cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kārlis Teihmanis
Filmējies filmās "Ievas paradīzes dārzs", "Aizmirstās lietas". "Uzbrukums slepenpolicijai", "Melnā vēža spīlēs" un "Noktirne".
Latvijas Gada auto
Latvijas Gada auto ir jauno automobiļu vērtēšanas konkurss, kurš Latvijā notiek kopš 1997. gada. Kopš 2012. gada konkursa organizators ir Māris Ozoliņš. Žūriju veido autožurnālisti, auto tehnikas eksperti, autosportisti un uzaicinātie goda biedri. Konkursa mērķis ir vērtēt jaunos automobiļus, kas ir pieejami Latvijas tirgū, un informēt par tiem sabiedrību.
Konkursā "Latvijas Gada auto 2013" no septiņiem iepriekš izraudzītiem finālistiem par uzvarētāju tika atzīts Volkswagen Golf 7.
Vērtēšana
Žūrija veic testa braucienus un vērtē pretendentus pēc vairākiem kritērijiem, piemēram, virsbūves (250 punktu), braukšanas (350 punktu), izmaksām (300 punktu) un atbilstības Latvijas tirgum (100 punktu). Uzskaitīto kritēriju kopums ietekmē to, kurš kļūs par Gada auto.
2013. gads
2019. gads
2020. gads
2021. gads
Iepriekšējo gadu rezultāti
Iepriekšējo gadu konkursa Latvijas Gada Auto uzvarētāji:
SKS 68. ekspedīcija
'''SKS 68. ekspedīcija' (Expedition 68, ISS-68, Экспедиция МКС-68) bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA), Krievijas Roskosmos, Eiropas EKA un Japānas JAXA'' kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2022. gada 29. septembra līdz 2023. gada 28. martam.
Ekspedīcijas gaita
68. ekspedīcija sākās 2022. gada 29. septembrī ar kosmosa kuģa Sojuz MS-21 atvienošanos un turpinājās līdz kosmosa kuģa Sojuz MS-22 atvienošanai 2023. gada 28. martā.
2022. gada decembrī Sojuz MS-22 ārpusē konstatēja noplūdi no dzesēšanas sistēmas, un tika nolemts tā apkalpei turpināt uzturēšanos stacijā 69. ekspedīcijā. Tās nodrošināšanai 2023. gada februārī tika palaists Sojuz MS-23 bez apkalpes.
Šklova
Šklova (be, ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Mogiļevas apgabala ziemeļos, Šklovas rajona centrs pie Dņepras.
Vēsture
Rakstos Šklova pirmoreiz minēta 1520. gada kā Lietuvas lielkņazistes apdzīvotā vieta. Livonijas kara laikā 1581. gada jūnijā pie apdzīvotās vietas notika Šklovas kauja, kurā krievi Dmitrija Hvorostiņina vadībā sakāva Polijas-Lietuvas karaspēku. 1762. gadā Šklova ieguva pilsētas tiesības. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijas Impērijai pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā. Pilsēta izveidojās par ievērojamu ebreju kultūras centru, 18. gadsimtā šeit darbojās ješiva. Otrā pasaules kara laikā pilsēta no 1941. gada 11. jūlija līdz 1944. gada 27. jūlijam atradās vācu okupācijā. Ganrīz visi pilsētas ebreji (pirms kara 26,7 % no iedzīvotājiem) tika nogalināti holokaustā.
Cilvēki
1787. gadā Šklovā vietējā karaskolā par skolotāju strādāja serbu kultūras darbinieks Dositejs Obradovičs (Доситеј Обрадовић, 1739 – 1811). Šklovā uzaudzis krievu marksists Pāvels Akselrods (Па́вел Бори́сович Аксельро́д, 1850 – 1928). No 1983. līdz 1985. gadam Šklovā par būvmateriālu rūpnīcas direktora vietnieku strādāja Baltkrievijas prezidents Aleksandrs Lukašenko, pēc tam kļūdams par sovhoza direktoru Šklovas rajonā.
Aumeisteru muiža
Aumeisteru muižas jeb Cirgaļu muižas  kungu māja atrodas Aumeisteru ciemā Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Aumeisteru muižas kompleksā ietilpst kungu māja ar palīgēkām, tās ietverošu parku, uzstādinātu dīķi un muižas pārvaldnieka māju. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muižas pils piederēja Vulfu dzimtai.
Vēsture
Vēstures dokumentos Cirgale jeb Serbigale pirmoreiz minēta 1533. gadā, kad Rīgas arhibīskaps Tomass Šēnings savam hofmeisteram Meinhardam no Šīrštedes (von Schierstädt) izlēņoja Zerbigala pagastu (Serbigal-Paggast) Smiltenes pils novadā. No vācu vārda Hofmeistershof cēlies tagadējais latviešu vietvārds "Aumeisteri". Pēc Livonijas hercogistes izveides 1584. gadā muižu iegādājās Alberts Finks, kas to 1594. gadā par 25 tūkstošiem marku pārdeva Tirzas muižas īpašniekam Johanam fon Tīzenhauzenam.
Pēc Poļu—zviedru kara beigām ķēniņš Gustavs Ādolfs Cirgales muižu 1626. gadā piešķīra Detlofam fon Hilzenam, 1634. gadā to ieguva Zviedrijas valsts padomnieks, vēlākais Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators Gabriels Bengtsons Uksenšerna (Oxenstierna), vēlāk viņa dēls grāfs Bengts Gabrielsons Uksenšerna. 1698. gadā muižu nomāja Zviedrijas armijas majors Johans Vulfs (1663-1748). Grāfiene Uksenšerna pēc Lielā Ziemeļu kara postījumiem atjaunoto muižu 1727. gadā pārdeva Ērikam Kristiānam fon Štrohkirham, kas 1737. gadā to par 9000 dālderu pārdeva majoram Vulfam dzimtas īpašumā. Kopš tā laika šī Vulfu dzimtas atzara pilnais tituls ir "fon Vulfi no Cirgales" (von Wulff a.d.H. Serbigal).
Pēc 1920. gada zemes reformas Aumeisteru muiža tika sadalīta 221 vienībā 4861 ha kopplatībā un muižas pilī iekārtota skola, vēlāk tur atradās arī pagasta valde un pagasta tiesa.
Šobrīd muižas pils ēka ir pamesta un nekopta, bet pārvaldnieka māja skaisti atjaunota un tajā ir viesu nams. Kopš 1998. gada muižas saimniece ir SIA “Aumeisteru muiža”.
Apraksts
Aumeisteru muižas apbūve veidojusies laikā no 18. gadsimta beigām līdz 19. gadsimta sākumam, kad celta klēts un pulksteņklēts. Vēlāk uzcelts stallis, ratnīca, kučiera māja un manēža. Muižas kungu mājā daļēji saglabājusies 19. gadsimta otrās puses interjeru apdare - ēdamzālē kasetēti koka griesti, vestibilā un zālē parkets, kā arī krāsnis.
1896. gadā uzcelta grezna pārvaldnieka māja neorenesanses stilā, kurā saglabājusies un rekonstruēta sākotnējā interjeru apdare. Pie pils bijis arī paviljons un ziemas dārzs, kurš zudis. Pie ezera celtas kūtis, spirta brūzis, ūdens sūknētava un kalpu māja. Kompleksā iekļaujas arī krogs un ūdensdzirnavas, kas agrāk ražoja elektrību. Kungu mājas priekšā ir parādes pagalms ar rundēli, bet aiz kungu mājas ainavu parks.
Cirakalns
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem.
Hanna Maļara
Hanna Maļara (uk; dzimusi Kijivā, Ukrainā) ir ukraiņu juriste un pedagoģe, kura kopš 2021. gada 4. augusta ir viena no vairākiem Ukrainas aizsardzības ministra vietniekiem premjerministra Denisa Šmihaļa valdībā. Absolvējusi Kijivas Starptautisko valodniecības un tiesību institūtu, bijusi docente tajā pašā institūtā, pirms viņa sāka strādāt valsts dienestā.
Biogrāfija
Hanna Maļara dzimusi 1978. gada 28. jūlijā Kijivā, Ukrainas PSR. 2000. gadā viņa absolvēja Kijivas Starptautisko valodniecības un tiesību institūtu. Tiesības praktizēt jurisprudencē viņa ieguva 2007. gadā. Viņa 2010. gadā kļuva par tiesību zinātņu kandidāti.
Karjera
2010. gadā strādājusi Valsts Muitas lietu pētniecības institūtā par Juridisko jautājumu nodaļas vadītāja vietnieci.
No 2013. līdz 2020. gadam viņa pasniedza Ukrainas Nacionālajā tiesnešu skolā krimināltiesisko kvalifikāciju par agresīvu karu un citiem kara zonās izdarītiem noziegumiem.
2018 - Ukrainas Drošības dienesta stratēģiskās komunikācijas vienību trenere.
Kopš 2020. gada viņa ir Augstākās Radas Nacionālās drošības, aizsardzības un izlūkošanas komitejas ārštata konsultante.
Maļara 2021. gada 4. augustā tika iecelta par aizsardzības ministra vietnieci.
Ceturtajā Krievijas iebrukuma Ukrainā mēnesī, Maļara paziņoja, ka Krievijas spēki un ugunsjauda aptuveni desmitkārtīgi pārsniedz Ukrainas spēkus. Ap 2022. gada 7. jūliju, Maļara paziņoja, ka tobrīd nav nepieciešams ieviest obligāto sieviešu iesaukumu un ka līdz šim brīvprātīgi dienestam pieteikušās aptuveni 1000 sieviešu.
Personīgā dzīve
Hanna Maļara ir precējusies un viņai ir dēls.
Viņa ir vairāk nekā 40 zinātnisko darbu autore, izstrādājusi Krimas okupācijas un Donbasa kara notikumu juridiskā novērtējuma koncepciju, kas tiek izmantota izmeklēšanas un tiesu praksē.
Atrēzija
Atrēzija ir organisma dabīgo atveru un kanālu iedzimts trūkums vai dzīves laikā iegūta noslēgšanās (aizaugšana).
Biežāk atrēzija ir iedzimta anomālija, retāk tā ir kādu citu patoloģisku procesu rezultāts. Ir sastopamas sekojošas atrēzijas:
Zmijinija
Zmijinija (uk — Čūsku sala) ir Ukrainai piederoša sala Melnās jūras rietumos 35 km no Donavas deltas. Administratīvi ietilpst Odesas apgabala Izmailas rajonā. Zmijinija ir vienīgā Melnās jūras sala, kas atrodas atstatus no tās krasta.
Salā pastāvīgi dzīvo aptuveni 30 cilvēku, tajā ir pasts, muzejs, bankas filiāle.
Apraksts
Vienīgā apmetne uz salas ir Bile, kas celta 2007. gadā.
Vēsture
2022. gada Krievijas uzbrukuma laikā salas garnizonam uzbruka Krievijas karakuģis, kurš pieprasīja garnizonu padoties. Uz to tika dota atbilde Русский военный корабль, иди на хуй! Garnizons tika saņemts gūstā un 24. martā gūstekņu apmaiņā atbrīvots.
Sprukti (Naujenes pagasts)
Sprukti ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 247 km attālumā no Rīgas, Putānu upītes krastos.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Markovas izziņas taka, Markovas pilskalns, Spruktu katoļu baznīca).
Dassault Aviation
Dassault Aviation ir starptautisks Francijas militāro un komerciālo reaktīvo lidmašīnu ražotājs, Dassault Group meitasuzņēmums.
1929. gadā Marsels Blohs nodibināja uzņēmumu Société des Avions Marcel Bloch jeb MB. Pēc Otrā pasaules kara Marsels Blohs nomainīja savu uzvārdu uz Daso, un uzņēmuma nosaukums tika mainīts uz Avion Marcel Dassault.
Dassault Aviation Group kopš vada Ēriks Trapjē.
Edgars Kārkliņš
Edgars Kārkliņš (dzimis Rīgā) ir latviešu futbolists, kurš pašlaik (2020) spēlē Latvijas futbola 1. līgas klubā SK Super Nova.
AKB48
AKB48 ir 2005. gadā izveidota japāņu popmūzikas grupa. Grupas dibinātājs un producents ir Jasuši Akimoto. Pašlaik grupa sastāv no 59 meitenēm. AKB48 ir ļoti populāra Japānā.
Team K
(«Komanda К» (チームK))
Kapteinis: Sajaka Akimoto
Team B
(«Komanda B» (チームB))
Kapteinis: Juki Kašivagi
Team 4
(«Komanda 4» (チーム4))
Singli
* Billboard Japan Hot 100 ir publicēti kopš 2004.gada februārī, RIAJ Digital Track Chart ir publicēti kopš 2004.gada aprīļa.
** 2010. gadā
Studijas albumi
* atkārtotā izdevumā 2010. gadā
NRG Stadium
NRG Stadium ir stadions Hjūstonā, Teksasas štatā, ASV. Tajā savas mājas spēles aizvada NFL komanda Hjūstonas "Texans".
Fedors fon Boks
Fedors fon Boks (, dzimis, miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā. Boks 1939. gadā komandēja Armiju grupu "Ziemeļi" Polijas kampaņas laikā un Armiju grupu B kaujas par Franciju laikā 1940. gadā. Austrumu frontē 1941. gadā komandēja armiju grupu "Centrs", bet 1942. gadā armiju grupu "Dienvidi" 1942. gadā.
NRG Stadium
Stadions tika atklāts 2002. gadā un tajā ir 72 220 skatītāju vietas. Stadionā notiek lielākais rodeo šovs pasaulē Houston Livestock Show and Rodeo, notikuši divi Superkausi (2004. un 2017. gadā), kā arī vairāki ASV futbola izlases mači.
Stadionā tiks aizvadītas 2026. gada FIFA Pasaules kausa spēles.
Fedors fon Boks
Dzimis militāristu vairākās paaudzēs ģimenē, pēc personīgajām īpašībām Fedors fon Boks bija pazīstams kā ļoti tipisks vācu ģenerālis. Eriha fon Falkenhaina radinieks. Pēc pārliecības monarhists, fon Boks neatzina nacismu, tomēr arī nepiedalījās sazvērestībās pret Ādolfu Hitleru. 1945. gada 4. maijā Fedoru fon Boku kopā ar ģimeni ceļā uz Hamburgu apšaudē nogalināja britu lidmašīna.
Ziepjkoku rinda
Ziepjkoku rinda (la) ir divdīgļlapju rinda, kurā (pēc APG III sistēmas) ietilpst 9 dzimtas, aptuveni 460 ģintis un aptuveni 5700 krūmu, koku un kāpelējošu augu sugu. Tajā ietilpst citrusaugļu ģints un citas nozīmīgas augļu sugas. Vairāk nekā puse sugu pieder ziepjkoku dzimtai (aptuveni 1600 sugas) un rūtu dzimtai (aptuveni 1800 sugu).
Klasifikācija
1981. gadā publicētā Kronkvista sistēma ziepjkoku rindā klasificē šādas dzimtas:
Dongi
Dongi ir ciems Zilupes novada Lauderu pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 7,5 km no pagasta centra Lauderiem, 18,9 km no novada centra Zilupes un 306,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V517 (Pakalni–Lauderi–Ploski).
Dongos atrodas vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis - kulta vieta Dongu pēdakmens (Čortov kameņ).
Reiss
Reiss var būt:
Ātrs un bez žēlastības 8
Par to, ka būs filmu sērijas astotā daļa, 2015. gada marta raidījumā Jimmy Kimmel Live! paziņoja Vins Dīzels, kā arī par to, ka filma tiks filmēta Ņujorkā. Gatavošanās sākās uzreiz pēc sērijas septītās daļas. Pēc pirmizrādes datuma paziņošanas no 2015. gada aprīļa līdz jūnijam norisinājās aktieru atlase. Tā paša gada oktobrī tika paziņots, ka jaunās filmas režisors būs Grejs, kas ieņēma iepriekšējās daļas režisora Džeimsa Vana vietu. Filmēšana sākās 2016. gada martā un norisinājās Mīvahdnā, Havanā, Atlantā, Klīvlendā un Ņujorkā. Filmas "Ātrs un bez žēlastības 8" pirmizrāde notika Berlīnē, savukārt ASV un Latvijā filmu demonstrē kopš. Filmu demonstrē arī 3D, IMAX 3D un 4DX formātos. Šī ir 20. visu laiku ienesīgākā filma.
Alčevska
Alčevska (uk) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā, ietilpst Alčevskas-Stahanovas aglomerācijā (kopā 513 000 iedzīvotāju (2001) ).
Apdzīvotā vieta dibināta 1895. gadā kā ciemats pie Jurjivkas dzelzceļa stacijas sakarā ar metalurģiskās rūpnīcas būvi. 1903. gadā stacija un ciemats tika pārdēvēti metalurģiskā kombināta dibinātāja, ievērojamā ukraiņu uzņēmēja un baņķiera Oleksija Alčevska vārdā, kurš 1901. gadā ekonomiskās krīzes iespaidā dzīvi beidza pašnāvībā. 1932. gadā ciematam piešķīra pilsētas tiesības un pārdēvēja par Vorošilovsku par godu revolucionāram un karavadonim, bijušajam Alčevskas rūpnīcas strādniekam, Klimentam Vorošilovam. 1961. gadā pilsētu pārdēvēja par Komunarsku, bet 1991. gadā atgrieza tagadējo nosaukumu. Mūsdienās ievērojams metalurģijas un koksa ķīmijas centrs.
Plutokrātija
Plutokrātija (grieķu: πλοῦτος (ploutos), "bagātība", un κράτος (kratos), "vara") ir oligarhijas paveids, kur sabiedrību pārvalda minoritāte, ko sastāda bagātākie iedzīvotāji. Jēdziens ir pazīstams kopš 1652. gada. Pretēji tādām sistēmām kā demokrātija, anarhisms, sociālisms un kapitālisms, plutokrātija nebalstās politiskā ideoloģijā. Lai gan plutokrātijas iezīmes var atbalstīt bagātākā iedzīvotāju daļā netiešā vai slēptā veidā, pašu jēdzienu gandrīz vienmēr lieto sliktā nozīmē.
Medijpratība
Medijpratība, mediju pratība, mediju lietotprasme jeb plašsaziņas līdzekļu lietotprasme ir perspektīvu kopums, kuras tiek izmantotas, lai interpretētu informāciju, kurai tiekam pakļauti ikdienā. Tā ir spēja izprast saņemto informāciju, to izvērtēt un analizēt.
Medijpratības veicināšana
Lai veicinātu medijpratības līmeni, pirmkārt, vajadzētu iespējami dažādot patērēto mediju saturu – jo plašāks būs izmantoto mediju skaits, jo lielāka iespēja iegūt pietuvinātāku redzējumu uz objektīvu informāciju. Noteikti vajadzētu arī domāt skeptiski, saskatīt aizspriedumus, lasot mediju saturu. Tas paaugstina medijpratību un padara lietotāja medija patērēšanu efektīvāku. Jāņem vērā arī, ka uzticamākas ir nevis ziņas, kas iegūtas īsā laika posmā, īsu brīdi pirms publicēšanas, bet ziņas, kas gatavotas ilgāku laiku. Par uzticamas informācijas avotu nevajadzētu uzskatīt sociālo tīklu vietnes, jo šajās vietnēs publicētā informācija nereti ir neuzticama un nav uzskatāma par kvalitatīvu informāciju.
Medijpratības izpēte
Medijpratības lietotprasmē jāizvelas, kā tiek īstenotas plašsaziņas līdzekļu izstrādātās zināšanas. Medijpratība rada grūtības tās noteikšanā. Lielākajā daļā lielapjoma kvantitatīvo pētījumu, galvenā uzmanība tiek vērsta sociālo mediju izmantošanas biežumam. Medijpratības lietotprasmes mērķis ir veicināt kritiskāku pieeju plašsaziņas līdzekļu izmantošanai. Lai gan, ir neapstrīdami atspoguļot medijpratības lietotprasmes aspektus, pastāv risks, ka lietotāju skaits vai izmantošanas biežums, tiks interpretēti. Vairumā medijpratības pētījumu tiek izmantota kvalitatīvo pētījumu metode, šādi pētījumi ir laikietilpīgi, kā arī grūti analizējami. Pētījumos noskaidrots, ka apjomīgas aptaujas, kurās ir atvērtie jautājumi, nepieciešamas izvērstas atbildes. Medijpratības noteikšana ar anketu palīdzību, var izrādīties ievērojami mazāk uzticama. Vairumā pētījumu, kas nosaka mediju lietotprasmi, izmanto pašnovērtējumu aptaujas, kurās atspoguļota respondentu izpratne par viņu spēju analizēt sociālo mediju ziņojumus. Pašnovērtējuma skala var neprecīzi atainot cilvēku zināšanas un attieksmi par medijpratību.
Rūmenes muiža
Rūmenes muižas kungu māja ir neogotikas stilā 1876. gadā celta ēka, kas atrodas Tukuma novadā, Kandavas pagastā, Rūmenē, 4 km no Kandavas un 96 km no Rīgas. Muižas apbūve (pils, stallis, pienotava, parks) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis. Mūsdienās muižas centra ēkas un parks pārveidots saviesīgas dzīves vajadzībām.
Viļeika
Viļeika (arī Vileika; be) ir Daugavas kreisā krasta pieteka Krāslavas novadā un Baltkrievijā. Sākas no Pļusu ezera Baltkrievijā. Tek galvenokārt ziemeļu—ziemeļaustrumu virzienā. Augštecē upes gultne regulēta. 4,6 km garumā Viļeika ir Latvijas un Baltkrievijas robežupe. Lielākās pietekas — Melnupīte, Kobilka, Perebrodje. Ietek Daugavā pie Upmales.
Rūmenes muiža
Vēsture
Livonijas ordeņa valsts Kandavas fogtejas 1407. gada lēņa grāmatā pieminēta "Rūmenes leja" (Rvmenebeke), 1453. gadā Rūmenes un Lamiņu lēņa kungs bijis Hermanis fon Butlars. 1504. gadā pieminēts Rūmenes ciems. Pēc Kurzemes hercogistes izveidošanas 1586. gadā pieminēta Rūmenes sēta (Hoff Rhuemen). Muižas īpašnieki daudzkārt mainījās, tā 1677. gadā Kandavas draudzes novada Rūmenes dzimtmuižu par 10 000 poļu florēniem nopirka leitnants Frīdrihs fon Brunovs (Brunnow). 1681. gadā Rūmenes dzimtkungs bija Kristiāns fon Feilicers-Franks (Pfeilitzer-Franck), 1733. gadā Gerhards fon Korfs, 1758. gadā Frīdrihs Johans fon den Brinkens (Brincken), 1773. gadā Kārlis Frīdrihs fon Mirbahs, 1788. gadā Benedikts Zigismunds fon Heikings. 1802. gadā Heikingi muižu ieķīlāja Danielam Gotlībam Vendelam (Wendel), 1804. gadā Reinholdam Ulriham fon Štempelam. 1831. gadā Rūmenes muižu izsolē par 7200 sudraba rubļiem ieguva Pēteris Emerihs Kārlis fon Mirbahs. 1867. gadā to par 50 000 rubļiem vairāksolīšanā ieguva dzirnavnieks Gotfrīds Pečke (Poetschke).
1875. gadā Rūmenes un Tīles muižas par 53 500 rubļiem nopirka barons Viktors fon Disterloe (Düsterlohe, 1826—1890), kas lika uzcelt jaunu muižas kungu namu. Pēc viņa nāves 1890. gadā muižas saimniecības vadīšanai pilnvaroja Kukšu muižas īpašnieku Rūdolfu Johanu Heinrihu fon Betiheru (1842-1914). 1892. gadā Viktora fon Disterloes mantinieki par 60 000 rubļiem muižu par 49 060 rubļiem pārdeva Rīgas tirgotājam Edgaram Liram (Lyra). 1900. gadā ap pili izveidoja parku, kuru plānojis Rīgas pilsētas dārzu direktors Georgs Kufalts (1853-1938), bet viņa sākto darbu turpinājis sāmsalietis Lorts. 1910. gadā muiža par 100 000 rubļu lielu maksu pārgāja Rīgas biržas komitejas locekļa Eižena Švarca īpašumā. Rūmenei 1912. gadā piederēja 833 ha muižas zemes un 57 ha zemnieku zemes. 1919. gadā Eižens Švarcs bijis Niedras valdības finansu ministrs, pēc 1920. gada agrārās reformas 1923. gadā Rūmenes muiža Eiženam Švarcam tika atsavināta un ieskaitīta valsts zemes fondā. Netika apmierināts E. Švarca atkārtotais lūgums ierādīt viņam kā neatsavināmo daļu Rūmenes muižas centru.
Bijušās Rūmenes muižas centra ēkas 1930. gadā tika piešķirtas uzņēmējam Ervīnam Daugulim, kas tur ierīkoja krejotavu. Latvijas PSR laikā te atradās vietējā sovhoza kantoris, pamatskola un dzīvokļi, tās parkam bija dabas aizsardzības objekta statuss.
Pēc sovhoza likvidēšanas 1990. gadu sākumā ēka nebija apdzīvota un stāvēja tukša. 2004. gadā agrāko muižas kungu māju sliktā tehniskā stāvoklī ar parku un tai pieguļošās 12 saimniecības ēkas nopirka Rīgas viesnīcas Hotel Bergs īpašnieks Justs Karlsons. 2005. gadā sākto ēkas rekonstrukciju vadīja arhitekte Zaiga Gaile, kura par šo projektu saņēma Latvijas Arhitektu savienības balvu "Labākā pārbūve 2008". 2015. gadā atjaunota arī Vāgūža ēka.
Apraksts
Rūmenes muižas kungu māja pēc arhitekta Teodora Zeilera projekta celta 1876. gadā. Muižas kungu māja atrodas pakalnā, tās gala fasādi ar zemāk esošo parku savieno neorenesanses stila kāpņu un terašu sistēma, kas beidzas pie ezera ar mākslīgi veidotu sirds formas saliņu. Uzskata, ka Rūmenes muižas ainavu parku 1892. gadā plānojis ainavu arhitekts Georgs Kūfalts.
Pēc ēkas pārbūves pirmā stāva telpas un daļēji pagrabs paredzēti saviesīgajai dzīvei – banketiem vai vakariņām draugu lokā, kamerkoncertiem vai korporatīvām sanāksmēm, savukārt otrajā un trešajā stāvā izvietoti pieci apartamenti. Kungu mājas interjers apzināti veidots kā kopēja, gaiša un gaismas caurstrāvota telpa, kur zāles cita ar citu saplūst un savienojas nemanāmām robežām. No pagalma puses parādes durvis ieved muižas Halles zālē, kas ar plašu ailu no četrvērtņu stikla durvīm savienota ar Balles zāli parka pusē. Halles zāle veidota gaiša ar vieglu laika patīnu, klāta ar Igaunijas dolomīta akmens flīzēm un iepretim parādes durvīm novietotu neglazēta podiņu kamīnu ar saglabātu dabiskā terrakotas māla apdari. Balles zālē ir ozolkoka vairoga parketa grīdas, tajā atrodas divas tēlnieka Gustava Šķiltera bareljefa skulptūras un glazēto flīžu kamīns. Ēdamzāles galvenie akcenti ir kamīns ar eņģeļu skulptūrām un jaunavu siluetiem un baroka stila bufete no 19. gadsimta beigu perioda. Verandai ir plaši arkveida logi, pa kuriem paveras skaists panorāmas skats uz parku un izeja uz dienvidaustrumu terasi. Bibliotēkas telpā ir centrāli novietots kamīns un grāmatu plaukti gar abām iekšējām sienām, kas sasaucas ar kolekcionētajām bīdermeiera stila mēbelēm. Balles zāles pretējās pusēs atrodas dāmu un kungu saloni ar restaurētiem griestu gleznojumiem un Austrumu paklājiem uz ozola skujiņveida parketa. Kungu mājas otrajā stāvā atrodas Karšu zāle, pie kuras sienām izvietota vēsturisku Latvijas karšu kopiju kolekcija.
Vāgūža ēkas pirmajā stāvā atrodas sezonas restorāns Café Rūmene, bet otrajā stāvā konferenču zāle "Vāgūzis". 7,8 hektārus lielajā parkā pēc pārveides iekārtots Itālijas renesanses stila dārzs ar mežvīniem apaudzētām pergolām. Parkā atrodami Ungārijas ceriņi, sarkanais ozols, dažādas kļavu sugas, piramidālie un sēru ozoli, šķeltlapu dižskabārdis, plūškoks un citi eksoti.
Kobilka (nozīmju atdalīšana)
Kobilka var būt:
Vorošilovska
Vorošilovska var būt:
Kārkliņš
Kārkliņš (sieviešu dzimtē Kārkliņa) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „kārkls” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Sprukti (Čornajas pagasts)
Sprukti ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 265 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Spruktu ūdenskrātuve.
Izsitējs
"Izsitējs" (en) ir 2011. gada sporta komēdija, kuras režisors ir Maiks Douss; viens no producentiem, scenārija autoriem un galveno lomu atveidotājiem ir Džejs Barušels. Citas lomas filmā atveido Šons Viljams Skots, Elisona Pilla, Marks-Andrē Grondins, Kims Koutss, Līvs Šreibers un Jūdžins Levijs. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā. 2017. gadā filmai iznāca turpinājums Goon: Last of the Enforcers.
Aktica
Aktica (arī Lodzovku upe, Lozovka, be, ru) ir Asūnīcas kreisā krasta pieteka Krāslavas novadā un Baltkrievijā.
Izsitējs
Kauslis Dags, kurš ģimenē tiek uzskatīts par atstumto, sāk spēlēt hokeju komandā, kura veidota no citiem atstumtajiem.
Glock
Gloka pistole jeb gloks ir pusautomātiskais tuvsniedzamības šaujamierocis, ko ražo Austrijas uzņēmums Glock. Pirmo gloka modeli — Glock 17 — sāka ražot 1982. gadā.
Kopš tā laika gloka pistoles ir kļuvušas par uzņēmuma ienesīgāko produktu līniju, un tās izmanto nacionālie bruņotie spēki, drošības aģentūras un policija vairāk nekā 48 valstīs.
Hronoloģija
1981. g. — 9×19 mm Parabellum G17 pistole
1987. g. — 9×19 mm Parabellum G18 mašīnpistole
1988. g. — 9×19 mm Parabellum G19 Compact un G17L Competition pistoles
1990. g. — .40 S&W G22 un G23 pistoles
1991. g. — 10×25 mm Auto G20 un .45 ACP G21 pistoles
1994. g. — .40 S&W G24 un G24C pistoles
1995. g. — 9×17 mm G25, 9×19 mm Parabellum G26, .40 S&W G27
1996. g. — 9×17 mm G28 un mācību pistole G17T
1997. g. — 10×25 mm Auto G29 un .45 ACP G30
1998. g. — .357 SIG G31, G32 un G33, G31C un G32C ar kompensatoriem, kā arī 9×19 mm Parabellum G34 un .40 S&W G35
1999. g. — .45 ACP G36, mācību pistole 7,8×21 mm G17T AC
Opoles apriņķis
Opoles apriņķis var būt:
Zaporižjas Armijas hetmanis
Zaporižjas Armijas hetmanis (ukraiņu: Гетьман Війська Запорозького, latīņu: Cosaccorum Zaporoviesium Supremus Belli Dux) bija Kazaku Hetmanāta valsts galva mūsdienu Ukrainas teritorijā. Krievijas Impērijas senāts amatu likvidēja 1764. gadā.
Glock
Hronoloģija
2010. g. — Iznāk Gen4 versija modeļiem G17, G19, G26, G31, G22, G23, G27, G35, un G37.
Ādolfs Gerhards fon Vulfs
Ādolfs Gerhards Boriss Emīls fon Vulfs (de, 1857-1904) bija vācbaltu jurists un muižnieks, kas no 1890. līdz 1897. gadam uzcēla jauno Cesvaines pili.
Zaporižjas Armijas hetmanis
Vēsture
Amatu izveidoja Bohdans Hmeļnickis Kazaku Hetmanāta izveidošanās laikā 17. gadsimta vidū. Šajā laikā tas bija vēlēts amats. Visas vēlēšanas, izņemot pirmās, notika Virsnieku radā Čihirinā, kura līdz 1669. gadam bija Hetmanāta galvaspilsēta.
Pēc 1654. gada Perejaslavas radas vairāki kazaku virsnieki nostājās Krievijas caristes pusē un 1663. gadā Ņižinā sarīkoja "Melno radu" (Чорна рада), kurā Ivanu Brjuhovecki ievēlēja par alternatīvo hetmani. Pēc Petro Dorošenko sakāves 1669. gadā, hetmaņa titulu ieguva prokrieviskie ievēlētie hetmaņi, kuru rezidence bija Baturina. Lielā Ziemeļu kara gaitā viens no viņiem, Ivans Mazepa, 1708. gadā nolēma sacelties pret Krievijas varu, kas vēlāk radīja nepatīkamas sekas gan Hetmanātam, gan Zaporižjas kazakiem. Hetmaņa administrācija tika pārcelta uz Hluhivu, kur Mazepam tika publiski piespriests nāvessods, un kur Krievijas pareizticīgā baznīca Mazepu nolādēja.
Ar Krievijas Impērijas senāta 1764. gada 17. novembra rīkojumu, amats tika likvidēts saistībā ar Krievijas teritoriālo paplašināšanos Melnās jūras piekrastes virzienā.
Hetmaņu saraksts
Sarakstā ir tikai tie hetmaņi, kas vadīja Hetmanātu. Pilns visu Ukrainas kazaku hetmaņu sarakstu ir skatāms šeit.
Ādolfs Gerhards fon Vulfs
Dzīvesgājums
Miris 1904. gada 25. martā Vīnē. Viņa līķis pa jaunatklāto dzelzceļa līniju Pļaviņas—Valka tika atvests līdz Cesvaines stacijai, no turienes zārku ar melni pārklātu pajūgu, ko vilka četri melni zirgi un pavadīja 60 cilvēku ar lāpām, to nogādāja pilī. 3. jūnijā apglabāts dzimtas kapličā Cesvaines pilskalnā (saukts par Baronkalnu).
1950. gados viņa kapakmens tika sasists, vēlāk kapavietu piebēra ar būvgružiem un aizbetonēja. 1993. gadā kapavieta sakopta.
Vrangeļa krievu armija
Vrangeļa krievu armija (krievu: Русская армия Врангеля), pazīstama arī kā Krimas armija, bija balto spēku operatīvā un stratēģiskā apvienība Krievijas dienvidu teritorijā 1920. gada aprīlī-novembrī.
Saulkrastu novads
Saulkrastu novads ir Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas gaitā 2021. gada 1. jūlijā izveidota Latvijas pašvaldība, kurā tika apvienots agrākais Saulkrastu novads un Sējas novads. Robežojas ziemeļos ar Limbažu novadu, austrumos ar Siguldas novadu un dienvidos ar Ādažu novadu. Novada centrs atrodas Saulkrastu pilsētā.
Teritoriālais iedalījums
Novadā ietverti Saulkrastu pagasts, Saulkrastu pilsēta un Sējas pagasts.
Daba
Saulkrastu novads galvenokārt atrodas Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā un Metsepoles līdzenumā, gar jūru rietumos Piejūras zemienes Rīgavas līdzenums. Derīgie izrakteņi — kūdra (Čaganu un Vētras purvi). Ģeoloģiski dominē vidusdevona nogulumi. Augstākais punkts ir Jēņu kalns pie Lojas — 68,8 m. Lielākās aizsargājamās dabas teritorijas: Ādažu aizsargājamo ainavu apvidus (gandrīz sakrītošs ar Ādažu poligona robežām), dabas liegums Dzelves-Kroņa purvs, Piejūras dabas parka ziemeļdaļa.
Vidējā temperatūra: -5 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 700—750 mm gadā ar maksimumu austrumos.
Upes
Novada rietumdaļas upes ir nelielas un visas ietilpst Baltijas jūras baseinā. Lielākās no tām ir jūrā ietekošās Aģe (ar Skultes ostu grīvā), Ķīšupe, Pēterupe, Inčupe, Lilaste un tās baseina Puska un Melnupe. Dienvidaustrumos novads robežojas ar Gauju, no kuras pietekām tam cauri plūst Loja.
Ezeri
Lielu ezeru novadā nav, lielākais ir Pabažu ezers (0,38 km²). Pie novadu robežas Ādažu novadā — Lilastes ezers.
Vēsture
Vēsturiski novadā dzīvojušas Vidzemes lībiešu ciltis. 13. gadsimtā krustnešu iekarojumu rezultātā novada teritorija nonāca Rīgas arhibīskapijas īpašumā. Pēc Livonijas kara novads nonāca Polijas Pārdaugavas hercogistes pakļautībā, pēc 1629. gada to ieguva Zviedrija. 1721. gadā to pievienoja Krievijas Impērijai.
2020. gadā, kad tika gatavota administratīvi teritoriālā reforma, VARAM piedāvāja Saulkrastu novadu un Sējas novadu apvienot ar Ādažu, Carnikavas un Garkalnes novadiem. Izskatot likumu, Saeimā tika atbalstīts Saeimas deputāta Jāņa Dombrava priekšlikums izveidot atsevišķu Saulkrastu novadu. Priekšlikumā bija piedāvāts veidot atsevišķu novadu, apvienojot Saulkrastu pilsētu, Saulkrastu pagastu, Sējas novadu, Skultes pagastu, Vidrižu pagastu un Lēdurgas pagastu. Tomēr Saeimas Administratīvi teritoriālās reformas komisija lēma, ka atsevišķais Saulkrastu novads būtu izveidojams, apvienojot tikai Saulkrastu pilsētu un pagastu, Sējas novadu un Skultes pagastu.
Limbažu novada pašvaldība 2020. gada 2. jūnijā iesniedza pieteikumu Satversmes tiesā, iebilstot pret Skultes pagasta iekļaušanu Saulkrastu novadā, un 2021. gada 12. martā Satversmes tiesa lēma, ka Skultes pagasta iekļaušana Saulkrastu novadā neatbilst pamatlikumam. Attiecīgi 2021. gada 18. martā Saeima grozīja likumu un nolēma, ka turpmāk Skultes pagasts būs daļa no apvienotā Limbažu novada. Apvienotais Saulkrastu novads tika izveidots, apvienojot Saulkrastu un Sējas novadu.
Iedzīvotāji
Saulkrastu apkaimē atrodas daudzi vasarnīcu ciemati, kuru iedzīvotāju skaits ievērojami atšķiras vasaras un ziemas sezonā. Lielu daļu novada dienvidaustrumu daļā aizņem neapdzīvotais Ādažu poligons.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
1859. gada Šamahi zemestrīce
Epicentra nelielā dziļuma (ap 10 km) dēļ postījumi bija stipri, bet notika tikai šaurā apgabalā ap to; pēc Merkalli skalas, postījumi epicentra apkaimē sasniedza 9 balles no 12.
Aleksandrs Urbahs
Aleksandrs Urbahs (Alexander Urbach; dzimis 1958. gada 14. jūlijā Altaja novadā, Krievijā, miris 2019. gada  2. oktobrī Rīgā) bija aviācijas inženieris,  Rīgas Tehniskās universitātes Aeronautikas institūta direktors (2012—2019), Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis.
Biogrāfija
1981. gadā beidzis studijas Rīgas Civilās aviācijas inženieru institūtā (vēlāk Rīgas aviācijas universitāte) Mehānikas fakultātē, kur uzsācis arī darba gaitas kā asistents, vēlāk kļūstot par profesoru un Mehānikas fakultātes dekānu.
Līdz 1999. gadam prof. A. Urbahs strādāja Rīgas aviācijas universitātē, ieņemot šīs universitātes Mehānikas fakultātes prodekāna un vēlāk dekāna amatus.
1999. gadā prof. A. Urbahs kļuva par RTU Transporta un mašīnzinību fakultātes Transportmašīnu tehnoloģiju institūta direktoru, Transportmašīnu datormodelēšanas un tehnoloģiju katedras profesoru un katedras vadītāju pēc Rīgas Aviācijas universitātes likvidācijas un visu tehnisko specialitāšu studiju programmu iekļaušanas  RTU tolaik Transporta un mašīnzinību fakultātes programmās.
Kopš 2012. gada Aleksandrs Urbahs bija vēlēts Aeronautikas institūta (kas tika izveidots, apvienojot Transportmašīnu tehnoloģiju un Aviācijas institūtus) direktors. Vadījis Aeronautikas tehnoloģiju katedru. Profesors A. Urbahs tika apstiprināts arī Latvijas Civilās Aviācijas aģentūrā kā Aeronautikas institūta Tehniskās apkopes mācību organizācijas (TAMO) (tika apstiprināta atbilstoši Eiropas Aviācijas drošības aģentūras prasībām) atbildīgais pārvaldnieks.
Zinātniskā darbība
Daudzus gadus profesors A. Urbahs bija Transporta un satiksmes nozares apakšnozaru: “Gaisa transports un infrastruktūra”, “Ūdens transports un infrastruktūra”, “Sauszemes transports un infrastruktūra”, “Telemātika un loģistika” RTU promocijas Padomes priekšsēdētājs, Latvijas Zinātnes padomes eksperts; bijis padomes loceklis tādās  RTU profesoru padomēs kā Mehānika, Mašīnzinātnes, Latvijas Jūras akadēmijas profesoru padomes loceklis.
Savās darba gaitās RTU prof. A. Urbahs bija vairāk kā 50 starptautisku un nacionālu zinātnisku projektu un līgumdarbu zinātniskais vadītājs. Pēdējie projekti — ERAF projekts “Mobilās kosmosa vidē testēšanas iekārtas Metamorphosis prototipa izstrāde transportēšanai intermodālajā satiksmē" un Latvijas Zinātnes padomes projekts “Aerokosmiskās sistēmas projektēšana un modelēšana piko- un nanosatelītu palaišanai zemes orbītā (LatLaunch)”.
Profesora A. Urbaha zinātniskās darbības galvenie virzieni bija:
Profesors A. Urbahs darbojās arī kā eksperts vairākās komisijās, piemēram, Mašīnzinātne, Mašīnbūves tehnoloģija, Nanotehnoloģijas mašīnbūve, Bezpilotu lidaparāti u. c., bija vairāku zinātnisko žurnālu galvenais redaktors un redkolēģijas loceklis.
Profesors A. Urbahs bija IZM Profesijas standarta “Transporta sistēmu inženieris” izstrādes darba grupas vadītājs,  IZM Augstākās izglītības kvalitātes novērtēšanas centra eksperts, 3 dažāda līmeņa  RTU studiju programmu direktors.
Publikācijas, monogrāfijas, patenti
Profesors A. Urbahs ir vairāk par 300 zinātnisku un mācību publikāciju autors, t.sk. 4 zinātnisko monogrāfiju, vairāk par 160 zinātnisku rakstu, 34 patentu t.sk Eiropas patentu autors. Viņa darbi ārpus Latvijas publicēti Vācijā, Francijā, ASV, Kanādā, Ķīnā, Polijā, Bulgārijā, Lietuvā, Krievijā, Baltkrievijā, Portugālē, Norvēģijā u.c.
Insara (upe)
Insara (ru, myv) ir 168 kilometrus gara Alatiras labā krasta pieteka Krievijā, Mordvijas republikā.
Edgars Caics
Edgars Caics (dzimis Rīgā) ir latviešu galda hokejists un treneris, Latvijas galda hokeja izlases spēlētājs, pašreizējais Latvijas un 2017. gada pasaules čempions individuāli, 2022. gada Eiropas čempions individuāli, kā arī 2021. gada pasaules čempions valstsvienību sacensībās. Pārstāv Rīgas bērnu un jauniešu centru "Laimīte".
Sportiskā karjera
Galda hokeja turnīros piedalās kopš 2001. gada. Kopā ar savu tradicionālo konkurentu Ati Sīli trenēties sācis pie Raivja Sternāta BJC “Laimīte”. E. Caics 2003. gadā kļuva par Latvijas junioru čempionu, bet pirmo uzvaru Latvijas čempionātā guva 2004. gadā, pavisam uzvarot tajos deviņas reizes (t. sk. ik reizes kopš 2016. gada). 2006. gadā uzvarēja Eiropas junioru čempionātā. 2016. gadā E. Caics kļuva par Eiropas, bet 2017. gadā — arī par pasaules čempionu. 2017. gada vidū viņš uz gadu pārņēma vadību arī pasaules spēcīgāko spēlētāju reitingā, 2021. gada vasarā tajā atrodas otrajā vietā.. Pasaules klubu čempionātos viņa pārstāvētā BJC “Laimīte” noturēja pasaules čempionu statusu no 2012. gada līdz 2018. gadam. Ir Latvijas izlases spēles kapteinis, kura pēdējā pasaules čempionātā 2021. gadā izcīnīja zelta medaļas. 2022. gada Eiropas čempionātā viņš startēja tikai individuālajā kategorijā un izcīnīja pirmo vietu.
Amatiera līmenī izcīnījis godalgas pludmales volejbola un boulinga turnīros.
Trenera karjera
Kopš 2009. gada E. Caics strādā par galda hokeja skolotāju un treneri BJC “Laimīte”, kur izaudzējis Latvijas izlases spēlētājus R. Miglinieku un S. Lagzdiņu, kā arī kā izlases treneris palīdzējis citu Latvijas klubu spēlētājiem. Viņa vadībā ilgstoši notika turnīru sērija amatieriem "Laimītes ripa".
Sprūgas
Sprūgas ir ciems Vīksnas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Sprogu ezers.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Andrejs Holcmanis
Andrejs Holcmanis (1920—2009) bija latviešu arhitekts un sabiedrisks darbinieks. Arhitektūras zinātņu doktors un Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks. Galvenokārt darbojies pieminekļu aizsardzības un pilsētbūvniecības jomās, it sevišķi- Vecrīgā.
Biogrāfija
Andrejs Holcmanis dzimis 1920. gada 18. jūlijā, Rīgā, jurista un Latvijas Republikas Tieslietu ministra Viļa Holcmaņa ģimenē. Bērnībā pie privātskolotājas Margaritas Šelt apguvis gan vācu valodu, gan klavierspēli. Vēlāk, pašmācības ceļā, apguvis arī ērģeļu spēli. Jau pusaudža gados ar velosipēdu apbraukājot Latviju un fotografējot senas baznīcas un muižas sācis interesēties par arhitektūru. 1939. gadā uzsācis arhitektūras studijas Latvijas Universitātē. Mācījies pie Ernesta Štālberga, Eižena Laubes un Paula Kundziņa. Studiju laikā kļuvis par akadēmiskās vienības Austrums biedru.
1945. gadā ar izcilību absolvējis Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultāti. Uzreiz pēc absolvēšanas, pēc Ernesta Štālberga uzaicinājuma, sācis darbu kā jaunākais līdzstrādnieks tikko izveidotajā Zinātņu akadēmijas Arhitektūras un celtniecības institūtā. 1949. gadā publicējis pirmo rakstu par Vecrīgas sanāciju. 1950. gadā uz ielas pēkšņi arestēts un deportēts uz Sibīriju. Nometināts Krasnojarskas novada Ustjabakanas rajonā kur strādā par būvinženieri un uzrauga jaunu ēku celtniecību. 1956. gadā atgriežas Latvijā un sāk darbu Rīgas Galvenajā arhitektūras pārvaldē kā rajona arhitekts. Vēlāk kļuvis arī par galvenā arhitekta vietnieku. 1966. gadā piedalījies Rīgas Arhitektūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas izveidē un 1968. gadā kļuvis par tās vadītāju. Lielākais panākums šajā periodā ir Rīgas Sv. Pētera baznīcas torņa atjaunošana. Tomēr 1973. gadā ir spiests atstāt inspekcijas vadītāja amatu par pārlieku lielu atjaunotā Pētera baznīcas torņa atklāšanas publicitāti un vēlmi atklāšanu atzīmēt ar koncertu baznīcā. Arī pēc atbrīvošanas no amata turpinājis strādāt pilsētas būvvaldē. 1983. gadā ir viens no Vecrīgas reģenerācijas projekta autoriem. 1997. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju zvaigžņu ordeni.
Projektējis vairāk nekā simts privātmāju un vasarnīcu visā Latvijā. Viņa vadībā tika veikta arī Rīgas Krusta baznīcas šķērsjoma rekonstrukcija. Publicējis vairāk nekā 300 zinātniskus un populārzinātniskus rakstus periodikā, vairāku grāmatu autors. Zināmākā no tām —  Vecrīga — pilsētbūvniecisks ansamblis. Sniedzis neskaitāmas lekcijas par Vecrīgas vēsturi. 2005. gadā par savu ieguldījumu Rīgas vēstures izpētē un saglabāšanā apbalvots ar Rīgas balvu. Latvijas arhitektu savienības biedrs kopš 1946. gada.
Lielākā Andreja Holcmaņa aizraušanās bija ērģeļu spēle. Sākot no 1956. gada, regulāri koncertējis kā pianists gan Mazajā Ģildē, gan dažādos pašdarbnieku ansambļos. 1960. gados pašmācības ceļā apguvis ērģeļu spēli un līdz pat mūža beigām aktīvi un regulāri koncertējis. Regulāri spēlējis ērģeles Brīvdabas muzeja Usmas baznīcā. Koncertējis arī Jēzus baznīcā, Jēkaba baznīcā, Vecajā Ģertrūdes baznīcā kā arī citur Latvijā. Spēlējis arī Latvijas Universitātes kamerorķestrī.
Andrejs Holcmanis miris 2009. gada 30. aprīlī Rīgā. Apbedīts I Meža kapos.
Jonass Netinens
Jonass Netinens (fi, dzimis ) ir Somijas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2022. gada Netinens pārstāv Zviedrijas hokeja līgas komandu HV71. 2009. gada NHL draftā Netinenu ar kopējo 65. numuru trešajā kārtā izvēlējās Monreālas "Canadiens".
Iepriekš spēlējis Somijas hokeja līgas komandās Espo "Blues", Hemēnlinnas HPK un Jiveskiles JYP, AHL komandā Hamiltonas "Bulldogs", NHL komandā Monreālas "Canadiens", Zviedrijas hokeja līgas komandā Modo Hockey un KHL komandās Ņižņekamskas "Ņeftehimik", Podoļskas "Vitjaz" un Čerepovecas "Severstal".
Laikā (2011. gada filma)
"Laikā" (en) ir 2011. gada zinātniskās fantastikas trilleris, kura režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Endrū Nikols. Galvenās lomas atveido Džastins Timberleiks, Amanda Saifreda, Kilians Mērfijs, Vinsents Karteisers, Olīvija Vailda, Mets Bomers un Džonijs Galeki. Filmas pirmizrāde notika Vestvudā, Losandželosā.
Sižets
Filmas sižets notiek 2169. gadā. Cilvēki pārstāj novecot 25 gadu vecumā, tomēr uz viņu rokām sākas ieprogrammēta viena gada atskaite; kad tiek sasniegta nulle, cilvēks mirst. Laiks kļuvis par universālu valūtu, kas glabājas "laika kapsulās"; cilvēki var ar to mainīties un pagarināt vai saīsināt sava mūža garumu.
Ohaio štatā pastāv vairākas "laika zonas", no kurām visnabadzīgākā ir Deitonas zona, kamēr Ņūgrīnvičā cilvēki ir praktiski nemirstīgi. Vils Salass ir Deitonas rūpnīcas darbinieks, kurš tiek apsūdzēts slepkavībā. Kopā ar nesen iepazīto Silviju Vils cenšas nenokļūt policijas rokās, tomēr drīz šī bēgšana kļūst par pretošanos sistēmai.
Tēlotājmākslas muzejs (Gente)
Tēlotājmākslas muzejs (nl) ir 1798. gadā dibināts tēlotāja mākslas muzejs Beļģijas Austrumflandrijas provices centrā Gentē.
Muzeja ēka celta ap 1900. gadu. Muzeja kolekcijā ir apmēram 9000 mākslas darbu, kas radīti no viduslaikiem līdz 20. gadsimtam. Kolekcijas pazīstamāko darbu vidū ir Hieronīma Bosa darbi (tostarp glezna Kristus nes krustu), Tintoreto, Teodora Žeriko un citu mākslinieku darbi.
Opoles apriņķis (Opole)
Opoles apriņķis ir apriņķis Polijā, Opoles vojevodistē. Robežojas ar Opoles vojevodistes Namislovas, Klučborkas, Olesno, Stšelces, Krapkovices, Prudņikas, Nisas un Bžegas apriņķiem, bet Opole ir anklāvs apriņķa teritorijā.
Hesitation Marks
Hesitation Marks ir amerikāņu industriālā roka projekta Nine Inch Nails astotais studijas albums. Tas tika izdots 2013. gada 30. augustā. Tas ir grupas pirmais studijas albums pēc piecu gadu pārtraukuma un pirmais kopš 2007. gada albuma Year Zero, ko grupa neizdos neatkarīgi, kā arī tas ir grupas pirmais studijas albums, ko izdos ierakstu kompānija Columbia Records.
