cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latviešu strēlnieki
1919. gadā
1919. gada 1. janvārī kaujā pie Inčukalna stacijas latviešu 1. un 4. latviešu strēlnieku pulki uzvarēja Latvijas zemessardzi un 3. janvārī ieņēma Rīgu. 1919. gada 4. janvārī no latviešu strēlnieku pulkiem un citām karaspēka daļām izveidoja Padomju Latvijas armiju ar divām divīzijām, kas ātri ieņēma gandrīz visu Latvijas teritoriju, izņemot Kurzemes rietumu daļu. 1919. gada pavasarī un vasarā Latvijā dislocēto latviešu strēlnieku noskaņojums strauji mainījās un viņi pārtrauca aktīvi cīnīties pret Niedras valdībai padotajām karaspēka daļām, kas 1919. gada 22. maijā atguva Rīgu. Liela daļa Sarkanās armijas rindās esošo latviešu strēlnieku Rīgas kauju laikā pārgāja Latvijas armijas pusē un pievienojās Dienvidlatvijas brigādei. Tomēr tās vienības, kas padevās vācbaltiešu landesvēram, Dzelzsdivīzijai vai Igaunijas valdības karaspēkam, tika apšautas. Cīņās Latvijas teritorijā krita ap 3000 Padomju Latvijas armijas sastāvā esošo strēlnieku.
Pēc sakāves Latvijā atlikušās latviešu strēlnieku vienības 1919. gada vasaras beigās tika pārformētas par Latviešu strēlnieku divīziju un nosūtītas pret strauji uzbrūkošo ģenerāļa Deņikina armiju. Latviešu divīzija veidoja Sarkanās armijas trieciengrupu, kas Orlas-Kromu kaujās sakāva Dienvidkrievijas armiju un piespieda to atkāpties līdz Melnās jūras krastam. Latviešu daļas spēlēja lielu lomu arī ģenerāļa Judeniča Ziemeļrietumkrievijas armijas sakāvē 1919. gada beigās.
1920. gadā
1920. gadā Latviešu divīzija piedalījās kaujās pret ģenerāļa Vrangeļa armiju Kahovkas placdarmā un Perekopa zemesšaurumā. Sarkanās armijas trieciengrupa, kuras sastāvā bija arī latviešu strēlnieki, no 7. līdz 17. novembrim sturmēja Perekopu un ieņēma Eipatoriju. Kā viens no pēdējiem 1920. gada 21. novembrī sadursmē ar Mahno karavīriem pie Sakiem krita 2. brigādes komandieris Fricis Labrencis.
Amfiteātris
Amfiteātris (grc (amphitheatron), no ἀμφί (amfi) — 'apkārt, no abām pusēm' un θέατρον (téātron) — 'redzēt, skatīties') ir:
Pazīstamākais amfiteātris ir Kolizejs Romā. Visā bijušās Senās Romas teritorijā dažādā pakāpē saglabājušies apmēram 75 amfiteātri.
Amfiteātru saraksts
Albānija Horvātija Francija Grieķija Kipra Itālija Lībija Lielbritānija Nīderlande Spānija Šveice Tunisija Turcija Vācija
Grifice
Grifice (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē apmēram pusceļā starp Sčecinu un Košalinu pie Regas upes. Pilsētā šaursliežu dzelzceļa muzejs.
1262. gadā Pomerānijas hercogs Vartislavs III piešķīra pilsētai Lībekas tiesības. 1365. gadā iestājās Hanzā. 1648. gadā pēc Vestfāles miera, pilsēta iekļāvās Brandeburgā. Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Greifenberga (de). Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Futbolista Gžegoža Krihovjaka (Grzegorz Krychowiak, 1990) dzimtā pilsēta.
Brīvība
Brīvība ir sociālu apstākļu un attiecību kopums, kad nav pakļautības kādai varai, piemēram, politiskam, ekonomiskam vai juridiskam spēkam. Būtībā tā ir neatkarība no kādiem noteiktiem apstākļiem vai attiecībām. Brīvība ļauj rīkoties un uzvesties pēc saviem uzskatiem.
Ziemeļu reģions
Ziemeļu reģions ir viens no desmit Kamerūnas reģioniem, atrodas valsts ziemeļu daļā. Robežojas ar Galējo Ziemeļu reģionu ziemeļos, ar Adamavas reģionu dienvidos, ar Nigēriju rietumos, ar Čadu austrumos un ar Centrālāfrikas Republiku dienvidaustrumos. Reģiona kopējā platība ir 65 576 km2 un tas ir trešais lielākais Kamerūnas reģions pēc platības. 2005. gadā Ziemeļu reģionā dzīvoja 1 687 959 iedzīvotāji un tas bija sestais lielākais Kamerūnas reģions pēc iedzīvotāju skaita. Reģiona administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Garva.
Sniķeres pagasts
Sniķeres pagasts bija viena no Jelgavas apriņķa (līdz 1924. gadam Tukuma apriņķa) pašvaldībām tā dienvidos, Lietuvas pierobežā. Robežojās ar Vecauces, Bēnes, Bukaišu un Ukru pagastiem. Pagasta valde atradās Kukuros (tagad Vecsniķere). Lielākās apdzīvotās vietas bija Kukuri un Sniķere.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Pēternieku ciemu, ko gan 1947. gada 18. novembrī likvidēja, bet 1949. gada 31. decembrī, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja, ciemu iekļaujot Auces rajonā. Mūsdienās Sniķeres pagasta teritorija iekļauta Dobeles novada Ukru, Bēnes un (neliela daļa) Vītiņu pagastā.
Hoščno apriņķis
Hoščno apriņķis ir apriņķis Polijā, Rietumpomožes vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Rietumpomožes vojevodistes Mislibožas, Stargardas, Dravsko un Valčas apriņķiem, kā arī Lubušas vojevodistes Stšelces-Drezdenko apriņķi.
Labākā starptautiskā spēlfilma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Amerikas Kinoakadēmijas balva kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma" (iepriekš "Labākā filma svešvalodā") tiek pasniegta katru gadu kopš 1956. gada.
Pirms šīs balvas dibināšanas, laikaposmā no 1947. gada līdz 1955. gadam, Kinoakadēmija pasniedza "Speciālo goda balvu labākai filmai svešvalodā", kas attiecīgajā gadā tikusi demonstrēta ASV teritorijā. Tas nenotika regulāri (balvu nepasniedza 1953. gadā), kā arī netika nominētas vairākas filmas, bet gan izvēlēta viena.
1956. gadā tika dibināto balva "Labākā filma svešvalodā", ko var saņemt filmas, kas ražotas ārpus ASV un kurās teksts pārsvarā ir svešvalodā (ne angļu valodā). Katra valsts var nominēt tikai vienu filmu. Iesniegtās filmas vērtē Kinoakadēmijas Svešvalodu filmu balvas komiteja, kas aizklātā balsojumā izvēlas 5 filmas. Fināla balsošanā piedalās Kinoakadēmijas locekļi, kas noskatījušies visas 5 filmas. Balvu saņem balsošanā uzvarējušās filmas režisors, tomēr balva netiek piešķirta nevienam individuāli, bet gan valstij, kura iesniegusi šo filmu.
Kino mākslas un zinātnes akadēmijas režisoru sanāksmes laikā 2019. gada aprīlī, Kinoakadēmija nobalsoja par kategorijas "Labākā filma svešvalodā" pārsaukšanu par "Labākā starptautiskā spēlfilma". Animācijas un dokumentālās filmas arī var pretendēt uz šo kategoriju, bet nominantiem joprojām lielākai daļai dialogu ir jābūt valodā, kas nav angļu.
