cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leruā (burātājs)
Leruā 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja. 3 līdz 10 tonnu laivu klases pirmajā un otrajā braucienā viņš ieguva 5. vietu.
Slostovkas vecticībnieku lūgšanu nams
Slostovkas vecticībnieku lūgšanu nams ir vecticībnieku dievnams, kas atrodas Krāslavas novada Šķeltovas pagasta Slostovkas ciemā. Ēka celta 1837. gadā.
Laukmuiža (Zemītes pagasts)
Laukmuiža ir apdzīvota vieta Tukuma novada Zemītes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļdaļā Vēdzeles krastos 2,5 km no pagasta centra Zemītes, 16 km no Kandavas un 87 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Zemītes muižas Laukmuižas pusmuižu (Feldhof).
Lipīgā sviestbeka
Lipīgā sviestbeka jeb lipīgā beka (Suillus aeruginascens jeb Suillus viscidus, agrāk Boletus viscidus) ir Latvijā reta sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.
Augšanas apstākļi
Lapegļu mikorizas sēne. Aug zem lapeglēm auglīgās augsnēs, parasti cilvēka pārveidotā vidē no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos apstākļos no jūnija līdz novembrim, parasti grupās. Sastopama Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas, taču ne tik garšīga kā vairums sviestbeku ģints sēņu. Tāpat kā citām sviestbekām, pirms gatavošanas jānovelk virsmiziņa.
Līdzīgās sugas
Atšķiras no citām sviestbeku sugām ar nespodro, pelēcīgo un īpaši lipīgo cepurīti. Aug tikai zem lapeglēm tāpat kā zeltainā sviestbeka, kuras cepurīte ir zeltainā krāsā. Pārējās Latvijā sastopamās sviestbekas aug zem citiem skuju kokiem.
Bada spēles: Zobgaļsīlis. 1. daļa
"Bada spēles: Zobgaļsīlis. 1. daļa" (en) ir amerikāņu fantastikas filma, kuras režisors ir Frānsiss Lorenss. Filmas sižets veidots pēc Sūzenas Kolinsas grāmatas "Zobgaļsīlis". Filmā galvenās lomas atveido Dženifere Lorensa, Džošs Hatčersons, Liams Hemsvorts, Vudijs Harelsons, Elizabete Benksa, Filips Sīmors Hofmans, Džūliana Mora, Džefrijs Raits, Džena Malona, Sems Klaflins, Stefs Dosons, Donalds Saterlends un Vilova Šīldsa.
Filmas pirmizrāde notika, Latvijā —. Šī ir trešā daļa "Bada spēļu" filmu sērijā, nākamā daļa "Bada spēles: Zobgaļsīlis. 2. daļa" iznāca 2015. gada 20. novembrī.
Karina Marujama
Karina Marujama (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Tavrijska
Tavrijska (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Hersonas apgabala Kahovkas rajonā. Atrodas Kahovkas ūdenskrātuves krastā vietā, kur no tās atzarojas Ziemeļkrimas kanāls, 80 km no apgabala centra Hersonas.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1983. gadā, administratīvi apvienojot Nova Kahovkas piepilsētas ciematus Plodovi, Shidni, Zaļizničkivu un BMU-5. Iedzīvotāji nodarbināti galvenokārt pārtikas rūpniecībā, mašīnbūvē un upju transportā.
Muciņatslēga
Muciņatslēga ir uzgriežņu atslēgu tips, kas ievietojas ligzdā, savienojot abas daļas, parasti lieto piegriežot uzgriezni vai skrūvi.
Visizplatītākā forma ir sprūdrata ligzdas uzgriežņu atslēga, ko bieži neoficiāli sauc par sprūdratu. Reketē ir iestrādāts atgriezenisks sprūdmehānisms, kas ļauj lietotājam pagriezt instrumentu uz priekšu un atpakaļ, lai pagrieztu tā ligzdu, nevis noņemt un pārvietot uzgriežņu atslēgu, lai to izdarītu.
Citas izplatītas ligzdas vadīšanas metodes ietver pneimatiskās triecienatslēgas, hidrauliskās griezes atslēgas, griezes momenta pavairotājus un lauzņstieņus. Daži mazāk zināmi hibrīdu vadītāji ietver efektīgās uzgriežņu atslēgas (striking wrench) instrumentus ar kvadrātveida piedziņu un hidrauliskās atslēgas (parasti darbināmas ar hidraulisko jaudu uz vietas, piemēram, ar militāriem tankiem, un daudzām dzelzceļa vagonu lietojumprogrammām).
Valerians Gaprindašvili
Valerians Gaprindašvili (ka; dzimis ) ir Gruzijas starptautiskais lielmeistars šahā (2001).
Biogrāfija
Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātos U12 vecuma grupā (1993, 1994). 1995. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2002. gadā kļuvis par Gruzijas jauniešu šaha čempionāta sudraba medaļas ieguvēju U20 vecuma grupā. 2005. gadā uzvarējis Gruzijas šaha čempionātā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis Oldenburgā (2002), Adanā (2006) un bijis otrais Kodžaeli (2002), Baku (2005), Stambulā (2006), Reštā un Urmijā (Irānā, 2007).
Pārstāvējis Gruzijas komandu Eiropas komandu šaha čempionātā 1992. gadā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Gaprindašvili piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2001. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Elija Viljamss
Elija Viljamss (en; Bristole —  Londona) bija Lielbritānijas šahists.
Biogrāfija
19. gadsimta vidū bijis viens no Anglijas vadošajiem šahistiem. 1851. gadā pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā dalījis 3. vietu, uzvarot Johanu Leventālu ar 2½:½ un Hauardu Stauntonu ar 4½:3½, bet pusfinālā piekāpjoties Marmadjūkam Vaivilam ar 3:4.
Bijis pazīstams arī kā divu šaha grāmatu autors. 1845. gadā Londonā izdevis Souvenir of the Bristol Chess Club, kurā apkopojis vairāk nekā 100 Bristoles šaha klubā spēlētas partijas. 1852. gadā Londonā izdevis Horae Divanianae, kurā apkopojis vairāk nekā 150 partijas, kas spēlētas Londonas kafejnīcā Simpson's Divan.
Pāragri miris 1854. gada Londonas holeras epidēmijas uzliesmojuma laikā.
Seča
Seča (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Hrudimas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1318. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Mīnojas Hērakleja
Mīnojas Hērakleja (grc) bija sengrieķu pilsēta Sicīlijas dienvidu piekrastē netālu no Halikas (mūsdienās Platani) grīvas, 25 km uz rietumiem no Agridžento (bijušās Akragas). Tā atrodas netālu no mūsdienu līdzīgi nosauktās Katolika Hēraklejas pilsētas, Itālijā. Izrakumi atklāja dažas pilsētas daļas, kas pašlaik ir publiski pieejamas. Arheoloģiskie dati parādīja, ka pilsēta tika dibināta 6. gadsimta pr.Kr. vidū kā grieķu kolonijas, Selinuntes, priekšpostenis un bija pilnībā pamests apmēram 1. gadsimtā.
