa. Bez Anau ezera krastā ir tikai vēl viena ferma. Vienlaikus ezera krastos labi attīstīta tūrisma industrija.
Dabas pieminekļi
Lielākā daļa ezera atrodas Fjordlendas nacionālajā parkā un Vāhipounamu UNESCO Pasaules mantojuma pieminekļa teritorijā. Ezera krasti ir kalnaini, rietumu krastā Keplera kalni un Mērčisona kalni paceļas 1400 metrus virs ezera līmeņa. Ezera ziemeļu galā sākas Milforda taka. Tikai austrumu krasti vietām ir mazāk kalnaini; šeit vietām ir lauksaimnieciski apstrādāta zeme.
Ezera krastos dzīvo vairāki retu sugu putni, no kuriem plašāk pazīstama ir takahe (Notornis hochstetteri). Šo nelidojošo putnu uzskatīja par izmirušu, taču 1948. gadā to atklāja nelielā ielejā ezera krastā. Takahes aizsardzībai izveidota īpaša dabas aizsargājamā teritorija starp Vidus un Dienvidu fjordiem.
Ezera rietumu krastā atrodas Anau alas.
Ņūkomba līcis
Ņūkomba līcis ir Bada krasta Mosona jūras piekrastes līcos Austrumantarktīdā. Līcis ir ap 3 km garš 1,5 - 2,5 km plats un izvietojies starp Klarka un Beilija pussalām iepretī Vindmilas salu arhipelāgam. Pirmoreiz apzināts 1947. gadā no operācijas Highjump aerofotogrāfijām. Līča apsekojumus un mērījumus 1957. gada februārī veica okeanogrāfs Viliss Treslers (Willis L. Tressler) ar kuģi Glacier un nosauca kuģa stūrmaņa Roberta Ņūkomba (Robert C. Newcomb) vārdā.
Līča ziemeļu krastā atrodas pamestā polārstacija Vilksa, dienvidu - austrāliešu vissezonas stacija Keisi.
Kolima
Kolima var būt:
Ķekava (upe)
Ķekava (arī Ķekaviņa, augštecē Bakāne) ir Daugavas kreisā pieteka Ķekavas novadā. Sākas Baldones mežos pie Ģediņkalna dienvidos no Skurbeniekiem. Tek uz rietumiem, pēc tam uz ziemeļiem pa Viduslatvijas zemienes Upmales paugurlīdzenumu, pie ietekas pa Tīreļu līdzenumu. Augštecē un vidustecē pārsvarā tek pa mežainu apvidu ar zemiem purvainiem krastiem. Lejtecē krasti augstāki. Daudz iztaisnotu posmu. Ietek Sausajā Daugavā pie Ķekavas. Lielākās pietekas: Sūnupīte (8 km), Butleru strauts, Zites strauts, Mellais strauts, Ķežupīte. Pie Jenčiem no Ķekaviņas atzarojas Upmalnieku grāvis, kas to savieno ar Misu. Ar Misu Ķekavu savieno arī Daugavas—Misas kanāls, kas pievienojas upei aiz Rīgas apvedceļa A5 šķērsošanas un palu laikā novada uz Misu Ķekavas un daļēji arī Daugavas ūdeņus.
Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Baldones un Ķekavas pilsētas. Upi šķērso autoceļi A5, A7, P89, P91.
Tūrisms
Upes galvenais laivojamais maršruts ir 12 km garš no Jeņčiem īsi pirms A7 (Via Baltica) krustojuma līdz Ķekaviņas līcim Ķekavā. Otrs maršruts Ķekavā līdz Daugavai ir laivojams tikai dažas stundas gadā, kad atver Ķekaviņas dambja slūžas. Kopš 1980. gadiem šeit organizē slaloma nobraucienus.
Tiri
Tiri ir pilsēta Igaunijā, Jerves apriņķī. Tiri atrodas Igaunijas centrālajā daļā un tiek uzskatīta par vienu no Igaunijas zaļākajām pilsētām. Kopš 2000. gada — Igaunijas Pavasara galvaspilsēta.
