cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malajas tīģeris
Barība
Malajas tīģeris galvenokārt medī sambarbriežus, mundžakus, mežacūkas, bārdainās cūkas un goralus. Reizēm tas nomedī kādu jaunu saules lāci vai ziloni, vai degunradža mazuli. Nav zināms, vai Malajas tīģeris medī arī gaurus un tapirus. Retos gadījumos var novērot, ka plēsējs uzbrūk mājlopiem, tomēr šos zaudējumus atsver tīģera neatsveramā loma mežacūkas (galvenās lauksaimniecības sējumu izpostītājas) populācijas regulēšanā. Pētījumos ir noskaidrots, ka reģionos, kuros mājo tīģeris, mežacūku populācija ir 10 reizes mazāka nekā vietās, kur nav lielo plēsēju. Medījot tas pamatā izmanto redzi un dzirdi, nevis ožu.
Vairošanās
Mazuļus audzina tikai mātīte. Grūsnības periods ilgst 93 - 112 dienas. Parasti piedzimst 3 - 5 mazuļi. Mazuļi piedzimstot sver apmēram 1 kg, tie ir akli un bezpalīdzīgi. Ar pienu māte tos zīda līdz 3 - 6 mēnešiem, bet 2 mēnešu vecumā tie sāk baroties arī ar gaļu. Jaunie tīģeri dzīvo kopā ar māti līdz sasniedz 18 - 28 mēnešu vecumu, pēc tam tie pamet dzimto teritoriju un kļūst neatkarīgi. Dzimumbriedumu Malajas tīģeris sasniedz 3-4 gadu vecumā. Malajas tīģeris savvaļā var nodzīvot līdz 15 gadiem, nebrīvē līdz 20.
Salmi
Salmi ir kultūraugu atliekas pēc pļaujas, nogriezti izkaltuši labības stiebri, kuriem izkulti graudi jeb sēklas. Reizēm par salmiem tiek saukti ne tikai graudaugu, bet arī linu, kaņepju, rīsu, pākšaugu u.c. kultūraugu stiebri.
Mūsdienās graudaugu novākšana notiek mehanizēti. Kombains nopļauj nogatavojušos labību, zemē atstājot saknes un rugājus. Graudi kombainā tiek izkulti un nogādāti kaltē, bet salmus atstāj uz lauka. Ja salmus nav paredzēts savākt, tos sasmalcina un izkliedē pa lauku. Sasmalcināšana var notikt ar pašu kombainu, ja tas ir attiecīgi aprīkots, vai ar smalcinātājmašīnu. Pēc tam šos salmus iear zemē, kur tie kalpo kā mēslojums. Ja salmi paredzēti citai izmantošanai, tos transportēšanai sapresē rituļos vai ķīpās vai arī sasmalcina savācējpiekabē.
Jarocina
Jarocina - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Kališas.
Rakstos pirmoreiz minēta 1257. gadā. No 1793. līdz 1920. gadam (ar pārtraukumu no 1807. līdz 1815. gadam, kad tā atradās Varšavas hercogistes sastāvā) ietilpa Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
XX gadsimta astoņdesmitajos gados Jarocinā notika ikgadējie rokfestivāli - vieni no lielākajiem un ietekmīgākajiem Austrumu bloka valstīs. Pie pilsētas - Polijas kara aviācijas bāze.
Vācu operdziedātājas Elizabetes Švarckopfas (Elisabeth Schwarzkopf, 1915 - 2006 ) dzimtā pilsēta.
Žerkova
Rakstos pirmoreiz minēta 1257. gadā. Otrā Pasaules kara laikā pilsētā atradās vācu karavīru atpūtas bāze.
Ārsta Alberta Vojceha Adamkeviča (Albert Wojciech Adamkiewicz, 1850 — 1921) dzimtā pilsēta.
Leverkūzenes "Bayer"
Bayer 04 Leverkusen ir Vācijas futbols klubs no Leverkūzenes, Ziemeļreinā-Vestfālenē. Tas ir zināmākais no sporta kluba TSV Bayer 04 Leverkusen departamentiem. Sporta klubā vēl ir vieglatlētikas, sporta vingrošanas, basketbola un citas nodaļas.
Pols Pogba
Pols Labils Pogba (fr; dzimis ) ir gvinejiešu izcelsmes Francijas futbolists, kas spēlē pussarga pozīcijā, Francijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada pārstāv Itālijas A sērijas komandu Juventus.
Leverkūzenes "Bayer"
Izveide un agrīnie gadi
1903. gada 27. novembrī Vilhelms Haušilds uzrakstīja vēstuli savam darba devējam Friedrich Bayer and Co., ko parakstīja 170 viņa darbabiedri, ar mērķi iegūt kompānijas atbalstu sporta kluba dibināšana. Kompānija piekrita atbalstīt iniciatīvu un 1904. gada 1. jūlijā tika dibināts Turn- und Spielverein Bayer 04 Leverkusen klubs.
Pols Pogba
Profesionāļa karjeru uzsācis Anglijas klubā Mančestras "United", kura sistēmā aizvadīja jau jauniešu karjeras pēdējos gados. Pēc United viņš pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu Juventus. Tā sastāvā četras reizes ir kļuvis par Itālijas čempionu. 2016. gada 8. augustā par rekordlielu pārejas summu Pogba atgriezās "United". 2022. gadā, pēc vairākām nesekmīgām sezonām "United", Pogba atgriezās Juventus.
Leverkūzenes "Bayer"
Izveide un agrīnie gadi
1907. gada 31. maijā klubam tika izveidots atsevišķs futbola departaments. Vācijas sporta kultūrā tobrīd bija lielas nesaskaņas starp vingrotājiem un citu sporta veidu pārstāvjiem. Tas viss noveda pie kluba sadalīšanās: 1928. gada 8. jūnijā futbolisti izveidoja atsevišķu asociāciju – Sportvereinigung Bayer 04 Leverkusen – tā iekļāva arī rokasbumbas un fistbola spēlētājus, vieglatlētiku un boksu, kamēr vingrotāji saglabāja savu nosaukumu TuS Bayer 04 Leverkusen. SV Bayer 04 Leverkusen paņēma līdzi kluba tradicionālo sarkanmelno formu, vingrotājiem pieņemot zilo un dzelteno.
Pols Pogba
Kopš 2013. gada pārstāv Francijas nacionālo izlasi. Pirms tam 2013. gada Pasaules U-20 kausā izcīnīja uzvaru attiecīgā vecuma izlases sastāvā, pats Pogba tika atzīts par turnīra labāko spēlētāju. Ticis atzīts par 2013. gada labāko jauno futbolistu Eiropā. Nacionālās izlases sastāvā spēlējis, kur tika atzīts par labāko jauno spēlētāju, kā arī , kur kopā ar izlasi finālā piekāpās Portugālei.
Leverkūzenes "Bayer"
Izveide un agrīnie gadi
Šajā periodā un 1930. gadu sākumā SV Bayer 04 Leverkusen spēlēja trešajā un ceturtajā divīzijā. 1936. gadā viņi iekļuva tobrīd otrajā spēcīgākajā līgā. Tas bija gads, kad klubs uz savas formas pirmoreiz izvietoja atpazīstamo "Bayer" krustu. Augstākajā līgā (Oberliga West) viņi pirmoreiz iekļuva 1951. gadā un spēlēja tur līdz 1956. gadam, kad atkal no tas izkrita un augstākajā līgā neatgriezās līdz 1962. gadam, tikai vienu sezonu pirms tika izveidota jauna augstākā profesionālā līga ar nosaukumu Bundeslīga. Nākamajā sezonā klubs spēlēja Regionalliga West, tier II, demonstrējot vāju sniegumu un atrodoties turnīra tabulas apakšā.
