cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krievijas Republika
Notikumi Latvijā
Pēc tam, kad Krievijas armijas sabrukuma un Rīgas zaudēšanas 1917. gada oktobrī Petrogradā sapulcējās latviešu pilsonisko partiju (bez sociāldemokrātiem) un sabiedrisko organizāciju pārstāvji, kuri nolēma dibināt Latviešu Pagaidu Nacionālo padomi. Paralēli tai vācu okupētajā Rīgā darbojās Demokrātiskais bloks, kurā ietilpa sociāldemokrāti, kā arī dažas citas partijas, tai skaitā Latviešu zemnieku savienība.
Dušans Vlahovičs
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Krievijas Republika
Notikumi Latvijā
Vācijas karaspēka okupētajā Kurzemē pēc Kurzemes landtāga 1917. gada 18. septembra lēmuma 21.-22. septembrī sanāca Kurzemes Zemes sapulce, kas 4. oktobrī ievēlēja Kurzemes Zemes padomi. Tā pieņēma lēmumu par Kurzemes pievienošanu Vācijas valstu savienībai.
Jugorskijšars
Jugorskijšars (ru) vai Jugras šaurums ir jūras šaurums Ziemeļu Ledus okeānā Krievijā. Tas atdala Vaigačas salu ziemeļrietumos no Jugras pussalas dienvidaustrumos un savieno Barenca jūru un Pečoras jūru rietumos ar Karas jūru austrumos. Šaurums ir 40 km garš un 2,5—12 km plats, kuģojams.
Šauruma dienvidu krastā ir pamests ciems Habarova, pie abām šauruma ieejām polārstacijas — Belijnosa pie rietumu un Jugorskijšara (pamesta) — pie austrumu.
11. stunda
"11. stunda" (en) ir 2007. gada ASV dokumentālā filma, kuras veidotājs, viens no producentiem un scenārija autoriem, kā arī stāstītājs ir Leonardo Di Kaprio. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā. Filmā tiek parādīts globālās vides stāvoklis, kā arī teorētiski un praktiski risinājumi planētas ekosistēmu atjaunošanai.
Piņķu luterāņu baznīca
Piņķu luterāņu baznīca var būt:
Manisa
Manisa (tr, ) ir pilsēta Turcijas rietumos, Manisas ila administratīvais centrs. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 357 tūkstoši iedzīvotāju. Manisa ir rozīņu tirdzniecības centrs Turcijā. Atrodas Gedizas upes krastos, uz ziemeļiem no Spila kalniem. 40 km attālumā atrodas Izmiras pilsēta.
Drinki
Drinki ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Zileņu ezers.
Protektorāts
Ja protektorāts tiek pasludinās pār jau pastāvošu valsti, tai parasti atstāj daļēju autonomiju sfērās, kas atvieglo tās pārvaldi, vai neskar protektorātu pasludinājušās valsts intereses. Protektorātu var izveidot formāli, divām vai vairākām valstīm noslēdzot attiecīgus līgumus, vai neformāli, nostādot citus notikuša fakta priekšā, tas parasti tiek īstenots ar militāriem līdzekļiem. Protektorāts var būt viens no veidiem, kā lielvalstis izvairās no savstarpējas karadarbības par strīdus teritorijām, vienojoties par ietekmes zonām, taču nepieļaujot to pilnīgu aneksiju. Piemēram, Lielbritānija un Krievija, 19. gadsimta beigās vienojās par ietekmes zonām Centrālāzijā.
Protektorāti pastāvēja jau senajos laikos, spēcīgākām karalistēm un impērijām nodibinot kontroli pār kaimiņvalstīm, kas kļuva par vasaļvalstīm, veidojot impērijas ārējo ietekmes zonu vai buferjoslu ar kādu citu spēcīgāku valsti.
Protektorāts kā teritorijas kontroles forma atjaunojās modernajos laikos, Eiropas koloniālajām impērijām izplešot savu ietekmi pasaulē. Nīderlande, Lielbritānija, Francija, Krievija, Vācija plaši izmantoja protektorātu veidošanu kā pirmo soli uz koloniju nodibināšanu vai aneksiju. ASV 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā uzskatīja Karību reģionu un Centrālameriku par savu ietekmes sfēru, noslēdzot formālus līgumus, vai militāri iejaucoties valstīs notiekošajā. Austrumu bloks pēc būtības bija PSRS protektorāts. ANO dažreiz uzņēmās formālas pārvaldes funkcijas pār kolonijām kas bija ceļā uz neatkarību, kā arī militāro konfliktu plosītām teritorijām (Kipra, Kambodža, Kosova, Austrumtimora u.c.).
Mūsdienās Lielbritānijai, Francijai, Nīderlandei un ASV joprojām pieder dažādas aizjūras teritorijas (galvenokārt salas), kas ir to protektorāti. Krievijas protektorāti ir virkne starptautiski neatzītu valstu Ukrainā (Doneckas tautas republika, Luhanskas tautas republika), Moldovā (Piedņestras Moldāvu Republika) un Gruzijā (Abhāzija, Dienvidosetija), kā arī Sīrija.
Hermanis Hildebrands
Hermanis Konstantīns Hildebrands (Hermann Konstantin Hildebrand, 1871—1928) bija ārsts psihiatrs, dr. med. (1899). Ģintermuižas Vājprātīgo iestādes (1901—1919) un Strenču psihiatriskās slimnīcas (1920—1927) direktors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1871. gada 19. maijā Valmieras apriņķa Burtnieku draudzes Ēķina privātmuižā (Heydeckenshof) ārsta Dr. med. Arnolda Hildebranda un viņa sievas Vilhelmīnes (dzimušas Vaizes) ģimenē. Mācījās Danenberga privātskolā (1878—1881) un Jelgavas ģimnāzijā (1881—1888), bija mājskolotājs Ēķina muižā (1888—1889). Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1889—1895), bija asistents Tērbatas Universitātes Psihiatrijas klīnikā (1895—1897). 1899. gadā aizstāvēja Dr. med., pēc tam papildinājās Berlīnē un Heidelbergā.
Āda (materiāls)
Āda ir no dzīvnieku ādas iegūts materiāls, kas tālāk tiek izmantots dažādu ādas izstrādājumu, piemēram, apģērba, apavu, somiņu, bumbu un citu priekšmetu, izgatavošanai.
Hermanis Hildebrands
Dzīvesgājums
No 1927. gada strādāja par neirologu Liepājā, miris 1928. gada 18. jūlijā.
Āda (materiāls)
Ādas mākslinieciskā apdare
Kā materiāls, āda tiek apdarināta un/vai izrotāta. Agrāk visbiežāk šādiem mērķiem lietota mizu ekstraktā miecēta teļāda, bet mūsdienās ādas sintētiskie aizstājēji. Rotājumam lieto, piemēram, līnijas — iededzinātas, iegrieztas un iespiestas, reljefus veidojumus, laukumu iekrāsošanu vai zeltījumu. Tiek pielietotas arī dažādas tehnikas — klišeju, aplikāciju un ažūra griezuma.
19. gadsimta beigās Latvijā ādu sāka lietot grāmatu iesiešanai. Daudzus metus iesējumiem veidoja lietišķās mākslas meistars E. Tode. 1920. gados V. Zoste sāka mācīt ādu apdari Rīgas Valsts mākslas amatniecības skolā. Vēlāk padomju laikā vairums ādas apdares meistaru strādāja kombinātā "Māksla", daļa arī ādas apstrādes rūpniecībā vai kā pašdarbīgi autori.
