cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ermitāžas brīvprātīgo organizācija
Ermitāžas brīvprātīgo organizācija Sanktpēterburgā, Krievijā, piedāvā visiem gribošajiem brīvprātīgajiem unikālu iespēju strādāt valsts mākslas muzejā. Ermitāžas organizācijas ietvaros brīvprātīgajiem tiek sniegta iespēja tuvāk iepazīties un izprast muzeja vadības noriti. Ar šīs programmas palīdzību tiek cerēts radīt ciešāku saikni starp personālu un vispārējo publiku. Šādā veidā muzeja speciālistu zināšanas ir pieejamas gan muzeja, gan programmas locekļiem. Programma tāpat sniedz brīvprātīgajiem iespēju strādāt sev interesējošos projektos ar muzeja līdzdalību.
Biedrības izveidošanas vēsture
Drīzumā pēc Sanktpēterburgas 300 gadu jubilejas Mihails Kožukovskis vērsās pie Ermitāžas vadības ar ieteikumu izvedot brīvprātīgo organizāciju,lai sniegtu palīdzību šī svarīgā notikuma organizēšanā. Tajā pašā laikā Kožukovskis sāka aktīvi meklēt cilvēkus ar darba pieredzi izglītības programmās, kuri būtu ieinteresēti piedalīties šajā projektā. 2003. gada 23. maijā brīvprātīgo biedrība ģērbti sarkanās uniformās pirmo reizi savu kāju spēra Ermitāžā un centās savu palīdzību sniegt jebkurā muzeja darbības sfērā. Ātri vien pēc šī notikuma Kožukovskis tika nostādīts Ermitāžas brīvprātīgo biedrības vadītāja postenī. Neskatoties uz to, ka biedrība bija pastāvējusi tikai neilgu laiku, biedrības locekļi savu līdzdalību bija snieguši dažnedažādos Ermitāžas departamentos. Ar šādas līdzdalības palīdzību Ermitāžas brīvprātīgo organizācija kļuva par neatņemamu personāla sastāvu.
Komanda
Brīvprātīgo biedrība patstāvīgi tiek atjaunota ar jaunu brīvprātīgo uzņemšanu. Studenti, strādnieki, pensionāri, ārzemnieki, jaunie un vecākā gada gājuma cilvēki- visi strādā kopīgi, lai uzlabotu muzeja darbību. Brīvprātīgie biedrības locekļi nāk no visas pasaules. Piemēram, Krievijas, Šveices, Amerikas Savienotajām Valstīm, Vācijas, Francijas, Spānijas, Itālijas, Polijas, Rumānijas, Turcijas, Brazīlijas, Lielbritānijas un daudzām citām valstīm. Katrs brīvprātīgais var strādāt muzejā atkarībā no sava brīvā laika un iemaņām. Nepieciešamie brīvprātīgie sastāv ne tikai no lingvistiem, žurnālistiem, mākslas vēsturniekiem, skolotājiem, IT speciālistiem, bet arī no cilvēkiem, kuru profesijas nav tiešā veidā saistītas ar kultūras darba sfēru. Piemēram, organizācija ir pagodināta savā sastāvā uzņemt līdzvērtīgi gan autobusa šoferi, gan arheologu. Brīvprātīgo biedrība uzņem jebkuras profesijas pārstāvjus, pats galvenais ir tikai tas, lai brīvprātīgais būtu gatavs ar entuziasmu strādāt Ermitāžas labā.
Kārlis Bērenss
Kārlis Bērenss (de, 1725—1789) bija Rīgas tirgotājs un filantrops, Melngalvju brālības loceklis (1751), Lielās ģildes vecākais (1767). Kopā ar saviem vispusīgi izglītotajiem un daudz ceļojušajiem brāļiem Johanu Kristofu un Reinholdu veidoja Rīgas brīmūrnieku "Zobena ložas" ("Zum Schwerdt") kodolu, kas vēsturē pazīstams kā "Bērensu aprindas".
Dzīvesgājums
Kārlis Bērenss dzimis 1725. gadā bagāta Rīgas tirgotāja Arenda Bērensa (1687—1747) un Johannas Sofijas, dzimušas Būmgardas (Boomgard), ģimenē. Pēc Rīgas Domskolas beigšanas viņš pavadīja tēvu tirgošanās braucienos uz Krievijas impēriju un Poliju—Lietuvu. Pēc tēva nāves kopā ar vecāko brāli Arendu mantoja tēva tirdzniecības uzņēmumu. 1751. gadā uzņemts Melngalvju brālībā, kopš 1767. gada Lielās ģildes vecākais. Viņa ārpilsētas muižiņā Schoongezicht ("Skaistais skats") tagadējā Daugavgrīvas ielā 25 (vēlāk dēvētā par Heija muižiņu) mitinājās filozofi Johans Georgs Hāmanis (1753—1759) un Johans Gotfrīds Herders (1764—1769).
Miris 1789. gada 15. martā Rīgā.
Gada procentu likme
Gada procentu likme ir ikkgadējā aizņēmuma izmaksa, kurā iekļauta procentu likme, komisijas maksas un citas papildus maksas, kas jāmaksā par aizņēmumu.
Gada procentu likmes aprēķins
Formulas atšifrējums:
Sastādot Gada procenta likmi ņem vērā:
Amundsena līcis (Kanāda)
Amundsena līcis (en) ir plašs jūras līcis Kanādas Arktikā. Izvietojies Ziemeļu Ledus okeānā starp Benksa salu ziemeļos, Viktorijas salu austrumos un Ziemeļamerikas kontinenta krastu dienvidrietumos. Savieno Dolfinendjūniona šaurumu dienvidaustrumos ar Velsas Prinča šaurumu ziemeļaustrumos un Boforta jūru ziemeļrietumos. No Amundsena līča atzarojas vairāki mazāki līči, lielākais no kuriem ir 230 km garais Prinča Alberta līcis Viktorijas salas piekrastē. No dienvidiem līcī ietek vairākas upes, ievērojamākā no kurām ir Hortona. Krasti mazapdzīvoti, vienīgās pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Sakshārbora Benksa salā, Ulukhaktūka Viktorijas salā un Paulatuka kontinenta piekrastē. Līča dienvidu piekrastē kopš 1998. gada izveidots Tuktutnogaitas nacionālais parks, bet līča rietumu akvatorija ietilpst Batērsta raga lāsmeņa putnu rezervātā.
Jānis Bukums (grupa)
JĀNIS BUKUMS bija 2014. gadā Rīgā dibināta rokgrupa, ko izveidoja rokmūziķis Jānis Bukums, pieaicinot ģitāristus Artūru Račinski, Arturu Liedi, basģitāristu Andrjusu Jaņunu un bundzinieku Filipu Bataragu.
Projektā bija apvienojušies pieredzējuši mākslinieki un jauni dažādus žanrus pārstāvoši mūziķi, lai radītu un spēlētu eklektisku rokmūziku bez muzikāliem un stilistiskiem ierobežojumiem.
Projekta dalībnieki savu muzikālo karjeru laikā bija spēlējuši lielākajos Latvijas un ārzemju festivālos, mūzikas pasākumos un klubos — “Liepājas Dzintars”, “Saldus Saule”, “Roks par Neatkarību”, “Sinepes un Medus”, “Roks pret narkotikām”, “Roks apkārt Baltijas jūrai” un daudzos citos.
Mūziķi bija koncertējuši Latvijā, Lietuvā, Igaunijā, Krievijā, Ukrainā, Armēnijā, Zviedrijā, Vācijā un Spānijā; ir bijuši TV raidījumu vadītāji un Radio dīdžeji, kā arī filmējušies mākslas filmās, reklāmās, video klipos un daudzos citos projektos. Piedalījušies dažādos muzikālos projektos un ierakstu sesijās (Latvijā un ārzemēs).
