cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minardi
Minardi, Scuderia Italia, Fondmetal (1994-2000)
Ar laiku Minardi rezultāti sāka kristies. Nu vairs tā nebija viduvēja, bet gan viena no lēnākajām komandām. Tomēr šajā laikā tā izpelnījās slavu kā jauno pilotu debijas vieta. Sākumā komandā brauca Mikele Alboreto un Pjerluidži Martīni, kuri bieži ieguva punktus, tomēr jau 1995. gadā šeit sāka braukt jauni piloti. Par Martīni komandas biedru kļuva Luka Badoers, bet pats Martīni sezonas vidū savu vietu bija spiests atdot Pedru Lami. Lami spēja izcīnīt vienu punktu, kas bija komandas pēdējais līdz pat 1999. gadam. 1996. gadā Lami piebiedrojās Džankarlo Fizikella, kurš jau pēc pirmās sacīkstes tika nomainīts ar Tarsu Markesu. Pēc divām sacīkstēm malā Fizikella tomēr atguva vietu komandā, kuru vēlāk sezonā pazaudēja itālim Džovanni Lavadži. 1997. gadā komandā brauca jaunais Jarno Trulli un pieredzējušais Ukijo Katajama. Trulli ar laiku pievienojās Prost, tāpēc Minardi šo vakanci likvidēja ar Tarso Markeša palīdzību. 1998. gadā komandā brauca Šindži Nakano un Estebans Tuero. Kanādas GP Nakano tikai viena vieta šķīra no tik ilgi gaidītajiem punktiem. Lai gan pilotu sniegums bija diezgan labs, vadība to neuzskatīja par pietiekami labu, lai viņi paliktu. 1999. gadā Minardi brauca Badoers un Marks Ženē. Badoers otrās sacīkstes treniņos savainojās, tāpēc viņu uz vienu sacīksti aizvietoja Stefāns Sarazēns. Vienīgo punktu izcīnīja Marks Ženē, tomēr Badoers Eiropas GP izstājās būdams 4. vietā. 2000. gadā komandā palika Ženē, bet par viņa komandas biedru kļuva Gastons Macakane. Abi kopā 3 reizes finišēja 8. vietā, tomēr labākus rezultātus nespēja sasniegt.
Komandas pārdošana (2005)
Red Bull jau piederēja viena komanda (Red Bull Racing), tomēr viņi nolēma nopirkt vēl vienu, lai attīstītu savu jauniešu pilotu programmu. Dītrihs Matešics iesniedza piedāvājumu Polam Stodartam. Stodarts piekrita. Tika paziņots, ka komanda mainīs nosaukumus uz Squadra Toro Rosso (vēlāk nosaukumu mainīja uz Scuderia Toro Rosso), kas itāliski nozīmē "Red Bull komanda". Toro Rosso arī saglabāja savu bāzi Faencā. Vēlāk Pols Stodarts apgalvoja, ka līdz tam bija saņēmis 41 piedāvājumu par komandas pārpirkšanu, tomēr viņš uzticējās tikai Red Bull. Pašlaik Minardi piedalās GP2 kā Minardi Piquet Sports (daļēji pieder Nelsonam Pikē) un ChampCar kā Minardi Team USA.
1615. gads
1615. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Springfīlda (Ilinoisa)
Springfīlda (en) ir ASV Ilinoisas štata un Sengamonas apgabala administratīvais centrs. Springfīlda tika dibināta. Pilsētā dzīvo 116 482 iedzīvotāji (2006. gada ASV tautas skaitīšanas dati). Springfīldā ir dzīvojis 16. ASV prezidents Abrahams Linkolns, kurš šeit dzīvoja laika posmā no 1837. līdz 1861. gadam, kad tika ievēlēts par prezidentu. Liels skaits Springfīldas apmeklētāju apmeklē vairākas atrakcijas, kas saistītas ar A. Linkolna dzīvi.
Sports
Springfīlda ir bijusi vairāku zemākās beisbola līgas komandu mājvieta, pēdējais klubs, kas bāzējies Ilinoisas galvaspilsētā, pameta šo pilsētu 2001. gadā. Tāpat šeit bāzējās futzāla komanda Springfīldas "Stallions". Pašlaik Springfīlda ir Ziemeļamerikas hokeja līgas kluba Springfīldas "Junior Blues" mājvieta.
Zilke Oto
Zilke Oto (de; dzimusi Kemnicā, Vācijā) ir bijusī vācu kamaniņu braucēja.
Karjeras laikā startēja trijās Ziemas Olimpiādēs un divās no tām izcīnīja zelta medaļu (2002, 2006). Z. Oto Pasaules čempionātos kopā ir izcīnījusi 12 medaļas, no kurām 6 ir zelta. Eiropas čempionātos viņa ir izcīnījusi 8 medaļas, no kurām 5 ir zelta. Par savas karjeras beigām viņa paziņoja 2007. gada 12. janvārī grūtniecības dēļ.
Autoceļš V864
V864	Biksēre - Aizkuja - Dzelzava ir 2. šķiras autoceļš Madonas novadā, Sarkaņu un Dzelzavas pagastos. Autoceļa garums ir 12 km. Autoceļš ir ar grants segumu, tikai nelielos ceļa posmos Aizkujā un Aizpurvē tas ir asfaltēts.
Autoceļš sākas Biksērē pie Biksēres dzirnavu ezeriem. Pēc mazāk kā puskilometra tas šķērso dzelzceļa līniju Pļaviņas - Gulbene. Pie Aizkujas autoceļš šķērso Kujas upi. Pirms Aizpurves, Skuķu purvā, tas šķērsoja šaursliežu dzelzceļu, kas veda uz Olgas purvu un tika izmantots kūdras pārvadāšanai (mūsdienās dzelzceļš nojaukts). Autoceļš noslēdzas netālu no Dzelzavas dzelzceļa stacijas, kur tas iziet uz autoceļa P83.
Ozolu iela (Dzelzava)
Ozolu iela ir viena no Dzelzavas ielām.
Tā sākas iepretim Dzelzavas muižai un turpinās augšup pa uzkalniņu līdz krustojumam ar autoceļu Lubāna - Dzelzava (P83). Ozolu iela savu nosaukumu ieguvusi no ozolu alejas, kas stādīta gar ielas malām. Ozolu aleja stādīta tieši pretim Dzelzavas muižas ēkas priekšpusei un iet puskilometru visas ielas garumā.
Ozolu ielā atrodas veikals, vairākas daudzstāvu mājas, kā arī 1931. gadā celta privātmāja.
Nepilsoņi (Latvija)
Latvijas nepilsoņi ir Latvijas Republikā pastāvīgi dzīvojošas personas, kas līdz PSRS sabrukumam bija PSRS pilsoņi, bet pēc tam nav ieguvušas nevienas valsts pilsonību. Līdz 2020. gada 1. janvārim Latvijas nepilsoņi saviem jaundzimušajiem bērniem varēja brīvi izvēlēties vai nu Latvijas nepilsoņa statusu, vai arī Latvijas pilsonību.
Vēsture
Pirmais Latvijas nepilsoņu kopums sastopams uzreiz pēc valsts dibināšanas un 1919. gada 23. augusta "Likuma par pavalstniecību" pieņemšanas. Bezpavalstnieki (t.s. nansenisti) tai laikā lielāko tiesu bija bijušie Krievijas Impērijas pavalstnieki, kuri par tādiem vairs nevēlējās skaitīties, emigranti ar Nansena komisijas izdotām pasēm (1925. gada tautas skaitīšanā Latvijā fiksēti 33 544 bezpavalstnieki). Tādu bezpavalstnieku pēc Pirmā pasaules kara bija diezgan daudz arī citās Eiropas valstīs.
