cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalnu slimība
Kalnu slimība (arī augstuma slimība) ir veselības traucējumi, kas rodas atrodoties lielā augstumā, ko izraisa mazāka skābekļa koncentrācija gaisā, nekā tā, kam cilvēks bija iepriekš pielāgojies. Galvenie simptomi ir galvassāpes, vemšana, nogurums un bezmiegs. Kalnu slimība var progresēt smagākos stāvokļos: augstkalnu plaušu tūskā (High Altitude Pulmonary Edema, HAPE), kas rada aizdusu, un augstkalnu smadzeņu tūskā (High Altitude Cerebral Edema, HACE), kas rada apjukumu.
Riska faktori ir pēkšņa nokļūšana lielā augstumā, pastiprināta fiziskā aktivitāte un iepriekš piedzīvota kalnu slimības epizode. Risku var novērst, palielinot atrašanās augstumu par ne vairāk kā 300 metriem dienā un ļaujot organismam aklimatizēties augstkalnu reģionu apstākļiem. Laba fiziskā sagatavotība risku nemazina.
Augstums
Augstumā zem 2500 metriem kalnu slimība novērojama reti. Virs 2500 metriem tā parādās 20% cilvēku, kas pēkšņi nokļūst šādā augstumā, bet virs 3000 metriem — jau 40%. Augstumu virs 3500 metriem var uzskatīt par bīstamu jebkuram, kas nav aklimatizējies augstkalnu reģioniem.
Everesta bāzes nometne atrodas 5000 metru augstumā, bet Larinkonada (Peru), kas atrodas 5100 metru augstumā, ir augstākā apdzīvotā vieta pasaulē.
Augstumā virs 6000 metriem pastāvīga dzīvošana nav iespējama, jo ilgtermiņā rada paliekošus veselības traucējumus (it īpaši smadzeņu bojājumus), bet jau virs 5500 metriem to risks var būt ļoti liels. Augstumā virs 7500 metriem cilvēks praktiski nevar aizmigt.
Augstumu virs 8000 metriem dēvē par nāves zonu — tajā skābekļa daudzums ir tik mazs, ka jebkuram cilvēkam, neatkarīgi no tā, cik ļoti aklimatizējies, ilgstoši atrodoties bez papildu skābekļa padeves, iestājas nāve.
Ignitis gamyba
AB Ignitis gamyba (agrākie nosaukumi AB Lietuvos Energijos Gamyba, AB Lietuvos Energija) ir Lietuvas enerģētikas uzņēmums, kas pieder uzņēmumu grupai UAB Ignitis grupė. Tā galvenais birojs atrodas Elektrēnos. Uzņēmums ir dibināts 2011. gadā.
Uzņēmums nodarbojas ar elektroenerģijas un siltuma ražošanu, kā arī elektrības vairumtirdzniecību.
Nokia 9000 Communicator
Nokia 9000 Communicator bija Somijas uzņēmuma Nokia mobilo telefonu sērijas Communicator pirmais modelis. Tas tiek uzskatīts par Nokia pirmo viedtālruni, un bija paredzēts biznesa klientiem.
Ignitis gamyba
Vēsture
1990. gadā Lietuvas Republika savā jurisdikcijā pārņēma bijušās Lietuvas PSR enerģētikas sistēmu, izveidojot Enerģētikas un elektrifikācijas ražošanas apvienību Lietuvos energetika. 1991. gadā Lietuvos energetika pārveidots par valsts uzņēmumu Lietuvos valstybinė energetikos sistema. 1995. gadā tas reorganizēts par speciālas nozīmes akciju sabiedrību (SPAB) Lietuvos energija. 1997. gadā no Lietuvos energija atdalītas Viļņas TEC un Kauņas TEC un ar tām saistītā infrastruktūra (Kauno energija).
2000. gadā veikta Lietuvos energija reorganizācija. Filiāles un nodaļas pārveidotas par meitas uzņēmumiem. Izveidotas reģionālas Viļņas, Kauņās, Klaipēdas, Šauļu un Utenas pārvades tīklu vienības. 2001. gadā no Lietuvos energija atdalīti neatkarīgi uzņēmumi AB Lietuvos elektrinė (Elektrēnu TEC), AB Mažeikių elektrinė (Mažeiķu TEC, tagad pieder ORLEN Lietuva), AB Rytų skirstomieji tinklai (Austrumu sadales tīkli) un AB Vakarų skirstomieji tinklai (Rietumu sadales tīkli); Lietuvos energija noņemts akciju sabiedrības īpašais statuss. 2004. gada 31. decembrī apstādināts Ignalinas AES pirmais energobloks. 2005. gadā privatizēts uzņēmums Vakarų skirstomieji tinklai.
Nokia 9000 Communicator
Aparāts no ārpuses bija kā parasts telefons, bet atvērtā veidā ar to varēja darboties kā ar datoru, kuram bija QWERTY tastatūra un otrs liels LCD displejs. Nokia 9000 Communicator varēja izveidot interneta savienojumu un izmantot e-pasta pakalpojumus, kā arī veikt datu pārraidi. Aparāts bija apgādāts ar Intel i386 procesoru, kas darbojās 24 MHz frekvencē. Tam bija 8 MB atmiņa, kuru izmantoja lietojumprogrammas (4 MB), programmu atmiņa (2 MB) un lietotāja dati (2 MB). Operētājsistēma bija GOES 3.0, kura darbojās virs ROM-DOS sistēmas.
Nokia 9000 Communicator sāka ražot 1996. gadā. To 1998. gadā aizstāja Nokia 9110 Communicator.
Ignitis gamyba
Vēsture
2009. gada 9. oktobrī dibināts meitas uzņēmums UAB LITGRID. 2010. gada 1. janvārī tas no Lietuvos Energija pārņēma elektrības pārvades sistēmas operatora funkcijas.
2013. gada 5. augustā AB Lietuvos energija nosaukums mainīts uz AB Lietuvos energijos gamyba. 30. augustā tā mātes uzņēmums UAB Visagino atominė elektrinė pārdēvēts par UAB Lietuvos energija.
2019. gada 6. septembrī AB Lietuvos Energijos Gamyba tika pārdēvēts par AB Ignitis gamyba. 2019. gada 11. novembrī tika paziņots, ka tiek plānota Ignitis grupė meitas uzņēmumu Ignitis gamyba un Energijos Skirstymo Operatorius akciju kotēšanas pārtraukšana Viļņas biržā, šo nodomu pamatojot ar akciju zemo likviditāti. 2020. gada jūlijā tika pabeigta Ignitis gamyba un Energijos skirstymo operatorius akciju kotēšanas pārtraukšana Nasdaq Vilnius biržā. 2021. gada 9. septembrī Ignitis grupė ieguva 100 % Ignitis gamyba kapitāldaļu.
