cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurīcijas bulbuls
Dzīvesveids
Sastopams gandrīz visa veida mežos, kaut arī dod priekšroku mūžzaļiem platlapju mežiem. Meklē barību arī gar meža nomalēm, krūmainās vietās un plantācijās. Dzīvo pāros vai nelielos bariņos.
Ligzdošanas laikā pāris aizstāv savu nelielo teritoriju. Mātīte veido paviršu ligzdu kokā vai nelielā krūmā divu līdz deviņu metru augstumam. Perējumā parasti trīs olas, inkubācijas periods 15—16 dienas. Putnēnus baro abi vecāki.
Barība
Kā citi dzimtas pārstāvji, pārtiek galvenokārt no dažādiem augiem. Ēdienkarti papildina kokos dzīvojoši circeņi, tauriņi, kāpuri, zarkukaiņi, kā arī gekoni.
Apdraudējums
Galveno apdraudējumu rada mežu izciršana, lai ierīkotu tējas plantācijas, kā arī savulaik salā introducētie krabjēdājmakaki (Macaca fascicularis), kas izposta ligzdas.
1970. gados bija atlikuši 200 Maurīcijas bulbulu pāru. 1993. gadā populāciju veidoja ap 280 pāru. Mūsdienās suga joprojām ir reta, tomēr populācija - stabila.
Robs Rainers
Roberts Normans Rainers (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris un kinorežisors.
Kā aktieris, Rainers kļuva atpazīstams ar lomu CBS situāciju komēdijā All in the Family (1971—1979), par ko viņš divreiz saņēma Emmy balvu.
Kā režisors, nominēts Amerikas režisoru ģildes balvai par piedzīvojumu filmu "Paliec pie manis" (1986), romantisko komēdiju "Kad Harijs satika Salliju" (1989) un drāmas filmu "Daži labi vīri" (A Few Good Men, 1992). Par pēdējo no tām saņēmis arī Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju kategorijā "Labākais režisors". Četras reizes arī nominēts Zelta globusa balvai.
Režisējis arī filmas This Is Spinal Tap (1984), "Princese līgava" (The Princess Bride, 1987), "Mizerija" (Misery, 1990), "Amerikas prezidents" (The American President, 1995), "Pirms nolikt karoti" (2007) un LBJ (2016).
Rainers arī ir piedalījies tādās filmās kā Throw Momma from the Train (1987), "Bezmiegs Sietlā" (1993), "Lodes pār Brodveju" (1994), "Pirmo sievu klubs" (The First Wives Club, 1996), "Pamatkrāsas" (1998), "EDtv" (1999) un "Volstrītas vilks" (2013).
Krūtes luterāņu baznīca
Krūtes jeb Krūtes-Bārtas evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Dienvidkurzemes novada Bārtas pagasta ziemeļaustrumos, 2,5 kilometrus uz ziemeļiem no Krūtes, valsts autoceļa V1208 (Bunka–Paplaka–Mazkalēti) malā. 17. gadsimtā celtā un 19. gadsimtā pārbūvētā manierisma stila koka baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. 17. gadsimta baznīcas altāris un kancele ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.
Biafo
Biafo šļūdonis ir 66 km garš šļūdonis Karakoruma dienvidrietumu nogāzē, uz rietumiem no tā augstākās virsotnes K2. Šļūdonis sākas ar Hispara šļūdoni, iekļaujoties kopējā baseinā. Biafo šļūdonis virzās Indas pietekas Šigaras virzienā.
Juliuss Evola
Džulio Cezāre Andrea Evola (it, pazīstams kā Juliuss Evola (Julius Evola); dzimis, miris ) bija konservatīvs itāļu filozofs, gleznotājs un ezotēriķis. Viens no 20. gadsimta konsekventi antidemokrātiski, antiliberāli, pret modernitāti noskaņotākajiem domātajiem. Ietekmējis fašisma un mūsdienu neofašisma attīstību. Darbus caurstrāvo misticisms, ezotērika, okultisms un mizogīnija.
Mācījās Romas Universitātes Inženierijas fakultātē, tomēr apzināti atsacījās no diploma saņemšanas. Pēc dienesta artilērijā Pirmajā pasaules karā sāka pētīt austrumu reliģiju, mistiku un publicēties attiecīgos izdevumos. Kad Eiropas valstīs attīstītās dažāda paveida fašisma kustības, kļuva par to vadoņu — Musolīni, Himlera un Kodreanu — atzinēju, tomēr kritizēdams vairākus fašistisko kustību aspektus. 1945. gadā cieta aviācijas uzlidojumā un līdz mūža beigām bija daļēji paralizēts. 1951. gadā tika tiesāts par fašisma slavināšanu, tomēr attaisnots. Pēc Otrā pasaules kara izvirzījās par vienu no galēji labējo politisko spēku ietekmīgākajiem ideju avotiem. Mūsdienās Evolas ietekme jūtama alternatīvi labējo, eirāzistu, nacionālboļševiku kustībās.
Kails Kuzma
Kails Aleksandrs Kuzma (en; dzimis Mičiganas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē spēks uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Vašingtonas "Wizards". 2020. gada NBA čempions Losandželosas "Lakers" sastāvā.
Karjera
Augstskolu basketbolā pārstāvēja Jūtas Universitātes komandu NCAA, kur nospēlēja trīs sezonas. 2017. gada NBA draftā viņu Bruklinas "Nets" izraudzījās ar kopējo 27. numuru pirmajā kārtā, taču uzreiz spēlētājs tika isaistīts maiņas darījumā, kopā ar Bruku Lopesu nonākot Losandželosas "Lakers", apmaiņā pret D'Endželo Raselu un Timofeju Mozgovu. Debijas sezonā K. Kuzma iekļuva līgas simboliskajā debitantu izlasē.
Karjeras rezultatīvāko spēli aizvadījis 2019. gada janvārī, gūstot 41 punktu uzvara pār Detroitas "Pistons" (113—100). 2019.—2020. gada NBA sezonā K. Kuzma kļuva par NBA čempionu Losandželosas "Lakers" sastāvā, būdams viens no svarīgākajiem komandas rezervistiem (piedalījās 21 play-off spēlē, nevienā no tām neejot laukumā starta pieciniekā, tomēr pavadot laukumā vidēji 23 minūtes spēlē un gūstot vidēji 10 punktus).
2021. gada augustā K. Kuzma tika aizmainīts uz Vašingtonas "Wizards" plašā piecu komandu maiņas darījumā, kura ievērojamākais spēlētājs bija Rasels Vestbruks, kurš nonāca "Lakers", bet uz "Wizards" devās arī Kentaviuss Koldvels-Poups. "Wizards" sastāvā K. Kuzma uzreiz kļuva par sākuma piecinieka spēlētāju spēka uzbrucēja pozīcijā ar lielāku lomu atlēkušo bumbu vākšanā. 2022. gada 9. janvāra uzvarā pret Orlando "Magic" (102—100) viņš savāca 22 bumbas zem groziem, kas bija spēlētāja karjeras rekords.