Atmodas kustības laikā 1989. gada 27. jūlijā tika ierosināts likumprojekts "Par Latvijas PSR pilsonību", bet 5. augustā Latvijas Tautas frontes Dome to noraidīja un pieņēma lēmumu par republikas pilsoņu reģistrāciju, to atstājot katra individuālajai izvēlei.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Latvijas Republikas Augstākā Padome 1991. gada 15. oktobrī pieņēma lēmumu "Par Latvijas Republikas pilsoņu tiesību atjaunošanu un naturalizācijas pamatnoteikumiem", kas noteica, ka pie Latvijas Republikas pilsoņu kopuma pieder personas “kurām bija Latvijas Republikas pilsonība un šo personu pēcnācēji”. Augstākā Padome pieņēma lēmumu "Par Latvijas Republikas pilsoņu tiesību atzīšanas nosacījumiem personām, kuras pirms dzīvoja Latvijas robežās un viņu pēcnācējiem". Saskaņā ar minētā lēmuma 1. punktu par piederīgu pie Latvijas Republikas pilsoņu kopuma ipso facto tika atzītas personas, kuras saskaņā ar "Likuma par pavalstniecību" 1. pantu skaitījās Latvijas Republikas pilsoņi, bet nebija šīs tiesības realizējušas.
2017. gada 11. septembrī Valsts prezidents Raimonds Vējonis Saeimas Prezidijam iesniedza likumprojektu "Par nepilsoņa statusa piešķiršanas izbeigšanu bērniem", kas paredzēja atzīt visus pēc 2018. gada 1. jūnija dzimušos bērnus, kuriem saskaņā ar likumu "Par to bijušajās PSRS pilsoņu statusu, kuriem nav Latvijas vai citas valsts pilsonības" būtu tiesības uz nepilsoņa statusu, par Latvijas pilsoņiem, ja vien bērna vecāki nebūtu vienojušies par citas valsts pilsonības piešķiršanu un bērns nebūtu citas valsts pilsonis. Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" nolēma izmantot koalīcijas līgumā paredzētās veto tiesības, iebilstot pret šādu iecerei. Par likumprojekta nodošanu komisijai balsoja tikai 39 12. Saeimas deputāti (visi opozīcijas frakciju deputāti un četri "Vienotības" frakcijā strādājošie partijas „Kustība Par” biedri), bet pret balsoja 38 valdošās koalīcijas deputāti, savukārt 14 atturējās. Nepilsoņu statusa piešķiršanu jaundzimušajiem pārtrauca ar 13. Saeimas 2019. gada 17. oktobrī apstiprināto likumprojektu.
Demogrāfija
2011. gada 1. martā Latvijā pēc tautas skaitīšanas provizoriskiem datiem dzīvoja 290 660 nepilsoņi (14,1% iedzīvotāju). Savukārt pēc Iedzīvotāju reģistra datiem 2011. gada janvārī Latvijā dzīvoja 326 735 nepilsoņi (14,6% iedzīvotāju). Atšķirības 2011. gada tautas skaitīšanas datos un Iedzīvotāju reģistra datos radās no tā, ka daļa nepilsoņu, pārceļoties uz dzīvi un uzsākot darbu citā valstī, neinformēja par to atbildīgās Latvijas valsts institūcijas, kam būtu jāizdara izmaiņas datos par šo Latvijas valsts piederīgo dzīvesvietu ārpus Latvijas.
Pēc Iedzīvotāju reģistra datiem pēc 2020. gada Latvijā notika straujāka nepilsoņu skaita samazināšanās. 2022. gada vidū dzīvoja 191 036 nepilsoņi (9,3% iedzīvotāju), kurpretī 2021. gada sākumā Latvijā dzīvoja 209 007 nepilsoņi (10,1% iedzīvotāju), no tiem 65,5 % bija krievi, 13,7% — baltkrievi, 9,9% — ukraiņi. Pēc šiem datiem nepilsoņi veidoja 26,2 % no Latvijas krievu, 44,9% no baltkrievu, 41,4% no ukraiņu kopskaita. Starp Latvijas iedzīvotājiem vecuma grupā līdz 17 gadiem nepilsoņu 2015. gada sākumā bija 2,1 %, pilngadīgo iedzīvotāju vidū — 14,2 %, vecuma grupā no 90 gadiem — 25,0 %. 62,2% nepilsoņu 2021. gadā dzīvoja trīs lielākajās Latvijas pilsētās — Rīgā, Daugavpilī un Liepājā (no visiem iedzīvotājiem — 41,2%). Vēl 5495 nepilsoņi 2021. gada sākumā, pēc Iedzīvotāju reģistra datiem, dzīvoja ārvalstīs. 2016. gada sākumā 57,1% nepilsoņu bija dzimuši ārpus Latvijas, pie kam vecāki par 50 gadiem bija 65,5% nepilsoņu un no viņiem 76,9% bija dzimuši ārpus Latvijas. Saskaņā ar Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem kā nepilsoņi bija reģistrēti 47 bērni, kas dzimuši 2016. gadā, 51 bērns, kas dzimis 2017. gadā un 33 bērni, kas dzimuši 2018. gadā.
=== Nepilsoņu īpatsvars dažādās etniskajās grupās (2011) ===
Nepilsoņu skaits saruka naturalizācijas (uzņemšana Latvijas pilsonībā paātrinājās pēc 1998. gada referenduma par Pilsonības likumu un palēninājās pēc 2004. gada), emigrācijas, zemās dzimstības un augstās mirstības dēļ. Daļa nepilsoņu pieņēma Krievijas, Ukrainas un Baltkrievijas pilsonību.
Statuss, atšķirības tiesībās
Nepilsoņiem Latvijā ir ievērojami plašākas tiesības nekā bezvalstniekiem — personām, kam nav valstiskās piederības, piemēram, viņiem ir Latvijas Republikas nepilsoņu pases, tiesības dzīvot Latvijas teritorijā, neprasot uzturēšanās atļauju un Latvijas Republikas diplomātiskā aizsardzība ārzemēs. Tā, Satversmes tiesa sprieduma par nepilsoņa statusa atņemšanas iespējām 17. punktā atzina, ka "nepilsoņu tiesiskā saikne ar Latviju tiek zināmā mērā atzīta un uz tās pamata ir radušies savstarpēji pienākumi un tiesības. Tas izriet no Latvijas Satversmes 98. panta, kas citastarp noteic, ka ikvienam, kam ir Latvijas pase, ir tiesības uz valsts aizsardzību un tiesības brīvi atgriezties Latvijā".
Latvijas Republika pamato viedokli, ka nepilsoņi nav ANO 1954. gada Konvencijas par apatrīdu statusu subjekti, atsaucoties uz to, ka nepilsoņiem paredzētas plašākas tiesības nekā šīs konvencijas subjektiem. ANO Augstā Komisāra bēgļu lietās pārvalde nepieskaita Latvijas nepilsoņus pie 1954. gada Konvencijas par apatrīdu statusu subjektiem, bet iekļauj viņus savā personu bez pilsonības statistikā; ANO Speciālais ziņotājs par mūsdienu rasisma formām, rasu diskrimināciju un saistītu neiecietību sauc nepilsoņus par apatrīdiem (stateless persons) un atsaucas uz 1961. gada konvenciju, iesakot pārskatīt naturalizācijas prasības. Latvijas Republikas Tiesībsargs R. Apsītis secināja, ka nepilsoņu īpašais tiesiskais statuss "ir apšaubāms no starptautisko tiesību viedokļa"
Latvijas nepilsoņiem nav vēlēšanu tiesību (arī pašvaldību vēlēšanās, atšķirībā no Igaunijas nepilsoņiem), kaut gan viņi var būt Latvijas partiju biedri un ziedot partijām. Pastāv arī ierobežojumi sociālajās un ekonomiskajās tiesībās: profesionālajā darbībā, nekustamo īpašumu iegādē, pensijas stāža aprēķināšanā (sk. Andrejeva pret Latviju), iespējās bez vīzām braukt virknē ārvalstu (2007. gada janvārī šī iespēja paverās nepilsoņiem vairumā ES valstu un Islandē ), studijās vairākas augstskolās, ieroču nēsāšanās un privatizācijas sertifikātu saņemšanas jomā u. c.