Otrā un pirmā Bundeslīga
1968. gadā klubs atgriezās uz panākumu ceļa, uzvarot savā divīzijā, bet tam neizdevās iekļūt augstākā līgā, jo izslēgšanas spēlēs tika piedzīvoti zaudējumi. 1973. gada sezonā klubs atkal izkrita uz zemāku līgu, bet pēc vienas sezonas atkal atgriezās līgā, ko tagad sauc par 2. Bundeslīgu. Pēc četriem gadiem komanda nodrošināja vietu Bundeslīgā 1979./80. gada sezonai.
Pols Pogba
Sasniegumi
Juventus
Leverkūzenes "Bayer"
Otrā un pirmā Bundeslīga
Līdz ar 1980. gadu vidu SV Bayer 04 Leverkusen bija kļuvusi par pastāvīgu līgas tabulas augšdaļas komandu. Šajā laikā, 1984. gadā, atkal apvienojās abas kluba daļas, kuras bija atdalījušās vairāk kā pirms pusgadsimta, izveidojot TSV Bayer 04 Leverkusen e.V. Jaunais klubs par savam krāsām pieņēma sarkanu un baltu.
Kļūstot par pastāvīgu Bundeslīgas klubu, nāca arī pirmie panākumi ar dramatisku uzvaru 1988. gada UEFA kausā. Pirmo spēli zaudējot ar 0:3 Espanyol klubam, atbildes spēlē viņi izlīdzināja rezultātu un uzvarēja ar 3:2 pēcspēles 11 metru sitienu sērijā.
Pols Pogba
Sasniegumi
Manchester United
Leverkūzenes "Bayer"
Otrā un pirmā Bundeslīga
Tajā pašā gadā par Bayer Leverkusen ģenerālmenedžeri kļuva kluba ilglaicīgs valdes loceklis Reiners Zalmunds. Tā tiek uzskatīta par vieno no nozīmīgākajām izmaiņām kluba vēsturē, jo Zalmunds klubu ievadīja piecpadsmit gadu ilgā lielāko panākumu periodā, tālredzīgi iegādājoties vairākus svarīgus spēlētājus.
Pols Pogba
Sasniegumi
Francija
Leverkūzenes "Bayer"
Otrā un pirmā Bundeslīga
Pēc Vācijas atkalapvienošanās 1990. gadā, Reiners Zalmunds veiksmīgi iegādājās Austrumvācijas zvaigznes Ulfu Kirstenu, Andreasu Tomu un Jensu Melcigu. Visi trīs spēlētāji ātri kļuva par līdzjutēju favorītiem un deva nozīmīgu ieguldījumu komandas panākumos. Zalmunds nodibināja pastāvīgus kontaktus ar Brazīlijas futbola pārstāvjiem, kļūstot par labu draugu vienam no Brazīlijas ietekmīgākajiem spēlētāju aģentiem Žuanam Figeram. Pāris nākamo gadu laikā klubam pievienojās vairākas augstākā līmeņa zvaigznes kā Žoržinju un Paulu Serdžiu, tapāt arī Čehijas zvaigzne Pavels Hapals. Izdevās piesaistīt arī tādus harizmātiskus spēlētājus kā Bernds Šusters un Rūdijs Fellers, uzlabojot komandas popularitāti un augošos panākumus.
Pols Pogba
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Leverkūzenes "Bayer"
Otrā un pirmā Bundeslīga
Kluba nākamie panākumi sekoja 1993. gadā, kad ar 1-0 Vācijas kausa finālā tika pārspēta Berlīnes "Hertha" komanda, kura tobrīd spēlēja amatieru statusā. Nākamajā sezonā klubs atgriezās pie vecajam krāsām pēc tam, kad sezonas sākuma spēlē pret Frankfurtes "Eintracht" klubs spēlēja savā sarkanmelnajā rezerves formas tērpā, iespējams, ar mērķi iespaidot pretiniekus, kuri tolaik izmantoja līdzīgas formas. Fanu vidū šī forma kļuva populārā un klubs nolēma pāriet uz tām. Šajā spēlē Bernds Šusters guva vārtus no 45 metriem un tie tika atzīti iesākuma par gada vārtiem, bet vēlāk arī par visas dekādes labākajiem vārtiem Vācijas futbolā.
Pēc ļoti neveiksmīgas 1996. gada sezonas, kad klubs cīnījās par neizkrišanu uz zemāku līgu, Bayer Leverkusen atkal kļuva par spēcīgu komandu, skatītājiem piedāvājot tehnisku un uzbrūkošu futbolu jaunā galvenā trenera Kristofa Dauma vadībā, kurš piesaistīja tādus spēlētājus kā Lusiu, Emersons, Zē Robertu un Mihaels Ballaks. Daums gan vēlāk tika atlaists pēc kokaīna skandāla, kas izjauca arī viņa iespējas kļūt pa Vācijas futbola izlases galveno treneri.
Gandrīz čempioni
No 1997. līdz 2002. gadam komanda turnīra tabulā ierindojās pirmajā četriniekā, to skaitā četras reizes ieņemot otro vietu. 2000. un 2002. gadā Bundeslīgas tituls bija īpaši tuvu. 2000. gadā Bayer Leverkusen titula iegūšanai pret Unterhaching bija nepieciešams tikai neizšķirts, bet Ballaks raidīja bumbu savos vārtos un beigās komanda zaudēja ar 2-0, kamēr Minhenes "Bayern" tika pie titula, ar 3:1 uzvarot Brēmenes "Werder". Pēc diviem gadiem komanda izsēja piecu punktu pārsvaru līgas tabulā, zaudējot divas no pēdējām trīs līgas spēlēm, kamēr Dortmundes "Borussia" to apsteidza, uzvarot visas savas spēles. 2002. gads tiek saukts par "trīskāršām šausmām", jo Bayer zaudēja arī Vācijas kausa finālā Schalke 04 ar 4-2 un Čempionu līgas finālā Madrides "Real" ar 2-1. Tā iespaidā vairāki angliski rakstošie mediji klubu nosauca par "Neverkusen". Klubs uzstādīja rekordu kā pirmā komanda, kura iekļuvusi Čempionu līgas finālā, pirms tam nekad neuzvarot nacionālajā čempionātā. Arī pašu Čempionu līgas turnīru Bayer uzsāka no kvalifikācijas kārtas.
Nesenie gadi
Nākamajās divās sezonās klubs demonstrēja diametrāli pretēju sniegumu. 2002. gada starpsezonā komanda zaudēja ietekmīgās vidējās līnijas zvaigznes Mihaelu Ballaku un Zē Robertu, kuri abi pārgāja uz lielākajiem konkurentiem Minhenes "Bayern". Lielākajā daļā 2002./2003. gada sezonas komanda atradās uz izkrišanas robežas no Bundeslīgas, kas noveda pie trenera Klausa Topmellera atlaišanas, neraugoties uz iepriekšējās, ļoti veiksmīgās sezonas sasniegumiem. Viņu aizvietoja nepieredzējušais Tomass Horsters. Pēdējās divās sezonas spēlēs vadību pārņēma harizmātiskais treneris Klauss Augentālers un palīdzēja komandai izvairīties no izkrišanas, uzvarot savu iepriekšējo klubu Nuremberg. Nākamajā sezonā viņš aizveda Bayer līdz trešajai vietai un Čempionu līgas vietai nākamajai sezonai.