Izvietojums
Pilsēta atrodas dažus simtus metru uz dienvidaustrumiem no Platani upes grīvas (senā Halika) aizsardzībai izdevīgā vietā uz raga, kas mūsdienās tiek saukts Capo Bianco, ar lēzenām nogāzēm ziemeļos Platani ielejas virzienā, un stāvām baltām klintīm dienvidos, Vidusjūras krastā. Hēraklejas rags tika pieminēts Strabona darbā, aprakstot Sicīlijas krastus un pareizi tika noteikts arī 20 jūdžu liels attālums līdz Agridžento ostai.
6. gadsimts pr.Kr.
Arheoloģiskie izrakumi nekropolē rāda, ka pilsēta tika dibināta 6. gadsimta pr.Kr. vidū. Pirmās rakstiskās liecības par pilsētu norāda uz nelielu pilsētiņu ar nosaukumu Mīnoja un uz grieķu polisas Selinuntes (pati dibināta ap 650. gadu pr.Kr.) koloniju. No savas dibināšanas brīža Mīnoja tika ierauta konfliktā starp Selinunti (kā tās austrumu priekšpostenis) un Akragu, kuras tiecās kontrolēt Platani ieleju. 510. gadā pr.Kr. spartietis Doriejs (Kleomena I brālis) ieradās Sicīlijā ar nodomu atgūt teritoriju, kura pēc viņa domām piederēja viņa sencim Hēraklam. Taču kaujās ar kartāgiešiem un segestiešiem viņš cieta sakāvi un tika nogalināts. Gāja bojā arī gandrīz visi viņa cīņu biedri. Eurileons, vienīgais no vadoņiem, kam izdevās aizbēgt, kļuva par Mīnojas valdnieku, kas tagad visdrīzāk sāka saukties par Hērakleju. Bet, lai šo pilsētu atšķirtu no citām līdzīga nosaukuma pilsētām, tika pievienots vēl arī Mīnojas vārds.
5-4. gadsimts pr.Kr.
Pilsēta neilgu laiku atradās spartiešu kontrolē, bet visa 5. gadsimta pr.Kr. laikā to kontrolēja Akraga, kas nodrošināja tai uzplaukumu. Taču kartāgieši, domājams 406. gadā pr.Kr. to nopostīja, skaužot pieaugošajai varenībai. Kad precīzi tas notika, nav zināms. Iespējams par to bija rakstījis Diodors savā 10. grāmatā, kas diemžēl ir nozaudēta. Viņš neko nemin par tādiem notikumiem Pirmā Sicīlijas kara (480. gads pr.Kr.) laikā, kaut arī tad varētu pieņemt, ka tā tiešām ir bijis. Uzraksts no Lindijas Atēnas tempļa Lindosā, Rodā, liecina par kādu ziloņkaula pallādija votīvu bez datējuma kā akragiešu trofeju uzvarā pār Mīnoju.
Mīnojas Hēraklejas teritorija nonāca Kartāgas kontrolē 405. gada pr.Kr. līguma rezultātā, taču Hērakleja tur netiek minēta. Tas liek uzskatīt, ka tajā laikā šīs pilsētas vairs nebija, vai arī tā bija ļoti novājināta. 397. gadā pr.Kr. pilsētu iekaroja Dionīsijs I viņa pirmajā Pūniešu karā, taču 383. gadā pr.Kr. Kartāga to atjaunoja. Pēc tam pilsēta tika pieminēta ar Mīnojas vārdu, kad Dions Sirakūzietis izsēdās tur 357. gadā pr.Kr., kad uzbruka Sirakūzām. Toreiz tā bija neliela pilsētiņa akragiešu teritorijā, taču joprojām pakļauta Kartāgai. Attiecīgi, pilnīgi iespējams, ka līgums satp Dionīsiju un kartāgiešiem, pēc kura Halika bija nosprausta kā robeža priekš tiem, paredzēja atstāt Hērakleju, kaut arī tās dienvidaustrumu krasts joprojam palika viņu rokās.
Līdzīgs 314. gada pr.Kr. līgums starp kartāgiešiem un Agafoklu Sirakūzieti paredzēja, ka Hērakleja, Selina un Himera joprojām bija spiestas pakļauties Kartāgai. No šī laika Hērakleja atkal paradās vēsturē kā nozīmīga pilsēta, kaut arī nebija nekādu redzamu iemeslu šādai renesancei. Pilsēta pievienojās kustībai, kuru 309. gadā pr.Kr. uzsāka Ksenodiks no Akragas, un pasludināja sevi brīvu kā no kartāgiešiem, tā arī no Agafokla, kaut arī drīz vien 305. gadā pr.Kr. Agafokls pēc atgriešanās no Āfrikas atjaunoja savu varu pār to.
3. gadsimts pr.Kr.
278. gadā pr.Kr. Pirra ekspedīcijas laikā, kad viņš virzījās uz rietumiem no Akragas, Hērakleja bija pirmā pilsēta, kuru tas atkaroja no kartāgiešiem. 260. gadā pr.Kr. Pirmā Pūniešu kara laikā pilsētu ieņēma kartāgiešu karavadonis Hannons, kad viņš devās palīgā Akragai, kuru tajā laikā turēja aplenkumā romiešu spēki. Un atkal 256. gadā pr.Kr. tieši Hēraklejā atradās 350 kuģu lielā kartāgiešu flote, lai novērstu romiešu flotes pārcelšanos uz Āfriku, kur to spēcīgi sakāva romiešu konsuli Reguls un Manlijs. Spriežot pēc visa, tajā laikā šī pilsēta bija viena no galvenajām kartāgiešu karaflotes bāzēm Sicīlijā, un 249. gadā pr.Kr. Viņu flotes karavadonis Kartalons izveidoja tur savu mītni, lai sekotu romiešu flotei, kas varētu nākt palīgā Lilibejai. Beidzoties karam, Hērakleja kopā ar pārējo Sicīliju nonāca romiešu varā, taču Otrā Pūniešu kara laikā tā atkal atgriezās pie kartāgiešiem un bija viena no pēdējām vietām, kas vēl noturējās pat pēc Sirakūzu krišanas.
Romiešu periods
Nav pārāk daudz datu par romiešu periodu, taču, acīmredzot, pilsēta ļoti cieta Pirmajā vergu karā (134-132. gads pr.Kr.) un rezultālā tur iemitinājās jauni kolonisti, kurus tur izmitināja pretors Publijs Rupīlijs. Tajā laikā attiecības starp vecajiem un jaunajiem pilsoņiem regulēja municipālais likums, kurš bija vēl Cicerona laikā, kad Hērakleja piedzīvoja uzplaukumu. Drīz vien pēc tam pilsētā iestājās pagrimums, līdzīgi, kā lielākai daļai pilsētu Sicīlijas dienvidu piekrastē. Arheoloģiskie dati liecina, ka 1. gadsimta pr.Kr. beigās pilsēta tika pamesta. Plīnijs Vecākais to nemin, bet tā bija viena no trim Sicīlijas dienvidu piekrastes pilsētām, par kuru īsi pieminēja 1. gadsimta romiešu ģeogrāfs Melojs, kā arī 2. gadsimta grieķu ģeogrāfs Ptolemejs, kurš bija pēdējais autors, kas minēja Hēraklejas vārdu līdz romiešu itinerāriju (ceļojumu apraksti) laikam. Pilsētas teritorija aiz mūriem no 3. līdz 7. gadsimtam tika izmantota romiešu vēlā perioda villai, kā arī Bizantijas laikā šeit tika uzcelta liela bazilika ar blakus esošu kapsētu.
