cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ašurbanipals
Tiek uzskatīts, ka Vecās Derības Ezras grāmatas 4. nodaļas 10. pantā pieminētais Osnapars ir Ašurbanipals.
Borts
Borts ir kuģa sāns. Borts sastāv no ārējās apšuves un karkasējuma. Ārējo apšuvi veido tērauda plātnes. Tās ir atšķirīga biezuma atkarībā no atrašanās vietas. Karkasējumu var veidot pēc dažādām sistēmām. Pie karkasējuma šķērssaistu sistēmas brangas veido no velmētiem vai metinātiem profiliem (bumbuļslokšņprofils, leņķdzelzs) un uzstāda atkarībā no kuģa izmēriem ik pēc 0,5 - 0,8 m. Parasti stringerus (kalsiņus) neuzstāda, bet, ja būves noteikumos tie ir paredzēti, to platumam jābūt vienādam ar brangas profila augstumu. Priekšgalā uzstāda papildus pastiprinājumus, kā brangas, stringerus un platformas.
Brangu augšējos galus savieno ar bimsiem (rāmja šķērssaists) ar bimsu kneijām, bet apakšējos galus stiprina pie dibena karkasējuma ar kimeņkneijām. Brangu pie kneijas piemetina sadurvietās. Lai uzlabotu kimeņkneiju stiprību, tās brīvo malu atloka vai pie tās piemetina josliņu. Uz kuģiem ar dubultdibenu kimeņkneiju piemetina pie dubultdibena malējās loksnes (kimeņkalsiņa), bet, ja nav dubultdibena, pie floras.
Būvējot uz kuģa vairākus klājus, brangas izvēlas ar dažādu profilu: tilpņu brangas, kā vairāk noslogotas, taisa ar lielāku augstumu, brangas virs starpsienu klāja izgatavo mazāka profila. Uz tankeriem, pie borta karkasējuma šķērssaistu sistēmas, liek reti izvietotus, platus bortu stringerus uz kuriem balstās brangas. Stringerus stiprina pie šķērsstarpsienām ar kneiju palīdzību. Borta karkasējums garensaistu sistēmā sastāv no reti liktām rāmja brangām un bieži liktiem bortu garensaistiem. Rāmja brangas kopā ar florām un rāmja bimsiem veido izturīgu brangu rāmi, kurš nodrošina korpusa šķērsstiprību.
Lai nodrošinātu to, ka pasažieri, komanda un klāja krava nekrīt pāri bortam, visiem atklātajiem klājiem ir falšborts vai leijeru (reliņu) aprīkojums.
Falšbortu uzstāda uz zemu izvietotiem klājiem, kuri pakļauti pieliešanai ar ūdeni vētras laikā. Falšborts arī aizsargā no viļņa klāja kravu, tāpēc uz kuģiem, kas bieži pārvadā klāja kravas, piemēram, kokvedējiem, falšbortu taisa izturīgāku un augstāku.
Falšborts ir kā borta apšuves tērauda josla ar biezumu 4 - 7 mm un augstumu ne mazāku par 1,1 m (uz kuģiem lielākiem par 40 m). Iekšpusē to nostiprina ar statņiem (kontraforsiem), kuras uzstāda ik pēc divām trijām špacijām. Lai falšborts izturētu viļņu triecienus, kontraforsus, lai palielinātu to stiprību, taisa no profiltērauda vai no tērauda plātnes ar atlocītām malām. Lai palielinātu falšborta stiprību, starp tā statņiem dažreiz metina ribas. Pa tā augšējo malu stiprinās planširs (apmale) no joslas vai speciāla profiltērauda. Uz pasažieru kuģiem planširu no augšas noklāj ar koka brusu.
Lai aiz borta novadītu ūdeni, kuru uzņem uz klāja vētras laikā, falšbortā veido lielus izgriezumus - ūdens vārtus. Ja falšbortu cieti savieno ar šīrstreku (borta apšuves augšējā josla) falšbortā, kā tālākajā konstrukcijā no neitrālās ass, parādās lieli spriegumi, kuri var novest pie plaisu parādīšanās. Šo plaisu izplatīšanās pa bortu un klāju var novest pie lielas avārijas. Lai izslēgtu falšbortu no kopējās kuģa lieces, to bieži stiprina tikai pie statņiem, atstājot spraugu starp to un šīrstreku platumā ap 100 mm, kura aizvieto ūdens vārtus. Citās konstrukcijās tiem pašiem mērķiem taisa vertikālus griezumus vai slīdošus savienojumus starp atsevišķām falšborta plātnēm.
Škodra
Škodra (Shkodra), arī Škodera (Shkodër), ir pilsēta Albānijas ziemeļrietumos pie Škodras ezera. Viena no senākajām un arī kosmopolītiskākajām Albānijas pilsētām. Pilsēta ir albāņu katoļu arhibīskapijas centrs, kā arī svarīgs islāma izglītības centrs.
Vēsture
Škodra radās 4. gadsimtā p. m. ē. kā ilīriešu cilts labeātu (labeates) galvenais centrs. 3. gadsimtā p.m.ē. Škodra bija Ilīrijas valdnieka Gentija (Gentius) un valdnieces Teitas (Teuta) galvaspilsēta. 168. gadā p. m. ē. pilsētu ieņēma romieši. 7. gadsimta sākumā Bizantijas imperators Hēraklijs (Heraclius) piešķīra Škodru un pilsētas apkārtni ienācējiem - slāviem, un Škodra kļuva par agrīnās slāvu valsts - Dukļas galvaspilsētu. Vēlākos laikos Škodra bija Raškas, Bulgārijas, Bizantijas, Zetas sastāvā līdz 15. gadsimtā iekļāvās Venēcijas sastāvā, lai pretotos osmaņu spiedienam.
Balkānu karu laikā Škodras cietoksnim (Rozafai) uzbruka melnkalniešu armija. Līdz kapitulācijai osmaņu spēki septiņus mēnešus izturēja uzbrukumu. 1913. gadā, pamatojoties uz Londonas konferences lēmumiem, Škodru iekļāva jaunajā Albānijas valstī.
Pirmā pasaules kara laikā Škodru 1915. gada 27. jūnijā ieņēma Melnkalne, bet 1916. gada janvārī - Austroungārijas spēki un Škodra kļuva par austriešu okupācijas zonas administratīvo centru. Pēc kara Škodra kādu laiku bija starptautiskās militārās administrācijas centrs, bet 1920. gada to nodeva Albānijas varas iestādēm. 1920. gada otrajā pusē Škodra piedzīvoja Serbu, horvātu un slovēņu karalistes militāro intervenci.
Demoina
Pilsēta ir pazīstama kā daudzu apdrošināšanas kompāniju bāzes vieta un tā tiek saukta par apdrošināšanas industrijas centru. Žurnāls Forbes Demoinu 2010. gadā ierindojis pirmajā vietā starp biznesam piemērotākajām pilsētām.
Supernova (konkurss)
"Supernova" ir Starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase. Raidījumu veido Latvijas Televīzija, un to raida kanālā LTV1, bet finālu raida kanālā LTV1 un LTV7 (2., 3., 6. un 7. sezonu ar surdotulkojumu).
Pirmā "Supernova" notika 2015. gadā. Šis konkurss aizstāja iepriekšējās atlases "Dziesma" un "Eirodziesma". Konkursa pirmā uzvarētāja Aminata Savadogo iekļuva Eirovīzijas finālā, kas Latvijai bija pirmā reize finālā kopš 2008. gada, un tajā ieguva 6. vietu.