Ražošanas vienības
AB Ignitis gamyba pārvalda trīs elektrostacijas:
Bērzkalne
Bērzkalne ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumdaļā Vārnienes krastā pie autoceļa P46 6 km no novada centra Balviem un 229 km no Rīgas. Bērzkalnē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, bērnudārzs, pasts, brīvdabas estrāde, veikals. Apbūvē dominē individuālās mājas, kā arī četras daudzdzīvokļu mājas. Ciems izveidojies pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Sarkanais partizāns» (no 1990. gada — «Bērzkalne») centrālais ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Litogrāfija
Litogrāfija (, lithos — 'akmens' un, grapho — 'rakstu, zīmēju') ir grafikas gludspiedes tehnika, kurā novilkumu iegūst, pārnesot krāsu no gludas iespiedformas uz papīra.
Litogrāfija ir grafikas tehnika, kas pamatojas uz eļļas un ūdens nesavienojamības principa. Zīmējumu izstrādā ar litogrāfijas krītu vai tipogrāfijas tušu, zīmējot ar speciālu otu, uz īpašas šķirnes kaļķakmens plātnes, lai gan var izmantot arī citus materiālus un instrumentus. Kaļķakmens plātni fiksē, slīpē, viegli iekodinot ar atšķaidītu skābi un specifiski apstrādājot. Akmeni pēc tam samitrina ar ūdeni, ko neiezīmētie laukumi aiztur. Uzklāj eļļainu krāsu, kas pieķeras tikai zīmējumam, kamēr mitrie laukumi to atgrūž. Novilkums, tāpat kā citās grafikas tehnikās, tiek iegūts spoguļattēlā. Litogrāfiju iespiež ar iespiedmašīnu uz ļoti blīva papīra. Litogrāfijas tehnikā ir iespējams izgatavot vairākus tūkstošus novilkumu. Pirmo eksemplāru sauc par autoreksemplāru. Ar terminu "litogrāfija" apzīmē kā gludspiedes tehniku, tā arī mākslas darbu, kas iespiests šajā tehnikā. Mākslinieku — grafiķi, kas izgatavo litogrāfijas, sauc par litogrāfu.
Litogrāfiju 1796. gadā Vācijā izgudroja Aloīzs Zēnefelders. Pirmās litogrāfijas darbnīcas radās Minhenē (1806), Pēterburgā un Parīzē (1816), Londonā (1822).
Litogrāfi
Litogrāfijas tehnikas iezīmes — vienkāršā pavairošana un zīmēšana uz akmens bez īpašām iemaņām piesaistīja daudzus pasaules māksliniekus, kas vēlējās atsaukties uz aktuālajiem laikmeta notikumiem. To vidū ir minami: Pablo Pikaso, Fransisko Goja, Teodors Žeriko, Edvards Munks, Onorē Domjē, Ežēns Delakruā, Kēte Kolvica.
Litogrāfija Latvijā
Litogrāfija Latvijas teritorijā parādījās 19. gadsimtā. Pirmās litogrāfijas darbnīcas radās Rīgā un Jelgavā (E. Zīslaka spiestuve).
Latvijas litogrāfi
Pirmie mākslinieki 19. gadsimta sākumā, kas sāka šajā tehnikā darboties bija Kārlis Hūns un Kārlis Kronvalds. 20. gadsimta 60. gados notika jauns šīs tehnikas popularitātes uzplaukums, kurā aktīvi darbojās: Maija Dragūne, I. Krūmiņa, Ilmārs Blumbergs, Baņuta Ancāne, Gaisma Giga, Georgs Smelters, Lolita Zikmane. Mūsdienās litogrāfijas veido mākslinieki: Andris Abiļevs, Ilona Abiļeva, Helēna Heinrihsone, Ivars Heinrihsons, Anna Heinrihsone, Tatjana Krivenkova, Irēna Lūse, Ilze Neilande, Kristīne Keire, Lāsma Pujate, Vija Zariņa, Kaspars Zariņš, Kristaps Zariņš, Aleksejs Naumovs, Otto Zitmanis, kā arī jaunie autori Verners Lazdāns, Dmitrijs Lavrentjevs, Miķelis Fišers, Kristiāns Brekte un citi.
Pureņu iela (Jūrmala)
Pureņu iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Pureņu iela sākas krustojumā ar Kalēju ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 120 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Pureņu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Nerleritinātas lidosta
Nerleritinātas lidosta (kl, dk) ir lidosta Grenlandes austrumos, Džeimsona Zemē pie Skorsbija līča. Lidosta apkalpo Itokortormītas apdzīvoto vietu 40 kilometrus uz dienvidaustrumiem, tāpēc pasažieru transfēram lidostā dežurē helikopters. Lidostu 1985. gadā izbūvēja ASV kompānija ARCO naftas izlūkošanas vajadzībām, bet 1990. gadā tā tika pārdota Grenlandei.
Ļubāni
Ļubāni ir ciems Ņukšu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 279 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Mazais Zurzu ezers, Lielais Zurzu ezers.
Konstantins Matvejevs
Konstantins Matvejevs (dzimis 1954. gada 10. februārī Rīgā) ir Latvijas krievu jurists un sabiedriskais darbinieks.
Vēl Augstākās padomes deputāta pilnvaru laikā 1992. gadā kļuva par Baltijas Krievu institūta (no 2006. gada Baltijas Starptautiskās akadēmijas) docentu, bijis augstskolas juridiskās fakultātes dekāns.
Elifa Žale Ješilirmaka
Biogrāfija
Jūlija Rekvava dzimusi 1986. gadā Smoļenskā (Krievija). 2009. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu.
2011. gadā viņa emigrēja uz Turciju un, pārgājusi islāmā, mainīja vārdu uz Elifa Žale Ješilirmaka. 2012. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci, un Londonas olimpiskajās spēlēs, kļūstot par pirmo Turcijas cīņas sporta pārstāvi olimpisko spēļu vēsturē, viņa ieņēma 16. vietu. 2014. gadā viņa izcīnīja Pasaules čempionāta bronzas medaļu. 2015. gadā viņa kļuva par Eiropas spēļu bronzas medaļnieci. 2018. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā.
Nikolajs Mihailovs
Nikolajs Mihailovs (1940) ir krievu inženieris un sabiedriskais darbinieks. Bijušais Rīgas Eksperimentālās kuģu mehāniskās rūpnīcas direktors, Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts (1990-1993), ievēlēts no 23. Rīgas vēlēšanu apgabala. Viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Māršala Salu prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Māršalu Salu prezidenti, kopš tās neatkarības iegūšanas 1979. gadā.
