cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lavri
Lauru latviešu kolonija
1920. gadā radās doma par jaunas Lauru baznīcas celšanu. Lauru muižas īpašnieks un draudzes priekšnieks Arturs Sarry dāvināja baznīcas laukumam Lauru miestā 2 ha zemes, bet draudzes locekļi veda akmeņus un būvmateriālus. Saziedoja necerēti daudz līdzekļu gan graudā, gan naudā. No sarīkotiem bazāriem vien ieņēma kopā 6300 Igaunijas kronas. Bet tam Igaunijas valdība piešķīra baznīcas būvei 7200 kronas un Latvijas valdība 2150 kronas. 1921. gada 13. oktobrī lika Lauru baznīcas pamatakmeni, 1934. g. Lauru baznīcas būvi nobeidza un to nosauca par Lauru latviešu ev.-lut. baznīcu. Lauros darbojās ari Lugu ciema latviešu baptistu draudze, tai savs lūgšanas nams uzcelts 1882. gadā.
1930. gados Lauru kolonijā latvieši apdzīvoja vairākus pagastus: Lauru (igauņu — Laura vald) un Rotavas pagastu (igauņu — Rootova vald) vairāk vienkopus, bet pārējos izklaidus citu šejienes tautu starpā, gan krievu, gan igauņu. Lauru pagastā pēc 1934. gada tautas skaitīšanas datiem dzīvoja 527 latvieši jeb 14,6 %, bet Rotavas pagastā — 639 jeb 13,2 %. Misso pagastā Veru apriņķī — 127 latvieši jeb 5,7 %.
Par Lauru jaunatnes izglītību rūpējās 4 valsts latviešu pamatskolas. Lugu (Луги), Durkovas (Дурково) un Lauru latviešu pamatskolas atvērtas Igaunijas patstāvības laikā, turpretim Ličņikovas (Личниково) latviešu pamatskola pastāvēja jau no 1867. gada. Ličnikovas latviešu 6-kl. pamatskola no 1922. gada bija iekārtota jaunceltajā ērtajā skolas namā. Skola darbojās ar 62 skolēniem. Skolu sākot no 1897. gada vadīja Pāvuls Donbergs ar skolotājiem Pēteri Cimbuli un Elzu Gāršnieci. Skolai bija arī plaša Latvijas Kultūras fonda dāvāta bibliotēka. Otrā Lauru kolonijas latviešu 6-klasīgā pamatskola ar 23 skolēniem atradās Lugos, 10 km no Lauriem. Skolu pārzināja skolotāja Lūcija Birstiņa. Pie Lugu latviešu skolas darbojās mazpulks, kurā bija 20 dalībnieku. Trešā skola bija Lauru igauņu pamatskolas latviešu komplekss ar 21 skolēnu. Skolu pārzināja skolotāja Alma Pūderselle. Ceturtā kolonijas latviešu 6-kl. pamatskola atradās Durkovā, 10 km no Lauriem, ar l8 skolēniem. Skolu pārzināja skolotāja Zelma Bremze. Visu šo skolu skolotāji bija latvieši, bet Igaunijas pavalstnieki.
Lauru kolonijas sabiedriskās dzīves centrā atradās 1926. gadā dibinātā "Lauru-Ličņikovas latviešu izglītības biedrība" ar savu mītni Ličņikovas pamatskolas namā, kur biedrībai bija sava izrīkojumu zāle ar skatuvi. Biedrība dibināta 1926. gadā ar 115 biedriem. Pie biedrības pastāvēja savs dziedātāju koris "Cerība" ar diriģentu P. Donbergu un dramātiskais pulciņš ar režisoru P.Cimbuli un Dāmu komiteja ar priekšnieci Veru Ciemiņu. Biedrībai bija sava bibliotēka ar 400 sējumiem. "Lauru-Ličņikovas latviešu izglītības biedrības" valdē darbojās par priekšnieku Jānis Ciemiņš. Līdz 1945. gadam Lauru luterāņu baznīcā regulāri notika dievkalpojumi.
Latviešu jaunieši bija apvienoti aizsargu organizācijas — "Atsevišķā Lapkovas jātnieku vadā" ar komandieri Aleksandru Grūzi.Vadā bija vienīgi latvieši ar 40 zirgiem, un savu mītni Lapkavā (Лабково). Pie vada pastāvēja arī sieviešu aizsardžu nodaļa.
Likvidācija
1946. gada 16. janvārī Pečoru rajons tika pievienots Krievijas PFSR. Visbriesmīgākais kolonijai izrādījās nevis Otrais pasaules karš, bet otrais deportāciju vilnis: 1949. gadā izveda ne vien ģimenes galvas, bet arī sievietes ar maziem bērniem, basus tieši no lauka. 1950. gados no Sibīrijas atgriezās nedaudzi, savas mājas viņi atrada nopostītas. Lavru kolonija saruka, cilvēki pārcēlās uz Latviju vai Igauniju. Lavru baznīca tika slēgta, tornis sagrauts, griestu un grīdas pārsegumi noņemti, durvis un logu rāmji izcelti, ēkā tika glabāti minerālmēsli un kūtsmēsli.
Švēde
Švēde (de — 'zviedrs') ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
The Smiths
The Smiths bija britu rokgrupa, kas izveidojās 1982. gadā Mančestrā. Tās sastāvā bija Morisejs (balss), Džonijs Mārs (ģitāra), Endijs Rurks (basģitāra) un Maiks Džoiss (bungas). Pēc vairāku kritiķu domām The Smiths ir viena no nozīmīgākajām alternatīvā roka grupām, kas pastāvēja 20. gadsimta 80. gados Apvienotajā Karalistē; tā ir izteikti ietekmējusi turpmāko alternatīvās mūzikas attīstību, tai skaitā britpopa rašanos un iespaidojusi tādas grupas kā The Stone Roses, Gene, Radiohead, Blur, Suede, Oasis, The Libertines un Doves. Grupa kļuva ievērojama pateicoties Moriseja patiesajiem, atklātajiem un asprātīgajiem dziesmu tekstiem un Džonija Māra mūzikai, kas palīdzēja atgriezt ģitārmūzikas popularitāti, kas bija attālinājusies no Apvienotās Karalistes mūzikas topu virsotnēm. 1987. gadā starp Moriseju un Džoniju Māru radās dažādas domstarpības, kuru rezultātā grupa izjuka. The Smiths savā nepilnu piecu gadu pastāvēšanas laikā izlaida četrus studijas albumus un vairākus singlus.
47. gads
47. bija parastais gads, kas sākās svētdienā pēc Jūlija kalendāra.
Vazalemma (stacija)
Vazalemma (et) ir stacija Keilas—Rīziperes dzelzceļa iecirknī Harju apriņķa Vazalemmas pagastā un atrodas 37,5 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Vazalemmā apstājas visi Rīziperes un Tallinas virzienā kursējošie elektrovilcieni.
Vēsture
1905. gadā izbūvētajā dzelzceļa līnijā Keila—Hāpsalu sākotnēji bija tikai četras stacijas — Rīzenberga, Palifere, Risti un Hāpsalu. Jaunā dzelzceļa līnija tika būvēta galvenokārt, lai nodrošinātu pasažieru satiksmi, tā kā Hāpsalu pilsēta tolaik jau bija izveidojusies par vērā ņemamu Baltijas jūras kūrortu. Lai piesaistītu jaunajam satiksmes līdzeklim vēl vairāk pasažieru 1914. gadā Keilas—Hāpsalu līnijā tika atklātas trīs jaunas pieturas — Vazalemma, Ellamā un Taebla. Kopējais līnijas garums bija 78 km. 1935. gadā tvaika lokomotīvju vietā maršrutā Tallina—Hāpsalu pirmo reizi Igaunijas vēsturē devās dīzeļvilciens "Lendav Laanlane". 20. gs. otrajā pusē maršrutu apkalpoja Rīgas Vagonu rūpnīcas dīzeļvilcieni. Sakarā ar sliežu ceļa un infrastruktūras nolietojumu pasažieru vilcienu satiksme dzelzceļa iecirknī Rīzipere—Hāpsalu 1995. gadā tika pārtraukta.
