cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Denijs Halms
Formula 1
Halms bieži brauca ar Brebema "Brabham" spēkratiem ārpusčempionāta sacīkstēs, tomēr pasaules čempionātā jaunzēlandietis debitēja 1965. gadā, slavenajā Monako GP. Tā bija sezonas otrā sacīkste. Viņš finišēja astotais, taču atpalika astoņus apļus no līdera un devītās vietas īpašnieks atpalika piecpadsmit. Viņš izlaida Beļģijas GP, taču atgriezās pie Brabham stūres Francijā un palika tieši aiz goda pjedestāla, izcīnot savus pirmos punktus. Viņš aizvadīja visas atlikušās sezonas sacīkstes, neskaitot pēdējās divas. 1966. gadā Halms turpināja braukt šajā sacīkšu sērijā, tajā pašā komandā. Deviņās sacīkstēs viņš finišēja četrreiz, taču visās reizēs, kad Halms finišēja, viņš kāpa uz goda pjedestāla.
1967. gads bija vēl viens solis uz priekšu. Tikai trīs sacīkstēs viņš nekāpa uz goda pjedestāla un tādējādi apdzina savu priekšnieku Džeku Brebemu cīņā par titulu. Viņš kļuva par pirmo un, pagaidām, vienīgo Formula 1 pasaules čempionu no Jaunzēlandes. Kopš tā laika viņš visu savu F1 karjeru ir braucis tikai McLaren.
Viņa pirmā sacīkstē šajā komandā bija 1968. gadā. Pilots pievienojās savam tautietim Brūsam Maklārenam. Viņš nekad vairs neatkārtoja to sniegumu, kuru parādīja 1967. gadā. Kopvērtējumā viņš divreiz bija trešais, kopā sešas reizes uzvarēja un 1974. gads bija pēdējais viņa F1 karjerā.
Citas sacensības
No 1966. līdz 1972. gadam Halms bija piedalījies arī Can-Am sacīkstēs, divreiz izcīnot titulu (1968. un 1970. gadā). Viņš brauca vienā komandā ar savu tautieti Brūsu Maklārenu, kurš arī kļuva par divkārtēju Can-Am čempionu. 1969. gadā komanda sacīkstēs dominēja, bieži izcīnot dubultuzvaras un divreiz pat izcīnot trīskāršu uzvaru, kad visu pjedestālu aizņēma McLaren piloti (Maklārens, Halms un Dens Gērnijs, kurš vadīja rezerves M8A). Jaunzēlandietis četrreiz piedalījās Indy 500 sacīkstēs: 1967., 1968., 1969. un 1971. gadā (1970. gadā treniņbraucienos viņš apdedzināja rokas ar metanolu un nevarēja piedalīties sacīkstēs). Labākos rezultātus viņš izcīnīja pirmajās divās sacīkstēs, kad finišēja 4. vietā.
Vēlākā dzīve un nāve
Pēc karjeras beigšanas Halms neilgu laiku vadīja GPDA (Grand Prix Pilotu Asociāciju). Vēlāk viņš atgriezās savā dzimtenē un 1980. gadu sākumā piedalījās salonautomobiļu sacīkstēs, pazīstamā skota Toma Vokinšova komandā. Halms nomira, piedaloties Bathurst 1000 sacīkstē. Halms sākotnēji sūdzējās par sliktu redzamību, bet pēc tam, braucot "Conrod" taisnē, piedzīvoja smagu sirdslēkmi. Halms centās novadīt mašīnu un spēja to pat apstādināt pirms betona sienas, tomēr, kad tiesneši ieradās notikuma vietā, Halms, joprojām piesprādzēts, jau bija miris.
Mīliga-Hofmaņa kalni
Mīliga-Hofmaņa kalni (de, no) ir ap 130 km gara un līdz 30 km plata kalnu grēda Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Stiepjas no Orvina kalniem austrumos līdz Jelsvika kalniem rietumos. Atrodas ap 190 km uz dienvidiem no okeāna piekrastes (Princeses Martas krasts), kuru klāj Fimbulisena šelfa ledājs. Augstākā virsotne ir Jēkulkirhjas kalns (3148 m).
Grēdu atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija (1938-1939) un nosauca par godu gaisa satiksmes ministrijas ierēdnim Albertam Mīligam-Hofmanim (Albert Mühlig-Hofmann), kurš bija viens no ekspedīcijas atbalstītājiem.
Kopš 1993. gada pie Svarthamarena nunataka darbojas Norvēģijas vasaras polārstacija Tora. Pats nunataks ir noteikts par īpaši aizsargājamu dabas teritoriju.
Britney
Britney ir amerikāņu popdziedātājas Britnijas Spīrsas trešais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Jive Records un ASV tas tika izdots dienu vēlāk. Albums Billboard 200 ierindojās pirmajā vietā. B. Spīrsa kļuva par pirmo sieviešu mākslinieci mūzikas vēsturē, kuras pirmie trīs studijas albumi ir iekļuvuši topa pirmajā vietā.
Ziemeļu Marianas Salas
Ziemeļu Marianas Salas (oficiālais nosaukums Ziemeļu Marianu Salu Sadraudzība — en (CNMI), ch, karolīniešu: Commonwealth Téél Falúw kka Efáng llól Marianas) ir ar ASV sadraudzības statusā esoša valsts Klusā okeāna rietumu daļā, Mikronēzijā. Ziemeļu Marianas Salas sastāv no 15 lielākām salām Marianas salu arhipelāgā, taču praktiski visi iedzīvotāji dzīvo trijās no tām — Saipanā, Rotā un Tinianā.
Ģeogrāfija un klimats
Ziemeļu Marianas Salas kopā ar dienvidos esošo Guamu veido Marianas salu arhipelāgu.
Dienvidu daļā esošās salas sastāv no kaļķakmens, ap tām ir koraļļu rifi. Ziemeļu daļā esošās salas ir vulkāniskas izcelsmes. Anatanā, Paganā un Agrihanā atrodas aktīvi vulkāni. Augstākais punkts Ziemeļu Marianās ir vulkāns Agrihanas salā — 965 m vjl.
Aptuveni piektā daļa salu augsnes ir lauksaimnieciski apstrādājama, vēl aptuveni desmitā daļa — izmantojama ganībām. Galvenais dabas resurss ir zivis, notiek zivju resursu noplicināšana. Salās atrodas arī nesakārtotas atkritumu izgāztuves, kuras nepieciešams savest kārtībā. Saipanā atkritumu dēļ ir piesārņots gruntsūdens.
Salās ir tropisks jūras klimats, gada gaitā temperatūra mainās maz. No decembra līdz jūnijam ilgst sausā sezona, lietus sezona ilgst no jūlija līdz oktobrim. Ginesa pasaules rekordu grāmata min, ka Saipana ir planētas vieta ar vismazāk mainīgo temperatūru.
Izvirdumi
Anatahana ir maza, ap 9 km gara un 3 km plata saliņa, kas sastāv no vulkāna virsotnes. 2003. gada 10. maijā, 5:00 no rīta sākās pēkšņs šī vulkāna izvirdums. Kopš šī laika izvirdums turpinās, brīžiem notiek eksplozijas un brīžiem ir īsi miera periodi. 2005. gada 6. aprīlī šī vulkāna izvirdumā radās liels pelnu mākonis, kas slīdēja pār Saipanu un Tinianu. Brīžiem vulkāna radītais mākonis liek mainīt avioreisu maršrutus.
Vulkānu izvirdumu draudu dēļ lielākā daļa Ziemeļu salu iedzīvotāju ir evakuēti, tikai seši cilvēki dzīvo Alamaganā.
