cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katalāņu valoda
Dialekti
Lai gan valodnieki uzskata, ka valensiešu valoda un katalāņu valoda ir viena un tā pati valoda, tomēr Valensijas apgabala iedzīvotāji ir izrādījuši vēlmi valensiešu valodu atdalīt no katalāņu valodas kā atsevišķu valodu.
Alfabēts
Katalāņu alfabēts ir balstīts uz latīņu alfabētu. Tajā ir visi latīņu alfabēta burti, kā arī vēl 10 burti ar diakritiskajām zīmēm un ligatūra L·L.
Melnie metāli
Melnie metāli ir dzelzs un tā sakausējumi (dažādi tērauda un čuguna veidi), kā arī citi ferosakausējumi — dzelzs sakausējumi ar citiem metāliem, galvenokārt mangānu un hromu. Šādiem sakausējumiem parasti pievieno nelielu oglekļa daudzumu, kā arī dažus citus elementus, kas tam piešķir nepieciešamās īpašības. Apmēram 94% no pasaulē iegūto metālu daudzuma ir melnie metāli.
Praulienas ezers
Praulienas ezers (arī Praulienas dīķis) ir mākslīga ūdenstilpe Praulienā, bijušās Praulienas muižas centrā. Ezeram blakus atrodas viesu māja «Apiņu Kalte». Ezerā vidū ir mežaina sala.
Ojārs Vācietis
Ojārs Vācietis (dzimis, miris ) bija latviešu dzejnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1933. gadā Trapenes pagasta "Dumpjos" kalpa ģimenē. Mācījās Trapenes pamatskolā un Gaujienas vidusskolā (1948—1952). 1950. gadā Apes rajona laikraksts "Sarkanā Ausma" publicēja viņa pirmo dzejoli "Miera balss". No 1952. gada līdz 1957. gadam LVU Filoloģijas fakultātē studēja latviešu valodu un literatūru. 1956. gadā iznāca viņa pirmais dzejas krājums "Tālu ceļu vējš", un Vācietis kļuva par vienu no populārākajiem latviešu dzejniekiem. Šajā laikā viņš apprecējās ar savu kursabiedreni, vēlāko dzejnieci un atdzejotāju Ludmilu Azarovu.
No 1958. gada Vācietis strādāja laikrakstos un žurnālos "Literatūra un Māksla", "Liesma", "Bērnība", "Draugs", gadu bija Rīgas Kinostudijas redaktors. Dzejas krājumos “Ugunīs” (1958) un “Krāces apiet nav laika” (1960) Vācietis protestēja pret cilvēku vienaldzību, egoismu un divkosību, bet pēc nacionālkomunistu sagrāves no 1960. līdz 1966. gadam neiznāca neviens viņa dzejoļu krājums. Oficiālā padomju kritika 1962. gadā O. Vācietim asi uzbruka, viņš nebija pozitīvā gaismā rādījis padomju ikdienu. O. Vācietis noslēdzās sevī un lielāko daļu sava turpmākā mūža dzīvoja kā vientulis vai vismaz nesabiedrisks cilvēks, viņa dzeja ieguva jaunas filozofiskas aprises. 1960.—1980. gados rakstītos, cenzūras dēļ nepublicētos dzejoļus pēc dzejnieka nāves ietvēra dzejas izlasē “Ex libris” (1988).
Imants Ziedonis viņu raksturoja šādi: "Viņš bija stiprs cilvēks. Stiprs pret visu laikmetu. Varēja ar savu individualitāti pastāvēt, viņš pastāvēja ļoti stipri sevī. Tu paskaties uz viņu un redzi, ka tā ir jāpastāv. Bez kādas mācīšanas, viņš to parāda ar savu stāju." 1979. gadā iespieda O. Vācieša nozīmīgāko tulkojumu — Mihaila Bulgakova pēdējo romānu "Meistars un Margarita".
Miris 1983. gada 28. novembrī Rīgā, apbedīts Carnikavas kapos netālu no Carnikavas luterāņu baznīcas.
Zivis (zvaigznājs)
Zivju zvaigznājs ir viens no Zodiaka zvaigznājiem. Tas atrodas starp Ūdensvīra un Auna zvaigznājiem. Apzīmē. Zvaigznājs bija zināms jau senajos laikos. Ptolemajs to bija iekļāvis savā darbā „Almagest”.
Ernests Rezerfords
Ernests Rezerfords, Pirmais Nelsonas barons Rezerfords (en; dzimis, miris ) bija angļu fiziķis, kodolfizikas pamatlicējs. 1908. gadā saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā par ieguldījumu ķīmisko elementu pārveidošanā un radioaktīvo vielu ķīmijā.
Pirmie atklājumi un Nobela prēmija
Rezerfords aizbrauca uz Kembridžu un kļuva par aspirantu Kevendiša laboratorijā. Tur viņš turpināja pētīt radioviļņus un pirmoreiz nodibināja radiosakarus apmēram kilometra attālumā. Taču inženiertehniskās problēmas pašas par sevi viņu neaizrāva. Rezerfords sāka pētīt gaisa vadītspēju tikko atklāto rentgenstaru ietekmē. Šis darbs, kuru viņš veica kopā ar fiziķi Dž. Dž. Tomsonu, vainagojās ar elektrona atklāšanu. Pēc tam Rezerfords uzsāka atoma struktūras pētīšanu.
Aizstāvējis doktora disertāciju, Rezerfords aizbrauca uz Kanādu un sāka strādāt par profesoru Makgilla Universitātē Monreālā. Tur viņš sāka pētīt radioaktivitāti. Rezerfords pētīja alfa un bēta staru īpašības un atklāja rādija un torija izotopus. Sadarbībā ar radioķīmiķi Frederiku Sodiju viņš 1903. gadā izstrādāja radioaktīvo elementu pārvēršanās teoriju. 1908. gadā E. Rezerfords par šo darbu saņēma Nobela prēmiju.
1907. gadā Rezerfords atgriezās Anglijā un sāka vadīt fizikas katedru Mančestrā. Pētot alfa staru izkliedēšanos, zinātnieks atklāja, ka atomiem ir kodols, un noteica kodolu izmērus. Šo darbu viņš veica kopā ar vēlāk pazīstamo fiziķi Ernestu Mārsdenu. Pamatojoties uz šiem pētījumiem un dāņu fiziķa Nīlsa Bora teorētiskajiem darbiem, tika izveidots Bora-Rezerforda atoma modelis.
Skatīt arī:
Lielais atklājums
1918. gadā Rezerfords izdarīja lielu atklājumu — pierādīja, ka slāpekļa atoma kodols alfa daļiņu iedarbībā var pārvērsties par skābekli, tādējādi apstiprinājās, ka viens ķīmiskais elements var pārvērsties citā. Pētot alfa daļiņu un ūdeņraža atomu mijiedarbību, Rezerfords atklāja mākslīgo radioaktivitāti. Viņš pats uzskatīja to par tīri zinātnisku problēmu un neticēja kodolenerģijas praktiskas izmantošanas iespējai. Taču viņa līdzstrādnieks, vēlāk ievērojamais vācu fiziķis Oto Hāns, atklāja urāna dalīšanos. Rezerforda darbi stipri vien tuvināja kodollaikmeta iestāšanos.
Vēlākie gadi
1919. gadā Ernests Rezerfords kļuva par Kevendiša laboratorijas direktoru un palika šajā amatā līdz mūža galam. Laboratorija kļuva par īstu divdesmitā gadsimta fiziķu Meku. Tajā strādājuši daudzi ievērojami zinātnieki, kuri uzskatīja sevi par Rezerforda mācekļiem — Patriks Blekets, Džons Kokrofts, Džeimss Čedviks, Pjotrs Kapica, Ernests Voltons. Kaut arī pašam Rezerfordam atlika mazāk laika aktīvai pētniecībai, viņa vadība nodrošināja augstu darba kvalitāti laboratorijā. Visu mūžu Rezerfordam bija laba veselība, taču 1937. gadā viņš pēc operācijas negaidīti nomira. Zinātnieks ir apglabāts Vestminsteras abatijā netālu no Čārlza Darvina un Īzaka Ņūtona atdusas vietām.
