cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Es soļoju pa Maskavu
Sižets
Filma darbība norisinās Maskavā 1960. gadu pirmajā pusē, parādīta viena diena. Jauns celtnieks-montāžnieks no Sibīrijas (arī iesācējs rakstnieks), Volodja Jermakovs ierodas Maskavā. Viņš lidostā redz dejojošu meiteni. Īsa dialoga laikā viņa pastāsta svešiniekam, ka sagaida savu vīru un “viņiem abiem klājas labi”. Vēlāk Maskavas metropolitēnā varonis iepazīstas ar metro celtnieku Koļu, kas atgriežas no nakts maiņas. Koļa grib atpūsties, bet viņam tas neizdodas — viņam pastāvīgi jāpalīdz draugiem un svešiniekiem dažādu ikdienas problēmu risināšanā. Viņš parāda Volodjam, kā atrast Celtnieku šķērsielu, meklē īpašnieku sunim, kas bulvārī iekodis Volodjam, iesaista savu māsu, lai sašūtu saplēstās Volodjas bikses. Tālāk izrādās, ka Koļas iejaukšanās ir nepieciešama arī viņa biedra Sašas problēmu risināšanai — kāzu priekšvakarā tas saņēmis pavēsti no kara komisariāta, un Koļam jāpaskaidro militārajam komisāram, kāpēc nākamajam jaunlaulātajam nepieciešams aizkavēt iesaukšanu.
Dodoties uz Valsts universālveikalu (ГУМ), lai nopirktu melnu uzvalku līgavainim, draugi kavējas ierakstu nodaļā, kur strādā jaunā pārdevēja Aļona — Koļa uzaicina viņu līdzi uz Sašas kāzām, bet Volodja — uz savām mājām Sibīrijā, apsolot, ka viņi tur uzcels veikalu, kur meitene varēs strādāt. Dienā notiek daudz lielu un mazu notikumu — varoņi apmeklē rakstnieka Voronova dzīvokli, kur parunājas ar grīdas pulētāju, kurš izliekas par dzīvokļa īpašnieku, Saša strīdas, pēc tam samierinās ar savu līgavu Svetu, Koļa demonstrē hipnozes iespējas attiecībā ar vienu no parka apmeklētājiem. Varoņi piedalās zagļa ķeršanā, kurš galu galā nonāk apcietinājumā Aļonas atjautības dēļ. Filmas finālā varoņi atvadās pie metro. Volodja iekāpj metro vagonā, Aļona aizbrauc pretējā virzienā, bet Koļa, dziedot «Бывает всё на свете хорошо…», dodas uz eskalatoru.
Scenārijs
Filmas ideja radās pāc tam, kad jaunais scenārists Genādijs Špaļikovs vērsās pie režisora Georgija Danelijas ar savu ieceri par iespējamo filmu. Iecere balstījās uz šādu ainu: lietus laikā pa pilsētas ielu basām kājām, vicinot kurpes, iet meitene, lietū izmircis velosipēdists lēnām seko viņai. Špaļikovam tajā brīdī nebija citu ideju, kā attīstīt sižetu, tomēr ainava lietū galu galā noteica topošās lentes stilu un intonāciju. Kopīgā darba sākumā tā veidotājiem jau bija zināma kinematogrāfiska pieredze. Danelijam bija iznākusi filma "Serjoža" (1960) (kopā ar Igoru Talankinu) un filma Путь к причалу (1962). Špaļikovs bija piedzīvojis ilgstošu cīņu ar cenzūru filmas “Iļjiča priekšpostenis” (Застава Ильича) dēļ, kas tika uzņemta pēc viņa scenārija Marlena Hucijeva režijā. 1963. gada martā PSKP Centrālās komitejas pirmais sekretārs Ņikita Hruščovs tikšanās laikā ar inteliģenci sacīja, ka iepazīšanās ar filmas materiāliem parādījusi, ka filma, kam nosaukums saistīts ar Ļeņinu, ir piepildīta ar “nepieņemamām, padomju ļaudīm svešām idejām”. Hruščova runa bija signāls amatpersonām, kuras uzskatīja, ka Špaļikova un Hucijeva lentē ir ideoloģiskas kļūdas. Galu galā pēc vairākām izmaiņām un galveno ainu noņemšanas filma tika izlaista ar nosaukumu “Man ir divdesmit gadu” (1965).
Filmas scenārijs tapa radošā procesā, mainoties gan filmas nosaukumam, gan sižeta līnijām. Beigās filmas nosaukums bija "Es soļoju pa Maskavu". Bet scenārija pieņemšanā radās grūtības ar māksliniecisko padomi, kas saskatīja ideoloģiskas problēmas, līdzīgi kā filmā “Iļjiča priekšpostenis”. Tikai pēc tam, kad Danelijam izdevās pārliecināt vienu no Valsts Kinematogrāfijas komitejas vadītājiem Vladimiru Beskakovu atbalstīt filmu, to palaida ražošanā.
Aktieru atlase
Pēc scenārija saskaņošanas sākās aktieru atlase. Koļas lomai izmēģināja vairākus pretendentus. Mākslinieciskā padome apstiprināja Vitāliju Solominu. Tomēr scenārists Špaļikovs šai lomai piedāvāja izmēģināt sava drauga Andreja Končalovska jaunāko brāli Ņikitu Mihalkovu. Režisors Danelija sākumā šaubījās, vai izvēlēties 18 gadus veco jaunieti, bet tas tomēr izrādījās atbilstošs. Vēlāk Ņikita Mihalkovs ir izteicies, ka šī loma lielā mērā noteica viņa dzīves turpmāko virzību, jo radīja vēlēšanos iestāties Ščukina Teātra institūtā.
Sašas lomā bija apstiprināts kāds aktieris, bet asistente ieteica pamēģināt Ščukina Teātra institūta otrā kursa studentu Jevgeņiju Steblovu. Tajā laikā augstskola neatbalstīja studentu piedalīšanos filmās, parasti tas netika atļauts. Tomēr izdevās dabūt atļauju, pateicoties Danelijas labām attiecībām ar Sergeju Bondarčuku, kas bija atveidojis lomu Danelijas filmā "Serjoža". Tagad pie Bondarčuka filmējās Ščukina Teātra institūta rektors Boriss Zahava, un viņu pierunāja dot atļauju Steblovam filmēties. Sliktāk gāja pirmā kursa studentei Irinai Mirošņičenko, kas nelielā lomā (Koļas māsa) nofilmējās bez atļaujas. Pēc filmas iznākšanas viņu gribēja izslēgt no Ščukina Teātra institūta par noteikumu pārkāpšanu, un tikai pēc studentu kursa sanāksmes sods tika mīkstināts uz stingro rājienu.
Volodjas lomu Danelija piedāvāja Puškina vārdā nosauktā Maskavas drāmas teātra aktierim Aleksejam Loktjevam, kas jau bija spēlējis nozīmīgu lomu filmā Jakova Segeļa filmā "Ardievu, baloži" (Прощайте, голуби, 1960). Aļonas lomā tika apstiprināta Gaļina Poļskiha, kam bija pieredze tēlojot galveno lomu Jūlija Karasika filmā "Krūmu suns dingo" (Дикая собака динго, 1962). Ar savu pirmo lomu debitēja Vladimirs Basovs, attēlojot filmā grīdas pulētāju. Cilvēku parkā attēloja Rolans Bikovs, kas tolaik pats jau bija režisors.