Salas
Virzienā no ziemeļiem uz dienvidiem Ziemeļu Marianas sastāv no šādām salām (šeit nav uzskaitītas sīkākās saliņas):
Administratīvais iedalījums
Salas iedalās četrās municipalitātēs: 1 līdz 10. salas apvienotas Ziemeļu salu municipalitātē (Northern Islands Municipality). 11. līdz 14. salas tiek dēvētas par Dienvidu salām. Saipana, Tiniana un Rota veido katra savu municipalitāti. Neapdzīvotā Agigvana ir daļa no Tinianas municipalitātes.
Ekonomika
Vienīgās pastāvīgi apdzīvotās salas ir Saipana, Tiniana un Rota — visās trīs salās ir ostas.
Viltusdmitrijs I
Viltusdmitrijs I jeb Dmitrijs Ivanovičs (,, dzimis ap 1581. gadu, miris ) mazāk nekā gadu bija Krievijas cars 1605. un 1606. gadā.
Dzīvesgājums
1604. gada jūnijā kopā ar 3500 karavīriem pasludinātais carevičs Dmitrijs no Polijas-Lietuvas kopvalsts teritorijas uzsāka karagājienu uz Maskavu. Uzzinājis par jauno troņmantnieku, cars Boriss Godunovs paziņoja, ka viņš ir bēguļojošs mūks Grigorjs Otrepjevs, kas ilgstoši bija viena no galvenajām versijām par Viltusdmitrija izcelsmi. Nemiernieki uzvarēja valdības karaspēku pie Čerņigovas, pēc tam tiem piebiedrojās citi cara Borisa pretinieki. Otrajā kaujā 1605. gada sākumā uzvarēja valdības karaspēks, bet drīz kļuva zināms par cara Borisa pēkšņo nāvi. Krievu armijā pārgāja troņa pretendenta pusē un devās uz Maskavu. 1605. gada 20. jūnijā Dmitrijs triumfāli iegāja Maskavā, kur bajāri bija jau nogalinājuši cara Borisa dēlu Fjodoru. Nākamajā dienā viņu kronēja par caru. 1605. gada novembrī viņš karaļa Sigismunda III Vāsas klātbūtnē Krakovā salaulājās ar katoļticīgo Marinu Mņišeku, ceremonija tika atkārtota 1606. gada 8. maijā par spīti tam, ka viņa atteicās pāriet pareizticībā.
Tas izsauca reliģiskos nemierus, un 1606. gada 17. maijā viņš tika nogalināts bajāra Vasilija Šuiska organizētas sacelšanās laikā, kurš pats pēc tam tika ievēlēts par nākamo caru.
Pilns tituls
Kronēšanas ceremonijā 1605. gada jūlijā Krievijas caram Dmitrijam piešķīra šādu pilno titulu:
"No Dieva žēlastības cars un lielkņazs Dmitrijs Ivanovičs, visas Krievijas, Vladimiras, Maskavas, Novgorodas patvaldnieks, Kazaņas cars, Astrahaņas cars, Sibīrijas cars, Pleskavas kungs un Smoļenskas, Tveras, Jugras, Permas, Vjatkas, Bulgārijas u.c. valstu lielkņazs, Ņižņijnovgorodas, Čerņigovas, Rjazaņas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas, Udoras, Obdoras, Kondijas valdnieks un lielkņazs, visas Ziemeļu zemes pavēlnieks un Ivērijas zemes, Kartvelas un Gruzijas caru, un Kabardijas zemes, Čerkesu un Kalnu kņazu kungs un daudzu citu valstu kungs un īpašnieks."
(krievu: Божiею милостiю Великого Государя Царя и Великого Князя Дмитрiя Ивaнoвича, всеа Русiи Самодержца, Владимерского, Московского, Новгородского, Царя Казанского, Царя Астраханского, Царя Сибирского, Государя Псковскаго и Великого Князя Смоленского, Тверского, Югорского, Пермского, Вятского, Болгорского и иныхъ, Государя и Великого Князя Новагорода Низовскiе земли, Черниговского, Резанского, Ростовского, Ярославского, Бђлоозерского, Удорского, Обдорского, Кондiйского, и всея Сђверные страны Повелителя, и Государя Иверскiе земли, Грузинскихъ царей, и Кабардинскiе земли, Черкаскихъ и Горскихъ князей и иныхъ многихъ Государствъ Государя и Облаадетеля.)
Viltusdmitrijs II
1607. gadā Krievijā no jauna uzradās troņa pretendents, kas apgalvoja, ka ir 1606. gadā no nāves izglābies cars Dmitrijs Ivanovičs. To atzina arī trimdā esošā Marina Mnišeka. Ar kazaku un Jana Pjotra Sapjehas vadītā karaspēka palīdzību viņš 1608. gadam ieguva kontroli pār lielāko daļu no Krievijas caristes teritorijas un gatavojās iekarot Maskavu. Viņa kara apmetne tika ierīkota Tušinā, 12 verstu attālumā no galvaspilsētas, tādēļ vēsturē viņš kļuvis pazīstams arī ar vārdu "Tušinas zaglis" jeb Viltusdmitrijs II. Pēc tam, kad cars Vasilijs IV Šuiskis noslēdza militāru savienību ar Zviedrijas karali Kārli IX un virzīja apvienoto karaspēku uz Tušinu, Viltusdmitrijs aizbēga uz Kostromu un gatavojās jaunam karagājienam. Viņš tika nogalināts 1610. gada 11. decembrī Kalugā.
Viltusdmitrijs III
1611. gada 28. martā Ivangorodā pie Narvas sevi par caru Dmitriju Ivanoviču pasludināja Krievijas troņa pretendents Viltusdmitrijs III, kas apgalvoja, ka ir izglābies no nāves Kalugā. Viņš meklēja atbalstu pie zviedriem, bet tie ātri atklāja blēdību un pārtrauca sarunas. Vēlāk viņš ieguva palamu "Pleskavas zaglis", jo 1612. gadā viņu par caru atzina Pleskavas pilsoņi. No turienes viņam padotie kazaki veica uzbrukumus arī Zviedru Vidzemes teritorijai. Savas politikas dēļ viņš drīz zaudēja atbalstu un 18. maijā bēga no Pleskavas, 1. jūlijā tika apcietināts un aizvests uz Maskavu nāves soda izpildei.
2012. gada laikapstākļi Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''2012. gada laikapstākļi Latvijā.''' Vidējā gaisa temperatūra bija aptuveni +6,1 °C jeb 0,3 grādi virs normas. Tādējādi 2012. gads kļuvis par otro vēsāko šajā gadsimtā, atpaliekot no 2010. gada, kura vidējā gaisa temperatūra bija tikai +5,6 grādi. Gaisa temperatūra bija robežās no −34,2 °C līdz +33,7 °C. Aizvadītā gada laikā stabili bagāts bija nokrišņu daudzums – desmit gada mēnešos no divpadsmit to daudzums bija virs normas. Ar kopējo nokrišņu daudzumu 832 mm (125% no ilggadīgās normas) 2012. gads ilggadējā datu rindā bija ceturtais ar nokrišņiem bagātākais, bet 21. gadsimtā – otrais mitrākais. 2012. gadu pārspēja 2010. gads, kad nokrišņu daudzums bija 856 mm jeb 129% no normas, savukārt pirmo vietu slapjāko gadu sarakstā ieņem 1928. gads, kad nokrišņu daudzums sasniedza 880 mm un norma tika pārsniegta par 33%. Gaisa temperatūra pārsvarā bija tuvu ilggadējam vidējam rādītājam, aukstākais mēnesis bija februāris, kad vidējā gaisa temperatūra noslīdēja četrus grādus zem normas, savukārt relatīvi siltākais bija novembris, kad mēneša vidējā gaisa temperatūra bija 2,4 grādus virs normas.