Speciālā goda balva (1947-1955)
Laikā no 1947. gadam līdz 1955. gadam ar "Speciālo goda balvu labākai filmai svešvalodā" tika apbalvotas 8 filmas.
Balva "Labākā filma svešvalodā"
Sākot ar 1956. gadu, kad tika nodibināta balva "Labākā filma svešvalodā".
Vairākkārtējie balvas ieguvēji
Balvas par labāko filmu svešvalodā pārsvarā ir ieguvušas Eiropas valstu filmas. Skaitot no 1947. gada, pavisam pasniegtas 75 balvas, no kurās 58 ir ieguvušas Eiropas valstis (ieskaitot PSRS un Krieviju), 9 Āzijas, 3 Āfrikas un 5 Amerikas filmas. Visvairāk balvu ieguvusi Itālija — 11 balvas "Labākā filma svešvalodā" un 3 "Speciālās goda balvas labākai filmai svešvalodā", bet Francija — attiecīgi 9 un 3 balvas.
Lai gan balva tiek piešķirta valstij, tomēr var atzīmēt faktu, ka 4 reizes balva "Labākā filma svešvalodā" ir tikusi piešķirta filmām, kuru režisors bijis Federiko Fellīni. Ņemot vērā arī no 1947. līdz 1955. gadam piešķirtās "Speciālās goda balvas labākai filmai svešvalodā", 4 reizes apbalvotas arī Vitorio De Sikas režisētās filmas (attiecīgi 2 un 2 balvas).
Opekalns (ciems)
Opekalns (arī Apekalns, Apukalns, Opekols) ir apdzīvota vieta Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā. Izvietojusies pie autoceļa A2 5 km no pagasta centra Jaunlaicenes, 21 km no novada centra Alūksnes un 187 km no Rīgas. Atrodas uz Apukalna paugura.
Opekalna baznīca
Pirmā koka baznīca kalnā pēc ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta uzcelta Zviedru Vidzemes laikā 1683. gadā, pie tās dibināta draudzes skola zemnieku bērniem. Pašreizējais mūra dievnams celts laikā no 1774. gada līdz 1779. gadam. Baznīcā atrodas trīs valsts nozīmes mākslas pieminekļi: altāris (1774), ērģeles (ap 1860) un kancele (18. gadsimta otrā puse). 1927. gadā pēc arhitekta Paula Kampes projekta restaurēts baznīcas tornis. Opekalna luterāņu baznīca ir visaugstāk virs jūras līmeņa novietotais dievnams Latvijā.
Opekalna kapi
Blakus baznīcai atrodas kapsēta, kuras īpašnieks ir Opeklana evaņģēliski luteriskā draudze. Kapsētā, kura izveidota pēc Ernsta Glika ierosinājuma, apbedītas daudzas ievērojams personības, piemēram, soļotājs Ādolfs Liepaskalns, mācītājs Bruno Krumholcs Treijs, ilggadējs Annas dzelzceļa stacijas priekšnieks Pauls Arnolds Cukurkalns. Kapsētā apbedīti arī pieci Latvijas Neatkarības karā kritušie karavīri  — Arnolds Ādiņš, Jānis Arkliņš, Augusts Dzedons, Kārlis Jēkabsons, Jānis Valters un Lāčplēša kara ordeņa kavalieris Alfrēds Auziņš. 2020. gadā veikta kapsētas digitalizācija.
Opekalna draudzes skola
Reizē ar koka dievnama uzcelšanu 1683. gadā, mācītājs Ernsts Gliks Opekalnā nodibina arī skolu, kura ir viena no pirmajām latviešu skolām Vidzemē. Glika dibinātā skola darbojās līdz Ziemeļu karam, kad to nodedzināja. Vēlāk tika uzcelta mūra skolas ēka, no kuras mūsdienās palikušas tikai drupas. 1983. gada 20. augustā bijušās skolas pagalmā atklāja piemiņas akmeni ar uzrakstu “300. gadadienai kopš dibināta Apekalna draudzes skola”. Starp ievērojamākiem draudzes skolas pedagogiem minami — Kārlis Millers (1833-1912, skolā strādāja no 1859. līdz 1903. gadam, apglabāts Opekalna kapsētā) un Pēteris Mednis.
Keita Kepšova
Keita Kepšova (Kate Capshaw; īstajā vārdā Ketlīna Sjū Neila; dzimusi, Fortvērtā, Teksasā, ASV) ir amerikāņu aktrise. Kļuvusi slavena ar lomu piedzīvojumu filmā "Indiana Džonss un likteņa templis" (1984) un laulību ar kinorežisoru Stīvenu Spīlbergu.
Biogrāfija
Vēlāk Keita, sapņojot par aktrises karjeru, pārvācās uz Ņujorku, kur filmējās televīzijas reklāmās un apmeklēja aktiermeistarības un vokāla kursus. 1982. gadā Keita debitēja kino, filmējoties romantiskā komēdijā A Little Sex, un televīzijas drāmā Missing Children: A Mother's Story.
1984. gadā Keita piedalījās aktrišu atlasē galvenajai sieviešu lomai filmā "Indiana Džonss un likteņa templis", kur pārspēja 120 pretendentes un ieguva Villijas Skotas, Šanhajas nakts kluba dziedātājas un Harisona Forda varoņa pavadones, lomu. Filmas kinorežisors Stīvens Spīlbergs vēlāk kļuva par aktrises otro vīru. Viņi apprecējās. Pāris audzina trīs savus bērnus un divus adoptētus. 1993. gadā Keita pieņēma jūdaismu.
1980. gadu vidū Keita kā aktrise bija diezgan pieprasīta. Viņas kino partneri bija Deniss Kveids trillerī Dreamscape (1984), Edijs Mērfijs un Dadlijs Mūrs komēdijā Best Defence (1984), Ričards Gīrs drāmā Power (1986). Vēlāk viņa sāka filmēties lielākoties otrā plāna lomās.
Keitas pēdējā filma, kurā viņa ir filmējusies, ir televīzijas drāma Due East (2002).
1822. gads
1822. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
2000. gada Tour de France
2000. gada Tour de France bija 87. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kurš notika no 2000. gada 1. līdz 23. jūlijam. Sacensībām nav oficiāla uzvarētāja, bet sākotnēji tajās uzvarēja amerikānis Lānss Ārmstrongs, gūstot otro no savām vēlāk atņemtajām septiņām uzvarām pēc kārtas. 2012. gada augustā ASV antidopinga aģentūra paziņoja, ka anulējusi visus Ārmstronga rezultātus kopš 1998. gada, ieskaitot septiņas uzvaras pēc kārtas (1999—2005) Tour de France kopvērtējumā, kas tobrīd bija labākas sniegums sacensību vēsturē; Starptautiskā riteņbraukšanas savienība šo diskvalifikāciju apstiprināja.
Velobrauciens sākās ar individuālo braucienu pie Futuroscope atrakciju parka (oficiāli tas nebija prologs, jo bija garāks par 8 km), bet kā ierasts beidzās Parīzē. Dalībniekiem bijā jāveic 3662 kilometri pretēji pulksteņa rādītāja virzienam apkārt Francijai, daļai posmu iekļaujot arī Šveici un Vāciju.
Pirms sacensību sākuma bija vairāki favorīti: Ārmstrongs, pēc uzvaras iepriekšējā gadā; Jans Ulrihs, kurš uzvarēja 1997. gada Tour de France, finišēja otrais 1996. un 1998. gada tūrē, bet nestartēja 1999. gadā savainojama dēļ; kā arī 1998. gada uzvarētājs Marko Pantāni. 1999. gada tūrē Rišārs Viranks finišēja astotais, lai arī nebija pienācīgi sagatavojies, tāpēc tika uzskatīts par svarīgu braucēju. Pie favorītiem tika pieskaitīti arī Fernando Eskartins, Bobijs Džuličs, Aleksandrs Vinokurovs un Alekss Cille.