1998. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti 1998. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki. Šīs bija XVII ziemas olimpiskās spēles, kas notika Japānas pilsētā Nagano no 1998. gada 7. februāra līdz 22. februārim. Šīs bija otrās ziemas olimpiskās spēles un trešās olimpiskās spēles, kas notikušas Japānā. Nagano olimpiskajās spēlēs piedalījās 72 valstis, kuras pārstāvēja 2176 sportisti. Kopumā tika sadalīti 72 medaļu komplekti 14 sporta veidos.
Snovbords debitēja olimpisko spēļu programmā ar četrām disciplīnām (divām vīriešiem un divām sievietēm). Turklāt olimpiskajā programmā tika iekļauts arī sieviešu turnīrs hokejā — pirmo reizi olimpisko spēļu vēsturē sievietes piedalījās šajā sporta veidā. Pirmo reizi tika pasniegtas medaļas kērlingā. Trīs reizes — 1932., 1988. un 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs šis sporta veids bija iekļauts kā demonstrācijas sporta veids, kurā medaļas netika pasniegtas. Taču 2006. gadā Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu lēmumu atzina, ka 1924. gada Šamonī ziemas olimpisakajās spēlēs notikušās kērlinga sacensības ir bijis oficiāls notikums un par to pienākas medaļas, padarot Nagano kērlinga turnīru otro reizi, kad šis veids iekļauts oficiālajā spēļu programmā.
Vācijas sportisti ieguva visvairāk medaļas — 29 medaļas, no tām 12 bija zelta medaļas. Otrajā vietā medaļu kopvērtējumā bija Norvēģija ar 25 medaļām, no tām 10 zelta medaļas. No 72 valstīm, kas piedalījās Nagano ziemas olimpiskajās spēlēs, 24 valstu pārstāvji ieguva vismaz vienu medaļu, no tām 15 valstis — vismaz vienu zelta medaļu. Dānija, kas ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās jau 19. reizi, pirmo reizi ieguva ziemas olimpisko spēļu medaļu, savukārt Bulgārija un Čehija ieguva pirmās zelta medaļas ziemas olimpiskajās spēlēs. Čehijas sportisti iepriekš bija ieguvuši divas zelta medaļas Čehoslovākijas sastāvā, bet Bulgārija ieguva bronzas medaļu 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Latvijas sportisti šajās olimpiskajās spēlēs medaļas neguva.
Larisa Lazutina no Krievijas ieguva kopā 5 medaļas un kļuva par medaļām bagātāko sportistu šajās olimpiskajās spēlēs.
Medaļu līderi
Tālāk ir norādīti sportisti, kuri 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs ieguva trīs vai vairāk medaļas.
Tarlapi
Tarlapi ir ciems Alūksnes novada Annas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3 km no pagasta centra Annas, 15 km no novada centra Alūksnes un 212 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V396, Dzelzsupītes krastā.
Kurdistānas reģions
Kurdistānas reģions (ku, Herêmî Kurdistan; ar, Iqlīm Kurdistān) ir reģions Irākas ziemeļos un vienīgais valsts autonomais reģions. Lai atšķirtu no citām Kurdistānas teritorijām, šo reģionu paši kurdi mēdz dēvēt par Dienvidkurdistānu.
Tajā ietilpst četras Irākas muhafāzas — Dahūkas muhafāza, Erbīlas muhafāza, Suleimānījas muhafāza un Halebdžas muhafāza. Irākas pilsoņu kara laikā kurdu bruņoto spēku kontrolē nonāca arī Tamimas, Nainavas, Salāhedīnas un Dijālas muhafāzu daļas.
Neatkarības referendums
Pēc militārajiem panākumiem karā pret Islāma valsti 2017. gada 7. jūnijā Irākas Kurdistānas valdība pasludināja, ka 25. septembrī plāno rīkot plebiscītu par reģiona neatkarību. Balsošana notika trīs Irākas Kurdistānas reģiona provincēs – Dahūkā, Erbīlā un Suleimānijā, kā arī strīda teritorijās, ieskaitot Kirkūkas provinci. Balsotājiem bija jāatbild uz jautājumu: "Vai vēlaties, ka Kurdistānas reģions un Kurdistānas apgabali ārpus reģiona pārvaldes kļūtu par neatkarīgu valsti?"
Irākas centrālā valdība Bagdādē kategoriski iebilda pret referendumu, kas esot nelikumīgs un pretkonstitucionāls. Referendumu nosodīja arī Irākai kaimiņos esošā Turcija un Irāna, kurās mīt lielas kurdu minoritātes.
Referendumā bija tiesības piedalīties vairāk nekā 5,3 miljoniem reģistrēto vēlētāju, darbojās 12 072 vēlēšanu iecirkņi. Referenduma vēlēšanu komisija pavēstīja, ka referendumā piedalījušies 72% balsstiesīgo vēlētāju, no kuriem 92,7% nobalsojuši par Irākas autonomā Kurdistānas reģiona neatkarību.
Irāka, Turcija un Irāna referenduma iznākumu uzņēma naidīgi. Turcijas prezidents Redžeps Tajips Erdogans paziņoja, ka Kurdistānas prezidents esot nodevis Turciju, jo viņš neesot konsultējies par referendumu ar Turciju. Turcija arī draudēja uzlikt sankcijas jaunajai valstij. Irāka pieprasīja, lai Kurdistāna nodot kontroli pār savām lidostām Bagdādes valdībai, taču tā šo prasību noraidīja.
16. oktobrī īsā laikā Irākas armija un šiītu "Tautas mobilizācijas spēki" ieņēma Kirkūkas provinces lielāko daļu, kurdu armija jeb pešmergas atkāpās gandrīz bez kaujām. 24. oktobrī Irākas Kurdistānas reģiona valdība piedāvāja iesaldēt referenduma rezultātus, noslēgt pamieru un uzsākt atklātu dialogu ar Irākas centrālo valdību.
Pēteris Rizga
Pēteris Rizga, arī Pēteris Risga (1883—1955) bija latviešu biškopis un sabiedriskais darbinieks. Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas profesors, Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gadā Sēlpils pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Jēkabpils pilsētas skolā un Jelgavas Skolotāju institūtā. 1901. gadā sāka strādāt Sēlpils pagastskolā kā skolotāja palīgs. Piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos Sēlijā. 1906.—1907. gadā apcietinājumā, 1908. gadā emigrēja uz ASV, kur strādāja akmeņlauztuvēs Meinas štatā, vēlāk par galdnieku vagonu remonta rūpnīcā un par dārznieku Bostonā, Hārvarda Universitātes botāniskā dārza direktora privātajā parkā. Kopā ar brāli iegādājās zemnieku saimniecību, nodarbojies ar putnkopību un biškopību. Studēja Bostonas Universitātē, iegūstot bakalaura (1918) un maģistra (1921) grādus. Strādājis arī Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1922. gadā viņš strādāja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātes Rūgšanas tehnoloģijas laboratorijā par asistentu. 1922. gadā palīdzēja Vecbebru muižā iekārtot biškopības un dārzkopības skolu un 1924. gadā Vecauces muižā izveidoja mācību dravu studentu prakses vajadzībām. 1929. gada sākumā P. Rizga aizstāvēja savu habilitācijas darbu „Stropa svara maiņa atkarībā no dažādiem apstākļiem”, tika apstiprināts par privātdocentu. 1930. gadā ar visu ģimeni pārcēlās darbā uz Vecauces saimniecību, atbrīvojās no asistenta pienākumiem laboratorijā un uzsāka vistu paraugfermas izveidi. 1938. gadā viņu ievēlēja par LU docentu, bet 1939. gadā jaunizveidotajā Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā organizēja un vadīja Biškopības un putnkopības katedru.