No 2008. gada jūnija Krievijas Federācija ieviesa nepilsoņiem bezvīzu režīmu īstermiņa braucieniem, bet iepriekš iekasēja no tiem mazākas nodevas par vīzām nekā no LR pilsoņiem.
Naturalizācijas iespējas
Naturalizācija Latvijā sākās 1995. gada februārī, tomēr līdz 1998. gada beigām vairumam nepilsoņu nebija tiesību naturalizēties tā saucamo "naturalizācijas logu" dēļ. Līdz šim laikam daudziem nepilsoņiem naturalizācija ir liegta Pilsonības likuma 11. panta dēļ (personas, kas no padomju armijas demobilizējās Latvijā; virknes 1991. gada federālistisko organizāciju, ieskaitot LKP, darboņi; kriminālnoziedznieki; esošie ārvalstu publisko iestāžu darbinieki; bijušie VDK un ārvalstu speciālo dienestu darbinieki un aģenti; pēc tiesas sprieduma — "totalitārisma ideju vai nacionālā vai rasu naida vai nesaticības" paudēji un personas, kuras "antikonstitucionālām metodēm vērsušās pret Latvijas neatkarību, demokrātisko parlamentāro valsts iekārtu vai pastāvošo valsts varu"). Reģistrācijas kārtībā LR pilsonību var iegūt latviešu mācībvalodas skolu pilnu kursu beidzēji un nepilsoņu bērni, kas piedzima pēc 1991. gada 21. augusta.
Pārējiem nepilsoņiem, lai naturalizētos, jāparaksta solījumu būt uzticīgam Latvijas Republikai, jāsamaksā valsts nodeva, jānokārto eksāmeni Satversmes un himnas zināšanās, latviešu valodā un Latvijas vēsturē (cita starpā iespējams tāds jautājums, kā 1940. gada notikumu Latvijā kvalifikācija, kur par pareizo tiek uzskatīta atbilde "okupācija"). Valsts tomēr var atteikt personai pilsonību, pat ja tā izpilda šīs prasības, tomēr tiek uzskatīts, ka personas rīcība bijusi pretrunā ar doto solījumu būt uzticīgam Latvijas Republikai (sk. Jurijs Petropavlovskis). Pēc Naturalizācijas pārvaldes datiem naturalizācijas process vidēji ilgst 7—8 mēnešus. Līdz 2011. gada septembra beigām bija naturalizējušies 136 897 cilvēki (pārsvara nepilsoņi, tomer arī bezvalstnieki un ārvalstnieki ). Visvairāk naturalizācijas iesniegumu bija 2004. gadā — 21 297 (2009. gadā — 3470); respektīvi, visvairāk naturalizēto bija 2005. gadā — 19 169 (2009. gadā — 2080). 2010. gadā Latvijas pilsonību naturalizācijas kārtībā ieguva 2336 cilvēki, bet Krievijas Federācijas pilsonību, atsakoties no Latvijas nepilsoņa statusa, pieņēma 5768 cilvēki. Savukārt 2011. gadā naturalizējās 2467, bet Krievijas pilsonību pieņēma 2884 nepilsoņi. Šo procesu rezultātā Krievijas pilsoņu skaits Latvijā ievērojami palielinājās: ja 1997. gadā Latvijā dzīvoja ap 8000 cilvēku ar Krievijas pasi, tad 2011. gadā Krievijas pilsoņu skaits pārsniedza 40 000. To veicina Krievijas likumi, kas atvieglo pilsonības piešķiršanu bijušās PSRS iedzīvotājiem. Daudziem nepilsoņiem iegūt Krievijas pilsonību šķiet vienkāršāk, nekā nokārtot naturalizācijas eksāmenus, kuros tiek prasītas latviešu valodas un Latvijas vēstures zināšanas. No naturalizācijas procesa sākuma 1995. gadā līdz 2016. gada beigām Latvijas pilsonība tika piešķirta 144 000 cilvēkiem, pilsonības pretendentu vidū sieviešu un vīriešu proporcija bija gandrīz vienāda, 66% no viņiem bija krievi.
Latvijas Republikas tiesībsargs Romāns Apsītis 2012. gadā secināja, ka "valsts politika nolūkā veicināt naturalizāciju un nepilsoņu skaita samazināšanu ir leģitīma. Tā kā nepilsoņa statuss nav Latvijas pilsonības paveids, tad, izvēloties šo politiku, valsts mērķis nav pilsoņa un nepilsoņa statusa saplūšana tos maksimāli pielīdzinot savās tiesībās, bet gan personu motivēšana iegūt pilntiesīga pilsoņa statusu" un "vēlēšanu tiesību piešķiršana nepilsoņiem, no vienas puses, tuvinātu šo statusu pilsoņa statusam un tai pat laikā tikai paildzinātu šo nenoteikto situāciju un “īpašo tiesisko statusu”, kas ir apšaubāms no starptautisko tiesību viedokļa".
Valsts prezidents Raimonds Vējonis vairākkārt rosināja noteikt kārtību, lai Latvijā dzimis bērns automātiski kļūtu par Latvijas pilsoni, 13. Saeima atbalstīja likumprojektu par nepilsoņa statusa piešķiršanas pārtraukšanu jaundzumušajiem.
Nepilsoņi kā politiskais un cilvēktiesību jautājums
Starptautiskajā sabiedrībā tiek izteikti dažādi viedokli par nepilsoņu stāvokli. 2004. gadā Krievijas Ārlietu ministrija sagatavoja izlasi starptautisko organizāciju un NVO pārmetumu un rekomendāciju Latvijai minoritāšu tiesību jomā, tostarp arī par nepilsonību un naturalizāciju.
2004. — 2006. gadā tapušās starptautiskās rekomendācijas Latvijai, kas skar nepilsonības jautājumu, ietvēra šādus ieteikumus:
EDSO misija, kas uzraudzīja 9. Saeimas vēlēšanas, 2006. gadā konstatēja, ka "Tas, ka nozīmīgai daļai pilngadīgu valsts iedzīvotāju nav vēlēšanu tiesību, norāda, ka joprojām pastāv demokrātijas deficīts. Eiropas Padome un Baltijas Jūras valstu padome ieteikušas apsvērt iespēju piešķirt nepilsoņiem tiesības balsot pašvaldību vēlēšanās". Savukārt, Eiropas Padomes Parlamentārā asambleja 2006. gada novembrī minēja savā rezolūcijā, ka "Asambleja uzskata, ka Latvijā pieņemtie naturalizācijas noteikumi nerada nepārvaramus šķēršļus Latvijas pilsonības iegūšanai un ka piemērojamā procedūra nesatur esošos Eiropas standartus pārsniedzošas vai tiem pretējas prasības. Tomēr, ievērojot ļoti specifisku nepilsoņu situāciju, kurai nav precedentu un tāpēc trūkst Eiropas normu vai prakses rāmju, Asambleja uzskata, ka ir iespējami turpmākie uzlabojumi, lai izvairītos no nevajadzīgām prasībām Latvijas pilsonības iegūšanai".
Aptauju rezultāti
2003. gada aptaujā 6825 Latvijas nepilsoņiem atbildot uz jautājumu "Kāpēc jūs neizmantojat iespēju iegūt Latvijas pilsonību?", tika minēti šādi iemesli: pārliecība, ka pilsonība viņiem pienākas automātiski — 34,2%, latviešu valodas prasmes problēmas — 23,2%, vēstures eksāmena kārtošana — 20,5%, mazāki izdevumi Krievijas un citu valstu vīzām — 20,2%, nodevas apmērs — 20,2%.