Vēsture
2016. gada 7. aprīlī tika izdots grupas otrais albums "Ugunslietus". 13. maijā grupa JĀNIS BUKUMS saņēma "Radio SWH Ētera Gada Balvu 2015" nominācijā "Gada Atgriešanās". 3. jūnijā tika publicēts videoklips albuma "Ugunslietus" dziesmai "Chasing Cars". Gada beigās, 25. novembrī, "Ugunslietus" tika izdots visā pasaulē angliskajā versijā "Firerain", pateicoties noslēgtajam sadarbības līgumam ar Vācijas mūzikas ierakstu kompāniju 7US/7HARD.
2017. gada 7. februārī grupa publicēja mūzikas video dziesmai "Šī melo/She's Lying" no albuma '"Ugunslietus/Firerain". Trīs dienas vēlāk, 10. februārī, grupa "JĀNIS BUKUMS" apbalvota ar "Latvijas Metālmūzikas Gada Balvu 2016" nominācijā "Gada Balss". 17. jūlijā grupa publicēja kopdziesmu "Ledus Asara" ar Elzu Rozentāli. Dziesma bija pirmais singls no trešā albuma, kas tika izlaists 2018. gadā. 19. oktobrī grupas singls "Ziemeļu Dievi" kļuva par televīzijas raidījuma "Caur Ērkšķiem Uz..." tituldziesmu.
2018. gada 12. martā grupa laida klajā trešo singlu "Purple Rain" no tobrīd topošā albuma "Neuzvarētais", kas bija 1984. gadā sarakstītās Prinsa Rodžera Nelsona oriģināldziesmas kaverversija. Tā paša gada 19. aprīlī grupas solists Jānis Bukums tika apbalvots ar portāla alternative.lv balvu "Zelta Bumbieris". Vēlāk, 1. jūnijā, grupa publicēja ceturto singlu un mūzikas video "Vien Tev" no topošā albuma "Neuzvarētais". Galvenajā lomā — aktrise un modele Lelde Dreimane. Klipa autori — grupas basģitārists Andrjus Jaņuns un Rita Bērziņa (Susurs). 19. oktobrī grupa publicēja kopdziesmu un video "Parasts stāsts" ar X-faktora finālisti Līgu Rīderi. 29. novembrī grupa laida klajā trešo albumu "Neuzvarētais".
2019. gada 8. februārī grupas ģitārists Arturs Liede saņēma "Latvijas Metālmūzikas Gada Balvu 2018" nominācijā "Gada Mūziķis". 22. aprīlī grupa publicēja mūzikas video dziesmai "Kas Tas Ir". Dziesmas un video tapšanā piedalījās Rīgas Tehniskās universitātes karsēju komanda. Vienlaikus grupa izdeva arī trešā studijas albuma "Neuzvarētais" 12" collu vinila plati. 6. decembrī grupa publicēja videoklipu dziesmai "Kad eņģeļi raud". Dziesmas video tapa sadarbībā ar Latvijas Rokmūzikas Asociāciju. Grupu pameta ģitārists un grupas dibinātājs Artūrs Račinskis, viņa vietā nāca ģitārists Gunārs Orlovskis (agrāk spēlējis "Kaķis Maisā" un "Animal Stampede").
2023. gada 8. martā grupa izbeidza savu darbību.
Allans Serlāšiuss
Karls Allans Serlāšiuss (Carl Allan Serlachius; 1935. gadā mainīja uzvārdu uz Serkilahti, Särkilahti; dzimis, miris ) bija Somijas jurists, profesors, politiķis. Bijis Senāta loceklis un Parlamenta deputāts.
No 1904. līdz 1906. gadam Allans Serlāšiuss bija divu Somijas ladtāga sasaukumu loceklis no garīdzniecības. 1912. gadā viņš iestājās Somu partijā, un no 1912. līdz 1914. gadam viņš tika ievēlēts Helsinku pilsētas padomē.
Pēc tam, kad tika gāzts Krievijas imperators, 1917. gada 26. martā sociāldemokrāta Oskari Tokoi vadībā izveidots jauns Senāts (valdība), kurā Serlāšiuss kā Somu partijas pārstāvis ieguva Iekšlietu nodaļas vadītāja posteni. Šo amatu viņš saglabāja arī Seteles senātā līdz 1917. gada 27. novembrim.
Vižnicja
Vižnicja (uk) ir pilsēta Ukrainas rietumu daļā, Čerņivcu apgabala rietumos, Vižnicjas rajona centrs Čeremošas upes labajā krastā.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz droši minēta 1501. gadā. Atradās Moldāvijas kņazistes sastāvā. No 1774. gada — Hābsburgu impērijas (Austroungārijas sastāvā. No 1918. līdz 1940. gadam — Rumānijā. 1940. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, tā iekļāvās PSRS. 1941. gadā, Vācijai iebrūkot PSRS, tā atkal iekļāvās Rumānijā, bet pēc Vācijas sakāves — PSRS. No 1991. gada — Ukrainas pilsēta.
Vižnicjas pilsētā dzimis austriešu/amerikāņu kinorežisors Oto Premingers (Otto Preminger, 1905—1986).
Osteolepjveidīgās
Osteolepjveidīgās (Osteolepiformes) ir viena no ripidistiju klases (Rhipidistia) kārtām. Kārtu izdalīja 1937. gadā krievu ihtiologs Ļevs Bergs. Šīs kārtas aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, sākot ar apakšdevonu, un izmira apakšējā permā.
Apraksts
Kārta apvieno ekoloģiski daudzveidīgas paleozoja ripidistiju grupas no nelielām pelaģiskām formām līdz lieliem piegultnes plēsējiem, kas apdzīvoja upes un sājūdens baseinus. Ķermeņa garums variē no 10 cm līdz 2 un vairāk metriem. Ķermenim ir torpēdveida forma, šķērsgriezumā vertikāli ovāla.
Galvas uzbūve
Galvai ir konusveidīga forma, galvas vairogs pārsvarā izliekts. Galvaskausu veido divi kaulu bloki (etmosfenoīda un otiko-okcipitālais bloks), kam piemīt fiksējams kustīgums. Etmoīda garums variē. Purna priekšējā mala ir taisna, vai arī nedaudz noliekta uz leju. Priekšējie rostrālie, deguna un priekšžokļu kauli, kas veido purna priekšējo malu, parasti ir savstarpēji saauguši, veidojot komplekso pāra kaulu (naso-rostro-premaxillare, saīsināti NRP), kuru šķērso etmoīda sensorā komisura un zemacu sensorie kanāli (ioc). Taču šeit dzimtu līmenī var būt variācijas.
