cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sarkandaugavas parks
Sarkandaugavas parks (dažreiz arī Sarkandaugavas Kalna parks) ir parks, kas atrodas Sarkandaugavas apkaimē Rīgas Ziemeļu rajonā, starp Sarkandaugavas un Ceļinieku ielām un Kalna kapsētu. Parks ir apkaimes centrs un iedzīvotāju iemīļota pastaigu un atpūtas vieta. Tā platība ir 1,7 ha. Parka teritorijā atrodas Svētās Trīsvienības luterāņu baznīca.
Dendroloģiskais materiāls
Parkā aug 7 vietējās un 16 introducētās koku un krūmu sugas: priede, kļava, egle, ozols, liepa, bērzs, pīlādzis; Ledebūras lapegle, parastā zirgkastaņa, baltā apse, piramidālais ozols, Holandes liepa, spožā klintene. parastā ligustra, Vanhutas spireja, Ķīnas ceriņi u.c.
Vēsture
Viens no trim Sarkandaugavas parkiem, tapis 1960. gados un ierīkots kādreizējā kapu teritorijā.
Kapupe (Svitenes pieteka)
Kapupe (lt) ir Svitenes labā krasta pieteka Latvijā (Bauskas novadā) un Lietuvā (Šauļu apriņķī). Sākas kā grāvis Roņu mežā 2 km aiz Latvijas un Lietuvas robežas. Tek pa Zemgales līdzenumu ziemeļu virzienā. Upes gultne visā garumā regulēta, pieguļošās platības drenētas. Ietek Svitenē pie Vairogiem Viesturu pagastā. Senāk Kapupe bijusi garāka un baseins lielāks, bet meliorācijas rezultātā upes tecējums Lietuvā divās vietās pārrakts un novadīts uz Virsīti pie Kaireļiem (augštece) un uz Bērsteli lejpus Baltausu ūdenskrātuves (vidustece; kopējais garums ap 36 km).
Pablo Honey
"Pablo Honey" ir angļu alternatīvā roka grupas Radiohead pirmais studijas albums. Tas tika izdots 1993. gada 22. februārī.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstīja Radiohead.
Andris Bērziņš (Latvijas prezidents)
Andris Bērziņš (dzimis Nītaurē) ir latviešu politiķis, bijušais Latvijas Valsts prezidents (2011—2015). Bijis Augstākās Padomes Tautas frontes frakcijas deputāts, vēlāk Unibankas prezidents, 10. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
No 1970. gada dažādos amatos strādājis ražošanas apvienībā "Elektrons": no inženiera līdz pat direktoram (1970—1988).
Politiskā darbība
PSKP biedrs kopš 1985. gada. 1988. gadā A. Bērziņš tika iecelts par LPSR sadzīves pakalpojumu ministra vietnieku.
1989. gadā ievēlēts Valmieras rajona Tautas deputātu padomē un bijis rajona izpildkomitejas priekšsēdētājs (1989—1993). 1990. gadā A. Bērziņš no Valmieras 174. vēlēšanu apgabala ievēlēts Latvijas Republikas Augstākajā Padomē, kur darbojies Latvijas Tautas frontes frakcijā. Viens no deputātiem, kuri 1990. gada 4. maijā nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju.
Pēc deputāta pilnvaru laika beigām 1993. gadā kļuvis par Latvijas Bankas nodaļu privatizācijas fonda priekšsēdētāju. Tajā pašā gadā Bērziņš tika ievēlēts par akciju sabiedrības "Latvijas Unibanka" prezidentu un to vadīja līdz 2004. gada janvārim. No 2006. gada decembra līdz 2009. gada 21. aprīlim viņš pildīja Latvenergo padomes priekšsēdētāja pienākumus. No 2006. gada novembra līdz 2010. gada jūnijam pildījis arī Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras prezidenta-padomes priekšsēdētāja pienākumus, bet nolicis pilnvaras sakarā ar nodomu piedalīties kārtējās Saeimas vēlēšanās.
2005. gadā atgriezies politikā, kad nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta kā saraksta līderis un Rīgas domes priekšsēdētāja amata kandidāts, lai arī nebija ZZS ietilpstošo partiju biedrs. 2010. gada rudenī ievēlēts 10. Saeimā no ZZS.
Latvijas Valsts prezidentūra
A. Bērziņš iesaistījās 2011. gada Valsts prezidenta vēlēšanu procesā, pats izvirzot sevi kā potenciālu kandidātu. pieci ZZS Saeimas frakcijas deputāti viņu oficiāli izvirzīja Valsts prezidenta amatam. Prezidenta vēlēšanu dienā ar 53 Saeimas deputātu balsīm "par" un 44 balsīm "pret" vēlēšanu otrajā kārtā A. Bērziņš apsteidza līdzšinējo prezidentu Valdi Zatleru un tika ievēlēts par Latvijas Valsts prezidentu. Amatā stājās, kad beidzās V. Zatlera pilnvaru termiņš.
Ievēlēts 66 gadu vecumā, A. Bērziņš kļuvis par vecāko Valsts prezidentu Latvijas vēsturē, apsteidzot pirmo prezidentu Jāni Čaksti, kuru 1922. gadā šajā amatā ievēlēja 63 gadu vecumā.
Politiskā darbība pēc prezidentūras
2017. gada jūnijā A. Bērziņš kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta ar trešo numuru, taču saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Privātā dzīve
Bijis precējies divas reizes, piecu bērnu tēvs. Pirmā laulība ar Dzintru Bērziņu šķirta, tajā dzimuši divi bērni — Aigars Bērziņš un Eva Manavagude (dzīvo Zviedrijā). Plašsaziņas līdzekļos publicēta informācija, ka A. Bērziņam ir vēl divi ārlaulības bērni — meita Anete un dēls Edvarts, taču pats prezidents to oficiāli nav apstiprinājis. 2011. gada jūlijā, īsi pirms stāšanās Valsts prezidenta amatā, apprecējies ar savu ilggadīgo draudzeni ārsti Daci Seisumu. Pārim ir arī viens kopīgs bērns — dēls Kristaps Andris. 2016. gada janvārī laulība tika šķirta. A. Bērziņam ir arī seši mazbērni.
, vedot jaunāko dēlu uz pirmo skolas dienu Rīgas Valda Zālīša sākumskolā, A. Bērziņš, sašutis par žurnālistu interesi, atļāvās draudēt televīzijas operatoram: "Čaļi, pa galvu vajag, ja? Ilgi neesat sisti, ja...", kas radīja negatīvus viedokļus politologu un etiķetes speciālistu vidū.
Augusts Sabe
1978. gadā, kad Sabem bija 69 gadi, viņu Veru pagasta ziemeļos atklāja divi par makšķerniekiem uzdevušies VDK aģenti. Kad aģenti mēģināja viņu apcietināt, Sabe ielēca upē un, iespiedies zem iegrimuša baļķa, noslīcinājās vai noslīka (pēc citas versijas — nošauts).
Ferencs Lists
Ferencs "Francs" Lists (hu, de; dzimis Doborjanā, Ungārijas karalistē, miris  Baireitā, Vācijā) bija ungāru  komponists, pianists, pedagogs, diriģents, publicists, viens no lielākajiem muzikālā romantisma pārstāvjiem.