Supernova 2016
Supernova 2016 sastāvēja no divām izpildītāju iepazīšanas sērijām, divām parastajām sērijām, pusfināla un fināla. Izpildītāju iepazīšanas sērijas attiecīgi notika 2016. gada 24. janvārī un 31. janvārī, parastās sērijas norisinājās 2016. gada 7. februārī un 14. februārī, pusfināls 2016. gada 21. februārī un fināls 2016. gada 28. februārī. Sezona sākās ar 20 dalībniekiem, bet tikai četri iekļuva finālā, kur Justs un dziesma Heartbeat ieguva pirmo vietu un uzvarēja. Gan žūrija, gan skatītāji noteica, kurš kvalificēsies šovam, turpinās dalību pārējās kārtās un iekļūs pusfinālā, bet uzvarētājus noteica tikai skatītāji, žūrija finālā tikai varēja komentēt priekšnesumus.
Pirmā atlase
Tā notika 5. februārī. Tajā bija 11 priekšnesumi. 4 dalībnieki ieguva visvairāk punktu un iekļuva nākamajā kārtā:
Otrā atlase
Tā notika 12. februārī. Tajā arī bija 11 priekšnesumi. 4 dalībnieki ieguva visaugstāko vērtējumu. Tas viņiem ļāva kvalificēties pusfinālam:
Pusfināls
Tas notika 19. februārī. Tajā bija 8 priekšnesumi. 4 dalībnieki ieguva visaugstāko vērtējumu. Tas viņiem ļāva kvalificēties finālam, kas norisināsies 26. februārī:
Fināls
26. februārī norisinājās fināls, kurā noskaidroja uzvarētāju, kurš pārstāvēja Latviju Eirovīzijas Dziesmu konkursā 2017 Kijivā — Triana Park ar dziesmu Line.
Supernova 2018
Latvijas pārstāvi arī 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam izvēlēsies raidījumā "Supernova". No šī gada drīkst piedalīties arī ārvalstu komponisti, teksta autori, mūziķi, solisti un grupas. Pieteikšanās konkursam sākās 2017. gada 6. septembrī.
2018. gada 25. janvārī un 1. februārī kanālā LTV1 tika pārraidīti konkursa ievadraidījumi, kas atklāja, kā top tehniski sarežģītākais TV projekts Latvijā. Raidījumā tika izklāstītas izmaiņas konkursa formātā un piedāvāts ieskats dziesmu rakstīšanas nometnes aizkulisēs, uzzinot, kā notiek dziesmu radīšanas process. Šogad konkursā piedalīsies 21 dalībnieks.
Pusfināli
Šajā sezonā, atšķirībā no iepriekšējiem gadiem bja trīs pusfināli un fināls. No katra pusfināla finālā iekļuva 2 dalībnieki. Vēl finālā iekļuva viens žūrijas un skatītāju izvēlētais dalībnieks.
Pirmais pusfināls notika 2018. gada 3. februārī. Tajā bija 7 priekšnesumi. 2 dalībnieki ieguva visvairāk punktu un piedalīsies konkursa finālā, tā bija Liene Greifāne un Edgars Kreilis.
Otrais pusfināls notika 2018. gada 10. februārī. Tajā bija 7 priekšnesumi. 2 dalībnieki ieguva visvairāk punktu un piedalīsies konkursa finālā, tā bija MADARA un Ritvars, bet vēlāk tika paziņots, ka finālā piedalīsies arī Markus Riva, jo bija notikusi kļūme interneta balsošanas laikā.
Trešais pusfināls notika 2018. gada 17. februārī. Tajā bija 7 priekšnesumi. 2 dalībnieki ieguva visvairāk punktu un piedalīsies konkursa finālā, tā bija Laura Rizoto un Lauris Valters.
Fināls
24. februārī norisinājās fināls, kurā tika noskaidrots uzvarētājs, kurš pārstāvēs Latviju Eirovīzijas Dziesmu konkursā 2018 Portugālē, kā arī iegūs iespēju noslēgt līgumu ar mūzikas izdevniecību Universal Music Group. Tajā piedalījās 8 dalībnieki. Par uzvarētāju kļuva Laura Rizzotto ar dziesmu Funny Girl.
Supernova 2019
Pieteikšanās konkursa 5. sezonai sākās 10:00.
Konkursam tika saņemti 83 dziesmu pieteikumi, 64 no tiem atbilda konkursa noteikumiem. Visas konkursa nolikumam atbilstošās dziesmas piedalījās pirmajā priekšatlases kārtā, kur starptautiskā žūrija klausījās visas dziesmas, nezinot ne to izpildītājus, ne arī autorus. No visām dziesmām 33 kvalificējās nākamajai kārtai.
Konkursa dalībnieki, kas kvalificējās nākamajai konkursa priekšatlases kārtai, tika uzaicināti uzstāties priekšatlases žūrijas klātbūtnē. Visas uzstāšanās tika publicētas konkursa YouTube kanālā, kā arī mājas lapā, kur skatītāji no 2018. gada 26. novembra līdz 30. novembrim varēja novērtēt pieteiktās dziesmas, spiežot ikonas “Par”, “Pret” vai “Rezerve”.
2018. gada 5. decembrī tika paziņoti visi 16 konkursa pusfinālu dalībnieki. No katra pusfināla finālam kvalificējās četri dalībnieki.
Otrais pusfināls notika pēc nedēļas, 2. februārī. Finālam kvalificējās grupa Carousel, kas bija arī pusfināla uzvarētāji, kā arī grupa Dziļi Violets piedaloties Kozmenam, Markus Riva un grupa Double Faced Eels.
Fināls notika sestdien, 16. februārī. Tajā piedalījās 8 dalībnieki. Finālā uzvarēja un par Latvijas pārstāvjiem 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā grupa Carousel ar dziesmu That Night.
Modulācija
Modulācija (la — 'ritmiskums, vienmērīgums') ir elektromagnētiskā viļņa parametru mainīšana. Galvenokārt modulācija tiek izmantota telekomunikācijās un tās mērķis ir pārveidot pārsūtāmo ziņu par signālu. Bez modulēšanas nav iespējamas ne telegrāfa, ne telefona, ne televīzijas pārraides. Sinusoidālam nesējam (nesējfrekvencei) iespējams modulēt 3 parametrus: amplitūdu, frekvenci un fāzi. Analogiem signāliem parasti lieto amplitūdas vai frekvences modulāciju, ciparsignāliem — fāzes modulāciju vai fāzes un amplitūdas modulācijas kombināciju, lai arī vēsturiski ir lietota arī frekvences modulācija.
Analogā modulācija
Modulējamais signāls tiek modulēts ar nepārtrauktu signālu.
Ciparu modulācija
Modulējamais signāls tiek modulēts ar signālu(iem), kas pieņem tikai noteiktas, fiksētas vērtības.
Sakarā ar to ka modulētā signāla parametri mainās lēcienveidā, vārda "modulācija" vietā lieto vārdu "manipulācija".
Amplitūdas modulācija
Modulējošais signāls maina modulējamā signāla amplitūdu.
Vienas sānjoslas modulācija
Amplitūdas modulācijas rezultātā rodas divas sānjoslas, katra vienāda ar modulējošā signāla joslu, sānjoslas ir spoguļattēli viena otrai, tādēļ ir pietiekami pārraidīt tikai vienu sānjoslu, ietaupot radio resursus. Modulāciju, kurā rodas tikai viena sānjosla, sauc par vienas sānjoslas modulāciju. Vienas sānjoslas demodulācija ir ievērojami sarežģītāka, tādēļ plašsaziņas radioraidījumiem lieto parasto amplitūdas modulāciju.
Frekvences modulācija
Modulējošais signāls maina modulējamā signāla frekvenci.
Fāzes modulācija
Modulējošais signāls maina modulējamā signāla fāzi.
