cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uldis Gundars
1986. gadā kļuva par Latvijas PSR sociālās nodrošināšanas ministra pirmo vietnieku, bet neilgi pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gada 18. maijā kļuva par Ivara Godmaņa valdības ministru ar LR Augstākās padomes lēmumu. Amata pienākumus Gundars pildīja, neesot nevienas partijas biedrs. Viņa darbības laikā tika pieņemts jauns Latvijas pensiju likums. Amatu zaudēja 1991. gada novembrī, kad Sociālās nodrošināšanas ministrija tika iekļauta Labklājības ministrijā valdības reorganizācijas rezultātā. Gundars reorganizāciju nosauca par "pilnīgi nepiemērotu pirms jauno cenu reformas" un "smalku kaitniecību vai spēlēšanos ar cilvēkiem".
Vēlāk kļuvis par Latintrade bankas izpilddirektoru. Ap 2002./2003. gadu bijis Rīgas latviešu biedrības priekšsēdētāja vietnieks saimnieciskajos jautājumos. Miris 2012. gadā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Pještjani
Pještjani ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Pještjanu apriņķa centrs pie Vāhas upes. Viens no pazīstamākajiem Slovākijas kūrortiem.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1113. gadā, 1642. gadā ieguva pilsētas tiesības. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Pještjani līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Peštjēna (Pöstyén). Pilsēta attīstījusies ap minerālūdens avotiem, kuri pirmoreiz aprakstīti 1549. gadā. 1917. gadā Pještjanos tikās Vācijas, Austroungārijas un Bulgārijas monarhi, lai vienotos par Pirmā pasaules kara turpināšanu. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas pilsēta.
Cilvēki
2001. gadā absolūtais vairākums (96,3 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (72,65 %), nereliģiozi (16,71 %) un luterticīgie (5,96 %).
Pještjanos dzimuši - tenisiste Ļudmila Cervankova (Ľudmila Cervanová, 1979), futbolists Filips Hološko (Filip Hološko, 1984), airētājs Slavomīrs Kņazovickis (Slavomír Kňazovický, 1967), tenisists Lukāšs Lacko (Lukáš Lacko, 1987), peldētāja Martina Moravcova (Martina Moravcová, 1976) un hokejists Branko Radivojevičs (Branko Radivojevič, 1980).
Pilsētā uzaudzis opārta klasiķis Viktors Vazareli (Victor Vasarely, 1906 - 1997).
Rīgas Svētā Antona Romas katoļu baznīca
Rīgas Svētā Antona baznīca ir Romas Katoļu Baznīcas dievnams Ķengaragā, Maskavas ielā 309a. Tā ir viena no jaunākajām katoļu baznīcām Latvijā, uzcelta 2015. gadā, to iesvētot arhibīskapam Zbigņevam Stankevičam. Pēc ilgiem gadiem, kad Rīgas Sv. Antona draudze atradās bez savas baznīcas, 2012. gadā tika uzsākta jaunās baznīcas celtniecība. Pašlaik Sv. Antona draudze ir viena no lielākajām Rīgas katoļu draudzēm. Tās celtniecības izmaksu lielāko daļu ziedoja draudze un citi ticīgie. Pēc Baznīcas uzcelšanas ir atvieglota arī citu Rīgas katoļu dievnamu pastorālā kalpošana, sevišķi Sv. Franciska baznīcai, kurš bija līdz 2015. gadam vienīgais katoļu dievnams Maskavas priekšpilsētā un apkalpoja arī ticīgos no Ķengaraga. Pašlaik draudzes prāvests ir Oļģerts Daļeckis.
Ārējās saites
http://foto.eks.lv/baznicas/riga/Antona/index.html https://web.archive.org/web/20180104200955/http://www.antonadraudze.lv/lv/vesture/
Fleks
Fleks var būt:
Izidors Gunsbergs
Izidors Arturs Gunsbergs (en;, Budapešta - , Londona) bija Ungārijā dzimis Lielbritānijas šahists, kas 1890.—1991. gadā piedalījās mačā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu.
Auseklis Lazdiņš
Auseklis Lazdiņš (dzimis Jaunsvirlaukas pagastā) ir latviešu inženieris elektriķis, Latvijas Republikas Enerģētikas ministrs (1990—1991).
Izidors Gunsbergs
Jaunība
Gunsbergs piedzima Budapeštā. Šahista gaitas sāka spēlējot par imitēto šaha mašīnu «Mephisto», bet vēlāk kļuva par profesionālu šahistu. 1876. gadā pārcēlās uz dzīvi Anglijā, bet 1908. gadā naturalizējās par Apvienotās Karalistes pilsoni.
Auseklis Lazdiņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1935. gadā Jaunsvirlaukas pagasta "Nīgartos". Mācījies Jaunsvirlaukas skolā. Studēja Latvijas Valsts universitātes Mehānikas fakultātes Enerģētikas nodaļā. Strādāja Latvijas Zinātņu akadēmijas Fizikāli enerģētiskā institūtā, bija Rūpniecības labaratorijas vadītājs, vēlāk Latvijas PSR Valsts Plāna komitejas enerģētikas kurināmā daļas vadītājs, no 1975. gada LPSR Valsts Plāna Komitejas priekšsēdētāja vietnieks, no 1988. gada LPSR Kurināmā un Enerģētikas valsts komitejas priekšsēdētājs. Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā Lazdiņš bija Latvijas Enerģētikas ministrs. 1993. gadā viņš nodibināja Mazās Enerģētikas fondu.
Izidors Gunsbergs
Šahista karjera
1880. gadu beigās un 1890. gadu sākumā Gunsbergs izvirzījās par vienu spēcīgākajiem šahistiem pasaulē. 1885. gadā viņš pārliecinoši uzvarēja Londonas nacionālajā turnīrā, bet pēc dažām nedēļām ieņēma 4. vietu prestižajā 4. Vācu šaha kongresā Hamburgā. 1887. gadā Gunsbergs atkārtoti uzvarēja Londonas šaha turnīrā, bet 1888. gadā arī Bredfordas šaha turnīrā. 1887. gadā mačā ar 7:5 (+4 -2 =6) tika pieveikts Džozefs Blekbērns, viens no Anglijas tālaika labākajiem šahistiem. 1890. gadā Havannā tika nospēlēts neizšķirti mačs ar krievu šaha līderi Mihailu Čigorinu 11½:11½ (+9 -9 =5). Pēc šiem panākumiem toreizējais Pasaules šaha čempions Vilhelms Steinics izsauca Gunsbergu uz maču. Mačs tika sarīkots gadumijā no 1890. uz 1891. gadu Ņujorkā, aizritēja sīvā cīņā un noslēdzās ar Steinica uzvaru 10½:8½ (+4 -6 =9). Pēc šīs neveiksmes Gunsberga rezultāti turnīros kļuva vājāki. Tā 1895. gada Hastingsas šaha turnīrā viņš dalīja tikai 15. vietu 22 dalībnieku konkurencē.
Auseklis Lazdiņš
Dzīvesgājums
Pēc pensionēšanās dzīvo Limbažu pagasta “Rožkalnos”.
Mālnieki (Dekšāres pagasts)
Mālnieki (arī Moļnīki, Molinīki) ir ciems Rēzeknes novada Dekšāres pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 2,5 km no pagasta centra Dekšarēm, 38,1 km no novada centra Rēzeknes un 209,4 km no Rīgas.
