cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radio Studio 54 Network
Radio Studio 54 Network jeb Studio 54 ir privāta radio stacija Itālijā, kas raida no Kalabrijas pilsētas Lokri. Tās apraides zona ir Kalabrija, Sicīlija un Apūlija. Radio staciju 1985. gadā dibināja Frančesko Masara un Pjetro Pareta. Tā pārraida mūziku, izklaides informāciju un ziņas, kā arī reģionālos un nacionālos koncertus tiešraidē. Radio stacijas sauklis ir Il Bello della Musica è che quando di colpisce non senti dolore ("Mūzikai piemīt viena laba īpašība — kad tā mums trāpa, tas nesāp", Boba Mārlija citāts).
3. gadsimts
Senajā Romā iestājas Trešā gadsimta juku periods, kad gandrīz 50 gadus Romas impērijā norisinājās pilsoņu kari, nemieri un kaimiņtautu iebrukumi. Nastabilitāte sākās ar imperatora Severa Aleksandra noslepkavošanu 235. gadā. Pilsoņu karu rezultātā no impērijas atšķeļas Gallu impērija rietumos un Palmiras impērija austrumos. Impērija sadalītā veidā pastāv līdz 274. gadam, kad imperators Aureliāns to atkal apvieno. Situācija stabilizējas tikai pēc Diokletiāna nākšanai pie varas 284.gadā. Trešā gadsimta juku periods iezīmē vēlīnā antīkā laikmeta sākumu.
Ilzes ezers
Ilzes ezers var būt:
3. gadsimts
Kīnā pēc Haņu dinastijas sabrukuma iestājas Trīs valstu posms - 220.-280. g. valsts sadalījās trīs impērijās - Vei, Šu un Vu. Īslaicīga valsts apvienošanās notiek 280. gadā, bet jau 291. gadā valdošās ģimenes iekšējo intrigu rezultātā sākas Astoņu prinču karš.
Korejā turpinās trīs karaļvalstu periods.
Le Monde
Le Monde ir Francijas vakara laikraksts, kas tiek izdots kopš. Tas ir viens no nozīmīgākajiem un cienītākajiem laikrakstiem pasaulē.
3. gadsimts
Japānā beidzas Jajoi periods un sākas Kofunu periods.
Le Monde
Tas ir viens no diviem lielākajiem laikrakstiem Francijā kopā ar Le Figaro. Vidējais metiens sasniedz 323 039 eksemplārus, no kuriem apmēram 40 000 tiek pārdoti ārzemēs. Le Monde kopš ir pieejams internetā. Atšķirībā no citiem lielajiem laikrakstiem, piemēram, The New York Times, Le Monde vairāk tiek piedāvāta notikumu analīze un viedoklis.
3. gadsimts
Subsahāras Āfrikā Bantu tautu ekspansija sasniedz Dienvidāfriku.
Pussala
Pussala ir sauszemes daļa, kuru no trim pusēm apskalo jūra vai okeāns un no vienas puses tā ir savienota ar pārējo sauszemi. Ļoti mazas pussalas sauc arī par zemesragiem. Bieži vien pussalas ģeoloģiskā uzbūve u.c. ir vienlīdzīgs attiecīgā kontinenta ģeoloģiskajai uzbūvei. Atšķirībā no salas, pussalai ir grūti noteikt platību, jo nevar precīzi pateikt, kur tā sākas, t.i. kur ir sauszeme un kur jau sākas pussala.
3. gadsimts
Ziemeļamerikā Ohaio upes ielejas Adenas kultūru nomaina Houpvellas kultūra. Centrālamerikā sākas Maiju civilizācijas klasiskais periods.
5. Cēsu kājnieku pulks
5. Cēsu kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 2. Vidzemes kājnieku divīzijas vienība (1919—1940).
Le Monde
Laikraksta redakcija atrodas Parīzē, Francijā.
5. Cēsu kājnieku pulks
Izveide
Pulks saformēts 1919. gada 18. maijā kā 2. Cēsu kājnieku pulks, no 7. augusta — 5. Cēsu kājnieku pulks, tam pievienots arī Rezerves bataljons un 1. Valmieras kājnieku pulka rezerves rota.
Piedalīšanās kaujās
Ziemeļlatvijas brigādes sastāvā 1. jūnijā Cēsu pulks piedalījās Valmieras un pēc tam Cēsu atbrīvošanā no lieliniekiem. Pulka sastāvā bija divas rotas un Skolnieku rota, kurām nebija neviena ložmetēja vai lielgabala. 6. jūnijā pulkam atkal nācās atstāt Cēsis, pilsētu ieņēma Niedras valdībai pakļautais Baltijas landesvērs. Cēsu pulks no 7. līdz 15. jūnijam bāzējas Liepas muižā, kur to ātri papildināja tuvākajos apriņķos mobilizētie vīrieši un tā sastāvs pieauga līdz 2300 kareivjiem. No 19. līdz 23. jūnijam Cēsu pulks kopā ar Igaunijas armijas 3. divīziju uzvarēja Cēsu kaujās un pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas 6. jūlijā ienāca Rīgā.
15. jūlijā Latvijas Apsardzības ministrs un bruņoto spēku virspavēlnieks Dāvids Sīmansons pavēlēja saformēt Vidzemes divīziju ar Valmieras pulku, Cēsu pulku un Rīgas pulku. No 1919. gada oktobra 5. Cēsu kājnieku pulks piedalījās Bermonta spēku sakaušanā un Latgales atbrīvošanas kaujās. Brīvības cīņās krita 120 pulka karavīri.
No 1921. gada marta atradās Rīgā garnizona dienestā. Kādu laiku pulka kazarmas un apmācības laukums atradās Ata ielā Grīziņkalnā.
Devīze
“Par Tēviju.”
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 98 pulka karavīriem.
Latvijas futbola izlase 1922. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1922. gadā''' aizvadīja 1 spēli. Šis gads kļuva par Latvijas futbola izlases debijas gadu, jo tika nospēlēta pirmā spēle izlases vēsturē. Pirmajā spēlē Latvijas izlase spēlēja neizšķirti ar Igaunijas futbola izlasi. Pirmos vārtus Latvijas izlases vēsturē guva Edvīns Bārda.
Spēles
Latvija: Hermanis Saltups; Harijs Šmits, Kārlis Ašmanis, Kārlis Bone, Česlavs Stančiks, Aleksandrs Roga, Mārtiņš Zemītis, Aleksandrs Kerno, Edvīns Bārda, Teodors Plade, Arvīds Bārda.
Kononovs
Kononovs (ru, no personvārda Konons (Ко́нон); sieviešu dzimtē Kononova (Ко́нонова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Zeit für Optimisten
"Zeit für Optimisten" ir vācu rokgrupas Silbermond ceturtais singls no debijas studijas albuma Verschwende Deine Zeit. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Modul.
Bonija un Klaids
Bonija Elizabete Pārkere (en; — ) un Klaids Česnats Barovs (en;  — ), pazīstami kā Bonija un Klaids, bija labi pazīstami likumpārkāpēji, laupītāji un noziedznieki, kas Lielā depresijas laikā ceļoja ASV centrālajā daļā.
Jordan Grand Prix
Jordan Grand Prix (parasti saukta par Jordan, latviski tiek izrunāta kā Džordan Gran Prī) bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja īrs Edijs Džordans. F1 Jordan piedalījās no 1991. līdz 2005. gadam. Tā ir vienīgā komanda no Īrijas, kura jebkad ir startējusi F1. Komanda bija pazīstama ar "rokenrolīgu" attieksmi, kas tai veidoja savdabīgu tēlu 1990. gadu Formula 1 sabiedrībā. Jordan ir viena no retajām komandām, kura visās sezonās ir izcīnījusi kaut vienu punktu.