Radioviļņu modulācija
Radioviļņu modulācija ir nepieciešama, jo skaņas frekvences svārstības ir salīdzinoši lēnas svārstības, bet zemfrekvences (skaņas frekvences) elektromagnētiskie viļņi gandrīz nemaz netiek izstaroti, tādēļ ir nepieciešams iegūt augstfrekvences svārstības, kuras izstaro antena. Lai radiovilni varētu modulēt, vispirms skaņu ar mikrofonu pārveido maiņstrāvā ar tādu pašu frekvenci, kāda ir skaņai. Pēc tam šo maiņstrāvu pastiprina zemfrekvences (ZF) pastiprinātājā un pievada raidītāja modulatoram. Modulatorā maiņstrāvas frekvences maina amplitūdu vai frekvenci uz augstfrekvences (AF) svārstībām, kuras pastiprina augstfrekvences pastiprinātājā un no raidītāja pa kabeli (fideru) padod uz antenu. Antena modulēto augstfrekvences strāvu izstaro kā noteiktas frekvences radiovilni.
Raidījuma uztveršanai lieto uztverošo antenu, kurā tiek inducēta augstfrekvences maiņstrāva, ko padod uz radiouztvērēju. Uztvērējā vājā modulētā augstfrekvences maiņstrāva tiek pastiprināta un izdalītas vajadzīgās frekvences svārstības, kuras detektē ar detektoru, lai pārveidotu skaņas frekvences maiņstrāvā. To pastiprina zemfrekvences pastiprinātājā un pievada skaļrunim, lai uztverto raidījumu varētu klausīties.
Radio izmantotie modulācijas veidi
Radioviļņu modulēšanā izmanto galvenokārt divu veidu modulācijas:
Modulācija modemos
Telefonu līniju modemiem lieto līdzīgus modulācijas veidus kā radio, tikai te nesējfrekvence ir pietiekoši zema, lai nebūtu vajadzīga starpfrekvence. Ātrumiem, sākot ar 9600 kb/s, nesējfrekvence ir 2400 Hz un tiek lietota amplitūdas un fāzes modulācijas kombinācija.
Virdžīnijas Universitāte
Virdžīnijas Universitāte (en, UVA, U.Va.) ir universitāte, kas atrodas Šarlotsvilā, Virdžīnijā, ASV, un ir vērsta uz pētniecību.
Universitāte tikusi dibināta 1819. gadā, tās pirmie divi rektori bija ASV prezidenti: Tomass Džefersons un Džeimss Monro (Monro bija rektors laikā, kad ieņēma ASV prezidenta amatu). Šī ir vienīgā universitāte Virdžīnijā, kas ievēlēta Association of American Universities. Septiņi ar universitāti saistīti cilvēki ir saņēmuši Nobela prēmiju. Kopš 1953. gada universitātes sporta komandas piedalās NCAA 1. divīzijas Atlantijas krasta konferencē ar nosaukumu Virdžīnijas "Cavaliers".
Aheilīts
Aheilīts (nosaukts amerikāņu ģeologa Allena V. Heila (Allen V. Heyl) vārdā) - rets hidrotermālas izcelsmes minerāls. Atklāts 1984. gadā.
Radio (nozīmju atdalīšana)
Radio var būt:
Enkurs
Enkurs ir daļa no enkura ierīces. Tas ir kā saite enkurķēdei ar grunti, tā nodrošinot kuģa stāvēšanu uz enkura, kā arī tā atdošanu un pacelšanu. Enkuru masa un to daudzums atkarīgs no kuģa tipa, garuma, platuma, borta augstuma un tā kuģošanas rajona, un to nosaka Kuģu klasifikācijas un uzraudzības (Reģistra) inspekcija. Jūras kuģi apgādāti ar diviem darba un vienu rezerves enkuru, kuriem ir vienāda masa un tips, kā arī ar vairākiem palīgenkuriem (darba enkura masa no 0,3 līdz 7 t). Lielākais no palīgenkuriem ir stopenkurs, kura masa veido trešdaļu no darba enkura masas.
Darba enkurus izmanto, lai noliktu kuģi uz enkura, bet palīgenkurus - lai noņemtu kuģi no sēkļa vai lai kopā ar darba enkuriem noturētu kuģi noteiktā stāvoklī pret vēju, piemēram, kravas operācijās reidā, lai samazinātu viļņošanos vienā borta pusē.
Kuģim aizliegts iziet jūrā, ja enkurklīzēs trūkst kaut viena darba enkura.
Tipi
Ir dažādu veidu kuģu enkuri, no kuriem izplatītākie ir admiralitātes, Holla, Matrosova u.c. Enkuram jāatbilst noteiktām prasībām: 1) jābūt iespējamam to ātri atdot un ērti nostiprināt pārgājienam; 2) tam jāpiemīt lielam turētājspēkam pie mazas masas; 3) tam ātri jāierokas gruntī un viegli no tās jāatbrīvojas.
Holla enkurs sastāv no divām lielām tērauda detaļām: kāta un ķepām, kuras atlej kopā ar pamatni. Abas detaļas savieno ar tapu un stoporbultām. Šim enkuram nav štoka un pie pacelšanas to viegli ievilkt klīzē. Ķepas piespiežas pie korpusa. Holla enkurs izceļas ar mazu detaļu skaitu un lielu turētājspēku, kurš ir trīs līdz četras reizes lielāks par enkura masu. Lielās spraugas detaļu savienojuma vietās izslēdz ķepu ieķīlēšanās iespēju korozijas dēļ. Ierokoties gruntī ar abām ķepām, šis enkurs nerada briesmas citiem kuģiem seklā ūdenī un tiek izslēgta iespēja uz tā uztīt enkurķēdi. Holla enkurs ātrās atdošanas un pacelšanas dēļ uz jūras kuģiem ir izplatītākais.
Matrosova enkurs ir ar divām pagriežamām, platām ķepām, kuras izvietotas tuvu viena otrai, tāpēc enkura turētājspēks, salīdzinot ar tā masu, palielinās 10 līdz 20 reizes. Turētājspēks atkarīgs no grunts. Šo enkuru izgudroja 1944. g. krievu inženieris Matrosovs un šobrīd tas ir izplatīts uz upju un nelieliem jūras kuģiem, jo tā lielais turētājspēks ļauj samazināt tā masu un izgatavot enkuru metinot. Lai nodrošinātu enkura apgāšanos ķepu lejas daļā ir štoks ar flančiem.
Lai noturētu kuģi pie ledus, izmanto ledus enkuru, kuram ir viens rags. Enkura svars ļauj to pārnest pa ledu ar rokām.
Noenkurošanās
Par noenkurošanos sauc pasākumu kompleksu, kuru rezultātā kuģis ar enkura un enkurķēdes palīdzību tiek nostiprināts pie grunts. Noenkurojoties kuģis ienāk enkurvietā, pagriežas tā, lai atrastos uz pēdējā kursa un darbina dzinēju atpakaļgaitā, kamēr sāk lēnām virzīties uz aizmuguri. Pēc tam tiek atdots viens enkurs un tiek izritināts viss nepieciešamās enkurķēdes garums. Ja nepieciešams, ar dzinēju dod impulsu uz priekšu, lai nodzēstu gandrīz visu kuģa inerci uz aizmuguri. Šajā brīdī tiek aizgriezta enkurspilves lentes bremze un enkurs ierokas gruntī.
Enkura ierīce nav paredzēta, lai noturētu kuģi pilnīgi atklātā piekrastē pie stipras viļņošanās.
Dzenskrūves soļa iespaids
Kuģus var apgādāt ar labā soļa vai kreisā soļa dzenskrūvēm, bet parasti kuģus apgādā ar fiksēta labā soļa dzenskrūvēm. Soli nosaka skatoties uz dzenskrūvi no kuģa aizmugures. Ja, kuģim ejot uz priekšu, dzenskrūve rotē pulksteņa rādītāja kustības virzienā, saka, ka kuģis apgādāts ar labā soļa dzenskrūvi. Un otrādi, ja kuģim ejot uz priekšu, dzenskrūve rotē pretēji pulksteņa rādītāja kustības virzienam, saka, ka kuģis apgādāts ar kreisā soļa dzenskrūvi.