Velobraucienā piedalījās arī 2 Latvijas sportisti — Arvis Piziks (') un Romāns Vainšteins ('). Abi braucēji vairākos posmos iekļuva pirmajā desmitniekā, bet Vainšteins izcīnīja trešo vietu punktu klasifikācijā.
Komandas
Pēc UCI ranga tika automātiski izvēlētas 17 komandas. Tūres organizatori Amaury Sport Organisation (ASO) papildus uzaicnāja trīs komandas. Katra komanda varēja pieteikt deviņus braucējus. Pirms starta katram dalībniekam veica veselības pārbaudi. To neizturēja trīs braucēji: Sergejs Ivanovs no Farm Frites; Rosano Brazi no '; Andrejs Hauptmans no '; visiem bija pārsniegts atļautais hematokrīta līmenis (50%) asinīs. Sacensībās startēja 177 dalībnieki.
Sacensībās piedalījās šādas komandas:
Kvalificējušās komandas
Ielūgtās komandas
.zm
.zm ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Zambiju. Domēns izveidots 1994. gadā. Domēna sponsors ir ZAMNET Communication Systems Ltd., kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Lai reģistrētos zem šī domēna, ir jāatrodas Zambijā. Lai gan .zm domēns paredzēts Zambijai, šajā valstī populārāks domēns ir .com.
Ārējās saites
Toppdomän
Šķibes pagasts
Šķibes pagasts bija viena no Jelgavas apriņķa (līdz 1920. gadam Dobeles apriņķa) pašvaldībām tā rietumu daļā. Robežojās ar Dobeles, Bērzes, Līvbērzes, Glūdas, Zaļenieku un Auru pagastiem. Pagasta valde atradās Šķibē.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Austrumu un Šķibes ciema padomes.
1946. gada 20. novembrī Šķibes pagasta "Jaunzemjos" nodibināja pirmo Latvijas PSR kolhozu "Nākotne".
Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Dobeles rajonā. Mūsdienās Šķibes pagasta teritorija iekļauta Dobeles novada Bērzes un Krimūnu pagastos un Jelgavas novada Glūdas pagastā.
Ketelina Ponora
Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs. 2004. gadā Atēnās viņa kļuva par trīskārtēju čempioni (komandu sacensības, vingrojums uz baļķa, brīvās kustības), savukārt 2012. gadā Londonā izcīnīja sudrabu brīvajās kustībās un bronzu komandu sacensībās. Izcīnījusi trīs sudraba un divas bronzas medaļas Pasaules čempionātā. Eiropas čempionātā kļuvusi par septiņkārtēju čempioni (piecas reizes individuālajās sacensībās), tāpat divas reizes ieņēmusi 2. vietu un vienu reizi — 3. vietu.
Grēks
Grēks ir reliģisks termins, kas nozīmē morāles normām neatbilstošu rīcību, domu vai atturēšanos no rīcības. Grēka jēdziens radies no idejas par universālu morālisko kārtību, principiem, kuri nosaka, kas ir labs un kas ir ļauns. Šo principu pārkāpšana un novirzīšanās no morāliskās kārtības tiek saukta par grēku. Parasti grēks morāliskajā nozīmē ir pretstats tikumam vai novirzīšanās no tā.
Etimoloģija
Grēks, no senslāvu грѣхъ — "nodarījums", saistās ar vārdu "kļūda" (salīdzinot, mūsdienu ru). Analoģiskā nozīmē grieķiski to apzīmēja ar vārdiem grc — "kļūda, netrāpījums, vaina", un ebrejiski netīšu grēku sauca he — "kļūda".
Pēc vienas no versijām, pamatā bijusi indoeiropiešu sakne ger- 'griezt, vīt', no kā latviešu valodā greizs. Nozīmē 'nelaime' saglabājies saliktenī ugunsgrēks.
Sarunvalodā vārds "grēks" tiek izmantots, lai apzīmētu neprecīzu, kļūdainu, noziedzīgu, neapdomīgu rīcību vai tās trūkumu, kā arī netikumu.
Saskaņā ar Aristoteļa mācību, grēks ir novirze no tikuma, piemēram, ja drosme ir tikums, tad grēks ir drosmes trūkums jeb gļēvums un arī pārmērīga drosme jeb pārgalvība.
Grēks kristietībā
Ābramiskās reliģijās grēks ir ar brīvu gribu apveltītu radību eņģeļu un cilvēku apzināta darbība vai doma pret Dieva noteiktajiem likumiem. Svētais Augustīns grēku definēja kā "vārdu, darbību vai vēlmi, kas ir pretrunā ar mūžīgo Dieva likumu". Kristīgajā teoloģijā jēdziens grēks reizēm apzīmē arī cilvēka stāvokli pēc grēkā krišanas. Teologi parasti izdala vairākus grēkus, t. sk. iedzimto grēku, aktuālo grēku, nāves grēku.
Katoliskās Baznīcas apstiprinātā definīcija
Grēks ir pārkāpums, kas tiek izdarīts pret saprātu, patiesību un taisnu sirdsapziņu; tas ir mīlestības pret Dievu un tuvāko trūkums, kuru izraisa aplama pieķeršanās noteiktiem labumiem. Grēks ievaino cilvēka dabu un grauj cilvēku solidaritāti. Grēks ir "vārds, rīcība vai iekāre, kas vērsta pret mūžīgo likumu.
Iedzimtais grēks
Par iedzimto grēku jeb pirmgrēku tiek saukts Ādama un Ievas grēks Paradīzes dārzā (1. Mozus 3. nod). Saskaņā ar kristīgās Baznīcas mācību šis grēks tiek pārmantots no paaudzes uz paaudzi.
Cilvēku grēks ikdienā
Ikdienā kristīgajā ticībā ar vārdu "grēks" saprot apzinātu baušļu pārkāpumu. Tā kā kanoniskā Bībele prasa parādīt cieņu arī laicīgajai vadībai (Rom. 13), tad reizēm jēdziens piesaukts strīdos ap valsts likumiem un reliģiskām dogmām. Piemēram, apgalvots, ka grēks ir arī ikviena valsts izdota likumdošanas akta, kurš nav pretrunā ar kristīgo mācību, pakāpums (piem., atļautā braukšanas ātruma pārsniegšana, krustojuma šķērsošana, luksoforā degot sarkanajai gaismai). Ja valsts likums vai rīkojums ir pretrunā ar kristīgo mācību, tā pārkāpšana nav grēks (skat. 2. Mozus 1; 15 — 17) (piem., atteikšanas laulāt homoseksuālus pārus valstīs, kurās tas ir atļauts).
Pārkāpjot vienu, cilvēks pārkāpj arī visus pārējos, piemēram, zogot (7. baušļa pārkāpums) cilvēks apliecina, ka Dievam viņa dzīvē nav centrālā vieta (1. baušļa pārkāpums), ka Dievs ir melis, jo nav devis cilvēkam visu dzīvei nepieciešamo (2. baušļa pārkāpums), apkauno savus vecākus un tuviniekus (4. baušļa pārkāpums), iekāro lietu, kas pieder citam (9. baušļa pārkāpums) u.t.t. Tā kā Bībele prasa parādīt cieņu arī laicīgajai vadībai (Rom. 13), tad plašākā nozīmē grēks ir arī ikviena valsts izdota likumdošanas akta, kurš nav pretrunā ar kristīgo mācību, pakāpums (piem., atļautā braukšanas ātruma pārsniegšana, krustojuma šķērsošana, luksoforā degot sarkanajai gaismai). Ja valsts likums ir pretrunā ar kristīgo mācību, tā pārkāpšana nav grēks (piem., atteikšanas laulāt homoseksuālus pārus valstīs, kurās tas ir atļauts).
