cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ziemeļāzija
Iekšējie ūdeņi
Virzienā no dienvidiem uz ziemeļiem pa Sibīriju tek lielās upes: Oba, Jeņiseja, Ļena. Sibīrijā tās ir galvenie transporta ceļi. Upju augštecē uzbūvētas lielas hidroelektrostacijas. Šeit atrodas pasaulē dziļākais ezers — Baikāls.
Reljefs
Reģiona rietumos atrodas Urāli, kas vienlaikus ir arī dabiskā Āzijas un Eiropas robeža. Tie ilgu laiku bija Krievijas minerālu ieguves centrs. Uz austrumiem no tiem plešas Rietumsibīrijas līdzenums, bet aiz Jeņisejas — Vidussibīrijas plakankalne. Ziemeļāzijas dienvidaustrumos atrodas šādi kalni: Sajāni, Altajs, kalni Baikāla apkārtnē. Arī Tālie Austrumi ir kalnaini.
Kamčatkas pussalā ir vairāk par 200 vulkāni. Augstākais no tiem ir Kļuču sopka, kas ir arī Eirāzijas augstākais vulkāns. Kamčatkā atrodas Geizeru ieleja, kas slavena ir ar karstajiem avotiem.
Dabas resursi
Milzīgas dabas bagātības: taigas koksne un kažokzvēri, upju ūdens resursi un zivis, neskartās dabas ainavas, lieli minerālu resursi — nafta, dabasgāze, akmeņogles, metālu rūdas, dārgmetāli, dārgakmeņi. Tās izmantot kavē bargais klimats, mūžīgais sasalums un reljefs.
Demogrāfija
Reti apdzīvota. Vairāk iedzīvotāju ir reģiona dienvidu daļā, Sibīrijas upju vidustecē. Lielākās pilsētas ir Novosibirska, Omska, Krasnojarska, Barnaula, Irkutska, Habarovska, Vladivostoka. Iedzīvotāju vairums ir krievi.
Valstis
Ziemeļāzijā atrodas tikai Krievijas Āzijas daļas teritorija.
Vēsture
Ziemeļāzija, īpaši Sibīrija, Krievijai vienmēr bijusi vieta cietumniekiem. Padomju Savienības laikos te bija gulagi, kurp izsūtīja ap 18 miljoniem cilvēku.
Tabore
Tabore ir ciems Augšdaugavas novada Tabores pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumdaļā pie autoceļa P66 11 km no novada domes Daugavpilī un 229 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies starp bijušajiem Tabores (Tabor) un Liellašu muižu centriem. Izaugusi padomju gados kā ciema padomes un kolhoza «Zarja» (vēlāk — «Avangards») centrs, absorbējot arī kādreizējo ciema centru Liellašus. Taborē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola bijušajā muižas ēkā, feldšeru un vecmāšu punkts, bibliotēka, veikals.
Opioīdi
Opioīdi ir psihotropās vielas, kas iedarbojas uz opioīdu receptoriem centrālajā nervu sistēmā un gremošanas traktā. Opioīdi ir vienas no pasaules vecākajām psihotropajām vielām. Miega magones izmantošana, īpaši medicīniskiem mērķiem, ir pastāvējusi pat pirms rakstisko avotu parādīšanās. Opioīdiem ir spēcīgi pretsāpju efekti, kā arī vairāki citi efekti, piemēram, nomierinoša iedarbība, sirdsdarbības palēnināšana, eiforijas izraisīšana. Opioīdi var izraisīt klepus mazināšanos, ilgstoša opioīdu lietošana rada atkarību.
Artis Novickis
Artis Novickis (dzimis, Tukumā) ir Latvijas futbola aizsargs.
2010. gada sezonā, spēlējot "Blāzmas" dublieru sastāvā Ziemeļaustrumu reģiona čempionātā, viņš guva 12 vārtus un kļuva par sezonas rezultatīvāko spēlētāju.
Pirms jaunās 2011. gada sezonas Artis parakstīja līgumu ar FB Gulbene 2005 uz vienu sezonu.
Oranžzeltainais krupis
Oranžzeltainais krupis (Incilius periglenes) ir izmirusi krupju dzimtas (Bufonidae) suga, kas pieder Centrālamerikas krupju ģintij (Incilius).
Oranžzeltainais krupis kādreiz apdzīvoja Kostarikas augstieņu tropu mežus apmēram 30 kilometru rādiusā ap Monteverdes pilsētu. Sugu 1966. gadā pirmo reizi reģistrēja herpetologs Džejs Sevidžs. Taču kopš 1989. gada 15. maija vairs nav atrasts neviens šīs sugas īpatnis un Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība to ir pasludinājusi par izmirušu sugu. Sugas izmiršanu, iespējams, izraisīja hitridiomicētes sēnīte vai straujš dabīgās vides zudums.
Izskats
Oranžzeltainais krupis bija neliela auguma krupis, un, kā tas krupjiem raksturīgs, mātītes bija lielākas nekā tēviņi. Pieaugušas mātītes ķermeņa garums bija 47—54 mm, tēviņa 41—48 mm. Oranžzeltainā krupja tēviņš bija košā, oranži zeltainā krāsā, mugura vienkrāsaina, bet pavēdere viegli raibumota. Mātītes mugura varēja būt gan tumšāka, gan gaišāka, sākot ar olīvzaļu, dzeltenīgu toni un beidzot ar melnu. Muguru, galvu un kājas rotāja koši sarkani punkti, kuriem apkārt bija dzelteni gredzeni. Vēderpuse bija gaiši dzeltenzaļa vai rozīga. Tēviņa purna daļa, salīdzinot ar mātīti, bija garāka, slaidāka, tam bija arī garākas ekstremitātes. Abiem dzimumiem āda bija relatīvi gluda, kārpas nelielas, atgādinot graudiņus. Katras kārpas galā bija mazs, melns asumiņš. Acu zīlītes bija horizontāli novietotas elipses. Kāju pirkstiem peldplēve bija tikai pakaļkājām un arī tikai pie pirkstu pamatnes.
Dzīves veids
Oranžzeltainais krupis bija zem zemes dzīvojoša krupju suga. Lielāko daļu sava mūža tas pavadīja pazemē un virszemē parādījās tikai īsu brīdi vairošanās sezonas laikā, lietus sezonas periodā. Oranžzeltainajiem krupjiem bija raksturīga eksplozijas veida vairošanās, mātītes dēja ikrus seklos applūdumos un peļķēs, ne dziļākos par 10 cm. Šai sugai tēviņu skaits bija izteikti lielāks nekā mātīšu skaits, tādēļ starp tēviņiem bija asa konkurence par tiesībām vairoties. Vienā sezonā mātīte izdēja 200—400 ikrus, un kurkuļiem bija nepieciešamas 5 nedēļas, līdz tie kļuva par nelieliem, uz sauszemes dzīvojošiem krupīšiem.
Oranžzeltaino krupju izmiršana
Oranžzeltainie krupji izmira ļoti strauji. Laikā no sugas atklāšanas gada līdz 1987. gadam šai sugai nebija ne mazākās pazīmes par apdraudējumu. Piemēram, 1964. gadā, kad atklāja oranžzeltaino krupi, Sevidžs nelielā laukumiņā (apmēram 5 metru rādiusā) saskaitīja 200 krupjus. 1987. gada populācijas skaits strauji samazinājās līdz 1500 īpatņiem, 1988. gadā tika atrasti 5 īpatņi, bet 1989. gadā tikai viens. Kopš 1989. gada oranžzeltainie krupji vairs nav novēroti.