Deguna daļa
Zivīm ir viens ārējo nāsu pāris. Ir arī iekšējās deguna atveres (hoānas). Nāsu apakšējā malā atrodas rostrale laterale (Rl), kuru šķērso zemacu sensorais kanāls. Nāsu aizmugurējo malu veido tectale anterior (Tea), kas aizmugurē robežojas ar supraorbito-tectale (So-te), kas iekļauj sevī tectale posterior un vienu vai divus supraorbitalia (So). Rostrale laterale (Rl) kaulam ir vāji vai labi attīstīts dermintermediālais izaugums (pdm), kas kopā ar tektālo izaugumu uz tectale anterior veido deguna kapsulu. Deguna (Na) un postrostrālā (Ptr) sērija ir mainīgas kaulu skaita un garuma ziņā. Visbiežāk tie stiepjas līdz orbītu līmenim un robežojas ar parietalia. Deguna kapsulas primitīvām formām ir nelielas un plaši izplestas, ierobežojot posterolaterālo priekšējo aukslēju bedri starpdegunu apgabalā, aizņem etmoīda priekšējos sānu stūrus. Daudzām attīstītām formām (piemēram, Eusthenopteron foordi) deguna kapsulas ir daudzmaz lielas, nobīdītas uz aizmuguri un savstarpēji satuvinātas un atdalītas tikai ar šauru starpdegunu starpsienu septum nasi (sn). Akslēju bedre šīm formām atrodas priekšdeguna apgabalā (deguna kapsulu priekšpusē). Deguna kapsulas sieniņās ir ķīļi, kas sadala deguna dobumus augšējā, vidējā un apakšējā nodalījumā, līdzīgi, kā mūsdienu abiniekiem. Postnazālajā sienā ir aizmugurējā iekšējā atvere, kas savieno deguna kapsulas ar acu orbītām un, acīmredzot, kalpoja kā nervu un asinsvadu eja. Šī atvere parasti ir nodalīta no endohoānu atveres ar kaula tiltiņu. Olfaktoru kanāli (colf) ir gari, un savienojas ar smadzeņu dobuma priekšējiem dorsālajiem nodalījumiem.
Galvas vairogs
Acu orbītas izvietotas laterāli vai dorsolaterāli, parasti paraietālā vairoga vidusdaļā. Orbītas ir vidēji lielas un ap tām var būt sklerotisko kauliņu gredzens. Ārējā pineālā atvere (fpi) ir atklāta; tā atrodas starp parietalia kauliem un var būt apjozta ar sešām vai vairāk pineālajām plātnītēm. Parietālā un postparietālā vairoga garuma attiecības ir mainīgas.
Savienojums starp priekšējo (parietālo) un aizmugurējo (postparietālo) vairogu ir kustīgs, un tajā iesaistīti četri pāra kauli: parietale (Pa), postparietale (Pp), intertemporale (It) un supratemporale (St). Vēl ir extratemporale (Et), kuru attīstītām formām nomaina postspirakulārā plātne (Psp). Galvaskausa aizmugurējo malu veido ekstrakapsulārā sērija (Extl, Extm), kurā sānu extrascapularia uzguļ uz mediānās. Aizacu kaula postorbitale (Po) garums variē, reizēm sasniedzot spirakulāro izgriezumu (spir), un kalpo par savienojošo posmu starp vairoga abām plātnēm un vaigu apgabala kauliem.
Vaigu komplekss
Vaigu komplekss iekļauj sevī sešus kaulus: lielo lacrimale (La), jugale (Ju), vienīgo squamosum (Sq), preoperculare (Pop), quadratojugale (Qj), kuri attīstītākajām formām saplūst vienotā vaigu plātnē, kas sedz maxillare (Mx). Maxillare ar attīstītu priekšējo dorsālo izaugumu kopā ar quadratojugale veido augšžokli. Preoperculum ir augšējā stāvoklī (ieņem vertikālu vai uz priekšu slīpu stāvokli) un nodala squamosum no operculum (Op) un suboperculum (Sop). Squamosum robežojas ar maxillare. Operculum un suboperculum parasti ir lieli un atrodas aiz squamosum.
Apakšžokļa daļa
Submandibulārā sērija (Sbm) no elementu virknes ir vairāk vai mazāk gara (bieži vien sasniedz simfīzu) un atrodas uz galvas ventrālās virsmas. Branhiostegālo sēriju veido vienīgais elements: submandibulare — branchiostegale (Sbm-Rbr). Mediālā nepāra gulārā plātne (Gm) ir neliela vai vidēja izmēra, vai arī vispār tās var nebūt. Pāra sānu gularia (Gl) visbiežāk ir šauras un garas, un robežojas savā starpā aiz gulare mediale. Apakšžoklis (Lj) šķērsgriezumā ir horizontāli ovāls, bez attīstīta retroartikulārā izauguma. Visbiežāk ir trīs koronoīdi (Co) un divi līdz trīs koronoīdās bedrītes. Zobu rinda uz dentale parasti sasniedz simfīzu. Žokļa priekšgalā ir neliela adsimfīzā plātne (Ads), kas ir viens no koronoīdās sērijas elementiem, kas atrodas virs simfīza lingvāli pret dentāles zobu rindu, kura parasti sasniedz simfīza līmeni. Simfīza kauli, apakšžokļa savienojošie zari ir sastopami reti. Reizēm ir infradentālās falangas. Prearticulare parasti sasniedz simfīzu. Senākajiem pārstāvjiem ir labi attīstīts mentomandibulare un mekkeļa kauls, kas izklāj koronoīdo bedru dibenu. Zobi ir ar vienkāršu vai sarežģītu krokojumu, kurš attiecināms poliplokodontu vai eistenodontu tipam. Sensoro kanālu stāvoklis un attīstības līmenis uz galvaskausa variē. Attīstītākajām formām šie kanāli izvietoti tuvāk kaulu virsmai, nekā primitīvajām formām (porainajā, tuberkulārajā slānī) un atveras uz virsmas divās vai trijās poru rindās (primitīvajām — vienā rindā). Bez porām ir bedrīšu līnija un sīku poru grupas, pārsvarā uz etmoīda.
Aukslēju daļa
Aukslēju virsmā ir konstatējamas izmaiņas lemešu (Vo) un parasfenoīda (P) izmēros un relatīvajā stāvoklī no primitīvām līdz attīstītajām formām. Pirmajiem ir raksturīgi mazi trīsstūrveida lemeši (bez aizmugurējiem izaugumiem), kas nesaskaras savā starpā, un ar īsu parasfenoīdu. Otrajiem lemeši savā starpā savienojas vertikālo zoboto plātņu rajonā, un tiem ir attīstīti priekšējie un aizmugurējie izaugumi, kas robežojas ar parasfenoīdu, kurš iestiepjas starpdegunu apgabalā. Parasfenoīdam ir daudzmaz plata ar zobiņiem klāta plātne. Tam ir hipofizārā kanāla atvere (chy) un var būt arī starplemešu kanāls (civ) starp lemešu vertikālajām plātnēm. Vēl ir viens pāris dermopalatinum (Dpl). Aukslēju plātne premaxillaria variē atkarībā no attīstības pakāpes, reizēm ar mediāno izcilni uz kura var būt ilkņi.
Aukslēju kvadrāta kaulam (palatoquadratum) ir trigomināls (iV) izgriezums rr.lateralis maxillaris un mandibularis izejai. Izaugumu klātbūtne un izvietojums uz palatoquadratum, kas savieno aukslēju kvadrāta kompleksu ar smadzeņu kārbu, variē. Parasti ir attīstīts mediālais etmoīdais, reizēm laterālais etmoīdais, supraorbitālais, bazipterigoīdais, posttemporālais un ausu savienojums. Tie var būt sinhodrozie, ligamentozie un locītavu savienojumi. Hipobranhiālo skeletu veido divi bazibranhiālie elementi, sublingvālais serdenis un relatīvi īsie urohyale. Hiomandibula ir atvērtā vai slēgtā tipa ar divām proksimālajām galviņām.
Ķermeņa uzbūve
Mugurkaulam ir neposmota notohorda. Skriemeļi ir pārkauloti, un visbiežāk tie ir attiecināmi rahitveida tipam, kas raksturīgs agrīnajiem četrkājaiņiem. Mugurkaula ventrālo daļu veido intercentri (ic) ar parapofiziem, lai veidotu savienojumu ar īsām dorsālajām ribām un hemālajiem lokiem. Dorsālos elementus sastāda neirālais loks (nar), īss neirālais izaugums virs intercentra un mazs kaudāli izvietots pāra pleirocentrs (pc) (interdorsale). Evolūcijas gaitā ir izsekojama skriemeļu gredzenveida ķermeņu veidošanās tendence.