Fergānas ieleja
Fergānas ieleja (uz, ky, tg) ir ap 300 km gara un līdz 170 km plata elipsveidīga starpkalnu ieplaka Centrālāzijā. Atrodas starp Kuramas un Čatkalas kalnu grēdām ziemeļos, Fergānas grēdu austrumos un Turkestānas un Alaja grēdām dienvidos. Augstums svārstās no 300 m virs jūras rietumos līdz 1000 m austrumos. Ieleju apūdeņo Sirdarjas upes augštece, kas pa šaurāko ielejas daļu notek uz Bada stepi rietumos. Apkārtējie kalni aiztur lietus mākoņus, tāpēc ielejā valda sauss, kontinentālais klimats.
Fergānas ieleja ir visblīvāk apdzīvotā teritorija Centrālāzijā — kopējais iedzīvotāju skaits tiek lēsts ap 14 miljoniem, vidējais apdzīvotības blīvums — 636 cilvēki/km². Gandrīz trešdaļa Kirgizstānas un Tadžikistānas iedzīvotāju dzīvo ielejā. Politiski ieleja sadalīta starp trim valstīm. Lielākā ielejas daļa pieder Uzbekistānai, kas šeit izveidojusi Andidžanas un Fergānas vilajetus. Ziemeļu, austrumu un rietumu daļas un priekškalnes pieder Kirgizstānai, kam šeit ir Džalalabadas, Ošas un Batkenas apgabali, bet šaurākā ielejas rietumu daļa ar Kairokumas ūdenskrātuvi ietilpst Tadžikistānas Sugdas vilojatā. Dažas no teritorijām veido eksklāvus.
Lielākās pilsētas ir Namangana (475 000 iedzīvotāju), Andidžana (333 400), Oša (255 900), Margilona (197 000), Kokanda (192 500), Fergāna (187 100), Hudžanda (169 700).
Pirmās lauksaimniecības apūdeņu kanālu pazīmes datējamas ar 15-16.gs.p.m.ē. Tajā laikā šeit pastāvēja Čustas kultūra, kas nodarbojās ar lauksaimniecību un Kairakumas kultūra, kas audzēja lopus. Ap 2 gs.p.m.ē vidu šeit parādās Andronovas kultūras pārstāvji. 138. gadā p.m.ē ieleju apmeklē ķīniešu diplomāts Čang Čens, un ielejas apraksti atrodami ķīniešu hronikās. Šejienes iedzīvotāji audzē rīsus un kviešus, raudzē vīnogu vīnu. Gadsimtos ap mūsu ēras sākumu, ieleja neregulāri atradās ķīniešu vasaļpakļautībā. Mūsu ēras 5-7.gs. no dažādām atšķirīgām ciltīm izveidojas Fergānai raksturīga iedzīvotāju grupa, kas runā irāņu valodu grupas valodā. Fergānā ieplūda arī Sogdiānas kultūra. Sākot ar 6.g.s. Fergānā pastiprinās turku ietekme, kas nāk no Rietumturku kaganāta, kas šeit izveido sev pakļautas valstiņas. Sākoties musulmaņu lielajiem iekarojumiem, Fergānas pilsētvalstis apvienojās ar ķīniešiem, kas atvairīja musulmaņus, taču 739. gadā turku princis Arslans Tarkhans iekaroja Fergānu no ķīniešiem. Arābu mēģinājumi iekarot un pievērst Fergānu islāmam turpinājās. No 819. gada Fergāna ir Samanīdu impērijas pakļautībā, kuras galvaspilsēta bija Samarkandā un vēlāk Buhārā. 10.gs. beigās ieleja nonāk turku Karahanīdu valsts pakļautībā. Šī laika ietekmīgākā pilsēta ir Uzgena mūsdienu Kirgizstānā. Ap 1212. gadu ieleju iekaro un sadala Horezmas impērija un karakitaji, taču jau 1219. gadā ieleju iekaro Čingishana mongoļi. Dažas pilsētas padevās iekarotājiem, citas pretojās, un tika iznīcinātas. 1370. gadā ieleju iekaroja Timurs, taču viņa impērija ātri sadalījās un 15.gs. Andidžana, Margilona, Oša un Hudžanda katra kaļ savu naudu.
Šeit dzimis Mogulu impērijas dibinātājs Bāburs, kurš nespēja nodrošināt kontroli pār ieleju, kurā noritēja vietējo pilsētu valdnieku kari par ietekmi. Bāburs bija spiests meklēt laimi Indijā, bet politiski sašķeltajā Fergānā pieauga kazahu sultānu vara. Vietējā amatniecība panīka, apūdeņošanas kanālus vairs nelaboja un pilsētas iztukšojās. Ieleju kontrolēja arābu izcelsmes valdnieki, kurus 1709. gadā padzina, izveidojoties uzbeku Kokandas hanistei. 18.—19. gadsimtā ieleja bija Kokandas hanistes centrs. Tikai 1920. gados to sadalīja starp jaunveidojamajām PSRS nacionālajām republikām, kas mūsdienās vairākkārt ir izsaucis blīvi apdzīvotajā ielejā starptautiskus un iekšējus konfliktus starp tur dzīvojošajām etniskajām grupām — uzbekiem, kirgīziem, tadžikiem, Meshetijas turkiem u.c. 1989. gadā izcēlās konflikts starp Meshetijas urkiem un vietējiem iedzīvotājiem, 1990. gadā Ošā konfliktēja uzbeki un kirgīzi. 1992. gadā Uzbekistānas pilsētā Namanganā izcēlās izslāmistu nemieri. Tadžikistānas kontrolē esošās teritorijas cieta Tadžikistānas pilsoņu kara laikā. 2005. gada martā nemiernieki ieņēma Kirgizstānas Džalalabadas centru. 2005. gada maijā Uzbekistāna brutāli apspieda reliģisko ekstrēmistu nemierus Andižanā. Kirgizstānas politiskā nestabilitāte izraisīja jaunus kirgīzu un uzbeku kopienu slaktiņus 2010. gadā.
Jūrmalas Valsts ģimnāzija
Vēsture
Slokas pilsētas skolas ēku Skolas ielā 3, Slokā uzcēla 1911. gadā, no 1920. gada līdz 1940. gadam tās nosaukums bija Slokas sešgadīgā pamatskola. 1945. gadā to pārveidoja par '''Slokas 1. vidusskolu''', kurā mācības notika divās maiņās. Pēc Slokas iekļaušanas Jūrmalas pilsētā 1959. gadā to pārdēvēja par '''Jūrmalas 1. vidusskolu'''.
Ruskuļi (Aglonas pagasts)
Ruskuļi ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 26 km no novada centra Preiļiem, 10 km no pagasta centra Aglonas un 232 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem, starp Ruskuļu un Ciriša ezeru. Pie Ruskuļiem atrodas kulta vieta Ruskuļu Lielais akmens, kas ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Kalniešu APSR
Kalniešu APSR bija viena no Krievijas PFSR autonomajām republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojās ar Gruzijas PSR dienvidos, Krievijas PFSR Terekas novadu ziemeļos, Dagestānas APSR austrumos un Kubaņas-Melnās jūras apgabalu rietumos.
Vēsture
Pēc Krievu—persiešu kara (1722–1723) un Krievu—turku kara (1768—1774) Ziemeļkaukāzu inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā, tomēr kalniešu pretestība turpinājās līdz pat Kaukāza kara beigām. Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Ziemeļkaukāza teritorija ietilpa Kubaņas un Terekas apgabalos. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku.