Pārkāpumu, ko Baznīca uzskata par grēku, ne vienmēr var iztiesāt saskaņā ar valsts likumu. Piemēram, domu grēku — sievietes uzlūkošanu ar iekāri, ko Bībele pielīdzina dzimumaktam vai pat izvarošanai (Mt. 5; 27) nevar iztiesāt saskaņā ar Krimināllikumu, jo uzlūkošanas un iekāres faktu nevar neapstrīdami pierādīt. Tāpat cilvēka apzīmēšanu dzīvnieka vārdā (par āzi, aitu, aunu, govi, kuci utt), ko valsts likumdošana kvalificē kā goda un cieņas aizskaršanu, Bībele pielīdzina slepkavībai (Mt. 5; 21 — 22).
Grēka sekas
Konfesiju skaidrojumi par grēka sekām atšķiras, tomēr visas konfesijas atzīst, ka grēks:
Pēc kristīgās mācības Jēzus Kristus nāve un augšāmcelšanās sniedz iespēju ikvienam saņemt grēku piedošanu.
Iedzimto grēku, nelikvidējot tā sekas, dzēš Kristība, pārējie cilvēku grēki tiek piedoti grēksūdzē un Svētajā vakarēdienā, kas seko pēc tam.
Pilnīga grēka seku likvidēšana saskaņā ar kristīgo mācību notiks Pastarajā tiesā, kas būs Jēzus Kristus otrā atnākšana.
Grēks Austrumu reliģijās
Induismā, budismā un džainismā grēka jēdziens parasti netiek definēts ar konkrētiem dievu noliktiem noteikumiem un par grēku tiek uzskatīts viss, kas nāk par ļaunu cilvēka karmai, kas automātiski noved pie soda dvēseles pārdzimšanas laikā. Tomēr daži novirzieni, piemēram, Teravadas ceļa budisms, izdala īpaši smago grēku sarakstu ar nekavējošām sekām, kā vecāku slepkavību. Sintoismā uzskata, ka visi cilvēki piedzimst tīri un pamazām attālinās no dieviem zem grēku nastas, taču vaino pie grēcīguma vairāk ļaunus garus kā pašu grēcinieku.
Diskriminācija
Diskriminācija ir indivīda vai indivīdu grupas tiesību ierobežošana balstoties uz rases, dzimuma, etniskās piederības, politiskās vai reliģiskās pārliecības, seksuālās orientācijas vai citu pazīmju dēļ. Par diskrimināciju parasti sauc nevienlīdzīgu izturēšanos, kādu tiesību atņemšanu vai ierobežošanu, apspiešanu utt.
Latvijas Patērētāju tiesību aizsardzības likuma 1. pantā sniegta diskriminācijas definīcija:
(6) Tieša diskriminācija ir tāda attieksme pret personu, kas tās dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās piederības dēļ salīdzināmā situācijā ir, bija vai varētu būt mazāk labvēlīga nekā pret citu personu. Netieša diskriminācija ir šķietami neitrāls noteikums, kritērijs vai prakse, kas rada vai var radīt nelabvēlīgas sekas personas dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās piederības dēļ, izņemot gadījumu, kad šāds noteikums, kritērijs vai prakse ir objektīvi pamatota ar tiesisku mērķi, kura sasniegšanai izraudzītie līdzekļi ir samērīgi.
(7) Par diskrimināciju uzskatāma arī personas aizskaršana vai norādījums to diskriminēt.
(8) Aizskaršana ir personas pakļaušana tās dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās piederības dēļ tādai no šīs personas viedokļa nevēlamai rīcībai (tai skaitā seksuāla rakstura rīcībai), kuras mērķis vai rezultāts ir šīs personas cieņas aizskaršana un iebiedējošas, naidīgas, pazemojošas vai degradējošas vides radīšana.
(9) Par diskrimināciju dzimuma dēļ uzskatāma arī mazāk labvēlīga attieksme pret sievieti grūtniecības laikā vai pēcdzemdību periodā līdz vienam gadam, bet, ja sieviete baro bērnu ar krūti, — visā barošanas laikā.
Irākas futbola izlase
Irākas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Irāku starptautiskās futbola sacensībās. Irākas futbola izlasi pārvalda Irākas Futbola asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1957. gadā pret Marokas izlasi. Pirmo un pagaidām vienīgo reizi FIFA Pasaules kausa finālturnīrā Irāka ir piedalījusies 1986. gadā, kad gan neizkļuva no apakšgrupas. Āzijas kausa izcīņā Irākas izlase ir piedalījusies 9 reizes, un tās augstākais sasniegums ir iegūtais čempionu tituls 2007. gadā.
Francijas Filips (Parīzes arhidiakons)
Francijas Filips (fr, dzimis 1125. gadā, miris ) bija Parīzes arhidiakons, Francijas karaļa Luija VI Resnā un viņa otrās sievas Savojas Adeles dēls.
Sekojot tradīcijām, kļuva par garīdznieku, tāpat kā viņa brālis Anrī. Filips nomira pirms nozīmēšanas par bīskapu 36 gadu vecumā.
Dravnieks
Dravnieks var būt:
How to Dismantle an Atomic Bomb
How to Dismantle an Atomic Bomb ir Īrijas rokgrupas U2 vienpadsmitais studijas albums, tika izdots 2004. gada 22. novembrī. Tāpat kā iepriekšējais albums All That You Can't Leave Behind, "How to Dismantle an Atomic Bomb" bija komerciāli veiksmīgs un kritiķu vidū labi novērtēts. Atšķirībā no grupas eksperimentiem ar alternatīvo roku un deju mūziku deviņdesmitajos gados, albums ietur tradiocionālāku roka skanējumu. Albuma nosaukums nāk no dziesmas "Fast Cars" teksta, kura tika iekļauta atsevišķos albuma izdevumos.
U2 vokālists Bono raksturoja albumu kā "mūsu pirmais roka albums. Tas mums aizņēma divdesmit vai vienalga cik gadus, bet tas ir mūsu pirmais roka albums."
"How to Dismantle an Atomic Bomb" un tā singli ieguva visas astoņas Grammy balvas, kurām tie tika nominēti. Līdz šim albums ticis pārdots vaiāk nekā 10 miljonos kopiju, un radījis vairākus veiksmīgus singlus, kā "Vertigo", "City of Blinding Lights" un "Sometimes You Can't Make It on Your Own".
Dziesmu saraksts
"Fast Cars" ir papildu dziesma Japānas, Apvienotās Karalistes un Īrijas kompaktdiska izdevumam, kolekcionāru izdevumam visos reģionos un digitālajai versijai, kas tika izdota kā daļa no "The Complete U2". Jauna dziesmas versija tika iekļauta "All Because of You" singlā.
Albuma formāti
How to Dismantle an Atomic Bomb tika izdots trīs dažādos formātos:
DVD disks, kas nāca kopā ar Deluxe un Kolekcionāra izdevumiem, satur:
.sa
.sa ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Saūda Arābiju. Domēns izveidots 1994. gadā. Domēna sponsors ir Communications and Information Technology Commission, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Lai reģistrētos zem šī domēna, ir jāatrodas Saūda Arābijā. Reģistrācija ir iespējama tikai trešajā līmeņi zem otrā līmeņa domēniem. Otrā līmeņa domēni ir šādi: .com.sa, .edu.sa, .sch.sa, .med.sa, .gov.sa, .net.sa, .org.sa un .pub.sa.
