cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ķemere (ciems)
Atrodas 9 km attālumā no pagasta centra Ēveles, 31 km no novada centra Valmieras un 140 km no Rīgas. Ķemerē atrodas muiža un ferma.
Ķemere izveidojusies ap Ķemeres muižu.
Vēsture
Ķemeres muiža (Kemmershof) bijusi viena no Ēveles draudzes novada muižām. Tās kopplatība - 503,46 hektāri. Dibināta starp 1672. gadu un 1683. gadu. 1793. gadā piederēja baronam Milleram Sakomelskim, no 1816. gada — Gildenhofiem, 1829. gadā Magnusam fon Strensālam, kopš 1898. gada Elizabetei fon Latingai (Krīgsmanei). Viņa tur arī dzīvoja. Muižas pārvaldnieks — Knīrims, dzīvoja Mūrmuižā. Līdz šim laikam saglabājusies dzīvojamā ēka, klēts, kūts, ledus pagrabs, pirts akmens mūris. Dzīvojamā ēka un kūtis celtas laika posmā no 1638. gada un 1672. gadam. 1884. gadā barons V. Lantings uzbūvējis akmens mūra klēti, pirti, ledus pagrabu. LR zemes reformas gaitā muiža tika sadalīta 26 saimniecībās un zemes piegriezumos citām saimniecībām. 1945. gada līdz 1955. gada dzīvojamā ēka bijusi skola, vēlāk dažas ēkas bija mehāniskās darbnīcas. Mūsdienās Ķemeres muiža, ap kuru izveidojusies pati Ķemere, ir privātīpašums.
Marko Livaja
Marko Livaja (hr, dzimis Splitā) ir horvātu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Horvātijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada pārstāv Horvātijas futbola līgas klubu Splitas "Hajduk".
Karjera
Spēlējis GOŠK Kaštel Gomilica un Vraņicas "Omladinac" jauniešu komandās. 2008. vasarā saņēmis uzaicinājumu pievienoties Zagrebas "Dinamo" jaunatnes akadēmijai, tomēr uzreiz pēc tam viņu uzaicināja arī dzimtās pilsētas Splitas klubs Hajduk, un Livaja izlēma par labu tam. 2010. gadā nonāca Itālijas kluba Milānas "Internazionale" sistēmā. Vēlāk tika izīrēts Šveices klubam FC Lugano un citai Itālijas vienībai Cesena, kuras sastāvā 2011. gada oktobrī debitēja A sērijā. Pēc atgriešanās Milānas "Inter" 2012.—2013. gada UEFA Eiropas līgas grupu turnīrā guva četrus vārtus sešās spēlēs.
No 2013. līdz 2014. gadam spēlēja citā A sērijas komandā Bergamo "Atalanta". 2014. gada maijā parakstīja līgumu ar Krievijas Premjerlīgas klubu Kazaņas "Rubin". 2015.—2016. gada sezonā atkal spēlēja Itālijā, jo tika izīrēts A sērijas klubam Empoli. 2016. gada jūlijā Livaja pārgāja uz Spānijas La Liga klubu Las Palmas. Sezonas laikā aizvadīja 25 spēles La Liga un guva piecus vārtus. Nākamās sezonas sākumā Spānijas klubs futbolistu izīrēja Grieķijas Superlīgas klubam Atēnu AEK. 2017.—2018. gada sezonā uzvarēja līgā un kļuva par Grieķijas čempionu. Sezonas beigās AEK izpirka tiesības uz futbolistu, un Livaja šajā klubā nospēlēja līdz 2021. gada februārim.
Uzreiz pēc līguma laušanas ar AEK Livaja atgriezās Horvātijā un pievienojās bērnības klubam Splitas "Hajduk". 2021.—2022. gada sezonā ar 28 vārtu guvumiem kļuva par Horvātijas līgas rezultatīvāko spēlētāju. 2022. gadā Hajduk sastāvā kļuva arī par Horvātijas kausa ieguvēju.
Horvātijas futbola izlases sastāvā debitēja draudzības spēlē pret Portugāli. Pirmos vārtus izlases labā guva FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Slovēniju. Tika iekļauts komandas sastāvā 2022. gada FIFA Pasaules kausam. Guva vārtus grupu turnīra spēlē pret Kanādu.
Sasniegumi
Atēnu AEK
Hajduk Split
Individuālie
Igors Pličs
Biogrāfija
Mācījies Vectilžas skolā (1969), 34. Rīgas PTR foto nodaļā (1970), Maskavas Padomes vārdā nosauktā politehnikuma Foto tehnoloģijas nodaļā (1984), Foto meistarības fakultātē VEF Kultūras un tehnikas pilī (1984).
2008. g. klajā nācis Igora Pliča Latgales dabas ainavu fotoalbums "Acis redz, sirds deg...", kas veltīts Preiļu pilsētas 80 gadu jubilejai. Organizējis fotoamatieru darbu konkursu "Es mīlu tavu foto". 2010. g. Latgales fotogrāfu biedrības dibināšanas iniciators. Latgales fotogrāfu biedrība izdevusi divus apjomīgus fotoalbumus: "Latgale fotogrāfijās" (2013) un "Latgalietis XXI gadsimtā" (2017), kā arī Rīgā, Sv. Pētera baznīcā notikusi izstāde "Latgales veltījums Latvijai" (2017). "I. Pličs kā fotogrāfs, īpaši ainavists — smalks, prasīgs estēts, bet kā abu lielo albumu sastādītājs — epopejists, plašuma teicējs, pūloties aptvert grūti aptveramo."
Vairāk nekā 15 000 dažādu pastkaršu autors, viņa fotogrāfijas izmantotas daudzos bukletos un ceļvežos. Tapuši vairāki plakātkalendāri, atklātņu komplekti.
Igora Pliča darbi pazīstami visā Latvijā un pāri tās robežām gan no izstādēm, gan no Latgales kultūras vēsturei nozīmīgām A. Vējāna, P. Zeiles, A. Anspaka kultūrvēsturiskajām monogrāfijām": "Latgales rakstu gaismā", "Ai, māte Latgle", "Latgales kultūras vēsture" u.c.
2013. g. apbalvots ar V šķiras Atzinības krustu.
Termopilu kauja
Termopilu kauja bija militārs konflikts trīs dienu garumā starp grieķu un persiešu karaspēku grieķu—persiešu karu laikā. Grieķu polisas vadīja Spartas valdnieks Leonids I, savukārt persiešus — Kserkss I. Kauja notika vienā laikā ar Artemisijas jūras kauju 480. gada augustā vai septembrī p.m.ē. Termopilu kalnu pārejā.
Grieķu armijas sastāvā bijuši aptuveni 7000 vīru, savukārt persiešiem bija liels pārspēks cilvēku skaita ziņā. Mūsdienās tiek uzskatīts, ka Kserksa vadībā bija aptuveni 100—150 tūkstoši vīru, atšķirībā no senajos avotos minēto vairāk nekā miljonu.
Grieķu karaspēks aizkavēja persiešus, lai tie nevarētu virzīties uz priekšu. Leonids nosūtīja lielāko daļu sava karaspēka Atēnu aizstāvēšanai, kad persieši atrada taku, pa kuru nokļūt grieķu karaspēka aizmugurē. Leonids un 300 spartieši, 700 tespiānieši, 400 tēbieši un, iespējams, vēl daži simti citu karavīru, turpināja cīnīties ar persiešiem. Lielākā daļa grieķu mira kaujā.
Par kaujas notikumiem ir uzņemtas filmas "300: Termopilu kauja" un The 300 Spartans.