Spuras
Zivīm ir divas muguras spuras (fdi), vēdera spuras (fpl) un anālā spura (fa) ar vāji attīstītām gaļīgām pleznām (vai bez tām), kuras balsta poksimālā bazālā plātne, kuru veido viena līdz trīs neposmotas radiālijas. Astes spura ir heterocerkāla vai dificerkāla ar epi- vai hipohordālām daivām, kuras satur radiāliju sērija, kas savienotas ar hemālajiem lokiem un muguras izaugumiem. Pāra spuras izvietotas uz ķermeņa zemu, un tās veido vidēji lielas, gaļīgas ekstremitātes ar salīdzinoši garām zarojošām lepidotrihijām. To endoskelets veidots universālā veidā: īss, monobazāls proksimālais elements, homoloģisks humerus (Hu) vai tetrapodu femur, ieiet skapulokorokoīda glenoīdajā iedobē un distāli saposmojas ar diviem serdenes elementiem (radius un ulna vai tibia ar fibula). Pāra spuru distālo daļu veidojošās radiālijas variē gan skaitā, gan izvietojumā. Visas spuras pamatnē balsta lielas pāra ķīļveida zvīņas (scc).
Plecu josla
Plecu joslas endoskeletu veido posttemporale (Pt), kas savienots ar sānu extrascapularia (Ext.l), supracleithrum (Sclm) un augsts anocleithrum (Aclm), kuru sedz cleithrum (Clm). Cleithrum ar attīstītu vertikālo un saīsināto horizontālo atzaru, kas parasti orientēts vertikālā plaknē un ar izaugumu priekšējā malā. Clavicula kaulam parasti ir dorsālais izaugums, kas veido dabisku kaula turpinājumu, kuru sedz kleitrums. Bieži ir arī interclavicula. Endoskeletu veido skapulokorokoīds (Sc), un tam ir trīskāršs savienojums ar kleitrumu.
Iegurņa josla
Iegurņa joslu veido maza trīsstūrveida plātne (plg) ar diviem atzariem (pubic un iliac), un tā savienojas ar mugurkaulu ar skrimšļa zankaula ribas palīdzību.
Dermālie kauli un zvīņas
Dermālos kaulus sedz kosmīna slānis zem kura nav ādas zobu aizmetņu, retāk sastopams kaula ornamentējums. Agrīnajiem pārstāvjiem ir raksturīgas rombvedīgas zvīņas, kas klātas ar smalkporaina kosmīna parketu ar nevienmērīgi izvietotām porām, kas rezorbējas zivs augšanas laikā. Zem kosmīna atrodas biezs porains (tuberkulārs) slānis, kurā nav iepriekšējo ādas zobu ģenerāciju, bet zvīņas pamatni veido plāns kaula slānis — izopedīns. Uz zvīņu iekšējās virsmas ir gara gareniska riba. Ģeoloģiski vēlāko pārstāvju filoģenētisko līniju virknē ir novērojama kosmīna redukcija un rombveida zvīņu nomaiņa ar ovālām un apaļīgām zvīņām. Šādu zvīņu kaula virsmā novērojams smalks tuberkulārs vai ribveida ornamentējums, bet iekšējā virsmā ir īss centrālais izaugums.
Amundsena līcis
Amundsena līcis var būt:
Lāčplēsis (eposs)
"Lāčplēsis" ir 1888. gadā izdots Andreja Pumpura eposs.
Vēsture
Andrejs Pumpurs sarakstīja savu apjomīgo poēmu laika posmā no 1872. līdz 1887. gadam. Nozīmīgu impulsu autoram sniedza somu eposs "Kalevala" (1835) un tā ierosmē tapušais igauņu eposs "Kalevipoegs" jeb "Kalevdēls" (1857—61). Eposa "Lāčplēsis" tapšanā izmantota 13. gadsimtā tapusī Livonijas Indriķa hronika un Apgaismības laikmeta vācu publicista Garlība Merķeļa darbu motīvi.
Eposu izdeva 1888. gadā III Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku laikā. "Lāčplēsis" balstīts uz tautas teikām un radīts tautiskā romantisma periodā, kad aktualizējas nepieciešamība izveidot senatnē balstītu nacionālo ideoloģiju. Pumpura poēma sabiedrībā ir folklorizējusies, to uzskata par latviešu tautas nacionālo eposu. Tā centrā ir dievu izvēlētais varonis Lāčplēsis un viņa cīņa ar vācu krustnešiem, kuras beigās Lāčplēsis iet bojā. Folklorizējušies ir poēmas tēli Laimdota, Spīdala, Kangars, Melnais bruņinieks. Eposa rokraksts gāja bojā Pirmajā pasaules karā, tomēr vēlāk atrada pirmizdevuma eksemplārus ar Pumpura sākotnējā varianta labojumiem, kurus 1947. gadā iestrādāja eposa atjaunotā teksta izdevumā.
Intars Išējevs
2010. gada Vasaras Jaunatnes Olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja bronzas medaļu šķēpa mešanā ar jaunu personisko rekordu 74,23 m, personisko rekordu uzlabojot par 80 cm.
Lāčplēsis (eposs)
Nācijas kolektīvajā atmiņā
Eposa sižets izmantots vairākkārt: Raiņa lugā "Uguns un nakts", Fallija lugā "Lāčplēsis", Aleksandra Rusteiķa kinofilmā "Lāčplēsis", Jāņa Mediņa operā "Uguns un nakts", Zigmara Liepiņa un Māras Zālītes rokoperā "Lāčplēsis" un citos darbos.
Andreja Pumpura eposā radītie tēli iekļauti nozīmīgu arhitektūras objektu un pieminekļu mākslinieciskajā koptēlā, piemēram, Saeimas nama fasādē (1922), rakstnieka kapa piemineklī (1929), piemineklī Jelgavas atbrīvotājiem (1932), kā arī Brīvības pieminekļa veidolā Rīgā (1935), izmantoti Latvijas Pasta pastmarku dizainā.
Augstākais Latvijas militārais apbalvojums laika periodā no 1920. gada līdz 1940. gadam, ko piešķīra par nopelniem Latvijas Neatkarības karā un latviešu strēlnieku cīņās, bija Lāčplēša Kara ordenis.
Tulkojumi
Eposs "Lāčplēsis" tulkots vismaz 13 svešvalodās — igauņu, lietuviešu, krievu, poļu, japāņu, somu, čehu, holandiešu, dāņu, armēņu, angļu, altajiešu, spāņu valodā. 2007. gadā tulkots angļu valodā (Bearslayer). Šo tulkojumu veicis Artūrs Kroplijs (Arthur Cropley), bet izdevis Latvijas Universitātes Akadēmiskais apgāds. 2013. gadā izdots tulkojums armēņu valodā. Tulkojuma veikšanai Fēlikss Bahčinjans veltījis aptuveni piecpadsmit gadus, kopš 1998. gada, kad to pamudinājis darīt Māris Čaklais. Salīdzinoši ātrāk "Lāčplēsis" iztulkots krievu valodā. Vladimirs Deržavins to esot veicis pusotra mēneša laikā, sākot ar 1941. gada marta vidu. Deržavina, kā tulkotājs to raksturo, burtiskais tulkojums līdz 1988. gadam izdots sešas reizes, bet 1983. gadā izdots jauns atdzejojums krievu valodā, to veica Ludmila Kopilova. Vladimira Deržavina 1948. gada tulkojums izmantots kā pamats, lai eposu "Lāčplēsis" tulkotu citās valodās, piemēram, šādi tas tulkots japāņu valodā. Japāņu valodā tulkojis Ipei (citviet Ipejs, arī Ipeki) Fukuro. "Krievu tulkojumu viņam iedevis padomju vēstnieks Japānā." Informācija par izdevumiem japāņu valodā nav pilnīga. Atbilstoši žurnālā "Karogs" publicētajai informācijai "Lāčplēsis" izdots vismaz deviņas reizes no 1954. gada, kad izdots pirmais "Lāčplēša" tulkojums japāņu valodā, līdz 1967. gadam, kad iznācis devītais izdevums. Kopējais metiens esot 200 000 eksemplāri, un viss strauji izpārdots. Andreja Pumpura Lielvārdes muzejs apzinājis 1956. gadā izdotu izdevumu, kura metiens esot bijis 200 eksemplāri. 2017. gadā izdots tulkojums spāņu valodā, to tulkojis Latvijā dzīvojošais spāņu literāts Migels Anhels Peress Sančess.