Izidors Gunsbergs
Dzīves nogale
Pēc aktīvas šahista karjeras beigām strādājis kā šaha žurnālists. Sadarbojies ar Londonas avīzi «London Daily News». Kļuvis slavens, ka 1916. gadā uzvarējis tiesas procesu, kurā Apvienotās Karalistes Augstākā tiesa bija nospriedusi, ka Gunsberga avīzē publicētajās analīzēs nav pārskatīšanās kļūdu. Par Gunsberga mūža pēdējiem gadiem ir zināms vienīgi tas, ka viņš ir miris trūkumā.
Mālnieki (Dekšāres pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V735 (Stabulnieki–Sīļukalns–Varakļāni).
MUOS 3
MUOS 3 ir ASV militārās mobilo sakaru sistēmas Mobile User Objective System pavadonis. Palaists 2015. gada janvārī. To izgatavojis uzņēmums Lockheed Martin ASV Jūras kara flotes uzdevumā.
Pavadonis izgatavots uz modificētas platformas A2100 bāzes. Divas 14 m reflektora antenas izgatavojis uzņēmums Harris, bet sakaru aparatūru izgatavoja Boeing IDS.
MUOS 3 tika palaists 01:04 UTC ar nesējraķeti Atlas V/551 (sērijas numurs AV-052) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa SLC-41. No pēdējās pakāpes pavadonis atdalījās 03:59 UTC. Plānots, ka ģeostacionāro orbītu MUOS 3 sasniegs 8 dienu laikā. Tad tiks izvērsti saules bateriju paneļi, un lielo antenu reflektori izvērsti 12 dienas pēc starta.
Šarls Klerī
Klerī 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu profesionāļiem. Šajā disciplīnā vinš startēja tikai pirmajā kārtā.
Mālnieki
Mālnieki var būt:
Molinīki
Molinīki var būt:
Andrejs Bondarenko
Andrejs Bondarenko (ru, dzimis Mariupolē, Ukrainā miris ) bija ukraiņu izcelsmes Latvijas basketbolists, spēlēja centra pozīcijā, bija Latvijas basketbola izlases dalībnieks.
Biogrāfija
Andrejs Bondarenko dzimis Mariupolē. Profesionāļa karjeru aizvadījis Kijivas SKA (1983—1985), Rīgas VEF (1988—1992), "SWH-Brocēni", BK Ventspils un Doneckas "BC Donetsk" vienībā. Pēdējais pārstāvētais klubs bija Elkingenas "Basketball Elchingen 1999" Vācijā.
1997. gadā par īpašiem nopelniem Latvijas labā basketbolistam tika piešķirta Latvijas pilsonība.
2002. gada 9. augustā pēkšņi mira. Par nāves iemeslu uzskata sirdsdarbības problēmas.
Latvijas izlase
Latvijas izlasē debitēja mačā pret Zviedriju 1992. gada 7. maijā. Latvijas izlasi pārstāvēja arī 1992. gada vasaras olimpiskās spēļu kvalifikācijas turnīrā Granādā 1992. gadā, 1993. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā Polijā un finālturnīrā Vācijā, tāpat arī 1997. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā Spānijā. Pēdējo spēli izlasē aizvadīja 1998. gada 28. novembrī pret Turciju. Kopumā izlasē aizvadīja 47 spēles.
Soritoīdas
Soritoīdas (Soritoidea) ir miliolīdu kārtas bentisko foraminiferu virsdzimta. Atsevišķos darbos tā tiek pasniegta kā Miliolana apakšklases kārta (Soritida Saidova, 1981 ). Ģeohronoloģiski tās ir zināmas no vēlā triasa (iespējams pat no vēlā perma) līdz mūsdienām. Virsdzimtā ir virs 40 ģintīm.
Apraksts
Soritoīdām ir daudzkameru čaulas, kas augšanas gaitā maina savu formu. Atsevišķas sugas var izaugt līdz 1 cm diametrā, kas priekš protistiem ir gigantiski izmēri. Čaula ir brīva, vai arī retākos gadījumos pieaugoša pie substrāta. Agrīnā stadijā tā ir plakani spirāliska, bet pēdējā augšanas stadijā iegūst vienrindu vai ciklisku formu. Sieniņas ir vienkāršas vai ar iekšējām septulām, kas nesadala kameras izolētos dobumos. Specializētām formām, ar radiālām septām, kas pārdala kameras sīkākās kameriņās; savienojumu starp tām nodrošina stoloni. Čaulas galvenā atvere ir vienkārša vai arī attīstītām formām daudzu caurumu veidā. Vienkāršā atvere var variēt atkarībā no izvietojuma.
Ekoloģija
Soritoīdas mīt pārsvarā oligotrofos tropiskajos ūdeņos. Visas soritoīdas satur endosimbiotiskas aļģes, kas izskaidro šo foraminiferu lielos izmērus. Tās var būt sārtaļģes, zaļaļģes vai arī dinoflagelātas.
Sistemātika
(†) - izmirušu organismu grupa.
Džidu Krišnamūrti
Džidu Krišnamūrti (te, Jiḍḍu Kr̥ṣṇamūrti, dzimis, miris ) bija Indijas filozofs, domātājs, dzejnieks, orators un garīgais sludinātājs. Viņu teozofijā izglītoja angļu sociālā reformatore Annija Bezanta, kas apgalvoja, ka nākšot “Pasaules skolotājs” — mesija, kas nesīs pasaulē apgaismību. Džidu kļuva par rakstnieku un skolotāju. 20. gadsimta 20. gados daudz laika pavadīja Eiropā un Amerikas Savienotajās Valstīs. 1929. gadā Džidu Krišnamūrti pārtrauca sadarboties ar Bezantas vadīto Teozofisko biedrību un atteicās no jebkādām pretenzijām kļūt par “Pasaules skolotāju”. Ar nesatricināmu pašapziņu sludinot totālās garīgās brīvības nepieciešamību, viņš kļuva par populāru lektoru. Lai sekmētu savu mērķi, Krišnamūrti izveidoja dažādas biedrības Amerikas Savienotajās Valstīs, Apvienotajā Karalistē, Indijā, Spānijā un Kanādā. Viņa zināmākie darbi ir The Songs of Life (1931) un “Piezīmes par dzīvi” (1956–1960).
Biogrāfija
Džidu Krišnamūrti dzimis britu valdības ierēdņa ģimenē, Madanapallē. 1909. gadā Džidu ģimene pārcēlās uz Adjaru (netālu no Madrasas), kur viņa tēvs Teozofiskajā biedrībā bija ieguvis darbu. Ar savām spējām nonākt transā Džidu Krišnamūrti piesaistīja sabiedrības uzmanību, it īpaši Teozofiskās biedrības vadītājas Annijas Bezantas (Annie Besant) un Čārlza Vebstera Ledbītera (Charles Webster Leadbeater) uzmanību. 1911. un 1912. gadā Džidu ar brāli bija devušies uz Angliju, bet viņu tēvs, atklājot intīmo saikni starp viņa dēliem un Ledbīteru, uzsāka tiesas prāvu pret Teozofisko biedrību. 1914. gadā Bezantas vadītā organizācija uzvarēja tiesas prāvā. Džidu Krišnamūrti ar brāli bija palikuši Anglijā, kur mēģināja iestāties Oksfordas Universitātē. No 1920. līdz 1929. gadam starp teozofiem paplašinājās Krišnamūrti kults. Viņš arvien biežāk uzstājās teozofu sanāksmēs (Indijā, Nīderlandē, Amerikā), paziņojot par “atklāsmēm” un sludinot sevi par “Pasaules skolotāju”. 1929. gadā Džidu Krišnamūrti pārtrauca sadarboties ar Bezantas vadīto Teozofisko biedrību un atteicās no jebkādām pretenzijām kļūt par “Pasaules skolotāju”. 1933. gadā Annija Bezanta, kas bija virzījusi Krišnamūrti kā “Pasaules skolotāju”, nomira. Džidu Krišnamūrti nomira Kalifornijā, 90 gadu vecumā.