Elektrifikācija
20. gs. 60. gados Keilas—Hāpsalu līnijā tika uzsākta dzelzceļa elektrifikācija. Pirmais elektrificētais iecirknis Keila—Vazalemma tika nodots ekspluatācijā 1965. gada 15. jūlijā, bet Vazalemma—Rīzipere — 1981. gada 4. septembrī. Visā elektrificētajā Keilas—Rīzipere dzelzceļa posmā tika izbūvētas augstās pasažieru platformas. Vazalemmas stacijā bez jau eksistējošās platformas tika izbūvēta viena 204 metrus gara starpceļu platforma piepilsētas elektrovilcienu apkalpošanai. 2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums — 550 mm, garums — 100 m.
Gaspars Noē
Gaspars Noē (es; dzimis ) ir Argentīnā dzimis Francijas kinorežisors. Režisējis filmas I Stand Alone (1998), "Neatgriezeniskais" (2002), "Ieeja tukšumā" (2009), "Mīlestība" (Love, 2015), "Ekstāze" (2018), Lux Æterna (2019) un Vortex (2021).
Hezbollah
Hezbollah (ar — 'Dieva partija') ir šiītu islāmistu politiska un paramilitāra organizācija, kas darbojas Libānā. Tā ir arī viena no lielākajām sociālo pakalpojumu, kas saistīti ar darbību skolās, slimnīcās, zemkopībā un citviet, sniedzējām Libānas šiītu kopienā. Vairākas arābu valstis, piemēram, Saūda Arābija, Ēģipte, Jordānija ir nosodījušas tās darbības. Tomēr ir valstis, kuras atklāti atbalsta Hezbollah, piemēram, Irāna un Sīrija. Krievija Hezbollah uzskata par leģitīmu sociopolitisko spēku, savukārt Amerikas Savienotās Valstis, Ēģipte, Izraēla, Austrālija un Kanāda ir atzinušas šo organizāciju par teroristisku.
Darbība
Hezbollah radās kā paramilitāra pretestības organizācija 1982. gadā, kad Izraēla iebruka Libānā, un okupēja tās reģionus. Hezbollah radās Libānas šiītu minoritātes vidē, kas vienmēr Libānā bija apspiesta un politiski pasīva. Organizācija ideoloģiski iedvesmojās no Irānas Revolūcijas un Ajatollas Homeinī mācības. Tobrīd tās apmācību veica Irānas atsūtītie militārie speciālisti. 1985. gadā publicētajā manifestā organizācija izvirzīja vairākus mērķus, pirmkārt, apturēt jebkādus koloniāla rakstura invāzijas nodomus Libānas teritorijā, otrkārt, sodīt kristiešu partijas, kas to atbalstīja, treškārt, nodibināt islāma režīmu Libānā. Organizācijas līderi vairākkārt ir atbalstījuši Izraēlas iznīcināšanu, un tās mērķis ir Palestīnas valsts izveidošana ar galvaspilsētu Jeruzalemē. No mazas paramilitāras grupas tā ir spējusi izaugt par organizāciju, kuras pārstāvji atrodas Libānas parlamentā, kurai pieder sava radiostacija, satelīttelevīzijas kanāls, kura realizē sociālās attīstības programmas. Hezbollah bauda plašu atbalstu šiītu kopienā. Turklāt pēc 2006. gada Izraēlas iebrukuma spēja iegūt plašu atbalstu arī citās sabiedrības daļās (kristiešu, sunītu, druzu), kā arī mobilizēt tūkstošiem cilvēku. Hezbollah atbalsta arī Palestīnas bēgļi, kas dzīvo Libānā, kuru ir ap 174 000 Tiek uzskatīts, ka organizācijas paramilitārais spārns ir spēcīgāks par Libānas armiju. Hezbollah ir izveidojusi savus tīklus arī ārpus Tuvajiem Austrumiem, piemēram, Latīņamerikā, Ziemeļkorejā un Āfrikā.
Finansiālo atbalstu organizācija saņem no Libānas iedzīvotājiem un ārzemju šiītiem, ka arī no Irānas un Sīrijas valdībām. Militārā ziņā organizācijai ir apmēram 1000 aktīvo karavīru un 6 000—10 000 organizācijas brīvprātīgo rezerve.
Neatgriezeniskais
"Neatgriezeniskais" ir Gaspara Noē veidota, 2002. gadā uzņemta Francijas filma. Filmai ir nelineārs naratīvs. Filmas mūziku sakomponēja Tomass Bangelters, kurš ir vislabāk zināms pēc savas darbības hausmūzikas grupā Daft Punk.
"Neatgriezeniskais" ieguva "Zelta zirga" balvu Stokholmas kinofestivālā un sacentās par "Palmas zaru" Kannu kinofestivālā.
Filmas veidošana
"Neatgriezeniskais" tika uzņemta, izmantojot platekrāna 16 mm filmu. Daudzas filmas ainas tika uzņemtas vairākkārt un, izmantojot ciparu apstrādi, vēlāk tika nemanāmi saliktas kopā. Tas radīja ilūziju, ka aina ir filmēta vienā paņēmiemā, neizmantojot montāžu. Piemēram, tāda bija deviņas minūtes ilgā izvarošanas aina. Dzimumloceklis, kas bija redzams pēc tās, tika vēlāk digitāli pievienots, izmantojot datormodelēšanu. Tāpat datormodelēšana tika izmantota ainā, kur Pjērs geju klubā nogalina vīrieti, sašķaidot tā galvaskausu ar ugunsdzēšamo aparātu. Datorgrafika tika ieviesta, lai pastiprinātu šīs ainas reālistiskumu, jo sākotnējais video materiāls ar lateksa butoforiju nebija pietiekoši pārliecinošs.
Filmā tika izmantota ārkārtīgi zemas frekvences skaņa tās pirmajās 25 minūtēs, lai skatītājos radītu dezorientācijas un nemiera sajūtu.
Kogurjo
Kogurjo (Goguryeo) - valsts (37 pmē - 668) Korejas pussalas ziemeļos un Mandžūrijā Korejas trīs karaļvalstu periodā. Pārējās nozīmīgākās šī perioda valstis bija Pekče un Silla. Valsti 37. gadā p. m. ē. nodibināja valdnieks Donmjonsons (Dongmyeongseong). No valsts nosaukuma Kogurjo cēlies Korejas valsts nosaukums. 668. gadā Kogurjo iekaroja Silla un tās sabiedrotais - Ķīnas Tanu dinastija. Valsts tika sadalīta starp Ķīnu un Apvienoto Sillu.
Gēns
Gēns (la — ‘dzimšana’, ‘izcelsme’) ir noteikta dezoksiribonukleīnskābes (DNS), retāk ribonukleīnskābes (RNS), molekulas daļa, kura glabā informāciju par noteiktas funkcionāli aktīvas vielas, piemēram, olbaltumvielas, molekulas sintēzi. Gēni bioķīmiskās reakcijās ar ārējās vides apstākļiem nosaka visu organisma pazīmju veidošanos. Noteikti gēni atbild par organisma specifiskām īpašībām. Gēni atrodas šūnas hromosomās, mitohondrijos, plastīdās un plazmīdās. Gēni veido organisma ģenētisko materiālu genomu. Pētījumos ir konstatēts, ka gēns sastāv no 400 līdz 100 000 nukleotīdu pāriem. Gēnu struktūra un funkcijas var mainīties mutāciju rezultātā, kā arī mainoties gēna atrašanās vietai hromosomā. Gēnu funkcijas ietekmē arī citi gēni.