Putinisms
Putinisms (krievu: Путинизм) ir 21. gadsimta politiskā pārvaldes sistēma Krievijā, kas izveidojusies Vladimira Putina valdīšanas laikā, kā arī ideoloģija (dažādu konservatīvu ideju kopums).
Putinisms ir novedis pie kara Ukrainā, prasījis daudzu tūkstošu Ukrainas civiliedzīvotāju un karavīru dzīvības.
Īpaši pēc 2012. gada putinisms guva iedzīvotāju atbalstu, paļaujoties uz grupu emocijām un padarot nacionālo identitāti par galveno Krievijas pašapziņas identitāti. Putina režīms balstās uz konflikta pastāvēšanu, lai attaisnotu savu autoritārismu un apspiestu opozīciju, tam nav alternatīvu leģitimācijas avotu.
Putinisma un fašisma salīdzinājums
Daudzi analītiķi salīdzina putinismu ar fašismu un uzsver arī šādas putinisma iezīmes:
Krievu pasaule
Krievu pasaule (ru) ir Krievijas neoimperiālā ģeopolitiskā un ideoloģiskā doktrīna.
Izcelsme
Par "krievu pasaules" filozofiskās un politiskās doktrīnas autoru tiek uzskatīts mūsdienu krievu filozofs Pjotrs Ščedrovickis. Iemesls projekta izstrādei bija Krievijas Federācijas intelektuālās un valdošās elites vēlme rast izeju no Krievijas sabiedrības identitātes krīzes. Šī ideoloģija atspoguļojas politiskajos notikumos, kas 2014.-2016. gadā norisinājās Krimā un Ukrainas austrumos: Krimas aneksija 2014. gadā, tā saucamais "Krievu pavasaris" un mēģinājums izveidot tā saucamo "Novorosiju", kas noveda pie kara Austrumukrainā. Krievijas propaganda Ukrainā ir paredzēta, lai pielāgotu masu apziņu Krievijas Federācijai labvēlīgā virzienā, un kalpoja kā sagatavošanās tramplīns iebrukumam Krimā. Imperiālā mentalitāte, ko atbalstīja plašsaziņas līdzekļi, ir novedusi pie tā, ka lielākā daļa krievu ir atbalstījuši Krimas aneksiju. Tāpēc pat tad, kad Krievijas Federācijas prezidents izsaka informāciju, kas ir atklātā pretrunā ar viņa iepriekš izskanējušo informāciju šajā pašā jautājumā (vispirms par Krievijas karaspēka neesamību Ukrainas teritorijā, bet vēlāk atzīst šo faktu gan tieši (Krimā), gan netieši (Ukrainas austrumos)), tas auditorijā neizraisa ne izbrīnu, ne disonansi.
Koncepcija
"Krievu pasaules" koncepcija ir arī viens no mēģinājumiem izveidot utopisku, uz Krieviju orientētu austrumslāvu (sk. panslāvisms) civilizāciju (alternatīvu Eiropai), kas balstīta uz trim elementiem:
Filips Šeidemanis
Filips Heinrihs Šeidemanis (dzimis, miris ) bija Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas politiķis un Vācijas kanclers no līdz.
Filips Šeidemanis bez savas partijas vai valdības akcepta 1918. gada 9. novembrī no Reihstāga balkona proklamēja Vāciju par republiku. Tika ievēlēts Veimāras Nacionālās asamblejas sastāvā un 1919. gada 13. februārī Vācijas pagaidu prezidents Frīdrihs Eberts uzaicināja Šeidemani sastādīt jauno, pirmo demokrātiski ievēlēto valdību. Šeidemanis vaica savus pienākumus 127 dienas, kad demisionēja, protestējot pret Versaļas miera noteikumiem. Pēc demisijas bija reihstāga deputāts un no 1920. līdz 1925. gadam - dzimtās Kaseles mērs. Pēc nacistu nākšanas pie varas emigrēja.
Inna
Inna (de, rm) ir upe Šveicē, Austrijā un Vācijā. Donavas labā krasta pieteka. Sākas Šveicē, Graubindenes kantonā 2480 m v.j.l. Tek uz austrumiem cauri Austrijai, arī caur Tiroles galvaspilsētu Insbruku. Pēdējos tecējuma 70 km veido robežu starp Austriju un Vāciju. Daudzas HES. Ietek Donavā pie Pasavas.
Innas lejteces posms 1955 ha platībā no Zalcahas ietekas līdz Neihausai pie Innas 1976. gadā tika iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.
Mežvidi 2
Mežvidi 2 ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Slokas
Slokas (Scolopax) ir sloku dzimtas (Scolopacidae) tārtiņveidīgo putnu ģints, kas apvieno 8 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tikai divām sugām no tām (Eirāzijas slokai un Amerikas slokai) ir plaši izplatības areāli, pārējās ir endēmiskas un sastopamas ierobežotās teritorijās (salās). Sloku sugas pamatā ir izplatītas ziemeļu puslodē, bet dažas mājo Āzijas dienvidaustrumu salās. Latvijā mājo viena sloku ģints suga - Eirāzijas sloka jeb vienkārši sloka (Scolopax rusticola). Sloku tuvākie radinieki ir mērkaziņas (Gallinago).
Izskats
Visas sloku sugas savstarpēji ir ļoti līdzīgas. Tām ir drukns ķermenis, raibumots brūni-melns apspalvojums un garš, slaids knābis. Atšķirībā no citiem putniem sloku knābja augšējās daļas gals ir plastisks. Acis atrodas katrā galvas pusē, tādējādi nodrošinot 360° redzes leņķi. Kakls ir samērā īss, kājas vidēji garas, pirksti ļoti gari un slaidi ar īsiem nagiem. Arī spārni ir gari, šauri un smaili. Apspalvojums ļoti mīksts un biezs.
Īpašības
Sloku sugas pamatā mājo mežos. Tās barojas naktīs vai vēlu vakaros, ar saviem garajiem knābjiem meklējot mīkstajā meža augsnē dažādus bezmugurkaulniekus. Slokas ir grūti novērot, jo dienas laikā, kamēr tās atpūšas, to raibumotais apspalvojums tās lieliski noslēpj starp meža augiem.
Sistemātika
Sloku ģints (Scolopax)
Stīvens Apia
Stīvens Apia (en, dzimis ) ir bijušais Ganas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijušais Ganas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras lielāko daļu spēlējis vairākos Itālijas klubus. Ar Parma komandu izcīnījis Coppa Italia. Fenerbahçe komandas sastāvā kļuvis par Turcijas čempionu.
Ganas futbola izlasi pārstāvējis 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Valensijas province
Valensijas province ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts austrumos, Valensijas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Alikantes provinci dienvidos, ar Albasetes provinci un ar Kvenkas provinci rietumos, ar Tervelas provinci un ar Gvadalaharas provinci ziemeļos. Provinci rietumos apskalo Vidusjūra. Tās lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Valensija. Valensijas provinces kopējā platība ir 10 763 km2, 2009. gada beigās provincē dzīvoja 2 578 719 iedzīvotāji. Tā ir sīkāk sadalīta 265 municipalitātēs.
Sergejs Šedejs
Sergejs Šedejs (uk; dzimis, miris ) bija ukraiņu, agrāk padomju, šaha problēmists.
Pēc profesijas ģeofiziķis. No 1975. gada šaha treneris sporta skolā.
Piemērs
Maldinājums:
Dzēlējodu infrakārta
Dzēlējodu infrakārta (Culicomorpha) ir viena no odveidīgo kukaiņu (Nematocera) infrakārtām, kas apvieno 8 dzimtas un kas tiek iedalītas 2 virsdzimtās, tomēr mūsdienās daudziem zinātniekiem ir iebildumi esošajam iedalījumam virsdzimtās. Šai grupai pieder dažādas odu sugas, piemēram, dzēlējodi un trīsuļodi, kā arī knišļi un miģeļi.
Sistemātika
Dzēlējodu infrakārta (Culicomorpha)
Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
Yeti Airlines
Yeti Airlines ir 1998. gadā dibināta Nepālas lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atrodas Katmandu un bāzes lidosta ir Katmandu Tribhuvanas lidosta. Nodrošina iekšzemes lidojumus. Kopš 2013. gada lidsabiedrībai aizliegts veikt lidojumus Eiropas Savienībā. 2019. gadā Yeti Airlines kļuva par pirmo klimatneitrālo lidsabiedrību Dienvidāzijā.
Gucci
Gucci ir 1921. gadā Gučio Guči dibināts luksusa preču modes nams Florencē, Itālijā. Plaši pazīstams modes un luksusa apģērbu zīmols. Produktu līnijās ietilpst rokassomas, gatavie apģērbi, apavi un aksesuāri, kosmētika, smaržas un mājas dekori. Pēc 2019. gada datiem visā pasaulē bija 487 Gucci veikali ar 17 157 darbiniekiem, pārdoto preču vērtība sasniedza 9 628 miljardus eiro.
Pergama
Pergama (grc, to Pergamon vai, hē Pergamos; tr) bija Senās Grieķijas pilsēta, Pergamas valsts galvaspilsēta. Atrodas mūsdienu Turcijas teritorijā, pie Bergamas pilsētas.
Pilsēta dibināta ap 8. gadsimtu p.m.ē. Uzplauka Atalīdu dinastijas laikā, bija viens no antīkās pasaules izglītības centriem. Pēdējais Atalīdu dinastijas valdnieks Atals III novēlēja pilsētu Romai, lai pēc valdnieka nāves, kam nebija troņmantinieku, neizceltos pilsoņu karš. Bijusi Romas impērijas Āzijas provinces galvaspilsēta. Pieminēta Jāņa atklāsmes grāmatā kā viena no septiņām draudzēm Āzijā.
Pergamā ievērojams ir Trajāna templis, bibliotēka (viena no nozīmīgākajām antīkajā pasaulē), Zeva altāris, augšējā agora, amfiteātris, Dionīsa templis, arsenāls, Hērona svētnīca. Berlīnes muzeju salā atrodas arī Pergamas muzejs.
2014. gadā Pergama iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Izāra
Izāra (de) ir upe Austrijā un Vācijā (Bavārijā), Donavas labā krasta pieteka. Sākas Austrijas Alpos (1788 m v.j.l.), netālu no Vācijas robežas. Pieteka - Loizaha. Lielākās pilsētas Izāras krastos ir Minhene un Landshūte.
Latvijas vācu okupācijas hronoloģija 1941. gadā
'''Latvijas okupācijas hronoloģija 1941. gadā''' ietver būtiskākos datus par Vācijas un PSRS armiju karadarbību Latvijas PSR teritorijā operācijas "Barbarosa" sākumposmā no 1941. gada 22. jūnija līdz 6. jūlijam, ar ko iesākās vācu okupācijas periods Latvijā.
Jau karadarbības pirmajās minūtēs tika bombardētas Sarkanās armijas bāzes Liepājā un Ventspilī. Šķērsojot Lietuvu, no Austrumprūsijas Latvijā iebruka Vērmahta armijas grupējuma "Ziemeļi" (Heeresgruppe Nord) daļas ģenerālfeldmaršala Vilhelma fon Lēba vadībā. Galvenie uzbrukuma virzieni tika vērsti uz armijas un karaflotes bāzi Liepāju, svarīgo dzelzceļa mezglu Daugavpili, Krustpili pie Daugavas līnijas un galvaspilsētu Rīgu. Latvijas iekarošana vācu armijai bija tikai viens posms ceļā uz tās stratēģisko mērķi - Ļeņingradu.
Vācu karaspēka pēkšņais un ātrais uzbrukums pārsteidza padomju bruņotos spēkus. Tie haotiski atkāpās, neizrādot būtisku pretestību, izņemot Liepāju, kur bloķētais karaspēks vairākas dienas centās izlauzties no aplenkuma, un Latgali, kur Sarkanā armija mēģināja veikt pretuzbrukumu.
Vērmahta 4. tanku grupa (de) izvērsa strauju uzbrukumu Daugavpils un Jēkabpils virzienā ar mērķi neļaut Sarkanajai armijai izveidot aizsardzības līniju gar Daugavu. Tās 56. motorizētais korpuss uzbruka Daugavpils virzienā, forsēja Daugavu un 26. jūnijā ieņēma Daugavpili. Savukārt 41. motorizētā korpusa sastāvā esošā 1. tanku divīzija (1. Panzerdivision) 29. jūnijā ieņēma Krustpili un izveidoja placdarmu Daugavas labajā krastā, kamēr 6. tanku divīzija Latgales ieņemšanas kauju gaitā 28./29. jūnijā ieņēma Līvānus.
Tanku vienībām sekoja vācu 16. un 18. armija, kas lielāko tiesu sastapa vairs tikai izkliedētas Sarkanās armijas vienības. Vērmahta 18. armijas divi korpusi uzbruka ziemeļaustrumu virzienā, 1. armijas korpuss sasniedza Daugavu pie Jaunjelgavas, bet 26. armijas korpuss (XXVI. Armeekorps) 29. jūnijā ieņēma Jelgavu un Bausku, no kurienes 29. jūnijā sākās uzbrukums Rīgai. 61. kājnieku divīzija ieņēma Pārdaugavu un pāri vēl neuzspridzinātajiem Daugavas tiltiem daži vācu tanki izlauzās līdz Rīgas autoostas apkārtnei, bet Sarkanās armijas vienības tos ielenca un iznīcināja, pēc tam, kad vācu papildspēkiem tika nogriezta piekļuve, padomju sapieriem uzspridzinot Dzelzceļa tiltu. Pie Daugavas pienākot Vērmahta galvenajiem spēkiem, viņi uzcēla pontonu tiltu pie Salaspils, pār kuru pārgāja Daugavu un 1. jūlijā cauri Latgales priekšpilsētai ienāca Rīgā, sastopot minimālu pretestību.
22. jūnijs
Vācijas kara aviācija Luftwaffe 4.00 no rīta sāka uzlidojumus Ventspilij un Liepājai, bombardējot kara lidlaukus, ostas, kara materiālu noliktavas, karaspēka vienību štābus un karaspēka koncentrācijas vietas. Liepājas lidlaukā iznīcināja lielu daļu no tajā esošajām padomju 148. iznīcinātāju aviācijas pulka (148-й истребительный авиационный полк), Ventspils lidlaukā 40. ātrā bumbvedēju aviācijas pulka (40-й скоростной бомбардировочный авиационный полк), bet Jelgavas lidlaukā padomju 241. triecienaviācijas pulka (241-й штурмовой авиационный полк) И-15 бис tipa kara lidmašīnām. Sabombardēja Spilves lidostas angārus. Vērmahts bez nopietnas pretestības pārgāja t.s. Molotova līnijas nocietinājumus, ieņēma Kretingu un Palangu un šķērsoja Latvijas—Lietuvas robežu pie Rucavas.
23. jūnijs
Vērmahta 291. kājnieku divīzija (komandieris ģenerālmajors Kurts Hercogs, tās sastāvā bija 501., 502., 503. pulki, divi jūras kājnieku bataljoni, kopā apmēram 20 000 karavīru) uzsāka kauju par Liepāju, kur ielenkumā nonāca ģenerālmajora Nikolaja Dedajeva komandētā 67. strēlnieku divīzija un Liepājas kara flotes bāze ar 1. zemūdeņu brigādi (kopā apmēram 11 000 karavīru).
24. jūnijs
Sarkanās armijas daļas nesekmīgi mēģināja izlauzties no ielenkuma pie Grobiņas. 27. armijas komandieris ģenerālmajors Nikolajs Berzarins deva pavēli ieņemt aizsardzības pozīcijas gar Daugavu līdz Līvāniem, tālāk bija paredzēts izvietoties PSRS 8. armijai. Pēc Liepājas kara flotes bāzes komandiera pavēles naktī no 24. uz 25. jūniju Vācijas kara flotes bloķētās Liepājas ostas akvatorijā nogremdēja Latvijas kara flotes zemūdenes "Spīdola" un "Ronis", kā arī mīnu kuģi "Ļeņins" un četras padomju zemūdenes.
25. jūnijs
25. jūnijā tika saņemta pavēle organizēt jaunu aizsardzības fronti gar Daugavu, 8. armijas paliekas pastiprināja ar 21. mehanizēto korpusu un 5. gaisa desanta korpusu. Vērmahta 505. pulks kopā ar diviem jūras kājnieku bataljoniem no Grobiņas puses iebruka Liepājā. Kaujā krita 67. strēlnieku divīzijas komandieris ģenerālis Nikolajs Dedajevs. Stiprās pretestības dēļ vācieši pārtrauca uzbrukumu, Vērmahta 291. kājnieku divīzijas 504. un 506. pulki ieņēma pozīcijas uz ziemeļiem no Liepājas.
26. jūnijs
Vērmahta 291. kājnieku divīzija ieņēma Grobiņu un bombardēja Liepāju, vakarā Sarkanās armijas Ziemeļrietumu frontes pavēlnieks deva pavēli atstāt pilsētu un doties Rīgas virzienā. Vērmahta 56. motorizētais korpuss pie Zarasiem šķērsoja Latvijas—Lietuvas robežu un ieņēma Grīvu un Daugavpili. Tā kā pārējās Vērmahta daļas bija atpalikušas par vairāk nekā 100 km, korpusa komandieris ģenerālis E. fon Manšteins saņēma pavēli apturēt uzbrukumu un sagaidīt 41. motorizētā korpusa ierašanos pie Daugavas līnijas.
27. jūnijs
No rīta Sarkanās armijas 67. strēlnieku divīzijas daļas (56. strēlnieku pulks u.c.) centās izlauzties no Liepājas aplenkuma Šķēdes un Grobiņas virzienā. Nelielas karavīru grupas pārvietojās ziemeļu un austrumu virzienā pa meža ceļiem. Bijušais Latvijas flotes kuģis "Vienība" ar 800—2000 ievainotajiem sarkanarmiešiem zem Sarkanā Krusta karoga trīs torpēdkuģu pavadībā gar piekrasti devās ziemeļu virzienā, taču tika nogremdēts apmēram 10 jūras jūdžu attālumā no Liepājas. Vērmahts ieņēma Auci, Priekuli, Ventspili un Tukumu.
28. jūnijs
Sarkanās armijas 21. mehanizētais korpuss, 5. gaisa desanta korpuss un 185. motorizētā divīzija mēģināja atgūt Daugavpili. Jaunliepājas Raiņa parka apkaimē turpinājās ielu kaujas ar pilsētas pašaizsardzības vienībām, vakarā tās pāri Tirdzniecības kanālam atkāpās uz Vecliepāju. Vērmahta spēki izvērsa uzbrukumu Zemgalē un Sēlijā, ieņemot Dobeli, Bausku, Viesīti, Subati, Ilūksti un Jēkabpili.
1. jūlijs
Vērmahta 56. motorizētā korpusa daļas turpināja uzbrukumu Latgalē, ieņemot Preiļus un Varakļānus. 38. armijas korpuss turpināja uzbrukumu Kurzemē, ieņemot Aizputi, Kuldīgu Pilteni un Ventspili. 1. un 26. armijas korpusi pēc Daugavas šķērsošanas pie Jaunjelgavas un Ogres ieņēma Rīgas Latgales un Vidzemes priekšpilsētas. Padomju 8. armija pēc atkāpšanās no Daugavas līnijas saņēma pavēli organizēt pretestību līnijā Cēsis - Madona un noturēt fronti līnijā Dzeņi - Gulbene - Lubāns, tomēr drīz vien pienāca pretrunīga pavēle doties pretuzbrukumā un atgūt Rīgu, ko 8. armija nespēja izpildīt un turpināja atkāpšanos.
2. jūlijs
Vērmahta 56. motorizētā korpusa daļas ieņēma Viļānus un Madonu. Sarkanās armijas daļas bez pretestības atkāpās.
3. jūlijs
Vērmahta 38. armijas korpuss pabeidza okupēt Kurzemes ziemeļu daļu, ieņemot Sabili, Kandavu, Talsus un Valdemārpili. 56. motorizētais korpuss ieņēma Gulbeni, bet 1. armijas korpuss Siguldu. Sarkanās armijas daļas bez pretestības atkāpās.
4. jūlijs
Vērmahta 41. motorizētā korpusa daļas Liepnas kaujā sagrāva 24. Latvijas strēlnieku korpusa 183. strēlnieku divīziju, kaujā krita divīzijas komandieris P. Tupikovs un 227. pulka komisārs N. Ņegoduiko.
5. jūlijs
Naktī no 4. uz 5. jūliju Sarkanā armija un Latvijas PSR valdība atstāja Valku. Vērmahta spēki pabeidza okupēt Vidzemi, ieņemot Rūjienu, Api, Alūksni un pārgāja Latvijas—Igaunijas robežu. Latgalē Sarkanās armijas daļas bez pretestības atkāpās no Abrenes.
6. jūlijs
Vērmahta spēki pabeidza iekarot Latgali, ieņemot Zilupi, un pārgāja Latvijas—Krievijas robežu.
Signāltehnika
Signāltehnikai ir liela nozīme cilvēka un tehnikas komunikācijā. Aizveroties vārtiem, nolaižoties barjerai vai mašīnas apstāšanās gadījumos ir nepieciešami viegli un pašsaprotami signāli. Signālu radīšanai tiek lietotas skaņas un gaismas ierīces. Nepieciešams pareizi izvēlēties signāla veidu, lai nerastos pārpratumi. Pareiza signālu saprašana var būt nozīmīga, it sevišķi bīstamā vidē vai avārijas apstākļos.
Gaisma
Zaļā, dzeltenā, sarkanā, zilā un baltā ir krāsas, kuras visbiežāk lieto signāltehnikā. Īpašos gadījumos ir tikušas lietotas arī violetas, tirkīza vai kāds cits tonis, kuru iegūst sajaucot pamatkrāsas. Var tikt radīti daudz dažādi toņi, ko nosaka krāsu sajaukšanas proporcijas. Praktiski tas izskatās tā, ka vienā korpusā ir ievietotas dažādu krāsu diodes RGB, kuras sauc par daudzkrāsu diodēm.
Pielietojums
Signāltehnika nepazīst valodu un kultūru atšķirības, un tai ir vienaldzīgs indivīda izglītības līmenis. Skaidri signāli sniedz norādes kā rīkoties. Signāltehnikai ir jābūt viegli saprotamai. Svarīgs faktors rūpniecībā — operatoram ir jābūt iespējai ik mirkli pārliecināties, ka signāls tiek attēlots pareizi, atbilstoši darba statusam. Signāltehniku izmanto arī darba drošības ievērošanai. Tā signalizē par nepieciešamību pamest darba zonu vai telpu. Ļoti specifiska sfēra ir pārtikas ražošana. Signāltehnikai tur ir nepieciešamas ļoti striktas prasības, lai tā atbilstu pārtikas ražotņu normām. Kontroles paneļos un aparātbūvē arī ir nepieciešams ievērot speciālas prasības un normas. To pašu varētu teikt arī par ļoti sarežģītām konveijeru sistēmām, katra dīkstāves minūte izmaksā ļoti dārgi.
Priežu vērpējs
Priežu vērpējs (la) ir zvīņspārņu tauriņu suga no vērpēju dzimtas. Tā ir izplatīta Eiropā un Āzijā. Tas tiek uzskatīts par vienu no nopietnākajiem priežu mežu kaitēkļiem Eiropā. Sugā izšķir 7 pasugas un 2 aberācijas.
Izplatība
Priežu vērpējs ir izplatīts Eiropā un Āzijā. Priežu vērpēja izplatīšanās areāls sakrīt ar šīs sugas galvenā barības auga, parastās priedes, izplatību. Priežu vērpēja izplatības areāls ir Rietumeiropā līdz Vidusāzijai (Ķīnas ziemeļiem, Krievijas Āzijas daļas vidum un Kazahstānai).
Priežu vērpēja pasugu izplatības areāli ir ierobežoti mazākos Eiropas reģionos. Dendrolimus pini ibericus sastopams Portugālē un Spānijā; Dendrolimus pini calabria — Itālijā; Dendrolimus pini cederensis — Grieķijā; Dendrolimus pini schultzeana  — Spānijā;  Dendrolimus pini adriatica un Dendrolimus pini paulae — Dienvidturcijā; Dendrolimus pini corsaria — Ziemeļfrancijā.
Ekoloģija
Priežu vērpējs ir labi pazīstams parastās priedes mežu kaitēklis Austrumeiropā un Centrāleiropā. Raksturīgs ar regulāriem priežu defoliācijas uzliesmojumiem. Piemēram, Vācijā no 1700. gada līdz 1929. gadam ir atzīmēti 77 uzliesmojumi.
Priežu vērpēja galvenais barības augs ir parastā priede, bez par barības augiem var kalpot arī dažas citas skujkoku sugas (parastā egle, kadiķi) un pat platlapu koku sugas (pīlādži, bērzi, liepas).
Lāna (upe)
Lāna ir upe Vācijā, Ziemeļreinā-Vesfālenē un Hesenē. Reinas labā krasta pieteka. Sākas Zauerlandē (Sauerland) 602 m v.j.l. Augštecē līkumo dziļā ielejā.
Šalkas (Burtnieku pagasts)
Šalkas ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Aleksejs Lucenko
Aleksejs Lucenko (ru; dzimis 1992. gada 7. septembrī) ir Kazahstānas šosejas riteņbraucējs, pārstāv UCI WorldTeam komandu .
Divkārtējs Kazahstānas čempions gan grupas, gan individuālajā braucienā. 2012. gada Pasaules čempions U23 grupas braucienā. Uzvarējis vienā 2017. gada Vuelta a España sacensību posmā un vairākās daudzdienu sacensībās.
2020. gada Tour de France uzvarēja sacensību sestajā posmā.
Dregoviči
Dregoviči (baltkrievu: дрыгавічы) ir austrumslāvu cilšu savienība, kas 9.—12. gadsimtā apdzīvoja mūsdienu Baltkrievijas Gomeļas, Brestas, Grodņas un Minskas apgabalus.
Victoria's Secret
Victoria’s Secret ir pasaulē lielākais intīmo preču mazumtirgotājs, kas piedāvā plašu, modernu modes iedvesmotu kolekciju klāstu ar apakšveļu, ikdienas nakts veļu, sporta apģērbu, kā arī godalgotus prestižus aromātus un ķermeņa kopšanas līdzekļus.
Jēvle
Jēvle (sv, ) ir pilsēta Zviedrijā, Jēvleborjas lēnes administratīvais centrs. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 71 tūkstotis iedzīvotāju, līdz ar to tā ir 13. lielākā Zviedrijas pilsēta. Jēvle ir vecākā pilsēta Norlandē (Zviedrijas ziemeļu daļā), pilsētas tiesības ieguvusi 1446. gadā.
Dregoviči
Vēsture
Apdzīvojot Baltkrievijas teritoriju, dregoviči pārvietojās no dienvidiem uz ziemeļiem (līdz Nemunas upei), kas norāda uz viņu dienvidu izcelsmi.
Victoria's Secret
Vēsture
1977. gadā Rojs Reimonds (Roy Raymond) nodibināja Victoria’s Secret apakšveļas mazumtirdzniecības veikalu, Kalifornijā, nelielā iepirkšanās centrā Palo Alto. Rojs Reimonds vēlējās savai sievai iegādāties apakšveļu dāvanā, taču apmeklējot universālveikala sieviešu apakšveļas nodaļu viņš jutās negaidīts, kā arī nespēja atrast neko labu dāvanai. Viņš aprakstīja preces kā "frotē halātu plauktus un neglītus neilona naktskreklus ar ziedu apdruku". Tā tapa Victoria’s Secret zīmola ideja. Pēcāk Raimonds aizņēmās 40 000 USD no ģimenes un 40 000 USD no bankas, lai izveidotu Victoria's Secret — veikalu, kurā vīrieši varētu justies ērti, pērkot apakšveļu. Veikala nosaukums tapis, atsaucoties uz Apvienotās Karalistes, karalienes vārdu Viktorija, lai attēlotu pieklājību, izsmalcinātību un cieņu, kas saistīta ar karalienes Viktorijas laikmetu.
Dregoviči
Vēsture
Dregoviču pakļaušana Kijivas kņaziem, iespējams, notika 10. gadsimtā. Dregoviču teritorijā vēlāk tika dibināta Turovas kņaziste, bet ziemeļrietumu zemes nonāca Polockas kņazistes sastāvā.
Jēvle
Pilsētu pārstāv divi klubi, kas spēlē Zviedrijas augstākajās līgās — hokeja komanda Brynäs IF un futbola komanda Gefle IF.
Viena no Jēvles sadraudzības pilsētām ir Jūrmala.
Victoria's Secret
Vēsture
1982. gadā Leslijs Veksners (Les Wexner) nopirka uzņēmumu no Roja Reimonda, viņš pieņēma Raimonda sākotnējo ideju un izveidoja plašu impēriju, radot biznesu, kuru mīlēja gan vīrieši, gan sievietes. Līdz 1995. gadam Victoria's Secret bija kļuvis par 1,9 miljardu dolāru lielu uzņēmumu, kas tika izvērsts līdz pat 670 veikaliem visā valstī. 90. gadu beigās Victoria’s Secret kļuva par lielāko apakšveļas mazumtirgotāju Amerikas Savienotajās Valstīs.
1995. gadā pirmo reizi norisinājās ikgadējā Victoria’s Secret modes skate, Ņujorkā, kuru vadīja Edvards Razeks (Edward Razek). Viņš un viņa komanda bija atbildīgi par modeļu atlasi skatei, tādēļ Edvards Razeks kļuva par vienu no nozīmīgākajiem cilvēkiem modeļu pasaulē, palīdzot kāpt pa karjeras kāpnēm šobrīd slavenām modelēm kā Žizelei Bundhenai (Gisele Bündchen), Tairai Benksai (Tyra Banks) un Heidijai Klumai (Heidi Klum). Victoria's Secret modes skate kļuva par vienu visgaidītākajiem modes notikumiem, kurā uzstājas labākās muzikālās grupas un labākās modeles, modes skate piesaistīja miljoniem cilvēku. Tikmēr zīmols arī laida klajā dažus no saviem pazīstamākajiem un veiksmīgākajiem produktiem, Miracle Bra un Body by Victoria. Body by Victoria bija zīmola lielākā uzvara, tas pārsniedza jebkura cita Victoria’s Secret iepriekš laisto krūštura pārdošanas apjomu.
1999. gadā ieviesa papildu kosmētiku Bath & Body Works Victoria's Secret veikalos, kā arī izveidoja Victoria's Beauty veikalus. Līdz 2002. gadam ASV bija aptuveni 2300 Victoria’s Secret veikalu, kā arī skaistie un mežģīņu pilnie katalogi katru gadu tika nosūtīti vairāk nekā uz 350 miljoniem mājsaimniecību. 2002. gadā tas ieviesa zīmolu ar nosaukumu PINK, kas bija paredzēts pusaudžiem. Sākot ar 2008. gadu, Victoria's Secret paplašinājās starptautiskā mērogā, ar mazumtirdzniecības vietām starptautiskajās lidostās un tirdzniecības centros.
2014. gadā Victoria's Secret bija populārākais apģērbu zīmols pasaulē ar gada ieņēmumiem gandrīz 5 miljardu dolāru apmērā. 2016. gadā Victoria's Secret tirgus daļa sāka samazināties, citu zīmolu konkurences dēļ, sievietēm radās lielāka interese par sportiska stila apģērbu. 2019. gada novembrī Victoria's Secret paziņoja, ka vairs nerīkos ikgadējo modes skati. 2020. gadā tika slēgti 241 Victoria’s Secret veikali, kā arī veikali turpina samazināties un 2021. gadā tika plānots pastāvīgi slēgt 30-50 veikalus ASV un Kanādā.
Trīsvilcis
Trīsvilcis (en) ir šaha uzdevums, kurā dotais mērķis (mats, pats, pašmats utt.) jāsasniedz trijos gājienos.
Tiešā mata trīsvilcis
Tiešā mata trīsvilcī baltie sāk un mato melno karali trijos gājienos. Vēsturiski tiešā mata trīsvilcis izveidojies par patstāvīgu kompozīcijas žanru, tāpēc ar terminu "trīsvilcis" ("Mats trijos gājienos") apzīmē tiešā mata trīsvilci.
Šaha uzdevuma maģistrālo virzienu (čehu skola, stratēģiskā skola, loģiskā skola) galvenie principi vispirms tika formulēti trīsvilcī. To bieži dēvē par šaha uzdevumu karali, jo tajā var nodemonstrēt visu tematisko arsenālu, kas uzkrājies mūsdienu šaha uzdevuma 150 pastāvēšanas gados.
Pasaules čempionātā šaha kompozīcijā tiek noteikts uzvarētājs trīsvilču žanrā, trīsvilči ir arī atsevišķa nodaļa FIDE albumos.
Vieglatlētika 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 5000 metru komandu skrējiens vīriešiem
5000 metru komandu skrējiens vīriešiem bija viena no 23 disciplīnām, kas tika aizvadīta vieglatlētikas sacensību ietvaros 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika 1900. gada 22. jūlijā. Sacensību norises vieta bija Kruakatelānā, Buloņas meža teritorijā. Tajās startēja 2 komandas, Francijas un Jauktā komanda, kuru katru veidoja 5 sportisti no trim valstīm.
Disciplīnu veidoja viena skrējiena posms, kurā katrs no desmit skrējējiem veica desmit apļus 500 metru trasē. Skrējēji savai komandai guva punktus, kas bija vienādi ar viņa iegūto vietu disciplīnā. Par uzvarētāju komandu atzina komandu ar vismazāko punktu skaitu.
Trīsvilcis
Citu žanru trīsvilči
Trīsvilči ir arī vairāku citu šaha kompozīcijas žanru sastāvdaļa.
Vieglatlētika 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 5000 metru komandu skrējiens vīriešiem
Zelta medaļu ieguva Jauktā komanda, kuras sastāvā bija četri Lielbritānijas sportisti un viens Austrālijas sportists. Jauktās komandas labākais sportists bija brits Čārlzs Benets. Sudraba medaļu ieguva Francijas komanda, kurā labāko rezultātu uzrādīja Anrī Deložs.
Pārstāvētās valstis un sportisti
5000 metru komandu skrējiena sacensībās startēja 10 sportisti no 3 valstīm.
Līgotnes
Līgotnes ir ciems Valmieras novada Valmieras pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.
Aliū Sisē
Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Francijas klubus Lille OSC, Sedan, Parīzes "Saint-Germain", Montpellier un Nîmes. No 2002. līdz 2006. gadam spēlējis Anglijas klubos Birmingham City un Portsmouth.
Senegālas izlases sastāvā piedalījās 2002. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, bija komandas kapteinis. 2002. gada Āfrikas Nāciju kausā ar izlasi izcīnīja 2. vietu, bet bija viens no splēlētājiem, kas finālspēlē pret Kamerūnu nerealizēja pēcspēles 11 metru sitienu.
Ukru pagasts
Ukru pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Vītiņu, Bēnes un Bukaišu pagastiem, kā arī Lietuvas Šauļu apriņķa Akmenes rajona Naujoji Akmenes lauku un Kropju seņūnijām un Jonišķu rajona Gaižaiču un Žagares seņūnijām.
Upes
Cērpaine, Dabiķene, Tērvete, Svēpaine.
Aliū Sisē
2012. gadā kļuva par trenera asistentu Senegālas olimpiskajā izlasē, vēlāk arī par komandas galveno treneri. 2015. gada martā tika apstiprināts par Senegālas nacionālās izlases galveno treneri. A. Sisē vadībā izlase kvalificējās 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram.
Ukru pagasts
Vēsture
Ukru apvidus ir viena no teritorijām, ko Latvija ieguva no bijušās Kauņas guberņas teritoriju apmaiņas rezultātā ar Lietuvu. Vēsturiski mūsdienu Ukru pagasta teritorijā atradās Sniķeres muiža (Schnickern) un Ukru muiža (Ukry, Ukri).
Pagasts tika izveidots 1921. gadā. 1935. gadā tā platība bija 46,5 km² un tajā dzīvoja 1047 iedzīvotāji, no kuriem 79% bija latvieši. 1945. gadā pagastā izveidoja Ražas un Ukru ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ukru ciems ietilpis Auces (1949-1959) un Dobeles (pēc 1959. gada) rajonos. 1954. gadā Ukru ciemam pievienoja likvidēto Ražas ciemu, 1958. gadā — Bukaišu ciema padomju saimniecības «Ukri» teritoriju un Bēnes lauku teritorijas kolhoza «Zelmenis» teritoriju. 1961. gadā kolhoza «Rītausma» teritoriju pievienoja Vītiņu ciemam, bet 1965. gadā Vītiņu ciema padomju saimniecības «Sniķere» teritoriju pievienoja Ukru ciemam. 1977. gadā daļu Ukru ciema teritorijas pievienoja Bēnes lauku teritorijai un Bukaišu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ukru pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Auces novadā. 2021. gadā Auces novadu iekļāva Dobeles novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ukri (pagasta centrs), Sniķere, Vilkaļi.
Samuels Kufūrs
Samuels Osei Kufūrs (en, dzimis ) ir bijušais Ganas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijušais Ganas futbola izlases dalībnieks.
Sasniegumi
Bayern Munich
Jānis Pormals
Jānis Pormals (1920–2015) bija latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, Latvijas Daugavas Vanagu organizācijas vadītājs (1992–1997).
Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gada 6. janvārī Seces pagasta "Stalānos" sešu bērnu ģimenē. Mācījās Sunākstes, Jaunjelgavas skolās un Jelgavas lauksaimniecības skolā. Brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā, pēc Latvijas okupācijas 24. teritoriālajā korpusā un pieredzēja 1941. gada jūnija notikumus Litenes nometnē. Pēc dezertēšanas Pormals krita Vērmahta gūstā, pēc atbrīvošanas darbojās apsardzes dienestā.