Džūlija Bouena
Džūlija Bouena (en; dzimusi Džūlija Bouena Leitkemeijere (Julie Bowen Luetkemeyer) ) ir amerikāņu aktrise.
Palladio villas Veneto
Palladio villas Veneto ir daļa no 1994. gadā izveidotā UNESCO Pasaules mantojuma objekta "Vičenca un Palladio villas Veneto". Tajā ietilpst Vičencas pilsētas vēsturiskais centrs un 24 arhitekta Andrea Palladio projektētās villas reģionā starp Vičencu un Venēciju. Pašā Vičencas pilsētā atrodas vēl 23 Palladio radīti darbi. Andrea Palladio, kurš dzīvoja 16. gadsimta, pamatoja savus darbus uz antīkās arhitektūras paraugiem un radīja spēcīgu atdarināšanas vilni visā Eiropā.
2016. gada ziemas jaunatnes olimpiskās spēles
2016. gada Ziemas Jaunatnes Olimpiskās spēles jeb II Ziemas Jaunatnes Olimpiskās spēles bija ceturtās Jaunatnes Olimpiskās spēles un otrās Ziemas Jaunatnes Olimpiskās spēles. Tās notika Lillehammerē, Norvēģijā, laikā no 2016. gada 12. februāra līdz 21. februārim.
Lillehammere par Ziemas Jaunatnes Olimpisko spēļu norises vietu tika nosaukta 2011. gada 7. decembrī.
Konstāns Dilo
Konstāns Dilo (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Dilo 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu profesionāļiem. Šajā disciplīnā vinš startēja tikai pirmajā kārtā.
Materiālu pretestība
Materiālu pretestība ir zinātne par mašīnu un konstrukciju detaļu stiprību — materiāla pretestību ārējai slodzei. Stiprību raksturo: izturība — materiāla spēja bez sabrukšanas izturēt ārēju slodzi, stingums — materiāla spēja ārējas slodzes iedarbībā deformēties tikai pieļaujamās robežās, noturība — materiāla spēja, pastāvot ārējai slodzei, saglabāt savu sākotnējo līdzsvara formu.
Materiālu pretestības teorētiskā daļa pamatojas uz matemātiku un teorētisko mehāniku, eksperimentālā — uz nepārtrauktas vides mehāniku un materiālzinātni.
Emirs Dizdarevičs
Emirs Dizdarevičs (bs; dzimis Zenicā) ir Bosnijas un Hercegovinas starptautiskais lielmeistars šahā (1988), kas no 2006. līdz 2008. gadam ir pārstāvējis Horvātiju.
Biogrāfija
Pirmos lielākos panākumus šaha turnīros sasniedzis 1980. gados. 1987. gadā dalījis 1. vietu starptautiskā šaha turnīrā Pļevnā (Bulgārija). 1988. gadā dalījis 1.-3. vietu Sarajevas starptautiskajā šaha turnīrā Bosna. 1989. gadā dalījis 2. vietu starptautiskā šaha turnīrā Zenicā. 1992. gadā uzvarējis Ļubļanas starptautiskajā šaha turnīrā. 2000. gadā Ņūdeli piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 2. kārtā zaudējis Borisam Gelfandam. 2009. gadā uzvarējis Bosnijas un Hercegovinas šaha čempionātā. 2014. gada uzvarējis Bosnijas starptautiskajā šaha turnīrā Bošnjaci.
Pārstāvējis Bosnijas un Hercegovinas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Dizdarevičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1988. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Leviatāns (filma)
"Leviatāns" (ru) ir 2014. gada Krievijas filma, kas uzņemta drāmas žanrā. Filmas režisors Andrejs Zvjagincevs veidojis savdabīgu Bībeles stāsta interpretāciju mūsdienu Krievijas vidē. Filma tika nominēta Kannu kinofestivāla balvai "Zelta palmas zars", scenārija autori Andrejs Zvjagincevs un Oļegs Ņegins ieguva balvu par labāko scenāriju. Kā labākā filma svešvalodā filma ieguvusi Zelta globusa balvu, kā arī nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākā filma svešvalodā" un Britu Kinoakadēmijas balvai.
2016. gada BBC rīkotajā kritiķu aptaujā filma "Leviatāns" ierindota 47. vietā starp 21. gadsimta dižākajām filmām.
Filmā galvenās lomas atveido aktieri Aleksejs Serebrjakovs, Jeļena Ļadova, Romans Madjanovs un Vladimirs Vdovičenkovs.
Sižets
Starp Dmitriju un Nikolaja sievu Liliju rodas simpātijas, viņi viesnīcā pārguļ. Pēc dažām dienām tiek rīkots pikniks kopā ar dažiem draugiem. Kā jau tas pierasts, vīrieši nododas dzeršanai un šaušanas izpriecām. Tomēr šoreiz viss izvēršas ļoti slikti, jo Nikolajs pieķer savu sievu kopā ar draugu Dmitriju. Pēc kautiņa Dmitrijs un Lilija aizbrauc kopā, tomēr drīz Lilija atgriežas pie vīra.
Dmitrijam nākamajā dienā piezvana mērs un aicina aprunāties par kompensāciju. Viņš ievilina Dmitriju savā mašīnā, izved ārpus pilsētas un mēra rokaspuiši Dmitriju smagi piekauj. Draudot ar nošaušanu, mērs piespiež Dmitriju pamest pilsētu.
Nikolajs ar laiku sievai piedod, lai gan sākumā draugu klātbūtnē bija teicis, ka nogalinās Liliju. Nikolaja dēls Romans gan nespēj samierināties ar pamāti. Viņa pārdzīvo notikušo un padēla rupjo attieksmi. Parādīts, kā viņa iziet no mājas, nonāk līdz piekrastei un stāv kraujas malā. Tālākais nav parādīts. Lilija ir pazudusi vairākas dienas, Nikolajs nezina, ko domāt, mokās neziņā, vai Lilija nav aizbraukusi līdzi Dmitrijam uz Maskavu. Pēc dažām dienām piekrastē tiek atrasts Lilijas līķis. Nikolajs ļoti pārdzīvo sievas nāvi, dzer bez apstājas. Pērkot veikalā degvīnu, viņš satiek vietējo mācītāju un uzdod viņam niknus jautājumus par dieva bezspēcību. Mācītājs atbild ar Bībeles teicieniem no Vecās Derības Ījaba grāmatas, runājot līdzībās par Ījaba ciešanām.
Filmas beigās parādīts dievkalpojums baznīcā, uz kuru ieradies arī pilsētas mērs ar ģimeni. Mērs nekad nav skopojies ar pilsētas naudu baznīcas labā, filmas gaitā viņš bija redzams sarunājamies ar pilsētas svarīgāko garīdznieku, saņemot no tā atbalstu savai darbībai. Nu šis pats garīdznieks dievkalpojumā runā par taisnīgumu un patiesību. Mērs aizkustināts pieliecas pie sava dēla un rāda uz Jēzus Kristus svētbildi: "Tas ir mūsu Kungs, viņš visu redz".
Žillē
Žillē (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 211 punktu, izcīnot dalīto 88. vietu.