Atanasijs Skalcojannis
Atanasijs Skalcojannis (gr; dzimis, miršanas gads nav zināms) bija grieķu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Pēteris Rizga
Dzīvesgājums
Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā P. Rizgam piešķīra profesora nosaukumu un apstiprināja lauksaimniecības zinātņu doktora grādu. Tūlīt pēc Latvijas PSR ZA nodibināšanas 1946. gadā profesoru Rizgu apstiprināja par korespondētājlocekli biškopības un putnkopības nozarē. Miris 1955. gada 29. oktobrī, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Atanasijs Skalcojannis
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Skalcojannis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās vieglatlētikas disciplīnās — 110 metru barjerskrējienā un tāllēkšanā.
Pēteris Rizga
Darbi
Izgudrojis jauna tipa bišu stropu, ko nosaucis par Auces stropu, kas vēlāk dēvēts par Latvijas stāvstropu. Izgatavojis arī oriģinālu viršu medus spiedi. Vecauces izmēģinājumu saimniecībā izveidoja šūnu pārstrādes darbnīcu. Ieviesis Latvijā ceļojošās dravniecības metodi un mākslīgo šūnu izgatavošu.
Atanasijs Skalcojannis
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Tāllēkšanā viņa precīzi iegūtais rezultāts arī nav zināms, bet tas ir bijis sliktāks par 5,70 metriem. Skalcojannis šajā disciplīnā ir finišējis kā pēdējais, devītais sportists.
Užava
Užava ir ciems Ventspils novada Užavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Užavas upes krastā pie autoceļa P111 23 km no novada centra Ventspils un 210 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Užavas muižas (Hasau) centra un luterāņu baznīcas. Par lielāku apdzīvoto vietu izveidojusies pēckara gados, kad Užava bija padomju saimniecības «Užava» centrs. Užavā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, pasts, viesu nams, ģimenes ārsta prakste, luterāņu (celta 1783. gadā, atjaunota 1892. gadā) un baptistu baznīcas. Netālu upes krastā atrodas Užavas elku liepa un Užavas elku strauts.
Zirnekļcilvēks: Atgriešanās mājās
Filma ir par Pīteru Pārkeru, kas pēc filmas "Kapteinis Amerika: Pilsoņu karš" notikumiem cenšas līdzsvarot savu jauniešu dzīvi ar būšanu par Zirnekļcilvēku. Galvenās lomas tajā attēlo Toms Holands, Maikls Kītons, Džons Favro, Zendaja, Donalds Glovers, Teina Deilija, Marisa Tomeja un Roberts Daunijs jaunākais.
Aizaugušā grāvī viegli krist
"Aizaugušā grāvī viegli krist" ir 1986. gada Latvijas PSR mākslas filma. Filmas režisors ir Jānis Streičs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Paula Putniņa lugas "Jūras krupim grāvī grūti" motīviem.
Sižets
Latvijas kolhozs 20. gadsimta 80. gadu vidū. Tiecoties pēc izciliem sociālistiskās sacensības sasniegumiem, ļaudis aizmirst vai negrib parūpēties ne par savu sētsvidu, ne par savu tuvāko. Latvijas laukus nomāc arī alkoholisma nodarītais posts. Jaunais komjaunatnes sekretārs Vitolds ar to nevar samierināties, tāpēc viņš ķeras pie negāciju izskaušanas.
Lomās
'''Epizodēs: Romualds Ancāns, Tālivaldis Āboliņš, Alvis Birkovs, Voldemārs Lobiņš, Dainis Porgants, Boļeslavs Ružs, Vera Singajevska, Velta Straume, Ilze Vazdika, Mārtiņš Vērdiņš, Ilga Vītola, Kārlis Zušmanis u. c.
Andžejs Duda
Dzīves sākums
A. Duda dzimis Krakovā, Janinas Milevskas un Jana Tadeuša Dudas ģimenē. Abi vecāki bija profesori AGH Zinātnes un Tehnoloģiju Universitātē. Viņa vectēvs karoja Poļu—padomju karā un vēlāk arī Armia Krajowa rindās Otrajā pasaules karā.
Duda mācījās Jana III Sobeska vārdā nosauktajā vidusskolā Krakovā.
Vēlāk A. Duda studēja jurisprudenci Jagaiļa Universitātē. 2001. gada oktobrī viņš tika apstiprināts par asistentu (ar maģistra grādu) Jagaiļa Universitātes Administratīvās likumdošanas departamentā, bet 2005. gada janvārī tur ieguva doktora grādu. Politiskās karjeras laikā kopš 2006. gada septembra viņš bijis bezalgas atvaļinājumā, neskaitot 13 mēnešu periodu no 2010. gada septembra, kad viņš atgriezās universitātē.
Normatīvā pieeja
Normatīvā teorija terminu nozīmi un to skaidrojumu neņem vērā, tā nošķir esamību un būtību no faktiem, to aizstājot ar to, ka esība var pastāvēt tikai caur personisko pieredzi un paša pārbaudītajām lietām un darbībām. Vienīgais apstāklis, kas ir jāņem vērā un ir svarīgs, kādas ir attiecības vispārinājumiem, kas izriet no personiskās pieredzes, kuri tiek izmantoti, lai sakārtotu un notiktu pieredzes grupēšana.
Normatīvisms ir nozīmīgs komponents politisko jēdzienu aprakstīšanā, tas palīdz skaidrot, kāda loma tiek piešķirta sociālajai dzīvei
Normatīvās pieejas viens no galvenajiem jautājumiem uz ko tā tiecas atbildēt, ir — "Kas ir taisnīgums?".
Vēsture
Normatīvās teorijas aizsākumi ir Senajā Grieķijā, kad Aristotelis un Platons uzdeva jautājumu par ideālo dzīves modeli un ideālo politisko kārtību, tās attīstības gaita stiepjas līdz pat mūsdienām, vēsturiski tā saistāma ar morālo un filozofisko politiku.
Klasiskās normatīvās teorijas beigas meklējamas 20. gadsimta beigās, teorētiķiem nonākot pie secinājuma, ka politiskā filozofija un spriešana par labāku dzīves un valsts pārvaldes formu ir bezjēdzīga laika tērēšana, kas neko nesniedz politiskās zinātnes attīstībai.
Normatīvā pieeja starptautisko attiecību kontekstā
Normatīva pieeja starptautiskajās attiecībās neapskata pašreizējo situāciju, bet gan pēta, kas būtu jābūt — kā pasaulei būtu jāveidojas un caur kādām vērtībām tiktu pieņemti lēmumi.