Biogrāfija
F. Lists piedzima 1811. gada 22. oktobrī Doborjanas ciematā (vāciskais nosaukums Raidinga), Šopronas apgabalā, Ungārijā.
Vecāki
Ferenca Lista tēvs, Ādams Lists (1776—1826), dienēja pie grāfa Ešterhāzi par aitu ganu. Tas bija godājams un atbildīgs darbs, jo aitu ganāmpulks bija galvenā Esterhāzi ģimenes bagātība. Grāfi atbalstīja mākslu. Līdz 14 gadu vecumam Ādams spēlēja čellu grāfa orķestrī, kuru vadīja Jozefs Haidns. Pēc katoļu ģimnāzijas beigšanas Požoņā / Presburgā (mūsdienu Bratislava), Ā. Lists pieteicās kā iesācējs franciskāņu ordenī, taču pēc gada viņš nolēma no tā aiziet. Tiek uzskatīts, ka viņš visu mūžu draudzējās ar vienu no franciskāņiem, kas, kā uzskata daudzi pētnieki, iedvesmoja viņu dēlam dot vārdu Francs, bet pats Lists, joprojām uzturot sakarus ar franciskāņiem, vēlākajos gados iestājās ordenī. Ā. Lists sacerēja un veltīja savus darbus Ešterhāzi. 1805. gadā viņš panāca savu nosūtīšanu uz Eizenštati, kur atradās grāfu rezidence. Tur (1805—1809) no darba brīvajā laikā viņš turpināja spēlēt orķestrī, rodot iespēju strādāt ar daudziem uz turieni atbraukušiem mūziķiem, tostarp Kerubīni un Ludvigu van Bēthovenu. 1809. gadā Ādamu nosūtīja uz Raidingu. Mājās viņam pie sienas karājās Bēthovena portrets, kas bija tēva un vēlāk arī dēla elks.
Ferenca Lista māte, dzimusi Anna Lāgere (1788—1866), piedzima Kremsā, Austrijā. Deviņu gadu vecumā kļūstot par bāreni, bija spiesta braukt uz Vīni, kur strādāja par apkopēju, bet 20 gados pārvācās pie brāļa uz Matersburgu. 1810. gadā Ā. Lists, atbraucot uz Matersburgu apciemot tēvu, iepazinās ar viņu. 1811. gada janvārī viņi apprecējās.
1811. gada oktobrī piedzima dēls, kas ir viņu vienīgais bērns. Vārds, kuru deva kristībās, tika pierakstīts latīniski kā Franciscus, bet vāciski to izrunāja — Francs. Biežāk izmanto ungāru vārdu Ferencs, kaut arī pats Lists, kurš slikti zināja ungāru valodu, nekad to neizmantoja.
Bērnība
Tēva līdzdalība muzikālajā attīstībā bija pašsaprotama. Ā. Lists dēlam jau agrā bērnībā sāka mācīt mūzikas mācību, pats pasniedza viņam stundas. Baznīcā zēnam mācīja dziedāšanu, bet vietējais ērģelnieks — spēlēt ērģeles. Pēc trīs mācību gadiem Ferencs astoņu gadu vecumā pirmo reizi uzstājās publiskā koncertā. Tēvs viņu veda uz muižnieku mājām, kur zēns spēlēja klavieres, un viņu starpā ieguva labvēlīgas atsauces. Saprotot, ka dēlam nepieciešama nopietna skola, tēvs aizveda viņu uz Vīni.
Kopš 1821. gada F. Lists Vīnē apmeklēja klavierspēles stundas pie Karla Černi, kurš piekrita apmācīt zēnu bez atlīdzības. Pedagogam iesākumā zēns nepatika, jo bija fiziski vājš. K. Černi skola F. Listam deva viņa klavierspēles mākslas meistarību. Teoriju viņš apguva pie Antonio Saljēri. Uzstājoties koncertos, F. Lists radīja sensāciju Vīnes publikā. Vienā no šiem koncertiem pēc Ferenca lieliskās improvizācijas Bēthovens viņu noskūpstīja. Lists šo atgadījumu atcerējās visu mūžu.
Anna Kendrika
Anna Kendrika (en; dzimusi Portlendā, Meinas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise un mūziķe.
Ferencs Lists
Parīze
Pēc Vīnes F. Lists 1823. gadā brauca uz Parīzi. Viņa mērķis bija iestāties Parīzes konservatorijā, bet F. Listu tur nepieņēma, jo tur uzņēma tikai frančus. Tomēr, neskatoties uz smago materiālo stāvokli, tēvs nolēma palikt Parīzē. Tādēļ bija visu laiku jārīko uzstāšanās. Tā agrā vecumā sākās Lista profesionālā darbība. Listu apmācīja pedagogi no Parīzes konservatorijas, tai skaitā Ferdinando Paērs un Antonīns Reiha, bet klavierspēli viņam vairs neviens nemācīja. Černi bija pēdējais Lista klavierspēles skolotājs.
Šajā periodā Lists sāk komponēt, pārsvarā repertuāru saviem koncertiem — etīdes. 14 gadu vecumā viņš iesāka rakstīt operu "Dons Sančo, jeb Mīlas pils", kura pat tika iestudēta Opéra Garnier (1825).
Anna Kendrika
Kino debiju piedzīvoja 2003. gada filmā "Nometne". 2009. gadā guva ievērību ar lomu filmā "Augstu gaisā" (2009), par lomu tajā tika nominēta BAFTA, Zelta globusa, Ekrāna aktieru ģildes un Amerikas Kinoakadēmijas balvai (kā labākā aktrise otrā plāna lomā). Vēl ir tēlojusi "Krēslas" filmu sērijā (2008—11), filmās "Skots Pilgrims pret pasauli" (2010), "Pirmklasīgās" (2012) "Pirmklasīgās 2" (2015), "Maiņas beigas" (2012), "Jo dziļāk mežā..." (2014), The Last Five Years (2015).
Ferencs Lists
Parīze
1827. gadā nomira Ādams Lists. Ferencs smagi pārdzīvoja šo notikumu, apmēram 3 gadus bija nomāktā garastāvoklī. Viņu kaitināja arī "pajaca" loma sabiedrības "krējuma" salonos. Šo iemeslu dēļ Lists dažus gadus nepiedalās Parīzes sabiedriskajā dzīvē, tika publicēts pat viņa nekrologs.
Sabiedrībā Lists atkal parādās tikai 1830. gadā. Šis ir Jūlija revolūcijas gads. Rodas ideja par "Revolūcijas simfoniju", kurā vajadzētu tikt iekļautām revolūcijas dziesmām. Lists atsāk aktīvu darbību, veiksmīgi koncertē. Veidojas viņam tuvu mūziķu pulks: Ektors Berliozs (kurš tajā laikā radīja "Fantastisko simfoniju"), Nikolo Paganīni (kurš ieradās Parīzē 1831. gadā). Ģeniālā vijolnieka mūzika rosināja Listu sasniegt vēl augstāku izpildījuma līmeni. Vienu laiku viņš atteicās no koncertēšanas, pastiprināti strādāja pie klavierspēles tehnikas. Listu kā virtuozu stipri ietekmēja arī Šopēns (kurš pret Listu izturējās skeptiski, jo neredzēja viņa mākslas uzplaukumu pēc 1848. gada, bet redzot viņā tikai virtuozu). Lista paziņu vidū bija arī rakstnieki Aleksandrs Dimā, Viktors Igo, Alfreds de Misē, un Žorža Sanda.
Ap 1835. gadu iznāk Lista raksti par Francijas mākslinieku sociālo stāvokli, pār Šūmani un citiem. Šajā pašā laikā Lists uzsāk pedagoga darbu.
30 gadu sākumā Lists iepazīstas ar grāfieni Mariju d'Agū, Žoržas Sandas draudzeni. Viņa aizrāvās ar mūsdienīgo mākslu. Grāfienei bija literāta iemaņas un viņa publicējās ar Daniela Sterna / Danielas Sternas pseidonīmu. Žoržas Sandas darbi viņai kalpoja par etalonu. Grāfiene d'Agū un Lists bija romantiski iemīlējušies. 1835. gadā grāfiene aiziet no vīra un sarauj saiknes ar savu ģimeni. Kopā ar Listu aizbrauc uz Šveici — tur sākās Lista dzīves nākamais posms.
"Ceļojumu gadi"
No 1835. līdz 1848. gadam ilgst nākamais posms Lista dzīvē, kurš ir nodēvēts par "Ceļojumu gadiem".
Šveicē Lists un Marija d'Agū dzīvoja Ženēvā un dažreiz kādā krāšņā ciematā. Lists veic pirmos skaņdarbu pierakstus izlasei "Ceļotāja albums", kas beigās kļuva par "Ceļojumu gadiem" (fr), pasniedz Ženēvas konservatorijā, dažreiz brauc uz Parīzi, lai koncertētu. Tomēr Parīze jau aizrāvusies ar citu virtuozu — Zigismundu Tālbergu, un Lists neiemanto īpašu popularitāti. Šajā pašā laikā Lists sāk piešķirt saviem koncertiem izglītojošu tēmu — spēle simfonijas (savās klavieru transkripcijās) un Bēthovena koncertus, parafrāzes par operu tēmām. Kopā ar d'Agē veido rakstu "Par mākslas lomu un mākslinieka stāvokli mūsdienu sabiedrībā". Ženēvā Lists nepazūd no aktīvās Eiropas dzīves. Pie viņa brauc draugi no Parīzes, to starpā arī Žorža Sanda.
1837. gadā, kad pārim ir jau viens bērns, Lists un d'Agū brauc uz Itāliju. Šeit viņi apmeklē Romu, Neapoli, Venēciju, Florenci — kultūras un mākslas centrus. No Itālijas Lists rakstīja esejas par vietējo muzikālo dzīvi, kurus sūtīja uz Parīzi publicēšanai. Tām bija izvēlēts vēstules žanrs. Lielākajai daļai vēstuļu adresāts bija Žorža Sanda, kura atbildēja Listam ar esejām žurnālā.
Uz šo laiku ir attiecināmas dažādas fantāzijas un parafrāzes par operu tēmām (tajā skaitā no Doniceti "Lučija di Lamermūra"), Bēthovena Pastorālās simfonijas un daudzu Berlioza sacerējumu transkripcijas. Uzstājies dažos koncertos Parīzē un Vīnē, Lists atgriežas Itālijā (1839), kur pabeidz Bēthovena simfonijas transkripciju uz klavierēm.
Lists jau sen bija sapņojis aizbraukt uz Ungāriju, tomēr viņa draudzene Marija d'Agū iebilda pret šo braucienu. Šajā pat laikā Ungārijā atgadījās lieli plūdi, un Lists, kurš jau bija pietiekami slavens, uzskatīja par pienākumu palīdzēt saviem tautiešiem. Dēļ tā Lists ar d'Agū šķīrās, un uz Ungāriju viņš aizbrauc viens.
Austrija un Ungārija triumfāli sagaidīja Listu. Vīnē pēc viena no koncertiem pie viņa pienāca Zigismunds Tālbergs, viņa senais sāncensis, atzīstot Lista izcilību. Ungārijā Lists kļuva par nācijas patriotiskā pacēluma oratoru. Uz viņa koncertiem augstmaņi nāca tautas tērpos, nesa viņam veltes. Koncertos nopelnītos līdzekļus Lists atdeva plūdos cietušajiem.
Laikposmā starp 1842. un 1848. gadu Lists vairākas reizes apbrauca visu Eiropu, tajā skaitā Krievijas Impēriju, Spāniju, Portugāli, pabija arī Turcijā. 1842. gadā Lists sniedza koncertu Rīgas pilsētas teātrī (Muses biedrības namā, mūsdienās Vāgnera zāle). Lielo Eiropas ceļojumu gadi pamatoti tiek saukti par Lista koncertdarbības augstāko posmu.
Šajā pašā laikā augstāko punktu sasniedz arī Lista izglītojošā darbība. Savās koncertu programmās viņš iekļauj daudz klasiķu (Bēthovena, Baha) klavieru skaņdarbus, personīgās Bēthovena un Berlioza simfoniju transkripcijas, Šūberta dziesmas, Baha ērģeļu skaņdarbus. Pēc Lista iniciatīvas 1845. gadā, Bonnā tika sarīkoti svētki par godu Bēthovenam, kā arī Lists piešķīra iztrūkstošo naudas summu, lai tur uzstādītu pieminekli ģeniālajam komponistam.
Tomēr pēc kāda laika Lists viļās savā izglītojošajā darbībā. Viņš saprot, ka nesasniegs iecerēto mērķi, jo klausītājam patīkamāk ir klausīties popūriju no modernām operām, nevis Bēthovena sonātes. Lists pārstāj aktīvi koncertēt.
Veimāra
1848. gadā Lists un Karolīna apmetās Veimārā. Šāda izvēle bija tālab, ka Listam tika piešķirtas tiesības vadīt pilsētas muzikālo dzīvi, un vēl, Veimārā bija hercogienes, imperatora Nikolaja II māsas, rezidence. Iespējams, Lists cerēja ar viņas palīdzību ietekmēt imperatoru šķiršanās lietā.
Lists ķērās pie operas teātra, atjaunoja repertuāru. Acīmredzot, pēc vilšanās koncertējot viņš nolēma pasniegt savu izglītojošo akcentu iestudējumos. Tālab,repertuārā parādās Gluka, Mocarta, kā arī Šūmaņa ("Genoveva"), Vāgnera ("Loengrīns") un citu komponistu operas. Simfoniskajās programmās tika atskaņotas Baha, Bēthovena, Mendelsona, Berlioza un savus skaņdarbus. Tomēr šajā jomā Listu piemeklēja neveiksme. Publika nebija apmierināta ar teātra repertuāru, trupa un mūziķi sūdzējās.
Galvenais Veimāras periodā — saspringts komponista darbs. Viņš sakārto savas skices, pabeidz un pārstrādā daudzus savus sacerējumus. "Ceļotāja albums" pēc ieguldīta liela darba kļuva par "Ceļojuma gadiem". Šeit top klavieru koncerti, rapsodijas (kuros tika izmantotas melodijas, kas pierakstītas Ungārijā), Sonāte si minorā, etīdes, dziesmas, pirmās simfoniskās poēmas.
Uz Veimāru pie Lista brauc jaunie mūziķi no visas pasaules, lai pie viņa mācītos. Kopā ar Karolīnu Lists raksta rakstus un esejas. Iesāk rakstīt grāmatu par Šopēnu. Šis laiks ir zīmīgs arī kā Lista un Vāgnera kopīgo ideju apvienošanās periods. 50. gadu sākumā izveidojās Vācu mūziķu savienība, tā sauktie "veimārieši", pretstats "leipcigiešiem" (pie kuriem piederēja Šūmanis, Mendelsons, Brāmss, kas pauda daudz akadēmiskākus uzskatus, nekā Vāgners un Lists). Dažreiz rakstos starp šīm grupām veidojas asi konflikti.
1850. gadu beigās cerība uz laulībām ar Karolīnu pilnībā izgaist, vēl, Lists ir ļoti vīlies, ka neviens nesaprot viņa muzikālos centienus Veimārā. Šajā pašā gadā mirst Lista dēls. Atkal, tāpat kā pēc tēva nēves, Listā pastiprinās mistiskās un reliģiskās jūtas. Kopā ar Karolīnu viņi nolēma braukt uz Romu nožēlot grēkus.
Vēlīnais periods
1860. gadu beigās Lists un Karolīna pārvācās uz Romu, bet dzīvoja atsevišķi. Viņa uzstāja, lai Lists kļūtu par mūku, un 1865. gadā viņš kļuva par abatu. Par Lista radošajām interesēm pārsvarā kļūst baznīcas mūzika: tās ir oratorijas "Svētā Elizabete", "Kristus", četri psalmi, rekviēms un Ungāru kronēšanas mesa(de). Vēl tiek radīts "Ceļojumu gadu" trešais sējums, kas ir piepildīts ar filozofiskiem motīviem. Romā Lists gandrīz nekoncertēja.
1875. gadā Lista pamatdarbība notiek Ungārijā (Budapeštā), kur viņš tika iecelts par atjaunotās Mūzikas augstskolas prezidentu. Lists strādā par pasniedzēju, raksta "Aizmirstos valšus" un jaunas klavieru rapsodijas, ciklu "Ungāru vēsturiskie portreti" (par ungāru atbrīvošanas kustības dalībniekiem).
Lista meita Kozima kļuva par Vāgnera sievu (viņu dēls — pazīstamais diriģents Zigfrīds Vāgners). Pēc Vāgnera nāves viņa turpināja organizēt Vāgnera festivālus Baireitā. Vienā no festivāliem (1886) Lists apaukstējās, drīzumā apaukstēšanās pārvēršas plaušu karsonī. Veselības stāvoklis sāka pasliktināties, parādījās sirds kaites. Dēļ kāju tirpām viņš varēja pārvietoties tikai ar citu palīdzību.
Lists nomira kādā viesnīcā sulaiņa rokās.
Raksturojums
Lists kļuva par izcilāko 19. gadsimta pianistu. Viņa ēra bija pianistu koncertu uzplaukums, Lists bija šā procesa avangardā, ar savām neierobežotajām tehniskajām iespējām. Joprojām viņa virtuozitāte ir mūsdienu pianistu orientieris, bet darbi — virsotnes klavierspēles virtuozitātē. Aktīvā piedalīšanās koncertos kopumā noslēdzās 1848. gadā (pēdējais koncerts notika Elizabetgradā / Jeļizavetgradā, mūsdienās Kirovgrada Ukrainā), pēc kura Lists uzstājās ļoti reti.
Kā komponists, Lists veicis daudzus atklājumus harmonijas, melodijas, formas un faktūras nozarēs. Radījis jaunus instrumentālos žanrus (rapsodija, simfoniskā poēma). Izveidoja monocikla formu (sonātes un simfonijas būvju saplūdums, kuru sagatavoja jau Roberts Šūmanis un Šopēns, bet viņiem tā nebija tik attīstīta un spēcīgi izteikta). Lists aktīvi propagandēja mākslu sintēzes ideju (šīs idejas piekritējs bija arī Vāgners). Viņš teica, ka "tīro mākslu" laiks ir beidzies (šī tēze tiek izvirzīta apmēram 1850. gadā). Ja Vāgners šo sintēzi redzēja saistot mūziku ar vārdiem, tad Listam tā bija vairāk saistīta ar glezniecību, arhitektūru, kaut arī literatūrai bija liela nozīme. No šī arī nāk vairums programmatiskās mūzikas darbu: "Saderināšanās" (pēc Rafaēla gleznas), "Domātājs" (Mikelandželo skulptūra) un daudzas citas. Turpmāk mākslu sintēzes idejas tika plaši izmantotas, līdz pat mūsdienām.
Lists ticēja mākslas spēkam, kurš spēj ietekmēt milzīgas ļaužu masas, cīnīties ar ļaunumu.
Lists bija arī pedagogs. Pie viņa uz Veimāru brauca pianisti no visas Eiropas. Savās mājās, kur bija zāle, sniedza viņiem atvērtā tipa mācības, un nekad par to neņēma naudu.
Diriģēt Lists sāka Veimārā. Tur viņš iestudēja operas (tajā skaitā arī Vāgnera), izpildīja simfonijas.
Starp literārajiem darbiem — grāmata par Šopēnu, grāmata par ungāru čigānu mūziku, kā arī daudz rakstu par aktuāliem un globāliem jautājumiem.
Skaņdarbi
Kopumā F. Lists ir sacerējis 647 skaņdarbus, no tiem 63 ir orķestrim, aptuveni 300 transkripciju klavierēm. F. Lista sarakstītajos darbos ir manāma identitāte, tieksme uz jauniem virzieniem, fantāzijas bagātība, drosme un jauni paņēmieni, savdabīgs skats uz mākslu. Viņa instrumentālie sacerējumi ietver sevī jaunu posmu mūzikas arhitektonikā. 14 simfoniskās poēmas, simfonijas "Fausts" un "Dievišķā komēdija", klavierkoncertos ir daudz jauna materiāla mūzikas formas pētniekam. Lista muzikāli literārie darbi: brošūras par Šopēnu, Berliozu, Šūbertu, raksti izdevumā Neue Zeitschrift für Musik un daudzi sacerējumi par ungāru mūziku (Des Bohémiens et de leur musique en Hongrie).
Vēl F. Lists ir pazīstams ar savām ungāru rapsodijām (sacerētas laika posmā no 1851. līdz 1886. gadam), kuras tiek uzskatītas par vienām no izcilākajiem un oriģinālākajiem viņa darbiem. Lists izmantoja folkloras motīvus (pārsvarā čigānu), kas ir ungāru rapsodiju pamatā. Jāatzīmē, ka instrumentālā rapsodija ir Lista izgudrojums. Pirmā rapsodija tika veidota ap 1851. gadu, 2. — 1847. gadā —, 3.—15. — ap 1853. gadu —, 16. — 1882. gadā —, 17.—19. — 1885. gadā.
HK USP
USP (no de — "Universālā pašuzlādējamā pistole") ir pusautomātiskā pistole, ko ražo Vācijas kompānija Heckler & Koch GmbH (HK) no Oberndorfas pie Nekāras. Tā tika konstruēta, lai aizvietotu P7 pistoļu sēriju. Sākotnēji paredzets .40 S&W kalibram, HK izstrādāja USP modeļus arī 9x19 mm Parabellum, .45 ACP un .357 SIG (tikai Compact versijai). USP konstrukcijā ir iekļauti elementi no tradicionālo pistoļu konstrukcijas, piemēram, Colt 1911. USP pašlaik vairāk nekā desmit valstīs. USP visvairāk lieto policija, policijas specvienības, bet dažām valstīm tā ir bruņoto spēku standarta pistole.
Arkādija
Arkādija var būt:
Puštu
Puštu ir indoeiropiešu saimes indoirāņu atzara valoda. Šajā valodā galvenokārt sarunājas puštuni, kas dzīvo Afganistānā un Pakistānā. 1936. gadā puštu kļuva par Afganistānas valsts valodu. Tā ir dzimtā valoda aptuveni 40—55% Afganistānas iedzīvotāju, savukārt Pakistānā puštu valodu prot aptuveni 15% iedzīvotāju. Šajā valodā sarunājas arī ievērojamas puštu mazākumtautības Irānā, Tadžikistānā, Apvienotajos Arābu Emirātos, Indijā, Saūda Arābijā un Apvienotajā Karalistē. Valodai ir trīs galvenie dialekti: ziemeļu puštu, centrālais puštu un dienvidu puštu. Precīzs valodas pratēju skaits nav zināms. Dažādos avotos ir minēts no 40 miljoniem līdz 60 miljoniem puštu pratēju.
Parim päev
Parim päev ir igauņu dziedātājas Geteras Jāni debijas ieraksts. Tas ir 8 astoņu dziesmu EP ieraksts, ko izdeva ierakstu kompānija Moonwalk Studio 2010. gada 9. jūnijā. Albumu producēja Svens Lehmuss, kas ir atbildīgs arī par albuma muzikālo stilu, kas tiek dēvēts par urban-pop.
No albuma tika izlaisti divi singli: Parim päev un Grammofon.
Ehuds Olmerts
Ehuds Olmerts (he,, ar, Ihud Ulmirt; dzimis ) ir Izraēlas politiķis un jurists. Bijis Jeruzalemes mērs un Izraēlas premjerministrs.
Laikā no 1988. līdz 1992. gadam bijis Izraēlas valdības loceklis, bija veselības ministrs (1990—1992). 1993. gada novembrī veiksmīgi kandidēja uz Jeruzalemes pilsētas mēra amatu. Mēra amatā noturējās divus termiņus līdz 2003. gadam, kad tika ievēlēts 16. Knesetā. No 2003. līdz 2006. gadam bija valsts rūpniecības, tirdzniecības un darba ministrs, no 2003. līdz 2005. gadam — komunikāciju ministrs, no 2005. līdz 2006. gadam — finanšu ministrs, no 2006. līdz 2007. gadam — labklājības un sociālo pakalpojumu ministrs. E. Olmerts kļuva par Izraēlas premjerministru, no tā paša gada 4. janvāra līdz 14. aprīlim bija premjerministra pienākumu izpildītājs Ariela Šarona vietā. Viņš nekandidēja atkārtoti uz premjerministra amatu, par kuru kļuva Benjamins Netanjahu.
ICO
ICO var būt:
Džakomo Kazanova
Džakomo Džirolāmo Kazanova de Seingalts (it; dzimis, miris ) bija itāļu avantūrists un literāts no Venēcijas Republikas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1725. gadā Venēcijā dejotāja un aktiera Gaetano Kazanovas un aktrises Zanetas Farussi un ģimenē. Astoņu gadu vecumā Džakomo zaudēja tēvu, bet māte ar teātri devās ilgstošās Eiropas turnejās. Zēnu audzināja vecāmāte. Pamatizglītību viņš ieguva priestera Goci ģimenē, kur Džakomo apguva gan akadēmiskās pamatzinības, gan arī vijoles spēli. Divpadsmit gadu vecumā uzsāka tiesību zinātņu studijas Padujas Universitātē. Studiju laikā apguva arī morāles filozofiju, ķīmiju, matemātiku un jo īpaši bijis ieinteresēts medicīnā. 1742. gadā ieguva tiesību zinātņu grādu un atgriezās Venēcijā un uzsāka baznīcas jurista karjeru. Pēc pirmo pasūtījumu saņemšanas izšķīrās par studiju turpināšanu un atgriezās Padujā.
Par jaunekļa patronu kļuva Venēcijas senators Alvize Gasparo Malipjero, kas bija viens no Kazanovas finansiālajiem atbalstītājiem visa mūža garumā. 21 gadu vecumā Kazanova kļuva par profesionālu kāršu spēlmani, kas bija otrs nozīmīgākais Kazanovas ienākumu avots. 1744. gadā Kazanova stājās Romas kardināla Akvavivas sekretāra dienestā, bet pēc intīma rakstura skandāla atkal atgriezās Venēcijā.
1750. gadā devās augstāko aprindu jauniešiem pieņemtajā lielajā ceļojumā, kura laikā universitāšu studiju beidzēji ieguva dzīves pieredzi un iepazina Eiropas kultūras. Visa sava turpmākā mūža laikā Kazanova turpināja ceļot, nodevās literatūrai un intīma rakstura dēkām daudzviet Eiropā. 1755. gadā inkvizīcija arestēja Kazanovu, apsūdzot burvestībās. Tika konfiscēti visi viņa manuskripti. Kazanovam izdevās izbēgt no cietuma — viņš devās uz Parīzi, kur ieguva milzu bagātību loterijā. Turpmāk baudīja dzīvi Eiropā. Kazanova ir arī uzturējies Jelgavā un Rīgā (1764). Pēdējos trīspadsmit savas dzīves gadus pavadīja Duhcovas pilī (patlaban Čehijā), kur mira 1798. gadā 73 gadu vecumā. Apglabāts Duhcovā, bet precīzas ziņas par kapa vietu nav saglabājušās.
Darbi
Dzīves laikā Kazanova rakstīja lugas, dzeju, pamfletus, viņa pazīstamākais darbs ir autobiogrāfija "Manas dzīves vēsture" (fr), kurā ir aprakstīta dzīve līdz 1774. gadam. Džakomo Kazanovas autobiogrāfiskie prozas darbi tulkoti arī latviešu valodā. 1927. gadā apgādā “Laikmets” izdots krājums “Kazanovas mīlas dēkas”, bet 1997. gadā apgādā “Jumava” klajā nāk “Memuāri, jeb, Nepārspējamā mīlnieka Kazanovas piedzīvojumi Eiropas galmos un skaistuļu buduāros, viņa paša pierakstīti”, režisores un publicistes Ilonas Brūveres tulkojumā no vācu valodas.
Piemiņa
Laika gaitā Kazanovas uzvārds kļuva par kaislīga mīlnieka zīmolu. Kazanovam veltīto filmu vidū ir "Kazanova" (1918), "Kazanovas lielā nakts" (1954), "Kazanova 70" (1965, galvenajā lomā Marčello Mastrojanni), Federiko Fellīni filma "Kazanova" (1976, galvenajā lomā Donalds Saterlends), Le Retour de Casanova (1992, galvenajā lomā Alēns Delons), Kazanova (2005, galvenajā lomā Hīts Ledžers).
Beverīnas novads
Beverīnas novads bija 2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas gaitā izveidota pašvaldība Vidzemē. Novadā iekļauti bijušā Valmieras rajona Brenguļu un Kauguru pagasti, kā arī bijušā Valkas rajona Trikātas pagasts.
Novada centrs atradās Mūrmuižā.
Maikls Massimino
Maikls Massimino (Michael James Massimino, dzimis ) ir NASA kosmonauts.
Massimino pirmais kosmiskais lidojums notika 2002. gada martā misijā STS-109, kuras laikā tika veikts Habla teleskopa remonts. Massimino veica divas iziešanas kosmosā ar kopējo ilgumu 14 stundas 46 minūtes. Otro lidojumu viņš veica 2009. gada maijā Habla teleskopa remonta misijā STS-125.
Cipruss
Cipruss (sieviešu dzimtē Ciprusa) ir latviešu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ausekļa iela (Rīga)
Ausekļa iela ir Rīgas iela, Ziemeļu rajonā, Centra apkaimē. Ausekļa iela sākas krustojumā ar Elizabetes ielu un beidzas krustojumā ar Hanzas ielu. Ielas kopējais garums ir 367 metri. Ausekļa iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Hanzas ielas uz Elizabetes ielu.
Vēsture
Ausekļa iela veidojusies tā sauktajā Forburgas (Priekšpils) teritorijā, kas atradās lejpus Citadeles nocietinājumiem. Pēc Ķeizardārza izveides iela kopš 19. gadsimta pirmās puses tika saukta par Ķeizara dārza ielu (de). 1861. gadā to pārdēvēja par '''2. Ķeizara dārza ielu''' (par 1. Ķeizara dārza ielu tolaik sauca Elizabetes ielas sākumu līdz Ganību dambja krustojumam), 1885. gadā atkal par Ķeizara dārza ielu. 1923. gadā ielu par godu latviešu dzejniekam Auseklim nosauca par Ausekļa ielu. 1930.-1940. gadā Ausekļa ielā 22 atradās ASV vēstniecība.