Auksīni
Auksīni (no grieķu: auxein – 'augt, palielināties') ir ķīmisku savienojumu grupa, kas augos pilda regulatorās funkcijas. Pastāv dabīgie (β-indoliletiķskābes (IAA), β-indolilsviestskābes (IBA), 4-hlorindoletiķskābe-3) un sintētiskie auksīni (NAA, 2-4 D). Atšķirībā no citiem augšanas regulatoriem, auksīni, kopā ar citokinīniem, kaut nelielos daudzumos, jebkuram augam nepieciešami praktiski visos fizioloģiskajos procesos. Pirmais atklātais auksīns ir β-indoliletiķskābe (IAA), kas arī tiek uzskatīta par nozīmīgāko no visām.
Vēsture
Pirmais ar auksīnu darbību saskārās britu botāniķis Čārlzs Darvins ar dēlu Francisu 1880. gadā, pētot fototropismu. Dažos eksperimentos Darvins izmantoja Kanāriju spulgzāli (Phalaris canariensis L.). Līdzīgi kā citām graudzālēm arī spulgzāles dīgļpumpuru sedz koleoptile, kas ir jutīga pret gaismu (sevišķi zilo spektru) un kā atbildes reakcija seko noliekšanās gaismas virzienā stundas laikā. Eksperimentā noskaidrojās, ka apsedzot koleoptiles galu ar foliju, augs vairs neliecas gaismas virzienā, lai gan stiepšanās zona atrodas nedaudz zemāk. Darvini izsecināja, ka pastāv kāds signāls, kas rodas koleoptiles galā un nonākot augšanas zonā stimulē tās augšanu. Nākamo nozīmīgo atklājumu 1913. gadā veica dāņu augu fiziologs Peters Boisens Jensens, konstatējot, ka signāls spējīgs pārvarēt agara slāni kas ievietots starp koleoptiles galu un augšanas zonu, bet nepārvar ūdens necaurlaidīgu vizlas slāni. Visbeidzot 1926. gadā Fricis Vents atklāja, ka signāls ir ķīmiskas dabas. Atdalot sējas auzas (Avena sativa L.) koleoptiles galu no augšanas zonas un to kādu laiku paturot uz agara, signālviela difūzijas ceļā nonāk agarā. Agara gabalu uzliekot tieši uz koleoptiles augšanas zonas Vents novēroja, ka tā sāk stiepties garumā. Bez tam pārvietojot agara gabalu vairāk uz vienu pusi atkal novērota noliekšanās līdzīgi kā fototropisma eksperimentā, ko veica Darvini. Tā kā šīs signālvielas ietekmē augs sāka stiepties garumā, to nosauca par auksīnu, no vārda auxein (augt, palielināties).
Biosintēze
IAA var tikt sintezēta gan augos, gan baktērijās. Augiem auksīnu sintēze, galvenokārt, notiek jaunajos audos, kur notiek visintensīvākā šūnu dalīšanās. Pamatā kā izejvielas tiek izmantota aminoskābe triptofāns, tomēr pēdējā laikā atklāti arī sintēzes scenāriji bez triptofāna klātbūtnes.
TAM (triptamīna) scenārijs
Līdzīgi kā IPA, tikai sākumā notiek dekarboksilācija un tad deaminācija.
IAN (indol-3-acetonitril) scenārijs
Aktīvais enzīms ir nitrilāze. Šādu scenāriju izmanto Brassicaceae, Poaceae, Musaceae, Cucurbitaceae, Fabaceae, Solanaceae dzimtu augi.
IAM (baktēriju) scenārijs
Šādu scenāriju izmanto Pseudomonas savastanoi un Agrobacterium tumefaciens.
IAA sintēze bez triptofāna
Vislielāko sensāciju par IAA sintēzi bez triptofāna izraisīja kukurūzas (Zea mays L.) „oranžo augļapvalku” mutācija. Mutantās šūnas nav spējīgas sintezēt triptofānu pašas, tāpēc tām nepieciešams liels pievadītā triptofāna daudzums. Ne savvaļas formas nedz mutantās nav spējīgas sintezēt IAA no triptofāna, tomēr mutantajās šūnās IAA koncentrācija konstatēta 50 x lielāka nekā savvaļas augu šūnās. Izmantojot iezīmēto atomu metodi noskaidrots, ka IAA mutantos sintezējusies no antranilskābes.
Svētais Jāzeps
Svētais Jāzeps (he, ) kristietībā ir Jēzus Kristus audžutēvs un viņa mātes Marijas vīrs. Viņa dzīve ir aprakstīta Bībeles Jaunajā Derībā, galvenokārt Mateja, Lūkas un Jāņa evaņģēlijos. Atšķirībā no Jēzus un Marijas, Jāzepa vārds evaņģēlijos sastopams retāk. Jāzepu kā svēto godā Romas katoļu, Austrumu ortodoksālā un anglikāņu baznīcas.
Svētais kalns (filma)
"Svētais kalns" (en, es) ir 1973. gada Meksikas sirreāla fantāzijas filma, kuras režisors, scenārija autors un producents ir Alehandro Hodorovskis. Filmā galvenās lomas atveido Alehandro Hodorovskis, Horasio Salinass un Samira Saundersa.
Korumpētā un alkatības pārņemtā pasaulē alķīmiķis (Hodorovskis) ved Jēzum Kristum līdzīgu personu un septiņus mācekļus uz Svēto kalnu, kur viņi cer sasniegt apgaismību.
Pēc veiksmīgās Hodorovska filmas "Kurmis" (1970), ko atzinīgi novērtēja gan Džons Lenons, gan Džordžs Herisons, filmu producēja The Beatles menedžeris Alens Kleins no ABKCO Records. Lenons un Joko Ono bija arī filmas līdzfinansētāji. Sākotnēji vienu no galvenajām lomām tika piedāvāta Džordžam Herisonam, tomēr viņš nevēlējās uzņemt ainas ar kailumu. "Svētais kalns" tika izrādīta vairākos starptautiskos filmu festivālos, tostarp Kannu kinofestivālā.
Jānis Zankevics
Jānis Zankevics ( — 1968. gada marts) bija Latvijas policists un politiķis. Bijis Latvijas Satversmes sapulces deputāts, Mazinieku partijas biedrs.
Biogrāfija
No 1920. līdz 1922. gadam Zankevics bija Latvijas Satversmes sapulces deputāts. Ievēlēts no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas saraksta, drīz pēc ievēlēšanas pievienojās partijas mazākuma frakcijai. Pēc tam strādājis par policistu: 1925. gadā bija Rīgas prefektūras 10. iecirkņa priekšnieks, 1939. gadā iecelts par 7. iecirkņa priekšnieku. No 1939. līdz 1940. gadam bija Rīgas policijas darbinieku biedrības valdes loceklis.
Latvijas Badmintona federācija
Latvijas Badmintona federācija (LBF) ir galvenā par badmintonu atbildīgā organizācija Latvijā. Tā organizē Latvijas čempionātu badmintonā, Latvijas klubu čempionātu badmintonā, arī citas sacensības dažāda meistarības līmeņa un vecuma badmintonistiem. Tās galvenā mītne atrodas Rīgā. Federācija dibināta 1964. gadā, taču mūsdienu biedrība reģistrēta 1993. gadā. 2015. gadā organizācijai piešķirts sabiedriskā labuma statuss.
LBF no 1992. gada ir starptautisko badmintona jumtorganizāciju Pasaules Badmintona federācijas un Eiropas Badmintona savienības (en) locekle, kā arī pārstāv badmintonu Latvijas Olimpiskajā komitejā un Latvijas Sporta Federāciju padomē.