Nebīls Fekīrs
Nebīls Fekīrs (fr, ar; dzimis ) ir Francijas futbolists, spēlē uzbrucēja vai uzbrūkošā pussarga pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv La Liga klubu Seviljas "Real Betis" un Francijas futbola izlasi.
Sasniegumi
Francija
Individuālie sasniegumi
Liheņas Dievmātes bazilika
Liheņas Visvētākās Jaunavas Marijas bazilika Liheņstaros (pl) ir Romas katoļu bazilika, kas atrodas Polijas vidienē Koņinas apriņķa Liheņstaru ciemā. Baznīca uzcelta no 1994. līdz 2004. gadam un tā ir viena no lielākajām baznīcām pasaulē. Bazilikas tornis slejas 141,5 metru augstumā, bet centrālā velve paceļas 98 metrus. Bazilikas altārī atrodas 18. gadsimta Jaunavas Marijas ikona, kas līdz ar Čenstohovas Dievmātes ikonu ir viena no pazīstamākajām Polijā.
Karaliskā Griničas observatorija
Karaliskā Griničas observatorija (en) atrodas Griničā, Londonā, Apvienotajā Karalistē. Observatorijai bija liela nozīme astronomijas un navigācijas attīstībā, tāpat tā ir pazīstama kā vieta, caur kuru iet Griničas (nulles) meridiāns. Tā atrodas Griničas parka pakalnā.
Karalisko Griničas observatoriju 1675. gadā dibināja karalis Čārlzs II, lai pilnveidotu navigācijas un kartogrāfijas metodes, pamatakmens tika ielikts 10. augustā. Tajā pašā laikā karalis iedibināja karaliskā astronoma amatu observatorijas vadītājam. Par pirmo karalisko astronomu kļuva Džons Flemsteds. Ēka tika pabeigta 1676. gada vasarā. Londonas gaisa piesārņojuma dēļ 1947. gadā tika pieņemts lēmums pārcelt observatoriju 70 km uz dienvidaustrumiem no Griničas. Pašlaik observatorijas telpās izvietots astronomijas un navigācijas rīku muzejs.
Ārtije Ramasvamī
Ārtije Ramasvamī (en; dzimusi Madrasā) ir Indijas starptautiskā lielmeistare šahā (2003).
Biogrāfija
Daudzkārtējā Indijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētāja dažādās vecuma grupās: 1993. gadā U12 meiteņu vecuma grupā, 1995. gadā U14 un U16 meiteņu vecuma grupās, 1998. un 1999. gadā U18 meiteņu vecuma grupā. No 1993. līdz 2001. gadam pārstāvējusi Indiju Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 1998. gadā, kad uzvarējusi U18 meiteņu vecuma grupā. 2002. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Indijas sieviešu šaha čempionātā, bet 2003. gadā Mumbajā uzvarējusi šajā turnīrā. 2001. gadā Āzijas individuālajā šaha čempionātā sievietēm kopā ar Nišu Mohotu un Vanu Jui dalījusi trešo vietu Āzijas individuālajā šaha čempionātā sievietēm aiz uzvarētājām Li Žuofaņas un Subaramanas Vijajalakšmi. Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā zaudējusi Nino Hurcidzei. 2007. gadā dalījusi trešo vietu Barselonas starptautiskajā šaha turnīrā ''Open Int. de Figueres''.
Persepole
<mapframe text="Persepole" width=260 height=260 zoom=16 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q129072" }
Ārtije Ramasvamī
Biogrāfija
Pārstāvējusi Indiju lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Persepole
Persepole (peo) ir sena pilsēta Irānā, tā bija Ahemenīdu impērijas ceremoniālā galvaspilsēta. Atrodas apmēram 60 km uz ziemeļaustrumiem no Šīrāzas. Senākās Persepoles drupas tiek datētas ar apmēram 515. gadu p.m.ē. Tās citadele 1979 .gadā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Persepole tikusi dibināta 6. gadsimta p.m.ē. beigās, tās apbūve tika uzsākta Dārija I valdīšanas laikā. Persepole tika pilnībā iznīcināta 330. gadā p.m.ē., kad to iekaroja Maķedonijas Aleksandrs. Pirmie zinātniskie izrakumi pilsētā tika uzsākti 1930. gadā un turpinājās vairākus gadus.
Kerzona līnija
Kerzona līnija ir demarkācijas līnja starp Polijas Otro republiku un Krievijas Padomju Sociālistisko Republiku, ko 1919. gada Parīzes miera konferencē ierosināja Apvienotās Karalistes ārlietu ministra Džordža Kerzona vadīta darba grupa. To poļi noraidīja un pēc Poļu—padomju kara saglabāja savas robežas līdz Otrajam pasaules karam. 1946. gadā, pēc pasaules kara, Kerzona līnija tika izmantota robežas novilkšanai starp Polijas Tautas Republiku un Padomju Savienību. Mūsdienās tā aptuveni atbilst Polijas robežai ar Baltkrieviju un Lietuvu.
Pastāvēja divas piedāvātās Kerzona līnijas — A un B.
Loslagosa
Loslagosas reģions ( — ‘Ezeru reģions’) ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts dienviddaļā Klusā okeāna krastā, iekļaujot valsts otro lielāko salu Čiloji. Ziemeļos robežojas ar Losriosas reģionu, dienvidos — ar Aisenas reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Administratīvi reģions dalās četrās provincēs — Osorno, Ljankive, Čiloje un Palena. Reģiona administratīvais centrs ir Puertomontas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Osorno, Alerse un Kastro.
Reģionā ir vairāki nacionālie parki, tostarp Alerse Andino nacionālais parks un Čilojes nacionālais parks.
Edijs Bošs
Edijs Bošs (dzimis ) ir Latvijas žurnālists, politologs un pasniedzējs. Pašlaik ir TV3 ziņu moderators un docents Rīgas Stradiņa universitātes politikas zinātnes katedrā.
Biogrāfija
Mācījies Rīgas Franču licejā. No 1997. līdz 2000. gadam bija Latvijas Neatkarīgās televīzijas Ziņu dienesta žurnālists. 2001. gadā bija laikraksta "Diena" korespondents Igaunijā. No 2002. līdz 2003. gadam bija Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta žurnālists. 2003. gadā ieguvis bakalaura grādu mediju zinībās Concordia International University Estonia Tallinā. Tajā pašā gadā uzsācis maģistra studijas Kembridžas Universitātē mūsdienu Eiropas zinību programmā, kuras pabeidza 2004. gadā.
2004. gadā atgriezies LTV Ziņu dienestā, kur palika līdz 2006. gadam, kad atgriezās Kembridžā, lai uzsāktu doktorantūru. 2010. gadā ieguvis doktora grādu politikā un starptautiskajās zinībās. Tajā pašā gadā kļuvis par TV3 ziņu moderatoru, kā arī pasniedzēju Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē un Rīgas Stradiņa universitātes Eiropas studiju fakultātē.