The Way of All Flesh
The Way of All Flesh ir 1927. gada ASV drāma. Filmas režisors ir Viktors Flemings. Filmai nav nekāda sakara ar Semjuela Batlera tāda paša nosaukuma romānu. Galvenās lomas atveidotājs Emīls Janningss ieguva pašu pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā "Labākais aktieris galvenajā lomā" par aktierspēli šajā filmā un filmā The Last Command. Filma tiek uzskatīta par pazudušo filmu.
Kalniešu APSR
Vēsture
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.
The Way of All Flesh
Sižets
Stāsts iesākās 1900. gadu sākumā, Janningss atveido Augustu Šilings, Milvoki bankas klerku, kuram ir veiksmīga karjera un laimīga ģimenes dzīve. Kad bankas vadība palūdz viņam aizvest uz Čikāgu vērtspapīrus 1000 ASV dolāru vērtībā, viņš iepazīstas vilcienā ar blondīni, kura pamana Šilinga vērtspapīrus. Viņa sāk flirtēt ar Augustu, pierunā viņu nopirkt viņai pudeli šampanieša, ko nopērk no iepriekš sarunāta blēža bārā. Nākamajā rītā viņš atmostas viens daļēji izvandītā viesnīcas numuriņā, bez vērtspapīriem. Viņš atrod sievieti, un iesākumā lūdzas, bet pēc tam draud viņai, lai tā atdod nozagtos papīrus. Bāra īpašnieks viņu apdullina un aiznes Šilingu uz netālajām dzelzceļa sliedēm.
Blēdis Augustam atņem jebko, kas varētu pierādīt viņa identitāti, Šilings atgūst samaņu, un cīnoties ar blēdi pagrūž to zem pa blakus sliedēm braucošā vilciena riteņiem. Šilings bēg no notikuma vietas, cīnoties ar izmisumu. Viņš avīzē pamana rakstu, kurā paziņots par Augusta Šilinga nāvi, blēža izkropļoto līķi atpazinuši kā Šilingu.
Kalniešu APSR
Vēsture
1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus).
1921.-1922. gadā no Kalniešu APSR izdalīja autonomos apvidus, kurus pēc tam pārveidoja par autonomajiem apgabaliem: 1924. gada 7. jūlijā Kalniešu APSR tika likvidēta un tās sastāvā izveidoja Ziemeļosetijas, Čečenu un Ingušu autonomos apgabalus, kā arī Vladikaukāza pilsētu un Sunžas kazaku apgabalu.
The Way of All Flesh
Sižets
Filmas darbība turpinās pēc divdesmit gadiem. Šilings ir novecojis un strādā par atkritumu savācēju parkā. Viņš redz kā viņa ģimene iet uz kapiem un uz viņa kapa liek vainagu. Ziemassvētku sniegputenī Šilings dodas uz dzimtajām mājām, kur redz savu pieaugušo dēlu, kurš bērnībā mācījās vijoļspēli, un tagad ir profesionāls mūziķis. Kad Augusts dodas prom, viņš liek kabatā dolāru, ko viņam iedeva dēls, neatpazīstot vecajā klaidonī savu tēvu.
Pazudusī filma
Nav zināma neviena šīs filmas kopija, kas būtu saglabājusies līdz mūsdienām, tādā veidā Janningss ir vienīgais Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvējs par galvenās lomas atveidi, kas nav apskatāma, jo nav saglabājusies neviena kopija, filmas pozitīvs vai negatīvs jebkādā privātajā kolekcijā vai filmu arhīvā. Šī ir viena no daudzajām pazudušajām Viktora Fleminga 1920. gadu mēmajām filmām.
Štefans Lihtšteiners
Karjera
Lihtšteiners karjeru sāka Šveices Superlīgas klubā Cīrihes "Grasshopper". 2005. gadā Lihtšteiners pārcēlās uz Francijas futbola 1. līgas klubu Lille OSC.
2008. gadā par Lihtšteineru interesējās gan Parīzes "Saint-Germain", gan Everton F.C., bet viņš izvēlējās Itālijas klubu Romas "Lazio".
2018. gada vasarā Lihtšteiners pievienojās Arsenal FC.
2019. gadā Lihtšteiners, kā brīvais aģents pievienojās FC Augsburg, kur arī noslēdza savu karjeru.
Šveices izlasē spēlējis 2008. gada, 2016. gada Eiropas čempionātā un 2010. gada, 2014. gada FIFA Pasaules kausā. Šveices izlasē ir kapteinis.
Sasniegumi
Grasshopper
Lazio
Juventus
Individuālie sasniegumi
Jānis Garklāvs
Jānis Garklāvs (arhibīskaps Joans, Архиепископ Иоанн) (1898-1982) bija Latvijas pareizticīgo baznīcas Rīgas bīskaps no 1943. līdz 1944. gadam, pēc došanās bēgļu gaitās bija Čikāgas un Mineapoles pareizticīgo draudžu arhibīskaps ASV.
Otrā pasaules kara laikā Jāņa Garklāva vadībā uz Vāciju, pēc tam uz ASV izveda Brīnumdarošo Tihvinas Vissvētākās Dievmātes ikonu.
Dzīvesgājums
Jānis Garklāvs dzimis Umurgā 1898. gada 26. augustā. No 1907. līdz 1912. gadam viņš mācījās Limbažu draudzes skolā, pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā J. Garklāvs brīvprātīgi iestājās latviešu strēlniekos, piedalījās Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara cīņās.
1919. gadā atgriezās Latvijā un strādāja par skroderi. 1933. gadā viņš iestājās Rīgas Garīgajā seminārā, pēc tā absolvēšanas 1936. gada 27. septembrī Jelgavas bīskaps Jēkabs Karps viņu iesvētīja par Kolkas Kristus Piedzimšanas baznīcas priesteri. Vienlaicīgi J. Garklāvs vadīja Ķūļciema Sv. Arsenija, Dundagas Sv. Konstantīna un Helēnas un Talsu pareizticīgās baznīcas draudzes. Vēlāk bija Ventspils iecirkņa prāvests (virspriesteris). Pēc Latvijas 1940. gada okupācijas Latvijas pareizticīgās baznīcas metropolīts Augustīns Pētersons (1875-1955) tika atstādināts no pienākumu pildīšanas un Latvijas Pareizticīgo baznīcu pievienoja Maskavas patriarhātam.
1941. gada 24. februārī atcelto Latvijas un Igaunijas metropolītu vietā Maskavas patriarhija par Latvijas un Igaunijas eksarhu iecēla Viļņas un Lietuvas metropolītu Sergiju Voskresenski (1897—1944).
Vācijas okupācijas iestāžu izveidotajā Ostlandē Jānis Garklāvs palīdzēja eksarham Sergijam (Voskresenskim) iegūt atļauju kalpot padomju karagūstekņu nometnēs. Pēc tam, kad 1942. gada 30. jūlijā pēc smagas slimības uzliesmojuma mira Madonas bīskaps Aleksandrs (Vītols), 1943. gada 28. februārī Rīgas katedrālē Jāni Garklāvu iesvētīja par Latvijas pareizticīgo baznīcas Rīgas bīskapu, kam tajā laikā bija padotas visas pareizticīgo draudzes Latvijā. Neskatoties uz kara grūtībām, bīskapam Jānim izdevās organizēt garīga žurnāla “Dzīvības Vārds” izdošanu latviešu valodā, kura redaktors bija Rīgas sieviešu klostera priesteris Nikolajs Vieglais.