30px Māršala Salu Republika (1979 — mūsdienas) 30px
{{legend| Pink | Aelon Kein Ad/Vienotā Demokrātijas partija (AKA/UPD) | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Red | Aelon Kein Ad (AKA) | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Brown | Vienotā Demokrātijas partija (UPD) | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Blue | Kien Eo Am (KEA) | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#DDDDDD| Neatkarīgais / Bez partijas |border=1px solid #AAAAAA}}
Rejs Klemenss
Reimonds Nīls Klemenss (en, dzimis, miris ) bija Anglijas futbolists un futbola treneris. Spēlējis vārtsarga pozīcijā, bijis Anglijas futbola izlases dalībnieks. Klemenss, spēlējot gan klubos, gan izlasē, kopumā ir aizvadījis vairāk nekā 1000 mačus. Klemensam pieder rekords par visvairāk sausajām spēlēm futbola vēsturē (537).
Bijis Liverpool komandas pamatvārtsargs, kad tā 70. gados izcīnīja piecus Anglijas Pirmās divīzijas čempionu titulus, kā arī trīs Eiropas kausa trofejas. Savu karjeru noslēdzis Tottenham Hotspur.
Anglijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1972. līdz 1983. gadam, kopumā piedaloties 61 mačā. Piedalījies 1980. gada Eiropas čempionātā un 1982. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Liverpool
Tottenham Hotspur
Volīnijas kņazi
Volīnijas kņazi saukti arī par Vladimiras kņaziem bija Volīnijas zemes valdnieka tituls. Kņazu rezidence atradās Volīnijas Vladimirā.
Pirmo Volīnijas kņazu Vsevolodu 988. gadā iecēla viņa tēvs Kijivas kņazs Vladimirs Svjatoslavičs pārvaldīt savas valsts rietumu daļu pilī, kas tika nosaukta Vladimira vārdā. 12. gadsimta sākumā Volīnijas kņaziste kļuva suverēna un lielkņaza Vladimira Monomaha mazdēls Izjaslavs Mstislavičs izveidoja savu dinastiju, kas sadalīja valsti dalienas kņazistēs.
Kijivas lielkņaza dēls Volīnijas Vladimiras kņazs Romāns Mstislavičs no 1199. līdz 1233. gadam ilgstošās cīņās ar ungāru Arpādu dinastijas "Galīcijas un Vladimirijas karaļiem" pievienoja Galīcijas kņazisti saviem īpašumiem un viņa pēcnācēji tika saukti par Galīcijas-Volīnijas kņaziem.
Viņa dēlam Danielam Romanovičam 1253. gadā Romas pāvests piešķīra arī titulu Krievzemes karalis (rex Rutheniae).
Viņa pēcnācēji līdz 14. gadsimtam lietoja titulu Visas Krievzemes, Galīcijas un Vladimiras hercogi" (Dei gratia duces totius Terrae Russuae, Galiciae et Ladimiriae). Pēc Galīcijas mantojuma kara Lietuvas dižkunigaitija 1392. gadā ieguva Volīnijas un Luckas kņazistes, bet Polijas karaliste ieguva Galīciju.
Irēna Vista
Irene Karleina "Irēna" Vista (Irene Karlijn "Ireen" Wüst; dzimusi ) ir bijusī Nīderlandes ātrslidotāja. Viņa ir visu laiku veiksmīgākā olimpiskā ātrslidotāja, izcīnot vismaz vienu olimpisko zelta medaļu katrās no piecām olimpiskajām spēlēm, kurās ir piedalījusies, tādējādi viņa ir arī vienīgā sportiste olimpiskajā vēsturē, kura ieguvusi individuālo zelta medaļu piecās olimpiskajās spēlēs. Ar kopā izcīnītajām 13 olimpiskajām medaļām viņa ir otrajā vietā starp visiem (abu dzimumu) sportistiem ziemas olimpiskajās spēlēs, atpaliekot tikai no Norvēģijas distanču slēpotājas Māritas Bjergenas. I. Vistas karjera bija sekmīga visos vecumos: viņa ir gan jaunākā olimpiskā zelta medaļniece Nīderlandes sporta vēsturē, gan arī 35 gadu vecumā Pekinas olimpiskajās spēlēs kļuva par visu laiku visvecāko zelta medaļas ieguvēju ātrslidošanā olimpiskajās spēlēs.
I. Vista ir arī septiņkārtēja Pasaules čempione daudzcīņā, piecpadsmitkārtēja pasaules čempione individuālajās distancēs un pieckārtēja Eiropas čempione daudzcīņā. 2014. gadā Reuters viņu atzina par The World 's Sportswoman. 2006. gadā I. Vista tika atzīta par Nīderlandes Gada labāko sportisti.
Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs 2006. gadā Turīnā izcīnījusi zeltu 3000 m distancē un 1500 m distancē bronzu, pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja vēl vienu zelta medaļu, šoreiz 1500 m distancē.
Pēc 2022. gada ziemas olimpiskajām spēlēm Pekinā I. Vista paziņoja par profesionālā sporta karjeras beigām.
Tour of Beijing
Tour of Beijing bija vairāku posmu šosejas riteņbraukšanas sacensības, kas notika Ķīnā. Pirmās sacensības notika 2011. gada 5.—9. oktobrī kā priekšpēdējais 2011. gada UCI World Tour posms. Sacensības tika organizētas sadarbībā starp UCI un Pekinas pilsētu četru gadu garumā no 2011. līdz 2014. gadam. Sacensības bija mantojums no 2008. gada Olimpiskajām spēlēm un popularizēja Pekinu kā globālu notikumu pilsētu, kā arī riteņbraukšanu kā dabai draudzīgu un veselīgu dzīvesveidu. 2014. gada septembrī UCI paziņoja, ka pēc šī gada sacensībām tās vairs netiks rīkotas.
Kārlis Zeics
Kārlis Jozefs Zeics (dzimis, miris ) bija sociāldemokrātisks austriešu politiķis, pirmais Austrijas prezidents no 1919. līdz 1920. gadam un Vīnes pilsētas mērs no 1923. līdz 1934. gadam.
Dzimis Vīnē, sīka tirgotāja ģimenē. Pēc tēva nāves dzīvoja bērnu patversmē. Iegūdams izglītību, strādāja par skolotāju. 1896. gadā nodibināja sociāldemokrātisko skolotāju savienību. 1901. gadā Ziecs tika ievēlēts reihsrātē. Pēc Austroungārijas sabrukuma, 1918. gada 30. oktobrī tika ievēlēts par Austrijas pagaidu vadītāju. Pēc tam, kad imperators Kārlis I 1918. gada 12. novembrī atteicās no troņa, Zeics tika ieclets par valsts pagaidu prezidentu. 11. novembrī, pēc Viktora Adlera nāves, kļuva arī par Austrijas sociāldemokrātiskās partijas līderi. 1920. gada 1. oktobrī tika pieņemta jaunā Austrijas konstitūcija, un 9. decembrī Zeics atstāja prezidenta amatu, nepiedaloties Austrijas prezidenta vēlēšanās.