Obeliškas
Obeliškas ir ciems Rēzeknes novads Dekšāres pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 3,2 km no pagasta centra Dekšārēm, 33,9 km no novada centra Rēzeknes un 210,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Jēkabpils vēsture
Jēkabpils vēsture aptver laika periodu kopš Krustpils dibināšanas bīskapam Albertam fon Bukshēvdenam piešķirtajā Jersikas ķēniņvalsts daļā līdz mūsdienām.
Livonijas konfederācijas laiks
13. gadsimta sākumā tagadējās Jēkabpils teritorija Daugavas labajā krastā atradās Jersikas valsts Asotes pilsnovadā. 1211. gadā bīskaps Alberts fon Bukshēvdens Asotes pilsnovadu pievienoja Livonijas bīskapijai, bet mežainās Daugavas pretējā krasta zemes 1218. gadā ieguva Sēlijas bīskaps Bernhards no Lipes. Jau pirms 1237. gada Rīgas bīskaps Daugavas labajā krastā nodibināja Krustpili (Kreutzburg), kas kā nocietinājums aizstāja nopostīto un pamesto Jersikas pilsētu un kalpoja par Rīgas arhibīskapijas dienvidaustrumu zemju pārvaldes centru.
Kurzemes un Zemgales hercogistes laiks
Pēc Livonijas kara Krustpils cietoksnis ietilpa Pārdaugavas hercogistes daļā, bet Daugavas kreisais krasts — Kurzemes un Zemgales hercogistes daļā. Kad Otrā Ziemeļu kara laikā 1655. gadā Krievijas caristes karaspēks ieņēma tagadējo Baltkrievijas teritoriju, hercogiste pasludināja neitralitāti un mežainajā apvidū iepretī zviedru pakļautībā esošajai Krustpilij izveidojās kara bēgļu apmetne, ko tās iemītnieki dēvēja par brīvciemu. Kad Krievijas cars Aleksejs I Romanovs 1656. gada jūlijā gar Daugavu uzsāka karagājienu uz Rīgu, zviedri Daugavas seklākajās vietās pie Krustpils, Sēlpils un Kokneses nogremdēja ar akmeņiem pildītas liellaivas. Tā kā milzīgā krievu karaspēka apgāde mēnešiem ilgā Rīgas aplenkuma laikā notika pa Daugavu ar strūgām, laivām un plostiem, krievi pirms krācēm bija spiesti savus kara materiālus un pārtiku pārkraut vezumos un tālāk vest pa zemes ceļu līdz Koknesei, kur tagadējā Krievkalna salā bija ierīkota osta ar kuģubūvētavu. Sloboda Daugavas kreisajā krastā izveidojās par lielu pārkraušanas punktu.
Pēc karadarbības beigām hercogs Jēkabs brīvciemā lika nometināt visus kara bēgļus, kas ticības dēļ tika vajāti un bija izbēguši no Polijas-Lietuvas kopvalsts, Krievijas caristes un Zviedru Vidzemes. Tā pie Salas kroga pēc 1660. gada izveidojās krievu vecticībnieku apmatne. Pamazām godīgo iedzīvotāju vairākums piespieda nemierīgos elementus no slobadas pazust, un tur nodibinājās kārtība un miers. Iedzīvotāji drīzā laikā kļuva pazīstami gar visu Daugavu kā droši plostnieki un laivinieki. Salasmuižas plostnieki pazina visas krāces un klintis, viņus sāka cienīt, un viņu labklājība pieauga.
1670. gadā hercogs Jēkabs brīvciemam piešķīra Magdeburgas tiesības un deva vārdu Jakobstadt (Jēkabmiests), kā arī tika noteikts ģerbonis. Jaunajai pilsētai hercogs dāvināja apkārtnes zemes un tajā drīkstēja apmesties krievi, poļi un lietuvieši, arī amatpersonas bija poļi un krievi. Jēkabmiestā hercogs Jēkabs lika iekārtot laivu ostu dzelzs ražojumu izvešanai, ko kausēja Biržu dzelznamā (tagad Salas pagasta "Kapeni"). Tur darbojās naglu un enkuru kaltuve, lielgabalu lietuve, kālija un ziepju vārītava, stikla, kaļķu un darvas ceplis. Tās iedzīvotāji paši ievēlēja birģermeistaru un rāti, te drīkstēja celt baznīcas un skolas. Jēkabmiestā nodibinājās krievu un poļu amati, un tirgoņi apvienojās ģildē. 6 gadus jaunatnācējiem tika atlaisti nodokļi. Pilsētas pārvalde sastāvēja no diviem birģermeistariem, četriem rātskungiem, tiesas pārziņa un rakstveža. Šeit bija bāriņtiesa, bet apelācijas tiesu sprieda Sēlpils virspilskungs. Hercoga kase ievāca nodokli — spundes naudu, izsludināja 3 gadatirgus un nedēļas tirgu — katrā ceturtdienā. Uzskata, ka Jēkabpilī 1684. gada 15. aprīlī vietējā amatnieka Samuela Skavronska un viņa sievas Elizabetes Moricas ģimenē dzimusi Marta Skavronska, kas vēlāk kļuva par Krievijas ķeizarieni Katrīnu I. Pēc citas versijas viņas priekšteči cēlušies no Minskas apkārtnes dzimtcilvēkiem. Abas versijas ir apvienojamas, ja pieņem, ka Skavronski bijuši Otrā Ziemeļu kara bēgļi, kas apmetušies Jēkabpils slobodā.
Lielā Ziemeļu kara laikā 1700. gadā hercogisti ieņēma zviedru karaspēks, bet Jēkabpils krievu draudze 1703. gadā uzcēla jaunu pareizticīgo baznīcu. 1704. gadā krievu karaspēks ieņēma Jēkabpili, bet 26. jūlijā tās nomalē pie Sēlpils ceļa notika liela kauja starp zviedriem un krieviem ("Kauja pie Jēkabpils"), kurā zviedru karaspēks Ādama Lēvenhaupta vadībā sakāva daudzkārt lielāko krievu karaspēku un novērsa tā iebrukumu hercogistē.
19. gadsimtā
1826. gadā astronoms V. Strūve Jēkabpilī veica astronomiskos un ģeodēziskos mērījumus. 1834. gadā Jēkabmiestā atvēra lazareti, kurā 1847. gadā veica amputāciju ar narkozi. Šajā laikā pilsētā sāka darboties teātris un bibliotēka, iesāka ielu bruģēšanu un apgaismošanu.
1861. gadā atklāja Rīgas-Daugavpils dzelzceļu, uzbūvēja Zīlānu un Krustpils stacijas, tāpēc preču pārvadājumi pa Daugavu strauji samazinājās. Ienesīga nodarbošanās gan vēl arvien bija plostu pludināšana. 19. gs. vidū pa Daugavu gar Jēkabpili nopludināja pat 12 tūkstošus plostu gadā. 1857. gadā Jēkabpilī bija 82 loči. Jēkabmiesta tirgotāji un krodzinieki priecājas par to, ka Daugavas gultne joprojām nav padziļināta, kā bija iecerēts. Tādā veidā krāces viņiem gādā ienākumus, jo pilsētā apmetušies un dzīvo daudz garāmbraucēju. Caurbraucošie strūdzinieki un plostnieki gadā izdzēruši 8000 spaiņu degvīna. Turklāt jēkabpilieši pelnījās ar lāču dresēšanu — apkārtnes mežos netrūka mazo lācēnu, kurus varēja pieradināt.
1869. gadā Jēkabpilī atvērta jūrskola.