Šīs sugas izmiršana pārsteidza visus zinātniekus, jo tai nebija nekāda būtiska apdraudējuma no cilvēku puses. Turklāt izmiršana notika ļoti strauji, dažu gadu laikā. Zinātnieki ir secinājuši, ka izmiršanas iemesls ir strauja pieaugušo īpatņu nomiršana, nesaistīta ar, piemēram, arvien mazāku skaitu jaunās paaudzes īpatņu. Ir izvirzītas vairākas hipotēzes par iemesliem, kas izraisīja sugas izmiršanu, sākot ar klimatiskajām izmaiņām, paaugstinātu saules aktivitāti, karstumu un sausumu. Zinātnieki uzsver, ka 1980. gados ļoti daudzas tropu sugu populācijas ievērojami samazinājās, bet ļoti ierobežotā vide, kurā dzīvoja oranžzeltainie krupji, deformējoties un mainoties, nespēja uzturēt salīdzinoši nelielo populāciju. Cita hipotēze izskata slimības epidēmijas iespējamību oranžzeltaino krupju populācijā.
Āhene
Āhene pazīstama kā kūrortpilsēta, jo pilsētas apkārtnē atrodas karstā ūdens avoti, kuru dziednieciskās īpašības izmantoja jau romieši. Pati pilsēta radās viduslaikos kā varenā karaļa Kārļa Lielā rezidence. Šeit viņš uzbūvēja savu pili un Āhenes domu, kurā 814. gadā tika apbedīts. Āhenes domā atrodas arī Kārļa Lielā tronis. Kopš 936. gada, kad Svētā Romas impērijas tronī kāpa Otons I, līdz pat 1531. gadam (imperators Ferdinands I), Āhene bija Svētās Romas imperatoru kronēšanas vieta. Āhenes doms 1978. gadā tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Citādā ziņā pilsētai bija provinciāla nozīme. 1656. gadā lielākā daļa no pilsētas nodega. 17. gadsimta vidū popularitāti ieguva Āhenes kūrortpilsēta, ne tik daudz silto avotu, bet vairāk plaši izplatītās prostitūcijas dēļ. 1667. gadā pilsētā tika noslēgts Pirmais Āhenes miers, kurš izbeidza Devolūcijas karu (War of Devolution) starp Franciju un Spāniju. 1801. gadā pilsēta iekļāvās Pirmajā Napoleona impērijā, bet 1814. gadā — Prūsijas valstī. 2.pasaules kara beigu posmā pilsēta gandrīz pilnīgi tika nopostīta. Āheni pēc sīvām kaujām 1944. gada 21.oktobrī ieņēma ASV karaspēks, un tā bija pirmā lielā ieņemtā vācu pilsēta. Par laimi kaujās maz cieta Āhenes doms.
Cilvēki
Āhenē dzimuši:
Terenss Maliks
Terenss Frederiks Maliks (en; dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, scenārists un producents. Savas kino karjeras vairāk nekā četrdesmit gados ir režisējis deviņas pilnmetrāžas spēlfilmas, divas dokumentālās filmas un vairākas īsfilmas.
Terenss Maliks ir pazīstams ar savu noslēgto dzīves veidu un intervijas plašsaziņas līdzekļiem nav sniedzis kopš 1970. gadiem.
Inese Laizāne
Inese Laizāne (dzimusi Balvos) ir latviešu aktrise un politiķe, bija 12. Saeimas deputāte no Nacionālās apvienības (bijusi ievēlēta arī divos iepriekšējos Saeimas sasaukumos). Bijusi Daugavpils teātra direktore (2001—2009).
Darbība teātrī
Dzimusi Balvos. Jau skolas laikā interesējusies par teātri, darbojusies teātra studijā. 1988. gadā iestājusies Latvijas Konservatorijā, Daugavpils teātra aktieru kursā, ko pabeidza 1992. gadā jau kā Mūzikas akadēmiju. Kopš 1990. gada — aktrise Daugavpils teātrī. Bez virknes lomu teātrī, filmējusies arī filmās "Maija un Paija" (1990) un "Cilvēka bērns" (1991).
Paralēli strādājusi arī televīzijā, Daugavpils Mūzikas koledžā, vadījusi teātra pulciņu. 2001. gadā kļuva par Daugavpils teātra direktori. Kopš 2004. gada sākusi lasīt lekcijas Daugavpils Universitātē, bet 2008. gadā šai pašā augstskolā ieguva bakalaura grādu tiesībās. 2009. gadā pametusi Daugavpils teātra direktora amatu.
Politiskā darbība
2010. gadā kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no Nacionālās apvienības un tika ievēlēta Saeimā. 2011. gada rudenī Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēta arī 11. Saeimā, kur darbojās arī kā Kultūras ministrijas parlamentārā sekretāre. 2014. gadā ievēlēta 12. Saeimā.
Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēta.
Eilera funkcija
Skaitļu teorijā Eilera funkcija \varphi(n) no naturāla skaitļa n ir visu to naturālo skaitļu skaits, kas nepārsniedz n un ir savstarpēji pirmskaitļi ar n. Turklāt, jo 1 ir savstarpējs pirmskaitlis ar sevi. Tālāk, piemēram,, jo seši skaitļi 1, 2, 4, 5, 7 un 8 ir savstarpēji pirmskaitļi ar 9.
Funkcija ir nosaukta Šveices matemātiķa L. Eilera vārdā, kas to ir pētījis. Dažreiz to sauc arī par Eilera fī funkciju, jo to parasti apzīmē ar grieķu burtu fī.
Eilera funkcijas aprēķināšana
Nav grūti saprast, ka ja p ir pirmskaitlis, tad. Tālāk, jebkuram naturālam k un pirmskaitlim p. Vēl vairāk, \varphi ir multiplikatīva funkcija. Tas nozīmē, ka ja m un n ir savstarpēji pirmskaitļi, tad.
Tāpēc \varphi(n) vērtību pie n>1 var aprēķināt, izmantojot aritmētikas pamatteorēmu: ja
kur pi ir dažādi pirmskaitļi, tad
Pēdējo formulu var uzrakstīt arī šādi:
Kofeīns
Kofeīns ir metilksantīnu grupas alkaloīds un pasaulē visvairāk lietotā psihotropā viela. Kofeīns pēc iedarbības ir stimulants, kura galvenais iedarbības mehānisms saistīts ar piesaisti adenozīna receptoriem un adenozīna darbības bloķēšanu.
Kofeīns ir sastopams kafijā, tējā un citos bezalkoholiskajos dzērienos, kā arī atsevišķos pārtikas produktos. Nelielā daudzumā tas sastopams šokolādē. Kofeīnu pievieno vairākiem medikamentiem (piemēram, askofēnam, citramonam). Palielināts daudzums kofeīna bieži ir enerģijas dzērienos, tāpat tiek ražoti speciāli medikamenti, kas sastāv no vienīgās aktīvās vielas kofeīna.
Kofeīns pēc bioloģiskās funkcijas ir augu toksīns. Tas ir bīstams daudziem dzīvniekiem, it īpaši kukaiņiem.
Vēsture un etimoloģija
1819. gadā kofeīnu pirmo reizi no kafijas pupiņām izdalīja vācu aptiekārs un ķīmiķis Frīdlībs Ferdinands Runge (Friedlieb Ferdinand Runge) kā kafijas pupiņu iedarbīgo vielu. Viņš šo vielu nosauca par "kaffein", kas atvasināts no vārda "kaffee" (kafija). 1827. gadā francūzis Odrī atklāja melnās tējas lapās vielu, kas tika nosaukta par teīnu. 1837. gadā tika pierādīts, ka tējas un kafijas iedarbīgās vielas ir identiskas. 1895. gadā Hermans Emīls Fišers kofeīnu sintezējas mākslīgi.