BirdLife International
BirldLife International ir 1922. gadā dibināta starptautiska putnu aizsardzības nevalstisko organizāciju savienība. BirdLife International partnerorganizācijas darbojas vairāk kā 100 valstīs un teritorijās un to kopējais dalībnieku skaits pārsniedz 10 miljonus. Latvijas Ornitoloģijas biedrība ir BirdLife International Latvijas partnerorganizācija.
Linolēnskābe
Linolēnskābe (cis,cis,cis-9,12,15-oktadekatriēnskābe, α-linolēnskābe, dabiskā linolēnskābe, CH3CH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)7COOH) pieder pie nepiesātinātajām karbonskābēm ar trim divkāršajām saitēm molekulā (omega-3 taukskābe). Linolēnskābe ir bezkrāsains eļļains šķidrums. Linolēnskābei ir izomērs — γ-linolēnskābe (cis,cis,cis-6,9,12-oktadekatriēnskābe), kam ir citāds dubultsaišu novietojums molekulā (omega-6 taukskābe).
Atrašanās dabā
Linolēnskābe daudz ir augu eļļu sastāvā. Linolēnskābes nosaukums ( — 'lini') cēlies no linu eļļas. Linolēnskābe pieder pie neaizstājamām taukskābēm, kas nepieciešamas normālai organisma darbībai un ir obligāti jāuzņem ar pārtiku.
Īpašības
Linolēnskābe pieder pie ātri žūstošām taukskābēm.
Praulienas pagasts
Praulienas pagasts ir viena no Madonas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Madonas pilsētu, Sarkaņu, Barkavas, Mētrienas, Ļaudonas, Mārcienas, Lazdonas un Indrānu pagastiem.
Daba
Atrodas Austrumlatvijas zemienē. Austrumu daļu aizņem Lubāna līdzenums, bet rietumu daļu — Aronas paugurlīdzenuma Praulienas pauguraine. No dienvidiem ķīļveidā pagastā iestiepjas Jersikas līdzenums. Augstākā vieta pagastā (147,1 m vjl) atrodas netālu no Madonas. Pagasta ziemeļu un centrālā daļa atrodas Kujas dabas parka teritorijā.
Ezeri
Pagastā atrodas 19 ezeri, kuru platība pārsniedz 1 ha. Lielākie no tiem:
Upes
Cauri pagastam tek vairākas lielākas un mazākas upītes. Lielākās no tām:
Vēsture
Vēsturiskajos dokumentos Prauliena pirmo reizi minēta 1507. gadā. Pagasts ir radies 19. gadsimta vidū Praulienas muižas un Lazdonas mācītājmuižas teritorijā. 1935. gadā Madonas apriņķa Praulienas pagasta platība bija 91,4 km² un tajā dzīvoja 1678 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Praulienas un Silnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Madonas rajona Praulienas ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Silnieku ciemu. 1968. gadā pievienoja Saikavas ciema kolhoza «Sarkanā zvaigzne» un daļu padomju saimniecības «Prauliena» teritorijas, bet daļu padomju saimniecības «Toce» teritorijas pievienoja Lazdonas ciemam. 1974. gadā pievienoja daļu Lazdonas ciema teritorijas, 1977. gadā — daļas Lazdonas, Ļaudonas un likvidētā Saikavas ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Praulienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.
Izglītība un kultūra
Galvenā izglītības iestādē pagastā ir Praulienas pamatskola (102 skolēni 2018./19. m.g.). Ēka celta 1980. gadā. Skolēni uz skolu tiek vesti ar skolēnu autobusiem no Vecsaikavas un Mētrienas. Blakus skolai atrodas bērnudārzs "Pasaciņa".
Pagastā atrodas Saikavas tautas nams, kurā darbojas Praulienas pagasta jauktais koris, bērnu tautas deju kolektīvs "Zig Zag", jauniešu deju kolektīvs "Pinums", deju kopa "Saikavieši", Praulienas un Saikavas amatierteātris kā arī Saikavas senioru klubs. Pagastā darbojas 3 bibliotēkas - Praulienas pagasta bibliotēka Praulienā, Praulienas pamatskolas bibliotēka un Vecsaikavas bibliotēka.
Johans Gūtenbergs
Johans Gūtenbergs, pilnā vārdā Johanness Gensfleišs Lādenē no Gūtenbergiem (de, dzimis 1394. gadā, miris ), ir vācu kalējs, izgudrotājs, inženieris un grāmatu iespiedējs, tiek uzskatīts par grāmatu iespiešanas tehnoloģijas atklājēju Eiropā.
Johans Gūtenbergs iespiešanas darbus veica, saliekot ar roku metāla burtstabiņus vajadzīgajā secībā. Gūtenbergs izgudroja un izgatavoja arī ierīci burtstabiņu liešanai. Pārvietojamo metāla burtstabiņu izmantošana kardināli izmainīja iepriekš izmantotās metodes grāmatu izplatīšanā un izraisīja Eiropā "iespiešanas revolūciju", kas bija pagrieziens cilvēces vēsturē, piemēram, iespiežot zinātniskos darbus, notika straujāka informācijas aprite un zinātne kā tāda attīstījās daudz straujāk. Gūtenberga attīstītā tehnoloģija īsā laikā izplatījās pa Eiropu, vēlāk arī pa visu pasauli. Šis fenomens tiek uzskatīts arī par vienu no renesanses laikmeta aizsākuma elementiem. It sevišķi Johana Gūtenberga izdotā Gūtenberga bībele (1452./1454.) tiek augsti vērtēta kā estētisks un ļoti kvalitatīvs darbs.
Par pašu Gūtenberga personību un viņa darbību ir ļoti maz zināms, jo ir saglabājušies tikai pavisam nedaudzi avoti, tādēļ lielākā daļa mūsdienu informācijas par Johana Gūtenberga dzīvi ir tikai spekulācijas. Johans Gensfleišs, plašāk zināms kā Gūtenbergs pēc dzimtas māju nosaukuma, ir dzimis 1394. gadā Maincā. Viņa tēvs bija kalējs un zeltkalis. Tēva puses radinieki, Gensfleiši, vairākās paaudzēs bija pildījuši Maincas arhibīskapa monētu kalšanas funkcijas. Kalšanas prasmes ļāva vēlāk Johanam Gūtenbergam izveidot ierīci burtstabiņu liešanai.
Mazovijas Konrāds
Konrāds I Pjasts, biežāk saukts Mazovijas Konrāds (pl dzimis 1187. vai 1188. gadā, miris ) bija Pjastu dinastijas Mazovijas kņazs (1200-1247) un Polijas lielkņazs (1229—1232, 1241—1243).
Dzīves gājums
Dzimis ap 1187./1188. gadu Polijas lielkņaza Kazimira II un viņa sievas Morāvijas kņazienes Helēnas (Helena znojemska) ģimenē kā jaunākais dēls. Pēc tēva nāves 1194. gadā auga pie mātes. 1200. gadā sāka valdīt Mazovijā un Kujāvijā.
1205. gadā kopā ar brāli Lešeku I Balto sakāva Volīnijas kņazu Romānu Mstislaviču (Роман Мстиславич) Zavihostas kaujā, kurā Romāns Mstislavičs krita. Ap 1207./1210. gadu apprecējās ar krievu kņazi Agafju (Agafia Światosławówna).