19. gadsimtā Jēkabpils ar Krustpili līdztekus Rīgai un Liepājai kļuva par vienu no Latvijas ērģeļbūvniecības centriem. To starpā jēkabpilietis Mārtiņš Krēsliņš, kurš savā mūžā izgatavoja 140 ērģeles, bija pirmais latviešu ērģeļmeistars. Ērģeļbūvniecības tradīciju pārtrauca Otrā pasaules kara nestās politiskās pārmaiņas un PSRS valdošais reliģijas noliegums.
20. gadsimtā
20. gadsimta sākumā Jēkabpili darbojās banka, apdrošināšanas biedrība, 4 mūzikas instrumentu fabrikas, sērkociņu fabrika, tvaika dzirnavas un vērptuve, alus darītava, tipogrāfija u. c. rūpnieciskie uzņēmumi. Pirmā pasaules kara laikā Daugavas kreisajā krastā Krievijas armija bija izveidojusi savu placdarmu un Jēkabpilī tika sagrauti 280 nami.
Otrā pasaules kara laikā tilts pār Daugavu tika uzspridzināts, līdz jauna tilta uzbūvēšanai 1962. gadam darbojās pārceltuve. 1949. gada 25. martā no Krustpils stacijas notika iedzīvotāju deportācija uz Sibīriju.
1962. gadā Jēkabpils un Krustpils tika administratīvi apvienotas. Apvienotajā pilsētā darbojās šūšanas uzņēmums "Asote", Rīgas autoelektropiederumu rūpnīca, dolomīta šķembu ražotne "Dolomīts", dzelzsbetona konstrukciju rūpnīca, piena kombināts, gaļas kombināts, konservu ražotne, "Lauktehnika" u. c. Pēc neatkarības atgūšanas 1991. gadā ražošana sašaurinājās un daļa uzņēmumu tika slēgti.
Oto fon Kurzells
Oto Konstantīns Gotlībs fon Kurzells (, dzimis, miris ) bija Sanktpēterburgā dzimis vācbaltiešu izcelsmes vācu mākslinieks, agrīns NSDAP biedrs un valsts darbinieks. Nacistu laikā bija reihstāga deputāts, Berlīnes Mākslas augstskolas direktors un Prūsijas Mākslas akadēmijas senators.
No 1903. līdz 1905. gadam studēja arhitektūru Rīgas Politehniskajā institūtā, kur, tāpat kā vēlāk Alfrēds Rozenbergs, bija korporācijas Rubonia biedrs. No 1907. līdz 1911. gadam studēja Minhenes mākslas akadēmijā, kur viņa skolotājs bija Francis fon Štuks. Pirmā pasaules kara laikā strādāja Rīgā preses dienestā, kur viņa priekšnieks bija Makss fon Šeibners-Rihters, un strādāja arī Arno Šikedancs un Makss Hildeberts Bēms. Ap 1918. gada nogali devās uz Vāciju, 1921. gadā ieguva Vācijas pilsonību. 1922. gadā iestājās NSDAP. Bija pazīstams kā karikatūru autors nacistu presē. Piedalījās Alus pučā.
Izvirzījās kā viens vadošajiem nacistu mākslas procesu funkcionāriem. 1936. gadā pēc Himlera rīkojuma tika likvidēta t.s. Baltiešu brālība (Baltischen Brüderschaft), kuras līderis bija Kurzells. Pēc kara, līdz 1950. gadam, Kurzells pavadīja NKVD ieslodzījumā Vācijā.
Apbalvots ar nacistu partijā augsti prestižajiem Asins ordeni (Blutorden) un NSDAP Zelta biedra nozīmi (Goldene Parteiabzeichen der NSDAP).
Īvande
Īvande, agrāk arī Lielīvande vai Dižīvande, ir ciems Kuldīgas novada Īvandes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos Vankas krastā pie autoceļa P119 14 km no novada centra Kuldīgas un 160 km no Rīgas. Īvandē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, pasts, ārsta prakse, veikals, luterāņu baznīca. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lielīvandes muižas (Groß-Iwanden) centru un baznīcu, izaugusi pēckara gados kā ciema padomes (līdz 1977. gadam) un kolhoza «Īvande» ciemats. Īvandes ūdensdzirnavas (1842) un Lielīvandes muižas apbūve (vecā pils, jaunā pils, klēts, stallis) un parks ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Vīnerneištate
Vīnerneištate (de, ) ir pilsēta Austrijas ziemeļaustrumos, Lejasaustrijas federālajā zemē, 50 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Vīnes. Vīnerneištatei ir Austrijas statūtpilsētas statuss. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 45,3 tūkstoši iedzīvotāju. Līdz ar to tā ir otra lielākā pilsēta Lejasaustrijā aiz Sanktpeltenes.
Vīnerneištati 1194. gadā dibināja Bābenbergas hercogs Leopolds V, bet pilsētas tiesības tā ieguva 1277. gadā. 15. gadsimtā pilsēta bija Svētās Romas impērijas valdnieka Frīdriha III rezidence. Šajā laikā tā arī uzplauka. Otrā pasaules kara laikā pilsēta stipri cieta no aviācijas uzlidojumiem, līdz ar to daudzas vēsturiskās ēkas tika iznīcinātas.
Pilsētā atrodas viena no pasaulē vecākajām militārajām akadēmijām Terēzijas militārā akadēmija, kuru 1751. gadā izveidoja Austrijas ķeizariene Marija Terēze, lai apmācītu virsniekus Austrijas armijai.
Tūkstošgades aktrise
Filma daļēji ir balstīta uz aktrišu Secuko Haras un Hideko Takamines dzīvesgājumiem.
Sižets stāsta par režisoru un operatoru, kuri veido dokumentālo filmu par gados vecās aktrises Čijoko Fudživaras dzīvi. Stāstot par savu dzīvi aktrisei sāk sabrukt atšķirība starp realitāti un kino.
Sacelšanās Krievijas Turkestānā (1916)
Sacelšanās Krievijas Turkestānā sākās pēc tam, kad 1916. gada 25. jūnijā (7. jūlijā) Nikolajs II izsludināja Krievijas Turkestānas musulmaņu mobilizāciju armijas darba bataljonos. Kopš Turkestānas iekarošanas 19. gadsimta otrajā pusē vietējos musulmaņus armijā neiesauca. Arī šoreiz cara valdība izlēma viņus neiesaistīt kaujas vienībās, bet izmantot armijas atbalsta darbu veikšanā. Sacelšanos turpinājās dažas nedēļas apdzīvotajos reģionos, galvenokārt Fergānas ielejā un vairākus mēnešus nomadu apdzīvotajos kalnājos. Īpaši aktīvi dumpis izvērsās Semirečijē (mūsdienu Kirgizstānā). Lai arī dumpjus ātri apspieda, neapmierinātība ar Krievijas varu deva impulsu basmaču kustības sākumam 1917. gadā. Nemieru laikā nogalināja līdz 5000 krievu imperiālās administrācijas pārstāvjus un kolonistus, kamēr vietējo iedzīvotāju vidū bojā gāja 53 000 un 220 000 bēga galvenokārt uz Ķīnu. Par spīti dumpim, armijā izdevās mobilizēt 123 000 vīriešu.
Jau kopš imperiālās pārvaldes ieviešanas, Turkestānas lauksaimniecība gandrīz pilnībā pārgāja uz kokvilnas ražošanu Krievijas tekstila rūpniecības vajadzībām, samazinot pārtikas graudu audzēšanu, kurus iedzīvotāju patēriņa vajadzībām importēja no Krievijas. Sākoties Pirmajam pasaules karam, Krievija pacēla nodokļus un sāka zirgu un kamieļu konfiskācijas. Valsts iesaldēja kokvilnas cenas, neiesaldējot importēto graudu cenas, kas gada laikā dubultojās. Iedzīvotāji sāka izkaut savu mājlopus, lai varētu nopirkt graudus.