Vēsture
Vēstures avotos Tiri pirmo reizi ir pieminēta kā Turgele (Turgel) 1347. gadā. 19. gadsimta beigās Tiri bija draudzes centrs ar baznīcu, krogu, aptieku, kapiem un skolu.
1917. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits bija sasniedzis tādu līmeni, ka Tiri tika pie nelielas tirgus pilsētas tiesībām. Pilsētā sākās nopietni celtniecības darbi.
1926. gada 2. jūlija Tiri oficiāli ieguva pilsētas statusu. Tās popularitāte sasniedza augstāko punktu, kad 1937. gadā tika atklāta Tiri radio stacija.
Pirmās neatkarības perioda laikā Tiri kļuva par dārzu pilsētu ar lielu daudzumu parku, aleju un mazu savrupmāju. 1941. gada vasarā Tiri smagi cieta no kara. Vairums ēku, radio tornis, tilti, dzelzceļa stacija un vairāk kā 100 dzīvojamās mājas tika iznīcinātas. Pēc 2. pasaules kara, no 1950. līdz 1951. gadam Tiri bija lielāka apriņķa centrs. Pilsēta savu neatkarīgo statusu atguva 1990. gada 20. decembrī.
Kopējā pilsētas aina visu šo laiku palikusi nemainīga — Tiri ir neliela pilsēta ar zemām ēkām, plašiem dārziem un daudz zaļumiem.
Svētā Mārtiņa baznīca
Gotiskā stila baznīca tikusi uzcelta 13. gadsimtā un ir veltīta Svētajam Mārtiņam. Tiek uzskatīts, ka baznīca izvietota vietā, kur senie norvēģi pielūdza savu Dievu Toru. Sākotnēji baznīcai nebija torņa, koka tornis tai tika uzcelts 1741. gadā. Vairāk kā gadsimtu vēlāk tika savākti ziedojumi akmens tornim. Tornis tika pabeigts 1867. gadā un ir nemainīgs saglabājies līdz mūsdienām. 1941. gadā Otrajā pasaules karā tika iznīcināta torņa smaile, bet 1972. gadā tā tika atjaunota. Uz torņa smailes 1999. gadā izvietots gailis. Baznīcas vitrāžas veidojusi Doloresa Hofmane, viena no pazīstamākajām Igaunijas māksliniecēm.
Mākslīgais ezers un pludmales parks
Darbs pie atpūtas parka ar mākslīgo ezeru un vairākām strūklakām sākās 1990. gadā. Ezers publikai tika atklāts 1992. gada 4. jūlijā. Tajā pašā dienā katru gadu tiek svinēti Ezera svētki.
Ezera teritorija ir 7,7 hektāri. Krasti ir smilšaini un tam apkārt ir daudz zaļu. Ezerā ir mākslīgi izveidota sala.
Pludmales parkam ir vairāk kā 200 gadi un savulaik tas piederēja baznīcai. Vecākā tā daļa kādreiz bija ieturēta regulārā stilā, bet ar laiku tas ir kļuvis par brīvā stila jaukto parku.
Pārvalde
Vietējo pašpārvaldi veido pilsētas padome un pilsētas valdība. Pašpārvaldes padomes vēlēšanas notiek reizi četros gados. Deputātu skaits padomē atkarīgs no iedzīvotāju skaita. Patlaban atbilstoši iedzīvotāju skaitam Tiri ir 23 deputāti.
Tiri pilsētas simboli ir karogs un ģerbonis.
Izglītība
Tiri darbojas divas vidusskolas ar dažādiem novirzieniem, trīs pamatskolas, viena mūzikas skola, skola bērniem ar īpašām vajadzībām un seši bērnudārzi. Kopš 1997.gada septembra Tartu Universitātes Tiri koledža piedāvā iespējas apgūt vides zinātni.