1923. gadā Zeics tika ievēlēts par Vīnes mēru. Ieņēma šo amatu līdz 1934. gadam, kad pēc austrofašisma režīma ieviešanas tika atcelts no amata. Būdams pilsētas mērs, ieviesa vairākas tolaik jaunas idejas pilsētbūvniecībā un sociālajā sfērā. Otrā pasaules kara laiku no 1944. gada jūlija līdz kara beigām pavadīja ieslodzījumā.
Intelsat 27
Intelsat 27 jeb IS-27 bija Luksemburgā bāzētā uzņēmuma Intelsat sakaru pavadonis, kas tika zaudēts nesējraķetes Zenit-3SL avārijā. Tas bija paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Amerikā un Eiropā.
Pavadoni izgatavojis ASV uzņēmums Boeing uz platformas BSS-702MP bāzes. Tam bija 20 C-joslas un 20 Ku joslas raidītāji, kā arī 20 UHF raidītāji militāriem lietotājiem.
Bija plānots, ka Intelsat 27 tiktu izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 55,5° rietumu garuma (304,5° austrumu garuma; virs Atlantijas okeāna) kopā ar Galaxy 11, un tur tas nomainītu Intelsat 805.
Intelsat 27 tika palaists 06:56 UTC ar nesējraķeti Zenit-3SL no peldošās platformas Odyssey Klusajā okeānā uz ekvatora. Nepilnas minūtes laikā pirmās pakāpes dzinējs RD-171 negaidīti izslēdzās un 56. sekundē pēc starta raķete ar derīgo kravu iekrita okeānā.
Eglaines baznīca
Vēsture
Sākotnēji dievnams Eglainē bijis Lašu muižā. Tā bijusi mūra kapela, no iekšpuses izšūta ar dēļiem. Dievkalpojumus vadījuši priesteri no Ilūkstes baznīcas. Pirmā pasaules kara laikā kapela tika nopostīta, saglabājās tikai ozolkoka altāris, ziloņkaula krusts, liels krucifikss un Lieldienu sveces postaments. Tad dievkalpojumus noturēja privātās mājās, līdz prāvests Vitolds Šiksnelis 1920. gadā nodibinājis draudzi, kurai Zemes Ierīcības Komiteja piešķīra zemi baznīcas būvniecībai. Uz tās prāvests 1920. gadā uzbūvēja lielu koka namu, kura vienā galā ierīkoja baznīcu, bet otrā sev plebāniju. No nopostītās kapelas pārnesa saglabātos priekšmetus un sāka noturēt dievkalpojumus. Prāvesta Velkmes darbības laikā, 1930. gadā draudze sāka domāt par jaunas mūra baznīcas celtniecību. 1936. gadā prelāts Strelēvičs iesvētīja pamatakmeni un tajā pašā gadā Ilūkstes dekāns Jūlijs Samušs sāka celt cementa ķieģeļu mūra baznīcu, ko turpināja Eglaines draudzes prāvests A. Lapotenoks 1939. gadā. Otrais pasaules karš darbus pārtrauca. Mainoties valsts iekārtām, padomju varas funkcionāri neļāvuši nobeigt dievnama celtniecību un ēku atsavinājuši. Prāvests Lopatenko tika arestēts un nonāvēts. Draudze palika vecajās telpās.
Sākoties Trešajai atmodai, nepabeigtais dievnams, kurā padomju varas gados bija iekārtota graudu noliktava, atguvis sakrālo nozīmi. Tika pabeigti baznīcas celšanas un labiekārtošanas darbi, 1994. gada 27. martā baznīcas tornī uzvilka zvanu. 1994. gada 28. jūlijā toreizējais Liepājas diecēzes bīskaps Jānis Bulis baznīcu konsekrēja Jaunavas Marijas — Baznīcas Mātes godam un aizbildniecībai. Vecais dievnams kļuva par draudzes namu un plebāniju. 2010. gadā sākās bijušās baznīcas rekonstrukcija, izveidojot to par kapelu. 2011. gada 11. jūlijā Jelgavas diecēzes bīskaps Antons Justs to iesvētīja Žēlsirdīgā Jēzus godam, kurā draudzes dievkalpojumi notiek ziemas periodā.
Draudzes baznīcā kristīts nākamais Rīgas arhidiecēzes arhibīskaps metropolīts Zbigņevs Stankevičs.
Eksterjers
Baznīca ir cementa ķieģeļu mūra celtne ar skārda jumtu un vienu torni, kura galā slejas dzelzs krusts. Sienas no ārpuses apmestas un krāsotas. Arku logi. Ieejas durvis no gala un sāniem. Pie gala durvīm fasādē to abās pusēs uz sienas ir nišas. Bijušajā koka dievnamā netālu no dievnama ir plebānija un kapela. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz metāla žogs mūra stabiņos.
Interjers
Tā ir triju navu telpa ar koka grīdu un koka griestiem. Vidējā nava veidota lokā, sānu navas lēzeni. Griestu smagumu notur koka pīlāri. Virs ieejas atrodas kora telpa. Presbitērija abās pusēs ir sakristejas. Dievnamā ir divi koka altāri. Galvenais jeb centrālais atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, tas ir Dievmātes ozolkoka altāris, kas saglabājies vēl no muižas kapelas. Labajā pusē ir Jēzus Sirds altāris ar Jēzus Sirds skulptūru, bet kreisajā pusē — altāra galds ar Svētās Ģimenes gleznu pie sienas.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Arnis Maziļevskis. Draudze tika nodibināta 1920. gadā, kad tā atradusies atjaunotajā Rīgas bīskapijā, 1937. gadā Liepājas, bet no 1995. gadā Jelgavas diecēzē. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Eglainē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek trešdien un svētdien un svētku dienās. Darbojas Svētdienas skola.
Kānākas lidosta
Kānākas lidosta (kl, dk) ir civilā lidosta Grenlandes ziemeļrietumos, Kānākas apdzīvotajā vietā. Tā ir galvenā apgādes lidosta Grenlandes ziemeļu rajonos. Atklāta 1991. gadā, jo relatīvi netālu esošajā Tules aviobāzē nebija iespējams nodrošināt regulārus pasažieru pārvadājumus.
Regulārie pasažieru lidojumi visu gadu notiek: Sezonālie lidojumi:
Ļukati (Kalniešu pagasts)
Ļukati ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Noviku ezers, Stirns.
Dzilnupe (Neriņas pieteka)
Dzilnupe (arī Dzilnene) ir Neriņas kreisā krasta pieteka Mārupes novadā.
Iztece - uz dienvidrietumiem no Jaunmārupes. Tek ziemeļu-ziemeļrietumu virzienā. Upe caurtek Božu ūdenskrātuvei. Lielākā pieteka - Dzilnupes poldera kanāls. Ietek Neriņā pie Vīkuļiem, faktiski Babītes ezerā. Upe šķērso valsts autoceļu A9 (Rīga (Skulte) — Liepāja). Tās krastos atrodas Božas, Dzilnuciems.
Ukraiņu šerifi
"Ukraiņu šerifi" ir 2015. gadā izdota Latvijas, Vācijas un Ukrainas kopražota filma. Filmas režisors ir Romans Bondarčuks.
Sižets
Steidzoties uz kārtējo izsaukumu, pa Starazburivkas ciemu Dienvidukrainā brauc divi šerifi. Austrumukrainā notiek karš, bet ciemā sāk plosīties šķeltnieki. Ciema galva nezaudē ticību līdzpilsoņos. Arī šerifi nepadodas.
Gūbene
Gūbene (de, dsb) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Šprē-Neises apriņķī uz ziemeļaustrumiem no Kotbusas pie Neises upes. Upes pretējā krastā ir Polijas pilsēta Gubina. Abas pilsētas līdz Otrā pasaules kara beigām veidoja vienu pilsētu.
Vēsture
Pilsēta sākusi veidoties ap 1200. gadu pie pārceltuves pār upi. Pilsētas tiesības no 1235. gada. 19. gadsimtā attīstījās kā tekstilrūpniecības centrs. 1846. gadā pilsētu sasniedza dzelzceļš. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1990. gadam ietilpa VDR. No 1961. līdz 1990. gadam pilsētas nosaukums bija Vilhelma Pīka pilsēta Gūbene (Wilhelm-Pieck-Stadt Guben). Pēc Vācijas apvienošanās pilsēta piedzīvoja ekonomisku lejupslīdi un bezdarbu.
Cilvēki
Gūbene ir riteņbraucēja Danilo Hondo (Danilo Hondo, 1974), astronoma Gotfrīda Kirha (Gottfried Kirch, 1639—1710), komponista Johana Krīgera (Johann Crüger, 1598—1662), admirāļa Ludviga fon Reitera (Ludwig von Reuter, 1869—1943) un dziedātājas Koronas Šrēteres (Corona Schröter, 1751—1802) dzimtā pilsēta. Pilsētas ģimnāzijā par skolotāju strādājis astronoms Johans Gotfrīds Galle (Johann Gottfried Galle, 1812—1910).
Ježijs Levi
Biogrāfija
Levi bija viens no talantīgākajiem junioriem Polijas šaha vēsturē. No 1965. līdz 1969. gadam viņš piecas reizes pēc kārtas uzvarēja Polijas junioru šaha čempionātā. 1967. gadā Eiropas šaha čempionātā junioriem viņš ieņēma 3. vietu aiz Anatolija Karpova un Andrāša Adorjāna, bet pirms Jana Timmana. 1960. gados tas bija lielākais Polijas juniora panākums starptautiskajās šaha sacensībās. 1969. gadā Levi uzvarēja starptautiskā turnīrā Ļubļinā (apsteidzot Aivaru Gipsli) un Polijas šaha čempionātā. Kā Polijas čempions viņš piedalījās Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīrā Atēnās, kur ieņēma 12. vietu. Pēc šī turnīra Levi nolēma neatgriezties dzimtenē un pārcēlās dzīvot uz Zviedriju, kur sāka studēt matemātiku. Polijā viņa vārds tika iekļauts tā saucamajā "melnajā sarakstā" un ilgu laiku bija noklusēts. 1972. gada rudenī Levi gāja bojā autoavārijā Zviedrijā. Apglabāts ebreju kapsētā Malmē.
Pūres iela (Jūrmala)
Pūres iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Pūres iela sākas krustojumā ar Brocēnu ielu un beidzas krustojumā ar Vilhelma Purvīša ielu. Kopējais ielas garums ir 300 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Pūres ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ļukati (Brigu pagasts)
Ļukati ir ciems Brigu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas.
Šreka Ziemassvētki
"Šreka Ziemassvētki" (en) ir 2007. gada Ziemassvētku speciālizlaidums, kura režisors un viens no scenārija autoriem ir Gerijs Trusdeils. Galvenās lomas filmā ierunājuši Maiks Maierss, Kemerone Diasa, Edijs Mērfijs, Antonio Banderass, Konrāds Vernons un Kodijs Kamerons. Filmas pirmizrāde notika. Filma sižetiski notiek starp filmu "Šreks Trešais" un "Šreks: ilgi un laimīgi" notikumiem.
Filmā tiek parādīts, kā Šreks kopā ar savu ģimeni un draugiem sagaida Ziemassvētkus.
Fukuokas lidosta
Fukuokas lidosta var būt:
Potencas province
Potencas province (it) ir viena no Itālijas provincēm valsts dienvidos, Bazilikatas reģionā. Dienvidrietumos to apskalo Tirēnu jūra. Potencas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Potenca. Potencas province sīkāk iedalās 100 komūnās.
Ātrs un bez žēlastības 5
"Ātrs un bez žēlastības 5" (en) ir 2011. gada ASV asa sižeta filma, kuras režisors ir Džastins Lins. Galvenās lomas filmā atveido Vins Dīzels, Pols Volkers, Dveins Džonsons, Mets Šulcs, Džordana Brūstere un Tairīss Gibsons. Filmas pirmizrāde notika Riodežaneiro. Filma ir piektā daļa "Ātrs un bez žēlastības" filmu sērijā.
Dominiks ar savu bandu plāno milzīgu laupīšanu, tajā pašā laikā atrodoties brazīļu narkobarona un bīstama federālā aģenta redzeslokā.
Ikaunieki (Murmastienes pagasts)
Ikaunieki ir ciems Varakļānu novada Murmastienes pagastā. Atrodas pagasta austrumos 15,2 km no pagasta centra Murmastienes, 5,0 km no novada centra Varakļāniem un 205,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V869 (Tiltagals–Mežastrodi–Varakļāni), Brieža grāvja krastā.
Tiraspoles "Sheriff"
Tiraspoles "Sheriff" ir Moldovas futbola klubs no Tiraspoles starptautiski neatzītajā Piedņestras Republikā, kas spēlē Moldovas Superlīgā. 2023. gadā šis klubs ieguva tiesības spēlēt UEFA Čempionu līgā.
Kluba nosaukums radies no tā galvenā sponsora, uzņēmuma Sheriff, kas darbojas dažādās jomās Piedņestrā. Komanda mājas spēles aizvada dzelteni mellnās formās Sheriff stadionā, uz kuru komanda pārcēlās 2002. gadā; tā ietilpība ir 12 746 skatītāji.
Upernavikas lidosta
Upernavikas lidosta (kl, dk) ir civilā lidosta Grenlandes rietumos, Upernavikas apdzīvotajā vietā.
Regulārie pasažieru lidojumi visu gadu notiek:
Konsulāts (Francija)
Konsulāts ir apzīmējums Francijas Pirmās republikas pastāvēšanas pēdējām posmam no 1799. gada 9. novembra līdz 1804. gada 18. maijam, kad Pirmo konsulu Napoleonu Bonapartu kronēja par imperatoru. Izpildvara atradās Napoleona vadītā konsulāta rokās un tika izveidota centralizēta un autoritāra varas sistēma.
Konsulāts izveidojās pēc 18. brumēra (9. novembra) valsts apvērsuma, kura laikā Napoleons likvidēja līdz tam pastāvējušo parlamentu un izpildvaru — Direktoriju, daži no kuras locekļiem bija organizējuši šo apvērsumu, uzskatot, ka spēs kontrolēt jauno ģenerāli Napoleonu savās interesēs. Konsulāts ātri pārvērtās par Napoleona diktatūru, jaunajam valsts vadītājam strauji cenšoties izveidot centralizētas valsts iekārtu, kas nostabilizētu Franču revolūcijas satricināto valsti.
Pagaidu konsulāts
Uzreiz pēc apvērsuma izveidojās pagaidu konsulāts, kas pastāvēja līdz 24. decembrim. Konsulātā ietilpa Sjess (Emmanuel Joseph Sieyès), Duko (Pierre Roger Ducos) un Napoleons. Sjess bija viens no apvērsuma organizētājiem un uzskatīja, ka kļūs par vadošo spēku jaunajā valdībā, taču šo vietu ātri ieņēma Napoleons. Viņš noraidīja Sjesa piedāvāto konstitūcijas modeli un sāka darbu pie jaunas konstitūcijas veidošanas, virknei jakobīņu tika piedraudēts ar izsūtīšanu trimdā, tika apslāpēts republikāņu aktīvisms, valstī ļāva atgriezties dažiem revolūcijas ideālus atbalstošiem aristokrātiem, izdevās apspiest dumpi Vandejā. Konsulāts Lielbritānijai un Austrijai piedāvāja noslēgt mieru.
Konsulāta legalizācija
Līdz ar Revolūcijas VIII gada konstitūcijas pieņemšanu, no 1799. gada 25. decembra Napoleons uz desmit gadiem kļuva par Pirmo konsulu, pārējiem diviem konsuliem atvēlot otršķirīgas lomas. Viņš bija paguvis atbrīvoties no Sjesa un Duko, ieceļot jaunus līdzkonsulus. Otrais konsuls Kambaseres nodarbojās ar jauna likumu kodeksa veidošanu, bet Trešais konsuls Lebruns ar finanšu un reģionu administrāciju pārvaldi.
Konstitūcija izveidoja varas modeli, kurā reālā vara piederēja Pirmajam konsulam. Tā izveidoja trīs parlamenta palātas - konsula ieceltu Valsts padomi, kas sagatavoja likumus; vēlētu Tribunātu, kas debatēja par likumiem, taču par tiem nebalsoja; un vēlētu Likumdošanas asambleju, kas balsoja par likumiem, taču nediskutēja par tiem. Paralēli pastāvēja konsula iecelts Senāts-sargātājs (Sénat conservateur), kas pārraudzīja visas trīs parlamenta palātas. Konstitūciju apstiprināja 1800. gada 7. februāra referendumā, kurā par to nobalsoja vairāk nekā 3 miljoni cilvēku, kamēr pret bija 1562.
Pastiprinājās preses cenzūra, notika laikrakstu slēgšanas. 1800. gada 13. februārī nodibināja Francijas banku. Reģionu pārvaldei izveidoja prefektūras ar ieceltiem prefektiem, tika reorganizēta tiesu sistēma.
Valstī atjaunojās politiskā un ekonomiskā stabilitāte, taču režīma pastāvēšanu visvairāk stiprināja Napoleona uzvaras Eiropas karos. 6. maijā viņš devās ātrā karagājienā uz Itāliju, kur 14. jūnijā uzvarēja Marengo kaujā. Pēc mēģinājuma nogalināt Napoleonu rudenī notika republikāņu aresti un izraidīšanas trimdā. Vēlāk izrādījās, ka atentātu rīkojuši monarhisti.
1801. gada 9. februārī Francija un Austrija noslēdza mieru. 15. jūlijā Francija paraksījta konkordātu ar Romas pāvestu un valstī pakāpeniski atjaunojās baznīcas darbība. 1801. gada rudenī Napoleons noslēdza miera līgumus ar Portugāles karalisti un Krievijas impēriju. Pēc pēdējo franču garnizonu kapitulācijas Ēģiptē sākās miera sarunas ar Lielbritāniju. Gada beigās franču karaflote ģenerāļa Leklerka vadībā devās uz Haiti, lai apspiestu vietējo vergu sacelšanos un atjaunotu franču koloniālo varu.
Mūža konsulāts
1802. gada 25. janvāri Napoleonu ievēlēja par Itālijas republikas prezidentu. 25. martā Francija un Lielbritānija parakstīja Amjēnas miera līgumu, kas izbeidza 10 gadus ilgo karu. Miers ilga tikai gadu, jo Francija turpināja iejaukties Šveices iekšpolitikā un abas valstis nespēja vienoties par Maltu.
"Pateicībā" par virkni ievērojamu militāro uzvaru un Amjēnas mieru maija sākumā parādījās ierosinājums pagarināt Napoleona konsulātu vēl par desmit gadiem vai arī piešķirt to uz mūžu. Napoleons ierosināja kārtējo referendumu, kurš apstiprināja mūža konsulāta piešķiršanu. 1802. gada 2. augustā stājās spēkā Republikas X gada konstitūcija, kas pasludināja, ka Napoleons uz mūžu kļūst par Pirmo konsulu. Napoleons faktiski sāka veidot valdnieka institūciju, izveidoja Goda leģionu. Lai arī 26. aprīlī daļai politisko emigrantu ļāva atgriezties dzimtenē, turpinājās politisko pretinieku vajāšanas un aresti.
Haiti ekspedīcijai izdevās notvert vergu republikas vadoni, taču pēc verdzības oficiālas atjaunošanas visā salā atsākās sacelšanās. 2. novembrī ģenerālis Leklerks mira no malārijas un franču soda ekspedīcija sāka izgāzties.
1803. gada pavasarī uz naudas sāka parādīties Pirmā konsula attēls. 9. februārī tika parakstīts miers ar austriešiem, Francija oficiāli ieguva zemes Reinas pierobežā un Itālijā. 19. februārī Napoleons apstiprināja Šveices konstitūciju. 12. martā tika sarauts Amjēnas miers, 17. martā Lielbritānija arestēja visus savās ostās esošos franču kuģus un preces, bet 23. martā Francija pieteica karu. Lai nodrošinātu līdzekļus karam, 30. aprīlī Francija noslēdza sarunas ar ASV par Luiziānas teritorijas pārdošanu. Napoleons sāka plānot Lielbritānijas desanta operāciju, kas neīstenojās. 1803. gada 28. novembrī franču soda ekspedīcija Haiti bija spiesta kapitulēt. 1803. gada beigās tika publiskots Napoleona kodekss, kas stājās spēkā 1804. gada 21. martā.
Ar Lielbritānijas atbalstu 16. janvārī Francijā ieradās pāris trimdā izraidīti revolūcijas laika ģenerāļi, kuru mērķis bija Napoleona nogalināšana. Februārī sazvērestība tika likvidēta, taču tā atjaunoja bažas par Napoleona varas stabilitāti.
Marta beigās Senātā un Tribunātā parādījās ierosinājumi pasludināt mantojamu Napoleona dinastiju. Maijā šis ierosinājums tika apstiprināts. 1804. gada 18. maijā pasludināja Republikas XII gada konstitūciju, kas Napoleonam oficiāli piešķīra imperatora titulu. Napoleons savus brāļus pasludināja par prinčiem, iecēla 18 armijas maršalus, piešķīra virkni jaunu aristokrātisko titulu. 1804. gada 2. decembrī pāvests Pijs VII Parīzē Napoleonu oficiāli kronēja par imperatoru.
Marsietis (animācijas filma)
"Marsietis" ir 2015. gadā izdota Latvijas animācijas filma. Filmas režisors ir Nils Skapāns.
Sižets
Kāds puika spēļu automātā laimē rotaļmarsieti. Pēc šī laimesta iegūšanas viņam sākas cīnīties ar veselu marsiešu baru.
Grigorijs Morozļi
Grigorijs Morozļi (1928—?) bija Latvijas ukraiņu jurists un sabiedriskais darbinieks. Bijušais Baltijas kara apgabala prokuratūras galvenais prokurors, Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts (1990-1993), ievēlēts no 44. Rīgas vēlēšanu apgabala. Viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Denkerka (filma)
"Denkerka" (en) ir 2017. gada kara filma, kuras režisors, scenārists un viens no producentiem ir Kristofers Nolans. Galvenās lomas atveido Fions Vaitheds, Toms Glinns-Kārnijs, Džeks Laudens, Toms Hārdijs, Kilians Mērfijs, Marks Railenss, Kenets Brana, Harijs Stailss. Filma ir par Denkerkas evakuāciju Otrajā pasaules karā 1940. gadā, kad no vācu aplenkuma pie Denkerkas krastiem Francijā tika glābti sabiedroto karavīri, tos evakuējot ar kuģiem uz Lielbritāniju.
Filmas pirmizrāde notika Londonā. Tā guva kritiķu atzinību, tika novērtēts Nolana darbs pie scenārija un režijas, aktieru un operatoru darbs. Daži kritiķi to uzskata par Nolana labāko darbu un vienu no visu laiku labākajām kara filmām.
Filma tika nominēta astoņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām ieguva trīs 90. Kinoakadēmijas balvas (par labāko montāžu, labāko skaņu celiņu un labāko skaņas montāžu).
Jezups Rubulis
Biogrāfija
Jezups Rubulis piedzima Viļānu pagastā. Studējis jurisprudenci Maskavas Universitātē.
Pirmā pasaules kara laikā pabeidzis Ziemeļfrontes praporščiku skolu. Apbalvots ar III šķiras Svētā Jura krustu. 1919. gada jūnijā brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā, piedalījies Latgales atbrīvošanā. 5. oktobrī netālu no Varakļāniem, vadīdams 30 cilvēku lielu nodaļu Sarkanās armijas kontrolētajā teritorijā, tika smagi ievainots krūtīs, taču neatstāja ierindu un izpildīja uzdevumu, atgriezās ar gūstekņiem un svarīgu informāciju. Par to apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. 1920. gada augustā atvaļināts no dienesta.
Turpmāk dzīvojis Rēzeknē. No 1922. līdz 1925. gadam bija 1. Saeimas deputāts, pārstāvēja Latgales Darba partiju. Ievēlēts Saeimas prezidijā — bija sekretāra biedrs. 1929. gadā kļuva par Rēzeknes pilsētas galvu, amatā bija līdz 1932. gadam. No 1933. līdz 1935. gadam strādāja par notāru.
Donato viesnīcā Rēzeknē Francis Markovskis, esot alkohola reibumā, ar revolveri raidīja trīs šāvienus griestos. Ar ceturto šāvienu viņš sašāva Jezupu Rubuli krūtīs. Rubulis smagā stāvoklī tika nogādāts Rēzeknes Sarkanā krusta slimnīcā.
Iespējams, 1941. gada jūnija deportācijās izsūtīts uz Sibīriju. Par turpmāko likteni ziņu nav.
Viljams Lūiss
Viljams Freizers Lūiss (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Lūiss 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja trijās barjerskriešanas disciplīnās vieglatlētikā. 110 metru barjerskrējienā viņš ierindojās trešajā vietā pirmās kārtas skrējienā, savukārt otrās kārtas skrējienā ieņēma otro vietu, nekvalificējoties fināla skrējienam. 200 metru barjerskrējienā viņš kvalifikācijas kārtas skrējienā ieguva 5. vietu un fināla skrējienam nekvalificējās. 400 metru barjerskrējienā viņš kvalifikācijas kārtas skrējienā ieguva otro vietu un kvalificējās finālam, taču fināla skrējienā nestartēja.
Kevins Smits
Kevins Patriks Smits (en; dzimis ) ir amerikāņu filmu veidotājs, aktieris, komiķis, komiksu autors un rakstnieks. Viņš atpazīstamību ieguva ar mazbudžeta kinokomēdiju "Klerki" (1994), kurai viņš sarakstīja scenāriju, režisēja, līdzproducēja un atveidoja Klusā Boba lomu no Džeja un Klusā Boba dueta, kuri parādījās arī Smita vēlākajā filmās "Lielveikala dīkdieņi" (1995), "Valdzinot Emiju" (1997), "Dogma" (1999), "Džejs un Klusais Bobs" (2001), "Klerki 2" (2006), Jay and Silent Bob Reboot (2019) un "Klerki 3" (Clerks III, 2022), kuru darbība galvenokārt notika viņa dzimtajā Ņūdžersijas štatā. Lai gan filmas nav stingri secīgas, tām savā starpā sastopas atsevišķi sižeta elementi un tēli, tā kopīgais kanons zināms kā View Askewniverse visums, kas nosaukts Smita producentu kompānijas View Askew Productions vārdā, kuru viņš dibināja kopā ar Skotu Mosjē.
Kopš 2011. gada Smits lielākoties filmēja šausmu filmas, tostarp "Sarkanais štats" (2011) un "komēdijas šausmu filmas" "Ilknis" (2014) un Yoga Hosers (2016). Viņš režisējis arī filmas, kuru scenāriju nav pats sarakstījis, tostarp asa sižeta komēdiju Cop Out (2010).
Grosenhaina
Grosenhaina (de) ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Meisenes apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1205. gadā. Tradicionāli tā ir garnizona pilsēta, VDR laikā pie Grosenhainas atradās padomju kara aviācijas bāze. 2010. gada 24. maijā pilsētā postījumus nodarīja virpuļviesulis, nogalinot vienu, ievainojot 38 cilvēkus un radot zaudējumus 8 miljonu eiro apmērā.
