cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjerkes pussala
Pussalas riemeļaustrumos atrodas ievērojama pingvīnu ligzdošanas vieta Flatera kolonija.
Einstürzende Neubauten
Viens no vislabāk zināmajiem grupas dalībniekiem ir Bliksa Bargelds, kurš ilgus gadus ir bijis arī grupas Nick Cave and the Bad Seeds dalībnieks.
Pumas
Pumas, pumu ģints (Puma) ir viena no kaķu dzimtas (Felidae) ģintīm, kas pieder kaķu apakšdzimtai (Felinae). Pumu ģintī mūsdienās ir 2 sugas.
Pumu ģints sugu savvaļas izplatības areāls ir Ziemeļamerika un Dienvidamerika. Abas sugas ir sastopamas gan zemienēs, gan kalnainos apvidos. Tās mājo kalnu mežos, zemieņu tropu mežos, sausajos krūmājos un purvos.
Izskats un īpašības
Abu pumu sugu kažoki ir vienkrāsaini - smilšu brūni vai rudi brūni. Proporcionāli tie ir slaidi plēsēji, ar muskuļotiem augumiem. Tēviņi lielāki nekā mātītes. Puma (Puma concolor) ir krietni lielāka nekā ūdrkaķis (Puma yagouaroundi). Turklāt puma ir ceturtais lielākais kaķveidīgais plēsējs pasaulē. Liels tēviņš var būt 2,75 metrus garš, ieskaitot asti, augstums skaustā 90 cm, svars 103 kg. Toties lielākais ūdrkaķa tēviņš ir apmēram 1,28 m garš, ieskaitot asti, augstums skaustā apmēram 30 cm, svars 9,1 kg.
Augšdaugavas NSS
Augšdaugavas novada sporta skola (Augšdaugavas NSS), līdz 2021. gadam Ilūkstes novada sporta skola (Ilūkstes NSS), ir Latvijas futbola klubs no Ilūkstes, kas piedalās Latvijas futbola 2. līgas Latgales futbola čempionātā. 2012. gadā komanda uzvarēja 1. līgā, iekļūstot Virslīgā, taču 2013. gadā ieņēma pēdējo (10.) vietu virslīgā un bija spiesta to atstāt.
Gīzas piramīdas
Gīzas piramīdas ir trīs no Ēģiptes piramīdām, kas atrodas Gīzas nekropolē aptuveni 9 km attālumā no Gīzas vecpilsētas un 26 km uz dienvidrietumiem no Ēģiptes galvaspilsētas Kairas. Gīzas piramīdu kompleksā ietilpst arī Lielā Sfinksa. Heopsa piramīda, lielākā no Gīzas piramīdām, ir viens no septiņiem pasaules brīnumiem, vienīgais, kas saglabājies līdz mūsdienām.
Gīzas piramīdas celtas ceturtās Senās Ēģiptes faraonu dinastijas valdīšanas laikā no 2575. līdz 2465. gadam p.m.ē.
1979. gadā Gīzas piramīdas tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Tā kā Gīzas piramīdas ir vienīgās, kas saglabājušās no Septiņiem pasaules brīnumiem, tās 2007. gadā automātiski iekļāva Septiņos jaunajos pasaules brīnumos.
Sivasas vilājets
Sivasas vilājets (osmaņu turku: Vilâyeti-i Sivas) bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība (1864—1922) Anatolijas vidienē un tās centrs bija Sivasa. Vilājets tika iedalīts sekojošos sandžakos (rajonos):
Bergamo "Atalanta"
Bergamo "Atalanta" ir profesionāls Itālijas futbola klubs no Bergamo pilsētas Lombardijas reģionā. Klubs ir dibināts 1907. gadā un pašlaik spēlē A sērijā. Mājas spēles aizvada Atleti Azzurri d'Italia stadionā. Komanda ir vienreiz (1962.–1963. gada sezonā) izcīnījusi Itālijas kausu.
Komandas sastāvs
Sastāvs .
KN
KN var būt:
Best of 2Pac Part 1: Thug
Best of 2Pac Part 1: Thug ir amerikāņu repera Tupaka Šakura labāko hitu izlase. Sērijā ir divi albumi — "Thug" un "Life". Abi albumi tika izdoti vienā dienā:. Līdz ASV ir pārdoti 94 429 šī albuma eksemplāri.
Topu pozīcijas
Pirmajā nedēļā albums iekļuva Billboard 200 65. vietā un otrajā nedēļā 126. vietā. Kopā pirmajā nedēļā pārdeva 22 500 eksemplārus un abās nedēļās 36 000 eksemplārus.
Omānas līcis
<mapframe text="Omānas līcis" width=260 height=260 zoom=6 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q79948" } Omānas līcis (, Ḫalīdj ʾUmān,, Daryā-ye Ommān) ir līcis (patiesībā — jūras šaurums), kas savieno Arābijas jūru ar Hormuza šaurumu un tālāk ar Persijas līci. Omānā līci sauc arī par Omānas jūru. Ziemeļos tas apskalo Irānas un Pakistānas krastus, rietumos un dienvidos — Apvienoto Arābu Emirātu un Omānas krastus. Lielākās pilsētas Omānas līča krastos ir Maskata, Sība, Suhāra (visas trīs atrodas Omānā), Fudžeira (AAE) un Čāhbahāra (Irānā).
.uy
.uy ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Urugvaju. Domēns izveidots 1990. gadā. Domēna sponsors ir SeCIU - Universidad de la República, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Servicio Central de Informática. Domēnus var reģistrēt tikai zem otrā līmeņa domēniem. Pieejamie otrā līmeņa domēni ir šādi: .com.uy, .edu.uy, .gub.uy, .net.uy, .mil.uy un .org.uy.
Ārējās saites
Toppdomän
RS
RS var būt:
Helena Kelere
Helena Adamsa Kelere (en, dzimusi, mirusi ) bija kurla un akla amerikāņu rakstniece, skolotāja un kreisi noskaņota sabiedriskā darbiniece.
Viņa redzi un dzirdi zaudēja 19 mēnešu vecumā slimības rezultātā. Kad Helena bija septiņus gadus veca, viņas vecāki nolēma atrast viņai skolotāju. Pie viņiem tika nosūtīta skolotāja Anna Salivana (Anne Sullivan). Viņa Helēnai iemācīja komunicēt ar cilvēkiem, izmantojot rokas. Skolotāja rakstīja vārdus pa vienam burtam uz Helenas rokas. Pirmais vārds esot bijis "ūdens". Vispirms skolotāja to uzrakstīja viņai uz rokas un tad pieveda Helenu pie ūdens strūklas. Tādā veidā Helena esot sapratusi, ka katram objektam pasaulē ir savs nosaukums.
1890. gadā Helenas vecāki viņu nosūtīja uz Pērkinsa institūtu, kur viņa iemācījās arī runāt. 19 gadu vecumā Helena devās uz Redklifas koledžu Masačūsetsā, kuru absolvēja 1904. gadā. Viņa bija pirmā kurlā un aklā persona, kas ieguvusi bakalaura grādu humanitārajās zinātnēs.
Jau 1903. gadā Helena bija uzrakstījusi grāmatu par savu dzīvi, kuras nosaukums ir The Story of My Life. Kopā viņa uzrakstīja vēl 12 grāmatas, pēc kurām uzņemtas vairākas filmas. Pazīstamākā no tām ir divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvusī filma The Miracle Worker (1962), kuras pamatā ir Keleres autobiogrāfija. Savas dzīves laikā viņa palīdzēja nabadzīgiem un akliem cilvēkiem, apceļoja pasauli, kā arī iestājās par sieviešu tiesībām, darba tiesībām, sociālismu un antimilitārismu.