Saskaņā ar SKDS 2005. gada aptaujas datiem, 45,9 % Latvijas iedzīvotāju un 38,4 % Latvijas pilsoņu atbalstītu balsstiesību piešķiršanu nepilsoņiem pašvaldību vēlēšanās, pret būtu 35,6 % iedzīvotāju un 42,8 % pilsoņu. Par šādiem likuma grozījumiem iestātos 74,6 % krievvalodigo un 24,8 % latviešu, iebilstu 7,8 % krievvalodīgo un 55,9 % latviešu. Pēc "AC Konsultācijas" 2008. gada aptaujas datiem, balsstiesību piešķiršanu nepilsoņiem pašvaldību vēlēšanās atbalstīja 47 % iedzīvotāju (38 % pilsoņu un 80 % nepilsoņu), neatbalstīja 39 %.
2014. gada maijā un jūnijā veiktajā mazākumtautību Latvijas iedzīvotāju aptaujā 41,4 % no respondentiem bija Latvijas nepilsoņi. Apgalvojumam „es lepojos ar to, ka esmu Latvijas pilsonis/ iedzīvotājs” piekrita 50 % nepilsoņu, iepretīm 63 % nelatviešu izcelsmes pilsoņu. Uz jautājumu „vai Jūs plānojat iegūt Latvijas pilsonību, naturalizējoties tuvāko 12 mēnešu laikā?” noliedzošu atbildi sniedza 81 %, apstiprinoši atbildēja 11 %, bet noteiktu atbildi atturējās sniegt 8 % aptaujāto. Kā noliedzošās atbildes iemeslu visbiežāk nepilsoņi minēja to, ka nav vajadzības pēc pilsonības, var iztikt (30,5%), ir liels vecums (24,9%), sliktas, nepietiekamas valsts valodas zināšanas (11,4%), viedokli, ka pilsonībai jābūt automātiski piešķirtai (8,7%), ir citas valsts pilsonība, plāno pieņemt citu pilsonību (6,2%), izdevīgi braukt uz Krieviju bez vīzas (5,3%), grūts eksāmens, pazemojoša procedūra (4,5%) vai nav laika (4,2%).
Nauseti
Nauseti (pazīstami arī kā Keipkoda indiāņi) ir Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas 17. gs. sākumā apdzīvoja Keipkodu tag. Masačūsetsas štata austrumos.
"Nauset" ir vietējo indiāņu senais Keipkoda nosaukums, kas nozīmē "līkuma vieta".
Kopskaits
1600. g. pirms eiropiešu ierašanās bija aptuveni 1500 nausetu. Eiropiešu slimību rezultātā 1620. g. bija atlicis ap 500 nausetu un šāds skaits saglabājās nemainīgs līdz Karaļa Filipa karam 1675. g. Pēc kara nauseti pievienojās izdzīvojušajiem vampanoagiem. 1698. g. šī 600 indiāņu lielā kopiena pārcēlās netālu no Mašpī Keipkodā. Epidēmiju rezultātā 1710. g. tā bija sarukusi līdz 300 cilvēkiem. Laikam ejot viņus sāka saistīt ar vampanoagiem. Mūsdienās kopienā ir 1100 locekļu, un tā ir Federālās Valdības oficiāli atzīta kā vampanoagu indiāņu cilts (Mashpee Wampanoag Tribe).
Valoda
Izmirusī nausetu valoda pieder pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu atzara, līdzīga vampanoagu un masačūsetsu valodām. Mūsdienās vampanoagi, arī Mašpī kopiena, cenšas atdzīvināt savu priekšteču valodu. Saskaņā ar "Vampanoagu Valodas Apgūšanas Projektu" tiek rīkotas valodas apmācības. Nodarbības noris tikai vampanoagu valodā, un tikai vampanoagu indiāņiem atļauts tās apmeklēt.
Kultūra
Līdzīgi kaimiņiem, nauseti bija zemkopji, kas audzēja kukurūzu, pupas un ķirbjus. Pateicoties okeāna tuvumam, nauseti zvejniecībai un jūras produktu ievākšanai pievērsa lielāku vērību kā citas Jaunanglijas kontinentālās daļas algonkinu ciltis. Nauseti ietilpa vampanoagu konfederācijā. Cilts dzīvi vadīja sačemi, kuri atzina konfederācijas augstākā sačema jeb masasoita autoritāti.
Agrīnie kontakti
Nauseti bija vieni no pirmajiem piekrastes algonkiniem, kura jau 16. gs. pusē nonāca kontaktā ar eiropiešiem. Kuģu kapteiņi parasti centās gūt peļņu nevis tirgojoties, bet gūstot vergus un izlaupot pārtiku. Tāpēc nauseti kļuva naidīgi noskaņoti pret neparastajiem svešiniekiem ar balto ādas krāsu un bārdainām sejām. Ieraugot eiropiešu kuģus, viņi parasti pameta ciematus un devās iekšzemē.
Koloniālais laikmets
''Skat. arī'' Patukseti.
1620. g. vampanoagu zemēs ieradās piligrimi. Indiāņu atbalsts palīdzēja kolonijai izdzīvot,un, apliecinot savstarpēju draudzību, 1621. g. tika sarīkoti ražas novākšanas svētki, kas pazīstami kā pirmā Pateicības diena. 1622. g. arī nausetu sačemi izlīdzināja ar piligrimiem bijušās savstarpējās nesaskaņas.
Ar 1640. g. aktīvu darbību nausetu starpā uzsāka misionāri. Pretēji lielākai daļai kristīto Jaunanglijas indiāņu (t. s. "lūdzošie indiāņi"), nauseti nepievienojās Metakometa karotājiem Karaļa Filipa karā 1675./76. g. un saglabāja lojalitāti angļiem. 1676. g. daudzi nauseti kalpoja angļiem kā skauti. Gadsimtu laikā viņu pēcnācējiem izdevās saglabāt savu identitāti un piederību indiāņu kultūrai.
Ghosts I-IV
Ghosts I-IV ir sestais amerikāņu industriālā roka projekta Nine Inch Nails studijas albums, izdots 2008. gada 2. martā. Šis ir pirmais albums, kas tika izdots, kad projektam beidzās līgums ar Interscope Records un tika nolemts turpmāk izdot mūziku neatkarīgi. . Ghosts I-IV satur 36 instrumentālus skaņdarbus, kuriem nav nosaukuma, bet tos var pazīt pēc to kārtas numuriem un albuma vāciņiem. Albums tika izdots ar Creative Commons licenci un tika nominēts divām Grammy balvām.
Skaņdarbu saraksts
Visas dziesmas sarakstījis Trents Reznors un Atikuss Ross, izņēmumi ir minēti.
Ghosts I
Ghosts II
Mahājānas budisms
Mahājānas budisms ir viens no diviem galvenajiem budisma novirzieniem (otrs ir Teravāda). Tas ir arī termins, ar kuru klasificē budisma filozofiju un prakses. Mahājānas budisms radās Indijā, no kurienes tas izplatījās vairākās citās Āzijas valstīs: Ķīnā, Japānā, Vjetnamā, Korejā, Singapūrā, Taivānā, nepālā, Tibetā, Butānā un Mongolijā. Mahājānas budismu dēvē arī par lielajiem ratiem un parasti tālāk dala tantriskā budismā un dzenbudismā.
Ghosts I-IV
Skaņdarbu saraksts
Ghosts III
Ghosts IV
Mahājānas budisms
Ķīniešu kanons
Termini Ķīniešu budistu kanons  un "Dižā rakstu krātuve" attiecas uz visu kanonisko Mahājānas literatūras kopumu ķīniešu, japāņu, korejiešu un vjetnamiešu budismā.
Mahājānas budisms rietumos
Pirmo budistu templi ASV uzcēla 1853. gadā ķīniešu imigranti Sanfrancisko, Kalifornijā.