Ārējās saites
Toppdomän
SliTaz
SliTaz ir neliela izmēra Linux distributīvs, tas aizņem tikai 29 MB, uzinstalētā veidā aizņem mazāk par 200 MB. Tas ir viens no mazākajiem Linux distributīviem, labi piemērots vecākai datortehnikai (datoram vajag vismaz 256 MB operatīvo atmiņu) vai arī kā dzīvais distributīvs, ko palaist no zibatmiņas vai diska.
1820. gads
1820. bija garais gads, kas sākās sestdienā.
SliTaz
Programmnodrošinājums
SliTaz ir iekļautas dažādas programmas, lai atjaunotu bojātu sistēmu, kopā 2.0 "stable" versijai ir pieejamas vairāk nekā 1300 programmu pakotnes. Tās var pieinstalēt caur pakotņu menedžeri Tazpkg.
SliTaz ir iekļautas daudzas
Vēsture
SliTaz izstrāde sākās, šobrīd pēdējā versija ir 2.0, ir pieejama arī atjaunota, eksperimentālā versija (cooking version) 2.0 versijai. Šogad paredzēts izlaist arī 3.0 versiju. Projektu uztur šveicietis Kristofs Linkolns (Christophe Lincoln) un izstrādātāju komanda, kurā var iesaistīties jebkurš interesents.
Versijas
SliTaz ir iespējams uzstādīt no dzīvā diska vai USB, caur internetu. Ir iespējams uzinstalēt arī uz VirtualBox virtuālās mašīnas.
Susēja
Susēja var būt:
Oh Uganda, Land of Beauty
Oh Uganda, Land of Beauty (Ak Uganda, Skaistuma Zeme) ir Ugandas valsts himna, kura oficiāli pieņemta 1962. gadā. Mūzikas un teksta autors - Džordžs Vilberfors Kakoma (George Wilberforce Kakoma).
Dziesmas vārdi
angliski
Labiodentāls nazāls līdzskanis
Labiodentāls nazāls līdzskanis tiek lietots dažās runātajās valodās. IPA simbols šai skaņai ir, attiecīgais X-SAMPA simbols ir <tt>F</tt>. Reizēm IPA tiek lietots <m> ar dentālo diakritisko zīmi:.
Tiek izrunāts ļoti līdzīgi bilabiālajam nazālajam līdzskanim, tikai tā vietā, lai lūpas pieskartos viena otrai, apakšlūpa pieskaras augšzobiem. Lūpu un zobu pozīcija ir tāda pati, kā izrunājot pārējos labiodentālos līdzskaņus, kā [f] un [v].
Nav apstiprināts tas, ka labiodentālais nazālais līdzskanis kādā valodā pastāvētu kā atsevišķa fonēma. Tomēr tā ir bieži sastopama, jo ir universāls alofons (un reizēm ) pirms labiodentālajiem berzeņiem  un, kā angļu valodas vārdā comfort vai krievu valodas vārdā трамвай.
Raksturojums
Labiodentāla nazāla līdzskaņa raksturojumi:
Atveidošana latviešu valodā
Latviešu valodā tiek atveidots pēc alofona formas - ar "m" vai "n".
Gribuļi (Vērēmu pagasts)
Gribuļi ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciems atrodas netālu no dzelzceļa līnijas Sanktpēterburga—Varšava, pie 35 metru augstā Gribuļu pilskalna. Pilskalns ir valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis.
Jēkabs Dravnieks
Jēkabs Dravnieks, arī Jēkabs Draviņ-Dravnieks (1858-1927) bija latviešu skolotājs, enciklopēdists,  grāmatizdevējs un leksikogrāfs. Grāmatu apgāda īpašnieks Jelgavā (1887–1895), pirmās latviešu enciklopēdijas izdevējs.
Dzīvesgājums
Dzimis Valkas apriņķa Bilskas pagasta Dravnieku māju saimnieka ģimenē. Mācījās Brantmuižas pagastskolā, Ērģemes draudzes skolā, Valkas apriņķa skolā, Tērbatas skolotāju seminārā (1877-1879).
Strādāja par skolotāju Tbilisi baznīcas skolā, Vecsātu zemkopības skolā, Jelgavas pilsētas skolā (1879-1895). 1886. gadā izdeva svešvārdu vārdnīcu ("Svešu vārdu grāmata") un publicēja stāstu "Brūtes meklētājs". Līdztekus bija korektors Eduarda Zīslaka izdevniecībā (1887).
Bija RLB izdotās "Konversācijas vārdnīcas" tehniskais redaktors (1903-1919), izdeva arī "Vācu — latviešu vārdnīcu" (1910) un "Pareizrakstības vārdnīcu" (1915).
1924.g. izdeva pirmo "Angļu-latviešu vārdnīcu".
Miris Rīgā.
Izdevējdarbība
Kopskaitā Jēkabs Dravnieks izdevis vairāk kā 60 grāmatu: daiļliteratūru, mācību grāmatas, praktiska satura literatūru, kalendārus ("Austruma" kalendārs 1892-1894) un muzikālijas.
Bez Konversācijas vārdnīcas kā nozīmīgākie J. Dravnieka izdevumi minami R. Blaumaņa stāstu krājums "Pie skala uguns" (1893), Aspazijas drāma "Vaidelote" (1894), V. Šekspīra "Hamlets" (1892), K. Mīlenbahs "Daži jautājumi par latviešu valodu" 1. laidiens (1891), enciklopēdisku rakstu virkne "Latvju tauta" (1892-1894, t.sk. Pavasaru Jāņa "Latviešu rakstniecības vēsture" (1893) - pirmā plašākā latviešu literatūras vēsture), krājums "Sēta, daba, pasaule" 8. burtnīcās (1893).
Patriotisms
Patriotisms (no el (patriōtēs) — 'līdzpilsonis', kas nāk no πατρίς (patris) — 'dzimtene, tēvzeme') ir savas dzimtenes, valsts mīlestība, kā arī darbošanās tās labā, aizstāvot to kā darbos, tā arī vārdos.
Tas ir ļoti plašs emocionāls, ideoloģisks jēdziens, princips. Patriotisms ir tuvs jēdziens nacionālismam un citviet tie pat pārklājas, tomēr nacionālisms ir vairāk saistīts ar tuvības izjūtu ar kādu etnisko grupu, valodu. Patriotisms pēc savas būtības ir iracionāla sajūta, jo mīlestība ne vienmēr ir skaidrojama ar loģiskiem secinājumiem. Solidaritātes izjūta ir viens no patriotisma stūrakmeņiem. Tā izpaužas gan izjūtās, kas saistās ar unikālām, īpašām iezīmēm, kuras saistās ar dzimteni, gan arī sasniegumos dažādās jomās. Liela nozīme ir dzimtenes vēsturei un atsevišķiem vēsturiskiem notikumiem, kas rada noteiktu kopības izjūtu.
Patriotisma skaidrojums ir atšķirīgs dažādās valstīs un laikos. Senajos laikos pastāvēja polisas patriotisms, kurš mūsdienās atbilst lokālpatriotismam, kad patriotisms saistās ar tuvāko apkārtni, respektīvi, ciemu, pilsētu, rajonu un tā tālāk. Impērijas patriotisms saistās ar imperiālismu, kurš izpaužas lojalitātes izjūtā pret impēriju un tās rīcību, vadību. Etniskais patriotisms ir nacionālisms, respektīvi, mīlestība pret noteiktu tautību vai etnisko grupu. Pastāv arī nicinošs jēdziens urrā patriotisms, kuru parasti saista ar liekulīgu vai uzspēlētu patriotisma paušanu.