1944. gada rudenī viņš atstāja Latviju un devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Viņa pārraudzībā nodibināja pareizticīgās draudzes Bavārijā. 1949. gada 22. jūlijā bīskaps Garklāvs ieceļoja ASV, kur darbojās Ņujorkas pareizticīgajās draudzēs, pēc tam tika iecelts par Detroitas un Klīvlendas bīskapu. 1955. gadā viņu iesvētīja par arhibīskapu un viņš pārcēlās uz Čikāgu, kur kopš 1957. gada februāra vadīja Čikāgas un Mineapoles eparhiju. Šajā amatā viņš palika līdz 1978. gadam, kad 80 gadu vecumā aizgāja atpūtā.
Arhibīskaps Jānis Garklāvs mira 1982. gada 11. aprīlī Čikāgā. Viņa izvadīšanā no Krievu Pareizticīgās baznīcas Svētās Trīsvienības katedrāles (Holy Trinity Russian Orthodox Cathedral) piedalījās ASV Pareizticīgo baznīcas metropolīts Teodosijs no Ņujorkas.
Savā testamentā viņš uzrakstīja, ka viņa izvesto Brīnumdarošo Tihvinas ikonu ir jāatgriež Tihvinas klosterī, «kad tas tiks pilnībā atjaunots». 2004. gadā ikona caur Rīgu atgriezās Tihvinas klosterī.
Meža Juri
Meža Juri ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Profesora Imanuela Bencingera privātkolekcija Latvijas Universitātes Bibliotēkas krājumā
Profesora Imanuela Bencingera (1865-1935) privātkolekcija ir viena no vēsturiskajām kolekcijām Latvijas Universitātes Bibliotēkas krājumā, kas iegādāta tās vērtīgās teoloģiskās literatūras (reliģiju vēsture, bibliskās valodas, Vecās Derības pētniecība) dēļ.
Imanuēls Bencingers (, 21.02.1865-12.03.1935) — vācu izcelsmes teologs, Vecās Derības pētnieks, orientālists, Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātes profesors. Līdz 1921. gadā saņemtajam uzaicinājumam lasīt lekcijas Latvijas Augstskolā Im. Bencingers bija jau ieguvis starptautisku atzinību, strādājot Vācijā, Palestīnā, Kanādā, Amerikas Savienotajās Valstīs. Viņš bija viens no pirmajiem, kam Latvija Universitāte piešķīra goda doktora titulu Dr. theol. honoris causa “par nopelniem Palestīnas un Sīrijas archeoloģijā un darbiem Vecās Derības literarkritikā” (1924). Prof. Bencingeram bija uzticēta LU Teoloģijas fakultātes Israēļa reliģijas vēstures un Vecās Derības eksegēzes katedru vadība, kurās viņš lasīja Israēļa reliģijas vēstures, Israēļa tautas vēstures, Israēļa literatūras vēstures, Vecās Derības eksegēzes lekcijas, tāpat arī vispārīgās reliģiju vēstures un Austrumu vēstures lekcijas Filoloģijas un filozofijas fakultātē. Līdztekus akadēmiskajam darbam prof. Bencingers darbojās arī augstskolas Centrālajā Bibliotēkā, bija iecelts par tās tehnisko direktoru (1923-1930) un veica arī bibliotekāra pienākumus, gādājot par telpām, studiju nodrošinājumu ar akadēmisko literatūru, Centrālās bibliotēkas krājuma katalogu sastādīšanu. 1928. gadā uzņēmās arī Teoloģijas fakultātes bibliotēkas pārziņa pienākumus paralēli akadēmiskajam darbam fakultātē un darbībai Centrālās bibliotēkas Komisijā. Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātē profesors nostrādāja no 1921. gada līdz savam nāves brīdim 1935. gadā. Pēc prof. Im. Bencingera nāves Latvijas Universitāte 1935. gada 21. maijā pieņēma lēmumu iegādāties savā īpašumā viņa privātbibliotēku. Tās saturs nodrošināja profesora lasītajos kursos izmantojamās tematiskās literatūras un tālākas pētniecības vajadzības. Sākotnēji tā pārsniedza 1300 sējumu apjomu, bet padomju varas gados šo kolekciju skāra ateistiskās ideoloģijas nelabvēlīgā attieksme un šobrīd saglabājusies vairs tikai puse - 670 nosaukumu grāmatas ar titullapā iespiestu zīmogu “Prof. I. Bencingera bibliotēka”.
Šajā vēsturiskajā krājumā visplašāk pārstāvēti 19. gs. beigu un 20. gs. pirmo desmitgažu izdevumi par reliģijas vēsturi, literatūra par Veco Derību, vēsturiski materiāli par Svēto Zemi saistībā ar trim lielākajām reliģijām - kristietību, jūdaismu un islāmu, arheoloģiski pētījumi par Palestīnu, Izraēlu, Sīriju u.c. šī reģiona teritorijām, kā arī seno Ēģipti, Babiloniju un Feniķiju. Tajā atrodami arī paša Im. Bencingera darbi un vācu, angļu, franču, zviedru valodās izdotas grāmatas par Bībeles arheoloģiju, Bībeles ģeogrāfiju, Seno Austrumu civilizāciju, kara tematiku Tuvajos un Vidējos Austrumos kopš bibliskajiem laikiem, arī atsevišķi izdevumi par medicīnu un mūziku Vecajā Derībā, laika skaitīšanu un maģisko matemātiku u.tml. Saglabājušies daudzi mācību līdzekļi valodu apgūšanai - ebreju, arābu, sīriešu, etiopiešu, aramiešu, akadiešu, dažādu rakstību paraugi. Informācija par šiem LU Bibliotēkā pieejamajiem izdevumiem atrodama valsts nozīmes bibliotēku elektroniskajā kopkatalogā kopā ar iespēju pasūtīt/rezervēt izsniegšanai uz mājām. Materiāli izmantojami gan reliģiju vēstures u.c. teoloģijas tematu izpētes darbam, gan pašizglītošanās vajadzībām.
Ārējās saites
www.biblioteka.lu.lv
Olomoucas apriņķis
Olomoucas apriņķis ir Čehijas Olomoucas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Olomoucas apgabala Šumperkas, Pršerovas un Prostejovas apriņķiem, Morāvijas-Silēzijas apgabala Bruntālas apriņķi, Opavas un Novi Jičīnas apriņķiem, kā arī Pardubices apgabala Svitavu apriņķi.
Kubuliņa
Kubuliņa (vīriešu dzimtē Kubuliņš) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Daiena Vīsta
Daiena Evelina Vīsta (en, dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
Saņēmusi divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par dalību Vudija Allena filmās "Hanna un viņas māsas" (Hannah and Her Sisters, 1986) un "Lodes pār Brodveju" (1994), par ko saņēmusi arī Zelta globusa balvu. Par lomu seriālā Road to Avonlea saņēmusi Emmy balvu. Nominēta arī vēl vienai Kinoakadēmijas balvai par lomu filmā "Vecāku ādā" (Parenthood, 1989).
Boriss Rezņiks
Boriss Rezņiks (dzimis Rīgā) ir Latvijas ebreju komponists. No 1972. līdz 1992. gadam vadījis mūzikas grupu Eolika. Kopā ar komponistu Ivaru Vīgneru 1993. gadā izveidoja skaņu ierakstu studiju Studio 55, ir tās līdzīpašnieks.