Gotlobs Frēge
Frīdrihs Ludvigs Gotlobs Frēge (, dzimis, miris ) bija vācu matemātiķis, loģiķis un filozofs. Modernās loģikas un analītiskās filozofijas pamatlicējs.
Dzimis un miris Mēklenburgā, tomēr lielāko daļu no darba mūža pavadīja Jēnas Universitātē. Frēges darbi publikāciju laikā visai maz ievēroti. Kļuva pazīstams, pateicoties itālim Džuzepem Peano un britam Bērtrandam Raselam, kuri atklāja Frēges idejas plašākam filozofu un loģiķu lokam. Frēges 1879. gada darbs Begriffsschrift var tikt uzskatīts par pagrieziena punktu modernās loģikas attīstībā.
Brīveru pilskalns
Brīveru pilskalns atrodas Latgalē, Krāslavas novada Šķeltovas pagastā, uz rietumiem no Maslobojevas, Dubnas upes labajā krastā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Pilskalnu 1941. gadā atklāja un aprakstīja Arvīds Gusars. Tas ir 15 metrus augsts paugurs starp Dubnas upi un tajā ietekošu strautu. Norobežots ar 45 metrus garu, 5 metrus platu un 1 metru augstu valni. Plakums 35 x 40 metrus liels. Konstatēts vairāk nekā 0,4 metrus biezs kultūrslānis. Tajā atrastas bezripas gludo trauku lauskas, kas varētu liecināt, ka pilskalns attiecināms uz m.ē. 1. gadu tūkstoti.
Ivans Morovičs
Ivans Eduardo Morovičs Fernandess (es; dzimis, Viņjadelmarā) ir Čīles starptautiskais lielmeistars šahā (1986).
Biogrāfija
Šahu sācis spēlēt deviņu gadu vecumā. 1979. gadā uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā. 1980. gadā dalījis 3. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā. 1981. gadā uzvarējis Čīles šaha čempionātā. 1985. gadā Tunisā piedalījies Pasaules šaha čempionāta izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā ieņēmis 13. vietu. Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas un abos izstājies 1. kārtā: 1997. gadā Groningenā un 2004. gadā Tripolē. 2009. gadā FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējis Sergejam Rubļevskim. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs un laureāts. Īpaši nozīmīga bijusi uzvara 1993. gadā Laspalmasas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā apsteidzis daudzus vadošos tā laika šahistus.
Pārstāvējis Čīles komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 13 reizes (1978-1990, 1996, 2000-2004, 2010-2012). Individuālā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu (1984); * os piedalījies 3 reizes (1971-1985, 1991). 1985. gadā Čīles izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā Panamerikas komandu šaha čempionātā.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 107. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1986. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Divdesmit divu gadu vecumā kļuvis par pirmo Čīles šahistu, kas kļuvis par lielmeistaru. 2016. gadā saņēmis FIDE vecākā trenera nosaukumu.
Horni Jeleni
Horni Jeleni (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Pardubices apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1472. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Oberjeleni (Ober Jeleni). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Romāns Kreicigers
Romāns Kreicigers (cs; izrunā []; dzimis ) ir profesionāls Čehijas šosejas riteņbraucējs, kurš šobrīd pārstāv komandu .
Viņa tēvs, arī Romāns Kreicigers, arī bija riteņbraukšanas sacensību dalībnieks, 1991. gadā uzvarēja Österreich Rundfahrt un 1983. gadā velokrosa junioru Pasaules čempionātā.
Karjera
Pēc veiksmīgas amatieru karjeras, kuras laikā viņš 2004. gadā uzvarēja Pasaules čempionātā junioriem un 2005. gadā vienā no Giro delle Regioni posmiem, par profesionāli viņš kļuva 2006. gadā ar Liquigas komandu. 2007. gadā viņš ierindojās otrajā vietā Parīze-Nica un Tour de Romandie sacensību prologos, kā arī ieguva sesto vietu Tour de Romandie kopvērtējumā. Savu pirmo profesionāļa uzvaru viņš guva Settimana Ciclistica Lombarda otrajā posmā. 2007. gada beigās viņš noslēdza savu pirmo lielo tūri, ierindojoties 21. vietā Vuelta a España.
2008. gadā viņš ierindojās otrajā vietā Tour de Romandie kopvērtējumā, 35 sekundes aiz Andreasa Klēdena, tobrīd viena no spēcīgākajiem braucējiem. Savu zaudējumu viņš atrieba, uzvarot Tour de Suisse ar 49 sekunžu pārsvaru pār Klēdenu un gūstot uzvaru individuālajā braucienā pret kalnu Klauzenas pārejā. Savās pirmajās Tour de France sacensībās viņš pierādīja sevi kā lielisku kalnos braucēju un ierindojās otrajā vietā jauno braucēju konkurencē un 12. vietā kopvērtējumā.
2009. gadā viņš atgriezās Tour de Romandie un uzvarēja sacensībās, kā arī vienā to posmā. Tour de France viņš ierindojās devītajā vietā.
2010. gadā pēc piecām sezonām ' Kreicigers pārgāja uz '.
Kreicigers 2012. gada sezonas beigās pameta ' un pievienojās ' uz trijiem gadiem. 2013. gada aprīlī viņš uzvarēja Amstel Gold Race sacensībās.
Dopinga lieta
2014. gada jūnijā Tinkoff-Saxo paziņoja, ka Kreicigers ir īslaicīgi atstādināts no sacensībām pēc tam, kad UCI uzdeva jautājumus par anomālijām viņa bioloģiskajā pasē. UCI sākotnēji izcēla problēmas viņa bioloģiskajos datos 2011. un 2012. gada sezonā savā vēstulē 2013. gada jūnijā, uz kuru Kreicigers atbildēja oktobrī, lai arī vērtības nepārkāpa bioloģiskajā pasē noteiktās bāzes vērtības. 2014. gada maijā UCI paziņoja, ka uztur apsūdzību, līdz ar to liedzot Kreicigeram dalību Tour de France un Tour de Pologne. 2014. gada augustā Sporta Arbitrāžas tiesa noraidīja Kreicigera apelāciju ļaut viņam startēt 2014. gada Vuelta a España. 22. septembrī tika ziņots, ka Čehijas Olimpiskā komiteja ir attaisnojusi viņa dopinga apsūdzību un viņš var atkal startēt sacensībās. UCI un Pasaules antidopinga aģentūra oktobrī pārsūdzēja šo lēmumu Sporta Arbitrāžas tiesā.
Orica–Scott (2017–2018)
2016. gada augustā  paziņoja, ka parakstījusi līgumu ar Kreicigeru uz diviem gadiem.
Dimension Data (2019—2020)
2018. gada augustā Kreicigers parakstīja līgumu ar  uz nākamajām divām sezonām.
Gazprom (2021—)
2020. gada novembrī parakstīja līgumu ar  komandu.
Armēnija 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Armēniju pārstāvēja 25 sportisti (23 vīrieši un 2 sievietes), kuri startēja 7 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportistu, 9 sportisti, no Armēnijas startēja cīņas sportā.