Gada raksturojums pa gadalaikiem
2011./2012. gadu kalendārā ziema (decembris, janvāris, februāris) bija temperatūras un nokrišņu kontrastiem bagāta. Pārsvarā aukstais februāris līdzsvaroja silto decembri un tādējādi ziemas vidējā gaisa temperatūra (−3,4 °C) bija tuva normai — 0,5 grādus virs tās. Savukārt bagātīgais dažāda veida nokrišņu daudzums visos ziemas mēnešos padarīja ziemu par visbagātāko ar nokrišņiem Latvijā pēdējo 90 gadu laikā. Ziemas kopējais nokrišņu daudzums bija 210 mm, kas ir 167% no normas.
Pēc divām rekordkarstām 2010. un 2011. gadu vasarām, '''2012. gada vasara''' kopumā Latvijā ar vidējo gaisa temperatūru +16,0 °C atbilda ilggadējai vidējai gaisa temperatūrai un bija trešā vēsākā vasara 21. gadsimtā. Vissiltākais laiks šai vasarā bija Latvijas vidienē — Rīgā (+17,4 °C) un Bauskā (+16,6 °C), bet visdzestrākais — Vidzemes augstienē — Zosēnos (+15,2 °C) un jūras vējiem visvairāk pakļautajā Kolkā (+15,3 °C). Vasaras vissiltākais mēnesis bija jūlijs. Tajā gaisa temperatūra sasniedza visaugstāko vērtību +33,7 °C (Daugavgrīvā, 29. jūlijā). Savukārt jūnija pirmajā pusē un jau sākot no augusta otrās dekādes dzestrajās naktīs zāles virskārtā bija vērojamas salnas. Nokrišņu šajā vasarā kopumā Latvijā bija 245 mm (10% vairāk par normu), kas to ierindo atbilstošo ilggadīgās un šī gadsimta datu rindu vidusdaļā. Jāatzīmē, ka karstajās 2010. un 2011. gadu vasarās nokrišņu bija vairāk kā 2012. gadā. Tā 2010. gada vasaras, kas ir trešā nokrišņiem bagātākā pēdējos 90 gados un vislietainākā šajā gadsimtā, vidējais nokrišņu daudzums Latvijā bija 324 mm. Visvairāk nokrišņu 2012. gada vasarā nolija pār Kolku (312 mm). Savukārt vismazākais nokrišņu daudzums bija Liepājā un Rucavā (ap 170 mm, kas ir mazāk par normu). Vasaras mēnešu laikā Latvijā krita 26 karstuma un 3 aukstuma rekordi. 2012. gada rudens Latvijā bija samērā silts un nokrišņiem bagāts. Ar vidējo gaisa temperatūru +7,9 °C (1,3 grādus virs normas) tas bija 12. siltākais pēdējos 90. gados un ceturtais siltākais 21. gadsimtā. Ar nokrišņu daudzumu 252 mm (127% no normas) 2012. gada rudens bija 13. mitrākais pēdējos 90 gados un ar nokrišņiem visbagātākais 21. gadsimtā.
Gada raksturojums pa mēnešiem
2012. gada janvāra vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija −3,4 °C, kas ir 1,2 grādus virs ilggadīgās normas. Siltāks par normu tas bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no ilggadīgās normas bija Latvijas vidusdaļā un ziemeļu rajonos, Rīgā un Kolkā sasniedzot 1,7 °C. Savukārt vistuvāk normai mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Latvijas galējos austrumu rajonos: 0,5—0,7 grādus virs tās. Ar kopējo nokrišņu daudzumu 77 mm (182% no ilggadīgās normas) janvāris kļuva par trešo ar nokrišņiem bagātāko gada pirmo mēnesi Latvijā. Lielāks par normu nokrišņu daudzums bija praktiski visā Latvijā. Vairāk kā divas reizes, Mērsragā gandrīz trīs reizes, normatīvā vērtība tika pārsniegta Latvijas ziemeļu rajonos un ap Rīgas līci. Mērsragā un Skultē tik liels nokrišņu daudzums janvārī bija pirmoreiz. Līdz 150% no normas liels nokrišņu daudzums bija Latvijas vidienē, kā arī galējos austrumu, dienvidaustrumu rajonos.
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru −8,8 °C (4,1 grādu zem ilggadīgās normas) 2011.—2012. gadu kalendārās ziemas pēdējais mēnesis — februāris — aukstāko februāru datu rindā bija četrpadsmitais, tūlīt aiz 2011. gada februāra, kura vidējā gaisa temperatūra bija tikai par vienu grāda desmitdaļu zemāka. Aukstāks par normu 2012. gada februāris bija visā Latvijā. Noviržu no normas kontrasti Valsts robežās bija visai ievērojami. Vislielākās novirzes no ilggadīgās normas bija Latvijas dienvidaustrumos — Daugavpilī: 5,4 grādus zemāk par normu. Diametrāli pretējā Latvijas vietā — Kolkasragā — mēneša vidējā gaisa temperatūra bija vistuvāk normai — 1,8 grādus zem tās. Ar kopējo nokrišņu daudzumu 45 mm (138% no ilggadīgās normas) 2012. gada februāris ir ierindojies nokrišņiem bagātāko februāru otrajā desmitā. Arī nokrišņu daudzuma atšķirības bija visai ievērojamas. Vismazākais nokrišņu daudzums bija mēneša visaukstākajā — Latvijas dienvidaustrumu daļā. Latvijas centrālajā daļā un rietumu rajonos bija vērojami nokrišņu daudzuma kontrasti — no 80% no normas Dobelē un 90% Rīgā līdz vairāk kā 225% Ventspilī un 240% Salacgrīvā.
Marta vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +0,9 °C. Tādējādi 2012. gada marts bija 2,2 grādus siltāks par ilggadīgo normu un siltāko marta mēnešu datu rindā ierindojās 19. vietā. No 21. gadsimta pavasara pirmajiem mēnešiem 2012. gada marts bija ceturtais siltākais. Marta nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 36 mm (107% no ilggadīgās normas) ar teritoriālajām svārstībām no 47—57% no normas Dobelē un Liepājā līdz 174% Cēsīs. Tādējādi tas ierindojās mitrāko pavasara pirmo mēnešu datu rindas trešajā desmitā. No 21. gadsimta marta mēnešiem 2012. gada marts bija sestais mitrākais. Marta vidējais vēja ātrums atbilda normai. Vēja brāzmas vislielāko ātrumu sasniedza 25. martā Ventspilī — 34 m/s. Mēneša gaitā trīs Latvijas vietās tika uzstādīti jauni maksimālo vēja brāzmu martā rekordi: 13. martā Rūjienā, 19. martā Rēzeknē un 25. martā Saldū.
Aprīļa vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +5,9 °C. Tādējādi 2012. gada aprīlis bija 1 grādu siltāks par ilggadīgo normu un siltāko aprīļa mēnešu datu rindā ierindojās 27. vietā. No 21. gadsimta pavasaru vidējiem mēnešiem šī gada aprīlis bija piektais siltākais. Aprīļa nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 53 mm (139% no ilggadīgās normas) ar teritoriālajām svārstībām no 82—90% no normas Baltijas jūras piekrastē — Liepājā un Ventspilī — līdz 218—221% Latvijas vidusdaļā — Mežotnē un Kalnciemā. Tādējādi 2012. gada aprīlis ierindojās mitrāko pavasara vidējo mēnešu 19. vietā. No 21. gadsimta aprīļa mēnešiem 2012. gada aprīlis bija otrais ar nokrišņiem bagātākais. Aprīļa vidējais vēja ātrums bija tuvs normai. Vēja brāzmas mēnesī vislielāko ātrumu sasniedza 2. aprīlī Baltijas jūras piekrastes rajonos — 20–22 m/s.