Bildinājums
Bildinājums ir notikums, kurā viens cilvēks lūdz otra cilvēka roku ar nolūku apprecēties. Parasti to uztver kā rituālu, kurā tiek pasniegts saderināšanās gredzens un uzdots jautājums "Vai tu mani precēsi?".
Mūsdienās publiskais bildinājums pārsvarā ir vai nu iestudēts īstā bildinājuma atkārtojums vai bildinājums citu klātbūtnē pēc abu cilvēku vienošanās par laulībām. Gredzens šādos gadījumos var tikt pasniegts gan publiskajā bildinājumā, gan pirms tam. Ja gredzenu plānots pirkt kopīgi ar līgavu, izdarot bildinājumu pasniedz ziedus.
Rietumu kultūras zemēs ierasts, ka parasti vīrieši bildina sievietes nevis otrādi, turklāt dara to, sievietes priekšā metoties uz ceļa. Senākos laikos Lielbritānijā un Īrijā pieņemts, ka 29. februārī arī sievietes drīkst izdarīt bildinājumu vīrietim.
Bildinājuma teksts var būt iepriekš sacerēta runa, īpašs dzejolis vai vienkārši uzdots liktenīgais jautājums.
Ņevas kauja
Ņevas kauja ir Novgorodas pirmajā hronikā minēta kauja, kas it kā notika Ņevas upes krastā starp skandināvu sirotājiem un Zelta Ordai pakļautās Novgorodas republikas karaspēkiem Somijas krusta karu laikā. Hronika kauju datē ar 1240. gada 15. jūliju.
Rietumu vēsturnieki šo kauju uzskata par izdomātu, jo tā nav pieminēta nevienā no zviedru un citu Eiropas valstu hronikām. Īpaši daudz jautājumus izraisa pilnīga zviedru hroniku klusēšana, kurās rūpīgi reģistrētas pat sīkākās sadursmes, ieskaitot zaudētās. Arī divās citās līdz mūsu dienām nonākušajās šā laika perioda krievu hronikās — Laurentija hronikā un Hipatija hronikā par Ņevas kauju nekas nav teikts.
Priekšvēsture
No Ērika sāgas zināms, ka aptuveni 997. gadā Lādogas pilskalnam uzbrucis norvēģu vikings Ēriks Hākansons, kas sagrāvis senāko varjagu cietoksni. 1019. gadā zviedru vikingu princese Ingegerda pēc precībām ar rūsu Novgorodas ķēniņu Jarisleifu (Jaroslavu Gudro) pūrā ieguva Aldeigjuborgas zemi, par vietvaldi ieceļot savu radinieku zviedru jarlu Regnvaldi Ulfsonu. Regnvalda dēls Eilivs bija Lādogas vietvaldis pēc viņa nāves. Mūra cietoksni pēc Novgorodas hronikas ziņām 1116. gadā dibinājis Lādogas vietvaldis Pāvils. 1142. gadā Lādogas cietoksnim uzbruka zviedru karaspēks ķēniņa un bīskapa vadībā. Pēc 14. gadsimtā uzrakstītās senākās zviedru Ērika hronikas un Lībekas Detmāra hronikas krusta karagājiens uz Somijas dienvidu daļu (Hēmi) notika periodā starp 1238./1239. gadu un 1248.-1250. gadu. Tiešais krusta kara iemesls bija Hēmes apgabala iedzīvotāju tavastiešu (taffwesta) sacelšanās pret katoļu ticību un zviedru virsvaru 1230. gados. Zviedru krustneši apspieda sacelšanos un kādā pilskalnā uzcēla Tavastijas pili (taffwesta borg).
Pirmā Novgorodas hronika
Vienīgais avots ir 14. gadsimtā uzrakstītā Pirmā Novgorodas hronika, kurā minēts, ka zviedri kopā ar norvēģiem un somiem Tavastijas bīskapa Spiridona vadībā ieradās ar kuģiem un apmetās pie Ižoras upes ietekas, gatavojoties uzbrukt Ladogas cietoksnim. Novgorodieši kņaza Aleksandra vadībā negaidīti uzbruka viņu apmetnei un nogalināja daudz pretinieku. Kritušo augstmaņu līķus aizveda ar diviem kuģiem, bet pārējos apbedīja kopējā kapā. No novgorodiešiem kaujā krita Konstantīns Lugotiničs, Jurjata Piņaščiničs, Namests Dročilo, Koževniča dēls Nezdilovs un citi, kopā ap 20. Ivana IV valdīšanas laikā hronikas aprakstu turpināja bagātīgi papildināt ar izdomājumiem.
Šajā ziņojumā nav minēti nedz pretinieka mērķi, nedz to skaits vai kaujas apraksts. Tekstā redzamas dažas dīvainas nianses — zviedri ieņem atkāpšanās gadījumā teju pašnāvnieciskas pozīcijas, jo upe paliek viņu aizmugurē. Zviedriem ir kuģi, taču viņu rīcība ir agresīvi pasīva, — izveidojuši nometni, tie nekur nedodas, bet gaida uzbrukumu.
Aleksandra Ņevska dzīves apraksta biļina
Krievu vēsturnieki kaujas aprakstu nereti balsta arī uz Ņevskas Aleksandra dzīves biļinu, kas radīta vismaz gadsimtu pēc aprakstītajiem notikumiem. Taču, līdzīgi citām biļinām, šī "hronika" ir vienīgi uz izdomājumiem un mītiskiem sižetiem balstīts sacerējums. Tomēr uz šīs pasakas pamata Krievijā ir radies savdabīgs valstisks Aleksandra Ņevska kults. Tās autors gandrīz vārds vārdā atkārto kāda sacerējuma fragmentu, kurā stāstīts par citu pareizticīgās baznīcas svēto — Pleskava kņazu Daumantu. Arī Daumantu pavada neliela karadraudze, tas cīnās ar pretinieku vadoni un ievaino tā seju, un sakautais ienaidnieks bēg, iekraujot savus kritušos kuģos. Akadēmiķis un atzīts senkrievu literatūras pētnieks Dmitrijs Lihačevs rakstīja, ka "svētā Ņevas Aleksandra uzvedības īpatnības mehāniski ir pārnestas" no viņa dzīves apraksta uz Pleskavas Daumanta dzīves aprakstu.
Aleksandra dzīves apraksta autors savu vēstījumu par kauju papildina ar "sešiem drošsirdīgiem vīriem". To varoņdarbi ir tik acīmredzami izdomāti, ka, krievu vēsturnieka un rakstnieka Aleksandra Ņesterova vārdiem, "pilnībā atklāj sacerētāju kā ļoti civilu personu, kas savā dzīvē nebija turējis rokā neko smagāku par zoss spalvu".
Pretrunas
Šāda nozīmīga karagājiena gatavošana būtu prasījusi ilgāku laika posmu, mobilizējot gan cilvēku, gan materiālos resursus. Savukārt zviedru aristokrātijas bojāeja, kaunpilna atlikušā karaspēka atgriešanās mājup nevarēja palikt nepamanīta oficiālajos dokumentos vai vismaz tautas folklorā. Taču, šķiet, zviedri par kauju neko nezināja un līdz ar to neko neminēja par šo sakāvi.
Pēkšņa uzbrukuma laikā gūstekņu parasti bija krietni vairāk nekā kritušo. Vēl jo vairāk tāpēc, ka šajā laikā pretiniekus, īpaši augstdzimušos, centās sagūstīt, lai vēlāk iegūtu bagātu izpirkumu. Taču ne Novgorodas hronikā, ne mitoloģizētajā Ņevska dzīvesstāstā nav minēts neviens gūsteknis, kurus varonis Aleksandrs Jaroslavovičs ar triumfu būtu pārvedis uz Novgorodu.