Mazpilsēta
Mazpilsēta ir pilsēta, kurā iedzīvotāju skaits svārstās no 5000 līdz 20 000, taču šī definīcija nav strikta. Piemēram, Latvijas Ministru kabineta noteikumos par Kohēzijas fonda ietvaru mazpilsēta ir definēta kā apdzīvota vieta, kur iedzīvotāju skaits ir no 2 līdz 5 tūkstošiem. Bieži mazpilsēta ir apdzīvota vieta, kas ir lielāka par ciemu, bet mazāka par lielpilsētu, taču mēdz būt mazpilsētas, kurās iedzīvotāju skaits ir mazāks kā lielos ciemos. Pilsētas statuss apdzīvotai vietai ir saistīts ar vēsturiski iegūtām pilsētas tiesībām, kas var būt saglabājušās arī apdzīvotām vietām ar mazāku nozīmi. Dažādās valstīs mazpilsētas jēdziens var atšķirties vai pat vispār netikt lietots.
Keiseļi
Keiseļi ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 271 km attālumā no Rīgas.
Apulia
Apulia var būt:
Deivs Batista
Deivids Maikls "Deivs" Batista jaunākais (en, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu aktieris un bijušais profesionālais cīkstonis, jauktās cīņas mākslas cīkstonis. Viņš amerikāņu izklaides kompānijas WWE rīkotajās izrādēs piedalījās ar segvārdu Batista (Batista), sešas reizes kļūstot par čempionu. Kopš 2006. gada sācis filmēties kinofilmās. Starp slavenākajām filmām ar viņa piedalīšanos ir "Ridiks", "007: SPEKTRS", "Galaktikas sargi", "Galaktikas sargi: 2. daļa", "Pa asmeni skrejošais 2049", Glass Onion: A Knives Out Mystery un "Kāds klauvē pie būdas".
Kamara
Kamara var būt:
Andreass Kaplans
Andreass Kaplans (de; dzimis Minhenē, Vācijā) ir digitālās transformācijas un it īpaši mākslīgā intelekta un virtuālās realitātes profesors un eksperts, kopš 2023. gada Kīnes Loģistikas universitātes prezidents. Iepriekš Kaplans ieņēma ESCP Biznesa skolas, kas ietilpst Sorbonnas aliansē, rektora amatu.
Izpētes darbs
Kaplans savā pētījumā pievēršas sabiedrības digitālajai transformācijai, jo īpaši attiecībā uz mākslīgo intelektu un sociālo plašsaziņas līdzekļu komunikācijas progresu. Stenfordas izpētes programmā Kaplans ir iekļauts pasaulē pazīstamāko un ietekmīgāko zinātnieku grupā. Google Scholar Kaplans ir citēts vairāk nekā 40 000 reižu.
Izglītība
Kaplans ir ieguvis habilitētā zinātņu doktora grādu Sorbonnas universitātē, kā arī doktora grādu Ķelnes un HEC Parīzes universitātē. Viņš ir ieguvis maģistra grādu valsts pārvaldē (École Nationale d 'Administration), maģistra grādu biznesa vadībā (ThePower Business School), ESCP, Eiropas Biznesa augstskolas maģistra grādu, kā arī Minhenes Ludviga Maksimiliāna universitātes bakalaura grādu.
Lāšs Heugens
Lāšs Heugens (dzimis 1987. gada 19. martā) ir norvēģu hokejists, vārtsargs, Norvēģijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) spēlē Austrijas hokeja līgas komandas Klagenfurter AC sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Heugens sāka 2006.—07. gada sezonā, kad debitēja Norvēģijas hokeja līgas kluba Sarpsborgas "Sparta" rindās. "Sparta" sistēmā Heugens aizvadīja vēl nākamās divas sezonas, taču 2009.—10. gada sezonā hokejists kļuva par cita Norvēģijas līgas kluba Lørenskog IK pamatvārtsargu.
2011. gada vasarā Heugens pievienojās KHL klubam Minskas "Dinamo". Pirmajā sezonā kluba rindās gan viņš aizvadīja vien trīs spēles, pārējo sezonas daļu pavadot Baltkrievijas Ekstralīgā. 2012.—13. gada sezonā Heugens bija komandas pamatvārtsargs. Minskā Heugens spēlēja līdz 2015. gada vasarai, kad pārcēlās uz Zviedrijas hokeja līgas klubu Färjestad BK, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2018. gadā pievienojās Austrijas hokeja līgas komandai Klagenfurter AC. Kopā ar to Heugens kļuva par Austrijas čempionu un tika iekļauts līgas simboliskajā izlasē.
Franku karaļu uzskaitījums
Šaja uzskaitījumā apkopoti Franku karaļi, kas valdīja mūsdienu Francijas teritorijā. no 481. gada, kad tika izveidota Franku valsts līdz 987. gadam. Pēc 843. gada Franku valsts sadalījās trīs atsevišķās teritorijās — Rietumfranku valsts, Vidusfranku valsts un Austrumfranku valsts. Pēc 987. gada Francijas teritoriju pārvaldīja Francijas karalis.
Visu Franku karalis (448–511)
{{legend| yellow | Merovingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Neistrijas Franku karalis (511—679)
Skatīt arī: Neistrija {{legend| yellow | Merovingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Austrazijas Franku karalis (511–679)
Skatīt arī: Austrazija {{legend| yellow | Merovingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Franku karalis (679–751)
{{legend| yellow | Merovingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| green | Karolingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Rietumfranku valsts (843–987)
{{legend| green | Karolingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue| Robertīnu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| purple| Bosonīdu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Vidusfranku valsts (843–855)
{{legend| green | Karolingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Austrumfranku valsts (843–962)
{{legend| green | Karolingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| brown | Otonu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Maiļupe (Rauzas pieteka)
Maiļupe ir Rauzas labā krasta pieteka Smiltenes novadā.
Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Rauzā pie tās ietekas Vecpalsā. Maiļupi var traktēt arī kā Vecpalsas pieteku, jo lejtecē veido ar to vienotu grāvju sistēmu. Maiļupi šķērso valsts autoceļš V243 (Blome–Birzuļi–Palsmane), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Teofils Rudzītis
Heinrihs Teofils Rudzītis (dzimis, miršanas datums nav zināms) bija Latvijas politiķis. Bijis Latvijas Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts. Sākotnēji bijis Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedrs, pēc tās šķelšanās pievienojies Mazinieku partijai.
Biogrāfija
Dzimis (pēc vecā stila — ) Svitenes pagasta "Mežavilkos" - namdara Jura un Annas Rudzīšu ģimenē. Ieguvis vidējo izglītību. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas saraksta Neilgi pēc parlamenta sanākšanas partija sašķēlās, Rudzītis pievienojās Mazinieku partijai. No šīs partijas saraksta 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā.