Ielas raksturojums
Ausekļa iela ir 365 metrus gara asfaltēta iela Rīgas centrā. Tā sākas krustojumā ar Elizabetes ielu un iet ziemeļu virzienā. Ausekļa ielai ir savienojumi ar Sakaru un Vidus ielām, savukārt, Vašingtona laukuma tuvumā — ar Valkas un Hanzas ielām. Ausekļa iela beidzas krustojumā ar Hanzas ielu.
Ielu savienojumi
Ausekļa iela ir savienota ar šādām ielām:
Karlo Janka
Karlo Janka (de; dzimis Šveicē) ir profesionāls šveiciešu kalnu slēpotājs. 2010. gada Olimpisko spēļu čempions milzu slalomā. Vēl ir svinējis uzvaru 2009. gada Pasaules čempionātā milzu slalomā un 2010. gada Pasaules kausa kopvērtējumā.
Pirmoreiz starptautiskās FIS sacensībās piedalījās 2001. gada decembrī. 2004. gada janvārī sāka piedalīties Eiropas kausā. 2005. gada decembrī pirmoreiz piedalījās Pasaules kausa posmos, kurās gan nevienu reizi nefinišēja. 2008. gada 29. novembrī, daudziem par pārsteigumu, izcīnīja otro vietu Leikpleisidā nobraucienā. Savā pirmajā pasaules čempionātā 2009. gadā Francijā K. Janka izcīnīja zeltu milzu slalomā un bronzu nobraucienā. 2010. gada 23. februārī viņš izcīnīja zelta medaļu 2010. gada Olimpisko spēļu milzu slalomā. 2010. gada sezonas finālsacensībās 2010. gada martā viņš kļuva par ceturto šveicieti, kas ir uzvarējis PK kopvērtējumā.
Medņu ģints
Medņu ģints putni ir sastopami Eiropas un Āzijas mērenā klimata joslā. Akmeņu mednis (Tetrao parvirostris) sastopams tikai Āzijā: Krievijas austrumreģionos, Mongolijas un Ķīnas ziemeļos. Visas medņu ģints sugas ir samērā retas, un to skaits samazinās.
Latvijā
Latvijā dzīvo viena medņu ģints suga — mednis (Tetrao urogallus).
Izskats un īpašības
Medņi ir masīvi veidoti putni, to formas ir noapaļotas un druknas. Lielākais ģintī ir mednis, kas ir arī rubeņu apakšdzimtas lielākais putns. Tā ķermeņa garums var sasniegt 115 cm, un tēviņa svars 6,5 kg. Abām medņu sugām raksturīgs dzimumdimorfisms: medņa gailis var būt pat 2 reizes lielāks par medņa vistu.
Lai arī medņi ir lieli putni, tie visi galvenokārt barojas ar augu izcelsmes barību. Viens no galvenajiem barības avotiem ir priežu skujas. Medņi ir poligāmi putni, kas pārojas kolektīvos riestos.
Otepē
Otepē (et), senāk latviski Odenpeja, ir mazpilsēta Igaunijas dienvidos, Valgas apriņķī, pazīstama kā Igaunijas ziemas sporta galvaspilsēta (pretstatā Pērnavai kā vasaras galvaspilsētai). Otepē regulāri notiek distanču slēpošanas sacensības, arī FIS distanču slēpošanas pasaules kausa izcīņas posmi. Tehvandi sporta kompleksā ir arī K90 tramplīns ar skatutorni (uzbūvēts 2007. gadā ) un šautuves, līdz ar to tur var notikt arī tramplīnlēkšanas, ziemeļu divcīņas un biatlona sacīkstes. Arī populārā Tartu maratona distances (dažādos sporta veidos - slēpošanā, skriešanā, riteņbraukšanā, u.c.) parasti sākas Otepē pilsētā.
Pilsētā ir gan Slēpošanas sporta muzejs, gan Igaunijas Karoga muzejs - tieši Otepē baznīcā tika iesvētīts pašreizējais zili-melni-baltais Igaunijas Republikas karogs, tolaik Tartu Universitātes Igauņu studentu biedrības karogs.
Vēsture
Otepē rakstiskās liecībās pirmo reizi pieminēta 1116. gadā, kad šeit uzcelts cietoksnis lāča galvas formā (Otepē igauņu valodā nozīmē 'lāča galva'). Šajā laikā Otepē bija Ugaunijas galvenais pilskalns. 1208. gadā to nodedzināja letu un līvu karavīri kopā ar saviem sabiedrotajiem krustnešiem no Rīgas. 1216./1217. gada ziemā notika Otepē kauja starp Novgorodas un Pleskavas krievu karaspēku un Otepē pils aizstāvjiem (ugauņiem un to sabiedrotajiem krustnešiem, letiem un līviem). Pēc krustnešu uzvaras Tērbatas kaujā 1224. gadā Otepē uzbūvēja mūra cietoksni, kas bija pirmais šāds cietoksnis Igaunijā - tā drupas saglabājušās līdz mūsdienām. Pilsēta vairākkārt nopostīta - gan Ziemeļu kara laikā 1702. gadā, gan II pasaules kara laikā 1944. gadā.
XIX gadsimta vidū pilsēta tika saukta par Nuustaku (no de), līdz 1922. gadā tā atguva vēsturisko nosaukumu Otepē.
Gulbis X-1
Gulbis X-1 (Cygnus X-1, saīsinājumā Cyg X-1) ir labi zināms rentgenstaru avots Gulbja zvaigznājā. Gulbis X-1 tika atklāts 1964. gadā un tas ir viens no spēcīgākajiem rentgenstarojuma avotiem kosmosā, skatoties no Zemes. Tā rentgenstaru plūsma var sasniegt 2,3 W−2 Hz−1.
Edgars II Etlings
Edgars II Etlings saukts arī Izraidītais (vecangl. Edgar the Ætheling or Edgar the Outlaw, 1051.-1126.) - pēdējais Anglijas karalis (1066.) no Veseksu dinastijas.
Sensakšu vārds "Ætheling" nav ne iesauka, ne uzvārds, bet tikai nozīmē piederību karaliskajai dinastijai.
Biogrāfija
Edmunda II Dzelzsvēdera dēla Eduarda Izdzītā, kurš 1016. gadā bija spiests pamest Angliju, kuru iekaroja dāņu vikingi, vienīgais dēls. Dzimis trimdā Ungārijā. Māte - Kijevas Agate. Bērnību pavadījis Ungārijas karaļa Endrē I Svētā (András I Katolikus) galmā. 1056. gadā pēc karaļa Eduarda Grēksūdzētāja uzaicinājuma ģimene atgriezās Anglijā, kur Eduardam Izdzītajam vajadzēja mantot troni, taču tikko nonācis dzimtenē, tas piepeši mira.
Pēc karaļa Eduarda nāves 1066. gadā Edgars bija mazgadīgs un valdīt nespētu, tāpēc anglosakšu un dāņu aristokrātu un bruņinieku lielā sapulce (witenagemot) par karali ievēlēja Veseksas erlu Haraldu Godvinsonu. Pēc Haralda nāves 14. oktobrī kaujā pie Hastingsas (angl. Battle of Hastings), lielā sapulce par karali ievēlēja nepilngadīgo Edgaru.
Viljama Iekarotāja pusē pārgāja Kenterberijas arhibīskaps Stigands (Stigand), Jorkas arhibīskaps, Nortumbrijas un Mersijas erli u.c. Redzot, ka pretošanās nav iespējama, arī karalim Egaram II decembrī nācās atteikties no troņa par labu Normandijas hercogam Viljamam.
Pēc Viljama Iekarotāja kronēšanas Edgars palika tā galmā, 1067. gadā pavadīja to braucienā uz Normandiju. Taču 1068. gadā Edgars devās uz ziemeļiem, kur pievienojās Nortumbrijas erla Morkara (Morcar) un Mersijas erla Edvīna (Edwin) uzsāktajam dumpim. Pēc sacelšanās apspiešanas bēga uz Skotijas karalisti, kur atrada patvērumu pie karaļa Malkolma III (angl. Malcolm III of Scotland, gēl. Maol Chaluim mac Dhonnchaidh). Tas atzina Edgaru II par vienīgo likumīgo Anglijas karali un 1069. gadā aprecēja Edgara māsu Margaritu).
Karš par Anglijas troni
1069. gadā ar Skotijas karaļa atbalstu savācis armiju, Edgars iebruka Ziemeļanglijā, kurā uzreiz sākās plaša pret normāņiem vērsta sacelšanās. Viņa armijai pievienojās erli Valteofs (Waltheof) un Gospatriks (Gospatric), kā arī Dānijas karaļa Svena II Estridsona (angl. Sweyn II Estridsson Ulfsson) atsūtītie palīgspēki. Karš bija neveiksmīgs: 1070. gadā dāņi pameta Angliju, erli Valteofs un Gospatriks izlīga ar Viljamu I, un 1071. gadā Edgara II atlikušie spēki tika sagrauti.
1072. gadā Viljama I armija iebruka Skotijā un sakāva Malkolmu III karaspēku, piespiežot to parakstīt miera līgumu un piekāpties prasībai pārstāt atbalstīt Veseksu dinastijas restaurācijas mēģinājumus. Edgars II bēga no Skotijas uz kontinentu, kur rada patvērumu pie Flandrijas grāfa Roberta I Frīza, viena no lielākajiem Viljama Iekarotāja ienaidniekiem. Kaut arī sarunas ar Francijas karali Filipu I Kapetingu bija visai veiksmīgas (tas piedāvāja Edgaram kā lēni veselu pilsētu Lamanša krastā, kas varētu kalpot kā bāze turpmākajam karam), 1074. gadā Edgars noslēdza mierizlīgumu ar Viljamu I, atzīstot to par likumīgu Anglijas karali un kļuva par tā vasali.
Egars Etlings, Anglijas un Normandijas pērs
Turpmākos desmit gadus pēdējais anglosakšu karalis pavadīja Viljama I galmā kā viens no karalistes pēriem.
1086. gadā Edgars 200 savu bruņinieku un vasaļu pavadībā devās uz Apūliju Apenīnu pussalā, karot ar arābiem un bizantiešiem.
1087. gadā anglijas karalis Viljams II Rudais konfiscēja daļu Edgara Etlinga īpašumu, savukārt tas, atgroiezies no kariem Apenīnu pussalā, deva vasalitātes zvērestu Normandijas hercogam Robertam Kurthosam (fr. Robert Courteheuse), iesaistoties tā karā pret Anglijas karali. Tas konfiscēja visus atlikušos Etlinga īpašumus kurš, apvainojies, devās uz Skotiju un 1091. gadā piedalījās skotu iebrukumā Ziemeļanglijā. Pēc vairākām sadursmēm noslēgtā miera rezultātā Edgars Etlings atguva visus savus īpašumus Anglijā.
1097. gadā Edgars Etlings vadīja Anglijas karaspēka iebrukumu Skotijā, kā rezultātā no troņa tika gāzts karalis Donalds III (angl. Donald III of Scotland, gēl. Dòmhnall mac Dhonnchaidh), un tā vietā par karali kļuva Etlinga māsasdēls Edgars (angl. Edgar of Scotland, gēl. Eagar mac Mhaoil Chaluim).
1098. gadā Edgars Etlings devās līdzi savam senjoram Robertam Kurthosam 1. Krusta karā. Etelinga flotei bijusi liela nozīme Antiohijas ieņemšanā.
1102. gadā Etlings atgriezās no Svētās zemes un apmetās Normandijā, hercoga Roberta galmā. Bija kopā ar to kārtējā pretstāvē Anglijas karalim. Kaujā pie Tinšbrē (fr. Battaille de Tinchebray) Anglijas karaļa Henrija I armija sagrāva Normandijas hercoga karaspēku, bet Etlings saņemts gūstā.
Pēc Henrija I laulībām ar Edgara Etlinga māsasmeitu Margaritu, tā statuss un īpašumtiesības tika atjaunoti, un viņš apmetās savā pilī Hertfordšīrā (Hertfordshire), kur pavadīja atlikušos mūža gadus līdz pat nāvei, kas pienāca 1125. vai 1126. gadā.
Āfrikas Savienība
Āfrikas Savienība (AU, arī UA) ir starptautiska organizācija, kurā piedalās 55 Āfrikas valstis. Tā ir dibināta. Āfrikas Savienība izveidojās kā Āfrikas Vienotības organizācijas (OAU) pēctece. Svarīgākos lēmums Savienībā veic Āfrikas Savienības asambleja, kurā ik pēc pusgada satiekas dalībvalstu līderi. Savienības sekretariāts atrodas Etiopijas galvaspilsētā Adisabebā.
Datubāzu pārvaldības sistēma
Datubāzu pārvaldības sistēma (DBPS), arī datubāzu pārvaldības sistēma, ir programma (vai programmu kopums), kas nodrošina datubāzu pārvaldību. DBPS ļauj ievietot, nolasīt, modificēt un dzēst ierakstus, kā arī veic citas ar datu glabāšanu un apstrādi saistītas darbības datubāzē.
Iespējamas ir dažādas programmatūras arhitektūras: mazām datubāzēm visa funkcionalitāte ir ietverta vienā programmā, savukārt lielākās datubāzēs gandrīz vienmēr izmanto klienta-servera arhitektūru. Datubāzu pārvaldības sistēmas sastāv no programmatūras, kas operē ar datubāzēm, nodrošinot atmiņas, drošības, piekļuves, dublēšanas un citas iespējas. Datubāzu pārvaldības sistēma var tikt klasificēta, balstoties uz datubāzes modeli, kuru tā atbalsta, piemēram, relāciju modeli vai XML, datoru tipa, kuru tā atbalsta, piemēram, servera klastera vai mobilā telefona, vaicājumvalodas piekļuves, piemēram, SQL vai XQuery, veiktspēju, piemēram, maksimuma skalas vai maksimālā ātruma vai citiem rādītājiem. Dažas datubāzu pārvaldības sistēmas ietver sevī vairāk nekā vienu no šiem klasifikācijas punktiem, piemēram, vairākas vaicājumvalodas. Gandrīz visās datubāzu programmatūrās ir iebūvēts Open Database Connectivity (ODBC) draiveris, kas ļauj datubāzē integrēt citas datubāzes.
DBPS priekšgalsistēma (klients) atbild par datu ievadīšanu, pieprasīšanu un pārskatīšanu. Aizmugursistēma (serveris) ir programmu kopums, kas kontrolē datu glabāšanu un atbild uz priekšgalsistēmas pieprasījumiem. Meklēšanu un kārtošanu parasti veic serveris. Eksistē ļoti dažādi datubāzu īstenojumi, sākot no vienkāršākajiem ar vienkāršām tabulām, kas katra tiek glabāta savā datnē, līdz pat ļoti lielām datubāzēm ar miljoniem ierakstu, kuri tiek glabāti daudzos datu nesējos. Starp DBPS ir lielas atšķirības — tās var ietvert vai neietvert datu pareizuma pārbaudes, datu integritātes un konsistences nodrošināšanu, tās var spēt vienlaicīgi strādāt ar vienu procesu, bet ir arī sistēmas, kas ļauj lielam lietotāju skaitam reizē mainīt datus, novēršot konfliktsituācijas.
Datubāzu pārvaldības sistēmas mērķi
Datubāzu pārvaldības sistēmas mērķi ir šādi:
Parasti datubāzes izmanto divu veidu lietotāji: gala lietotāji ar klienta lietojumprogrammu, jeb lietotāja saskarni, un programmētāji. Gala lietotājiem jānodrošina iespēja atlasīt un izmainīt datus. Gala lietotājiem nav atbilstošu profesionālu zināšanu, tāpēc nepieciešama saskarnes valoda, kuru viegli iemācīties. Šādas valodas ir neprocedurālas, bet gan formālas, ar iespējām vizuāli, vai kādā citā deklaratīvā veidā izvēlēties datus, kurus nepieciešams atlasīt vai izmainīt.
Programmētāji savukārt raksta programmas, lietojot klasiskas programmēšanas konstrukcijas, un tādām jābūt pieejamām, piekļūstot datubāzei. Jābūt speciālām komandām datu ievadīšanai datubāzē un datu atlasīšanai no datubāzes. Šādas komandas var būt gan procedurālas, gan neprocedurālas, bet tām ir jānodrošina viena ieraksta nogādāšana līdz apstrādājošajam programmas kodam.
5. Datubāzu operāciju efektīva izpilde
6. Viegla datu administrēšana un kontrole
7. Minimāla redundance un minimāla aizņemtā atmiņa
8. Datu integritāte
9. Datu koplietošana
10. Datu drošība
Datu drošībai ir divi aspekti. Pirmkārt, fiziskā drošība. DBPS jānodrošina integritāte dažādos sistēmas kļūmju vai atteices brīžos, gan maza apjoma, kad tiek zaudēta operatīvās atmiņas informācija, gan arī nopietnākos gadījumos, kad datu diski ir bojāti un datubāzes daļas ir zudušas. Labai DBPS ir jānodrošina pilnīga atjaunošanās iespēja abos gadījumos. Otrkārt, DBPS ir jānodrošina aizsardzība pret neautorizētu jeb nesankcionētu piekļuvi datiem un datu apstrādei. Jānodrošina datu kontroles un apstrādes tiesību piešķiršanas/atņemšanas mehānisms.
Datubāzu pārvaldības sistēmu izstrādātāji
DBPS izstrādātājus nosacīti var iedalīt divās daļās: slēgtā koda un atvērtā koda DBPS. Atvērtā koda divas populārākās DBPS ir MySQL un PostgreSQL. Savukārt slēgtā koda DBPS vairāk nekā 80 % tirgus daļu, saskaņā ar Gartner 2006. gada pētījumu, aizņem trīs izstrādātāji: Oracle Corporation, Microsoft un IBM, kuri izstrādā attiecīgi Oracle, SQL Server un DB2.
Ir minimāls funkciju kopums, ko visas DBPS veic vienādi, tai pašā laikā katrā no tām ir savas arhitektūras un implementēšanas atšķirības, kas nozīmē to, ka konkrētas lietotnes izstrādē ir jāņem vērā konkrētā izvēlētā DBPS. Tas attiecas arī uz izmantoto SQL valodu — praktiski katrs DBPS izstrādātājs ir ieviesis savus papildinājumus šim standartam.
Ārējo, loģiskā un iekšējais skats
Datubāzes pārvaldības sistēma dod iespēju daudziem dažādiem lietotājiem apmainīties ar datiem un apstrādātiem resursiem. Esot daudz dažādiem lietotājiem, rodas vajadzības pēc daudz un dažādām datubāzēm. Jautājums ir: Kā var vienu, vienotu datubāzi radīt atbilstošu tik daudziem lietotājiem ar tik dažādām prasībām?
DBVS samazina šīs problēmas, sniedzot divus skatus datubāzē: malas (vai lietotāja viedokli), loģiski ņemot vērā (vai konceptuālo skatu) un fizikālās (vai iekšējās) skatīt. Lietotāja, ņemot vērā datubāzes programma ir datu formātā, kas ir nozīmīgs lietotājam un programmatūras, kas apstrādā šos datus.
Viens izturība DBMS ir tas, ka lai gan parasti ir tikai viens konceptuāls (vai loģiski) un fizikālās (vai iekšējās) Ņemot vērā datus, var būt bezgalīgs skaits dažādu ārējo viedokli. Šī funkcija ļauj lietotājiem redzēt datubāzē dati, kas ir vairāk uzņēmējdarbību saistītos veidā, nevis no tehniskā, pārstrādes viedokļa. Līdz ar to loģisks skats attiecas uz veidu, kādā lietotājs apskata datiem, un fizisko viedokli attiecas uz veidu, kādā dati tiek fiziski glabāti un apstrādāti.
Funkcijas un iespējas
Alternatīvi, un īpaši saistībā ar datubāzes pārvaldības relāciju modeli, relācija starp atribūtu, kas ņemts no speciālas domēnu virknes ir redzams kā primārais. Piemēram, datubāzē var norādīt ka mašīna, kas oriģināli ir bijusi sarkanā krāsā var izbalēt uz rozā krāsu laika gaitā, ja tā bija kāda no īpašajiem modeļiem. Šādas augstākās loģiskās attiecības nodrošina informāciju visiem pamatdomēniem vienlaicīgi, nevienam netiek dotas priekšrocības pār citiem.
Vienkārša definīcija
Datubāzes pārvaldības sistēma ir sistēma, kurā saistītās dati tiek saglabāti efektīvi un kompakts veidā. "Efektīvs" nozīmē to, ka dati, kas tiek glabāti DBVS var piekļūt ātri un "kompakts" nozīmē, ka dati, aizņem ļoti maz vietas datora atmiņā. Frāze "saistītie dati" ir nozīmē, ka dati, ko glabā attiecas uz konkrēto tēmu.
Specializētas datubāzes pastāvēja zinātnes, ģeotelpisko, attēlu, dokumentu uzglabāšana un kā izmanto. Funkcionalitāti, kas novilkta no šādiem pieteikumiem ir sākusi parādās vispārizglītojošās DBMSs, kā arī. Tomēr galvenais uzsvars, vismaz tad, kad mērķis ir tirdzniecības datu apstrādes tirgus ir joprojām apraksta atribūtiem par atkārtotiem reģistru struktūru.
Līdz ar to šodien DBMSs roll kopā bieži nepieciešamas pakalpojumus vai funkcijas, atribūtu vadību. Ar ārējām šādu funkcionalitāti DBVS, pieteikumiem efektīvi apmainās ar kodu un tiek atbrīvoti no daudz iekšējo sarežģītību. Funkcijas, ko parasti piedāvā datubāzu pārvaldības sistēmām ir:
Metadatu krātuve
Metadati ir dati, kas apraksta datus. Piemēram, uzskaitot, kas apraksta to, ko atribūti ir atļauts datu kopas sauc par "meta-informāciju."
Izvērstā DBMS
Uzlabotas DMBS piemērs Distributed Data Base Management System (DDBMS), datu vākšana, kas loģiski pieder pie tās pašas sistēmas, bet ir sadalīts no datora tīkla portālos. Divi aspekti dalītās datubāzes, ir izplatīšanas un loģiskas saistības:
Henry
Henry var būt:
Kriss Prats
Kriss Prats (Christopher Michael Pratt; dzimis Virdžīnijā, Minesotā, ASV) ir amerikāņu aktieris. Pazīstams ar Barija lomu filmā "Meklēšanā" un Pītera Kvila/Zvaigžņu Lorda lomu Marvel Cinematic Universe filmās "Galaktikas sargi", "Galaktikas sargi: 2. daļa", "Atriebēji: Bezgalības karš" un "Atriebēji: Noslēgums". Attēlo galveno varoni Ovenu filmā "Juras laikmeta pasaule" un tās turpinājumā "Juras laikmeta pasaule: Kritusī karaliste".