Mars 1969B
Mars 1969B bija vēl neveiksmīgāks par pirmo "pārinieku" "Mars 1969A". Uzreiz pēc starta eksplodēja viena no sešām nesējraķetes raķešsprauslām, taču starts turpinājās un pastiprinot jaudu atlikušajās piecās raķešsprauslās izdevās iegūt nepieciešamo starta jaudu. Apmēram 25 sekundes vēlāk, kad raķete atradās kilometra augstumā, nesējraķete sāka nosvērties uz vienu sānu - visi dzinēji tika atslēgti un 41 sekundi pēc starta raķete nogāzās apmēram 3 kilometru attālumā no starta vietas.
"Mars 1969B" uzdevumi bija tādi paši kā "Mars 1969A".
Februāra revolūcija
Februāra revolūcija bija pavērsiena punkts Krievijas Impērijas un pasaules vēsturē, tā aizsāka 1917. gada Krievijas revolūciju, kuras rezultātā sabruka Krievijas Impērija un etnisko minoritāšu nomaļu reģioni, tai skaitā Latvija, ieguva neatkarību. Nestabilā Krievijas Pagaidu valdība tika gāzta oktobra beigās boļševiku īstenotajā Oktobra revolūcijā, kas 1918. gadā izraisīja Krievijas pilsoņu kara sākšanos.
Prinss
Prinss Rodžers Nelsons (en;  — ) bija amerikāņu mūziķis. Prinss bija produktīvs dzejnieks un mūziķis, kas izlaidis vairākus simtus dziesmu ar savu vārdu, kā arī sadarbībā ar citiem māksliniekiem. Saņēmis Kinoakadēmijas balvu par labākajām oriģināldziesmām un Grammy balvu par mūziku filmai "Purpura lietus" (Purple Rain, 1984), kā arī Zelta globusa balvu par dziesmu The Song of the Heart filmai "Jautrās pleznas" (Happy Feet, 2006). 2004. gadā Prinss tika uzņemts Rokenrola slavas zālē.
Februāra revolūcija
Februāra revolūcijas pirmajās dienās bija iesaistīti vairāki spēki. Ja demonstranti Petrogradas ielās vēlējās carisma sistēmas beigas un mieru, tad augstākās aristokrātijas, armijas un politiķu aprindas gribēja vienīgi nemākulīgā Nikolaja II gāšanu no troņa un monarhijas turpināšanos, kā mazgadīgā troņmantinieka Alekseja reģentūru. Nikolaja II lēmums atteikties no troņa arī Alekseja vārdā, un sekojošais viņa brāļa Mihaila lēmums nepieņemt troni radīja neparedzētu situāciju. Valsts varu ar steigu nācās pārņemt Valsts Domes deputātu radītai Pagaidu valdībai, kura jau savā pirmajā manifestā vairākos jautājumos piekāpās Petrogradas padomes prasībām.
Prinss
Prinss nomira 2016. gada 21. aprīlī, nāves cēlonis — opioīda fentanila pārdozēšana.
Mūmija
Mūmija ir līķis, kurš saglabājies vai nu dabīgas mumifikācijas ceļā, vai pateicoties sarežģītam mākslīgam procesam, kas ticis izstrādāts kopš gadu tūkstošiem. Spontāna līķa mumifikācija ir diezgan reta, tai ir nepieciešami vides apstākļi, kas traucē pūšanas baktēriju iedarbību. Piemēram, ļoti sauss karsts gaiss vai liela sāls koncentrācija, vai neparasts augsnes skābums, kā piemēram, kūdras purvā, vai arī liels aukstums. Vairums dabīgo mūmiju saglabājas tikai tajos apstākļos, kuros tās ir izveidojušās. Tā, piemēram, atkūstot sasaldētam ķermenim, pūšanas process atjaunojas. Lai mākslīgi saglabātu cilvēka ķermeni pēc nāves, tas tiek ķīmiski apstrādāts vai sasaldēts. Ar mūmiju veidošanu īpaši aizrāvās senie ēģiptieši.
Februāra revolūcija
Streiki galvaspilsētā
Jau 1914. gada vasarā Krievijā bija izvērsies plašs streiku vilnis, kas izbeidzās tikai līdz ar Pirmā pasaules kara sākšanos un rūpniecība militarizāciju. Taču jau 1916. gadā streiku apmērs pārsniedza 1913. gada līmeni un 1917. gads sākās ar pakāpeniski pieaugošu streiku skaitu.
Mūmija
Etimoloģija
Termins ‘mūmija’ ir cēlies no arābu vārda (mūmiyyah; bitumens). Šis vārds cēlies no persiešu mūm (vasks).
Februāra revolūcija
Streiki galvaspilsētā
Vēl 22. februārī cars situāciju galvaspilsētā uzskatīja par normālu, un ar vilcienu devās uz armijas štābu Mogiļevā.
Mūmija
Kūdras cilvēki
Par kūdras cilvēkiem dēvē kūdras purvā saglabājušos dabīgi mumificētus ķermeņus. Tos atrod Krievijā, Ziemeļeiropā, Skandināvijā un Britu salās. Tie veidojas pateicoties aukstam klimatam, skābekļa trūkumam un dabīgām purva miecvielām. Šiem ķermeņiem ir perfekti saglabāta āda, līdz pat pirkstu nospiedumiem, turpretim skelets izrādās pilnīgi sairis miecvielu iedarbībā. Kad šādas cilvēku atliekas atrod vizuāli nav iespējams noteikt to vecumu. To var izdarīt tikai ar 14C datējuma palīdzību. Dažreiz policija tiek saukta uz vietas, jo domā ka atklāj nesenas slepkavības liecību, kā tas notika Tollundas vīra gadījumā. Pats vecākais no kūdras cilvēkiem ir Dānijas Fīnas salā 1941. gadā atrastā mezolīta laikmeta sievietes mūmija, ko sauc par Kolbjergas sievieti. Daži Pirmā un Otrā pasaules kara laikā kritušie vācu un krievu karavīri tika atrasti saglabājušies tādā veidā, tie ir visjaunākie no šādi izveidojušām mūmijām. Kūdras cilvēku atliekas nespēj saglabāties parastā vidē pie normālas skābekļa koncentrācijas. Lai tos pasargāt no pūšanas un ievietot muzejā tiek pielietotas modernās konservācijas metodes.
Februāra revolūcija
Streiki galvaspilsētā
Par spīti demonstrāciju aizliegumam un pat strādnieku kustības vadītāju lūgumiem, 23. februāra rītā (8. marts jaunajā stilā) Petrogradas strādnieces izgāja demonstrācijās, lai pieprasītu zemākas pārtikas cenas. Lielākās demonstrācija notika Viborgas priekšpilsētā, kur atradās lielas austuves un tekstila fabrikas. Viņām pievienojās vairāki tūkstoši strādnieku no tuvumā esošajām metālapstrādes fabrikām. Ap pusdienlaiku streikoja 50 000 Viborgas priekšpilsētas strādnieku. Dienas beigās, kad viņi sasniedza pilsētas centru, demonstrantu skaits pieauga līdz 100 000. Neviena no nelegālajām sociālistu partijām nebija iesaistīta šo streiku organizēšanā un sekojošā revolūcija tām nāca kā pilnīgs pārsteigums.
Mūmija
Ēģiptiešu mūmijas
Hērodots atstāja mūmiju izgatavošanas aprakstus savā grāmatā Historiai (Vēsture). Tomēr jaunākie atklājumi, ko tika iespējams izdarīt, pateicoties masspektrometrijai un magnētiskās rezonanses izmeklēšanai, atrod pretrunas viņa liecībās. Vispirms caur degunu tika ievadīts speciāls stienis, ar kura palīdzību smadzenes tika sīki sakapātas. Hērodota aprakstos tas ir no metāla, bet atrastie šādu rīku fragmenti bija no organiska materiāla. Jāmin, ka, atšķirībā no vēdera dobuma orgāniem, smadzenēm ēģiptiešu kultūrā netika piešķirta simboliska nozīme. Tad caur degunu ievadīja vielu, kas sašķidrināja smadzeņu audus, kam ļāva iztecēt, ķermeni uzceļot sēdus pozīcijā. Tālāk smadzeņu dobums tādā pašā veidā tika skalots ar palmu vīnu. Dažām atrastajām mūmijām smadzenes nav tikušas izņemtas. Iekšējie orgāni tika izņemti un ievietoti četrās speciālās kaļķakmens vāzēs - kanopēs, katra no kurām attēloja vienu no Hora dēliem, kas skaitījās cilvēka elementu aizbildņi: Amsetu - aknām, Hapi - plaušām, Kebeksenufu - zarnām un Duamutefu - kuņģim. Sirdi parasti atstāja vietā, bet ne vienmēr. Vēdera un krūšu dobumu piepildīja ar dažādām aromātiskām zālēm, sveķiem un eļļām, tai skaitā mirres (Commiphora myrrha) un kanēļkoka (Cassia). Hērodots precizē, ka šim nolūkam nekad nav jāizmanto no bosvēlijas koka (Boswellia Carteri) iegūtos sveķus, tā saucamo vīraku. Tad ķermeni noturēja natronā 70 dienas (citos avotos 40 dienas). Pēc dehidratācijas, mūmija tika ietīta lina audumā, piesātinātā ar dzīvnieku tauku un augu sterīnu (kas ir ķīmiski līdzīgi holesterīnam) maisījumu. Starp tā slāņiem priesteri ievietoja mazus amuletus, lai pasargātu mirušo no ļauna. Visbeidzot mūmija tika pārklāta ar sveķiem, lai tai nebūtu saskares ar gaisa mitrumu. Hērodots raksta, ka zemākas sociālās klases ģimenes izvēlējās saviem mirušajiem procedūru bez iekšējo orgānu saglabāšanas. Tie tika sašķidrināti un iztecināti no ķermeņa caur anālo atveri.
Latvijas plānošanas reģioni
Plānošanas reģioni ir atvasinātas publiskas personas, kuras izveidotas ar Reģionālās attīstības likumu un to darbība tiek finansēta no valsts pamatbudžeta. Reģioni ir dibināti 2006. gada augustā ar mērķi nodrošināt Latvijas reģionu attīstības plānošanu, koordināciju, pašvaldību un citu valsts pārvaldes iestāžu sadarbību. 2006. gada jūnijā Latvijas Republikas Saeima pieņēma grozījumus “Reģionālās attīstības likumā” (spēkā no 2006. gada 1. augusta) un plānošanas reģioniem piešķīra juridisku statusu. Latvijā ir pieci plānošanas reģioni, kas darbojas Latvijas Republikas Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijas pārraudzībā, saskaņā ar Reģionālās attīstības likumu, Teritorijas plānošanas likumu, plānošanas reģionu nolikumiem un citiem spēkā esošiem normatīviem aktiem.
Februāra revolūcija
Streiki galvaspilsētā
24. februārī streiku vilnis paplašinājās, tam pievienojās kuģu būvētas strādnieki un Petrogradas Universitātes studenti. Kopā ielās izgāja 200 000 streikotāju un demonstrantu.
Latvijas plānošanas reģioni
Plānošanas reģiona kompetence
Plānošanas reģions savas kompetences ietvaros nodrošina reģiona attīstības plānošanu, koordināciju, pašvaldību un citu valsts pārvaldes iestāžu sadarbību. Plānošanas reģions papildus citai normatīvajos aktos noteiktajai kompetencei:
Lai īstenotu plānošanas reģiona kompetenci, Plānošanas reģiona attīstības padome:
Februāra revolūcija
Streiki galvaspilsētā
25. februārī sākās milzīgo demonstrantu un streikotāju pūļu sadursmes ar kareivjiem, daļa no kuriem sāka atteikties izpildīt pavēli par šaušanu uz cilvēkiem. Sākās revolucionārās Petrogradas padomes veidošanās. Cars nosūtīja telegrammu Petrogradas garnizona komandierim, pavēlot likvidēt nemierus.
26. februāris bija svētdiena. Pilsētā iestājās mānīgs miers. Strādnieku lielākā daļa bija savos dzīvokļos, bet pilsētas centrā, Znamenskas laukumā sākās vidusšķiras demonstrācija un to izklīdināt nosūtītie Volīnijas leibgvardes pulka kareivji šāva pūlī, daudzus nogalinot. Notikums smagi ietekmēja leibgvardes kareivju noskaņojumu. Tikmēr Petrogradas garnizona komandieris nosūtīja caram telegrammu, ka nemieri pilsētā ir apspiesti.
27. februāra rītā Volīnijas leibgvardes pulka kazarmās kareivji nošāva divus virsniekus un pārgāja tautas pusē, kaujas ierindā izejot ielās. Drīz arī vairākas citas Petrogradas garnizona vienības pārgāja tautas pusē. Kareivji un demonstranti ielauzās tiesas ēkā, atbrīvojot arestētos revolucionārus un aizdedzinot tiesas ēku. Cara valdība jau vairs nekontrolēja situāciju galvaspilsētā. Sākās policijas iecirkņu ieņemšanas un policistu linčošanas. Taurijas pils vienā spārnā Valsts Domes pagaidu komitejas pārstāvji gatavojās Pagaidu valdības izveidošanai, kamēr otrā spārnā streikotāji, kareivji un sociālistu partiju pārstāvji jau sarīkoja pirmo Petrogradas padomes sapulci.
Cara valdības ministri, redzot militārās varas sabrukumu galvaspilsētā, nespēja vienoties par konkrētu rīcību. 28. februāra vakarā Petrogradas militārais gubernators atzina, ka pūlis ir pārņēmis visas dzelzceļa stacijas, munīcijas noliktavas un telefona centrāles. Armijas augstākajai vadībai bija divas izvēles – nosūtīt frontes armijas vienības uz galvaspilsētu un cerēt, ka tās paliks lojālas caram, vai arī meklēt politisku risinājumu kopā ar Valsts Domes pārstāvjiem.
Petrogradas padome
Jau 25. februārī Petrogradas sociālistu vidū radās ideja izveidot strādnieku padomi, līdzīgu tām, kādas pastāvēja 1905. gada revolūcijas laikā. 27. februārī atbrīvotie revolucionāri devās uz Taurijas pili, kur kopā ar Domē pārstāvētajiem sociālistiem nodibināja Strādnieku deputātu padomes pagaidu izpildkomiteju. Tā aptvēra plašu politisko spektru - menševikus, boļševikus, eserus, sociālistus, trudovikus (tai skaitā Kerenski), ebreju bunda biedrus, poļu un latviešu sociālistus. Šādi aizsākās divvaldība, kurā Padome pārstāvēja aktīvos revolūcijas īstenotājus no tautas, kamēr Pagaidu valdība bija centrisko liberāļu izveidota, un pieņemama Krievijas turīgajai šķirai un armijas vadībai.
Carisma krišana
Revolūcijas dienā Valsts Domes pārstāvji atkārtoti lūdza imperatoru, kurš pirms nemieru sākšanās 22. februārī ar vilcienu bija devies uz armijas štābu Mogiļevā, izveidot jaunu valdību. Par spīti Nikolaja II atteikumam sasaukt Valsts Domes sēdi, deputāti no liberālās kadetu partijas un Progresīvā bloka turpināja sapulces.
Pleskavā Nikolaju II, kurš bija atceļā no Mogiļevas, sagaidīja virspavēlniecības virsnieku un Domes delegācija, kas lūdza caram atteikties no troņa. 2. martā Nikolajs II piekrita atteikties no troņa savā un ar hemofiliju slimā troņmantinieka Alekseja vārdā par labu savam brālim Mihailam.
Vienlaikus ar atteikšanos no troņa, Nikolajs II iecēla kņazu Ļvovu par premjerministru, tā apstiprinot Valsts Domes pagaidu komitejas jau izveidoto Pagaidu valdību. Pagaidu valdību vadīt uzticēja bezpartejiskajam kņazam Georgam Ļvovam, kurš par ministriem uzaicināja vairākus kadetus un lielkapitālistus, kā arī vienu mērenu sociālistu, Kerenski.
Uzzinot par Nikolaja II atkāpšanos, Domes pagaidu komitejā izraisījās diskusija par monarhijas nākotni. Kamēr Miļukovs to aizstāvēja, Kerenskis to noraidīja. Nikolaja brālis Mihails arī bija vāja rakstura cilvēks, un pēc tikšanās ar pagaidu komiteju, kuras laikā Miļukovs aicināja viņu glābt Krieviju, bet Kerenskis brīdināja par pilsoņu karu, izlēma nepieņemt kroni, ja vien to viņam nepiedāvātu Satversmes sapulce. Mihaila lēmums atteikties no troņa nozīmēja Romanovu monarhijas beigas.
Pagaidu valdībai jau no paša sākuma trūka patiesas leģitimitātes, jo Valsts Dome kara dēļ sanāca reti un faktiski beidza pastāvēt. Tā balstījās uz valsts birokrātiju un armijas augstāko vadību. Abus šos balstus drīz sāka graut jaunizveidotās padomes un kareivju komitejas. Pagaidu valdības pastāvēšanu nodrošināja arī gandrīz pilnīgs un tūlītējs monarhijas atbalsta sabrukums.
Antantes valstis ātri atzina jauno valdību, taču prasīja konkrētus apliecinājumus tam, ka Krievija turpinās piedalīties karā.
Mars 1969A
Mars 1969A bija PSRS mēģinājums sasniegt Marsu. 438 sekundes pēc starta, trešās raķespakāpes kļūmēs dēļ (degvielas sūknī izcēlās ugunsgrēks) aparāts eksplodēja un tā atliekas nokrita kaut kur virs Altaja kalniem. Bija plānots ievadīt zondi orbītā ap Marsu, kur tā strādātu apmēram trīs mēnešus un nofotogrāfētu planētas virsmu. Zonde bija aprīkota arī radiometru, ūdens tvaiku detektoru, infrasarkano un ultravioletu staru spektrometru, gamma staru spektrometru un jonu spektrometru.
Februāra revolūcija
Pagaidu valdība
Sākotnējā Pagaidu valdības politiskā programma bija vienkārša – Krievija turpmāk būs demokrātiska valsts, pēc iespējas drīz notiks Satversmes sapulces vēlēšanas, un Satversmes sapulce izstrādās jaunās demokrātijas valsts modeli. Pat ja šī optimistiskā programma būtu piepildījusies, 19. gadsimta Francijas un 20. gadsimta Veimāras republikas un Ķīnas impērijas piemēri demonstrē, ka pāreja no monarhijas uz demokrātisku republiku nekad nenotiek tik viegli.
Pagaidu valdības manifests
3. martā Pagaidu valdība izplatīja manifestu, kurā informēja par ministru kabineta sastāvu, kā arī paziņoja, ka neņemot vērā militāro situāciju, tā īstenos savas darbības astoņus pamatprincipus:
Lielā uzmanība, kas manifestā pievērsta kareivjiem, bija mēģinājums nomierināt dumpīgos Petrogradas kareivjus un matrožus, kas par savu varas orgānu uzskatīja Petrogradas padomi, taču vienlaikus, tas noveda pie ātra disciplīnas sabrukuma Krievijas armijā un kareivju radikalizēšanās.
Silīcijskābe
Silīcijskābe, pazīstama arī kā kramskābe, ir ļoti vāja silīciju un skābekli saturoša skābe ar mainīgu sastāvu ([SiOx(OH)4-2x]n). Hidrolizējoties silikātiem (silīcijskābes sāļiem) vai silīcija skābajiem binārajiem savienojumiem, rodas ortosilīcijskābe H4SiO4, kas eksistē tikai vājos ūdens šķīdumos. Uzglabājot tā polimerizējas un veido koloīdos šķīdumus — solus, kuri vēlāk pārvēršas recekļainās liela tilpuma nogulsnēs ar lielu ūdens saturu vai arī pilnīgi sarec, veidojot gelu. Ir pazīstama arī metasilīcijskābe H2SiO3. Silīcijskābju sastāvs ir atkarīgs no iegūšanas veida un reakciju apstākļiem.
Ķīmiskās īpašības
Atšķirībā no daudzām citām neorganiskām skābēm silīcijskābe ūdenī gandrīz nešķīst. Tā kā silīcijskābe ir ūdenī praktiski nešķīstoša, tad ūdeņraža joni no tās molekulām gandrīz nemaz neatšķeļas. Tāpēc silīcijskābei nav raksturīga skābēm kopējā īpašība — iedarbība uz indikatoriem. Silīcijskābe ir nestabila — tā sadalās, pat nedaudz karsējot:
Ja polimērās silīcijskābes nogulsnes uzmanīgi izkarsē, var iegūt tā saucamo silikagelu — sīkdispersu silīcija dioksīdu, kam piemīt laba ūdens uzsūkšanas spēja.
Iegūšana
Silīcijskābi iegūst, hidrolizējot silikātu šķīdumus. To nav iespējams iegūt koncentrētā veidā, jo tā sadalās par ūdeni un silīcija dioksīdu. Silikātus lielākoties iegūst, sārmiem vai bāziskajiem oksīdiem reaģējot ar silīcija dioksīdu.
Silikātu koloidālos šķīdumus izmanto papīra ražošanā un tekstilrūpniecībā, keramisko izstrādājumu un katalizatoru ražošanā, foto materiālu gaismas jutīgo kārtiņu izveidē, ūdens un eļļu attīrīšanas filtru izgatavošanā. Daudzi dabā sastopamie minerāli ir silikāti.
LS
LS vai Ls var būt:
Stepons Babrausks
Stepons Babrausks (Steponas Babrauskas; dzimis, Traķos, Lietuvā) ir lietuviešu basketbolists. Viņš 2007. gadā kļuva par LBL čempionu Rīgas "ASK" sastāvā. Savu profesionālo karjeru viņš uzsāka 2002. gadā, kad spēlēja Viļņas "Sakalai" sastāvā. Nākamajā gadā viņš, spēlējot Viļņas "Lietuvos Rytas" sastāvā, kļuva par LKL vicečempionu.
Sejnu apriņķis
Sejnu apriņķis (pl, lt) ir apriņķis Polijā, Podlases vojevodistes ziemeļaustrumos. Robežojas ar Podlases vojevodistes Augustovas un Suvalku apriņķiem, kā arī Lietuvu un Baltkrieviju. Pēc iedzīvotāju skaita vismazākais Polijas apriņķis.
Bodhidharma
Bodhidharma ir budistu mūks, kurš dzīvoja 5./6. gadsimtā pēc mūsu ēras. Viņš ir zināms kā dzenbudisma pirmais patriarhs. Pēc Ķīnas leģendas, kas nav zinātniski apstiprināta, viņš sāka apmācīt arī Šaolinas mūkus, kas noveda pie Šaoliņas kungfu izveides.
Nortamberlenda
Nortamberlenda ( angļu: Northumberland ) ir grāfiste Ziemeļaustrumanglijas reģionā. Tā atrodas vistālāk Anglijas ziemeļos. Grāfiste robežojas ar Kambriju, Daremu, Tainu un Vīru, kā arī Skotijas Bordersu. Austrumos grāfisti apskalo Ziemeļjūra. Grāfistes administratīvais centrs ir Morpeta.
Nortamberlendā atrodas Starptautiskais tumšo debesu parks, kas ir lielākais šāda veida parks Eiropā.
Grāfistes zieds ir asinssārtā gandrene.
Kratons
Terminu izmanto, lai atšķirtu stabilo iekšējo kontinentālās Zemes garozas daļu no, piemēram, ģeosinklinālajām ieplakām. Vietām kratonos atsedzas pirmskembrija ieži - kristāliskais pamatklintājs - šādi reģioni tiek saukti par vairogiem. Savukārt vēlākā ģeoloģiskajā periodā veidojušos iežu klātās kratonu daļas tiek sauktas par platformām. Kratoni ir viens no ģeoloģisko provinču veidiem.
Terminu piedāvāja vācu ģeologs L. Kobers 1921. gadā, sākotnēji lietojot vārda formu "kratogēns" pretstatā "orogēnam", ar pēdējo apzīmējot kalnu joslas. Vēlāk termins tika saīsināts.
Uzbūve
Kratoniem ir dziļas saknes, kas iestiepjas mantijā. Mantijas pētījumi rāda, ka zem kratoniem mantija ir salīdzinoši vēsāka un šī vēsākās mantijas josla ietiecas divkārt lielākā dziļumā kā citās vietās, kur kratonu nav. Uzskata, ka daži kratoni pat enkurojas astenosfērā. Mantijas saknes materiāls satur peridotītus - tas virspusē nokļūst caur dimantus saturošajām subvulkāniskajām izvirdumu caurulēm - kimberlītu piltuvēm. Dažos eklogītos atrod okeāniskajai Zemes garozai raksturīgu ķīmisko sastāvu - tas varētu liecināt, ka vietām kratonus veido pirms vairākiem miljardiem gadu iegrimusī okeāniskā Zemes garoza, kas kļuvusi par kratona pamatnes daļu. Dziļās kratonu saknes mantijā nosaka to, ka šīs Zemes garozas daļas ir stabilas, labi noenkurotas un var ilgi izturēt sadursmes ar pārējām Zemes garozas daļām.
Veidošanās
Kratonu veidošanās procesu no senajiem iežiem sauc par kratonizāciju.
Pirmās lielās kratonu masas veidojās arhajā. Arhaja sākuma posmā Zemes siltuma plūsma bija gandrīz trīs reizes lielāka, kā mūsdienās, jo agrāk Zemes garoza saturēja daudz vairāk radioaktīvo izotopu, kā arī labāk bija jūtams akrēcijas radītais siltums. Šajā laikā bija ievērojami lielāka tektoniskā un vulkāniskā aktivitāte, Zemes mantija bija šķidrāka un Zemes garoza - plānāka. Rezultātā vidusokeāniskajās grēdās daudz ātrāk veidojās okeāniskā Zemes garoza, kas savukārt daudz straujāk grima subdukcijas zonās. Sākotnēji no šādi vairākkārt pārkausētā kristāliskā materiāla veidojās nelieli kratoni un kratonu grupas. Mezoarhajā izplatīti kļuva vidēji lieli kontinenti, taču lielā Zemes virsmas aktivitāte neļāva tiem apvienoties lielākos kontinentos.
Tikai ap 7% no mūsdienu kratonu masas veido materiāls, kas veidojies arhajā. Pat ja pieļauj, ka liela daļa arhaja kratonu vēlākajā Zemes vēsturē ir erodēti vai citādi pārveidoti, arhajā izveidojās tikai 5 - 40% no mūsdienu kontinentālās Zemes garozas (Stanley, 1999).
Nozīme
Dārgmetāli un dārgakmeņi veidojas un tiek nošķirti ilgā laika periodā nemainīgos apstākļos. Šī iemesla dēļ bagātīgākās šādu materiālu atradnes ir tieši uz kratoniem.
Latvijas novietojums uz kratona
Latvija atrodas uz Austrumeiropas platformas, kas ir daļa no Austrumeiropas kratona un kopš proterozoja beigām šeit valda tektoniski mierīgs režīms. Ziemeļaustrumos no Latvijas Baltijas jūras centrālajā daļā sākas Baltijas vairogs, kuru mūsdienās aizņem Skandināvijas valstis un Krievijas ziemeļrietumu daļa.
Stefanija Meiere
Stefanija Morgana Meiere (en; dzimusi ) ir amerikāņu rakstniece. Neskatoties uz dažādu kritiku no preses, Meieres grāmatas jauniešu vidū ir ieguvušas kulta statusu un tikušas iztulkotas vairāk nekā 20 valodās, tai skaitā arī latviešu. ASV ir pārdots vairāk par 8 miljoniem Stefanijas Meieres grāmatu eksemplāru.
Biogrāfija
Stefanija Meiere dzimusi 1973. gadā Hārtfordā, Konektikutas štatā. Auga Fīniksā, Arizonas štatā, kopā ar divām māsām un trīs brāļiem. Savu vīru viņa satika jau pusaudzes vecumā un apprecējās ar viņu 1994. gadā.
1995. gadā pabeidza Brigama Janga Universitāti Jūtas štatā, iegūstot bakalaura grādu angļu valodā. Mācību gados viņa daudz lasīja.
Pēc Meieres vārdiem, viņa sapnī redzēja divus iemīlējušos cilvēkus, kuri sēdējuši pļavā. Jaunietis vampīrs, neskatoties uz maigām jūtām, gribējis izdzert savas mīļotās mirstīgās meitenes asinis. No šī sapņa vēlāk radās romāns "Krēsla".
Pēc vairākiem neveiksmīgiem mēģinājumiem izdot savu grāmatu Meiere beigu beigās parakstīja līgumu ar izdevniecību Little, Brown and Company par trim grāmatām, pēc kura viņa saņēma 750 tūkstošus dolāru lielu honorāru.
Romāns, kurš pirmkārt bija tēmēts uz pusaudžu auditoriju, ASV iznāca 2005. gada rudenī un ieguva grandiozus panākumus (piektā vieta nacionālajā bestselleru sarakstā). Katru gadu viņa izlaida pa vienam turpinājumam — "Jauns mēness" (2006; New Moon), "Aptumsums" (2007; Eclipse), "Saullēkts" (2008; Breaking Dawn). Katrā grāmatā stāstošā vienmēr bija Bella, bet ceturtajā grāmatā vārds bija dots arī viņas draugam Džeikam Blekam. Rakstniece gribēja aprakstīt dažus notikumus no viņas mīļotā Edvarda Kalena skatpunkta. Romāns Midnight Sun jau bija daļēji uzrakstīts, bet 2008. gada augustā pirmās daļas melnraksts noplūda internetā un Meiere atlika beigu daļas uzrakstīšanu uz nenoteiktu laiku.
2008. gada maijā Meiere izlaida pirmo romānu pieaugušajiem — "Klejotāja" (The Host). Grāmata ir par "parazītiem" ("dvēseļu" rase, kuriem nav sava ķermeņa), kuri iekarojuši Zemi. Tajā pašā laikā risinās mīlestības intriga. Rakstniece plānoja divus turpinājumus — "Dvēsele" (The Soul) un "Meklētājs" (The Seeker).
kinoteātros notika "Krēslas" pirmizrāde.
Rakstnieces plānos ir romāns par spokiem ("Summer house"), grāmatas par ceļojumiem laikā un nārām.
2015. gada novembrī Stefanija laida klajā jaunāko "Krēslas Sāgas" grāmatu. Tā ir īpašais "Krēslas" desmitās gadadienas izdevums- oriģinālā grāmata un pielikums "Life and Death".
Privātā dzīve
Meiere ir trīs bērnu māte un apmeklē dievkalpojumus Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcā (mormoņi). Starp viņas mīļākajiem rakstniekiem ir Orsons Skots Kards, Viljams Šekspīrs, Šarlote Brontē un citi.