Bayer Leverkusen "Gadsimta sastāvs"
2004. gada 21. maijā Bayer Leverkusen paziņoja savu "Gadsimta sastāvu".
Republikāņu tautas partija
Republikāņu tautas partija (tr; CHP) ir Turcijas vecākā politiskā partija, kas valstī izveidoja republikas iekārtu un parlamentu. Partijas simbols ir sešas baltas bultas uz sarkana fona. CHP 2007. gada parlamenta vispārējās vēlēšanās ieguva 20,9% balsu un līdz ar to 110 vietas Turcijas Lielajā Nacionālajā asamblejā (parlamentā).
Iekšpolitikā partija īsteno sociāldemokrātisku politiku. Mūsdienās partija tiek uzskatīta par valstiski nacionālistisku un sekulāru (laicīgu) un tā ir arī Sociālistu Internacionāles biedre. Sešas bultas karogā arī apzīmē partijas sešus pamata principus: Kemalisma ideoloģija, republikānisms, nacionālisms, valstiskums, populisms, sekulārisms un revolucionārisms. Šos pamatus partijai deklarēja tās dibinātājs Mustafa Kemals Ataturks, kurš bija arī pirmais Turcijas prezidents.
2007. gada 28. jūnijā Sociālistu Internacionāles ētikas komiteja pasludināja, ka sāks gatavot ziņojumu par to, „kā CHP rīkojusies, aizstāvot demokrātiju,” norādot, ka šī ziņojuma rezultātā varētu ierosināt CHP izslēgšanu. CHP saņēma vairāku Sociālistu Internacionāles biedru kritiku par to, ka tās „nacionālistiskie izteicieni” ir pretrunā ar pasaules demokrātijas principiem. „CHP ir jau sen pārkāpusi Sociālistu Internacionāles iecietības līmeni un to būtu jāizslēdz no sociālistiski demokrātisko partiju saimes,” paziņoja Morgans Johansons, pazīstams Zviedrijas sociāldemokrāts. 2007. gada 19. jūlijā turku kreisie inteliģences pārstāvji un cilvēktiesību aktīvisti parakstīja petīciju, kurā aicināja Sociālistu Internacionāli izslēgt CHP, apgalvojot, ka „CHP ir zaudējusi tās sociāldemokrātisko identitāti un pārtapusi par labēju nacionālistisku partiju, kas aizstāv status quo.”
Jūrmala/Fēnikss
BK Jūrmala bija profesionāls Latvijas basketbola klubs no Jūrmalas.
Kopš 2005.—2006. gada sezonas komanda spēlē Latvijas Basketbola līgā. Basketbola klubs "Jūrmala" tika dibināts 1999. gadā, un laika posmā līdz 2006. gadam Jūrmalā pastāvēja komanda ar nosaukumu "I.O.S./Jūrmala", vēlāk nosaukums mainījās uz "Jūrmalas Sports/Fēnikss" un "Jūrmala/Fēnikss".
2017. gada vasarā tika paziņots, ka klubs finansējuma trūkuma dēļ vairs neturpinās darbību, tomēr nedaudz vēlāk tika izplatīts Jūrmalas pašvaldības paziņojums, ka LBL komanda pilsētā būs.
Ziemeļrietumu federālais apgabals
Ziemeļrietumu federālais apgabals ir viens no Krievijas federālajiem apgabaliem. Tas atrodas Krievijas Federācijas ziemeļrietumu daļā. Izveidots 2000. gada 13. maijā. Tas aizņem 1 677 900 km2 lielu platību un tajā dzīvo 13 501 000 iedzīvotāju. Apgabala teritorijā atrodas 152 pilsētas.
Administratīvais iedalījums
Pavisam Ziemeļrietumu federālajā apgabalā ir 11 federācijas subjekti - 2 republikas, 7 apgabali, 1 federālas nozīmes pilsēta un 1 autonomais apvidus. Apgabala platība ir 1 677 900 km2 (9,8% no Krievijas Federācijas platības).
Iedzīvotāji
Ziemeļrietumu federālajā apgabalā dzīvo 13 501 138 iedzīvotāji (9,51% no Krievijas Federācijas iedzīvotāju skaita).
Āzijas gepards
Āzijas gepards (Acinonyx jubatus venaticus) ir viena no gepardu (Acinonyx jubatus) pasugām. To sauc arī par Irānas gepardu jeb Indijas gepardu. Laikā, kad Indija bija britu kolonija, to sauca arī par medību leopardu.
Ziemeļrietumu federālais apgabals
Iedzīvotāji
Lielas pilsētas
Āzijas gepards
Āzijas gepardu pasugas izdzīvošana ir ļoti apdraudēta. To mūsdienās var sastapt tikai Irānā un nelielā daudzumā Pakistānā Beludžistānas provincē. Indijā pēdējais Āzijas gepards tika nošauts 1947. gadā, lai gan Indijas valdniekam Akbaram Lielajam 16. gadsimtā piederēja vairāk kā 9000 gepardu.
Ziemeļrietumu federālais apgabals
Iedzīvotāji
Nacionālais sastāvs
Āzijas gepards
Tas dzīvo Irānas tuksnešainajos apvidos, un tā populācija ir sadrumstalota. Kādreiz šo geparda pasugu varēja sastapt, sākot ar Ziemeļāfriku, Arābiju un beidzot ar Indiju un Afganistānu. Pēdējo 10 gadu novērojumi tuksnesī liecina, ka šobrīd savvaļā varētu dzīvot 70 - 100 Āzijas gepardu. Apmēram 60 gepardu dzīvo Daštekavira tuksnesī. Āzijas gepards un Persijas leopards ir pēdējās lielo kaķu sugas, kas izdzīvojušas Irānā līdz mūsdienām. Kādreiz tik bieži sastopamais Kaspijas tīģeris un Āzijas lauva ir izmiruši pagājušā gadsimtā. Par Āzijas gepardu izmiršanas galvenajiem iemesliem uzskata: medījuma izzušana, teritoriju samazināšanās, vājš ģenētiskais materiāls, gepardu medības kažokādas ieguvei un gepardu izķeršana, lai pieradinātu un lietotu kā medību suņus.
Angļu valodā gepards ir "cheetah", kas cēlies no indiešu valodas geparda apzīmējuma "chitraka" - plankumainais.
Izskats
Āzijas gepards tāpat kā citi gepardi ir ar slaidu ķermeni un garām kājām, un nagus spēj ievilkti tikai daļēji. Galva ir neliela, acis augstu novietotas sejā. No acu iekšējiem kaktiņiem līdz mutes kaktiņam stiepjas melna līnija, kas absorbē saules gaismu un ļauj gepardam labāk saskatīt medījumu. Kažoks ir gaiši dzeltenīgi brūns. Atšķirībā no Āfrikas gepardiem Āzijas geparda melnie pleķīši ir mazāki. Otra atšķirība ir tā, ka astes gals parasti ir nevis balts, bet melns ar dažām baltām spalvām. Āzijas geparda ķermeņa garums ir 112 - 135 cm, astes garums 66 – 84 cm, augstums skaustā 81 cm, svars 39 - 65 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm.