Maija vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +11,7 °C. Tādējādi 2012. gada maijs bija 0,9 grādus siltāks par ilggadīgo normu un siltāko maija mēnešu datu rindā ierindojās 23. vietā. No 21. gadsimta pavasaru pēdējiem mēnešiem tas bija piektais siltākais. Maija nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 67 mm (138% no ilggadīgās normas) ar teritoriālajām svārstībām no 70—80% no normas Ventspilī un Kuldīgā līdz gandrīz 2,5 mēneša normām līdzvērtīgam nokrišņu daudzumam Ogres novada Lielpēčos. Tādējādi 2012. gada maijs ierindojās mitrāko pavasari noslēdzošo mēnešu 20. vietā. No 21. gadsimta maija mēnešiem tas bija trešais ar nokrišņiem bagātākais. Lai gan mēneša vidējais vēja ātrums bija nedaudz zemāks par normu, četrās dienās mēnesī vējš brāzmās sasniedza vētras spēku. Vislielākais vēja brāzmu ātrums — 24–26 m/s — tika reģistrēts jūras un līča piekrastē.
Jūnija vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +13,9 °C. Tādējādi 2012. gada jūnijs bija 0,8 grādus aukstāks par ilggadīgo normu, ilggadīgajā datu rindā ierindojoties aukstāko jūnija mēnešu 29. vietā. No 21. gadsimta vasaras pirmajiem mēnešiem tas bija otrais aukstākais pēc 2004. gada jūnija, kura vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija +13,3 °C. Jūnija nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 78 mm (120% no ilggadīgās normas) ar teritoriālajām svārstībām no 80% no normas Liepājā un Rucavā līdz 170—180% Krāslavas novada Piedrūjā un Lubānā. Tādējādi 2012. gada jūnijs ilggadīgo datu rindā ierindojās mitrāko vasaras pirmo mēnešu 19. vietā. No 21. gadsimta jūnija mēnešiem tas bija piektais ar nokrišņiem bagātākais. Mēnesī visintensīvākās lietusgāzes bija 2., 11. un 15. jūnijā, diennaktī vietām sasniedzot dekādes normai, 11. un 15. jūnijā pat pusmēneša nokrišņu normai atbilstošu nokrišņu daudzumu. Mēneša vidējais vēja ātrums bija nedaudz zemāks par normu. Piecās dienās mēnesī vējam brāzmās vietām bija vētraina vēja spēks, bet vislielākais vēja brāzmu ātrums bija 17. jūnijā: jūras piekrastes rajonos 19—21, iekšzemē 15–17 m/s.
Jūlija vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +18,2 °C. Tādējādi 2012. gada jūlijs bija 1,2 grādus siltāks par ilggadīgo normu, ilggadīgajā datu rindā ierindojoties siltāko jūlija mēnešu 20. vietā. Salīdzinot ar citiem 21. gadsimta vasaras vidus mēnešiem, šī gada jūlijs ir ierindojies datu rindas vidusdaļā. Nokrišņu daudzums Latvijā turpināja būt virs normas. Jūlija nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 99 mm (126% no ilggadīgās normas) ar teritoriālajām svārstībām no 80—90% no normas Alūksnes un Vidzemes augstienēs līdz divām mēneša normām līdzvērtīgam nokrišņu daudzumam Kolkā. Tādējādi 2012. gada jūlijs ilggadīgo datu rindā ierindojās mitrāko vasaras vidus mēnešu 32. vietā. Tāpat kā mēneša vidējā gaisa temperatūra, arī mēneša nokrišņu daudzums vasaras vidus mēnesi ir ierindojis 21. gadsimta jūliju datu rindas vidusdaļā. Visintensīvākās lietusgāzes bija 20. jūlijā. Nokrišņu daudzums šai diennaktī bija vietām ne tikai liels, bet arī teritoriāli kontrastains. Tā Skrīveros tas sasniedza 53 mm, kas ir gandrīz 2/3 no mēneša nokrišņu normas un bija lielākais nokrišņu daudzums diennaktī šai mēnesī, bet Ogres novada Lielpēčos šīs pašas diennakts lietus nokrišņu daudzums bija tikai 11 mm, Rīgā — tikai 1 mm. Lai arī jūlija vidējais vēja ātrums kopumā bija nedaudz zemāks par normu, gaisa temperatūras kontrasti un atmosfēras nestabilitāte veicināja ne tikai lokāli spēcīgu gubu lietusmākoņu attīstību, kas deva stipras lietusgāzes, pērkona negaisus un vietām arī iespaidīga lieluma krusas graudus, bet arī būtisku, lokāla rakstura, vēja pastiprināšanos. Trijās mēneša dienās vējš brāzmās sasniedza stipras vētras, vēl vienā — vētras spēku. Latvijas novērojumu stacijās vislielākais vēja ātrums brāzmās — 27 m/s — tika reģistrēts 15. jūlijā Liepājas ostā. Tikai nedaudz mazākas (25 m/s), toties pirmoreiz jūlijā šais novērojumu stacijās vēja brāzmas bija 7. jūlijā Saldū un 28. jūlijā Pāvilostā. Jūlijā lielāks par ilggadīgiem vidējiem rādītājiem visā Latvijā bija dienu skaits ar pērkona negaisu. Visbiežāk, līdz pat 6—7 reizēm mēnesī, tas tika novērots Kurzemē.
Augusta vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +15,9 °C. Tādējādi 2012. gada augusts siltuma ziņā bija tuvs ilggadīgajai normai (0,3 grādus zem tās), ieņemot vietu augusta temperatūras ilggadīgās datu rindas vidusdaļā. Salīdzinot ar citiem 21. gadsimta vasaras noslēguma mēnešiem, tas 21. gadsimtā bija visaukstākais. Pēc astoņiem mēnešiem (sākot no 2011. gada decembra), kuros nokrišņu daudzums Latvijā kopumā bija lielāks par ilggadīgiem vidējiem rādītājiem, augusts bija nedaudz, bet tomēr sausāks par normu. Tā nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 68 mm (88% no ilggadīgās normas) ar teritoriālajām svārstībām no tikai puses no normas Rucavā līdz gandrīz 80% virs normas Kolkā. Tādējādi 2012. gada augusts mēneša nokrišņu daudzuma ilggadīgo datu rindā ierindojās vidusdaļā, nedaudz uz sausāko pusi. 21. gadsimta augustu skaitā 2012. gada augusts bija ceturtais sausākais. 2012. gada augustā un arī līdz šim 2012. gadā vislielākais diennakts nokrišņu daudzums bija Kolkā. Šeit naktī no 9. uz 10. augustu deviņās stundās nolija 67,7 mm, kas ir gandrīz mēneša normai līdzvērtīgs nokrišņu daudzums. Mēneša vidējais vēja ātrums bija tuvs normai. Deviņās mēneša dienās vēja brāzmas sasniedza vētraina vēja spēku, bet vislielākais vēja brāzmu ātrums (3. augustā Daugavgrīvā) bija līdzvērtīgs vētras spēkam — 21 m/s. Mēneša pirmajā dekādē bieži — astoņās dienās no desmit — tika novērots pērkona negaiss. 4. un 7. augustā tas ducināja Latvijas lielākajā daļā.