Bonija un Klaids
Bonija un Klaids iepazinās 1930. gadā Teksasā. Viņi attīstījās no sīkiem zagļiem līdz visā valstī zināmiem banku aplaupītājiem un slepkavām. Lai arī dzeltenā prese viņus romantizēja, banda ir atbildīga par vismaz 13 slepkavībām, tai skaitā diviem policistiem, kā arī vairākām zādzībām un nolaupīšanām. Vēlāk viņus nodeva kāds draugs, Bonija un Klaids mira policijas apšaudē Luiziānā. 1967. gadā tika izdota filma "Bonija un Klaids".
Jordan Grand Prix
2005. gadā Jordan Grand Prix tika pārdota investēšanas koncernam Midland, un tika izveidota komanda ar nosaukumu MF1 Racing. Tā, savukārt, gadu vēlāk tika pārdota nīderlandiešu autobūves uzņēmumam Spyker, kuri komandu pārsauca par Spyker F1. 2007. gada septembrī puse komandas tika pārdota indiešu miljardierim Vidžajam Maljam. Kopš 2008. gada tā piedalās ar nosaukumu "Force India".
Priekšvēsture
Edijs Džordans (komandas dibinātājs) 1970. gados īsu periodu pats bija sacīkšu braucējs. 1980. gados beigās viņš vadīja veiksmīgu Formula 3 un Formula 3000 komandu, kuras nosaukums bija "Eddie Jordan Racing Team". 1988. gadā tika Martins Donelijs kopvērtējumā ierindojās augstajā trešajā vietā. Veiksmīgi tosezon startēja arī viņa komandas biedrs Džonijs Herberts, kuram pa spēkam bija uzvaras pirmajās divās sacīkstēs. 1989. gadā Žans Alezī izcīnīja F3000 titulu.
Debija F1 un pirmie gadi (1991—1996)
Jordan formulas pirmo reizi Formula 1 sacensībās piedalījas 1991. gadā. Tās sākotnēji vadīja Andrea de Čezariss un Bertrāns Gašo. Lai gan de Čezariss piedalījās visās tās sezonas sacīkstēs, Gašo beidza braukt Jordan pēc Ungārijas GP, jo starp sacīkstēm izraisīja incidentu (aplēja taksistu ar asaru gāzi un tika arestēts). Līdz sezonas beigām viņa vietā brauca Mihaels Šūmahers, Robertu Morenu un Alesandro Zanardi.
Otrajā sezonā komanda piedzīvoja pamatīgas izmaiņas: Ford dzinēju vietā tika lietoti Yamaha motori, un tika nomainīti piloti. Sezonu uzsāka un pabeidza Stefano Modena un Maurisiu Guželmins. Atšķirībā no punktiem bagātās 1991. gada sezonas, 1992. gadā komanda izcīnīja tikai vienu punktu.
1993. gadā komanda lietoja Hart dzinējus. Pirmajā sacīkstē Jordan formulas vadīja Rubenšs Barikello un Ivans Kapelli, tomēr jau pēc diviem posmiem par Barikello komandas biedru kļuva Tjerī Butsēns, kurš šo vietu ieņēma lielāko daļu sezonas. Tās nobeigumā par otro pilotu kļuva arī Marko Apičella, Emanuele Naspeti un Edijs Irvains.
1994. gadā komanda turpināja lietot Hart dzinējus un paturēja darbā Barikello un Irvainu. Tiesa gan, pēdējais tika diskvalificēts uz trim sacīkstēm, tāpēc tajā laikā viņa vietā brauca Aguri Sudzuki un Andrea de Čezariss. Sezona kopumā bija ļoti veiksmīga — atkārtota labākā vieta konstruktoru kausa ieskaitē, visvairāk punktu sezonā tās vēsturē un pirmais pjedestāls.
1995. gadā komanda sāka lietot Peugeot dzinējus un atstāja abus pilotus savās vietās. Kanādas GP bija īpaši veiksmīgs, jo Barikello finišēja otrais, bet Irvains — trešais.
1996. gadā komandu pameta Irvains, jo viņš devās uz Ferrari. Par Rubenša Barikello komandas biedru kļuva Martins Brandls. Lai arī piloti ne reizi nebija uz pjedestāla, viņi pārspēja iepriekšējā gada rezultātu.
Rezultātu uzlabošanās (1997—2000)
1997. gadā komanda bija spiesta mainīt abus pilotus, jo Barikello devās uz jaunizveidoto Stewart, bet Brandls beidza karjeru. Par Jordan pilotiem kļuva tolaik divkārtējā pasaules čempiona Mihaela Šūmahera brālis Ralfs un pirms gada debitējušais itālis Džankarlo Fizikella. Argentīnas GP komanda gandrīz izcīnīja dubultuzvaru (turklāt, savā divsimtajā sacīkstē), tomēr pēc sadursmes Šūmahers atkrita uz trešo vietu, bet Fizikella izstājās. Fizikellam bija vēl viena laba iespēja uzvarēt Vācijā, tomēr tehniskās problēmas viņu atmeta uz vienpadsmito vietu. Sezona kopumā bija ļoti veiksmīga, un iezīmēja Jordan augšupejas sākumu.
1998. gadā Fizikellas vietā komanda sāka izmantot eksčempiona Deimona Hilla pakalpojumus. Komandas neapšaubāmi labākais sniegums tosezon bija lietainajā Beļģijas GP, kad komanda izcīnīja dubultuzvaru. Tāpat kā citi notikumi trasē todien, tas bija liels pārsteigums.
1999. gadā R. Šūmahers devās uz Williams, tāpēc par Hilla komandas biedru kļuva vācietis Heincs Haralds Frencens. Frencens spīdoši brauca visas sezonas gaitā un, pēc paša vārdiem, nekļuva par čempionu tikai tādēļ, ka izstājās Sanmarīno un Eiropā. Ar divām uzvarām un vēl četrām reizēm uz pjedestāla Frencens bija trešais kopvērtējumā tikai aiz Irvaina un Hekinena. Hills, savukārt, aizvadīja savu pēdējo sezonu, un retu reizi ieguva punktus. Konstruktoru kausā Jordan bija trešie ar 61 punktu. Hilla vietu aizņēma Jarno Trulli.
2000. gadā komanda brauca vairāk vai mazāk atzīstami, tomēr pabāli salīdzinājumā ar 1999. gadu. Tā arī sāka lietot Honda dzinējus.
Rezultātu pasliktināšanās (2001—2004)
2002. gadā komanda nomainīja abus pilotus — tagad tajā brauca japāņu debitants Takuma Sato un itālis Džankarlo Fizikella, kurš jau iepriekš brauca ar Jordan. Viņi abi izcēlās Malaizijas GP, kad formulas sadūrās.
2003. gadā Sato tika nomainīts ar Fērmanu, turklāt tagad komanda lietoja Ford dzinējus. Džankarlo Fizikella uzvarēja Brazīlijas GP, pārsteidzot visu F1 pasauli. Tiesa gan, viņa uzvaru atzina apmēram divas nedēļas pēc sacīkstes, jo sakarā ar tehnisku kļūmi tā sākumā tika piešķirta Reikenenam. Ralfs Fērmans tika savainots Ungārijas GP treniņos, tādēļ viņu divas sacīkstes aizvietoja ungārs Žolts Baumgartners.
2004. gadā komanda nomainīja abus pilotus, un izmantoja vācieša Nika Heidfelda un itāļa Džordžo Pantano pakalpojumus. Pantano sponsoru maksātnespējas dēļ vairākas sacīkstes tika aizvietots ar Timo Gloku. No šīs trijotnes vienīgi Pantano neizcīnīja punktus.