Ar vienu dzenskrūvi apgādāti kuģi, tās rotācijas rezultātā, novirzās no kursa. Šī efekta iespaids uz kuģa kursu pastiprinās samazinoties kuģa ātrumam un īpaši spēcīgs tas ir kuģim pārvietojoties atpakaļgaitā. Dzenskrūves soļa iespaids var tikt skaidrots dažādi. Dažkārt to sauc par dzenrata iespaidu un kuģa pakaļgala novirzes virziens sakrīt ar tāda kuģa kustības virzienu, kurš apgādāts ar dzenratu novietotu apskatāmās dzenskrūves plaknē un griežas tajā pašā virzienā. Cits skaidrojums saistīts ar to, ka, dzenskrūvei rotējot, tā iesūc ūdeni no viena borta puses, pazeminot ūdens līmeni tajā, un izmet ūdeni pret korpusa zemūdens daļu otra borta pusē. Korpusa zemūdens daļa novirza dzenskrūves izmesto ūdeni uz augšpusi, paaugstinot ūdens līmeni otrā borta pusē. Tā kā rodas starpība ūdens līmeņos abās borta pusēs kuģa pakaļgalā, tas pārvietojas virzienā no paaugstinātā ūdens līmeņa puses uz pazeminātā ūdens līmeņa pusi.
Labā soļa dzenskrūve strādājot atpakaļgaitā griežas pretēji pulksteņa rādītāja kustības virzienam skatoties no kuģa pakaļgala. Kuģa pakaļgals pārvietojas uz kreisā borta pusi un attiecīgi kuģa priekšgals uz labā borta pusi.
Tuvošanās enkurvietai
Ja enkurvieta ir pārpildīta vai laika apstākļi ir nelabvēlīgi un tādēļ kuģis nevar tikt droši noenkurots, var tikt izsaukts velkonis, lai palīdzētu manevrēt. Dažkārt kuģis liekas dreifā un gaida, kamēr apstākļi uzlabosies.
Pēc tam, kad kuģis ienāk enkurvietā, tas samazina savu gaitu un liekās uz pēdējā kursa. Ja pēdējais kurss ir pretējs vai gandrīz pretējs tam ar kādu kuģis ienāca enkurvietā, bet cirkulācijai vietas nav, var tikt izmantots paņēmiens ar atpakaļgaitu un aizpildīšanu (Backing and filling – angļu val.)
Izmantojot atpakaļgaitu un aizpildīšanu ir iespējams apgriezt kuģi pusē no cirkulācijai nepieciešamā diametra. Manevru ar labā soļa dzenskrūvi izpilda tikai caur labo bortu. Vispirms pārliek stūri līdz galam labajā bortā un dod ar dzinēju vidēju priekšgaitu (Half ahead – angļu val.). Kad kuģa kurss izmainījies par aptuveni 45°, atstājot stūri līdz galam labajā bortā, tiek dota vidēja atpakaļgaita (Half astern – angļu val.). Dzenskrūves soļa iespaidā, kuģa aizmugure sāk pastiprināti virzīties uz kreisā borta pusi. Kad kuģis ir apstājies attiecībā pret ūdeni, stūri pārliek līdz galam kreisajā bortā, bet, kad kuģis sāk virzīties atpakaļgaitā – stūri atkal pārliek līdz galam labajā bortā un dod vidēju priekšgaitu, kamēr tas neiziet uz sākotnējam pretēju vai kādu citu nepieciešamo kursu.
Kad kuģis atrodas uz pēdējā kursa, tas iet līdz enkura atdošanas pozīcijai un tajā apstājas neizmainot kuģa kursu. To izdara labā soļa dzenskrūves kuģim pārliekot stūri kreisajā bortā. Kad kuģis sāk griezties pa kreisi, dzinēju sāk darbināt atpakaļgaitā. Kuģis zaudē ātrumu un tā priekšgala virzība pa kreisi samazinās, apstājas un priekšgals, dzenskrūves soļa iespaidā, sāk virzīties pa labi. Kad priekšgals sāk virzīties pa labi, ar dzinēju tiek dots impulss uz priekšu turot stūri kreisajā bortā. Tādā veidā tiek panākts, ka priekšgala virzība pa labi apstājas un tas atkal sāk virzīties pa kreisi. Procedūru atkārto, kamēr kuģis nav apstādināts saglabājot tā kursu tuvu tam, kāds bija pirms manevra uzsākšanas.
Pēc kuģa apstādināšanas enkura atdošanas punktā, tam dod lēnu gaitu atpakaļ.
Tuvojoties enkurvietai un izvēloties enkura atdošanas punktu tiek ņemts vērā griešanās rādiuss uz enkura jeb riņķa līnijas rādiuss, kurš vienāds izlaistās enkurķēdes un kuģa garuma summai. Jāpārliecinās vai šī rādiusa iekšienē neatrodas citi kuģi vai sēkļi.
Savukārt, ja, tuvojoties enkura atdošanas punktam, situācija neattīstās atbilstoši plānotajai, enkurvietu var atstāt vai, ja ir par vēlu, noenkuroties izmantojot mazu enkurķēdes garumu. Tad kuģis tiks noturēts vietā, kamēr radušos situāciju atrisinās vai pieņems lēmumu par turpmāko rīcību.
Manevrējot enkurvietā pie vēja un straumes, jāpaiet garām kuģiem, bojām un citiem navigācijas šķēršļiem to aizvēja pusē vai lejpus straumei.
Pie stipra vēja un straumes ir īpaši vēlams enkura atdošanai iziet uz pēdējā kursa. Tomēr šādos apstākļos tas ne vienmēr ir iespējams. Dažkārt kuģis var aiziet līdz izvēlētajai enkura atdošanas vietai un tad atdot enkuru ar vienu vai divām šēkelēm. Pēc tam enkurķēdi nostiprina un kuģis uz enkura pagriežas pēdējā kursā.
Noenkurojoties lielos dziļumos - virs 30 m - enkuram neļauj krist brīvi. Enkura un tā ķēdes inerces moments var būt pārāk liels, lai ķēdi apturētu ar enkurspilves lentes bremzi. Šādos apstākļos enkuru gandrīz visā dziļumā nolaiž ar enkurspilves motoru un kuģim ir nepieciešams ilgstoši saglabāt nemainīgu savu pozīciju. Šo uzdevumu vieglāk paveikt, ja kuģis atrodas uz pēdējā kursa.
Par pēdējo kursu sauc kursu, kādu kuģis ieņems pēc noenkurošanās vēja un straumes rezultējošās iedarbības rezultātā. Priekšrocības noenkurojoties uz pēdējā kursa ietver to, ka ķēde tiks izritināta virzienā prom no kuģa korpusa un kuģi var novietot starp citiem kuģiem un šķēršļiem nebaidoties, ka tas pēc noenkurošanās griezīsies un tos aizskars. Kuģis pēc noenkurošanās jau atradīsies tādā pašā kursā, kādā citi tuvumā esošie kuģi.
Stiprākā vējā un straumē, kad pagrieziens uz pēdējo kursu notiek ar izmest enkuru, izšķir divus gadījumus – kad kuģis atrodas uz pēdējam kursam pretēja vai gandrīz pretēja kursa un, kad pēdējais kurss atrodas labajā vai kreisajā bortā.
Ja kuģis iet ar pēdējam kursam pretēju vai gandrīz pretēju kursu, uzsāk pagriezienu pa labi un atdod labā borta enkuru, lai varētu izmantot dzenskrūves soļa iespaidu, ja būtu vajadzība dot dzinējam atpakaļgaitu.
Savukārt, ja pēdējais kurss atrodas labajā vai kreisajā pusē, uzsāk pagriezienu pret vēju vai straumi uz pēdējā kursa pusi un izmanto vēja puses vai straumes puses enkuru, lai kuģa priekšgals pagrieztos pret vēju vai straumi, bet enkurķēde virzās prom no korpusa.
Ja laikapstākļi un kuģu blīvums enkurvietā atļauj, manevrēšanu var atvieglot veicot lielas izmaiņas kursā tālu pirms enkura atdošanas pozīcijas. Tādā gadījumā pirms enkura atdošanasa vietas kuģis ir tikai jāapstādina.
Noenkurojoties naktī, kā arī pārpildītā vai ierobežotā enkurvietā, kad ātrumu ir daudz grūtāk novērtēt un to ir daudz svarīgāk zināt, kuģim dod atpakaļgaitu, kamēr tas apstājas attiecībā pret ūdeni. Tad nav šaubu, ka kuģa ātrums ir nulle. Pēc tam atkal dod priekšgaitu un lēnām virzās atlikušos dažus kuģa garumus un atdod enkuru.
Enkura atdošana
Enkurs atrodas kuģa priekšgalā nevis pie stūres mājas, tādēļ paredzētajā enkura atdošanas punktā jānovieto priekšgals nevis stūres māja no kuras notiek kuģa vadība.
Enkuru cenšas atdot tuvāk priekšgalā esošam kuģiem nevis tiem, kas atrodas aizmugurē. Izritinot enkurķēdi kuģis vienalga nostāsies pa vidu starp priekšā un aizmugurē esošajiem. Ja enkuru atdos pa vidu starp kuģiem, pēc enkurķēdes izritināšanas tas atradīsies tuvu aizmugurē esošajiem. Mainoties vēja vai straumes virzienam uz pretējo, aizmugurē esošais kuģis kļūst par priekšgalā esošu kuģi un tas var atrasties pārāk tuvu vai tikt uznests virsū.
Ja kuģis ir apgādāts ar labā soļa dzenskrūvi, atrodoties tuvu pēdējam kursam, dod ar dzinēju impulsu uz priekšu vienlaicīgi pārliekot stūri līdz galam kreisajā bortā. Kad kuģa priekšgals sāk virzīties pa kreisi, dod atpakaļgaitu, kamēr ķīļūdens sasniedz kuģa vidu, un turpina strādāt atpakaļgaitā, kamēr parādās kustība uz aizmuguri. Ja plāno atdot labā borta enkuru, vēlams, lai priekšgala virzība pa kreisi būtu apstājusies. Savukārt, ja plāno atdot kreisā borta enkuru, vēlams, lai priekšgals sāktu lēnām virzīties uz labā borta pusi.
Brīdī, kad ķīļūdens ir sasniedzis kuģa garuma viduspunktu, kuģis ir tikai apstājies attiecībā pret ūdeni. Nepieciešams pagaidīt, lai kuģim parādītos atpakaļgaita un tad atdot enkuru. Ja kuģim nav atpakaļgaitas, enkurķēde sakrāsies kaudzē uz grunts un pārstās ritināties ārā.
Enkurķēdes izritināšana
Kamēr kuģis virzās uz aizmuguri, lentes bremzi periodiski pievelk un atslābina, lai enkurķēde izritinātos uz grunts vienmērīgi nevis sakrātos kaudzē. Enkurķēde, kas sakrājusies kaudzē, var aizķerties aiz enkura, kā arī, pēc visa nepieciešamā enkurķēdes garuma izritināšanas un bremzes pievilkšanas, kaudzē sakrājusies enkurķēde tiks izvilkta visā garumā ar mazu pretestību, bet, kad enkurs ieraksies gruntī, būs spēcīgs rāviens, kurš var bojāt enkura ierīci.
Lentes bremzi enkurķēdes izritināšanas laikā nepievelk tik cieši, lai enkurķēdes izritināšanās tiktu apturēta. Ja enkura ķepas ierokas gruntī pārāk ātru, kamēr enkura kāts vēl nav gandrīz paralēls jūras dibenam, enkurs no grunts var tikt izrauts tik aplipis ar dubļiem, ka tas nav spējīgs vēlreiz ierakties gruntī pēc tam, kad tiek izritināts viss nepieciešamais enkurķēdes garums.
Ierakšanās gruntī
Kad nepieciešamais enkurķēdes daudzums ir izritināts, aizgriež lentes bremzi un, ja kuģim joprojām piemīt vērā ņemama kustība uz aizmuguri, pēdējo reizi ar dzinēju dod impulsu uz priekšu, lai, enkuram ierokoties gruntī, ar kuģa pārmērīgo ātrumu uz aizmuguri nepārrautu ķēdi. Dodot ar dzinēju impulsu uz priekšu, var pārlikt stūri līdz galam labajā vai kreisajā bortā, lai, nepieciešamības gadījumā, pagrieztu kuģi tuvāk pēdējam kursam vai tā, lai turētu enkurķēdi prom no priekšgala, buļbas vai citas zemūdens konstrukcijas.
Priekšgaitā strādājošu dzinēju izmanto tikai tik daudz, lai samazinātu ātrumu uz aizmuguri. Ja kuģis ir bijis apstājies, dod atpakaļgaitu vēlreiz, lai enkura ķepas ieraktos gruntī.
Nolikšanās uz diviem enkuriem
Nolikšanos uz diviem enkuriem var veikt ar pēdējo kursu pret straumes un vēja rezultējošās iedarbības virzienu un perpendikulāri tam. Pirmajā gadījumā izšķir divus paņēmienus: skrejošo enkurošanos (running moor - angļu val.) un stāvošo enkurošanos (standing moor - angļu val.).
Skrejošā enkurošanās
Skrejošā enkurošanās ir divu enkuru atdošana vienā līnijā, kamēr kuģim piemīt priekšgaita. Kuģi pagriež uz beidzamo kursu pret straumi un vēju, un atdod pirmo enkuru. Kuģim lēnām virzoties uz priekšu, izritina enkurķēdi, līdz atdod otru enkuru. Pēc tam ievelk pirmo ķēdi un vienlaicīgi izritina otro tā, lai kuģis tiktu nonests starp abiem enkuriem. Abus enkurus var atdot virzoties paralēli kanāla asij, vai pretīm straumei. Tādā gadījumā kuģi pozīcijā lielāko tiesu notur tikai viens enkurs, bet mainoties plūdmaiņu straumes virzienam, kuģis pagriežās jaunajā kursā aprakstot rādiusu, kurš ir tikai nedaudz lielāks par kuģa garumu.
Stāvošā enkurošanās
Stāvošā enkurošanās ir līdzīga skrejošajai enkurošanai ar to atšķirību, ka pēc iziešanas uz pēdējā kursa, kuģim dod atpakaļgaitu, kamēr parādās tā virzība uz aizmuguri. Pēc tam tiek atdots pirmais enkurs un izritināta tā enkurķēde, kuģim virzoties atpakaļgaitā līdz otrā enkura atdošanas pozīcijai. Pēc otrā enkura atdošanas, pirmā enkura enkurķēdi ievelk un otrā enkura enkurķēdi izritina, kamēr kuģis nonāk paredzētajā pozīcijā.
Nolikšanās ejot perpendikulāri straumei un vējam
Nolikšanās uz diviem enkuriem ejot perpendikulāri straumes un vēja rezultējošās iedarbības virzienam notiek līdzīgi kā pietauvojoties izmantojot Vidusjūras paņēmienu.
Kuģa pakaļgals virzās uz pretējo pusi tai, kurā tiek pievilkta enkurvinčas lentes bremze. Pieturot kreisā borta enkurķēdi, kuģa pakaļgals virzās uz labā borta pusi. Pieturot labā borta enkurķēdi, kuģa pakaļgals virzās uz kreisā borta pusi.
Pie stipra vēja, kompensē tā iespaidu ar kuģa priekšgala pagriešanas leņķa lielumu pirms otrā enkura atdošanas un ar enkurvinčas lentes bremžu pievilkšanu.
Kuģis, kurš nolicies uz diviem enkuriem ejot perpendikulāri straumes un vēja rezultējošās iedarbības virzienam, tiek mazāk pakļauts rotācijai turp un atpakaļ ap kuģa vertikālo rotācijas asi. Ar šādu paņēmienu noenkurota kuģa enkuru kopējais turētājspēks ir lielāks nekā izmantojot skrejošo vai stāvošo enkurošanos, jo tur vienlaicīgi abi enkuri. Tā kā viļņošnanās ir pārsvarā no kuģa priekšpuses, tad tā izraisa garenvirziena zvalstīšanos, bet sāniskā zvalstīšanās ir neliela, kas ir svarīgi, ja jāveic kravas operācijas ostas reidā, jūrā.
Enkurķēžu sapīšanās
Nolikšanos uz diviem enkuriem izmanto reti, jo to pielietojot iespējama enkurķēžu sapīšanās. Sapīšanās notiek, ja kuģis atkārtoti pagriežas sekojot straumei vai vējam vienā virzienā - pulksteņa rādītāja virzienā vai pretēji tam. Tādējādi enkurķēdes sapinās un enkurus nav iespējams pacelt. Plūdmaiņu straumes piekrastē bieži maina savu virzienu pagriežoties pulksteņa rādītāja vai tam pretējā virzienā. Lai sapīšanos novērstu, pie katras straumes vai vēja izmaiņas par 360°, kuģi ir jāpagriež pretēji straumes vai vēja izmaiņas virzienam.
Kuģa pagriešanu veic pārliekot stūri līdz galam bortā un dodot ar dzinēju īslaicīgu impulsu uz priekšu. Var tikt izmantots arī velkonis, kurš stumj vai tauvā velk kuģa pakaļgalu pretī vējam vai straumei. Kad straumes vai vēja virziens maina savu iedarbības bortu, straume vai vējš palīdz pagriezt kuģi vajadzīgajā virzienā.
Enkurķēdes garums
Izlaistās enkurķēdes garumu liela turētājspēka enkuriem nosaka ūdens dziļums enkurvietā:
kur L - izlaistās enkurķēdes garums šēkelēs (vienas šēkeles garums ir 27,5 m) un hm - enkurvietas dziļums metros. Cits izplatīts paņēmiens ir izritināt enkurķēdi sešu līdz desmit dziļumu garumā.
Ahtenskīts
Ahtenskīts (nosaukts pēc atradnes Krievijā) - ļoti rets minerāls. Atklāts 1979. gadā. Atrasts kopā ar citu veidu mangāna oksīdiem. Iespējams, sekundārs minerāls, kas radies baktēriju darbības rezultātā.
Hercs (nozīmju atdalīšana)
Hercs var būt:
1982. gada Pasaules čempionāts basketbolā
1982. gada Pasaules čempionāts basketbolā bija 9. Pasaules čempionāts basketbolā. Čempionāts norisinājās 1982. gadā, laika posmā no līdz  Kolumbijā.
Par Pasaules čempioniem kļuva PSRS izlase, kas finālā uzvarēja ASV basketbolistus. Bronzas medaļas izcīnīja Dienvidslāvija, kas spēlē par trešo vietu uzvarēja Spāniju.
Viesturs Kairišs
Viesturs Kairišs (dzimis ) ir latviešu kino, teātra un operas režisors. Viņš veiksmīgi darbojies Latvijā un Vācijā kā atzīts operas režisors. Viestura Kairiša filmas un izrādes izrādītas daudzos Eiropas festivālos.
Dzīvesgājums
Dzimis 1971. gadā Rīgā. Mācījās Zentas Ozolas Rīgas 5. vidusskolā, kuru absolvēja 1989. gadā. Studēja Latvijas Kultūras akadēmijā, 1997. gadā ieguva teātra un kino režisora kvalifikāciju un sāka strādāt par Jaunā Rīgas teātra štata režisoru. Viņa teātra iestudējumus demonstrēja starptautiskos festivālos, tostarp Vīnes festivāla nedēļā (Hotel Europa), Hebela teātrī ("Čūska"), Aviņonas festivālā (Hotel Europa) un Bonnas biennālē ("Tumšie Brieži", Hotel Europa).
Operas režijā Kairišs debitēja ar Pētera Čaikovska "Jevgēņiju Oņeginu" uz Latvijas Nacionālās operas skatuves, par kuru 1999. gadā viņš saņēma Lielo mūzikas balvu. Drīz pēc tam, 2001. gadā, viņš Latvijas Nacionālajā operā uzveda Mocarta "Burvju flautu", kas vēlāk tapa par mākslas īsfilmu un demonstrēta 42. Venēcijas biennālē.
2007. gadā ar Vāgnera operas "Valkīra" iestudējumu viņš pievienojās tetraloģijas "Nībelunga gredzens" uzveduma projektam Latvijas Nacionālajā operā. Viesturs Kairišs iestudēja cikla pēdējās trīs operas, kas saņēma pozitīvas atsauksmes ievērojamos mūzikas un operas žurnālos. Savukārt Bendžamina Britena "Sapnis vasaras naktī" iestudējums Berlīnes Komiskajā operā laikraksts Financial Times atzina par "cienījamu ieguldījumu Britena plaukstošajai tradīcijai Vācijā" un saņēma daudz citu atzinīgu vērtējumu. Kopš tā laika operas iestudētas arī Ķelnes operā, Darmštates valsts operā ar pozitīvām atsauksmēm.
2020. gadā Kairišs kļuva par Dailes teātra māksliniecisko direktoru.
Filmu režija
Kairišs kopumā režisējis piecas dokumentālās filmas un sešas pilnmetrāžas kinofilmas. Viņš debitēja kino 1998. gadā ar dokumentālo filmu "Vilciens", bet pirmā pilnmetrāžas mākslas filma "Pa ceļam aizejot" tapa 2001. gadā un ieguva Lielo Kristapu kā gada labākā pilnmetrāžas filma. To arī iekļāva oficiālajā Karlovi Vari starptautiskā kinofestivāla programmā, kā arī saņēma balvu par labāko debiju Raindance Filmu festivālā Apvienotajā Karalistē. Viņa dokumentālā filma "Pelikāns tuksnesī" ieguva žūrijas īpašo balvu Let’s Cee filmu festivālā Austrijā.
Kauja pie Sommas
Kauja pie Sommas bija 1916. gada jūnijā-novembrī notikušais Francijas un Anglijas karaspēku uzbrukums pie Sommas upes (Francijā), noslēdzās ar nelielu Vācijas spēku atkāpšanos un smagiem zaudējumiem abām karojošām pusēm. Šajā kaujā pirmo reizi tika lietoti tanki un indīgās gāzes. Kaujā bojā gāja vairāk nekā 450 000 vāciešu, 400 000 britu un 300 000 franču karavīru.
Aijovaīts
Aijovaīts (nosaukts ASV štata vārdā) ir rets minerāls, viens no vizlu grupas minerāliem. Atklāts 1967. gadā. Dzīsliņas serpentinītā.
Konstantinopoles līgums (1700)
Konstantinopoles līgums tika parakstīts 1700. gada 14. jūlijā starp Krievijas caristi un Osmaņu impēriju un ar tā parakstīšanu tika izbeigts Krievu—turku karš (1686—1700). Azovas kampaņu un Karlovicas līguma noslēgšanas rezultātā Osmaņu impērija piekāpās un atzina Krievijas varu Azakā un jaunuzceltajā Taganrogas cietoksnī. Miera līgums starp caru un sultānu ļāva krieviem uzsākt Lielo Ziemeļu karu pret Zviedriju.
Aikinīts
Atradnes
Atrod ap 150 vietās visā pasaulē. Latvijai tuvākās atradnes ir:
Žverīnas seņūnija
Žverīnas seņūnija‎  (lt; burtiski 'zvērnīca') ir Viļņas seņūnija. Tā ir viena no vecākajām Viļņas apkaimēm un pēc izmēra mazākā seņūnija. Saskaņā ar 2011. gada tautas skaitīšanas datiem, tās 2,6 km² platībā dzīvo 11 079 cilvēki. Apkaime atrodas Neres upes krastā uz rietumiem no Lietuvas parlamenta ēkas. Upe ieskauj to no trijām pusēm un izolē to no pilsētas. Upes otrā krastā atrodas Vinģa parks.
Eiropas Grand Prix
Eiropas Grand Prix bija ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. No 1923. līdz 1977. gadam tas bija goda nosaukums kādai no Grand Prix sacīkstēm Eiropā, tomēr 1983. gadā norisinājās pirmā atsevišķā Eiropas GP.
Žverīnas seņūnija
Vēsture
Sākotnēji apkaime piederēja Radzivilu ģimenei, kuri šeit uzturēja savvaļas dzīvniekus medību nolūkiem (no tā arī radies nosaukums). 1825. gadā šeit tika uzbūvēta vasaras māja, kura vēlāk kļuva par Viļņas guberņas gubernatora rezidenci. 19. gadsimta beigās Žverīna kļuva par uzņēmēja īpašumu, kurš pārdeva atsevišķus zemesgabalus pilsētas iedzīvotājiem. 1901. gadā tā tika iekļauta pilsētas teritorijā. Žverīna kļuva par pirmo plānoto apkaimi ar taisnām ielām un taisnstūrveida apbūves kvartāliem. Tā saglabājas pārsvarā kā dzīvojamais rajons ar ļoti nelielu skaitu rūpniecības ēkām. Pēc tam, kad Lietuva 1990. gadā atguva neatkarību, Žverīna kļuva par vienu no prestižākajām apkaimēm.
Žverīnā atrodas vairākas valdības un izglītības iestādes, finanšu un apdrošināšanas uzņēmumi, kā arī veselības aprūpes iestādes. Žverīnā atrodas vienīgā Viļņas kenesa.
Eiropas Grand Prix
Atsevišķā Eiropas GP ir norisinājies trijās valstīs - Lielbritānijā (Brendshečā un Doningtonā), Vācijā (Nirburgringā) un Spānijā (Heresā un Valensijā). Visbiežāk - 12 reizes no 18 - Eiropas GP ir norisinājusies Nirburgringā, tomēr sakarā ar līgumu Valensijā Eiropas GP sacīkstes notiks vismaz 7 gadus. Visbiežāk Eiropas GP ir uzvarējis Mihaels Šūmahers (6 reizes). Visbiežāk uzvarējusī komanda ir Ferrari (6 reizes). Pēc. gada sezonas Eiropas GP vairs netiek aizvadītas, jo sākot ar 2013. gadu Spānijas lielā balva pamīšus notiek Barselonā un Valensijā.
869. gads
869. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Kauja pie Ipras
Pirmajā pasaules karā 1915. gadā Rietumu frontē karadarbība pārvietojās. 1917. gadā kaujās pie Ipras vācu armija izmantoja indīgo gāzi iprītu, līdz ar to karavīri mira burtiski bez cīņas. Šajā vietā Pirmajā pasaules karā notika 3 kaujas:
Mašīntelpa
Mašīntelpa jeb mašīnrūme ir kuģa telpa, kurā izvietoti galvenie dzinēji, palīgdzinēji, mašīntelpas cauruļvadi, katli, rezerves daļas un mašīnu inventārs.
Mašīntelpai (MT) un ar to saistītajai pamata dzīvojamajai virsbūvei var būt vidējais, starp un aizmugurējais novietojums. Pie vidējā MT novietojuma slodze uz kuģa korpusu no kravas un ar kravu neaizpildītajām telpām ir vienmērīgāka, atvieglojas kuģa nodiferentēšana (pareizas sēdēšanas dabūšana). Pamata virsbūves vidējais novietojums nodrošina labas novērošanas iespējas kuģa vadītājam, uzlabojas dzīves apstākļi.
Tomēr tāds novietojums neļauj racionāli izmantot korpusa tilpumu kravu izvietošanai, jo paši lielākie un ērtākie nodalījumi aizņemti ar mašīnām. Bez tam, nepieciešams lielāks velles līnijas garums un speciāls tunelis priekš tās, kas samazina aizmugures rūmju tilpumu un rada neērtības kravas operāciju laikā.
Pie MT aizmugures novietojuma šīs nepilnības tiek novērstas, kas ļauj ievērojami palielināt kuģa derīgo kravnesību un kravas tilpību. Bet pie šī novietojuma pasliktinās kuģa nodiferentēšana: ar tukšām tilpnēm kuģim ir ievērojams diferents uz pakaļgalu, tāpēc, lai nodrošinātu nepieciešamās jūras spējas un pareizu korpusa noslodzi balasta reisos jāņem ievērojams daudzums balasta priekšgala un vidējos nodalījumos. Bez tam pie pamata virsbūves aizmugures novietojuma palielinās kuģa vadītāja redzamības ēnas zona.
Tādēļ MT un pamata virsbūves izvietojumu izvēlas atkarībā no kuģa uzdevuma un konkrētiem tā ekspluatācijas apstākļiem. MT vidējais izvietojums raksturīgs vairumam veco kuģu, mūsdienās sastopams pārsvarā uz kuģiem, kuri nepārvadā kravas, un uz dažiem specializētiem kuģiem, piemēram, uz ledlaužiem — transporta kuģiem, refrižeratoriem.
MT aizmugures izvietojums ir tankeriem, beramkravu kuģiem, konteineru pārvadātājiem, kā arī nelieliem un vidējiem vispārējas nozīmes sauskravas kuģiem. Lielie sauskravas kuģi tiek būvēti ar MT starpnovietojumu, turklāt tā nobīdīta uz pakaļgalu tā, lai aiz tās paliek tikai viena aizmugures tilpne.
Pie mašīntelpām pieskaita arī dīzeļģeneratoru telpu, katlu māju jeb telpu, noliktavas, darbnīcas, MT kontroles telpu, MT kapu (šahtu), skursteņa telpas un avārijas MT. Tajā izvietots avārijas dīzeļģenerators un tā atrodas virs galvenā klāja.
Ports
Ports var būt:
867. gads
867. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
868. gads
868. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturdienā.
Pirmais Ņūtona likums
Pirmais Ņūtona likums ir fizikas likums, kas apgalvo, ka katrs ķermenis paliek mierā vai turpina vienmērīgu taisnlīnijas kustību tikmēr, kamēr tam pieliktie spēki to neizmaina. Citiem vārdiem — pirmais Ņūtona likums ir inerce.
Pirms vairāk kā trīssimt gadiem Īzaks Ņūtons uzrakstīja šo apgalvojumu. Viņš secināja, ka visiem ķermeņiem piemīt inerce, īpašība, kura piemīt ķermeņiem, kad bez ārējo spēku iedarbības tie nemaina savu stāvokli. Katru dienu mums nākas sastapties ar inerci un tādēļ šai parādībai mēs nepievēršam lielu uzmanību.
Ķermeņa miera stāvoklis saglabājas tad, ja visi ķermenim pieliktie spēki ir savstarpējā līdzsvarā. Šādā gadījumā kopspēks ir nulle un ķermeņa kustība nenotiek.
Kad mierā esošam ķermenim pieliek ārēju spēku, ķermenis vairs neatrodas līdzsvarā un tas uzsāk kustību. Ārējo spēku ietekmē ķermenis ne tikai uzsāk kustību, bet arī apstājas. Inerces dēļ ķermenis vienmēr cenšas saglabāt sākotnējo kustības virzienu un ātrumu (miera stāvoklī ķermeņa ātrums ir vienāds ar nulli).
Inerces mērs ir masa. Jo lielāka ir ķermeņa masa, jo lielāka ir ķermeņa inerce.
Augusts Vite
Augusts Vite (August Witte, dzimis Rīgā, miris  Bādenbādenē) bija vācbaltiešu arhitekts, projektējis vairākus namus Rīgā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1876. gada 23. janvārī Rīgā.
1896. - 1902.g.g. viņš studēja Rīgas Politehniskajā augstskolā, kur ieguva arhitekta izglītību. Strādāja par Vilhelma Bokslafa palīgu.
1904.gadā sāka strādāt patstāvīgi savā birojā.
Miris 1969. gada 19. novembrī Bādenbādenē, Vācijā.
Pazīstamākās Vites projektētās ēkas Rīgā
Arhitekts piedalījies arī vairāku dzīvojamo privātmāju projektēšanā Mežaparka apbūvē.
Verdenas kauja
Verdenas kauja bija viena no lielākajām Pirmā pasaules kara kaujām. Tā tika izcīnīta starp vācu un franču armijām no 1916. gada 21. februāra līdz 19. decembrim netālu no Verdenas Ziemeļaustrumfrancijā. Nogalināto skaits pārsniedza ceturtdaļmiljonu un aptuveni pusmiljons tika ievainoti. Tā bija garākā I pasaules kara kauja, kā arī otra asiņainākā tūlīt pēc kaujas pie Sommas (1916). Kaujas pie Sommas sākums 1916. gada 1. jūlijā bija iemesls, kādēļ vāciešiem nācās atsaukt daļu artilērijas spēku no Verdenas, lai pretotos apvienotajam angļu un franču uzbrukumam ziemeļos.
Kaujas beigas iezīmēja franču pēdējā ofensīva, kas sākās 1916. gada 11. decembrī un piespieda vāciešus atkāpties līdz savām sākumpozīcijām.
Vācieši Verdenas kaujas laikā pirmo reizi vēsturē lietoja liesmu metējus.
Karlovicas līgums
Karlovicas līgums, jeb Karlovcu līgums tika parakstīts 1699. gada 26. janvārī Sremski Karlovcos (sr, hr, de, tr, hu), mūsdienu Serbijā, Lielā turku kara (1683—1679) beigās. Sentas kaujā, kas bija pēdējā šī kara kauja, Osmaņu impērijas armija tika pilnībā sakauta.
Pēc kara notika divu mēnešu ilgas sarunas starp Osmaņu impēriju un Svēto savienību (Hābsburgu monarhija, Polija-Lietuva, Venēcijas Republika un Maskavas lielkņaziste). Ar līgumu Osmaņu impērija cedēja lielāko daļu Ungārijas, Transilvānijas un Slavonijas Austrijai un Polijai atdeva Podoliju. Venēcija ieguva Dalmāciju un Moreju (lielākā daļa no Peloponēsas pussalas, kuru Osmaņu impērija atkal atguva ar 1718. gada Pasarovicas līgumu).
Karlovicas līgums iezīmēja Osmaņu impērijas teritoriju sarukšanas sākumu Austrumeiropā un līdz ar to par valdošo lielvaru Centrāleiropā kļuva Hābsburgu monarhija.
Montičelo
Montičelo (Monticello) ir trešā ASV prezidenta Tomasa Džefersona māja, kas atrodas 3 km uz dienvidaustrumiem no Šarlotsvilas ASV Virdžīnijas štatā.
Plantācijas, kurā bija iecerēta Montičelo celtniecība, platība sasniedza 20 km2, te tika audzēta tabaka un jauktās kultūras, strādāja vergi. Tāpat kā citi audzētāji arī Džefersons pārgāja no tabakas audzēšanas uz kviešu audzēšanu, reaģējot uz mainīgo tirgu.
Džefersons no sava tēva mantoja daudz zemes, 26 gadu vecumā 1768. gadā sācis būvēt Montičelo. Ēka bija gandrīz pabeigta, kad Džefersons devās uz Franciju kā ASV vēstnieks. Piecos tur pavadītajos gados viņa idejas par arhitektūru ļoti mainījās, ietekmējies no neoklasicisma ēkām un Senās Romas ēkām. 1793. gadā uzsācis plānu zīmēšanu Montičelo palielināšanai un pārveidošanai un 1796. gadā uzsācis darbu. Lielākā daļa tobrīd esošās ēkas tika pārbūvēta no jauna. Celtniecība tika pabeigta 1809. gadā. Ēkā ir vairāk nekā 30 istabu, divas galvenās ieejas.
Pēc Džefersona nāves māja tikusi vairākas reizes pārdota. Plantācijā ir ticis apglabāts pats Džefersons, pašlaik apglabāšanas vieta ir pazīstama kā Montičelo kapsēta.
1987. gadā kopā ar Virdžīnijas Universitāti Montičelo tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Pieslēgvieta
Pieslēgvieta jeb ports ir iekārtas fiziskā saskarne. Fiziski pieslēgvieta ir kontaktligzda iekārtā, kam pieslēdz spraudni vai vadu.
Elektroniski pieslēgvietas iedala divās grupās atkarībā no signāla pārraides veida:
Radiomāja
Radiomāja ir viena no kuģa dienesta telpām. Tā nodrošina no sardzes stūrmaņa saņemto ziņojumu ātru pārraidīšanu. Radiomāju izvieto uz pārgājiena tiltiņa klāja, tā ir viena no kuģa vadības telpām. Radiomājā tiek nodrošināta radio sardze.
Par radiosakariem uz kuģa atbildīga ir radio komanda (taču līdz ar ultraīsviļņu (UĪV) aparatūras ieviešanu aizvien lielāku darbu dara klāja virsnieki, un uz dažiem kuģiem radio virsnieku vairs vispār nav). Radio virsnieks ir atbildīgs kuģa kapteinim par kuģa sakaru aprīkojuma lietošanu un uzturēšanu kārtībā. Daudzos gadījumos viņš nav kuģa īpašnieka, bet gan jūras radio kompānijas algots darbinieks. Šī kompānija izlemj, uz kura kuģa viņš strādās, nodrošina viņa transportu no un uz kuģi un nodrošina paaugstināšanas iespējas. Radio virsnieku skaits uz kuģa ir atkarīgs no radio dienesta likumiem, kas katrai kuģu klasei ir īpaši. Kravas kuģiem ar bruto tonnāžu no 1600 bruto reģistra tonnām un lielāku, ja tie ir aprīkoti ar radiotelegrāfa automātiskās trauksmes aparatūru, nepieciešams tikai viens radio virsnieks.
Ja uz kuģa ir tikai viens radio virsnieks, viņš nodrošina radio sardzi astoņas stundas dienā četros divu stundu periodos. Ja ir divi radio virsnieki, viņi nodrošina sardzi sešpadsmit stundas dienā, divdesmit četru stundu periodā iekļaujot četrus divu stundu pārtraukumus. Ar trim vai vairāk radio virsniekiem radio sardze tiek nodrošināta nepārtraukti divdesmit četras stundas, katram radio virsniekam veicot divas četru stundu sardzes pienākumus ar diviem astoņu stundu pārtraukumiem.
1986. gada Pasaules čempionāts basketbolā
1986. gada Pasaules čempionāts basketbolā bija 10. Pasaules čempionāts basketbolā. Čempionāts norisinājās 1986. gadā, laika posmā no līdz  Spānijā.