Septembra vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +13,0 °C, kas ir 1,3 grādus augstāk par normu. Tādējādi 2012. gada rudens pirmais mēnesis ilggadīgajā septembra gaisa temperatūras datu rindā ir bijis 16. siltākais, bet 21. gadsimta septembra mēnešu vidū – piektais siltākais. Diennakts vidējās gaisa temperatūras septembra gaitā pārsvarā bija virs normas. Vissiltākais laiks bija 11. un 12. septembrī, kad gaisa temperatūra dienā teritorijas lielākajā daļā bija virs +20 grādiem, visaugstākās vērtības sasniedzot Mērsragā un Daugavpilī. Savukārt visvēsākais laiks — naktī vietām tikai +2, +3 grādi — bija mēneša trešās dekādes pirmajā pusē. 2012. gada septembris bija ne tikai siltāks, bet arī sausāks par normu. Ar nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 61 mm (87% no ilggadīgās normas) tas ieņēma vietu gan ilggadīgās septembra nokrišņu daudzuma datu rindas, gan 21. gadsimta septembru datu rindas vidusdaļā. Visvairāk nokrišņu 2012. gada septembrī bija Alūksnē un Liepājā (130—140% no normas), bet vismazāk Bauskā — tikai puse no mēneša nokrišņu “plāna”. Mēneša gaitā vislielākais nokrišņu daudzums diennaktī tika reģistrēts 19. septembrī Rucavā, kur astoņu stundu laikā nolija lietus ar nokrišņu daudzumu līdzvērtīgu 28% no visa mēneša normas. Mēneša vidējais vēja ātrums kopumā Latvijā atbilda normai. Divpadsmit mēneša dienās vēja brāzmas sasniedza vētraina vēja spēku, bet sešās no tām jūras piekrastes teritorijās tām jau bija vētras spēks. Vislielākais mēnesī vēja brāzmu ātrums tika novērots 8. septembrī Ventspilī — 24 m/s.
Oktobra vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +6,9 °C, kas ir tuvu normai (0,3 grādus virs tās). Tādējādi 2012. gada rudens otrais mēnesis ieņēma vietu gan oktobra gaisa temperatūru ilggadīgo datu rindas, gan 21. gadsimta oktobra mēnešu vidusdaļā. Mēneša pirmajā pusē diennakts vidējā gaisa temperatūra bija ±3 grādus no normas. Toties otrajā oktobra pusē tika piedzīvota gan šim gadalaikam neparasti silta atvasara, gan pirmais sniegs. Ar diennakts vidējo gaisa temperatūru 6 grādus virs normas šī mēneša vissiltākās dienas — 19. un 20. oktobris — bija arī vissiltākie atbilstošie datumi gaisa temperatūras novērojumu vēsturē Latvijā. 19. oktobrī dienā gaiss sasila līdz pat +18,8 °C, 20. oktobrī līdz +17,5 °C, abās dienās daudzviet uzstādot jaunus konkrētās dienas konkrētajā vietā gaisa temperatūras rekordus. Savukārt mēneša visaukstākais periods bija no 26. līdz 31. oktobrim. Tajā diennakts vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija 3—6 grādus zem normas. Austrumlatvijas augstākajās vietās pirmo reizi šoruden visu diennakti gaisa temperatūra bija zem nulles, 29. un 30. oktobra naktīs vietām sasniedzot pat −7, −9 grādus. Oktobra nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 104 mm (154% no ilggadīgās normas), tā kļūstot par vienpadsmito ar nokrišņiem visbagātāko rudens otro mēnesi ilggadīgajā oktobru datu rindā un trešo mitrāko 21. gadsimtā. Visvairāk nokrišņu mēneša gaitā bija Siguldā (204% no normas), vismazāk — Kurzemes centrālajā un ziemeļu daļā, kur to daudzums svārstījās ap normu. Laika periodā līdz 17. oktobrim lija katru dienu, vietām diennaktī pārsniedzot visas dekādes nokrišņu normu. Turpmāk nokrišņu daudzums kļuva epizodiskāks. Trešās dekādes vidū, temperatūrai pazeminoties, jau parādījās arī slapja sniega pārslas, 26. un 27. oktobrī arī sauss sniegs, zemi pārklājot ar sniega segu. Visintensīvākā snigšana bija Austrumlatvijas centrālajā daļā — 27. oktobra rītā Priekuļos sniega segas biezums sasniedza 35 cm, Alūksnē — 21 cm. Sniega sega šais rajonos saglabājās līdz pat mēneša beigām. 1. novembra rītā tās biezums Priekuļos bija 16, Alūksnē — 11, Skrīveros un Siguldā — 3 cm. Laika apstākļu izmaiņu situācijā sastapās siltam un aukstam gadalaikam raksturīgās laika parādības. Tā 26. oktobrī tika novērots gan mēnesī visstiprākais vējš — piekrastes rajonos tas brāzmās sasniedza 22–28 m/s, gan pirmais rudens putenis, gan arī pērkona negaiss. 28.—29. oktobrī koku zaros šoruden pirmoreiz tika novērota sarma, bet uz ceļiem vietām bija vērojams apledojums.
Novembra vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +4,0 °C, kas ir 2,4 grādus virs ilggadīgās vidējās normas. Tādējādi 2012. gada rudeni noslēdzošais mēnesis novembra vidējo gaisa temperatūru ilggadīgajā rindā ir bijis 12. siltākais, bet 21. gadsimtā — trešais siltākais. 2012. gada novembra gaitā gaisa temperatūra, pārsvarā saglabājoties virs normas, pakāpeniski samazinājās. Vēl otrajā dekādē dienā gaiss sasila līdz +8, +9, vietām +10 grādiem, bet mēneša beigās jau tika sagaidīta ziema. Diennakts vidējai gaisa temperatūrai noslīdot zem nulles, tā visagrāk — 26. novembrī — iestājās Alūksnes augstienē, tad Vidzemē, bet no 30. novembra ziema jau valdīja Latvijas lielākajā daļā, kas kopumā ir nedaudz vēlāk par ilggadīgiem vidējiem rādītājiem. Novembra nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 86 mm (141% no ilggadīgās normas), tā kļūstot par 13. ar nokrišņiem visbagātāko rudeni noslēdzošo mēnesi ilggadīgajā novembru datu rindā un trešo mitrāko 21. gadsimtā. 2012. gada novembra nokrišņu daudzumam bija raksturīgi teritoriālie kontrasti. Kurzemē mēneša nokrišņu daudzums bija ap normu, turpretī Latvijas dienvidaustrumos — divas reizes virs tās. Lubānā, Pļaviņās un Rēzeknes novada Griškānos tik liels mēneša nokrišņu daudzums novembrī bija pirmoreiz. Ar nokrišņiem visbagātākais mēneša periods bija 29. un 30. novembris. Šajās divās diennaktīs Latvijas dienvidaustrumos izkrita 70—85% no visa mēneša nokrišņu normas. Lubānā un Pļaviņās 29. novembrī izkritušais nokrišņu daudzums (ap 54—57% no mēneša normas) bija vislielākais šajās vietās jebkad novembrī novērotais. Mēneša pirmajās dienās izkusa oktobra beigās izveidojusies sniega sega. No jauna tā parādījās tikai mēneša beigās, līdz 1. decembra rītam pārklājot gandrīz visu Latviju. Visbiezākā tā bija Vidzemē: Alūksnē — 24 cm, Lubānā — 18 cm, Priekuļos — 13 cm. Latvijas vidienē un Kurzemē sniega segas biezums bija no 1 līdz 7 cm, bet Krāslavas novada Piedrūjā, Daugavpilī un Līvānu novada Sīļos sniega praktiski nebija. Mēneša vidējais vēja ātrums bija 0,5 m/s zemāks par normu. Visstiprākie vēji tradicionāli pūta jūras piekrastes rajonos, brāzmās vislielāko mēnesī ātrumu — 20 m/s — sasniedzot 1. novembrī Kolkā.