Apjomīgajā Laurentija hronikā pieminēti vien divi, pēc hronista domām ievērības cienīgi 1240. gada notikumi — meitas Marijas piedzimšana Aleksandra Ņevska tēvam Jaroslavam Vsevolodovičam un Kijivas krišana mongoļu iebrukuma laikā. Grūti iedomāties, ka hronistam kņaza Jaroslava meitas piedzimšana būtu svarīgāka par viņa dēla spožo uzvaru.
Nav zināms, kurš būtu varējis komandēt zviedru karaspēku. Sākotnēji pastāvēja versija, ka tas bijis vēlākais jārls Birgers Magnusons. Patlaban par vadoni tiek saukts Ulfa Farsi, taču neviens no šiem pieņēmumiem nav vēsturiski pierādāms. Novgorodas hronika piemin vienu bojāgājušo zviedru vadoni Spiridonu. Savukārt, saskaņā ar Aleksandra dzīves apraksta sacerētāja teikto, Spiridons bija nevis zviedru, bet novgorodiešu vadonis, kurš svētījis Aleksandru pirms kaujas.
Padomju un vēlāk arī Krievijas vēsturnieki pārsvarā bija vienisprātis, ka "Ņevas kaujai" bija "liktenīga vēsturiska nozīme" un, pateicoties šai uzvarai, viņš izglāba ne tikai Novgorodu, bet arī citas tolaik Zelta Ordas sastāvā esošās kņazistes. Taču, kā lai izskaidro novgorodiešu nepateicīgo rīcību, kuri dažus mēnešus pēc "kaujas" padzina savu glābēju? Acīmredzot, vai nu viņa līdzgaitnieki par Aleksandra pašuzupurēšanos un varonību neko nezināja, vai arī to uzreiz aizmirsa.
Laika posmā no 1222. līdz 1248. gadam Zviedrijā notika pilsoņu karš, un maz ticams, ka šādā situācijā Zviedrija būtu spējīga veikt plaša mēroga iebrukuma. Kaut hronikā zviedri un norvēģi minēti kā sabiedrotie, abas valstis līdz 1249. gadam atradās karastāvoklī. Ja konflikts patiesi bija noticis, tad runa var būt vienīgi par nelielu pierobežas sadursmi, kura politisku un ideoloģisku iemeslu dēļ tika pārspīlēta. Saskaņā ar citu versiju, Aleksandrs uzbruka nevis zviedru karaspēkam, bet tirgotāju apmetnei. Tirgotāju delegācijas nebija retums, un šādā uzbrukumā jaunais kņazs būtu cerējis iegūt vieglu slavu un naudu. Tas izskaidro, kāpēc krievu puse bija skaitliski neliela, kā arī to, kādēļ zviedri tik ilgi nepameta nometni, to nenostiprināja un nepaspēja apbruņoties.
Notikumi pēc 1240. gada
Slaveno titulu Ņevas Aleksandrs kņazs ieguva nevis dzīves laikā, bet tikai 16. gadsimtā kārtējā Aleksandra biogrāfijas redakcijas laikā. Savukārt novgorodieši Aleksandru pēc viņa nāves nepieskaitīja pie "svētajiem". Šo titulu kņazam pareizticīgā baznīca piešķīra pusotru gadsimtu vēlāk Vladimirā, kuras iedzīvotājus no ienaidniekiem viņš nekad netika glābis.
Jau dažus mēnešus vēlāk Aleksandru izraidīja no Novgorodas, kas kalpoja par vienu no iemesliem Tērbatas bīskapa Hermaņa no Bukshēvdenas vadītā Livonijas karaspēka iebrukumam Pleskavas zemē un Ingrijā 1240. gada rudenī. Tērbatas bīskapija jau ilgstoši bija iesaistīta karos ar Novgorodas republiku, tagad tajos tika iesaistīts arī Livonijas ordenis un Dānijas karaļa vasaļi Ziemeļigaunijā.
Vairākus gadus pēc mīklainās kaujas zviedri pakļāva somugru cilti jāmitus (senkrievu hronikās kā "емь"), kuri agrāk maksāja nodokļus Novgorodai. Šo karagājienu vadīja jārls Birgers. Aleksandra vadītais atbildes uzbrukums jāmitiem 1256. gadā nebija veiksmīgs. Zviedri turpināja virzīties austrumu virzienā, un tie nostiprinājās Somijā, aizejot līdz novgorodiešu sabiedrotajiem karēļiem. Tādējādi tā laika notikumu kontekstā krievu vēsturnieku izslavētā "kauja" Novgorodai nedeva nekādu labumu.
1244. gada 15. jūlijā pāvests Inocents IV iecēla bīskapu Modenas Vilhelmu par savu legātu ne vien Livonijā, Igaunijā, Zemgalē, Kursā un Lietuvā, bet arī Somijā un citās jaunkristītajās Baltijas jūras reģiona zemēs. 1255. gada 3. augustā pāvests Aleksandrs IV pēc Rīgas arhibīskapa Alberta lūguma atļāva viņam iecelt īpašu bīskapu Haseldorfas Frīdrihu Votzemes, Ingrijas un Karēlijas pagāniem, kas izteikuši vēlēšanos pāriet katoļos.
Ilgstošu cīņu gaitā par virskundzību Lādogā tā piederēja gan Novgorodai un Krievijai, gan Zviedrijai. 1611. gadā zviedri sagrāba Novgorodu un piedāvāja kapitulācijas noteikumus, balstoties uz agrāk noslēgtajiem līgumiem. Noteikumi garantēja Novgorodas nedalāmību, brīvu tirdzniecību starp abām valstīm, gūstekņu apmaiņu bez izpirkuma, kā arī tur dzīvojošo iedzīvotāju īpašumu un tiesības. Tika aizliegts izvest novgorodiešus uz Zviedriju, kā arī aizturēt zviedrus Krievijā. 1617. gadā krievi bija spiesti atteikties no Ingrijas par labu zviedriem, bet Lielā Ziemeļu kara rezultātā (1700—1720) tā galīgi nonāca Krievijas sastāvā.
Tintes printeris
Tintes printeris ir viens no rastra printeru veidiem. Tas veido attēlu, izsmidzinot sīkus speciālas krāsvielas — printeru tintes pilienus caur mikroskopiskām sprauslām. Mūsdienās tintes printeri ir izplatītākie lētie printeri, tāpēc, ka ir relatīvi lēti un var drukāt krāsās.
Tintes printeros tintes izsmidzināšanai lieto šādas tehnoloģijas: Papīra ievilkšanas un drukas galvas pārvietošanas mehānismi tintes printeriem ir līdzīgi analoģiskiem mehānismiem adatu printeros.
SG
SG var būt:
Vadims Krasnoslobodcevs
Vadims Krasnoslobodcevs (dzimis 1983. gada 16. augustā) ir bijušais Kazahstānas hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 474 spēles dažādos Kontinentālās hokeja līgas klubos. Kazahstānas hokeja izlases sastāvā Krasnoslobodcevs spēlējis deviņos pasaules čempionātos.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Krasnoslobodcevs uzsāka 2001. gadā, kad pievienojās Krievijas Augstākās līgas klubam Kurganas "Mostovik". 2004.—05. gada sezonu hokejists aizvadīja citā Augstākās līgas klubā — Habarovskas "Amur", bet 2005.—06. gada sezonā spēlēja Barnaulas "Motor" rindās.
2006. gada vasarā Vadims pievienojās Krievijas Superlīgas vienībai Ņižņekamskas "Ņeftehimik", taču 2008.—09. gada sezonā sāka spēlēt Astanas "Baris" sastāvā, ātri kļūstot par vienu no komandas uzbrukuma līderiem. "Baris" rindās Krasnoslobodcevs spēlēja līdz pat 2012.—13. sezonas noslēgumam, kad pārcēlās uz Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindām. "Torpedo" sastāvā uzbrucējs aizvadīja divas sezonas, taču 2015. gadā atgriezās "Baris". No 2016. līdz 2018. gadam spēlēja Vladivostokas "Admiral" rindās, taču tad, karjeras izskaņā, vienu sezonu aizvadīja Rumānijā.