Barība
Āzijas gepards ir aktīvs dienā un galvenokārt medī Indijas gaceles (Gazella bennettii), Persijas gaceles (Gazella subgutturosa), Tibetas savvaļas aitas (Ovis aries orientalis), savvaļas kazas (Capra aegagrus) un brūnos zaķus (Lepus capensis).
Vairošanās
Par Āzijas gepardu vairošanos nav daudz novērojumu, bet pastāv uzskats, ka visbiežāk mazuļi dzimst ziemas vidū, lai gan gepardi mēdz vairoties visu gadu. Parasti piedzimst 2 mazuļi, bet var būt arī 1 līdz 4. Dzimumbriedumu Āzijas gepards sasniedz 18 mēnešu vecumā. Dzīves garums savvaļā 12 - 14 gadi.
Gepardi kopumā un īpaši Āzijas gepardi ir apdraudēti arī no ģenētikas viedokļa. To ģenētiskā variatāte ir ļoti neliela. Pamatproblēma ir tā, ka gepardu priekšteči pirms dažiem tūkstošiem gadu ir bijuši tikai daži dzīvnieki, no kuriem ir cēlusies mūsdienu populācija. Tādēļ gepardu mazuļiem ir ļoti augsta mirstība. Āzijas gepardiem šī problēma kļūst vēl nopietnāka, jo to populācija ir ļoti neliela, un tādēļ notiek tuvradniecīga vairošanās.
Gepards un cilvēks
Senos laikos austrumzemju aristoktāti gepardus lietoja antilopu medībām. To piederība liecināja par statusu sabiedrībā Senajā Ēģiptē, Indijā, Irānā un dažādās Āfrikas ciltīs. Ēģiptes faraoni gandrīz vienmēr tiek attēloti kopā ar gepardiem, kas liecina par spēku un karalisko izcelsmi. Vislielākais skaits gepardu, kas datēts vēsturiskajos avotos, ir piederējis 16. gadsimta Indijas valdniekam Akbaram Lielajam. To skaits pārsniedza 9000.
Visi gepardi medību vajadzībām tika saķerti savvaļā, jo gepards netika audzināts no bērnības, jo tādam gepardam neattīstījās medību instinkts. Gepardus saķēra apmēram 1 — 2 gadus vecus, pieradināja un lietoja medībām. Irāna un Indija gepardus sāka importēt no Āfrikas, jo sāka pietrūkt vietējo gepardu.
Pēc Irānas revolūcijas 1979. gadā gepardu dzīves apstākļi krasi pasliktinājās; Irānas ainavā izzuda gepardu galvenais medījums - gazeles. Tas noveda pie strauja gepardu populācijas samazinājuma un sadrumstalošanās. Ierobežotie zāles, ganību un ūdens resursi arvien vairāk tiek noslogoti ar mājlopiem. Gazelēm ne tikai trūkst ganību, tās tiek arī intensīvi medītas. Medīti tiek arī gepardi, lai arī tas ir aizliegts. Tos medī gan malu mednieki, gan zemnieki, sargājot mājlopus. Šobrīd to izdzīvošana ir kritiska, un Āzijas gepards ir ierakstīts Sarkanajā grāmatā. Lai varētu atjaunot gepardu populāciju, pirmkārt ir jāatjauno gazeļu populācija. Irāna ir izveidojusi gepardu aizsargājamās teritorijas, bet to kontrole ir vāja.
Galvenās Irānas zemes bagātības ir ogles, varš un dzelzs, industrijas attīstība spiež gepardu atkāpties no ierastajām teritorijām. Pašas par sevi raktuves gepardus neapdraud, bet uzbūvētie ceļi ir devuši iespēju neapdzīvotos un grūti pieejamos rajonos ierasties ne tikai raktuvju strādniekiem, bet arī malu medniekiem. Gepardu apdzīvotās teritorijas ārpus rezervātiem robežojas ar Afganistānu un Pakistānas Beludžistānas provinci, līdz ar to izbūvētos ceļus ir iecienījuši arī opija kontrabandisti. Opija tranzīta ceļi ir kļuvuši valdībai par aizliegto zonu, un reģionā valdība pēc būtības nekontrolē notiekošo.
Tālivaldis Vilciņš
Tālivaldis Vilciņš (dzimis, miris ) bija latviešu vēsturnieks un sociologs, habilitētais vēstures doktors (1993), profesors. Tiek uzskatīts par nozīmīgāko pēckara laika Latvijas (LPSR) sociologu.
Dzīvesgājums
Beidzis Rīgas Skolotāju institūtu (1942). Pēc leģionāra gaitām un sekojoša izsūtījuma strādājis par skolotāju, neklātienē beidzis LVU Vēstures fakultāti (1953). Kopš 1963. gada strādājis ZA Vēstures institūtā, pirmais Latvijā ieviesis socioloģiskas metodes humanitārajās zinātnēs, kvantitatīvi izvērtējot profesiju prestižu Latvijas jaunatnes vidū (monogrāfija “Profesiju prestižs un profesiju izvēle mūsdienās”, 1968), kā arī zinātnes prestižu un kolhoznieku priekšstatus par toreizējās dzīves realitātēm, par ko kritizēts Kompartijas plēnumā un partijas presē. Lasījis lekciju kursu “Matemātikas metodes socioloģijā”, publicējis vairāk nekā 60 zinātnisku darbu, to skaitā vairākas grāmatas. LZA Tālivalža Vilciņa balva socioloģijā iedibināta ar LZA Senāta 1998.gada 22.septembra lēmumu.
Cepurainā neotiante
Cepurainā neotiante (Neottianthe cucullata (L.) Schlechter) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir ļoti reta, ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.
Hey You
"Hey You" ir ASV mūziķes Madonnas 2007. gadā izdotais labdarības singls, sākumā - vienu dienu bija pieejams bez maksas un kā ciparu lejupielādes singls tika izdots 2007. gada 24. maijā. Dziesma tika izdota kā kampaņas Live Earth sastāvdaļa.
Cepurainā neotiante
Izplatība
Aug dažviet Austrumeiropā un Āzijā. Latvijā augs sasniedz sava areāla ziemeļrietumu robežu. Tā aug tikai Tērvetes dabas parkā un Latgalē.
Biotopi
Nelielas grupas vai atsevišķi eksemplāri aug silos uz sūnu segas, lapkoku mežos, jauktos mežos.
Hey You
Dziesmas autore ir Madonna, bet to pruducēja pati mūziķe, sadarbībā ar Farelu Viljamsu.
Singls topos
Dziesma "Hey You" netika izdots kā parasts singls, tomēr iekļuva topos pateicoties ciparu lejupielādes rādītājiem un/vai atskaņošanai radio, topos, kuros tas tiek ņemts vērā. Singla fiziska kopija netika izdota.
IL-28
Il-28 (ru) bija Padomju Savienības pirmais frontes reaktīvais bumbvedējs, kuru izlaida sērijveidā. Latvijā IL-28 atrodas Aviācijas muzejā Skultē.