Komandas pārdošana un pēdējā sezona (2005)
2005. gada sākumā tika paziņots par to, ka Midland koncerns nopērk Jordan komandu, tomēr pirmo sezonu atstās Jordan vārdu. Dzeltenās formulas vadīja portugālis Tiagu Monteiru un indietis Narains Kartikejans. Viņi abi debitēja F1. Komandas labākais rezultāts bija 3. (Monteiro) un 4. (Kartikejans) vieta skandalozajā ASV GP. Pēdējā sacīkstē finišēja tikai portugālis, viņš bija vienpadsmitais. Kartikejans piedzīvoja smagu avāriju un izstājās.
2006. gadā MF1, Jordan pēctecis, tika pārdots nīderlandiešu uzņēmumam Spyker. Tika izveidota komanda Spyker F1, kura F1 piedalās kopš 2007. gada. 2007. gada nogalē puse Spyker komandas tika pārdota indiešu miljardierim Vidžajam Maljam, kurš komandu pārsauca par "Force India". Džordanam joprojām pieder īpašumi ap komandas bāzi Silverstonā, no kuriem viņš vēlas atbrīvoties. Tā kā Force India atteicās tos nopirkt, Džordans bloķēja komandas pieeju fabrikai, uz piebraucamā ceļa (kas arī pieder viņam) izgāžot kravu betona.
2006. gadā Starptautiskā Automobiļu Federācija paziņoja, ka tiks rīkots konkurss uz 12. komandas vietu 2008. gada F1 sezonā. Lai gan vietu ieguva Prodrive F1, vēlāk tika paziņots, ka starp citiem kandidātiem bija arī Edijs Džordans, kurš vēlējās atjaunot Jordan Grand Prix komandu.
Sponsori
Pirmajā Jordan sezonā komandas galvenais sponsors bija citronlaima dzēriens 7Up. No 1992. līdz 1994. gadam komandas spēkratus rotāja dienvidāfrikāņu ķīmijas, dabasgāzes un naftas kompānijas Sasol logotips, savukārt 1995. gadā par reklāmu uz Jordan formulām maksāja Francijas naftas uzņēmums Total. No 1996. līdz 2005. gadam Jordan galvenais sponsors bija cigarešu marka Benson & Hedges. Izņēmums bija vienīgi 2002. gads, kad DHL kļuva par tādu. Sacīkstēs, kurās tabakas reklāma bija aizliegta, komanda lietoja dažādus uzrakstus, kas asociējas ar kompānijas nosaukumu (atšķirībā no lielas daļas citu komandu, kuras vienkārši aizkrāsoja uzrakstus). Pirmajos gados, kad komandas talismans bija čūska Šņāčošais Sids (en) formulas rotāja uzraksts "Bitten Hisses" (Sadzeltie Šņācieni), tad "Buzzin Hornets" (Dūcošie Sirseņi), kamēr talismans bija vārdā nenosaukts sirsenis, "Bitten Heroes" (Sakostie Varoņi) vienu sacīksti pēc 2001. gada 11. septembra uzbrukumiem ASV un, visbeidzot, "Be On Edge" (Esi Uz Robežas), kad vienkārši tika izdzēsti burti no uzraksta "BENSON&HEDGES". Karikatūrās dažkārt tika izķēmoti šie uzraksti.
2003. gada jūnijā Jordan iesūdzēja mobilo telefonu sakaru kompāniju Vodafone tiesā, mēģinot piedzīt 150 miljonus GBP, apgalvojot, ka kompānija mutiski sarunāja trīs gadu sponsorēšanas līgumu, tomēr vēlāk to parakstīja ar Ferrari. Divus mēnešus vēlāk Jordan atsauca šo lietu un piekrita samaksāt Vodafone tēriņus šajā lietā. No šī finansiālā trieciena komanda neatguvās. Tiesnesis ļoti kritizēja Ediju Džordanu, apgalvojot, ka sūdzība bija "bez pamatojuma un nepatiesa".
Formula 1 rezultāti
Rezultāti treknrakstā nozīmē, ka pilots izcīnīja pirmo starta vietu. Valstu apzīmēšanai izmantoti ISO 3166-1 alpha-3 kodi.
Uldis Sterģis
Uldis Sterģis (dzimis Rīgā) ir latviešu tēlnieks, akmeņkalis.
Dzīves gājums
1967. gadā absolvējis Rīgas 1. profesionāli tehnisko skolu. No 1969. līdz 1971. gadam apmeklēj LPSR arodbiedrību padomes Kultūras nama tēlnieku studiju. 1970. gadā ar saviem darbiem sāka piedalīties izstādēs. 1977. gadā beidza studijas Latvijas Valsts Mākslas Akadēmijā vakara kursos. No 1971.līdz 1976. un no 1980. līdz 1987. gadam strādāja par LVMA mācību meistaru. No 1976. līdz 1980. gadam strādāja par Rīgas Mākslas vidusskolas pedagogu. 1988. gadā kopā ar domubiedriem uzsāka veidot Līgo parku Stopiņu pagastā.
Sporta skola Pārdaugava
Sporta skolā Pārdaugava izveidotās hokeja komandas piedalās LHF rīkotajās sacensībās pārstāvot visas vecuma grupas U-10, U-12, U-14, U-16, U-18 un U-20. Sporta skolas komandas piedalās gan Latvijas meistarsacīkstēs, gan arī dažādos turnīros ārvalstīs un Latvijā. Sporta skolas komandas treniņus un mājas spēles aizvada Volvo sporta centrā, Imantā Jūrmalas gatvē 78 d.
Virslīgas komanda Prizma-Rīga 2013/2014 gada sezonā pirmo reizi kļuva par Latvijas virslīgas čempioniem, finālsērijā uzvarot HK Kurbads hokejistus.
11 (skaitlis)
11 (vienpadsmit) ir 5. pirmskaitlis, tas ir naturāls skaitlis, kas atrodas starp 10 un 12.
Vēsturiskie gadi
11. gads, 1911. gads, 2011. gads utt.
Tomāšs Kloučeks
Tomāšs Kloučeks (dzimis 1980. gada 7. martā) ir bijušais čehu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 141 spēles Nacionālajā hokeja līgā, karjeras otrajā pusē spēlējot dažādās Eiropas līgās.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Kloučeks uzsāka 1999.—2000. gada sezonā, kuru aizvadīja Amerikas hokeja līgas vienībā Hartfordas "Wolf Pack". Nākamajā sezonā hokejistam izdevās debitēt arī NHL, aizvadot 43 spēles Ņujorkas "Rangers" rindās. 2002.—03. gada sezonas vidū Kloučeks tika aizmainīts uz Našvilas "Predators", tās sastāvā aizvadot vien astoņas spēles, pirms 2003.—04. gada sezonā tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers".
2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Kloučeks spēlēja Čehijas Ekstralīgas vienībā Liberecas "Bílí Tygři", taču tad atgriezās "Thrashers", lai tās sastāvā nākamo divu sezonu gaitā aizvadītu vienu spēli, pārējo laiku pavadot AHL vienībā Sirakūzas "Crunch".
2007. gada vasarā Kloučeks atgriezās Eiropā, pievienojoties Čehijas Ekstralīgas klubam HK Zlīna. No 2008. līdz pat 2011. gadam Kloučeks spēlēja KHL vienības Astanas "Baris" sastāvā. 2011.—12. gada sezonu hokejists uzsāka Popradas "Lev" sastāvā, taču sezonas vidū pievienojās Tržinecas "Oceláři". Turpmākajās sezonās spēlēja dažādos Čehijas, Slovākijas un Francijas klubos, līdz 2017. gadā noslēdza karjeru.
Usmas ezers
Usmas ezers ir liels ezers Ventspils novada Usmas pagastā, robežojas ar Kuldīgas novadu un Talsu novadu. Baltijas ledus ezera palieka. Eitrofs, aizaugošs ezers, aizaugums klāj ap 5% ezera. 9 sugu zivis.