Kazahstānas hokeja izlases sastāvā Krasnoslobodcevs spēlējis deviņos pasaules čempionātos.
Peltjē efekts
Peltjē efekts ir parādība, kuras fizikālā būtība ir siltuma izdalīšanās vai absorbcija divu dažādu vadītāju kontaktvietā, ja caur to plūst elektriskā strāva. Tas, vai siltums izdalās vai tiek absorbēts, atkarīgs no strāvas plūšanas virziena. Siltuma daudzums ir tieši proporcionāls izplūdušā elektriskā lādiņa lielumam.
Sevišķi spēcīgs Peltjē efekts ir pusvadītājiem un to izmanto termoelektriskajās aukstuma mašīnās. Šī parādība tika atklāta 1834. gadā un tās atklājējs ir franču fiziķis Žans Šarls Peltjē.
Gunārs Dāboliņš
Gunārs Dāboliņš (dzimis ) ir bijušais Latvijas Valsts robežsardzes priekšnieks.
Dzimis Jēkabpils rajona Viesītes pilsētā. Pēc Ogres vidusskolas pabeigšanas iestājies Kijevas augstākajā kara-jūras politiskajā skolā, kuru 1978. gadā absolvēja (iegūstot stūrmaņa diplomu). Pēc tam, no 1979. līdz 1983. gadam, dienējis PSRS Ziemeļu kara flotē un vēlāk, no 1983. līdz 1992. gadam, Baltijas kara flotē. 1986. gadā absolvējis Maskavas kara politiskā akadēmiju.
1992. gada 31. martā tika iesaukts Latvijas Republikas Aizsardzības spēkos (kopš 1995. gada Latvijas Nacionālie bruņotie spēki). No 1. maija līdz 6. novembrim bija Latvijas Republikas Aizsardzības spēku Robežsargu brigādes 6. Liepājas Robežsargu bataljona nodaļas priekšnieks. No 6. līdz 29. decembrim bija Robežsargu brigādes Liepājas robežsargu bataljona Stacijas nodaļas priekšnieka vietnieks. Pēc tam, līdz 1994. gada maijam, bija Robežsargu brigādes 6. Liepājas robežsargu bataljona Robežapsardzības nodaļas priekšnieks. Tajā pašā gadā vairākus mēnešus pildīja Robežsargu brigādes štāba Robežapsardzības nodaļas priekšnieka vietnieka pienākumus.
23. augusta tika iecelts par Robežsargu brigādes štāba robežapsardzības daļas priekšnieka vietnieks — robežkontroles nodaļas priekšnieku. 1995. gadā bija Robežsargu brigādes štāba Robežapsardzības daļas priekšnieks — štāba priekšnieka vietnieks un vēlāk Robežsargu brigādes komandiera vietnieks — štāba priekšnieks. 6. decembrī kļuva par Robežapsardzības spēku štāba priekšnieks - komandiera vietnieku.
Šajā amatā viņš bija līdz 1996. gada augustam, kļuva par Robežapsardzības spēku komandieri. 1997. gadā robežsardze pārgāja Iekšlietu ministrijas pārziņā. Amata nosaukums tika mainīts uz Robežsardzes priekšnieks, bet kopš 1998. gada Dāboliņš ir Valsts robežsardzes priekšnieks. 1999. gadā ieguvis robežsardzes ģenerāļa pakāpi. Par pašaizliedzību un panākumiem, strādājot Latvijas valsts un tautas labā, 2004. gadā tika apbalvots ar Ministru kabineta Atzinības rakstu, bet 2008. gada 11. novembrī apbalvots ar Viestura ordeni (I šķiras), par sevišķiem nopelniem valsts robežas apsargāšanā.
2009. gada marta beigās iesniedza lūgumu atbrīvot viņu no ieņemamā amata un atvaļināt no dienesta robežsardzē no 14.aprīļa. Iekšlietu ministre Linda Mūrniece šo lūgumu akceptēja. Pēc robežsardzes atstāšanas iestājās Tautas partijā. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz vietu Rīgas domē, bet netika ievēlēts.
Džons Djūijs
Džons Djūijs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu filozofs, psihologs un izglītības teorētiķis. Kopā ar Čārlzu Pīrsu un Viljamu Džeimsu tiek uzskatīts par pragmatisma filozofijas skolas pamatlicēju, kaut arī pats Djūijs savus uzskatus dēvēja par instrumentālismu. 20. gadsimta pirmajā pusē bija viens no vadošajiem pragmatisma teorētiķiem ASV.
Tumšais bruņinieks
Filmā galvenā cīņa notiek starp Betmenu un Džokeru. Tajā ticis ieviests jauns tēls — Gotemas jaunievēlētais apgabala prokurors Hārvijs Dents. "Tumšajā bruņiniekā" galvenās lomas attēlo Kristians Beils (Betmens/Brūss Veins), Maikls Keins (Alfrēds Penivorts), Hīts Ledžers (Džokers), Gērijs Oldmens (Džeimss Gordons), Ārons Ekharts (Hārvijs Dents), Megija Jillenhola (Reičela Dousa) un Morgans Frīmens (Lūsiuss Fokss).
Kinokritiķi šo filmu ir atzinuši par vienu no 21. gadsimta pirmās desmitgades labākajām filmām un par vienu no visu laiku labākajām supervaroņu filmām. "Tumšais bruņinieks" saņēma pozitīvas atsauksmes, kā arī pārspēja vairākus rekordus izrādīšanas laikā. Tā kļuva par sesto filmu, kuras kases ieņēmumi pārsnieguši 1 miljardu ASV dolāru un ir 49. visu laiku ienesīgākā filma, ir bijusi arī 4. ienesīgākā.
"Tumšais bruņinieks" tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai astoņās nominācijās, tika iegūta balva par labāko skaņas montāžu, savukārt Ledžers tika atzīts par labāko aktieri otrā plāna lomā. Ledžers ir pirmais, kas saņēmis balvu šajā nominācijā pēc nāves.
Triloģijas pēdējā filma "Tumšais bruņinieks atgriežas" tika izdota.
Sižets
Gotemā noziedznieku grupa klaunu maskās aplaupa banku, pēc tam nogalinot cits citu, tādējādi izpildot sev piešķirtos uzdevumus, līdz paliek tikai viens aplaupītājs. Sašautais bankas menedžeris laupītājam saka, ka viņu boss to pašu izdarīs arī ar viņu. Klauns pēc tam sāk smieties un saka, ka viņš tic, ka tas, kas viņu nenogalina, padara dīvaināku. Vēlāk laupītājs noņem masku un atklājas, ka tas ir Džokers.
Betmens un policijas pārstāvis Džims Gordons nolemj iekļaut jauno apgabala prokuroru Hārviju Dentu savā mafijas apkarošanas plānā. Lai arī vēlāk atklājas, ka Dents satiekas ar Reičelu Dousu (kas nav vienaldzīga arī Brūsam Veinam), tomēr Brūss Veins atzinīgi vērtē Denta ideālismu un piedāvā sarīkot viņam līdzekļu vākšanu. Vairāki mafijas bosi sarīko videokonferenci ar ķīniešu grāmatvedi Lao, kas ir paslēpis viņu līdzekļus no policijas un viņiem pašiem un ir aizbēdzis uz Honkongu. Ierodas Džokers un pārtrauc sanāksmi, brīdinot viņus par Betmenu, kuru neierobežo nekādi likumi un jurisdikcijas. Viņš piedāvā nogalināt Betmenu par pusi no viņu naudas, tomēr mafijas bosi atsakās no šī piedāvājuma. Džokers nogalina vienu no viņiem un pārņem kontroli pār viņa vīriem. Betmens dodas uz Ķīnu, kur sagūsta Lao un aizved viņu atpakaļ uz Gotemu, lai viņš liecinātu pret Džokeru un mafiju.