Vēsture
Ideja radīt reaktīvo bumbvedēju radās Sergejam Iļjušinam Otrā pasaules kara beigās. Kad PSRS 1947. gadā izdevās no Lielbritānijas nopirkt licenci turboreaktīvo dzinēju Nene un Derwent ražošanai, tos ar padomju indeksiem sāka ražot toreizējās aviomotoru rūpnīcas.
1947. gada jūnijā lidotājs izmēģinātājs Vladimirs Kokkinaki veica pirmo lidojumu ar eksperimentālo lidmašīnu IL-22, bet pēc gada jau notika lidojums ar bumbvedēju IL-28.
Lieliskā aeronavigācijas un radiotehniskā aparatūra ļāva IL-28 apkalpei (kas sastāvēja no pilota, stūrmaņa un radista-strēlnieka) lidot kā dienā tā arī naktī un dažādos meteoroloģiskos apstākļos. Lidmašīna bija vienkārši vadāma, viegli ekspluatējama ar labām manevrēšanas spējām un stabilitāti gaisa telpā. IL-28 konstrukcija sastāvēja no viengabalaina metāla monolīta ar trapeces veida spārniem un bultveida astes stūri. Divi turboreaktīvie dzinēji VK-1A ar jaudu 2700 kgs bija izvietoti zem spārniem. S. Iļušina lidmašīnai, salīdzinot ar citiem tā laika bumbvedējiem, piemita samērā liels ātrums – vairāk kā 900 km/h. Lidojuma tālums bija apmēram 2400 km. 10 km augstumu IL-28 sasniedza 18 minūtēs, kas bija ievērojams sasniegums tajā laikā.
Cīņai ar pretinieku gaisa floti bumbvedējam bija četri lielgabali: divi atradās lidmašīnas fizelāžas priekšdaļas apakšā, divi – pie radista-strēnieka. Sauszemes mērķu iznīcināšanai IL-28 bija apbruņots ar aviobumbām, kuru kopējā masa sastādīja 3000 kg.
Frontes reaktīvais bumbvedējs Il-28 ilgu laiku atradās PSRS Gaisa spēku sastāvā. Tas pēc daudziem taktiski tehniskiem datiem, kā arī lidojumu-ekspluatācijas īpašībām, pārspēja analogus citu valstu ražojumus. tika izgatavotas vairākas IL-28 modifikācijas:
Na-dene valodas
Vairāki valodnieki izvirzījuši tēzes par na-denes un šobrīd jau gandrīz izmirušās Jeņisejas valodu saimes radniecību.
Klasifikācija
Saskaņā ar vismazāk strīdīgo atzinumu na-dene valodas iedala divos atzaros, — tlinkitu un atapasku-ejaku:
Pēc ievērojamā valodnieka un indiāņu valodu pētnieka Edvarda Sapīra atzinuma, haidu valoda veido vienu atsevišķu na-dene saimes atzaru, kamēr atapasku-tlinkitu, — otru šīs saimes atzaru.
Saskaņā ar Sergeja Starostina (Сергей Старостин) un viņa sekotāju viedokli na-dene (ieskaitot haidu) valodas līdztekus sinotibetiešu, Jeņisejas valodām un basku valoda pieder hipotētiskajai dene-kaukāziešu valodu virssaimei.
Siguldas novads (2009—2021)
Siguldas novads bija pašvaldība Vidzemes rietumu daļā, Gaujas kreisajā krastā. Tajā ietilpa Siguldas pilsēta, Siguldas pagasts, Mores pagasts un Allažu pagasts.
Novads izveidots 2003. gadā, 2009. gadā novadam pievienoja Allažu pagastu. Robežojās ar Krimuldas, Līgatnes, Amatas, Mālpils, Ropažu un Inčukalna novadiem. Novada centrs bija Siguldas pilsēta.
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Allažu pagasts, Inčukalna pagasts, Krimuldas pagasts, Lēdurgas pagasts, Mālpils pagasts, Mores pagasts, Siguldas pagasts un Sigulda.
Vēsture
Siguldas novadu izveidoja 2003. gada 1. jūnijā, un tobrīd tā sastāvā ietilpa Siguldas pilsēta, Siguldas pagasts un Mores pagasts. Teritoriālās reformas rezultātā 2009. gada 1. jūlijā Siguldas novadam pievienoja Allažu pagastu.
Simbolika
Kā pirmais tika apstiprināts Siguldas pilsētas ģerbonis – 1938. gadā (ģerboņa autors nav zināms, bet pastāv uzskats, ka tas ir Riharda Zariņa audzēknis, grafiķis Kārlis Krauze). Mores pagasta ģerboni apstiprināja 2000. gadā, bet Allažu un Siguldas pagastu ģerboņus apstiprināja 2002. gadā.
Siguldas novada ģerbonis tika apstiprināts 2012. gada 29. martā.
Letijas dalīšanas līgums
Letijas dalīšanas līgums ir Romas pāvesta Inocenta III 1210. gada 20. oktobrī oficiāli apstiprināts bīskapa Alberta un Zobenbrāļu ordeņa līgums par 1209. gadā pakļautās Letijas ziemeļu daļas sadalīšanu. Pergamenta oriģināls ar 3 bīskapu zīmogiem glabājās Čartorisku bibliotēkā Krakovā.
Tā pamatā bija 1209. gada beigās noslēgtais līgums starp Rīgas bīskapu Albertu un ķēniņu Visvaldi no Jersikas par pakļaušanos Livonijas virsvarai.
Priekšvēsture
Pēc 1209. gada uzvaras karagājienā uz Jersiku bīskaps Alberts par gūstā saņemtās sievas izpirkšanu pieprasīja Jersikas ķēniņam slēgt līgumu par padošanos, pēc kura viņš saņēma atpakaļ lielāko daļu savas valsts kā vasaļa lēni.
Romas pāvesta apstiprinājums
Pāvests Inocents III 1210. gadā Romā apstiprināja bīskapa Alberta un ordeņa noslēgto izlīgumu un noteica, ka:
Līguma izpilde
Izpildot līguma nosacījumus, 1211. gada vasarā Rīgas bīskaps Alberts, Paderbornas bīskaps Bernards, Ferdenas bīskaps Izo (Iso von Wölpe) un Raceburgas bīskaps Filips vienojās par to, ka
1211. gada rudenī Padebornas bīskaps Bernards, Ferdenas bīskaps Īzo, Raceburgas bīskaps Filips, Leales bīskaps Teoderihs, Rīgas dombaznīcas prāvests Jānis un Daugavgrīvas klostera abats Bernhards no Lipes izveda dzīvē lēmumu par Jersikas ķēniņa [Visvalža 1209. gadā Māras baznīcai nodoto] letgaļu novadu sadalīšanu starp Rīgas bīskapu un Zobenbrāļu ordeni,
1213. gada sākumā Rīgas bīskaps Alberts apmainīja dažus pilsnovadus ar Zobenbrāļu ordeni: pēdējais ieguva visu Autīnas pilsnovadu, bīskapa desmito tiesu Aizkrauklē un divus ciemus; turpretim ordenis atsakās bīskapam par labu no Kokneses, Gardenes, Nigastes, Mārcienas, Cesvaines un dažiem Aiviekstes pilsnovadiem.