Maunaloa
Maunaloa (haw — ‘Garais kalns’) ir lielākais vulkāns uz Zemes (pēc tilpuma) un viens no pieciem vulkāniem ASV piederošajā Havajas salā Klusajā okeānā. Šī vulkāna lavai parasti ir maza viskozitāte, tāpēc izvirduma laikā tā ātri aiztek un vulkānam ir lēzenas nogāzes (tas ir tā saucamais vairoga tipa vulkāns).
Pléiades 1A
Pléiades 1A (no fr "Plejādes") ir Francijas Zemes tālizpētes pavadonis, kas paredzēts gan civilai, gan militārai izmantošanai. Palaists 2011. gada decembrī.
Pavadoņa attēlu izšķirtspēja ir 50 cm; lai gan optiskās sistēmas izšķirtspēja ir 70 cm, pēc attēlu apstrādes attēlos var izšķir detaļas pusmetra diametrā.
Pléiades 1A tika palaists 02:03:48 UTC ar Krievijas nesējraķeti Sojuz-ST/Fregat-MT no Gviānas kosmiskā centra Franču Gviānā. Kopā ar to startēja pavadoņi SSOT, ELISA-1, ELISA-2, ELISA-3, ELISA-4. Aptuveni stundu pēc starta no Fregat augšējās pakāpes tika atdalīti Pléiades un ELISA.
Ungārija
Ungārija pievienojās Eiropas Savienībai 2004. gadā un ir Šengenas zonas sastāvdaļa kopš 2007. gada. Ungārija ir labi pazīstama ar savu bagāto kultūru un ieguldījumiem mākslā, mūzikā, literatūrā, sportā un zinātnē. Ungārija ir populārs tūrisma galamērķis, piesaistot 10,7 miljonus tūristu gadā (2013). Ungārijā atrodas lielākā termālo ūdeņu alu sistēma, otrs lielākais termālais ezers pasaulē (Hēvizas ezers), lielākais ezers Centrāleiropā (Balatons) un lielākā dabas pļava Eiropā (Hortobāgas nacionālais parks).
Ungārijas vēsture
No 35. līdz 9. gadam p. m. ē. Donavas labā krasta zemes iekaroja romieši un izveidoja Romas impērijas Panonijas provinci. Lielās tautu staigāšanas laikā Panonijas līdzenumu ieņēma huņņi un gepidi, vēlāk avāri un slāvi. 9. gadsimtā to pakļāva ungāru ķēniņš Ārpāds, 1000. gadā viņa mazmazdēls Ištvāns I kļuva par pirmo kristīto Ungārijas karali. 12. gadsimta vidū Ungārija kļuva par lielvalsti, kas sasniedza savu uzplaukumu 15. gadsimtā. Pēc Mohāčas kaujas 1526. gadā to pakļāva Osmaņu impērija (1541 – 1699). Pēc tam Ungāriju pakļāva Hābsburgu monarhija, pēc ungāru sacelšanās izveidojās Austroungārijas dubultmonarhija (1867 – 1918).
Ungārijas pašreizējās robežas tika noteiktas ar Trianonas līgumu (1920) pēc Pirmā pasaules kara, kad valsts zaudēja 71% savas teritorijas, 58% iedzīvotāju un 32% etnisko ungāru. Otrā pasaules kara sākumā Ungārija pievienojās Ass valstīm, kara laikā ciešot nopietnus zaudējumus. Pēc kara tā nonāca Padomju Savienības ietekmes zonā un kļuva par PSRS satelītvalsti Ungārijas Tautas Republiku (1947 – 1989). Valsts ieguva plašu starptautisko uzmanību pēc 1956. gada Ungārijas revolūcijas un robežas atvēršanas ar Austriju 1989. gadā, paātrinot Austrumu bloka sabrukumu.
1989. gada 23. oktobrī Ungārija kļuva par demokrātisku, parlamentāru republiku, un mūsdienās ir valsts ar ļoti augstu tautas attīstības indeksu.
Administratīvais iedalījums
Valsts ir sadalīta 19 meģēs (hu), Budapešta ir atsevišķa galvaspilsētas municipalitāte, kura sīkāk iedalās 23 rajonos. Meģes veido ES NUTS 3. līmeņa apgabalus. Papildus ir 23 pilsētas ar meģes tiesībām. Meģes sīkāk iedalās 173 apakšreģionos. Valstī ir piecas pilsētas, kuras ir pilsētas ar meģes tiesībām, bet kuras pašas nav meģes centri — Ērda (Peštas meģē), Dunaūjvāroša (Fejēras meģē), Hodmezevāšārhēja (Čongrādas meģē), Naģkaniža (Zalas meģē) un Šoprona (Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē).
Kopš 1999. gada meģes ir apvienotas reģionos, kuri veido ES NUTS 2. līmeņa apgabalus.
Pilsētas
Ungārijā ir 346 pilsētas un 2806 lauku apdzīvotās vietas, kopā 3152 apdzīvotās vietas. Galvaspilsētai Budapeštai ir īpašs statuss un tā nav iekļauta nevienā meģē, savukārt 23 pilsētas ir ar meģu (novadu) tiesībām (centri).
Merkurs (planēta)
Merkurs ir Saulei tuvākā un mazākā Saules sistēmas planēta. Merkurs apriņķo Sauli 88 dienās, tā arī ir planēta ar lielāko orbītas ekscentritāti. Merkuram nav pavadoņu. Merkurs ir arī mazāks par Saules sistēmas planētu lielākajiem pavadoņiem — Jupitera pavadoni Ganimēdu un Saturna pavadoni Titānu. Merkurs pie debesīm ir samērā spožs, taču, tā kā tas atrodas netālu no Saules, to ir grūti novērot Saules spožuma dēļ — vislabāk Merkurs saskatāms agros rītos vai vēlos vakaros, pirms saullēkta vai pēc saulrieta. Salīdzinot ar citām Saules sistēmas planētām, par Merkuru ir zināms diezgan maz — to pētījuši tikai daži zinātniskie aparāti, un ar teleskopiem no Zemes iespējams novērot tikai apgaismoto Merkura daļu. Merkurs bijis zināms arī senajām kultūrām — senākās dokumentētās ziņas par Merkura novērojumiem datētas ar pirmo gadu tūkstoti pirms mūsu ēras.
