cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TanDEM-X
TanDEM-X, salīdzinot ar TerraSAR-X, ir apgādāts ar papildu saspiestas gāzes dzinējsistēmu, lai precīzāk veiktu kopējo lidojumu. Tam ir arī papildu S joslas uztvērējs, lai saņemtu TerraSAR-X stāvokļa ziņojumus un GPS pozīcijas. Abi pavadoņi var darboties vairākās konfigurācijās. Bistatiskā režīmā abi kosmiskie aparāti lido blakus nelielā attālumā, viens no tiem darbojas kā raidītājs, bet abi vienlaicīgu uztver signālu. Otrs režīms ir monostatiskais, kurā katrs darbojas autonomi, viens otram piekšā 30 — 50 km. Trešais režīms ir lidot vienam aiz otra (no dažiem simtiem metru līdz pāris kilometriem) un darboties interferencē, tādējādi var iegūt okeānu straumju, jūru ledu mērījumus. Misijas laikā tiks izmēģināti vēl vairāki eksperimentāli režīmi.
Lidojuma gaita
TanDEM-X tika palaists 02:14:00 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Dnepr. Pēc ieiešanas orbītā kosmiskais aparāts darbojās normāli, un pēc trīs ar pusi dienām noraidīja pirmos uzņemtos attēlus. Nākamos mēnešus pavadonim tika veikti izmēģinājumi un kalibrēšana. beidzās komisionēšanas fāze, un TanDEM-X bija gatavs sākt darba misiju.
Austrumlodzas apriņķis
Austrumlodzas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lodzas vojevodistes centrālajā daļā. Robežojas ar Lodzas vojevodistes Zgežas, Bžezinu, Tomašovas, Pjotrkovas un Pabjaņices apriņķiem, kā arī Lodzu.
Koluški
Koluški (pl) - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz austrumiem no Lodzas. Attīstījusies kā dzelzceļa mezgls. 1886. - 1887. gadā pilsētā par dzelzceļnieku strādāja nākamais rakstnieks Vladislavs Rejmonts. Šajā pilsētā atrodas Polijas pasta nenosūtīto vēstuļu nodaļa.
Aleksandrs Ņezlobins
Aleksandrs Ņezlobins (ru; dzimis ) ir krievu komiķis, dīdžejs.
Komiķa karjeru sācis studiju laikā, kad piedalījās šovā КВН. Tāpat pašlaik ir viens no TNT šova Comedy Club dalībniekiem. Uzstājas gan viens pats, gan arī sadarbībā ar citiem dalībniekiem. Viens pats parasti uzstājas ar monologiem par sievietēm. Darbojas stand-up comedy žanrā.
Meistardarbs
Meistardarbs, arī šedevrs ir jēdziens, kas mūsdienās tiek attiecināts uz mākslinieka dižāko darbu, vai arī darbu, kurā izpaužas nepārspējams radošums un meistarība.
Daži meistardarbu piemēri: Leonardo da Vinči Mona Lisa, Mikelandželo Dāvids, Ludviga van Bēthovena Devītā simfonija, Dantes Aligjēri Dievišķā komēdija, Ļeva Tolstoja Karš un miers, Gētes Fausts.
Par meistardarbu jeb meistarstiķi viduslaiku cunftēs dēvēja arī īpašu paraugizstrādājumu, ko vajadzēja izgatavot zellim, lai saņemtu meistara titulu.
1998. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''Latvijas futbola 1. līgas 1998. gada sezona''' bija 7. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 8 komandas, kas aizvadīja triju riņķu turnīru. Par 1. līgas čempioniem kļuva PFK.
Turnīra tabula
Sp = Aizvadītās spēles; U = Uzvaras; N = Neizšķirti; Z = Zaudējumi; + = Gūtie vārti; - = Zaudētie vārti; V = Vārtu starpība; Pkt = Punkti * "Ofriss" par finansiālu saistību nepildīšanu atskaitīti 6 punkti.
HAP
HAP vai Hap var būt:
Jarmene
Jarmene ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, āmtes centrs uz dienvidiem no Greifsvaldes pie Pēnes upes. Pie pilsētas - kompānijas Aldi loģistikas centrs.
Izīda
Izīda ir viena no galvenām seno ēģiptiešu dievietēm, auglības, ūdens un vēja dieviete, sievišķības un ģimeniskās uzticības simbols, kuģniecības aizbildne. Ozīrisa māsa un sieva, Hora māte. Sākotnējais Izīdas kulta centrs atradās Buto pilsētā, kur minēto dievieti pielūdza un attēloja kā govi vai kā sievieti ar govs galvu. Vēlāk Izīda kļuva par visas Ēģiptes un ēģiptiešu galveno dievieti, lai gan galvenais viņas kulta centrs atradās Abīdā (Dienvidēģipte). Sinkrētizācijas procesā Izīdu pielīdzināja Hatorai un Nutai.
Apstākļa vārds
Apstākļa vārds jeb adverbs ir patstāvīga, nelokāma vārdšķira, kas nosauc darbības, īpašības un apstākļu pazīmes. Apstākļa vārdi tuvāk paskaidro darbības vārdu, īpašības vārdu vai citu apstākļa vārdu.
Made in Heaven
Made in Heaven ir piecpadsmitais un pēdējais rokgrupas Queen studijas albums.
Šis ir vienīgais albums, kas tika izlaists pēc grupas dziedātāja Fredija Merkūrija nāves. Tajā tika izmantoti Merkūrija balss ieraksti no pēdējām sesijām pirms viņa nāves, kā arī dažas dziesmas no viņa soloalbumiem.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstīja Queen, izņemot, kur pieminēts.
Eiropas Konvencija par spīdzināšanas novēršanu
Eiropas konvencija par spīdzināšanas, antihumānas un personu pazemojošas izturēšanās vai soda novēršanu, parakstīta 1987. g. un spēkā stājusies 1989. g., ir Eiropas Padomes konvencija. Tās dalībnieces ir visas 47 EP dalībvalstis. Konvencijai ir divi 1993. g. pieņemtie un 2002. g. spēkā stājušies protokoli.
Uzraudzību pār konvencijas izpildi veic Komiteja spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas rīcības vai soda novēršanai, kuras locekļu skaits atbilst dalībvalstu skaitam. Komiteja veic brīvības atņemšanas vietu apmeklējumus un sniedz savus ziņojumus attiecīgajām dalībvalstīm. Ja dalībvalsts nepiekrīt ziņojuma publiskošanai, tas paliek konfidenciāls. Ja valsts nesadarbojas vai atsakās uzlabot situāciju saskaņā ar Komitejas rekomendācijām pēc tam, kad valstij bija iespēja darīt zināmu tās viedokli, Komiteja ar divu trešdaļu balsu vairākumu var nolemt izdarīt publisku paziņojumu attiecīgajā jautājumā.
Bžezini
Bžezini - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz austrumiem no Lodzas. Pilsētas skolā savulaik mācījās vēsturnieks Macejs Strijkovskis (Maciej Stryjkowski, ap 1547. - ap 1593). Aktiera Zbigņeva Zamahovska (Zbigniew Zamachowski, 1961 - ) dzimtā pilsēta.
Rauls
Rauls var būt:
Gejs
Gejs (no angļu valodas gay) ir vīriešu kārtas homoseksuāla persona. Šī apzīmējuma izcelsme nav viennozīmīga. Sākotnēji tas nāk no angļu (amerikāņu) valodas un kā īpašības vārdam tam bija vairākas nozīmes: jautrs, bezrūpīgs, amorāls, bezkaunīgs. Lai gan šis apzīmējums sākotnēji tika lietots, lai apzīmētu cilvēkus, kuri ar savu dzīvesveidu neiekļāvās sabiedrības veselumā, šodien tas ir izplatīts visā pasaulē kā samērā neitrāls homoseksuālu vīriešu apzīmējums. Īpaši anglosakšu zemēs apzīmējums “gejs” (gay) tiek lietots arī zinātniskajā literatūrā.
Nokia 8210
Nokia 8210 ir Somijas uzņēmuma Nokia premium klases mobilais telefons, kas darbojas GSM 900 / 1800 tīklā. Izlaists 1999. gadā. Tobrīd tas bija mazākais Nokia telefons.
Modelim pieejami sešu krāsu nomaināmi Xpress-on tipa korpusa vāciņi.
Varianti
GSM 900 / 1800 sistēmai Āzijas tirgū tika izstrādāts Nokia 8210 variants Nokia 8250 ar nedaudz atšķirīgu dizainu un zilu fona apgaismojumu.
Ziemeļamerikas GSM 1900 tīklam tika izlaista modifikācija Nokia 8290.
Ziemeļamerikas TDMA/AMPS tīklam izveidots Nokia 8290 variants Nokia 8260. Atšķirībā no 8290, 8260 bija nedaudz smagāks, tam nebija zvana izsaukšanas ar balsi, infrasarkanā porta un oficiāli maināmi vāciņi. Nokia 8260 izlaista modifikācija Nokia 8265 ar sportiskāku dizainu. Ar to varēja nosūtīt attēlu ziņas un bija balts fona apgaismojums. Versijai Nokia 8265i bija WAP pārlūkprogramma un iespēja pārslēgties uz zilu fona apgaismojumu.
CDMA 1900 tīklam izlaists variants Nokia 8270. Tā dizains līdzīgs Āzijas 8250, ar zilu fona apgaismojumu, bet bez infrasarkanā porta.
Šamanis
Šamanis ir tradicionālo animisma kultu kalpotājs, kura ietekmes spēks ir tieši atkarīgs no viņa spējām transa stāvoklī stāties sakaros ar gariem. Šamanis šādu kultu rituālos ir starpnieks starp cilvēkiem un garu pasauli. Šamaņi spēj nodarboties ar dziedniecību, kā arī, stājoties sakaros ar garu pasauli, sniegt cilvēkiem atbildes uz viņiem interesējošiem jautājumiem.
Gonsaless
Gonsaless (es; no personvārda Gonsalo; sieviešu dzimtē Gonsalesa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Sāra Meijere
Sāra Meijere (de; dzimusi Bīlahā, Šveicē) ir bijusī Šveices daiļslidotāja. Sāra ir astoņkārtēja Šveices nacionālā čempione, 2011. gada Eiropas čempione. Pēc 2011. gada Eiropas čempionāta paziņojusi par profesionālās karjeras beigām, pamatojot lēmumu ar to, ka tas esot īstais brīdis apstāties. 2018. gada 3. augustā salaulājusies ar šveiciešu triatlonistu Janu van Berkelu.
Sasniegumi
Piezīme:"J" nozīmē, ka sportiste startēja kā juniore.
Lesbiete
Apzīmējums cēlies no grieķu salas Lesbas (Egejas jūras austrumos), kur 6. gs. p.m.ē. dzīvoja sengrieķu dzejniece Sapfo, kura savā lirikā apdzejoja mīlestību sieviešu vidū. Līdzīgi daudziem jēdzieniem no seksuālās jomas, arī šim jēdzienam sākotnēji bija nievājoša nozīme. Tikai ar pilsoniskās kustības aizsākumiem 20. gs. 60. gadu beigās un 70. gados apzīmējums “lesbiete” kļuva par emancipācijas pašapzīmējumu homoseksuālo sieviešu vidū.
Pilskalnes lidlauks
Pilskalnes lidlauks, dažkārt saukts Neretas lidlauks, ir nesertificēts lidlauks Aizkraukles novada Pilskalnes pagastā. Izvietojies 6,5 km uz ziemeļiem no Pilskalnes ciema pie autoceļa V933. Bijušais lauksaimniecības aviācijas lidlauks ar vienu 400 m garu un 20 m platu asfalta seguma skrejceļu. Lidlauka skrejceļš apaudzis ar kokiem, tiek izmantots ar aviāciju nesaistītās ražošanas aktivitātēs.
Bžezinu apriņķis
Bžezinu apriņķis ir apriņķis Polijā, Lodzas vojevodistes ziemeļdaļā. Robežojas ar Lodzas vojevodistes Lovičas, Skerņevices, Tomašovas, Austrumlodzas un Zgežas apriņķiem.
Fotopalielinājums
"Fotopalielinājums" (en) ir itāļu režisora Mikelandželo Antonioni 1966. gada filma. Filmēta Londonā un tās apkārtnē, tā ir pirmā Antonioni filma, kas pilnībā ir angļu valodā. Filmas scenārijs veidots, izmantojot motīvus no Argentīnas rakstnieka Hulio Kortasara īsā stāsta Las babas del diablo, kā arī iezīmes no Londonas modes fotogrāfa Deivida Beilija dzīves stila. Filma veidota drāmas un mistiska trillera žanrā, tā ieguvusi kulta filmas statusu.
Galvenās lomas filmā atveido Deivids Hemmingss, Vanesa Redgreiva, Sāra Mailsa, Džons Kāsls, Džeina Birkina, Pīters Boulss, kā arī 20. gadsimta 60. gadu modele Veruška fon Lendorfa.
Kannu kinofestivālā Antonioni par šo filmu tika apbalvots ar Zelta palmas zaru. Vēl arī filma bijusi nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām (par labāko režisora darbu un par labāko oriģinālscenāriju), kā arī trim BAFTA balvām un vienai Zelta globusa balvai.
Sižets
Filmas galvenais varonis Tomass (Deivids Hemmingss) ir modes fotogrāfs. Darbība notiek 20. gadsimta 60. gadu Londonā. Tomass no rīta ar nokavēšanos ierodas studijā uz savu ikdienas darbu. Viņš garlaikoti fotografē modeles, starp tām ir arī Veruška. Pabeidzis darbu ar modelēm, Tomass dodas uz parku pafotografēt, meklējot interesantus kadrus. Viņš pamana kādu pāri, sievieti un vīrieti, kas ir par kaut ko satraukti. Tas saista Tomasa mākslinieka uzmanību, viņš sāk viņus paslepus fotografēt, līdz sieviete (Vanesa Redgreiva) viņu pamana un pienāk klāt, lūdzot nefotografēt. Vēlāk sieviete uzmeklē Tomasu viņa fotostudijā un lūdz atdot filmiņu. Tomass viņu apmāna, atdodot citu filmiņu. Tomass ir ieinteresēts, kāpēc viņa fotoattēli sievietei ir tik svarīgi, tāpēc vēlāk viņš attīsta īsto filmiņu, palielinot katru kadru, līdz saprot, ka nejauši ir nofotografējis krūmos cilvēku ar ieroci un zālē guļošu upuri.
Lai gan jau ir nakts, viņš dodas uz parku, uzmeklē vietu, kur fotografējis, un tiešām atrod noslepkavoto. Bet šoreiz Tomass nav paņēmis līdzi savu fotoaparātu. Atgriežoties fotostudijā, Tomass ierauga, ka tur kāds ir bijis un visas fotogrāfijas ir pazudušas, izņemot vienu, kur nofotografēts nogalinātais, bet šis kadrs ir daudz reižu palielināts, un izšķirtspēja ir ļoti slikta.
Tomass dodas uz pilsētu, kur noris trokšņaina nakts dzīve. Vienu brīdi viņam liekas, ka pamanījis noslēpumaino sievieti no parka. Viņš, tai sekojot, iemaldās klubā, kur spēlē rokgrupa The Yardbirds. Ģitāras spēlē Džimijs Peidžs un Džefs Beks, dzied Kīts Relfs. Publika sastingusi klausās, līdz Džefs Beks saniknojas par troksni pastiprinātājā un sāk dauzīt savu ģitāru. Viņš nolauž tai grifu un iesviež to pūli, kurš pēkšņi atdzīvojas. Visi cenšas dabūt grifu, arī Tomass. Viņam tas izdodas, bet izkļuvis no kluba, viņš grifu izmet.
Vēlāk Tomass ieklīst ballītē, kur visi ir salietojušies apreibinošas vielas. Tomass tur satiek Verušku un savu aģentu Ronu (Pīters Boulss). Tomass neveiksmīgi cenšas pierunāt Ronu kopā doties uz parku pie noslepkavotā kā lieciniekiem. Beigās Tomass paliek ballītē, bet, kad no rīta viņš nokļūst parkā, līķa vairs nav. Vieta zālē ir tukša.
Tomass klīst apkārt, līdz apstājas vērot mīmu grupu. Divi no tiem aizrautīgi attēlo, ka spēlē tenisu, bet pārējie skatās. Tomass arī sāk sekot spēlei, lai gan mīmiem nav ne bumbiņas, ne rakešu. Pēkšņi neesošā bumbiņa nokrīt zālē Tomasa tuvumā. Visu skati pievēršas viņam, gaidot, ka viņš pasviedīs bumbiņu. Pēc samulsuma brīža, Tomass paceļ neesošo bumbiņu un sviež to mīmiem. Spēle var turpināties. Nu jau dzirdams arī atsitienu troksnis pa neesošo bumbiņu. Pēdējā kadrā Tomasa tēls pamazām izgaist, un kadrā redzama vairs tikai zāle.
Jeršova
Jeršova var būt:
Palestīnas Valsts
Palestīnas Valsts (ar, Daulat Filastin; en) ir valsts, ko 1947. gada 29. novembra ANO rezolūcija 181/II paredzēja Osmaņu impērijai atņemtajā Lielbritānijas mandātteritorijā Palestīnā.
ANO rezolūcija 181/II paredzēja izveidot 2 valstis: Palestīnu un Izraēlu, piešķirot ebreju valsts izveidei 56% no mandātteritorijas (kur dzīvoja 499 000 ebreji un 510 000 palestīniešu), 14 100 km2 platībā; savukārt Palestīnas valstij piešķīra 43% teritorijas (kur bija 95 000 ebreju un 549 000 palestīniešu). 1% tika atstāts Jeruzalemes brīvpilsētai (corpus seperatum), kurā dzīvoja 59 690 ebreju un 105 540 palestīniešu. Ēģiptes, Sīrijas, Libānas, Irākas, Jordānijas un Izraēlas iebrukuma un tam sekojošā kara rezultātā Palestīnas valstij paredzēto teritoriju okupēja šīs valstis, Palestīnas valsts tā arī netika proklamēta.
1988. gada 15. novembrī Alžīrijā Palestīnas Atbrīvošanas organizācijas (PAO) augstākās padomdevējas struktūras Palestīnas nacionālās padomes sesijā proklamēja Palestīnas Valsti. Tās teritoriju kopš Sešu dienu kara (1967.) ir okupējusi Izraēla. 1994. gadā Izraēlas valdība atļāva izveidot vēl neanektētajā Palestīnas teritorijā Palestīnas autonomiju, kuru vada "Palestīnas nacionālā administrācija". Tajā pašā laikā līdz tam pastāvējušās PAO pārstāvniecības citās valstīs turpināja darboties jau kā Palestīnas Valsts vēstniecības.
Juridiskais statuss
Līdz 2016. gada jūlijam Palestīnas Valsti bija atzinušas 137 valstis, tā ir Arābu valstu līgas dalībniece. Taču tā nav ANO - Palestīnas Valsti neatzīst vairākas Drošības Padomes valstis (ASV, Francija, Lielbritānija), kā arī lielākā daļa ES valstu un Japāna.
ANO Ģenerālā Asambleja savā 1988. gada 15. decembra rezolūcijā 43/177 tikai fiksēja Palestīnas Valsts pašproklamēšanas faktu, un nolēma turpmāk PAO pārstāvniecību ANO (kurai ir novērotāju statuss) dēvēt par Palestīnas delegāciju "nemazinot PAO novērotāju statusu un funkcijas ANO sistēmā".
Par pilnvērtīgu starptautisku subjektu Palestīnas Valsts kļūs tad, kad tā politiski un ekonomiski kontrolēs savu teritoriju (šobrīd tā ir Izraēlas protektorāts), būs nospraustas robežas, un to atzīs visas ANO Drošības Padomes valstis.
Iestāšanās ANO
2011. gada 22. septembrī Palestīnas pašpārvaldes prezidents Mahmuds Abass iesniedzis oficiālu lūgumu Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) ģenerālsekretāram Banam Kimūnam uzņemt Palestīnu par pilnvērtīgu ANO dalībvalsti 1967. gada 4. jūnija robežās ar galvaspilsētu Kudsu (Jeruzalemi). Eiropas Parlaments 2011. gada 29. septembrī apstiprinātā rezolūcijā nosaucis Palestīnas valstiskuma atzīšanas centienus par likumīgiem un norāda, ka risinājums jārod tuvākā gada laikā. Savukārt ASV Kongress 1. oktobrī nobloķēja 200 miljonu ASV dolāru (172 miljoni eiro) vērto palīdzības programmu palestīniešu pašpārvaldei, tā reaģējot uz mēģinājumu panākt Palestīnas valsts uzņemšanu ANO.
Iestāšanās UNESCO
2011. gada 5. oktobrī UNESCO izpildkomiteja ieteica uzņemt Palestīnu pilntiesīgas valsts statusā. Ierosinājumu atbalstīja 40 UNESCO izpildkomitejā pārstāvētās valstis, četras balsoja pret, bet 14 atturējās. Pret rezolūciju balsoja ASV, Vācija, Rumānija un Latvija.
Īpašvārdu atveidošana
Ar īpašvārdu atveidošanu saprot citvalodu īpašvārdu iekļaušanu runātāja valodas vidē. Šāds citvalodu īpašvārdu lietošanas princips raksturīgs valodām, kurās nav tradīcijas lietot šādus īpašvārdus endonīmiskā formā (oriģinālrakstībā).
Norādījumi par citvalodu īpašvārdu pareizrakstību un pareizrunu latviešu literārajā valodā/LPSR ZA Valodas un literatūras institūts
LPSR ZA no 1960. līdz 1982. gadam izdots izdevums 15 sējumos.
Big L
Lamonts Kolmens (Lamont Coleman; dzimis, miris ), vairāk zināms kā Big L, bija amerikāņu reperis, kurš veica nopietnu ieguldījumu Ņujorkas mūzikā 1990. gados kā dalībnieks hiphopa kolektīvā D.I.T.C. Viņš tika sašauts un nogalināts 1999. gada februārī pirms sava otrā albuma izdošanas. Kolmens kļuva slavenāks undergroundā pēc sava debijas albuma Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous izdošanas.
Biogrāfija
Dzimis Hārlemā, Big L uzauga kopā ar Cam'ron (kurš tolaik bija pazīstams kā Killa Cam). Big L tika uzzskatīts par vienu no labākajiem sava laika reperiem un kopā ar Lord Finesse ierakstīja daudzus hitus, kā piemēram "You Know What im About" un "Yes you May (remix)". Big L sāka darboties 1990. gadā un viņa pirmais profesionālais devums bija Lord Finesse dziesmā "Party Over Here 1992.gadā, šī dziesma bija "Yes, You May" dziesmas remikss. Ap šo laiku Big L pievienojās Lord Finesse Bronksas tipa hip hopa kolektīvam Diggin' in the Crates (D.I.T.C.) grupā. Big L arī nodibināja Hārlemas repa grupu Children of the Corn kopā ar biedriem, MC Killa Cam, Murda Mase un Killa Cam brālēnu Bloodshed, kamēr Darll "Digga" nodaļa nodrošināja ražošanu.
Žihlina
Žihlina - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz austrumiem no Kutno. Līdz Otrajam pasaules karam 90% no iedzīvotajiem bija ebreji.
Rozā pantera
"Rozā pantera" (The Pink Panther) ir 2006. gada filma par detektīvu - inspektoru Kluzo (Stīvs Mārtins), kurš izmeklē Francijas simbola - Rozā panteras dimanta zādzību un futbola zvaigznes Gluanta (Džeisons Steitems) slepkavību.
Sižets
Kad futbola finālspēles laikā tiek nogalināts futbola superzvaigzne Gluants, Inspektors Čārlzs Dreifuss (Kevins Klains), kam nav veicies ar apbalvojumiem, uzaicina talkā inspektoru Kluzo, kurš nav īpaši gudrs, lai varētu norīkot viņam atrisināt slepkavības lietu, kas pēc Dreifusa domām Kluzo neizdosies, un viņš bez liekas uzmanības varētu apkaunot Kluzo, un iegūt Goda medaļu, ko viņš tik ļoti vēlas. Viņš uzsūta Kluzo palīgu Pontonu (Žans Reno), kas varētu Dreifusam pavēstīt visus sīkumus par Kluzo - kā viņš izmeklē, vārds sakot - visus iespējamos sīkumus. No sākuma Pontons pakļaujas Dreifusam, bet tad saprot, ka Kluzo ir daudz labāks detektīvs. Vēl Kluzo ir palīdze Nikola. Kluzo kopā ar viņu nonāk daudzās neveiklās situācijās, un beigās iemīlas viens otrā.
Izrādās, ka ir bijuši daudzi ienaidnieki - draudzene, popdīva Zania (Bejonse Noulza); Jurijs, treneris, kurš trenē (Henrijs Zernijs); un konkurents futbolists Bizu.
Klavieres
Klavieres ir taustiņinstruments, kurā skaņas tiek radītas ar dažāda garuma stīgām. Tām ir būtiska nozīme klasiskajā mūzikā; lielākā daļa komponistu ir arī pianisti, viņi spēlē klavieres un bieži tās izmanto komponēšanai. Kaut gan klavieres ir sarežģīti pārvietot un tās ir dārgas, tomēr to daudzpusība un visuresamība ir padarījusi tās par vienu no pasaulē pazīstamākajiem mūzikas instrumentiem. Klavieres plaši izmanto kā soloinstrumentu dažādos kameransambļos un džeza grupās. Klavieres ir ļoti svarīgs palīglīdzeklis dažādu skaņdarbu iestudēšanai.
Ir divi galvenie klavieru veidi — pianīns un flīģelis. Pianīnam stīgas un rezonanses dēlis ir novietoti vertikāli, bet flīģelim tie ir horizontālā stāvoklī. Pianīni visbiežāk tiek izmantoti mājas apstākļos, savukārt flīģeļi — klavierkoncertos.
Latviešu valodā vārds ‘klavieres’ ir ienācis no vācu valodas vārda Klavier. Itāļu valodā klavieres sauc pianoforte. Vārdi piano un forte attiecīgi nozīmē ‘kluss’ un ‘skaļš’.
Vēsture
Vēsturnieku vidū nav vienprātības par to, kas ir klavieru izgudrotājs. Bieži par to izgudrotāju uzskata itāļu mūzikas instrumentu izgatavotāju Bartolomeo Kristofori. Viņš pirmās klavieres izgatavoja 1709. gadā Florencē (citos avotos Padujā). Klavieres nebija pirmais mūzikas instruments, kam bija taustiņi. Par klavieru priekšteci uzskata klavesīnu. Senākās klavieres, kas ir saglabājušās, izgatavotas 1720. gados. 18. gadsimta vidū klavieres bija ieguvušas plašu popularitāti. 1860. gados mājas apstākļos arvien biežāk sāka izmantot pianīnus. 1862. gadā klavieru stīgu kopējais nospriegojuma spēks bija ap 16 tonnām, bet mūsdienās tas sasniedz 30 tonnas.
Klavieru uzbūve
Klavierēm ir klaviatūra, ko veido balti un melni taustiņi; atstatums starp tiem skaņas augstuma ziņā ir viens pustonis. Mūsdienu klavierēm kopējais taustiņu skaits ir 88, no kuriem 52 ir balti, bet atlikušie 36 — melni.
Klavierēs skaņu veido mazi āmuriņi, kas, taustiņu vadīti, var uzsist pa kādu no rāmī nostiprinātajām stīgām un ļauj mūziķim kontrolēt skaņas skaļumu, atkarībā no taustiņa nospiešanas ātruma.
Klaviermūzikā īpašu skaņu panāk, lietojot pedāļus. Parasti tie ir divi vai trīs. Labo pedāli nospiežot, no visām stīgām tiek noņemts skaņas slāpētājs, un tās var iesvārstīt blakus stīgas, radot dažādus virstoņus. Ar kreiso pedāli var klusināt skaņu.
Klavieru skaņošana
Klavieres vismaz reizi gadā ir jāuzskaņo un jāregulē. Klavieres ir jāskaņo arī tad, ja tās netiek ilgstoši izmantotas, jo stīgas ir nospriegotas un ar laiku atskaņojas un skaņa var mainīties. Stīgas nav jāskaņo tikai elektriskajām klavierēm.
Jedlinazdroja
Jedlinazdruja (pl, vēsturiski arī Bādšarlotenbrunna - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Valbžihas, Soves kalnos (Góry Sowie).
Netālu no pilsētas Otrā pasaules kara laikā tika sākti darbi, lai izbūvētu vienu no Hitlera komandpunktiem (Anlage Riese). Darbi netika pabeigti. Mūsdienās tūristi var apmeklēt kalnos izcirstos tuneļus.
Lēdijas Bingas balva
Lēdijas Bingas balva (Lady Byng Memorial Trophy) tiek piešķirta NHL hokejistam, kurš ticis atzīts par korektāko spēlētāju šajā sezonā. Šo apbalvojumu parasti iegūst hokejisti ar labām līdera dotībām, kas rāda labu sniegumu un spēlē neizmanto rupjus paņēmienus. Profesionālā hokeja apskatnieku asociācija šīs balvas ieguvēja noteikšanai katras sezonas beigās rīko aptauju.
Šo balvu visbiežāk(septiņas reizes) ir ieguvis Ņujorkas "Rangers" hokejists Frenks Bušē. Slavenais Veins Greckis lēdijas Bingas balvu ir saņēmis piecreiz.
Regulārs daudzstūris
Regulārs daudzstūris ir tāds izliekts daudzstūris, kura visi leņķi ir vienādi un visas malas ir vienādas.
Regulāru daudzstūri sauc par ievilktu riņķa līnijā, ja visas tā virsotnes atrodas uz riņķa līnijas.
Regulāru daudzstūri sauc par apvilktu ap riņķa līniju, ja visas tā malas pieskaras riņķa līnijai. Regulārā daudzstūrī ievilkta riņķa līnija pieskaras tā malām to viduspunktos.
Jeļena Blaževiča
Jeļena Blaževiča (dzimusi Jeršova Rīgā) ir bijusī latviešu vieglatlēte, sākumā startējusi tāllēkšanā, vēlāk pākvalificējusies uz trīssoļlēkšanu.
1987. gadā absolvējusi Rīgas 80. vidusskolu, 1992. gadā — Latvijas Universitātes Finanšu un tirdzniecības fakultāti.
Piedalījusies Atlantā, kur trīssoļlēkšanā izcīnījusi 8. vietu ar 14,12 m tālu lēcienu (kvalifikācijā — 14,24 m). Startējusi vairākos Pasaules čempionātos, augstākais sasniegums — 1997. gadā ar 14,06 m tālu lēcienu izcīnītā 7. vieta. Augstākais sasniegums Eiropas čempionātos — 21. vieta 1994. gadā (13,02 m). 1993. gadā izcīnījusi 8. vietu Universiādē tāllēkšanā (6,30 m), pēc kā arī sākusi trīssoļlēcējas karjeru. Vairāk nekā desmit reižu bijusi Latvijas čempione dažādās disciplīnās. Bijusi Latvijas rekordiste šajā disciplīnā. 1997. gadā beigusi sportistes karjeru muguras traumas dēļ.
Karloss Gardels
Karloss Gardels (Carlos Gardel, dzimis 1890. gada 11. decembrī Tulūzā, Francijā vai Takuarembo (Tacuarembó), Urugvajā miris 1935. gada 24. jūnijā Medelīnā) bija tango dziedātājs. Gājis bojā aviokatastrofā, kad bija popularitātes virsotnē. Saukts par "tango karali", un daudzu cienītāju acīs ir visspilgtākais tango mūzikas būtības atklājējs.
Dzīves gājums
Dzimis vai nu Tulūzā, Francijā, vai Takuarembo (Tacuarembó) pilsētiņā Urugvajā. Karstas diskusijas par Gardela dzimšanas vietu turpinās arī mūsdienās. Pats Gardels par to esot teicis - esmu dzimis Buenosairesā, Argentīnā divarpus gadu vecumā. Karjeras sākumā dziedāja bāros, bet 1917. gadā guva pirmos panākumus Latīņamerikā ar dziesmu Mi Noche Triste. Uzstājies visā Latīņamerikā, kā arī Barselonā, Parīzē un Ņujorkā. Filmējies vairākās tā laika filmās.
1935. gadā sacerēja dziesmu Por una cabeza mūzikla filmai "Tango bārs" par kaislīgu spēlmani, kas salīdzina atkarību no zirgu skriešanās sacensībām ar kaislību uz sievietēm. Kad Gardels gāja bojā aviokatastrofā 1935. gada 24. jūnijā Kolumbijā, viņa mirstīgās atliekas caur Ņujorku un Riodežaneiro tika nogādātas Buenosairesā. Visā ceļā viņu pavadīja sērotāju tūkstoši. Apglabāts Buenosairesā. Filmas "Tango bārs" pirmizrāde ar Por una cabeza dziesmu notika jau pēc viņa nāves 1935. gada 5. jūlijā Ņujorkā.
Austin Powers: The Spy Who Shagged Me
Austin Powers: The Spy Who Shagged Me ir tāda paša nosaukuma filmas oriģinālmūzikas albums, kuru ierakstu kompānija Maverick Records sadarbībā ar Warner Bros. Records izdeva 1999. gada 1. jūnijā. Šajā albumā kā galvenais singls tika iekļauta ASV mūziķes Madonnas dziesma "Beautiful Stranger". Šī dziesma 2000. gadā ieguva Grammy.
Dziesmu saraksts
1 Tikai šim albumam pieņemts pseidonīms. Plašāk pazīstama kā Melanie B - viena no Spice Girls dalībniecēm.
Frīdrihs Nīče
Frīdrihs Vilhelms Nīče (arī Nīcše; de; dzimis Rēkenē, Saksijā, miris  Veimārā) bija vācu filozofs, filologs un psihologs, tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem 19. gadsimta filozofiem.
Dzīve
Frīdrihs Nīče dzimis luterāņu mācītāja ģimenē. Nīče studējis teoloģiju un klasisko filoloģiju Bonnā. 1868. gadā uzsākas viņa draudzība ar komponistu Rihardu Vāgneru, kas ilgst līdz 1876. gadam. Gadu vēlāk kļuvis par klasiskās filoloģijas ārpuskārtas profesoru Bāzeles Universitātē. Vācu-franču kara laikā (1870-71) Nīče neilgu laiku dienēja par sanitāru vācu armijā; šajā laikā tapis arī darbs "Traģēdijas dzimšana no mūzikas gara" (Die Geburt der Tragödie aus dem Geiste der Musik). No 1879. gada vājās veselības dēļ F. Nīče darbojās kā "brīvais filozofs", bieži uzturoties Itālijā, kur tapusi arī pazīstamākā F. Nīčes darba "Tā runāja Zaratustra" (Also sprach Zaratustra) pirmā daļa (1883). Laikā līdz 1889. gadam, kad F. Nīčes garīgās veselības stāvoklis strauji pasliktinājās, tika uzrakstīti darbi "Cilvēciskais, pārāk cilvēciskais" (Menschliches, Allzumenschliches), "Jautrā zinātne" (Die fröhliche Wissenschaft), "Viņpus labā un ļaunā" (Jenseits von Gut und Böse), "Morāles ģenealoģija" (Zur Genealogie der Moral), "Elkdievības mijkrēslis" (Götzen-Dämmerung), "Antikrists" (Der Antichrist), filozofiskā autobiogrāfija "Ecce Homo". F. Nīče miris 1900. gadā — neatveseļojies, dzīves laikā neguvis atzinību un ievērību.
Filozofiskie uzskati
Nīčes filozofija interpretēta dažādi. (Savulaik Nīčes filozofiju tendenciozi un eklektiski savu uzskatu "filozofiskam pamatojumam" izmantojuši arī vācu nacionālsociālisma radītāji.) Nīče sludina jaunu, spēkpilnu cilvēku, kurš pārvarējis kristietības vērtības, gadsimta liekulīgo morāli, pūļa kaislības. Bieži tiek citēts izteikums "Dievs ir miris", taču bieži arī tiek ignorēts izteikuma turpinājums: "mēs esam viņu nogalinājuši — jūs un es! Mēs visi esam viņa slepkavas!" (Wir haben ihn getötet, — ihr und ich! Wir alle sind seine Mörder!), kas paver iespēju interpretēt Nīči, kā domātāju, kurš fiksē noteiktu pasaules ainas maiņu — situāciju, kurā dieva uzturēts pasaules horizonts tiek aizstāts ar racionālu subjekta varu un loģiski-pozitīvām zināšanām. Līdz ar to zinātnes atzinumu absolutizēšana kļūst par reliģijas surogātu, lai arī zinātne apgalvo, ka ir sarāvusi saites ar reliģiju. Tāpat, kā kristietiskā Dieva doktrīna, arī šādas absolūtas racionālā prāta prasības Nīčem šķiet naidīgas radošas un veselīgas personības attīstībā. Tāpat, kā kristietiskās doktrīnas morāle, kura atņem dzīvei pilnasinību un ir naidīga ģēnija personībai, līdzīgi bīstamas ir arī zinātniskuma pretenzijas uz absolūtās patiesību. Nīče aicina pastāvīgi pārvarēt sevi un nebalstīties kāda sastingušā atziņā, bet gan būt pastāvīgu meklējumu ceļā un neatzīt nevienu Dievu, kurš ierobežo radošo darbību, jo radošās enerģijas skaistums ietver pats sev likumus un līdz ar to, tas nav reducējams uz kādu ārēju tikumisko programmu, kādu piedāvā, piemēram, kristietība. Viena no izplatītākajām Nīčes filozofijas interpretācijām izšķir piecus jēdzienus, kuri caurauž viņa darbus un tie ir:
Dieva nāve
Pirmoreiz izteikums par Dieva nāvi vienā no formām, kā tas tiek plaši citēts, ir fiksējams F. Nīčes darba "Jautrā zinātne" 125. fragmentā un tas skan šādi:
''Ko tādu darījām, ka atdalījām zemi no saules? Kur tagad tā virzās? Kurp virzāmies mēs? Prom no visām saulēm? Varbūt mēs nepārtraukti krītam? Turklāt atpakaļ, sānis, uz priekšu, uz visām pusēm? Vai gan vēl pastāv kāda augša un apakša? Varbūt mēs maldāmies kā caur nebeidzamu Neko? Vai neuzpūš vēsma no tukšuma? Vai nav kļuvis aukstāk? vai gan ik mirkli neiestājas nakts un vēl vairāk nakts? Vai nevajag gaišā dienas laikā iedegt lukturus? Vai mēs nedzirdam troksni, ko rada kaprači aprokot Dievu? Vai mūsu nāsis nejūt trūdošā Dieva smaku? — arī Dievi trūd! Dievs ir miris! Dievs paliks miris! Un mēs esam viņu nogalinājuši''
Šo Nīčes versiju par dieva nāvi var interpretēt, kā secinājumu par cilvēka ontoloģiskā stāvokļa maiņu pasaulē, kam pamatā pavērsiens uz racionalitāti, kas nosacīti datējams no 16. līdz 18. gadsimtu. Vecais vērtību horizonts, kurā galvenā loma bija pārpasaulīgiem ideāliem, tiek nomainīts ar jaunu, kura centrā ir subjekta racionalitāte un dabas zinātņu atzinumi par pasauli. Kristietība un arī zinātne ar savām pretenzijās uz patiesību dieva nāves situācijā ir atteikšanās pieņemt faktu, ka cilvēks ir palicis viens ar sevi un viņam pašam ir jāuzņemas atbildība un jārada vērtības, kuras apliecina dzīvi un juteklisku estētiku, nevis jānogalina dzīve patiesības vārdā, kā to dara zinātne un kristietība.
Pārcilvēks
Pārcilvēka koncepcija visizvērstāk parādās F. Nīčes darbā "Tā runāja Zaratustra" un šīm koncepts ir lemts būt par pamatu daudzām spekulācijām par Nīčes ideju saikni ar nacistisko režīmu, kura ideologi atzina Nīčes ietekmes. Šāda interpretācija var rasties, ja ar jēdzienu "pārcilvēks" saprot kādu vēsturisku personu, vai personu grupu, kas šajā gadījumā varētu sasaukties ar Hitlera un citu nacistiskā režīma līderu uzskatu par cilvēku dalījumu pārākajās un zemākajās rasēs, kur vācieši iemiesotu pārcilvēkus, bet ebreji un citi ne-ārieši zemcilvēkus. Tomēr šī ir vienkāršota interpretācija, kura uz Nīčes ideju fona šķiet primitīva un ideoloģiskota. Plašāk interpretējot jēdzienu "pārcilvēks", to var saprast nevis kā kādu noteiktu personu, vai nākotni reāli apdzīvojošu cilvēku tipu, bet gan kā ideālu, kuram ir motivējoša funkcija. "Pārcilvēks" var tikt saprast, ka orientējoša ideja, kurai sekojot cilvēks atrodas pastāvīgā pārmaiņu procesā. Šī ideja motivē cilvēku pārvarēt sevi ik brīdi, atrasties pastāvīgā radīšanas procesā un tikai attiecībā pret to vērtēt kaut ko kā labu vai sliktu. Daži konteksti no darba "Tā runāja Zaratustra", kuros parādās "pārcilvēka" ideja:
''Es mācu jums pārcilvēku. Cilvēks ir kaut kas, kas jāuzvar. Ko jūs esat darījuši, lai viņu uzvarētu?'' ''Kas ir pērtiķis cilvēks priekšā? Izsmiekls vai sāpīgs kauns? Un tādam pašam jābūt cilvēkam pārcilvēka priekšā:izsmieklam un kaunam''
''Pārcilvēks ir zemes kodols. Lai jūsu griba saka: kaut pārcilvēks būtu zemes kodols''
Varas griba (griba pēc varas)
Šīs koncepts atrodams darbā "Tā runāja Zaratustra" un apzīmē gan esošo cilvēka ontoloģisko situāciju, gan norāde uz veidu, kā attīstot šo jau piemītošo dziņu, veicama vērtību pārvērtēšana. Varas griba ir veids, kā realitāti atdzīvināt no sastinguma, kuru veicina pūļa morāle un tikumi. Varas griba katru mirkli pārvērš no-jauna tapšanā, tā veido savas vērtības, kuras balstās šajā tapšanas aktivitātē. Fragmenti:
Tikai tur, kur dzīvība ir arī griba, bet nevis dzīvošanas griba, bet — to es mācu — varas griba
Daudz ko dzīvojošais tur augstāku par paša dzīvību; bet iz pašas vērtēšanas runā varas griba
Mūžīgā atgriešanās
Arī šis koncepts parādās darbā "Tā runāja Zaratustra" un iespējams ir viens no mistiskākajiem Nīčes uzskatiem, kuram grūti piemērot kādu noteiktu interpretāciju. Vienā no iespējām, tas var tikt saprasts, kā atskaites punkts rīcībai un kā apstāklis attiecībā pret kuru izvērtēt rīcību un nest par to atbildību. Atzīstot mūžīgās atgriešanās ideju, jāpieņem katra mirkļa nozīmē, jo katrā mirkli veiktā izvēlē atkārtosies bezgalīgi daudz reižu un pavairos sevi katrā no atgriešanās cikliem, līdz ar to katrs cilvēks ir atbildīgs mirkļa priekšā un viņa rīcībai ir jābūt tādai, lai šīs rīcības sekas nonākot bezgalīgas atgriešanās ciklā nepadarītu pasauli tukšu un bezjēdzīgu. Fragments:
''Vai nav vajadzējis visam, kas spēj iet, jau reizi šo ceļu būt gājušam? Vai nav vajadzējis visam, kas var notikt, jau vienreiz būt notikušam, izdarītam, patecējušam?''
Apolloniskais un dioniskais
Šis nošķīrums parādās F. Nīčes darbā "Traģēdijas dzimšana no mūzikas gara", kas tiek uzskatīta par vienu no visoriģinālākajām grieķu kultūras analīzēm. Nīče grieķu kultūras ģenēzē saskata divas pretrunīgas pasaules skatījuma formas — apolonisko un dionīsisko un nošķir tās. Dionīsiskais kultūras pirmsākums raksturīgs agrīnajai grieķu kultūra, kurā dominē mistērijas un kulta ceremonijas, kurām raksturīga orģistiska jautrība, dzīves apliecināšana un saplūšana vienā veselumā ar dabu. Savukārt, apoloniskais princips, kas ir pamatā vēlīnajai grieķu kultūrai paredz cilvēka atdalīšanos no dabas, pašsavaldību, saprātu un racionālā prāta diktētas robežas. Nīče saista grieķu kultūras pagrimumu tieši ar apolonisko pasaules skatījuma dominanci, par reprezentatīvāko apoloniskās kultūras figūru uzskatot Sokratu, jo viņš iezīmē domāšanas formu, kas raksturīga rietumu pasaulei vēl šobrīd — dialektisku analīzi, kuras pamatā ir racionalitāte. Sokratiskā pieeja ir radikāls pretstats dionīsiskajam — reibinošiem un iracionāliem impulsiem, kuri ignorē racionālā prāta robežas. Pēc Nīčes domām, tieši dionīsiskā impulsa atdzīvināšana, var izglābt rietumu kultūru, nevis kultūras virzība pretim apoloniskajam.
Olaines novads
Olaines novads ir 2009. gada teritoriālajā reformā Vidzemes rietumu daļā, Rīgas rajonā izveidots novads, kurā apvienota Olaines pilsēta un Olaines pagasts. Robežojas ziemeļos ar Rīgas pilsētu un Mārupes novadu, dienvidrietumos ar Jelgavas novadu, dienvidos ar Bauskas novadu un austrumos ar Ķekavas novadu.
Daba
Olaines novads atrodas Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā. Derīgie izrakteņi: saldūdens kaļķi (Baložu atradne), kūdra (Cenas tīrelis, Mēdemu purvs). Ģeoloģiski novadā, tāpat kā lielākajā Latvijas daļā, dominē augšdevona frānas stāva nogulumi.
Vidējā temperatūra: -5 — 5,5 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 650—700 mm gadā.
Upes
Novadu šķērso Lielupes pieteka Misa, kuras baseina pietekas (Apšukalnu kanāls, Olainīte, Pupla, Cena, Medaine, Skujupīte, Smedruklu grāvis, Spulle, Stiebrāju grāvis, Vāciešu Liekņas kanāls) veido lielāko upju tīkla daļu. Dienvidaustrumos Iecavas baseinā ietilpst Ežupe, Jāņupe, Mellupe, Putrupīte, Vecā Ežupe, Vecā Jāņupe.
Ezeri
Lielu ezeru novadā nav, no esošajiem lielākie ir Līdumu karjers (22 ha), Stūnīšu ezers (20 ha), Melnais ezers (6 ha), Vīntapu ezeri (5 ha), Mežezers (3 ha).
Vēsture
Tagadējā Olaines novada dienvidu robežu ar zemgaļu zemēm 1226. gadā iezīmēja Romas pāvesta legāts Modēnas Vilhelms, kurš Rīgas pilsētai piešķīra savu pārvaldes apgabalu jeb marku (la). Robeža ar Zemgales bīskapijas (1226—1251) zemēm no Rumbulas gāja līdz tuvākai vietai pie Misas upes, no turienes pāri purviem taisni līdz vietai, kur Lielupē ietecēja Gātes upe, kas to savienoja ar Babītes ezeru.
Dobele (zeme)
Dobele jeb Doblene (latīņu tekstos: Dubelene, vācu tekstos: Doblên) bija seno zemgaļu novads starp Tērveteni, Spārneni, Dobeni un Upmali aptuveni tagadējā Dobeles novada, daļēji Tukuma novada (Džūkstes pagasts) teritorijā, kuru pēc Zemgales sadalīšanas līguma 1254. gada aprīlī piešķīra Livonijas ordenim. Ziemeļos Doblenes zeme robežojās ar kuršu pakļautībā esošo Vanemanes zemi.
Olaines novads
Vēsture
1828. gadā minēts, ka Olaine bija muiža Rīgas patrimoniālā apgabala Katlakalna draudzes novadā. Saskaņā ar 1860. gada Vidzemes guberņas zemnieku likumiem Rīgas pilsēta 19. gadsimta otrajā pusē 68% no savu muižu zemes pārdeva zemnieku saimniecībām. 19. gadsimta nogalē uzcēla veco Olaines pagastmāju, ko nopostīja Pirmā pasaules kara laikā. 1922. gadā noteica Rīgas pilsētas administratīvās robežas un Olaines apkārtne vairs nebija tieši pakļauta Rīgas pilsētas, bet gan Rīgas apriņķa pašvaldībai.
Dobele (zeme)
Pirmo reizi Doblenes pilsnovads rakstos pieminēts 1254. gada aprīlī Zemgales dalīšanas līgumā starp Rīgas arhibīskapiju un Livonijas ordeni. Dobeles un Tērvetes novadi nonāca meslu atkarībā no Livonijas ordeņa. Dobeles pārvaldei tika iecelts savs fogts, kuru padzina 1259. gada Zemgaļu sacelšanās laikā.
Olaines novads
Vēsture
1932. gadā atklāja jauno pagastnamu ar lielu skatītāju zāli pēc arhitekta Eižena Ādamsa projekta. 1949. gada 31. decembrī Rīgas apriņķi likvidēja un Olaines apkārtnes teritoriju iekļāva Rīgas rajonā. 1962. gadā gandrīz klajā vietā sākās Olaines pilsētas celtniecība, un uz 1967. gada decembri tajā bija 3,3 tūkstoši iedzīvotāju, ķīmiskās rūpniecības un kūdras ieguves uzņēmumi. Olaines pagastnama (ciema padomes nama) celtne Jaunolainē nodega 1977. gada 20. janvārī pārkurinātas krāsns dēļ. 2009. gadā tika izveidot Olaines novads, apvienojot Olaines pagastu un pilsētu. 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Olaines pagastam pievienoja daļu Ķekavas novada Ķekavas pagasta, lai apvienotu lielāko Olaines pagasta daļu un Jāņupes ciema pieguļošo teritoriju.
Dobele (zeme)
1272. gadā Dobeles novada iedzīvotāji kopā ar citiem zemgaļiem piekrita pāriet kristīgajā ticībā. 6. jūlijā Rīgā parakstītajā līgumā bija paredzēts, ka vācu ordeņa brāļi tika atzīti par virskungiem, bet zemgaļi paturēja savu pārvaldību un tiesības. 1279. gadā zemgaļi atteicās no kristīgās ticības un Livonijas ordeņa karaspēks no Kuldīgas pils kopā ar kuršiem sāka atkārtotus uzbrukumus labi nocietinātajam zemgaļu Dobeles pilskalnam, bet nespēja to ieņemt. 1280.-1281. gada ziemā Livonijas ordeņa mestrs Konrāds no Feihtvangenas devās no Jelgavas karagājienā pret Dobeles pili, taču to ieņemt nespēja. 1288.-1289. gada ziemas karagājienā Livonijas ordeņa mestrs Kuno no Hacigenšteinas kopā ar Tērbatas un Sāmsalas vasaļiem un latgaļu sabiedrotajiem nodedzināja Dobeles pilsētu (hronikā: hachelwerke), bet pili neiekaroja un atkāpās uz Tērvetes Svētkalnu (Heiligenbergu). 1289.-1290. gada ziemā ap 2500 Livonijas ordeņa brāļu un to kuršu sabiedroto no Kursas puses uzbruka Dobelei un nodedzināja pilsētu. 1290. gadā ordeņa brāļi ķērās pie citas taktikas un atkārtoti izpostīja Dobeles novadu, līdz "tie kļuva pliki un nabagi" un zemē iestājās bads. Beidzot dobelieši pameta savu pili un pārcēlās uz Raktes pilskalnu Žagarē un citiem novadiem, kas tagad atrodas Lietuvas teritorijā. Pēc izpostīšanas un zemgaļu izceļošanas novads uz ilgu laiku bija reti apdzīvots.
Doblenes pils
Dobeles (Doblên) pils atradās pilskalnā Bērzes upes labajā krastā, kur tagad redzamas Livonijas ordeņa pilsdrupas. No trim pusēm pili sargāja stāvas nogāzes, bet dienvidu pusē bija aizsarggrāvis un priekšpils. 1958.-1959. un 1977. gada arheoloģiskajos izrakumos konstatēts, ka uz dienvidiem un austrumiem no pils bija ap 2 ha liela senpilsēta. Pilsētas daļā zemes kultūras slānis ir līdz 2 m biezs.
Olaines novads
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Nacionālais sastāvs
Pēc valstiskās piederības 2020. gadā
Pašvaldība
Novada pašpārvaldes augstākā institūcija ir Olaines novada dome. Olaines novada domes priekšsēdētājs kopš 2013. gada jūnija ir LSDSP biedrs Andris Bergs.
Izglītība
Olaines novadā ir 11 izglītības iestādes.
Sports
Olaines sporta centrs veic novadā esošo sporta objektu (Olaines peldbaseins, Olaines un Jaunolaines skeitparki, Olaines slidotava, Olaines sporta stadioni (pie Olaines 1. vidusskolas, Olaines 2. vidusskolas, Jaunolainē), Olaines Sporta nams un Jaunolaines Sporta nams) apsaimniekošanu un tautas sporta aktivitāšu organizēšanu.
Reliģija
Olainē atrodas katoļu un pareizticīgo baznīca. Jaunolainē — luterāņu baznīca.
Futbola laukums
Futbola laukums ir ierobežots laukums, uz kura notiek futbola spēles. Visbiežāk laukumu klāj zālājs, bet pieejami arī dažādu veidu sintētiskie segumi. Mākslīgā seguma krāsai jābūt zaļai un starptautiskas spēles gadījumā jāatbilst FIFA mākslīgā seguma standartiem. Tā izmērus un atzīmes nosaka spēles noteikumu 1. punkts "Spēles laukums".
Visi līniju apzīmējumi uz laukuma ietilpst teritorijās, kuras tie nosaka. Piemēram, bumba, kas atrodas uz vai virs gala līnijas, joprojām ir spēlē. Bumba uz vārtu laukuma līnijas ir vārtu laukumā un pārkāpums, kas izdarīts uz 16,5 metru līnijas, ir noticis soda laukumā. Tāpēc bumbai pilnībā jāšķērso sānu līnija, lai tā būtu ārpus spēles, bumbai pilnībā jāšķērso vārtu līnija starp vārtu stabiem, lai vārtus varētu ieskaitīt. Ja bumba atrodas virs vai uz līnijas, tā joprojām ir spēlē.
Garākās laukuma malas sauc par sānlīnījām, īsākas - vārtu līnijām. Laukuma centru marķē viduslīnija un centra punkts, kuram apkārt 9,15 metru radiusā nomarķēta centra līnija. Laukuma līniju platums nedrīkst pārsniegt 12 centimetrus. Laukuma platumam jābūt robežās no 45 - 90 metriem, garumam no 90 - 120 metriem. Laukumu, kuru ierobežo līnijas, kas sākas 5,5 metru attālumā no vārtu staba iekšpuses un iestiepjas perpendikulāri vārtu līnijai 5,5 metrus dziļi laukumā un kuru galus noslēdz vārtu līnijai paralēla līnija, sauc par vārtu laukumu. Laukumu, kuru ierobežo līnijas, kas sākas 16,5 metru attālumā no vārtu stabu iekšpuses un iestiepjas perpendikulāri vārtu līnijai 16,5 metrus dziļi laukumā un kuru galus noslēdz vārtu līnijai paralēla līnija, sauc par soda laukumu. Šajā laukumā izdarītos pārkāpumus soda ar 11 metru soda sitienu. Ap katru 11 metru soda sitiena atzīmi tiek nomarķēts pusaplis ar radiusu 9,15 metri. Katrs laukuma stūris tiek iezīmēts ar karodziņu, kas atrodas 1,5 metru augstā (ar strupu galu) kātā. Ap katru stūra karodziņu tiek nomarķēta ceturtdaļriņķa līnija ar radiusu 1 metrs.
Vārtiem jābūt droši iestiprinātiem zemē, tie atrodas uz vārtu līnijas un sastāv no diviem vārtu stabiem ar savstarpējo attālumu 7,32 metri, vārtu pārliktnis atrodas 2,44 metru augstumā. Vārtiem jābūt baltā krāsā, stabu un pārliktņa diametrs nedrīkst pārsniegt 12 centimetrus (tiem jābūt tādā pašā platumā, kāds ir laukuma marķējuma līnijām). Vārtos iestiprina tīklu, ja ir iespējams to nostiprināt tā, ka tas netraucē vārtsargam.
Šeit tiek aprakstīts laukums, ko izmanto spēlēm pieaugušo līmenī. Saistībā ar to, ka spēles noteikumi radās Anglijā un sākotnējo četru britu futbola asociāciju pārākumu IFAB, standarta izmēri sākumā tika izteikti imperiālajā sistēmā. Šobrīd noteikumos izmēri ir norādīti metriskajā sistēmā, taču imperiālo vienību lietošana daļā valstu joprojām saglabājas, īpaši Apvienotajā Karalistē.
Selims I
Selims I (1470.-1520.g), zināms arī kā Selims Bargais, bija Osmāņu impērijas devītais sultāns no 1512.-1520. gadam. Viņa valdīšanas laikā notika ievērojama impērijas paplašināšanās, tā pieauga par aptuveni 70%. Selima valdīšanas laika beigās 1520. gadā, Osmāņu Impērija bija 1 494 000 km plaša.
Selima iekarojumi Vidusaustrumos nostiprināja Osmāņu impēriju kā prestižāko no visām musulmaņu valstīm. Viņa iekarojumi arī pamatīgi novirzīja impērijas ģeogrāfisko un kulturālo centru no Balkāniem uz Tuvajiem Austrumiem. Selimu mūsdienās bieži atceras kā pirmo Osmāņu Kalifu.
Agrīnā dzīve
Dzimis Amasjā 1470. gadā, Selims bija Bajezida II (1481—1512) jaunākais dēls. Vairākums uzskata, ka viņa māte bija Gulbahara Hatuna, turku princese no citas valsts. Taču hronoloģiskā analīze liecina, ka viņa bioloģiskā māte varēja būt arī Aiše Hatuna.
Kāpšana tronī
1512. gadā Princis Ahmeds bija iecienītākais kandidāts tronim. Bajezīds, kurš vairs nevēlējās turpināt valdīt pār impēriju, iecēla Ahmedu par troņmantnieku. Sadusmojies par šo paziņojumu, Selims sacēlās un, kaut arī viņš zaudēja pirmo cīņu pret sava tēva spēkiem, Selims galu galā savu tēvu uzvarēja. Selims komandēja 30 000 vīru, bet viņa tēvs - 40 000. Selims aizbēga tikai ar 3000 vīriem. Tas bija pirmais gadījums, kad Osmaņu princis atklāti sacēlās pret savu tēvu ar savu armiju. Selims pavēlēja Bajezīda izsūtīšanu uz tālo "sandžaku" Dimetoku (mūsdienu Grieķijas ziemeļaustrumos). Bajezīds nomira tūlīt pēc tam. Selims pēc kāpšanas tronī nogalināja savus brāļus (Princi Ahmedu un Princi Korkutu) un brāļadēlus. Viņa brāļadēls Princis Murads, likumīgā troņmantnieka Prinča Ahmeda dēls, aizbēga uz kaimiņos esošo Safavīdu impēriju pēc tam, kad gaidītais atbalsts nepienāca. Šīs brāļu slepkavības politikas pamatā bija pilsoņu konflikti, kuras izraisīja nesaskaņas starp Selima tēvu un viņa tēvoci Džemu Sultānu un pašu Selimu un viņa brāli Ahmedu.
Safavīdu Impērija
Viens no pirmajiem Selima izaicinājumiem, jo bija saistīts ar pieaugošo spriedzi starp ar Šahu Ismailu, kurš nesen bija nācis pie varas un mainīja persiešu valsts reliģiju no sunnītu islāma uz šīita islāma Tvelveras atzaru. Līdz 1510. gadam Ismails bija iekarojis visu Irānu un Azerbaidžānu, Dagestānas dienvidu daļu (ar tās nozīmīgo pilsētu Derbentu), Mezopotāmiju, Armēniju, Horasānu, Austrumanatoliju un padarījis Gruzijas Kartļu un Kahetijas karalistes par saviem vasaļiem. Viņš bija liels drauds rietumos esošajiem musulmaņu sunnītiem. 1511. gadā Ismails atbalstīja šiītu / Safavīdu atbalstošo sacelšanos Anatolijā, Šahkulu sacelšanos. Savas valdīšanas sākumā Selims izveidoja sarakstu ar visiem šiītiem vecumā no 7 līdz 70 gadiem, kuri dzīvoja vairākās centrālajās Anatolijas pilsētās, ieskaitot Tokatu, Sivasu un Amasju. Kad Selims gāja cauri šīm pilsētām, viņa spēki sagūstīja un nogalināja visus iespējamos šiītus. Lielākajai daļai nocirta galvas. Tas bija vislielākais slaktiņš Osmaņu vēsturē līdz 19. gadsimta beigām.
Sīrija, Palestīna, Ēģipte un Arābijas pussala
Pēc tam Selims iekaroja Ēģiptes Mamlukas sultanātu. Tas noveda pie visa sultanāta aneksijas, sākot no Sīrijas un Palestīnas Šamā, līdz Hejazam un Tihamai Arābijas pussalā, un galu galā arī pašas Ēģiptes. Tas ļāva Selimam paplašināt Osmaņu varu līdz musulmaņu svētajām pilsētām Mekai un Medīnai, kas līdz šim bija Ēģiptes pakļautībā. Tā vietā, lai sevi pasludinātu par Divu svēto pilsētu valdnieku, viņš pieņēma dievbijīgāku titulu - Divu svēto pilsētu kalps.
Pēdējais Abbasidas kalifs al-Mutavakkils III Osmaņu iekarošanas laikā dzīvoja Kairā kā Mamluku marionete. Pēc tam viņš tika nosūtīts trimdā Stambulā. Astoņpadsmitajā gadsimtā parādījās stāsts, kurā viņš apgalvoja, ka iekarošanas laikā viņš oficiāli nodeva savu Kalifāta titulu Selimam. Bet patiesībā Selims nepretendēja uz kalifa amata svētās varas izmantošanu, un oficiāla titula nodošana bija vēlāks izgudrojums.
Pēc Damaskas iekarošanas 1516. gadā Selims pavēlēja atjaunot slavenā sufu meistara Ibn Arabi (dz. 1240. gadā) kapu, kuru ļoti cienīja osmaņu sufiji.