No gvarānas iegūtu kofeīnu sauc arī par gvaranīnu, no tējas iegūtu kofeīnu par teīnu, bet no matē auga (Ilex paraguariensis) iegūtu kofeīnu par mateīnu. Visi šie nosaukumi ir sinonīmi vienai ķīmiskajai vielai.
Ķīmiskais raksturojums
Kofeīna ķīmiskā formula ir C8H10N4O2, un tā ir balta kristāliska viela (zīdaini adatveida kristāli) bez smaržas, ar rūgtenu garšu.
Kofeīnu tīrā veidā var iegūt no dabīgām izejvielām (kafijas pupiņām, vai tējas krūmu lapām, kurās kofeīna daudzums ir apmēram 3%), vai arī sintezēt ķīmiski (no urīnskābes un ksantīna).
Kofeīns aukstā ūdenī šķīst slikti (1:80), vārošā ūdenī 1:2.
Iedarbība uz organismu
Kofeīna iedarbība uz organismu notiek dažādos veidos, galvenokārt tas ir stimulējošs līdzeklis. Tas mazina garlaicību un un palīdz saglabāt modrību, veicot garlaicīgu un vienveidīgu darbu. Kofeīns arī palielina fizisko izturību un mazina nogurumu.
Tam ir arī viegli diurētiska (urīnu dzenoša) iedarbība, kā arī tas pastiprina kuņģa sekrēciju, samazina asinsreci. No organisma kofeīns izdalās ātri un organismā neuzkrājas.
Kofeīna standarta iedarbības deva pieaugušam cilvēkam ir no 50—200 mg. Kofeīna iedarbība sākas jau 15 minūšu laikā pēc vielas uzņemšanas un ilgst aptuveni līdz 5 stundām.
Lai arī kofeīns cilvēkiem ir relatīvi mazbīstama psihotropa viela, tomēr uz daudziem dzīvniekiem, piemēram, suņiem un putniem tas iedarbojas ļoti toksiski. Kofeīna nāvējošā deva (LD50) žurkām ir 192 mg/kg.
Blakusparādības
Kofeīns standarta devās izraisa bezmiegu, pastiprinātu trauksmi un nervozitāti.
Ilgstoša kofeīna lietošana rada toleranci un fizisku atkarību. Paģiras kā fiziskas atkarības sekas ilgst vairākas dienas un izpaužas kā slikts garastāvoklis un galvassāpes, ko nevar novērst ar pretsāpju līdzekļiem, bet gan tikai ar vēl vienas kofeīna devas uzņemšanu. Tāpat ir neliels letarģisks stāvoklis un koncentrēšanās grūtības.
Pārdozēšana
Kofeīna pārdozēšanas iedarbība iestājas no 400 mg devas uzņemšanas. Tie var izpausties kā nelabums, reibonis, muskuļu sasprindzinājums. Devās virs 800 mg ir novērojama skaļa zvanīšana ausīs, zibšņi redzē, caureja, vemšana, sirdsdarbības traucējumi, lielākās devās arī elpošanas grūtības un muskuļu krampji.
Deva virs 3000 mg var izraisīt komu un nāvi. Šādu kofeīna daudzumu normālos apstākļos uzņemt ir gandrīz neiespējami, kofeīna uzsūkšanos zarnu traktā novērš arī priekšlaicīgā vemšana, un nāves gadījumi no kofeīna pārdozēšanas mēdz būt ļoti reti. Pārsvarā tie ir saistīti ar kofeīna medikamentu lietošanu apreibināšanās nolūkos (cenšoties sasniegt amfetamīna vai kokaīna iedarbību) vai ar mērķi izdarīt pašnāvību.
Kārta (mitoloģija)
Kārta latviešu mitoloģijā kopā ar Laimu un Dēklu ir likteņa dieviete. Folkloras tekstos tā parādās vēl retāk nekā Dēkla.
Nosaukuma izcelsme
Pēteris Šmits uzskata, ka Kārtas vārda etimoloģija ir atvasināta no darbības vārda „kārtot” un to interpretē kā dievību, kas cenšas nokārtot Laimas lemto: Līdz šim mums vēl nav nekādu drošu liecību, kā izcēlies Kārtas jēdziens mītoloģijā un pats nosaukums valodā. Es no savas puses negribētu šo vārdu šķirt no pazīstamās „kārtas”. Tā tad Kārta būtu kārta un nozīmētu kādu kārtotāju. Ko Laima nolemj, to varbūt Dēkla palīdz izpildīt un Kārta nokārtot.
Taču Jēkabs Lautenbahs Kārtu saista ar sanskritu krt, grieķu keirō (‘cērtu’), iekļaujot to likteņdievību trijotnē (Laima, Dēkla, Kārta), velkot paralēles ar grieķu moirām, romiešu parkām un skandināvu nornām.
Vadovice
Vadovice ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz rietumiem no Krakovas. Pazīstama kā pāvesta Jāņa Pāvila II (Ioannes Paulus PP. II, 1920 - 2005) dzimtā pilsēta.
Pirmoreiz minēta 14. gadsimta vidū. 1430. gadā apmetnei piešķīra Kulmas tiesības. Bijusi gan Osvencimas, gan Zatoras hercogistes sastāvā. Pirmās Polijas dalīšanas rezultātā Vadovice iekļāvās Austrijā. Pēc Pirmā pasaules kara - Polijā.
Turcijas vēsture
Turcijas Republika ir oficiālā mantiniece Osmaņu impērijai un tā izveidojās pēc tam, kad 1922. gadā Turcijas Lielā nacionālā asambleja gāza sultānu Mehmedu VI. Jaunais režīms izbeidza osmaņu valsts pakāpenisko bojāeju (fr), jo valsts faktiski vairs netika uztverta kā reāls spēks pēc zaudējuma Pirmajā pasaules karā.
Neatkarības cīņas (1919—1923)
Turku nacionālisti sāka mūsdienīgas Turcijas veidošanu pēc uzvaras neatkarības karā, kad tika izcīnīta teritorija, kas faktiski atbilst mūsdienu valsts robežām, kuras noteica ar Lozannas līgumu. Karā turki uzvarēja Grieķiju (rietumos), Armēniju (austrumos), Lielbritāniju, Franciju un Gruziju. tika parakstīts Lozannas līgums, kur pārrunas no Ankaras valdības puses vadīja Ismets Inēnī. Līgumā tika noteiktas pašreizējās valsts robežas, izņemot Hatajas ilu, kas bija Sīrijas sastāvā (Iskenderuna), kas pievienojās tikai pēc 1939. gada referenduma, kad šis novads bija ieguvis neatkarību no Francijas. Lozannas līguma noslēgšana bija arī pamatā jaunizveidotās Turcijas Republikas starptautiskajai atzīšanai kā Osmaņu impērijas mantiniecei.