Salu kopējā platība — 4,2 km². Viskūžu sala ir lielākā ezeru sala Latvijā — 309,2 ha. Starp Viskūžu salu un sauszemi ir upei līdzīgs šaurums — Amjūdzupe. Ietek Tīrukšupe, Baņģeva, Kāņupe u.c., iztek Engures upe.
Ap ezeru plešas vieni no lielākajiem mežu masīviem Latvijā, arī ezera salas klāj mežs. Ap ezeru — pauguraines, iekšzemes kāpas. Krasti pārsvarā lēzeni, bet vietām arī stāvi, daudzviet pirmatnēji, maz pārveidoti.
1912. gadā tika nodibināts Latvijā pirmais rezervāts - Moricsalas rezervāts, iekļaujot arī ezera daļu — Luziķērti un Lielalksnītes salu. Dabas liegums "Viskūžu sala" (2004). Populāra burāšanas vieta, ap ezeru ir daudz atpūtas bāzes, tai skaitā "Tiezumi" un "Grāveri - kempings".
Līgo parks
Līgo parks ir brīvdabas akmens skulptūru parks Ropažu novada Stopiņu pagastā. Parks atrodas netālu no Ulbrokas pie autoceļa P5 (Ulbroka—Ogre). Līgo parks ir latviešu nacionālās atmodas simbols.
Vēsture
Ideja par parku radās 1988. gadā. Galvenie idejas autori bija akmeņkalis Uldis Sterģis, arhitekts Elmārs Orniņš un v/s Ulbroka galvenā ekonomiste Biruta Zvaigznīte. Akmeņkaļi Oskars Neimanis un Roberts Zvagūzis. Pirms parka iekārtošanas šajā vietā notikušas vairākas talkas, kurās lielu atbalstu sniedz vietējie iedzīvotāji. Parkā tika izveidota arī estrāde.
Parks pirmo reizi ielīgots 1988. gada 23. jūnijā, kad uzstādīts arī akmens Ulbrokas—Ogres autoceļa malā pie ieejas parkā. Savukārt 1992. gada vasarā Līgo parkā tika uzstādīti latvju zīmju akmeņi.
Parks
Parks izvietots dabiski ieaugušā ozolu birzī. Tā sākums ar atsevišķām skulptūrām atrodas pie autoceļa, bet pāri Piķurgas upei atrodas parka otra, plašākā daļa, kurā var nokļūt pār tiltiņu. Parkā atrodas vairākas skulptūras, kurās iegravēti tradicionālie latviešu ornamenti un raksti (ausekļi, saules koki, un ugunskrusti).
Parkā atrodas arī estrāde, kurā notiek novada kultūras pasākumi vasaras sezonā. Mazā uzkalniņā atrodas arī metālkalēja Gunāra Andersona veidotais darbs — vairākus metrus augsts metāla ugunsstabs ar ausekļa ornamentiem, kurā Jāņos tiek iedegta jāņuguns.
Roi Baudouin
Roi Baudouin var attiekties uz:
Lielais Getsbijs
"Lielais Getsbijs", arī "Lieliskais Getsbijs" (en) ir 1925. gada romāns, kura autors ir Frānsiss Skots Ficdžeralds.
Grāmata ir par jauno un noslēpumaino miljonāru Džeju Getsbiju un viņa apsēstību ar bijušo debitanti Deiziju Bjūkenenu. Tās darbība notiek 1922. gada vasarā izdomātajā Vestegā (West Egg).
Pirmoreiz ticis publicēts 1925. gadā, darbs tā pirmajā gadā tika pārdots tikai 20 tūkstošos eksemplāru. Ficdžeralds nomira 1940. gadā, uzskatīdams, ka viņš ir neveiksminieks un darbs ir ticis aizmirsts. Tomēr Otrā pasaules kara laikā "Lielais Getsbijs" kļuva populārāks. Mūsdienās tas tiek uzskatīts par literatūras klasiku un Ficdžeralda magnum opus (lieliskāko darbu). Grāmata ir vairakas reizes dažādās aptaujās iekļauta starp labākajiem amerikāņu romāniem. 1998. gadā Modern Library izdevēju padome atzina to par 20. gadsimta labāko amerikāņu romānu un otru labāko romānu angļu valodā (pēc Džeimsa Džoisa "Uliss").
Darbs ir vairākas reizes ticis ekranizēts, pēdējā reize bija 2013. gadā.
Belfāsta
Belfāsta (en, ga) ir ostas pilsēta Apvienotajā Karalistē. Tā ir lielākā pilsēta Ziemeļīrijā un ir tās galvaspilsēta. Otrā lielākā Īrijas salas pilsēta.
Pilsētas iedzīvotāji gandrīz vienādi sadalās protestantos (unionistos) un katoļos (nacionālistos). Kopš 1960. gadu beigām, kad Ziemeļīrijā sākās nopietnas kopienu sadursmes, pilsēta ir sadalīta katoļu un protestantu rajonos, ieeja kuros pretējās puses pārstāvjiem bieži vien faktiski ir liegta. Protestanti pārsvarā apdzīvo pilsētas austrumu rajonus, bet katoļi — pilsētas rietumus. Lai izvairītos no sadursmēm, bieži varas iestādes pretējo pušu apdzīvotos rajonus ir atdalījuši ar mūriem.
Cilvēki
Belfāstā dzimuši:
Oklūzijas fronte
Siltā oklūzijas fronte
Ja aukstā gaisa masa, kas plūst frontes aizmugurē, ir siltāka, nekā pirms frontes esošā aukstā gaisa masa, oklūzijas frontei ir siltās frontes raksturs. Šādā gadījumā, aukstajai frontei panākot silto, aukstā fronte atraujas no zemes virsas un ceļas uz augšu pa sākotnējās siltās frontes virsu. Oklūzijas frontei virzoties pāri, projekcijā pret zemes virsmu šāda aukstā fronte, ko dēvē par augšējo auksto oklūzijas fronti, iet pa priekšu piezemes slānī esošajai siltajai frontei. Kopumā šādu sistēmu sauc par silto oklūzijas fronti un, tai ejot pāri, novēro sasilšanu (kas tomēr ir mazāka, nekā uznākot parastajai siltajai frontei). Siltajai oklūzijas frontei, kas nesen izveidojusies, raksturīga līdz 6—7 km bieza mākoņu masa augšējās aukstās frontes priekšā, kas dod stiprus, reizēm gāzienveida nokrišņus. Vēlāk, ejot pāri apakšējai siltajai frontei, novēro ilgstošu smidzināšanu. Oklūzijas procesam attīstoties (siltajam gaisam paceļoties arvien augstāk) mākoņu slāņa biezums samazinās, slāņu lietus mākoņu sega pakāpeniski sairst un pāriet slāņu un gubu mākoņos. Ja pāri virzās veca oklūzijas fronte, novērojami tikai augstie gubu mākoņi, kas nokrišņus vairs nedod.
Aukstā oklūzijas fronte
Šī tipa fronte veidojas, ja aukstā gaisa temperatūra aiz frontes ir zemāka par aukstā gaisa temperatūru pirms tās. Šeit rodas apakšējā aukstā oklūzijas fronte, jo panākošās aukstās frontes gaiss, būdams aukstāks un smagāks, spiežas zem sākotnējās siltās frontes aukstās gaisa masas, kas bija pirms šīs siltās frontes. Šāda apakšējā aukstā fronte ies pa priekšu, bet bijusī siltā fronte tiks izspiesta uz augšu un paliks aizmugurē. Ejot pāri aukstajai oklūzijas frontei, temperatūra pazeminās (taču mazāk nekā parastajai aukstajai frontei, jo šeit temperatūru kontrasts piezemes slānī nav tik liels). Aukstajai oklūzijas frontei mēdz būt vēl iespaidīgāka, 7—8 km bieza mākoņu sistēma ar slāņu lietus mākoņiem un negaisa mākoņiem. Abās pusēs frontei novērojami ilgstoši nokrišņi, bet tieši zem tās — lietusgāzes, vasarā var būt arī krusa. Aukstā oklūzijas fronte sairst līdzīgi siltajai.