Decembra vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija −4,8 °C, kas ir 2,5 grādus zem ilggadīgās vidējās normas. Tādējādi pēdējo trīs gadu noslēdzošie mēneši Latvijā temperatūras ziņā bija visai kontrastaini. 2010. gada decembris ilggadīgo decembru datu rindā bija ceturtais aukstākais, 2011. gada decembris bija otrais siltākais, bet 2012. gada decembris — 17. aukstākais. 21. gadsimta decembru skaitā tas bija ceturtais aukstākais, atpaliekot no šajā gadsimtā visaukstākā — 2002. gada decembra — par 2,8 grādiem. 2012. gada decembra lielākajā daļā Latvijā valdīja sals, kas pakāpeniski pieņēmās spēkā. Viszemāk — līdz −11, −19 grādiem — gaisa temperatūra noslīdēja naktī no 23. uz 24. decembri. Turpmāk laika apstākļi krasi mainījās. Pēc aukstās nakts 24. decembra pēcpusdienā strauji sāka kļūt siltāks, visā Latvijā iestājās atkusnis, kurš saglabājās līdz mēneša beigām. Visā mēnesī visaugstāk temperatūras stabiņš pakāpās Vecgada pēdējā stundā, Latvijas rietumu daļā sasniedzot +5, +6,3 grādus. Decembra nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 58 mm (110% no ilggadīgās normas), tādējādi ierindojoties ilggadīgo decembru datu rindas vidusdaļā — vairāk uz mitrāko pusi. Lai gan aizvadītais decembris bija piektais mitrākais 21. gadsimtā, nokrišņu tajā bija mazāk, kā iepriekšējo trīs gadu decembra mēnešos. 2011. gada decembris bija līdz šim gan 21. gadsimtā, gan ilggadīgajā decembru datu rindā ar nokrišņiem visbagātākais (88 mm), bet 2010. gada decembris — abās minētajās datu rindās otrais mitrākais. Savukārt 2002. gads bija 21. gadsimtā ne tikai visaukstākais, bet arī ar vismazāko nokrišņu daudzumu — tikai 30 mm. Novembra beigās — decembra sākumā izveidojusies sniega sega Latviju klāja lielāko decembra daļu. Visbiezākā tā bija mēneša otrajā dekādē un trešās dekādes sākumā — vidēji 11–16 cm, vietām Austrumlatvijā atsevišķās dienās sasniedzot 30 cm. Turpmāk siltā laika un lietus nokrišņu rezultātā sniegs visā Latvijā sāka strauji kust. Kurzemē atsevišķas vietas brīvas no sniega segas bija jau 26. decembrī, bet no 28. decembra sniegs nokusa arī vietām Latvijas vidienē un austrumu daļā. Mēneša vidējais vēja ātrums bija tuvs normai. Katrā dekādē bija dienas, kad vējš sasniedza vētras spēku. Tradicionāli vislielākais vēja ātrums bija piekrastes rajonos, brāzmās vislielāko mēnesī ātrumu — 24 m/s — sasniedzot 15. decembrī Kolkā.
Janvāris
Janvāra pirmā dekāde Latvijā bija neparasti silta — gaisa temperatūra valstī vidēji bija +0,7 grādi, kas ir 4,9 grādus virs klimatiskās normas. Tomēr šī dekāde bija tikai 13. siltākā meteoroloģisko novērojumu vēsturē. Vissiltākā janvāra pirmā dekāde bija 2007. gadā, kad vidējā gaisa temperatūra bija +4,5 grādi.
Februāris
Februāra pirmās dekādes vidējā gaisa temperatūra valstī bija −17,5 °C jeb 12,4 grādus zem klimatiskās normas. Tādējādi tā bija aukstākā februāra pirmā dekāde pēdējos 56 gados. Vēl aukstāks laiks februāra sākumā Latvijā bija tikai 1940. un 1956. gadā. Savukārt 2012. gada 2. un 5. februāris bija novērojumu vēsturē visaukstākie atbilstošie datumi gan pēc diennakts vidējās, gan diennakts minimālās gaisa temperatūras.
Februāra trešās dekādes nokrišņu daudzums kopumā Latvijā trīs reizes pārsniedza normu. Teritoriālās nokrišņu daudzuma svārstības bija visai ievērojamas — no 133% no normas Dobelē līdz 5,4 dekādes nokrišņu normām līdzvērtīgam nokrišņu daudzumam Salacgrīvā.
Augusts
Vidējā gaisa temperatūra Latvijā augustā bijusi +15,9 °C, līdz ar to tas kļuva par 21. gadsimta visaukstāko augustu.
Gaisa temperatūras Latvijā
Mēneša minimālā un maksimālā gaisa temperatūras desmit Latvijas meteoroloģiskajās novērošanas stacijās.
Laikapstākļu statistika Rīgā
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums, maksimums (°C) un mēneša vidējā temperatūra, kā arī tās novirze no ilggadējās novērojumu normas. Mēneša nokrišņu summa (mm), nokrišņu summa pa dekādēm un vienas diennakts nokrišņu maksimums.
Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Gaisa temperatūras fakti Rīgā
Dienas zemākā un nakts augstākā gaisa temperatūra Rīgā. Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Zemākā gaisa temperatūra dienā:
Augstākā gaisa temperatūra naktī:
Tureka
Tureka - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Koņinas.
Rakstos pirmoreiz minēta 1136. gadā. Pilsētas pievārtē atrodas termoelektrostacija, kur kā kurināmo izmanto vietējās brūnogles.
Dobra (Lielpolija)
Dobra ir pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Turekas.
Ainars Virga
Ainars Virga (dzimis Liepājā) ir latviešu rokmūziķis, solists un dziesmu autors. Mūzikā darbojas kopš 1976. gada. Darbojies grupās Vabolītes, Corpus, Neptūns, Liepājas kvartets, Līvi, Riga, Liepājas brāļi un Virga Hard Orchestra.
2014. gada aprīlī Ainars Virga izdeva pirmo soloalbumu "Dziesmas par dzīvi un mīlestību", kas tika atzīts par 2014. gada labāko metāla un roka albumu.
Ainārs Virga ir festivāla "Virga fest" un "Līvi fest" organizators un idejas autors.
Sākums mūzikā
Ainars Virga 5 gadu vecumā sāka spēlēt vijoli, vēlāk pašmācības ceļā apguvis ģitārspēli, kuras pamatus Ainaram iemācījis Ēriks Ķiģelis.
Mācījies Liepājas 1. vidusskolā. Mūzikas skolā apguvis vijoles spēli. 12 gadu vecumā Virga spēlēja ansamblī Vabolītes, kurā mēdza dziesmu tekstiem sarakstīt melodijas, iedvesmojoties no ārzemju rokgrupām. Absolvējis E. Melngaiļa mūzikas vidusskolas kordiriģentu nodaļu. Vēlāk darbojies grupās Liepājas kvartets, kopā ar Igo, Corpus un Neptūns.
1984. gadā Neptūns sastāvā 1. reizi tika atzīts par labāko ģitāristu Latvijas Padomju Republikā, piedaloties Latvijas estrādes ansambļu un izpildītāju skates finālā Liepājā.