Mikola Rjabovils
Mikola Rjabovils (ukraiņu: Микола Степанович Рябовіл, 1883—1919) bija Kubaņas Tautas Republikas politiķis, Kubaņas Likumdošanas Radas priekšsēdētājs (1917—1919).
Dzīves gājums
1905.—1907. gadā viņš studēja Kijivas Politehniskajā institūtā, taču, piedaloties studentu protestos, trešajā kursā pārtrauca studijas.
1915. gadā viņš tika mobilizēts Krievijas armijā un nosūtīts mācīties militārajā inženieru skolā, kuru sekmīgi pabeidza ar praporščika dienesta pakāpi. Turpināja dienestu sapieru vienībā Somijā, kur viņu sagaidīja Februāra revolūcija.
1917. gada maijā Rjabovols no Somijas atgriežas Kubaņā. Tā paša gada septembrī un novembrī Rjabovolu ievēlēja par Likumdošanas Radas priekšsēdētāju.
Kubaņas delegācijas vadībā Rjabovols apmeklēja Kijivu, kuru bija okupējuši vācieši. Viņa uzdevums bija nodibināt labas kaimiņattiecības ar hetmanu Pavlo Skoropdski un tādējādi veicināt kazaku apgādāšanu ar ieročiem no milzīgajiem Krievijas krājumiem, kas bija uzkrāti Ukrainas noliktavās.
1918. gada 2. augustā Kubaņas valdībai atļāva atsākt darbu Jekaterinodarā, kur Rjabovolu ievēlēja par Novada Radas priekšsēdētāju.
1918. gada 16. februārī Rjabovolas vadītā Kubaņas apgabala Rada pasludināja neatkarīgu Kubaņas Tautas Republiku. Pēc ziņām no Petrogradas par Pagaidu valdības gāšanu visā Kubaņā tiek ieviests kara stāvoklis. Mītiņi, sapulces un demonstrācijas tika aizliegtas. Kubaņas karaspēka valdība atsakās atzīt padomju iestādes.
Dažas dienas pēc Kubanas Republikas proklamēšanas Radas deputātu sanāksmē pieņem rezolūciju par Kubaņas pievienošanu Ukrainai uz federāliem noteikumiem. Apvienošanās nenotika Sarkanās armijas ofensīvas dēļ.
Pēc Brīvprātīgo armijas kritikas Dienvidkrievijas konferencē Donas Republikā 1919. gadā Rjabovolu nogalināja ar diviem šāvieniem no revolvera, kad viņš nākamajā dienā plkst. 2 naktī atgriezās viesnīcā. Rjabovilas slepkavībai bija liela politiska rezonanse, dažādas politiskās organizācijas un partijas protestēja, Kubaņas kazaki pastiprināti dezertēja no Denikina armijas.
Atmiņa
Kopš 2017. gada Kijivā ir Mikolas Rjabovilas iela.
Valentins Lukaševičs
Valentins Lukaševičs (dzimis ) ir latviešu rakstnieks un literatūrzinātnieks.
Biogrāfija
Dzimis skolotāja un pārdevējas ģimenē. Studējis Ļeņingradas Universitātē, Latvijas Universitātē. 1993. gadā absolvējis Daugavpils Pedagoģisko universitāti, pēc tam tur arī sācis strādāt par lektoru. 2008. gadā ieguvis filoloģijas doktora grādu par promocijas darbu "Latgaliešu 20. gadsimta proza Latgales literārajā telpā". No 2002. līdz 2018. gadam vairākkārt bijis vieslektors Vītauta Dižā universitātē Kauņā, Lietuvā.
Literāras publikācijas kopš 1989. gada. Viens no nozīmīgākajiem latgaliešu rakstu valodā rakstošajiem Latvijas dzejniekiem, kura dzeja iekļauj gan sadzīviskus vērojumus, gan humoristisku un ironisku pasaules skatījumu, gan poētisku vispārinājumu un refleksiju par latgalisko identitāti spilgtā lokālā kolorītā. No 2005. līdz 2020. gadam izdevis dzejas tetraloģiju "Ceļš". Kopā ar Oskaru Seikstu sarakstījis 1996. gadā izdoto asociatīvo romānu "Valerjana dzeive i redzīni", kas tiek uzskatīts par pirmo postmodernisma romānu latgaliešu literatūrā. Sastādījis "Latgaliešu-latviešu vārdnīcu" (2011), līdzautors izdevumam "Latgales lingvoteritoriālā vārdnīca" (2012), ceļveža "Ebreju Latgola" latgaliešu teksta autors (2016). Veidojis radio un televīzijas raidījumus galvenokārt par Latgali, latgaliešu rakstu valodu un literatūru, piedalījies videofilmu veidošanā, sadarbojies ar vairākiem preses izdevumiem. Vairāku grupu "Dabasu duravys", "Sovvaļnīks" un "Borowa MC" dziesmu tekstu autors.
Saņēmis Literatūras gada balvas speciālo balvu par krājumu "Bolti burti" (2011) un latgaliešu kultūras gada balvu "Boņuks 2013” nominācijā "Gada sasniegums audiovizuālajā mākslā” par televīzijas raidījumiem "Cytaidi latviskais”, kā arī vairākus citus apbalvojumus.
Huans Karloss Valerons
Huans Karloss Valerons Santana (es, dzimis ) ir Spānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Spānijas futbola izlases dalībnieks.
15 sezonu laikā Valerons La Liga turnīrā aizvadīja kopumā 390 mačus un guva 29 vārtus, pārstāvot Mallorca, Atlético Madrid un Deportivo La Coruña. Deportivo komandā Valerons pavadīja 13 gadus. Savu karjeru viņš sāka un beidza Las Palmas komandā.
Spānijas futbola izlases sastāvā Valerons kopumā nospēlēja 46 mačus un guva 5 vārtus. Pārstāvējis izlasi 2002. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī divus Eiropas čempionātos.
Sasniegumi
Deportivo
Lonaste (upe)
Lonaste, arī Lone, ir Stendes labā krasta pieteka Ventspils novadā. Sākas Ances pagasta dienvidaustrumos, saplūstot Pācei un Raķupei. Plūst rietumu—ziemeļrietumu virzienā pa mežainu un purvainu apvidu Ventavas līdzenumā. Lejtecē meliorētu zemju masīvs, upe iztaisnota un pārvērsta par kanālu. Lielākās pietekas ir Rūšupe (10 km), Avotgrāvis, Lāžvalks (labās), Mālvalks, Nabagvalks, Sātiķvalks (kreisās). Upes augšteces neliels posms ietilpst Raķupes ielejas dabas liegumā.
Emīls Sutovskis
Biogrāfija
Pēc PSRS sabrukuma kopā ar ģimeni pārcēlies uz Izraēlu. 1995. gadā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā, bet 1996. gadā Medeljinā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1997. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Hogevēnā (Nīderlande) un Buenosairesā. Vēlākajos gados kļuvis par daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāju, tajā skaitā uzvarējis Esenē (1999), Hastingsā (2000), Milana Vidmāra memoriālā Slovēnijā (2003), Reikjavikā (2004), Gibraltārā (2005), Aeroflot Open Maskavā (2005). 2004. gadā Pamplonas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Lūku Makšeinu un Migelu Iljeskasu. 2001. gadā Ohridā uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2003. gadā uzvarējis pirmajā Eiropas interneta šaha čempionātā. 2007. gadā Drēzdenē ieņēmis 2. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2012. gadā Baku komandas SOCAR sastāvā uzvarējis Eiropas šaha klubu kausa izcīņā.
Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas: 2000. gadā Ņūdelī zaudējis 1. kārtā, bet 2001. gadā ticis līdz 3. kārtai, kurā zaudējis Vasiļam Ivančukam. 2005. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā, kurā 3. kārtā zaudējis Etjēnam Bakro.
Pārstāvējis Izraēlas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā Sutovskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1996. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Bataiska
Bataiska (ru) ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā Donas pietekas Koisugas krastā, Rostovas pie Donas satelītpilsēta; atrodas 8 km uz dienvidaustrumiem no tās. Nozīmīgs transporta mezgls.
Vēsture
Apdzīvoto vietu 1769. gadā kā Batajskas slobodu dibināja Zaporožjes kazaki un izbēgušie krievu dzimtļaudis. Nosaukums cēlies no Batajas upītes, kuras nosaukums tjurku valodā nozīmē ‘mitra ieleja ar strautu’. Ciems strauji izaudzis 19. gadsimta vidū sakarā ar Ziemeļkaukāza saimniecisko apgūšanu, 1856. gadā jau bija pagasta centrs. 1875. gadā savienota ar Rostovas—Vladikaukāzas dzelzceļa līniju. 1924. gadā Bataiska kļuva par rajona centru. 1931. gadā izbūvēts lidlauks, atvērta lidotāju skola. 1938. gadā likvidēts Bataiskas rajons, bet pašai Bataiskai piešķirts pilsētas statuss.
Par Latvijas Republikas valstisko statusu
Latvijas Republikas Augstākās Padomes likums "Par Latvijas Republikas valstisko statusu" ir dokuments, ar kuru 1991. gada 21. augustā Latvijas Republikas Augstākā Padome pasludināja, ka tiek pilnā mērā atjaunota Satversmes sapulces 1922. gada 15. februārī pieņemtā Latvijas Republikas Satversme.
Pauls Šmits
Pauls Fēlikss Šmits (Paul Felix Schmidt; Narva —  Allentouna) bija vācbaltiešu izcelsmes Igaunijas, Vācijas un ASV starptautiskais meistars šahā (1950). Pēc profesijas — ķīmiķis.
Par Latvijas Republikas valstisko statusu
Vēsture
Pēc LPSR Augstākās Padomes 1990. gada vēlēšanām Latvijas parlaments ar 138 balsīm „par”, 0 „pret” (deklarāciju neatbalstošie deputāti balsojumā nepiedalījās) un 1 „atturas” Augstākā Padome pieņēma deklarāciju „Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu”. Šī deklarācija pasludināja 1940. gada 17. jūnija PSRS militāro agresiju kā starptautisku noziegumu un atjaunoja Latvijas Republikas suverenitāti, tomēr tika pasludināts pārejas posms līdz Saeimas sasaukšanai. Deklarācijas 9. punkts paredzēja Latvijas Republikas valstiskās neatkarības atjaunošanu sarunu ceļā ar PSRS valdību. 1991. gada 3. marta Vislatvijas tautas aptaujas rezultāti liecināja, ka vairākums (73,7%) Latvijas iedzīvotāju atbalstīja Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
Pauls Šmits
Dzīve Igaunijā
1934. gadā beidzis skolu Tallinā, pēc tam divus gadus mācījies Tartu Universitātē, kuru nav pabeidzis. 1930. gadu otrajā pusē bijis viens no Igaunijas spēcīgākajiem šahistiem un nopietns konkurents tā laika Igaunijas šaha līderim Paulam Keresam. 1936. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Keresu par Igaunijas šaha čempiona nosaukumu — 3½:3½. 1937. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Pērnavā, apsteidzot Keresu, Gideonu Štālbergu un Salo Floru.
Par Latvijas Republikas valstisko statusu
Vēsture
Pēc 1991. gada 19. augusta puča beidza pastāvēt PSRS konstitucionālās valsts varas un pārvaldes institūcijas. Kad svarīgākos pārvaldes objektus Latvijā sāka ieņemt Padomju armija, Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma likumu "Par Latvijas Republikas valstisko statusu", kopš likuma pieņemšanas brīža Latvijas Republikas teritorijā bija spēkā vienīgi tās augstāko valsts varas un pārvaldes institūciju likumi un lēmumi.
Pauls Šmits
Dzīve Igaunijā
Pārstāvējis Igaunijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1937, 1939) un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1939) medaļu.
Dzīve Vācijā
Pēc 1939. gada Pasaules šaha olimpiādes Buenosairesā atgriezies Eiropā un kā etniskais vācietis pārgājis Vācijas pilsonībā. Otrā pasaules kara gados sekmīgi piedalījies dažādos šaha turnīros. 1940. gadā izcīnījis 2. vietu Vācijas 32. šaha čempionātā, bet gadu vēlāk dalījis pirmo vietu Vācijas 32. šaha čempionātā un uzvarējis papildu mačā par čempiona nosaukumu ar 3½:½. 1942. gadā Zalcburgā piedalījies spēcīgā starptautiskā šaha turnīrā un dalījis 3.-4. vietu (uzvarēja Aleksandrs Aļehins).
Par Latvijas Republikas valstisko statusu
Likuma teksts
Apzinoties savu atbildību tautas priekšā, ņemot vērā 1990. gada 4. maija deklarāciju «Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu», 1991. gada 3. marta Vislatvijas tautas aptaujas rezultātus un to, ka 1991. gada 19. augustā PSRS valsts apvērsuma rezultātā ir beigušas pastāvēt PSRS konstitucionālās valsts varas un pārvaldes institūcijas un nav iespējams realizēt 1990. gada 4. maija deklarācijas «Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu» 9. punktu par Latvijas Republikas valstiskās neatkarības atjaunošanu sarunu ceļā,
Pauls Šmits
Dzīve Vācijā
Pēc kara šaha turnīros spēlējis retāk, arī rezultāti vairs nav sasnieguši iepriekšējo līmeni, jo radušās problēmas ar veselību. 1949. gadā Rietumvācijā publicējis savu grāmatu par šahu — "Šaha meistars domā" (de). Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Šmitam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Par Latvijas Republikas valstisko statusu
Likuma teksts
Latvijas Republikas Augstākā Padome nolemj:
Pauls Šmits
Dzīve ASV
1951. gadā aizstāvējis ķīmijas doktora grādu Heidelbergas Universitātē un drīz vien kopā ar sievu pārcēlies uz Kanādu, bet vēlāk uz ASV, kur apmeties Filadelfijā un uzsācis darbu kā universitātes profesors. Vēlāk pārgājis darbā uz Bell Telephone Company un apmeties Pensilvānijas pilsētā Allentounā, kur līdz savai aiziešanai pensijā 1982. gadā nodarbojies ar elektroķīmijas pētniecību. Mūža pēdējā posmā ar šahu nodarbojies maz, pārsvarā spēlējis tikai vieglās partijas, tomēr sadraudzējies ar citu zinātnei pievērsušos šahistu Rubenu Fainu. Miris no miokarda infarkta.