Maskavas attēlojums
Operators Vadims Jusovs filmā uzņēmis 1960. gadu sākumam raksturīgo Maskavas panorāmu. Izmantoti tālie plāni, filmējot Maskavas upi, tiltus, smailītes ar airētājiem un galvaspilsētas ielas, radot asociācijas ar filmēšanu no augšas. Operators vēlāk stāstīja, ka viņam pat jautāts, vai filmēts no helikoptera, un kas to atļāvis.
Pateicoties operatora nofilmētajiem kadriem, filma gadu desmitiem pēc parādīšanās uz ekrāna ir kļuvusi par nozīmīgu vizuālo dokumentu, ļaujot skatītājiem iejusties Maskavas 1960. gadu sākuma realitātē. Filmā redzama sienas mozaīka, kurā attēloti strādnieki un zemnieki, parādītas dejas pagalmā pie atskaņotāja, ielu tirdzniecības gāzētā ūdens automāti, bezmaksas koncerti un publiski pasākumi parkos, kur pulcējas daudz cilvēku. Netālu no mājas, kurā dzīvo galvenais varonis, atrodas automašīna ZAZ-965A ("zaporožecs") — padomju mazlitrāžas automašīna, kuras ražošana sākās četrus gadus pirms filmas izdošanas. Filmā redzami autobusi LIAZ-158, kas kursēja pa pilsētas maršrutiem. Starp filmā redzamajiem Maskavas apskates objektiem ir Valsts universālveikals (ГУМ), kur tika filmētas dažas epizodes. Turpat blakus atrodas tūristu pilnais Sarkanais laukums, pa kuru tajā laikā vēl varēja braukt mašīnas. Rādīts, kā cilvēki brīvi pārvietojas pa Kremli, šī iespēja bija tikai nesen radusies Hruščova atkušņa laikā.
Atsauksmes un recenzijas
Filma izraisīja jauktas kritiķu atsauksmes. Savās atsauksmēs un recenzijās simpātijas pret varoņiem mijās ar ironiju un dažreiz ar neizpratni, jo filmas veidotāji pārlieku “priecīgi uztver pasauli”. Piemēram, kinokritiķis Rostislavs Jureņevs, no vienas puses, atzina, ka filmas laikā auditorija iemīlas Koļā un viņa draugos, bet no otras puses, atzīmēja, ka filma, kurā nav konfliktu un grūtību, “rada viegluma, vieglprātības iespaidu”, un, nofilmējuši optimistisku filmu, filmas autori tā arī auditorijai nepaskaidro, kas "notiek labi" un kāpēc “klājas labi”.
Bija arī atsauksmes no citiem recenzentiem, kuri uzskatīja, ka filmas veidotāji ir izpildījuši “sociālo pasūtījumu” pēc Ņikitas Hruščova vēlmēm, apzināti uzsverot pozitīvo padomju kino. Rakstnieks Vladimirs Maksimovs, uzskatot, ka Danelija un Špaļikovs ir “realitātes uzlabotāji”, pat atteicās viņiem dot roku kādā sanāksmē.
Tajā pašā laikā citi recenzenti labvēlīgi atsaucās par filmu. Kino kritiķis Andrejs Zorkijs laikrakstā Литературная газета rakstīja, ka “šodienas pulss” ir dzirdams gandrīz katrā ainā, un var uzminēt “patieso dzīves ritmu” no dvēseliski optimistiskiem varoņiem. Laikraksta Учительская газета korespondente L. Kudrjavceva rakstīja, ka, pateicoties filmas maigajam liriskumam un nepiespiestajam aktieru tēlojumam, izveidots “poētisks pilsētas attēls”.
Filma Hruščova atkušņa kontekstā
Hruščova atkušņa laiku kinokritiķi uzskata par atsevišķu pavērsienu PSRS kultūrtelpā. Tas sākās 1950. gadu otrajā pusē ar jaunu izpratni par kara pieredzi — Mihaila Kalatozova “Lido dzērves” (1957), Grigorija Čuhraja “Balāde par karavīru” (1959) un nedaudz vēlāk Andreja Tarkovska “Ivana bērnība” (1962). 1960. gadu sākumā padomju kino pievērsās kamertelpas attīstībai — uz ekrāniem sāka atveidot pilsētu, kurā dzīvo cilvēki ar “paaudzes vienotības sajūtu”. Filmās parādījās jauns varonis — “cilvēks, kurš domā, nevis pilda kāda gribu”. Genādija Špaļikova darbs būtiski ietekmēja šīs tēmas attīstību — viņa scenāriji noteica jaunus principus sižeta kompozīcijai, pateicoties tiem, filmās radās poēzija. Marlena Hucijeva filmu “Iļjiča priekšpostenis” pēc Špaļikova scenārija uzskata par “pirmo brīvo atkušņa perioda filmu”. Danelijas filma "Es soļoju pa Maskavu", arī pēc Špaļikova scenārija, būdama radniecīga filmai "Iļjiča priekšpostenis", lika pamatus jaunatnes liriskās komēdijas žanram. Filmā notikumu sērija ir ierobežota īsā laika posmā. Vēlāk sekoja tādas filmas kā Aleksandra Mittas “Zvana, atveriet durvis” (1965), Jurija Jegorova “Ne pati veiksmīgākā diena” (1966), Viktora Sokolova “Saules un lietus diena” (1967) un citas.
Leipcigas Universitāte
Leipcigas Universitāte ir sabiedriski finansēta universitāte Leipcigā, Vācijā. Tā ir viena no vecākajām universitātēm pasaulē un otra vecākā universitāte Vācijā (pēc pastāvēšanas ilguma). Universitāti dibināja Saksijas kūrfirsts Frīdrihs I un viņa brālis Meisenes markgrāfs Vilhelms II. Sākumā universitāte sastāvēja no četrām fakultātēm. Kopš dibināšanas Leipcigas Universitāte pastāvējusi bez pārtraukumiem vairāk nekā 600 gadus.
Leipcigas Universitātē mācījušies vai strādājuši daudzi slaveni zinātnieki, ar to saistīti deviņi Nobela prēmijas laureāti. Leipcigas Universitātes absolventu skaitā ir Gotfrīds Leibnics, Johans Volfgangs fon Gēte, Leopolds fon Ranke, Frīdrihs Nīče, Roberts Šūmanis, Rihards Vāgners, Tiho Brahe, Georgs Agrikola, Angela Merkele.
Ziemeļu jūrasceļa galvenā pārvalde
Ziemeļu jūrasceļa galvenā pārvalde (krievu: Главное управление Северного морского пути, Главсевморпуть, ГУСМП) bija PSRS valsts iestāde, kura rīkoja saimniecisko darbību Arktikā un kuģošanu pa Ziemeļu jūrasceļu.
Juris Jurjāns (mežradznieks)
Juris Jurjāns (dzimis, miris ) bija latviešu mežradznieks, mūzikas pedagogs, komponists. Latviešu mežraga spēles skolas pamatlicējs. Brāļi: Andrejs Jurjāns, Pāvuls Jurjāns.
Dzīves gājums
No 1879. līdz 1883. gadam mācījās Pēterburgas konservatorijā, kur 1895. gadā ieguva brīvmākslinieka grādu. 19. gadsimta 80. gados darbojās Pēterburgas Ķeizariskās operas orķestrī, bija pirmais mežradznieks. No 1885. līdz 1915. gadam strādāja par pegagogu, sākumā Harkivā, pēc tam Rīgā. 1905. gada rudenī Majoru Horna koncertdārzā diriģēja Emīla Dārziņa Melanholiskā valša pirmatskaņojumu.