Virga vairākkārt ieguvis labākā ģitārista titulu dažādos Latvijas un ārvalstu festivālos un aptaujās.
Līvu sastāvā
1985. gadā pēc Ērika Ķiģeļa nāves A. Virgu uzaicināja par grupas Līvi līderi un ģitāristu. Kopā ar Līviem Virga guva lielus panākumus vairākos muzikālos konkursos Latvijā un ārpus tās. Līvi ieguva jaunu skanējumu, pievēršoties smagajam rokam. Grupas sastāvā kā galvenie solisti kļuva leģendārās un smagās balss īpašnieks Aivars Brīze un tikpat smagās, ķērcošās, smeldzīgās balss īpašnieks Jānis Grodums. 1988. gadā tika pabeigts Ērika Ķiģeļa iesāktais mūzikas cikls "Kurzemei saules ceļš" un tika izdots studijas albums ar tādu pašu nosaukumu, kas ātri vien kļuva iecienīts, lielā mērā pateicoties Ainara Virgas profesionālajai, neatkārtojamai un enerģiskajai ģitārspēlei un komponista talantam. Dziesma Dzimtā valoda (A. Virga/G. Vieru (atdz. I. Ziedonis)) ieguvusi 1. vietu 1986. gadā raidījuma "Mikrofons" gada aptaujā grupas "Līvi" izpildījumā (1. vietu 2011. gadā šovā "Mūsu Zelta dziesma" Ainara Virgas un Andra Ērgļa izpildījumā. ).1988. gadā tika sniegts iespējams viens no labākajiem grupas Līvi koncertiem Z-studijā, kurā Līvi sniedza enerģisku, patriotisku, emocionālu un kvalitatīvu priekšnesumu.
Ainars Virga ar grupu Līvi ir izdevis vairākus veiksmīgus studijas un dzīvā ieraksta albumus, kā arī divus DVD. Ainars Virga ir tādu dziesmu autors kā "Dzelzsgriezējs", "Dzimtā Valoda", "Eglīte", "Straume", "Kādā brīnišķā dienā", "Zelta sirds u. c. Grupas darbība tika pārtraukta pēc Jāņa Groduma, vienīgā grupas dalībnieka, kurš tajā darbojies no pirmsākumiem, nāves.
2017. gadā izveidojis jaunu Līvu sastāvu, ar ko izdevis divus albumus: koncertalbumu "bez štepseļiem" (2017) un studijas albumu "Pluss mīnuss" (2019). mūsdienās aktīvi koncertē gan Līvu sastāvā, gan kā īpašais viesis dažādos projektos un mākslinieku koncertos.
Citi projekti
Ar Liepājas Brāļiem 1987. gadā ieguva 4. vietu festivālā "Bildes" ar dziesmu "Tikai tā". Šī dziesma ir festivāla "Bildes" himna.
A. Virga ir mūzikas autors Liepājas teātra izrādei "Akmeņi" (2005) un mūziklam "Liepājas stāsts" (2007). Ar grupu Līvi piedalījies Liepājas teātra izrādē "Kaupēn, mans mīļais".
2009. gadā A. Virga izveidoja solo projektu Virga Hard Orchestra, kurā viņš spēlē vēl joprojām.
2015. gada 13. jūnijā norisinājās pirmais "Virga fest", kura organizators ir pats Virga.
2015. gadā pēc vairāk kā 20 gadiem Ainars Virga kopā ar Alex, Uldi Marhilēviču un Gunti Vecgaili izdeva supergrupas "Riga", Amerikā ierakstīto, 1,5 miljons vērto albumu "Riga in America", kurā ir dzirdama arī Igo balss.
Ainars Virga sadarbojas arī ar tādiem atpazīstamiem mūziķiem kā Olga Rajecka, Igo, Ivo Fomins, Mārtiņš Ruskis, Jānis Buķelis, Andris Ērglis, Alex u. c.
Privātā dzīve
Trīsreiz precējies un divreiz šķīries. Pirmā sieva Līga Poškus. Otrā sieva Anda Virga, ar kuru Ainars apprecējās 1987. gadā. Dēls Rūdolfs, dzimis 1989. gadā un audžumeita (Andas meita) Ilze. Trešo reizi Virga apprecējās 2015. gadā, apņemot par sievu Anniju Brūnu.
Čeļabinskas "Chelmet"
Čeļabinskas "Chelmet" ir hokeja komanda, kas dibināta 1948. gadā un bāzēta Čeļabinskā, Krievijā. "Chelmet" pašlaik spēlē Krievijas Augstākajā līgā.
Latvijas Astronomijas biedrība
Latvijas Astronomijas biedrība (LAB) ir sabiedriska organizācija, kas apvieno astronomijas interesentus — amatierus, profesionāļus, skolēnus un studentus. LAB pirmsākumi saistās ar 1947. gada 18. novembri, kad tika dibināta Vissavienības Astronomijas un ģeodēzijas biedrības (VAĢB) Rīgas, vēlāk Latvijas nodaļa. Biedrības dibināšanas iniciators un pirmais priekšsēdētājs bija Jānis Ikaunieks.
1993. gada 1. decembrī VAĢB Latvijas nodaļa pārveidojās par Latvijas Astronomijas biedrību.
LAB biedri vēsturiski ir nodarbojušies ar sudrabaino mākoņu izpēti, organizējuši Saules aptumsumu novērojumu ekspedīcijas, organizējuši astronomijas nometnes.
Hattrick
Hattrick ir tiešsaistes, uz interneta pārlūku bāzēta daudzspēlētāju tīkla spēle. Spēle ir radīta Zviedrijā 1997. gadā. Šobrīd Hattrick spēlē vairāk nekā 620000 spēlētāju no 124 valstīm. Katrai valstij ir savs nacionālais čempionāts, kur lietotāji, sadalīti grupās, cīnās par uzvarētāja titulu. Spēle ir bezmaksas, lai gan ir iespējams par nelielu samaksu kļūt par atbalstītāju, kas sniedz dažādas papildiespējas, kas padara spēli interesantāku, bet nesniedz priekšrocības spēlē.
Ievads
Hattrick spēlētājs ir virtuālas futbola komandas menedžeris. Spēles uzdevumos ietilpst: spēlētāju pirkšana un pārdošana, trenēšana un pats galvenais - cīņa par uzvaru nacionālajā čempionātā un kausa izcīņā. No sākuma spēlētājs saņem savu komandu ar vājiem spēlētājiem, mazu stadionu un nedaudz faniem. Spēlēšana ir jāsāk kādā no zemākajām līgām. Tad pamazām var sākt attīstīt klubu - iepirkt jaunus spēlētājus, trenēt jaunos futbolistus, būvēt lielāku stadionu un pulcēt klāt arvien jaunus un jaunus komandas fanus. Hattrick spēles notiek 2 reizes nedēļā, sezona ilgst 16 nedēļas, līdz ar to gadā sanāk 3 sezonas un viens īstais gads ir 3 Hattrick gadi.
Līgu sistēma
Hattrick spēlē ir oriģināla līgu sistēma. Augstākajā līgā (Latvijā tā saucas Virslīga) ir viena grupa, kurā spēlē astoņas komandas. Tālāk katrā nākamajā līgā ir četrreiz vairāk grupu nekā iepriekšējā, bet, sākot ar VI līgu un uz leju, grupu skaits paliek nemainīgs - 1024.