Rezņiks ir daudzu Latvijā pazīstamu dziesmu autors, starp tām dziesmas "Pasaule, pasaulīt", "Es neesmu Džeina Fonda", "Tava atnākšana", "Tu smejies sapnī", "Karavāna", "Atmostas Baltija".
Abdu Diallo
Abdu Diallo (fr, dzimis ) ir Senegālas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Diallo pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu RB Leipzig, kas viņu īrē no Paris Saint-Germain.
Iepriekš spēlējis Francijas 1. līgas komandā AS Monaco, Beļģijas Pro līgas komandā Zulte Waregem un Vācijas Bundeslīgas komandās Mainz 05 un Borussia Dortmund.
Lai gan Diallo ir dzimis Francijā, viņam ir senegāliešu izcelsme, kas ļauj viņam pārstāvēt Senegālas futbola izlasi. Izlasē viņš debitēja 2021. gadā. Ar izlasi uzvarējis 2021. gada Āfrikas Nāciju kausā.
Sasniegumi
Monaco
Paris Saint-Germain
Rūdolfa iela
Rūdolfa iela ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna apkaimē. Rūdolfa iela sākas pie Pērnavas ielas krustojuma un beidzas pie Sapieru ielas. Rīgas kartēs iezīmēta kopš 1885. gada ar savu tagadējo nosaukumu.
Ielu savienojumi
Rūdolfa iela ir savienota ar šādām ielām:
Zigurds Neimanis
Agrīno bērnību pavadījis laukos, vēlāk Rīgā, bet vasarās laukos ganīja govis. Mācījies Rīgas 8. pamatskolā (vēlāk Rīgas 50. vidusskola, tagad Rīgas Centra humanitārā vidusskola), ko pabeidza 1965. gadā. Tēvs — kolhoza priekšsēdētājs Rīgas rajonā, māte strādāja bibliotēkā. Tēvs nomira, kad Zigurdam bija 11 gadi.
1975. gadā beidzis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti, mācījies arī Latvijas Valsts Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē.
No 1966. gada ir rekvizitors, bet no 1975. gada aktieris Latvijas Nacionālajā teātrī, kur pamatā ir ārštata aktieris. Spilgtākās lomas Ričards Lauvassirds izrādē Lauva ziemā un Miša Zemcovs Alekseja Arbuzova lugā Cietsirdīgās spēles. Tēlojot Ābramu "Skroderdienās Silmačos", piedalījies vismaz 100 izrādēs, vēlāk bijis arī lugas režisors. Kopš 1977. gada "Teātra darbinieku sabiedrības" biedrs.
Filmējies Rīgas Kinostudijas spēlfilmās "Laikmetu griežos" (1981.), "Tereona galva"(1982.), "Dubultslazds" (1985.),"Tapers" (1989.) un Brigitas Eglītes īsfilmā "Vienīgā fotogrāfija" (2008.).
Līdzdarbojies dažādos projektos ārpus teātra, tajā skaitā piedaloties un veidojot humora un satīras projektus. Kopā ar Voldemāru Šoriņu 80. gados iestudēja vasaras koncertprogrammas, vadīja kolhozu vakarus, vēlāk 15 gadus rīkoja populāro aktieru brīvdabas humora festivālu "Pūznis" (Baldones Vanagkalna estrādē u.c.).
Bijis viens no scenārija autoriem un režisoriem LTV seriālam "Dzīvoklis", arī viens no scenārija autoriem un dialogu autoriem LTV seriālā "Neprāta cena". Uzstājies Muzikālā teātra 7 vasaras mūziklos. Pašlaik strādā Carnikavas Tautas namā par režisoru vietējā amatierteātrī "Nagla" un Latvijas Nacionālajā teātri, kā ārštata aktieris. Filmējas seriālā "Svešā seja". Ir filmējies seriālā Ēnu spēles.
1975. gada 31. jūlijā apprecējies ar dejotāju un deju pedagoģi Indru Filipsoni, meitas Nadīna un Nanete, mazbērni Annija, Marks un Ralfs. Dzīvo Ādažu novada Carnikavas pagasta Garciemā.
Rutuļi
Rutuļi var būt:
2033. gads
2033. gads būs parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sāksies sestdienā.
Hustopeče
Hustopeče (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Bržeclavas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1303. gadā. Līdz pat Otrā pasaules kara beigām vairums pilsētas iedzīvotāju bija vācieši. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. No 1938. līdz 1945. gadam tā ietilpa Trešajā reihā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Rutulišķi
Rutulišķi ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumu daļā 22 km no novada centra Preiļiem, 7 km no pagasta centra Aglonas un 228 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P62, netālu no Ciriša ezera.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Pugačova vadītā sacelšanās
Pugačova sacelšanās (ru), arī Pugačova dumpis (Пугачёвский бунт), Zemnieku karš Jemeļjana Pugačova vadībā (Крестьянская война под предводительством Емельяна Пугачёва) vai Pugačovščina (Пугачёвщина), bija Žajikas kazaku aizsākta sacelšanās, kas no nemieriem 1773. gadā pārgāja karā, kas ilga līdz 1775. gadam, un kurā kazaki, zemnieki, Urālu un Pievolgas tautas vērsās pret Krievijas impērijas ķeizarieni Katrīnu II. Krievijas impērijas armijas vienības komandēja arī vācbaltiešu ģenerāļi Johans Klapje de Kolongs (Деколонг), Magnuss Ferdinands fon Freimans (Фрейман), Johans fon Mihelsons (Михельсон).
Norise
1772. gadā Žajikas pilsētā (mūsdienās Orala) uzliesmoja kazaku nemieri pret Krievijas Impērijas armijas vadītājiem. Nemieri tika apspiesti, bet kazaki ar to nebija mierā. 1772. gadā Donas kazaks Jemeļjans Pugačovs pasludināja sevi par Krievijas caru Pēteri III, kurš 1762. gadā izglābies no nāves. Pugačovu arestēja, tomēr viņš izbēga un sāka pulcēt neapmierinātos kazakus.
Pugačova vadībā sākās sacelšanās Orenbugas guberņā (Urālu kalnos, Kamas upes apkārtnē, Baškīrijā) un Sibīrijas guberņas rietumos. Nemierniekiem piebiedrojās Urālu rūpnīcu zemnieki un Krievijas impērijas mazākumtautības (baškīri, kalmiki, tatāri, kazahi, čuvaši). Sacelšanās aptvēra Urālus, Baškīriju, Sibīrijas rietumdaļu, Pievolgu. 1774. gada jūlijā nemiernieki ieņēma Kazaņas kremli, tomēr 1774. gada augustā cieta sakāvi pie Caricinas.
8. septembrī Pugačova vienības kazaki, vēlēdamies paglābties no represijām, viņu sagūstīja un nodeva varas iestādēm. Pugačovs tika aizvests uz Maskavu, kur viņu sodīja ar nāvi.
Karalis Arturs. Leģenda par zobenu
"Karalis Arturs. Leģenda par zobenu" (en) ir 2017. gada episka piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Gajs Ričijs. Filmā galvenās lomas atveido Čārlijs Hanems, Astrīda Beržesa-Frisbeja, Džaimens Ūnsū, Eidens Gilens, Džūds Lo un Ēriks Bana.