1919. gadā kļuva par Latvijas konservatorijas mežraga klases vadītāju, vēl vadīja pūšaminstrumentu klasi. No 1919. gada 1. augusta ar atpakaļejošu datumu iekļauts Apsardzības ministrijas ierēdņu sarakstā un iecelts par visu armijas orķestru inspektoru (atlaists no darba 29. augustā ). IV Vispārējo latviešu Dziesmu un Mūzikas svētku pūtēju orķestra virsdiriģents. Latvijas Komponistu biedrības goda biedrs.
1926. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1928. gadā — ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Apbedīts Meža kapos.
Balkaša
Balkaša (kk) ir apgabala pakļautības pilsēta Karaghandi apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala dienvidos Balhaša ezera ziemeļu krastā 380 km no apgabala centra Karaghandi.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1937. gadā kā Pribalhašstrojas ciemats pie jaunbūvējamā vara kombināta. 1937. gadā piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums. Mūsdienās nozīmīgs metalurģijas, enerģētikas un tūrisma centrs.
Sovetskaja Gavaņa
Sovetskaja Gavaņa (ru — ‘Padomju osta’) ir pilsēta Habarovskas novadā, Krievijas Federācijas Tālajos Austrumos, kurā 2021. gadā dzīvoja 23,2 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas pie Tatāru šauruma 581 km uz austrumiem no Habarovskas. Baikāla-Amūras maģistrāles gala stacija.
Vēsture
1853. gadā Krievijas Amerikas kompānijas ekspedīcija oroču apmetnes Hodžo vietā Ķīnas impērijas teritorijā nodibināja tirdzniecības punktu un nosauca to ķeizara Nikolaja I dēla Konstantīna vārdā (Константиновский пост). Krimas kara laikā 1856. gadā apmetni ieņēma britu eskadra un nosauca par Barakudas ostu (Barracouta Harbour), pēc atgūšanas krievi to pārdēvēja par Imperatora ostu (Императорская Гавань). Pēc Pekinas konvencijas noslēgšanas 1860. gadā tā nonāca Krievijas Impērijas pakļautībā. 1907. gadā uzcēla lielu kokzāģētavu, kuru iznomāja Austrālijas kompānijai Sleigh and Company.
Pēc Tālo Austrumu Republikas likvidēšanas 1922. gadā to iekļāva Piejūras guberņas sastāvā un 1923. gadā pārdēvēja par Padomju ostu (Советская Гавань), 1940. gadā pārveidoja par militāro ostu un 1941. gadā piešķīra pilsētas tiesības. 1943. gadā Gulaga ieslodzītie sāka dzelzceļa līnijas Komsomoļska pie Amūras – Sovetskaja Gavaņa būvi, 1944. gadā pie Vaņina līča uzcēla jaunu tirdzniecības ostu. Pēc Otrā pasaules kara būvniecības darbos iesaistīja japāņu karagūstekņus. 1948. gadā Sovetskaja Gavaņa nokļuva Habarovskas novada sastāvā. 2019. gadā slēdza pēdējo kuģu remonta doku.
Nikolajs Andriakopuls
Nikolajs Andriakopuls (el; dzimis 1878. gadā, miršanas gads nav zināms) bija grieķu vingrotājs, divu olimpisko medaļu ieguvējs. Viņš ir viens no sporta kluba Panachaiki G.E. līdzdibinātājiem. Startējis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Andriakopuls 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās vingrošanas disciplīnās — virvē kāpšanā un komandu sacensībās līdztekās.
Kāpšanā virvē viņš 23,4 sekundēs pieveica 14 metrus augsto virvi, pārspējot savu tautieti Tomu Ksenaki, un izcīnīja zelta medaļu. Šī bija pēdējā zelta medaļa, ko olimpiskajās spēlēs izcīnīja kāds Grieķijas pārstāvis līdz 1996. gada Atlantas spēlēm, kad brīvajās kustībās zelta medaļu ieguva grieķis Joannis Melisanidis.
Andriakopuls 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija arī Panellinios G.S. vingrošanas komandas loceklis, kura izcīnīja sudraba medaļu komandu sacensībās līdztekās.
Altaja Tavanbogda nacionālais parks
Nacionālā parka teritorijā atrodas UNESCO Pasaules mantojuma saraksta objekts Mongolijas Altaja petroglifu kompleksi. Objekts sastāv no trīs teritorijām, kurās atrodas tūkstošiem no neolīta līdz bronzas laikmetam veidotu petroglifu.
Vecupīte
Vecupīte var būt:
Priozerska
Priozerska var būt:
Gobi Gurvansaihana nacionālais parks
Gobi Gurvansaihana nacionālais parks (mn) ir 1993. gadā izveidots nacionālais parks Mongolijas dienvidos, Gobi tuksneša teritorijā.
Nacionālā parka teritorija ir 27 000 km2 liela, tas stiepjas 380 kilometrus rietumu — austrumu virzienā un 80 kilometrus ziemeļu — dienvidu virzienā un ir lielākais nacionālais parks valstī. Teritorijas austrumu daļā atrodas Gurvansaihana kalni. Parkā mīt aizsargājami dzīvnieki, piemēram, sniega leopards un divkupru kamielis.
Klēbeki
Klēbeki (de) bija vācbaltiešu izcelsmes dzimta, kas izplatījās arī Krievijā.
Vēsture
Par dzimtas aizsācēju tiek uzskatīts Kurts Klēbeks, kas 15. gadsimta otrajā pusē no Mindenes pārcēlās uz Livoniju. Viņa pēcnācējs Hinrihs fon Klēbeks (1594-1660) bija Kokneses pils pārvaldnieks Zviedru Vidzemes laikā, kad par Klēbeku dzimtmuižu 1625. gadā kļuva Lazdona (Lasdohn). Austrijas Impērijas ģenerālim (Feldzeugmeister) Vilhelmam Ernestam Klēbekam un viņa brāļiem 1779. gadā piešķīra Svētās Romas impērijas baronu titulu, Klēbeku dzimtu ierakstīja Vidzemes bruņniecības un Kurzemes bruņniecības matrikulās. Vācbaltiešu izceļošanas laikā Klēbeku dzimta pameta Baltijas valstis.
2018. gada EuroEyes Cyclassics
2018. gada EuroEyes Cyclassics bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 19. augustā. Tā bija 3. reize, kad notika EuroEyes Cyclassics sacensības un tās bija 30. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Komandas
Tā kā šīs bija UCI World Tour sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas trīs UCI profesionālās kontinentālās komandas (', ' un ), veidojot 21 komandas pelotonu.
Vilhelms Gotlībs Frīdrihs Beitlers
Vilhelms Gotlībs Frīdrihs Beitlers (Wilhelm Gottlieb Friedrich Beitler, 1745-1811) bija vācu matemātiķis Academia Petrina matemātikas profesors (1775—1811), astronomiskās observatorijas dibinātājs (1783).
Dzīvesgājums
Drīz pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas Impērijā 1795. gadā viņu ievēlēja par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas goda locekli. 1801. gadā viņu iecēla par jaundibināmās Jelgavas Universitātes matemātikas profesoru, viņš palika Jelgavā arī tad, kad jauno universitāti atvēra Tērbatā.
2022.—2023. gada Francijas futbola 1. līgas sezona
'''2022.—2023. gada Francijas futbola 1. līgas sezona''' bija 85. Francijas futbola čempionāta spēcīgākās līgas (Ligue 1) sezona. Tā sākās, bet noslēdzās.