Prūsijas krusta karu laikā Konrāds I veicināja Dobrinas ordeņa izveidi uz vadīja iebrukumus  prūšu un jātvingu zemēs. 1226. gadā Konrāds I uzaicināja no Ungārijas padzīto Vācu ordeni, un piešķīra tam lēnī Kulmas zemi, faktiski radīdams Vācu ordeņa valsti, kas ietekmēja visu turpmāko Polijas, Prūsijas, netieši arī Latvijas vēstures gaitu.
Valsts
Valsts ir politiska organizācija, kas, balstoties uz tiesisku varu, nodrošina sabiedrības vadīšanu un esošās politiskās iekārtas pastāvēšanu noteiktā apdzīvotā teritorijā. Valsts trīs pamatpazīmes — teritorija, iedzīvotāji un suverēna vara. Valsts ietver tādas institūcijas kā likumdevēja vara (parlaments, Saeima u.c.), izpildvara (valdība), bruņotie spēki, tiesas, policija un citi.
Mūsdienās gandrīz visa planētas sauszeme ir sadalīta valstīs. Vienīgi Antarktīda nav sadalīta. Kopumā ir aptuveni 200 valstis.
Nosaukuma cilme
Latviešu vārds "valsts" ir tās pašas cilmes kā vārds "valdīt" un pēc lietojuma ir ar līdzīgu nozīmi kā mūsdienu lietuviešu valodas vārds valstybė un somu valodas valtio. Sākotnēji vārdu "valsts" lietoja viena kunga varai pakļauta novada vai pagasta apzīmēšanai, tāpat kā vēl tagad to lieto krievu valodā (волость — 'pagasts') un igauņu valodā (vald — 'pagasts'). "Latvju Dainās" atrodamas tautasdziesmas, kas liecina par šo seno nozīmi: "Triju kungu valstis jāja, Mani vienu lūkotiesi: Ūzenieki, mūrenieki, Vilcenieku darbenieki" (Nr. 10861)
Vēl 18. un 19. gadsimtā ar vārdu "valsts", īpaši Vidzemes guberņas latviešu apgabalos, apzīmēja dažāda līmeņa pārvaldes, pievienojot tam attiecīgo apzīmētāju — ne tikai "ķeizara valsts" (impērija), "ķēniņa valsts" (karaliste), "lielkunga valsts" (hercogiste), bet arī "baznīcas valsts" (draudzes novads) un "muižas valsts" (muižas novads).
Valsts Senajos laikos
Senajos laikos valstis bija sastopamas dažādās formās, kuras vairākkārt mainījušās. Tās bija grieķu polisas, tirānija un demokrātija. Arī Senā Roma pārdzīvoja karalistes, republikas un impērijas periodus. Senajā Ēģiptē valsts veidošanos centralizētas monarhijas veidā lielā mērā ietekmēja nepieciešamība koordinēt irigācijas sistēmas izveidošanu Nīlas ielejā.
Viena no varenākajām Seno laiku valstīm Vidusjūras reģionā bija arī Kartāga. Arī tajā tās pastāvēšanas laikā mainījās valsts formas — sākotnēji tā pēc daudzām pazīmēm atgādināja vēlētu tiesnešu — šofītu (en) — pārvaldītu republiku, vēlāk tā kļuva par oligarhiju, tad impēriju.
Valsts Jaunajos laikos
Jaunajos laikos, 16.—17. gadsimtā, valstis arvien vairāk nostiprinājās kā nacionālas valstis, lai gan pats nacionālas valsts jēdziens politiskajā terminoloģijā parādījās tikai 19. gadsimtā. Šo jēdzienu sākotnēji ne vienmēr un pat ne tik daudz saistīja ar nāciju vai tautu etniskā kontekstā, kā ar valdošo dinastiju vai konkrētu sabiedrības grupu ekonomiskajām interesēm vai varu kā tādu.
Valsts mūsdienās
Daļa ANO dalībvalstu atzīst arī šādas valstis, kuras citi dalībnieki neatzīst :
Kalnu Karabahas Republikas, Piedņestras Moldāvu Republikas un Somālilendas Republikas suverenitāti neatzīst neviena ANO dalībvalsts. Pastāv arī citas starptautiski neatzītas valstis.
Valstis ar nelielu teritoriju vai nelielu iedzīvotāju skaitu tiek sauktas par pundurvalstīm.
Original Single Kollektion
Original Single Kollektion ir vācu grupas Rammstein singlu izlases boksets, kurā iekļauti pirmie seši grupas singli. Izdots 1998. gada 19. jūnijā. Uz izlases vāka attēlotais zīmējums līdzinās Vācijas Demokrātiskās Republikas ģerbonim. Kopsummā tika izlaisti 1500 eksemplāri. Bez singliem, kastītē ir atrodams arī plakāts.
Gaišzilā krāšņspāre
Gaišzilā krāšņspāre (Coenagrion puella) ir krāšņspāru dzimtas (Coenagrionidae) suga, kas pieder pie vienādspārnu spāru apakškārtas (Zygoptera). Eiropā tā ir plaši izplatīta krāšņspāre, kas pie dažādām ūdenstilpēm ļoti bieži sastopama arī Latvijā.
Morfoloģija
Gaišzilā krāšņspāre ir neliela auguma spāre, tās ķermenis ir smalks un slaids. Ķermeņa garums ir 30—36 mm, spārnu plētums apmēram 41 mm. To lielās fasetacis ir novietotas tālu viena no otras, ar plašu atstarpi. Tēviņa galva, acis un ķermenis ir gaiši zils ar melniem rakstiem. Katrs ķermeņa segments atdalīts ar šauru, melnu joslu. Uz vēdera otrā posma ir melns "U" veida zīmējums, kas nesaskaras ar atdalošo melno josliņu. No trešā līdz piektajam segmentam melnā josla ir šaurāka, tad sestajam segmentam melnā josla ir platāka, bet septītais segments ir gandrīz melns, ar šauru zilu josliņu. Astotais un devītais segments ir gaiši zili, kas asi kontrastē ar blakus segmentiem. Augšpusē uz devītā segmenta paša gala ir neliels, melns plankumiņš.
Mātītes melnie raksti ir līdzīgi tēviņa rakstiem, bet tās ķermenis var būt pelēkzaļš, zaļš vai zilizaļš. Melnās joslas ir platas un dominējošas, bet krāsainās šauras.
Kāpurs
Gaišzilās krāšņspāres kāpurs var būt dažādos toņos no brūna līdz zaļam ar brūniem spārnu aizmetņiem. Uz katras kājas augšējā posma divas tumši brūnas joslas. Kāpurs dzīvo zem ūdens 1—2 gadus. Ziemeļos to attīstība ir lēnāka.
Uzvedība
Gaišzilās krāšņspāres parasti uzturas augu tuvumā, kas aug gar ūdenstilpes krastiem, un reti lido virs atklāta ūdens klajuma. Visbiežāk tās var novērot jūnijā un jūlijā. Ik pa laikam var novērot sapārojoties pieaugušos indivīdus.
Pārošanās laikā, lai arī šī suga kopumā nav īpaši teritoriāla, svešie tēviņi tiek padzīti. Gaišzilās krāšņspāres paliek saķērušās kopā arī pēc sapārošanās. Kamēr mātīte dēj olas, tēviņš, joprojām pieķēries mātītei, ieņem vertikālu pozīciju un sargā mātīti, uzmanot apkārtni no ienaidniekiem. Pēc izlīšanas no kāpura ādas gaišzilās krāšņspāres dzīvo 5—6 dienas.
Gaišzilā krāšņspāre Latvijā rada maz pēcnācēju, jo inficēta ar lielu skaitu ektoparazītu. Toties pēcnācēji ir lielāki pēc izmēra. Tādā veidā mātīte kompensē samazināto pēcnācēju skaitu, radot kvalitatīvāku reproduktīvo iznākumu.