Armēnija šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja 5 olimpiskās medaļas (1 sudraba un 4 bronzas medaļas), kas pēc medaļu kopskaita ir labākais Armēnijas sasniegums olimpiskajās spēlēs. Divas medaļas (1 sudraba un 1 bronzas medaļa) tika izcīnītas svarcelšanā, cīņas sportā tika izcīnītas divas bronzas medaļas, savukārt boksā tika izcīnīta vieta bronzas medaļa. Šī bija pirmā medaļa Armēnijai boksā. Sākotnēji arī svarcēlājs Tigrans Gevorgs Martirosjans izcīnīja bronzas medaļu svarcelšanā, taču pēc pozitīvām dopinga analīzēm tā tika atņemta.
Armēnijas karognesējs 2008. gada Pekinas spēļu atklāšanas ceremonijā bija vingrotājs Alberts Azarjans, savukārt noslēguma ceremonijā valsts karogu nesa cīkstonis Harutjuns Jenokjans.
Florences katedrāle
Katedrāles būvniecība iesākta 1296. gadā kā gotiska celtne. Itālijas pilsētu sāncensības gars radīja ideju augstākā kupola celtniecībai visā Toskānā. Līdz 1418. gadam ēkas garenjoma izbūve jau bija noteikusi balstu oktagonālo izvietojumu un augstā tambura formu, taču joprojām bija jāmeklē paša kupola konstruktīvais risinājums. Tad Filipo Brunelleski nāca klajā ar praktisku un mērķtiecīgu ideju, kurā gotiskās velvju būvniecības tradīcijas apvienojās ar Senās Romas inženiertehnisko pieredzi, kuru viņš bija ieguvis, pētot senās romiešu drupas kopā ar Donatello. Baznīcas celtniecību pabeidza 1436. gadā.
Florences katedrāle iezīmēja pāreju no gotikas uz laikmetu, kas balstījās uz novatoriskiem zinātnes un estētikas meklējumiem. Brunelleski sasniegumi lika pamatus itāļu renesansei, kuras laikā Apenīnu pussala kļuva par jaunas kultūras centru. Brunelleski savā tehniski sarežģītajā projektā apvienoja konstruktīvi patstāvīga kupola priekšrocības un astoņdaļu velves izveidi. Kupola konstrukciju atviegloja kesonu posms, bet ķieģeļu mūris, kas bija mūrēts skujiņas rakstā, un koncentriskās akmens bloku joslas ievadīja novatorisku darba metodi, kas atviegloja darbu lielā augstumā, atļaujot vairs neizmantot pagaidu karkasu.
Atrodas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļautajā Florences vecpilsētā. Nozīmīgs Toskānas tūrisma objekts. Šī ir viena no lielākajām baznīcām valstī. Ilgu laiku tās kupols bija lielākais pasaulē, pašlaik tas ir lielākais ķieģeļu kupols pasaulē. Katedrālē ir apglabāti vairāki Romas pāvesti.
Pallavi Šaha
Biogrāfija
Pārstāvējusi Indiju Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2001. gadā Kolombo uzvarējusi Pasaules šaha čempionāta sievietēm izcīņas cikla zonas turnīrā un ieguvusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm. Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā zaudējusi Antoanetai Stefanovai.
Pārstāvējusi Indiju Pasaules šaha olimpiādēs:
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Indonēzijas hokeja izlase
Indonēzijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Indonēziju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā neietilpst Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.
Nabes pils
Nabes pils bija 14. gadsimtā celta Rīgas arhibīskapijas vasaļu pils senās Metsepoles teritorijā pie Lādes ezera. Tai garām veda Limbažu-Turaidas ceļš. Līdz mūsdienām saglabājies pils tornis pie vēlāk celtās Nabes muižas.
Vēsture
Pirmo reizi Nabes pils (Nabel) vārds atrodams 1318. gada Rīgas arhibīskapa piļu sarakstā. Zināms, ka līdz 1466. gadam pils (Nabbe) piederējusi Pēterim fon der Borham, bet 1535. — 1545. gadā Georgam fon Rozenam
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Nabes pilsnovada citadeli. Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas vaivadijā. 1584. gadā Nabes pils piederēja Johanam fon Tīzenhauzenam
18. gadsimta blakus vecajam tornim piebūvēja Nabes muižas kungu māju, ko tās īpašnieki fon Ziversi pārbūvēja 19. gadsimtā.
Matjenso
Matjenso (es) ir Argentīnas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies uz Larsena nunataka Nordenšelda krastā Antarktīdas pussalas piekrastē. Pieder Argentīnas Gaisa kara spēkiem, pētniecības darbus koordinē Argentīnas Antarktikas institūts.
1959. gada 23. martā uz Larsena nunataka tika izveidots argentīniešu patvērums (refugio) Sanantonio (San Antonio). Staciju patvēruma vietā izveidoja kopējā Argentīnas armijas un Gaisa spēku operācijā un atklāja 1961. gada 15. martā ar nosaukumu Leitnanta Matjenso Savienotā bāze (Base Conjunta Teniente Matienzo). Nosaukta par godu argentīniešu virsniekam un aviācijas pionierim Benhaminam Matjenso (Benjamín Matienzo). 1963. gadā to savā pārziņā pārņēma Gaisa spēki un pārdēvēja par aviācijas posteni (Destacamento Aeronáutico Teniente Matienzo). Stacija tika slēgta 1972.—1973. gada un 1984.—1985. gada ziemā; vēlāk stacija darbojās tikai vasaras sezonā. 1990. gadā pārdēvēta tagadējā nosaukumā. 2009. gadā pirmo reizi Argentīnas polārās izpētes vēsturē stacijas komanda tika nokomplektēta tikai no sievietēm.
Galvenās izpētes nozares ir meteoroloģija, klimatoloģija un glacioloģija.
Valsts nekustamie īpašumi
Valsts akciju sabiedrība "Valsts nekustamie īpašumi" (VNĪ) ir lielākais nekustamo īpašumu — zemju un ēku — pārvaldītājs Latvijā. VNĪ ir reģistrēta Latvijas Republikas Uzņēmumu reģistrā 1996. gada 17. maijā, savukārt 2004. gada 1. oktobrī tā reģistrēta Komercreģistrā. Saskaņā ar statūtiem VNĪ ir neprivatizējama valsts akciju sabiedrība. Vienīgais VNĪ īpašnieks ir Latvijas valsts, kapitāldaļu turētāja ir LR Finanšu ministrija.
Izveidošanās
Lai atdalītu valsts administratīvās un saimnieciskās funkcijas, Saeima 1994. gada 17. februārī pieņēma likumu „Par valsts īpašuma fondu”. Līdz ar to tika izveidota valsts institūcija "Valsts īpašuma fonds", kas bija Finanšu ministrijas Valsts uzņēmumu departamenta un Valsts saimniecības departamenta saistību un tiesību pārņēmēja. Fonda pārziņā bija viss valsts īpašums. Valsts īpašuma fonds tika likvidēts 1996. gada aprīlī, tā saistību un tiesību pārņēmēja bija jaunizveidotā valsts akciju sabiedrība “Valsts nekustamā īpašuma aģentūra”, kas atradās Finanšu ministrijas pārziņā. Aģentūras darbības mērķis bija valsts interešu īstenošana valstij piederošo nekustamo īpašumu pārvaldīšanā un efektīvā apsaimniekošanā. 2004. gadā “Valsts nekustamā īpašuma aģentūra” tika pieteikta ierakstīšanai komercreģistrā kā valsts kapitālsabiedrība — valsts akciju sabiedrība “Valsts nekustamie īpašumi”.
