cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krievijas—Ukrainas—NATO krīze (2021—2023)
Aicinājums izveidot tribunālu Krievijas agresijas izmeklēšanai
Lai apspriestu iespēju izveidot starptautisku tribunālu Krievijas agresijas noziegumu izmeklēšanai un iztiesāšanai, 2023. gada februārī Latviju apmeklēja Eiropas Savienības komisārs tiesiskuma jautājumos Didjē Reinderss. 16. martā ANO Cilvēktiesību padomes izveidotā augsta līmeņa izmeklēšanas komisija savā pirmajā ziņojumā konstatēja, ka Krievija ir pieļāvusi plašu pārkāpumu klāstu kopš tās pilna mēroga iebrukuma Ukrainā. 17. martā Hāgas Starptautiskā Krimināltiesa (SKT) izdeva KF prezidenta Vladimira Putina un KF Bērnu tiesībsardzes Marijas Ļvovas-Belovas aresta orderi par ukraiņu bērnu deportāciju. Saskaņā ar Ukrainas datiem uz Krieviju bija deportēts vismaz 16 221 ukraiņu bērns, bet patiesais skaitlis varēja būt arī krietni lielāks.
Somijas un Zviedrijas uzņemšana NATO
15. maijā Somijas valsts prezidents Sauli Nīniste informēja, ka ir panācis vienošanos ar valdības ārlietu komiteju par valsts iestāšanos NATO. Somijas premjerministre Sanna Marina paziņoja, ka gala lēmums varētu tikt pieņemts tuvāko dienu laikā un kopīgi ar Zviedriju būs iespējams iesniegt pieteikumu dalībai aliansē. 16. maijā Zviedrijas premjerministre Magdalēna Andešone paziņoja, ka Zviedrija lūgs to uzņemt NATO, jo to atbalstīja Zviedrijas parlamenta absolūtais vairākums. Zviedrijas pieteikumu dalībai NATO atbalstīja sešas partijas, kas pārstāvēja 304 no 349 deputātiem.
2022. gada 29. jūnijā NATO samitā Madridē Somija un Zviedrija saņēma uzaicinājumu pievienoties NATO. 2023. gada 4. aprīlī Somija kļuva par NATO 31. dalībvalsti, bet Zviedrijas pieteikumu ilgstoši neapstiprināja Turcija un Ungārija.
Ukrainas pieteikums uzņemšanai NATO
Pēc okupēto Ukrainas apgabalu aneksijas 30. septembrī Volodimirs Zelenskis parakstīja Ukrainas pieteikumu par uzņemšanu NATO paātrinātā kārtībā. 13. oktobrī Krievijas Drošības padomes sekretāra vietnieks Aleksandrs Venediktovs šo Ukrainas soli raksturoja kā propagandas gājienu, jo tā lieliski saprot, ka šāds solis nozīmētu garantētu eskalāciju uz Trešo pasaules karu.
Miss The Rage
"Miss The Rage" ir amerikāņu reperu Trippie Redd un Playboi Carti dziesma, kas izdota 2021. gada 7. maijā kā galvenais singls Trippie Redd ceturtajam studijas albumam Trip At Knight.
Jūlijs Ozoliņš
Jūlijs Ozoliņš (1900-1957) bija latviešu virsnieks un jurists. Latvijas Bruņoto spēku virstiesas loceklis (1940), Tieslietu ģenerāldirekcijas juriskonsultācijas pastāvīgais loceklis (1941-1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gada 12. aprīlī Rauzas pagastā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūnijā bija Cēsu kājnieku pulka karavīrs, pēc tam Karaskolas rotas kadets. Pēc karaskolas beigšanas 1920. gadā viņu paaugstināja par leitnantu un vada komandieri, vēlāk par Ložmetēju rotas jaunāko virsnieku (1921). 1923. gadā paaugstināts virsleitnanta pakāpē, 1929. gadā beidza Latviešu kulturveicināšanas biedrības vidusskolu, 1933. gadā paaugstināts par kapteiņleitnantu. No 1935. gada bija kara izmeklēšanas tiesnesis kapteiņa pakāpē, no 1939. gada Kara cietuma priekšnieks.
Līdztekus studēja Latvijas Universitātes Tiesību zinību nodaļā, kuru beidza 1939. gadā. No 1940. gada maija bija Kara virstiesas sekretārs, 1940. gada jūlijā paaugstināts par pulkvežleitnantu un iecelts par Latvijas armijas tiesas kara tiesnesi. 1940. gada novembrī atvaļināts, Vācu okupācijas laikā bija Tieslietu ģenerāldirekcijas juriskonsults. Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, pēc tam pārcēlās uz dzīvi ASV. Miris 1957. gada 13. februārī Ņujorkā.
Kanjons
Kanjons (es, en) ir dziļa ieleja ar stāvām malām, kuru visbiežāk erozijas procesā ir izveidojusi kāda ūdens straume. Nereti kanjonus veido upes, kurām ir tendence izgrauzties cauri mīkstākiem iežiem, un apkārtnē, kur šādu iežu ir vairums, visbiežāk veidojas kanjoni. Par kanjonu arī var saukt ieleju starp divām kalnu virsotnēm, piemēram, Himalajos, Alpos vai Andos. Šādi kalnu kanjoni ir, piemēram, Josemitu nacionālajā parkā un Provo kanjonā Jūtā. Kalnu kanjonus, kuros var iekļūt tikai no viena gala sauc par bokskanjoniem (box canyon), kā arī ir slotkanjoni (slot canyon), kuri ir ļoti šauri, bet bieži ir ļoti gludas sienas, un upju vai okeāna straumju izgrauzti kanjoni.
Eholots
Eholots ir ultraskaņas ierīce, kas paredzēta ūdenstilpju dziļuma noteikšanai. Ar to var noteikt arī zivju bara atrašanās vietas, bet no zemūdenes — uzmeklēt citas zemūdenes.
Dziļuma mērīšanas principi
Eholots pēc būtības ir laika mērīšanas ierīce, kura izmanto raidītāju un uztvērēju, lai izmērītu ūdens dziļumu zem kuģa. Akustiskā enerģija no vibratora - raidītāja tiek pārraidīta perpendikulāri jūras dibena virsmai. Daļa no noraidītās enerģijas tiek atstarota un uztverta vibratorā - uztvērējā. Tā kā skaņas viļņu ātrums ūdenī ir 1 500 m/s, bet patērētais laiks starp signāla noraidīšanu un uztveršanu var tikt izmērīts, ir iespējams aprēķināt dziļumu:
,
Noraidītā impulsa ilgums nosaka iekārtas izšķirtspēju. Izšķirtspēja nosaka to vai ūdenī esoši tuvu viens otram vai tuvu dibenam izvietoti objekti tiks uzrādīti vai ierakstīti kā atsevišķi esoši. Šis raksturlielums ir īpaši svarīgs zvejas kuģu eholotiem, kur izmanto īpaši īsus 0,25 vai 0,5 ms impulsus.
D=v\cdot l,
kur D - izšķirtspēja metros, v - skaņas ātrums ūdenī, l - impulsa ilgums.
Samazinot impulsa ilgumu palielinās ne tikai izšķirtspēja, bet samazinās atbalsošanās (reverberation - angļu val.) trokšņi. Tomēr šādā veidā samazinot signāla stiprumu, samazinās kopējās noraidītās enerģijas daudzums un līdz ar to arī maksimālais darba dziļums. Vairumam eholotu impulsu ilgumu var regulēt atkarībā no darba dziļuma. Seklās vietās labākai izšķirtspējai izmanto īsākus impulsus. Bet darbam lielos dziļumos izmanto garākus impulsus.