Leons Draizaitls
Leons Draizaitls (dzimis ) ir vācu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2022) Draizaitls pārstāv Nacionālās hokeja līgas vienību Edmontonas "Oilers".
Viņa tēvs Peters Draizaitls arī bija hokejists, spēlējis Vācijas izlasē.
Spēlētāja karjera
Līdz 16 gadu vecumam Draizaitls spēlēja dažādās Vācijas junioru līgās, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku. 2012.—13. gada sezonā sāka spēlēt Rietumu hokeja līgas vienībā Princalbertas "Raiders". 2013.—14. gada sezonu Draizaitls noslēdza ar 105 rezultativitātes punktiem, kas viņu padarīja par ceturto rezultatīvāko līgas spēlētāju.
2014. gada augustā Draizaitls noslēdza trīs gadu līgumu ar Edmontonas "Oilers". NHL debiju uzbrucējs piedzīvoja 9. oktobra spēlē pret Kalgari "Flames". Pirmos vārtus NHL hokejists guva 24. oktobra spēlē pārspējot Karolīnas "Hurricanes" vārtsargu Antonu Hudobinu. Jau 2015.—16. gada sezonā kļuva par vienu no komandas vadošajiem spēlētājiem. 2019.—20. gada saīsināto sezonu noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais spēlētājs, iegūstot Arta Rosa balvu. Draizaitls tika atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju, iegūstot Harta balvu.
Vācijas hokeja izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos. Agrāk spēlējis virknē jauniešu un junioru čempionātu.
Brustvērs
Brustvērs ( Brust — krūtis, Wehr - aizsardzība) — nocietinājumu elements. Parasti apzīmē zemes uzbērumu ierakumu priekšā. Paredzēts strēlnieku aizsardzībai no lodēm un šāviņiem, kā arī ērtākai šaušanai. Brustvērā var būt izveidotas ambrazūras (vietas šaušanai).
Lāzers
Lāzers (en) ir elektroniski optiska ierīce, kas izstaro koherentu starojumu. Termins "lāzers" ir akronīms no angļu valodas, t.i., Light Amplification by Stimulated Emission of Radiation, ko latviešu valodā var tulkot kā "gaismas pastiprināšana, izmantojot inducēto starojumu". Tipisks lāzera starojums ir gaismas kūlis ar mazu izkliedi un ar monohromatisku viļņa garumu. Pretstatā lāzeram, citi gaismas avoti, piemēram, kvēlspuldze, izstaro gaismu visos virzienos un ar dažādiem viļņa garumiem (plašā spektra joslā).
Lāzera starojumu var fokusēt uz ļoti mazu laukumu, tādējādi iegūstot gaismas kūli ar lielu jaudu. Jaudīgākie lāzeri var izkausēt tērauda plāksnes. Lāzera gaismas kūlis saglabā savu formu arī ļoti lielā attālumā, un to var precīzi nomērķēt pat uz mazu spoguli, kas atrodas, piemēram, uz Mēness — 384 400 km attālumā no Zemes.
Lāzera rašanās vēsture
Kopš 1957. gada vairākas zinātniskās laboratorijas ASV pievērsās lāzeru pētījumiem. Ar to nodarbojās Bella laboratorijās (Bell Labs) Čārlzs Taunss un Artūrs Šavlovs. Tajā pašā laikā Kolumbijas Universitātē pie līdzīga temata savā doktora disertācijā strādāja Gordons Gūlds. 1958. gadā parādījās arī PSRS zinātnieka Aleksandra Prohorova pētījumi. 1959. gadā Gūlds iesniedza pieteikumu patentam, bet viņam tika atteikts, 1960. gadā piešķirot patentu Bella laboratorijām. Daudzus gadus norisinājās tiesāšanās, līdz 1987. gadā Gūlds tomēr saņēma patentu. Vēsturiski vēl joprojām nav stingri noteikts, kam pienākas pirmatklājēja loma šajā jomā. Pirmo darbojošos lāzeru 1960. gadā Hjūsa pētījumu laboratorijā Kalifornijā uzbūvēja amerikāņu inženieris Teodors Meimens. Meimens ieguva lāzera gaismas kūli, ar parastu impulsu gaismu apstarojot īpašu sintētiskā rubīna stieni. Mūsdienās par darba vielu izmanto arī daudzus citus materiālus. Lāzeros var izmantot kristālu, šķidrumu vai gāzi. Piemēram, ar gāzu lāzeriem, kuros lieto argonu, var iegūt mazas jaudas kūli. Tas ir labs instruments mikroķirurģijā. Savukārt lāzeri, kuru darba viela ir kristāla stieņi (piemēram, smaragda), rada lielas jaudas staru kūli.
Latvijas Ornitoloģijas biedrība
Latvijas Ornitoloģijas biedrība (saīsināti LOB) ir 1985. gadā dibināta Latvijas putnu izpētes un aizsardzības sabiedriska organizācija. Biedrība apvieno vairākus simtus biedru, starp kuriem ir gan profesionāli ornitologi, gan amatieri putnu vērotāji, gan arī vienkārši dabas draugi. Biedru skaita ziņā šī ir lielākā dabas aizsardzības nevalstiskā organizācija Latvijā (2021. gadā biedru skaits pārsniedza 800). Organizāciju vada padome deviņu kopsapulces ievēlētu biedru sastāvā un prezidents (kopš 2020. gada — Antra Stīpniece), bet ikdienas darbu veic biedrības valde un darbinieki (valdes priekšsēdētājs — Viesturs Ķerus). Biedrības naudas līdzekļus veido projektu īstenošanai piesaistītais finansējums, ziedojumi un LOB biedru maksātās biedru naudas. Biedrības simbols ir Latvijas nacionālais putns baltā cielava, kas attēlots biedrības emblēmā.
Lāzers
Darbības princips
Lāzers ir ultravioletā, redzamā vai infrasarkanā diapazona elektromagnētisko viļņu ģenerators vai pastiprinātājs, kura darbības pamatā ir inducētais starojums. Inducētajam starojumam ir tāda pati frekvence, fāze un polarizācija kā inducējošajam starojumam. Lāzers dod iespēju ģenerēt (kvantu ģenerators) un pastiprināt (kvantu pastiprinātājs) koherentu gaismu. Lai viela starojumu pastiprinātu, nevis absorbētu, ir nepieciešama enerģijas līmeņu "inversā apdzīvotība", ko iegūst, izvēloties vielu ar noteiktām elektronu enerģijas līmeņu īpašībām un ierosinot to ar ārēju enerģijas avotu.
Latvijas Ornitoloģijas biedrība
Organizācijas galvenās darbības jomas ir savvaļas putnu izpēte un saglabāšana, kā arī sabiedrības izglītošana par putniem un dabas aizsardzību. Kopš 1987. gada Latvijas Ornitoloģijas biedrība izdod žurnālu “Putni dabā” (redaktors — Agnis Bušs). Kopš 1994. gada LOB Latvijā pārstāv starptautisko putnu aizsardzības organizāciju savienību BirdLife International, bet kopš 2001. gada ir pilntiesīgs tās partneris. Latvijā LOB aktīvi sadarbojas ar Latvijas Dabas fondu, kā arī citām sabiedriskajām un valsts organizācijām, kuru darbība ir saistīta ar putniem un dabas aizsardzību.