VAS “Valsts nekustamie īpašumi” ir VAS “Valsts nekustamā īpašuma aģentūra” tiesību, saistību, funkciju, mantas un finanšu līdzekļu pārņēmēja. Saskaņā ar Latvijas Republikas Uzņēmumu reģistra datiem apmaksātais un reģistrētais pamatkapitāls kopš 2019. gada 14. jūnija ir 142 152 445 eiro.
Darbības virzieni
Kopumā piedāvājumu klientiem un ar to saistītos pakalpojumus tiek iedalīti četrās grupās: biroji; valstij nepieciešamie stratēģiskas nozīmes infrastruktūras objekti; kultūrvēsturiskais mantojums; nelikvīdi, apgrūtināti un nerealizējami īpašumi.
Īpašumu portfelis
VNĪ prioritāte ir sakārtots un kvalitatīvs nekustamo īpašumu portfelis. Uzņēmums apsaimnieko un pārvalda ap 400 īpašumu ar 1100 ēkām 1,02 miljonu kvadrātmetru platībā un vairāk nekā 3600 zemes īpašumu 9,6 miljonu kvadrātmetru platībā.
Uzņēmuma nekustamo īpašumu portfelis ir sadalīts trīs dalās — pamatportfelī, aktīvu portfelī un atsavināmajā portfelī. Pamatportfelī ir iekļauti īpašumi, kas nepieciešami publisko funkciju nodrošināšanai un kurus izmanto valsts iestādes, kā arī stratēģiski svarīgi un vērtīgi īpašumi, kas atrodas perspektīvās vietās Rīgā un citās pilsētās (Daugavpilī, Jēkabpilī, Jelgavā, Jūrmalā, Liepājā, Rēzeknē, Valmierā, Ventspilī). Pamatportfelī ir iekļauti aptuveni 65% īpašumu. Savukārt aktīvu portfelī ir iekļauti īpašumi, kuri ir jāpārveido vai arī kuros veiktās investīcijas palielinātu to vērtību. Aktīvu portfelī atrodas arī vērtīgi īpašumi, kurus pārdodot vai iznomājot var iegūt līdzekļus investīcijām citos objektos. Aktīvu portfelī ir iekļauti 20% īpašumu. Atsavināmajā portfelī ir iekļauti īpašumi, kuri nav nepieciešami publiskajam sektoram vai atrodas neperspektīvās vietās, ir sliktā tehniskā stāvoklī, ir ar apgrūtinājumiem. Šādi īpašumi tiek pārdoti, bet iegūtie līdzekļi novirzīti investīcijām citos objektos. Atsavināmajā portfelī ir iekļauti 15% īpašumu, un tā daļa samazinās.
Taio Kruss
Taio Kruss (en; dzimis Londonā) ir britu dziedātājs, dziesmu autors, ierakstu producents un privātuzņēmējs.
Valsts nekustamie īpašumi
Klienti
VNĪ klienti ir gan valsts un pašvaldību iestādes, gan arī fiziskas un juridiskas personas. Publiskajā sektorā VNĪ klienti ir lielākā daļa ministriju, to padotības un pakļautības iestādes, kopā aptuveni 230 klientu. Nozīmīgāko klientu vidū ir iestādes, kas gādā par valsts un iedzīvotāju drošību un aizsardzību, skolas, muzeji un kultūras iestādes, kas rūpējas par Latvijas kultūrvērtību saglabāšanu, tiesībsargājošās iestādes, kā arī reprezentatīvas iestādes.
Taio Kruss
2008. gadā mūziķis izdeva debijas albumu Departure, ko viņš pats arī sarakstīja, producēja un aranžēja dziesmas. Tas guva panākumus Apvienotajā Karalistē, par albumu viņš tika nominēts MOBo balvai. 2010. gada jūnijā T. Kruss izdeva otro albumu Rokstarr. 2010. gada novembrī viņš sadarbojās ar Kailiju Minogu un Treviju Makoju, izdodot singlu Higher. Tāpat viņš ierakstīja singlu Telling the World, kas ir 2011. gada filmas "Rio" skaņu celiņa tituldziesma.
Valsts nekustamie īpašumi
Klienti
Otrs īpaši nozīmīgs VNĪ klientu segments ir komercnomas klienti. Tās ir gan fiziskas personas, gan juridiskas personas, kas nomā VNĪ apsaimniekotos vai piederošos nekustamos īpašumus. VNĪ piedāvā nomāt gan veikalu un restorānu, medicīnas iestāžu, biroju telpas, gan rūpniecībai nepieciešamas ražošanas telpas un autostāvvietas. Kopumā uzņēmums apkalpo vairāk nekā 600 komercklientu no privātā sektora. Pildot valsts deleģēto uzdevumu, VNĪ strādā ar vairāk nekā 7500 valsts zemes nomniekiem — privātās apbūves īpašniekiem.
Darbības rezultāti
2019. gadā VNĪ pabeidza būvdarbus septiņos nozīmīgos valsts īpašumos par kopējo summu 33,3 miljoni eiro. Vērienīgākais no tiem ir Muzeju krātuve Pulka ielā 8, Rīgā. Tāpat tika pārdoti 109 valstij nederīgi nekustamie īpašumi. Iegūtā nauda ieguldīta citu īpašumu sakārtošanā, tostarp graustu skaits samazināts par 95 objektiem.
2020. gadā VNĪ pabeidza 17 svarīgus attīstības projektus ar kopējo budžetu 29,5 miljoni eiro. Apjomīgākais no tiem ir vēsturiskā policijas nama Aspazijas bulvārī 7, Rīgā, pielāgošana prokuratūras vajadzībām, kur vienā adresē tagad mājo deviņas prokuratūras struktūrvienības. Tāpat 2020. gadā, mērķtiecīgi strādājot ar nodotajiem degradētajiem īpašumiem, VNĪ par 77 samazināja degradēto īpašumu skaitu, 59 degradētie īpašumi tika pārdoti. Laikā no 2018.gada līdz 2021. gadam ir sakārtota puse no 200 portfelī esošajiem degradētajiem īpašumiem.
2021. gadā VNĪ pabeidza būvdarbus 29 valstij nozīmīgos objektos par 38,77 miljoniem eiro. Ievērojamākais no tiem ir Latvijas Okupācijas muzeja komplekss un piemiņas memoriāls “Vēstures taktīla” Strēlnieku laukumā 1. Tika pārdoti 103 valsts īpašumi, tostarp 35 degradētas būves, par 5,64 miljoniem eiro. Lielākie pārdotie īpašumi ir vēsturiskā ēka Raiņa bulvārī 27, Rīgā, un bijusī Rakstniecības un mūzikas muzeja ēka Tērbatas ielā 75, Rīgā. VNĪ pārvaldībā esošo degradēto būvju skaits samazināts par 43 būvēm.
2022. gadā nozīmīgākie attīstības projekti ir Jaunā Rīgas teātra būvniecība tā vēsturiskajā adresē Lāčplēša ielā 25, Rīgā, un Rīgas pils senākās jeb kastelas daļas atjaunošana. Kopumā 2022. gada sākumā VNĪ pārvaldībā ir 54 attīstības projekti ar kopējo projektu budžetu 223 miljoni eiro.