1943. gadā viņu iesauca Latviešu leģionā un nosūtīja uz Volhovas fronti. 1945. gadā Pormals piedalījās Kurzemes cietokšņa kaujās, vēlāk kopā ar vecāko brāli Pauli Pormalu (1919-1946) organizēja nacionālo partizānu vienību "Vilkači" Seces pagastā, izdeva avīzi "Vilkaču Sauciens". Pēc tam, kad 1946. gada 16. oktobrī Paulis Pormals krita kaujā pie Seces pagasta "Taimiņu" mājām, Jānis Pormals devās uz Kurzemi, kur iesaistījās Ēvalda Pakuļa vadītajā LNPA "Kurzeme".
1965. gadā Pormalam pēc 18 gadus ilga ieslodzījuma atļāva atgriezties Latvijā. Kad 1971. gadā Eduards Berklavs un citi nacionālkomunisti uzrakstīja "17 Latvijas komunistu vēstuli", Jānis Pormals vēstules tekstu slepus nodeva savam jaunākajam brālim Artūram Pormalam, kurš to izveda no Latvijas. Atmodas kustības viņš 1989. gada 11. novembrī Lāčplēša dienā kopā ar citiem brīvības cīnītājiem Rīgas pils Svētā Gara tornī uzvilka Latvijas karogu. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Jānis Pormals palīdzēja izveidot Daugavas Vanagu organizāciju, kļuva par organizācijas vaditāju. 1993. gadā uzstādīja krustu pie "Vilkaču" partizānu vienības bunkura, pie Daudzevas uzstādīja piemiņas akmeni nacionālajiem partizāniem ar plāksnē iekaltiem cīnītāju vārdiem.
Miris 2015. gada 5. decembrī, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Virulence
Virulence (no la — 'indīgs') ir mikroorganismu patogenitātes pakāpe. Tā atkarīga no infekciju ierosināšanas īpatnībām, kā arī inficējamā organisma uzņēmības. Par virulences vienību uzskata mazāko daudzumu baktēriju, kas nogalina visus eksperimenta dalībniekus, bet mēra ar devu, kura pietiek, lai nogalinātu 50% eksperimenta dzīvnieku. Virulence samazinās nelabvēlīgu ārējās vides apstākļu ietekmē. Mikroorganismu virulences samazināšanos izmanto dažādu vakcīnu ieguvē.
Karkinitas līcis
Karkinitas līcis (uk, ru) ir Melnās jūras līcis tās ziemeļdaļā, kas atdala Krimas pussalas ziemeļrietumu krastu (Tarhankutas pussalu) no kontinenta. Līča ziemeļaustrumu galā Perekopa zemesšaurums to atdala no Sivaša. Garums ap 110 km, platums starp Tarhankutas ragu un Lazurni — ap 75 km. Aukstās ziemās aizsalst. Nosaukums cēlies no grieķu valodas un apzīmē nelielu krabi, vai arī no senās Kerkinitas (Κερκινίτης) apmetnes tagadējās Eipatorijas apvidū.
Ričarda Praisa portrets
Ričarda Praisa portrets (en) ir amerikāņu gleznotāja Bendžamina Vesta eļļas krāsas glezna, tapusi 1784. gadā.
Apraksts
2004. gada 23. novembrī gleznu pārdeva Christie's izsolē un to iegādājās Velsas Nacionālās bibliotēkas atbalsta organizācija (Friends of the National Library of Wales).
Tā gleznota ar eļļas krāsām uz audekla 71 × 94 cm izmērā.
Analīze
Ričards Praiss bija radikālis un publicists. Portretā attēlots Praiss sēžot savā kabinetā, lasot vēstuli no sava drauga Bendžamina Franklina, datētu ar 1784. gadu.
Praiss pozēšanu portretam atzīmēja savā dienasgrāmatā, kura šobrīd tāpat kā glezna atrodas Velsas Nacionālās bibliotēkas kolekcijā Aberistvitā. Šī glezna ir oficiāls portrets; pastāv arī divas līdzīgas gleznas, iespējams, studijas šai gleznai: viena no tām atrodas Velsas Nacionālajā muzejā, bet otra Royal Cymdeithas Hall Londonā.
Mākslinieks
Vests dzimis Springfīldā, Pensilvānijā, dzīves laikā ceļoja un gleznoja daudzus portretus. Viņš bija izpelnījies iesauku "amerikāņu Rafaēls". Vests nomira Ņūmenstrītā, Londonā, 1820. gada 11. martā. Viņš apglabāts Svētā Pāvila katedrālē, Londonā.
Valjadolidas province
Valjadolidas province ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts rietumos, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Samoras provinci un ar Leonas provinci rietumos, ar Avilas provinci, ar Segovijas provinci un ar Salamankas provinci dienvidos, ar Palensijas provinci ziemeļos un ar Burgosas provinci austrumos. Valjadolidas provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Valjadolida. Provinces kopējā platība ir 8110 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja 534 874 iedzīvotāji. Tā ir sīkāk sadalīta 225 municipalitātēs.
Garstilbis
Garstilbis (Himantopus himantopus) ir īlenknābju dzimtas (Recurvirostridae) tārtiņveidīgo putnu suga, kurai ir 5 pasugas. Tas plaši izplatīts visā pasaulē, gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu un attālākās salas okeānos. Reti tiek sastapts arī Latvijā.
Izplatība
Garstilbis ir bieži sastopama suga Āfrikā, Āzijā, Amerikā, Autrālijā un Jaunzēlandē. Eiropā fragmentāri mājo rietumos un dienvidos, plašākā zonā Krievijas dienvidos. Eiropas populācijas areāla ziemeļu robeža sasniedz Nīderlandi, Vāciju, Poliju un Baltkrieviju, tomēr ligzdotāju skaits šajās valstīs ir niecīgs, atsevišķos gados neligzdo vispār. Eiropas ligzdotāji ziemo Āfrikā, Tuvajos Austrumos un Spānijas dienvidos.
Latvijā
Garstilbis Latvijā ir rets ieceļotājs. Līdz šim bijuši pieci novērojumi, pirmais no tiem 2013. gadā Lubāna ezera apkārtnē. Novērojumu skaits pieaug, kas saistīts ar sugas areāla izplešanos uz ziemeļiem. Kaimiņvalstīs garstilbis ir reti ligzdojoša suga: Lietuvā pirmais ligzdošanas gadījums 2012. gadā, bet Igaunijā 2022. gadā.
Izskats
Garstilbis ir liela auguma bridējputns ar ļoti garām kājām, relatīvi nelielu galvu un garu, taisnu knābi. Tā ķermeņa garums ir 33—43 cm, spārnu izplētums 67–83 cm, svars 136—300 g. To garās kājas ir sarkanas, knābis melns, apspalvojums melnbalts: ķermeņa augšpuse un spārni melni, ķermeņa apakšpuse balta. Galva un kakls ir balti pilnībā vai arī ar vairāk vai mazāk melnām spalvām atkarībā no pasugas, daļai ziemas periodā galva un kakls kļūst pilnībā balti. Tēviņa muguras melnajām spalvām redzams tumši zaļš spīdums, toties mātītēm melnā mugura ir ar brūnu toni. Jaunajiem putniem melno spalvu vietā ir pelēkas spalvas. Kājas garstilbim aizņem 60% no kopējā putna augstuma.
Ieradumi
Garstilbis, lai arī ligzdo šķirti viens no otra, ārpus vairošanās sezonas ir ļoti sabiedrisks putns un veido lielus barus, kuros var būt apmēram 1000 īpatņu. Ziemeļu reģionu populācijas ir gājputni un pārlido lielus attālumus līdz to ziemošanas vietām. Lai arī atkarībā no sezonas mainās putna barošanās ieradumi, tas galvenokārt barojas ar ūdens bezmugurkaulniekiem: kukaiņiem, moluskiem, vēžveidīgajiem un zirnekļiem, tārpiem, kā arī kurkuļiem un mazām zivtiņām. Barība tiek meklēta piekrastes seklajos, dūņanajos ūdeņos un dubļos.
Ligzdošana
Garstilbji ligzdo atsevišķi viens no otra vai veido retinātas kolonijas, kurās ir 2—50 pāri, retos gadījumos līdz vairākiem simtiem pāru. Putni veido monogāmus pārus, kas kopīgi iekārto ligzdošanas vietu, kopīgi perē un kopīgi uzņemas rūpes par putnēniem. Ligzda ir neliela iedobe smiltīs, kas izklāta ar dažādiem augiem, sausu zāli un ūdensaugiem. Tā parasti atrodas seklu ūdenskrātuvju un lagūnu krastos, viegli sāļu ūdeņu pārpurvotās pļavās ar smilšu sērēm, dubļu un māla bedrēm. Ligzdas visbiežāk atrodas mitrās pļavās, purvos, seklu ezeru un upju krastos, apūdeņotos tīrumos, dīķmalās. Šie putni ligzdo arī kalnu ezeru krastos.
Dējumā ir 2—5 olīvzaļas vai gaiši brūnas olas ar raibumiņiem. Lielāko daļu laika perē mātīte. Inkubācijas periods ilgst 24—27 dienas. Pēc izšķilšanās mazuļi jau pēc dienas pamet ligzdu un seko saviem vecākiem. Apspalvojums izaug 28—32 dienu vecumā, bet pilnībā neatkarīgi jaunie putni kļūst vēl pēc 14—28 dienām.
Sistemātika
Mūsdienās garstilbja sugai pievienotas vairākas kādreizējās garstilbju ģints sugas, kuras šobrīd tiek sistematizētas kā garstilbja pasugas:
Vigezers
Vigezers (arī Uikujervi; ru, fi), saukts arī par Vigezera ūdenskrātuvi (Выгозерское водохранилище) ir liela saldūdens ūdenstilpe Krievijas Eiropas daļā, Karēlijas Republikā. Tagadējā aptvērumā izveidots 1933. gadā, Baltās—Baltijas jūras kanāla vajadzībām uzpludinot Vigas upi un Vigezeru. No 1250 km² kopējās platības paša ezera platība ir 560 km².
Populārs ezers zvejai. Ezerā ietek Segežas upe. 529 salas ar kopējo platību 126 km².
Leha (upe)
Leha (de) ir upe Austrijā un Vācijā, Bavārijā. Donavas labā krasta pieteka. Sākas Forarlbergā, Austrijā 1865 m v.j.l. Augštecē tek pa dziļu Alpu ieleju.
Fenciklidīns
Fenciklidīns (zināms arī kā PCP jeb eņģeļa putekļi) ir disociatīva viela ar anestezējošu un halucinogēnu iedarbību. Tas darbojas kā NMDA receptoru antagonists. Līdz 1970. gadiem to izmantoja veterinārajā medicīnā, bet vēlāk šo vielu aizliedza. Mūsdienās fenciklidīns tiek uzskatīts par vienu no veselībai bīstamākajiem halucinogēniem.
Vēsture
Fenciklidīns pirmoreiz tika sintezēts 1926. gadā, bet 1952. gadā to pirmoreiz izlaida tirdzniecībā kā narkozes līdzekli ar nosaukumu Sernyl. Pateicoties lētajai cenai, fenciklidīns ātri 1960. gadu beigās sāka izplatīties kā ielu narkotika. To, pircējiem nezinot, bieži pārdeva vien kā LSD vai meskalīnu. 1970. gados tā kļuva par vienu no populārākajām ielu narkotikām, piemēram, 1979. gada aptaujās ASV 13% vidusskolēnu bija vismaz vienreiz izmēģinājuši fenciklidīnu. Vēlākos gados tā popularitāte gan strauji mazinājās. Mūsdienās daudz biežāk tiek lietoti citi, drošāki līdzīgas iedarbības NMDA receptoru antagonisti: ketamīns, dekstrometorfāns un tiletamīns.
Lietošana
Fenciklidīns tiek izplatīts tablešu, kapsulu un šķīdumu formā. To parasti lieto smēķējot, šņaucot vai ieēdot. Fenciklidīnu var ievadīt arī intravenozi. Parastā fenciklidīna deva ir aptuveni 5 mg, bet tās iedarbības stiprums var atšķirties atkarībā no tā, kādā veidā viela organismā ir uzņemta.
Iedarbība
Ievadīts intravenozi, fenciklidīns iedarbojas jau pēc 2 minūtēm, bet iešņaukts tas sāk iedarboties pēc aptuveni 30 minūtēm. Fenciklidīna iedarbība ilgst līdz 11 stundām.
Galvenie iedarbības efekti ir neliela eiforija, dezorientācija, halucinācijas, ķermeņa izmēru uztveres maiņa, ego un realitātes zudums. Fenciklidīns rada arī negatīvus psiholoģiskos blakusefektus, kas ir daudz izteiktāki nekā daudziem citiem halucinogēniem. Tie iekļauj depresiju, depersonalizāciju, paranoju un pašnāvnieciskas tendences. Tāpat raksturīga ir arī acu zīlīšu paplašināšanās, neliels delīrijs, murgi un lielās devās muskuļu konvulsijas. Fenciklidīna iedarbībā netiek justas sāpes un ir ļoti liels risks iegūt dzīvībai bīstamas traumas.
Fenciklidīns neizraisa fizisku atkarību, bet, tāpat kā citi halucinogēni, var izraisīt psiholoģisku atkarību. Fenciklidīns rada arī toleranci.
Oto Ādolfs Veismanis fon Veisenšteins
Oto Ādolfs Veismanis fon Veisenšteins (, 1726—1773) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas ģenerālmajors (1770). Veismaņu muižas (Weißenstein, no 1770) un Dzērbenes muižas (no 1771) īpašnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1726. gada 20. decembrī Vecķeipenes muižas (Alt-Kaipen) īpašnieka virsleitnanta Ādama Johana fon Veismaņa un viņa sievas Evas Marijas, dzimušas Osterstokas, ģimenē. Viņa jaunākais brālis bija Daugavas dambju sistēmas izveidotājs Gustavs Emanuēls fon Veismanis. 1744. gadā sāka dienestu Krievijas impērijas armijā, piedalījās Septiņgadu karā, 1756. gadā ieguva kapteiņa, 1763. gadā pulkveža pakāpi. 1768. gadā viņš komandēja 13. Belozerskas kājnieku pulku kaujās pret Polijas-Lietuvas kopvalsts konfederātu armiju.
Vajādams poļu karaspēku, ielauzās Osmaņu impērijas teritorijā, izraisot Krievu-turku karu (1768-1774). Par kaujām pie Largas un Kagulas apbalvots ar Aleksandra Ņevska ordeni un Sv. Jura ordeni. 1770. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru. 1772. gadā viņa dzimtai piešķīra mantojamu barona Veismaņa fon Veisenšteina titulu. Pēc pārcelšanās pāri Donavai komandēja krievu karaspēka avangardu. Kritis kaujā pie Kučuk-Kajnardžas (Kajnardžas) 1773. gada 22. jūnijā tagadējās Bulgārijas teritorijā.