Terminu "gēns" ieviesa dāņu botānists un ģenētists Vilhelms Johansens (Wilhelm Johannsen) 1909.gadā Viņš iedvesmojies no sengrieķu vārda γόνος, gonos, kas nozīmē 'pēcnācēji', 'dzemdēšana'.
Gēnu veidi
Pastāv vairāki gēnu veidi. Komplementārie gēni savstarpēji mijiedarbojoties izraisa kvalitatīvi atšķirīgas pazīmes attīstību, tas ir, par vienu pazīmi atbild vairāki gēni un to mijiedarbībā attīstās jauna pazīme, kas nav raksturīga nevienam no gēniem. Savukārt hromosomālie gēni nosaka kodoliedzimtību. Poligēni jeb polimēriskie gēni ir ar rakstura ietekmi uz kādas pazīmes attīstību. Šajā gadījumā daudzi gēni iedarbojās uz vienu pazīmi. Pazīmes fenotipiskā izpausme ir atkarīga no dominanto gēnu summas.
Epistatiskie gēni nomāc citus gēnus, nealēliska gēna fenotipisko izpausmi. Gēni, kuri tiek nomākti, tiek saukti par hipostatiskajiem gēniem. Epistāze ir dominēšanai līdzīga parādība, ko dažreiz var novērot starp dažādu gēnu alēlēm.
Genoms
Visu gēnu kopumu sauc par genomu. Tas ietilpst organisma haploidālajā sistēmā. Plašākā nozīmē genoms satur iedzimtības faktorus. Lai gan daudziem gēniem ir zināma gan to atrašanās vieta genomā, gan nukleotīdu secība, tomēr ir vēl daudzu nukleotīdu secības nozīme nezināma.
Ģenētika
Zinātni, kas pēta gēnus, sauc par ģenētiku. Tajā pēta dzīvo organismu iedzimtību (genomu) un to mainību. Ģenētikā pēta arī organismu dažādību.
Gēnu aktivitātes, kuras nav saistītas ar DNS primārās struktūras izmaiņām, pēta epiģenētikā. Šeit mēģina noskaidrot, kā vides signāli atlasa, modificē un regulē gēnu darbību.
Daugavpils Mārtiņa Lutera evaņģēliski luteriskā baznīca
Daugavpils Mārtiņa Lutera evaņģēliski luteriskā baznīca ir lielākais luterāņu dievnams Daugavpilī. Atrodas Daugavpilī, 18. Novembra ielā 66 (draudzes adrese Mazā Dārza 1). Uzcelts 1893. gadā no sarkanajiem ķieģeļiem neogotiskā stilā pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa projekta. Dievnamā 480 sēdvietas.
Vēsture
Luterāņu draudze Daugavpilī izveidojās jau pēc reformācijas. 1630. gadā luterāņu baznīcu no Dinaburgas nocietinātā centra pārvietoja uz pilsētu un nodeva to jezuītu pārvaldībā. Tādējādi luterāņiem Daugavpilī nebija pastāvīgas pulcēšanās vietas līdz 19. gadsimtam. Kopš 1790. gada pilsētas luterāņus apkalpoja Ēģiptes (Vilkamiesta) baznīcas mācītājs. 1835. gadā Daugavpilī tika nodibināta oficiāla luterāņu draudze, kuras dievkalpojumiem pielāgoja kādu Daugavpils cietokšņa teritorijā esošu ēku. 19. gadsimta 30. gados šai baznīcai tika iegādāta pazīstamā 19. gadsimta gleznotāja Johana Lēberehta Eginka altārglezna "Kristus Ģetzemanes dārzā", bet 1836. gadā draudze ieguva savā īpašumā arī sudraba liturģiskos traukus. Draudze paplašinājās, un tās vajadzībām tika celts jauns koka dievnams, kuru iesvētīja 1868. gadā. Pie baznīcas ēkas tika piebūvētas arī skolas telpas.
Pēc dažiem gadu desmitiem, draudzei pieaugot, baznīcas telpas kļuva par šauru, un draudze izlēma celt jaunu dievnamu. 1890. gada 3. jūlijā Krievijas Iekšlietu ministrijas Garīgo lietu departamenta vicedirektors nosūtīja lūgumu Vitebskas guberņas gubernatoram iedalīt zemi jaunas baznīcas celtniecībai. Domājams, līdzekļu trūkuma dēļ neizdevās īstenot akadēmiķa Franča Šustera izstrādāto neoromānikas formās veidoto mūra baznīcas projektu. Apstākļiem mainoties, jaunais luterāņu mūra dievnams uz iedalītās zemes tapa jau pēc Vilhelma Neimaņa projekta. 1892. gadā tika savākti 18 tūkstoši rubļi, un iesākās baznīcas celtniecība. 1893. gada 31. oktobrī dievnamu svinīgi iesvētīja. Būve kopumā izmaksāja rubļu.
1927. un 1928. gadā tika veikts baznīcas ārsienu, jumta un torņa kapitālais remonts, kas izmaksāja latu. Tornis tika pārklāts ar vara skārdu. Lielāku remontu veica arī 1930. gadā, kad tika izkrāsotas baznīcas iekštelpas, paplašinātas ērģeļu luktas, nostiprinātas velves ar enkuriem un ierīkota centrālapkure. Baznīcas kapitālais remonts tika veikts arī 1935. gadā.
1941. gada jūnija beigās Vērmahta uzbrukuma laikā, Sarkanā armija atkāpjoties, baznīcu aizdedzināja. Izdega baznīcas torņa smaile, logu rāmji, kā arī iekšējais koka interjers. 1942. gadā draudze sāka dievnama atjaunošanas darbus, bet tomēr tie pilnībā netika pabeigti. Draudzes telpai tika uzlikts jauns jumts. Atjaunojot torni, nācās to saīsināt. Logu krāsainā stikla vietā tika ielikts parastais, kā arī tika uzbūvēts jauns pagaidu altāris un kancele. 1942. gada 24. maijā notika Vasarsvētku dievkalpojums. 1943. gada pavasarī atjaunošanas darbi baznīcas iekštelpās turpinājās. Visi šie darbi tika veikti pēc būvtehniķa Georgija Baložina projekta. Pēc 1945. gada dievnama iekārta tika izdemolēta, viss koka interjers, ieskaitot grīdas segumu, tika nokurināts. 1947. gadā baznīcā tika iekārtota "Zagotzerno" noliktava, bet pēc septiņiem gadiem - "Gortorg" tirdzniecības noliktava. 1955. gadā šeit telpas tika piešķirtas Daugavpils lokomotīvju depo. 1969. gadā baznīcas telpas aizņēma Daugavpils Lokomotīvju remonta rūpnīcas boksa skola. Šajā laikā draudzei bija atļauts baznīcā izmantot tikai bijušo kapelas telpu, tomēr 1975. gadā arī tā tika atsavināta. 1985. gada 25. decembrī ēkā izcēlās ugunsgrēks, kura rezultātā nodega zvanu tornis un daļa jumta. Lokomotīvju remonta rūpnīca torni vēlāk atjaunoja. 1989. gadā sporta skola beidzot atstāja baznīcu, bet 1992. gadā draudze atguva savu dievnamu. 1994. gadā tika pabeigts baznīcas ārsienu remonts un tika uzsākta iekštelpu rekonstrukcija, kā arī jumta un torņa celtniecības darbi. 2005. gada 2. jūlijā tika iesvētīts Ogres amatniecības skolas audzēkņu izgatavotais baznīcas jaunais interjers: altāris, kancele, soli, laterna, kristāmtrauka pamatne un mazais altāris.
Arhitektūra
Daugavpils luterāņu baznīca ir veidota neogotikas stilā. Celta no vietējā Kalkūnes ceplī speciāli veidotiem ķieģeļiem tā izceļas ar īpašu plastiskumu. Celtne ir garenbūve ar sarežģītu būvapjomu un plānojumu. Tās rietumu galā asimetriski piebūvēts zvanu tornis, kuru vainago augsta piramidāla, poligonāla smaile. Tornis ir bagātīgi izrotāts ar zobfrīzēm, arkatūras joslām, rozes logu un greznu ieejas perspektīvo portālu ar kolonnām. Asimetriski veidoto rietumu fasādi akcentē milzīgs rozes logs ar kolonnām un arkādi. Ēkas austrumu galā draudzes telpa nobeidzas ar altāra poligonālu apsīdu, kurai abās pusēs ir piebūvētas simetriski izvietotas sakristejas. Celtnes dienvidu sānu fasāde ir veidota īpaši grezna un akcentēta ar trim zelmiņiem. Ziemeļu fasāde veidota atturīgāk - to izceļ tikai kontrforsi.
Profilēti balsti un arkāde baznīcas draudzes telpu sadala divos nevienāda izmēra jomos. Šāds dalījums ir reta parādība Latvijas sakrālajā arhitektūrā. Ērģeļu lukta iebūvēta virs ieejas plašākajā, krusta velvēm pārsegtajā jomā. Bet šaurākā joma daļā izveidots otrs stāvs, un to veido atklāta galerija, kuru norobežo mākslīgā akmens lējuma balustrāde. Draudzes telpas galveno jomu un altārtelpu izgaismo plaši logi ar smailloka arkām. Neogotikas formās veidotā ārsienu un iekštelpu apdare kopā ar baznīcas interjera rotājumu veido stilistiski vienotu ansambli.
Interjers
Līdz Otrajam pasaules karam baznīcā atradusies stilistiski pieskaņota, masīva ozolkoka iekārta - altāris un kancele, kā arī griestu un sienu metālkaluma lukturi. Altāra retablā atradās Johana Lēberehta Eginka glezna "Kristus Ģetzemanes dārzā". 1895. gadā tika uzstādītas Lūdvigsburgā E F. Valkera (£. F. Walcker & Co) firmā darinātās ērģeles (21 reģistrs). Zvanu tornī bijis 1892. gadā Bohumā liets zvans ar uzrakstu: ''Gott Hilft Gott Half Der Selbe Gott Wird Helfen. Singet dem Herrn und Lobet seinen Namen. Ps. 86,2. Ev. Luth. Kirche zu Dünaburg 1892. Geg. vom Bochumer Verein in Bochum. Westfalen 1892.''
Pašlaik ir izremontēta kapelas telpa un prezbiterija daļa, ir uzstādīti baznīcēnu soli un altāris (projekta autore Maija Avota: veidojuši Ogres amatniecības vidusskolas audzēkņi). Jaunā, arhitektoniski izteiksmīgā, vertikāli trīsdaļīgā altāra retabla centrā atrodas Jēkaba Bīnes 1948. gadā gleznotā altārglezna "Kristus augšāmcelšanās" (līdz 1963. gadam atradās Birķeneļu baznīcā). Retabla spārnus veido ažūra augstu smailloka arku kompozīcija. No luterāņu kapličas inventāra draudze bija saglabājusi arī J. L. Eginka 1846. gadā gleznoto altārgleznu „Svētā ģimene”, kuru 2002. gadā atjaunoja Rundāles pils muzeja restauratores. Tagad tā novietota pie altārtelpas sienas.
Hartmanis
Hartmanis (de — 'drosminieks'; sieviešu dzimtē Hartmane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Melnā nāve
Melnā nāve, reizēm arī melnais mēris, bija pandēmija Eirāzijā un Ziemeļāfrikā 14. gadsimta vidū. Tiek lēsts, ka tajā mira vismaz 75 miljoni cilvēku. Par tās visticamāko izraisītāju tiek uzskatīts buboņu mēris. Līdz pat 18. gadsimtam Eiropā turpinājās dažāda apmēra mēra uzliesmojumi, kurus, visticamākais, izraisīja tā pati slimība, tomēr šis jautājums ir strīdīgs. Reizēm apzīmējums "melnā nāve" tiek attiecināts arī uz vēlākajiem mēra uzliesmojumiem vai mēri kā tādu.
Lielākā mēra epidēmija Latvijā notika 18. gadsimta sākumā.
Slimība
Pastāv vairākas teorijas par to, kāda slimība bijusi melnā nāve. Ir zināms, ka melnā nāve izplatījās ļoti strauji un vairums slimnieku mira 3—5 dienas pēc simptomu parādīšanās. Rakstiskajos vēstures avotos minētie simptomi ir buboņi, zilimelni plankumi uz ādas, asiņu atvemšana, deguna asiņošana īsi pirms nāves. Inficēties varēja kā tiešā saskarē ar slimniekiem vai viņu līķiem, tā arī lietām vai vietām, ar kurām viņi saskārušies. Ar slimību inficējās arī vistas, suņi, kaķi, mērkaķi, vērši, aitas un ēzeļi. Slimība Eiropā līdz tam nebija pazīstama. Populārākais variants ir buboņu mēris, tomēr šai hipotēzei izvirzīti vairāki pretargumenti.
Pretargumenti buboņu mēra teorijai
Dažos melnās nāves skartajos reģionos buboņu mēri izplatošās žurkas nedzīvoja, piemēram Islandē, kur tās nejauši tika ievestas tikai 19. gadsimtā, no melnās nāves mira divas trešdaļas iedzīvotāju. Vēsturiskie avoti vēsta, ka slimība izplatījās saskarē ar slimniekiem — žurkas un blusas netiek minētas. Buboņu mēris pat mūsdienās neizplatās tik strauji kā melnā nāve, tomēr to varētu izskaidrot ar to, ka šī slimība nekad nebija skārusi pandēmijas upurus un tiem nebija vispār nekādas imunitātes pret to. Imunitātes trūkums izskaidrotu arī daudz augstāku mirstību, nekā parasti novērota buboņu mērim. No otras puses tiek iebilsts, ka, lai gan pret melno nāvi ar laiku izveidojās imunitāte, pret buboņu mēri tā neveidojas. Melnās nāves straujo izplatību parasti skaidro ar pneimonisko mēri, taču tas ir rets. Izmeklējot melnās nāves upuru mirstīgās atliekas, Yersinia pestis baktēriju pēdas nav atrastas, tomēr līdz šim izdarīti tikai atsevišķi pētījumi un tajos izmantoto metožu precizitāte tiek apšaubīta. Tiek norādīts, ka klimatiskie apstākļi, kādos izplatījās melnā nāve, nav piemēroti buboņu mēra baktērijām. Buboņu mērim, neskatoties uz nosaukumu, nav raksturīga plaša buboņu izplatīšanās pa visu ķermeni.
Sibīrijas mēra teorija
Sibīrijas mēris ir otra populārākā teorija. Sibīrijas mēri izraisa baktērija Bacillus anthracis, kas sastopama augsnē. Šo slimību var iegūt, arī saskaroties ar inficētiem lopiem vai to produktiem. Nonākušas organismā, baktērijas uzbrūk imūnsistēmai, vairojoties imūnšūnās, līdz tās pārplīst, atbrīvojot baktērijas, kas, nonākot asinsritē, sāk izdalīt toksīnu, kas bojā citas šūnas un audus, strauji samazinot šķidruma daudzumu organismā. Inkubācijas periods ilgst 2—14 dienas. Sibīrijas mērim, atkarībā no inficēšanās veida, ir trīs paveidi. Respiratorās infekcijas simptomi ir līdzīgi saaukstēšanās un gripas simptomiem, tiem seko elpošanas orgānu sistēmas sabrukums. Ja inficēšanās notikusi, norijot izraisītāju, raksturīgi simptomi ir asiņu atvemšana un smaga caureja. Inficējoties caur ādu, veidojas sarkani, niezoši izsitumi, kas kļūst par melnām čūlām, kas plešas plašumā. Abos pirmajos gadījumos neārstēts Sibīrijas mēris gandrīz vienmēr beidzas letāli, inficējoties caur ādu — 20% gadījumu.
Vīrusu infekcijas teorija
Daži epidemiologi 2001. gadā paziņoja, ka melno nāvi varētu būt izraisījis Ebolas vīrusam līdzīgs vīruss, nevis baktērija. Viņi savu teoriju pamatoja norādot, ka pētot kādas Anglijas baznīcas pierakstus viņi esot secinājuši, ka melnajai nāvei bijis daudz ilgāks inkubācijas periods nekā buboņu mēra epidēmijām, apmēram 30 dienas, kas varētu izskaidrot melnās nāves plašo izplatību — ilgāka inkubācijas perioda laikā inficētais var pagūt ar slimību inficēt vairāk cilvēku plašākā apvidū nekā īsākā. Tāpat viņi norāda, ka mūsdienu Eiropā daudz plašāk nekā dažās citās pasaules daļās sastopama imunitāte pret Ebolas vīrusu, ko varētu izskaidrot ar pārmantotu imunitāti pret melno nāvi.
Vairāku slimību teorija
Viduslaikos vairākas slimības ar līdzīgiem simptomiem mēdza uzskatīt par vienu un to pašu slimību, tāpēc pastāv uzskats, ka melnā nāve patiesībā bijušas vairākas slimības. Tas varētu izskaidrot melnās nāves izplatību cilvēku kontaktu ceļā, īpaši Islandē, jo ne buboņu, ne Sibīrijas mēris parasti šādā ceļā neizplatās, turklāt nevienai no šīm slimībām neatbilst visi zināmie melnās nāves simptomi.
Izplatība
Melnā nāves izcelšanās vieta nav skaidri zināma, visticamāk tā sākās centrālajā Āzijā vai Tālajos Austrumos, no kurienes slimība pa Zīda ceļu izplatījās pārējā Āzijā līdz pat Melnajai jūrai. Tur ar to inficējās itāļu tirgotāji, kas aizveda slimību uz Eiropu. Jau pirms pandēmijas sākuma sliktie laikapstākļi, karš un bads dažādās pandēmijas skartajās vietās bija novārdzinājuši iedzīvotājus. Ķīnā no 1205. līdz pat 1353. gadam norisinājās pilsoņu karš. Tā dēļ bija traucēta kā tirdzniecība, tā lauksaimniecības darbi, tādējādi izraisot badu. 13. gadsimta beigās klimats strauji kļuva vēsāks. Eiropā 1335. gadā, pēc spēcīgām lietusgāzēm, sākās bads. Lielbritānijas salā plosījās iekšēji kari, turklāt 1337. gadā sākās Simtgadu karš, kas skāra Ziemeļrietumeiropu. Dažos Eiropas reģionos bads bija tiktāl novājinājis iedzīvotājus un saimniecību, ka tie nespēja atkopties. Pirms melnās nāves Rietumeiropā, sevišķi mūsdienu Beļģijā, plosījās tīfa epidēmija, turklāt ap 1318. gadu izplatījās arī kāda lopu sērga, reizēm uzskatīta par Sibīrijas mēri. Bads un slimības izraisīja saimniecības pagrimumu Eiropā, palielinājās nabadzība un noziedzības līmenis.
Melnā nāve Eiropā
No Itālijas melnā nāve izplatījās uz ziemeļrietumiem līdz 1348. gada jūnijam uzliesmojot Francijā, Spānijā, Portugālē un Anglijā, pēc tam izplatība turpinājās uz austrumiem Vācijā un Skandināvijā. Krievijā melnā nāve, iespējams, nonāca tieši no Āzijas nevis no Eiropas, te slimība parādījās 1351. gadā. Livonijā slimība izplatījās 1352.-1353. gadā un visvairāk skāra igauņu apdzīvoto teritoriju. Neskatoties uz straujo un plašo izplatību melnā nāve tikpat kā neskāra Poliju, daļu Vācijas, Beļģijas, Nīderlandes, Spānijas un Francijas.
Rietumeiropa
Pēc 1350. gada Eiropas kultūra arvien vairāk pievērsās nāves tematikai, valdīja pesimisms. Mākslā parādījās tumši nāves attēlojumi. Tāpat arī literatūrā tika piesaukta nāve un pastardiena.
Melnā nāve Rietumeiropā izraisīja arī galēju uzskatu rašanos — reliģisko ekstrēmismu un ksenofobiju. Notika uzbrukumi visa veida minoritātēm — ebrejiem, ubagiem, spitālīgajiem, svētceļniekiem un musulmaņiem, kuri tika vainoti visās nelaimēs. Uzskatīja, ka lepra un citas ādas slimības ir bojātas dvēseles ārējā pazīme. Ebreji tika vainoti neticībā un grēcīgumā. Jūdaisms prasīja ebrejiem ievērot tīrību, tāpēc ebreji nedzēra no publiskajām akām, tādēļ viņus vainoja slimības izraisīšanā, saindējot akas. Šo pašu reliģisko likumu un arī sociālās izolētības (dzīve geto) dēļ, ebreji kļuva par melnās nāves upuriem retāk, kas vēl vairāk stiprināja uzskatu, ka slimību izraisījuši ebreji. Naidu pret ebrejiem izraisīja ne tikai iesīkstējušas reliģiskās nesaskaņas, bet arī fakts, ka ebreji bieži atradās karaļa aizstāvībā un šādi uzbrucēji pauda savu nepatiku pret sava valdnieka īstenoto politiku. Pēc šiem uzbrukumiem lielākā daļa ebreju emigrēja uz Poliju un Lietuvas dižkunigaitiju.
Melnā nāve pastiprināja Eiropas saimniecības lejupslīdi, kas bija sākusies jau gadsimta sākumā. Eiropas valdības nespēja veikt pretpasākumus melnās nāves izplatībai, jo nebija zināms, kas to izraisa. Vairākums valdnieku aizliedza pārtikas eksportu un sāka vajāt melnā tirgus spekulantus, noteica cenas griestus labībai un aizliedza plaša apmēra zvejniecību. Labākajā gadījumā šie likumi izrādījās praksē neieviešami, sliktākajā — veicināja lejupslīdi. Piemēram, Anglija, kas bija smagi cietusi, nevarēja iepirkt citās zemēs graudus, jo Francija bija aizliegusi eksportu, bet vairumā citu valstu, strādnieku trūkuma dēļ, bija radušies zaudējumi lauksaimniecībā un neveidojās labības uzkrājumi. Lielāko daļu labības, kuru izdevās sagādāt, nolaupīja pirāti, lai pārdotu melnajā tirgū. Notika plašas zemnieku sacelšanās.
Melnā nāve noveda pie neticības baznīcas amatpersonām, kuras nespēja izpildīt savus solījumus izdziedēt slimos un padzīt slimību. Neviens, ieskaitot baznīcu, nezināja, kas izraisa saslimšanu — populārākās teorijas bija indīgi garaiņi, planētu stāvoklis un Dieva sods. Tas vēl vairāk palielināja nepatiku pret baznīcu. Daudzi pievienojās citām reliģiskajām grupām, piemēram, flagelantiem, kuri mēģināja padzīt sērgu šaustot sevi ar pātagām, cerībā izdzīt grēkus. Sabiedrībā pieauga interese par alternatīvām reliģijas formām. No melnās nāves smagi cieta klosteri, jo slimie meklēja palīdzību tieši tur — rezultātā mira lielākā daļa kristiešu garīdznieku. Garīdzniecību atjaunoja ar nepieredzējušiem mācītājiem, kuriem ne vien trūka pieredze, bet arī pārliecība par to ko viņi dara, tāpēc cilvēku acīs baznīcas tēls pasliktinājās vēl vairāk. Sociālo lomu, kuru tā agrāk bija spēlējusi, tagad aizvietoja garīgā.
Samazinājās ticība alķīmijai kā medicīnai, kas līdz tam bija visai pierasta parādība, jo alķīmiķu dziras reti kad palīdzēja un mēdza pat pasliktināt slimības gaitu. Alķīmiķi bieži kā pretlīdzekli melnajai nāvei ieteica lietot alkoholu, kas izraisīja alkohola patēriņa strauju pieaugumu visā Eiropā.
Pirms melnās nāves Eiropa bija pārapdzīvota un populācijas straujā samazināšanās, iespējams, izraisīja algu celšanos, samazināja resursu trūkumu — bija vairāk brīvas zemes un vairāk ēdiena, tomēr nezināmu iemeslu dēļ iedzīvotāju skaits turpināja samazināties līdz pat 1420. gadam.
Melnā nāve palielināja iedzīvotāju mobilitāti, jo zemnieki vairs nejuta tik lielu vajadzību palikt pie savām tradīcijām. Pēkšņais lētā darbaspēka zudums Rietumeiropā izraisīja konkurenci darba devēju vidū — strādniekiem tika piedāvātas lielas algas un dažādas brīvības. Visticamākais tieši melnās nāves izraisītās pārmaiņas sabiedrībā noveda pie Renesanses un Reformācijas, un, iespējams, pat pie kapitālisma. Melnā nāve daudzējādā ziņā uzlaboja izdzīvojušo zemnieku stāvokli. Darbaspēka trūkuma dēļ viņiem bija lielāka vara un vairāk pieejamas lauksaimniecības zemes, tomēr ieguvumus Eiropā aptvēra tikai, kad 1470. gadā atkal sāka pieaugt iedzīvotāju skaits.
Musulmaņu pasaule
Musulmaņi tāpat kā eiropieši uzskatīja melno nāvi par Dieva sūtītu, bet, atšķirībā no kristiešiem, neuzskatīja to par sodu cilvēcei, viņi uzskatīja, ka epidēmija ir Dieva sūtīta žēlastība mirt mocekļa nāvē musulmaņiem, bet sods tikai neticīgajiem. Tāpat tika pieņemts, ka musulmanim nevajadzētu ne pamest melnās nāves skartu zemi, ne doties uz tādu un, ka melnajai nāvei nevar būt pārnēsātājs, jo tā nāk tieši no Dieva. Musulmaņiem gan ar laiku kļuva grūtāk turēties pie šiem uzskatiem, jo sāka parādīties pierādījumi, ka slimībai, tomēr ir pārnēsātājs. Tāpat sarežģījumus sagādāja fakts, ka 1349. gadā slimība uzliesmoja Mekā, kas bija pretrunā ar pravieša Muhameda solīto, ka neviena slimība nekad neuzbruks ne Mekai, ne Medīnai. Musulmaņu garīdznieki centās to skaidrot ar lielo neticīgo skaitu, kas dzīvoja Mekā. Melnā nāve atstāja smagas militāras, ekonomiskas un sociālas sekas musulmaņu pasaulē. Melnā nāve izšķīra vairāku musulmaņu pasaulē tolaik notiekošo karu rezultātu. Ievērojamais iedzīvotāju zudums, no kura musulmaņu pasaulei tā arī neizdevās atkopties, tiek uzskatīts par vienu no iespējamajiem iemesliem kāpēc Eiropas kultūra un zinātne ar laiku apsteidza Islāma pasaules sasniegumus.
2001. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
Eiropas čempionātā piedalījās 12 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
Indijas himna
Jana Gana Mana ir Indijas himna.
Devanagari rakstībā
জনগণমন-অধিনায়ক জয় হে.
ভারতভাগ্যবিধাতা
পঞ্জাব সিন্ধু গুজরাট মরাঠা
দ্রাবিড় উৎ‍‌কল বঙ্গ
বিন্ধ্য হিমাচল যমুনা গঙ্গা
উচ্ছল জলধি তরঙ্গ
তব শুভ নামে জাগে
গাহে তব জয়গাথা
জনগণমঙ্গলদায়ক জয় হে
জয় হে, জয় হে, জয় হে,
জয় জয় জয়, জয় হে॥
Transliterācija (Hantera)
Jana Gana Mana Adhinayaka jaya hai,
Bharata bhagyavidhata.
Punjaba, Sindh, Gujarata, Maratha,
Dravida, Utkala, Banga,
Vindhya, Himachala, Yamuna, Ganga,
Uchchala jaladhi taranga
Tava shubha naamey jaagey,
Tava shubha aashisha maangey,
Gahe tava jayagatha.
Jana gana mangaladhayaka jaya hai
Bharat bhagyavidhata.
Jaya hai, Jaya hai, Jaya hai,
Jaya jaya jaya jaya hai!
Ahraha tava ahvana pracharit
Rita shani tava udaravani
Hindu, Baudha,shikh, jaina, parasik mausalman kristani purab pachim ase tava singhasana pase prem hara ko gunthe Jana gana aikyavidhayaka jaya he Bharat bhagyavidhata. Jaya hai, Jaya hai, Jaya hai, Jaya jaya jaya jaya hai!
Oškalns
Oškalns var būt:
Indijas himna
Bengāļu valodā
জনগণমন-অধিনায়ক জয় হে ভারতভাগ্যবিধাতা!
পঞ্জাব সিন্ধু গুজরাট মরাঠা দ্রাবিড় উত্‍‌কল বঙ্গ
বিন্ধ্য হিমাচল যমুনা গঙ্গা উচ্ছলজলধিতরঙ্গ
তব শুভ নামে জাগে, তব শুভ আশিষ মাগে,
জনগণমঙ্গলদায়ক জয় হে ভারতভাগ্যবিধাতা!
জয় হে, জয় হে, জয় হে, জয় জয় জয় জয় হে॥
Tulkojums angļu valodā
Thou art the ruler of the minds of all people,
Dispenser of India's destiny.
Thy name rouses the hearts of Punjab, Sind,
Gujarat and Maratha,
Of the Dravida and Orissa and Bengal;
It echoes in the hills of the Vindhyas and Himalayas,
mingles in the music of Jamuna and Ganges and is
chanted by the waves of the Indian Sea.
The saving of all people waits in thy hand,
Thou dispenser of India's destiny.
Victory, victory, victory to thee.
Tulkojums latviešu valodā
Tu visu prātu valdnieks,
Indija likteņa saturs.
Tavs vārds paceļ sirdis pendžabiem, sindiem,
gudžaratiem un marathiem,
dravīdiem un orijiem un bengāļiem;
Tas atbalsojas Vindhajas un Himalaju kalnienēs,
sajaucas ar Jamunas un Gangas čalām un
to skand viļņi Indijas jūrā.
Tava roka sargā visus,
Tu Indijas likteņa saturs.
Uzvara, uzvara, uzvara Tev.