Citādie
"Citādie" (en) ir amerikāņu rakstnieces Veronikas Rotas pirmais triloģijas romāns. Stāsta darbība norisinās nākotnes Čikāgā. Romāns "Citādie" nereti tiek salīdzināts ar rakstnieces Sūzenas Kolinsas grāmatām "Bada spēles", tās līdzīgo sižetisko iezīmju un attiecīgās lasītāju auditorijas dēļ. Veronika Rota apgalvo, ka ideja par šīm grāmatām pie viņas atnākusi, studējot koledžā.
Sižets
Futūristiskā antiutopijā- Čikāgā, iedzīvotāji dzīvo sabiedrībā, kura ir sadalīta piecās frakcijās(kopienās). Katrā no šīm piecām kopienām atzīts tiek noteikts tikums. Nesavtīgie — dzīvot pašaizliedzīgi; sirsnīgie — dzīvot miermīlībā; taisnprāši — dzīvot godīgi; drošsirži — dzīvot drosmīgi; mācītie — dzīvot gudri. Noteiktā dienā, katru gadu visi jaunieši, sasnieguši 16 gadu vecumu, ir spiesti veikt īpašu atbilstības testu, kurš nosaka kurā no frakcijām tālāk būtu ieteicams turpināt savu dzīvi. Pēc rezultātu saņemšanas, viņiem ir jāizlemj vai palikt kopā ar savu ģimeni, draugiem un attiecīgo kopienu vai tomēr izvēlēties vienu no atlikušajām četrām uz visu atlikušo mūžu.
2022.—2023. gada Francijas futbola 1. līgas sezona
Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem līgu atstāja Saint-Étienne, Metz un Bordeaux, bet no Ligue 2 uz Ligue 1 tika paaugstināti klubi Toulouse, Ajaccio un Auxerre.
Citādie
Sižets
16 gadus vecā Beatrise Priore ir piedzimusi Nesavtīgo ģimenē, kur gan viņai, gan viņas brālim visu dzīvi ir mācīts būt nesavtīgiem. Tomēr viņa jūtas vientuļi un ierobežoti savā kopienā, juzdamās nepiederīga tai. Kad pienāk laiks un Beatrisei ir jāveic atbilstības tests, rezultāti ir neviennozīmīgi un tā vietā, lai viņa iederētos vienā frakcijā, viņas rezultāti ir atbilstoši veselām trim — nesavtībai, gudrībai un drošsirdībai. Tests apstiprina to, ka Beatrise ir citādā un viņa tiek brīdināta, lai šo informāciju viņa nevienam neizpauž. Testa dienā, dodoties mājās, Beatrise satiek bez frakcijas vīrieti, kurš sagrābj viņu un izbiedē, lūdzot pēc pārtikas. Šis starpgadījums viņu padara ļoti satrauktu, jo viņa nevēlas šādu dzīvi sev — bez kopienas. Beatrise arī negrib sāpināt savu tēvu Endrū Prioru, kurš ir pārliecināts, ka viņas izvēle noslieksies par labu nesavtīgajiem.
Izvēles dienā, pašai un saviem vecākiem par izbrīnu, Beatrise pieņem lēmumu pamest nesavtīgos un pievienoties drošsiržiem, kamēr viņas brālis Keilebs izvēlas mācītos. Viņa nekavējoties dodas līdzi savai jaunajai kopienai uz jaunajām mājām. Kad viņa sasniedz drošsirdības mītni, Beatrise sevi pārdēvē par Trisu. Meitene iegūst sev jaunus draugus (iesācējus) Kristīni, Alu un Vilu. Vēl viens iesācējs Pīters, ātri vien sāk meiteni terorizēt, liekot viņai likties nevērtīgai, saukties par drošsirdi. Beatrise arī iepazīst savu jauno instruktoru Tobiasu (Kvarts), kurš iesācējus informē par frakcijas uzņemšanas konkursu, kas dod apstiprinājumu tam vai attiecīgais jaunietis ir tiesīgs kļūt par drošsirdi vai tomēr nē. Notikumiem attīstoties, meitene ļoti drīz iemīlas Tobiasā...
Gorhi-Tereldžas nacionālais parks
Gorhi-Tereldžas nacionālais parks ir 1993. gadā izveidots nacionālais parks Mongolijas centrālajā daļā, 80 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no valsts galvaspilsētas Ulanbatoras, Henteja grēdā. Caur nacionālo parku tek Tūlas upe.
Parka teritorijā salīdzinoši lēzenie Henteja grēdas kalni dienvidu pusē klāti ar stepi, bet ziemeļu pusē ar taigu. Parka teritorijā atrodas daudz dīvainu formu klinšu. Šeit dzīvo apmēram 250 putnu sugu. Parka dienvidu daļā izveidota tūrisma infrastruktūra.
1998. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
1998. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss bija 43. Eirovīzijas dziesmu konkurss, kas notika 1998. gada 9. maijā Birmingemas Nacionālajā arēnā Apvienotajā Karalistē.
Dalībvalstis
<!--
Balsošanas tabula
{{legend|#ff9f9f|Televīzijas skatītāju balsojums.}} {{legend|#9f9fff|Žūrija.}} {{legend|#cf9fcf|50/50.}} -->
Kārlis Gustavs Frēlihs
Kārlis Gustavs Frēlihs (de, 1637—1714) bija vācu izcelsmes Zviedrijas armijas virsnieks. Rīgas gubernators (1700—1706), Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1702—1706).
Dzīvesgājums
Dzimis 1637. gadā Zviedrijas armijas virsnieka Hansa Kristofera Frēliha (1602-1658) un viņa sievas Elizabetes, dzimušas fon Plesenas, ģimenē. 1676. gadā kļuva par Zviedrijas armijas pulkvežleitnantu, 1678. gadā par pulkvedi, 1693. gadā par ģenerālmajoru un Vesternorlandes, Jemtlandes un Herjedālenes vietvaldi.
Jaunais Zviedrijas karalis Kārlis XII 1698. gadā viņu iecēla par Helsingas pulka komandieri un pēc Lielā Ziemeļu kara sākuma 1700. gada 12. martā par Rīgas gubernatoru, paaugstināja par ģenerālleitnantu un piešķīra barona titulu.
No 1702. gada 18. aprīļa līdz viņš pildīja arī Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora pienākumus un Krievijas karaspēka iebrukuma laikā 1704. gadā viņu paaugstināja par infantērijas ģenerāli un Rīgas garnizona komandieri.
1706. gada 17. janvārī sakarā ar neveiksmīgu naudas reformas mēģinājumu viņu atcēla no ģenerālgubernatora amata, līdz Rīgas aplenkuma sākumam viņš atstāja Vidzemi un atgriezās Zviedrijā, kur mira 1714. gadā.
Milošs Krasičs
Milošs Krasičs (sr; dzimis ) ir Serbijas futbolists, malējais pussargs. Krasičs Serbijas izlases sastāvā piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā. 2009. gadā atzīts par Serbijas gada futbolistu. Ar Serbijas U21 izlasi divas reizes ieguvis otro vietu UEFA U21 Eiropas čempionātā. Spēlējot Krievijas klubā CSKA divas reizes kļuvis par Krievijas čempionu, bet ar futbola klubu Juventus vienu reizi kļuvis par Itālijas čempionu. Serbijas izlases sastāvā aizvadījis 46 spēles un guvis trīs vārtus.