Sezona notiek divās kārtās, katra grupas komanda ar katru izspēlē divas spēles. Katras grupas divas pēdējās komandas tiek pazeminātas, ja vien jau nespēlē zemākajā līgā. To vietā nāk labākie no nākamo zemāko līgu grupu līderiem (komandas ar augstāko punktu skaitu). Puse no grupu līderiem tiek uzreiz paaugstināti, savukārt pārējiem ir jāspēlē kvalifikācijas spēles pret 5. un 6. vietas ieguvējiem no nākamās augstākās līgas. No šiem grupu uzvarētājiem (tiem, kuri netiek uzreiz paaugstināti) labākais spēlē ar sliktāko 6. vietas ieguvēju, un sliktākais sastopas ar labāko 5. vietas ieguvēju. Visu VII un zemāku līgu grupu uzvarētāji tiek automātiski paaugstināti bez kvalifikācijas spēlēm.
Latvijā šobrīd ir 5 līgas.
Paralēli līgas čempionātiem notiek kausa izcīņa, kur komandas sacenšas izslēgšanas spēlēs, un kopš 2006. gada ir izveidots arī pirmais starptautiskais klubu turnīrs "Hattrick Masters", kuru savā starpā izcīna visu valstu līgas un kausa čempionvienības.
Pasaules čempionāts un valstsvienības
Hattrick notiek arī pasaules čempionāts starp valstu pieaugušo un U-20 izlasēm. Izlases menedžeris tiek noskaidrots vēlēšanās. Sasniegumi: 2005. gada decembrī un 2008. gada jūnijā pasaules čempionātā Latvijas izlasei izdevās iegūt bronzas medaļas.
Hattrick Latvijā
Hattrick Latvijas līga tika izveidota 2002. gada vasarā un tā lietotāja saskarne ir pieejama arī latviešu valodā. Lietotāju skaitam Latvijā ir tendence samazināties, un uz 2020.gada sākumu tā ir ap 2700 spēlētājiem. Ir notikuši 5 ikgadēji lietotāju ārpusspēles pasākumi.
Paragvajas futbola izlase
Paragvajas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Paragvajas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Paragvajas futbola izlasi pārvalda Paragvajas Futbola asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1919. gadā pret Argentīnas izlasi. Paragvaja 8 reizes ir piedalījusies Pasaules kausa finālturnīros, tostarp arī pašā pirmajā turnīrā 1930. gadā. Lielākais sasniegums ir iekļūšana ceturtdaļfinālā 2010. gadā. Copa América turnīros Paragvaja ir piedalījusies 34 reizes, divas reizes arī kļūstot par uzvarētājiem — 1953. un 1979. gadā.
Riteņbraukšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — grupas brauciens vīriešiem
2008. gada vasaras olimpisko spēļu vīriešu grupas brauciens šosejā notika 9. augustā Pekinas šosejas trasē. Sacīkstēs piedalījās divi Latvijas sportisti — Raivis Belohvoščiks, kurš nefinišēja, un Gatis Smukulis, kurš ierindojās 67. vietā.
Sacensībās uzvarēja Spānijas pārstāvis Samuels Sančess ar rezultātu 6 stundas, 23 minūtes, 49 sekundes, pēc uzvaras sprintā no sešu sportistu atrāviena. Otrajā un trešajā vietā ierindojās Itālijas pārstāvis Davide Rebellins un Šveices sportists Fabians Kančellāra ar tādu pašu laiku kā uzvarētājam un saņēma attiecīgi sudraba un bronzas medaļas. Mitri un karstie laika apstākļi kontrastēja ar lietusgāzēm nākamajā dienā notiekošo sieviešu sacensību laikā.
2009. gada aprīlī tika paziņots, ka Rebellins ir uzrādījis pozitīvas CERA (trešās paaudzes eritropoetīna paveids) analīzes olimpiādes laikā. Pēc tam, kad viņa B-parauga apstiprināja sākotnējos rezultātus, viņš atgrieza savu medaļu un atmaksāja naudas balvu Itālijas nacionālajai Olimpiskajai komitejai (CONI), joprojām uzturot savu nevainību. Kančellāram un sākotnējam ceturtās vietas ieguvējam Aleksandram Kolobņevam vēlāk tika piešķirtas jaunās medaļas, atbilstoši mainītajiem rezultātiem.
Aleksejs Žamnovs
Aleksejs Žamnovs (dzimis ) ir bijušais krievu hokejists, centra uzbrucējs. Savas karjeras laikā aizvadījis 13 sezonas Nacionālajā hokeja līgā, kā arī izcīnījis visu olimpisko medaļu komplektu.
Spēlētāja karjera
1992.—93. gada sezonā hokejists pievienojās NHL klubam Vinipegas "Jets", jau savu debijas sezonu noslēdzot kā trešais komandas rezultatīvākais spēlētājs aiz Tēmu Selennes un Fila Hauslija. 1994.—95. gada sezona Žamnovam bija īpaši veiksmīga, jo ar 65 punktiem 48 spēlēs (sezona bija saīsināta lokauta dēļ) hokejists bija trešais rezultatīvākais visā līgā.
1996. gada vasarā hokejists tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks" vienību, tās rindās spēlējot līdz pat 2003.—04. gada sezonas otrajai pusei. 2002.—03. un 2003.—04. gada sezonās Žamnovs pildīja arī "Blackhawks" kapteiņa funkcijas, taču tad tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers" vienību.
5. autobusu maršruts (Rēzekne)
5. autobusu maršruts ir Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Vipingas līdz dārzkopības biedrībai „Atpūta”.
Elpošanas orgānu sistēma
Elpošanas orgānu sistēma (la) ir orgānu sistēma, kuras uzdevums ir nodrošināt organisma pastāvīgu gāzu apmaiņu ar ārējo vidi, viegli gaistošu vielu izvadīšanu, termoregulāciju, skaņas radīšanu. Organisms elpojot uzņem skābekli, bet izdala ogļskābo gāzi. Tas ir viens no dzīvības uzturēšanas nosacījumiem.
Cilvēka elpošanas orgānu sistēma
Cilvēka elpošanas orgānu sistēmu var iedalīt divās daļās:
Cilvēki elpo arī ar ādas palīdzību, bet tā tikai 1—2 % nodrošina no kopējās gāzu apmaiņas.
Visiem gaisa vadiem ir vairākas kopīgas pazīmes. Pirmā pazīme ir tā, ka tie ir cauruļveida, otrā pazīme — tos veido hialīna skrimšļa pusgredzeni vai plātnītes, kas neļauj elpceļiem saplakt, trešā pazīme — tos klāj gļotāda, kuru veido daudzkārtains skropstiņepitēlijs.
Daugavpils oranžais koris
Daugavpils oranžais koris ir koris no Latgales, kas tika izveidots 2008. gada vasarā, lai piedalītos jaunajā TV3 šovā "Koru kari". Kora dalībnieku sastāvā ir gan Latvijā pazīstami cilvēki, gan arī jauni talanti. Četri no kora dalībniekiem, Sandis Ulpe, Sergejs Ivanovs, Mihails Andrejevs, Igors Jevsejevs, kuri izveidoja grupu Simply 4, piedalījās 2009. gada Eirodziesmā, kur ieguva 7. vietu. Šovā kopā ar kori uzstājās gan Liene Šomase, gan Andris Ērglis. Šova noslēgumā, kas notika, Daugavpils oranžais koris ar pārliecinošu balsu pārsvaru uzvarēja Lielvārdes violeto kori. Pēc šova koris uzsāka koncertturneju, kurā izpildīja gan dziesmas no šova, gan arī citas pazīstamas melodijas. Maija beigās koris izdeva kompaktdisku, kurā ir iekļautas dziesmas no šova jaunā aranžējumā. Daudzas dziesmas nokļuva Latvijas topu virsotnēs.