Par Latvijas Republikas valstisko statusu
Likuma teksts
''1. Noteikt, ka Latvija ir neatkarīga, demokrātiska republika, kurā Latvijas valsts suverēnā vara pieder Latvijas tautai un kuras valstisko statusu nosaka Latvijas Republikas 1922. gada 15. februāra Satversme.''
''2. Atzīt par spēku zaudējušu 1990. gada 4. maija deklarācijas «Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu» 5. punktu, kas noteica pārejas periodu Latvijas Republikas valsts varas atjaunošanai de facto.''
4. Konstitucionālais likums stājas spēkā ar tā pieņemšanas brīdi.
Latvijas Republikas Augstākās Padomes priekšsēdētājs A. Gorbunovs
Latvijas Republikas Augstākās Padomes sekretārs I. Daudišs
Rīgā 1991. gada 21. augustā
Druķu Vecumi
Druķu Vecumi ir ciems Mežāres pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 168 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V795.
Vsevolods Rauzers
Vsevolods Rauzers (ru; — 1941. gads, Ļeņingrada) bija PSRS šahists.
Biogrāfija
Jaunībā dzīvojis Ukrainā un agri sācis nodarboties ar šahu. 1927. gadā Poltavā dalījis pirmo vietu Ukrainas šaha čempionātā. Lai gan zaudējis papildus maču, tomēr ieguvis Ukrainas šaha čempiona nosaukumu. 1929. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1933. gadā Harkivā atkārtoti dalījis pirmo vietu Ukrainas šaha čempionātā. Vēlāk pārcēlies uz Ļeņingradu. Sešas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1927, 1929, 1931, 1933, 1934/1935, 1937). Labākais rezultāts - 6. vieta 1933. gadā. 1936. gadā bijis otrais Ļeņingradas šaha čempionātā, uzvarot abās savstarpējās partijās turnīra uzvarētāju Vjačeslavu Ragozinu. 1937. gadā nopietni saslimis un vairs nevarējis regulāri piedalīties šaha turnīros. Savā pēdējā turnīrā Kijivā, kas bijis PSRS šaha čempionāta pusfināls, dalījis tikai 13.-15. vietu. Otrā pasaules kara laikā gājis bojā Ļeņingradas blokādē.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā ar savām figūru aktīvās attīstības idejām, kuras Rauzers bieži izmantoja savās partijās. Viņa vārdā ir nosaukts plaši pazīstams variants sicīliešu aizsardzībā: 1. e4 c5 2. Zf3 d6 3. d4 cxd4 4. Zxd4 Zf6 5. Zc3 Zc6 6. Lg5.
Alofons
Tā kā fonēmas pēc savas definīcijas ir funkcionāli nozīmīgas vienības, tad vairāku skaņu piederēšana vienai un tai pašai fonēmai norāda, ka tās attiecīgās valodas fonoloģiskajā sistēmā neveido funkcionālu kontrastu. Situācija var būt atšķirīga citās valodās, piemēram, angļu valodā un  ir divas dažādas fonēmas — šo fonēmu kontrasts ir vienīgais, kas ļauj šķirt, piemēram, sun  "saule" un sung  "dziedājis/dziedāts".
Absints (glezna)
Absints (fr) ir franču gleznotāja Edgara Degā eļļas krāsas glezna. Tās oriģinālnosaukums bija "Kafejnīcā" (fr). Citi darba nosaukumi bija "Francijas kafejnīcas skice" un "Tēli kafejnīcā", bet, gleznu izstādot 1893. gada Londonas izstādē, tās nosaukums bija nomainīts uz L'Absinthe, ar kādu to pazīst šobrīd. Glezna atrodas Orsē muzeja pastāvīgajā kolekcijā Parīzē.
Apraksts
Darbs gleznots 1875.–1876. gadā; tajā attēloti divi tēli, sieviete un vīrietis, kuri sēž attiecīgi centrā un pa labi. Vīrietis cepurē, skatās pa labi ārpus gleznas, kamēr sieviete, tērpusies formālāk, arī ar cepuri, skatās lejup. Viņai priekšā uz galda stāv ar absintu pildīta glāze. Šī aina atspoguļo pieaugošo sabiedrisko izolāciju, kas parādījās Parīzē straujās izaugsmes posmā. Gleznā izmantotie modeļi ir aktrise Elena Andrē un bohēmisma gleznotājs un grafiķis Marselēns Debutēns. Kafejnīca, kurā notiek darbība, ir Café de la Nouvelle-Athènes Parīzē.
Atsauksmes
Pirmajā izstādē 1876. gadā to kritiķi uztvēra negatīvi, nosaucot to par neglītu un pretīgu. To līdz 1892. gadam novietoja noliktavā, atkal izstādot 1892. gadā, kad to atkal uztvēra ar asu nepatiku. To ar nosaukumu L'Absinthe atkal izstādīja 1893. gadā Anglijā, kur tā izraisīja diskusijas. Gleznā attēlotie ļaudis angļu kritiķu skatījumā bija šokējoši degradēti un prasti. Daudzi uzskatīja gleznu par triecienu morālei; tā uzskatīja tādi viktoriāņi kā Sers Viljams Bleiks Ričmonds un Vollters Kreins, kad glezna tika demonstrēta Londonā. Šī reakcija bija laikmetam raksturīga, atklājot dziļās aizdomas, ar kurām Viktorijas Anglija bija uztvērusi Francijas mākslu kopš Barbizonas skolas pirmsākumiem, un vēlmi mākslas darbos atrast morāli uzmundrinošas vērtības. Daudzi angļu kritiķi gleznu uztvēra kā brīdinājumu pret absintu un Franciju vispār. Romānu rakstnieka Džordža Mūra komentārs par attēloto sievieti bija: "Kas par palaistuvi!" Viņš piemetināja, "stāsts nav patīkams, bet pamācošs". Tomēr savā grāmatā Modernā glezniecība, Mūrs nožēloja morāles mācības piešķiršanu darbam, apgalvojot, ka "glezna ir tikai mākslas darbs un tam nav nekādas saistības ar dzērienu vai socioloģiju."
Viktors Mihaļevskis
Viktors Mihaļevskis (he; dzimis Gomeļā) ir Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (1996).
Biogrāfija
Divas reizes uzvarējis Izraēlas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā (1991, 1992). 1996. gadā Jeruzalemē dalījis 1.-3. vietu Izraēlas šaha čempionātā. 1998. gada Izraēlas šaha čempionātā izcīnījis sudraba medaļu. 2014. gadā Beerševā uzvarējis Izraēlas šaha čempionātā.
Pārstāvējis Izraēlas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā Mihaļevskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1996. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Skaitļu grāmata
Skaitļu grāmata, arī '''4. Mozus grāmata' (, Bəmidbar''), ir ceturtā Vecās Derības un pirmspēdējā Toras grāmata. Grāmatas pamatā galvenokārt ir Mozus un viņa sekotāju klejošana pa tuksnesi, lai nokļūtu apsolītajā zemē Kanaānā. Tajā ir aprakstītas izraēliešu ciešanas un viņu daudzās sūdzības pret Dievu. Cilvēki tajā ir attēloti neticīgi un dumpīgi.
Anastasijs Andreu
Anastasijs Andreu (gr; dzimis, miris ) bija grieķu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Andreu 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja 110 metru barjerskrējienā. Viņš startēja pirmajā priekšskrējienā, taču viņa iegūtais rezultāts nav zināms. Fināla skrējienam Andreu nekvalificējās.
Citas aktivitātes
Viņš guva panākumus pirmajās Pan-Kipras spēlēs 1896. gadā, uzvarot 100 metru un 110 metru barjerskrējienā, bet pirmajās Panhellēņu spēlēs startēja 110 metru barjerskrējienā.
Viņš bija Grieķijas armijas brīvprātīgais 1897. gada Grieķijas-Turcijas karā un cīnījās Domokona Dervenā, Fulnejā un Farsalā.
Neitans Redmonds
Neitans Redmonds (en, dzimis ) ir angļu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, bijušais Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Redmonds pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Burnley.
Anglijas futbola izlases sastāvā Redmonds debitēja pret Vāciju.
Asiņainais dimants
"Asiņainais dimants" (en) ir 2006. gada ASV kara trillera filma, kura režisors un viens no producentiem ir Edvards Zviks. Galvenās lomas atveido Leonardo Di Kaprio, Dženifere Konelija, Džimons Honsū, Maikls Šīns, Arnolds Voslū un Gauravs Čopra. Filmas pirmizrāde notika.
Filmā zvejnieks, kontrabandists un uzņēmēju sindikāts saliek kopā prātus, lai iegūtu vērtīgu dimantu.
Džo Allens
Velsas futbola izlases sastāvā ir piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā un Lielbritānijas futbola izlases sastāvā ir piedalījies 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Sēlpils draudzes novads
Sēlpils draudzes novads bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes Sēlpils virspilskunga iecirkņa Jaunjelgavas pilskunga iecirkņa (Hauptmannschaft Friedrichsstadt), vēlākā Kurzemes guberņas Jaunjelgavas apriņķa sastāvā.
Luterāņu baznīcas un mācītājmuižas Sēlpils draudzes novadā (1841)
Atsauce:
Muižas Sēlpils draudzes novadā (1841)
{| table width=99%
Privātās muižas
Atsauce:
Valūtas kurss
Valūtas kurss, arī naudas kurss, maiņas kurss, ir valūtas cena, kas izteikta citu valstu naudas vienībās. Valūtas kurss var mainīties katru dienu, tādēļ ir divi naudas maiņas modeļi. Viens no tiem ir peldošais kurss, kas ir atkarīgs no valūtas pieprasījuma un piedāvājuma, bet otrs ir fiksētais valūtas kurss, kur valūta tiek mainīta pret citu noteiktu valūtu ar noteiktu likmi, piemēram, Latvijas bijušās naudas vienības lats kurss bija piesaistīts eiro ar fiksētu likmi, tas ir, 1 eiro bija 0,7028 lati.
Kampana
Kampana var būt:
Fantomass trako
Galvenās lomas filmā atveido Žans Marē (Fantomass, žurnālists Fandors, profesors Lefēvrs) un Luijs de Finess (komisārs Živs). Citas lomas atveido Milēna Demonžo (Elēna), Žaks Dināms (inspektors Mišels Bertrāns), Robērs Dalbāns (laikraksta redaktors), Olivjē de Finess (Elenas brālis Mišū).
Sižets
Fantomass ir nenotverams noziedznieks, kura īsto seju neviens nav redzējis, paslēpjot to zem zilganas maskas. Lai realizētu savus noziedzīgos plānus, viņš prasmīgi atveido citu cilvēku sejas, uzliekot dažādas sarežģītas maskas un kostīmus. Šis laupītājs un zaglis, kas terorizē visu Franciju, var atveidot praktiski ikvienu, radot apjukumu policijas rindās.
Policijas komisārs Živs tiek pagodināts par ļaunā briesmoņa pieveikšanu. Komisārs ir pārliecināts, ka uzveicis sen meklēto ļaundari. Vēlāk Fantomass nolaupa izcilo zinātnieku — profesoru Maršānu ar mērķi izstrādāt superieroci, kas viņam ļautu apdraudēt pasauli. Fantomass plāno nolaupīt arī otru zinātnieku — profesoru Lefēvru. Žurnālists Fandors izstrādā ģeniālu shēmu, kurā viņš pārģērbjas par Lefēvru un dodas apmeklē zinātnes kongresu Romā, lai pievilinātu Fantomasu un tas mēģinātu viņu nolaupīt. Nepieļaujot Fantomasam nolaupīt īsto profesoru, pirms tam komisārs izveido savu novērošanas sistēmu. Profesors televizorā ierauga savu dvīni — Fandoru, kurš intervijā sastāsta muļķības un neizturējis izlemj doties uz kongresu, bet beigās tiek nolaupīts. Živs, Fandors un Elēna turpina dzīties pakaļ Fantomasam no zinātnes konferences gaiteņiem līdz vulkāna krāterim. Neiztiekot bez starpgadījumiem, komisāram ar īpašas ierīces palīdzību izdodas atbrīvot slavenos zinātniekus un arī Elenas brāli Mišū. Tomēr Fantomass, izmantojot savu mašīnu Citroën DS ar izvelkamiem spārniem, kas pārvēršas lidmašīnā, atkal aizbēg.
Rambulis
Rambulis, arī Rumbulīte, Rumbula, Briņķupe, ir Abavas kreisā krasta pieteka Tukuma un Talsu novados. Sākas kā grāvis Matkules pagasta rietumos pie Silavu mājām. Plūst ziemeļu virzienā, upes augštece un vidustece līdz Abavas senlejai pārrakta un regulēta. Lejtecē līkumo pa dziļu gravu. Ietek Abavā Sabiles pilsētas teritorijā lejpus tiltam. Lielākās pietekas ir Pidole (labā) un Ķeļķe (kreisā). Lejtecē upe plūst pa Abavas senlejas dabas parka teritoriju, tās ieleja ir daļa no Pedvāles brīvdabas muzeja.
Davids Daņiuševskis
Davids Daņiuševskis (pl; 1885. gads Lodza — 1944. gads) bija ebreju izcelsmes Polijas šahists.
Biogrāfija
Pirmo panākumu šahā guvis 1906. gadā, kad aiz Akibas Rubinšteina ieņēmis 2. vietu Lodzas šaha biedrības čempionātā. 1907. gadā Lodzā piedalījies Viskrievijas šaha čempionātā, kurā palicis 10. vietā. 1909. gadā Sanktpēterburgā piedalījies Viskrievijas šaha amatieru turnīrā un dalījis 4.-6. vietu. No 1915. gada līdz 1921. gadam dzīvojis Krievijā. 1920. gadā Maskavā piedalījies pirmajā Krievijas PFSR šaha čempionātā (vēlāk šis turnīrs tika uzskatīts arī par pirmo PSRS šaha čempionātu), kurā dalījis 9.-10. vietu, taču nospēlējis neizšķirti ar turnīra uzvarētāju Aleksandru Aļehinu.
Pēc Pirmā pasaules kara atgriezies Polijā. 1922. gadā ieņēmis 2. vietu Lodzas pilsētas šaha čempionātā, bet 1924. gadā šajā turnīrā dalījis 1.-2. vietu. Pārstāvējis Polijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1924. gadā. 1927. gadā Lodzā piedalījies 2. Polijas šaha čempionātā, kurā palicis 10. vietā. 1929. gadā Lodzas komandas sastāvā izcīnījis 2. vietu Polijas komandu šaha čempionātā.
Bijis pazīstams arī kā šaha literāts. 1922. gadā uzrakstījis grāmatu par krievu šahistu Mihailu Čigorinu. 1938. gadā izdevis Lodzas šaha biedrības 30 gadu jubilejai veltītu grāmatu "Lodzas šaha biedrības jubilejas grāmata" (pl). Sācis rakstīt grāmatu arī par Davidu Janovski, taču nav to pabeidzis.
Otrā pasaules kara laikā palicis nacistiskās Vācijas okupētajā Polijā un ticis ieslodzīts Lodzas geto. Šeit 1944. gada 9. februārī nospēlējis savu pēdējo zināmo šaha partiju. Par Daņiuševska nāvi trūkst precīzas informācijas.
Druvas (Rožupes pagasts)
Druvas ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 185 km attālumā no Rīgas.
Makss Krūze
Makss Benets Krūze (de, dzimis ) ir Vācijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Krūze pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu VfL Wolfsburg.
Savas karjeras laikā pārstāvējis vairākus klubus gan Vācijā, gan arī Turcijā. Spēlējis tādās komandās kā Werder Bremen, FC St. Pauli, SC Freiburg, Borussia Monchengladbach, Fenerbahçe un Union Berlin.
Vācijas futbola izlases sastāvā debitējis 2013. gadā. Piedalījies 2020. gada vasaras olimpiskajās spēles.
Amasja
Šajā pilsētā ir dzimuši vēsturnieks Strabons, kā arī Osmaņu impērijas valdnieki Murads I un Selims I.
Karaļa Kārļa Zeme
Karaļa Kārļa Zeme (no) ir Norvēģijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Arktikā. Salas stiepjas 90 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, sastāv no trijām galvenajām salām (Kongsejas, Svenskejas un Ābela salas), kā arī vairākām nelielām saliņām un klintīm. Ērika Ēriksena šaurums ziemeļos to atdala no Ziemeļaustrumu Zemes, bet Olgas šaurums rietumos — no Edža salas un Barenca salas. Augstākais kalns ir Reciusfjellets Kongsejas rietumos (320 m). Karaļa Kārļa Zemē sastopama lielākā leduslāču populācija Svalbārā. Visa salu teritorija un akvatorija ap tām ietilpst Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervātā.
Vēsture
Salas, domājams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā, kurš to nodēvēja par Vičes Zemi (Wiche Land) par godu vienam no Muscovy Company īpašniekiem Ričardam Vičem (Richard Wyche). Atklājums tika aizmirsts un salas no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens, kurš gan to sajauca ar Gilesa Zemi. 1959. gadā viņš izkāpa krastā Svenskejā. Karaļa Kārļa Zemes nosaukumu König Karl Land pirmoreiz lietoja Teodora fon Heiglina ekspedīcijas kartogrāfs Petermans, attiecinot to uz Virtembergas karali Kārli I. Norvēģi arī lietoja šo nosaukumu, bet attiecināja to uz Norvēģijas un Zviedrijas karali Kārli XV.
Tībingenes Universitāte
Tībingenes Universitāte (de) ir uz pētniecību orientēta publiska universitāte. Tā atrodas Vācijā, Bādenes-Virtembergas zemes Tībingenes pilsētā. Universitāte tika dibināta 1477. gadā, tādējādi tā ir viena no vecākajām universitātēm Vācijā. Universitātei ir 14 fakultātes.
2012. gada QS World University Rankings reitingā Tībingenes Universitāte ierindojās 144. vietā.
Vienpadsmit universitātes pasniedzēji vai studenti ir Nobela prēmijas laureāti. Tie ir Viljams Remzijs (William Ramsay, ķīmija, 1904. gads), Eduards Buhners (Eduard Buchner, ķīmija, 1907. gads), Kārlis Ferdinands Brauns (Karl Ferdinand Braun, fizika, 1909), Frics Pregls (Fritz Pregl, ķīmija, 1923), Ādolfs Butenands (Adolf Butenandt, ķīmija, 1939), Hanss Bēte (Hans Bethe, fizika, 1967), Georgs Vitigs (Georg Wittig, ķīmija, 1979), Hartmuts Mihels (Hartmut Michel, ķīmija, 1988), Berts Zakmanis (Bert Sakmann, fizioloģija vai medicīna, 1991), Kristiane Nisleina-Folharta (Christiane Nüsslein-Volhard, fizioloģija vai medicīna, 1995) un Ginters Blobels (Günter Blobel, fizioloģija vai medicīna, 1999).
Citi pazīstami cilvēki, kuri darbojušies universitātē: Aloizs Alcheimers, Henrihs Antons de Barī, Benedikts XVI, Gudruna Enslina, Marija Gimbutiene, Georgs Vilhelms Frīdrihs Hēgelis, Johanness Keplers, Filips Melanhtons, Sebastiāns Minsters, Alberts Šveicers, Vilhelms Vunts, Helderlīns.
Pēctecība
"Pēctecība" (en) ir ASV satīrisks melnā humora drāmas televīzijas seriāls, kura autors ir Džesijs Ārmstrongs. Pirmizrāde notika kanālā HBO. Seriāls ir par Roju ģimeni, globāla mediju un izklaides konglomerāta Waystar RoyCo īpašniekiem, kas cīnās par kompānijas vadību saistībā ar ģimenes patriarha Logana Roja (Braians Kokss) veselības pasliktināšanos. Seriālam apstiprināta ceturtās sezonas izveide.
Voldemārs Komisārs
Voldemārs Komisārs (dzimis 1899. gada 28. martā, miris 1931. gada 22. oktobrī) bija latviešu baletdejotājs, baletmeistars, karavīrs.
Latvijas Nacionālās operas (LNO) baleta trupas organizētājs un pirmais baletmeistars (1919—1922). Par varonību Brīvības cīņās (no 1919. gada 24. maija) apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni, vēlāk piešķirta jaunsaimniecība Jaunsvirlaukas pagasta "Kalna Līči".
Pēctecība
Seriāls "Pēctecība" ir plaši atzīts kritiķu vidū, izceļot scenāriju, aktierspēli (īpaši Stronga un Koksa) un skaņas celiņu. Seriāls saņēmis vairākas balvas un nominācijas, tostarp saņēmis BAFTA televīzijas balvu kategorijā "Labākā starptautiskais raidījums", Zelta globusa balvu kategorijā "Labākais drāmas seriāls" un Primetime Emmy balvu kategorijā "Labākais drāmas seriāls". Gan Kokss, gan Strongs saņēmuši Zelta globusa balvas kā labākie aktieri drāmas seriālā, turklāt Strongs saņēmis arī Primetime Emmy balvu šajā pašā kategorijā.
Voldemārs Komisārs
Dzīves gājums
Klasisko baletu Komisārs apguva Maskavā, kur bija evakuējies Pirmā pasaules kara gados, pie slavenākajiem krievu pedagogiem L. Novikova, M. Mordkina, T. Bekas. Atgriežoties Rīgā, profesors Jāzeps Vītols Komisārā saskatīja īsto kandidātu topošās operas baletmeistaram. Voldemārs Komisārs tobrīd bija viens no Latvijas pirmajiem baleta dejotājiem kopā ar pirmajām septiņām Latvijas baleta pionierēm.