Lāzers
Daži tehniskie risinājumi
Saistīto elektronu lāzeros jeb optiskajos kvantu ģeneratoros izmanto aktīvās vielas, kuru enerģijas darba līmeņus var aprakstīt ar 4 līmeņu shēmu. Šādu kombinatīvo lāzeru pamatā ir ierosinošā lāzera gaismas inducētā kombinatīvā izkliede aktīvajā vielā. Lai iegūtu starojuma ģenerāciju, ir nepieciešama pozitīva atgriezeniskā saite, ko realizē, aktīvo vielu ievietojot optiskajā rezonatorā, kurš stipri palielina inducētā starojuma koherenci. Parasti lieto atklāto rezonatoru, ko veido 2 spoguļi. Stāvviļņu rašanās dēļ tajā ir apgabali, kur aktīvā viela netiek pilnīgi iesaistīta lāzera darbībā. To novērš, lietojot riņķveida rezonatoru skrejviļņu režīmā; tad palielinās lāzera jauda, kā arī frekvences stabilitāte. Lāzera rezonatorā vienlaikus var tikt ierosināti noteikti gaismas pašsvārstību tipi jeb modi, kas atšķiras pēc amplitūdas un fāzes sadalījuma. Lielākā starojuma koherence ir zemākā šķērsmoda viena garenmoda režīmā - tad koherences garums lkoh>100m.
Latvijas Ornitoloģijas biedrība
LOB veicina putnu vērošanas kā vaļasprieka veicināšanu, kas Latvijā kļūst aizvien izplatītāks. Katru gadu notiek vairāki ar putnu vērošanu saistīti pasākumi, kā ikgadējās putnu dienas, dažādas uzskaites un ekskursijas. Ik gadu notiek putnu vērošanas sacensības "Torņu cīņas", kur komandas sacenšas, lai diennakti ilgās sacensībās reģistrētu iespējami lielāku putnu sugu skaitu, veicot vērojumus no izlozē noteikta putnu vērošanas torņa. LOB bija pirmā organizācija, kas aizsāka Gada simbolu Latvijas dabā tradīciju — par pirmo Gada putnu Latvijā 1996. gadā kļuva grieze.
Latvijas Ornitoloģijas biedrības goda biedri ir Zigrīda Jansone (dzimusi 1937), Māris Strazds (1960; ilggadējs LOB direktors (1994—2002)), Pēteris Blūms (1938), Aivars Mednis (1938), Ieva Vilka (1932), Aivars Petriņš (1951), Māra Janaus (1954), Jānis Priednieks (1956), kā arī Jānis Vīksne (1936—2015; pirmais LOB prezidents), Kārlis Vilks (1900—1993), Egons Tauriņš (1907—1989), Georgs Lejiņš (1914—1994), Juris Lipsbergs (1939—2020).
Lāzers
Daži tehniskie risinājumi
Brīvo elektronu lāzeros (BEL) aktīvā viela ir monoenerģētisks elektronu kūlis, ko ievada rezonatorā ar ātrumu, tuvu gaismas ātrumam. Inducētais starojums BEL rodas, elektroniem izkliedējoties rezonatorā elektromagnētiskā lauka ietekmē. Ja inverso apdzīvotību uztur nepārtraukti, lāzers darbojas nepārtrauktā režīmā, ja īslaicīgi, tad impulsu režīmā. Īsus un ultraīsus gaismas impulsus ar lāzeru var ģenerēt, izmantojot divas galvenās metodes. Rezonatora pieauguma (Q) pārslēgšanās metode: sākumstāvoklī Q ir tik mazs, lai nenotiktu ģenerācija un ierosināšanas laikā iegūtu lielāku inverso apdzīvotību nekā tad, ja Q ir liels. Pēc tam Q strauji palielina un rezonatorā uzkrātā enerģija atbrīvojas īsa (10-6-10-9s) un jaudīga (1-1000MW) gaismas impulsa veidā. Aksiālo modu sinhronizācijas metodē periodiski pārslēdz Q. Pārslēgšanas frekvence ir c/2L (kur c - gaismas ātrums, L - rezonatora garums), blakus esošo aksiālo modu fāžu starpība kļūst konstanta, un lāzers izstaro ultraīsu (10-11-10-14s) gaismas impulsu virkni ar intervālu 2L/c. Dažādu lāzeru starojums aptver spektra diapazonu no ultravioletās daļas (viļņa garums λ = 107,3 nm; piemēram, NeF eksimēru lāzers) līdz milimetru viļņiem (λ = 1 985 nm; CH3CN u.c. molekulārajiem lāzeriem). Lāzera starojuma jauda ir no 10-6W (lāzerdiodēm) līdz 1014W (Nd3+ stikla lāzers) impulsu režīmā, bet nepārtrauktā režīmā - līdz 400kW (deitērija fluarīda ķīmiskajam lāzeram).
Pirmais lāzers (saistīto elektronu lāzers) tika radīts ASV 1960. gadā, bet pirmais brīvo elektronu lāzers - ASV 1975. gadā. 1965. gadā PSRS sāka ražot tehnoloģiskās lāzeru iekārtas. Līdz ar lāzeru rašanos izzuda kvalitātes atšķirība starp optiku un radioelektroniku. Radās jaunas zinātnes un tehnoloģijas nozares (piemēram, hologrāfija, integrālā optika, nelineārā optika, optoelektronika, lāzeru spektroskopija, spektru optika).
Lāzeru izmantošana
Lāzerus lieto gandrīz visās zinātnes un tehnikas jomās. Fizikā lāzers ir galvenais instruments fotofizikālo un fotoķīmisko procesu pētīšanā, to izmanto plazmas diagnostikā, relativitātes, kvantu un elementārdaļiņu teoriju pārbaudei, ļoti ātru procesu pētīšanai un kodoltermiskajā sintēzē. Ķīmijā ar lāzeru selektīvi ierosina atomus un molekulas, realizē ķīmiskās reakcijas ierosinātā stāvoklī; izmantojot pakāpenisku fotojonizācijas metodi, iegūst ļoti tīras vielas (kur piemaisījumu daudzums ir tikai <10-10%) un atdala izotopus.
Medicīnā lāzerus lieto ķirurģijā (lāzerķirurģija). Plastiskajā ķirurģijā lāzeroperācijas veic jau vairāk nekā 20 gadus. Lāzerķirurģijas metode ir precīza, ātra un datorizēti kontrolēta. Lāzera starojuma enerģija tiek novadīta uz audiem un iedarbojas, tos strauji iztvaicējot, bet netraumējot apkārtējos audus. Lāzera enerģija spēj novērst gan daudzveidīgus patoloģiskus ādas un zemādas veidojumus, gan kosmētiskus defektus.
Liela nozīme lāzeriem ir metroloģijā. Sevišķi stabilas frekvences lāzeru paredzēts izveidot par vienota laika, frekvences un garuma etalonu. Optiskajā lokācijā ar lāzeriem mēra objekta attālumu, ātrumu, ūdenstilpju dziļumu. Lāzeru izmanto hologrāfiskajiem mikroskopiem, kuros iegūst telpisku attēlu, kā arī skenējošiem lāzeru mikroskopiem, kuros attēlu izvērš uz TV ekrāna, un mikroskopiem, kuros lāzeru izmanto optiskā attēla pastiprināšanai. Fotogrāfijā ar ultraīso impulsu lāzeru iegūst īpaši īsu (līdz 10-14s) eksponēšanas laiku un pētī ultraātros procesus, piemēram, gaismas impulsa izplatīšanos. Informācijas apstrādes tehnikā lāzers ir pamatā optiskās atmiņas ierīcēm, ar lāzeru ieraksta un nolasa informāciju no atmiņas kartēm, CD diskiem u.c. Lāzerus plaši lieto elektronikā (pikosekunžu impulsu ģeneratoros un slēdžos), integrālo mikroshēmu izgatavošanā. Lāzerus plaši pielieto arī izklaides industrijā, veidojot lāzeru šovus estrādes koncertiem, reklāmas akcijām vai prezentācijām. Ir 3 lāzeru šova veidi:
Mameluks
Mameluks (arī memluks vai mameļuks, arābu valodā: مملوك, "valdījumā esošs"), kareivis, vergs, kas pārgājis islāmā un kalpo musulmaņu kalifam vai ajubīdu sultānam. Viduslaikos mameluki kļuva par ietekmīgu militāro kastu un vairākos gadījumos pārņēma pilnīgu varu, piemēram, Ēģiptē (1250—1517). Pirmie mameluki kalpoja Bagdādes abasīdu kalifiem 9. gs. Abasīdi mamelukus pārsvarā ņēma no Kaukāza (galvenokārt čerkesus un gruzīnus), kā arī no Melnās jūras ziemeļu piekrastes (galvenokārt tjurkus). Lielākā daļa no gūstekņiem nebija musulmaņu izcelsmes. Mamelukus verdzībā pārdeva varu zaudējušās stepju ģimenes.