Glarusas kantons
Ekonomika
Kantona ģeogrāfija palīdzēja izveidot šīfera darbus 17. gadsimtā. Glarusas kalnainā apkārtne bija priekšrocība industrializācijas attīstībai. Kokvilnas vērpšana bija nozīmīga 18. gadsimtā, papildinot tradicionālo vilnas vērpšanu. Industrializācija atnesa arī kokvilnas apdruku, hidroelektrostacijas un vēlāk metāla un mašīnu rūpnīcas, kā arī papīrfabrikas.
2014. gadā aptuveni 5% Glarusas nodarbināto strādā primārajā sektorā (kopā visā Šveicē ir 3,3%). No šiem 5% 2008. gadā gandrīz trīs ceturtdaļas ir iesaistīti piena lopkopībā un liellopu audzēšanā. 2014.gadā otrreizējā sektorā bija nodarbināti 8322 jeb aptuveni 38,2% no kopējā skaita, kas ir daudz vairāk nekā 21,8% visā valstī. No sekundārajā sektorā strādājošajiem vairāk nekā viena ceturtā daļa strādāja būvniecības nozarē. Terciārajā sektorā bija nodarbināti 12 366 jeb aptuveni 56,8% no kopējā skaita, kas ir par gandrīz 18% mazāk nekā 74,9% visā valstī. No terciārajā sektorā strādājošajiem 11,72% strādā mazumtirdzniecības veikalos un 10,37% ir veselības aprūpē.
Ivans Klementjevs
Ivans Klementjevs (dzimis Buntikos, Jēkabpils rajonā) ir Latvijas krievu izcelsmes kanoe airētājs un politiķis. Triju olimpisko medaļu ieguvējs. Bijis Rīgas domes un vairāku Saeimu deputāts, pārstāv partiju "Saskaņa".
Biogrāfija
Cēlies no Latgales — Buntikiem, pašreizējā Jēkabpils novada Mežāres pagastā, daudzbērnu vecticībnieku ģimenē. Viņa tēvs bija dzelzceļnieks, māte mājsaimniece. Māte nomira, kad Ivanam bija 13 gadi. Viņa vecākais brālis Pjotrs aizbrauca mācīties uz Rīgas dzelzceļnieku 11. profesionāli tehnisko skolu, kur bija airēšanas sporta sekcija. Tā visi brāļi Klementjevi tika iesaistīti sportā un kļuva par profesionāliem kanoe airētājiem. Ivana brālis Jefimijs Klementjevs arī ir piedalījies olimpiskajās spēlēs, tagad arī brālis ir politiķis — Rīgas domes un Saeimas deputāts.
1992. gadā abi brāļi Rīgā nodibināja airēšanas sporta klubu "Brāļi Klementjevi".
1999. gadā saņēmis IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Izglītība
I. Klementjevs ir beidzis Rīgas 11. profesionāli tehnisko skolu, Latvijas Valsts Fiziskās kultūras institūtu (1985) un Sanktpēterburgas zinātniski pētnieciskā fizkultūras institūta aspirantūru. 1993. gadā Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijā ieguvis doktora grādu pedagoģijā.
Sportista karjera
Ar kanoe airēšanu I. Klementjevs nodarbojās kopš 1975. gada. Jau 1981. gadā iekļuva PSRS izlasē. Bijis PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars. 1985.—1994. gadā septiņas reizes kļuva par Pasaules čempionu kanoe vieninieka distancē (no tām 6 reizes 1000 m distancē, 1 — 10 000 m), trīskārtējs pasaules vicečempions un bronzas laureāts. Piecus čempiontitulus izcīnījis, pārstāvot PSRS, un pa vienam, pārstāvot Latviju un Poliju.
čempions 1000 m kanoe vieninieka distancē, pārstāvot PSRS izlasi. Kā Latvijas pārstāvis izcīnījis divas olimpiskās sudraba medaļas tajā pašā 1000 m distancē Barselonā un  Atlantā.
1994. gadā pēc nesaprašanās ar Latvijas sporta vadību starptautiskās sacensībās pārstāvēja Poliju, bija Bidgoščas sporta kluba biedrs. Kā Polijas pārstāvis piedalījās 1994. gada Pasaules čempionātā. Sportista karjeru beidzis 1997. gadā.
Taimira (nozīmju atdalīšana)
Taimira var būt:
Ivans Klementjevs
Politiskā darbība
Pēc sportista karjeras beigām I. Klementjevs strādājis par treneri (trīs gadus no 1997. līdz 2001. gadam bijis Spānijas izlases treneris) un sporta funkcionāru, papildinājis izglītību un pievērsies politiskajai darbībai. 2001. gadā ievēlēts Rīgas domē no PCTVL saraksta, kurā piedalījās arī I. Klementjeva pārstāvētā Tautas Saskaņas partija. 2004. gadā no Tautas Saskaņas partijas saraksta nesekmīgi kandidējis Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet 2005. gadā tāpat nav ticis ievēlēts Rīgas domē. 2006. gadā pirmo reizi kļuvis par parlamenta deputātu, kad ievēlēts 9. Saeimā no partiju apvienības "Saskaņas Centrs", bet 2009. gadā vēlreiz nesekmīgi piedalījies Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
2010. un 2011. gadā no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta ievēlēts arī 10. un 11. Saeimā. Nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās 2014. gadā. 2014. gada rudenī ievēlēts 12. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta, bet 2018. gadā ievēlēts 13. Saeimā. Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gada rudenī, taču "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Grāmatas
Ivans Klementjevs. Kanoe profesors. Rīga, Latvijas Olimpiskā akadēmija, 2019. — 112 lp. — ISBN 978-9934-19-782-6
Nīlas krokodils
Nīlas krokodils (Crocodylus niloticus). Tam ir tumši olīvbrūns līdz pelēks ķermenis ar tumšām šķērsjoslām. Šie krokodili dod priekšroku lielākām upēm, ezeriem un purviem, bet sastopami arī upju grīvās; karstās dienās mēdz iznākt krastā, lai pagozētos saulē. Barojas ar zivīm, antilopēm, zebrām un pat bifeļiem. Reizēm pakampj ligzdojošus putnus vai ievelk ūdenī dzert atnākušos dzīvniekus. Kaut gan pēc dabas šie krokodili ir vientuļnieki, viņi mēdz apvienoties nelielās grupās, lai izdzītu seklumā zivju barus. Tēviņi ieņem individuālās teritorijās, kurās iedibina hierarhiskas attiecības. Mātīte krastā krietni virs jūras līmeņa izrok alu un iedēj tajā 16-80 olas. Šo ligzdas vietu viņa izmanto visu mūžu. Viņa sargā, līdz izšķiļas mazuļi. Kad pienācis šķilšanās laiks, mazuļi čirkst; tad māte viņus izrok, uzmanīgi paņem mutē un pa grupām aiznes līdz ūdenim. Mazuļi turas kopā ar māti 6-8 nedēļas, tad pakāpeniski izklīst. Pirmos 4 vai 5 gadus viņi dzīvo 3m garās alās. Nīlas krokodilam ir gari žokļi un zobi ir redzami arī tad, ja mute ir aizvērta. Tāpat kā citi krokodili, viņi spēj kost, bet nevar sakošļāt barību — tas sagādā problēmas, kad jāsadala tāds liels medījums kā zebra vai bifelis. Nīlas krokodili mēdz izaugt līdz 6m garumam, bet rekords ir 7,5m. Nīlas krokodils sastopams gandrīz visā Āfrikas teritorijā — no Ēģiptes dienvidiem līdz Āfrikas dienvidiem, tas nedzīvo vēsākajās teritorijās Āfrikas ziemeļos, kā arī Sahāras tuksnesī.