2022. gadā plānots pārdot 60 valstij piederošus īpašumus par kopējo vērtību četri miljoni eiro.
Kruss
Kruss (es) var būt:
Deniss Mortons Horns
Deniss Mortons Horns (en; Sareja —  Kenta) bija Lielbritānijas šahists.
Serafino Dibuā
Serafino Dibuā (it; Roma — ) bija Itālijas šahists.
Biogrāfija
19. gadsimta vidū bijis viens no Itālijas vadošajiem šahistiem. 1846. gadā nospēlējis divus mačus ar Anglijas šahistu Marmadjūku Vaivilu. Pirmajā, kurā abiem spēlētājiem bijis vienāds figūru skaits, uzvarējis ar 55:26, bet otrajā, kurā Dibuā devis priekšā savam pretiniekam bandinieku un gājienu, minimāli zaudējis ar 30:39. 1855. gadā uzvarējis mačā franču šaha meistaru Žilu Arnu de Rivjēru ar 23½:9½ (+22, -8, =3). 1862. gadā piedalījies Londonas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā palicis 5. vietā. Tajā pašā gadā zaudējis maču nākamajam Pasaules šaha čempionam Vilhelmam Steinicam ar 3½:5½.
Bijis viens no Itālijas šaha skolas tradīciju turpinātājiem. No 1868. līdz 1873. gadam izdevis šaha atklātņu teorijai veltītu grāmatu trijos sējumos: "Šaha spēles sākums pēc divām galvenajām sistēmām, itāļu un franču" (it). 1859. gadā izveidojis Itālijas šaha žurnālu La Rivista degli Scacchi, bet 1898. gadā bijis viens no Itālijas šaha savienības izveides iniciatoriem.
Hiperboliskās funkcijas
Hiperboliskās funkcijas ir kompleksā vai reālā mainīgā analītiskās funkcijas. Tās ir analogās funkcijas trigonometriskajās funkcijām. Vienkāršākās hiperboliskās funkcijas ir hiperboliskais sinuss "sh" un hiperboliskais kosinuss "ch", no kuriem ir atvasināts hiperboliskais tangenss "th", hiperboliskais kosekanss "csch", hiperboliskais sekanss "sech" un hiperboliskais kotangenss "cth".
Hiperboliskās funkcijas parasti izmanto dažādu procesu (galvenokārt vienkāršu) raksturošanai, funkciju aproksimācijai.
Algebriskās izteiksmes
Hiperboliskās funkcijas var izteikt arī ar trigonometriskajām funkcijām:
Attiecības
Tātad:
Inversās hiperboliskās trigonometriskās funkcijas
Inversās hiperboliskās trigonometriskās funkcijas var izteikt ar naturāllogaritmiem
Nenoteiktie integrāļi
kur C ir integrēšanas konstante.
Funkciju izvirzījumi
Funkciju izvirzījumi Teilora rindā:
where
Herardo Martino
Herardo Daniels "Tata" Martino (es; dzimis Rosario) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis uzbrūkošā pussarga pozīcijā, aizvadījis vienu spēli Argentīnas izlasē. Kopš 2023. gada ir MLS kluba Maiami "Inter" galvenais treneris. No 2019. gada līdz 2023. gadam bija Meksikas futbola izlases galvenais treneris. Vadījis arī Paragvajas un Argentīnas izlases, bijis FC Barcelona galvenais treneris.
Futbolista karjera
Lielāko daļu spēlētāja karjeras aizvadīja dzimtās pilsētas Rosario komandā Newell's Old Boys. Trīs reizes kļuvis par Argentīnas čempionu. 1991. gadā neilgu laiku spēlēja Spānijas klubā CD Tenerife, aizvadot 15 spēles La Liga. No 1994. līdz 1995. gadam pārstavēja klubu Lanús. Spēlējis arī O'Higgins komandā Čīlē, kā arī Ekvadoras klubā Barcelona SC.
Trenera karjera
Trenera karjeras sākumā strādāja mazāk pazīstamos Argentīnas klubos Brown de Arrecifes, Platense un Instituto. No 2002. līdz 2004. gadam strādāja Paragvajā. Sākumā vadīja Libertad, 2002. un 2003. gadā ar šo klubu izcīnīja Paragvajas čempiontitulu. 2004. gadā to pašu paveica ar Cerro Porteño. 2005. gadā neilgu laiku bija Argentīnas kluba Colón galvenais treneris. 2006. gada sākumā atgriezās Paragvajas klubā Libertad un vēlreiz aizveda komandu līdz čempionu titulam.
2007. gada februārī tika apstiprināts par Paragvajas izlases galveno treneri. Tajā pašā gadā tika atzīts par Dienvidamerikas labāko treneri. Martino vadībā Paragvaja 2010. gada FIFA Pasaules kausā sasniedza ceturtdaļfinālu, kurā piekāpās topošajiem čempioniem — Spānijas izlasei. Lai gan sākotnēji bija plānojis atstāt izlases galvenā trenera amatu pēc Pasaules kausa, Martino piekrita palikt līdz 2011. gada Copa América, kurā Paragvaja izcīnīja 2. vietu, tikai finālā zaudējot Urugvajai. Lai gan komanda sasniedza finālu, tā neuzvarēja nevienu spēli pamatlaikā — grupu turnīrā visas trīs spēles nospēlēja neizšķirti, bet ceturtdaļfinālā un pusfinālā uzvarēja pēcspēles 11 metru sitietu sērijā.
2012. gadā Martino uzņēmās galvenā trenera amatu klubā, kurā ilgus gadus bija spēlējis, — Newell's Old Boys. Pirmajā sezonā izdevās palīdzēt komandai izvairīties no izkrišanas, bet nākamajā gadā uzvarēja sezonas otrajā daļā Torneo Final. 2013. gadā sasniedza arī pusfinālu Dienvidamerikas nozīmīgājā klubu turnīrā Copa Libertadores.
2013. gada jūlijā Martino tika iecelts par Spānijas kluba FC Barcelona galveno treneri. Martino vadībā komanda izcīnīja Spānijas superkausu, un sasniedza Spānijas Karaļa kausa finālu, bet 2013.—2014. gada La Liga sezonā ierindojās otrajā vietā. Pēc sezonas Martino klubu atstāja.
2014. gada augustā kļuva par Argentīnas izlases galveno treneri. Divreiz sasniedza 2. vietu Copa América (2015, 2016), abas reizes finālā zaudējot Čīlei. Martino atkāpās no izlases galvenā trenera amata. No 2016. līdz 2018. gadam vadīja MLS klubu Atlantas "United". 2018. gadā kļuva par MLS kausa ieguvēju.
tika apstiprināts par Meksikas izlases galveno treneri. Tajā pašā gadā izcīnīja savu pirmo titulu ar izlasi, uzvarot 2019. gada CONCACAF Zelta kausā. Pēc diviem gadiem 2021. gada CONCACAF Zelta kausa finālā Martino vadītā Meksikas izlase piekāpās ASV.