1931. gada novembrī arestēts par vekseļu viltošanu. 1932. gada jūlijā tiesa viņam piesprieda 2 gadu cietumsodu.
Alfrēds Jaunušans
Alfrēds Jaunušans (dzimis, miris ) bija latviešu aktieris un režisors.
1954. gadā Jaunušāns saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu, pēc tam — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka nosaukumu (1965), bet 1973. gadā saņēmis PSRS Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu. 1972. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju. 1995. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Daugavpils cietoksnis
Cietokšņa pabeigšanas brīdī 1878. gadā tas jau bija novecojis un kļuvis par pēdējo uzbūvēto bastionu tipa cietoksni Eiropā. Tas arī tiek pieskaitīts Nocietināto Ideālo pilsētu kategorijai, kā arī tas ir vienīgais bez ievērojamām pārmaiņām saglabājies 19. gadsimta pirmās puses cietokšņa paraugs Austrumeiropā.
Senākais cietoksnis
1577. gadā Livonijas kara laikā Krievijas cars Ivans IV pilnībā sagrāva seno, 1275. gadā dibināto, Dinaburgas komturu pili un tirdzniecības apmetni pie tās un nodibināja jaunu nocietinājumu — Dinaburgas skansti, 19 km lejpus Dinaburgas pils, labajā Daugavas krastā. Skansti vēlāk pilnveidoja Polijas—Lietuvas kopvalsts karalis Stefans Batorijs un jaunā pils kļuva par Livonijas hercogistes stārastijas centru.
Otrā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Aleksejs Mihailovičs noslēdza pamieru ar Poliju-Lietuvu un 1656. gada jūlijā no Vitebskas lejup gar Daugavu uzsāka karagājienu uz Rīgu. Pats cars vadīja milzīgu karaspēku, kurā pēc dažādām ziņām bija 35 000 — 100 000 karavīru. Pēc vairāku dienu aplenkuma krievi 31. jūlijā ieņēma Daugavpils cietoksni, kuru aizstāvēja zviedru garnizons. Granizona komandieris Viligmans izdarīja pašnāvību, bet pārējie pils aizstāvji tika nogalināti. Ieņemto cietoksni un lika pārdēvēt to par Borisogļebsku. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas 1667. gadā Krievija atdeva cietoksni Polijas-Lietuvas kopvalstij, kas to iekļāva Inflantijas vaivadijas sastāvā.
Dinaburgas cietokšņa būvniecība (1810—1878)
Napoleona karu laikā 1810. gadā Krievijas imperators Aleksandrs I impērijas rietumu robežu nostiprināšanai pavēlēja Dinaburgā uzbūvēt jaunu cietoksni Daugavas upes aizsardzības līnijas stiprināšanai pret gaidāmo iebrukumu. Jaunā cietokšņa būvniecības vieta tika izvēlēta jau esošās Dinaburgas pilsētas vietā blakus vecajai Dinaburgas skanstij, kura jau bija pamesta un daļēji sagruvusi. Cietokšņa būvdarbos tika izmantotas karaspēka vienības. Uz Dinaburgu nosūtīja karavīru bataljonus no Volīnijas, Toboļskas, Kremenčugas, Viļņas, Minskas guberņām. Mītavas (Jelgavas) bataljonam tika pavēlēts: „Steidzami doties uz Dinaburgu, lai piedalītos cietokšņa izbūves darbos... Šis bataljons ar laiku tiks pārdēvēts par Dinaburgas bataljonu, kur tam uz visiem laikiem būs palikt.” Bez karavīriem būvdarbos iesaistīja arī Dinaburgas apkārtnes iedzīvotājus un 2000 strādniekus no Vitebskas guberņas. Tādējādi kopējais nodarbināto skaits bija apmēram 10 000 cilvēku, kā arī tika izmantoti 300 artilērijas zirgi un 150 — 200 pajūgi. Tam laikam celtniecības darbi bija iespaidīgi un strādnieki nepārtraukti strādāja divās maiņās.
Cietokšņa nocietinājumu sistēmas inženieris bija Georgs Heinrihs Hekels (1764—1832), kas par savu ieguldījumu cietokšņa izbūvē 1811. gadā tika paaugstināts par ģenerālmajoru. Arī cietokšņa sienu izturības pārbaudes uzraudzība tika uzticēta Hekelim. Bet iekšējo ēku (dzīvojamo un saimniecības) celtniecības plānošanā, kura bija veidota pēc krievu ampīra stila, tika piesaistīts Krievijas Impērijā pazīstamais arhitekts Aleksandrs Štauberts (1781—1843), kurš uzcēla arī ievērojamu skaitu ēku Daugavpils (Dinaburgas) vēsturiskajā centrā (tālaika jaunā priekšpilsēta), kuru veido 1828. — 1830. gadā celto administratīvo ēku ansamblis. Zīmīgi, ka arhitekts A. Štauberts, projektējot šīs ēkas, izmantoja Krievijas Impērijas pilsētu apbūvei īpaši sagatavotus paraugfasāžu zīmējumus.
Cietokšņa aizstāvēšana 1812. gadā
Pēc Napoleona Lielās armijas iebrukuma Lietuvā krievu 1. Rietumu armija atkāpās uz Drisas (tagad Verhņedvinska) nocietinājumiem un atsedza brīvu pieeju nepabeigtajam Dinaburgas cietoksnim. Uz Napoleona armijas iebrukuma brīdi Dinaburgas cietoksnī bija pabeigts tikai priekštilta nocietinājums, savukārt pamatteritorijā nocietinājumi vēl neeksistēja. 19. jūnijā Krievijas 1. armijas pavēlnieks Barklajs de Tolli pavēlēja pārvest no Dinaburgas uz Novgorodu provianta, šaujampulvera un citus valsts īpašuma krājumus, atstājot Dinaburgas garnizona aizsardzībai tikai pašu nepieciešamāko. Cietokšņa aizsardzībai atstāja 2 500 vīru ar 80 lielgabaliem un mortīrām ģenerālmajora Ulanova vadībā. Papildus 23. jūnijā ieradās apvienotais huzāru pulks, kurš sastāvēja no Izjumovas un Jeļizavetgradas pulku rezerves eskadroniem. 29. jūnijā uz Dinaburgu papildus tika norīkoti vēl 4 bataljoni no rezerves korpusa, kavalērijas vienība un 50 kazaki.
