cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volodimirs Zelenskis
Prezidenta amatā
2019. gada 16. oktobrī Zelenskis oficiālā vizītē ieradās Latvijā kopā ar sievu Olenu Zelensku. Vizīte Latvijā viņam bija pirmā Baltijas valstīs kopš stāšanās prezidenta amatā. V. Zelenskis tikās ar augstākajām amatpersonām un ukraiņu kopienu, apmeklēja Okupācijas muzeju, atklāja piemiņas plāksni, godinot pirmās Ukrainas Tautas Republikas diplomātiskās misijas Rīgā izveidi 1920. gadā, un piedalījās citos pasākumos.
26. novembrī prezidents Zelenskis viesojās Igaunijā. Tur viņš tikās ar toreizējo prezidenti Kersti Kaljulaidu un citām augstākajām amatpersonām, kā arī ar Igaunijas bruņoto spēku vadību. Viņš ieradās arī valsts elektroniskās pārvaldības centrā, kurā abu valstu prezidenti Tallinā piedalījās digitālajā forumā.
27. novembrī Zelenskis uzturējās oficiālā vizītē Lietuvā, kur tikās ar valsts prezidentu Gitanu Nausēdu un augstākajām amatpersonām. V. Zelenskis un G. Nausēda piedalījās divpusējā ekonomikas forumā.
Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā
2022. gada 24. februārī Zelenska vadītajā valstī sākās Krievijas 2014. gada iebrukuma turpinājums — Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā, kura laikā prezidents vada valsts aizsardzību.
24. februārī V. Zelenskis paziņoja, ka Krievija sākusi pilna mēroga karu pret Ukrainu, tāpēc Kijiva sarauj diplomātiskās attiecības ar Krieviju.
25. februārī V. Zelenskis izsludināja vispārēju mobilizāciju.
26. februārī prezidents Zelenskis atteicās no ASV piedāvājuma evakuēties no galvaspilsētas Kijivas.
27. februārī Ukraina oficiāli iesniedza prasību pret Krieviju Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Starptautiskajā tiesā Hāgā, paziņoja Zelenskis.
1. martā Zelenskis emocionālā uzrunā mudināja Eiropas Parlamenta (EP) deputātus un citas Eiropas Savienības (ES) amatpersonas dot Ukrainai konkrētu solījumu par dalību blokā. Viņš aicināja Eiropu pierādīt, ka “esat ar mums, pierādiet, ka nenodosiet, parādiet, ka esat eiropieši”.
Par savas valsts un zemes nelokāmu aizsargāšanu Ordeņu kapituls pieņēma lēmumu apbalvot Ukrainas prezidentu V. Zelenski ar Viestura ordeņa pirmo šķiru.
8. martā Zelenskim tika piešķirti prestiži ārvalstu apbalvojumi. Čehijas prezidents Milošs Zemans piešķīra viņam augstāko valsts apbalvojumu - "Baltās lauvas ordeni". Ukrainas prezidents saņēma arī Ronalda Reigana "Brīvības balvu".
16. martā V. Zelenskis uzrunā ASV Kongresam uzsvēra, ka Ukraina ik dienu pārdzīvo ko līdzīgu tam, ko amerikāņi piedzīvoja 2001. gada 11. septembrī.
17. martā Zelenskis pārmeta Vācijai, ka tā pirms Krievijas iebrukuma savu ekonomiku nostādījusi augstāk par savas valsts drošību. Viņš arī brīdināja, ka Eiropā veidojas "jauns mūris" un aicināja Vāciju "to nojaukt".
2. aprīlī V. Zelenskis sarunā ar Latvijas prezidentu Egilu Levitu pateicās par Latvijas nozīmīgo militāro un politisko palīdzību Ukrainai.
4. aprīlī prezidents apmeklēja masu slaktiņu pieredzējušo Buču. “Mums ir ļoti svarīgi, lai šeit būtu prese un žurnālisti. Mēs patiešām vēlamies, lai jūs parādītu pasaulei, kas šeit notika, ko pastrādāja Krievijas karavīri, ko Krievijas Federācija darīja mierīgajā Ukrainā,” viņš sacīja žurnālistiem.
13. aprīlī Kijivas piepilsētā Borodjankā un pašā Kijivā ieradās Latvijas prezidents E. Levits kopā ar Igaunijas, Lietuvas un Polijas prezidentiem, tādējādi paužot atbalstu Ukrainas prezidentam V. Zelenskim un solot arī turpmāku gan humāno, gan militāro palīdzību.
15. aprīlī prezidents Zelenskis savā videouzrunā atzina, ka 50 pilna apjoma kara dienās viņam mainījies viedoklis par daudziem pasaules līderiem. "Šis laiks, šīs 50 dienas man parādīja citādāk daudzus pasaules līderus, dažādas valstis. Es ieraudzīju lielu dāsnumu no tiem, kas paši nav bagāti. Es ieraudzīju neparastu apņēmību no tiem, kurus globālie līderi parasti neuztvēra nopietni. Es ieraudzīju, ka demokrātiskajā pasaulē tiešām ir tie, kuru griba ir pietiekama brīvības aizstāvēšanai no tirānijas uzbrukuma," atzīmēja Zelenskis.
18. aprīlī V. Zelenskis Eiropas Savienības (ES) delegācijas Ukrainā vadītājam Mati Māzikam iesniedza aizpildītu ES anketu, kas kalpo par pamatu iestāšanās sarunām.
1. maijā Zelenskis aicināja Krievijas karavīrus nedoties karot uz Ukrainu un brīdināja, ka tūkstoši no viņiem tiks nogalināti vai ievainoti.
4. maijā prezidents teica, ka Ukraina noraida iesaldētā konflikta iespējamību. "Mēs nepieļausim iesaldēto konfliktu. Es kļuvu par prezidentu, kad bija "Minska-1", "Minska-2", bija atbilstoši dokumenti, kuri tika izskatīti, tādēļ varu teikt, ka tie nebija nopietni dokumenti. Bija vienošanās uz papīra, tas bija iesaldēts konflikts. Esmu pret, tāda dokumenta mums noteikti nebūs," par Minskas formāta vienošanos, kura tika noslēgta pēc 2014. gada, lai noregulētu Ukrainas un Krievijas attiecības, sacīja Zelenskis.
15. maijā pēc Ukrainas uzvara Eirovīzijā, Zelenskis teica, ka tiks darīts viss, lai kādu dienu Eirovīzijas dalībniekus uzņemtu Mariupolē.
18. maijā Kannu kinofestivālā V. Zelenskis aicināja kino pasauli neklusēt kara laikā. Videouzruna bija iepriekš ierakstīta, taču tā nebija iekļauta plānā un izraisīja patiesu pārsteigumu. Ukrainas prezidents uzdeva retoriskus jautājumus: "Vai kino klusēs vai runās? Ja ir diktators, ja notiek karš par brīvību, vēlreiz viss ir atkarīgs no mūsu vienotības. Vai kino var palikt ārpus šīs vienotības?" Prezidents atsaucās uz kino Otrā pasaules kara laikā, tai skaitā 1940. gadā iznākušo Čārlija Čaplina filmu "Lielais diktators", kurā izsmiets nacistiskās Vācijas līderis Ādolfs Hitlers. Viņš uzsvēra, ka Čaplina diktators neiznīcināja īsto diktatoru, bet kino neklusēja par šo problēmu. Patlaban esot nepieciešams jauns Čaplins, lai pierādītu, ka kino nav mēms. 21. maijā prezidents ierosināja partnervalstīm atzīt, ka Krievijai jābūt materiāli atbildīgai par saviem noziegumiem. Zelenskis arī brīdināja, ka Krievijas karu pret viņa valsti var izbeigt tikai diplomātisks izrāviens, nevis tieša militāra uzvara.