Volvo sporta centrs
Volvo sporta centrs atrodas Rīgā, Imantā, un ir uzbūvēts 2005. gadā. Volvo sporta centram piešķirts nacionālās sporta bāzes statuss un tajā izvietoti trīs mākslīgā ledus laukumi, fitnesa centrs, džudo zāle, konferenču telpa, hokeja un daiļslidošanas inventāra veikali un kafejnīca. Volvo sporta centrā spēlē HK "Prizma Rīga".
Ledus laukumu izmērs ir 28 x 56 m, A laukuma tribīņu ietilpība - 1000 sēdvietas, 450 stāvvietas.
Mākslīgais zāliens
Mākslīgais zāliens jeb sintētiskais zāliens ir cilvēka radīts virsmas pārklājums no sintētiskiem materiāliem, kas pēc skata atgādina dabīgu zālienu. Visbiežāk to izmanto sporta laukumiem, kuriem parasti izmanto dabīgo zāli. Šobrīd tas tiek izmantots arī mauriņiem un citiem mērķiem ainavu arhitektūrā.
Futbols
Daļa Eiropas futbola klubu 1980. gados uzstādīja saviem stadioniem mākslīgā seguma laukumus, kurus bieži vien nicīgi sauca par plastmasas laukumiem. Anglijā vairāki klubi, toskait Londonas "Queens Park Rangers" Loftus Road stadionam, Luton Town F.C. stadionam Kenilworth Road, Oldham Athletic stadionam Boundary Park un Prestonas "North End" Dīpdeilas stadionam bija ierīkojuši mākslīgo segumu, līdz Anglijas Futbola asociācija 1988. gadā tos aizliedza. Mākslīgais zāliens ieguva sliktu reputāciju abos Atlantijas okeāna krastos līdzjutēju un īpaši spēlētāju acīs. Pirmie mākslīgie segumi bija ar daudz cietāku virsmu kā zālājs. Tas izraisīja daudz biežākus spēlētāju savainojumus, īpaši locītavām, salīdzinot ar ierastajiem zālāja segumiem. Pirmie mākslīgie segumi līdzjutēju skatījumā bija arī vizuāli nepievilcīgi.
1990. gados daudzas Ziemeļamerikas komandas arī novāca savus sintētiskos laukumus un no jauna ieklāja zālājus, kamēr citas pārvācās uz jauniem stadioniem ar jaunākās paaudzes segumiem, kuri spēja izturēt aukstās temperatūras reģionos, kur to pieprasīja laika apstākļi. Mākslīgo zālāju lietošanu aizliedza FIFA, UEFA un daudzas vietējās futbola asociācijas. Tomēr pēdējos gados abas lielākās pārvaldes organizācijas ir izrādījušas interesi atjaunot mākslīgo segumu lietošanu, jo saistītās tehnoloģiju nozares ir progresējušas. UEFA ir aktīvi iesaistīta pārbaudes programmās un vairākos laukumos ar FIFA apstiprinājumu notiek izmēģinājumi. UEFA, FIFA un Vācijas kompānija Polytan veica izmēģinājumus Zalcburgā, Austrijā, Valsas-Zīcenheimas stadionā, kurā tikai aizvadītas Euro 2008 spēles. Tas bija otrs augstākā līmeņa Eiropas stadions, kurš saņēmis FIFA 2 zvaigžņu vērtējumu pēc Nīderlandes kluba Heracles Almelo stadiona 2007. gada augustā. Pārbaudes rezultāti bija veiksmīgi.
Futbola laukumu attīstība
21. gadsimta sākumā parādījās jauni mākslīgie segumi, kuri izmantoja smilšu vai pārstrādātas gumijas pildījumu. Šie nākamās paaudzes vai trešās paaudzes mākslīgie zālāji no attāluma bieži vien nav atšķirami no dabīgiem zālājiem. Vispārīgi tiek uzskatīts, ka šie zālāji ir aptuveni tikpat droši traumatisma ziņā kā ierastie zālāji, iespējams pat drošāki aukstos laika apstākļos.
Daudzi klubi ir uzstādījuši jaunos zālājus, galvenokārt iespējas trenēties visos laika apstākļos dēļ. Liela daļa klubu ar koptiem dabīgajiem zālieniem atkārtoti apsver iespējas ierīkot mākslīgos zālienus. Dažādās sporta pārvaldes organizācijās šis jautājums ir aktualizējies, saistībā ar uzturēšanas izmaksām un atceltajām futbola spēlēm sasalušu laukumu dēļ.
Skotijas Premjerlīga 2005. gadā aizliedza sintētiskā seguma laukumus izmantošanai sacensībām pēc divu gadu eksperimenta, ko veica Dunfermline Athletic, kuri uzstādīja Šveices ražotāja XL Generation segumu XL Turf. Kluba vadība ar segumu bija apmierināta, bet līga tos aizliedza saistībā ar vairāku klubu, toskait Glāzgovas "Celtic" un Glāzgovas "Rangers", sūdzībām.
Starptautiskais pakts par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām
Starptautiskais pakts par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām ir 1966. gadā pieņemtais un 1976. gadā spēkā stājies ANO līgums. Tā izpildi uzrauga Cilvēktiesību komiteja, izskatot un komentējot dalībvalstu ziņojumus un sastādot vispārīga rakstura piezīmes. Uz 2016. gadu paktam ir 168 dalībvalstis; vēl 7 valstis to parakstīja, bet pagaidām nekļuva par dalībvalstīm.
Fakultatīvie protokoli
Paktam ir divi fakultatīvie protokoli. Pirmais ir pieņemts 1966. gadā un stājies spēkā 1976. gadā. Tas paredz Cilvēktiesību komitejai iespēju izskatīt sūdzības par Pakta pārkāpumiem pret protokola dalībvalstīm. Protokolam uz 2009. g. ir 112 dalībvalsts, vēl 3 valstis to parakstīja, bet pagaidām nekļuva par dalībvalstīm.
Otrais protokols ir pieņemts 1989. gadā un stājies spēkā 1991. gadā. Tas paredz nāvessoda atcelšanu (pieļaujot tomēr atrunu kara laikam). Protokolam uz 2009. g. ir 71 dalībvalsts, vēl 3 valstis to parakstīja, bet pagaidām nekļuva par dalībvalstīm.
Daglā vārna
Daglā vārna (Corvus albus) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns, kas sastopama Āfrikā. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Izplatība
Daglā vārna ir parasta ligzdotāja Āfrikas centrālajā un dienvidu daļā, tās izplatības areāls ir ļoti liels. Tas aptver plašus reģionus no Sahāras tuksneša uz dienvidiem, Madagaskaras salu ieskaitot. Daglā vārna ir visbiežāk sastopamais vārnu dzimtas putns Āfrikā.
Somālijas pussalā tā mēdz hibridizēties ar Somālijas vārnu (Corvus edithae). Daglā vārna labprāt apmetas apdzīvoto vietu tuvumā, gan ciemos, gan pilsētās. Tā nedzīvo tropiskajos lietus mežos. Un to ļoti reti var novērot teritorijās, kas ir attālinātas no apdzīvotām vietām, lai gan daglā vārna nav tik cieši saistīta ar cilvēkiem kā Indijas vārna (Corvus splendens).
Izskats un īpašības
Pēc ķermeņa uzbūves daglā vārna vairāk līdzinās mazam krauklim, bet pēc uzvedības tā ir līdzīga melnajai vārnai. Arī ķermeņa lielums ir līdzīgs melnajai vārnai. Tā garums ir ap 45 cm, svars 400—700 g. Tomēr daglajai vārnai ir proporcionāli masīvāks knābis, nedaudz garāka aste, spārni un kājas. Apspalvojums ir divkrāsains. Galva, kakls, mugura, spārni un aste ir spoži melni, ar metālisku spīdumu, bet pleci, krūtis un kakla pamatne uz muguras balta. Acis ir tumši brūnas, kājas melnas.