Sasniegumi
CSKA Moscow
Juventus
Fenerbahçe
Individuālie sasniegumi
Priozerska (Kazahstāna)
Priozerska (kk) ir apgabala pakļautības pilsēta Karaghandi apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala dienvidos Balhaša ezera rietumu krastā 546 km no apgabala centra Karaghandi un 736 km no valsts galvaspilsētas Astanas.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1956. gadā kā Sarišaganas pretraķešu karaspēka poligona garnizona pilsētiņa. Pats Sarišaganas poligons ierīkots Betpakdalas tuksnesī rietumos no pilsētas. PSRS laikā Priozerska bija slepena militāra pilsēta ar speciālu caurlaižu režīmu. Pēc Kazahstānas neatkarības pilsēta dažus gadus, līdzīgi, kā Baikonura, tika iznomāta Krievijai, bet 1990. gados tā pilsētu pameta. Palikušo infrastruktūru daļēji izmanto Kazahstānas bruņotie spēki.
2018. gada Grand Prix Cycliste de Québec
2018. gada Grand Prix Cycliste de Québec bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 7. septembrī. Tā bija 9. reize, kad notika Grand Prix Cycliste de Québec sacensības un tās bija 33. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Austrālijas sportists Maikls Metjūss ('), sprintā pārspējot Gregu Van Avermātu (') un Jasperu Steivenu ().
Liesmas miglājs
Liesmas miglājs (arī NGC 2024) ir emisijas miglājs, kurš atrodas aptuveni 1500 gaismas gadu attālumā no Zemes Oriona zvaigznājā, Oriona jostas kreisajā pusē blakus Alnitakam. Liesmas miglājs ir milzīgs putekļu un gāzes mākonis, kurā veidojas jaunās zvaigznes. Miglājs ir daļa no daudz lielāka Oriona molekulārā mākoņa kompleksa. Miglāju šķērso spilgtas un tumšas putekļu joslas, kuras padara to līdzīgu liesmai. Liesmas miglāju izgaismo milzīga O spektra klases zvaigzne IRS2b, kas spožuma ziņā ir līdzīga Oriona jostu veidojošajām zvaigznēm, taču praktiski nav redzama aizsedzošo putekļu dēļ. Zvaigzne izstaro spēcīgu ultravioleto starojumu, kas jonizē miglājā esošo gāzi, radot miglāja spīdumu. IRS2b atrodas miglāja centrā, jaunā zvaigžņu kopā. Līdz 2003. gadam, pirms tika atklāta IRS2b, tika uzskatīts, ka Liesmas miglāju izgaismo Alnitaks, taču šī zvaigzne atrodas uz pusi tuvāk Saulei, kā pats miglājs. Miglāja centrā esošā zvaigžņu kopa satur ~70 nelielas masas zvaigznes un brūnos pundurus, kuru vecums ir ap 500 000 gadiem.
2018. gada Bretagne Classic
2018. gada Bretagne Classic bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 26. augustā. Tā bija 82. reize, kad notiks Bretagne Classic sacensības un tās bija 32. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Beļģijas sportists Olivers Nāsens ().
Komandas
Tā kā Bretagne Classic bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
Jānis Jurjāns
Jānis Jurjāns (dzimis, miris ), īstajā vārdā Anžs Jurjāns, bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Viens no jaunlatviešu kustības pamatlicējiem. Mūziķu Jurjānu tēvabrālis.
Studējis Maskavas Universitātē, 1862. gadā absolvējis Tērbatas Universitāti. No 1863. līdz 1875. gadam strādājis Vecpiebalgā par ārstu, vēlāk — Gostiņos, Jumurdā.
Tika vajāts kā zemnieku kūdītājs, jo palīdzēja zemniekiem sastādīt sūdzību rakstus.
Apglabāts Vecpiebalgas Vidus kapos.
2018. gada Grand Prix Cycliste de Montréal
2018. gada Grand Prix Cycliste de Montréal bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 9. septembrī. Tā bija 9. reize, kad notika Grand Prix Cycliste de Montréal sacensības un tās bija 34. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Austrālijas sportists Maikls Metjūss ('), sprintā pārspējot Soniju Kolbrelli (') un Gregu Van Avermātu ().
2015. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm
2015. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm bija septītais FIFA Pasaules kauss sievietēm. Tas norisināsies Kanādā, laika posmā no 6. jūnija līdz 5. jūlijam. Šī bija pirmā reize, kad FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrā piedalās 24 izlases.
Kanāda par finālturnīra norises vietu tika izraudzīta 2011. gada martā. Finālturnīra spēles tiks aizvadītas sešās pilsētās: Monreālā, Edmontonā, Vankūverā, Vinipegā, Otavā un Monktonā.
Par čempionēm trešo reizi turnīra vēsturē kļuva ASV izlase.
Kārlis Frīdrihs fon Piklers-Burghauss
Kārlis Frīdrihs fon Piklers-Burghauss (de, 1886—1945) bija vācu politiķis un Ieroču SS ģenerālleitnants. No 1943. gada maija līdz 1944. gada februārim viņš komandēja 1. latviešu SS-brīvprātīgo divīziju.
Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gada 7. oktobrī Frīdlandē Silēzijas provincē Prūsijas politiķa Frīdriha fon Piklera-Burghausa (1849–1920) un Ellas fon Kepenas ģimenē. 1908. gadā viņš sāka dienestu Vācijas Impērijas armijā, 1913. gadā apprecējās ar Saksijas-Altenburgas hercoga meitu Olgu Elizabeti (1886–1955). Piedalījās Pirmajā pasaules karā. 1919. gadā iestājās Vācijas Nacionālajā Tautas partijā, bet 1931. gadā pievienojās Nacionālsociālistiskajai Vācijas strādnieku partijai (NSDAP) un Sturmabteilung (SA) šturmbanfīrera pakāpē. 1932. gadā paaugstināts par SA štandartenfīreru, tad par SA oberfīreru. Reihstāga vēlēšanās 1933. gada martā Pīklers-Burghauss kļuva par NSDAP Reihstāga deputātu, no 1934. gada jūlija līdz 1937. gada sākumam nodarbojās ar lauksaimniecību, no 1937. gada janvāra līdz 1939. gada 2. jūlijam atkal bija pieņemts aktīvajā SA dienestā.
Otrā pasaules kara laikā 1940. gada 1. jūlijā Pikleru-Burghausu uzņēma SS sastāvā brigādefīrera pakāpē. 1942. gada sākumā viņu iecēla par SS un policijas augstāko vadītāju Krievijas centrālajā daļā, viņam bija pakļautas arī ebreju masveida slepkavībās iesaistītās operatīvās vienības, 1942. gada 12. septembrī viņš kļuva par Bohēmijas un Morāvijas protektorāta Waffen-SS komandieri ģenerālmajora pakāpē.
1943. gada maijā viņu iecēla par 15. Waffen-SS grenadieru divīzijas komandieri ģenerālleitnanta pakāpē. Šo amatu viņš ieņēma līdz 1944. gada 17. februārim, kad atkal tika iecelts par Waffen-SS komandieri Bohēmijas un Morāvijas protektorātā.
Otrā pasaules kara beigās Piklers-Burghauss piedalījās cīnās pret Prāgas sacelšanos 1945. gada 7. un 8. maijā, tad pārvarot čehu partizānu vienību uzbrukumus, virzījās uz rietumiem, tomēr 10. maijā ASV brigādes ģenerālis Viljams H. Hoge noraidīja Piklera-Burghausa kapitulācijas lūgumu. 11. maija pēcpusdienā sākās Slivicas kauja ar Sarkano armiju. 1945. gada 12. maijā ap pulksten 3:00 amerikāņu un padomju militāro pārstāvju klātbūtnē Rakovicā ģenerālis Piklers-Burghauss parakstīja pēdējo Otrā pasaules kara militāro kapitulāciju Eiropā un pēc tam nošāvās.