Tajā pašā naktī pazūd Dents un Reičela. Betmens Džokera nopratināšanā uzzina, ka Dents un Reičela ir divās dažādās ēkās, kurās abās ir ievietoti spridzekļi. Džokers atklāj ēku atrašanās vietu. Betmens dodas uz ēku, kurā ir Reičela, vienīgi dažas sekundes pirms sprādziena atklājot, ka Džokers ir norādījis adreses otrādi, un Betmens ir devies uz ēku, kurā ir Dents. Pēc abu ēku sprādziena Reičela mirst, bet Dents tiek sakropļots, puse sejas ir vienās rētās. Džokers uzspridzina bumbu policijas iecirknī un aizbēg kopā ar Lao.
Brūsa Veina uzņēmuma Wayne Enterprises grāmatvedis Kolmans Rīss atklāj Betmena īsto identitāti un plāno atklāt to sabiedrībai. Džokers nogalina Lao un vienu no mafijas bosiem, pēc tam draud uzspridzināt slimnīcu, ja vien Rīss netiks nogalināts. Gordons un Brūss nosargā Rīsu, kas maina savas domas. Džokers apciemo Dentu slimnīcā un pārliecina viņu atriebties par Reičelas nāvi. Pēc tam Džokers uzspridzina slimnīcu un aizbēg kopā ar ķīlniekiem.
Dents sāk atriebties cilvēkiem, kas vainojami Reičelas nāvē, izlemjot viņu likteni ar monētas mešanu. Viņš nogalina atlikušo mafijas bosu un policistu, kas palīdzējis nolaupīt Reičelu. Vēlāk atklājas, ka Džokers ir sagrābis divus kuģus, katrā no tiem ir eksplozīvi materiāli. Vienā kuģī atrodas parasti pilsētas iedzīvotāji, otrajā — cietumnieki un cietuma sargi. Katrā kuģī tiek ievietota atslēga, ar kuru var uzspridzināt otru kuģi, tādējādi pašiem paliekot dzīviem. Ja neviens no kuģiem netiks uzspridzināts līdz pusnaktij, tiks uzspridzināti abi kuģi. Abu kuģu pasažieri izlemj neizmantot atslēgas.
Betmens lūdz savam biznesa menedžerim Lūsiusam Foksam izmantot izsekošanas programmu, lai atrastu Džokeru. Fokss to negribīgi dara, piebilstot, ka pametīs darbu pēc Džokera notveršanas. Džokers ietērpj ķīlniekus kā savus vīrus, lai Gordona SWAT komanda viņus nogalinātu. Betmens cīnās ar SWAT komandu un Džokera vīriem, pēc tam izglābj ķīlniekus. Betmens aiztur Džokeru, kas tīksminās, ka viņš ir uzvarējis, jo Gotema zaudēs ticību, kad ieraudzīs Denta izdarīto. Pirms SWAT komanda ierodas apcietināt Džokeru, viņš atgādina Betmenam, ka viņu konflikts būs mūžīgs.
Dents ievilina Gordonu ēkā, kur nomira Reičela un kur tiek turēta gūstā Gordona ģimene. Betmens aptur Dentu, kas ar monētas mešanu cenšas izlemt savu, Betmena un Gordona dēla likteni. Viņš iešauj Betmenam, pēc tam Betmens nogrūž Dentu no ēkas un izglābj zēna dzīvību. Betmens vēlāk pārliecina Gordonu apsūdzēt viņu Denta paveiktajās slepkavībās, saglabājot Dentu kā cerības simbolu pilsētā. Gordons izcīnina Betmenu izsaucošo gaismas signālu un uzsāk viņa notveršanas procesu. Brūsa Veina kalpotājs Alfrēds Penivorts sadedzina Reičelas vēstuli Brūsam Veinam, kurā viņa paziņo par saderināšanos ar Dentu, savukārt Fokss vēro izsekošanas programmas pašiznīcināšanos.
Top 10 saraksts
Filma "Tumšais bruņinieks" tika ierindota vairāku kritiķu 2008. gada labāko filmu pirmajā desmitniekā.
SY
SY var būt:
SL
SL var būt:
Playing God
"Playing God" ir amerikāņu poproka grupas Paramore piektais singls no trešā studijas albuma Brand New Eyes. Singls tiks izdots 2010. gada 20. septembrī sadarbībā ar ierakstu kompāniju Fueled by Ramen. Dziesmas autori ir grupas dalībnieki Heilija Viljamsa, Teilors Jorks un Džošs Farro. Grupa par šī singla izdošanu paziņoja.
Urla (subkultūra)
Urla jeb gopņiks  (ru) ir subkultūras pārstāvis Krievijā, Ukrainā, Baltkrievijā un citās pēcpadomju valstīs, kurš parasti ir nācis no strādnieku šķiras guļamrajoniem un bieži vien uzaudzis nabadzīgā un mazizglītotā ģimenē ar zemiem ienākumiem. Gopņiku subkultūras saknes meklējamas Krievijas Impērijas beigās, un tā attīstījās 20. gadsimtā daudzās Padomju Savienības pilsētās.
Piere
Piere ir sejas augšējā daļa virs uzacīm līdz matiem, savukārt no sāniem to ierobežo deniņi.
Urla (subkultūra)
Gopņikiem un viņu kultūru aizguvušajiem urlām ir raksturīgs īpašs, sportisks ģērbšanās stils (visbiežāk tieši sporta apģērbs) un gopņiku pasaules uzskatu veido viņu dzīvesveids, kas saistās ar agresīvas, nekulturālas un noziedzīgas uzvedības piekopšanu, lamu vārdu lietošanu, smēķēšanu un alkoholisko dzērienu patērēšanu. Šajā vidē ir populāra cietumus un kriminālo dzīvesveidu romantizējoša mūzika, tā sauktais “krievu šansons”, kā arī tehno un vēlākā laikā reps. Krievijas Liberāli demokrātiskās partijas Maskavas nodaļas vadītājs gopņikus 2000. gados nosauca par galveno politisko spēku valstī un viņa partijas elektorātu.
Piere
Romas katoļu baznīca un dažām citām kristiešu konfesijām Pelnu dienā ticīgajiem uz pieres ar pelniem uzvelk krustu, kas simbolizē grēcīgumu. Savukārt hinduistu sievietes uz pieres nēsā sarkanu punktiņu (bindi). Dažām tautām pieres aizskaršana ir sava veida sasveicināšanās, būtībā tā aizstāj rokas spiedienu.
SK
SK var būt:
Urla (subkultūra)
Etimoloģija
Vārda cilme ir neskaidra un par to ir vairākas teorijas. Iespējams, vārds „urla” cēlies no krievu abreviatūras URL — ‘kriminālmeklēšanā esoša persona’ (УРЛ — ‘уголовно разыскиваемое лицо’). Tāpat pastāv versija, ka nosaukums cēlies no krievu valodas vārda oрёл (ērglis) kā ironiska metafora, jo 20. gadsimta 90. gadu sākumā par oрёл sevi esot dēvējušas ar noziedzību saistītas ietekmīgas personas.
Raksturojums
Lai gan terminu latviski biežāk lieto, runājot par Latviju, tai līdzīgas subkultūras ir sastopamas citās valstīs, piemēram, Krievijā, kur to sauc par gopņikiem (ru) vai španu (ru), bet Anglijā savukārt ir sastopami čavi (en).