Daudzpartiju laikmets (1946 — recent)
Faktiskais daudzpartiju laikmets Turcijā sākās līdz ar Demokrātiskās partijas ievēlēšanu. Adnana Menderesa valdība sākumā bija ļoti populāra, jo tā mīkstināja dažādus islāma ierobežojumus un valsts piedzīvoja ekonomikas augšupeju. Desmitgades otrajā pusē ekonomikā bija vērojamas problēmas un valdība ieviesa stingrāku cenzūru. Valdību sāka vainot augstajā inflācijā un lielajos valsts parādos. armijas ģenerālis Džemals Gīrsels organizēja valsts apvērsumu, kura rezultātā tika gāzts valsts prezidents Dželals Bajars un ministru prezidents Adnans Menderess. Menderesu sodīja ar nāvi. Valsts pārvalde civilpersonu rokās nonāca atpakaļ 1961. gadā. Pēc 1960. gada apvērsuma izveidojās diezgan sadrumstalota valsts pārvaldes iekārta un valsti vadīja īslaicīgas koalīcijas, kuras periodiski pārgāja no Sīlejmana Demirela vadītās Taisnības partijas rokām Ismeta Inēnī Republikāņu tautas partijas rokās un otrādi. 1971. gadā bruņotie spēki civilajai valdībai iesniedza savu brīdinājumu, bet neilgi pēc tam armija atkal sarīkoja valsts apvērsumu un gāza Sīlejmana Demirela valdību. 1974. gadā, kad valdību vadīja reliģiski noskaņotā Nacionālā glābšanas partija ar Bīlentu Edževitu priekšgalā, Turcijas karaspēks iebruka Kiprā. Vēlāk Nacionālās frontes un labējo partiju dažādām koalīcijām tikai uz nelieliem periodiem izdevās noturēt valdību un Edževits amatā nepalika, neskatoties uz labajiem rezultātiem vēlēšanās. Sadrumstalotā politisko partiju vide un sliktā ekonomiskā situācija noveda pie asiem konfliktiem starp ultranacionālistiem un komunistiem, kas pārauga fiziskās sadursmēs vairāku pilsētu ielās. 1980. gadā armija tādēļ atkal sarīkoja valsts apvērsumu un civilās pārvaldes rokās valdību nodeva tikai pēc pāris gadiem, paturot to savā ciešā uzraudzībā.
Turguta Ezala vadībā valsts nonāca vienpartijas sistēmā un tika realizētas globāli orientētas ekonomiskas reformas, līdztekus konservatīvām sabiedrības vērtībām. Ezala valdības laikā ekonomika strauji progresēja un vairāki ciemati pārtapa augošās lielpilsētās (piem. Gaziantepe). Papildus valdība pieņēma plānu administratīvām reformām, lai apkarotu terorismu un tika izdots Valsts aizsardzības likums (1983) un pilsētās tika izveidotas Pilsētu gvardes (1985) un vietējās pašvaldības milicijas vienības, lai cīnītos pret PKK. 1987. gada jūlijā Anatolijas dienvidaustrumu reģionos tika izsludināts ārkārtas stāvoklis, tas tika izbeigts tikai 2002. gada novembrī. Sākoties 1990. gadiem, atkal bija jūtama politiska nestabilitāte un pēc 1995. gada vēlēšanām uz neilgu laiku tika izveidota koalīcija. 1997. gadā bruņotie spēki, atsaucoties uz valdības saistību ar reliģiskajiem uzskatiem, nosūtīja brīdinājumu ministru prezidentam Nedžmetinam Erbakanam, pieprasot viņa atkāpšanos. Erbakans atkāpās no amata, šis notikums tiek saukts par postmoderno valsts apvērsumu. Tika izveidota jauna valdība.
When The Sun Was God
When The Sun Was God ir grupas Sanctimony 1996. gadā izdots demo ieraksts kasetes formātā.
Valduāza
Valduāza ir Francijas departaments, viens no astoņiem Ildefransas reģiona departamentiem. Tās administratīvais centrs ir Pontuāza.
Valduāzas departamentā ir trīs apgabali (arrondissements):
Džordžs Tupou V
Džordžs Tupou V (to, en), pilnā vārdā Siaosi Tāufaāhau Manumataongo Tukuaho Tupou V (to) — Tongas karalis; valdīja no 2006. gada līdz savai nāvei 2012. gada martā. Tonga ir vienīgā Okeānijas monarhija un vienīgā valsts Okeānijā, kura formāli nekad nav bijusi kolonija.
Tupou V ir iepriekšējā karaļa Taufaahau Tupou IV vecākais dēls. 1966. gadā tika oficiāli apstiprināts par troņmantinieku. Mācījies Šveicē un Jaunzēlandē. Studējis Oksfordas Universitātē un Sandhērstā. Būdams troņmantinieks, Tupou V no 1979. līdz 1998. gadam bija Tongas ārlietu ministrs.
Pēc tēva nāves 2006. gadā Tupou V kļuva par Tongas karali. 2006. gada novembrī Tongā notika nemieri, kuru rezultātā tika izdemolēts valsts galvaspilsētas centrs, bet valstī tika izsludināts ārkārtējs stāvoklis. Lielā mērā tāpēc formālā kronēšanas ceremonija notika tikai 2008. gada 1. augustā.
Miris no leikēmijas 2012. gada 18. martā Honkongā.
LTF ekonomiskā platforma
Latvijas Tautas frontes ekonomiskā platforma sāka veidoties, apkopojot 1987-1988. gadā vairāku Latvijas ekonomistu priekšlikumus. Sākotnēji tie tika diskutēti LPSR Valsts plānošanas komitejas saimnieciskā mehānisma pilnveidošanas daļas ietvaros, kuras vadītājs bija Uldis Ziemelis. Šīs daļas pārraudzībā tika izveidota darba grupa, kuras uzdevums bija izstrādāt Latvijas PSR valdībai priekšlikumus par republikas ekonomisko patstāvību. Darba grupas līderis un ideologs bija akadēmiķis Arnis Kalniņš. Nedaudz vēlāk tās darbu atbalstīja un koordinēja Valsts plāna komitejas priekšsēdētāja vietnieks Jānis Āboltiņš. Darba grupas locekļi bija Aina Bataraga, Andris Burtnieks, Inesis Feiferis, Andris Liepiņš, Uldis Osis, Uldis Vītoliņš un citi.
Tā kā dažādi tautsaimnieciska rakstura priekšlikumi nāca arī no daudziem citiem cilvēkiem, Tautas fronte 1989.gada rudenī organizēja konkursu par labāko Latvijas ekonomiskās attīstības modeli. Pirmo vietu ieguva akadēmiķa A.Kalniņa vadītā grupa. Tās priekšlikumi paredzēja visu pamatlīdzekļu, tai skaitā zemes un tās dzīļu, nodošanu republikas īpašumā, savas nodokļu sistēmas ieviešanu, tiesības noteikt darba algas un cenas, ekvivalentu apmaiņu (tirdzniecību) ar citām republikām ar izejvielām, materiāliem, gatavo produkciju un pakalpojumiem u.c. PSRS varas orgāniem bija paredzēts saglabāt vissavienības pārvaldes funkcijas, galvenokārt aizsardzību un ārpolitiku. Šo funkciju nodrošināšanai no republikas budžeta būtu veicami atskaitījumi PSRS budžetā. Ekonomiskā patstāvība nozīmēja arī savas valūtas ieviešanu, kārtības un kursa noteikšanu šīs valūtas apmaiņai pret citām valūtām, tai skaitā apmaiņai pret rubļiem kā PSRS kopējo valūtu. Minētie pasākumi bija paredzēti kā līdzeklis naudas apgrozības bilances nodrošināšanai un republikas iedzīvotāju interešu aizsardzībai pret inflāciju. Republikai būtu patstāvīgi jārisina arī savas ārējās ekonomiskās darbības jautājumi un jāveic šī ekonomiskā darbība.
Bija paredzēts, ka visiem republikas uzņēmumiem, tai skaitā arī tiem, kuriem pamatā bija starprepublikānisko un starptautisko akciju sabiedrību īpašums, kā arī citu republiku un valstu (vai to uzņēmumu) jaunizveidotajām filiālēm un meitas uzņēmumiem, jāpakļaujas republikas likumdošanai, un tie tiktu aplikti ar nodokļiem. Kārtību, kādā uzņēmumi tiek aplikti ar nodokli, kā arī nodokļu un budžetā izdarāmo maksājumu apmērus noteiktu republikas valsts vara patstāvīgi.