26. maijā ziņots, ka prezidents Zelenskis videouzrunā noraidīja dažu Rietumu politiķu mudinājumus Ukrainai teritoriāli piekāpties Krievijai.
Ukrainas prezidents uzrunā Saeimai pateicās par Latvijas atbalstu Ukrainai un aicināja Eiropā cienīt katras tautas nozīmi, lai uzvarētu Krievijas agresiju.
29. maijā Zelenskis pirmo reizi kopš kara sākuma apmeklēja Harkivu.
12. jūnijā V. Zelenskim par drosmi un vīrišķību tika piešķirta Borisa Ņemcova prēmija.
16. jūnijā prezidents Zelenskis galvaspilsētā Kijivā tikās ar Francijas, Vācijas, Itālijas un Rumānijas valstu līderiem, kuri atbalstīja Eiropas Savienības kandidātvalsts statusa piešķiršanu Ukrainai.
18. jūnijā Zelenskis apmeklēja piefrontes pilsētu Mikolajivu.
19. jūnijā prezidents solīja atgūt visas okupētās teritorijas.
28. jūnijā Zelenskis aicināja ASV atzīt Krieviju par terorisma atbalstošu valsti.
29. jūnijā prezidents V. Zelenskis ierosināja izslēgt Krieviju no ANO Drošības padomes un apturēt tās dalību Ģenerālajā asamblejā.
1. jūlijā Zelenskis savā videouzrunā paziņoja, ka Ukrainas elektroenerģijas eksports uz Eiropas Savienību var daļēji aizstāt Krievijas gāzi, kuru tā patērē.
2. jūlijā V. Zelenskis paziņoja, ka Krievija uz Ukrainu izšāvusi ap 3000 raķešu.
Privātā dzīve
2003. gadā V. Zelenskis apprecējās ar Olenu Kijaško, kura mācījās tajā pašā skolā, kurā viņš. Olena studēja arhitektūru un darbojās radošajā apvienībā “Kvartāls 95”. 2004. gadā ģimenei piedzima meita Oleksandra, 2013. gadā - dēls Kirilo.
Brinkenu kapliča
Brinkenu kapliča ir bijusī kapliča, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis Sabilē. Tā celta 1780. gadā un kalpoja kā Briņķpedvāles muižas īpašnieku Brinkenu kapa vieta.
Atrodas Abavas kreisajā krastā aiz tiltiņa pār Rambulīti - apaļa būve ar četru kolonnu portiku. Arhitektūrā vērojamas pāreja no baroka uz klasicismu. Baroks vērojams celtnes detaļās - dzegas veidojumā un kolonnu kapiteļos. Klasicisms izpaužas būves apjoma pusapļa durvju ailas gludajā rustikas apdarē.
Nostāsti vēsta, ka zem kapličas esot īstās kapenes, kurās bijuši apbedīti iebalzamētie Brinkenu ģimenes pārstāvji kopā ar dārglietām. Ir nostāsti, ka zem kapličas esot pazemes eja zem Abavas.
Kapličas pakājē esot bijusi 1905. gada revolucionāru soda vieta. 1924. gadā kapliča tika apgānīta. Kā arhitektūras piemineklis ņemts aizsardzībā jau 1933. gadā.
Oukena likums
Oukena likums ir sakarība starp bezdarba līmeni un nesaražoto iekšzemes kopproduktu. Ja faktiskais bezdarba līmenis pārsniedz dabisko par 1%, tad saražotais kopprodukts atpaliek no potenciālā par 2—3%. Šo sakarību noformulēja ASV ekonomists Arturs Oukens.
To aprēķina šādi:
kur:
Y
— faktiskais iekšzemes kopprodukts;
Y*
— potenciālais iekšzemes koppodukts;
u
— faktiskais bezdarba līmenis (decimāldaļās);
u*
— dabiskais bezdarba līmenis (decimāldaļās);
β
— IKP jūtīguma empīriskais koeficents attiecībā pret cikliskā bezdarba dinamiku.
Kurliņupe
Kurliņupe (arī Oltūža) ir upe Vidzemes rietumos. Sākas kā novadgrāvis Limbažu novada Viļķenes pagastā pie Āboltiņiem. Plūst rietumu virzienā pa Piejūras zemienes Vidzemes piekrasti. Augštecē līdz autoceļam A1 upes gultne iztaisnota un regulēta. Lejtecē plūst pa Vidzemes akmeņainās jūrmalas dabas lieguma teritoriju. Baseina augšdaļā pļavas un tīrumi, lejasdaļā — Vitrupes meži. Ietek Rīgas līcī pie Rankuļraga.
Alūksne (stacija)
Alūksne ir šaursliežu dzelzceļa līnijas Gulbene—Alūksne galastacija. Tā atrodas Alūksnes pilsētā, tās dienvidu nomalē. Divreiz dienā no Gulbenes uz Alūksni kursē pasažieru vilciens. Kravas satiksmes stacijā nav (uz bijušā elevatora pievedceļa vēsturei saglabāts šaursliežu preču vagons). Neskaitot stacijas pasažieru ēku, stacijā saglabājušās noliktavu ēkas un bijušā elevatora ēka. Aiz Jāņkalna ielas (bijušās pārbrauktuves) stacijas ziemeļu galā saglabājušies apmēram 300 m neizmantota sliežu ceļa Apes virzienā.
2018.gada 1.septembrī restaurētajā Bānīša stacijas bagāžas šķūnī apmeklētājiem durvis vēra multimediāla ekspozīcija "Alūksnes Bānīša stacija", kas veltīta Baltijā vienīgajam regulārajam pārvadājumiem izmantotajam šaursliežu dzelzceļam. 10 staciju stāsti vēsta par dzelzceļa vēsturi, laikmetu ainām un Bānīti kā palīgu, darbavietu un iedvesmas avotu.
Dārsijs Kempers
Dārsijs Kempers (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Kopš 2022. gada Kempers pārstāv NHL komandu Vašingtonas "Capitals". 2009. gada NHL draftā Kemperu ar kopējo 161. numuru sestajā kārtā izvēlējās Minesotas "Wild".
Alūksne (stacija)
2020.gadā Alūksnes stacijas ēkā Pakalniņu ģimene atver burgernīcu "Tvaiks x Ogle".
Dārsijs Kempers
2012–13. gada sezonā debitējis Minesotas "Wild" komandā. Vēlāk spēlējis Losandželosas "Kings" un Arizonas "Coyotes". Piedalījies 2020. gada NHL Zvaigžņu spēlē. 2021. gadā Kempers tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche" un ar komandu 2022. gadā izcīnīja Stenlija kausu.
Alūksne (stacija)
Vēsture
Stacija atklāta reizē ar dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka uzbūvēšanu; sākumā saucās Marienburga. No sākotnējās stacijas ēkas palikusi tikai viena trešdaļa kara postījumu dēļ. Pirms kara ēka bija līdzīga Vecgulbenes vai Valkas staciju ēkām.
Dārsijs Kempers
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2018. un 2021. gada Pasaules čempionātā, kur ieguvis pirmo vietu.
Latvijas—Polijas attiecības (1919—1939)
'''Latvijas—Polijas attiecības laikā no 1919. līdz 1939. gadam''' veidojās abu valstu brīvības cīņu laikā, kad Polija sniedza izšķirošo militāro atbalstu Latgales atbrīvošanā, pārcieta pārspīlēto poļu teritoriālo un politisko ambīciju gadus starpkaru periodā un beidzās 1939. gada septembrī, kad Polijas kampaņas rezultātā nacistiskā Vācija un PSRS Poliju iznīcināja.