Kad 30. jūnijā franču ģenerāļa Legrana divīzija sasniedza Kalkūnu apkārtni, trīs krievu huzāru eskadroni uzbruka to avandgardam un sagūstīja 12 ienaidnieka karavīrus. 1. jūlijā (pēc vecā stila) / 13. jūlijā (pēc jaunā stila) maršala Udino korpuss 3 kājnieku (32 000 vīru) un 1 kavalērijas divīzijas (2 400 vīru) sastāvā pietuvojās priekštilta nocietinājumiem un sāka uzbrukumu. Cīņa ilga 4 stundas, bet cietokšņa aizstāvji ar lielgabaliem šāva pāri Daugavai un atvairīja uzbrukumu. Avangarda kavalērijas vienības komandieris ģenerālis Marbo saviem jātniekiem deva pavēli ielauzties krievu armijas rindās, lai tādējādi piespiestu cietokšņa aizstāvjus pārtraukt artilērijas apšaudi. Tā kā tilta vārti bija aizslēgti, krievu armijas vienības atkāpās pāri upei pa pontontiltu. Ģenerālis Marbo stājās pulka priekšgalā un pavēlēja kavalēristiem sekot viņam uz tilta, bet izkārtoties tādā veidā, lai starp rindām būtu starpposms zirga korpusa garumā. Franču kavalēristi nokļuva krievu artilērijas apšaudes krustugunīs, izbiedētie zirgi ar visiem jātniekiem lēca upē. Redzot uzbrukuma neveiksmi, maršals pavēlēja atkāpties. 1. jūlijā maršals Udino vēl vairākas reizes gāja uzbrukumā, bet visi viņa mēģinājumi ieņemt cietoksni bija neveiksmīgi. Krievu karavīri ģenerālmajora Ulanova un inženierpulkveža Hekeļa vadībā varonīgi atvairīja ienaidnieka uzbrukumus. Cīņas ilga apmēram 12 stundas. Arī 2. un 3. jūlija triecienuzbrukumi cieta neveiksmi un 4. jūlija naktī maršals Udino saņēma Napoleona pavēli atkāpties no Dinaburgas un doties augšup pa Daugavas kreiso krastu. Tikai Polockā frančiem izdevās šķērsot Daugavu un turpināt virzīties uz Pēterburgas pusi.
Dižgrāvis (Irbes pieteka)
Dižgrāvis (arī Lūžpurva grāvis, Lūžupurva grāvis, Nābeļu grāvis) ir Irbes kreisā krasta pieteka Ventspils novadā.
Daugavpils cietoksnis
19. un 20. gadsimtā
Dinaburgas cietoksnī kopš tā uzcelšanas 19. gadsimtā bija dislocēts armijas garnizons, kur ievērojama daļa virsnieku bija vācu tautības. Starp tiem minami cietokšņa galvenais inženieris, vēlāk Dinaburgas pilsētas galva (1865—1870, 1874—1876) un pilsētas teātra dibinātājs Nikolajs Hagelstroms (1812—1884), Dinaburgas cietokšņa komandants Gustavs Helvigs (1776—1855), cietokšņa virsnieks un Dinaburgas pilsētas teātra dramaturgs Vasilijs (Vilhelms) fon Rotkirhs (1818—1891).
Dižgrāvis (Irbes pieteka)
Izteka - purvs pie Klāņezera. Tek ziemeļu virzienā, vidustecē pagriežoties uz rietumiem. Ietek Irbē augšpus Irbenes.
Upi šķērso valsts autoceļš P77 (Ventspils—Dundaga), tās krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.
Daugavpils cietoksnis
19. un 20. gadsimtā
Operācijas "Dūres sitiens" laikā 1918. gada februārī Daugavpils cietoksni ieņēma Vācijas karaspēks. Operācijas "Ziema" laikā 1920. gada janvārī Daugavpils cietoksni ieņēma Polijas un Latvijas armijas vienības. Pēc uzvaras Latvijas brīvības cīņās Daugavpils cietoksnī līdz 1940. gadam dislocējās 4. Zemgales kājnieku divīzija.
Daugavpils cietokšņa uzbūve
Daugavpils cietoksnis ir bastionu tipa cietoksnis, ar citadeli, priekštilta nocietinājumu un ārējiem nocietinājumiem. Mūsdienās saglabājies gandrīz pilnībā un kopā ar visiem nocietinājumiem aizņem gandrīz 2 km2 platību.
Pamatteritorija jeb citadeles daļa atrodas Daugavas labajā krastā un sastāda 1 km2. Pusi no citadeles — 50 ha aizņem dzīvojamā daļa un 50ha — nocietinājumu josla. Dzīvojamā daļa tika būvēta iepriekš sadalot to regulāras formas kvartālos, izplānojot ēku funkcijas, skaitu, formu un izvietojumu. Cietokšņa dzīvojamās daļas ēkas bija iepriekš izplānotas uzrasētas un uzbūvētas: pulvera noliktavas, artilērijas arsenāls, inženieru arsenāls, 4 kazarmas, komandanta māja, oficieru mājas staļļi, kalve, kara slimnīcas ēka, civiliedzīvotāju kvartāli un citi objekti. Līdz ar to Daugavpils cietoksnis pieder pie Nocietināto ideālo pilsētu kategorijas. Dzīvojamo daļu apjoza galvenais valnis, kas to atdalīja no aizsargceltņu joslas. Galvenā vaļņa garums bija apmēram 2,7 km, augstums 11—13 m un biezums apmēram 25 m. Galvenajā valnī bija izbūvēti 4 monumentāli vārti: Nikolaja, Mihaila, Aleksandra un Konstantīna vārti. Tie bija nosaukti par godu imperatoram Aleksandram I un viņa brāļiem lielkņaziem Nikolajam, Mihailam un Konstantīnam. Vārtu priekšā bija izveidotas tiltu un barjervartu sistēmas. Aizsargceltņu sistēmas pamatā bija bastioni — piecstūra formas aizsargceltnes, kas veidoja galveno ugunsjaudu. Cietokšņa pamatteritorijā bija 8 bastioni, kurus papildināja citas aizsargceltnes — kontrgardes ar kaponieriem, ravelīni, kurtīn-lunetes un reduītes. Artilēriju un cietokšņa aizstāvjus bija iespējams izvietot gan uz vaļņu valganga, gan aizsargceltņu kazemātos.
Daugavas kreisajā krastā bija uzbūvēts priekštilta nocietinājums, kas sargāja ceļu uz tiltu pāri Daugavai.
Ap cietoksni atrodas tā saucamie ārējie nocietinājumi: redutes — noslēgti vaļņi, kas ir autonomi nocietinājumi, lunetes — nenoslēgti vaļņi un varšavas nocietinājumi, kas atrodas abos Daugavas krastos un kuros ir izbūvēti kaponieri.
Cietokšņa aizsargceltnēs bija izveidoti kazemāti — no izturīgiem materiāliem būvētas telpas, kur patverties cietokšņa aizstāvjiem, izvietot artilēriju un aizstāvēties pret ienaidnieku.
Izstāžu zāles un muzeji
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas pārbūvētas un atjaunotas vairākas Daugavpils cietokšņa ēkas:
Ziemojošo sikspārņu kolonija
Daugavpils cietoksnī ir lielākā Latvijā un otrā/trešā lielākā Baltijā ziemojošo sikspārņu kolonija (apmēram tikpat liela kolonija ir Kauņas fortos Lietuvā, bet vislielākā Baltijā ir Piusas alās Igaunijā). Ik ziemu te tiek uzskaitīti ap 1000 īpatņiem. Cietokšņa kazemātos ir konstatētas 5 sikspārņu sugas: ūdeņu naktssikspārņi (Myotis daubentonii), dīķu naktssikspārņi (Myotis dasicneme), Branta naktssikspārņi (Myotis brandtii), ziemeļu sikspārņi (Eptesicus nilssonii) un garausainie sikspārņi (Plecotus auritus). Aptuveni 85% no visiem uzskaitītajiem īpatņiem sastāda ūdeņu naktssikspārņi un tie ir 85% no visiem Latvijā uzskaitītajiem ziemojošajiem ūdeņu naktssikspārņiem. Uz ziemošanu Daugavpils cietoksnī sikspārņi pulcējās no 100 km rādiusa, ietverot Lietuvas un Baltkrievijas teritorijas, līdz ar to tā ir starptautiskas nozīmes ziemojošo sikspārņu kolonija.