Mainījās arī demogrāfiskā situācija. Armijā jau 1914. gadā sāka iesaukt krievu, ukraiņu un kazaku kolonistus, kam bija piešķirti plaši lauksaimniecības gabali, pametot tos neapstrādātus. Vienlaikus, Turkestānā 1915. gadā sāka ierasties kara bēgļi un vismaz 200 000 vācu un austroungāru karagūstekņi.
25. jūnija (7. jūlija) mobilizācijas dekrēts paredzēja iesaukt 250 000 vīriešu vecumā no 19 līdz 43 gadiem. Mobilizāciju izsludināja vasaras lauksaimniecības darbu sezonā, Ramadāna vidū. Visā reģionā sākās haotiski dumpji. Aktīvākie dumpji izcēlās Džizakā, Kokandā, Hudžandā, Andidžanā, Samarkandā. Dumpinieki nogalināja mobilizācijas sarakstu administratorus, uzbruka administrācijas ēkām un telegrāfa stacijām.
30. jūlijā izsludināja karastāvokli. Kavalērijas un artilērijas vienības pāris nedēļās apspieda nemierus apdzīvotajās vietās. Džizakā, kur dumpinieki bija nogalinājuši krievu pulkvedi, soda ekspedīcija nolīdzināja pilsētas centru. Nemierniekiem konfiscēja zemes īpašumus, un nodedzināja labības laukus.
Kirgīzu urkuns
Semirečijes apriņķi, kuru apdzīvoja galvenokārt kirgīzi, sacelšanās izvērsās partizānu karā, kas turpinājās līdz 1917. gada janvārim. Par nemiernieku mērķi ātri kļuva gandrīz 240 000 krievu un ukraiņu kolonisti, kam šeit bija iedalīti labākie zemes īpašumi. Nemiernieki nogalināja vīriešus, sagrāba sievietes un bērnus. Lai atrisinātu situāciju, nesen amatā apstiprinātais Turkestānas ģenerālgubernators ģenerālis Aleksejs Kuropatkins ierosināja Semirečijes apgabalu sadalīt divos etniski nošķirtos apgabalos, vienu paredzot tikai krievu un kazaku kolonistiem, un otru atstājot tikai kirgīziem. Šo plānu apstiprināja 1916. gada oktobrī, taču tā īstenošanu pārtrauca Krievijas revolūcija.
Jau laikā no 1904. līdz 1914. gadam aptuveni 10 000 kirgīzu izvēlējās doties pāri robežai uz Ķīnu, jo kirgīzi un kazahi dzīvoja abās robežas pusēs. Sākoties 1916. gada dumpim, Krievijas armijas soda ekspedīcijas brutāli nogalināja neapbruņotus iedzīvotājus. Vairāki simti tūkstoši kirgīzu bēga uz Ķīnu pāri Tjanšana kalniem. Tiek lēsts, ka kalnos dzīvību zaudēja no 150 000 līdz 250 000 kirgīzu, kamēr citi vēsturnieki šo skaitli uzskata par stipri pārspīlētu. Daudzi kirgīzi mira jau Ķīnā, jo bēgot bija zaudējuši visus mājlopus un iztikas līdzekļus. Mūsdienu Kirgizstānā šos notikumus (Urkun) uzskata par genocīdu. Pēc Februāra un Oktobra revolūcijām daļa kirgīzu atgriezās mājās.
Ārējās saites
100 лет национально-освободительному восстанию: некоторые размышления
2017. gada Il Lombardia
2017. gada Il Lombardia bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kuras notika 7. oktobrī. Tā bija 111. reize, kad notika Il Lombardia sacensības un tās bija 36. sacensības 2017. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās otro reizi uzvarēja Vinčenco Nibali (). Sacensību laikā notika vairāki nopietni negadījumi, visai ātrajā un tehniskajā Sormano kalna nobraucienā. Laurenss De Pliss () guva ceļgala traumu, pārkrītot gravā pār aizsargmargām. Jans Bakelantss () tika nogādāts Komo slimnīcā ar vairākām lauztām ribām un mugurkaula lūzumiem divās vietās. Simone Petilli () tajā pašā vietā guva mugurkaula traumas divās vietās, atslēgas kaula un pleca lāpstiņas lūzumu.
Komandas
Tā kā Il Lombardia bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
Burī (vingrotājs)
Burī (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Olūta grāvis
Olūta grāvis ir Nagļu ūdenskrātuvē ietekošs grāvis Rēzeknes novadā.
Burī (vingrotājs)
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 210 punktus, izcīnot dalīto 93. vietu.
Olūta grāvis
Tek ziemeļu virzienā, lejtecē paralēli Maltas upei. Apdzīvotu vietu krastos nav.
Taratumba
Taratumba (hy) ir ciems Armēnijas Vajocdzoras marzē. Atrodas Artabunas upes krastā reģiona ziemeļrietumu daļā netālu no Geharkunikas marzes robežas. Attālums līdz reģiona galvaspilsētai Jehegnadzorai ir 16 kilometri.
Iedzīvotāji
Pēc 2011. gada tautskaites datiem Taratumbā bija 448 iedzīvotāji, pārsvarā etniskie armēņi.
Pauls Klē
Pauls Klē (de; dzimis, miris ) bija Šveices gleznotājs. Klē darbiem ir raksturīgs ļoti individuāls stils, kurā var saskatīt ekspresionisma, Bauhaus un sirreālisma iezīmes. Viņš ir bijis arī orientālisma students. Klē bija jau no dzimšanas talantīgs zīmētājs, kurš eksperimentēja ar krāsu teoriju un to ļoti labi apguva. Viņa lekcijas Schriften zur Form und Gestaltungslehre, kas tika publicētas angļu valodā kā Paul Klee Notebooks, tiek uzskatītas par īpaši nozīmīgu modernās mākslas teorētisko darbu, kas tiek salīdzināts ar Leonardo da Vinči darba A Treatise on Painting nozīmību Renesanses periodam.
Šarls Leklērs
Šarls Leklērs (fr; dzimis ) ir Monako autosportists, kurš 2022. gada sezonā piedalās Formula 1 sacīkstēs, pārstāvot Ferrari komandu.
Savas karjeras sākumā braucis vairākās formulu sērijās, 2016. gadā kļūstot par GP3 sērijas čempionu, bet 2017. gadā uzvarot Formula 2 čempionātā. Leklērs bija arī Ferrari pilotu akadēmijā. Pirmajā formulā debitējis 2018. gada sezonā, pārstāvot Sauber komandu. Savā pirmajā sezonā Leklērs savāca 39 punktus, kopvērtējumā iegūstot 13. vietu, apsteidzot savu komandas biedru Markusu Ēriksonu.
No 2019. gada sezonas Leklērs pārstāv Ferrari komandu. Sezonas otrajā sacīkstē,, Leklērs kvalificējās pirmajā starta vietā, kļūstot par otro jaunāko pole position ieguvēju F1 vēsturē. Sacīksti Leklērs beidza 3. pozīcijā, kas bija viņa pirmais pjedestāls Formula 1 karjerā. Leklērs guva savu trešo pole position sezonā, kā arī uzvarēja sacīkstē, gūstot savu pirmo uzvaru karjerā. Viņš uzvarēja arī nākamajā sacīkstē. Sezonu Leklērs beidza ar 264 punktiem, kas deva viņam 4. vietu kopvērtējumā. Šajā sezonā Leklērs 10 reizes ieņēma vietu uz pjedestāla, guva 2 uzvaras, kā arī 7 reizes ieņēma pole position (kas bija visvairāk no visiem pilotiem).