Polijas ambīcijas
1918. gadā pasludinātā Polijas Otrā republika sevi uzskatīja par Polijas-Lietuvas ūnijas teritoriju mantinieci, un, izmantojot revolucionāro haosu reģionā, mēģināja atgūt 1772. gada robežas, kādas tai bija pirms Polijas dalīšanas. Poļu nacionālisti par pašsaprotamu uzskatīja poļu kontrolētu valsti, kurā iekļausies arī Lietuva. Šīs robežas iezīmēja Dmovska līnija. Poļi arī cerēja dominēt pār neatkarīgajām Baltkrievijas un Ukrainas valstīm. Politiski Polija vēlējās izveidot bloku ar Latviju, Igauniju un Somiju. Šos plānus īstenot neļāva neveiksmīgais Poļu—padomju karš un Lietuvas brīvības cīņas. Poļu sagrābtā Viļņas apgabala dēļ Baltijas reģiona valstu ciešāka sadarbība kļuva neiespējama.
Polija centās dominēt Baltijas reģionā savu vēsturisko lielvalsts ambīciju dēļ, un tāpēc, ka tā vēlējās radīt plašu aliansi karam pret boļševikiem. Tikmēr Latvijai reģiona valstu militārā alianse sniegtu drošību, un kaimiņvalstu militāro palīdzību, kas jau bija sevi pierādījusi brīvības cīņu laikā. Neatkarību ieguvušo valstu savienība arī nodrošinātu Latviju pret situāciju, kurā baltā vai sarkanā Krievija vēlētos atjaunot impērijas robežas.
Attiecību pasliktināšanās
Latvijas brīvības cīņu laikā Polija palīdzēja ar ieroču piegādēm. Latgales atbrīvošanā Polija piedalījās ar 30 000 kareivju, par šo palīdzību neprasot finansiālu atlīdzību. Taču pieaugošās poļu teritoriālās prasības, un agresīvā uzvedība reģionā, labajām attiecībām pielika punktu.
Attiecības, lai arī vēsas, turpinājās. 1921. gada 18. martā Polija un Padomju Krievija noslēdza Rīgas miera līgumu. Polijā neapmierinātību izraisīja agrārā reforma Latvijā, kas nacionalizēja poļu muižnieku un katoļu baznīcas zemes īpašumus. 1921. gada decembrī par sūtni Polijā tika iecelts Mārtiņš Nukša, kas amatā palika līdz 1928. gada 14. janvārim. Polijas sūtnis Latvijā no 1921. gada 8. decembra līdz 1923. gada 18. oktobrim bija Vitolds Jodko-Narkevičs (Witold Jodko-Narkiewicz), kam sekoja Aleksandrs Ladošs (Ladosz), kurš amatā palika līdz 1926. gada 18. oktobrim. Viņam sekoja Juliušs Lukasevičs (Juliusz Łukasiewicz), kas amatu ieņēma līdz 1929. gada 15. februārim.
1923. gada martā Polija atjaunoja prasības pēc Ilūkstes apriņķa Bornes, Borovkas, Demenes, Kalkūnes, Salānajas un Skrudalienas pagastiem, kā arī robežu pie Daugavpils, lai arī tikai 12,5% iedzīvotāju šeit bija poļi. Polija pie poļiem šeit pieskaitīja baltkrievus un lietuviešus. Turpmākajos gados Polija protestēja pret visiem Latvijas un Lietuvas mēģinājumiem izveidot ciešākas attiecības. Tā arī negatīvi izturējās pret Latvijas, Lietuvas un Igaunijas ciešāku sadarbību, vēloties paturēt Lietuvu pēc iespējas vājāku un izolētāku.
Attiecību uzlabošanās
1927. gada 22. decembrī Latvija un Polija parakstīja tirdzniecības līgumu, kas palielināja poļu ogļu piegādes Latvijai. Attiecības atkal uzlabojās, sākās abpusējas politiķu un virsnieku delegāciju vizītes. 1929. gada 12. februārī Polija atzina pastāvošo robežu ar Latviju, kā arī noslēdza vienošanās par tirdzniecības un muitas atvieglojumiem Latvijas precēm. Viļņas konflikta dēļ robežas demarkācija ievilkās līdz 1938. gadam, Latvijai nevēloties sadusmot Lietuvu. Latvija poļu muižniekiem izmaksāja 5 miljonu latu kompensāciju par agrārās reformas laikā nacionalizētajām zemēm. No 1930. līdz 1934. gadam vēstnieks Polijā bija Oļģerds Grosvalds, kamēr Polijas sūtnis Latvijā no 1932. gada 2. janvāra līdz 1935. gada 20. oktobrim bija Zigmunts Beckovičs (Zygmunt Beczkowicz).
Markitanti
Markitanti ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 245 km attālumā no Rīgas.
Latvijas—Polijas attiecības (1919—1939)
Attiecību pasliktināšanās
Konflikts izbeidzās 1932. gada martā, atļaujot jaunas "Poļu tautas apvienības Latvijā" nodibināšanu. Tā arī turpmāk nodarbojās ar pārpoļošanu un saņēma naudu no Polijas.
1932. gada novembrī par Polijas ārlietu ministru kļuva Jozefs Beks. Polijai bija saspringtas attiecības ar visām kaimiņvalstīm, tās vienīgā sabiedrotā bija Francija. Beks sāka attiecību uzlabošanu ar PSRS un Vāciju, 1934. gadā noslēdzot un pagarinot neuzbrukšanas līgumus. Šādi nodrošinājusies, Polija atsāka aktīvu politiku Baltijā, cenšoties izolēt Lietuvu, tā veidoja ciešākas attiecības ar Igauniju, traucēja Baltijas Antantes veidošanā un dažādi mēģināja iebiedēt Latviju. Polijā atkal atsākās runas, ka Dancigas koridoru varētu atdot Vācijai, tā nodrošinot labas attiecības ar to, bet ostas iegūt Lietuvas un Kurzemes piekrastē.
Attiecību uzlabošanās
Ap 1936. gadu attiecības atkal uzlabojās. No 1936. gada 22. janvāra līdz 1938. gada 28 martam Polijas vēstnieks bija Francišeks Čarvaks (Franciszek Charwat). 1936. gada 30. martā vizītē uz Poliju devās Vilhelms Munters. 1937. Poliju apmeklēja Latvijas armijas štāba priekšnieks ģenerālis Mārtiņš Hartmanis, aizsargu priekšnieks Kārlis Prauls, ministri Alfreds Jēkabs Bērziņš un Ludvigs Ēķis (kurš kļuva par jauno vēstnieku). Latviju apmeklēja Polijas ģenerālštāba vadītājs ģenerālis Vaclavs Stahevičs (Wacław Stachiewicz).
Daudzajās Latvijas zemnieku saimniecībās, kas radās agrārās reformas rezultātā, akūti trūka darbaspēka, tāpēc aizvien vairāk lietuviešu un poļu sezonas strādnieku ieradās šeit strādāt. 1938. gada 29. oktobra līgums ar Poliju nodrošināja Latviju ar 40 000 poļu laukstrādniekiem.
1939. gadā, pastiprinoties nacistiskās Vācijas diplomātiskajiem un militārajiem draudiem Polijai, poļi atsāka centienus izveidot sadarbību ar Baltijas valstīm.
Teodors Kalnājs
Teodors Kalnājs (1915-2007) bija Latviešu leģiona virsnieks, Armijas goda sarakstu sprādzes saņēmējs.
Dzīvesgājums
Teodors Kalnājs dzimis Laidzes pagastā sešu bērnu zemnieka ģimenē, viņa tēvs bija pagasta vecākais. Kalnājs beidza Laidzes pamatskolu, pēc tam turpināja izglītību Talsu valsts ģimnāzijā, absolvējot to 1931. gadā, taču īstenot ieceri studēt Rīgā liedza 30. gadu saimnieciskā krīze, tādēļ nācās palikt pie zemes darbiem tēva saimniecībā. Dzimtajā pusē Kalnājs aktīvi darbojās kultūras dzīvē - dziedāja korī, kā arī piedalījās pašdarbnieku teātrī.
1935. gadā Kalnājs uzsāka obligāto militāro dienestu Latvijas armijā 11. Dobeles kājnieku pulkā Daugavpilī. Pēc 1936. gada 16. maija parādes Esplanādē Kalnājs ar Latvijas Kara skolu devās uz lauka mācībām pie Šuņazara Daugavpils apkaimē, 1936. gada augustā Kalnājs kursus beidza, atgriezās pulkā un tā paša gada oktobrī demobilizējās. Atgriezies dzimtajā pusē, Kalnājs iestājās aizsargos, kur kļuva par riteņbraucēju rotas komandieri. 1939. gada rudenī Kalnājs kā rotas komandieris saņēma slepenu pavēli gatavoties iespējamai mobilizācijai, kas sakrita ar bāzu līguma parakstīšanu. Taču pavēle pretoties nesekoja: gluži pretēji, Kalnāja rota saņēma pavēli slepus apsargāt ienākošos Sarkanās armijas vilciena sastāvus pret uzbrukumiem.
Pēc Latvijas okupācijas Kalnāju 1940. gada rudenī uz pagastmāju izsauca čekas pārstāvji un mēģināja savervēt par ziņotāju, pie viena draudot viņu sodīt kā aizsargu aktīvistu, iemesls - Aizsargu organizācijas 20 gadu jubilejas ballē viņam Kārlis Ulmanis paspiedis roku. Kalnājs sadarboties atteicās. 1941. gada jūnija deportācijas Kalnājs pārdzīvoja, slēpjoties mežā - tikai vēlāk tapa zināms, ka viņa uzvārda sarakstos tomēr nav.
Pēc Vācijas iebrukuma PSRS Kalnājs pieredzēja apriņķī pazīstamā virsnieka 1. Talsu aizsargu pulka 3. bataljona komandiera Friča Hermansona arestu, viņa mirstīgās atliekas ar spīdzināšanas pazīmēm vēlāk atrada Baltezerā - tas Kalnājā un citos talseniekos nostiprināja apņēmību brīvprātīgi pieteikties dienestam vācu bruņotajos spēkos. Sākotnēji iestājās pašaizsardzības vienībās, bet vēlāk jau latviešu policijas bataljonos - 1942. gada 6. martā Kalnājs ar citiem novadniekiem devās uz Liepāju, kur tika iekļauts 24. Talsu policijas bataljonā un 1942. gada jūnijā nosūtīts uz Minskas apgabalu apkarot partizānu vienības. 1942. gada oktobrī bataljons nonāca Ļeņingradas frontē, un jau 1943. gada janvārī Kalnāju nosūtīja uz vada komandieru kursiem Bolderājā.
Pēc vada komandieru kursu beigšanas Kalnājs tika nozīmēts rezerves bataljonu jauniesaukto apmācībā, Volhovas frontē viņš nonāca tikai 1943. gada 9. septembrī. 22. novembrī, izpildot rotas komandiera pienākumus, Kalnāju smagi ievainoja un viņš bija spiests atstāt ierakumus, lai atkoptos. 1944. gada janvārī Rīgā saņēma pavēli stāties Rūdolfa Kociņa jaunformētā 19. divīzijas 44. pulka II bataljona 8. rotas komandiera amatā, frontē nonāca 1944. gada marta sākumā un piedalījās arī 16. marta kaujās, par savu kaujas darbību 18. marta uzbrukumā Kalnājs saņēma II šķiras Dzelzs krustu - viņa uzbrukumu aprakstījis pulkvežleitnants Kociņš: Kalnājs gāja tā kā mācību laukumā. Otrreiz Kalnājs tika ievainots 1944. gada 8. aprīlī, rotā viņš atgriezās jau Opočkas pozīcijās.
1944. gada 21. augustā Kalnāju ievainoja trešo reizi, brūces sadziedējis, viņš atkal uzņēmās savas rotas vadību un veda to Lubānas un Aiviekstes atvaires kaujās, par ko tika apbalvots ar I šķiras Dzelzs krustu. Kalnājs piedalījās arī Mores kaujās, kur pildīja štāba adjutanta pienākumus. Vēlāk nonāca Kurzemes cietoksnī, piedalījās visās Kurzemes lielkaujās, par varonību 1945. gada 10. aprīlī tika apbalvots ar Armijas goda sarakstu sprādzi. Kara beigas Kalnājs sagaidīja Kurzemē, taču vēl pirms otrreizējās okupācijas viņa sieva ar bērniem devās trimdā.
Pēckara dzīve
Pēc Vācijas kapitulācijas Kalnājs ar grupu virsnieku sākumā slepus uzturējās Kurzemes mežos, pēc tam ar viltotiem dokumentiem iekārtojās darbā, taču jau 1945. gada 9. decembrī viņu atmaskoj un arestēja Talsos, Ziemassvētkos pārveda uz cietumu Ventspilī. Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Kalnājam piesprieda 20 gadus Vorkutas ieslodzījuma nometnē, Latvijā atgriezties viņam tika ļauts tikai 1970. gadu nogalē, bet dzimtajās mājās - vien 1990. gados. Sieva Elza Latvijā pirmo reizi atgriezās 1992. gadā.
Miris 2007. gada 8. decembrī, guldīts zemes klēpī Lestenes brāļu kapos.
Bebrenes iela (Rīga)
Bebrenes iela ir puslokveida iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Brekšu apkaimē. Tā sākas un beidzas krustojumā ar Biķernieku ielu. Ielas kopējais garums ir 307 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu, daļēji ir bez seguma. Ielā ir daudzstāvu un savrupmāju apbūve.
Iela tika izveidota 1992. gadā un kopš tā laika tās nosaukums netika mainīts. Iela ir nosaukta par godu Bebrenei, apdzīvotajai vieta Augšdaugavas novada Bebrenes pagastā.
Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi
Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi jeb CSSHQ (zh — "Atkārtoti lietojams eksperimentāls kosmosa kuģis") bija Ķīnas nepilotējams daudzkārt izmantojams kosmosa kuģis. Tas orbītā tika palaists 2020. gada 4. septembrī, un pēc divām dienām atgriezās uz zemes. Kosmosa nozares novērotāji Ķīnā un ārpus tās šo kosmosa kuģi uzskata par spārnotu kosmisko lidmašīnu jeb kosmoplānu. Pēc neapstiprinātām ziņām tas varētu būt projekta Shenlong daļa.
Par daudzkārt izmantojama kosmosa kuģa palaišanu pēc starta paziņoja valstij piederošā Ķīnas Aerokosmiskā zinātnes un tehnoloģiju korporācija (CASC). Ne CASC, ne Ķīnas plašsaziņas līdzekļi neziņoja par lidojuma starta laiku. Ķīnas amatpersonas arī nepublicēja nevienu raķetes vai tās slepenās kravas fotogrāfiju. Tika paziņots, ka tā nosaukums ir Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi ("Atkārtoti lietojams eksperimentāls kosmosa kuģis"), kas veiks eksperimentus orbītā un pēc kāda laika nolaidīsies uz zemes.