Aldis Gobzems
Aldis Gobzems (dzimis Kuldīgā ) ir latviešu jurists, bijis zvērināts advokāts, un politiķis. Šobrīd ir 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas KPV LV, pēc izslēgšanas no tās pārstāvēja paša izveidoto partiju "Katram un katrai".
Dzīvesgājums
Absolvējis Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti.
No 2004. līdz 2005. gadam A. Gobzems bija Maksātnespējas administrācijas direktors.
Ievērību ir guvis kā vairāku Zolitūdes traģēdijas civillietu advokāts, kur, pretstatā publiski paustajam, par maksu sniedza juridisko palīdzību cietušajiem, pēc iekļūšanas politikā A. Gobzems vairākkārtīgi kavēja tiesas procesus, kā rezultātā tika izbeigta Zolitūdes traģēdijas civillieta.
Politiskā darbība
Lai gan A. Gobzems ir maksātnespējas sistēmas kritiķis, no 2004. līdz 2005. gadam viņš pats bijis Maksātnespējas administrācijas direktors. 2008. gada oktobrī tika dibināta partija "Sabiedrība citai politikai", kurā A. Gobzems kļuva par valdes locekli, bet 2009. gadā partiju pameta.
2018. gada maijā A. Gobzems atsāka politisko darbību, pievienojoties partijai KPV LV. Viņš tika izvirzīts kā partijas premjerministra kandidāts, gatavojoties 13. Saeimas vēlēšanām. 2018. gada rudenī tika ievēlēts 13. Saeimā. Pēc tam, kad nesekmīgi valdību veidot bija mēģinājis prezidenta Raimonda Vējoņa izvirzītais pirmais Ministru prezidenta kandidāts Jānis Bordāns, Valsts prezidents valdības veidošanu uzticēja A. Gobzemam. Tomēr divu nedēļu ilgās valdības veidošanas sarunas bija nesekmīgas, pietiekošu Saeimas atbalstu A. Gobzemam neizdevās izveidot, un R. Vējonis savu rīkojumu atsauca.
2019. gada februārī A. Gobzems tika izslēgts no partijas KPV LV un nedaudz vēlāk arī no tās Saeimas frakcijas ar pamatojumu, ka viņš ir sācis pulcēt cilvēkus jauna politiska veidojuma tapšanai. 30. aprīlī Satversmes aizsardzības birojs (SAB) viņam oficiāli atteica pielaidi darbam ar valsts noslēpumu.
2021. gada 8. janvārī A. Gobzems dibināja jaunu politisko partiju "Likums un kārtība" un kļuva par tās līdzpriekšsēdētāju. Sākotnēji partiju 13. Saeimā pārstāvēja četri ārpusfrakciju deputāti — Aldis Gobzems, Jūlija Stepaņenko (kura bija arī partijas līdzpriekšsēdētāja), Ļubova Švecova un Karīna Sprūde, bet pēc skandaloza ieraksta sociālajā tīklā Facebook, kurā A. Gobzems aicināja nevakcinētos pret COVID-19 Latvijas iedzīvotājus nēsāt Dāvida zvaigzni, tādējādi pielīdzinot COVID-19 dēļ ieviestos ierobežojumus antisemītismam nacistiskajā Vācijā, 30. jūnijā no partijas izstājās J. Stepaņenko un Ļ. Švecova, nosodot Gobzema rīcību.
2021. gada 4. augustā A. Gobzems kopā ar vairākiem simtiem brīvprātīgu dalībnieku Rīgas centrā piedalījās nesankcionētā protesta akcijā, kas bija vērsta pret "obligātu vakcināciju", kurā tika pausta neapmierinātība ar Saeimā konceptuāli atbalstīto likumprojektu par tiesībām atlaist darbiniekus bez Covid-19 sertifikāta. Vēlāk par šādu darbību no Valsts policijas puses pret Gobzemu tika uzsākts administratīvā pārkāpuma process. Par spīti tam, izmantojot sociālos tīklus, A. Gobzems aicināja savus sekotājus uz atkārtotu demonstrāciju 18. augustā, kas šoreiz tika organizēta pie Rīgas pils, un kopējais dalībnieku skaits šīs dienas protesta akcijās sasniedza dažus tūkstošus cilvēku. Septembrī A. Gobzems atgriezās kādreizējā KPV LV Saeimas frakcijā, kas tobrīd jau bija kļuvusi par frakciju "Neatkarīgie", un drīz tika ievēlēts par frakcijas priekšsēdētāju. Dažādu pārkāpumu dēļ Saeimas deputāti A. Gobzemu izslēdza no vairākām Saeimas sēdēm, tādēļ septembrī viņš parlamenta darbā nevarēja piedalīties. Vēlreiz par ētikas kodeksa pārkāpumiem uz sešām Saeimas sēdēm A. Gobzems tika izslēgts 2022. gada februārī. Tā paša gada 21. jūnijā Saeimas Mandātu, ētikas un iesniegumu komisija ierosināja A. Gobzemu jau trešo reizi izslēgt uz sešām sēdēm. Tā paša gada 15. septembrī tas notika jau ceturto reizi, kam par iemeslu kļuva deputāta konflikts ar kolēģi Sandi Riekstiņu.
Sarana
Sarana (kk) ir apgabala pakļautības pilsēta Karaghandi apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala ziemeļos 25 km uz rietumiem no apgabala centra Karaghandi un 230 km no valsts galvaspilsētas Astanas.
Aldis Gobzems
Politiskā darbība
14. Saeimas vēlēšanās partijas "Katram un katrai" saraksts nepārvarēja 5% barjeru, bet tās līderis A. Gobzems, uzņemoties atbildību par slikto rezultātu, paziņoja par atkāpšanos no valdes priekšsēdētāja amata un izstāšanos no partijas.
Sarana
Vēsture
Apdzīvotā vieta radusies 1939. gadā kā Saraņas ģeologu ciemats. Strauji sākusi attīstīties kopš 1943. gada, kad tika būvētas akmeņogļu ieguves šahtas. Vēlākos gados attīstīta arī ķīmiskā rūpniecība. Kopš 1954. gada pilsētas statuss.
Aldis Gobzems
Personīgā dzīve
A. Gobzema audžutēvs ir "Latvijas Valsts ceļu" valdes loceklis Edgars Strods (2019. gadā KNAB aizturējis pamatojoties uz aizdomām par valsts amatpersonas izdarītiem iespējamiem noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar publisko iepirkumu organizēšanu).
Anastasija Gučoka
Anastasija Gučoka (be; dzimusi ) ir baltkrievu brīvā stila cīkstone, Baltkrievijas Republikas Nopelniem bagātā sporta meistare.
Aldis Gobzems
Personīgā dzīve
2015. gadā A. Gobzems apprecējies ar Kristu Gobzemu, ģimenē auga meita un dēls. 2021. gadā laulība tika šķirta, tomēr pāris turpināja dzīvot kopā.
Sarana
Vēsture
Mūsdienās kalnrūpniecības un ķīmiskās rūpniecības (autoriepas) centrs. Pilsētas akimātam pakļautajā teritorijā dzīvo 52 tūkstoši iedzīvotāju.
Aldis Gobzems
Personīgā dzīve
2022. gada jūnijā A. Gobzems no Saeimas tribīnes apgalvoja, ka esot gejs.
Anastasija Gučoka
Biogrāfija
Anastasija Gučoka dzimusi 1992. gadā Minskā. Viņa nodarbojas ar brīvo cīņu kopš 2004. gada. 2012. gadā viņa kļuva par pasaules junioru čempioni.
Aldis Gobzems
Personīgā dzīve
Pēc 14. Saeimas vēlēšanām pametis Latviju un dzīvo Spānijā kopā ar ģimeni.
Anastasija Gučoka
Biogrāfija
2013. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā. 2014. gadā viņa izcīnīja Pasaules čempionāta bronzas medaļu.
Morics Millers
Morics Millers (de, dzimis ) ir Vācijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) Millers pārstāv Vācijas hokeja līgas klubu Ķelnes "Haie". Visu savu karjeru ir spēlējis Ķelnes komandā.
Vācijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 11 Pasaules čempionātos, 2023. gadā ieguva sudraba medaļu. Piedalījies divās ziemas olimpiskajās spēlēs, 2018. gadā Phjončhanā izcīnīja sudrabu.
Ksenija Stankeviča
Ksenija Stankeviča (be; dzimusi ) ir baltkrievu brīvā stila cīkstone, Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Ksenija Stankeviča nodarbojas kopš 2006. gada. Starptautiskajās sacensībās viņa piedalās kopš 2011. gada. Eiropas čempionātu godalgoto vietu ieguvējs starp sportistiem, kas jaunāki par 23 gadiem (2018, 2019).
2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē svara kategorijā līdz 50 kg viņa izcīnīja bronzas medaļu, cīņā par 3. vietu pieveicot Rumānijas sportisti Štefaniju Pričeputu.
2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā notikušajā kontinenta čempionātā svara kategorijā līdz 50 kg Ksenija cīņā par bronzas medaļu uzvarēja Moldovas sportisti un izcīnīja otro pieaugušo Eiropas čempionāta bronzas medaļu.
SC Covilhã
SC Covilhã (pt) ir Portugāles futbola klubs no Koviļanas pilsētas.
Čehova piemineklis Taganrogā
Antona Čehova piemineklis ir piemineklis, kas veltīts Taganrogā dzimušajam krievu rakstniekam un dramaturgam Antonam Čehovam. Piemineklis atrodas Rostovas apgabala Taganrogas pilsētas, Čehova laukumā. Piemineklis tika atklāts 1960. gada 29. janvārī, kas sakrita ar Antona Čehova 100. jubileju. Pieminekli projektējis G. A. Zaharovs, bet Čehova skulptūru veidojis Juliāns Rukavišņikovs.
Pieminekļa vēsture
Ideja par pieminekli Antonam Čehovam Taganrogas varas pārstāvjiem pirmo reizi radās 1910. gadā. 1944. gadā Tautas komisāru padome nolēma uzcelt pieminekli Čehovam, lai pieminētu rakstnieka 40. nāves gadadienu.
Līdz 1954. gada oktobrim bija iesniegti 18 pieminekļa projekti, kuri ir redzami sabiedrībai vietējā Taganrogas Novadpētniecības un vēstures muzejā (Alferaki pilī). Trīs gadus vēlāk Maskavā notika otrais valsts mēroga konkurss, kurā tika iesniegti 30 pieminekļa projekti. Pēc otrās kārtas labākie darbi tika nosūtīti uz Taganrogu, kur Juliāna Rukavišņikova skulptūra izpelnījās vispārēju atzinību.
Žans Gabēns
Žans Gabēns (fr, dzimis, miris ) bija franču teātra un kino aktieris.
Dzimis kabarē mākslinieku ģimenē kā Žans Aleksiss Monkoržē (fr). Teātrī Žans Gabēns debitēja 1923. gadā, kino — 1930. gadā. Popularitāti ieguva atveidodams stiprus, vīrišķīgus, uzticamus varoņus. Filmējies klasiskajās franču filmās "Pepe le Moko" (1937), "Lielā ilūzija" (1937), "Miglu krastmala" (1938), "Diena sākas" (1939), "Cilvēks zvērs" (1939) un "Bauda" (1952).
Čehova piemineklis Taganrogā
Pieminekļa vēsture
Piemineklis veido granīta pjedestāls un bronzas statuja. Piemineklī redzams nevainojami ģērbies Čehovs, kas sēž uz akmens, skatoties tālumā un labajā rokā turot grāmatu. Rādītājpirksts starp lappusēm atspoguļo rakstnieka iedziļināšanos. Pieminekļa augstums ir 3 metri.
Čehova laukums tika izveidots Sarkanajā laukumā (priekšā Aleksandrovskas tirdzniecības vārtiem) Taganrogā 1934. gadā, lai atzīmētu Antona Čehova 75. jubileju 1935. gadā.
Pieminekli oficiāli atklāja 1960. gada 29. janvārī.
Žans Gabēns
Miris 1976. gadā no infarkta.
Matiass Plahta
Matiass Plahta (de, dzimis ) ir Vācijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2019) Plahta pārstāv Vācijas hokeja līgas klubu Manheimas "Adler". Iepriekš Plahta ir spēlējis AHL komandās Springfīldas "Falcons" un Skrentonas "Penguins". Manheimas "Adler" komandas sastāvā ir divas reizes kļuvis par Vācijas čempionu.
Vācijas hokeja izlases sastāvā ir piedalījies piecos Pasaules čempionātos un 2018. gada ziemas olimpiskajās spēles, kur ieguva sudraba medaļu.
Dēņu strauts
Dēņu strauts ir Lašupītes labā krasta pieteka Saldus novada ziemeļos. Izteka - Lutriņos. Tek dienvidu virzienā, pamazām sagriežoties uz austrumiem. Dēņu strautu šķērso valsts autoceļš P108 (Ventspils–Kuldīga–Saldus). Tā krastos atrodas Lutriņi un Namiķi.
Taza
Taza (ru, ) ir Sibīrijas upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst caur Jamalas Ņencu autonomo apvidu.
Zināms, ka pomori vasarās kuģoja no Arhangeļskas uz Obas grīvlīci, kur Tazas upes krastos nodibināja tirgotāju pilsētu Mangazeju. 1619. gadā Krievijas cars Mihails Fjodorovičs Romanovs ārzemniekiem aizliedza lietot Ziemeļu jūrasceļu, un Magazeja panīka.
Rēķi (Mārcienas pagasts)
Rēķi ir ciems Madonas novada Mārcienas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V915.
Fāzela līcis
Fāzela līcis (de,, es) ir ap 11 km plats un ap 16 km garš līcis Vedela jūras dienvidos Antarktīdā. Līci norobežo Luitpolda krasts austrumos un Filhnera šelfa ledāja fronte dienvidos. Līcī tā ziemeļrietumu daļā noplūst Lerhenfelda un Šveicera glečeri.
Fāzela līča piekraste, kā relatīvi ērtāk sasniedzamā vieta Vedela jūras dienvidos, intensīvi izmantota kā bāze reģiona izpētei. Pirmā polārstacija argentīniešu Henerala Belgrano šeit tika ierīkota 1955. gadā (darbojās līdz 1979. gadam). 1956. gadā tika ierīkota Šekltonas stacija Vivjena Fuksa transantarktiskajai ekspedīcijai. Amerikāņu Starptautiskā ģeofizikas gada polārstacija Elsvērta tika ierīkota 1957. gadā, vēlāk nodota Argentīnai un slēgta 1962. gadā. 1975. gadā pie ledāja frontes tika ierīkota PSRS polārstacija Družnaja, kas 1986. gadā ar atšķēlušos aisbergu tika aiznesta jūrā. Ar šo pašu aisbergu tika aiznestas arī pamestās Šekltona un Henerala Belgrano.