Uzbūve
Merkurs ir mazākā Zemes grupas planēta. Merkura ekvatoriālais diametrs ir aptuveni 4 879,4 km, tas ir 0,38 Zemes diametri. 70% Merkura sastāva ir metāliski materiāli, un atlikušie 30% — silikātieži. Merkurs ir otra blīvākā planēta Saules sistēmā — 5,43 g/cm³ (mazliet mazāk par vidējo Zemes blīvumu). Merkura lielais blīvums sniedz ziņas par tā iekšējo uzbūvi, un blīvums tiek izskaidrots ar samērā masīvu kodolu, kas varētu veidot līdz pat 42% no visa planētas tilpuma (Zemes kodols sastāda tikai 17% no visas planētas tilpuma). 30 gadus tika uzskatīts, ka Merkura kodols ir cietā formā, jo tik mazai planētai tas nevarētu būt šķidrs. 2007. gada maijā iznākušajā žurnālā Science publicēts raksts, kurā ziņots, ka NASA zinātnieki, izmantojot precīzus radarus, noteikuši, ka planētai ir šķidrs kodols. Šķidrā kodola eksistenci pierādījuši arī Kornela Universitātes pētnieki. Kodola izmēri sasniedz gandrīz 2000 kilometrus rādiusā, to sedz apmēram 600 kilometrus biezs mantijas slānis. Pastāv vispāratzīts uzskats, ka Merkura pirmsākumos tas bijis vismaz 2 reizes masīvāks, taču tad saskrējies ar masīvu objektu, kura masa bijusi vismaz 1/6 Merkura masas, un trieciena rezultātā zaudējis lielu daļu sava materiāla (tas varētu izskaidrot nesamērīgi lielo kodola izmēru — kādreiz planēta bijusi lielāka). Mantiju sedz apmēram 200 kilometrus bieza garozas kārta, kas ir diezgan rievota, ar daudziem kritumiem un ģeoloģiskiem formējumiem. Tas tiek izskaidrots ar to, ka pēc tam, kad garoza jau bija sacietējusi, Merkura mantija un kodols turpināja atdzist un to izmēri samazinājās, līdz ar to "saraustot" garozu. Merkurs satur daudz dzelzs (relatīvi pat vairāk par visām citām Saules sistēmas planētām), tas tiek izskaidrots ar iepriekš pieminēto sadursmes iespēju, kad akmeņainā virskārta tika triecienā zaudēta. [[Attēls:Mercury Internal Structure.svg|thumb|left|200px|Merkura uzbūve
1. 100—200 km bieza garoza
2. 600 km bieza mantija
Saturns
Saturns var būt:
Merkurs (planēta)
Uzbūve
3. Kodols (rādiuss 1,800 km)]] Pastāv arī otra teorija, kas lielo dzelzs daudzumu izskaidro ar to, ka Saule savos pirmsākumos izstaroja daudz lielāku enerģiju un karstums iztvaicēja nosacīti vieglāko akmens garozu, iespējams, veidojot gāzu atmosfēru, kas vēlāk izgaroja Saules vēja ietekmē, atstājot tikai smagāko metālu kodolu. Vēl pastāv arī trešā teorija, ka Saules sistēmas pirmsākumos Saule no apkārt esošā akrēcijas diska sevī absorbējusi vieglākos materiālus un no atlikušajiem smagajiem elementiem izveidojies Merkurs. Lai noteiktu, kura teorija ir precīzāka, nepieciešami rūpīgi Merkura virsmas pētījumi, kas būs iespējami gan ar MESSENGER, gan ar plānoto BepiColombo kosmisko aparātu.
Virsma un atmosfēra
Merkura virsmu klāj daudzi krāteri, un Merkura virsmas attēlus var viegli noturēt par Mēness virsmas attēliem — tie ir ļoti līdzīgi. Daudzie krāteri liecina, ka planēta jau miljardiem gadu ir ģeoloģiski neaktīva. Merkura virsmā ietriekušies neskaitāmi asteroīdi un komētas, zemākajos apvidos lava, kas izplūdusi virspusē, aizpilda krāterus, veidojot nosacītus līdzenumus — "jūras". Starp Zemes tipa planētām par Merkura ģeoloģiju zināms vismazāk, jo pētījumi balstīti uz Mariner 10 pārlidojuma rezultātiem, kā arī novērojumiem no Zemes. Virsmu klāj dažādu izmēru krāteri — sākot ar sekliem un maziem krāteriem, līdz pat vairākus simtus kilometrus lielām triecienu veidotām sistēmām. Lielākie krāteri uz Merkura virsmas ir 1550 kilometrus lielais Caloris Basin un 1600 kilometrus lielais Skinakas Basin, kura ārējais trieciena radītais gredzens sasniedz pat 2300 kilometrus. Trieciens, kas radījis Caloris Basin, ir bijis tik spēcīgs, ka triecienvilnis apskrējis visu planētu un tās pretējā pusē radījis diezgan jocīgus pacēlumus, kas tieši tā arī nosaukti par "Jocīgo virsmu". Merkura virsmas apgabalus var iedalīt divās vecuma grupās — vecākās daļas ir klātas ar daudziem krāteriem, bet jaunākās ir līdzenākas, ar lavu pārplūdušas virsmas, kurās krāteru ir ievērojami mazāk. Merkura virsmu ietekmē arī Saules radītie paisuma spēki — uz Merkura tie ir par 17% spēcīgāki par Mēness paisumiem uz Zemes. Merkura virsmas vidējā temperatūra ir 440 kelvini, un tā mainās 610 grādu robežās, jo uz Merkura nav atmosfēras, līdz ar to naktīs temperatūra nokrīt līdz 90 grādiem pēc Kelvina (-183°C). Dienā virsma sakarst līdz pat 700 grādiem pēc Kelvina (+427°C). Lai gan Merkurs atrodas tuvu Saulei, pastāv diezgan nopietni pierādījumi tam, ka Merkura polos, krāteru dziļumā, eksistē ledus. Tā kā Merkura rotācijas ass nobīde ir tikai 0,01 grāds (Zemes rotācijas nobīde sasniedz gandrīz 24 grādus), tad polos esošo krāteru dziļumā nekad neiespīd Saule. Ledus uz planētas varētu būt radies pēc komētu triecieniem. Merkuram praktiski nav atmosfēras, lai gan ir reģistrēti ūdeņraža, hēlija un skābekļa atomi, kas varētu būt atnesti ar Saules vēju. Hēlijs varētu arī būt radies, sabrūkot Merkura garozā esošajiem radioaktīvajiem materiāliem.
Magnētiskais lauks
Merkuram ir relatīvi spēcīgs, globāls magnētiskais lauks, ko rada planētas dzelzs kodols. Ņemot vērā atklājumus, ka Merkura kodols ir šķidrs, uzskata, ka magnētiskais lauks rodas, darbojoties dinamo principam. Ievērojamās orbītas ekscentritātes dēļ Saules radīto paisuma spēku iedarbības izmaiņas uz Merkuru varētu dot enerģiju Merkura kodolam un uzturēt to šķidru. Magnētiskais lauks ir nosacīti vājš (pēc Mariner 10 datiem — tikai 1,1% salīdzinājumā ar Zemes magnētisko lauku). Visspēcīgākais tas ir Merkura ekvatoriālajos reģionos. Merkura magnētiskais lauks ir bipolārs, un gan Mariner 10, gan MESENGER iegūtie dati apliecina, ka tas ir stabils. Merkura magnētiskais lauks ir pietiekoši spēcīgs, lai novirzītu Saules vēju apkārt planētai, tā veidojot magnetosfēru. Daļa Saules vēja daļiņu tiek notvertas magnetosfērā un izraisa magnētiskā lauka svārstības, kuras reģistrēja Mariner 10. MESSENGER aparātam otro reizi pārlidojot Merkuru, magnētiskajā laukā tika novēroti virpuļi, apmēram 800 kilometrus plati magnētiskā lauka veidojumi, kas veidojas, savienojoties Saules vēja deformācijām ar Merkura magnētisko lauku, tā veidojot nosacītos lauka kropļojumus. Merkura magnētiskajā laukā veidojoties virpuļiem, tas tiek deformēts, un Saules starojums var tieši sasniegt Merkura virsmu.
Orbīta un rotācija
Merkura orbīta ir ļoti ekscentriska (lielākā ekscentritāte Saules sistēmas planētai) — Merkura attālums līdz Saulei mainās robežās no 46 līdz pat 70 miljoniem kilometru. Merkurs Sauli apriņķo 88 dienās. Merkura orbīta attiecībā pret Zemes orbītu ir nobīdīta par 7 grādiem, un šī iemesla dēļ no Zemes ir iespējams novērot Merkura pāriešanu pāri Saules diskam, kad Merkurs ir redzams kā mazs melns punkts uz Saules diska. Parasti tas notiek reizi septiņos gados. Diezgan ilgu laiku pastāvēja uzskats, ka Merkurs ir saistīts ar Saules paisuma spēkiem un pret Sauli vienmēr ir pagriezis vienu puslodi (līdzīgi kā Mēness pret Zemi), taču 1965. gadā veiktie radarnovērojumi atklāja, ka Merkurs, divreiz apriņķojot Sauli, trīs reizes apgriežas ap savu asi — savā ziņā Merkura diena (rotācija ap savu asi) ir garāka par Merkura gadu (rotācija ap Sauli). Merkura rotācijas ass slīpums ir tikai 0,01 grāds — mazākais rotācijas ass slīpums Saules sistēmā. Tas nozīmē, ka novērotājam uz Merkura ekvatora Saule pusdienas laikā vienmēr būtu tieši virs galvas, bet, novērotājam atrodoties Merkura polos, Saule nekad nepaceltos virs horizonta augstāk par 0,01 grādu. Šādos apstākļos ir iespējama ledus veidošanās krāteru dziļumā.