Kosmosa kuģa slepenais raksturs un tā misija norādīja uz militāru raksturu. Daži analītiķi salīdzināja kosmosa kuģi ar ASV Gaisa spēku vairākkārt izmantojamo X-37B kosmoplānu. Novērtējot nesējraķetes celtspēju, tā masa ir aptuveni 8,5 tonnas.
Valstij piederošā ziņu aģentūra Xinhua 2017. gadā ziņoja, ka Ķīna plāno 2020. gadā palaist atkārtoti izmantojamu kosmosa kuģi, kas paredzēts, lai "ielidotu debesīs kā lidmašīna.” Toreiz tika piebilsts, ka jaunā kosmiskā lidmašīna varēs orbītā nogādāt cilvēkus vai kravas un atgriezties uz Zemes.
Lidojuma gaita
Kosmosa kuģis tika palaists 07:30 UTCar nesējraķeti Chang Zheng 2F no Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centra.
ASV armijas pavadoņu novērošanas staciju tīkls atklāja slepeno Ķīnas kosmosa kuģi orbītā, kuras augstums bija no 332 līdz 348 kilometri un orbītas slīpums pret ekvatoru — 50,2 grādi. Analītiķi, kas novērtēja kosmiskā aparāta orbitālos datus, aprēķināja, ka tas tika palaists aptuveni 07:30 UTC.
ASV kosmosa novērošanas katalogā tika pievienots jauns objekts, kas apzīmēts kā NORAD ID 46395 (COSPAR ID 2020-063G) un sasaistīts ar Chang Zheng 2F startu. Tā orbītas parametri bija līdzīgi CSSHQ. Ķīna nav ziņojusi par šo objektu. Analītiķi secināja, ka objekts ticis palaists brīvā lidojumā divus orbītas apriņķojumus pirms kosmosa kuģa nolaišanās.
Mēness (dievība)
Vārda etimoloģija
Vārdam mēness ir acīmredzama līdzība ne tikai ar lietuviešu mėnesys, senprūšu mēnins, bet arī zviedru månen, angļu moon, vācu: Mond, krievu месяц.
Uzskata, ka šī vārda pamatā ir indoeiropiešu pirmvalodas vārda sakne mē-, no kuras darināti vārdi, kas apzīmēja (laika) mērīšanu (lv, de, en). Tāpat no šī vārda ir cēlies laika perioda apzīmējums, kurā nomainās četras mēness fāzes - mēnesis (la, de, en) Senākā šī vārda forma varēja būt mēnōt.
Veidols latvju dainās
Dainās Mēnesim ir zvaigžņu mētelis, zvaigžņu svārki, kā arī “zvaigžņu sega mugurā”. Viņam ir divi kumeliņi - rīta un vakara zvaigznes. Mēness bijis ļaužu sargātājs un palīdzētājs gan nakšu gaitās un darbos, gan arī klaušu gaitās un klaušu darbos. Vairākās dainās Mēness tēlots kā karavīrs, savukārt "debesu kāzu" dziesmās viņš darbojas gan kā precinieks, gan kā līgavainis, gan vedējs. Dziesmu ciklā par Saules meitām un Dieva dēliem Mēness dažkārt parādās kā viens no Dieva dēliem. Mēness tēlots arī kā Saules vai Saules meitas precinieks, gredzenu mijējs, vainaga noņēmējs. Īpašs tautasdziesmu cikls saistīts ar Mēness un Saules ķildu pilno ģimenes dzīvi. Dažās tautasdziesmās Mēness sastopams arī sieviešu kārtā kā Mēnesnīca, Mēnestiņa.
Elviss (filma)
"Elviss" (en) ir 2022. gada ASV un Austrālijas kopražojuma biogrāfiska muzikālā filma, kuras režisors un scenārija līdzautors ir Bazs Lurmens. Filma vēsta par Elvisa Preslija (Ostins Batlers) dzīvi un mūziku caur attiecību prizmu ar viņa mīklaino menedžeri pulkvedi Tomu Pārkeru (Toms Henkss). Pārējās lomās filmējās Helēna Tomsone, Ričards Roksburgs, Olīvija Dedžonga, Lūks Breisijs, Nataša Baseta, Deivids Venems, Kelvins Herisons jaunākais, Ksavjērs Semjuels un Kodijs Smits-Makpī.
Mēness (dievība)
Mēness ģimene
Mēness sieva ir Saule, kuru viņš naktī mēdz pievilt ar tās meitām, ko mitoloģiski simbolizē planētas. Lietuviešu mitoloģijā Mēness mīļākā ir Saules meita un kalpone Aušrinė ("Ausmiņa", planēta Venera), kam latviešu valodā atbilst Auseklis jeb Austriņš.
Mēness latviešu teikās
"Mēness sācis, pa naktīm apkārt staigādams, pie meitām iet. Saule esot teikusi, lai viņš vairs tā nedarot; bet šis nelicis neko lāgā un tūliņ nākošu nakti atkal gājis. Saule saskaitusies un, zobenu paņēmusi, nocirtusi Mēnesim pus galvas nost. Mēness, tāds nesmuks pataisīts, sūdzējies raudādams savam draugam vilkam. Tas atriebdamies, aiz drauga aizgājis, gribējis Sauli aprīt. Jau pusē bijis aprijis, tad uznācis Pērkons. Tikko šis šo tālumā pamanījis, tad metis klūdzeņu klūdzeņiem projām, lai nenosper. Pēcāk esot ir Mēnesim, ir Saulei vātis sadzijušas." (Pierakstījis Ķ. Tarzieris Druvienā, 1891.)
Elviss (filma)
Bazs Lurmens jau 2014. gadā izteica vēlmi režisēt biogrāfisko filmu par Elvisu Presliju, līdz 2019. gada martā oficiāli paziņoja par filmas tapšanu. Batlers tā paša gada jūlijā izturēja galvenās lomas atlasi, pārspējot citus aktierus, tostarp Enselu Elgortu, Mailzu Teleru un Hariju Stailsu. Filmēšana sākās 2020. gada janvārī Lurmena dzimtajā Austrālijā, bet no marta līdz septembrim to apstādināja saistībā COVID-19 pandēmijas uzliesmojumu filmēšanas laukumā. Filmēšana noslēdzās 2021. gada martā.
Mēness (dievība)
Mēness latviešu teikās
"Vecumvecos laikos mīļā Saulīte apņēmusi spožo Mēnesi. Ilgi sadzīvojuši laimīgi, nešķirami: reizē gājuši gulēt, reizē cēlušies, piedzīvojuši arīdzan daudz bērnu: zvaigznes pie debesim. Bet te vienu jauku rītu Saulīte pamodusies apmanīs: vīra nav. Sāks uzlūkot šo, celdamās rītiem agrāki kā līdz šim, atron: Mēness neuzticams palicis, ielūkojis Saules meitu, Ausekļa saderināto līgavu. Sirds Saulītei iedegusies, kampusi asu zobenu, sakapājusi neuzticamo vīru gabalu gabalos. Tāpēc Mēness vēl tagad bieži vien parādās ne vis vesels, bet it kā pārcirsts. Tomēr no tā laika Mēness ir un paliek nebēdnis: ik vakaru, tikko sieva apgūlusies, klusiņām ceļas augšā, iet mīļāko aplūkot. Saulīte turpretim aiz greizsirdības nopūlas savai meitai tuvumā palikt." (Pierakstījis J. Ozols Daugavas malā, 1873. gadā. )
Elviss (filma)
Filmas "Elviss" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kam sekoja piedalīšanās vēl vairākos kinofestivālos. Austrālijas kinoteātros sāka demonstrēt no, ASV — no , bet Latvijā to sāka rādīt. Filma saņēmusi pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas īpaši izceļ Batlera tēlojumu.
Mēness (dievība)
Mēness lietuviešu teikās
Saule un Mēness bija sieva un vīrs. Mēness iemīlējās rīta zvaigznē Aušrinē, par ko Pērkons to sodīja, sašķeļot divās daļās. Tomēr viņš krāpa Sauli katru mēnesi, tādēļ tika sodīts ik reizi no jauna.
Pēc citas teikas Saule un Mēness ir šķīrušies vecāki, kas apciemo savu meitu Zemi dienā un naktī.
Elviss (filma)
Amerikas Kinoinstitūts nosauca šo filmu par vienu no desmit labākajām 2022. gada filmām. Filma nominēta 80. Zelta globusa balvai trīs kategorijās, tostarp kategorijās "Labākā drāmas filma" un "Labākais režisors" (Lurmens), kā arī saņēmusi septiņas nominācijas 28. Kritiķu izvēles balvai, tostarp kā "Labākā filma". Batlers par tēlojumu saņēmis vairākas nominācijas un apbalvojumus, tajā skaitā labākā aktiera nominācijas no Londonas un ASV/Kanādas kritiķu izvēles balvām, kā arī ieguvis Zelta globusu.
Ēdamais pandāns
Ēdamais pandāns (Pandanus utilis) ir pandānu dzimtas suga, kuras dzimtene ir Madagaskara, Maurīcija un Reinjona.
Tā auglis ir ēdams, un ēdamais pandāns ir visplašāk tropu un subtropu zemēs ārpus izcelsmes vietas kultivētā ģints suga. Līdzīgi citām vietējām pandānu sugām, Maurīcijā pazīstams arī ar nosaukumu vacoa.
Apraksts
Mūžzaļš dakšveidā zarots koks ar gludu stumbru. Tā augstums var pārsniegt 20 m. Bagātīgi veidojas gaisa saknes, no kurām daļa, sasniedzot zemi, kļūst par balstsaknēm. Sakņu sistēma koku ne tikai noenkuro, bet spēcīgu vētru laikā spēj to noturēt vertikālā stāvoklī.
Tumši zaļās līdz zilgani zaļās lapas stīvas, šauri lineāras, var pārsniegt 2 m garumu. To maliņu un vidusdzīslu klāj sarkanīgi, 1—4 mm gari dzeloņi, virsmu — plāna vaska kārtiņa. Lapām nav kāta, bet ir skaujošs lapas pamats. Katra zara galā tās veido spirāliskus pušķus.
Divmāju augi. Vīrišķie īpatņi uz garām vārpām producē smaržīgus, košus un sīkus ziedus. Sievišķie īpatņi attīsta savāda izskata nokarenu augli, kas līdzinās ananasam vai pārlieku lielam priedes čiekuram. Nobriestot auglis no zaļa pārtop spilgti oranžs, bet pilnībā nogatavojies, kļūst sarkans. Tā diametrs 15—20 cm. Auglis var palikt kokā vairāk nekā 12 mēnešus.
Izplatība un veģetācija
Ēdamā pandāna izcelsmes vieta nav līdz galam skaidra. Ilgu laiku par tādu uzskatīja Madagaskaru, bet samērā nesen izvirzīts viedoklis, ka šīs sugas dzimtene ir Maskarēnu salas. Garā kultivēšanas vēsture un pārvešana uz daudzām zemeslodes vietām apgrūtina izcelsmes noteikšanu. Literatūrā nereti norādīti abi šie Indijas okeāna rietumu daļas apgabali.
Augs tiek kultivēts vismaz 200 gadus, un to audzēja ne tikai Madagaskarā, Maurīcijā un Reinjonā, bet arī Āfrikas kontinentālajā daļā — Senegālā, Beninā, Tanzānijā, Zimbabvē, Mozambikā. Galvenokārt kā krāšņumaugs introducēts Centrālamerikā, Karību jūras reģionā, Floridas dienvidos, Puertoriko, Brazīlijā, Indijā, Indonēzijā un citur. Savvaļas populācijas nav zināmas.
Suga labi pielāgota sāļūdens videi un parasti sastopama okeānu krastos. Īpaši bieži aug gar Reinjonas piekrasti. Tas ir izteikts tropu reģionu koks, kas nespēj izdzīvot vēsumā.
Ekoloģiskā nozīme
Izcelsmes zemēs daudzās balstsaknes satur kopā augsni un tur nosprūdušās organiskās vielas, nostiprinot pret eroziju krastus un kāpu joslu. Vētru laikā kalpo arī kā vējlauzējs.
Saimnieciskā izmantošana
Sugas latīniskais nosaukums utilis nozīmē "derīgs", "noderīgs" un atspoguļo ēdamā pandāna plašo iespējamo lietojumu saimniecībā. Maskarēnu salās un Madagaskarā no pandāna lapām pin virves, grozus, šķīvjus, cepures, paklājiņus, tīklus un citas sadzīvē izmantojamas lietas, lieto jumtu segumam un pat gatavo papīru. Vaska kārtiņa lapas padara ūdensnecaurlaidīgas, kas ir īpaši svarīgi jumtu klājumiem. Reinjonā lapas sāk ievākt no 3—4 gadus veciem pandāniem.
Arī sakņu šķiedras izmantojamas virvju gatavošanai un aušanas darbiem. Saknes noder arī kā lāpas. Cieti saturošais auglis ir ēdams pēc pagatavošanas.
Magnuss Gustavs fon Esens
Johans Magnuss Gustavs fon Esens (de, ); dzimis, saskaņā ar citiem avotiem — ; miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas armijas ģenerālleitnants, Rīgas militārais gubernators 1812. gada kara sākumā. Pēc Esena pavēles 1812. gada naktī uz 24. (12.) jūliju tika nodedzinātas Rīgas priekšpilsētas.
Ivolgas dacans
Ivolgas dacans (bo, bua, ru) ir budistu (lamaistu) klosteris — dacans, kas atrodas Krievijas dienvidaustrumos, Burjatijā, Burjatijas budisma galvenais centrs. Atrodas 36 kilometrus uz rietumiem no Burjatijas galvaspilsētas Ulanudes, pie Verhņajaivolgas ciema.
Magnuss Gustavs fon Esens
Dzīvesgājums
Dzimis fon Esenu dzimtas militārpersonas ģimenē. No 1783. līdz 1785. gadam karoja Polijā, kur ievainots. Piedalījās Krievu-zviedru karā (1788—1790), kā arī Polijas kampaņās 1792. un 1794. gadā. Par izcilību kaujā pie Macejovices, kurā tika sagūstīts Tadeušs Kostjuško, saņēmis Svētā Jura ordeni. 1799. gadā karoja pret frančiem Nīderlandē. 1802. gadā tika iecelts par Smoļenskas militāro gubernatoru. 1807. gadā karoja pret Napoleonu, tika kontuzēts Frīdlandes kaujā 1807. gada 14. jūnijā.
Ivolgas dacans
20. gadsimta 30. gados Padomju Savienībā budisms tika pilnībā izskausts, taču Otrā pasaules kara nobeigumā attieksme pret reliģiju kļuva pielaidīgāka, tika atļauta arī budisma praktizēšana, un 1945. gadā Burjatu-mongoļu APSR vadība atļāva dacana celtniecību Ivolgā. Tas kļuva par burjatu vadošā lamas uzturēšanās vietu un galveno budisma centru PSRS.
Magnuss Gustavs fon Esens
Dzīvesgājums
Iesākoties 1812. gada karam, tika iecelts par Rīgas militāro gubernatoru. 1812. gada 19. (7.) jūlijā, ciešot sakāvi pret frančiem Iecavas kaujā, un domādams, ka franči tuvojas Rīgai, deva pavēli par Rīgas priekšpilsētu nodedzināšanu 24. (12.) jūlijā. Stiprā vēja rezultātā tika zaudēta konrole pār uguni, un daudzi Rīgas iedzīvotāji zaudēja mājvietas. 1812. gada oktobrī par Rīgas militāro gubernatoru iecēla Filipu Pauluči. 1813. gadā fon Esens noslīka, peldoties sērūdeņražu avotā Baldonē. Pēc dažām ziņām tā esot bijusi pašnāvība, nespējot pārdzīvot vainas apziņu par Rīgas nodedzināšanu.
Ivolgas dacans
Mūsdienās dacans ir vēstures un kultūras piemineklis, kā arī nozīmīgākā budistu svētceļojumu vieta Burjatijā. Šeit atrodas arī budistu universitātes ēka (augstskolas statuss kopš 1991. gada ), kurā, cita starpā, izvietots Ivolgas dacana vēstures muzejs.
Greitas kalns
Greitas kalns jeb Skromaņu Greitas kalns ir pilskalns, kas atrodas Augšdaugavas novada Ambeļu pagasta centrālajā daļā, Dubnas upe kreisajā krastā, Skromonu ciemā. Apmēram 30 metrus augsto kalnu no trim pusēm ietver Dubnas upe (Škīvišku HES ūdenskrātuves ūdeņi), bet no dienvidrietumu puses izveidots 80 metrus garš valnis. Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš. Pēc viņa versijas, atradumi pilskalnā liecina par apdzīvotību akmens laikmetā, tomēr ievērojamie zemes darbi nav raksturīgi šim laikmetam.
Komūna
Komūna (no fr — 'kopiena') ir apzināti veidots cilvēku kopums ar kopīgu dzīves telpu, interesēm, vērtībām, uzskatiem un bieži kopīgu īpašumu, mantām un resursiem. Atsevišķās komūnās cilvēkiem ir kopīgs darbs, ienākumi vai aktīvi.
Komūna ir arī neliela administratīvi teritoriālā vienība (Francijā, Beļģijā, Itālijā, Zviedrijā).
Papildus komunālajai ekonomikai, daudzu komūnu nozīmīgi pamatprincipi ir vienprātīgums lēmumu pieņemšanā, ar hierarhiju nesaistītas darbības struktūras un ekoloģisks dzīvesveids. Mūsdienu pasaulē ir daudz apzinātu kopienu — komūnu, kuru sarakstu var atrast "Tīšo kopienu fonda" (Foundation for Intentional Community) (FIC) katalogā.
Komunālo kopienu kategorizēšana
Bendžamins Zablockis klasificēja komunālās kopienas šādā veidā:
Daudzas komunālās kopienas ietver sevī vairāk nekā vienu no šīm raksturojošām kategorijām. Dažas kopienas, piemēram, Vedanta biedrības asrāmi vai teosofiskā komūna Lomaland, izveidojās ap garīgajiem vadītājiem, bet citas — ap politiskajām ideoloģijām. Citiem "saturošais elements" ir vienkārši vēlme pēc kopīgāka, sabiedriskāka dzīvesveida.
Kankles
Kankles (lt) jeb kankle ir sens lietuviešu strinkšķināmais stīgu instruments, kas kopā ar latviešu koklēm, lībiešu kāndlu, igauņu kanneli, somu un karēļu kanteli, kā arī ziemeļrietumu krievu spārnveida gusļiem (крыловидные гусли) ietilpst Baltijas apvidum raksturīgu un radniecīgu mūzikas instrumentu saimē — tā saucamajā Baltijas psaltērijā.
Bauskas elevators
Bauskas elevators ir 1932. gadā atklāta graudu glabātuve Bauskas pievārtē Pilsmuižā pie šaursliežu dzelzceļa Bauska-Meitene galastacijas. Elevatora tilpums ir 1000 tonnas, septiņus stāvus augstajā ēkā bija iebūvēti 24 torņi, katrs ar aptuveni 60 tonnu tilpumu.
Kankles
Uzbūve
Tradicionāli kankles gatavotas no vienkoča izgriezta trapecveida korpusa, kam virsū piestiprināts ar griezumiem rotāts plāns skaņgaldiņš (visbiežāk no egles). Atkarībā no novada īpatnībām, tradicionāli kanklēm bijušas 5—12 tērauda vai senāk arī dzīvnieku cīpslu stīgas. Mūsdienu modernizētajām koncertkanklēm ir līdz pat 29 stīgām. Kankles parasti krāsotas brūnā vai tumši brūnā krāsā.
Bauskas elevators
Vēsture
1930. gada septembra beigās zemkopības ministrs un ministru prezidenta vietas izpildītājs Vilis Gulbis svinīgā ceremonijā iemūrēja jaunbūvējamā elevatora pamatakmeni. Ēkas būve izmaksāja apmēram Ls 112 000 bet no Austrijas iegādātās tehniskās iekārtas vēl ap Ls 44 000.
Kankles
Vēsture
Kankļu izplatība ir saistīta ar Narvas kultūras areālu mūsdienu Lietuvas ziemeļu un rietumu teritorijās, ko apdzīvoja sēļi, zemgaļi, žemaiši un kurši. Kankles ir radniecīgs instruments citu šajā areālā dzīvojošo tautu instrumentiem — latviešu koklēm, somu kanteli, igauņu kanneli.
Instrumenta izcelsme saistāma ar pirmatnējo dzīves priekšstatu un ticējumiem. Instrumenta laivveida forma un krāsa liek domāt par tās rituālo saistību ar mirušo ģimenes locekļu nogādāšanu aizsaulē, stīgu skaits ir maģiski skaitļi 5, 7, 9, 12, bet rotājumi visbiežāk bijuši ar debesu sfēru — Sauli, zvaigznēm — saistītas zīmes. Kankles, iespējams, bija arī totēmi. Ziemeļaustrumu Augštaitijas kankles ir rotātas ar ūdensputnu motīviem, bet Augštaitijas rietumos ar zivju tēliem.
Rakstītos avotos kankles pirmo reizi minētas 1580. gadā Bībeles tulkojumā.
1964. gadā pirmoreiz tika izveidotas koncertkoklēm līdzīgas modernizētās koncertkankles ar 29 stīgām, kā arī basa koncertkankles ar 20 un kontrabasa koncertkankles ar 15 stīgām.
Spēlēšana
Ziemeļaustrumu Augštaitijas novadā kankles spēlējot tur uz ceļgaliem, galda vai uz vēdera (spēlējot guļus pozā, kas gan ir mazāk raksturīgi). Stīgas ieskandina ar labās rokas rādītājpirksta spilventiņu, to virzot uz savu pusi. Dažreiz stīgas spēlē arī ar kreisās rokas īkšķi. Parasti ieskandina tikai vienu vai divas stīgas. Kamēr ar labās rokas pirkstiem ieskandina stīgas, kreisās rokas delna ir atspiesta pret kanklēm un ar pirkstiem apklusina nevajadzīgās stīgas. Ļoti reti stīgas mēdz ieskandināt arī ar kreisās rokas rādītājpirkstu.
Ziemeļrietumu Augštaitijā un Žemaitijā kankles turēja uz ceļgaliem, uz galda, iekāra zem krūtīm (spēlēja stāvus vai ejot). Stīgas tika ieskandinātas ar labās rokas rādītājpirksta nagu vai elastīgu kociņu, kaulu vai spalvaskātu. Kreisās rokas četrus pirkstus uzliek uz tām stīgām, kas nav nepieciešamas akordam.
Skaļrunis
Skaļrunis jeb reproduktors ir elektroakustiska ierīce, kas elektriskā signāla enerģiju pārveido akustisko svārstību enerģijā un izplata to apkārtējā telpā skaņas frekvenču diapazonā (no 20 līdz 20 000 Hz). Skaļruņi parasti tiek ievietoti skandās jeb akustiskajās sistēmās (sarunvalodā — tumbās) — kastveida konstrukcijās, tādēļ nereti šie termini tiek lietoti kā sinonīmi. Skaļruņi atrodas dažādās elektriskās ierīcēs, piemēram, televizoros, personālajos datoros un radiouztvērējos.
Uzbūve
Skaļrunis sastāv no metāla korpusa, pie kura piestiprināts magnēts, un tad pie korpusa ir piestiprināta membrāna ar diafragmu (konisku cauruli), un pie tās piestiprināta spole.
Bučauskas Svētā Nikolaja pareizticīgo baznīca
Bučauskas Svētā Nikolaja pareizticīgo baznīca ir pēc arhitekta Jāņa Frīdriha Baumaņa projekta celts Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams, kas atrodas Bučauskas ciemā Madonas novada Dzelzavas pagastā. Baznīcā notiek dievkalpojumi arī katoļiem.
Vēsture
Bučauskas pareizticīgo draudze dibināta 1861. gadā pēc daudzu Dzelzavas pagasta zemnieku pāriešanas pareizticībā. 1873. gadā atvēra pareizticīgo draudzes skolu. Bučauskas pareizticīgo baznīcu uzbūvēja 1874. gadā. 1876. gadā uzbūvēja blakus esošo priestera māju. Dievnams būvēts, izmantojot plēstos laukakmeņus un sarkanā māla kieģeļus, saglabājies engeļa gleznojums galvenajā kupolā.
Sennius
Sennius ir lapgraužu dzimtas ģints, kurā ietilpst vairāk nekā 60 sugas, kas sastopamas Nearktikas un Neotropu ekozonās. Šīs ģints lapgraužu kāpuri ir oligofāgi, kas barojas pārsvarā ar noteiktiem augiem no Cassiinae tauriņziežu cilts: kasijas, Senna un Chamaecrista.
Herolds Lommers
Herolds Lommers (en; dzimis, miris ) bija angļu, pēc tam spāņu šaha problēmists.
Dzīves gājums
Lommers dzimis 1904. gadā Londonā. Viņa vecāki bijuši vācieši. Kad viņam bija četri gadi, ģimene pārcēlās dzīvot uz Ženēvu. Pēc studijām Vācijā viņš 1926. gadā atgriezās Anglijā, bet 1959. gadā pārbrauca uz dzīvi Spānijā. Miris Valensijā 1980. gadā.
Šaha kompozīcija
Ar šaha kompozīciju, pētot Saavedras etīdi, Lommers "saslima" 12 gadu vecumā. 1938. gadā kopā ar M. A. Suterlandu viņš publicēja moderno etīžu antoloģiju: 1234 Modern Endgames Studies. 1974. gadā viņš izdeva vēl vienu etīžu apkopojumu. Paralēli darbam šaha žurnalistikā, Lommer arī pats sastādījis daudzas šaha kompozīcijas, galvenokārt, etīdes un palīgmatus. Viņš bijis viens no pirmajiem, kas etīdē realizējis bandinieka pārvēršanos visās četrās figūrās.
No 1958. gada viņš bija starptautiskais tiesnesis un no 1974. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Piemērs
1. etīdes risinājums:
2. uzdevuma risinājums:
Markova (Silajāņu pagasts)
Markova ir ciems Silajāņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 226 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Markovas ezers.
Ostrovgejberga
Ostrovgejberga (ru) ir bijusī PSRS un Krievijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Karas jūras austrumos Viļkicka šaurumā Heiberga salu otras lielākās salas Vostočnijas dienvidu krastā.
Baranaukas pilskalns
Baranaukas pilskalns jeb Lielās Baranaukas pilskalns ir pilskalns, kas atrodas Augšdaugavas novada Ambeļu pagasta rietumu daļā, Dubnas upe (Galvānu HES ūdenskrātuves) labajā krastā, Lielās Baranovskas ciemā. Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš (tolaik tas saukts Gorodoks). Tas ir savrups pakalns ar 7 — 10 metrus augstām malām. Kalns savulaik arts, tāpēc kultūrslānis izpostīts. Brastiņš liecina, ka pilskalnā atrastās trauku lauskas ir "rupjas un darinātas bez virpošanas". Plakuma garums ap 50 metri, bet platums — 25 metri.
Kalle Antila
Kārle "Kalle" Juhans Jalmari Antila (fi; dzimis, miris ) bija somu cīkstonis, 1920. gada vasaras olimpisko spēļu čempions brīvajā cīņā un 1924. gada vasaras olimpisko spēļu čempions grieķu-romiešu cīņā.
Biogrāfija
Kalle Antila dzimis 1887. gadā. Piedaloties Somijas grieķu-romiešu cīņas čempionātos, 1915. un 1916. gadā viņš ieņēma otro, 1917. gadā trešo vietu, bet 1918. — 1920. gadā kļuva par Somijas čempionu.
Aldis Drēģeris
Aldis Drēģeris (dzimis Bulduros, miris  Rīgā) bija latviešu mūziķis, vokālists, taustiņinstrumentālists, arī dziesmu autors. Darbojies šlāgermūzikas žanrā, plaši izmantojis akordeonu, vēlāk arī sintezatoru.
Kalle Antila
Biogrāfija
Pēc Somijas neatkarības iegūšanas, Kalle piedalījās 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Antverpenē, kur ieguva zelta olimpisko medaļu brīvās cīņas vieglā svara kategorijā.
Aldis Drēģeris
Bērnība un jaunība
Bērnību pavadījis Rīgā, kur beidzis Rīgas 50.vidusskolu, kā arī ģimenes mājā Saulkrastos. Vidusskolas laikā apguvis akordeona spēli pie pasniedzēja VEF kultūras pilī.
Muzikālā darbība
Muzikālo karjeru uzsācis 1987. gadā ar muzicēšanu kāzās, 1988. gadā jau iznāk pirmā Alda Drēģera audiokasete, kā arī sākas aktīva koncertdarbība ar programmu "Latvju brīvības cīņu dziesmas". Nodibinājis mūzikas izdevniecību "AD Show and Rec.", karjeras laikā izdevis vairāk nekā 30 audiokasetes un kompaktdiskus. Aktīvi koncertējis visā Latvijas teritorijā, 2004. gadā trīs mēnešu laikā uzstājies 68 kultūras namos. Tematiski savā mūzikā aptvēris dažādus tematus, taču īpaši pazīstams ar dziesmām par alkoholu un sievietēm. Visvērtīgākais ieguldījums ir albumi "Veltījums Rīgai" un "Manas dvēseles caureja" - dziesmas ar Aleksandra Čaka, Austras Skujiņas, Imanta Ziedoņa vārdiem.
Kalle Antila
Biogrāfija
Laikposmā no 1921. līdz 1922. gadam Kalle Antila uzvarēja divos pasaules čempionātos, kuros startēja grieķu-romiešu cīņā.
1924. gadā Kalle Antila kļuva par Somijas čempionu brīvajā cīņā un Parīzes olimpiskajās spēlēs izcīnīja zelta medaļu grieķu-romiešu cīņā. Vēlāk, startējot Somijas čempionātos grieķu-romiešu cīņā, Kalle 1927. gadā ieguva bronzas, 1928. gadā — sudraba un 1929. gadā — zelta medaļu.