Mameluku sistēma valdnieka rīcībā nodeva tādu karaspēku, kas nebija saistīts ar jebkādu esošu varas struktūru. Vietējie kareivji parasti bija uzticīgi savas cilts šahiem, savām ģimenēm vai citiem augstmaņiem, bet ne sultānam vai kalifam. Ja pret valdnieku vērstos kāds no virsniekiem, tad jebkāda pretdarbība izraisītu augstmaņu protestus. Vergu vienības tika veidotas no viszemāk stāvošiem cilvēkiem, kas nevarētu sacelties pret valdnieku un viņu par jebkādu nepakļaušanos varētu viegli sodīt. Mamelukus ļoti bieži izmantoja arī kā sūtņus.
1517. gadā Osmaņu impērija atkaro mamelukiem Ēģipti un Sīriju un līdz ar to Mamelūki tiek pakļauti Osmaņu varai.
Lī Ranaldo
Lī Ranaldo (Lee Ranaldo, dzimis ) ir ASV ģitārists, komponists un producents, plašāk pazīstams kā grupas Sonic Youth līdzdibinātājs.
Brita Štefena
Brita Štefena (de; dzimusi Švetā, Vācijā) ir vācu peldētāja. B. Štefena startē brīva stila distancēs. Viņai pašlaik pieder Pasaules rekordi sievietēm 50 m un 100 m brīvā stila distancēs. Kopumā ir piedalījusies četrās Olimpiskajās spēlēs. 2008. gadā Pekinaā viņa izcīnīja divas zelta medaļas, vēl ir izcīnījusi bronzu 2000. gadā Sindejā.
2008. gadā tika atzīta par Vācijas gada sportisti.
Phoenix (albums)
Phoenix ir amerikāņu pankroka grupas Zebrahead septītais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompānijām SPV, ICON MES, EMI un Fontana North.
Herca
Herca ir pārsvarā rumāņu apdzīvota pilsēta Ukrainas dienvidrietumos, Čerņivcu apgabalā. Hercas rajona centrs. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos Hercas upītes krastos pie pašas Rumānijas robežas 32 km no apgabala centra Čerņivciem. Hercas rajona administratīvais centrs.
Vēsture
Rakstu avotos Herca pirmoreiz minēta 1437. gadā Moldāvijas kņazistes dokumentos (ro). Līdz 18. gadsimtam Herca bija feodāli atkarīga un tikai 1732. gadā pāriet tirgotāju miesta kategorijā. Pēc Rumānijas neatkarības iegūšanas nokļūst tās sastāvā. 1864. gadā iegūst pilsētas tiesības. Pēc Besarābijas okupācijas 1940. gadā nonāk Ukrainas PSR sastāvā.
Cilvēki
Pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem pilsētas iedzīvotāju vairums ir rumāņi (70,79 %). Dzīvo arī ukraiņi (17,98 %) un krievi (10,89 %). Hercā dzimis rumāņu rakstnieks George Asaki (Gheorghe Asachi, 1788 – 1869).
Sardīnijas suns
Sardīnijas suns (Cynotherium sardous) ir izmiris suņu dzimtas plēsējs. Tā ir sardīnijas suņu ģints (Cynotherium) vienīgā suga, kas bija sastopama tikai Sardīnijas un Korsikas salās. Abas salas pleistocēna laikā bija savienotas. Sardīnijas suņi izmira, kad salas sāka apdzīvot cilvēks.
Sardīnijas suns bija maza auguma, un tas medīja nelielus dzīvniekus, kas apdzīvoja salas.
Skautu kustība
Skautu kustība (en) ir visu pasauli aptveroša jauniešu kustība, kuras mērķis ir bērniem un jauniešiem attīstīt fiziskās iemaņas, prātu un pacelt garīgo vērtību skalu. Skautu kustību 1907. gadā dibināja Britu armijas ģenerālleitnants Roberts Beidens-Pauels. Viņš sarīkoja pirmo skautu nometni Anglijai piederošajā Braunsijas salā (Brownsea Island). Līdzīga kustība meitenēm - gaidas (Girl Guides) tika izveidota 1910. gadā, taču 1909. gadā uz pirmo skautu sagaitu pulcējās vairākas meitenes, kas uzskatāmas par pirmajām gaidām.
26. maršruts
26. maršruts var būt:
Skautu kustība
Latvijas Republikā starpkaru posmā skautu organizāciju izveidojis un vadījis atvaļinātais ģenerālis Kārlis Goppers.
Skautu kustība Latvijā
Skautisma idejas Latvijā no Krievijas atveda latviešu jaunieši, kas Pirmā pasaules kara laikā, atrazdamies bēgļu gaitās Krievijā, iepazinās ar skautisma idejām. Jauniešiem atgriežoties no bēgļu gaitām, 1917. gadā pirmie skautu pulciņi sāka savu darbību Rīgā, Cēsīs un Alūksnē, drīz pēc tam arī Jelgavā un Talsos.
1920. gada 13. septembrī atzīto pasaules skautu organizāciju sarakstā ir arī Latvijas vārds.
1921. gada 6. aprīlī tika reģistrēta Latvijas Skautu centrālā organizācija. Maijā notika LSCO biedru sapulce, kurā tika ievēlēta pirmā Centrālā pārvalde un tās priekšnieks ģenerālis Kārlis Goppers, kurš vēlāk kļuva par pirmo un vienīgo Latvijas skautu prezidentu. Skautu kustība Latvijā strauji attīstījās. Līdz 1940. gadam Latvijā bija notikušas 4. Lielās nometnes, 1933. gadā Latvijā viesojās Roberts Beidens-Pauels, un kā atzinību par savu darbu viņš saņēma 1.šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1938. gadā notika skautisma 20 gadu jubilejas parāde, kurā piedalījās 2400 skautu. Pēc 1938. gada datiem Latvijā darbojās 205 skautu vienības, organizācijā kopumā bija 8114 dalībnieki.
Latvijas Skautu centrālā organizācija vismaz līdz 1935. gadam bija vienīgā organizācija, kuras karogā bija Latvijas lielais ģerbonis, bet otrā puse bija valsts krāsās ar LSCO agrāko ģerboni vidū.
1940. gadā, kad Latviju okupēja Padomju Savienība, skautu organizācija tika likvidēta. Tiks apcietināti un nošauti skautu prezidents ģen. Goppers un vad. Teodors Baltpurviņš. Daudzi skauti un vadītāji tika apcietināti, nogalināti vai izsūtīti.
1945. gadā latviešu skauti atjaunoja savu darbību trimdā — zemēs, kurās kara beigās nonāca daudzi latvieši. Sākumā latviešu skauti darbojās Vācijā, Beļģijā, Dānijā, Austrijā un Zviedrijā. Latviešiem izceļojot tālāk pasaulē, skautu vienības radās arī citās valstīs — Kanādā, Austrālijā un Amerikas Savienotajās Valstīs. Šajās valstīs joprojām darbojas latviešu skautu vienības. Sākoties Atmodai, Latvijā atdzima arī skautisma idejas, izveidojās Latvijas skautu un gaidu atjaunošanas klubs. Daudz atjaunošanas darbā palīdzēja latviešu skauti un gaidas no ārzemēm, kas turpinājuši savu darbību visus garos okupācijas gadus savās mītnes zemēs.