Novērojumi
Merkura novērojumus veikt ir diezgan sarežģīti, jo tas atrodas tuvu Saulei. No Zemes Merkurs redzams tikai īsi pirms saullēkta un īsi pēc saulrieta zemu pie horizonta (tādēļ pilsētās novērot Merkuru ir praktiski neiespējami). Drošības iemeslu dēļ Merkura novērojumos netiek izmantots Habla kosmiskais teleskops — Saules spēcīgā gaisma var sabojāt zinātnisko aparatūru. Tāpat kā Mēnesim, arī Merkuram ir novērojamas fāžu maiņas. Orbītas īpatnību dēļ Merkuru vieglāk novērot Zemes dienvidu puslodē, nekā ziemeļu puslodē. Piemēram, Jaunzēlandē Merkurs ir redzams pat vairākas stundas pirms saullēkta (un attiecīgi arī vairākas stundas pēc saulrieta), Merkuru iespējams redzēt arī gadījumos, kad notiek pilni Saules aptumsumi.
Novērojumi senatnē
Pirmās ziņas par Merkura novērojumiem datētas ap 14. gadsimtu pirms mūsu ēras, kad to novēroja asīrieši, kas to dēvēja par Ubu-idim-gud-ud ("lēkājošā planēta"). Babilonieši Merkuru dēvēja mitoloģiskā vēstneša Nabu vārdā. Senie grieķu astronomi uzskatīja, ka patiesībā eksistē divas planētas — viena, kas redzama no rīta un otra, kas redzama vakarā, tādēļ Merkurs tika saukts divos vārdos — Stilbon (el) — "zaigojošais" un Hermaon (el). Romieši planētu sauca dieva Merkura (grieķu mitoloģijā — Hermejs) vārdā. Senajā Ķīnā Merkuru dēvēja par Ch'en-Hsing (Stundas zvaigzne) Ebreji Merkuru sauca par kokhav hamah (he) — "zvaigzne pie karstā (Saules)". Maiji apzīmēja Merkuru ar divām pūcēm (dažkārt arī ar četrām) un tās uzskatīja par pazemes (pēcnāves) vēstnešiem. Merkura astronomiskais simbols ir. Tas attēlo stilizētu dieva Merkura galvu ar spārnotu cepuri.
Novērojumi no Zemes
Pirmos Merkura novērojumus, izmantojot teleskopu, 17. gadsimtā veica Galileo Galilejs. 1631. gadā Pjērs Gasendi, balstoties uz Johanesa Keplera aprēķiniem, novēroja Merkura pāriešanu pāri Saules diskam. 1639. gadā Džovanni Zupi atklāja, ka Merkuram, tāpat kā Venerai, ir novērojamas fāzes, kas mainās atkarībā no Merkura atrašanās orbītā ap Sauli. Šis atklājums norādīja uz to, ka Merkurs riņķo ap Sauli. Džons Beviss Griničas observatorijā novēroja ļoti reto parādību, kad Venera aizsedz Merkuru (šāds notikums atkārtojas reizi vairākos gadsimtos — nākamreiz tas notiks 2133. gadā). 19. gadsimta astronomi sāka novērot dažas virsmas detaļas, un 1880. gadā Džovanni Skaparelli noteica Merkura apriņķošanas periodu — apmēram 88 dienas. Līdz pat 1962. gadā sāktajiem Merkura radarnovērojumiem pastāvēja uzskats, ka Merkurs pret Sauli visu laiku pagriezis vienu puslodi. 1962. gadā PSRS Zinātņu akadēmijas Radioinženierijas un elektronikas institūta darbinieki Vladimira Koteļņikova vadībā pirmo reizi noraidīja uz Merkuru radiosignālu un pēc tam uztvēra atstaroto signālu — tā sākās Merkura novērojumi ar radioteleskopiem. Trīs gadus vēlāk ASV zinātnieki Gordons Petengils un R. Daiss, izmantojot Aresibo radioteleskopu, noteica ka Merkurs apriņķo ap savu asi 59 dienās.
Novērojumi ar kosmiskajiem aparātiem
startēja NASA zonde MESSENGER, kam Merkuru sasniegt bija paredzēts 2011. gadā un, atšķirībā no Mariner 10, bija paredzēts, ka tā ieies orbītā ap planētu un strādās apmēram gadu, novērojot arī līdz šim nepētītos planētas rajonus. MESSENGER izmantošanas plānos ietilpa planētas magnetosfēras un atmosfēras izpēte, kā arī detalizētāku Merkura virsmas attēlu iegūšana.
Eiropas Kosmosa aģentūra sadarbībā ar Japānu plānoja 2013. gadā palaist divas zondes BepiColombo, kuras Merkuru sasniegtu 2019. gadā un pētītu planētas magnetosfēru un atmosfēru.
Izpēte
Merkura izpēte ar kosmiskajiem aparātiem ir sarežgīta. Izpēti sarežģī Merkura tuvums Saulei, kā dēļ ir nepieciešams liels enerģijas daudzums, lai sasniegtu un ieietu orbītā ap Merkuru. Līdz šim Merkuru pētījuši tikai divi aparāti, no kuriem viens izpēti vēl turpina.
Kosmiskie aparāti
Tabula ar starpplanētu zondu startiem (arī neveiksmīgiem) uz Merkuru:
Kolonizācija
Zinātnieki uzskata, ka Merkuru, tāpat kā Marsu, Venēru, Mēnesi un asteroīdu joslas objektus nākotnē varētu kolonizēt. Pastāvīgas kolonijas būtu iespējams izveidot polārajos reģionos, jo tur ir daudz zemākas temperatūras nekā citos planētas reģionos, taču būtu iespējams veikt arī tālākas ekspedīcijas, sekojot Merkura naktij, kad planētas virsma atdziest. Merkura līdzība ar Mēnesi padarītu planētas kolonizāciju nosacīti vieglāku, jo kolonizatoriem nebūtu jāpielāgojas īpaši atšķirīgiem apstākļiem. Polārajos krāteros atrodamais ledus ļautu to izmantot koloniju vajadzībām un ietaupīt kravu sūtīšanu uz Saules sistēmas iekšieni. Planētas tuvums Saulei atvieglotu arī enerģijas ieguvi ar Saules baterijām. Kolonizatori varētu izmantot polāro reģionu kalnu virsotnes kā "mūžīgās Saules" apspīdētus rajonus un tur izvietot bateriju paneļus. Pastāv uzskats, ka Merkura ieži ir bagāti ar hēliju-3, ko varētu izmantot kā kodoldegvielu. Lielais Merkura blīvums varētu arī liecināt arī par citiem vērtīgiem izrakteņiem, kas būtu atrodami Merkura gruntī, tādā veidā padarot Merkura kolonizāciju par ekonomiski izdevīgu pasākumu.
1819. gads
1819. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Rūdzes
Rūdzes (agrāk Rudzi) ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciems atrodas Adamovas ezera austrumu krastā. Cauri Rūdzēm iet autoceļš Krieviņi—Lendži (V567).