Latvijā subkultūrai veltīta tīmekļa vietne urlas.lv, kurā publicēti dažādi izklaidējoši raksti, attēli un video, kā arī notiek ar subkultūru saistītas diskusijas. Vietne gan izpelnījusies kritiku par cilvēku apvainošanu, bez atļaujas tajā pārpublicējot viņu fotogrāfijas, ko daži vērtē kā starptautu naida kurināšanu.
Attieksme
Mūsdienu latviešu vidū pret urlu subkultūru attiecas ļoti negatīvi un bieži vien izteikumus par urlām mēdz saistīt ar nacionālismu. 2013. gadā savā Twitter kontā Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" valdes loceklis Jānis Iesalnieks par „noziedzīgu urlēnu” netieši nodēvēja ASV apsūdzēto Latvijas hakeri Denisu Čalovski, piebilstot, ka no tādiem atbrīvoties atbilstu VL-TB/LNNK nostādnēm, izraisot negatīvu sabiedrības reakciju.
Latviešu jauniešu vienkāršrunā par „urlām” visbiežāk tiek dēvēti neattīstīti jaunieši vai treniņbiksēs ģērbušies krievi. Tāpat latviešu leksikā par urlām nievājoši tiek dēvēti arī „jaunieši ar intelekta neskartām sejām” un nekulturāli, bezkaunīgi huligāni.
1202. gads
1202. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Dienvidsusēja
Dienvidsusēja, saukta arī Susēja, Lielā Susēja vai Suseja, ir Mēmeles labā krasta pieteka. Iztek no Aknīstes nolaidenuma rietumos no Subates (precīza iztekas vieta ir diskutabla). Šķērso Sēlijas paugurvalni, Taurkalnes līdzenumu. Pie Iesalniekiem ietek Mēmelē. 4,2 km garumā ir Latvijas un Lietuvas robežupe.
Uzpludinot Neretas ūdenskrātuvi uz Dienvidsusējas Neretā ir izveidota mazā HES. Vēl divas mazās HES atrodas lejpus Ērberģes.
Vēsture
Otrā Ziemeļu kara laikā Krievijas caristes karaspēka uzbrukuma dēļ zviedri nobloķēja satiksmi pa Daugavas ūdensceļu, kas veicināja Kurzemes un Zemgales hercogistes austrumu daļas saimniecisko uzplaukumu. Vēlāk Hercogs Jēkabs 1667. - 1668. gadā lika no Vilkupes rakt Eglonas-Susējas kanālu, lai savienotu Daugavas pieteku Eglonu ar Dienvidsusēju. Zviedrijas politiskā spiediena dēļ kanāla rakšanas projekts tā arī netika pabeigts.
.ni
.ni ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Nikaragvu. Domēns izveidots 1989. gadā. Domēna sponsors ir Universidad Nacional del Ingernieria, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Reģistrācija ir iespējama trešajā līmenī zem otrā līmeņa domēniem. Nereti zem otrā līmeņa domēns .co tiek veidotas mājas lapas saistībā ar Ziemeļīriju.
Ārējās saites
Toppdomän
Paškaitējums
<font color="504A4B"> Paškaitējums ir tīša sava ķermeņa savainošana bez pašnāvības nolūka. Daži zinātnieki izmanto tehniskākas definīcijas, kas saistītas ar šīs uzvedības specifiskiem aspektiem. Šāda darbība var tikt veikta ar mēķi atvieglot citādi nepanesamas emocijas, nerealitātes sajūtu un nejutīgumu. Slimība ir iekļauta Diagnostiskajā un statistiskajā garīgo slimību rokasgrāmatā (DSM-IV-TR), kā robežpersonības traucējumu un klīniskās depresijas simptoms. Dažkārt tā tiek saistīta ar garīgu slimību, psiholoģisku traumu un piedzīvotu vardarbību, tostarp emocionālu un seksuālu vardarbību, ēšanas traucējumiem vai garīgām īpašībām, piemēram, zemu pašvērtējumu vai perfekcionismu. Tomēr statistiska analīze ir grūti veicama, jo daudzi paškaitnieki slēpj savus savainojumus.
Paškaitnieki nereti tiek uzskatīti par pašnāvnieciskiem, taču lielākajā daļā gadījumu tas tā nav. Neletāls paškaitējums ir bieži sastopams jauniešu vidē visā pasaulē un, tā izplatības dēļ, termins paškaitējums aizvien vairāk tiek izmantots, lai apzīmētu jebkuru neletālu paškaitniecisku aktu, neatkarīgi no nolūka.
Pastāv vairākas metodes, ko izmanto paškaitnieku ārstēšanai. Tās lielākoties koncentrējas vai nu uz pamatā esošo iemeslu vai arī pašas rīcības ārstēšanu. Gadījumos, kad paškaitējums ir saistīts ar depresiju, var tikt nozīmēta antidepresantu terapija. Alternatīvas pieejas ir izvairīšanās tehniku apgūšana, kas koncentrējas uz paškaitnieka uzmanības pievēršanu citām darbībām, vai paškaitnieciskās darbības aizvietošana ar drošākām metodēm, kas neizraisa neatgriezenisku bojājumu.
Definīcija
Paškaitējums apzīmē dažādas uzvedības izpausmes, kurās ievainojumu izraisījis cilvēks pats. Pašizraisīts ievainojums ir specifisks termins, kas saistīts ar karvīriem, lai aprakstītu neletālus ievainojumus, ko cilvēks izraisījis pats, lai nebūtu jāpiedalās kaujā. Tas atšķiras no parastās paškaitējuma definīcijas, jo bojāums veikts specifiska sekundāra iemesla dēļ. Plašākā paškaitējuma definīcijā var iekļaut arī cilvēkus ar ēšanas traucējumiem, kas tādā veidā nodara kaitējumu savam ķermenim.
Bieži tiek uzskatīts, ka paškaitējums tiek veikts uzmanības pievēršanai, tomēr lielākajā daļā gadījumu tas tā nav. Daudzi paškaitnieki ļoti uztraucas par savām brūcēm un rētām un jūtas vainīgi par savu uzvedību, tādēļ veic dažādus pasākumus, lai slēptu savu uzvedību no citiem. Nereti tie melo par savu savainojumu cēloni vai slēpj tos zem drēbēm. Šādiem indivīdiem paškaitējums nav saistīts ar pašnāvību vai parasuicīdu uzvedību. Persona, kas pati sevi savaino parasti nevēlas izbeigt savu dzīvi. Tiek uzskatīts, ka parasti paškaitējums tiek izmantots kā mehānisms emocionālu sāpju un ciešanu atvieglošanai. Pētījumos ar indivīdiem ar attīstības traucējumiem (piemēram, garīgu atpalicību) atklāts, ka paškaitējums viņu vidū ir atkarīgs no vides faktoriem, piemēram, tas kalpo uzmanības pievēršanai vai lai izvairītos no pienākumiem. Lai arī ne vienmēr, tomēr daži indivīdi cieš no disasociācijas (stāvokļa, kad cilvēks jūtas atdalīts un nesaistīts ar apkārtējo vidi) un tiem ir izteikta vēlēšanās justies īstiem un/vai pakļauties sabiedrības noteikumiem. Biežs paškaitējuma veids ir roku, kāju, vēdera, cisku iekšpušu u.c. ķermeņa apgabalu graizīšana. Tomēr paškaitējuma metodes ir atkarīgas tikai no indivīda izdomas un to vidū ir ādas knaibīšana, matu izraušana, sevis dedzināšana, duršana, saindēšana, pārmērīga alkohola lietošana un paškaitējuma veidi, kas saistīti ar anoreksiju un bulīmiju. Nereti paškaitējums tiek veikts uz ķermeņa apgabaliem, kas ir viegli noslēpjami no citu acīm. Paškaitējumu var ne tikai definēt kā kaitējuma nodarīšanu paša ķermenim. Precīzāk būtu paškaitējumu definēt pēc tā nolūka un emocionālās spriedzes, kuru indivīds vēlas mazināt. Kritērijus paškaitējuma diagnosticēšanai nepiedāvā ne DSM-IV-TR, ne ICD. Nereti tas tiek uzskatīts tikai par pamatā esošas slimības simptomu, lai arī daudzi paškaitnieki uzskata, ka par šo jautājumu jādiskutē.