1990. gadā, apvienojoties Latvijas skautu un gaidu kustībām, tika izveidota Latvijas skautu un gaidu centrālā organizācija (LSGCO).
1993. gadā Pasaules skautu konferencē Taizemē Latvijas skauti tika atjaunoti Pasaules skautu organizācijā (WOSM).
1998. gadā tika izveidota Eiropas skautu un gaidu organizācija.
2008. gadā tika izveidota Latvijas Kristīgo skautu (LKS) organizācija.
2012. gadā LKS tika uzņemta par pilntiesīgu Pasaules neatkarīgo skautu federācijas (World Federation of Independent Scouts — WFIS) biedru.
Latvijas Skautu un gaidu centrālā organizācija
Latvijas Skautu un gaidu centrālā organizācija tika izveidota 1990. gadā, apvienojoties Latvijas skautu un gaidu kustībām.
1993. gadā Pasaules skautu konferencē Taizemē Latvijas skauti tika atjaunoti Pasaules skautu organizācijā (WOSM). Oficiālo atzīšanas rakstu organizācija saņēmusi 1996. gadā Pasaules skautu konferencē Oslo, Norvēģijā.
Latvijas Kristīgo skautu organizācija
Organizācija Latvijas Kristīgie skauti (LKS) ir dibināta 2008. gada 30. decembrī. LKS ir apvienojušās skautu vienības, kuras vēlas savā darbībā balstīties uz kristīgās ticības pamatiem un klasiskajām skautisma tradīcijām.
2012. gada janvārī Madridē, Spānijā, Pasaules neatkarīgo skautu federācijas (The World Federation of Independent Scouts — WFIS) ģenerālās asamblejas laikā LKS tika uzņemta par pilntiesīgu šīs organizācijas biedru.
Katoļu skautu organizācija jeb "Eiropas skauti un gaidas"
Kustība īsteno klasisko skautisma pedagoğiju, integrējot tajā garīgo audzināšanu atbilstoši katoliskās Baznīcas tradīcijai. Organizācija ir dibināta 1998. gadā, oficiāli reğistrēta LR Uzņēmumu reğistrā 2002. gada 2. aprīlī.
"Eiropas skauti un gaidas" ir daļa no starptautiskās "Eiropas skautu un gaidu federācijas", kurā apvienotas skautu organizācijas no 15 Eiropas un Ziemeļamerikas valstīm.
Panemune
Panemune var būt:
Gaidas
Gaidas (en) ir 1910. gadā dibināta starptautiska meiteņu kustība. Latvijas gaidas apvienotas Latvijas Skautu un gaidu centrālajā organizācijā (LSGCO).
Nosaukums
Gaidu nosaukumu ar nozīmi "ceļvedes" (Girl Guide) cēlies no Britu Indijas Haiberas Gidu pulka (Khyber Guides), kuriem nekas nebija par grūtu. Latviski tiek skaidrots, ka "gaida ir meitene, kas gaida izdevību palīdzēt tuvākajiem".
Vēsture
1909. gadā Londonas izstāžu ēkā Kristāla pils uz pirmo skautu sagaitu pulcējās arī vairākas meitenes, kuras uzskatāmas par pirmajām gaidām. Tā kā skautu dibinātājs Roberts Beidens-Pauels bija ļoti aizņemts un meitenēm vajadzēja vadītāju, tad viņš aicināja savu māsu Agnesi. Viņai gaidisma ideja ļoti patika un viņa nodevās tai ar visu savu sirdi. Tā, kā darba bija daudz, vajadzēja palīdzes un Agnese nolēma dibināt dāmu komiteju no sabiedrībā pazīstamām personām. Dāmu komitejas pirmā sanāksme notika 1910. gada maijā.
Jau 1910. gadā skautu štābs Anglijā reģistrēja 8000 gaidu. Pirmā gaidu parādīšanās publikā organizētā veidā notika 1911. gadā, kad parādē piedalījās 200 gaidas. Palīgs sabiedrības attieksmes maiņā bija fakts, ka karalienes Viktorija s meita kļuva par gaidu organizācijas labvēli — patronesi. Pirmā Anglijas gaidu vadītāju konference notika 1911. gadā.
Gaidas Latvijā
Gaidisms Latvijā radās 1921. gadā, pateicoties pirmajai Latvijas gaidu priekšniecei Vilhelmīnei Vilkai un Latvijas Tautas Bankas direktoram Robertam Valdmanim. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gada decembrī Vilhelmīne Vilka atgriezās Rīgā un nolēma sākt pulcināt meitenes, lai palīdzētu viņām atrast kopīgu mērķi, kas spētu ieinteresēt un aizpildīt ikdienu. Vilhelmīnei padomā bija atrast ideālu, kas stiprinātu meiteņu morāli, nacionālo apziņu un palīdzētu tām izaugt par krietnām, garīgi un fiziski stiprām Latvijas pilsonēm.
Latvijas gaidu centrālās organizācijas (LGCO) statūtus reģistrēja Rīgas apgabaltiesā 1922. gadā, ko gaidas uzskata par LGCO dibināšanas dienu. Pirmā LGCO prezidente bija Justīne Čakste, Latvijas valsts prezidenta Jāņa Čakstes sieva. 1923. gada 16. septembrī notika pirmā latviešu gaidu parāde Esplanādes laukumā Rīgā. 1924. gadā tika sarīkoti pirmie kopnieču kursi, sāka iznākt žurnāls "Gaida". Līdz 1937. gadam organizācijas biedru skaits bija pieaudzis līdz 3036 meitenēm.
1940. gada 8. maijā lielgaidas deva savu pēdējo solījumu Ropažos, bet gaidas tā paša gada 16. jūnijā, dienu pirms Latvijas okupācijas, Vircavas muižas parkā. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā gaidu priekšnieces, kā arī daudzas gaidas un guntiņas ar vecākiem tika deportētas uz Sibīriju.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada 28. maijā latviešu gaidas iesāka darbību trimdā. Sākumā latviešu gaidas darbojās Vācijā, Zviedrijā un Dānijā. Jau 1947. gada 1. janvārī bija reģistrētas 96 vienības ar 300 guntiņām un gaidām un 300 vadītājām. 1948. gada beigās un 1949. gada sākumā sākās izceļošana no Vācijas bēgļu nometnēm uz ASV, Kanādu un Austrāliju.
Sākoties Atmodas kustībai Latvijā, atdzima arī gaidisma idejas, izveidojās Latvijas skautu un gaidu atjaunošanas klubs. 1990. gadā, apvienojoties Latvijas skautu un gaidu kustībām, tika izveidota Latvijas Skautu un gaidu centrālā organizācija LSGCO.
Boriss Bekers
Boriss Bekers (de; dzimis Leimena, Rietumvācijā) ir bijušais vācu tenisists.
B. Bekera augstākā vieta ATP vienspēļu rangā ir 1. vieta, kas tika sasniegta. Sešas reizes ir uzvarējis Grand Slam turnīros. 17 gadu vecumā triumfēja ASV Atklātajā čempionātā, tā kļūdams par jaunāko ASV atklātā čempionāta uzvarētāju. Vēl ir svinējis 2 uzvaras Austrālijas atklātajā čempionātā, 3 uzvaras Vimbldonas čempionātā un 1 uzvaru ASV Atklātais čempionāts.
2003. gadā tika uzņemts Tenisa slavas zālē. Žurnāls Tennis Magazine ierindoja viņu 18. vietā starp 40 izcilākajiem tenisistiem laika posmā no 1965. līdz 2005. gadam.