Latvijas ekonomiskās attīstības modeļa galvenās pamatnostādnes tika iekļautas likumā Par Latvijas PSR ekonomisko patstāvību, kuru 1989.gada 27. jūlijā savā pirmajā sēdē pieņēma Latvijas PSR vienpadsmitā sasaukuma Augstākās Padome. Tas bija pirmais oficiālais Latvijas solis ne tikai uz ekonomisko patstāvību, bet arī uz neatkarības atjaunošanu. Lai gan LTF atbalstītais Latvijas ekonomiskās attīstības sākotnējais modelis to vēl pilnībā neparedzēja, tas daudzos aspektos veicināja Latvijas ekonomiskās attīstības programmu un plānu izstrādāšanu pēc neatkarības atgūšanas 1990.gadā un vēlāk.
Skatīt arī
Latvijas Tautas fronte
Veksiloloģija
Veksiloloģija (no un ) ir zinību nozare par karogiem. Ar terminu vexillum apzīmēja Romas leģionā lietotos veksiloīdus, kas savukārt ir vārda vela (bura) deminutīvs.
Terminu, iespējams, ieviesis 1957. g. daudzu grāmatu un rakstu par karogiem autors amerikāņu zinātnieks Vitnijs Smits (Whitney Smith). Iesākumos, kā arī reizumis mūsdienās, veksiloloģija tika uzskatīta par heraldikas apakšnozari. Dažkārt tā tiek uzskatīta par semiotikas nozari. Starptautiskā Veksiloloģijas Asociāciju federācija (FIAV) veksiloloģiju formāli definējusi kā "zinību kopuma par visu veidu, formu un funkciju karogu radīšana un attīstība un uz tā bāzētas zinātniskas teorijas un principi". Šīs zinību nozares speciālistu sauc par veksilologu, bet personu, kas nodarbojas ar karogu radīšanu — par veksilogrāfu.
Katru otro gadu tiek organizēts Starptautiskais Veksiloloģijas kongress (ICV). 2007. gada kongress notika Berlīnē, 2009. gada kongress tiek rīkots Jokohamā. Veksiloloģiskās tīmekļa aktivitātes lielākoties centrējas ap Flags of the World vietni un tās adresātu sarakstu.
Karogu identifikācijas simboli
Karogu identifikācijas sistēmu (Flag Identification System, FIS) izstrādāja Vitnijs Smits un to akceptējusi un pieņēmusi lietošanai FIAV.
Pirmajā rindā attēlots karogu lietojums uz sauszemes, otrajā - uz ūdeņiem; katrs lietojums sadalīts privātajā (civilajā), valdības (valsts) un militārajā (kara).
Pastāv 63 karogus aprakstoši simboli:
Citi karogu lietošanas aspekti, tādi kā oficiālais statuss, karoga parādāmā puse u.c. tiek aprakstīti ar speciāliem simboliem:
Eternal Suffering
Eternal Suffering ir 1999. gadā izdots grupas Sanctimony debijas albums.
Optiskā šķiedra
Optiskā šķiedra ir caurspīdīga, elastīga dielektriska materiāla šķiedra, kas izgatavota, stiepjot stiklu (silīcija dioksīdu) vai plastmasu diametrā, kas ir nedaudz biezāka nekā cilvēka mats. Optiskā šķiedra pamatā tiek izmantota kā līdzeklis gaismas pārraidīšanai starp abiem šķiedras galiem un tiek plaši pielietota optiskajos sakaru tīklos, kur tā ļauj pārraidīt datus lielākos attālumos un ar lielāku joslas platumu nekā tas ir elektriskajos kabeļos. Metāla vadu vietā tiek izmantotas šķiedras, jo signāls pārvietojas pa tām ar mazākiem zudumiem, turklāt šķiedras ir imūnas pret elektromagnētiskiem traucējumiem — problēmu, no kuras cieš metāla vadi. Šķiedras tiek izmantotas arī apgaismošanai un attēlveidošanai, kur tās bieži tiek izmantotas saišķos, lai varētu izmantot gaismas vadīšanai vai attēliem no slēgtām telpām, kā tas ir fibroskopam. Īpaši izstrādātas šķiedras tiek izmantotas arī dažādiem citiem pielietojumiem, daži no tiem ir optisko šķiedru sensori un šķiedru lāzeri.
Optiskās šķiedras parasti satur serdeni, kuru ieskauj caurspīdīgs apšuvuma materiāls ar zemāku refrakcijas indeksu. Gaisma kodolā saglabājas pateicoties pilnīgai iekšējās atstarošanās parādībai, kas liek šķiedrai darboties kā viļņu vadam. Šķiedras, kas atbalsta daudzus izplatīšanās ceļus vai šķērsvirziena režīmus, sauc par daudzmodu šķiedrām, savukārt šķiedras, kas atbalsta vienotu režīmu, sauc par vienmoda šķiedrām (SMF). Daudzrežīmu šķiedrām parasti ir lielāks serdes diametrs, un tās tiek izmantotas neliela attāluma sakaru savienojumiem un lietojumiem, kur jāpārraida liela jauda. Vienmoda šķiedras tiek izmantotas lielākajai daļai sakaru savienojumu, kas garāki par 1000 metriem (3300 pēdām).
Spēja pievienoties optiskajām šķiedrām ar nelielu zudumu ir liela nozīme optisko šķiedru komunikācijā. Tas ir sarežģītāk nekā savienojums ar elektrisko vadu vai kabeli un ietver rūpīgu šķiedru šķelšanu, precīzu šķiedru serdeņu izlīdzināšanu un to savienošanu. Lietojumprogrammām, kurām nepieciešams pastāvīgs savienojums, izplatīta saplūšanas shēma. Šajā tehnikā šķiedru galus kopā izkausē, izmantojot elektrisko loku. Vēl viena izplatīta metode ir mehāniskā savienošana, kurā šķiedru galus savieno ar mehānisku spēku. Pagaidu vai daļēji pastāvīgus savienojumus izveido, izmantojot specializētus optisko šķiedru savienotājus.
Lietišķās zinātnes un inženierzinātņu joma, kas saistīta ar optisko šķiedru dizainu un pielietošanu, ir pazīstama kā šķiedru optika. Terminu izgudroja indiāņu-amerikāņu fiziķis Narinders Singhs Kapanijs, kurš tiek plaši atzīts par optiskās šķiedras tēvu.
Optiskie tīkli
Optiskā komunikācija ir metode informācijas pārsūtīšanai no vienas vietas uz otru, caur optisko šķiedru nosūtot infrasarkanās gaismas impulsus. Gaisma veido elektromagnētisko nesēja vilni, kas ir modulēts, lai pārnēsātu informāciju. Optiskā šķiedra tiek izmantota kā līdzeklis telekomunikāciju un datoru tīkla izveidošanai, jo tā ir elastīga un to var savienot kā kabeļus. Tas ir īpaši izdevīgi liela attāluma sakaru nodrošināšanā, jo infrasarkanā gaisma izplatās caur šķiedru ar daudz zemākiem zudumiem salīdzinājumā ar elektriskajiem kabeļiem. Tas ļauj veidot tīkla savienojumu lielos attālumos tikai ar dažiem signāla pastiprinātājiem. Piemēram, pasaulē garākais optiskais zemūdens tīkls SEA-ME-WE3, kas stiepjas 39 000 kilometru garumā (24 000 jūdzes) no Ziemeļvācijas līdz Austrālijai un Japānai, tajā tiek izmantota viļņu garuma dalīšanas multipleksēšanas (WDM) tehnoloģija ar sinhronās digitālās hierarhijas (SDH) pārraidi, lai palielinātu signāla ietilpību un uzlabotu kvalitāti, īpaši lielos attālumos.
Viena kanālā gaismas signālu, kas izplatās šķiedrā, 2006.gadā NTT (Nippon Telegraph and Telephone Corporation) modulēja ar ātrumu līdz pat 111 gigabitiem sekundē (Gbit/s). 2013. gada jūnijā pētnieki parādīja 400 Gbit/s pārraidi vienā kanālā, izmantojot četru režīmu orbitālo leņķisko impulsu multipleksēšanu. Katra šķiedra var pārvadāt daudz neatkarīgu kanālu, katrs izmantojot atšķirīgu gaismas viļņa garumu (viļņu garuma dalīšanas multipleksēšana (WDM)). Sākot ar 2011. gadu joslas platuma rekords vienā kodolā bija 101 Tbit/s (370 kanāli ar ātrumu 273 Gbit/s). Daudzkodolu šķiedras rekords 2013.gada janvārī bija 1,05 petabiti sekundē (Pbit/s). 2009. gadā Bell Labs pārkāpa 100 (Pbit/s)km barjeru (15.5 Tbit/s ar vienu 7000 km garu šķiedru). Nelielos attālumos, piemēram, tīklu biroju ēkā (sk. Biroja šķiedru), optiskās šķiedras kabeļi var ietaupīt vietu kabeļu kanālos. Tas notiek tāpēc, ka viena šķiedra var pārvadāt daudz vairāk datu nekā vara kabeļi, piemēram, 5.kategorijas Ethernet kabeļi, kas parasti darbojas ar ātrumu 100 Mbit/s vai 1 Gbit/s.
Šķiedra ir arī imūna pret elektriskiem traucējumiem. Starp signāliem dažādos kabeļos nav savstarpējo traucējumu un netiek radīts elektromagnētiskie troksnis apkārtējā vidē. Neapbruņoti šķiedru kabeļi nevada elektrību, kas padara tos par labu risinājumu sakaru ierīču aizsardzībai augstsprieguma vidē, piemēram, enerģijas ražošanas iekārtām vai metāla sakaru konstrukcijām, kurām ir nosliece uz zibens spērieniem, kā arī novērš problēmas ar zemējumu. Tos var izmantot arī vidē, kur ir sprādzienbīstami izgarojumi bez aizdegšanās riskiem. Nesankcionētu savienojumu izveide (šajā gadījumā šķiedru noklausīšanās ) ir grūtāka salīdzinājumā ar elektriskajiem savienojumiem. Viens no veidiem, kā noteikt šķiedru noklausīšanos, ir fiksēt signāla kvalitātes samazināšanos (par dažām dB) vietā, kur veikta nesankcionēta pieslēgšanās. Dažas sistēmas var uztvert šķiedru saites pēkšņu vājināšanos un automātiski izsauks trauksmi. Tomēr ir arī tādi pieslēgumu gadījumi, kas darbojas bez ievērojamas signāla vājināšanas. Abos gadījumos ir jāmaina gaismas izkliedes raksturs tajā punktā, ko potenciāli var noteikt. Tomēr pēc tam, kad pieslēgums ir atklāts, tas var būt par vēlu, jo daļa informācijas jau ir noklausīta. ASV pat ir zemūdene "Jimmy Carter", kas aprīkota ar zemūdens kabeļu noklausīšanās sistēmu. Šķiedras bieži izmanto arī neliela attāluma savienojumiem starp ierīcēm. Piemēram, lielākā daļa augstas izšķirtspējas televizoru piedāvā digitālu audio optisko savienojumu. Tas ļauj straumēt audio, izmantojot gaismu, izmantojot TOSLINK protokolu.
Informācija, kas pārvietojas optiskās šķiedras iekšienē, ir pat imūna pret kodolierīču ģenerētajiem elektromagnētiskajiem impulsiem.
Timišoara
Timišoara (ro) ir Rumānijas pilsēta, kas atrodas valsts galējos rietumos, Banatas apgabalā pie Begas upes. Tā ir Rumānijas trešā lielākā pilsēta. Timišas žudeca centrs. Daudznacionāla pilsēta ar ungāru, vācu un serbu minoritātēm.
Pazīstama kā pirmā pilsēta Eiropā, kurā 1884. gadā tika ieviests elektriskais ielu apgaismojums. Mūsdienās viena no ekonomiski plaukstošākajām Rumānijas pilsētām.
2023. gadā Timišoara, kopā ar Elefsinu Grieķijā un Vesprēmu Ungārijā, ir Eiropas kultūras galvaspilsēta.
Vēsture
Pirmoreiz rakstos Timišoaru 1019. gadā pieminējis Bizantijas imperators Vasīlijs II (ne visi vēsturnieki piekrīt šim uzskatam). 1154. gada rakstos Sicīliešu arābu ceļotājs Muhameds al-Idrisi pieminējis pilsētu.
1910. gadā lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju bija vācieši (43,6%, ungāri — 39,2%), rumāņu bija 10,4%. Pēc Pirmā pasaules kara Timišoara nokļuva Rumānijas sastāvā.
1989. gada 16. decembrī Timišoarā izcēlās masu nemieri, kuri noveda pie 1989. gada Rumānijas revolūcijas un Nikolajes Čaušesku režīma gāšanas.
Cilvēki
Timišoarā ir dzimuši:
Niša
Niša var būt:
Osvencimas apriņķis
Osvencimas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazpolijas vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Mazpolijas vojevodistes Hšanovas un Vadovices apriņķiem, kā arī Silēzijas vojevodistes Belsko, Pščinas un Beruņas-Leņdzinu apriņķiem, kā arī Javožno pilsētu.
Rockefeller Street (albums)
Rockefeller Street ir igauņu dziedātājas Geteras Jāni pirmais studijas albums. Tas tika izdots.
Cilvēki bez dzimtenes
"Cilvēki bez dzimtenes" (de) ir 1937. gada vācu spiegu filma par 1919. gada pavasara notikumiem Brīvības cīņu laikā Liepājā. Filma parāda Liepāju kā piefrontes pilsētu, kuras kabarē "Glaspalast" un krievu restorānā "Sarafāns" uzdzīvo un šķetina sazvērestības cilvēki bez dzimtenes - vācu brīvprātīgo korpusu algotņi, baltiešu bēgļi un boļševiku spiegi. Latvisko elementu filmā pārstāv vienīgi Latvijas Tautas padome, kas ir pasūtījusi lielu ieroču kravu Zviedrijā un kas sazvērestības dēļ var nonākt komunistu rokās un kalpot par bruņojumu Sarkanās Armijas karagājienam uz Novembra revolūcijas pārņemto Vāciju. Filma uzņemta Universum Film (UFA) studijās un tās noskaņa nedaudz atgādina pāris gadus vēlāk uzņemto amerikāņu filmu "Kasablanka". 1942. gadā UFA studijā uzņēma spiegu filmu "GPU" par PSRS Valsts Drošības galvenās pārvaldes darbību Latvijā un citās Eiropas valstīs.
Sižets
Vācijas impērija ir zaudējusi Pirmo pasaules karu un Sarkanā Armija gatavojas no Baltijas iebrukt Vācijā. Pēdējais šķērslis ir vācu brīvprātīgo vienība (Freikorps), kas atrodas pozīcijās purvos pie Liepājas. Boļševiku spiedze Mila Ventosa bruņumašīnas aizsegā dodas pāri frontes līnijai, lai kopā ar Krievijas monarhistiem draudzīgo vācbaltiešu baronu Fālenu organizētu dumpi Liepājā. Sagadīšanās dēļ pāri frontes līnijai vienlaicīgi bēg arī 23 gadus vecā Irēna Marellusa, kurai vietējais zemnieks Rauta iedod apšaudē kritušās spiedzes kažoku ar viņas dokumentiem. Viņa tiek pieņemta darbā par pianisti pie kabarē dziedātājas Ievas.
Jaunā sieviete sapinas ne tikai slepeno dienestu intrigās, bet arī mīlas trīsstūrī, kurā iesaistīts vācu patriots virsleitnants Georgs Malcahs un avantūriskais barons Fālens. Pēc tam, kad Malcahu pašu apvaino ieroču sazvērestībā, viņu no latviešu valdības varas atbrīvo vācu brīvprātīgo vienība. Irēna un barons Fālens bēg pāri frontei, bet nokļūst apšaudē. Irēnu sagūsta boļševiki, bet barons iestājas vācu brīvprātīgajos un izpērk vainu, krizdams kaujas laukā vācu uniformā.
Bastera
Bastera (Basseterre, izrunā: ) ir Sentkitsas un Nevisas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Bastera atrodas Sentkitsas salas dienvidrietumos. Dibināta 1627. gadā un uzcelta no jauna 1867. gadā pēc postoša ugunsgrēka. Caur Basteras ostu tiek eksportētas vairums valsts eksportpreces. Visvairāk eksportē cukuru, kokvilnu, sāli un augļus. Nozīmīgākie tūristu apskates objekti ir Sentdžordža baznīca, valdības ēka, Neatkarības laukums, cirks un botāniskais dārzs. Uz ziemeļaustrumiem no pilsētas atrodas Roberta L. Bredšova starptautiskā lidosta (Robert L. Bradshaw International Airport), kas nodrošina gaisa satiksmi ar citām Karību jūras valstīm un salām. 1999. gadā UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā tika iekļauts Brimstounas-Hilas-Fortresas nacionālais parks (Brimstone Hill Fortress National Park).
Vilcēji
Vilcēji var būt:
Nesta
Nesta var būt:
Jakobs Johans fon Zīverss
Jakobs Johans fon Zīverss (, 1731-1808) bija vācbaltiešu politiskais darbinieks, diplomāts un reformators, viens no Katrīnas II valstsvīriem, īstenais slepenpadomnieks. Novgorodas gubernators, ārkārtējais sūtnis Polijas-Lietuvas kopvalstī, viens no Krievijas brīvās ekonomiskās biedrības izveidotājiem. Piedalījās Tērbatas Universitātes izveidošanā, radīja stipendiju fondu, kurš darbojās līdz 1917. gadam.
Dzīvesgājums
Dzimis 1731. gada 19. augustā Rakverē Joahima Johana fon Zīversa (1699–1770) un viņa sievas Annas Magdalēnas (1710–1762) ģimenē, no trīspadsmit viņu laulībā dzimušajiem bērniem pilngadību sasniedza seši: Joahims Johans (1740–1815), Karls Eberhards (1745–1821), Anna Magdalēna (1746–1790), Marija Helēne (1751–1782), Pēters Kristiāns (1754–1827) un Jakobs Johans (1731–1808).
1743. gadā viņa tēva brālis Kārlis fon Zīverss iekārtoja Jakobu mācīties Pēterburgas galma Pāžu korpusā. 1744. gadā viņš sāka strādāt Krievijas impērijas Ārlietu kolēģijā, 1748. gadā viņu iecēla par Krievijas sūtņa Johana Albrehta fon Korfa sekretāru Dānijā. No 1749. līdz 1755. gadam viņš strādāja kā diplomāts Londonā, dienesta laikā apmeklēja arī Franciju un vācu valstis.
Sākoties Septiņgadu karam, 1756. gadā Jakobu fon Zīversu atsauca no diplomātiskā dienesta. Piedalījās kaujā pie Grosjēgerdorfas (Groß-Jägersdorf), pēc kuras viņu paaugstināja par apakšpulkvedi un uzņema grāfa Vilhelma fon Fermora ģenerālštābā, no 1759. līdz 1760. gadam viņš bija prūšu-krievu karagūstekņu apmaiņas komisijas sekretārs, paaugstināts par ģenerālmajoru. Pēc kara beigām kopā ar savu brāli Pēteri Kristiānu devās ārstēties uz Itāliju un Austriju, no 1764. līdz 1781. gadam bija Novgorodas gubernators. Šajā amatā viņš ieguva Krievijas ķeizarienes Katrīnas II uzticību un kalpoja dažādos augstos amatos. Kopā ar Ivanu Jelaginu darbojās 1771. gadā dibinātajā Pēterburgas brīvmūrnieku ložā "Perfektā vienotne" (Perfect Unity). Pēc aktīvas darbības Vidzemes guberņas landrāta amatā Polijas dalīšanas laikā 1792. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas vēstnieku Polijā-Lietuvā. 1796. gadā kļuva par Krievijas impērijas senatoru, 1798. gadā ieguva grāfa titulu.
Pēdējos dzīves gadus pavadīja savā Bauņu muižā pie Valmieras, kur mira 1808. gada 23. jūlijā.
Muižas
Pēc atvaļināšanās no valsts dienesta viņš tika apdāvināts ar lieliem īpašumiem. Starp tiem bija vairāki ciemati pie Minskas ar vairāk kā 2500 iedzīvotājiem. Viņa īpašumā bija gan mantotas, gan nopirktas muižas Vidzemē - Bauņu muiža (Bauenhof), Mīlītes muiža (Neuhall), Vīķu muiža (Zarnau) un Košķeles muiža (Ostrominsky), Igaunijā (Heimar, Rasik und Kampen), Ingrijā (Gadebusch, Лопатино, Sel'co и Muratovo), Polockas guberņā (Kasian un Rudnja) un Somijā (Sackala).
Daivspurzivis
Daivspurzivis (Sarcopterygii) ir relikta kaulzivju (Osteichthyes) virsklase. Daivspurzivju ziedu laiki bija devona periodā, bet līdz mūsdienām ir saglabājušās 8 zivju sugas (divas otiņspures un sešas plaušzivis). Šai grupai pieder arī visi četrkājaiņi, tā kā arhaiskās daivspurzivis ir četrkājaiņu priekšteči.
Morfoloģija
Daivspurzivju morfoloģijā ir saglabājušās dažādas arhaiskas īpatnības. Ass skeletu veido nepārkaulojusies elastīga horda; nav mugurkaula skriemeļu. Galvaskauss ir amfistilisks vai autostilisks. No segkauliem attīstīts arī zvīņkauls. Aste dificerkāla (fosilajām formām arī heterocerkāla). Pāru peldspurām ir garas vai masīvas balsta daivas, kas apgādātas ar īpašu no iegareniem kauliem veidotu iekšējo skeletu. Ķermeni klāj īpašas kosmoīda tipa zvīņas, kuras veidojas saaugot kopā sīkām zobiņveida zvīņām.
Sirdij ir arteriālais konuss. Zarnā atrodas spirāliskais vārstulis. Zarna atveras kloākā. Kā barības vada sākumdaļas ventrālās sieniņas izaugums veidojas viens vai divi pūslīši, kuri pilda plaušu funkcijas.
Sistemātikas izmaiņas
Daivspurzivju sistemātika nav līdz galam izstrādāta, tāpēc pastāv daudz dažādu grupas klasifikāciju. Tradicionāli daivspurzivis dala otiņspurēs jeb bārkšspurēs un divējādelpojošajās zivīs. Šajā rakstā attainota 2016. gada sistemātika, kas izveidota saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem. No otiņspurēm līdz mūsdienām ir saglabājusies latimēriju ģints ar 2 sugām, bet no divējādelpojošajām zivīm Austrālijas ragzobe, četras protopteru sugas no Āfrikas un Dienvidamerikas lepidosirens. Eirāzijā un Ziemeļamerikā dzīvojošu daivspurzivju nav. Savukārt, fosilā veidā daivspurzivis ir sastopamas arī Latvijas devona nogulumos (vairāk kā 40 sugas).
Sistemātika
(†) - izmirušu zivju grupa.
31. maijs
31. maijs ir gada 151. diena pēc Gregora kalendāra (152. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 214 dienas.
Vārda dienas
Alīda, Jūsma
Rozulas pagasts
Rozulas pagasts (līdz 1925. gadam Rozbeķu pagasts) bija viena no Cēsu apriņķa (līdz 1924. gadam Valmieras apriņķa) pašvaldībām tā ziemeļrietumos. Robežojās ar Cēsu apriņķa Mazstraupes, Stalbes un Kūduma pagastiem un Valmieras apriņķa Umurgas, Vainižu, Augstrozes un Dauguļu pagastiem. Pagasta valde atradās 1,5 km uz austrumiem no Rozulas pie tagadējās Rozulas skolas.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1935. gadā pagasta platība bija 65 km² un tajā bija 822 iedzīvotāji. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Rozulas ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Rozulas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Cēsu novada Stalbes pagastā un neliela daļa Straupes pagastā.
Cna (Mokšas pieteka)
Cna (ru) ir upe Krievijas Eiropas daļas centrā, Tambovas un Rjazaņas apgabalā, Mokšas labā krasta pieteka (Okas baseins). Upes krastos atrodas Kotovska, Tambova, Moršanska, Sasova. Cnas sākas Tambovas apgabala Sampuras rajonā kā Baharevskas un Verhocenskas Cnas satekupe. Labā krasta pietekas – Kerša (86 km), Kašma (111 km), Viša. Kreisā krasta pietekas – Čelnovaja (121 km), Kariana (48 km), Ļipovica (52 km).
Upju hierarhija virzienā uz lejteci: Cna → Mokša → Oka → Volga.
Upi regulē vairāki uz upes uzbūvēti aizsprosti ar slūžām.
Liepas ciems
Liepas ciems var būt:
Devil and Men
Devil and Men ir:
Sociālā nodrošināšana
Sociālā nodrošināšana ir palīdzības garantija, ko nodrošina valsts, kā arī privātas organizācijas. Sociālo aizsardzību tiek nodrošināta visiem iedzīvotājiem, bet parasti to sniedz atsevišķām cilvēku grupām, kā, piemēram, vientuļajām mātēm, daudzbērnu ģimenēm, sociālā riska ģimenēm, pensionāriem, invalīdiem un tā tālāk. Plašākā mērogā sociālais nodrošinājums var tikt sniegts arī privātām organizācijām; to nodrošina apdrošināšanas kompānijas.Sociālās palīdzības mērķis ir sniegt materiālu atbalstu trūcīgām, maznodrošinātām un krīzes situācijā nonākušām ģimenēm (personām), lai nodrošinātu to pamatvajadzības un veicinātu darbspējīgo personu līdzdarbību savas situācijas uzlabošanā.
Devil and Men (albums)
Devil and Men ir 2005. gadā izdots grupas Sanctimony albums. Sākot ar šo albumu, grupa pāriet no iepriekšējā nāves metāla skanējuma uz vieglāku stilu, ko paši dēvē par "death'n'roll". Albums sastāv no desmit pašu sacerētām dziesmām, kā arī divām kaverversijām — Black Sabbath dziesmai Into the Void un The Police dziesmai Synchronicity II. Tas tika prezentēts 2005. gada Valmieras rokfestivālā. Dziesma Lover sasniedza pirmo vietu Radio SWH Rock Top 20.
Dziesmu saraksts
11. un 12. dziesma nav nopērkama Doremi.lv tirgotajā albuma MP3 versijā.
Hell in Stereo
Hell in Stereo ir 2007. gadā izdots grupas Sanctimony albums. Tajā ir 13 pašu sacerētas kompozīcijas, kā arī grupas AC/DC dziesmas Back in Black kaverversija.
Nacionālā inovācijas sistēma
Nacionālā inovācijas sistēma ietver inovācijas procesā iesaistītos dalībniekus ar mērķi veicināt to sadarbību jaunu vērtību radīšanai.
Hell in Stereo
Pirmā albuma prezentācija notika 15. februārī Radio SWH Rock tiešraidē. Pēc tam notika prezentācijas koncerti Liepājā, Blomē, Tallinā, Viļņā un Rīgā.
Nacionālā inovācijas sistēma
Nacionālās inovācijas sistēmas termina izcelsme
Sistēmiska pieeja inovācijas fenomenam ir zināma jau kopš 1960. gadiem, kad OECD eksperti uzsāka pētīt lēmumus un izvēli attiecībā uz zinātni, tehnoloģijām un inovāciju. Par inovācijas kā sociāla fenomena pētniecības aizsācēju var uzskatīt austriešu ekonomistu Jozefu Šumpeteru. Tomēr nacionālo inovācijas sistēmu kā terminu sāka apzināties un lietot tikai 20. gs. 80. gadu beigās tādi pētnieki kā Kristofers Frīmens (Christopher Freeman), Bengts-Ake Lundvalls (Bengt-Åke Lundvall) un Ričards R. Nelsons (Richard R. Nelson). Teorētiskajā literatūrā eksistē dažādas nacionālās inovācijas sistēmas definīcijas, kurām ir kopīga iezīme — skaidrot sistēmā ietilpstošos elementus, to raksturojošās pazīmes un darbības, kā arī mērķi.
Hell in Stereo
Dziesmu saraksts
Dziesma Nr. 13 nav nopērkama Doremi.lv tirgotajā albuma MP3 versijā.
Nacionālā inovācijas sistēma
Nacionālās inovācijas sistēmas definīcijas
Vienotas definīcijas nacionālajai inovācijas sistēmai nav, jo atkarībā no valsts attīstības īpatnībām un tajā pastāvošajiem apstākļiem (sociālie, ekonomiskie, kultūras u.c.) nacionālās inovācijas sistēmas definējums var atšķirties. Ričards R. Nelsons nacionālo inovācijas sistēmu definēja kā: Bengts-Ake Lundvalls šo sistēmu definēja kā: Kristofers Frīmens nacionālās inovācijas sistēmas jēdzienu skaidroja kā: Kā vienu no pirmajiem vienotajiem skaidrojumiem var uzskatīt 1997.gada OECD pētījumā sniegto nacionālās inovācijas sistēmas definējumu, kas skaidro, ka:
Nacionālā inovācijas sistēma 21.gadsimtā
Laika gaitā (20.gs. 90.gadi — 21.gs. sākums) mainās izpratne par inovāciju, kam seko arī viedokļu maiņa par nacionālo inovācijas sistēmu, kuras robežas kļūst aizvien grūtāk noteikt, nošķirot faktorus, kuri ir sistēmas pamatsastāvdaļas un faktorus, kuri to ietekmē. Jēdziens - nacionālā inovācijas sistēma kļūst relatīvs, jo tas ir atkarīgs ne tikai no tās pamatelementu savstarpējās mijiedarbības, bet arī no attiecīgās valsts sociāli ekonomiskās, politiskās un kultūras vides, kā arī vēsturiskās attīstības un ģeogrāfiskā novietojuma un citiem faktoriem. 21.gs sākumā nacionālās inovācijas sistēmas mērķis ir radīt priekšnoteikumus, lai tās pamatelementu mijiedarbības rezultātā, jaunradīto zināšanu plūsmu varētu izmantot jaunu konkurētspējīgu produktu, pakalpojumu un ražošanas metožu radīšanai — īstenot zināšanu komercializāciju.
Aplūkojot inovāciju kā procesu, kurā valsts ietvaros tiek radītas, jaunapgūtas un praktiski pielietotas dažāda rakstura, nozaru un nozīmes zināšanas ar mērķi radīt sociālu labumu un veicināt ekonomikas attīstību, tehnoloģiskā evolūcija vairs nav inovācijas centrālais mērķis un priekšplānā izvirzās tādi aspekti kā: