cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apaļmutnieki
Apaļmutnieki (Cyclostomata) — bezžokļaiņu infratipa pārstāvji. Tie ir visprimitīvākie mugurkaulnieki; tiem vēl nav pilnībā izveidojies mugurkauls. Apaļmutnieki ir ūdens dzīvnieki ar čūskveidīgu vai zušveidīgu ķermeņa formu, bez ekstremitātēm. Lielākie apaļmutnieku eksemplāri sasniedz 1 m, mazākie — ap 13 cm. Nepāra peldspura atrodas uz muguras un vēdera viduslīnijas ķermeņa aizmugurējā daļā. Apaļmutniekiem ir kaila un gļotaina āda ar daudziem gļotu dziedzeriem. Mutei ir piltuvveida piesūcekņa forma, to balsta gredzenveidīgs skrimslis. Mutē ir ragvielas zobi, kas paredzēti mīksto audu apskrubināšanai. Apaļmutniekiem ir arī spēcīga, urbjoša mēle. Žaunas ir maisveidīgas (5—16 pāri entodermālu žaunu maisu), kas cauraustas ar biezu asinsvadu tīklu. Žaunu skelets ir ažūra režģa veidā, kas nav sadalīts atsevišķos žaunu lokos. Apaļmutnieku skelets veidots no skrimšļa un saistaudiem, kaula šūnu skeletā nav. Ass skeletu veido muguras stiegra. Muguras stiegru un muguras smadzenes apņem biezs saistaudu apvalks. Ožas orgāns atšķirībā no citiem mūsdienu mugurkaulniekiem ir tikai viens (nepāra). Tas atveras purna priekšējā daļā ar vienu nāsi, kas ved uz ožas kapsulu. Ir divkameru sirds.
Ekoloģija
Dzīvo jūrās, upju deltu rajonos un upēs. Peld čūskveidīgi, izlokot visu ķermeni. Vairums sugu ir savdabīgi parazīti un plēsēji; tie piesūcas pie ūdensdzīvniekiem, galvenokārt pie zivīm. Uzturā lieto arī beigtas zivis. Dzīves ciklā veic ar nārstu saistītu migrāciju.
Sistemātika
Apaļmutnieku klase dalās divās apakšklasēs: miksīnās un nēģos (miksīnas reizēm top izdalītas atsevišķā klasē). Pavisam ir zināmas 38—46 apaļmutnieku sugas.
Klase
Jirži Hudlers
Jirži Hudlers (cs; dzimis Olomoucā) ir čehu hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2016) pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Dalasas "Stars".
Spēlētāja karjera
Savu spēlētāja karjeru Hudlers uzsāka Čehijas pilsētā Vsetīnā. Pirmās spēles Čehijas Ekstralīgas klubā HK Vsetīna Jirži aizvadīja 1999.—2000. sezonā. 2001.—02. sezonā, būdams 18 gadus vecs, Hudlers sezonu noslēdza gūstot 46 punktus 46 spēlēs, kas lika viņu ievērot arī ārpus Čehija, un 2002. gada NHL draftā viņu ar kopējo 58. numuru izvēlējās Detroitas "Red Wings". Nākamajā sezonā viņš palika Čehijā, daļu sezonas aizvadot arī Krievijas Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", taču 2003. gada vasarā Hudlers devās uz Ziemeļameriku.
2003.—04. sezonā Hudlers debitēja NHL, Detroitas kluba rindās aizvadot 12 spēles. Vēl nākamo sezonu pēc 2004.—05. sezonas NHL lokauta viņš turpināja pamatā spēlēt AHL, taču 2006.—07. sezonā Hudlers beidzot nostiprinājās "Red Wings" sastāvā. 2008. gadā, izslēgšanas kārtā atzīmējoties ar 14 punktiem, Hudlers pielika savu roku Detroitas triumfā, izcīnot Stenlija kausu. 2008.—09. sezonu Hudlers turpināja uzlabot savus statistikas rādītājus, sezonu noslēdzot ar 57 punktiem. 2009. gadā Detroitas klubam pietrūka vien pavisam nedaudz, lai aizstāvētu iepriekšējā sezonā izcīnīto Stenlija kausu, vienīgi finālsērijā piekāpjoties Pitsburgas "Penguins" vienībai.
2009. gada vasarā kļūstot par ierobežoto brīvo aģentu, Hudlers noslēdza divu gadu līgumu par 10 miljoniem ASV dolāru ar Kontinentālās hokeja līgas klubu Maskavas "Dinamo". ASV hokeja federācija iesniedza apelāciju IIHF, norādot, ka Hudlera līgums ar "Red Wings" vēl nebija beidzies. 2009. gada 9. septembrī IIHF apelāciju visbeidzot noraidīja, atļaujot Hudleram spēlēt KHL.
Kontinentālajā hokeja līgā Hudlers aizvadīja veiksmīgu sezonu, noslēdzot to kā līgas astotais rezultatīvākais spēlētājs. 2010. gada 30. janvārī Jirži spēlēja arī 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. Pēc vienas KHL aizvadītas sezonas, 2010. gada 18. aprīlī Hudlers no Maskavas "Dinamo" rindām tika atlaists. Vien astoņas dienas vēlāk viņš atgriezās "Red Wings" rindās.
2012. gada vasarā Hudlers noslēdza četru gadu līgumu ar Kalgari "Flames" vienību. 2015. gadā ieguva Lēdijas Bingas balvu. Nākamās sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". 2016. gada augustā noslēdza viena gada līgumu ar Dalasas "Stars".
Hidrodinamika
Hidrodinamika ir hidromehānikas nodaļa, kas aplūko nesaspiežamu šķidrumu kustību un to mijiedarbību ar cietiem ķermeņiem.
Hidrodinamikas uzdevumu risināšanai izmanto mehānikas pamatlikumus un galvenās metodes, ievērojot šķidrumu vispārīgās īpašības. Tā iegūst informāciju par ātrumu, spiedienu un tangenciālo spriegumu jebkurā telpas punktā šķidrumā; tas dod iespēju aprēķināt arī šķidruma un cieta ķermeņa mijiedarbības spēkus (hidrodinamiskā pretestība, hidrodinamiskais spiediens). Hidrodinamikas pamatvienādojumus iegūst, izmantojot vispārīgās fizikas likumus tādam šķidruma masas elementam, kura tilpums robežgadījumā tiecas uz nulli, nepārtrauktības vienādojumu iegūst no masas nezūdamības likuma, Bernulli vienādojumu ideālam šķidrumam — enerģijas nezūdamības likuma. Ideāla šķidruma kustību apraksta Eilera vienādojumi, reāla — Navjē-Stoksa vienādojumi. Viskoziem šķidrumiem hidrodinamikas pamatvienādojumu atrisinājumus var iegūt tikai robežgadījumos, ko nosaka Reinoldsa skaitļa (Re) vērtības; turklāt mazām Re vertībām atbilst lamināra plūsma, lielām - turbulentā plūsma.
Risinot dažus tehnikas uzdevumus par mazviskozu šķidrumu kustību, hidrodinamikas vienādojumus iespējams vienkāršot, izdalot aptekamā ķermeņa virsmai pieguļošo šķidruma robežslāni, kurā jāievēro viskozitāte; ārpus šī slāņa šķidrumu var uzskatīt par ideālu. Ja šķidruma kustībā galvenā nozīme ir smaguma spēkam, hidrodinamikas aprēķinos lieto Frūda skaitli. Hidrodinamikas atziņas izmanto kuģu un lidmašīnu projektēšanā, cauruļvadu, hidroturbīnu un sūkņu aprēķinos, gruntsūdeņu filtrēšanās pētīšanā.
Juris Alunāns
Juris Alunāns, īstajā vārdā Gustavs Georgs Frīdrihs Alunāns (vecajā ortogrāfijā Juris Allunan; dzimis Jaunkalsnavā, miris  Jostenes pagastā) bija latviešu dzejnieks, publicists, valodnieks. Viens no jaunlatviešu kustības dalībniekiem, latviešu nacionālās valodniecības pamatlicējs. Jurim Alunānam ir liela nozīme latviešu laicīgās dzejas un literārās valodas attīstībā. Pirmais sacerējis latviešu literatūrā sabiedriski nozīmīgu, mākslinieciski augstvērtīgu dzeju. Pirmais nozīmīgais latviešu literārās valodas veidotājs — skaudis ģermānismus, darinājis jaunvārdus (pētnieks, drēbnieks, veikals). Viņš ir latviešu "teātra tēva" Ādolfa Alunāna tēvabrālis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1832. gada 13. maijā kā sestais bērns bijušā skrīvera un Jaunkalsnavas muižas nomnieka Andrieva Alunāna un viņa sievas Edes (dzimušas Hedvigas Sniedzes-Brunovskas) ģimenē. Viņa vecāki bija brīvi ļaudis jau pirms dzimtbūšanas atcelšanas, tādēļ jau no bērnības Juris tika audzināts ar pašcieņu un brīviem uzskatiem.
Bērnība un ģimene
Andrieva Alunāna bērni bija: Pēteris, Minna, Jūlijs (ierēdnis Jelgavā, vēlāk pagasta skrīveris), Edvards (saimnieks Sesavas Kaujos), Jūlija, Juris un Indriķis. Andrievu Alunānu (1797-1861) viņa mazdēls Ādolfs Alunāns raksturoja kā nopietnu vīru, kura vaibstos viņš neatceras redzējis smaidus un jautrību. Nepiekusis viņš rūpējās par savu bērnu izglītību un labklājību. Lai bērniem būtu vieglāk no Kalsnavas Rīgā skolas apmeklēt, viņš uzcēla Rīgā pats savu namu. Jura māte Ede bija čakla saimniece. Lai pēc vīra nāves sagādātu līdzekļus jaunāko bērnu izglītošanai, viņa rentēja dažus krogus.
Vecākais no viņu bērniem Pēteris (1821-1903), Mazsesavas nomnieks, bija rosīgs Latviešu un Lauksaimniecības biedrību darbinieks Jelgavā. No viņa bērniem tikuši pazīstami: latviešu teātra tēvs Ādolfs Alunāns, mūzikas mākslinieks Nikolajs Alunāns, Teodors Alunāns tulkojis dažus romānus un lugas (Kāds brīdis kantorī, Neaicināti viesi). Viņa meitu Luīzi apprecēja dzejnieks Vensku Edvards (Skujenieks); pēdējo bērni ir dzejniece Biruta Skujeniece un rakstnieks Marģers Skujenieks.
Jaunākais Andrieva Alunāna dēls Indriķis (Heinrihs) studēja Maskavā, Tērbatā, Pēterburgā filozofiju, zemkopību, dabas zinātnes. Viņš sešdesmitos gados sagatavoja krievu laikrakstiem dažus rakstus par latviešiem un no 1864. gada strādāja Pēterburgas Avīžes redakcijā. Vēlāk viņš tulkoja dažus krievu rakstnieku darbus latviešu valodā (Gogoļa "Revidentu", Ostrovska "Pašu ļaudis - gan izlīgsim"). No 1873. gada viņš dzīvoja Jelgavā un bija grāmattirgotājs un apgādnieks, izdeva dažus ievērojamus latviešu literātūras darbus, to starpā sava brāļa Jura "Dziesmiņu" pirmās daļas otru papildinātu izdevumu un "Dziesmiņu" otru daļu, Kaudzīšu "Mērnieku laikus", Kaudzītes Matīsa sakopotās "Dzejnieku labdienas".
1839. gadā Andrievs Alunāns ugunsgrēkā zaudēja visu mantu. Arī neraža piespieda viņu aiziet no Kalsnavas. Blakus Jelgavai jau dzīvoja daži Andrieva vecākie dēli. Andrievs Jelgavas tuvumā nomāja Valdeķu (Zorgenfreijas) pusmuižu līdz ar viesnīcu.
No 1847. gada Juris Alunāns kopā ar jaunāko brāli Indriķi mācījās Jelgavas apriņķa skolā, no 1848. gada līdz 1854. gada decembrim ieguva labu klasisko izglītību Kurzemes guberņas "Cildenajā ģimnāzijā" (Gymanasium illustre) Jelgavā. Jau skolas laikā apguva krievu, vācu, grieķu, latīņu, franču, lietuviešu, senebreju valodas un nopietni pievērsies latviešu valodas pētniecībai. Skolas gados viņš jau brīvi lasījis oriģinālā Homēra, Tukidīda, Platona, Sofokla un Eiripīda darbus un arī pats sacerējis dzejoļus klasiskajos pantmēros grieķu valodā. Tajā laikā viņš atdzejoja lielāko daļu vēlāk publicēto dzejoļu.
"Alunāns nav nācis tuvākos sakaros ne ar kādiem biedriem," — raksta literatūras vēsturnieks T. Zeiferts. — "Gan tanī laikā mācījās Jelgavas ģimnāzijā arī Krišjānis Barons, bet kādu klasi zemāk. Reiz tomēr Barons nogājis Alunāna dzīvokli, bet atradis to piepīpotu un nesastapis tanī savu skolas biedru. Ģimnāzijas apmeklēšanas laikā radās ar maz izņēmumiem Alunāna Dziesmiņas: Pie tām viņš strādāja neapnicis, savu brāļu un kādas radinieces cik necik pabalstīts. Turpretī no sava tēva, kas bija praktisks cilvēks, viņam vajadzēja nodarbošanos ar dzeju un latviešu valodu rūpīgi slēpt."
Studenta gadi
1855. gadā jūlija beigās Juris Alunāns devās uz Tērbatas Universitāti studēt medicīnu, bet izkrita matemātikā un netika uzņemts par studentu. Viņš tomēr palika Tērbatā, lai sagatavotos iestāšanās eksāmenam un lai apmeklētu lekcijas kā brīvklausītājs.
1856. gadā Alunāns izdeva Tērbatā dzejoļu krājumu "Dziesmiņas, latviešu valodai pārtulkotas" (gandrīz visi dzejoļi atdzejoti un lokalizēti no vācu, krievu u.c. valodām). Alunāns gribēja parādīt latviešu valodas skaistumu un līdzvērtību starp citām valodām. Tas bija pirmais mākslinieciski nozīmīgais dzejas apkopojums latviešu valodā. 1856. gada otrajā pusē sāka publicēties Mājas Viesī, turpināja to līdz 1859. gadam. 1860. gadā iznāca viņa enciklopēdisko rakstu apkopojums: "Sēta, Daba, Pasaule" trijās grāmatās (1—3, 1859—1860). Tērbatā sarakstīja lielāko daļu grāmatas “Tautas saimniecība” (izdota 1867). Studenta gados J. Alunāns sacerējis un publicējis ap 150 lielāku vai mazāku rakstu.
Alunānam šķita, ka savu rakstu izdošana materiālā ziņā atmaksāsies. Viņš cītīgi gādāja, lai tas iznāktu, iespiedumiem un papīram mēģinādams sadabūt līdzekļus, naudu aizņemoties pa daļai no saviem studiju biedriem. Bet 1860. gadā rakstu sakopojums "Sēta, Daba, Pasaule" trijās burtnīcās cerētās peļņas vietā viņam ienesa zaudējumus un jaunas materiālas rūpes. Līdzekļus pa lielākai daļai gādā viņa brālis Edvards Sesavas Kauļu mājās.
1861. gadā Alunāns beidza Tērbatas Universitāti un tā paša gada 15. augustā pārcēlās uz Sanktpēterburgu un tika uzņemts Meža akadēmijā par kroņa stipendiātu.
"Arī šeit viņam daži tautības un centienu biedri, starp tiem vēlākais Pēterburgas Avīžu līdzstrādnieks Frīdmanis, kas latviešu valodā saraksta dažus populāri zinātniskus darbus (par jūru, Ēģipti)," — rakstīja T. Zeiferts. — "Alunāns aizraujas ar botāniku, sāk krāt stādus herbārijam, kas lai noderētu nākamajai latviešu zemkopju akadēmijai. Stipri viņš interesējas par Baltijas jautājumu, seko attiecīgajiem rakstiem avīzēs un brošūrās un arī pats par to raksta. Ar krievu, vācu un poļu studentiem viņam nav nekādas saskaņas. Krievu studentus viņš uzskata par eksaltētiem konstitucionālistiem un atrod, ka viņu idejas pāragras, ka tikai pēc 25 gadiem ar viņiem varētu būt vienis prātis. Šai laikā nomirst viņa tēvs; joprojām viņš paliek sakaros ar saviem brāļiem."
Ādolfs Alunāns tā raksturo savu radinieku: «Juris Alunāns bija mazāks kā viduvēja auguma, bet plecīgs, tumši dzelteniem matiem un iesarkanu bārzdu, kuru viņš bija izaudzinājis tā saucamā ciķeļa formā. Pārlieku tuvredzīgs būdams, viņš nēsāja brilles, un, vispārīgi ņemot, nevarēja viņa seju pieskaitīt pie daiļām. Alunāna seja atradās pie visa nedaiļuma kas sevišķi pievilcīgs, un tas pastāvēja viņa smaidos, kas bija pilni ironijas un satīras. Šinīs smaidos bija lasāma gan lepna pašapziņa, gan glupības apsmiešana un nievāšana, un, kad Alunāns tā pavisam savādi pasmīnēja, tad viņa fizionomijai bija it kā sevišķa vara.»
1862. gada sākumā Alunāns izstājās no Meža akadēmijas.
Pēdējie gadi
1863. gada sākumā Alunāns aizbrauca uz brāļa mājām Jostenes pagasta Kauļos. No 1864. gada sākuma Juris Alunāns atradās pastāvīgā policijas uzraudzībā, viņa dzeju un rakstus bija aizliegts publicēt. Tos viņa brālis Heinrihs (Indriķis) Alunāns izdeva tikai pēc autora nāves.
"1864. gada agrā pavasarī svešzemju kokus un krūmus kopdams, viņš saaukstējas un iegulst," — turpina T.Zeiferts. — "Nojauzdams nāves tuvumu, viņš liek aizdedzināt cigāru, pa dūmam vilkdams, sarunājas par dzīves niecību, atvadās pa kārtai no visiem un mierīgi izdziest . "
Alunāns apglabāts Lielvircavas kapos, kur 1902. gadā viņam uzcelts piemineklis.
Tā kā "bez valodas nav nekādi augstāki gara spēki domājami", tad J.Alunāna valodnieka darbībai sešdesmitajos gados piešķirama lielā sabiedriska nozīme, sevišķi tai izšķirošajā stadijā, kad radās jautājums par latviešu tautas nacionālās attīstības iespēju.
J.Alunāns bija pirmais, kas savā dzejā latviešu tautu pacēla uz kultūrtautu līmeņa.
Iedvesmojot mācīt dzimto valodu, viņš rakstīja arī: "Turklāt nesmādējiet vis citas svešas valodas, sevišķi vāciešu valodu iemācīties, bet tās iemācijušies arī nekaunaties joprojām būt īsti latvieši. Tad latvietis savu tautas brāli, kas pie gaismas nācis, vairs ar greizām acīm neuzlūkos, bet ar to leposies, ka no viņu starpas arī mācīti, slavējami vīri ceļas; tad mācīti latvieši vairs savus tautas brāļus nesmādēs, bet tos lūkos arī pie gaismas vest, tad gaisma latviešu ātri pieņemsies .""“Mūsu padoms ir šāds: turiet savu tēvu valodu godā un cieņā, un jums labi klāsies virs zemes. Jo, kas sevi pašu negodā, to arī citi negodās... Iemācījušies arī nekaunaties joprojām būt īsti latvieši. ” Juris Alunāns."
Darbi
Pēc rūpīgas iepazīšanās ar visu, kas rakstīts latviski, J. Alunāns secina, ka "lielākā grāmatu daļā, kas līdz šim ļaudīs izgājušas, valoda ļoti pārgrozīta un sajaukta. Tikai vecais Stenders savos dažādos rakstos, Heselberģis savos sprediķos un vēl citi reti rāda, ka latviešu valodu labi pratuši... Rakstītāji, kas latviešus grib pamācīt un tiem par jaunām lietām ko stāstīt, latviešu valodu īsti neizprot un tāpēc visu pēc vāciešu vīzes groza. Tomēr latviešu valoda jo spēcīga, tā ka viņa var apzīmēšanas priekš liela pulka svešu lietu no sevis pašas radīt. "
Alunāns ir bagātinājis latviešu leksiku ar ap 600 vārdiem. Viņa doti vārdi (dažkārt ar citu nozīmi) ir:
attālināt, apvalks, austuve, ceļot, ceļinieks, ceptuve, daiļot, dalāmība, dziesminieks, drēbnieks, dzimte, eja, ēstuve, galdnieks, izraksts, iestāties, jautrība, jokdaris, kokvilna, krava, kareivis, maiznieks, mazgātava, namdaris, pārdotava, pētnieks, saraksts, siltumnīca, saeima, uzvalks, veikals, vienība.
Tā kā J. Alunāns prata vairākas valodas un bija daudz domājis par latviešu valodas problēmām, viņš zināja, kā latviešu vārdu krājums bagātināms un kas no tā skaužams.
Jauni vārdi pēc citu valodu parauga
Tādus vārdus sauc par kalkiem. Šo vārdu krājumā J. Alunāns ieviesis vārdu kokvilna (vācu Baumwolle).
No leišu valodas viņš pārņēma vārdu kareivis,
no angļu valodas - ferma, drenas u.c.,
no krievu valodas - arbūzs, akmeņogles, apakšnams, augstskola, ūdeņradis,
no vācu valodas tikai vienu vārdu - vekselis, pārējie vācu termini tiek skausti, piem., ģeldīgs - derīgs, ķirspēle - draudze, presēts - slogots, štrāpe - sods, slaka -- šķirne (runājot par augiem un dzīvniekiem) un šķira, Geschäft, Verrichtung - veikals, Geschenk zum Bestechen - balws, Geschlecht, Geschlechtsunterschied - dzimtene.
Internacionālie vārdi
Ideja, demokrātija, barometrs, budžets, republika.
Vārdu nozīmes maiņa un izlokšņu izmantošana
XIX gadsimtā vārdi valsts (Vidzemē) un pagasts (Kurzemē) bija sinonīmi ar nozīmi ‘pagasts’. Alunāns ieteica lielās teritorijas apzīmēšanai lietot vārdu valsts (kā to darīja Stenders), bet pagasts - mazākam apgabalam.
Tajā paša laika posmā vēstules tika sauktas par grāmatām, Alunāns piedāvāja vārdu breve;
dzejoļus sauca par rīmēm un ziņģēm, Alunāns piedāvāja - dziesma, dziesmiņa;
vēsturi apzīmēja vārds stāsts, Alunāns piedāvāja - istorija.
Atvasinājumi
Virtuve, klausītava, zvērnīce, virsvaldnieks, rakstniecība, zemkopība, skābeklis.
Tiek izmantoti J. Alunāna ieteiktie mēnešu nosaukumi - janvāris, februāris, marts, aprīlis, maijs utt. senāko janvar, vevrar, merc, april, mei utt. vietā, tautu nosaukumi - angļi, armēnieši, austrieši, beļģieši, francūži, grieķi, holandieši, spānieši, senāko nosaukumu eņlenderi, armenjeri, eistreiķeri, belgeri, spranči, grieķeri, ollenderi un spānjeri vietā, valstu nosaukumi - Francija, Zviedrija, Anglija u.c. senāko nosaukumu Zviedru zeme, Englender zeme vai Eņģlande vietā.
Ripinas apriņķis
Ripinas apriņķis ir apriņķis Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes austrumos. Robežojas ar Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Lipno, Golubas-Dobžiņas un Brodņicas apriņķiem, kā arī Mazovijas vojevodistes Žurominas un Serpcas apriņķiem.
Globalstar
Globalstar ir globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas ļauj veikt balss un zema ātruma datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes. Sistēma ir līdzīga Iridium un Orbcomm pavadoņsistēmām. Globalstar sastāv no 48 aktīviem un dažiem rezerves pavadoņiem. 2010. gadā sākta otrās paaudzes Globalstar pavadoņu sistēmas palaišana. Pēc 2007. gada datiem, Globalstar ir vairāk nekā 275 000 lietotāju varāk nekā 120 valstīs.
Avesta (valoda)
Avesta ir senākā no rakstu pieminekļos saglabātajām irāņu valodām. Izmantota zoroastiešu svēto himnu pierakstīšanai. Šo himnu krājums zināms ar nosaukumu "Avesta" un no tā arī cēlies valodas nosaukums. Avestas tekstu pierakstam izmantots avestas alfabēts, kas ir daudz vēlāks aizguvums no aramiešu raksta.
Mūsdienās zoroastrieši kā kulta valodu izmanto citu valodu — centrālirāņu dialektu dārī (nejaukt ar Afganistānā lietoto persiešu valodas variantu dari).
Balikesiras ils
Balikesiras ils ir viens no Turcijas iliem. Izvietojies valsts rietumu daļā un tā krastus apskalo divas jūras: ziemeļos Marmora jūra, bet dienvidrietumos — Egejas jūra. Robežojas rietumos ar Čanakales ilu, dienvidrietumos — ar Izmiras ilu, dienvidos — ar Manisas ilu, dienvidaustrumos — ar Kitahjas ilu, bet ziemeļaustrumos — ar Bursas ilu. Teritorija kalnaina, ila rietumos atrodas Kazdagi grēda ar tā augstāko virsotni Kirklaru (1710 m). Balikesiras ilā nozīmīgas kaolinīta un boraka ieguves vietas, ievērojami kūrorti.
Datora tastatūra
Datora tastatūra jeb datora klaviatūra ir datora ievades iekārta. Standarta datora tastatūrai ir 101 vai 104 taustiņi. Datora tastatūrai (ierasti QWERTY tipa) ir vairāk kā simt taustiņu, turklāt taustiņu nozīme nav pastāvīga. Dažādas programmas piešķir taustiņiem dažādu nozīmi. Uz tastatūras ir visi latīņu burti, no A līdz Z, cipari, no 0 līdz 9, un dažādi speciālas nozīmes taustiņi. Tastatūras atšķiras pēc to pielietojuma, taustiņu novietojuma un citām īpašībām. Cilvēkiem ar īpašām vajadzībām ir izveidotas programmas, kas attēlo tastatūru uz datora ekrāna. Šīs programmas parasti ir integrētas operētājsistēmās.
Pārsvarā standarta tastatūrām ir divpadsmit funkciju taustiņi, kas izvietoti tastatūras augšējā rindā, zem tās atrodas alfabēta-ciparu taustiņu bloks. Šī bloka labajā pusē atrodas kursora vadības taustiņi, savukārt tastatūras labajā pusē atrodas ciparu taustiņu panelis.
Tastatūru tipi pēc savienojuma ar datoru
Tastatūras iedalās pēc savienojuma veida ar datoru bezvadu un vadu savienojuma tastatūrās.
Bezvadu tastatūra
Bezvadu tastatūrās tiek izmantoti trīs galvenie savienojuma tipi, tie ir Bluetooth savienojums, infrasarkanais savienojums (IR) un radiofrekvenču savienojums (RF). Tastatūras ar radiofrekvenču savienojumu tiek barotas no akumulatora vai caur USB kabeli, kas tiek izmantots tastatūras akumulatora uzlādēšanai. Tastatūrām ar infrasarkano savienojumu ir jāatrodas pieņemošā signāla ierīces darbības rādiusā. Tastatūrām ar infrasarkano savienojumu, salīdzinājumā ar citu savienojumu bezvadu tastatūrām, ir vismazākais darbības rādiuss. Tastatūrās ar Bluetooth savienojumu tiek izmantota Bluetooth tehnoloģija, kas nodrošina lielāku darbības rādiusu, nekā tastatūrām ar radiofrekvenču un infrasarkano savienojumu. Savukārt tastatūras ar radiofrekvenču savienojumu nodrošina lielāku mobilitāti, nekā tastatūras ar Bluetooth savienojumu vai infrasarkano savienojumu.
Vadu tastatūra
Populārākais vadu savienojuma standarts ir standarta USB savienojums. Vēsturiski tika izmantots arī PS/2 savienojums. Neatkarīgi no tā, kāds ir tastatūras savienojuma tips ar datoru, signālu pieņem tastatūras kontrolieris — integrāla mikroshēma, kas apstrādā tastatūras datus un nodod tos operētājsistēmai. Kad operētājsistēma saņem datus no tastatūras, tā vispirms pārbauda, vai šie dati nav sistēmiskā Windows tipa komanda [Ctrl]+[Alt]+[Delete], kas restartē datoru. Pēc tam operētājsistēma nodod datus aktīvam pielikumam. Pielikums arī pārbauda, vai nav ievadīta komanda [Alt]+[F], kas atver failu Windows programmās. Ja nav ievadīta neviena no šīm komandām, tad pielikums uztver datus kā vienkāršu simbolu ievadi. Ja aktīvs pielikums neatļauj tastatūras datu ievadi, tas šos datus vienkārši ignorē. Viss process - no taustiņa nospiešanas līdz datu ievadei pielikumā - notiek praktiski vienā mirklī.
Tastatūru tipi pēc taustiņu izkārtojuma
Tastatūras izkārtojums var būt dažāds. Piemēram ergonomiskas tastatūras, kompaktas tastatūras, u.c.
Ergonomiskas tastatūras
Izgatavojot ergonomiskas tastatūras, ņem vērā ergonomikas aspektus. Darbs ar ergonomiskām tastatūrām nodrošina ērtu roku stāvokli. Ergonomisko tastatūru dizains ļauj novērst roku slimības un sekmē pareizu ķermeņa stāvokļa saglabāšanu darba laika ar datoru.
Kompaktas tastatūras
Tastatūru izmērs pastāvīgi palielinās, īpaši ergonomisko tastatūru izmērs. Ergonomisko tastatūru lielais izmērs tiek skaidrots ar speciālu funkciju taustiņu esamību, kas ir paredzēti īpašu funkciju izpildei. Kompaktas tastatūras ir plakanas un uz tām parasti nav ciparu bloka tastatūras labējā daļā. Dažām kompaktām tastatūrām ir gumijas paliktnis, ko var izmantot datorpeles vietā. Kompaktas tastatūras ērti ņemt līdzi braucienos, jo tās aizņem maz vietas.
Interneta tastatūras
Interneta tastatūra ir paredzēta komforta paaugstināšanai interneta lietotājiem. Interneta tastatūrai ir funkcionālie taustiņi, kas paredzēti ātrai piekļuvei interneta resursiem.
Multimediju tastatūras
Cilvēki aizvien vairāk izmanto multimediju un interneta produktus, tāpēc ir izveidotas tastatūras, kur izvietoti taustiņi biežāk lietojamo funkciju izsaukšanai. Tā kā daudzas no šīm funkcijām attiecas uz multimediju sfēru, tādas tastatūras bieži tiek dēvētas par multimediju tastatūrām. Multimediju tastatūrai ir 104 taustiņi, kā arī tā ir nodrošināta ar papildu apzīmējumiem (parasti cita lieluma un formas), kas paredzēti, lai vienkāršotu darbu ar dažām datoru pamatfunkcijām:
Virtuālas tastatūras
Virtuālas tastatūras nav fiziski taustāmas. Tās ir tastatūras, ko emitē speciālas programmas. Viena no tādām programmām ir programma Comfort Keys Pro.
Tastatūru ergonomika
Ergonomika ir ierīces pielāgotība cilvēka bioloģiskajām īpatnībām. Pirmā ar datoru tastatūru ergonomiku sāka nodarboties kompānija Cherry. Tastatūra izskatījās šādi: galvenais burta bloks ir sadalīts uz pusēm, šīs puses mazliet šķirtas nelielā leņķī (šo fiksācijas leņķi varēja regulēt). No tā brīža tika uzsākta jauna mode ergonomisko tastatūru radīšanā. Vēlāk šādas tastatūras uzsāka ražot daudzas kompānijas (Microsoft, Logitech, BTC, u.c). Tauriņa tipa tastatūra ir vēl ergonomiskāka. Taustiņi attiecība pret tastatūras viduslīniju ir izvietoti V burta veidā, tādējādi tā ir sadalīta divās daļās.
Regīna Ločmele
Regīna Ločmele (iepriekšējā laulībā Regīna Ločmele-Luņova; dzimusi Sevastopolē) ir Latvijas politiķe, cilvēktiesību aktīviste, bijusi žurnāliste un ir pazīstama arī kā biedrības "Zolitūde 21 11" vadītāja. Bijusi 12. Saeimas un 13. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Saskaņa" (ir viena no tās līdzpriekšsēdētājiem).
Biogrāfija
Dzimusi 1966. gadā Sevastopolē PSRS flotes virsnieka Jāņa Ločmeļa un viņa sievas Larisas ģimenē. 1970. gadā kopā ar vecākiem un jaunāko māsu Jūliju pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Mācījās Rīgas 67. vidusskolā, Liepājas A. Puškina 2. vidusskolā, 1983. gadā beidza mācības Rīgas 78. vidusskolā. Studēja Latvijas Universitātē, 1988. gadā ieguva žurnālista specialitāti un 1994. gadā starptautisko attiecību specialitāti.
Strādāja par Latvijas Televīzijas ziņu dienesta programmu vadītāju, radio žurnālisti.
2007. gadā Sočos piedalījās pasaules precēto sieviešu konkursā Mrs. World, viesojās Ramzana Kadirova rezidencē Gudermesā Čečenijā.
Politiskā darbība
2014. gadā R. Ločmeli-Luņovu ievēlēja 12. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta. 2015. gadā prokuratūra uzsāka kriminālprocesu pret viņu kopā ar citiem aizdomās turētajiem par izvairīšanos no nodokļu nomaksas lielā apmērā organizētā grupā un noziedzīgi iegūto līdzekļu legalizēšanu. Viņa paziņoja, ka viņai inkriminētais noziegums ir meli, tomēr nolēma nolikt Saeimas deputātes mandātu.
2017. gadā R. Ločmele-Luņova tika ievēlēta Rīgas Domē no "Saskaņas" un "Gods kalpot Rīgai!" apvienotā saraksta.
2018. gadā kriminālprocesu pret viņu izbeidza, nekonstatējot nozieguma sastāvu.
2018. gada oktobra Saeimas vēlēšanās viņa tika ievēlēta par 13. Saeimas deputāti un kļuva par Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas Mājokļa jautājumu apakškomisijas priekšsēdētāju. 2019. gada maijā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēta. Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Pēc partijas neveiksmes 14. Saeimas vēlēšanās tās vadība mainījās, un kongresā 2023. gada janvārī R. Ločmeli ievēlēja par vienu no trim līdzpriekšsēdētājiem.
Sabiedriskā aktivitāte
2013. gadā pēc lielveikala "Maxima" sagrūšanas Rīgā aktīvi iesaistījās palīdzībā cietušiem un viņu ģimeņu locekļiem. Kļuva par biedrības "Zolitūde 21 11" locekli un vadītāju. Sagatavoja un izdeva atmiņu grāmatu par traģēdiju "Atceries Zolitūdi, 21/11".
2017. gadā tika ievēlēta Dzīvokļu īpašnieku un īrnieku biedrības "Tauta pret zemes baroniem" valdē, lai palīdzētu Rīgas daudzdzīvokļu māju iedzīvotājiem aizsargāt savas tiesības piespiedu zemes nomas apmaksā. Biedrība sagatavoja vairākas prasības tiesām par nesamērīgu zemes nomas apmēru un 2017. gada 28. jūnijā uzvarēja pirmo procesu, kad Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa atzina, ka skandalozās uzņēmuma Pilsētas zemes dienests komercdarbība ir zemju zem daudzdzīvokļu mājām uzpirkšana un prasījuma tiesību tālākā pārdošana. Tāpēc zemes īpašnieks nav tiesīgs no dzīvokļu īpašniekiem piedzīt parādu par nesamaksāto nomu desmit gadu garumā, bet tikai par trim gadiem, jo šī uzņēmuma darbību regulē nevis Civillikums, bet Komerclikums, kurā noteikts, ka parādu piedzīšanas termiņš ir trīs gadi.
Ārijs Ūdris
Ārijs Ūdris (dzimis ) ir latviešu ekonomists un politiķis, bijušais Latvijas zemkopības ministrs.
Biogrāfija
Ārijs Ūdris no 1961. līdz 1969. gadam mācījies Ādažu pamatskolā un no 1970. līdz 1974. gadam Saulaines tehnikumā, iegūstot agronoma kvalifikāciju. Neklātienē mācījies Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas lauksaimniecības ekonomikas un organizācijas kursos un pabeidzis to 1986. gadā, iegūstot ekonomista kvalifikāciju. Beidzis kursu lauksaimniecības vadīšanā Mičiganas štata universitātē ASV.
No 1974. līdz 1994. gadam bijis agrofirmas "Ādaži" darbinieks. Iecirkņa priekšnieks, valdes priekšsēdētāja vietnieks augkopības un lauksaimniecības produktu pārstrādes nozarēs. Līdz 1990. gadam bijis PSKP biedrs.
Darbība politikā
Ūdris 1990. gadā ievēlēts Augstākajā Padomē no Latvijas Tautas frontes saraksta. Ir bijis AP ārlietu komisijas loceklis. 1993. gadā bijis ārējās tirdzniecības ministra vietnieks un ārvalstu kredītu sadales komisijas loceklis. Togad arī iesaistījies Kluba 21 dibināšanā. Māra Gaiļa vadītajā valdībā Ārijs Ūdris bija zemkopības ministrs, krēslu ieņēmis un zaudējis  sakarā ar jaunas valdības ievēlēšanu pēc Saeimas vēlēšanām.
2005. gada pašvaldību vēlēšanās kandidējis uz vietu Ādažu pagasta padomē no "Rīgas apriņķa novadu apvienības" saraksta, nav ievēlēts.
Ārpus politikas
1992. gadā kļuvis par akciju sabiedrības "Ādaži" valdes priekšsēdētāju. 1997. gadā iecelts par padomes priekšsēdētāju. Kopš 1996. gada — SIA "Berlat" ģenerāldirektors. Ir bijis arī Rīgas reģiona attīstības aģentūras direktors un Rīgas meža aģentūras konsultatīvā padomes loceklis. No šiem amatiem aizgājis 2003. gadā.
Personīgā dzīve
Precējies ar Irēnu Ūdri. Pārim ir divas meitas: Ineta un Iveta.
Memfisas "Grizzlies"
Memfisas "Grizzlies" (en) ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas ir bāzēts Memfisā, Tenesī štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Rietumu konferences Dienvidrietumu divīzijā. Tas tika dibināts 1995. gadā kā Vankūveras "Grizzlies" un kopš dibināšanas spēlē NBA. 2001. gadā komanda pārcēlās uz Memfisu.
Helmža
Helmža, vēsturiskais vācu nosaukums Kulmzē ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz ziemeļiem no Toruņas. Līdz 1823. gadam bija Kulmas bīskapa rezidence. 1266. gadā Helmžā mira Sv. Juta (Jutta von Sangerhausen), Prūsijas svētā aizbildne. Helmžas katedrālē apglabāts Vācu ordeņa lielmestrs Zigfrīds fon Feihtvangens (Siegfried von Feuchtwangen, miris 1311. gadā), kurš izveidoja Malborkas pili par ordeņa centru.
Cilvēki
Helmžā dzimis Mihals Kvjatkovskis (Michał Kwiatkowski, 1990) — riteņbraucējs, 2014. gada pasaules čempions.
ORBCOMM
ORBCOMM ir globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas ļauj veikt īsziņu un maza ātruma datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes. Sistēma, atšķirībā no Iridium un Globalstar, nepiedāvā tiešos balss sakarus. Globalstar sastāv no 29 pavadoņiem (vēl 5 tiks iedarbināti 2008. gada vasaras beigās). Pakalpojumus plaši izmanto transporta kompānijas, lai varētu sekot saviem transportlīdzekļiem un to stāvoklim ceļā (klientu iekārtās var tikt iebūvētas GPS uztveršanas iespējas).
Roberts I (Drē grāfs)
Drē grāfs Roberts I, saukts par Lielo (fr; dzimis ap 1123. gadu, miris ) bija Francijas kraļa Luija VI Resnā un Savojas Adeles piektais dēls. Pa mātes līniju viņam rados bija Karolingi un Monferatas marķīzs Viljams V.
1137. gadā viņš sāka pārvaldīt Drē grāfisti kā tēva vasalis un to pārvaldīja līdz 1184. gadam, kad valdīšanu nodeva savam dēlam Robertam II.
1139. gadā apprecējās ar Agnesi de Gārlandi. 1145. gadā atkārtoti apprecējās ar Havīzi d'Evrē (Devrē). 1152. gadā apprecējās trešo reizi ar Agnesi de Bodemonti, kurai pūrā bija Brenē-sur-Vīzlas grāfiste, kā arī Ferē-en-Tardenā, Pontarsī, Nesles, Longevilas, Kvinsī-en-Tardenā, Savinjī un Bodemontas pārvaldes tiesības.
Laulības un bērni
Iespējams, ka Sicīlijas kanclers Stefens du Peršē arī ir viņa dēls (nav zināms, vai likumīgs).
Let It Be (albums)
Let It Be ir divpadsmitais un pēdējais grupas The Beatles studijas albums. Tas tika izdots, neilgi pēc grupa paziņoja par darbības pārtraukšanu. Tā kā albums tika lielākoties ierakstīts 1969. gada sākumā, daži fani un eksperti uzskata, ka Let It Be ir bītlu priekšpēdējais albums, bet mazliet agrāk izdotais Abbey Road - pēdējais. Šis albums ir skaņas celiņš dokumentālajai filmai par grupu, Let It Be. 2003. gadā tika izdots albums Let It Be... Naked, kurā nav iekļauti producenta Fila Spektora labojumi dziesmu skanējumā.
Silja Festival
Silja Festival ir Francijas un Itālijas kuģniecības Corsica Ferries Sardinia Ferries kruīza prāmis. Uzbūvēts 1986. gadā Somijas uzņēmuma Wärtsilä Hietalahti kuģu būvētavā.
2006. gadā Silja Line ar visiem kuģiem nopirka Igaunijas uzņēmums Tallink. Silja Festival kursēja maršrutā Turku—Mariehamna/Longnesa—Stokholma. 2008. gada jūlijā to šajā līnijā nomainīja prāmis Galaxy.
2014. gada janvārī uz deviņiem mēnešiem Silja Festival tika iznomāts Kanādas uzņēmumam Rio Tinto Alcan. Tas bija noenkurots pie Kitimatas Britu Kolumbijā Kanādā un kalpoja kā darbinieku apmešanās vieta.
2015. gada maijā Silja Festival pārdots Francijas un Itālijas kuģniecībai Corsica Ferries Sardinia Ferries. Jauna pieraksta osta — Dženova Itālijā.
Minerālu uzskaitījums no M līdz P
Pēdējoreiz atjaunots 2006. gada 15. septembrī.
Nav iespējams sastādīt precīzu un nekļūdīgu "pasaules minerālu sarakstu". Ar jaunu minerālu reģistrāciju, aprakstīšanu un nosaukumu došanu nodarbojas Starptautiskā Mineraloģijas asociācija. Tomēr pirms 1959. gada atklātie minerāli nav izgājuši mūsdienās pieņemto oficiālo nosaukuma došanas procedūru - kopš šī laika daļa no šiem agrāk atklātajiem minerāliem ir apstiprināti kā atsevišķi minerāli, toties citi vairs netiek uzskatīti par atsevišķu minerāla veidu. Šajā sarakstā iekļauti dažādi minerālu nosaukumi - gan tie, kas apstiprināti pēc 1959. gada, gan arī agrāk aprakstītie minerāli, par kuriem joprojām pastāv uzskats, ka tie ir atsevišķi minerāli. Ja Jūs šeit neatrodat kādu literatūras avotā minētu minerālu, tas visdrīzāk ir ieguvis citu nosaukumu, sadalīts vairākos minerālos vai atzīts par neesošu.
Tā kā šis saraksta izmērs pārsniedz ērta Vikipēdijas saraksta izmērus, tas sadalīts alfabēta grupās. Minerāli ir grupēti pēc nosaukumiem šādā veidā: A-C - Č-G - Ģ-J - K-Ļ - M-P - R-S - Š-Ž.
Minerāli sakārtoti pēc to nosaukumiem latviešu valodas alfabēta secībā.
Dižā briežvabole
Dižā briežvabole (la) — vislielākā Eiropas vabole no briežvaboļu dzimtas. Latvijā šī suga pēc atrašanas 1960. gadu beigās Ieriķu ciemā Gaujas nacionālajā parkā ilgstoši vairs nebija atrasta. 2021. gadā Dobeles apkaimē zem ozola privātmājas pagalmā atrasts miris šīs sugas tēviņš un ir ziņas, ka tās pastāvīgi dzīvo šajā teritorijā. Tā ir oficiāli aizsargājama suga Latvijas teritorijā.
Apraksts
Tā apdzīvo bioloģiski vecus lapkoku mežus, bet kāpuri pārtiek no satrupējušas koksnes, kas atrodas koka celma daļā un saknēs. Lai kāpuri spētu normāli attīstīties, tiem jābarojas vismaz piecus gadus.
Garums: tēviņš no 45 līdz 82 mm, bet mātīte no 25 līdz 57 mm. Vaboles no dažādām vietām atšķiras viena no otras pēc garuma. Dokumentāli apstiprināts rekordgarums (ieskaitot "ragus") ir 95 mm.
Krišjānis Valdemārs
Krišjānis Valdemārs (dzimis Ārlavas pagastā (tagad Valdgales pagasts), miris  Maskavā) bija latviešu ekonomists, publicists un politiķis, viens no jaunlatviešu kustības aizsācējiem, Ainažu jūrskolas dibinātājs, kā arī pirmās latviešu bibliotēkas dibinātājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1825. gada 2. decembrī "Vecjunkuros" saimnieka un vēlākā Ārlavas draudzes mācītāja palīga Mārtiņa Valdemāra un viņa sievas Marijas ģimenē. Vecākiem bijuši desmit bērni, no kuriem septiņi miruši līdz 15 gadu vecumam. Vecākais brālis Johans Heinrihs (Indriķis) Voldemārs (1819—1880) bija pārvācojies vēsturnieks un arhivārs, bet māsa Marija Medinska-Valdemāre (1830—1887) — rakstniece. Jau piecu gadu vecumā K. Valdemārs iemācījās lasīt. Pēc Lubezeres skolas beigšanas (1840) viņš strādāja Sasmakā (tagadējā Valdemārpils) par skolotāju, pēc tam Rundālē par pagasta skrīvera palīgu, vēlāk Lielberstelē un Ēdolē par skrīveri. Beidzis Liepājas ģimnāziju (1854), studēja ekonomiku (tolaik sauktu par "kamerālzinātni"), tautsaimniecības organizāciju un valststiesības Tērbatas universitātē. Viens no studentu korporācijas Fraternitas Academica Dorpatensis dibinātājiem 1857. gadā.
1848. gada 23. aprīlī (pēc vecā stila 11. aprīlī) Ēdolē K. Valdemārs dibināja pirmo latviešu bibliotēku, kas sākumā atradās Ēdoles baznīcā, bet pēc tam K. Valdemāra mājās. Pirmajā gadā tika saziedoti ap 70 rubļu, kas ļāva iegādāties ap 200 grāmatu.
1856. gada 5. novembrī tapa pirmā K. Valdemāra publikācija latviešu valodā — "Ziņa par jaunām grāmatām" laikrakstā "Mājas Viesis".
Ar rakstiem par jūrskolu veidošanas nepieciešamību ("Das Inland", 1857, 18-19) un brošūru "Uber die Heranziehung der Letten und Esten zum Seewesen." ("Par latviešu un igauņu piesaistīšanu jūrniecībai..", Tērbatā, 1857) jaunais zinātnieks pievērsa sev Krievijas valdības uzmanību kā izcils jūrniecības lietu pazinējs un pēc Tērbatas universitātes beigšanas (1858) tika aicināts strādāt Sankt-Pēterburgā, kur kļuva par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas laikraksta "St. Petersburgische Zeitung" redaktora palīgu un Finanšu ministrijas ierēdni. Ar savu darbību jūrniecības attīstīšanā guvis lielkņaza Konstantīna labvēlību un ietekmēja jūrniecības attīstību Baltijas piekrastē.
1862. gadā Leipcigā publicēja anonīmu brošūru "Baltische, namentlich livlandische Bauernzustande" ("Baltijas, īpaši Vidzemes zemnieku stāvoklis"), kur atzinīgi novērtēja G. Merķeļa paveikto un vērsās pret zemnieku beztiesisko stāvokli. No 1862. līdz 1865. gadam viņš bija "Pēterburgas Avīžu" izdevējs (sākumā cenzors un faktiski arī galvenais redaktors). 1864. gadā K. Valdemārs nodibināja pirmo latviešu jūrskolu Ainažos kā rezultātu saviem pētījumiem ekonomikā, kuros viņš galvenokārt pievērsās jūrniecības nozarei un tās attīstīšanai.
1865. gadā pret Valdemāru sāka kriminālizmeklēšanu un tiesas procesu t.s. Novgorodas lietā (Valdemārs bija ierosinājis latviešus iepirkt zemi Novgorodas apkārtnē, ja viņi to nevarēja izdarīt Baltijā, taču pasākums izrādījās nesekmīgs), kā rezultātā viņš zaudēja visus ietaupījumus un uz laiku tālākas karjeras iespējas. Lai izvairītos no kreditoriem (manta tika apķīlāta un pārdota izsolē) un rastu darba iespējas, 1867. gadā Valdemārs pārcēlās no Sanktpēterburgas uz dzīvi Maskavā, kur sākumā dzīvoja lielā trūkumā, nodarbojās ar publicistiku, rakstīja krievu konservatīvajiem laikrakstiem, veidoja latviešu-krievu-vācu valodu vārdnīcu, vēlāk atkal pievērsās jūrniecības un ekonomikas jautājumiem. Pēc K. Valdemāra ierosinājuma Fricis Brīvzemnieks Maskavā sāka organizēt Maskavas latviešu lasāmos vakarus, no kuriem vēlāk izauga latviešu trešā vecākā akadēmiskā mūža organizācija — akadēmiskā vienība "Austrums". 1873. gadā pēc Valdemāra ierosinājuma Krievijā tika nodibināta pirmā jūrniecības attīstības biedrība, kurā pats Valdemārs sāka strādāt par pastāvīgo sekretāru, kaut arī faktiski veica pētījumus jūrniecības ekonomikā, tajā skaitā pēc krievu valdības pasūtījuma. Līdz ar to 1870. gados ģimenes materiālais stāvoklis atkal uzlabojās.
Krišjānis Valdemārs miris 1891. gada 7. decembrī Maskavā, apbedīts Lielajos kapos Rīgā.
Let It Be
Let It Be var būt:
Krišjānis Valdemārs
Ģimene
1864. gada 18. februārī Sanktpēterburgā K. Valdemārs salaulājās ar Rīgas tirgotāja meitu, baltvācu rakstnieci Luīzi Johannu fon Rammu (1841—1914). Savu bērnu viņiem nebija, un viņi pieņēma ģimenē 3 audžumeitas — latviešu meiteni Annu (dzim. Stīgi) un angļu meitenes Esteri un Fransisu (dzim. Klarkas). Anna nomira 9 gadu vecumā, Estere nomira 1893. gadā un Fransisa (prec. Ertlinga) 1939. gadā izceļoja uz Vāciju.
Kredo
Latvijas Valsts vēstures arhīvs 1997. gadā izdeva Valdemāra vēstuļu krājumu, kur apkopots viss līdz šim laikam apzinātais viņa epistolārais mantojums, kas glabājas Latvijas, Igaunijas un Krievijas arhīvos, bibliotēkās un muzejos. Izdevuma zinātniskā redaktore bija Dr.hist. V. Zelče.
Grāmatā tika ievietotas 575 vēstules, kas attiecināmas laika posmā no 1854. gada līdz Valdemāra nāvei 1891. gadā. Tās hronoloģiski sakārtotas trīs posmos: Tērbata (1854—1858), Sanktpēterburga (1859—1867) un Maskava (1867—1891). Zinātniskā izdevumā darbi nodrukāti oriģinālvalodā - latviešu, vācu un krievu, ar latvisko tulkojumu citvalodās tapušajām vēstulēm. Grāmatu noslēdz kopsavilkums vācu, krievu un angļu valodā un personu, vietu, priekšmetu u.c. rādītāji.
Jūrniecība
Valdemāra sabiedriski politiskās darbības pamats bija jūrniecība, un visvairāk vēstuļu — 135 — viņš no 1868. līdz 1891. gadam adresējis savam domubiedram kapteinim un Ainažu jūrskolas vadītājam Kristiānam Dālam (1839—1904).
Jau 1860. gadā Valdemārs formulēja sava veida programmu kuģniecības attīstībai Baltijas piekrastē savam patronam, ķeizara Nikolaja I dēlam, Krievijas Jūrlietu ministrijas vadītājam, ģenerāladmirālim Konstantīnam Nikolajevičam (1827—1892). Baltijas jūras piekrasti no Somu jūras līča līdz pat Prūsijas robežām Valdemārs uzskatīja par labāku vietu ostu attīstībai: šī zeme «dabisko apstākļu dēļ ir kā radīta tam, lai nākotnē te milzīgos apjomos varētu nodarboties ar (..) Krievijas jūras tirdzniecību». Latviešiem un igauņiem ir labas dotības jūrniecībā, taču viņi nevarēs konkurēt ar plaši izglītotajiem rietumu kaimiņiem, ja Latvijā un Igaunijā nebūs daudz labu un lētu mācību iestāžu. Tāpēc īpašs Valdemāra rūpju objekts bija pirmā 1864. gadā Ainažos nodibinātā jūrskola, kā arī jaunu kuģu būve latviešu un igauņu zvejnieku ciemos.
1885. gada 13. martā viņš jau gandarīts varēja rakstīt Dālam, ka Ainažos ir pierakstīti 83 burukuģi, Ventspilī — 68 burukuģi un 7 tvaikoņi, Liepājā — 18 burukuģi un 2 tvaikoņi utt.
Valdemārs rosmīgi piedalījās pirmo latviešu kuģniecības akciju sabiedrību izveidošanā un darbā. Pie viņa nopelniem pieder arī pirmās jūras terminu vārdnīcas izdošana, rūpes par Ziemeļu jūras ceļa attīstību, inspekcijas braucieni uz jūrām, kuras apskaloja Krieviju, un pētniecības ceļojumi uz vairākām Skandināvijas un Rietumeiropas valstīm.
Valdemāra darbība jūrniecības laukā vainagojās ar Krievijas tirdzniecības kuģniecības veicināšanas biedrības nodibināšanu 1873. gadā. Viņš kļuva par šīs organizācijas faktisko vadītāju un tās žurnāla redaktoru.
Krišjānis Valdemārs un «Pēterburgas Avīzes» (1862—1865)
Pēterburgas Avīzes dibinātājs un viens no vadītājiem, ielika stingrus pamatus latviešu nacionālajai žurnālistikai un publicistikai.
Par laikraksta darbību viņš rakstīja dažādām valsts institūcijām un privātpersonām, it īpaši Avīžu vajāšanas laikā. Atbildot uz Baltijas ģenerālgubernatora V. H. fon Līvena sūdzību par laikraksta kaitīgo virzienu, viņš 1862. gada 10. oktobrī paskaidrojumā Sanktpēterburgas cenzūras komitejai noraidīja visus apvainojumus un norādīja, ka «jaunā avīze iemantojusi vispārēju uzticību», ka redakcija saņem milzums vēstuļu. Laikrakstam jau ir ap 4000 abonentu, jo tas ir daudz labāks un lietderīgāks par abām līdz šim izdotajām latviešu avīzēm (Latviešu Avīzes un Mājas Viesis).
Devums
Krišjānis Valdemārs bija viens no latviešu nacionālās literatūras un publicistikas veidotājiem. Savos rakstos K. Valdemārs uzstājās pret vācbaltiešu muižnieku privilēģijām Baltijas guberņās, ierosināja vairākas pārvaldes reformas. Aicināja latviešus un igauņus pievērsties jūrniecībai un celt savu nacionālo pašapziņu un kultūru, sekmējot sabiedrisko kustību, kas vēlāk ieguva Pirmās atmodas nosaukumu. Daudz darba veicis jūrniecības popularizēšanai un tās nozīmes apzināšanai. Sastādījis pirmo Krievijas tirdzniecības flotes kuģu sarakstu, panācis vairāku praktisku, jūrnieku vajadzībām piemērotu vārdnīcu izdošanu.
K. Valdemārs tiek uzskatīts par Jaunlatviešu kustības aizsācēju un tās galveno ideologu. Savācis neskaitāmas tautasdziesmas, kopā ar saviem sekotājiem (Krišjāni Baronu, Frici Brīvzemnieku) izveidojis latviešu Dainu skapi, kurā ir 268 815 dainas.
Literatūra
L. Āronu Matīss. Krišjānis Valdemārs savā dzīvē un darbā. Jelgava, 1892;
Līgotņu Jēkabs. Krišjānis Valdemārs. Rīga, 1923;
Birkerts A. "Kr. Valdemars un vina centieni", Rīga, 1925;
K.Valdemārs. Raksti, (t.) 1-2, Rīga, 1936-37. Sastādītājs E.Ķiploks;
Niedre J. "Krišjānis Valdemārs", rakstu krājumā: "Latviešu literatūra", (t.) 2, Rīga, 1953;
Jakovļeva M., Kvaskova V., Pētersone P., Pijola S., Zelče V. (sast.), Zelče V. (zin. red.). "Krišjānis Valdemārs. Lietišķā un privātā sarakste: Divos sējumos". Latvijas Valsts vēstures arhīvs, 1997. 1. sēj.: Krišjāņa Valdemāra vēstules. Rīga, 1997.
Evandželīna Lilī
Lilī atveidoja Taurielas lomu "Hobita" filmu sērijas daļās "Smoga posta zeme" (2013) un "Piecu armiju kauja" (2014). Kopš 2015. gada viņa atveido Houpas van Dainas / Lapsenes lomu Marvel Cinematic Universe filmās, no kurām piedalījusies filmās "Skudrcilvēks" (2015), "Skudrcilvēks un Lapsene" (2018), "Atriebēji: Noslēgums" (2019) un "Skudrcilvēks un Lapsene: Kvantmānija" (2023).
Lilī ir arī četru bērnu grāmatu sērijas The Squickerwonkers (2013—pašlaik) autore.
Martins
Martins var būt:
Rītupe (ciems)
Rītupe (vai Ritupe; ) ir ciems Krievijas Federācijā, Pleskavas apgabala Pitalovas rajona Utrojas pagastā. Izvietojusies Rītupes (Utrojas) kreisajā krastā 6 km no agrākā pagasta centra Stehniem un 22 km no rajona centra Pitalovas.
Apdzīvotā vieta izveidojās pie Žogovas (Жогово) dzelzceļa stacijas līnijā Sanktpēterburga—Varšava. 1921. gadā staciju pārdēvēja par Rītupi. Starpkaru periodā Rītupe ietilpa Abrenes apriņķa Linavas pagastā. 1932. gadā Rītupei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1944. gadā Linavas pagastu kopā ar Abreni un vēl 5 pagastiem pievienoja Krievijas PFSR jaunizveidotajam Pleskavas apgabalam.
Ciemā atrodas dzelzceļa stacija Rītupe. Stacijas ēka (būvēta 1917. gadā; vecā stacijas ēka ilgstoši netika izmantota, mūsdienās — nojaukta), stacijas strādnieku dzīvojamās mājas (1859-1921), apgaitnieka (1862) un apsildes (1863) mājas ir arhitektūras pieminekļi.
Kutorginīdu kārta
Kutorginīdu kārta (Kutorginida) ir slēdzenes pleckāju kārta. Čaulas ir hitīn-fosfātiskas vai kalcīta. Čaulas vāciņi nevienādi izliekti, to galotnes atrodas vāciņu malā. Uz vēdera vāciņa izteikts deltīrijs. Kutorginīdiem reizēm ir dažādā pakāpē attīstīti homeodeltīrijs un homeohilīdijs. Kutorginīdu kārtas pārstāvji dzīvoja no kembrija līdz apakšējam ordovikam.
Sistemātika
Kutorginīdu kārta ir vienīgā kutorginātu klasē un iedalās divās virsdzimtās. Agrāk kutorginīdus pieskaitīja bezslēdzenes pleckājiem.
(†) - izmirušu organismu grupa.