Presnels Kimpembe
Presnels Kimpembe (fr; dzimis ) ir Francijas futbolists, aizsargs. Pašlaik (2023) pārstāv Francijas 1. līgas klubu Parīzes "Saint-Germain".
Herardo Martino
Trenera karjera
2023. gada 28. jūnijā Martino tika apstiprināts par Maiami "Inter" galveno treneri, atzīmējot viņa atgriešanos MLS pēc Atlantas "United" pamešanas 2018. gadā.
Spēlētāja karjera
Newell's Old Boys
Presnels Kimpembe
Sasniegumi
Paris Saint-Germain
Francija
Herardo Martino
Trenera karjera
Libertad
Cerro Porteño
Newell's Old Boys
Paragvajas izlase
Barcelona
Argentīnas izlase
Atlanta United
Meksikas izlase
Stikuti
Stikuti ir ciems Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 9 km no pagasta centra Lipuškiem, 29 km no novada centra Rēzeknes un 212 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V599 (Ismeri_Zosna_Andrupene).
Ciema teritorijā atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Stikutu senkapi (Zviedru, Kara kapi).
Digitālā māksla
Digitālā māksla ir klasiskās mākslas un moderno tehnoloģiju apvienojums.
Digitālās mākslas vēsture
Par pirmo digitālo radošo darbu tiek uzskatīts Bena Lapovska darbs «Oscillon 40» 1952. gadā. Izmantojot elektronu viļņus, kas tika parādīti uz osciloskopa ekrāna (ierīce, ko izmanto dažādās jomās, tostarp medicīnā, inženierzinātnēs un telekomunikācijās, lai pētītu elektriskā signāla amplitūdas un laika parametrus), māksliniekam izdevās radīt figūru, kas sastāv no pastāvīgi kustīgiem viļņiem. Tā kā attēlu nebija iespējams iemūžināt uz papīra lapas, autors fotografēja osciloskopa ekrānu, lai saglabātu savu darbu vēsturē.
Sākotnēji Bena Lapovska attēli bija melnbalti, bet vēlākos gados viņam izdevās radīt krāsainas figūras, piemēram, 1960. gadā "Oscillon 520".
Osciloskops ir slavens arī ar to, ka tajā 1958. gadā tika radīta viena no pirmajām datorspēlēm «Tennis for Two», kuras funkcionalitāte bija ļoti vienkārša — uz osciloskopa ekrāna bija aplis, ko ar pieslēgtu tālvadības pulti varēja atsist no sienas.
Digitālās jaunrades tālāka attīstība nebūtu iespējama, ja 1945. gadā ASV netiktu izgudrots pasaulē pirmais dators ENIAC, uz kura bāzes tika būvēti visi turpmākie datori, kas ļāva eksperimentēt ar to funkcionalitāti, radot pasaulē pirmo digitālo radošumu. Nākamais svarīgais datums digitālajā mākslā ir 1963. gads, kad Ivans Saterlends izgudroja «Sketchpad Computer». Tā bija ierīce, kas darbojās kopā ar Lincoln TX-2 datoru (1956. gadā izgudrotais dators, kuram tajā laikā bija rekordliela atmiņas ietilpība (64 tūkstoši vārdu); dators darbojās, izmantojot vakuuma lampas; šādus datorus sauca par pirmās paaudzes datoriem).
Ierīce darbojās ļoti vienkārši — ar speciālu pildspalvu varēja zīmēt uz datora monitora, kā arī pārvietot uzzīmētas līnijas vai apļus pa monitoru, kombinējot tos savā starpā un veidojot vienkāršus zīmējumus. Papildus monitoram un pildspalvai iestatījumu kontrolei tika izmantota arī tastatūra. Lai mainītu konkrētas formas daļas iestatījumus, bija nepieciešams pieskarties ekrānam ar pildspalvu un pēc tam mainīt formas iestatījumus, izmantojot tastatūru. Šī ierīce ir viena no pirmajām un, iespējams, visvairāk līdzīga mūsdienu grafiskajiem planšetdatoriem.
1965. gadā mākslinieks Frīders Nakē, iedvesmojoties no Paula Klee eļļas gleznas "Highroads and Byroads" (1929), radīja attēlu "Hommage à Paul Klee 13/9/65 Nr.2", 1965. gads. Tajā laikā tas bija viens no sarežģītākajiem datoriem paredzētajiem algoritmiem. Lai panāktu haotisko un neprognozējamo efektu savā darbā, mākslinieka izveidotais algoritms ne tikai uzzīmēja attēlu, bet arī, pamatojoties uz varbūtības teoriju, pats izvēlējās, kur izvietot līnijas un apļus.
1966. gadu vidū uzņēmumam Bell Telephone Laboratories (tagad Nokia Bell Labs), bija liela nozīme digitālās jaunrades attīstībā. Tieši šajā uzņēmumā, veidojot «Experiments in Art and Technology» (EAT), savu ceļu sāka tādi nākotnes speciālisti kā Klods Šenons, Kens Knowltons, Leons Harmons, Liliana Švarca, Čārlzs Čuri, A. Maikls Nols, Edvards Zajecs un Billijs Klīvers. 1966. gadā viņi uzaicināja 10 māksliniekus un 30 inženierus, lai apvienotu radošumu un mākslu pavisam jaunā formātā. Populārākais darbs bija Leona Harmona un Kena Knovltona digitālā glezna "Studies in Perception", pazīstama arī kā "Nude". Gleznā ir attēlota kaila sieviete guļus. Glezna tika veidota ar pikselizāciju uz iekārtas, kuras cena tolaik bija 2 miljoni ASV dolāru. Tas tika uzdrukāts uz audekla ar izmēriem 3,66 x 1,52 metri, un tas tika piekārts pie laboratorijas sienas. Tomēr mākslas darbs izraisīja pārāk lielu ažiotāžu, un vadībai tika pavēlēts ne tikai noņemt gleznu no sienas, bet arī neminēt mākslas darbu uzņēmuma kontekstā. Mākslinieks Roberts Raušenbergs (Robert Rauschenberg) nepiekrita vadības lēmumam un izstādīja gleznu fonā konferences "Experiments in Art and Technology" laikā. Glezna ātri vien kļuva par sensāciju, MoMA izstādē "Mašīna kā Mehānisko laiku beigās un kibernētiskā nejaušība" (The Machine as Seen at the End of the Mechanical Age and Cybernetic Serendipity) ICA tā bija galvenais digitālais eksponāts, The New York Times iespieda gleznu savā laikrakstā (pirmais laikraksta izdevums, kurā bija redzams viss kails ķermenis), un Bell Telephone Laboratories atgrieza attēlu pie sienas. Viens no nozīmīgākajiem 20. gadsimta 60. gadu digitālajiem darbiem bija mākslinieka Čārlza Čuri (Charles Csuri) un programmētāja Džeimsa Šafera (James Shaffer) 1967. gadā radītā glezna, ko izdeva Motif Editions. 1967. gadā, kad pasaule protestēja pret Vjetnamas karu, tika radīta glezna, kurā bija attēloti 400 klasiski amerikāņu karavīri dažādās pozās. Viņiem tika doti reālu cilvēku vārdi. Attēls vispirms tika uzzīmēts un pēc tam atkārtoti ģenerēts datorā.