Vairogvēži
2013. gada maijā cietokšņa aizsarggrāvjos konstatēti vairogvēži. Vairogvēži ir relikta dzīvnieku grupa, kas saglabājusies bez ievērojamām izmaiņām kopš triasa perioda (apmēram pirms 250—200 miljoniem gadu). Senās izcelšanās dēļ vairogvēžus mēdz dēvēt arī par dzīvajām fosilijām. Tie ir Latvijā maz pētīti, bet Eiropā lielākoties ļoti reti sastopami dzīvnieki. Pirmo reizi konstatēti aizsarggrāvī pie Daugavpils cietokšņa Mihaila vārtiem.
Hematīts
Hematīts ir dzelzs(III) oksīda (Fe2O3) minerāls. Minerāla krāsa var būt, sākot no melna līdz sudrabaini pelēcīgam, no brūna līdz sarkanīgi brūnam vai sarkanam. Hematīts tiek uzskatīts par galveno dzelzs rūdu. Hematīts gan ir cietāks par tīru dzelzi, bet daudz trauslāks.
Liepājas Māras Romas katoļu baznīca
Liepājas Māras Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Liepājā, Ziemeļu priekšpilsētā. Adrese: Koku ielā 7. Jaunākā baznīca pilsētā. Dievnamā turpinās iekšējās apdares un labiekārtošanas darbi.
Vēsture
Ziemeļu priekšpilsētā, Laumas mikrorajonā 2002. gadā Liepājas Svētā Jāzepa Romas katoļu draudze nopirka 2403 m2 zemesgabalu dievnama celtniecībai. Baznīcai tika dots Māras vārds Vissvētākās Jaunavas Marijas godam. Baznīcas pamatakmeni iesvētīja 2005. gada 14. maijā un sākās ēkas celtniecības darbi, kas turpinās. 2009. gada 12. septembrī toreizējais Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis iesvētīja Māras baznīcas kapelu, piedaloties Liepājas bīskapam emeritus Ārvaldim Andrejam Brumanim, Dienvidkurzemes dekānam Gatim Bezdelīgai, Māras draudzes prāvestam Jānim Meļņikovam, priesterim Antonam Springovičam un ticīgajiem.
Raksturojums
2009. gada labāko arhitektūras darbu vidū ir iekļauts arhitektu Ausmas Skujiņas un Judītes Skujiņas Liepājas Māras baznīcas projekts. Dievnams ir tumši brūnu ķieģeļu nosacīti piramidāla ēka ar 243 m2 lielu lūgšanu zāli, kanceleju, sakristeju, labdarības virtuvi. Baznīcai ir zvanu tornis ar krustu 30 metru augstumā. Zvanu tornī atradīsies zvanu komplekts ar devīzi "Salve Regina" (Esi sveicināta Marija — karaliene!). Zvanus vadīs elektroniska sistēma un tie zvanīs trīs reizes dienā. Dievnama fasāde ir triju stāvu augstumā un vērsta uz Baltijas jūras pusi, altāris atradīsies austrumu pusē pirmā stāva līmenī simbolizējot Jēzu kā uzlēcošo sauli. Baznīcā ir paredzētas 250 sēdvietas, kā arī vietas otrajā stāvā — balkonā un stāvvietas. Otrajā stāvā atradīsies kora telpas, kurām blakus būs arī mobilas telpas svētdienas skolai un draudzes pasākumiem, kuras nepieciešamības gadījumā varēs transformēt simfoniskā orķestra kapelas koncertiem. Dievnama ēkā arī iekļausies plebānija — priestera dzīvoklis, kā arī telpas un labdarības virtuve trūkumcietējiem, kas bija baznīcas finansētāja Bruno Dāņa iecere.
Dievnama finansētāji
Dievnama celtniecību finansējuši: mirušais priesteris Bruno Dānis, Itālijas un Amerikas katoļu bīskapu konferences dalībnieki, Vācijas katoliskās organizācijas "Bonifatiuswerk" un "Renovabis", Ole Tonsbergs no Norvēģijas un vietējie ziedotāji.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Edijs Silevičs. Draudzei pieder katoļticīgie, kas dzīvo Ziemeļu priekšpilsētas un Karostas teritorijā. Dievkalpojumi notiek divas trīs reizes nedēļā Māras baznīcas kapelā.
Meienburga
Meienburga (de) ir pilsēta un kopiena Vācijā, Brandenburgā, Prignicas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1285. gadā. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1990. gadam ietilpa VDR.
Kibertelpa
Kibertelpa ir interaktīva vide, kura ietver lietotājus, tīklus, skaitļošanas tehnoloģijas, programmatūru, procesus, pārsūtītās jeb uzglabātās informācijas kopumu, lietojumprogrammas, pakalpojumus un sistēmas, kas ir savienotas tieši vai netieši, izmantojot internetu, telesakarus vai datortīklus, un kurā mijiedarbojas tās lietotāji. Kibertelpai nav fizisko robežu.
Kibertelpa ir "abstrakta vide, kurā pa notiek sakari pa datoru tīkliem." Termins savu popularitāti iemantoja 20. gadsimta 90. gados, kad ievērojami pieauga Interneta, datortīklu un ciparu sakaru izmantošana, līdz ar ko ar terminu "kibertelpa" bija iespējams apzīmēt daudzās jaunās idejas, parādības un jaunievedumus.
Kibertelpas priekšgājējs termins ir "kibernētika" — termins, kas radies senajā Grieķijā no vārda „κυβερνήτης” (kybernētēs — 'stūrmanis, valdnieks, pilots vai kuģa stūre'), vārdu ieviesa Norberts Vīners savam novatoriskajam darbam elektronisko sakaru un kontroles zinātnē.
Vinniga nota
Vinniga nota bija provizoriska Latvijas Pagaidu valdības varas atzīšana, ko 1918. gada 26. novembrī veica Vācijas ģenerālpilnvarotais Baltijas zemēs Augusts Vinnigs.
Kibertelpa
Izmantojot vispasaules tīmekli, cilvēki var sazināties, apmainīties ar idejām, dalīties informācijā, sniegt atbalstu, vadīt biznesu, veikt darbības tiešsaistē, veidot māksliniecisku saturu, spēlēt spēles, iesaistīties politiskās diskusijās un tā tālāk. Šos cilvēkus nereti dēvē par kibernautiem. Termins kibertelpa ir kļuvis par vispārpieņemtu apzīmējumu, ar kuru tiek aprakstīts viss, kas saistīts ar Internetu. Pastāv uzskats, ka kibertelpas lietotāju vidū ir izveidojušies, tādi kā noteikumi vai ētikas normas, kas nekur nav fiksētas, bet ir vipārpieņemtas, ar ieteikumu tām sekot, un to dēvē par kiberētiku. Par tās vissvarīgāko normu uzskata tiesības uz privātumu. Šāda morālā atbildība nepieciešama, kad tiek veiktas darbības tiešsaistē vispasaules tīmeklī, īpaši, kad tiek izteikti viedokļi sociālajos medijos. Atsaucoties uz Čipu Morningstāru (Chip Morningstar) un F. Rendelu Fārmeru (F. Randall Farmer), kibertelpu nosaka sociālā mijiedarbība vai sakari nevis tās tehnisko risinājumu ieviešana.[5] Viņuprāt, skaitļošanas tehnikas izmantošana kibertelpā palielina sakaru iespējas starp reāliem cilvēkiem; kibertelpas pamata raksturojums — tā piedāvā vidi, kas sastāv no daudziem dalībniekiem, ar iespēju vienam otru ietekmēt un iespaidot. Šāds secinājums tika izdarīt, balstoties uz novērojumiem, kas iegūti, vērojot indivīdu aktivitātes kibertelpā.
Kaut arī zinātniskā literatūra sniedz vairākas kibertelpas definīcijas, vēl arvien nav oficiāli atzītas definīcijas. Atsaucoties uz F. D. Kramer, ir 28 dažādas termina kibertelpa definīcijas.