1224. gada otrajā pusē Rīgas bīskaps Alberts apliecināja, ka, paklausot ķēniņa (rex de Gerzeke) [Visvalža] lūgumam, viņš izlēņoja bruņniekam Ikšķiles Konrādam [Meiendorpam] (Conrado militi de Ykesculle) Jersikas valsts pusi, paturot sev Autīnu (Autene) un kunga tiesu Cesvaines pilsnovadā (in castro Cessoe); līdz ar to viņš apstiprināja Visvalža un Konrāda mantojuma līgumu, pēc kura tie mantotu viens no otra bezbērnu nāves gadījumā.
1239. gada 19. aprīlī Rīgas bīskaps Nikolajs ar domkapitula un vasaļu piekrišanu atdāvināja Livonijas ordenim Jersikas pilsnovada pusi līdz ar visiem lauku piederumiem, tiesībām un desmito tiesu.
Ščecineka
Ščecineka ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Košalinas. Dzelzceļa mezgls.
Astronoma Aleksandra Volščana (Aleksander Wolszczan, 1946 - ) un futbolista Jakuba Modera (Jakub Moder, 1999 -) dzimtā pilsēta.
Paukošana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — špaga vīriešiem
2008. gada vasaras olimpisko spēļu individuālās sacīkstes vīriešiem paukošanā ar špagu notika 10. augustā. Zelta medaļu izcīnija Itālijas sportists Mateo Tagliarols. Sacīkstes noritēja 5 kārtās. Cīņa beidzās ja kāds paukotājs sasniedz 15 punktu robežu vai arī beidzās cīņai atvēlētie trīs trīs minūšu raundi.
Kārlis Padegs
Kārlis Padegs ( — ) bija latviešu grafiķis un gleznotājs. Ekstravaganta, savrupa un leģendāra personība Latvijas mākslas vēsturē. Plaši pazīstams kā 30. gadu Rīgas dendijs.
Dzīvesgājums
Kārlis Padegs ir dzimis 1911. gada 8. oktobrī Rīgā, Torņakalnā. Agri zaudējis tēvu, Kārlis Padegs uzauga ar māti un patēvu. 1915. gada rudenī ģimene devās bēgļu gaitās un ziemā nokļuva Tērbatā (tagad Tartu), kur pavadīja visus Pirmā pasaules kara gadus. Padegi Rīgā atgriezās tikai vācu okupācijas laikā 1918. gadā un 1919. gada novembrī apmetās Elizabetes ielas 24 nama 55.dzīvoklī. Padega bērnība lielāko tiesu aizritēja vienatnē, un varbūt rotaļu biedru trūkums atvēlēja vairāk laika lasīšanai, zīmēšanai un fantazēšanai.
1921. gadā, trīs gadus vēlāk nekā vajadzētu, Kārlis Padegs iestājās Rīgas pilsētas 1. pamatskolā, kuras pārzinis bija Valdis Zālītis. Padega zīmētāja spējas agri ievēroja zīmēšanas skolotājs Ernests Veilands, kurš savās stundās daudz stāstīja par svešzemju ceļojumu iespaidiem, gan par atsevišķiem mākslas vēstures jautājumiem.
Mācīdamies pamatskolas pēdējā — 6. klasē, Kārlis Padegs darbojās Latvijas Jaunatnes Sarkanā Krusta organizācijas pulciņa lietišķās mākslas sekcijā, kur pildīja sekretāra pienākumus. Tieši šeit Kārlis Padegs kādam skolas sarīkojumam uzrakstīja apcerējumu par gleznotāju Jani Rozentālu, paužot itin patstāvīgu mākslas uztveri. Rīgas 1. pamatskolu Kārlis Padegs, neparādīdams izcilas spējas, pabeidza 1928. gadā.
Pēc pamatskolas beigšanas 16 gadu vecumā, būdams jau mazliet par vecu, lai turpinātu mācības vidusskolā, Kārlis Padegs tika galā ar ģipša galvas zīmējumu un kopā ar 20 citiem pretendentiem ieguva tiesības apmeklēt Latvijas Mākslas akadēmijas 1. kursa nodarbības Vilhelma Purvīša meistardarbnīcā.
Jau studiju gados Padegs sirga ar plaušu kaiti, kas nepameta viņu visu mūžu un bija vainojama pie mākslinieka pāragrās nāves.
Mācīdamies akadēmijas 3. kursā un rūpēdams naudu studijām, Kārlis Padegs uzzīmēja vairākas avīžu reklāmas Golta un biedru tirdzniecības namam.
Mazliet ilgāk par gadu no 1930. līdz 1931. gadam — Padegs piepelnīdamies sadarbojās ar humora un satīras nedēļas izdevumu "Svari". Šajā žurnālā regulāri publicēja viņa karikatūras, kopskaitā vairāk nekā 170 zīmējumus. 1930. gadā Padegs pirmo reizi parādījās Lūcijas Kreicbergas nelielajā fotodarbnīcā Marijas ielā 26. Četrreiz gadā viņš veidoja vienīgā lielā, pret Marijas ielu vērstā skatloga noformējumu, par ko saņēma viņa trūcīgajos apstākļos tik nepieciešamo atlīdzību. Noformējums allaž bija efektīvs, reiz pat tas piesaistīja preses un policijas uzmanību.
Šajā pašā laikā arī izveidojās veidols, kādā Kārlis Padegs promenēja pa Rīgas bulvāriem, — pārelegants dendijs ar melnu spāniešu platmali un kvēlojošu cigareti zobos. 1932. gadā Padegs pārtapa spāņu caballero: mākslinieka galvu sedza mazliet ieslīpi uzlikta melna platmale ar neierasti platām malām, mugurā viņam bija garš tumša auduma mētelis ar polsterētiem pleciem, bet ap kaklu — koši sarkana šalle. Vienā rokā viņš turēja dzeltenus cūkādas cimdus, bet ar otru vēzēja bambusa spieķi. Kājās lepni strīpainās finansista bikses. Jauneklis sīkiem solīšiem, nepakļaudamies līdzpilsoņu darbīgajai steigai, lēnām promenēja pa Rīgas centra bulvāriem. Viņa gaita un izskats gan piesaistīja izbrīnītus skatienus, gan izraisīja nievājošas piezīmes. Reizumis viņu varēja manīt, vienatnē sēžot Vērmaņdārzā vai Viesturdārzā uz soliņa vai arī pastaigājamies kopā ar draugiem Valdi Kalnrozi un Heinrihu Baueru, kuri viņam arī deva draudzīgu iesauku "Čarlis".
Mākslas akadēmiju un Vilhelma Purvīša vadīto dabasskatu meistardarbnīcu Kārlis Padegs pabeidza 1933. gadā (gan tikai māksliniecisko daļu, jo teorētisko priekšmetu apgūšanu traucēja aktīvā izstāžu darbība). Šajā laikā Padegs arī īsu brīdi bija mākslinieku apvienības Radigars biedrs un piedalījās dažās šīs apvienības rīkotajās izstādēs.
1934. gadā Kārlis Padegs tika iesaukts Latvijas armijas obligātajā karadienestā. Dienesta mēnešus Kārlis Padegs pavadīja netālu no Rīgas — artilērijas pulkā Daugavgrīvā.