1517. gads
1517. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Nasdaq Riga
AS Nasdaq Riga (iepriekšējie nosaukumi — NASDAQ OMX Riga, Rīgas Fondu birža) ir vienīgā regulētā birža Latvijā. Tā nodrošina regulētu un augstākajiem standartiem atbilstošu tirgus infrastruktūru. Nasdaq Riga darbību licencē un uzrauga Finanšu un kapitāla tirgus komisija.
Biržas funkcijas
Birža sniedz iespēju uzņēmumiem efektīvā veidā piesaistīt kapitālu, veicinot institucionālo un privāto investoru dalību uzņēmumu publiskajos piedāvājumos un turpmākajā vērtspapīru tirdzniecībā.
Izmantojot elektronisku tirdzniecības sistēmu, birža saved kopā uzņēmumus, kuri vēlas piesaistīt kapitālu izaugsmei un ieguldītājus, kuriem ir brīvi līdzekļi un vēlme gūt peļņu, kā arī biržas biedrus – bankas un brokeru sabiedrības, kuri darbojas kā starpnieki ieguldītāju vārdā.
Nasdaq Riga tiek izmantota vērtspapīru tirdzniecības sistēma INET, kas ir Nasdaq pamat-tehnoloģija, un to lieto Nasdaq akciju tirgos visā pasaulē. Tirdzniecībai ar obligācijām un pirmreizējām izsolēm izmanto Genuim INET, kuru lieto arī Nasdaq biržās Baltijā un Ziemeļvalstīs.
Vērtspapīru kotācija
Nasdaq Riga nodrošina akciju, parāda vērtspapīru (obligācijas un parādzīmes) un ieguldījumu fondu apliecību kotāciju jeb iekļaušanu vērtspapīru tirgū. Baltijas vērtspapīru tirgū vērtspapīri tiek kotēti šādos sarakstos:
Vērtspapīru tirdzniecība
Biržā iekļautie vērtspapīri ir dematerializēti — tie nepastāv papīra formātā, bet gan kā ieraksts to īpašnieka vērtspapīru kontā. Darījumu veikšana ar vērtspapīriem notiek ieguldītājiem iesniedzot vērtspapīru pirkšanas vai pārdošanas uzdevumus bankās vai brokeru sabiedrībās, kas ir biržas Nasdaq Riga biedri. Vērtspapīru elektroniskai tirdzniecībai tiek izmantota vērtspapīru tirdzniecības sistēma INET, kas ir kopīga visām Nasdaq biržām. Kad vērtspapīri tiek pirkti vai pārdoti, Nasdaq CSD vērtspapīru depozitārijs veic naudas un vērtspapīru norēķinus starp pircējiem un pārdevējiem. Tirdzniecība biržā notiek darbadienās no 10:00 līdz 16:00.
Vērtspapīru izsoļu organizēšana
Birža Nasdaq Riga organizē gan valsts parādzīmju izsoles, gan Latvijas valstij piederošo uzņēmumu akciju izsoles.
Vērtspapīru tirgus uzraudzība
Latvijas vērtspapīru tirgus tiek regulēts saskaņā ar Eiropas Savienības direktīvu Markets in Financial Instruments Directive (MIFID), LR Finanšu instrumentu tirgus likumu, kā arī biržas Nasdaq Riga un Nasdaq CSD noteikumiem. Vērtspapīru emitentus, investorus un biržas biedrus — bankas un brokeru sabiedrības — uzrauga gan birža Nasdaq Riga, gan Finanšu un kapitāla tirgus komisija.
Informācijas pieejamības nodrošināšana
Saskaņā ar Finanšu Instrumentu tirgus likumu un biržas noteikumiem uzņēmumiem, kuru vērtspapīri tiek kotēti biržā, bez kavēšanās ir jāatklāj jebkura informācija, kurai varētu būt ietekme uz uzņēmuma vērtspapīru cenu. Uzņēmumiem ir jāatklāj informācija par jebkuru nozīmīgu notikumu to saimnieciskajā darbībā, kā arī regulāri jāpublisko ceturkšņa un gada finanšu pārskati. Informācijas atklāšanas prasību mērķis ir nodrošināt visus vērtspapīru tirgus dalībniekus ar vienādu un pilnīgu informāciju par biržā iekļautajiem uzņēmumiem. Emitenti informāciju tirgus dalībniekiem atklāj, izplatot paziņojumus ar biržas informācijas izplatīšanas sistēmas GlobeNewswire starpniecību. Informācija biržā jāiesniedz vienlaicīgi ar vai pirms informācijas publiskas atklāšanas.
Nasdaq Riga vadība
Biržas Nasdaq Riga pārvaldi īsteno biržas padome un valde. Padomes priekšsēdētāja ir Arminta Saladžiene (Arminta Saladžienė). Kopš 2005. gada biržas valdes priekšsēdētāja ir Daiga Auziņa–Melalksne.
Kleisti (Rīga)
Kleisti, agrāk Kleistes muiža, ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, kurā ietilpst Rīgas pilsētas daļas Kleistu kronmaņi un Sūbri. Kleistu apkaime atrodas Rīgas ZR daļā. Tā robežojas ar Rītabuļļu (nav sauszemes savienojuma), Bolderājas, Spilves, Imantas apkaimēm, bet rietumos ar Mārupes novada Babītes pagastu un Jūrmalu.
Kleistu apkaimes robežas ir pilsētas robeža, Buļļupe, Kleistu iela, Apakšgrāvja iela, Bolderājas dzelzceļš, līnija līdz Kleistu ielai, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, līnija līdz pilsētas robežai.
Kleistu apkaimes kopējā platība ir 18,730 km², un platības ziņā tā ir vislielākā Rīgas pilsētas apkaime, trīs reizes pārsniedzot vidējo apkaimes platības rādītāju. Lielāko daļu apkaimes platības aizņem neapbūvētas teritorijas: meži un aizaugušas pļavas. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 24 520 metri, kas arī ir lielākais rādītājs Rīgā.
Ģeogrāfija
Neskatoties uz savu lielo platību, Kleisti ir mazapdzīvota un nomaļa Rīgas apkaime. Apkaimes ziemeļdaļu aizņem meži un Bolderājas kāpa. It īpaši mazapdzīvota ir Kleistu ZA daļa, kas robežojas ar Jūrmalas pilsētu un vienu no noslēgtākajām apkaimēm Rīgas tuvumā — Vārnukrogu. Apkaimes vidusdaļu veido neapkoptas pļavas, kā arī privātmāju komplekss Spilves pļavas, kas radies no pārbūvētiem mazdārziņiem. Apkaimē ir plašs kanālu un grāvju tīkls, kas apgrūtina pārvietošanos par jau tā aizaugušām platībām un neattīstīto ceļu tīklu.
Apkaimes augstākais punkts ir 16 m augstais Bumbu kalns, kur ir izbūvēts arī skatu tornis.
No pilsētbūvniecības viedokļa visattīstītākā ir apkaimes dienvidu daļa, kas robežojas ar Imantu un kur atrodas Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrs un RSU Augusta Kirhenšteina Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūts.
Vēsture
19. gadsimta otrajā pusē (1873. gadā) tika atklāts Rīgas — Bolderājas dzelzceļš (Kleistu apkaimes Austrumu robeža). 1924. gadā Rīgas pilsētas robežām pievienoja plašas Pārdaugavas teritorijas, tādas kā Kleistes muiža, Bolderāja, Daugavgrīva, Buļļu un Zolitūdes muižas, Lielā un Mazā Dammes muiža, Anniņmuiža, Šampēteris u.c., ko īstenoja ar Pirmās Latvijas brīvvalsts laikā 1924. gada 24. februārī Saeimas pieņemto likumu par Rīgas pilsētas administratīvajām robežām, kur tās juridiski apstiprināja. Pēc Latvijas okupācijas Kleistu muiža tika iekļauta sākotnēji Ļeņina, vēlāk Leņingradas rajonā.
Kleisti bija pilsētas nomale, līdz tika izbūvēts ceļš cauri Kleistiem uz Bolderāju. Pēc Otrā pasaules kara sākās Kleistu pļavu apbūve. Savukārt, Kleistu mežs funkcionāli bija paredzēts kā Imantas un Iļģuciema atpūtas zona. 20. gadsimta otrajā pusē Kleistos izvietoja Zinātņu akadēmijas Virusoloģijas un mikrobioloģijas institūtu, kā arī jāšanas un pieccīņas sporta bāzi. Tad arī Kleistu muižas ēkas tika piešķirtas Latvijas Zinātņu akadēmijas Mikrobioloģijas institūtam. Kungu mājā tika iekārtoti dzīvokļi, kārniņu jumts tika nomainīts ar uzliekot skārda jumtu. Barokālie sīkrūšu logi tika nomainīti ar standarta logiem, kā arī pārveidoti iekštelpu interjeri.
1970. gados Rīgas robežas gan mainīja, gan paplašināja, rezultātā 1974. gadā Rīgai tika pievienota arī Lāčupes kapu teritorija. Lāčupes jeb Lācara kapsētu atklāja 19. gadsimta beigās. Kapsēta Kleistu mežā strauji izpletās pēc tam, kad tika slēgti daudzi kapi Rīgas centrā.
Pēc PSRS sabrukuma Ļeņingradas rajons, kurā ietilpst Kleistu apkaime, tiek pārdēvētas par Kurzemes rajonu.
Mūsdienās nozīmīgākie Kleistos atrodošie objekti ir kādreizējais Kleistu muižas ansamblis, A. Kirhenšteina Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūts, Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrs, Latvijas Nacionālā lietišķo sporta veidu skola.
Kleistu muižiņa
Kleistu muižiņa — Kleistenhof, Lambertshof, Lila Bergs Hoff, Vegesackshof, Schultzenhof. Kleistu muižas ansambļa centrs atradās tagadējā Kleistu ielā 37. Līdz mūsdienām saglabājusies muižas apbūve. Muižiņa bija valsts jurisdikcijai pakļautajā Daugavgrīvas draudzes novadā. Vēsturiskajos avotos tā pirmo reizi minēta 1638. gadā. Kleistu īpašumu Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers piešķīra savam padomniekam Matīsam Brāderam. Muižiņai secen gāja muižu redukcija 17. gadsimta beigās — muižas platība bija 2 arkli. 1754. gadā pulkvedis Karls Floriāns fon Tīlavs (Thielau), kuram bija mantojuma tiesības uz šo īpašumu, uzticēja tās toreizējam ķīlas īpašniekam birģermeistaram Georgam Kristofam Andrēe (Andreae). 1765. gadā muižu savā īpašumā ieguva rātskungs Gothards Fēgezaks, apprecēdams birģermeistara Andrēe meitu, pēc tam muiža vēl vairākas reizes maina īpašniekus. 1844. gadā muižas īpašnieka Gotharda fon Fēgezaka mantojumā norādīti viņam piederējušie īpašumi: Jaunā, Lamberta, Šulca un Vīķu muižiņas, kas visas pazīstamas ar Kleistu muižas nosaukumu. 1844. gadā Kleistu muižas mantinieki zemes sadalīja četrās daļās un iznomāja zemkopjiem un lopkopjiem.
Kleistu muižai, atšķirībā no lielas daļas citu Pārdaugavas vasaras muižiņu, bija lauksaimnieciska nozīme. No tās 4000 pūrvietu kopējās platības 1500 pūrvietu aizņēma mežs (aptuveni 500 ha), 500 — smilšainas kāpas, tikai atlikusī zemes daļa bija lauksaimniecībā izmantojamā zeme. No tās 750 pūrvietas bija sadalītas 11 dzimtļaužu saimniecībām (aptuveni 300 ha), pārējā zemes daļa tika apsaimniekota kā muižas zeme.
Kleistu muižā dzīvoja arī J. K. Broce (pēc 1768. gada), kad viņš pēc Vitenbergas Universitātes beigšanas ieradās Kleistu muižā, lai uzņemtos rātskunga Gotharda fon Fēgezaka dēla audzināšanu. 1793. gadā arī tapis Broces zīmētais Kleistu muižas attēls, kas atspoguļo tā laika muižas ainavu. Kleistu muižas kompleksā bija 3 dzīvojamās ēkas — kungu nams, kungu ērberģis un nomnieka dzīvojamais namiņš, kā arī saimniecības ēkas un parks.
Gothards Fon Fēgezaks uzcēla greznu dzīvojamo ēku kungu namu. Kleistu muižas kungu māja ir 18. gadsimta beigās celta vienstāvu ēka guļbūves konstrukcijā uz augstiem mūra pamatiem ar mansarda jumtu. Celtnei ir barokāls apveids, ēkas galos pildrežģu konstrukcijas zelmiņi. Vēlāk kungu māja tika apšūta ar spundētiem dēļiem, kur pie ieejas uzbūvēts lievenis klasicisma stilā ar lēzenu frontonu, ko balsta 2 kolonnu pāri. 19. gadsimtā muižas kungu mājā bijis ļoti grezns interjers.
Jāmin, ka pie Kleistu apkaimes var pieskaitīt arī Jauno muižu, kurai nav zināma precīza atrašanās vieta, tomēr pēc 1917. gada kartogrāfiskā materiāla, tās iespējamā atrašanās vieta ir tagadējās Kleistu un Buļļu ielas rajonā, kas daļēji iekļaujas Kleistu apkaimes teritorijā.
Monika Belluči
Monika Anna Marija Belluči (it; dzimusi ) ir itāļu aktrise un modele.
Attēlojusi lomas vairākās plaši pazīstamās filmās: "Dzīvoklis" (L'Appartement; 1996), "Malēna" (Malèna; 2000), "Vilku brālība" (Le pacte des loups; 2001), "Neatgriezeniskais" (2002), "Asterikss un Obelikss: Misija Kleopatra" (2002), "Matrikss atjaunots" (2003), Matrikss — Revolūcija (2003), "Kristus ciešanas" (2004), "Brāļi Grimmi" (2005), "Nošauj viņus" (Shoot 'Em Up; 2007), "Pipas Lī privātā dzīve" (2009), "Atmaskotāja" (The Whistleblower, 2010), "007: SPEKTRS" (2015), "Uz Piena Ceļa" (On the Milky Road, 2016), "Dzīves labākie gadi" (The Best Years of a Life, 2019), The Man Who Sold His Skin (2020).
Mārtiņš Karsums
Mārtiņš Karsums (dzimis Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē malējā uzbrucēja pozīcijā, bijušais Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv KHL klubu Rīgas "Dinamo".
Karjera
viņš debitēja NHL Bostonas "Bruins" sastāvā. viņš aizvadīja savu otro spēli "Bruins" rindās, atzīmējoties ar vienu rezultatīvu piespēli, kā arī pozitīvu lietderības koeficientu +1. Kopš 2010. gada 16. janvāra spēlē hokeja klubā Rīgas "Dinamo".
Pēc 2012.—13. gada sezonas noslēguma tika aizmainīts uz Maskavas "Dinamo". Tās rindās bija viens no vadošajiem komandas spēlētājiem. 2016. gada maija sākumā pagarināja līgumu ar "Dinamo" uz vēl diviem gadiem. No 2018. līdz 2020. gadam Karsums spēlēja Maskavas "Spartak" sastāvā. 2020. gada decembrī pievienojās Krēfeldes "Pinguine".