Barība
Daglā vārna ir visēdāja. Tā barojas ar to, ko var atrast uz zemes. Tie ir kukaiņi un citi bezmugurkaulnieki, mazi rāpuļi un zīdītāji, putnēni un olas, gaudi, sēklas, zemesrieksti, augļi, maitas gaļa un cilvēku pārtikas atkritumi. Ap kautuvēm var novērot riņķojam lielus barus ar raibajām vārnām. Ir novērots, ka daglā vārna medī guļošus augļsikspārņus (Pteropodidae).
Ligzdošana
Daglā vārna ligzdu būvē augstā, vientuļā kokā. Reizēm tiek izmantoti telefona un elektrības stabi. Ligzdu būvē abi vecāki. Dējumā ir 3—6 olas. Tās ir gaiši zaļas ar brūniem raibumiņiem. Olas perē mātīte, un, kad ligzda tiek atstāta, tā apsedz olas. Inkubācijas periods ilgst 18—19 dienas. Apspalvojums putnēniem izaug pēc 38 dienām. Mazuļus baro abi vecāki.
Unendlich
"Unendlich" ir vācu rokgrupas Silbermond piektais singls no debijas studijas albuma Verschwende Deine Zeit. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Modul.
Smagais roks
Smagais roks jeb hārdroks ir viens no noturīgākajiem rokmūzikas virzieniem. Muzikālā ziņā visām hārdroka grupām ir raksturīga griezīga, pastiprināta skaņa, skaļa elektroģitāru spēle, kuru skanējums bieži vien tiek deformēts. Arī vokālistu balsīm raksturīgs metālisks, kliedzošs tembrs. Par hārdroku šaurākajā nozīmē sauc rokmūzikas virzienu, kādu 20.gs. 70.g. spēlēja Led Zeppelin, Ēriks Bardons, Deep Purple un AC/DC. Vēlāk izpildījumā arvien vairāk dominēja izmainītas elektroģitāras skaņas un bungu ritmi. Mainījās arī dziesmu tematika - tumsa, mistika, nāve u.tml. Šāda veida rokmūziku sāka dēvēt par metālisko roku jeb smago metālu. Metālisko roku spēlēja daudzas grupas, no kurām ilgstošu slavu ieguva britu Black Sabbath un amerikāņu Metallica.
Roberts Solovs
Roberts Mērtons Solovs (en, dzimis 1924. gada 3. oktobrī) ir ASV ekonomists.
Pazīstams ar ieguldījumu ekonomiskās izaugsmes teorijā, kas vainagojās ar eksogēnās izaugsmes modeļa izveidi, kas pazīstams arī kā neoklasiskais izaugsmes modelis vai Solov-Swan izaugsmes modelis, kas nosaukts viņa vārdā.
1987. gadā ieguvis Nobela prēmiju ekonomikā "par ieguldījumu ekonomiskās izaugsmes teorijā".
Biogrāfija
Roberts Solovs dzimis Bruklinā, Ņujorkā, ebreju ģimenē. Viņš bija vecākais bērns trīs bērnu ģimenē. Viņš bija labi izglītojies Ņujorkas bezmaksas skolās.
1940. gadā viņš iestājās Hārvarda Universitātē.
1942. gadā viņš pameta universitāti un iestājās ASV Armijā.
1945. gadā viņš atgriezās Hārvarda Universitātē, un viņš vairāk ieinteresējās par statistiku un varbūtības modeļiem. Laikā no 1949. gada līdz 1950. gadam viņš padziļināti studēja statistiku Kolumbijas Universitātē.
1949. gadā, tieši pirms došanās uz Kolumbijas Universitāti, viņam tika piedāvāts un viņš pieņēma profesūras palīga vietu Masačūsetsas tehnoloģiju institūta ekonomikas fakultātē (angļu: MIT Economics Department at Massachusetts Institute of Technology). Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā viņš pasniedza statistikas un ekonometrijas kursus. Viņa intereses pakāpeniski nomainījās uz makroekonomiku.
Gandrīz 40 gadus, viņš strādāja kopā ar Polu Semjuelsonu strādājuši kopā pie daudzām teorijām: von Neumann izaugsmes teorija (angļu: von Neumann growth theory) (1953), kapitāla teorija (angļu: Theory of capital) (1956), lineārā programmēšana (angļu: Linear programming) (1958) un Filipsa līkne (angļu: Phillips Curve) (1960).
Ričards Rortijs
Ričards Makejs Rortijs (en,  — ) bija amerikāņu filozofs, kura ieguldījums "jaunā pragmatismā" pieder pie visvairāk apspriestā un pretrunīgi vērtētā XX gadsimta beigās un XXI gadsimta sākumā.
Dzimis Ņujorkā. Māte bija teologa un sociālā gospeļa (Social Gospel) teorētiķa, teologa Valtera Raišenbuša (Walter Rauschenbusch) meita. Mācījies filozofiju Čikāgas Universitātē un Jeila Universitātē, kur, iegūstot doktora grādu, sāka strādāt. Jeila Universitātē 1979. gadā tapa darbs Philosophy and the Mirror of Nature.
Kauja pie Dobes (1260)
1260. gada Dobes kauja notika 1259./1260. gada ziemā žemaišu karaspēka iebrukuma laikā Zemgalē. Karagājiena mērķis bija ieņemt ordeņa galveno bāzi Dobenes zemē (vācu: hûs Dobên), ko Livonijas ordeņa mestrs Burhards fon Hornhūzens neilgi pirms bija licis uzcelt zemgaļu sacelšanās apspiešanai.
Žemaiši, kas Atskaņu hronikā pamīšus saukti arī par lietuvjiem (Lettowen), sapulcināja lielu karaspēku, kuru vadīja dzelzs bruņās tērpti karavadoņi. Pirmo uzbrukumu ordeņa garnizons atsita un žemaiši izveidoja kara nometni pie aplenktās pils. Ordeņa brāļi un viņu karakalpi uzbrukumā necieta. Tā kā žemaišu pusē bija daudz kritušo un ievainoto, tad viņi pieņēma lēmumu atkāpties.
Pavasarī Livonijas mestrs Burhards ar ziņnesi atsutīja uz Dobes pili pavēli turpināt pils apsardzi. Uz to ordeņa brāļi atbildējuši: “Ar tā kunga svētību un ar jūsu padomu dzīvību mēs nežēlosim un šai pilī neslinkosim". Tomēr pēc sagrāves Durbes kaujā Dobenes garnizons pili bija spiests atstāt un tā vairs nekad netika atjaunota.
Aisbergs
Aisbergs (de — 'ledus kalns') jeb leduskalns ir Pasaules okeānā dreifējošs, no ledājiem (parasti šelfa ledājiem) atdalījies ledus gabals ar ļoti lielu masu, no segledāja (ledusvairoga) atšķēlies un okeānā iekritis milzīgs ledus blāķis.
Fiziskās īpašības
Aisbergam raksturīga īpašība — virs ūdens redzamā daļa ir tikai maza daļa no tā, pārējais slēpjas ūdenī. Tā kā ledus blīvums ir mazāks nekā šķidra ūdens blīvums, aisbergi, tāpat kā jebkurš ledus gabals, spēj noturēties virs ūdens un brīvi dreifēt. Ledus blīvums ir 920 kg/m3, bet jūras ūdens blīvums — apmēram 1025 kg/m3, tādēļ zem ūdens līmeņa atrodas apmēram 90% aisberga tilpuma.