Pugačova vadītā sacelšanās
Piemiņa
Pugačova sacelšanās notikumus Aleksandrs Puškins aprakstījis romānā “Kapteiņa meitiņa” (Капитанская дочка, 1836).
Karalis Arturs. Leģenda par zobenu
Filma balstīta uz leģendām par karali Arturu (Hanems) un tirānisko karali Vortigernu (Lo), kurš viņu cenšas nogalināt.
Filmas "Karalis Arturs. Leģenda par zobenu" pirmizrāde notika un to izplatīja Warner Bros. Pictures. Filma nopelnīja tikai 148,7 miljonus ASV dolāru pie 175 miljonu budžeta, tādējādi radot Warner Bros. un Village Roadshow Pictures vairāk nekā 150 miljonu dolāru zaudējumus.
Siksala
Siksala ir ciems Varakļānu novada Murmastienes pagastā. Atrodas pagasta rietumos 10,6 km no pagasta centra Murmastienes, 27,3 km no novada centra Varakļāniem un 218,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, uz Teiču purva salas, pie Siksalas ezera. Ciems veidojies kā vecticībnieku apmetne.
Honkena balva
Honkena balva ir hokeja apbalvojums, kuru pasniedz katras sezonas labākajam hokeja vārtsargam Zviedrijā. Visbiežāk balvu iegūst kāds no Zviedrijas hokeja līgas spēlētājiem. Visvairāk, trīs reizes, balvu ieguvis Henriks Lundkvists.
Viļņas "Sakalai"
Viļņas "Sakalai" (lt) ir profesionāls basketbola klubs, kas ir bāzēts Viļņā, Lietuvā. Pašlaik (2012) tas startē Lietuvas Basketbola līgā un Baltijas basketbola līgā. Pastāvēšanas vēsturē "Sakalai" ir vienreiz uzvarējis BBL izaicinājuma kausā (2009), tāpat tikusi svinēta uzvara Lietuvas otrajā līgā (1994).
Litovela
Litovela (cz) ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Olomoucas apriņķī pie Morāvas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1270. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Litava (de). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
Idrisa Gejs
Idrisa Gana Gejs (Idrissa Gana Gueye; dzimis ) ir Senegālas futbolists, pussargs, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Everton sastāvā.
Sasniegumi
Lille
Paris Saint-Germain
Biaknabato pakts
Biaknabato pakts bija Filipīnu revolūcijas (1896–1897) laikā noslēgta vienošanās starp Filipīnu, kas tobrīd bija Spānijas impērijas kolonija, ģenerālgubernatoru un filipīniešu revolucionāriem, kas paredzēja nemieru pārtraukšanu reģionā.
Pakts tika noslēgts 1987. gada 14. decembrī, netālu no Filipīnu galvaspilsētas Manilas, nosaukts atbilstoši Biaknabato pilsētai, kur atradās Emilio Aginabldo vadītā revolucionāru valdība. Saskaņā ar Biaknabato paktu revolucionāri apņēmās pārtraukt pretošanos, saņemot kompensāciju, lai emigrētu. Lai arī revolucionāri pameta valsti, vienošanās netika pildīta, jo jau 1898. gada februārī filipīnieši atsāka cīņu par pašnoteikšanos.
Idrisa Gejs
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Mindaugas ezers
Mindaugas ezers (arī Mindaukas ezers, Mindavas ezers) ir noteces purva ezers Varakļānu novada Murmastienes pagasta ziemeļrietumu daļā, Teiču purva ziemeļrietumos.
Dibens - dūņains, kūdrains, siekstains, atrodas celmi. Krasti - augsti. Iztek - grāvis uz Islienu. Ūdens krāsa - brūnūdens. Ezerā dzīvo asari.
Piebraukšanas iespēju nav. Ezers ietilpst Teiču dabas rezervāta teritorijā.
Tadaiķi
Tadaiķi (ari Lejasmuiža) ir ciems Kurzemē, Dienvidkurzemes novada Bunkas pagastā pie Vārtājas upes. Atrodas autoceļu V1205 (Krote-Tadaiķi), V1206 (Durbe-Tadaiķi-Bunka-Priekule) un V1207 (Tadaiķi-Māķi-Krisbergi) krustojumā. Tadaiķos atrodas bibliotēka.
Freds Hendšels
Frederiks Hendšels (de; dzimis, miris ) bija Vācijā dzimis amerikāņu peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Viņš bija vienīgais ASV pārstāvis peldēšanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Tajās viņš startēja divās peldēšanas disciplīnās. Gan 200 metru brīvā stila, gan 200 metru peldēšanā uz muguras viņš startēja tikai kvalifikācijas kārtā un fināla mačām nekvalificējās.
Meža Kurtiši
Meža Kurtiši ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A13.
Deivids Finčers
Deivids Endrū Leo Finčers (en; dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors un producents. Viņš ir režisors tādām filmām kā "Svešais 3", "Septiņi", "Spēle", "Cīņas klubs", "Zodiaks", "Meitene ar pūķa tetovējumu", "Neatrodamā" un "Manks". Finčers ir režisors divām televīzijas seriāla "Kāršu nams" sērijām.
Apbalvojumi
Deivids Finčers ir divkārt nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais režisors: par 2008. gada filmu "Neticamais stāsts par Bendžaminu Batonu" un 2010. gada filmu "Sociālais tīkls". Par otro viņš ieguva Zelta globusa un BAFTA kino balvu labākajam režisoram. Saņēmis Emmy balvu kā labākais režisors dramatiskam seriālam (par seriāla "Kāršu nams" 1. sēriju). Finčers darbojies arī mūzikas video jomā, par video  Justin Timberlake Ft. Jay-Z: Suit & Tie saņēmis Grammy balvu kā režisors nominācijā "Labākais mūzikas video" (kopā ar producentu Timoriju Kingu).
Ints Lubējs
Ints Lubējs (1931) ir latviešu rakstnieks.
Dzīves gājums
Dzimis 1931. gada 19. jūnijā Rīgā ārsta ģimenē. Mācījās Slokas vidusskolā, 1949. gadā žurnālā "Bērnība" tika publicēts viņa stāsts "Jaunais dārzs". 1950. gadā uzsāka studijas LVU Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā, kuru absolvēja 1955. gadā. Strādāja par Latvijas Valsts izdevniecības redaktoru (1957-1964) un žurnāla "Karogs" atbildīgo sekretāru (1964-1979). Uzņemts Latvijas Rakstnieku savienībā (1961). Sakārtojis J. Ezeriņa darbu izlasi "Stāsti un noveles" (1962).
Keiseļova (Baltinavas novads)
Keiseļova bija apdzīvota vieta Baltinavas novadā. Atradās novada dienvidu daļā 14 km no novada centra Baltinavas un 270 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atradās netālu no autoceļa V461, Pazlaugas upes krastā.
Tuimazi
Tuimazi (ru, ba) ir pilsēta Baškortostānas pašos rietumos, Krievijas Federācijā, rajona centrs. Attālums līdz Baškortostānas galvaspilsētai Ufai — 185 km. 2017. gadā pilsētā dzīvoja 68 410 iedzīvotāji (47% tatāri, 25% krievi, 22% baškīri).