Salpu klase
Salpas (Thaliacea, Salpae) - tunikātu brīvi peldošu jūras organismu klase. Dzīvo pārsvarā okeāna virsējos slāņos (līdz dažiem simtiem metru dziļumā). Ķermenis cilindrisks, garumā no dažiem milimetriem līdz 33 cm, klāts ar caurspīdīgu tuniku, kurai cauri redzamas gredzenveida muskuļu lentes un zarnu trakts. Ķermeņa pretējos galos izvietotas sifonu atveres: mutes atvere, kas ved uz plašu rīkli un anālā atvere. Sirds atrodas vēdera (ventrālajā) pusē. Salpām ir atvērtā asinsrites sistēma. Nervu sistēmu veido virsrīkles ganglijs ar atejošem no tā nerviem. Virs tā atrodas gaismasjutīgais orgāns (actiņa).
Salpas dzīvo visos okeānos, izņemot Ziemeļu Ledus okeānu. Salpu dzīves cikls veidojas, mijoties dzimumu un bezdzimumu paaudzēm. Hermofrodīta dzimumīpatņa ķermenī attīstās vienīgais embrijs. No embrija izaug jauna bezdzimuma salpa, uz kuras izauguma — stolona — pumpurojoties veidojas daudzskaitlīgi dzimuma paaudzes indivīdi. Šādu salpu ķēdītes atraujas no stolona, veidojot kolonijas līdz vairākiem simtiem īpatņu katrā. Reizēm okeānos salpas veido milzīgas kopas. Ar simbiotisku baktēriju starpniecību salpas tumsā iztaro luminiscējošu gaismu. Barojas ar fitoplanktonu. Salpas kalpo par barību zivīm un jūras bruņurupučiem.
Sistemātika
Klasē ir ap 25 sugām. Salpas iedala 3 kārtās pa vienai dzimtai katrā.
27. maršruts
27. maršruts var būt:
Tuksnešu pele
Tuksnešu pele (Pseudomys desertor) ir grauzēju suga, kas dzīvo tikai Austrālijas tuksnesī.
Izdzīvošana tuksnesī
Zinātnieki ir novērojuši, ka tuksnešu peles barojas tikai ar sēklām un pavisam nedaudz ar zaļajiem augiem. Tās kopumā nelieto tuksneša zāli vai sēklaugu zaļo daļu. Peles izdzīvošanas lielais noslēpums ir ūdens uzņemšana. Austrālijas tuksnesī nav ūdens resursu. Dabas pētnieki ir secinājuši, ka tuksnešu pelei pietiek ar retajiem lietus ūdeņiem un kukaiņiem, kurus tā medī. Turklāt tuksnešu pelei ir ļoti mazi ūdens zaudējumi caur ādu, urinēšanu un izkārnīšanos, kā arī tā spēj iegūt ūdeni no sēklām.
Uzvedība
Tuksnešu pele ir sabiedrisks dzīvnieks. Tā veido kolonijas, kas ir pretēji citām tuksnesī dzīvojošām peļu sugām citos kontinentos, kas parasti ir vientuļnieces. To skaidro ar faktu, ka Austrālijā tuksnešu peli neapdraud tik daudzi plēsēji, kā citos kontinentos. Līdz ar to saime ātri savairojas.
Budberga
Budberga (agrāk arī Budberģe, Paņemūne) ir apdzīvota vieta Bauskas novada Brunavas pagastā. Izvietojusies Mēmeles kreisajā krastā pie Budbergas un Bardžūnu strautu ietekas 8 km no pagasta centra Ērgļiem, 27 km no novada centra Bauskas un 94 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Budbergas muižas (Budberg) centru. Ietilpa teritorijā, ko jaunizveidotā Latvijas valsts 1921. gadā saņēma no Lietuvas (bijušās Kauņas guberņas teritorijas). 1935. gadā piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. Līdz 1961. gadam bija Panemunes pagasta (pēc 1949. gada — ciema padomes) centrs. Budbergā atrodas Budbergas Romas katoļu baznīca un Budbergas Svētā Pāvila evaņģēliski luteriskā baznīca.
Detroitā dzimušo uzskaitījums
Detroitā dzimuši:
Latvijas valsts budžets 2009. gadam
Reālie budžeta ieņēmumi salīdzinot ar 2008. gadu bija tikai 83,6%, bet izdevumi salīdzinot ar 2008. gada budžetu bija tikai 93,4%.
Aragonas karaliste
Aragonas karaliste (an, ca, es, la) bija feodālistiska karaliste, kas laikā no 1035. līdz 1479. gadam pastāvēja Pireneju pussalā, mūsdienu Spānijas teritorijā. Aragonas karaliste izveidojās 1035. gadā pēc Sančo III nāves, sadalot tā valsti starp dēliem.
Nosaukums Aragona pirmo reizi rakstiskajos avotos minēts 828. gadā, kad Aragonas upes (Río Aragón) ielejā izveidojas neliela franku grāfiste.
Vēsture
Sākotnēji vispirms Kārļa Lielā franku impērijas, pēc tam Navarras karalistes grāfiste. 1035. gadā proklamēta par suverēnu karalisti.
1118. gadā karalis Alfonso I iekaro Saragosu, kas kļūst par karalistes galvaspilsētu. 1137. gadā ar Aragonu personālūnijā apvienojās Barselonas grāfiste. Sāk valdīt Barselonas grāfu dinastija. Pievieno Katalāniju. 1172. gadā pievieno Rusiljonas grāfisti (Rosselló jeb Catalunya del Nord). 1229.-1235. gados atņēma mauriem Belearu salas (sp. Islas Baleares), kur 1276. gadā uz brīdi izveidojās suverēna Maļorkas karaliste, taču Aragona to atkal iekaroja 1344.-1349. gados. 1238. gadā Aragona iekaro Valensiju.
1282.-1302. gados Aragonas karaļi nostiprinās Sicīlijā. 1326. gadā iekaro Sardīniju. 1442. gadā iekaro Neapoles karalisti. 1469. gadā Ferdinands II (sp. Fernando de Aragón "el Católico") aprecējās ar Kastīlijas karalieni Izabellu I (sp. Isabel I la Católica). 1516. gadā Aragonas un Kastīlijas karaļnami apvienojās vienā dinastijā un radās Spānijas Karaliste.
Māris Bružiks
Māris Bružiks (dzimis Pļaviņās) ir bijušais latviešu vieglatlēts, pārsvarā startējis trīssoļlēkšanas disciplīnā, kurā ir Latvijas rekordists. Pārstāvēja PSRS, vēlāk Latviju. Divkārtējs Eiropas čempions viegatlētikā telpās
Karjera
Sacensībās ārpus Latvijas sācis piedalīties 1982. gadā. Viņa pirmais lielais starptautiskais panākums bija izcīnīta zelta medaļa 1986. gada Eiropas čempionātā telpās Madridē, kur ar 17,54 metrus tālu lēcienu Bružiks uzstādīja čempionāta rekordu. Tobrīd tas bija pasaules labākais sasniegums (Pasaules rekordus telpās sāka reģistrēt tikai 1987. gadā). Tas vēl joprojām nav pārspēts, lai gan 2002. gadā zviedrs Kristians Ulsons aizleca tikpat tālu. Bet tā paša gada Eiropas čempionātā viņš izcīnīja sudraba medaļu. 1988. gadā sacensībās Rīgā viņš ar 17,56 metrus tālu lēcienu uzstādīja personisko rekordu (pēc neatkarības atgūšanas tas kļuva par Latvijas rekordu un vēl joprojām nav pārspēts). 1993. gadā viņš izcīnīja sudraba medaļu Pasaules čempionātā telpās, bet 1994. gada Eiropas čempionātā viņš bija trešais. Viņa pēdējais lielais sasniegums ir uzvara 1996. gada Eiropas čempionātā telpās.
Pēdējoreiz starptautiskās sacensībās piedalījies 1998. gadā.