Augu augšanas un attīstības regulācija
Augu augšanas un attīstības regulācija kā augu fizioloģijas virziens pēta morfoloģiskās un fizioloģiskās izmaiņas augos to augšanas un attīstības laikā, pievēršot uzmanību vides apstākļu ietekmei, vides signālu uztveršanai, atbildes reakcijām un augu hormoniem kā augšanas procesu regulatoriem.
Secernenti
Secernenti (Secernentea) ir nematožu klase (citās klasifikācijās - apakšklase). Parasti dzīvo augsnē vai saldūdeņos, bieži koncentrējas vietās, kur notiek pūšanas procesi. Pie secernentiem ir pieskaitāms lielākais parazītisko nematožu vairums.
Morfoloģija
Maņu orgāni papillu veidā atrodas tikai galvas kapsulā. Amfīdas sīkas, porveidīgas, bieži izvirzītas uz priekšu, un bieži atrodas uz lūpām. Fotoreceptoru nav. Ir sazarots kakla dziedzeris ar vienu vai diviem kanāliem hipodermas sānu valnīšos. Ādas dziedzeri reducēti. Bieži sastopami rektālie dziedzeri. Secernentiem ir fazmīdas - jūtīgas vai dziedzeru dabas pāru orgāni, kas atrodas astes abos sānos. Sānu hipodermālo un astes terminālo dziedzeru nav. Kutikula ar pazeminātu caurlaidību un labām aizsardzības spējām, īpaši pūstošā vidē dzīvojošiem vai arī augu un dzīvnieku parazītiem. Tēviņiem bieži ir attīstīti bursālie spārni.
Sistemātika
Tradicionāli Secernenti tiek dalīti 3 apakšklasēs un 8 kārtās.
Oļegs Kvaša
Oļegs Kvaša (dzimis 1978. gada 26. jūlijā) ir bijušais krievu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis septiņas sezonas un 493 spēles Nacionālajā hokeja līgā. Krievijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis 2002. gada olimpisko spēļu bronzas medaļu.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Kvaša uzsāka 1995.—96. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas CSKA rindās.
1997. gada vasarā Kvaša gan pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamo sezonu aizvadot Amerikas hokeja līgā. 1998.—99. gada sezonā hokejistam izdevās nostiprināties NHL vienībā Floridas "Panthers", tajā aizvadot nākamās divas sezonas.
2000. gada vasarā Oļegs tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders" vienību, kurā uzbrucējs aizvadīja nākamās četras sezonas. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Kvaša spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Čerepovecas "Severstal", taču tad atgriezās "Islanders" sastāvā.
2005.—06. gada sezonas gaitā Kvaša tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", tās sastāvā noslēdzot sezonu.
2006. gada vasarā hokejists atgriezās Krievijā, pievienojoties Čehovas "Vitjaz" rindām. Turpmākajos gados spēlēja arī Čeļabinskas "Traktor", Mitišču "Atlant", Magņitogorskas "Metallurg", Ņižņekamskas "Neftekhimik", Maskavas CSKA, Omskas "Avangard", Maskavas "Spartak" un Astanas "Baris" rindās, līdz 2015. gadā noslēdza karjeru. KHL kopumā Kvaša aizvadīja septiņas sezonas, 286 spēlēs gūstot 105 punktus.
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2002. gada olimpiskajās spēlēs, tajās kopā ar komandu izcīnot bronzas medaļas.
Deguna apakšējā gliemežnīca
Apakšējā deguna gliemežnīca ir pāra, cilvēka galvaskausa sejas daļas kauls. Šim kaulam ir izliektas plātnītes forma, to norobežo četras malas. Ar augšējo malu gliemežnīca stiprinās pie augšžokļa un aukslēju kaula deguna virsmas šķautnēm, bet apakšējā mala ir brīva. Augšējā malā ir divi izaugumi: priekšējais jeb asaru izaugums (processus lacrimalis) un mugurējais jeb sietiņizaugums (processus ethmoidalis). Laterāli un uz leju virzīts plats augšžokļa izaugums (processus maxillaris). Starp deguna gliemežnīcām veidojas deguna dobuma ejas.
Bobs Mārlijs
Roberts "Bobs" Nesta Mārlijs (en; dzimis, miris ) bija Jamaikas mūziķis. Viņš bija vokālists, komponists un ģitārists ska, rocksteady un regeja grupās The Wailers (1964—1974) un Bob Marley & the Wailers (1974—1981). Bobs Mārlijs ir viens no pazīstamākajiem regeja izpildītājiem. Viņš ir popularizējis jamaikiešu mūziku un rastafari kustību citur pasaulē.
Mārlijam 1977. gadā diagnosticēja onkoloģisku saslimšanu, melanomu, tomēr viņš turpināja rakstīt dziesmas, uzstāties koncertos. 1981. gadā, 36 gadu vecumā, Mārlijs nomira. Jau pēc nāves, 2001. gadā, Mārlijam piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā, kā arī Grammy balvu par mūža ieguldījumu.
Ervīns Muštukovs
Ervīns Muštukovs (dzimis Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) pārstāv Polijas ekstra līgas klubu "Torun".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru uzsācis 1999. gadā Rīgas "NIK's Brih" sastāvā. Pirmo reizi valsts izlasē spēlējis 2002. gadā, kad pārstāvēja Latvijas U-18 izlasi.
2003.—2004. gadu sezonā Muštukovs spēlēja QMJHL Dramondvilas "Voltigeurs" sastāvā. Vēlāk viņš aizvadīja divas sezonas Latvijā (Liepājas "Metalurgs" sastāvā), līdz atgriezās Ziemeļamerikā. Viņš sāka spēlēt ECHL un SPHL, kur aizvadīja divus gadus, pārstāvot Toledo "Storm", Elmīras "Jackals" un Noksvilas "Ice Bears".
2008. gadā Muštukovs atgriezās Latvijā, jo parakstīja divvirzienu līgumu ar Rīgas "Dinamo", lielāko sezonas daļu aizvadot HK Rīga 2000 rindās, "Dinamo" sastāvā debitējot 2009. gada 29. janvārī. 2010. gada februārī Muštukovs tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā dalībai Vankūveras ziemas olimpiskajās spēlēs.
2010. gada maijā viņš pievienojās Lielbritānijas hokeja līgas klubam Šefīldas "Steelers". Tai pašā sezonā Ervīns palīdzēja "Steelers" izcīnīt čempiona titulu, kā arī viņš tika atzīts par visas līgas labāko vārtsargu. Tāpat viņš uzstādīja vairākus rekordus (tai skaitā sausajās spēlēs) un tika iekļauts līgas pirmajā zvaigžņu izlasē, kas aizvadīja spēli pret nākamajiem Stenlija kausa ieguvējies Bostonas "Bruins".