Sports
Sporta pārvalde pilsētā ir bezpeļņas organizācijas Tiri Sporta klubu savienības pārziņā. Šajā organizācijā apvienojušās 15 rajona sporta organizācijas. Tā nodarbojas ar sporta centru un stadionu vadību, kā arī sadarbojas ar pilsētas pašpārvaldi, plānojot sporta pasākumus. Pilsētā ir futbola stadions un apgaismota slēpošanas trase.
13. Tukuma kājnieku pulks
13. Tukuma kājnieku pulks bija no Baltijas landesvēra izveidota un no 1920. gada 1. aprīļa līdz 1922. gada 21. aprīlim pastāvoša Latvijas Bruņoto spēku 1. Kurzemes kājnieku divīzijas vienība.
Izveide
Pēc sakāves Cēsu kaujās no Baltijas landesvēra izslēdza vācu algotņus, kuriem bija jāatstāj Latvija, un par tā komandieri iecēla britu pulkvežleitnantu Haroldu Aleksanderu. Vienības tika nosūtītas uz Austrumu fronti, kur tās piedalījās Latgales atbrīvošanas kaujās.
1920. gada 1. aprīlī no Landesvēra daļām izveidoja 13. Tukuma kājnieku pulku un iekļāva 1. Kurzemes kājnieku divīzijā kā ceturto pulku. No 1920. gada 3. marta līdz pat izformēšanai to komandēja vēlākais Latvijas armijas ģenerālis Aleksandrs Kalējs.
Izformēšana
1922. gada 21. aprīlī 13. Tukuma kājnieku pulku izformēja un kā 3. bataljonu iekļāva 7. Siguldas kājnieku pulkā.
Simbolika
Pulka krūšu nozīmes pamatā bija Ruperta tipa krusts, nedaudz izliekts, virsma balti emaljēta ar gaiši zilām emaljētam malas joslām un sudraba svītriņām ierobežotu malu. Centra uzlikts sudrabots metāla gotiskais vairogs ar melni emaljētu burtu "T" virs tā. Uz burta kajas uzlikts mazāks gotiska tipa vairogs, emaljēts sarkanbaltsarkanā krāsā. Virs krusta, zem sudrabota vairoga, vertikāli novietots šķēps ar asmeni uz leju. Uz vertikālajiem krusta zariem emaljā: augšējā — cipars "13", apakšējā — gada skaitlis "1920" melnā krāsā. Nozīme apstiprināta 1922. gada 22. martā.
Zaudējumi un apbalvojumi
Latvijas vācu zemessargi Brīvības cīņās kā kritušus zaudēja 139 karavīrus, ievainotus 84 karavīrus, ar Lāčplēša Kara ordeni apbalvoti 38 karavīri.
Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika
Vēsture
Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika Rīgā tika dibināta 1841. gadā kā S. T. Kuzņecova rūpnīca, bet par oficiālo uzņēmuma dibināšanas datumu Krievijā uzskatīja 1812. gadu, kad vecticībnieki Kuzņecovi Gžeļā (Гжель) pie Maskavas nodibināja savu pirmo uzņēmumu. Rīgas fabrikā ražoja pusfajansa, bet no 1851. gada arī porcelāna izstrādājumus. 1864. gadā pēc Sidora Kuzņecova nāves uzņēmuma vadību pārņēma viņa dēls Matvejs Kuzņecovs. 1872. gadā Matvejs Kuzņecovs nomainīja sabiedrības nosaukumu uz M. S. Kuzņecova sabiedrība. Izejvielas Rīgas fabrikai nāca no Krievijas Impērijas iekšējām guberņām, kā arī no Vācijas, Holandes, Francijas, Skandināvijas, ogles — no Anglijas. Daļa gatavās produkcijas tika pārdota vietējā tirgū un citās Krievijas Impērijas guberņās, pārējā produkcija tika eksportēta uz Angliju, Holandi un citām valstīm.