30. gadu vidū nostiprinājās Padega draudzība ar daudzējādā ziņā radniecīgo Jāni Tīdemani, no kura Padegs zināmā mērā bija ietekmējies, un vairākiem citiem latviešu gleznotājiem, to skaitā Eduardu Kalniņu un Artūru Jūrasteteru. Turpmākie pāris gadi (1937. — 38.) mākslinieka biogrāfijā aizritēja gandrīz neticami klusi. Nebija šokējošu avīžrakstu, nedz aizdomu pilnu tenku, nedz arī personālizstādes. Krāšņā bohēma bija norimusi, tās vietā Padegs daudz dzēra un, neskatoties uz neglābjami ielaisto diloni, meklēja aizmiršanos, regulāri iegriežoties krodziņos.
1938. gadā Kārlis Padegs salaulājās ar 24 gadus veco Elvīru Bertu Feodoroviču, kura arī kopš agras jaunības slimoja ar plaušu tuberkulozi.
Zināms lūzums notika 1939. gadā, kas bija ārkārtīgi ražīgs gads. Šajā gadā viņš pabeidza vairāk nekā četrdesmit lielu, mākslinieciski augstvērtīgu grafikas lapu. To lielākā daļa bija savdabīgas ilustrācijas Knuta Hamsuna darbiem. Tomēr, šķiet, ar to arī mākslinieka spēki bija izsmelti.
Kārlis Padegs mira 1940. gada 19. aprīlī savā dzīvoklī Rīgā.
Rīgā, Merķeļa ielā iepretim Rīgas Latviešu biedrības namam ir uzstādīta piemiņas skulptūra par godu Kārlim Padegam.
Māksla
Starpkaru laikmeta Latvijas mākslā Kārlis Padegs tematiskā un formālā ziņā bija neparasts, šokējošs. Atveidojis modernās lielpilsētas dzīvi, ideālu sapņu pasauli, pievērsies pretkara tēmai, darinājis pašportretus. Raksturīga dzēlīga ironija, groteska, paradoksi, pretstati. Ekspresīva deformācija apvienojas ar estetizētu līniju.
Jau agros studiju gados Padegam patika šokēt un pārsteigt publiku. Māksliniece un Padega studiju biedrene Margarita Kovaļevska ir teikusi:
Viņš itin neko nesaudzē. Viss tik cinisks, kaut līnijās īsta elegance. Ak, un kā viņš pats sevi kariķē, cik iespaidīgi pozē! Pat Jēzu Kristu nav saudzējis pasaules posta un riebīguma jūrā.
Jau jaunībā mākslinieks daudz zīmē sevi un dara to līdz pat mūža beigām, kļūdams par vienu no raksturīgākajiem savas mākslas tēliem. Padegs savos pašportretos nedz sevi pēta, nedz tīksminās par sevi, nedz arī kļūst par globālu atziņu paudēju. Zīmējumos viņš bieži vien ir neglīts, izaicinošs, šaubīgas sabiedrības pavadīts. Šajos darbos šķiet, visagrāk izpaudās viņa mākslai raksturīgā ironija, šoreiz — par sevi. Kārļa Padega nozīmi lielā mērā nosaka tas, ka viņš bija pirmais mākslinieks, kurš konsekventi pievērsās visaptverošai ironijai. Turklāt skepse un ironija Padega darbos ir augstas kultūras pazīme, jo pauž nevis tiešu, bet pastarpinātu attieksmi pret pasauli. Iespējams, ka slimības un kara gadu iespaidā par vienu no Padega populārākajiem motīviem kļuva nāve. Kaut bieži viņš to traktēja ļoti oriģināli — ļaudams sevi nošaut ielasmeitai, duelējoties ar nāvi vai arī otrajā plānā uzzīmēdams laternas, kuru siluets atgādina karātavas.
Kārļa Padega darbos ievērojamu vietu ieņem arī pretkara motīvi. 1930 — 31. gadā Padegs strādāja pie melnbaltu tušas zīmējumu cikla Sarkanie smiekli. Šo nelielo pretkara zīmējumu oriģinalitāte un spēks slēpjas latviešu mākslās vēl nebijušā ekspresivitātē, kas dažviet, apvienojoties traģiskajam ar komisko, sasniedz groteskas spēku. Kārļa Padega emocionālais protests pret karu krietni atšķīrās no tradicionālā kara tēmas risinājuma 20. — 30. gadu latviešu mākslā. Šī tēma galvenokārt saistīja māksliniekus ar strēlnieku cīņām Pirmajā pasaules karā un Latvijas brīvības cīņām.
Padega māksla daudzviet attēloja neglīto, izmantojot deformāciju un lakonisku zīmējumu, kuru vēl papildina viņa nestandarta dzīves uztvere.
Atšķirīgas ir Kārļa Padega 30. gadu sākumā zīmētās sievietes. Tās ir izteikti neglītas, stūrainiem augumiem, lieliem sejas vaibstiem, turklāt pavecas. Miesa, ko atsedz noļukusī zeķe vai noslīdējusi krūštura lencīte, neiekārojama. Augumu pozās un sejās — vienaldzība un trulums, kas atsauc atmiņā Anrī de Tulūza- Lotreka Parīzes prostitūtas. Prototipus šiem darbiem mākslinieks atrada vientuļajos gājienos uz nomaļiem krodziņiem, kur viņu retumis pavadīja fotogrāfs Heinrihs Bauers un studiju kā arī izstāžu biedrs Valdis Kalnroze.
Zīmējumu paraksti Padega mākslā ir nepieciešama katra darba sastāvdaļa. Tiem trūkstot, var rasties autora negribēts saturiski neprecīzs iespaids. Šādi detalizēti darbu nosaukumi latviešu mākslai nebija raksturīgi. Pirmais no latviešu māksliniekiem tos sāka lietot Kārlis Padegs.
Kārļa Padega māksla mazāk balstīta uz mīlestību pret visu, ko viņš redz, vairāk — uz pārdzīvotām sāpēm. Latvisku sižetu un personāžu vietā mākslinieks bieži zīmē eksotiskāku vidi un cilvēkus. Tur gan nav idilliska krāšņuma, kas spēj dot atelpas mirkli, šī vide ir fons asu konfliktu risināšanai.
Viens no Padega visievērojamākajiem darbiem ir eļļas glezna Madonna ar ložmetēju. Tajā konsekventi realizēts paradoksālas domas un kāpinātu izteiksmes līdzekļu apvienojums. Glezna spilgtā formā ne tikai atgādina daļēji jau piemirsto Pirmo pasaules karu, bet liek arī nojaust jauna — vēl nežēlīgāka kara iespējamību.
Tagad ir 1934. gads. Tas nozīmē: bijis pasaules karš — un tas jau aizmirsts. Tikai invalīds kā no muzeja izņemta trofeja pastaigājas pa bulvāri. Arī tas mums vienaldzīgs, nekas jauns. Un tad: nāk cilvēki, nenozīmīgi es, kuriem vēnās asins vietā odekolons un taisni tie rāda šo kroplo invalīdu sašķaidītās krūtis un gāzu saēstās sejas. Taisni šis outsaideris, kas sapņo par Narcisu un perverso madonnu, neaizmirst invalīdu. Rāda to blakus izsmalcinātam Dorianam Grejam, mīlētājam donam Žuānam, rāda — kādēļ? Asā kontrasta dēļ, lai saprastu arī vistrulākie, ka pasaulei pietiek ar 12 996 117 kritušajiem un 5 669 000 invalīdiem, tie vēl nav miruši, un jaunus mēs negribam
Kārļa Padega dzīves un mākslas uztveri šķiet visspilgtāk ilustrē šāds citāts:
Man bieži bijuši jādzird pārmetumi, kāpēc jūs zīmējat tik riebīgas bildes, kad pasaulē ir taču tik daudz skaistuma? Bet pasaulē ir arī tik daudz riebīga, un tas arī kādam jāzīmē, atbildu. Es nekā nesaku, ka citi zīmē skaistas puķītes un rozā mākonīšus. Lai taču atļauj man zīmēt to, ko es gribu. Es gribu rādīt dzīves ēnas puses, to, ko mēs labprāt negribam skatīt, lai nesabojātu savu labsajūtu vai apetīti.''