Šahtinska
Šahtinska (kk) ir apgabala pakļautības pilsēta Karaghandi apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala ziemeļos Tentekes upes krastā 50 km uz rietumiem no apgabala centra Karaghandi un 240 km no valsts galvaspilsētas Astanas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta radusies 1955. gadā kā Tentekas (Тентек) kalnraču ciemats. turpmākajos gados ciemata apkārtnē ierīkotas vairākas akmeņogļu ieguves šahtas. 1961. gadā piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums. 1990. gados ogļu ieguve samazinājās un iedzīvotāji masveidā pameta pilsētu — no 96 tūkstošiem 1989. gadā iedzīvotāju skaits pilsētā samazinājies līdz 37 tūkstošiem.
Doļinkas ciematā 10 km uz dienvidaustrumiem no pilsētas atradās Karlaga administrācija. Mūsdienās politisko represiju muzejs.
Kokkosteīdas
Kokkosteīdas (Coccosteidae) ir izmirušu bruņuzivju artrodiru dzimta, kas dzīvoja devona periodā. Kokkosteīdas bija no dažiem centimetriem līdz vairāk kā 1 metru lielas zivis. Dzimtu veido jūras un saldūdens formas. Dzimtas pārstāvji ir zināmi no vidusdevona un augšdevona nogulumiem. Stratigrāfijā tos izmanto devona ģeoloģisko slāņu vecuma noteikšanai. Latvijā ir labi zināmas divas kokkosteīdu ģintis — Coccosteus un Livosteus. Bez tam pastāv iespēja šeit atrast arī Dickosteus, Millerosteus, Protitanichthys un Watsonosteus ģinšu pārstāvjus, kuru sugas Baltijā pagaidām vēl nav aprakstītas, bet atradumi ir zināmi Igaunijā un Latvijā.
Aprasts
Vidējais muguras kauls (MD) aizmugurē nobeidzas ar daudzmaz attīstītu dzelksni, un iekšpusē tam ir labi attīstīts mediālais ķīlis, kurš nobeidzas ar vertikālu karinālo izaugumu. Pakaļējā vēdera-sānu kaula (PVL) aizmugurējie sānu stūri ir noapaļoti vai arī izstiepti nelielos izaugumos.
Juris Švolkovskis
Juris Švolkovskis (dzimis ) ir latviešu vijolnieks un mūzikas pedagogs, Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas emeritētais profesors.
Biogrāfija
Mācījies Rīgas Emīla Dārziņa Mūzikas skolā, pēc tam Latvijas Mūzikas akadēmijā pie Kārļa Briknera. 1958. gada studijas turpinājis Maskavas Konservatorijā pie ievērojamās krievu vijolnieces Gaļinas Barinovas. Pēc aspirantūras beigšanas atgriezies Rīgā un 1965. gadā sācis strādāt Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā.
Vairāk kā piecdesmit darba gados Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā Švolkovska vadībā bakalaura studijas absolvējuši 93 vijolnieki, bet maģistratūru — 15 vijolnieki. Švolkovskis vadījis meistarklases Igaunijā, Lietuvā, Nīderlandē, Vācijā, Polijā, kā arī bijis starptautisku konkursu žūriju loceklis. Paralēli pedagoģiskajai darbībai Švolkovskis ilgus gadus muzicējis Latvijas Valsts filharmonijas trio sastāvā (1965—1988) kopā ar Valdi Janci un Māri Villerušu, kā arī Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas stīgu kvartetā (1978—1992).
Latviski lai atskan dziesmas
Latviski lai atskan dziesmas ir patriotiska Baumaņu Kārļa kora dziesma ar Lapas Mārtiņa vārdiem, kas atskaņota 1880. gada Otrajos vispārīgajos latviešu dziedāšanas svētkos. Publicēta dziesmu krājumā "Austra" (1874).
Tā ir raksturiga strofveida miniatūra ar refrēnu noslēgumā, kā savā laikā tika darinātas populārās vācu romantisma epigoņu "tēvzemes dziesmas".
Vēsture
Mārtiņš Lapa 1870. - 1871. gadā bija palīgskolotājs Jaunkārķu pagastskolā, bet laikrakstā "Mājas Viesis" un "Baltijas Vēstnesis" publicēto patriotisko dzejoļu dēļ tika atlaists. Dzejolis "Latviski lai atskan dziesmas" izdots 1871. gadā.
Kārlis Baumanis kopš 1860. gada strādāja par vācu valodas pasniedzēju Pēterburgas Reformātu skolā un bija "Pēterburgas Avīžu" līdzstrādnieks (1862-1865), kur tolaik darbojās arī Krišjānis Valdemārs un Auseklis. Jau Cimzes seminārā viņš bija iemācījies vācu mūzikas garā harmonizēt tautasdziesmas, 1865. gadā Baumanis ņēma klavierspēles privātstundas pie Pēterburgas konservatorijas profesora F. Černija.
Svarīgs pavērsiens viņa dzīvē bija ievēlēšana par Rīgas Latviešu biedrības runasvīru un Dziedāšanas komisijas locekli 1870. gadā, kur viņš rosīgi piedalījās Pirmo vispārīgo latviešu dziedāšanas svētku sagatavošanā. 1870. gadu sākumā radās Baumaņu Kārļa pirmās latviešu oriģināldziesmas, ko iekļāva dziesmu svētku programmā.
Mucio gambīts
Mucio gambīts ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. e2-e4 e7-e5 2. f2-f4 e5xf4 3. Zg1-f3 g7-g5 4. Lf1-c4 g5-g4 5. 0-0'''.
Tas ir Karaļa gambīta variants un pieder pie atklātām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu C37.
Vēsture
Mucio gambīts ir bijis zināms jau 17. gadsimta sākumā, Itālijas meistari Džūlio Čezāre Polērio un Alessandro Salvio to pieminējuši savos darbos. Tas ir nosaukts mazpazīstama Neapoles šahista Mucio d'Alessandro vārdā. 19. gadsimtā variants bija ļoti populārs, angļu šaha teorētiķis Džeikobs Henrijs Sarrats savā grāmatā "Jauns traktāts par šaha spēli" (1821) tam veltījis gandrīz simts lappuses. Vēlāk, Ādolfs Andersens, Johanness Cukertorts, Mihails Čigorins ar panākumiem lietoja to savā praksē. Laika gaitā pret Karaļa gambītu tika atklātas labas aizsardzības iespējas un kopā ar to arī Mucio gambīts lēnām izzuda no turnīru prakses.
Tomēr Mucio gambīts mūsdienu turnīra praksē pilnībā nav zudis, piemēram, lielmeistars Aleksejs Širovs ar to 17. gājienos uzvarēja Lapinski (skat. nodaļu "Partija - piemērs").
Stratēģiskā ideja
Saistošs figūras upuris,kas ļauj baltajiem ātrāk pabeigt attīstību un uzbrukumam nepieciešamās atklātās līnijas.
Gregors fon Bergs
Gregors fon Bergs (de,, 1765—1838) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas ģenerālis (1789), Tallinas komendants un kara gubernators (1828-1832).