Pie vienādiem impulsu ilgumiem, maksimāli uzrādāmo dziļumu nosaka impulsu sekošanas frekvence. Tas ir laika intervāls starp impulsiem, kad raidīšana ir pārtraukta un notiek atstarotā signāla gaidīšana. Maksimāli uzrādāmo dziļumu nosaka šādi:
kur r - maksimāli uzrādāmais dziļums, v - skaņas ātrums ūdenī, p - laiks starp impulsiem sekundēs.
Darbības princips
Salīdzinot ar citiem kuģu vadīšanas tehniskajiem līdzekļiem eholotu darbības princips ir salīdzinoši vienkāršs. Pirmie eholoti bija elektromehāniski. Parasti tie bija aprīkoti arī ar pašrakstītāju. Pēc tam parādījās ciparu displeja iekārtas. Mūsdienās eholotus vada mikroprocesori.
Elektromehāniskais eholots
Elektromehāniskais ir pats vecākais eholota veids. Tas sastāv no apaļas ciparnīcas, kura sadalīta dziļuma iedaļās, un rādītāja, kurš nostiprināts uz ass. Rādītāja galā atrodas neona lampiņa. Asi kopā ar rādītāju griež elektromotors, kura rotācijas frekvenci uztur pastāvīgu ar automātisku frekvences regulatoru. Ir būtiski, lai rādītājs rotētu vienmērīgi un proporcionāli izmērītajam dziļumam. Uz ass izvietots izcilnis, kurš brīdī, kad lampiņa šķērso nulles atzīmi, saslēdz kontaktus un dod signālu releja vadības ķēdei.
Elektromagnētiskā eholota raidītājs sastāv no kondensatora, kurš pieslēgts līdzstrāvas avotam. Tiklīdz releja vadības ķēdē nonāk signāls, tas pieslēdz uzlādēto kondensatoru magnetostrikcijas vibratora - raidītāja spolei. Izveidojas svārstību kontūrs ar rimstošām svārstībām. Vibrators - raidītājs noraida ultraskaņas enerģiju pārsvarā starā, kas vērsts pret ūdenstilpes dibenu. Tomēr staram ir arī nelielas sānu daivas un ar tām skaņas enerģija nonāk vibratorā - uztvērējā.
Vibratorā - uztvērējā raidīšanas laikā nonākušās mehāniskās svārstības inducē nelielu elektrodzinējspēku. Tas tiek pastiprināts un pievadīts transformatora primārajam tinumam. No sekundārā tinuma noņemto signālu pievada lampiņai, kura iedegas praktiski pie nulles atzīmes. Transformators nepieciešams, lai pārnestu signālu uz kustīgo asi ar rādītāju un lampiņu. Sekundārais tinums ir kustīgs un uzmontēts uz rotējošās ass.
Arī no dibena atstarotais skaņas impulss iesvārsta vibratoru - uztvērēju, inducē elektrodzinējspēku, kurš tiek pastiprināts un caur transformatoru iededz lampiņu. Tikai šoreiz rādītājs ar lampiņu ir pagriezies par leņķi, kurš ir tieši saistīts ar izmērīto dziļumu. Neona lampiņa tiek lietota, jo tai ir maza inerce, t.i. tā momentāni iedegas pievadot spriegumu un momentāni nodziest, kad spriegums pazūd. Kad rādītājs atkal sasniedz nulles atzīmi, process atkārtojas. Tā kā rādītāja rotācija ir visai ātra, novērojot skalu atsevišķie gaismas uzplaiksnījumi saplūst vienā un ir redzama nepārtraukta gaismas indikācija pie nulles atzīmes un atzīmes, kura atbilst ūdens dziļumam zem ķīļa.
Pašrakstītājs
Eholots uzrāda dziļumu ne tikai skaitliskā veidā, bet arī grafiski, izmantojot pašrakstītāju. Pašrakstītājs ļauj aplūkot dziļuma mērījumu vēsturi un tas sastāv no diviem vertikāli novietotiem rullīšiem starp kuriem vienmērīgā ātrumā tiek pārtīts papīrs bezgalīgas lentes veidā. Viens no rullīšiem ir sazemēts un pa to slīd metālisks pašrakstītāja indekss, kurš, savukārt, nostiprināts starp diviem skrituļiem rotējošā siksnā. Svarīgi, lai indekss pa papīru slīdētu vienmērīgi un proporcionāli izmērītajam dziļumam, tādēļ siksnas piedziņas motora ātrumu regulē un uztur vienmērīgu tahoģenerators. Brīdī, kad indekss slīd caur nulles atzīmi, saslēdzas kontakti un tiek nosūtīts signāls uz raidītāju, uztvērēju un ciparu displeja iekārtu. Ja kontakti tiek saslēgti ātrāk, signāls tiek nosūtīts ar tādu laika aizturi, kas nepieciešama indeksam nulles atzīmes sasniegšanai.
Raidītājā no pašrakstītāja kontaktiem saņemtais signāls vispirms nonāk pārraidīšanas ilguma ķēdē, kur tiek formēts pārraidāmā impulsa ilgums. Impulsa ilgums tiek iestatīts lielāks, ja tiek izvēlēta lielāka dziļuma skala, savukārt, impulsa ilgums tiek iestatīts mazāks, ja tiek izvēlēta mazāka dziļuma skala. Pēc tam impulss tiek pievadīts oscilatoram, kura izejā tiek ģenerēts nepieciešamās frekvences un pārraidīšanas ilguma ķēdē noteiktā ilguma impulss. Pie tam oscilatora ģenerētā impulsa frekvence sakrīt ar vibratora - raidītāja pašsvārstību frekvenci. Pēc tam impulsu pastiprina un pievada vibratoram - raidītājam.
Kad vibrators - raidītājs darbojas, uztvērējā nonāk lielas amplitūdas signāls, kurš to var sabojāt. Tādēļ no pašrakstītāja kontaktiem saņemtais signāls, pēc nelielas laika aiztures, kura nepieciešama, lai pabeigtu skaņas impulsa noraidīšanu, iedarbina mainīgā pastiprinājuma ķēdi. Uztvertā signāla pastiprināšana notiek atbilstoši apgriezto ceturto pakāpju likumam. Tādā veidā atstarotie signāli, kuri nonāk uztvērējā drīz pēc raidīšanas un ir ar lielu amplitūdu, netiek pārmērīgi pastiprināti un nepārslogo uztvērēju. Atstarotā skaņas signāla amplitūda samazinās palielinoties dziļumam, bet ar mainīgā pastiprinājuma ķēdi tiek iegūti apmēram vienādas amplitūdas signāli no visiem dziļumiem.
Tomēr dažāda sastāva grunts var dot dažāda stipruma (amplitūdas) atstarotos signālus pie vienāda izmērītā dziļuma. Šī iemesla dēļ, pēc mainīgā pastiprinājuma ķēdes, signālam var būt atšķirīga amplitūda. Mainīgā pastiprinājuma ķēdē pastiprināto signālu pievada logaritmiskajam pastiprinātājam, kura izejā tiek iegūts līdzstrāvas signāls ar amplitūdu logaritmiski proporcionālu uztvertā signāla stiprumam. Līdzstrāvas signāls no uztvērēja tiek nosūtīts atpakaļ uz pašrakstītāju.
Ciparu displeja iekārta
Ciparu displeja iekārta, tāpat kā raidītājs un uztvērējs, saņem signālu no pašrakstītāja, kad tā indekss šķērso nulles atzīmi un sākas jauns dziļuma mērījums. Šis signāls izdzēš iepriekšējo rādījumu no skaitītāja un iedarbina pulksteņa oscilatoru. Pulksteņa oscilators darbina trīs ciparu skaitītāju, turklāt tā impulsu sekošanas frekvence ir iestādīta tāda, lai skaitītājs saskaitītu no 000 līdz 999 tieši tik ilgā laikā, kāds nepieciešams pašrakstītāja indeksam, lai noietu attālumu no nulles atzīmes līdz maksimālā dziļuma atzīmei izvēlētajā dziļuma skalā. Tādā veidā skaitītāja rādījums ir tieši saistīts ar izmērīto dziļumu. Ja tiek pārslēgta lielāka dziļuma skala, vienlaicīgi tiek samazināta oscilatora frekvence tiek par tādu pašu reižu skaitu.
Skaitīšana tiek pārtraukta saņemot signālu par atstaroto impulsu no uztvērēja vai sasniedzot rādījumu 999. Kuģa radītais troksnis, aerācija u.c. var izraisīt kļūdainu skaņas impulsu uztveršanu, kuri tiks parādīti uz pašrakstītāja papīra lentes krasi atšķirīgā dziļumā un tādēļ viegli atpazīstami. Bet uz displeja šādi kļūdaini mērījumi izraisīs haotiskas indikācijas un nebūs viegli atpazīstami. Šī iemesla dēļ, katru mērījumu ievada atmiņā un parāda uz displeja tikai tad, ja divi viens otram sekojoši mērījumi ir vienādi. Displejā nav redzams kā skaitītāja rādījums tiek izdzēsts un mainās tā vērtība. Displejs mainās tikai tad, kad elektronisks aizbīdnis atļauj pārkopēt datus no skaitītāja. Izmaiņas displejā redzamas kā izmērītā dziļuma maiņa.
Ciparu displeja iekārta var strādāt arī ar izslēgtu pašrakstītāju. Tādā gadījumā tiek iedarbināts atsevišķs impulsu ģenerators mērīšanas sākšanas signāla nosūtīšanai uz raidītāju, uztvērēju un ciparu displeja iekārtu. Šis impulsu ģenerators strādā ar skaņas impulsu sekošanas frekvenci.
Pastāv iespēja iestatīt trauksmes signālu, kad uzrādītais dziļums zem kuģa ķīļa samazinās zem kaut kāda iepriekš izvēlēta lieluma.
Vibratori
Eholoti var būt apgādāti ar diviem vai vienu vibratoru. Elektromehāniskajam eholotam nepieciešami divi vibratori. Pārējie bieži, it sevišķi mūsdienās, raidīšanai un uztveršanai izmanto vienu un to pašu vibratoru.
Lai samazinātu vibratora izmēru pie nemainīgi šaura stara, var palielināt darba frekvenci. Tomēr tādā gadījumā signāls tiek vairāk vājināts. Vibratori tiek izgatavoti ievērojot kompromisu starp frekvenci, gabarītiem un stara platumu.
Vibratoru uz kuģa izvieto pēc iespējas tālāk no tādām turbulencei pakļautām vietām kā dzenskrūve vai dzesēšanas ūdens izplūdes rajoni. Iespējams lielākā problēma ir aerācija. Kaut kādu iemeslu dēļ ūdenī radušies gaisa burbuļi, plūstot tuvu vibratoram, atstaros tā signālus un eholots uzrādīs nepareizu dziļumu. Kuģim ejot caur ūdeni veidojas priekšgala vilnis. Šis vilnis paceļoties no ūdens virsmas un plūstot gar kuģa bortu tiek piesātināts ar gaisu. Vilnis iegāžas atpakaļ jūrā apmēram pēc vienas trešdaļas no kuģa garuma. Šī iemesla dēļ vibratoru uzstāda kuģa priekšējā trešdaļā. Cits aerācijas iemesls ir kavitācija. Kuģa korpuss reti ir līdzens un dažādi iespiedumi vai nelīdzenumi radīs burbuļus. Tomēr nelīdzenumus korpusā nav iespējams paredzēt, jo tie netiek projektēti.
Kā vibratorus izmanto elektrostrikcijas, pjezoelektriskos vai magnetostrikcijas elementus. Elektrostrikcijas un pjezoelektriskie materiāli maina savu izmēru, ja tiem pievada elektrisko strāvu. Un otrādi - pakļaujot tos mehāniskam spiedienam rodas potenciālu starpība. Elektrostrikcijas materiālu pašsvārstību frekvence ir apgriezti proporcionāla to biezumam. Lai iegūtu augstas frekvences, kristāla gabalam jābūt plānam un tas kļūst trausls. Kristāla trauslums ierobežo pievadāmās jaudas lielumu, jo mehāniskais spriegums, kas rodas kristālā, ir tieši saistīts ar pievadīto jaudu. Kuģim šūpojoties tā priekšgalā izvietotais vibrators var tikt pakļauts lielām slodzēm un, būdams trausls, saplīst. Un otrādi, ja nepieciešams iegūt zemas frekvences, kristāla gabals būs pārmērīgi biezs un būs jāpievada liela jauda, lai tas vibrētu. Elektrostrikcijas vibratorus uz lieliem kuģiem izmanto tur, kur var iztikt ar nelielu pievadīto jaudu un kur tiek izmantota augsta frekvence, piemēram, Doplera lagās.
Eholotos parasti izmanto magnetostrikcijas vibratorus. Tie sastāv no feromagnētiska stieņa, kurš ievietots elektriskajā spolē. Pievadot spolei strāvu, rodas magnētiskais lauks un stieņa garums palielinās. Atvienojot no spoles strāvu, stienis atgriežas sākotnējā garumā. Pievadot spolei pretējas polaritātes strāvu, stieņa garums atkal palielinās. Tāpat ir spēkā arī apgrieztais efekts - iesvārstot stieni spolē inducējas neliels elektrodzinējspēks. Stieni parasti izgatavo no daudzām, kopā satītām, niķeļa plāksnēm, lai samazinātu zudumus virpuļstrāvās. Vibrators ir izturīgs pret viļņu triecieniem, piemērots darbam zemās frekvencēs un tam var pievadīt lielu jaudu, kāda nepieciešama darbam lielos dziļumos. Magnetostrikcijas vibratoru trūkums ir tāds, ka tie vibrē ar divas reizes lielāku frekvenci nekā pievadītais signāls. To novērš uzstādot pastāvīgu magnētu, kurš kopējam magnētiskajam laukam neļauj mainīt polaritāti mainoties spoles magnētiskā lauka polaritātei.
Hidrogrāfiskie eholoti
Hidrogrāfiskie kuģi izmērot ar eholotu ūdens dziļumu zem ķīļa un pieskaitot kuģa iegrimi iegūst patieso ūdens dziļumu, kādu uznes uz jūras kartēm. Mērījumus veic sekojot līnijām, kuru attālumu nosaka izgatavojamās kartes mērogs. Jo lielāks mērogs, jo mazāks attālums starp blakus esošajām mērījumu līnijām. Jo mazāks kartes mērogs, jo lielāks var būt attālums starp mērījumu līnijām. Metodes trūkums ir tāds, ka var pastāvēt izolēti objekti ar mazāku ūdens dziļumu virs tiem, izvietoti starp mērījumu līnijām, kuri var netikt pamanīti.
Sānus skenējošais hidrolokators (Side Scan Sonar (SSS) - angļu val.) ir ierīce, kuru, parasti, velk aiz kuģa un zem ūdens. Tā izstaro akustisko enerģiju vēdekļveidā. Izstarotās enerģijas platums kuģa priekšgala un pakaļgala virzienā ir mazs, bet kuģa bortu virzienā, ļoti liels. Ar sānus skenējošo hidrolokatoru tiek iegūts ūdenstilpes dibena attēls abās pusēs kuģa ceļa līnijai. No iegūtā attēla nevar spriest par ūdens dziļumu virs redzamajiem objektiem, bet iespējams atklāt šādus objektus, kuri izvietoti starp mērījumu līnijām. Pēc tam, nepieciešamības gadījumā, jāatgriežas virs atklātā objekta un ar eholotu jāizmērī ūdens dziļums virs tā.
Daudzstaru eholots (Multi-Beam Echo Sounder (MBES) vai Swathe Echo Sounder - angļu val.) izstaro akustisko enerģiju vēdekļveidā. Izstarotās enerģijas platums kuģa priekšgala un pakaļgala virzienā ir mazs, bet kuģa bortu virzienā, ļoti liels. Zinot laiku, kāds nepieciešams, lai atstarotais signāls atgrieztos, un zinot skaņas ātrumu ūdenī, sistēma var aprēķināt daudzus dziļumus dažādos leņķos un attālumos no kuģa visā izstarotās enerģijas vēdekļa platumā. Tas ļauj katram impulsam ģenerēt simtiem dziļuma mērījumu. Ar daudzstaru eholotu skenētas ūdenstilpes dibenā nav nepamanītu, bīstamu objektu vai vietu ar neizmērītu dziļumu virs tām, ja vien atsevišķu mērījumu līniju vēdekļi nedaudz pārklājas.
Mežavepri (Rundēnu pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Audeļu ezers, Vorzovas ezers.
Amonīti
Amonīti (Ammonoidea) ir izmirušu jūras galvkāju apakšklase, kas dzīvoja no devona līdz krīta periodam un izmira krīta-terciāra masveida izmiršanas laikā. Mezozojā tā bija viena no skaitliski visbagātākajām jūras organismu grupām, un tādēļ savas daudzveidības dēļ (virs 5000 sugām) ir pieskaitāmi nozīmīgākajām mezozoja vadfosilijām. Amonīti ir sastopami arī Latvijas teritorijā (Dienvidkurzemē juras nogulumos).
Apraksts
Čaula pārsvarā planospirāliska, bet var būt arī citas formas (taisna, saliekta, āķveidīga, spirāliski-koniska u.t.t.). Dzīvojamā kamera sastāda no ½ līdz 1,5-2 vijumiem. Protokonhs lodveida formā. Sifons sākas ar lodveida paplašinājumu (cekumu) un no iekšpuses pie protokonha stiprinās ar prosifonu. Pirmajos vijumos sifons var variēt no centrālā līdz marginālajam. No otrā-trešā vijuma ieņem ventrāli marginālu stāvokli. Izņēmums ir vēlā devona klimenīdu kārtas pārstāvji ar dorsālu sifona izvietojumu. Sifons ir plāns; septālās caurulītes variē no īsām līdz garām, paleozoja formām - retrohoanītiskas, t.i. vērstas atpakaļ (līdzīgi kā nautiloīdiem). Mezozoja formām prohoanītiskas (vērstas uz priekšu).
Čaulas septas (kameru starpsienas) savienojas ar čaulu nevis pa vienkāršu līniju (kā nautiloīdiem), bet pa komplicētu līkumainu līniju, sauktu par šuves līniju. Šo līniju var veidot dažāda veida locījumi, kuru rezultātā ir izdalīti četri šuves līniju tipi: agoniatītu, goniatītu, ceratītu un amonītu. Čaulas atvere tika noslēgta ar kaļķa vāciņiem - aptihām. Žokļi un radulas pēc sava uzbūves tipa ir līdzīgi kā divžauņiem. Tiem bija arī tintes maiss. Čaula no ārpuses bija gluda vai skulpturēta un varēja sasniegt divus metrus diametrā.
Attīstība
Attīstība, domājams, bija tieša bez kāpura stadijas. No olas izšķīlās amonitella ar protokonhu un pirmo vijumu, kur atradās dzīvojamā un viena vai divas hidrostatiskās kameras. Olas bija sīkas un to bija daudz. Amonitellas čaula un pirmās divas septas veidotas no prizmatiskā slāņa, visi turpmākie vijumi sastāv no trim slāņiem: diviem prizmatiskajiem slāņiem un plātņainā slāņa starp tiem. Visas septas, izņemot divas pirmās, sastāv tikai no plātņainā slāņa.
Dzīvesveids un ekoloģija
Lielākā amonītu daļa pieskaitāma nektonam, t.i. ūdenī brīvi peldoši organismi. Dažas heteromorfas formas bija bentosa organismi. Barojās, aktīvi medījot laupījumu. Tie bija stenohalīdi organismi un dzīvoja tikai noteikta sāļuma apstākļos. Labākie peldētāji starp amonītiem bija tādi, kam čaulai bija ķīļveida forma (piemēram Cardioceras), jo šāda forma samazināja ūdens pretestību. Daudzi paleontologi uzskata, ka sarežģīta šuves līnija izveidojusies pielāgojoties straujām vertikālām kustībām (eiribātiskam dzīvesveidam), jo tādai šuves līnijai ir lielāks laukums un, attiecīgi, labāk lielāku stiprību čaulai.
Skaidrīte Plismane
Skaidrīte Plismane (pirmslaulību uzvārds Vēgnere; dzimusi ) ir bijusī latviešu volejboliste, 1960. gada pasaules čempione PSRS izlases sastāvā, PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare.
Biogrāfija
Dzimusi 1933. gadā Rīgā. Mācījusies Kundziņsalas pamatskolā un Rīgas 2. vidusskolā. Pēc tam studējusi Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā. Šeit 1951. gadā, astoņpadsmit gadu vecumā, sākusi trenēties volejbolā. Volejbola laukumā bijusi saspēles vadītāja (cēlāja). Latvijas izlasē iekļauta 1952. gadā. Tās sastāvā ieguvusi bronzas medaļu 1959. gada PSRS Tautu spartakiādē.
Pēc volejbolistes karjeras beigām ilgus gadus strādājusi Rīgas Politehniskajā institūta (tagad Rīgas Tehniskā universitāte) Fizkultūras un sporta katedrā par pasniedzēju, pensijas gados – Ķīpsalas peldbaseinā.
Privātā dzīve
1958. gada janvārī precējusies ar volejbolistu Rolandu Plismani.
Veldres iela
Veldres iela var būt:
Veldres iela (Rīga)
Veldres iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Teikā un Juglā. Tā sākas pie krustojuma ar Murjāņu un Skudralienas ielu un beidzas krustojumā ar Malienas ielu. Veldres iela visā garumā ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt uz Malienas ielas pusi. Ielas garums ir 646 metri.
Ielu savienojumi
Veldres iela krustojas ar:
Juglas iela
Juglas iela var būt:
Rožkalnu grāvis
Rožkalnu grāvis ir Vidiņu grāvja kreisā krasta pieteka Saldus un Kuldīgas novados. Tek rietumu virzienā. Ietek Vidiņu grāvī netālu no tās ietekas Palīcē.
Spēlmaņu nakts 2004/2005
2005. gadā Spēlmaņu nakts svinīgā balvu pasniegšanas ceremonija norisinās  Dailes teātrī. Balvas tiek pasniegtas 20 nominācijās. Ikgadējās balvu pasniegšanas ceremonijas veidotāji ir scenārija autors Jānis Siliņš, režisors Valdis Liepiņš un Dailes teātra muzikālās daļas vadītājs Juris Vaivods, pasākuma vadības grožus uzticot trim Dailes aktieriem – Ievai Pļavniecei, Ģirtam Ķesterim un Jurim Bartkevičam. Balvu pasniegšanas ceremonijā skan Ulda Stabulnieka mūzika, dzēlīgā asprāša Bernarda Šova un latviešu mūsdienu kritiķu tekstuālās starpspēles. Pasākuma tiešraide – Latvijas Televīzijas 1. kanālā un Latvijas Radio 1. programmā.
Nedēļu pirms noslēguma pasākuma, turpinot iepriekšējo gadu tradīciju, Valmieras, Liepājas un Rīgas teātros bija iespēja noskatīties pagājušās sezonas astoņas labākās izrādes. Bet Spēlmaņu nakts noslēguma pasākuma dienā notika konference, kas bija veltīta izrāžu dekādei, un kurā teātra zinātnieki no Polijas, Baltkrievijas, Čehijas un Dānijas dalījās pieredzē par nedēļas laikā redzētajām izrādēm.
Žūrija
2004./2005. gada teātra sezonas jauniestudējumu skates žūrijā strādā:
Bačana
Bačana (id) ir sala Indonēzijā, Moluku arhipelāgā ietilpstošo Bačanu salu grupas lielākā sala. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, daļa no Dienvidhalmaheras apriņķa. Lielākā pilsēta ir apriņķa centrs Labuha. Vēsturiski salā līdz pat 19. gadsimta beigām pastāvēja neatkarīgs Bačanas sultanāts.
Spēlmaņu nakts 2004/2005
Žūrija
Ekspertus šajā teātra sezonā pārstāv Inese Lūsiņa, Gunta Bāliņa, Ausma Dragone, Juris Kaprālis un Mārtiņš Kalseris.
Bačana
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā uz dienvidrietumiem no Halmaheras. Dienvidos Obi šaurums to atdala no Obi salām, bet Patinti šaurums austrumos — no Halmaheras. Rietumu piekrastē citas Bačanu grupas salas — Kasiruta, Mandioli, Obita un citas mazākas saliņas. Krasti stipri izroboti ar daudziem līčiem un pussalām. Sala ir vulkāniskas izcelsmes, reljefā pauguraini līdzenumi un kalni; augstākā virsotne ir Batusibela (1611 m vjl) salas dienviddaļā. Kalna apkārtnē izveidots Sibelas dabas rezervāts.
Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Vale
Vale (ka) ir pilsēta Gruzijā, Samche-Džavahetijas mhares Ahalcihes municipalitātē. Izvietojusies valsts dienvidos Mazā Kaukāza nogāzē Pochovickali upes krastā 219 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi pie pašas Turcijas robežas.
Vēsture
Vale kā ciems zināma kopš 10. gadsimta. Kā pilsēta sāka attīstīties 1940. gados sakarā ar brūnogļu ieguvi Ahalcihes atradnē. 1962. gadā piešķirts pilsētas statuss. No 1974. gada ogļu ieguve samazinājusies.
Anita Gara
Anita Gara (hu; dzimusi Budapeštā) ir Ungārijas starptautiskā lielmeistare šahā (2009).
Biogrāfija
No 1993. līdz 1999. gadam vairākkārt pārstāvējusi Ungāriju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 1995. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā izcīnījusi sudraba medaļu. Divas reizes izcīnījusi sudraba medaļas komandu vērtējumā Eiropas komandu čempionātā U18 vecuma grupā (2000, 2001).
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi (2003) un bijusi otrā (1998, 2008) dažādos Budapeštas First Saturday festivāla turnīros. 2004. gadā uzvarējusi Sombathējas (Ungārija) starptautiskajā šaha turnīrā Gold Cup, apsteidzot Ildiko Mādlu un Annu Muzičuku.
2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Lei Tindzje.
Pārstāvējusi Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Garai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2009. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) un starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).
Anitas māsa Tīcia arī ir šaha lielmeistare.
Vijolīšu dzimta
Vijolīšu dzimta (Violaceae) ir viena no segsēkļu (Magnoliophyta) dzimtām. Šīs dzimtas pārstāvji galvenokārt sastopami tropu un subtropu klimatisko joslu apgabalos. Kopā zināmas ap 830 sugas, kas tiek iedalītas 23 ģintīs. Lielākā daļa sugu pieder vijolīšu ģintij (ap 450—500 sugas). Latvijā sastopamas 17 vijolīšu sugas. Atskaitot 4—5 retās sugas, pārējās vijolītes ir diezgan biežas mežos, pļavās un krūmājos.
No savvaļas sugām izveidotas ļoti daudz kultūršķirnes. Sugas var būt ārstniecības augi.
Apraksts
Vijolīšu dzimtas pārstāvji ir ziedoši lakstaugi, kas visbiežāk aug neliela cera formā. Raksturīgas veselas lapas ar pielapēm, ziedam parasti piecas kauslapas, vainaglapas un putekšņlapas. Ziedi var būt divdzimuma vai viendzimuma. Auglis visbiežāk pogaļa, retāk oga.
Dārzkopība
Vijolītes ir divgadīgi augi, kas jāsēj jūlija sākumā, lai tie ziedētu rudenī, vai augusta sākumā, lai ziedētu pavasarī. Senāk bija tikai Aalsmeer Giants un Swiss Giants sērijas šķirnes, bet tagad atkal modē ir sīkziedu šķirnes daudz skaistākos toņos. Šķirņu ir ļoti daudz.
Selekcionāri ir izaudzējuši pat rozā un koši sarkanas vijolītes.
Viola x wittrockiana
Populāra selekcionāru izveidota šķirņu grupa, kas sastopama ļoti dažādās krāsās, daudzveidīgās formās. Vijolītes var būt garumā līdz 10—25 cm. Šī veida vijolīšu šķirnes ir īpašas ar to, ka tās var ziedēt vairāku mēnešu garumā, ievērojot pareizu kopšanu (noziedējušos un sakaltušos ziedus novāc). Tāpat arī šīs vijolītes aug kompakti un ir pieticīgas. Viola x wittrockiana var audzēt gan dārzā, gan arī dažādos puķupodos, novietojot tos uz balkona vai citās vietās. Šķirnes ir prasīgas pēc saules gaismas.
Purva vijolīte (Viola palustris L.)
Purva vijolīte ir daudzgadīgs, sīks (garums 5—10 cm) vijolīšu dzimtas lakstaugs. Virszemes stublāja nav. Lapu virspuse tumši zaļa, spīdīga, lapas kailas. Ziedkāta galā viens blāvi violets zieds (garums 0,7—1,5 cm). Kauslapas strupas. Pieziedlapas atrodas ziedkāta vidū. Piesis taisns, līdz 1,5 reizes garāks nekā kauslapu piedeva. Auglis — kaila pogaļa.
Veido dažāda lieluma grupas mitros, purvainos mežos un pļavās, kā arī purvos. Zied no maija līdz jūlija vidum. Izplatīta suga Eiropā, Latvijā bieži visā teritorijā.
Smaržīgā vijolīte (Viola odorata L.)
Smaržīgā vijolīte ir daudzgadīgs, sīks (garums 5—15 cm) vijolīšu dzimtas lakstaugs. Virszemes stublāja nav; augam noziedot izaug lapaini, ložņājoši dzinumi, kas iesakņojas. Rozetes lapas ieapaļas vai olveidīgas (garums, platums 1—7 cm), pamats sirdsveidīgs, mala strupi zobaina, gals strups. Lapas kāts aptuveni plātnes garumā vai garāks. Pielapes parasti gludas, olveidīgas. Ziedi lieli (garums 1,5—2,5 cm), tumšvioleti, ļoti smaržīgi. Pieziedlapas atrodas aptuveni ziedkāta vidū vai mazliet augstāk. Kauslapas strupas. Auglis — apmatota pogaļa.
Augs sastopams vecos parkos un to apkaimē, gravās, krūmājos upju krastos un mītņu tuvumā. Zied no aprīļa līdz maija vidum. Izplatīta lielākajā Eiropas daļā, dažviet Āzijā un Ziemeļāfrikā. Eiropas ziemeļdaļā tā no apstādījumiem pilnīgi pārveidojusies par savvaļas sugu. Latvijā sastopama reti.
Jūrmalas vijolīte (Viola littoralis Spreng.)
Jūrmalas vijolīte ir daudzgadīgs, sīks vai neliels (garums 10—25 cm) vijolīšu dzimtas lakstaugs. Stublājs kails. Dzinumu apakšējā daļa sakneņveidīga, pāriet ļoti garā, baltā un dziļi smiltī ieaugušā resnā, zarojošā saknenī. Vienam augam stublāju parasti daudz, tie pacili, vienkārši vai zaraini. Lapas šauri lancetiskas vai lineāras (garums 2—4 cm, platums 0,15—0,5 cm), kailas, katrā plātnes pusē ar 3—4 zobiņiem, aptaustot šķiet diezgan biezas. Lapu kāti īsi. Pielapes plūksnaini šķeltas. Ziedi trīskrāsaini (violeti - dzelteni - balti) vai divkrāsaini (violeti ar dzeltenu plankumu uz apakšējās vainaglapas), vainaglapas diezgan garas (garums 1—1,5 cm), ziedkāts garš un kails (garums 2—8 cm). Auglis — pogaļa.
Sastopama nelielās grupās vai atsevišķi kāpu smiltājos. Zied no jūnija vidus līdz augustam. Suga sastopama Baltijas jūras piekrastē (nav pietiekami izpētīta). Latvijā reti Rīgas līča un Baltijas jūras krastos Kurzemes daļā.
Tīruma vijolīte (Viola arvensis Murray)
Tīruma vijolīte ir viengadīgs, sīks vai neliels (garums 5—30 cm) vijolīšu dzimtas lakstaugs. Stublājs stāvs, pacils, parasti kails, bagātīgi zaro. Lapas olveidīgas vai eliptiskas (garums 0,8—5 cm, platums 0,4—2 cm), ar zobainu malu, smailu galu un ķīļveidīgu pamatu. Pielapes plūksnainas, to vidējā daiva gara (līdz 3—4 cm), lapveidīga. Ziedi pa vienam garos ziedkātos lapu žāklēs. Vainags divkrāsains: gaiši dzeltens un balts (garums 0,5—2 cm), mazliet garāks nekā kauss. Piesis līdz 0,4 cm garš. Ziedi sīkāki (garums līdz 1 cm), blāvi dzelteni.
Raksturīgie biotopi: skraji priežu meži, nezālienes, izcirtumi, kāpas un dzelzceļu uzbērumu tuvumā. Zied no aprīļa līdz oktobrim. Eiropā un daudzviet Āzijā plaši sastopama suga, bieži kultivēta un nacionalizējusies citos kontinentos. Latvijā sastopama visā valsts teritorijā.
Suņu vijolīte (Viola canina L.)
Suņu vijolīte ir daudzgadīgs, sīks (garums 5—15 cm) vijolīšu dzimtas lakstaugs. Augs kails, izpleties, no sakneņa atiet viens vai vairāki pacili stublāji. Augam ir tikai stublāja lapas. Lapas olveidīgas (garums 1—4 cm, platums 0,7—2,5 cm). Plātnes gals smails vai strups, mala zobaina, pamats sirdsveidīgs. Pielapes lineāras vai īlenveidīgas (garums 0,5—1,5 cm, platums 0,2—0,4 cm). Ziedi bez smaržas, violeti zili līdz zili (garums 0,7—1,5 cm), pieziedlapas ziedkāta augšdaļā. Irbuļa knābis ar kārpainiem vienšūnas matiņiem. Piesis zaļgans. Kauslapas smailas. Auglis — pogaļa.
Sastopama atsevišķos eksemplāros un nelielās grupās skrajos mežos, krūmājos, mežmalās un pļavās. Sāk ziedēt maijā vai jūnijā. Eiropā un Latvijā bieži sastopama suga visā teritorijā.
Malienas iela
Malienas iela var būt:
Zlatko Zahovičs
Zlatko Zahovičs (sl, dzimis ) ir bijušais Slovēnijas futbolists, spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā, bijis Slovēnijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Serbijā. 1993. gadā Zahovičs pārcēlās uz Portugāli, kur viņš veiksmīgi pārstāvēja Vitória un Porto komandas. Ar Porto komandu trīs reizes kļuvis par Portugāles čempionu. Vēlāk vienu sezonu nospēlējis Grieķijas komandā Olympiacos un Spānijas komandā Valencia. Savu profesionālo karjeru noslēdzis Benfica komandā Portugālē.
Zahovičs ir Slovēnijas futbola izlases visu laiku labākais vārtu guvējs. No 1992. gada līdz 2004. gadam 80 mačos guvis 35 vārtus. Piedalījies 2000. gada Eiropas čempionātā un 2002. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Partizan
Porto
Olympiacos
Korijs Bukers
Bukers piedzima Vašingtonā, bet uzauga Haringtonparkā, Ņudžersijā. 1991. gadā Bukers saņēma bakalaura grādu Stenforda Universitātē. Vēlāk Bukers mācījās gan Oksfordas Universitātē, gan Jeila Universitātē. 1998. gadā Bukers tika ievēlēts Ņuarkas pilsētas domē, bet 2006. gadā tika ievēlēts par Ņuarkas mēru. 2013. gadā viņš tika ievēlēts ASV Senātā.
Mortjē (peldētājs)
Mortjē (fr) bija franču peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Olimpiskajās spēlēs Mortjē piedalījās brīvā stila 4000 metru peldēšanā. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai kvalifikācijas kārtā, kur savā peldējumā ieguva 4. vietu, rezultāts — 1:40:16.8, fināla mačam nekvalificējoties.
Lanžhota
Lanžhota (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Bržeclavas apriņķī netālu no Austrijas un Slovākijas robežas, pie Dijes upes ieteces Morāvā.
Vēsture
Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Draglains
Draglains (dragline), vilcējs — vienkausa ekskavators — zemes rakšanas mašīna ar speciālu trošu bloka aprīkojumu, kam ir sarežģītas trošu saites.
Parasti draglainam ir polipasts, vilces un pacelšanas vinčas, izlice un kauss. Izlices garums var sasniegt 125 metrus, kausa ietilpība — līdz 168 m³. To izmanto liela apjoma zemes rakšanas darbiem: karjeros, hidrotehnisko būvju un meliorācijas būvniecībā.
Rīkstrauts
Rīkstrauts (arī Rīka strauts, Rīku strauts) ir Vadakstes labā krasta pieteka Saldus novada dienvidos. Tek dienvidu virzienā. Ietek Vadakstē pie Gaitnieku mājām.
Draglains
Trošu sistēma
Draglainam ir sarežģīta trošu sistēma. Vilces un pacelšanas vinču darba troses, lai izvairītos no to pārklāšanās, tām jābūt pastāvīgi nostieptām. Izlices pacelšanu un nolaišanu tāpat veic atsevišķs trošu mehānisms. Kausa izkraušana notiek ar papildu izkraušanas troses palīdzību.
Vispārīga informācija un konstrukcijas iezīmes
Piekārtā kausa pacelšanas un vilkšanas trosēs svārstību dēļ, draglains vadības ziņā ir vissarežģītākais vienkausa ekskavators. Tajā pašā laikā pieredzējuši ekskavatoru mašīnisti ieguvē iešūpoto kausu spēj aizsviest ievērojamā attālumā (rādiusā) no mašīnas.
Elastīgā kausa piekare un viegla režģveida izlice nodrošina vislielāko rādiusu, vislielāko rakšanas dziļumu un vislielāko izgāšanas augstumu, salīdzinājumā ar citu veidu ekskavatoru iekārtām. Turklāt vilkšanas līnijas ir ļoti ražīgas. Piemēram, ekskavators E-10011 ar priekšējo lāpstu aprīkojumu nodrošināja ražību tikai līdz 210 m³ / h, bet ar draglaina aprīkojumu jau — līdz pat 300 m³ / h (aptuveni 1,43 reižu vairāk). Tomēr elastīgā kausa piekare nenodrošina pietiekamu rakšanas un kausa izgāšanas precizitāti. Ir grūtības precīzi iekraut grunti tieši trasnportlīzekļos. Sistemātiski var gadīties grunts nobirumi ārpus uzņemošā transportlīdzekļa bortiem. Tas zināmā mērā arī atkarīgs no ekskavatora mašīnista pieredzes iemaņām, bet ne tikai. Tāpēc grunts izkraušanu parasti vispirms nodrošina vaļņos, tad no vaļņiem ar precīzākiem ekskavatoriem to iekrauj transportlīdzekļos.
Draglaina kausu piekar ar ķēdēm pie pacelšanas un vilkšanas trosēm.
Georgs Golovkovs
Georgs Golovkovs (dzimis ) ir latviešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2023) Golovkovs spēlē Zviedrijas otrās spēcīgākās līgas Hockeyallsvenskan komandā Södertälje SK.
Draglains
Vispārīga informācija un konstrukcijas iezīmes
Vienlaicīgi nospriegojot vilces un pacelšanas troses, palielinās attālums starp savienojošo posmu un apgāšanas bloku, kas izsauc izkraušanas troses nostiepšanu un attiecīgi kausa priekšgala pacelšanu. Šajā stāvoklī ar grunti pildīto kausu paceļ no ieguves un pārvieto, pagriežot ekskavatora platformu, līdz izkraušanas vietai.
Georgs Golovkovs
Spēlētāja karjera
Karjeru uzbrucējs sāka 2011.—12. gada sezonā, kad HK Liepājas Metalurgs otrajā sastāvā aizvadīja kopā četras spēles Latvijas čempionātā. Nākamo sezonu Golovkovs pilnībā aizvadīja Krievijas Jaunatnes hokeja līgas vienībā HK Rīga, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, no 2013. līdz 2015. gadam spēlējot Kvebekas junioru hokeja līgā (QMJHL) junioru līgā, savukārt 2015.—16. gada sezonā spēlējot ASV hokeja līgā (USHL).
Draglains
Vispārīga informācija un konstrukcijas iezīmes
Lai kausu izkrautu, vilces trosi atslābina. Rezultātā kauss apgāžas un grunts no tā izbirst.
Georgs Golovkovs
Spēlētāja karjera
2016. gada vasarā Golovkovs pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". Vasarā hokejists guva nopietnu savainojumu, kura dēļ nevarēja spēlēt vairākus mēnešus. 2016.—17. gada sezonā "Dinamo" rindās Golovkovs aizvadīja kopumā 20 spēles. Arī nākamajā vasarā, gatavojoties sezonai, Golovkovs guva nopietnu pleca traumu.
Draglains
Vispārīga informācija un konstrukcijas iezīmes
Draglains spēj nodrošināt lielu rakšanas spēku ar nosacījumu, ka gājiena sākumā kausu iedziļina gruntī, bet iedziļinās tas tikai no pašsvara. Tāpēc, strādājot ar blīvām gruntīm, grunts slāņus iepriekš sairdina, piemēram, ar ķīļveida irdinātājiem vai speciāliem arkliem, kas var būt iekļauti dažu draglainu komplektācijā; vai ar rūpnieciskās spridzināšanas palīdzību. Blīvām gruntīm izmanto mazāka tilpuma, taču smagākus nomaināmos kausus.
Georgs Golovkovs
Spēlētāja karjera
2017. gadā Golovkovs tika uzaicināts uz Latvijas hokeja izlases treniņnometni pirms gaidāmā Pasaules čempionāta. Izlases sastāvā debitēja 2. aprīļa pārbaudes spēlē pret Krieviju.
Draglains
Vispārīga informācija un konstrukcijas iezīmes
Dažkārt draglainu izmanto kravu celšanai, to sauc par ekskavatoru — celtni.
Krasnaja Poļana
Krasnaja Poļana (ru) ir pilsētciemats Krievijas Krasnodaras novadā. Izvietojies Soču municipalitātē 39 km no Melnās jūras krasta Mzimtas upes vidustecē. Ar Sočiem to savieno automaģistrāle un dzelzceļš.
Sens abazīnu un ubihu ciems (Artkuadža, Kbaade). Pēc Kaukāza kara, kad visas čerkesu tautas padzina no Melnās jūras piekrastes, apvidu kolonizēja citas tautas. 1878. gadā uz šejieni pārcēlās grieķi, kas piešķīra vietai tagadējo nosaukumu. 1886. gadā Krasnaja Poļanā apmetās 36 igauņu ģimenes, kas vēlāk izveidoja Estosadokas ciemu. Kopš 1950. gada Krasnaja Poļana ir pilsētciemats.
Galvenā saimnieciskā darbība saistāma ar tūrisma nozari. Kalnu nogāzēs pilsētciemata apkārtnē ierīkotas vairākas kalnu slēpošanas un snovborda trases. Krasnaja Poļana bija viena no divām galvenajām norises vietām. Šeit notika sacensības distanču slēpošanā, biatlonā, kalnu slēpošanā, tramplīnlēkšanā, kamaniņu sportā, skeletonā un bobslejā.
Kuršu iela
Kuršu iela var būt:
Vīnes Centrālā kapsēta
Vīnes Centrālā kapsēta (de) ir 1874. gadā ierīkota kapsēta Austrijas galvaspilsētas Vīnes dienvidos (kapsēta par Centrālo nosaukta svarīguma, ne sava ģeogrāfiskā novietojuma dēļ). Tajā ir ap 3 miljoni apbedījumu un ap 330 000 kapavietu. Kapsētā apbedītas daudzas ievērojamas Austrijas un pasaules personības — zinātnieki, mākslinieki, politiķi.
Tā tika izprojektēta un izveidota 19. gadsimta vidū. Kapsētas milzīgo izmēru dēļ pa to ir atļauta transportlīdzekļu kustība (izņemot Visu Svēto dienu). Jau no pirmsākumiem Vīnes Centrālā kapsēta bija starpkonfesionāla, tāpēc šeit atrodas vairāku konfesiju un ticību dievnami. Centrālās Svētā Karlo Borromeo baznīcas kriptā apglabāti visi mirušie pēckara Austrijas prezidenti. Šī baznīca kādreiz saukta Kārļa Lugera memoriālā baznīca, jo Vīnes mērs Lugers arī apglabāts baznīcā. No Vīnes Švarcenberga laukuma uz kapsētas centrālo ieeju ved Vīnes tramvaja 71. (pēc numerācijas pēdējā) līnija. Vīnes iedzīvotāji mēdz teikt par mirušo — "Viņš iesēdās 71." (de).
Kapsētā citu vidū apglabāti Alfrēds Adlers, Ludvigs van Bēthovens, Ludvigs Bolcmanis, Johanness Brāmss, Kristofs Vilibalds Gluks, Imre Kalmans, Hedija Lamarra, Ģerģs Ligeti, Ādolfs Loss, Rihards Rēti, Antonio Saljēri, Arnolds Šēnbergs, Arturs Šniclers, Johans Štrauss I, Johans Štrauss II, Francis Šūberts, Francis Verfels un daudzas citas pazīstamas personības. Kaut arī Volfgangs Amadejs Mocarts apglabāts netālu esošajā Sv. Marka kapsētā un viņa kaps ir zudis, Vīnes Centrālajā kapsētā ierikots Mocarta kenotafs.
Ķeguma iela
Ķeguma iela var būt:
Mežciems (Carnikavas pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas viesu nams.
Amerikas apse
Amerikas apse (Populus tremuloides) ir vītolu dzimtas ģints sugas lapu koks.
Amerikas apses galvenokārt vairojas bezdzimumiski, izplatoties to sakneņiem, tādējādi veidojot klonālas kolonijas. Vienā apšu kolonijā visi koki ir kloni, tiem ir vienādas iezīmes un visiem ir vienota sakņu sistēma. Tā kā vesela apšu kolonija ir viens organisms, tiek uzskatīts, ka ASV, Jūtas štatā augoša Amerikas apšu kolonija, kura ir nodēvēta par "Pando", ir pasaulē vecākais dzīvais organisms — tiek lēsts, ka sakņu sistēma, kura savieno apses, ir aptuveni 80 000 gadus veca. Kolonija aizņem 41,7 hektārus zemes, un ir aprēķināts, ka kopā apses sver 6600 tonnas, kas to padara arī par smagāko dzīvo organismu kopu.
Fillaha
Fillaha (de; ; sl, it, fur) ir otra lielākā pilsēta Karintijas federālajā zemē Austrijas dienvidu daļā pie Dravas upes un ir svarīgs satiksmes mezgls Austrijā un visā Alpu-Adrijas reģionā. Tās iedzīvotāju skaits 2011. gadā bija 59 285.
Pilsētas apkārtnē norisinājās 1987. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā.
Mihails Beiļins
Mihails Beiļins (ru;, Smoļenskas apgabals - , Maskavas apgabals) bija Krievijas šaha meistars, FIDE starptautiskais arbitrs (1980), pēc profesijas advokāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1921. gadā ebreju ģimenē. Šahu iemācījās spēlēt desmit gadu vecumā, piedalījies Maskavas skolnieku sacensībās. Otrā Pasaules kara laikā strādājis par izmeklētāju Urālos un beidzis juridisko institūtu.
1945. gadā pārcelts darbā Rīgā, kur līdz 1947. gada pavasarim strādājis par advokātu. Šajā laikā aktīvi iekļāvies pēckara Latvijas šaha dzīvē. 1945. gadā piedalījies Baltijas republiku turnīrā, kur dalījis 13.-14. vietu. 1946. gadā kļuvis par Rīgas čempionu šahā. Tajā pašā gadā piedalījies Friča Apšenieka memoriālā, kur dalījis 3.-5. vietu, bet Baltijas republiku turnīrā izcīnījis 5. vietu. Piedalījies divos Latvijas šaha čempionātos: 1946. gadā dalījis 4.-5. vietu, bet 1947. gadā - 3.-4. vietu. Latvijā pavadītajā laikā vadījis arī šaha nodaļu laikrakstā «Sovetskaya Molodezh».
Pēc atgriešanās Maskavā izcīnījis 4. vietu spēcīgajā pilsētas šaha čempionātā. Par šo panākumu Beiļinam piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums (1950). Tomēr vēlākajos gados daudz laika aizņēmis darbs advokatūrā, un divas reizes (1953, 1955 ) viņš Maskavas čempionātā šahā palicis pēdējā vietā.
No 1953. līdz 1963. gadam strādājis par šaha literatūras redaktoru izdevniecībā «Fizkultura i sport». No 1967. gada līdz pensijai strādājis par PSRS Sporta komitejā par treneri, daudz nodarbojies ar šaha sacensību organizāciju. Bijis arī avīzes «64» galvenā redaktora vietnieks (1971—1973). Tāpat sadarbojies ar Vasiliju Smislovu - vienu no tā laika spēcīgākajiem lielmeistariem, bijis viņa sekundants pretendentu turnīrā Cīrihē 1953. gadā. Daudzu šaha grāmatu autors. Sarakstījis daudz šaha grāmatu. 1971. gadā izdevniecība Liesma latviešu valodā izlaida Mihaila Beiļina (kopā ar Juriju Averbahu) grāmatu «Šaha spēles pamati un kodekss».
Šantaru jūra
Šantaru jūra (ru) ir neliela malas jūra Krievijas Tālajos austrumos. Izvietojusies Ohotskas jūras rietumos un no pārējās jūras akvatorijas to norobežo Šantaru salas. Izstiepta ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Ziemeļaustrumos no Šantaru jūras atrodas Udas līcis, dienvidaustrumos — Akadēmijas līcis, dienvidos — Tuguras līcis. Jūrā vairākas nelielas salas. Krasti mazapdzīvoti. Daļa jūras akvatorijas kopā ar salām iekļauta 1999. gadā izveidotajā liegumā «Šantaru salas».
Fabio Mainoni
Fabio Mainoni (it) bija itāļu peldētājs. Startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Manioni olimpiskajās spēlēs piedalījās 4000 metru brīvā stila peldēšanā. Šajā disciplīnā viņš fināla mačā izcīnīja 6. vietu, rezultāts — 1:18:25.4.
Fon Šepings
Fon Šepings var būt:
Lielzobu apse
Lielzobu apse ir vītolu dzimtas sugas lapu koks.
Bothriolepis panderi
Bothriolepis panderi ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā frāna laikmetā, un kuru fosilijas atrastas Pļaviņu svītas Sņetogoras slāņos Sjasas upes krastos pie Moncevas ciema, Krievijā. Sugu aprakstīja krievu paleontologs Jozefs Lahuzens 1880. gadā. Sugas nosaukums dots par godu vācbaltiešu paleontologam Kristianam Panderam.
Apraksts
Vidēja izmēra botriolepis, kura muguras bruņas garums ne mazāks par 125 mm. Galvas vairoga proporciju attiecība platums/garums ir 147. Vairoga priekšējā mala ir izliekta un daudz īsāka par aizmugurējo malu. Orbitālā atvere ir salīdzinoši neliela, īsa un plata (attiecība platums/garums ir 180). Priekšējais nepāra kauls (Prm) ir salīdzinoši plats (attiecība platums/garums ir 100). Tā aizmugurējā (orbitālā) mala nedaudz izliekta un ir būtiski īsāka par priekšējo malu. Rostrālais kauls (rostrale) divreiz platāks par garumu, un tam ir dziļš un īss nāsu izgriezums. Pineālais kauls (Pi) ir salīdzinoši plats ar ieliektām priekšējo un sānu malām, bet aizmugurējā mala ir gandrīz taisna. Plātnes centrā atrodas pineālā atvere. Pakauša kauls (Nu) ir salīdzinoši plats (attiecība garums/platums ir 61). Pakaļējie malas kauli (Pmg) ir garāki, nekā plati, to ārmala ir daudz garāka par mediālo malu.