Fara Foseta
Fara Foseta (, — ) bija amerikāņu aktrise. Daudzkārt nominēta Zelta globusa un Emmy balvai. Fosetas starptautiskā slava sāka augt, kad viņa pirmoreiz parādījās kā privātā izmeklētāja Džila Monro televīzijas seriālā "Čārlija eņģeļi" 1976. gadā.
Foseta arī bija popkultūras ikona.
Igaunijas augstākie pauguri
Šis ir Igaunijas augstāko pauguru saraksts. Visi 20 Igaunijas augstākie pauguri atrodas Hānjas augstienē. Igaunijas augstākais punkts ir 317,4 m augstais Lielais Munameģis.
Jēkabpils apriņķa muižu nosaukumi
Jēkabpils apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Jēkabpils apriņķa un Latvijas vēstures izziņai.
Bijušās muižas Jēkabpils apriņķa teritorijā
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.9185650, 56.4775694] }, "properties": { "title": "Abelhof", "description": "Ābeļu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.4199211, 56.6308236] }, "properties": { "title": "Winzheim", "description": "Brunavas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.7754575, 56.4140594] }, "properties": { "title": "Buschhof", "description": "Biržu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.6700299, 56.5733407] }, "properties": { "title": "Dannenfeld", "description": "Dānefeldes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.2214199, 56.4782891] }, "properties": { "title": "Daudsewas", "description": "Daudzeses muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.4566370, 56.2335957] }, "properties": { "title": "Dsehrwen", "description": "Jaundzērves muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [26.1754620, 56.2960133] }, "properties": { "title": "Dubena", "description": "Dignājas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.5172734, 56.3345892] }, "properties": { "title": "Eckengraf", "description": "Eķengrāves muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.6227651, 56.4384525] }, "properties": { "title": "Ewalden", "description": "Ēvaldes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [24.9390301, 56.6224075] }, "properties": { "title": "Halswigshof", "description": "Alstiķu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.0174865, 56.3647141] }, "properties": { "title": "Herbergen", "description": "Ērberģes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.8297723, 56.5131717] }, "properties": { "title": "Holmshof", "description": "Salas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.8788208, 56.4664960] }, "properties": { "title": "Janopol", "description": "Janopoles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.2418075, 56.1878062] }, "properties": { "title": "Pilkaln", "description": "Pilkalnes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.5410560, 56.4758386] }, "properties": { "title": "Pixtern", "description": "Piksteres muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.7090819, 56.5506613] }, "properties": { "title": "Renneberg", "description": "Reneberģu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.5468049, 56.4155939] }, "properties": { "title": "Wahrenbrock", "description": "Vārenbrokas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.9768802, 56.2907526] }, "properties": { "title": "Wiessen", "description": "Zasas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
Depo
Depo ( — 'glabātava') var būt:
Vongrovecas apriņķis
Vongrovecas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lielpolijas vojevodistes ziemeļaustrumos. Robežojas ar Lielpolijas vojevodistes Gņezno, Poznaņas, Oborņiku, Hodzežas un Pilas apriņķiem, kā arī Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Naklo un Žņinas apriņķiem
.ba
.ba ir Bosnijas un Hercegovinas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šo domēnu administrē Bosnijas un Hercegovinas Telinformātikas Centra Universitāte.
Ieteicamais domēna reģistrācijas līmenis ir otrais. Tomēr ir iespējams reģistrēt arī trešā līmeņa domēnus ar šādiem otrā līmeņa domēniem:
Bosnijas un Hercegovinas universitātēm piešķirti šādi otrā līmeņa domēni
Dabas resursu izpētes pavadonis
Dabas resursu izpētes pavadonis — Zemes mākslīgais pavadonis, kuru izmanto Zemes virsmas novērojumiem no kosmosa dažādos spektra diapazonos, lai iegūtu informāciju par veģetācijas stāvokli, ūdenstilpju tīrību, derīgajiem izrakteņiem, ledājiem, ugunsgrēkiem, tehnogēnajām avārijām u.c. Šo pavadoņu iegūtos uzņēmumus izmanto arī karšu sastādīšanai.
Tiņģere
Tiņģere ir apdzīvota vieta Talsu novada Īves pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta vidienē pie autoceļa V1368 26 km no novada centra Talsiem un 135 km no Rīgas.
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1245. gadā kā Rīgas Domkapitulam piederoša Dundagas novada zeme. Tagadējā apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Tiņģeres muižas (Tingern) centru. Izaugusi padomju gados kā ciema padomes (no 1948. gada) un kolhoza «Tiņģere» ciemats. Tiņģerē atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, bērnudārza filiāle, brīvdabas estrāde, pasts, veikali, luterāņu kapela. Tiņģeres muižas pils savā laikā ir piederējusi baronu Ostenzakenu dzimtai; līdz 2008. gadam tajā atradās pamatskola. Tiņģeres muižas parks ir valsts aizsargājams dabas piemineklis.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Braiens Klejs
Braiens Klejs (en; dzimis Ostinā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts, desmitcīņnieks. Viņš ir 2008. gada vasaras olimpisko spēļu čempions desmitcīņā, 2004. gada vasaras olimpisko spēļu vicečempions desmitcīņā, 2005. gada Pasaules čempions desmitcīņā. Traumu dēļ viņam nācās izlaist 2007. un 2009. gada Pasaules čempionātus.
Hipersfēra
Sfēras vispārinājumu n > 3 dimensijās sauc par hipersfēru, taču bieži vien to sauc arī vienkārši par sfēru. Tāpat kā trīs dimensijās, arī n dimensijās (jebkuram n ≥ 1) sfēra ir visu to punktu kopa, kas atrodas vienā un tajā pašā attālumā no sfēras centra. Šo attālumu sauc par sfēras rādiusu un parasti apzīmē ar r.
Dekarta koordinātu sistēmā
Dekarta koordinātu sistēmā sfēra ar centru (a1, a2, …, an) un rādiusu r > 0 sastāv no punktiem ar koordinātēm (x1, x2, …, xn), kas apmierina vienādojumu
23. augusts
23. augusts ir gada 235. diena pēc Gregora kalendāra (236. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 130 dienas.
Hipersfēra
Hipersfēriskajā koordinātu sistēmā
Sfēriskās koordinātu sistēmas vispārinājums ir hipersfēriskā koordinātu sistēma. Tajā sfēru apraksta vienādojumi kur parametri \alpha_i\, apmierina nevienādības
23. augusts
Vārda dienas
Ralfs, Valgudis, Vitālijs