Pilsētas vēsture aizsākās 1911. gadā, kad sāka veidoties ciems ap dzirnavām, tās attīstībā nozīmīga bija Simbirskas-Ufas dzelzceļa līnijas būve 1912. gadā, kā arī naftas atradņu atklāšanai. Pilsētas tiesības kopš 1960. gada.
Lindsijs Greiems
Lindsijs Olins Greiems (Lindsey Olin Graham, dzimis ), ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv Republikānisko partiju. Kopš 2003. gada ir ASV senators pārstāvot Dienvidkarolīnas štatu.
Greiems 1981. gadā saņēma doktora grādu Dienvidkarolīnas Universitātes juridiskajā fakultātē. No 1982. gada līdz 1988. gadam Greiems bija ASV Gaisa spēku biedrs. Pirms kļūšanas par ASV pārstāvju palātas deputātu Greiems strādāja par juristu. 2003. gadā Greiems tika ievēlēts par ASV senatoru, pārņemot amatu no Stroma Tērmonda. Greiems Senātā pazīstams ar stipro atbalstu valsts aizsardzības nozares budžeta palielināšanai. 2015. gadā Greiems kandidēja ASV prezidenta amatam, bet 2015. gada decembrī izstājās no cīņas. Sākotnēji Greiems kritizēja Republikāņu partijas kandidātu Donaldu Trampu, bet vēlāk kļuvis par vienu no lielākajiem Donalda Trampa atbalstītājiem ASV senātā.
Rosica (Stoļerovas pagasts)
Rosica ir ciems Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 3,8 km no pagasta centra Stoļerovas, 22,6 km no novada centra Rēzeknes un 266,7 km no Rīgas.
Pavēlnieks
"Pavēlnieks" (en) ir 2012. gada ASV mākslas filma, drāma. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Pols Tomass Andersons. Galvenajās lomās Hoakins Fīnikss, Filips Sīmors Hofmans un Eimija Adamsa. Filmas pirmizrāde notika 2012. septembrī 69. Venēcijas kinofestivāla ietvaros.
Vēl pirms filmas pirmizrādes kinokritiķi prognozēja, ka šī filma būs viena no 2013. gada Amerikas Kinoakadēmijas balvas pretendentiem. Aktieri Fīniks un Hofmans Venēcijas kinofestivālā tika atzīti par labākajiem, bet režisors Andersons saņēma Sudraba lauvas balvu kā labākais režisors.
Visi trīs galveno lomu izpildītāji tika izvirzīti attiecīgām nominācijām 85. Kinoakadēmijas balvai un šajās pašās nominācijās bija izvirzīti arī Zelta globusa balvai.
Salasgala ezers
Salasgala ezers ir purva ezers Varakļānu novada Murmastienes pagasta dienvidrietumu daļā, Teiču purvā.
Bokss 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Boksā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 13 medaļu komplekti — 10 vīriešiem un 3 sievietēm. Sacensības notiek no līdz. Šī būs pirmā reize olimpisko spēļu vēsturē, kad boksa sacensībās sacentīsies arī sievietes.
Čada ieplaka
Čada ieplaka ir beznoteces baseins Āfrikā, Sahāras dienvidu malā. Izvietojusies Āfrikas platformas lēzenā ieliecē ar kvartāra upju un ezeru sanesām. Līdzens reljefs ar vidējo augstumu 155—300 m, malas lēzeni pacelts, ziemeļu malā paceļas Tībestī kalniene. Lielāko daļu teritorijas aizņem tuksnesis un savanna. Ieplakas vidusdaļā izvietojies Čada ezers, bet Čada ieplakas zemākā vieta ir Bodeles ieplaka Tībestī dienvidu pakājē.
Asipoviču rajons
Asipoviču rajons ir  Baltkrievijas administratīvais rajons Mogiļevas apgabala rietumos. Tas robežojas ar Mogiļevas apgabala Kļičavas rajonu austrumos, Babruiskas rajonu dienvidaustrumos un Hluskas rajonu dienvidos, kā arī Minskas apgabala Starija Darohu rajonu dienvidrietumos, Puhaviču rajonu rietumos, Červjeņas rajonu ziemeļrietumos un Bjerazino rajonu ziemeļos.
Rajona Jaļizavas ciematā dzimuši airētāji Aļaksandrs Bagdanovičs (Аляксандр Віктаравіч Багдановіч, 1982) un Andrejs Bagdanovičs (Андрэй Віктаравіч Багдановіч, 1987).
Dumpinieks bez iemesla
"Dumpinieks bez iemesla" (en) ir 1955. gada ASV mākslas filma par emocionāli apjukušiem vidusšķiras pusaudžiem. Tās režisors ir Nikolass Rejs. Filma ir kulta ikonas Džeimsa Dīna viena no pēdējām un pati slavenākā loma. Džeimss Dīns gāja bojā autoavārijā neilgi pirms filmas pirmizrādes. 1990. gadā ASV Kongresa bibliotēka to pievienoja Nacionālajam kino reģistram, atzīstot to par "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgu filmu".
Šūpoles (glezna)
"Šūpoles" (fr, oriģinālais nosaukums fr), ir franču gleznotāja Žana Onorē Fragonāra eļļas krāsas glezna, kas atrodas Vollesa kolekcijā Londonā. To uzskata par vienu no rokoko ēras meistardarbiem un Fragonāra zināmāko darbu.
Glezna
Gleznā attēlota eleganta jauna sieviete šūpolēs. Krūmos slēpjas un viņu vēro smaidošs jauns vīrietis, viņa skatu punkts ļauj viņam ieskatīties zem plīvojošajiem svārkiem, uz ko viņš norāda ar izstiepto roku, kurā tur cepuri. Smaidošs vecāks vīrs, kurš ēnā gandrīz nav redzams, kustina šūpoles ar virvju palīdzību. Vecākais vīrs visdrīzāk neredz jauno vīrieti. Jaunajai dāmai šūpojoties augšup, viņa pamet labo kāju augšup, liekot viņas smalkajai kurpītei aizlidot gaisā. Dāmai galvā ir cepure. Gleznas malā redzams Kupidons, kurš pielicis pie lūpām pirkstu, vēro notiekošo no attāluma. Zem šūpolēm redzami divi ķerubi. Viens no viņiem skatās noraidoši, bet otrs ar šausmām. Saskaņā ar dramaturga Šarla Kolē memuāriem, kāds galminieks (homme de la cour) bija vaicājis vispirms Gabrielam Fransuā Duajēnam, vai tas varētu uzgleznot viņu un viņa mīļāko. Nejūties komfortabli par šo vieglprātīgo uzdevumu, Duajēns atteicās un ieteica Fragonāru. Galminieks bija pieprasījis viņa mīļākās portretu, sēžot uz šūpolēm, kuras kustina bīskaps, bet Fragonārs uzgleznoja laju.
Šis "vieglprātīgās" glezniecības stils drīz kļuva par mērķi Apgaismības filozofu kritikai, kurš pieprasīja nopietnu mākslu, kas parādītu cilvēka cēlumu.
Miho Mosulišvili
Miho Mosulišvili (ka; dzimis 1962. gada 10. decembrī Tbilisi) ir gruzīnu rakstnieks, pazīstams galvenokārt kā prozaiķis un dramaturgs.
Biogrāfija
Dzimis 1962. gada 10. decembrī Tbilisi, Gruzijā.