Š. Leklēra krusttēvs ir 2014. gadā smagu avāriju piedzīvojušais un 2015. gadā no tās mirušais Francijas F1 pilots Žils Bjanki.
Formula 1 rezultāti
Nefinišēja, bet tika klasificēts, jo veica vairāk kā 90% no sacīkstes. Tika piešķirta puse no punktiem, jo tika veikts mazāk kā 75% no sacīkstes distances.
3D datorgrafika
Trīsdimensiju datorgrafika ir grafika, kas izmanto trīs dimensionālu ģeometrisko datu attēlojumu (parasti Dekarta formā), kas tiek glabāts datorā, lai veiktu kalkulācijas un divdimensionālu attēlu atveidošanu. Šādus attēlus var saglabāt vēlākai aplūkošanai, kā arī tie var tikt attēloti reālajā laikā.
3D datorgrafika balstās uz 2D vektorgrafikas algoritmiem iekš vadu-rāmja modeļiem un 2D rastrgrafikas fināla attēlošanas algoritmiem. Datorgrafikā starpība starp 2D un 3D bieži vien nav liela, 2D lietotnes var izmantot 3D tehnoloģiskos risinājumus, lai piedotu efektus kā piemēram apgaismojumu, un 3D grafikas mēdz izmantot 2D attēlošanas tehnikas.
3D datorgrafika bieži tiek dēvēta par 3D modelēšanu. Neskaitot renderēšanas grafiku, grafiskais datu fails satur modeli. Bet ir atšķirība starp renderētu grafiku un modeli: 3D modelis ir matemātiska trīs-dimensionāla objekta attēlošana. Modelis tehniski nav grafika, kamēr tas netiek attēlots. Modelis var tikt attēlots, kā divdimensionāls attēls caur 3D renderēšanas procesu, vai tas var tikt izmantots datorsimulācijās vai aprēķinos, neizmantojot grafikas. Ar 3D drukāšanu, 3D modeļi ir līdzīgi renderēti 3D fiziskajā vidē, bet šai renderēšanas metodei ir ierobežojumi cik precīzi tas attēlos virtuālo modeli.
Vēsture
William Fetter tiek kreditēts ar termiņa datorgrafika pielietojumu 1961 gadā, lai aprakstītu viņa darbu Boeing kompānijā. Viens no pirmajiem dator animācijas attēlojumiem bija Futureworld (1976), kas atveidoja cilvēka sejas un roku animācija, kas oriģināli tika attēlot 1972 animācijā A Computer Animated Hand, ko bija radījusi Utah štata universitātes studens Edwin Catmull un Fred Parke.
3D datorgrafikas programmatūra sāka parādīties personālajos datoros 70 gadu beigās. Viens no pirmajiem zināmajiem piemēriem 3D mākslas grafikā, ir 3D datorgrafikas efektu apkopojums, ko sarakstījis Kazumsa Mitazawa un tas tikai izlaists apritē jūnijā 1978 gadā priekš Apple II.
Lielais sprādziens 3D datorgrafikā aizsākās 1980 gados, kad tika izveidota programma - "Vol Libre", kura izmantojot 3 dimensiju iespējas ģenerēja lidojumus kādā vēlamā apvidū. Programmā arī tika izveidota funkcija, kura attēlotu krāsainas bildes uz ekrāna, tādā veidā palīdzot veidot grafiskos interfeisus, kuri arī izmanto 3 dimensijas.
1990 gados 3D grafika bija kā kaut kas jauns un svaigs, tāpēc šajā periodā notika ļoti daudz būtisku iespēju atklāšanas, piemēram, 3D modeļiem jau varēja izveidot animācijas un līdz ar to arī animācijas filmas.
2000 gados ļoti daudz kompāniju investēja tieši 3D grafikā, jo iespējas bija milzīgas. Ļoti daudzās filmās paradījās 3D grafika.
Modelēšana
Galvenais raksts par šo tēmu : 3D modelēšana
3D modelēšana (zināma arī kā meshing) ir process, kurā izgatavo precīzu attēlojumu jebkurai 3 dimensiju objekta virsmai (nedzīvai vai dzīvai) ar specializētu programmatūru. Iegūtais produkts tiek saukts par 3D modeli. Tas var tikt izstrādāts kā divdimensionāls attēls, ko veic ar procesu, kas tiek saukts par 3D renderēšanu, vai lietots kā fizisks ķermenis datorsimulācijās. Modelis var tikt arī radīts izmantojot 3D drukas iekārtu.
Lietotnes - programmatūra
Lai apskatītu 3D objektus mūsu ierīcēs mūsdienās lielākoties vairs nevajag speciāli lejupielādētas programmatūras. Piemēram, Windows OS, lietotājam piedāvā programmatūru ar nosaukumu : "Paint 3D". Protams, visas OS nav aprīkotas ar šādu rīku, tāpēc ir ļoti daudzas pat labākas alternatīvas, kuras ļauj arī rediģēt vai izveidot modeli pašam lietotājam, kā piemēram,
Šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 300 metri ar šauteni trijās pozīcijās vīriešiem
300 metri ar šauteni trijās pozīcijā vīriešiem bija viena no astoņām disciplīnām šaušanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Parīzē. Sacensības tika aizvadītas 1900. gadā no 3. līdz 5. augustam, militārajā nometnē Satori, Versaļas teritorijā. Tajās startēja 30 sportisti no 6 valstīm.
Medaļas šajā disciplīnā tika sadalītas ņemot vērā kopējo sportista sniegumu individuālajās disciplīnās guļus pozīcijā, pozīcijā uz ceļiem un stāvus pozīcijā. Zelta medaļa šajā disciplīnā ieguva Šveices sportists Emīls Kellenbergers (930 punkti), sudraba medaļu ieguva Dānijas sportists Anderss Peters Nīlsens (921 punkti), savukārt bronzas medaļas tika piešķirtas Beļģijas sportistam Paulam van Asbrukam (917 punkti) un Norvēģijas sportistam Ūlem Estmo (917 punkti). Šveicei (pirmā arī zelta medaļa), Beļģijai un Norvēģijai šīs bija pirmās olimpiskās medaļas šajā disciplīnā olimpiskajās spēlēs.
Sacensību formāts
Disciplīnā katrs sportists kopumā raidīja 120 šāvienus, 40 šāvienus katrā no trim pozīcijām (guļus pozīcijā, pozīcijā uz ceļiem un stāvus pozīcijā). Mērķis bija 1 metra diametrā, ar 10 punktu gredzeniem un 300 metru attālumā. Maksimālais iespējamais iegūstamais rezultāts bija 1200 punkti. Medaļas tika piešķirtas arī par komandu rezultātiem, kopā saskaitot individuālos trīs pozīciju punktus. Vienīgo reizi olimpisko spēļu vēsturē medaļas tika piešķirtas par rezultātiem arī katrā no trim pozīcijām.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 30 sportisti no 6 valstīm. Visas valstis pirmo reizi bija pārstāvētas šajā disciplīnā.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Ermiķi
Ermiķi, arī Ērmiķi, ir ciems Alūksnes novada Kalncempju pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 2 km no pagasta centra Kalncempjiem, 18 km no novada centra Alūksnes un 200 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V396, Lejas strauta krastā.
Laucesa
Laucesa var būt: