cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Armando Sadiku
Karjera
Sadiku savu profesionāļa karjeru sāka Albānijas pēc spēka otrās līgas komandā Turbina. Vēlāk spēlējis arī Albānijas Superlīgas komandās Gramozi un Elbasani. 2010. gada decembrī Sadiku spēlēs laikā uzbruka tiesnesim, kas noveda pie divu gadu diskvalifikācijas un pārcelšanos uz Šveices komandu Locarno. Tur viņš kļuva par Šveices pēc spēka otrās līgas labāko vārtu guvēju. 2012. gadā pievienojies Lugano, kur otro gadu pēc kārtas kļuvis par līgas labāko vārtu guvēju. 2013. gada novembrī pievienojies Šveices Superlīgas komandai Zürich, kur traumu dēļ daudz nespēlēja. 2015–16. gada sezonas vidū, neskatoties, ka Sadiku bija komandas labākais vārtu guvējs, viņš tika izīrēts citai līgas komandai Vaduz. Tur viņš palīdzēja komandai noturēties augstākajā līgā, izslēdzot no tās tieši Zürich.
2017. gadā noslēdzis trīs gadu līgumu ar Polijas Ekstraklasa komandu Varšavas "Legia". Pēc sezonas viņš tika pārdots uz Spānijas La Liga komandu Levante. Arī tur viņš traumu dēļ spēlēja ļoti maz. Ticis izīrēts Lugano, kā arī citai Spānijas komandai Málaga. 2020–21. gada sezonu pavadījis Turcijas futbola Superlīgas komandā Erzurumspor. 2021. gada ziemā kļuvis par pirmo Albānijas futbolistu Bolīvijā, pievienojoties vienam no valsts spēcīgākajiem klubiem Club Bolívar. Jau vasarā atgriezies Spānijā un pievienojies Las Palmas. Kopš 2022. gada spēlē Cartagena.
Albānijas futbola izlases rindās debitējis 2012. gadā. Pārstāvējis izlasi 2016. gada Eiropas čempionātā.
1960. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
1960. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss bija piektais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas norisinājās Londonā, kas iepriekšējā gada konkursā bija ieguvusi otro vietu. Nīderlande, iepriekšējā gada konkursa laureāte, atteicās rīkot šo konkursu. Kā konkursa vadītāju BBC izvēlējās Katrīnu Boilu. 1960. gada konkursā uzvarēja Francija ar dziesmu "Tom Pillibi", kuru izpildīja Žaklīna Boijera. Tā bija Francijas otrā uzvara konkursā.
Norises vieta
1960. gada konkursu rīkoja "Karaliskajā Festivālu hallē" (Royal Festival Hall) Londonā, šajā koncertzālē tajā laikā bija 2900 sēdvietu.
Konkursā uzvarēja Francija, iegūstot 32 punktus, otrajā vietā palika Apvienotā Karaliste ar 25 punktiem un trešo vietu ieguva Monako ar 15 punktiem. Iepriekšējā gadā Monako piedalījās konkursā pirmo reizi, taču ieguva pēdējo vietu.
Konkursa dalībvalstis
Interese par konkursu sāka pieaugt, dalībvalstu skaits šajā konkursā sasniedza 13. Šis bija Norvēģijas debijas gads, konkursā atgriezās Luksemburga, kura bija izlaidusi vienu konkursu.
Diriģenti
Orķestra diriģentu uzskaitījums:
Melnais kvadrāts
"Melnais kvadrāts" (ru) ir krievu mākslinieka Kazimira Maļeviča 1915. gada supremātisma glezna. 79,5 x 79,5 cm lielā glezna ir uzgleznota uz auduma ar eļļas krāsām. Tiek uzskatīta par vienu no 20. gadsimta glezniecības ikonām. Pašlaik atrodas Tretjakova galerijā, Maskavā, Krievijā. Daļa no ģeometrisko figūru gleznu sērijas jeb triptiha (vēl ir "Melnais aplis" un "Melnais krusts").
Darbs izgatavots "0.10" gleznu izstādei Petrogradā (mūsdienās — Sanktpēterburga).
Šmids
Šmids (de, no Schmied — 'kalējs'; sieviešu dzimtē Šmide vai Šmida) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Melderpuļķi
Melderpuļķi, arī Puļķi, ir ciems Alūksnes novada Kalncempju pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā 4 km no pagasta centra Kalncempjiem, 23 km no novada centra Alūksnes un 198 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V396.
Purva virza
Purva virza (la) ir augu suga virzu ģintī. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā, taču suga ir ieviesta arī citos kontinentos. Latvijā tā ir sastopama nereti visā valsts teritorijā, kur tā aug zāļu un pārejas purvos, purvainās pļavās, mitrās un staignās ūdenstilpju krastmalās.
Tukuma vēsture
Tukuma vēsture rakstītajos avotos sākas no 1253. gada, kad Tukums (Tuckemen) pieminēts Miera Kursas dalīšanas līgumā. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes izveides Tukuma viduslaiku pils kļuva par virspilskunga rezidenci. 1795. gadā Tukumam piešķīra pilsētas tiesības, kopš 2009. gada tas ir Tukuma novada centrs.
Retēji
Retēji (Potentilla) ir rožu dzimtas ģints, kurā ietilpst apmēram 300 sugas. Agrāk ģintī ietilpa vairākas tagad patstāvīgas ģintis, tai skaitā: Argentina, Comarum, Dasiphora, Drymocallis un Sibbaldiopsis. Daudzas retēju sugas satur miecvielas. Tautas medicīnā daudzas sugas izmanto pret dažādām slimībām. Potentilla erecta sakneni izmanto tradicionālajā medicīnā. Maura retēju izmanto tautas medicīnā un homeopātijā kā pretkrampju līdzekli. Medus bites no maura retēja iegūst nektāru un ziedputekšņus.
Tukuma vēsture
Vanemas zemes sastāvā (līdz 13. gadsimtam)
Sākotnēji pilsētas vietā dzīvoja Vanemas līvi. Tukuma pilsnovads pieminēts 1253. gada 4. aprīļa Miera Kursas dalīšanas līgumā, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestrs. Domājams, ka kuršu Tukuma pils atradusies Vilkāju pilskalnā, ko pirmais aprakstījis Augusts Bīlenšteins. 1923. gadā savas Kurzemes pilskalnu pētīšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš.
Livonijas ordeņa valsts sastāvā (13. — 16. gadsimtā)
1253. gada Tukums piederēja Livonijas ordenim. 14. gadsimta sākumā pie senā satiksmes ceļa, kas savienoja Rīgu ar Kuldīgu un tālāk ar Prūsiju, uzcēla mūra pili. Pils celtniecības laiks nav precīzi zināms, bet uzskata, ka tā visticamāk celta mestra Gotfrīda fon Roges valdīšanas laikā (1298-1307). 1381. gadā Tukuma pilī mitinājās ordeņa mestrs Vilhelms no Frīmersheimas. Līdz 1416. gadam Tukuma pils bija pakļauta Kandavas fogtiem, pēc tam tajā atradās Tukuma draudzes novada pārvaldes centrs. 1463. gada aprīlī un 1481. gada jūnijā pilī notika Livonijas landtāgi, savas stratēģiskās nozīmes dēļ ("Kurzemes vārti") Tukuma pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa mestram, tajā pastāvīgi uzturējās nedaudz ordeņbrāļu un to izmantoja kā pārtikas un preču noliktavu.
Livonijas pilsoņu karu laikā Tukumu 1484. gadā mēģināja ieņemt Rīgas karaspēks, ar mērķi to pievienot Rīgas landfogtejai.
Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes izveides Tukuma pils kļuva par virspilskunga rezidenci. Zviedru—poļu kara laikā 1605. gadā ap 4000 Zviedrijas karavīru izcēlās jūras malā pie Plieņciema un ieņēma Tukuma pili, bet pēc pilnīgas nopostīšanas Otrā Ziemeļu kara laikā pils zaudēja savu militāro nozīmi. Pilsētas saimnieciskajā dzīvē liela nozīme bija hercogam Jēkabam. Viņa valdīšanas laikā (1642.-1682.) Tukums uzplauka — tika ierīkots vara ceplis, kaltuve, misiņa lietuve, kur izgatavoja detaļas ieročiem, rotaslietas, traukus. Pēc Lielā Ziemeļu kara Tukuma iedzīvotāji cieta 1710. gada Lielā mēra epidēmijā. Pārbūvējot atlikušās pils ziemeļrietumu stūri, 18. gadsimtā izveidoja divstāvu torni, kurā šobrīd atrodas pilsētas vēstures muzejs „Pils tornis”.
Kurzemes guberņas sastāvā
Pēc tam, kad 1795. gadā Krievijas Impērija anektēja Kurzemes hercogisti, Tukumam piešķīra pilsētas tiesības. 1800. gadā apstiprināja pilsētas robežas, bet pēc sešiem gadiem atvēra pirmo pilsētas skolu. Tukumā sāka ierasties ebreji no bijušā Piltenes apgabalas un Lietuvas guberņas, kas pārņēma savās rokās pilsētas tirdzniecību.
1860. gadā pilsētā parādījās pirmās bruģētās ielas. 1865. gadā ugunsgrēkā nodega gandrīz viss Tukuma centrs, izņemot dažas mūra ēkas. 1877. gadā tika atklāta dzelzceļa līnija Rīga - Tukums. 1905. gada revolūcijas laikā pilsētā norisinājās bruņotā sacelšanās, kuras laikā gāja bojā 120 cilvēki. 1901. gadā tika atklāta Ventspils–Ribinskas dzelzceļa sabiedrības būvētā stacija Tukums II.
Pirmais pasaules karš un Brīvības cīņas
1915. gada vasarā Tukumu okupēja ķeizariskās Vācijas armija, īsi pirms tam daudzi iedzīvotāji devās bēgļu gaitās. Vācu okupācijas iestādes 1918. gada 8. martā atjaunoja Kurzemes hercogisti Prūsijas protektorātā. 1919. gada 10. janvārī Tukumu ieņēma LSPR armija, bet 15. martā vācbaltiešu landesvērs, kas pakļāvās Andrieva Niedras Pagaidu valdībai. 1919. gada oktobrī Tukumu ieņēma Bermonta armija, kuru 1919. gada 22. novembrī padzina Latvijas bruņotie spēki. 1920. gada 30. martā no Baltijas landesvēra daļām izveidoja 13. Tukuma kājnieku pulku un iekļāva Kurzemes divīzijā.
Latvijas valstī
1923. gadā tika uzsākta pilsētas elektrifikācija. Otrā pasaules kara laikā 1940. gada augustā Talsus okupēja Sarkanā armija, bet 1941. gada jūnijā tos ieņēma Vērmahts, 1945. gadā uz rietumiem no pilsētas notika Kurzemes cietokšņa lielkaujas. 1949. gadā tika izveidots Tukuma rajons. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas kopš 1995. gada notiek ikgadējie Tukuma pilsētas svētki. 2009. gadā tika izveidots Tukuma novads.
Druzi
Druzi jeb drūzi (ar, derzī, daudzskaitlī, durūz) ir arābu valodā runājoša etnoreliģiska grupa Libānā, Sīrijā, Jordānijā un Izraēlā. Samērā lielas druzu kopienas pastāv arī Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Francijā, Apvienotajā Karalistē, Rietumāfrikā, Karību jūras piekrastē un citās valstīs. Šo kopienu pārstāvji pārsvarā ir emigrantu pēcteči. Druziem ir bijusi liela nozīme Levantes vēsturē un politikā.
Doktrīna
Druzu reliģija ir monoteiska ābramiska reliģija, kas radusies no šiītu ismaīlisma novirziena un ietekmējusies no sengrieķu filozofijas, induisma un gnosticisma. Druzu svētie raksti iekļauj Veco un Jauno derību, Korānu, Platona filozofiskos tekstus un citus senu un pašu drūzu autoru darbus, t.sk. 11. gadsimta sākuma Ēģiptē rakstītās "Gudrības vēstules". Druzi tic dvēseles nemirstībai un tās nepārtrauktai pārdzimšanai jaunos ķermeņos līdz saplūšanai ar noosfēru (jeb Vispārējo Saprātu) šī pārdzimšanu cikla beigās. Pāriešana druzu ticībā nav iespējama, par druzu var kļūt tikai tāds, kura vecāki ir druzi. Tiek uzskatīts, ka visas dvēseles, kuras gribēja pāriet druzu ticībā, to jau izdarīja pirmajos gadsimtos pēc šīs reliģijas rašanās. Druzi arī neizplata savu mācību un svētos tekstus ne tikai starp citām tautām, bet arī starp pašiem druziem, ieskatīdami tos par slepenām zināšanām, kuru publikācija un sekojošā dažāda iztulkošana radītu konfliktus un šķelšanos. Tādēļ ap 90% druzu ir tikai vispārējs priekšstats par ticību, pie kuras viņi pieder. Starp zinošajiem un nezinošajiem nav sabiedriskā statusa atšķirību, lai gan tādas ir zinošo iekšienē. Attiecībām ar valsti kopiena parasti ievēl īpašu šeihu, kurš visbiežāk ir kopienas reliģiskās tiesas galva.
Saskaņā ar druzu mācību, Ķīna ir mājvieta miljoniem "slepeno druzu".
Attiecības ar citām reliģijām
Druzi pamatā pieturas pie izolacionistiskas, bet miermīlīgas attieksmes pret citām reliģijām, no kurām tie daudz aizguvuši. Vēsturiski ievērojama daļa drūzu pārgājuši kristietībā, īpaši 19. gadsimtā. Līdz Izraēlas valsts nodibināšanai drūziem bija bieži konfliktējošas attiecības ar Tuvo Austrumu ebrejiem un Izraēlas valdība oficiāli atzina druzus kā īpašu ticību tikai 1957. gadā, tomēr kopīgā cīņa pret arābu agresiju uzlaboja attiecības un pašlaik druzi ir nozīmīgs spēks Izraēlas armijā, lai gan druzi joprojām ir slikti pārstāvēti citos Izraēlas varas orgānos. Attiecības ar islāmu bijušas vissmagākās, jo musulmaņi druzus bieži vērtējuši kā atkritējus un mēģinājuši tos piespiest atteikties no saviem māņiem vai fiziski iznīcināt. Piemēram, 2015. gadā Sīrijas islāmisti veica druzu slaktiņu Kalb Lozes ciematā, nogalinot ap 20 cilvēku.
Latvijas Republikas kooperācijas valsts ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republika Kooperācijas valsts ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1995. gada līdz 1997. gadam. Šie valsts ministri atradās Zemkopības ministrijas pārvaldībā.
Uzskaitījums
{{legend| #C0C0C0 | Tautsaimnieku politiskā apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #ADFF2F | Latvijas Zaļā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C6930A | Tēvzemei un Brīvībai |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #861623 | Demokrātiskā partija "Saimnieks" |border=1px solid #AAAAAA}}
Swansea City A.F.C.
Swansea City A.F.C. ir Velsas futbola klubs no Svonzi, kas piedalās Anglijas futbola līgu sistēmā. Pašlaik spēlē Championship, pēc līmeņa otrajā līgā. Klubs dibināts 1912. gadā. Anglijas Premjerlīgai Swansea City pirmo reizi kvalificējās 2011. gadā, kļūstot par pirmo velsiešu klubu, kas spēlējis Anglijas Premjerlīgā.
Ibrāhīms Mustafa
Ibrāhīms Mustafa (ar; dzimis, miris ) bija ēģiptiešu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1928. gada vasaras olimpisko spēļu čempions.
Biogrāfija
Dzimis un dzīvojis Aleksandrijā. No astoņu gadu vecuma viņš bija māceklis galdniekam, etniskam armēnim, un viņam bija iespēja vērot, kā cīkstoņi un svarcēlāji trenējās armēņu sporta klubā. 1921. gadā viņš pievienojās Aleksandrijas Nacionālajam klubam, kas organizēja arī cīņas un boksa turnīrus. Drīz vien Ibrāhīma Mustafas saimnieks, ietekmīgs Aleksandrijas armēņu kopienas loceklis, pamanīja jaunieša acīmredzamās sportiskās spējas un nodrošināja viņam piekļuvi treniņiem sporta klubā. Pēc tam Ibrāhīms Mustafa varēja trenēties Itālijas sporta klubā Ballistra.
1924. gada vasaras olimpiskās spēles Parīzē kļuva viņam par pirmo starptautisko turnīru. Viņš cīnījās svara kategorijā līdz 82,5 kilogramiem (pussmagais svars). Turnīrs notika pēc sistēmas ar izslēgšanu pēc divām zaudējumiem, un vietas tika sadalītas pēc uzvarēto cīņu skaita. Cīņa ilga 20 minūtes, un, ja uzvarētājs šajā laikā netika noskaidrots, tika nozīmēta papildu 6 minūšu cīņa parterā. Kategorijā startēja 22 sportisti.
Zaudējums pret Vestergrēnu, saskaņā ar sportista biogrāfiju, kas publicēta 1932. gadā sporta žurnālā Al-Abtal, bija saistīts ar to, ka Ibrāhīms Mustafa bija slikti ekipēts. Viņš cīnijās zeķubiksēs, kas izgatavotas no nepiemērota materiāla, sašūtas no trausla, viegli plīstoša auduma, un apavos ar slidenām zolēm, tāpēc cīkstonim cīņu laikā bija nepārtraukti jālabo saplēstās zeķubikses un jākontrolē kājas. Ēģiptes cīkstonis bija tik satraukts par notiekošo, ka cīņas laikā, kuru uzvarot vēlāk varēja pretendēt uz trešo vietu, viņš atteicās to turpināt.
Starp olimpiskajām spēlēm cīkstonis bija spiests pelnīt iztiku un tikai neilgi pirms 1928. gada olimpiskajām spēlēm atsāka trenēties Itālijas sporta klubā Ballistra.
1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā viņš cīnījās svara kategorijā līdz 82,5 kilogramiem (pussmagais svars). Cīņa ilga 20 minūtes, un, ja uzvarētājs šajā laikā netika noskaidrots, tika nozīmēta papildu 6 minūšu cīņa parterā. Turnīrs notika pēc sistēmas ar izslēgšanu no cīņas par čempiona titulu pēc diviem zaudējumiem. Kategorijā startēja 17 sportisti.
Uzvarējis visās cīņās viņš kļuva par olimpisko čempionu.
1929. gadā pēc Zviedrijas Cīņas federācijas uzaicinājuma Ibrāhīms Mustafa apceļoja Eiropu, uzvarot vairākos starptautiskos turnīros, bet nekad nepiedalījās pasaules čempionātos.
Santi Mina
Santjago Mina Lorenso (es, dzimis ), plašāk zināms kā Santi Mina, ir spāņu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Mina pārstāv La Liga komandu Celta de Vigo.
Sasniegumi
Valencia
Ūla Toivonens
Nilss Ūla Toivonens (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, uzbrucējs, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Allsvenskan kluba Malmes FF sastāvā.
Sasniegumi
PSV
Malmö FF
Ibrāhīms Mustafa
Biogrāfija
Mājās pēc olimpiskajām spēlēm viņš kļuva par īstu zvaigzni. Cīkstoņa fotogrāfijas tika publicētas uz žurnālu vākiem. Viņš pameta lielo sportu, sāka strādāt piedāvātajā pašvaldības amatā, organizējot cīņas skolu Aleksandrijā. Viņš mācīja cīņu saviem trim dēliem, no kuriem viens Adels Ibrāhīms Mustafa piedalījās divās olimpiādēs un bija 1955. gada Vidusjūras spēļu uzvarētājs.
Jurijs Kuzubovs
Jurijs Kuzubovs (uk; dzimis, Smoļenskas apgabalā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2005).
Biogrāfija
Lielmeistara Volodimira Savona audzēknis. Uzvarējis Ukrainas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās: U12 (2001, 2002), U14 (2003), U18 (2006). 2004. gadā bijis otrais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Mihaila Čigorina memoriāla B turnīrā Sanktpēterburgā (2002), Aluštā (2003), Akibas Rubinšteina memoriālā Polaņicazdrojā (2007), Politiken Cup Helsingērā (2008), Reykjavík Open Reikjavikā (2011).
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 20. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
2021. gadā Ukrainas izlases sastāvā uzvarējis Eiropas komandu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2005. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Monogrāfija
Monogrāfija ir zinātnisks darbs grāmatas formā, kurā padziļināti pētīta viena tēma vai vairākas cieši saistītas tēmas. Monogrāfijā tiek apkopota un analizēta literatūra par pētāmo tēmu un parasti tiek izvirzītas jaunas hipotēzes, teorijas, koncepcijas, kas veicina zinātnes attīstību.
Gladzora
Gladzora (hy) ir liels ciems Armēnijas Vajocdzoras marzes centrālajā daļā. Attālums līdz reģiona galvaspilsētai Jehegnadzorai ir 2 kilometri.
Iedzīvotāji
Pēc 2011. gada tautskaites datiem Gladzorā bija 2126 iedzīvotāji, pārsvarā etniskie armēņi.
Lotārs Šmids
Lotārs Šmids (de; Drēzdene —  Bamberga) bija Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1959).
Biogrāfija
Šahu sācis nopietni spēlēt trīspadsmit gadu vecumā, kad kļuvis par Drēzdenes šaha kluba biedru. 1947. gadā uzvarējis Austrumvācijas padomju okupācijas zonas šaha čempionātā. 1948. gadā Šmidam kopā ar ģimeni izdevies pārcelties uz Bavāriju, kur viņš nodzīvojis līdz mūža beigām. Divas reizes kļuvis par Vācijas čempionāta sudraba medaļas ieguvēju (1955, 1959). Pozicionāla stila šahists, daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. Par panākumiem turnīros FIDE 1951. gadā Šmidam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1959. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Sasniedzis arī labus panākumus korespondencšahā, kur 1959. gadā dalījis 2.-3. vietu ar Lūciju Endzelīnu 2. Pasaules čempionātā korespondencšahā (uzvarējis Vjačeslavs Ragozins). Par šo panākumu tajā pašā gadā kļuvis par ICCF lielmeistaru.
FIDE starptautiskais arbitrs (1975). Bijis galvenais tiesnesis divos mačos par Pasaules šaha čempiona nosaukumu: Spaskis — Fišers (1972) un Karpovs — Korčnojs (1978). Tiesājis arī pretendentu mačus: Fišers — Petrosjans (1971) un Korčnojs — Polugajevskis (1977), kā 24. Pasaules šaha olimpiādi (1980).
Bijis pazīstams arī kā kolekcionārs, kas bija savācis lielāko privāto šaha grāmatu un figūru komplektu kolekciju.
Tors Neslings
Tors Ragnars Neslings (Tor Ragnar Nessling, dzimis 1911. gada 6. septembrī, miris 1971. gada 23. novembrī) bija Somijas inženieris, uzņēmējs. Daudzus gadus viņš bija autoražotāja Suomen Autoteollisuus (SAT) ģenerāldirektors un lielākais kapitāldaļu turētājs. 1962. gadā Neslingam piešķirts prestižais Kalnu padomnieka goda tituls.
Tora Neslinga tēvs bija inženieris Jons Neslings (John Nessling), māte Greta, dzimusi Grenholma (Grönholm).
1920. gadā Tors Neslings iestājās Helsinku Tehniskās augstskolas Mehāniskās inženierijas fakultātē. Vienlaicīgi no 1922. līdz 1924. gadam viņš studēja ģeoloģiju Helsinku Universitātē. 1924. gadā viņš ieguva inženiera diplomu. 1926. gadā Tors Neslings apprecējās ar Gretu Mariju ("Maju") Koku (Greta Maria "Maj" Kock). No 1926. līdz 1928. gadam Neslings strādāja trīs Somijas automašīnu importēšanas uzņēmumos: Korpivaara & Halla, Henry-Auto un Auto-Bil. No 1928. līdz 1929. gadam viņš bija menedžeris auto biznesa uzņēmumā Munkkisaaren Autotalli ja Konepaja, un pēc tam līdz 1930. gadam — Autovarikko.
1929. gadā Tors Neslings kļuva par tehnisko direktoru autobusu un auto kabīņu būves uzņēmumā Autoteollisuus-Bilindustri. 1931. gadā Autoteollisuus-Bilindustri kopā ar finansiālās grūtībās nonākušo konkurentu Autokoritehdas un banku atbalstu dibināja uzņēmumu Suomen Autoteollisuus (SAT; tagad Sisu Auto). Tors Neslings kļuva par SAT tehnisko direktoru; pēc gada viņš tika iecelts par SAT ģenerāldirektoru.
Par SAT automašīnu zīmolu tika izvēlēts Sisu, kas nozīmē "apņēmība", "stingrība", "vīrišķība". 1932. gadā tika izlaistas pirmās astoņas kravas mašīnas un viens autobuss. Komplektējošās daļas sākotnēji piegādāja Zviedrijas uzņēmums Volvo, bet Neslings panāca, ka līdz 1930. gadu beigām Sisu transportlīdzekļos jau bija 40 % Somijā ražotu detaļu. Neslings centās pārliecināt Somijas valdību par autorūpniecības izaugsmes potenciālu, uzsverot nodarbinātības potenciālu, kā arī Somijas kontrolēto transportlīdzekļu ražošanas stratēģisko nozīmi valsts aizsardzībā. Valdība tomēr neņēma vērā viņa argumentus, un 1930. gados pakāpeniski samazināja importa tarifus smagajiem transportlīdzekļiem, padarot intensīvāku konkurenci vietējā rūpniecībā. Turklāt daži SAT īpašnieki sāka šaubīties par smago transportlīdzekļu ražošanas izredzēm. 1938. gadā Neslings Helsingin Osakepankki piedāvāja nopirkt tai piederošās SAT akcijas. Tās viņš iegādājās lēti, taču, lai finansētu darījumu, bija jāieķīlā viss viņa sievas īpašums. Galu galā Neslings ieguva 80 % Suomen Autoteollisuus kapitāldaļu.
Otrais pasaules karš radīja jaunus izaicinājumus SAT, jo daudzas ārvalstu komplektējošās daļas nebija vairs pieejamas. Lai gan ar lielu piepūli, iekšzemes ražošana tika palielināta līdz 90 %. Liels solis uz priekšu bija ar ASV Hercules dzinēju ražošanas uzsākšana saskaņā ar licenci. Kara laikā Suomen Autoteollisuus klienti pamatā bija Somijas aizsardzības spēki un citas valdības institūcijas. SAT sāka jaunas rūpnīcas celtniecību Karjā, kur tā būtu mazāk pakļauta padomju gaisa uzlidojumiem nekā Helsinkos. Ražošanas jauda nebija pietiekama, lai apmierinātu pieprasījumu; 1942. gadā Aizsardzības spēki lēsa, ka tuvākajos gados vajadzēs 7000 kravas automašīnas un autobusus. Neslings ierosināja Karjā būvēt lielāku rūpnīcu, nekā sākotnēji bija plānots. SAT ekonomiskie un tehniskie resursi tomēr bija ierobežoti, un ietekmīgajiem smago transportlīdzekļu importētājiem, kurus atbalstīja dažas politiskās partijas, bija aizdomas, ka Suomen Autoteollisuus izmanto karu, lai gūtu negodīgu labumu un iegūtu dominējošo stāvokli Somijas tirgū. Valdība ierosināja vienošanos, kurā SAT nokļūtu daļēji valsts īpašumā. Tors Neslings nolēma neizmantot šo iespēju: viņš negribēja, lai valsts tiktu iesaistīta SAT. Atkāpšanās variants bija citas sabiedrības izveide ar valsts un dažu nozīmīgu Somijas uzņēmumu atbalstu. Šāds kopuzņēmums ar nosaukumu Yhteissisu tika izveidots 1943. gadā, un Neslings negribīgi kļuva par tā ģenerāldirektoru. Yhteissisu rūpnīca Sisu kravas automašīnu ražošanai tika būvēta Vanajā. Tā tika pabeigta, kad karš jau bija beidzies. 1946. gadā Neslings atstāja savu amatu Yhteissisu, sūdzoties par uzņēmuma īpašnieku atbalsta trūkumu. 1949. gadā Yhteissisu pārdēvēts par Vanajan Autotehdas.
Suomen Autoteollisuus ražošana strauji pieauga 1950. un 1960. gados; 1950. gadu apjomi četrkāršojās līdz 800 transportlīdzekļiem gadā. Papildus kravas automobiļu un autobusu šasijas ražošanai uzņēmums piegādāja tramvajus un Somijas Valsts dzelzceļam dzelzceļa transportlīdzekļus. SAT produkcija tika eksportēta uz četriem kontinentiem. Pieaugošie apjomi bija gan vajadzīgi, gan ieguvēji no investīcijām ražošanas iekārtās, kā arī pārdošanas un mārketinga kampaņās. Atšķirībā no daudziem tā laika rūpniekiem, Neslings novērtēja mārketingu, un viņš centās koncentrējās uz klientu vajadzību noteikšanu, izprašanu un apmierināšanu.
SAT vadošajam vietējam konkurentam Vanajan Autotehdas 1960. gadu beigās radās finansiālas problēmas. Neslings ierosināja Vanajan Autotehdas apvienot ar SAT, jo viņš baidījās, ka ārvalstu konkurenti, piemēram, Volvo vai Scania, varētu pārņemtu Vanajan Autotehdas. Uzņēmumi apvienojās 1968. gadā. Galu galā apvienošanās noveda pie tādas situācijas, no kuras Neslings gribēja izvairīties: valsts ieguva 17 % kapitāldaļu jaunajā Suomen Autoteollisuus, un Neslings zaudēja kontrolpaketi uzņēmumā, viņa daļai samazinoties zem 50 %. SAT pārvaldība tika izmainīta uz direktoru padomi un uzraudzības padomi. Kaut arī Neslings vēl bija uzņēmuma galvenais akcionārs, viņa ietekme tika samazināta.
Neslinga un valdes attiecības pasliktinājās, kad Neslings saslima: viņš atveseļojās, bet nepietiekami, lai varētu strādāt kā agrāk, kaut arī viņš vēlējās turpināt būt nozīmīgs uzņēmuma vadībā. Valde nebija pārliecināta un reorganizēja uzņēmuma struktūru. Neslings iebilda pret mārketinga pienākumu nodošanu citās rokās, bet nevarēja to novērst. Neslingsa senais biznesa partneris un draugs britu Leyland Motor Corporation vadītājs Lords Stoks, kuru Neslings ļoti cienīja, galu galā pārliecināja viņu atkāpties. 1970. gada jūnijā Tors Neslings paziņoja par savu atkāpšanos no Suomen Autoteollisuus ģenerāldirektora amata, vadot uzņēmumu gandrīz četras desmitgades. 1971. gada februārī par jauno ģenerāldirektoru tika iecelts Ēriks Gillbergs (Erik Gillberg).
Tors Neslings mira 1971. gada 23. novembrī.
Darba pierādījums
Datorikā darba pierādījums ir ekonomisks pasākums cīņai ar pakalpojumatteices uzbrukumiem, mēstulēm un citiem uzbrukumiem tīkliem, kur pakalpojuma pieprasītājam tiek likts veikt kādu darbu pirms pakalpojuma saņemšanas, kas parasti tam maksā datora procesora laiku. Konceptu izgudroja Sintija Dvorka (Cynthia Dwork) un Moni Naors (Moni Naor) 1993. gadā un publicēja žurnāla rakstā. Termins "Darba pierādījums" pirmo reizi tika lietots Markusa Jakobsona (Markus Jakobsson) un Ari Juels 1999. gada publikācijā. Vēsturisks darba pierādījuma piemērs, kur naudai (maiņas līdzeklim) vērtību piešķir paveiktais darbs, ir gliemežvāku nauda Zālamana salās.
Tors Neslings
Viņa atraitne Greta pārdeva ģimenes daļu SAT un 1972. gadā izveidoja Majas un Tora Neslinga fondu. Fonds ir ievērojams vides pētījumu finansētājs Somijā.
Darba pierādījums
Uz darba pieradījumu balstītu sistēmu piemēri ir Bitcoin un Hashcash.
Martins Ulsons
Martins Ulsons (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, aizsargs, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Ulsons spēlē Allsvenskan kluba Malmö FF sastāvā.
Caur ērkšķiem uz zvaigznēm
"Caur ērkšķiem uz zvaigznēm" ir platformāta divsēriju zinātniskās fantastikas filma, kuru 1980. gadā pēc Kira Buličeva romāna motīviem uzņēmis režisors Ričards Viktorovs.
Sižets
XXIII gadsimts. Patrulējošs tālās izpētes zvaigžņu kuģis "Puškins" atklāj nezināmas izcelsmes kosmosa kuģi, uz tā tiek atrasti nedzīvi klonēšanas ceļā mākslīgi radītu humanoīdu ķermeņi. Viens no kloniem, pēc Zemes standartiem 18 gadus veca meitene, tomēr ir dzīva, pateicoties skafandram, kurā tā atradusies kuģa avārijas brīdī. Karantīnas stacijā, kas atrodas netālu no Zemes, par citplanētietes tālāko likteni lemj Kontaktu komisija. Zinātniece eksobioloģe Nadežda Ivanova uzstāj, ka citplanētiete ir jāizolē un kosmiskās ģenētikas institūtā vispusīgi jāizpēta, jo nav zināms, kādēļ šādi humanoīdi tikuši radīti. Tomēr komisija atbalsta Sergeja Ļebedeva, speciālista kontaktos ar ārpuszemes saprātu, ieteikumu citplanētieti izmitināt viņa mājās, uzņemoties par to personīgo atbildību, jo viņš ir pārliecināts, ka saskarsme ar cilvēkiem ir labvēlīgāka kontakta nodibināšanai. Nija (tā meitene sevi sauc) sāk dzīvot Ļebedeva mājās, un drīz, pateicoties Sergeja centieniem, izveidojas gaidītais kontakts — meitene sāk sazināties ar apkārtējiem cilvēkiem. Izrādās, citplanētietei piemīt pārcilvēciskas spējas, piemēram, momentāna reakcija, telekinēze, spēja teleportēties. Tās parādās ekstrēmās situācijās, un viņa nespēj tās kontrolēt. Taču izpaužas arī nepārprotamas amnēzijas pazīmes — meitene neko neatceras un nevar par sevi pastāstīt. Tikai reizēm meitenes atmiņā uzplaiksnī dažas pagātnes ainas: kloni laboratorijā, skābais lietus, saindēta augsne un ūdens. Nadežda Ivanova Nijas smadzenēs atklāj mākslīgi implantētu "paklausības centru", uz kuru iedarbojoties ar noteiktu starojumu, Niju iespējams pilnībā kontrolēt.
Nijai patīk zemieši un Zemes dzīve, taču meiteni nepamet doma, ka viņa radīta kādas svarīgas misijas veikšanai. Visai drīz kāds gadījums vieš tajā skaidrību. Televīzijas pārraidē rāda reportāžu par Zemi apmeklējušiem sūtņiem no planētas Dessa. Tie atlidojuši, lai zemiešiem lūgtu palīdzību: uz viņu planētas izniekoti visi dabas resursi un iznīcināta biosfēra, trūkst ūdens un gaisa, un planētas iedzīvotājiem draud drīza bojā eja. Ieraudzījusi Rakanu, vienu no sūtņiem, Nija viņu pazīst un atceras, ka Dessa ir viņas dzimtā planēta. Meitene nolemj atgriezties dzimtenē.
Nija nokļūst uz kosmosa kuģa "Astra", kas tiek sūtīts uz Dessu attīrīšanas misijā. Kuģa ekipāžā ir arī viņas paziņas: Nadežda Ivanova un Stepans, Sergeja Ļebedeva dēls. Ar šo kuģi uz mājām dodas arī Rakans un viņa kolēģis Torkijs. Ceļā uz Dessu "Astra" sastop mirušo kuģi "Gaja", kurā pirms gada tika atrasta Nija. Rakans un Torkijs atpazīst, ka tas ir profesora Glana, ievērojama Dessas zinātnieka, kuģis. Riskējot ar dzīvību, Nija teleportējas uz "Gaju" un izslēdz iekārtu klonu kontrolei. Stepans glābj viņu no bojāejas.
Deivids Robertsons
Deivids Donaldsons Robertsons (en; dzimis, miris ) bija skotu golferis un regbists. 1900. gadā startēja vasaras olimpiskajās spēlēs, kur pārstāvēja Lielbritāniju, kā arī starptautiskajās regbija spēlēs pārstāvēja Skotiju.
Dzīves gājums
Robertsons ir dzimis netālu no Glāzgovas, Šavlendā. Izglītību ieguva Heilberijas skolā un Glāzgovas akadēmijā. Vēlāk viņš mācījās arī Glāzgovas Universitātē un Kristus koledžā, Kembridžā.
Caur ērkšķiem uz zvaigznēm
Sižets
Dessas sūtņi beidzot atklāj zemiešiem mirušā kuģa-laboratorijas noslēpumu, izstāsta par profesoru Glanu un Nijas pagātni. Glans bija ļoti vēlējies glābt Dessu no ekoloģiskās katastrofas, taču vairs neticot, ka planētas iedzīvotājiem tas ir pa spēkam, radījis mākslīgos cilvēkus un apveltījis tos ar superspējām, lai tie apturētu Dessas bojāeju. Taču, laikabiedru nesaprasts, Glans bija spiests bēgt no Dessas ar pēdējo kosmisko laboratoriju, cerot atgriezties tad, kad pie varas nāks viņa draugi un dos signālu. Taču signāla nebija. Kad uz kuģa beidzās pārtikas un degvielas rezerves, Glans nolēma atgriezties, taču tas nenotika — kuģis tika uzspridzināts.
Deivids Robertsons
Dzīves gājums
Pirmo reizi Robertsons kā regbists parādījās 1892. gadā Kembridžas universitātē. 1893. gadā viņš bija Skotijas regbija komandas sastāvā kura startēja Nacionālajā čempionātā. Skotija šajā čempionātā ieguva 2. vietu.
Caur ērkšķiem uz zvaigznēm
Sižets
Nokļuvuši uz Dessas, zemieši sāk planētas attīrīšanu. Taču viņiem izrāda pretestību vietējais bagātnieks Turančokss, kas baidās zaudēt peļņu, ko gūst, pārdodot gāzmaskas, gaisu, ūdeni un pārtiku, un līdz ar to — arī reālu varu pār iedzīvotājiem. Turančoksa atbalstītāji Torkija vadībā saindē pēdējo dzeramā ūdens avotu un apvaino nodarījumā zemiešus, palielinot iedzīvotāju neapmierinātību.Taču Zemes ļaudīm izdodas avotu glābt un pēc tam sekmīgi veikt pirmo attīrīšanas etapu, ar plazmas izlādēm kondensējot Dessas nāvējošo atmosfēru. Turančokss nolemj ķerties pie galējiem līdzekļiem. Aktivizējot vienīgo atlikušo klonu vadības centru, viņš grib piespiest Niju uzspridzināt "Astru". Rakans saprot, ka Turančokss ir nokļuvis klonu vadības centrā. Kaut arī Rakans agrāk neatbalstīja Glanu un, baidoties par savu karjeru, faktiski bija viņu nodevis, tagad viņš ir gatavs atdot savu dzīvību, lai glābtu Dessu. Turklāt Rakans ir noraizējies par Nijas likteni, jo viņš bija biomateriāla donors Glana radītajiem kloniem. Bioloģiski Nija ir viņa meita.
Deivids Robertsons
Dzīves gājums
1900. gadā viņš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs golfa vīriešu turnīrā. Šajā turnīrā viņš izcīnīja bronzas medaļu piekāpjoties amerikānim Čārlzam Sendsam (zelta medaļa) un britam Volteram Rezerfordam.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Robertsons iestājās Karaliskās flotes brīvprātīgo rezervē, Pretgaisa kuģu nodaļā.
Caur ērkšķiem uz zvaigznēm
Sižets
Nokļuvis pie Turančoksa, Rakans lūdz tam netraucēt Zemes ļaudīm, taču negūst atsaucību. Turančokss parāda Rakanam vadības centru un izsauc Niju, lai tā nogādātu uz "Astru" ļoti spēcīgu aproci-bumbu. Rakans mēģina to novērst, taču viens no Turančoksa pakalpiņiem viņu nāvīgi ievaino. Mirstošais Rakans nolemj iznīcināt Turančoksu un ar pēdējiem spēkiem atbrīvo Glana radīto biomasu (materiālu Dessas iedzīvotāju nākamajām paaudzēm). Biomasa ir ārkārtīgi agresīva un strauji izplatās, aprijot visu organisko savā ceļā.
Tikmēr Nija, pakļaujoties Turančoksa komandām, dodas uz "Astru". Nadežda Ivanova Niju apstādina, bet Torkijs, kas seko Nijai, izšauj uz Nadeždu. Redzot viņas nāvi, Nija pārvar spēku, kas viņu vada, un aproci-bumbu nomet. Biomasa strauji piepilda Glana institūtu, kurā Rakans un Turančokss ir gājuši bojā, un izplūst ārpus tā. Biomasa rada nāves briesmas visai planētai, taču Nija, izmantojot savas ārkārtējās spējas, biomasu aptur.
Filmas finālā "Astras" komanda, veikusi savu uzdevumu — Dessas sākotnējo attīrīšanu — gatavojas atgriezties mājās. Laukā, kurā sakuplojuši nesen iestādīti zaļi augi, Stepans atvadās no Nijas. Viņš lūdz, lai tā kopā ar viņu atgriežas uz Zemes, taču Nija atsakās un saglabā savā atmiņā viņa mentālo tēlu. Tagad Nija zina, ka viņas liktenis ir normālas dzīves izveidošana uz dzimtās planētas.
Filmas atjaunotā versija
2001. gadā Ričarda Viktorova dēls režisors Nikolajs Viktorovs izlaida filmas atjaunotu un pārstrādātu versiju. Tika veikta attēlu digitālā apstrāde, krāsu atjaunošana, pārstrādāti daži specefekti, ierakstīts pilnīgi jauns skaņas celiņš Dolby Digital formātā.
Filmas ilgums pieskaņots mūsdienās izplatāmo filmu ilgumiem, tas samazināts par 20 minūtēm. Kā apgalvo autori, pārstrādātajā versijā saīsinātas stieptas epizodes, kas pazeminājušas filmas dinamiku, kā ari izmestas epizodes ar padomju ideoloģijas nokrāsu. Filmas jaunajā versijā pievienoti kadri ar kosmosa kuģiem, kas peld mākoņos virs kosmodroma un kadri ar kuģi "Gaja" kosmiskajā telpā. Kirs Buličevs rakstīja: "Kad filma tika uzņemta, Ričardam bija ideja vārda "Beigas" vietā uzrakstīt "Visi mirušās planētas Dessa kadri uzņemti uz Zemes mūsdienās." Žēl, ka Goskino ļaudis izbijās, un filma beidzas tā, kā pieņemts". Tikai filmas atjaunotajā versijā ir lasāmi vārdi "Visi mirstošās planētas kadri uzņemti uz planētas Zeme".
Pilsēta pie upes
Filmēšana norisinājusies pārsvarā Latgalē: Krāslavā, Ludzā, Rēzeknē, Varakļānos, Daugavpilī, kā arī Subatē un pie Lielupes ietekas jūrā.
Džeks Zīlijs
Zīlijs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja Lielbritānijas futbola komandas Upton Park F.C. sastāvā. Olimpiskajās spēlēs komanda pārspēja Francijas komandu Club Français ar rezultātu 4 – 0. Viņš bija viens no vārtu autoriem šajā spēlē. Lielbritānijas komanda olimpiskajās spēlēs izcīnīja zelta medaļu.
No 1892. līdz 1908. gadam viņš spēlēfa futbolu futbola klubā Bridport F.C., kur 226 spēlēs guva 73 vārtus.
Fadils Abdurahmanovičs
Fadils Abdurahmanovičs (dzimis ) ir bosniešu, agrāk dienvidslāvu, šaha problēmists.
Džons Dons
Džons Hūberts Edvards Dons (en; dzimis, miris ) bija britu golferis. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Fadils Abdurahmanovičs
Šaha kompozīcija
Kopš 1955. gadā publicējis vairāk nekā 550 šaha kompozīcijas, no kurām vairāk nekā puse ieguvusi atzinības sastādīšanas konkursos. Tiek uzskatīts par vienu no labākiem speciālistiem palīgmata žanrā.
Džons Dons
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja golfa vīriešu turnīrā. Šajā turnīrā viņš ieguva 5. vietu.
Fadils Abdurahmanovičs
Šaha kompozīcija
No 1972. gada viņš ir starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā, 1992. gadā iegūvis lielmeistara titulu šaha kompozīciju sastādīšanā.
Pēc FIDE albuma 2004—2006 publicēšanas ieguvis 175 albumu punktus.
Šaha uzdevuma piemērs
Risinājums
GPRS
Atšķirībā no ķēžu komutācijas datu pārraides pakalpojumiem, kur lietotājiem parasti jāmaksā par pakalpojuma izmantošanas laiku, GPRS parasti ir jāmaksā par pārraidīto datu apjomu.
Aiga Veckalne
Aiga Veckalne (dzimusi 1979. gada 28. augustā) ir latviešu valodniece, Ventspils Augstskolas lektore, tulkošanas nozares eksperte, čehu un slovāku valodas tulkotāja un tulce, latviešu valodas pasniedzēja, rakstiskās saziņas lietišķā sarakstes un iekļaujošās valodas eksperte.
Izglītība
Ieguvusi profesionālo maģistra grādu uzņēmējdarbības vadībā (Rīgas Ekonomikas augstskola), bakalaura grāds filoloģijā (Latvijas Universitāte). Turpina studijas Liepājas Universitātes un Ventspils Augstskolas starpaugstskolu doktora studiju programmā “Valodniecība”. Zinātniskās intereses ir čehu un slovāku valoda, īpašvārdu atveide, tulkojumzinātne, datorlingvistika un iekļaujošā valoda.
Profesionālā darbība
2003. gadā izveidoja valodu pakalpojuma uzņēmuma Skrivanek pirmo filiāli Baltijā, kļūdama par Skrivanek Baltic valdes locekli. Vēlāk vadīja "Skrivanek Grupas" Centrālās un Austrumeiropas reģiona nodaļas (Beļģijā, Bulgārijā, Igaunijā, Krievijā, Latvijā, Lietuvā, Polijā, Slovēnijā, Ungārijā un Vācijā), kā arī ASV un Brazīlijas filiāli. 2015. gadā Skrivanek Baltic valdes locekles amatu pameta un atvēra Latvijā pirmo tīklošanas organizācijas BNI (Business Network International) grupu, kā arī dibināja tulkošanas uzņēmumu "Tulkot.lv". Darbojas biedrībā "Līdere", Latvijas Lietišķās valodniecības asociācijā, biedrībā "Latvija-Čehija", Latvijas Tulkošanas biroju asociācijā, Baltijas Studiju veicināšanas asociācijā (AABS) un Latvijas Tulku un tulkotāju biedrībā. Kopā ar Skrivanek Baltic komandu izstrādājusi un ieviesusi ikgadējo projektu “Valodas policija”.
Aiga Veckalne vada gan klātienes, gan Tīmekļa seminārus un praktiskas nodarbības par latviešu valodu publiskajā runā, tipiskajām kļūdām un ieteikumiem lietišķajā sarakstē un dokumentos, par lietišķo saraksti angļu valodā, elektroniskās sarakstes etiķeti latviešu valodā un angļu valodā, iekļaujošo valodu, kā arī konsultē par latviešu valodas lietojumu. No 2015. līdz 2017. gadam regulāri piedalījusies kā eksperte Latvijas Radio raidījuma “Kā labāk dzīvot” rubrikā par latviešu valodas pareizu lietojumu. Ventspils Augstskolā pasniedz tulkošanas menedžmentu un datorizēto tulkošanu. No 2016. gada vada "IR" valodas darbnīcas. Vada valodas raidījumu — podkāstu "Pieturzīmes".
Mācījusi latviešu valodu un Latvijas kultūru un literatūru kā vieslektore Sietlas Vašingtonas Universitātē ASV, kā arī vadījusi Pasaules latviešu jaunatnes semināra 2x2 latviešu valodas ievirzi.
2015. gadā ieguva godalgu starptautiskajā Sūzanas Rotas (Susana Roth) tulkošanas konkursā. Iztulkojusi vairākus operas libretus, Konstantina Bībla poēmas "Jaunais Ikars" parindeni (atdzejoja Kārlis Vērdiņš), Jana Praško grāmatu "Asertivitāte attiecībās" (Asertivita v partnerství). Kopā ar Janīnu Zandbergu uzrakstījusi grāmatu "Inčukalna mozaīka (palīgs novadpētniecībā)".
IPv6
IPv6 (interneta protokola versija 6) ir Interneta Protokola (IP) versija. Šī protokola versija tika izveidota pēc Interneta Protokola 4 versijas (IPv4). Tīkls darbojas, pārsūtot datus starp tīkla mezgliem (hosts) mazās pakotnēs, kuras tiek neatkarīgi pārsūtītas pa tīklu un attiecīgi tiek apzīmētas kā Starptautisks sakaru protokols, kurš ir zināms kā Interneta Protokols (IP).
Jebkuram tīkla mezglam vai datoram nepieciešama Interneta Protokola (IP) adrese, lai būtu iespējams sazināties savā starpā. Strauji pieaugot interneta tīklam, ir izveidojusies nepieciešamība pēc jaunām interneta protokola adresēm, ko IPv4 vairs nespēj nodrošināt. Lai atrisinātu izveidojušos IPv4 adrešu trūkuma problēmu, 1994. gada 25. jūlijā Interneta Tehniskā Uzdevumu Grupa (IETF) apstiprināja IPng (angl. IP Next Generation) modeli. 1996. gadā tika izdota RFC sērija, kas definēja Interneta protokola versiju 6 (IPv6),  sakot ar RFC 1883. IPv6 ir aprakstīts Interneta Standartu dokumentā, kas publiskots 1998. gada decembrī. Kā IPv4, tā arī IPv6 ir interneta slāņu protokols, kas paredzēts tīkla pakotņu komutāciju apvienošanai un end-to-end (beigas-līdz-beigas) datagrammu pārraides nodrošināšanu pa vairākiem interneta protokolu tīkliem.
IPv4 izmanto 32 bitus interneta protokola adresēm, kas ļauj izveidot tikai 232 (4,294,967,296) adrešu, bet IPv6 izmanto 128 bitu adreses, kas ļauj izveidot 2128 (3,4x1038) adrešu. Tas sniedz daudz vairāk iespēju gan dažnedažādām iekārtām, gan vienkāršiem lietotājiem interneta tīklā. Piemēram, ir lielāka elastība, izveidojot jaunas adreses, kā arī iespējams optimizēt datu plūsmas maršrutēšanu.
IPv6 novērš, pirmkārt, nepieciešamību tulkot tīkla adreses (NAT), kas tika plaši izmantots kā mēģinājums atvieglot IPv4 adrešu izsmelšanas problēmu. IPv6 ir iekļautas daudzas jaunas iespējas, kuras nebija iespējamas IPv4. Vienkāršība jaunu adrešu piešķiršanā, tīkla pārnumurēšanā un maršrutēšanas paziņojumos, kad mainās interneta savienojuma pakalpojumu sniedzēji. Interneta protokola 6 versijā apakštīkla lielums ir standartizēts. IPv6 arhitektūrā ir integrēta tīkla drošība un IPv6 specifikāciju pilnvarojums, kurš atbilst IPsec kā savstarpējās izmantojamības fundamentālā nepieciešamība.
2015. gada 26. decembrī tika lēsts, ka IPv6 atbalsts pieejams aptuveni 10% pasaules datoru.
Adresēšana
IPv6 adresēm ir 128 biti. IPv6 adrešu telpas dizains īsteno atšķirīgāku dizaina filozofiju nekā IPv4, kurā apakštīkls tika izmantots, lai uzlabotu mazās adrešu telpas izmantošanas efektivitāti. IPv6 adreses telpa tiek uzskatīta par pietiekami lielu tuvākajā nākotnē, un vietējā apakštīkla vienmēr izmanto 64 bitus saimnieka adresei kas ir norādīta kā interfeisa jeb lietotāja saskarnes identifikators, kamēr visnozīmīgākie 64 biti tiek izmantoti kā maršrutēšanas prefikss.