2011. gada maija sākumā Muštukovs parakstīja līgumu ar Dānijas hokeja līgas klubu Odenses "Bulldogs", tā rindās nākamajā sezonā izcīnot līgas sudraba medaļas. 2012.—13. gada sezonā spēlēja Allsvenskan līgas klubā Mora IK, taču tad atgriezās Dānijā, noslēdzot viena gada līgumu ar Esbjerg Ishockey, kur pēc veiksmīgi aizvadītas sezonas tika iekļauts otrajā zvaigžņu izlasē. Sezonas gaitā Muštukovs ieguva atzinību, kad ziņoja par komandas spēlētājiem, kas nodarbojās ar krāpšanu, liekot likmes un organizējot savas komandas zaudējumus. Ervīns piedalījās savās otrajās Olimpiskajās spēlēs pēc kārtas.
2014. gada 5. jūnijā noslēdza viena gada līgumu ar Dānijas hokeja līgas klubu Olborgas "Pirates", taču gadu vēlāk pievienojās Francijas hokeja līgas vienībai HK Grenoble. 2016. gada aprīlī Muštukovs atgriezās Lielbritānijā un noslēdza līgumu uz vienu gadu ar Šefīldas "Steelers", ar kuru vinnēja izslēgšanas spēlēs. 2017. gada aprīlī Muštukovs vēlreiz pagarināja līgumu ar Šefildas "Steelers".
2019. gada vasarā Muštukovs pievienojās jaunizveidotajai Rīgas "Olimp". Septembrī un decembrī tika atzīts par Latvijas čempionāta mēneša vērtīgāko spēlētāju. Viņš sezonu noslēdza ar labākajiem statistikas rādītājiem starp visiem čempionāta vārtsargiem (augstākais atvairīto metienu procents, zemākais vidēji spēlē ielaisto vārtu skaits, visvairāk sauso spēļu, visvairāk uzvaru).
2015. gada Pasaules čempionātā Muštukovs debitēja Latvijas hokeja izlases vārtos. Turnīra atklāšanas spēlē pret Kanādu nedaudz vairāk kā vienā periodā Muštukovs ielaida piecus vārtus, kā rezultātā viņa vietā stājās Edgars Masaļskis.
2021. gada maijā Ervīns pagarināja līgumu ar Čehijas klubu "HC Poruba" uz nākamo sezonu. 2022 gada 15 maijā Ervīns piedalījās ikgadējā RIMI Rīgas maratonā, pusmaratona distanci noskrienot 1 stundā 46 minūtēs un 53 sekundēs.
2022 gada 6. Jūnijā Ervīns parakstīja līgumu uz vienu sezonu ar Polijas aukstākās līgas klubu KH Energa Toruń.
Alfa sabrukšana
Alfa sabrukšana raksturīga smago elementu kodoliem, kam raksturīga spēcīga elektrostatiskā atgrūšanās starp protoniem. Alfa sabrukšana ir kvantu process, jo tā pamatojas uz tuneļefektu caur Kulona barjeru atoma kodolā.
Urāna izotopa 238U (urāns - 238 ir dabā visvairāk izplatītākais urāna izotops) alfa sabrukšana, rodoties torijam-234 un alfa daļiņai:
Severodvinska
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1419. gadā, kad minēts, ka zviedri nopostījuši Nikolo-Korelas klosteri (Николо-Корельский монастырь), kas atrodas mūsdienu pilsētas teritorijā. 1613. gadā klosteri izlaupīja poļi.
Mūsdienu pilsēta attīstījās no 1936. gada, kad ar PSKP CK Politbiroja lēmumu šeit tika attīstīta kuģu būve. Iesākumā apdzīvoto vietu sauca Sudostroja (Судострой). 1938. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības un nosauca par Molotovsku (Молотовск), Vjačeslava Molotova vārdā. 1957. gadā tai piešķira mūsdienu nosaukumu.
Bilskas pagasts
Bilskas pagasts ir viena no Smiltenes novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos. Robežojas ar sava novada Smiltenes, Launkalnes, Palsmanes un Grundzāles pagastiem, kā arī Valmieras novada Plāņu pagastu un Valkas novada Vijciema pagastu.
Daba
Pagasts atrodas Tālavas zemienes Sedas līdzenumā, Trikātas pacēlumā, austrumos piekļaujas Aumeisteru paugurvalnim. Augstākais punkts (121,3 m) atrodas dienvidos no Meimuriem.
Reljefa formas
Apsiņkalns, Lāčkalns, Lielais kalns, Liepu sala
Ūdenstilpes
Bilskas ezers, Sūcis.
Purvi
Baltais purvs, Laivas purvs, Nāves purvs, Radzenes purvs, Tīrpurvs.
Dabas aizsardzība
Valsts aizsardzībā atrodas Bilskas aleja.
Vēsture
Bilskas pagasts izveidojies no Valkas apriņķa Bilskas, Jaunbilskas un Mēru muižu pagastiem. Pēc 1920. gada zemes reformas Vecbilskas muiža (Alt-Bilskenshof) sadalīta 26 vienībās 522 ha kopplatībā, Jaunbilskas muiža (Neu-Bilskenshof) sadalīta 31 vienībā 538 ha kopplatībā, Raudas muiža (Raudiņas, Raudenhof) 15 vienībās 294 ha kopplatībā, bet Bānūzis (Bahnus) 13 vienībās 275 ha, Pāpiņa muiža (Pāpiņas, Papenhof) 7 vienībās 175 ha, Zeltiņa muiža (Selting, Seltingshof) 9 vienībās 77 ha kopplatībā.
1935. gadā tā platība bija 92,6 km² un pagastā dzīvoja 1448 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bilskas un Kalnāju ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bilskas ciems ietilpis Smiltenes (1949-1959) un Valkas (pēc 1959. gada) rajonos. 1954. gadā Bilskas ciemam pievienoja likvidēto Kalnāju ciemu, 1961. gadā — Aumeisteru ciema kolhoza «Blāzma» teritoriju ar centru Lobērģos. 1971. gadā kolhoza «Draudzība» teritoriju pievienoja Birzuļu ciemam, bet 1977. gadā Birzuļu ciemu likvidēja un tā teritoriju pievienoja Bilskas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bilskas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Smiltenes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Bilska (pagasta centrs), Lobērģi, Mēri, Zeltiņi.
Donatello
Donatello (īstajā vārdā Donatello di Nikolo di Beto Bardi (Donato di Nikolo di Beto Bardi); dzimis ap 1386. gadu, miris ) bija itāļu renesanses mākslinieks.
Donatello pirmais no renesanses tēlniekiem sāka arī atveidot kailu cilvēka ķermeni, pirmais Eiropas mākslā atlēja bronzā pilnplastikas tēlu. Viņš intensīvi piedalījās lineārās perspektīvas izstrādāšanā un izmantoja to savos sižetiskajos ciļņos. Visi Donatello radītie tēli ir spilgti individualizēti, heroizēti un atspoguļo bagātīgu garīgo dzīvi.
Donatello mākslinieciskā savdabība atklājās jau viņa pirmajos darbos, kurus viņš 1415. — 1417. g. darinājis Florences Sv. Miķeļa baznīcai (marmorā cirstas kristiešu svēto un Bībeles praviešu statujas). Tajās saskatāms antīkajām tradīcijām tuvais plastisko formu un proporciju risinājums.
Renesanses gara ideālus vēl vairāk iemieso Donatello bronzā atlietā Dāvida statuja (1428 — 1432). Pēc Vecās Derības leģendas Dāvids bijis gans, kas uzvarējis milzi Goliātu un tā paglābis ebreju tautu no briesmām. Tēlnieks Dāvidu attēlojis brīdī, kad cīņa beigusies un jaunais gans mierīgi apcer savu uzvaru. Tēls veidots kā kailfigūra, būtībā tas ir renesanses posma pirmais kailais pilnplastikas tēls, kam sekoja daudzi citi. Kaut arī darināta pēc antīko tradīciju parauga, Dāvida figūra ir traktēta ļoti individuāli un atspoguļo renesanses posmā valdošās noskaņas.