1986.gadā Miho Mosulišvili beidza Tbilisi Valsts Universitātes Geoloģijas-ģeogrāfijas fakultāti un ieguva inženiera-ģeologa specialitāti (specializācija ģeoloģiskie izrakumi, pētījumi un minerālo iežu pētniecība).
Viņš ir studējis paralēli otrā fakultātē laika periodā 1981.—1984. – scenāriju rakstniecību (radošās meistarības studijas pie Erloma Ahvlediani un Davita Agiašvili). Vēlāk viņš strādāja par ģeologu un par žurnālistu dažādos laikrakstos.
Viņš ir publicējis vairākus stāstus, romānus un lugas gruzīnu valodā un iztulkojis trīs Borisa Akuņina romānus.
Rakstnieka īsais stāsts par Pore Mosulišvili “Gaisma sniegotā dienā” tika apbalvots literārajā konkursā Maskavā (2006).
Miho Mosulišvili ievērojamākie darbi ir tēlainais romāns “Lidojums bez mucas” (2001.) un biogrāfiskais romāns "Važa Pšavela” (2011.), kas rāda jaunu versiju par Važa Pšavela dzīvi un viņa unikālo domāšanas viedu.
Rakstniece un redaktore no Oklendas Universitātes (Jaunzēlande) Soraija Devinga raksta par Miho Mosulišvili:
“Viņa darbs atgādina Krievijas rakstniekus, kurus esmu studējusi un mīlējusi, kā arī Omara Haijāma “Rubaiyat”, kuru tulkojis Edvards Ficdžeralds”.
Miho Mosulišvili moto: “Vārds ir sācis visu, un vārds beigs visu šajā pasaulē”. <!--
Dramaturģija
Miho Mosulišvili ir sarakstījis vairākas lugas:
Latvijas Vides zinātnes studentu apvienība
Latvijas Vides zinātnes studentu apvienība (LVZSA) (en) ir 2010. gada 26. februārī dibināta nevalstiska organizācija. Apvienības dibināšanas pamatakmens tika likts jau 2008. gada 28. novembrī, kad tika organizēts 1. Latvijas Vides zinātņu studentu saiets. . Šobrīd apvienības ietilpība ir 30 biedri.
Kā svarīgākie apvienības mērķi ir pārstāvēt vides zinātņu studentu intereses un attīstīt vides zinātni kā zinātņu nozari Latvijā. 2013. gadā vides zinātnes studiju programma tika piedāvāta 6 Latvijas augstākās izglītības iestādēs un 1 koledžā, bet studējošo skaits 2011./2012. mācību gadā bija 967.
LVZSA organizējusi vairākus projektus. Visplašākais no tiem, 2012. gadā organizētais projekts skolēniem "Vienoti vidē". Apvienības pēdejais organizētais projekts "Atbildīga saimniekošana", kas apvienoja aktīvākos Latvijas vides zinātņu studentus. Apvienība piedalījusies 2 ārzemju projektos, kas saistīti ar vides problēmu risinājumiem, Let's do something for better Europe un ilgstpējīgu attīstību Self efficient village.
Kā viens no atpazīstamākajiem LVZSA atbalstītajiem pasākumiem ir Latvijas Vides zinātnes un izglītības padomes ikgadēji organizētā "Vides zinātnes balva".
Le Kuan Ljems
Le Kuan Ljems (vi; dzimis Hošiminā) ir Vjetnamas starptautiskais lielmeistars šahā (2006).
Biogrāfija
Izcīnījis trīs medaļas Pasaules junioru šaha čempionātos: 2005. gadā zelta U14 vecuma grupā, 2001. gadā sudraba U10 vecuma grupā un 2003. gadā sudraba U12 vecuma grupā. 2004. gadā uzvarējis Āzijas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā, bet 2005. gadā dalījis pirmo vietu Āzijas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
2008. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Filipīnās. 2009. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Kolkatā. Divas reizes uzvarējis Maskavas starptautiskajā šaha turnīrā Aeroflot Open (2010, 2011). 2010. gadā dalījis otro vietu Dortmundes starptautiskajā šaha turnīrā Dortmunder Schachtage (uzvarējis Ruslans Ponomarjovs). 2011. gadā Havanā kopā ar Vasiļu Ivančuku dalījis pirmo vietu Hosē Raula Kapablankas memoriālā. 2013. gadā Hantimansijskā uzvarējis Pasaules čempionātā ātrajā šahā. 2015. gadā uzvarējis Āzijas zonas turnīrā Baku un Hošiminas starptautiskajā šaha turnīrā HDBank Cup.
Piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas:
2019. gadā uzvarējis Āzijas vīriešu šaha čempionātā.
Pārstāvējis Vjetnamas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Ljemam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) un starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Vjetnamas šahists, kas FIDE Elo reitingu sarakstā pārsniedzis 2700 punktu robežu.
Luiza Džonsone
Agrīnā dzīve
Džonsone dzimusi 1998. gadā Eseksā. Viņas vecāki ir Deivids Džonsons un Liza Hākjarda.
2015. gads: "X-Faktors"
2015. gadā Luiza pieteicās dalībai šovā "X-Faktors", dziedot grupas The Jackson 5 dziesmu Who's Lovin' You. Vēlāk Luiza atzina, ka dziesmu ir ļoti grūti dziedāt, bet viņa to izvēlējās, lai atstātu labu iespaidu. Viņa saņēma uzslavas no visiem četriem tiesnešiem un skatītājiem, tiekot tālāk uz nākamo atlasi — bootcamp. Pirmajā izaicinājumā viņa kopā ar grupu 4th Impact izpildīja dziesmu Proud Mary. Otrajā izaicinājumā Luiza dziedāja Sema Smita dziesmu Lay Me Down, tiekot uz sešu krēslu uzdevumu.
Džonsone sacentās meiteņu kategorijā bootcamp, un pēc publikas balsojuma par viņas mentoru kļuva Rita Ora. Pēc veiksmīgiem panākumiem sešu krēslu izaicinājumā viņa tika uz "tiesneša mājas" izaicinājumu. Rita Ora izaicinājumā valdošo atmosfēru raksturoja "kā zoodārzā", jo visi seši krēsli jau bija aizpildīti. Tiesnešu mājās Losandželosā viņa izpildīja dziedātājas Aretas Frenklinas Respect Ritas Oras un popmūzikas dziedātājas Meganas Treinores priekšā. Šis priekšnesums ieguva mediju uzmanību, jo dziesmas izpildījuma laikā Luizai bija dažos kadros redzami atšķirīgi apavi, kas skatītājiem raisīja aizdomas, ka notiek krāpšanās. Šo pārbaudījumu Luiza veica veiksmīgi.
2015. gada 18. decembrī Luiza Džonsone izpildīja Forever Young 2015. gada Text Santa raidījumā.
2016—pašlaik: Karjera
Bija norādes uz to, ka atšķirībā no vairuma citu "X-Faktora" uzvarētāju Luiza savu debijas albumu izdotu, cik ātri vien iespējams. Tomēr intervijās Luiza atzina: "Ja man tas nepatiks, es to neizdošu. Cilvēki mani atpazīs pēc tā albuma, tādēļ tam jābūt ideālam." 2016. gada 30. martā Džonsone atklāja, ka vienu no debijas albuma dziesmām sauks Ruin It with a Kiss.