Dreifējot aisbergi pamazām kūst. Lai ledus izkustu, aisbergs absorbē tikpat enerģijas, cik vajadzētu tāda paša daudzuma ūdens uzsildīšanai no 0 līdz 80 °C. Pārvietojoties aisbergs nokļūst zemeslodes siltajos apgabalos un kūst arvien ātrāk.
Ietekme uz klimatu
Aisbergu skaita palielināšanās, pēc daudzu klimatologu domām, liekas bīstams simptoms, kas liecina par Zemes atmosfēras uzsilšanu. Pēc citu zinātnieku domām, faktiskais lielo aisbergu skaits nav mainījies pēdējo 30 gadu laikā, bet ir uzlabojusies to uzskaite.
Sociāli-ekonomiskā bīstamība
Aisbergam dreifējot, tas var pārvietoties pietiekoši tālu no savas atdalīšanās vietas. Pārvietojoties ar okeānu straumēm, tas agri vai vēlu nonāk uz kuģu ceļiem, līdz ar to izraisot ne mazums kuģu avāriju.
Kūstot aisbergi atbrīvo saldūdeni, kas izmaina jūru un okeānu ūdens sāļu koncentrāciju, līdz ar to daudzas no jūras zivju un citiem dzīvnieku sugām ir spiestas vai nu meklēt sāļākus ūdeņus, vai arī tās izmirst. Noteiktu jūras iemītnieku sugu dzīvesvietas areāla izmaiņas nes sev līdzi problēmas piekrastes iedzīvotājiem, kas pelna sev iztiku, nodarbojoties ar zveju.
Aisbergu pozitīvā ietekme
Visai bieži kuģojot var redzēt ainas, ka pingvīni, roņi, dažādi putni atrod sev nomešanās vietu uz kāda no dreifējošiem ledus kalniem. Dabas pētnieki domā, ka šādi ir notikusi dzīvnieku sugu izplatība no Dienvidpola uz citiem kontinentiem.
Dažas valstis, kurās trūkst dzeramā ūdens, ir mēģinājušas aisbergus aizbuksēt līdz savai piekrastei un tur izmantot, taču tas izmaksā dārgi.
Latvijas futbola izlase 1923. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1923. gadā''' aizvadīja 1 spēli. Šis gads kļuva par otro, kad Latvijas izlase aizvada starptautiskas spēles. Tāpat kā iepriekšējā sezonā, arī šajā gadā vienīgā spēle bija pret Igaunijas izlasi
Spēles
Latvija: Ādolfs Greble; Kārlis Ašmanis, Kurts Plade, Česlavs Stančiks, Kārlis Bone, Pauls Sokolovs, Alfrēds Plade, Voldemārs Plade, Edvīns Bārda, Arvīds Bārda, Rūdolfs Bārda.
Ruāboduēna
Ruāboduēna (fr, nl) bija pirmā Beļģijas polārstacija Antarktīdā. Izvietota Karalienes Modas Zemē Princeses Ranhillas krastā dienvidos no Breidvikas uz 300 m bieza šelfa ledāja. Stacija izveidota 1958. gada decembrī Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros un nosaukta par godu tā laika Beļģijas karalim Boduēnam.
Pirmo ekspedīciju (1958-1959) vadīja Gastons de Žerlašs un stacijā ziemoja 21 cilvēka komanda. Pētniecības programmā ietilpa ziemeļblāzmas novērojumi, jonosfēras un zemes magnētisma pētījumi, glacioloģija, meteoroloģija.
Otro ekspedīciju (1959-1960) vadīja Franks Bastins (Frank Bastin) un tajā piedalījās 25 cilvēki. Trešo ekspedīciju (1960-1961) vadīja Gido Deroms (Guido Derom). Ziemošanas komanda sastāvēja no 36 cilvēkiem, vasaras pētījumu programmā piedalījās vēl 21 cilvēks. Ekspedīcijas laikā tika atklāti Karalienes Fabiolas kalni. 1961. gada 31. janvārī turpmākā finansējum trūkuma un virs stacijas akumulētā lielā sniega daudzuma dēļ tā tika slēgta.
1963. gadā tika nodibināta Beļģijas-Holandes antarktiskās ekspedīcijas pārraudzības komiteja Gastona de Zerlaša vadībā. 1964. gada 21. janvārī tika atklāta jaunā apvienotās Beļģijas un Nīderlandes antarktiskās ekspedīcijas izbūvētā stacija pāris simtus metru no vecās, 7 m zem sniega apraktās stacijas. Ekspedīciju vadīja Liks Kabē (Luc Cabes), tās sastāvā bija 14 cilvēki, no kuriem 10 beļģi un 4 nīderlandieši. Nākamo ekspedīciju vadīja Vinoks Bogārtss (Winoc Bogaerts), tās ziemošanas sastāvā bija 16 cilvēki. Pēdējo ekspedīciju Ruāboduēnas stacijā vadīja Tonijs van Autenbūrs (Tony Van Autenboer), tās ziemošanas sastāvā bija 18 cilvēku. 1967. gadā stacija tika slēgta.
Pēc 1967. gada staciju vairākkārt apmeklēja citu ekspedīciju (galvenokārt no japāņu Šovas stacijas) pētnieki, līdz stacija tika ieputināta sniegā un ledus masu kustības rezultātā sadragāta.
Līze Meitnere
Vīnes šaha meistara un jurista Filipa Meitnera meita. 1905. gadā absolvējusi Vīnes Universitāti, pēc diviem gadiem uzsākusi zinātnisko darbu kopā ar vācu ķīmiķi Oto Hānu. Meitnere no 1917. līdz 1938. gadam ir strādājusi Ķeizara Vilhelma Ķīmijas institūtā, no 1926. līdz 1938. gadam — Berlīnes Universitātē. 1938. gadā emigrējusi uz Zviedriju, kur līdz 1946. gadam bija Nobela Fizikālās ķīmijas institūta un no 1947. līdz 1960. gadam — Karaliskā tehnoloģiju institūta darbiniece. 1960. gadā pārcēlusies uz dzīvi Anglijā, kur arī 1968. gadā mirusi.
Sarakstījusi vairākus zinātniskos darbus kodolfizikā. 1918. gadā Meitnere atklāja protaktīniju, kā arī vairākus citus radioaktīvos izotopus. 1939. gadā kopā ar Oto Robertu Frišu (Otto Robert Frisch) ieviesusi kodolu dalīšanās terminu pēc Hāna un Friča Strāsmana (Fritz Strassmann) veiktās urāna kodolu bombardēšanas ar neitroniem rezultātiem.
2013. gada Pasaules čempionāts hokejā
2013. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Somijā un Zviedrijā laika posmā no 3. līdz 19. maijam. Šis bija 77. Pasaules čempionāts. Turnīra spēles notika Hartwall Areena Helsinkos un Ericsson Globe Stokholmā. Somija un Zviedrija kopīgi rīkoja arī 2012. gada Pasaules čempionātu.
Čempionātā uzvaru izcīnīja tās organizētāja Zviedrijas hokeja izlase. Iepriekšējo reizi turnīra saimniece pasaules čempionātā uzvaru guva 1986. gadā. Pirmo reizi kopš 1953. gada medaļas izcīnīja Šveices hokeja izlase.
Rīkotājvalsts izvēle
Somija un Zviedrija tiesības uz čempionāta rīkošanu ieguva 2007. gada septembrī notikušajā kongresā Vankūverā, Kanādā. Citas pretendentes uz čempionāta rīkošanu bija Ungārija, Čehija, Baltkrievija, Latvija.
Dalībvalstis
2013. gada Pasaules hokeja čempionātā piedalās 16 valstis — 14 no Eiropas un 2 no Ziemeļamerikas.
Izlašu sastāvi
Katras izlases sastāvā ir starp 15 un 22 laukuma spēlētājiem, kā arī 2 līdz 3 vārtsargiem.