Identifikators ir unikāls tikai apakštīklā, kuram ir pievienots resursdators (no angļu val. host). IPv6 ir aprīkots ar automātiskās adrešu noteikšanas mehānismu, lai adrešu automātiskā konfigurācija vienmēr rada unikālus uzdevumus.
Adreses attēlošana
IPv6 adreses 128 biti ir attēloti 8 grupās pa 16 bitiem. Katra grupa ir rakstīta kā četri heksadecimālie cipari un grupas atdala kols. Šī attēlojuma piemērs ir 2001: 0db8: 0000: 0000: 0000: ff00: 0042: 8329.
IPv6 adresi ērtibas labad var saīsināt ar īsākiem nosaukumiem piemērojot šādus noteikumus:
Šo noteikumu pielietošanas piemērs:
Sākotnējā adrese: 2001: 0db8: 0000: 0000: 0000: ff00: 0042: 8329
Pēc visu galveno nullu noņemšanas katrā grupā: 2001: db8: 0: 0: 0: ff00: 42: 8329
Pēc secīgu nulles sekciju izlaišanas: 2001: db8 :: ff00: 42: 8329
Atgriezeniskā cilpa 0000: 0000: 0000: 0000: 0000: 0000: 0000: 0001 ir definēta RFC 5156, un to var saīsināt līdz :: 1, izmantojot abus noteikumus.
Tā kā IPv6 adresei var būt vairāk nekā viena pārstāvība, IETF ir izdevis ierosināto standartu, lai tos attēlotu tekstā.
Pelēkās zosis
Pelēkās zosis (Anser) ir zosu ģints, kas pieder pīļu dzimtai (Anatidae). Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem šajā ģintī ir 11 sugas. Zosis sastopamas tikai ziemeļu puslodē: Ziemeļamerikā un Eirāzijā. Dažas sugas mājo augstkalnos, piemēram, kalnu zoss (Anser indicus), kas mājo 4000—5000 metrus virs jūras līmeņa. Kopumā zosis ligzdo ziemeļos, bet ziemot dodas uz siltākiem reģioniem izplatības areāla dienvidos.
Izskats
Pelēkās zosis ir liela auguma putni. Lielākā no visām pelēkajām zosīm ir meža zoss (Anser anser). Tās ķermeņa garums var sasniegt 90 cm, spārnu plētums 180 cm, bet svars 4,56 kg.
Pelēko zosu apspalvojums ir balts, pelēks vai pelēkbrūns. Tumšo spalvu sugām raksturīgas baltas pazīmes. Baltā apspalvojuma sugām spārnu gali ir melni. Visām sugām ir sārtas kājas un pelēks, oranžs, sārts vai divkrāsu (oranžs un pelēks, sārts un pelēks) knābis.
Pelēkās zosis Latvijā
Kopumā Latvijā novērojamas 8 pelēko zosu sugas: sējas zoss (Anser fabalis), tundras sējas zoss (Anser serrirostris), īsknābja zoss (Anser brachyrhynchus), baltpieres zoss (Anser albifrons), kalnu zoss (Anser indicus), mazā zoss (Anser erythropus), meža zoss (Anser anser) un sniega zoss (Anser caerulescens).
Zosis Latvijā ir bieži sastopamas caurceļošanas laikā, taču reti citās sezonās. Īpaši bieži caurceļo sējas zoss un baltpieres zoss. Samērā nelielā skaitā lielākajos niedrāju ezeros ligzdo meža zoss (Anser anser).
The Independent
The Independent (latviski — Neatkarīgais) ir Lielbritānijas interneta laikraksts. To dibināja 1986. gadā kā rīta avīzi, taču kopš 2016. gada marta tas ir pieejams tikai interneta formātā. Sākotnēji tas piederēja Tonija O'Reillija Independent News & Media, bet kopš 2010. gada pieder Krievijas oligarham Aleksandram Ļebedevam.
The Independent tiek uzskatīts par liberālu, centriski kreisu mediju.
Francijas administratīvais iedalījums
Francijas administratīvo iedalījumu veido 22 reģioni (fr), 5 aizjūras reģioni (fr), 5 aizjūras komūnas (fr), 1 teritorija ar speciālu statusu (fr) un 2 neapdzīvotās zemes. Reģioni sīkāk iedalās 95 departamentos un 1 metropolē, aizjūras reģioni — 5 aizjūras departamentos. Departamentus numurē, pārsvarā alfabēta kārtībā. Šos numurus izmanto, piemēram, pasta kodiem, automašīnu reģistrācijas numuriem. Savukārt departamenti tiek iedalīti 335 apgabalos (fr). Šīm teritoriālajām vienībām nav vēlētu varas orgānu. Nākamā iedalījuma vienība ir 2054 kantoni, kuru funkcijas ir ierobežotas. Smalkākā Francijas administratīvā vienība ir komūna, kurām ir vēlēti pārvaldes orgāni.
Otrā līmeņa administratīvais iedalījums
''Šajā apakšrakstā apkopoti tikai otrā līmeņa administratīvā iedalījuma vienības reģioniem un aizjūras reģioniem. Pārējām teritorijām administratīvo iedalījumu skatīt atbilstošajā rakstā.''
Kārlis Baumanis (komunists)
Kārlis Baumanis (1892-1937) bija latviešu komunists. Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas (VK(b)P) Centrālkomitejas sekretārs (1929), Politbiroja locekļa kandidāts (1929-1930). Nogalināts Lielā terora laikā 1937. gadā.
Dzīves gājums
Dzimis 1892. gada 29. augustā Viļķenes pagastā zemnieka Jāņa Baumaņa ģimenē. Pēc 1905. gada revolūcijas 1907. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijā. Mācījās Pleskavas lauksaimniecības skolā, 1908. gadā arestēts par nelegālu politisku darbību un ieslodzīts cietumā. Studēja Kijevas komercinstitūtā (1913-1916).
Krievijas pilsoņu kara beigās 1920. gadā bija VK(b)P Kurskas guberņas komitejas sekretārs. No 1923. gada VK(b)P Centrālkomitejas nodaļas vadītājs, VK(b)P Maskavas komitejas otrais, tad pirmais sekretārs un Politbiroja locekļa kandidāts (1928—1930), vienlaikus VK(b)P CK sekretārs (1929—1932). VK(b)P CK Vidusāzijas biroja pirmais sekretārs (1931—1934).
Rjazancevs
Rjazancevs (ru; sieviešu dzimtē Rjazanceva (Ряза́нцева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Duburs
Duburs var būt:
2013. gada NHL drafts
5. kārtā ar kopējo 124. numuru Tampabejas "Lightning" draftēja latviešu vārtsargu Kristeru Gudļevski. Viņš kļuva par 29. Latvijas hokejistu un tikai otro vārtsargu pēc Artūra Irbes, kurš ticis izvēlēts NHL draftā.
Oto Lilientāls
Kārlis Vilhelms Oto Lilientāls (dzimis, miris ) bija vācu aviācijas pionieris. Izstrādāja dažādus planieru veidus un bija pirmais cilvēks, kurš veicis dokumentētu lidojumu planierī. Dzīves laikā veica apmēram 2000 lidojumus. Veiksmīgākais Lilientāla planiera lidojuma attālums bija apmēram 350 metri. Gāja bojā, Berlīnes pievārtē avarējot viņa planierim.
Lilientāla vārdā bija nosaukta Berlīnes galvenā lidosta Tegel, kas tagad slēgta.
Zerafims
Zerafims var būt: