cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merinas apgabals
Merinas apgabals (en, ) ir viens no 58 Kalifornijas apgabaliem, Amerikas Savienotajās Valstīs. Robežojas ar Kontrakostas un Sonomas apgabaliem, kā arī ar Zelta vārtu tiltu savienots ar Sanfrancisko. Merinas apgabalu apskalo Klusais okeāns un Sanfrancisko līcis. Apgabala administratīvais centrs ir Sanrafaēla, kas ir arī lielākā apgabala pilsēta (57,7 tūkstoši iedzīvotāju 2010. gadā). 16 km uz ziemeļiem no Sanrafaēlas atrodas Novāto (51,9 tūkstoši iedzīvotāju).
Kalna iela (Lielvārde)
Ielu savienojumi
Kalna iela ir savienota ar šādām ielām:
Belogorska
Belogorska var būt:
Mazupe (Ventas pieteka)
Mazupe (arī Mazupīte, augštecē Plāņupe, Vadžupe, vidustecē un lejtecē Kanneniekupe, Mellupe, Melnupe) ir Ventas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā.
Tek ziemeļrietumu virzienā. Lielākā pieteka - Porupe. Ietek Ventā augšpus Viesalgciema. Mazupi šķērso valsts autoceļš V1278 (Ciecere — Ikaiši — Vārme).
Latvijas Sargs
"Latvijas Sargs" bija sabiedriski politisks un literārs Latvijas dienas laikraksts, kas iznāca no 1919. gada 21. janvāra līdz 1934. gadam. Laikrakstu "Latvijas Sargs" Latvijas brīvības cīņu laikā ar Latvijas pagaidu valdības atbalstu Liepājā sāka izdot Arturs Kroders. Vēlāk laikraksta redakcija atradās Rīgā.
EQT
EQT AB (agrāk EQT Holdings AB) ir Zviedrijā reģistrēta privātā kapitāla uzņēmumu grupa. Galvenais birojs atrodas Stokholmā. Dibināts 1994. gadā.
Uzņēmums pārvalda privātā kapitāla fondus. Fondu vidējais darbības ilgums ir 7 — 10 gadi. Pirmo piecu gadu laikā tiek veiktas investīcijas (iegādāti uzņēmumi), bet pēdējo piecu gadu laikā tiek atgūtas investīcijas (pārdoti uzņēmumi). 2018. gadā grupā ietilpa 27 fondi ar piesaistīto kapitālu aptuveni 50 miljardi EUR.
Vēsture
1994. gadā Zviedrijas investīciju uzņēmums Investor AB, ASV investīciju uzņēmums AEA Investors, Zviedrijas banka SEB un citi partneri dibināja uzņēmumu EQT Partners AB, kas būtu konsultatīvais uzņēmums privātā kapitāla fondiem. 1995. gadā izveidots pirmais fonds EQT I un iegādāts pirmais uzņēmums Zviedrijas Brukens Thermotreat. 1998. gadā atvērts birojs Kopenhāgenā. SEB savas daļas pārdeva Investor un AEA. 1999. gadā atvērti biroji Helsinkos un Minhenē.
2010. gadā atvērti biroji Londonā un Singapūrā. Dibināts fonds EQT Credit Fund. 2012. gadā veikta grupas restrukturizācija. Dibināta pārvaldītājsabiedrība EQT Holdings AB, kas pārvalda visus fondus un partnerus. Jaunu fondu pārvaldīšana paredzēta no Eiropas (Nīderlandes, Apvienotās Karalistes un Luksemburgas).
2016. gadā EQT Holdings AB pārdēvēts par EQT AB.
Fondi
Katram EQT fondam ir galvenais partneris un / vai fonda pārvaldnieks ar pašam savu direktoru padomi un investīciju pārraudzības komiteju. EQT fondi 2017. gadā:
Villasmuiža
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Mortens Tildums
Mortens Tildums (no, dzimis ) ir norvēģu kinorežisors.
Pazīstamākās no Tilduma Norvēģijā uzņemtajām filmām ir Buddy (2003), Varg Veum — Falne engler (2008), "Galvu mednieki" (Headhunters / Hodejegerne, 2011).
Alesandro Ballans
Alesandro Ballans (dzimis Kastelfranko Veneto, Veneto) ir profesionāls Itālijas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI WorldTour komandu , bijušais pasaules čempions grupas braucienā. Ballans tiek uzskatīts par spēcīgu pavasara klasiku braucēju. Viņa iesauka Bontempino, ir pamazināmā forma, atsaucoties uz Gvido Bontempi, ar kuru Ballanam ir ārēja līdzība.
Ballans par profesionāli kļuva 2004. gadā  komandā. Lai arī viņam bija cienījama amatieru karjera, Ballans nebija pieprasīts no profesionālo komandu puses un pirmo kontraktu izdevās noslēgt tikai ar pazīšanos. Savā pirmajā sezonā Ballans darbojās kā komandas līderu Romāna Vainšteina un Džanlukas Bortolami gregari.
Apsūdzības dopinga lietošanā
Ballans ir viens no 27 cilvēkiem, kuri ir norādīti izmeklēšanas materiālos Mantovas dopinga izmeklēšanā. 2010. gadā, kad par to tika paziņots, viņa pārstāvētā komanda  viņu uz laiku atskaitīja no aktīvās komandas. Vēlāk viņu komanda attaisnoja un 2010. gada 28. maijā viņš atkal piedalījās sacensībās. 2013. gada novembrī tika ziņots, ka CONI vēlas piespriest Ballanam 2 diskvalifikāciju par WADA 2.2 noteikumu punktu pārkāpumu. 2014. gada 17. janvārī šī diskvalifikācija tika piespriesta.
Falcon 9 v1.1
Falcon 9 v1.1 (tulkojumā ‘piekūns’) ir nesējraķete, kuru izstrādājusi un izgatavojusi kompānija SpaceX, uzlabojot iepriekšējo Falcon 9 v1.0 modeli. Uzlabojumu izstrāde noritēja no 2011. līdz 2013. gadam, un Falcon 9 v1.1 pirmo reizi startēja 2013. gada septembrī. Divpakāpju raķete izmantoja SpaceX Merlin 1D raķešdzinējus. Kopumā nesējraķete veica 15 lidojumus — tikai vienā piedzīvojot raķetes avāriju un zaudējot derīgo kravu. Salīdzinot ar Falcon 9 v1.0 — v1.1 versijas raķete bija par 60% jaudīgāka. Izmantojot Falcon 9 v1.1 nesējraķetes, SpaceX attīstīja raķetes pirmās pakāpes atgriešanas tehnoloģiju un 3 reizes mēģināja atgriezt pirmo pakāpi atpakaļ uz zemes. Pēdējo lidojumu aizvadīja 2016. gada janvārī. Uz v1.1 versijas bāzes SpaceX izstrādāja nākamo — Falcon 9 Full Thrust versiju, kuru izmanto vēl šodien.
Pitaija
Pitaija (zināms arī kā pūķa auglis) ir auglis, ko iegūst no vairāku sugu kaktusiem, galvenokārt no Hylocereus un Stenocereus ģintīm. Pitaiju augļi aug brīvā dabā Centrālamerikā un Dienvidamerikā, bet to plaši kultivē Dienvidaustrumāzijā. Pitaiju garša tiek raksturota kā ļoti maiga (kā kivi vai melones) un viegli salda. Augļi parasti sver no 150 līdz 600 gramiem.
Pitaiju variācijas
Ēdamās pitaijas parasti ir sastopamas trīs veidos, kas visas ir ar cietu, nedaudz lapainu apvalku.
Antīkā Argosa
Antīkā Argosa (grc) ir Argosas pilsēta vēsturiskajā periodā līdz Romas impērijas sabrukumam. Rakstos pirmo reizi minēta Homēra "Iliādā" (9. vai 8. gadsimts pr.Kr.), kur argosiešus karā pret Troju vadīja Diomēds.
Arhaiskā Argosa
Kā visu Peloponēsu, arī Argosu iekaroja dorieši, turklāt Argosa kļuva par doriešu varas nostiprināšanās centru Peloponēsā. Grieķi to sauca par «Heraklītu atgriešanos». Apgabala pamatiedzīvotāji dzīvoja perieku stāvoklī. Ķēniņu vara Argosā tiek skaitīta no Hērakla pēcteča, Temena. No Argosas valdniekiem izceļas Fidons, kas, domājams, valdīja 8.—7. gadsimtā pr.Kr. Viņš praktizēja aktīvu uzbrūkošu politiku, pakļaujot sev Argolīdu un Eginas salu, un Peloponēsā meta izaicinājumu Spartai. Ir uzskats, ka spartiešu hegemonija beidzās pēc Hisijas kaujas 669–668 gados pr.Kr., kurā argosiešu karaspēks uzvarēja spartiešus hoplītu kaujā. Savas varenības ziedu laikos pilsēta bija slavena ar podniecības skolu, bronzas skulptūrām, ādas apstrādi un apģērbu šūšanu. Bez tam, pilsētā tika rīkoti vismaz 25 svinīgie pasākumi, neskaitot regulāras vietējās produkcijas izstādes. Fidons izplatīja Argosas ietekmi visā Grieķijā, atņemot Elīdas pilsētas pilsoņiem kontroli pār olimpiskajām spēlēm, un ieceļot sevi par spēļu organizatoru savā valdīšanas laikā. Ir uzskats, ka Fidons veica svara un garuma standartu reformu Argosā. Šo viedokli apstiprina arī sešu dzelzs atsvaru atradumi Argosas Heraonā, kas iespējams bija Fidona ziedojums templim. Pēc viņa ir zināmi tirāni: Perils un Arhins.
Argosa piedalījās pilsētu apvienošanā svētajā līgā ar centru Kalaurijā. Sākotnēji šajā līgā ietilpa Epidaura, Atēnas, Prasija, Orhomena, Nauplija, Hermiona un Egina. Notika nepārtrauktas cīņas ar Spartu, un galvenais iemesls bija kontrole pār Kinurijas un Tireatīdas apgabaliem, kas robežojās ar Lakedemonu un Argolīdu. Kāda no kaujām notika ap 545. gadu pr.Kr., kur, saskaņā ar Herodotu, cīņā iesaistījās pa 300 izlases karavīriem no Argosas un Spartas puses.
Klasiskā Argosa
494. gadā pr.Kr. Sepejas kaujā Argosa cieta smagu sakāvi no sava reģionālā konkurenta Spartas Kleomena I vadībā. Pēc šīs sakāves, pēc Heradota vārdiem, pilsētā iestājās stagnācija. Ir uzskats, ka politiskais haoss noveda pie demokrātiskām pārmaiņām pilsētā. Argosa nepiedalījās Grieķu savienībā persiešu iebrukuma laikā 480. gadā pr.Kr. Tas noveda pie diplomātiskās izolācijas perioda, kaut arī ir liecības par Argosas savienību ar Tegeju līdz pat 462. gadam pr.Kr. 468. gadā pr.Kr. argosieši izpostīja Mikēnas, un apmēram tajā laikā arī Tirintu, Hisiju, Mideju, Orneju u.c. nelielās reģiona pilsētas. Daudzus šo pilsētu iedzīvotājus pārcēla uz Argosu, lai pretotos Spartai.
462. gadā pr.Kr. Argosa iesaistījās trīspusējā savienībā ar Atēnām un Tesāliju. Taču šī alianse lielā mērā nefunkcionēja, un bija uzskats, ka argosieši deva niecīgu ieguldījumu Oinoes un Tanagras kaujās, Tā, piemēram, tikai 1000 argosiešu hoplītu cīnījās ar atēniešiem Tanagras kaujā. Pēc sabiedroto sakāves Tanagras kaujā 457. gadā pr.Kr. aliase sāka jukt, kas noveda pie tās izjukšanas 451. gadā pr.Kr. Argosa palika neitrāla vai pasīva Atēnu sabiedrotā Arhidamiānas karā starp Spartu un Atēnām. Argosas neitralitāte noveda pie tās prestiža celšanās starp citām grieķu pilsētām, un Argosa 421. gadā pr.Kr. izmantoja šo politisko situāciju, lai organizētu savienību pret Spartu un Atēnām. Šo savienību veidoja Mantineja, Korinta, Elīda, Tēbas, Argosa un visbeidzot arī Atēnas. Taču šī savienība izjuka pēc sabiedroto sakāves 418. gadā pr.Kr. Mantinejas kaujā. Šī sakāve kopā ar epidauriešu uzbrukumu Argolīdai noveda pie politiskas nestabilitātes un iespējamo oligarhisko apvērsumu 417. gadā pr.Kr. Kaut arī demokrātija gada laikā tika atjaunota, taču šis apvērsums galīgi novājināja Argosu. Šī novājināšanās noveda pie varas zaudēšanas, kas, savukārt, noveda pie komerciālā akcenta nobīdes no senās agoras uz pilsētas austrumu daļu.
Korintas karos pret Spartu Argosai bija nenozīmīga loma. Īsu brīdi tā apsvēra iespēju apvienoties ar Korintu, lai izveidotu paplašinātu Argolīdas valsti. Uz īsu brīdi divas pilsētas apvienojās, taču Korinta ātri vien sacēlās pret Argosas dominanci, un Argosa atgriezās pie savām sākotnējām robežām. Pēc tam Argosa turpināja ieņemt otršķirīgu vietu Grieķijas politikā.
Pēc spartiešu sakāves 371. gadā pr.Kr. pie Leiktrām Argosa izstājās no Peloponēsas savienības un noslēdza vienošanos ar Atēnām. Bet nākamajā gadā pilsētā notika masveidīgs oligarhu grautiņš, kas pazīstams kā Argosas skitālisms.
Helēniskā Argosa un Romas sastāvā
3. gadsimtā pr.Kr. ir zināmi tirāni: Arhins un Lafaess, un pēc tam Aristips I un viņa dēls Aristomahs I. Aristomahs I gāja bojā 241. gadā pr.Kr. sazvērestības rezultātā, un vara pārgāja viņa dēliem, vispirms Aristipam II, bet pēc tam Aristomaham II. Aristips II gāja bojā 235. gadā pr.Kr. kaujā pie Mikēnām ar Sikionas Aratu.
Argosa izvairījās no Maķedonijas okupācijas Filipa II un Maķedonijas Aleksandra valdīšanas laikā, un arī Diadohu karu laikā palika malā. Taču 272. gadā pr.Kr. tai uzbruka Epīras Pirrs, un Argosas kaujā viņš gāja bojā. Šajā laikā Argosā valdīja tirāni, kuriem palīdzēja Maķedonijas ķēniņi, un tas ilga, kamēr Arats pēc Sikionas un Korintas tirānu gāšanas pārliecināja Aristomahu, Argosas tirānu, atteikties no varas. Pēc tam 229. gadā pr.Kr. Argosa pievienojās Ahajas savienībai, kurā tā palika līdz romieši 146. gadā pr.Kr. iekaroja Peloponēsu. Pēc romiešu trimfa 146. gadā pr.Kr. pār Ahajas līgu, Argosa tika iekļauta Maķedonijas provincē, bet pēc imperatora Augusta reformām Ahajas provincē, kur tā plauka visā Romas impērijas pastāvēšanas laikā, un bija Argolīdas apgabala galvenā pilsēta. Argosu izlaupīja goti 267. un 395. gadā.
Pausānija apraksts
Antīkais ģeogrāfs Pausānijs Argosu aprakstīja šādi:
Apbūve
Antīkā Argosa iekļāva sevī divus paugurus (Larisa un Aspiss), kas pildīja akropoles funkcijas. Pati pilsēta atradās šo pauguru austrumu un dienvidaustrumu nogāzē. Pilsētu ar abām akropolēm apjoza aizsargmūris ar vairākiem vārtiem. Dienvidos atradās Tegejas vārti, pa kuriem varēja tikt uz Tegeju, Hisiju un tālāk uz Spartu. Dienvidaustrumos bija Kilarabas vārti, kas veda uz Naupliju. Austrumos Eileituanas vārti veda uz Argosas Heraonu un tālāk uz Austrumargolīdu un Epidauru. Ziemeļaustrumos Nemejas vārti veda uz Nemeju un Korintu. Ziemeļrietumu Deiras vārti veda uz Mantineju, Likreju un Orneju (Ziemeļarkādiju). Larisas un Aspisa akropoles bija papildus nocietinātas ar cietokšņiem. Mūsdienu apbūve nedod iespēju pilnībā izsekot antīkās Argosas apbūvi. Arheoloģiski tā ir atrakta pilsētas dienvidrietumu daļā pie Larisas dienvidu nogāzes, kur atradās senā agora un teātra apkaime, un uz sedlienes starp abiem pauguriem Aspisa dienvidrietumos, kur atradās Apollona tempļa komplekss. Pilsētas mūris un vārti nav saglabājušies. Daļēji saglabājušies ir tikai akropoļu nocietinājumu kompleksi.
Teātra apkaime
No pilsētas apbūves vislabāk ir saglabājies teātris ar apkaimi. Teātris (celts 320. gadā pr.Kr.), izcirsts Larisas nogāzē ar 83 sēdvietu rindām, ietilpināja 20000 skatītājus, un ir viena no lielākajām senās Grieķijas celtnēm (Epidauras teātrī ietilta tikai 14000 skatītāju, Atēnu teātrī - 17000 skatītāju). Orhestra, līdzīgi Epidauras teātrim, bija apaļas formas. Teātrī bija bisellijs — sēdvietas goda pilsoņiem.
Teātra priekšā atrodas serapeums ar tajā iebūvētām romiešu termām. Serapeums, veltīts ēģiptiešu dievam Serapisam, un ir celts pēc 280. gada pr.Kr., kad tā pielūgšanu Grieķijas teritorijā ieviesa Ptolemejs I Soters. Celtnei bija liels kolonnēts pagalms. Tā rietumu galā atradās trīs istabas, kas veda uz lielu istabu, kas nobeidzās ar arku. Šīs lielās istabas sienas ir samērā labi saglabājušās (līdz 11 m augstumam), jo vēlāk šeit tika ierīkota kristiešu baznīca. Imperatora Adriāna valdīšanas laikā kolonnētajā pagalmā tika uzbūvētas romiešu termas. Šīs termas skaitījās Asklēpija aizbildniecībā, kura kults izspieda Serapisa pielūgšanu. Kompleksā ir saglabājušās arī mozaīku grīdas.
Uz ziemeļiem no teātra atrodas kriterions, kur notika tiesas un citas sapulces. Tā ir klintī iekalta taisnstūra terase (35 x 21 m), kuru balsta poligonāla krāvuma siena. No šīs terases lejā ved izkaltas kāpnes. Kriterions datējams ar 6-3. gadsimtu pr.Kr. 2. gadsimta beigās imperators Adriāns kriteriona rietumu malā izveidoja nimfeju, monumentālu strūklaku. No kriteriona uz teātri gar Larisas nogāzi gāja iela, un tur līdz mūsdienām ir saglabajies bareljefs, kurā attēlots bruņots jātnieks un trauks ar čūsku.
Uz dienvidiem no teātra atrodas odeons. Sākotnēji 5. gadsimtā pr.Kr. Tas tika celts kā teātris ar taisnām sēdvietu rindām un varēja ietilpināt līdz 2500 skatītajiem. Iespējams, ka tas kalpoja arī kā sapulču vieta (kriterions). 1. gadsimtā teātrim tika uzbūvēts jumts, un tas tika pārbūvēts par odeonu. Sākotnēji tam bija taisnstūra plāns, taču 3. gadsimtā odeons tika rekonstruēts un ieguva pusapļa formu. Grīdas klāja ar augu tematiku ornamentētas mozaīkas. Arī pusapaļā orhestra bija dekorēta ar mozaīku, kur attēloti divi galdi ar vāzi un vairogu, un palmu lapām. Odeons ietilpināja 1800 skatītājus un kalpoja muzikāliem un teatrāliem pasākumiem. Savas konstrukcijas un nelielā izmēra dēļ odeonam bija labāka akustika, nekā teātrim.
Apmēram 50 m uz dienvidiem no odeona atradās Afrodītes svētnīca. 430-420. gados pr.Kr. celtā svētnīca atradās uz klintī izkaltas terases. Goti iebrukuma laikā svētnīcu izpostīja, un ir saglabājies tikai tempļa pakāpienveida pamats (13,40 x 6,20 m). Tempļa priekšā stāvēja 6 m garš altāris.
Agora
Uz dienvidaustrumiem no teātra atradās pilsētas Argosas agora. 5. gadsimtā pr.Kr. celtā agora bija diezgan liela, un pašlaik arheologi ir atseguši tikai nelielu tās daļu (dienvidrietumu stūri). Agorā atradās 18 tempļi, bet 395. gadā goti iznīcināja agoru. Mūsdienās ir saglabājušies tikai dažu celtņu pamati, pieminekļu postamenti, un agoras kanalizācijas sistēma. No celtnēm var minēt kolonnu zāli, ģimnāziju un stoju ar pusapaļu orhestru muzikāliem pasākumiem, kā arī nimfeja pamatni.
Apollona templis
No Argosas apbūves vēl var minēt Aspisa dienvidrietumu nogāzē izvietoto Pifijas Apollona tempļa kompleksu, kas tika celts vēl arhaiskajā periodā. Pats templis nav saglabājies, taču ir saglabājušās lielas monumentālas kāpnes, kas veda uz centrālo terasi, kur atradās templis. Virs tā tika uzbūvēta bizantiešu baznīca, kas arī saglabājusies tikai fragmentāri. Sākotnēji tempļa komplekss aizņēma četras terases paugura rietumu nogāzē. Otrajā terasē bija klintī izkaltas kāpnes ar 10 pakāpieniem (27 m platas). Pa tām kāpa uz trešo terasi, kur atradās pati svētnīca. Uz ziemeļiem no tempļa atradās mantejons (pareģošanas vieta).
Ouens Veindals
Ouens Veindals (nl, dzimis ) ir Nīderlandes futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Veindals pārstāv Eredivisie komandu AZ Alkmaar.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā spēlējis 2020. gada Eiropas čempionātā.
Bastarda balanda
Bastarda balanda (la) ir mainīga izskata amarantu dzimtas suga, kura ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp reti Latvijā, un vietumis Ziemeļamerikā. Sugas izplatību kopumā uzskata par cirkumpolāru.
Latvijā atsevišķi eksemplāri un grupas aug nezālienēs dārzu tuvumā un izgāztuvēs.
Sugas ietvaros nodala sīkākus taksonus.
Apraksts
Bastarda balanda ir viengadīgs, 30-70 cm garš lakstaugs ar īpatnēju smaržu. Augam ir stāvs šķautņains, zarojošs stublājs bez pūšļmatiņiem. Lapas ir trīsstūraini olveidīgas, 4-15 cm garas un 2-10 cm platas, ar kātu. Plātnes pamats ir sekli sirdsveidīgs, gals gari smails, katrā lapas pusē 2 līdz 4 smaili zobiņi. Plātnes izgriezums starp zobiņiem dziļš. Ziedi ir izvietoti plašos, bezlapainos ķekaros stublāja un zaru galos. Ķekarā galotnes zari vairāk vai mazāk horizontāli. Ziedēšanas laikā ziedkopa ir spilgti dzeltenzaļa. Apziednis ir klāts ar dziedzermatiņiem, bez šķautnes, augli sedz daļēji. Sēklas ir šķautņaini iedobumainas. Augs zied no jūnija beigām līdz septembrim.
Valdis Kalnozols
Valdis Kalnozols (dzimis Rīgā) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, pārstāv Latvijas Zaļo partiju. Bijis 12. Saeimas deputāts, ievēlēts no Zaļo un Zemnieku savienības.
Biogrāfija
V. Kalnozols beidzis Rīgas 2. vidusskolu. Pēc Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras un celtniecības fakultātes beigšanas 1986. gadā darbojies par pasniedzēju profesionālās izglītības iestādēs. Bijis Rankas arodskolas direktora vietnieks mācību-ražošanas darbā no 1987. līdz 1992. gadam. No 1988. gada pievērsies uzņēmējdarbībai, kur darbojies sabiedriskās ēdināšanas, celtniecības un citās jomās. V. Kalnozols ir uzņēmumu SIA "Ramirent", SIA BKB, SIA "Jumurdas viesnīca", SIA "OK Būvmateriāli", SIA "Kalnozols celtniecība", SIA "Grāmatvedības aģentūra", SIA "Ranka K" u.c. dibinatājs. Ticis uzskatīts par miljonāru, taču pēdējos gados uzņēmējdarbībā nav veicies.
Politiskā darbība
1997. gadā V. Kalnozols iestājies partijā "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK". 2001. gadā no tās saraksta ievēlēts Rīgas domē. Pretendējis uz partijas priekšsēdētāja amatu 2002. gadā, taču nav saņēmis pietiekoši lielu partijas biedru atbalstu. 2003. gadā no partijas izslēgts.
2016. gadā viņš kļuva par 12. Saeimas deputātu Māra Kučinska vietā, kas ieņēma Ministru prezidenta amatu un uz šo laiku nolika deputāta mandātu. Bija plānots, ka Saeimai, izdodot V. Kalnozolu kriminālvajāšanai par vieglu miesas bojājumu izdarīšanu bijušajai sievai, viņam līdz tiesas lēmumam būtu jāpārtrauc darbība Saeimā. Taču puses tiesvedībā vienojās par mierizlīgumu un deputāts turpināja pildīt pienākumus. 13. Saeimas vēlēšanās kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības, taču netika ievēlēts.
Privātā dzīve
V. Kalnozols ir precējies trīs reizes, kopā visās laulībās dzimuši 6 bērni. Pirmā sieva — Ingūna Grīnerte. Meita no pirmās laulības Katrīna Kalnozola ir modele. Otrā sieva, dizainere Larisa Pomeščikova vainoja uzņēmēju vieglu miesas bojājumu nodarīšanā, par ko tika uzsākts kriminālprocess, taču tas noslēdzās, pusēm vienojoties par mierizlīgumu. Trešā sieva — Kristīne Kalnozola.
Hojņiku rajons
Hojņiku rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala dienvidos. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Narovļas rajonu dienvidrietumos, Maziras rajonu rietumos, Kaļinkaviču rajonu ziemeļrietumos, Rečicas rajonu ziemeļos, Lojevas rajonu ziemeļaustrumos un Brahinas rajonu austrumos, kā arī Ukrainu dienvidos.
Hojņiku rajons ir viens no vismagāk Čornobiļas AES katastrofā cietušajiem rajoniem. No tolaik eksistējušām 99 apdzīvotajām vietām 49 tika likvidētas.
Hojņikos dzimis futbola treneris Viktors Gončarenko (Віктар Міхайлавіч Ганчарэнка, 1977).
Bohdana Hmeļnicka sacelšanās
Bohdana Hmeļnicka sacelšanās bija kazaku hetmaņa Bohdana Hmeļnicka vadītais Zaporižjas Sečas karš pret Polijas—Lietuvas kopvalsti. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas Zaporižjas Seča izcīnīja autonomiju Polijas-Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē, ko vēsturnieki dēvē par Ukrainas hetmanātu (uk, 1649—1764).
Savienība ar Krimas hanu
1648. gadā janvāra beigās sasauktā kazaku rada ievēlēja Bohdanu Hmeļnicki par Ukrainas hetmani un, meklējot atbalstu, viņš izsūtītīja sūtņus uz Krimas hanisti. Hmeļnickis saprata, ka, lai arī kazaki ir lieliski kājnieki, tiem būs grūti cīnīties pret poļu kavalēriju, tolaik uzskatītu par labāko pasaulē, tāpēc Krimas tatāru kavalērijas atbalsts bija vitāli nepieciešams. Krimas tatāri atbalstu apsolīja un nodrošināja. Iesākumā pasīvi reaģējot uz Hmeļnicka izaicinājumu, Polija 1648. gada pavasarī sūtīja karaspēku stārasta Stefana Potocka vadībā, lai ieņemtu Zaporožjes Seču. Atšķirībā no citām kazaku sacelšanās reizēm, Hmeļņickis aktīvi devās kaujā un, palīdzot Krimas tatāru karaspēkam Tugaijbeja vadībā, sakāva poļu spēkus 1648. gada aprīlī Žovti Vodu kaujā un maijā Korsuņas kaujā. Sacelšanās ātri izplatījās un 1648. gadā Hmeļņickis triumfāli iegāja Kijivā un deklarēja sevi par Krievzemes atbrīvotāju no poļu jūga. Tomēr vēlāk poļi pamazām sāka pārņemt iniciatīvu, zināmā mērā Krimas hanistes politikas dēļ, jo tā bija ieinteresēta, lai abas karojošās puses pēc iespējas novājinātos.
Sadarbība ar Krievijas caristi
1651. gadā Berestečko kaujā poļi guva uzvaru un starp pusēm tika parakstīts Bilacerkvas miera līgums. Sarežģītajā situācijā Bohdans Hmeļnickis vispirms tuvinājās Osmaņu impērijai, lai noslēgtu ar to līgumu par aizsardzību, līdzīgu kā osmaņiem ar Valahijas valdniekiem, tomēr šai politikai, reliģisku iemeslu dēļ, bija opozīcija kazaki vidū. Iespēja, ka kazaki noslēgs līgumu ar osmaņiem lika aktivizēties Krievijas caristei. Pēc diplomātikas sagatavošanās darbiem 1654. gada 18. janvārī tika sasaukta kazaku Perejaslavas rada, kura pieņēma hetmanāta pāriešanu Krievijas caristes pakļautībā. Paši Perejeslavas radas un līguma teksti nav saglabājušies, tāpēc vēsturniekiem ir dažādi viedokļi par tā saturu, sākot ar to, ka tas bija tikai militārās sadarbības līgums līdz pat Kreisā krasta Ukrainas iekļaušanu Krievijā.
Spanderu ezers
Spanderu ezers ir caurteces ezers Cēsu novada Dzērbenes pagasta ziemeļrietumos.
Sekls un dūņains, grūti pieejams. Vasarā stipri aizaudzis. Ietek strauts, iztek Līčupe uz Raunu. Ezerā dzīvo līdakas, asari un raudas. Novērojama bebru darbība.
Uz rietumiem no ezera atrodas autoceļu V299 (Rauna–Taurene–Abrupe) un V334 (Kleķeri–Spanderi) krustojums.
Triglavs
Triglavs (sl) ir Slovēnijas un Jūlija Alpu augstākā virsotne. Tas ir viens no Slovēnijas simboliem, attēlots Slovēnijas karogā un ģerbonī, kā arī uz Slovēnijas 50 centu monētas. Ap kalnu izveidots Triglava nacionālais parks.
1895. gadā kalna virsotnē ierīkoja pretvētras patversmi jeb tā saukto Aļaža torni (Aljažev stolp). 19. gadsimta beigās uz Triglava atradās šļūdonis 40 hektāru platībā. 1946. gadā tā platība bija 15 hektāri, bet 2019. gadā tas faktiski bija izzudis. Ar kalnu saistās slovēņu leģenda par ģemzi ar zelta ragiem (zlatorog). Otrā pasaules kara laikā pretvācu slovēņu partizāni valkāja cepures "triglavkas", kas simbolizēja kalnu. Bijušais Slovēnijas prezidents Milans Kučans savulaik teicis, ka katram slovēnim vismaz vienreiz mūžā jāuzkāpj Triglavā.
Svētā zeme
Svētā zeme (he, la, ar vai ar) ir apgabals, kas atrodas aptuveni starp Vidusjūru un Jordānas upes austrumu krastu, un tradicionāli var tikt izmantots kā sinonīms gan Bībeles Izraēlas zemei, gan Palestīnas reģionam. Termins "Svētā zeme" parasti attiecas uz teritoriju, kas atbilst aptuveni mūsdienu Izraēlai un palestīniešu teritorijām. Ebreji, kristieši un musulmaņi to uzskata par svētu.
Šīs zemes nozīme daļēji izriet no Jeruzalemes, kā jūdaisma svētākās pilsētas un pirmā un otrā tempļa atrašanās vietas, reliģiskās nozīmes, kā arī daļēji no tā, ka Svētā zeme bija daudzu Bībelisko notikumu norises vieta, Jēzus kalpošanas vieta, pirmā Kiblas vieta un Nakts ceļojuma notikuma vieta islāmā.
Daudzas vietas Svētajā zemē ir svētceļojumu galamērķi Ābrahāma reliģiju piekritējiem, tostarp ebrejiem, kristiešiem, musulmaņiem un bahājiešiem. Svētceļnieki apmeklē Svēto zemi, lai apstiprinātu savu pārliecību svētajos tekstos un izveidotu personīgu saikni ar Svēto zemi.
Garknābja gaura
Garknābja gaura jeb melgāle (Mergus serrator) ir liela auguma pīļu dzimtas (Anatidae) ūdensputns, kas pieder gauru apakšdzimtai (Merginae). Sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā, Grenlandē un Islandē.
Izplatība
Garknābja gaura ligzdo Eirāzijā (līdz Lielbritānijas dienvidiem, Austrumeiropas ziemeļiem, Ķīnas ziemeļaustrumiem un Japānas ziemeļiem) un Ziemeļamerikā (līdz Lielajiem ezeriem), Islandē un Grenlandes dienvidos. Ziemo gar Ziemeļamerikas Klusā un Atlantijas okeāna piekrastēm, Centrāleiropā, Baltijas jūras, Vidusjūras, Melnās un Kaspijas jūras krastos, Vidusāzijā, Ķīnas austrumos, Korejā un Japānā. Rietumeiropas, Islandes, Grenlandes rietumu un Aļaskas dienvidu populācijas ir nometnieki.
Latvijā
Latvijā garknābja gaura ir samērā parasta caurceļotāja un ziemotāja jūrā, bet reta ligzdotāja. Ligzdo apmēram 10—20 pāri.
Izskats
Garknābja gaura ir liela auguma, slaida pīle ar izspūrušu cekulu un garu, šauru knābi ar "zobiņiem". Sugai piemīt dzimumu dimorfisms: tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes, un katram dzimumam ir atšķirīgs apspalvojums. Ķermeņa garums ir 51—64 cm, spārnu plētums 66—86 cm, svars tēviņam ap 950—1350 g, mātītei 800—1100 g.
Tēviņam ligzdošanas sezonā ir melna galva ar zaļu, metālisku spīdumu. Kakls balts, krūtis koši rudas ar melnu, smalku raibumojumu. Mugura tumši pelēka, aste gaišāk pelēka, vēders balts. Spārni melnbalti. Kājas un knābis sarkani. Ārpus vairošanās sezonas tēviņš kļūst līdzīgs mātītei, tikai tā mugura ir tumšāka un zods balts vai gaiši pelēks.
Mātītes galva un kakls ir rudi brūni, zods tumšs vai gaiši pelēks, krūtis, mugura, spārni (baltas sekundārās lidspalvas) un aste pelēki. Knābis un kājas oranžsarkani. Abiem dzimumiem acis sarkanas. Jaunie putni līdzīgi mātītei.
Uzvedība
Garknābja gaura mājo lielos ezeros, upēs un jūrā. Tā labprātāk uzturas sāļās ūdenstilpēs, nekā citas gauru sugas. Ligzdošanas areāls aptver gan tundru, gan mežu zonu. Ziemas periodā garknābja gauras uzturas lielās iekšzemes ūdenstilpēs, jūrā un lielās upēs, arī ātri plūstošās.
Garknābja gauras ir sabiedriskas un parasti uzturas baros. Izņēmums ir ligzdošanas sezona, kad putni sadalās pa pāriem. Migrācijas lidojums notiek nelielās grupās, kurās ir 5—15 īpatņi. Ziemošanas vietās izveidojas milzīgi bari, un lielākajos var būt līdz 15 000 īpatņu.
Lai barotos, tā galvenokārt izvēlas seklus ūdeņus ar bagātīgu vegetāciju, bet barojas arī dziļos ūdeņos. Maksimālais ieniršanas dziļums ap 9 m, ieniršanas ilgums līdz 44 sekundēm. Garknābja gaura ir aktīva dienas laikā. Tās lidojums ir spēcīgs un ātrs, bet, lai paceltos gaisā, tai ir jāieskrienas pa ūdens virsmu. Uz sauszemes garknābja gaura ir ļoti neveikla, tā kā tās kājas anatomiski atrodas tālu aizmugurē.
Barība
Barību garknābja gaura meklē, ienirstot zem ūdens. Tā galvenokārt barojas ar nelielām zivīm (10—15 cm), bet uzlasa arī vēžveidīgos, tārpus, ūdens kukaiņus, abiniekus un kurkuļus.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona sākas laikā no aprīļa līdz jūnijam, atkarībā no izplatības areāla. Ligzdo lielu, dziļu ezeru un lēnu upju krastos. Garknābja gauras veido monogāmus pārus uz vienu sezonu. Pāri izveidojas ziemas sezonā vai pavasara migrācijas laikā. Mātīte atgriežas ligzdot uz savu bērnības vietu. Ligzda tiek iekārtota zemē, seklā iedobē, ūdenstilpes krasta tuvumā, parasti ne tālāk par 23 m, ļoti retos gadījumos līdz 70 m. Ligzda bieži atraodas biezos krūmos vai zem lieliem akmeņiem.
Vispirms mātīte zemē izkašā iedobi, pēc tam to izklāj ar sausu zāli un savām dūnām, kuras perēšanas laikā tiek visu laiku papildinātas. Dējumā ir 5—24 gaiši brūnas vai pelēkas olas. Perēšana uzsakas, līdzko pēdējā ola ir izdēta. Perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Līdzko mātīte sāk perēt, tēviņš to atstāj. Inkubācijas periods ilgst 30—31 dienu. Uzreiz pēc izšķilšanās mazuļi seko mātei. Tie spēj peldēt un paši baroties, no mātes tiem nepieciešama tikai aizsardzība. Mātīte jaunos putnus atstāj, līdz tie ir dažas nedēļas veci. Jaunie putni sāk lidot 60—65 dienu vecumā. Dzimumbriedumu sasniedz otrajā gadā, bet visbiežāk pirmo reizi ligzdo trešajā gadā. Garknābja gauras mūžs savvaļā var sasniegt 9 gadus.
Marss (mitoloģija)
Marss romiešu mitoloģijā ir kara dievs. Viņš ir otrs nozīmīgākais romiešu dievs aiz dievu valdnieka Jupitera. Viņš tiek uzskatīts par Romula un Rema, Romas dibinātāju, tēvu. No šī dieva vārda ir radies marta mēneša nosaukums, kas romiešu kalendārā bija pirmais mēnesis. Sengrieķu mitoloģijā Marsam atbilst Arejs.
Otons
Marks Salvijs Otons (, dzimis, miris ) bija Romas imperators 69. gadā no 15. janvāra līdz 16. aprīlim. Viņš bija otrais imperators Četru imperatoru gadā.
Dzimis dižciltīgā etrusku cilmes ģimenē. Jaunībā bija imperatora Nerona draugs, bet pēc savas sievas mīlas dēkas ar Neronu tika atstumts no galma un nosūtīts kā pārvaldnieks uz Luzitānijas provinci. Bijis viduvējs administrators. 68. gadā kļuvis par kaimiņu provinces Tarakonas Spānijas pārvaldnieka Galbas sabiedroto un pievienojies viņam maršā uz Romu. Nākamā gada sākumā sacēlās pret Galbu un nogalināja viņu, tādējādi pats kļūstot par imperatoru. Trīs mēnešus vēlāk viņš piekāpās konfliktā ar LejasĢermānijas provinces pārvaldnieku Vitēliju un veica pašnāvību pēc sakāves kaujā pie Bedriākas, kur kopējais zaudējumu apmērs sasniedza 40 000 karavīru.
Salmenes
Salmenes ir augu ģints kurvjziežu dzimtā, kas savvaļā ir sastopama Āfrikā (Dienvidāfrikā ir 244 sugas), Madagaskarā, Austrālijā un Eirāzijā. Augi var būt viengadīgi, vai daudzgadīgi lakstaugi vai krūmi, kas var sasniegt 60–90 cm augstumu. To lapas ir iegarenas līdz lancetiskas, ziedi var būt dažādās krāsās, atskaitot zilu.
Ģints tipiskā suga ir Helichrysum orientale.
Sugas
Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 500 sugas, no kurām Latvijā ir sastopama viena suga — dzeltenā salmene (Helichrysum arenarium).
Citas sugas (nepilns saraksts):
Daibes iela (Mārupe)
Daibes iela ir iela Mārupē, Tēriņos. Daibes iela sākas krustojumā ar Upesgrīvas ielu uz Rīgas un Mārupes novada robežas, kā turpinājums Rīgas ielai ar tādu pat nosaukumu Daibes iela, un beidzas krustojumā ar Ziedleju ielu un Vecinku ielu. Ielas kopējais garums ir 1220 metri, tā klāta ar asfalta un grants segumu. Daibes ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve, arī tukši gruntsgabali. Kvartālā starp Lielo ielu un Lambertu ielu notiek būvniecība.
Ielu savienojumi
Daibes iela ir savienota ar šādām ielām:
Jānis Sīlis
Jānis Sīlis var būt:
Žozefs, Karamanas-Šimē princis
'''Marī Žozefs Anatols Elī de Rikē de Karamans, 19. Šimē princis (fr, zināms arī kā Žozefs de Karamans—Šīmē''', (fr); dzimis, miris ) bija beļģu aristokrāts un paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Karamans—Šimē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmās kārtas posmā.
Putnu biedēklis
Putnu biedēklis ir māneklis vai manekens, bieži vien cilvēka ķermeņa izskatā, ar kura palīdzību tiek atbaidīti putni no ražas laukiem. Zemnieki un dārznieki tos izmanto, lai, aizbaidot putnus, saglabātu pēc iespējas lielāku ražu.
Sūnīšu ezers
Sūnīšu ezers ir caurteces ezers Cēsu novada Dzērbenes pagasta centrālajā daļā. Noteka pa grāvjiem uz Gulbenes ezeru.
Kampargrāvis
Kampargrāvis (arī Kamparu grāvis) ir Žulniekvalka labā krasta pieteka Talsu novadā.
Iztece - uz austrumiem no Jaunciema. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Žulniekgrāvī uz ziemeļrietumiem no Dravu mājām. Kampargrāvi šķērso valsts autoceļš V1398 (Sārcene–Nogale–Kaltene), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Miza
Miza ir kokaugu ārējais segaudu slānis. Tā aizsargā augu no izžūšanas, ārējās vides faktoriem un parazītiem. Jēdzienu "miza" var attiecināt uz visiem kambija slāņiem. Ārējā mizā pārsvarā ietilpst miruši audi.
Lietas un izstrādājumi, kuru izgatavošanā tiek izmantota kāda auga miza: krēsli, sienas segums, garšvielas un citas pārtikas piedevas, latekss, zāles, ķīmiskas vielas un korķi. No koka mizas izgatavo kanoe laivas. Tā ir labs materiāls mulčēšanai.
Mizas plīsumi
Mizas plīsumi (ang. - Frost cracks) var veidoties augiem, kam ir salīdzinoši plāna mizu un izpaužas, kā lieli vertikāli plīsumi. Plīsumi veidojas visbiežāk ziemas beigās un pavasara sākumā. To veidošanās pamatā ir strauja ūdens izplešanās un saraušanās mizas slāņos. Lielākiem kokiem plīstot mizai var dzirdēt brakšķēšanu. Veicinošie faktori - temperatūras svārstības, vējš, slikta augsnes drenāža, iepriekšējas traumas mizā.
Jānis Strupulis
Jānis Strupulis (monogramma JS) ir latviešu tēlnieks un grafikas dizaineris, kurš veidojis vairākas Latvijas monētas ar nominālvērtību latos.
Darbi
Strupulis sadarbībā ar Gunāru Lūsi izstrādājis vairākas Latvijas monētas ar nominālvērtību latos, kuras datētas ar 1992. gadu, divmetālu 2 latu monētu, kas datēta ar 1999. gadu, 1 lata monētu variācijas, kas datētas ar 1999., 2001. gadu, un daudzas citas.
Strupulis savus darbus aktīvi izstādījis kopš 1971. gada. Viņa galvenie darbi ir medaļu, monētu, attēlu un zīmējumu jomā, un tie ir eksponēti vairāk nekā divpadsmit valstīs, vairāk nekā 50 muzejos. Viņš ir izveidojis piemiņas plāksnes Rīgā vairākām ievērojamām personām, tai skaitā Ernstam fon Bergmanim (2011), Johanam Kristofam Brocem (1996), kā arī Ernestam Brastiņam (2007), Herbertam Tīmeram (2006; arhitekts, 1897–1938), Kristofam Hāberlandam (1994) un Aleksandram Tīpainim (2006; pasta ierēdnis, 1886–1974). Veidojis Stopiņu un Salaspils novada karogus.
Dragon C2
Dragon C2 jeb COTS Demo Flight 2, zināms arī kā Dragon C2+ jeb Dragon C2/C3 bija ASV ASV uzņēmuma SpaceX bezpilota kosmosa kuģa Dragon pirmais lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju. Šis bija NASA Komerciālo orbitālo transportēšanas pakalpojumu COTS programmas, kurā piedalās SpaceX, otrais demonstrācijas lidojums. Kravas kuģi palaida 2012. gada maijā nesējraķetes Falcon 9 trešajā lidojumā.
Pēc sākotnējā plāna COTS otrajā lidojumā transportkuģim vajadzētu tikai pietuvoties stacijai, bez savienošanās ar to, kā arī atgriezties uz zemes. Tikai trešajā lidojumā (COTS Demo Flight 3) notiktu saslēgšanās ar SKS. SpaceX ierosināja apvienot abu demonstrācijas lidojumu uzdevumus vienā. NASA formāli apstiprināja abu misiju apvienošanu ar starta datumu.
Derīgā krava
Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās 520 kg kravas: ūdens, pārtika, apģērbs, datoru aparatūra, studentu eksperimenti un dažādas citas lietas. Uz zemi atgriežamā krava bija plānota ar masu 660 kg: eksperimentu paraugi, eksperimentu aparatūra, SKS sistēmu aparatūra un skafandru EMU daļas.
Pie nesējraķetes Falcon 9 otrās pakāpes bija piestiprināts neliels konteiners, kuru piegādāja uzņēmums Celestis, kas nodarbojas ar mirušu cilvēku pelnu nogādāšanu kosmosā. Konteinerā atradās pa vienam gramam 308 personu pelnu, pazīstamākie no kuriem ir ASV astronauts Gordons Kūpers (Gordon Cooper) un Kanādas aktieris Džeimss Dūens (James Doohan). Raķešpakāpe aptuveni gada laikā ieies Zemes atmosfērā un sadegs.
Lidojuma gaita
Dragon C2 tika palaists 07:44:38 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-40.
25. maijā notika Dragon tuvošanās, satveršana un saslēgšanās ar staciju. 13:56 UTC stacijas manipulators, kuru vadīja Donalds Petits satvēra kosmosa kuģi. Pēc tam stundas laikā notika kuģa sistēmu pārbaudes, un 15:04 sākās Dragon pārvietošanas operācija. 15:47 tas tika novietots Harmony moduļa pret Zemi vērtajā pieslēgvietā. 16:02 tika pabeigta kuģa saslēgšanas operācija. Dragon lūka tika atvērta 26. maijā 09:53 UTC. Nākamo piecu dienu laikā transportkuģis tika izkrauts un tajā tika iekrautas uz Zemi atgriežamās kravas.
31. maijā 07:05 UTC Dragon, kas bija satverts ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Džozefs Akaba, tika atvienots no Harmony moduļa. Pēc tā pārvietošanas drošā attālumā 09:49 UTC tika atlaists no manipulatora. Tad transportkuģis veica vairākus manevrus un attālinājās no SKS. 14:51 tika ieslēgts dzinējs bremzēšanai, kas ilga 9 minūtes 50 sekundes. 15:13 tika atdalīts nolaižamais aparāts. Tas iegāja Zemes atmosfērā un 15:42 UTC nolaidās Klusajā okeānā aptuveni 740 km uz dienvidrietumiem no Losandželosas.
Budbergas luterāņu baznīca
'''Budbergas Sv. Pāvila evaņģēliski luteriskā baznīca''' ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Bauskas novada Brunavas pagasta Budbergā, Bardžūnu strauta kreisajā krastā. Baznīca ir vietējas nozīmes 19. gadsimta vidus arhitektūras piemineklis. Baznīcas iekārta (19. gadsimta vidus) ir vietējas nozīmes, bet baznīcas trīs altāri (18. gadsimta 3. ceturksnis) ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi.
Baznīca celta no 1865. līdz 1866. gadam. Tā ir ķieģeļu un laukakmeņu ēka ar bultveida logu ailēm, dekoratīvām joslām, dzegām un kontrforsiem. Otrā pasaules kara laikā tika sagrauta torņa smaile. 2013. gadā tika atjaunotas 1945. gadā izpostītās ērģeles. 2022. gada 15. februārī noslēdzās torņa atjaunošanas darbi, un 18. aprīlī tas tika iesvētīts.
Takšoņs
Takšoņš (hu; dzimis ap 931. gadu, miris ap 972. gadu) bija Ungārijas princis no 955. gada līdz savai nāvei 972. gadā. Jaunībā piedalījās ungāru sirojumos ārpus Ungārijas. Kļuva par valdnieku pēc ungāru sakāves Lehfeldas kaujā 955. gadā, kurā pats piedalījās. Valdīšanas laikā ungāru sirojumi vairs nenotika Rietumeiropas virzienā, bet uz Bizantiju. Ungārijā ieplūda un apmetās uz dzīvi musulmaņu un pečeņegu grupas.
Moravske Budejovice
Vēsture
Pilsēta rakstos kā karaļa pilsēta minēta 1231. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Cilvēki
Moravske Budejovice ir komponista Ralfa Benacka (Ralph Benatzky, 1884-1957) dzimtā pilsēta.
Zobenzivs
Zobenzivs (Xiphias gladius) ir zobenzivju dzimtas (Xiphiidae) vienīgā zivju suga, kas plaši sastopama tropiskajos un mērenajos ūdeņos Atlantijas okeānā, Indijas okeānā un Klusajā okeānā, Vidusjūru, Marmora jūru un Melno jūru ieskaitot. Reizēm zobenzivis iepeld arī aukstos ūdeņos.
Latvijas piekrastē
Ziemeļeiropas piekrastē zobenzivi var novērot reti, bet Baltijas jūrā tā ir ļoti reta ieceļotāja. Parasti ieceļo laikā no augusta līdz novembrim. Latvijas piekrastē zobenzivs līdz Otrajam Pasaules karam noķerta 9 reizes. Pēckara periodā konstatēta: 1952. gadā, 1993. gadā (uz dienvidiem no Ventspils), 2007. gadā (pie Ziemupes) un 2015. gadā Liepājā.
Izskats un anatomija
Zobenzivs ir liela, spēcīga zivs ar raksturīgu garu, zobenam līdzīgu augšžokļa daļu. Zivs zobens ir dorsoventrāli saplacināts, mute liela. Ķermenim ir slaida, torpēdveida forma. Ķermeņa priekšdaļa ievērojami augstāka un masīvāka par pārējo daļu. Zobenzivs, sasniedzot dzimumbriedumu 4—5 gadu vecumā, ir 155—250 cm gara. Pieaugušie īpatņi parasti ir apmēram 3 metrus gari, bet garākā zināmā šīs sugas pārstāve ir sasniegusi 4,55 metrus garumu un 650 kg masu. Mātītes pieaug ātrāk nekā tēviņi, turklāt tās ir arī lielākas. Klusā okeāna zobenzivis ir lielākas nekā Atlantijas okeāna zobenzivis.
Ir morfoloģiskas atšķirības starp pieaugušām un jaunām zivīm. Jaunajām ir viena gara muguras spura, anālā spura nedalīta, ķermenis klāts ar īpašām zvīņveida struktūrām. Pieaugot zobenzivis zaudē visas zvīņas un zobus, tām ir divas muguras spuras: pirmā īsa un augstu izcelta, atrodas uzreiz aiz galvas, otrā ļoti maza un atrodas uz astes stumbra, anālā spura sadalīta divās daļās. Mugura pelēki zilgana, dažreiz ar metālisku nokrāsu, sāni gaišāki, vēders gandrīz balts. Zobena augšpuse vienmēr melna, sāni gaišāki. Spuras tumši pelēkas. Muguras spura ir ar tumšu membrānu un 38—56 mīkstiem stariem. Zobenzivīm nav vēdera spuru. Astes spura ar dziļu šķēlumu, uz tās stumbra pieaugušajiem īpatņiem sānos horizontāls ķīlis.
Galvas sildīšanas orgāns
Zobenzivij blakus tās acīm atrodas speciāls orgāns, kas silda zivs acis un smadzenes. Acis ir par 10—15°C siltākas nekā apkārtējie ūdeņi, ķermenim saglabājoties vienādai temperatūrai ar vidi. Galvas un acu sasildīšana uzlabo zobenzivs spēju redzēt un medīt. Tās redze un reakcija ir 10 reizes labāka nekā citām zivīm dziļumā. No vairāk kā 25 000 zivju sugām pasaulē tikai 22 sugām piemīt šāds acu un smadzeņu sildīšanas orgāns. Tās ir zobenzivis, marlīni, tunzivis un dažas haizivis.
Īpašības
Zobenzivīm raksturīga nepārtraukta migrācija: vasarā tās pārvietojas uz vēsākiem ūdeņiem, bet rudenī uz siltākiem. Tās ir pelaģiskas zivis un pamatā uzturas ūdens slānī, sākot ar ūdens virsmu un beidzot ar 550 metru dziļumu, bet var uzturēties līdz 800 metru dziļumam. Ūdens temperatūra, kas piemērota zobenzivīm, ir 5—27°C, lai gan priekšroku tās dod 18—22°C. Migrācijas laikā izvairās no ūdeņiem, kura temperatūra ir zemāka par 12-13°C.
Zobenzivju kāpuri uzturas siltos ūdeņos, siltākos par 23°C. Pieaugušās zivis galvenokārt uzturas atklātos ūdeņos, tomēr tās reizēm var novērot arī pie krasta.
Uzvedība un barība
Pieaugušie īpatņi barojas ar dažāda veida barību atkarībā no tā, kas gadās to ceļā. Tās medī ūdens virsmas slānī un seklos ūdeņos līdz jūras gultnei. To galvenā barība ir Atlantijas makreles, ķirzakzivis, sudrabotie heki, lutjānzivis, stavridas un siļķes, kā arī vēžveidīgie un kalmāri. Zobenzivs ir agresīva zivs un, sekojot zivju bariem, veic lielus attālumus. Lai būtu vieglāk noķert medījumu, zobenzivs izmanto savu zobenu, ar to savainojot savu upuri, bet veiksmīgas medības galvenokārt balstās uz šīs zivs veiklību un ātrumu. Zobenzivs ir viena no ātrākajām zivīm pasaulē, un tās ātrums var sasniegt 97 km/h. Lielākus upurus zobenzivs sadala gabalos ar savu zobenu, bet mazākas norij veselas.
Zobenzivis un cilvēki
Zobenzivs kopš seniem laikiem ir vērtīgs zvejas objekts. To zvejo galvenokārt ar āķiem. Lomos parasti dominē 2,5—3,5 m garas un 60—120 kg smagas zivis. Zobenzivis ir iecienīts sporta zvejas objekts, īpaši Ziemeļamerikā. Tā ir taukaina zivs un to plaši izmanto pārtikā. Tā kā zobenzivs ir liela, tās gaļa tiek pārdota steika gabalos. Viens no populārākajiem gatavošanas veidiem ir grilēšana. Dažām zobenzivīm gaļa ir oranžā krāsā, tāda tā kļūst, ja zivs barojas galvenokārt ar vēžveidīgajiem.
Tomēr daudzas valstis iesaka cilvēkiem atturēties no zobenzivju ēšanas, īpaši bērniem un sievietēm grūtniecēm, jo liela auguma zobenzivju gaļā var būt augsts dzīvsudraba piesārņojums.
Southwestern
Southwestern Advantage ir uzņēmums, kas piesaista un apmāca koledžu, universitāšu un augstskolu studentus pārdošanā un līderībā. Studenti izmantojot tiešās pārdošanas metodes, pārdod izglītojošas grāmatas ģimenēm ar bērniem ASV, Kanādā un Apvienotajā Karalistē. Studenti, kas piedalās programmā, ir neatkarīgi un savu darbu plāno paši. Studenti strādā kā pašnodarbinātie, nevis uzņēmuma darbinieki.
Southwestern Advantage ir daļa no Southwestern Family Of Companies, kas ir viens no vecākajiem un lielākajiem privātajiem uzņēmumiem Tenesijas štatā, ASV, kuru veido 29 dažādi uzņēmumi.
Vēsture
1855. gadā Nešvilā, Tenesijas štatā, tika izveidota Southwestern izdevniecība. Uzņēmuma nosaukums tika izvēlēts Southwestern (dienvidrietumi), jo tajā laikā Nešvila atradās Amerikas dienvidrietumu daļā. Kompāniju dibināja ievērojams baptistu mācītājs Džeimss Robinsons Greivs. Sākotnēji izdevniecība pārdeva reliģiska satura bukletus ar pasta starpniecību. Pirms Pilsoņu kara lielākā daļa Bībeļu tika drukātas Ziemeļu štatos, un tad vestas uz Dienvidu štatiem. Greivs nevēlējas, lai Ziemeļu štatiem pieder viss monopols attiecībā uz Bībeļu pārdošanu, tāpēc 1861. gadā Southwestern izdevniecība sāka drukāt Bībeles.
Pēc Pilsoņu kara izveidojās daudz jaunu augstskolu un koledžu, bet studentiem bija grūti atrast darbus. Tāpēc 1868. gadā Dž. R. Greivs sāka apmācīt jaunus vīriešus grāmatu pārdošanā kā neatkarīgus tirgotājus. Daļa no viņiem nodarbojās ar grāmatu pārdošanu visu gadu, bet tie, kas bija studenti - tikai vasaras mēnešos. Jaunieši pārdeva Bībeles un izglītojošas grāmatas, ejot no mājas uz māju (door-to-door). Dž. R. Greivss 1871. gadā aizgāja pensijā.
1899. gadā P. B. Džonss, kurš 22 gadus bija piedalījies kompānijas vasaras pārdošanas programmā, iegādājās lielāko daļu Southwestern Company īpašumtiesības, un pēc tam kļuva arī par tās prezidentu un ģenerāldirektoru. 1921. gadā par uzņēmuma vienīgo īpašnieku kļuva J. B. Hendersons, kurš 16 gadus bija piedalījies kompānijas vasaras pārdošanas programmā. Hendersons panāca to, ka 20. gadsimta 20. gados kompānija kļuva par vienu no lielākajām pārdošanas kompānijām Amerikas Savienotajās Valstīs.
1947. gadā pēc Otrā pasaules kara, Southwestern kompānija bija zaudējusi gandrīz visus savus neatkarīgos tirgotājus. J. B. Hendersons, Dortčs Oldhams un Freds Landerss noslēdza vienošanos, lai atjaunotu uzņēmumu un Hendersons turpināja būt par tās prezidentu. Nākamajos 20 gados notika strauja uzņēmuma izaugsme. Freda Landersa, Spensera Heisa un Teda Velča vadībā jauniešu, kuri piedalījās vasaras pārdošanas programmā, skaits kādās no vasarām sasniedza pat 5000.
1959. gadā Dortčs Oldhams, kurš pats bija programmā piedalījies 24 gadus, kļuva par Southwestern lielāko akcionāru. Viņš saglabāja šo statusu līdz pat 1968. gadam, un līdz 1972. gadam arī turpināja būt kompānijas prezidents.
1968. gadā kompānija „Times-Mirror Company” iegādājās Southwestern kompānijas īpašumtiesības par 17 miljoniem dolāru.
1972. gadā par Southwestern kompānijas prezidentu kļuva Spensers Heiss, kurš pats bija 14 gadus piedalījies vasaras programmā.
1975. gadā „Times-Mirror” izveidoja Southwestern meitas uzņēmumu, kas nodarbojās ar peļņas uzkrāšanu un palielināšanu jeb „fundrising”, un ko nosauca par „Nashville Educational Marketing Services”. Vēlāk tas tika pārdēvēta par „Great American Opportunities”.
1980. gadā par kompānijas prezidentu kļuva Džerijs Hefels. 1982. gadā Southwestern kompānijas vadītāji izpirka Southwestern un tā meitas uzņēmumu "Great American Opportunities no "Times-Mirror", un izveidoja Southwestern/Great American Incorporated, SWGA Inc. Spensers Heiss kļuva par valdes priekšsēdētāju, un Ralfs Mozlijs tika iecelts par priekšsēdētāju un izpilddirektoru.
1987. gadā pirmo reizi kompānijas vasaras programmā piedalījās Kriss Adamss (1966-2014) no Anglijas, kurš vēlāk lika pamatus un izveidoja kompānijas Europe1 divīziju, dodot iespēju programmā piedalīties daudziem simtiem eiropiešu studentu.
1992. gadā programmā piedalījās pirmais latvietis Mārcis Budļevskis, kurš tolaik studēja ASV.
2012. gadā Southwestern Advantage iekļuva amerikāņu biznesa žurnāla Inc. veidotajā 5000 visstraujāk augošu uzņēmumu Amerikas Savienotajās Valstīs topā.
2018. gadā latviete Dārta Šice ieguva 1. vietu kompānijā pārdošanas rezultātu ziņā gandrīz 2000 studentu konkurencē.