Albuma nosaukums ir norāde uz paškaitējumā izveidotām, mazām rētām. Albums sastāv no 14 skaņdarbiem, albuma luksusizdevumā iekļauti arī 3 dziesmu remiksus un interviju ar Trentu Reznoru.
Politiskās represijas
Politiskās represijas (no latīņu repressio — apspiešana) ir dažādi piespiedu pasākumi, ko valsts piemēro politisku iemeslu dēļ, proti, dzīvības vai brīvības atņemšana, ievietošana piespiedu ārstēšanai psihiatriskajās iestādēs, izraidīšana no valsts un pilsonības atņemšana, izsūtīšana trimdā, kā arī cita veida tiesību un brīvību atņemšana vai ierobežošana personām, kuras tiek uzskatītas par sociāli bīstamām valstij vai politiskajai sistēmai šķiru, sociālu, nacionālu, reliģisku vai citu iemeslu dēļ.
Politiskās represijas bieži pavada vardarbība. Ar vardarbības palīdzību likvidē politisko opozīciju gan tieši, nogalinot opozīcijas pārstāvjus, gan netieši, radot bailes.
Abscizskābe
Abscizskābe jeb ABS ir vāja skābe, kas pieder pie izoprenoīdiem. Abscizskābe ir atrodama sēnēs, dzīvnieku produktos, bet vairākkārt augu produktos. Tas ir viens no augu hormoniem jeb fitohormoniem, kurš pilda regulatorās funkcijas, inducē sēklu un pumpuru miera periodu, ietekmē augu orgānu lielumu un atvārsnīšu aizvēršanos. Abscizskābei ir liela nozīme augu reakcijā, kad mainās apkārtējā vide, piemēram, palielinoties sausumam vai augsnes sāļumam, kā arī smago metālu un zemu/augstu temperatūru klātbūtnē.
Biosintēze
ABS ir izoprenoīds augu hormons, kas tiek sintezēts plastidālajā 2-C-metil-D-eritritol-4-fosfāta (MEP) ceļā. Atšķirībā no strukturāli radniecīgiem seskviterpēniem, kas veidojas no mevalonskābes atvasināta farnezila difosfāta (FDP) prekursora, ABS (C15) veidojas pēc C40 karotinoīdu šķelšanas MEP. Zeaksantīns ir pirmais saistošais ABA prekursors. Virkne ar enzīmiem katalizētu epoksidāciju un izomerizāciju, izmantojot violaksantīnu, un galīgā C40 karotinoīda šķelšana, ar dioksigenēšanas reakcijas palīdzību, satur tuvāko ABS prekursoru - ksantoksīnu, kas pēc tam tiek tālāk oksidēts līdz ABS caur abscizaldehīdu.
Funkcijas
Abscizskābe (ABS) ietekmē daudzus fizioloģiskus procesus, sākot no sēklas dīgšanas līdz augļu/sēklu nobriešanas un miera perioda inducēšanas, kā arī spēj antagonizēt dažus giberilīnskābes stimulētos procesus, kā piemēram, dīgstu augšanu un attīstību, kā arī α-amilāzes sintēzi. ABS ir liela nozīme ne tikai augu sēklu attīstībā, inducējot rezerves proteīnu un lipīdu sintēzi, bet arī sēklu miera perioda uzsākšanā, saglabāšanā, pārtraukšanā, dīgšanā un izžūšanas tolerances iegūšanā. Endogēnās ABS maksimums tiek sasniegts sēklas nogatavināšanās un primārā miera perioda laikā. ABS ietekmē arī šūnu dalīšanos un pagarināšanos, ziedu indukciju un auga tolerances izveidi pret palielinātu sausumu, sāļumu, aukstumu, karstumu, UV starojumu un patogēnu uzbrukumiem. Lai gan ABS tieši neietekmē augu orgānu novecošanu, nekrozi un atdalīšanos no auga, tas iesaistās un veicina šos procesus.
Ūdens deficīts augā
Mitruma deficīta gadījumā ABS pieaugošais daudzums, izraisot atvārsnīšu aizvēršanos, pazemina transpirāciju un fotosintēzes intensitāti. Pēc tā seko auga orgānu aizkavēta augšana un attīstība, jutīgāko sakņu un spurgaliņu nekroze un samazināta minerālvielu uzņemšana no augsnes. Netiek uzņemts slāpeklis un fosfors un citi elementi, pēc kā seko trūkstošo elementu reutilizācija no vecākajām lapās uz jaunākajām, kā rezultātā vecākās lapas un pārējie orgāni sāk atmirt.
Patogēnu uzbrukums
ABS iesaistās arī atbildes reakcijā pret patogēnu uzbrukumiem, samazinot atvārsnīšu slēdzējšūnu spriegumu, kā rezultātā atvārsnītes sašaurinās, un tiek samazināts patogēnu iekļūšanas risks augā. Kā arī palielina auga uzņēmību pret patogēniem, iejaucoties aizsargreakcijās, kuras ietekmē citu signālu ceļi.
Pārvietošanās
Tiek izdalītas divas ABS atbildes reakcijas. Pēc to iedarbības ātruma izšķir ātrās un lēnās reakcijas. Stimulēta atvārsnīšu aizvēršanās ir veiksmīgākais piemērs ātrajai ABS atbildes reakcijai, kura notiek pateicoties koordinētām jonu kanālu aktivitātēm plazmolemmā un tenoplastā. Signālu pārraides ceļi, kuri ir atbildīgi par ABS signāla nosūtīšanu uz attiecīgajiem galamērķiem, ietekmē ABS-receptoru proteīnu kināzi un proteīnu fosfatāzi. Lielākā daļa ABS-mediētu darbību tiek raksturotas kā salīdzinoši lēnas atbildes reakcijas un pieprasa citādāku gēnu regulāciju.
Lielākoties tā ir neuzlādēta, kad atrodas salīdzinoši skābā apoplastiskā nodalījumā un spēj viegli iekļūt šūnās cauri plazmatiskajai membrānai. Daudzi uz plazmatiskās membrānas lokalizētie transportieri ietekmē šo ABS kustību cauri membrānām. Divi ATF-saistošie kasešu (ABC) transportieri tika noteikti kā ABS importētāji (AtABCG40: At1g15520) un eksportētāji (AtABCG25: At1g71960). Šiem transportieriem ir liela nozīme ABS izraisītā atvārsnīšu un gēnu regulēšanā, augu dzinumu dīgšanas inhibēšanā un stresa tolerances veidošanā. Strauja ABS atbrīvošanās tiek veicināta no konjugētas glikozilestera formas šūnu glabātuvēm, ko inducē ūdens zuduma stresa izraisītā glikonāzes aktivēšanās vai stabilizēšanās.
FK VEF Rīga
VEF Rīga (vēlāk pazīstams arī kā DAG Rīga) bija Latvijas futbola klubs, viena no spēcīgākajām komandām Latvijas līgā no 1945. līdz 1994. gadam.
Komandas vēsture
Arī pēckara periodā futbolistus kādam vajadzēja organizēt treniņos un spēlēs. Tāds vīrs bija Rolands Kārkliņš, kurš VEF sāka strādāt 1945. gadā. Pēc profesijas Rolands bija atslēdznieks, vēlāk pārkvalificējās un kļuva par augstas klases slīpētāju instrumentu rūpnīcā. Kārkliņš vadīja futbola sekciju un pats pēc darba labprāt nodarbojās ar sportu. Viņš rakstīja rūpnīcas avīzē par futbolu, analizēja spēles, atsevišķu futbolistu sasniegumus, bija Sporta kluba valdes loceklis un aktīvs darbinieks līdz 1991. gadam.