Leclerc
AMX-56 Leclerc ir kaujas pamattanks, kas izstrādāts un ražots Francijā.
Tanka sērijveida ražošana sākās 1992. gadā. Līdz 2010. gadam Francijas bruņotajiem spēkiem piegādāja 406 Leclerc tankus. 388 tankus iegādājās Apvienotie Arābu Emirāti, kas 80 no tiem 2018. gadā nodeva Jordānijas bruņotajiem spēkiem.
Vjačeslavs Piļčenko
Šaha kompozīcija
Ar šaha kompozīciju nodarbojas kopš 1968. gada, publicējis vairāk nekā 500 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus.
No 2017. gada lielmeistars šaha kompozīcijā.
Baireita
Baireita ir pilsēta Vācijā, ziemeļu Bavārijā pie Sarkanās Mainas ielejas krastiem starp divām kalnu grēdām. Pilsēta ir dibināta 1194. gadā. 2011. gada 31 decembrī pilsētā dzīvoja 73 111 iedzīvotāju.
Brodēra pussala
Brodēra pussala (en) vai Akuliakataka (iu, Akuliaqattaq) ir neapdzīvota pussala Kanādas Arktikā, Bafina salas ziemeļrietumos. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam. Nosaukta par godu kanādiešu juristam un politiķim Luijam-Filipam Brodēram (Louis-Philippe Brodeur).
Ģeogrāfija
Atrodas Bafina salas ziemeļrietumos uz dienvidiem no Perija šauruma. Rietumos to apskalo Prinča Reģenta šaurums, ziemeļos — Lankastera šaurums. Austrumos Brodēra pussalu no Bordena pussalas atdala Admiralitātes līcis, bet dienvidos no Bafina salas pamatdaļas atdala Bernjē līcis dienvidrietumos un Berlingē līcis dienvidaustrumos. Dienvidos 310 km garo un ap 170 km plato pussalu savieno tikai 6,5 km platais Atatinas zemesšaurums. Pussalas lielāko daļu aizņem saposmots plato, kas augstākajā ziemeļu daļā paceļas līdz 540 m vjl. Piekrastēs zemiene. Ainavā dominē tundra un arktiskais tuksnesis.
Pussalas ziemeļrietumos kopš 1982. gada izveidota putniem nozīmīga vieta Ziemeļrietumu Brodēra pussala, bet dienvidrietumos — Berlingē līcis.
Pussalā atklātas nozīmīgas dimantu iegulas.
Ļuļiški
Ļuļiški ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 234 km attālumā no Rīgas.
Juzefs Koss
Juzefs (Jozefs) Koss (pl; dzimis, miris ) bija vācu izcelsmes Žečpospolitas valsts darbinieks un diplomāts, Inflantijas vaivads no 1709. līdz 1713. gadam. Saksijas prinča Frīdriha Augusta, vēlākā karaļa Augusta III skolotājs.
Dzimis Inflantijas kastelāna Johana (Jana) Kosa un Mariannas Volfas fon Līdenhauzenas ģimenē. 1711. gadā karalis Augusts II Stiprais viņu nosūtīja diplomātiskā misijā uz Svētās Romas impērijas galvaspilsētu Vīni, vēlāk uz Frankfurti, kur viņš bija 15 gadīgā Saksijas prinča Frīdriha Augusta galma maršals un audzinātājs. 1712. gadā viņu iecēla par Polijas-Lietuvas sūtni Venēcijā. Vēlāk viņu iecēla par Helmno (Kulmas) bīskapu, taču stāšanās amatā kavējās un viņš mira Venēcijā pirms sāka pildīt bīskapa pienākumus.
Nelsona sala
Nelsona sala (en, es) ir sala Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā. Ap 300 m platais Faildsa šaurums to atdala no Karaļa Džordža salas ziemeļaustrumos, 10 km platais Nelsona šaurums — no Roberta salas dienvidrietumos. Ap 90% salas teritorijas klāj ledājs, kas salas vidienē pārsniedz 350 m augstumu.
Salu pirmais ieraudzīja Viljams Smits 1819. gada oktobrī. Aptuveni nokartēja Edvarda Brensfīlda ekspedīcija 1820. gada janvārī un Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā 1821. gada janvārī, kas to nosauca par Leipcigas salu (ru) par godu 1813. gada Leipcigas kaujai. Tagadējais salas nosaukums, domājams, cēlies no britu roņu medību kuģa Nelson, kas arhipelāgā pavadīja 1820.—1821. gada sezonu. Amerikāņu avotos sala saukta par O'Keina salu (O'Cain's Island) par godu roņu medību kuģim O'Cain no Stoningtonas Konektikutā.
Salā kopš 1989. gada darbojas starptautiska privātā polārstacija Ekonelsona, kā arī divi patvērumi — Brazīlijas Astrônomo Cruls (1985) un Argentīnas Gurruchaga (1954). Apvidum salas dienvidrietumos Harmoni raga apkārtnē piešķirts speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 133 statuss.
Ķīnas Komunistiskās partijas 9. kongress
'''Ķīnas Komunistiskās partijas 9. kongress''' notika 1969. gada 1.-24. aprīlī, iezīmējot Kultūras revolūcijas radikālākā posma beigas. Tajā no amatiem atcēla jau iepriekš tīrīšanai pakļauto Valsts prezidentu un partijas priekšsēdētāja Mao Dzeduna vietnieku Lju Šaoči un partijas ģenerālsekretāru Denu Sjaopinu. Kongresā piedalījās 1512 deputāti, no kuriem daudzi nebija partijas biedri, bet Sarkano gvardu un armijas pārstāvji, tā demonstrējot Mao "trīs vienā" konceptu par partijas, radikālo studentu un armijas vienotību.
Līdz šim pastāvējušās partijas sagrāve un jaunas partijas veidošana bija viens no galvenajiem Kultūras revolūcijas procesiem. iepriekšējais ĶKP 8. kongress notika divās daļās, 1956. un 1958. gadā.
Vecās partijas sagrāve
Mao Dzeduna 1966. gadā uzsāktā Kultūras revolūcija dažu mēnešu laikā no nelielas partijas grupas tīrīšanas pārvērtās par visas partijas un varas aparāta sagraušanu. 1967. gada "Janvāra revolūcijas" laikā Šanhajā varu sagrāba Sarkanie gvardi un Revolucionārie dumpinieki. Ja vēl 1966. gada oktobra Centrālkomitejas konferencē Mao domāja, ka lielākā daļa partijas kadru atbalsta Kultūras revolūciju, tad 1967. gada beigās viņš paziņoja, ka partija to nesaprot, un aicināja revolucionārās masas uz esošās partijas un valsts sistēmas sagraušanu. Tas iezīmēja Mao atteikšanos no esošās partijas varas struktūras un jauna varas modeļa meklējumiem.
1967. gada sākumā varas īstenošanai sāka veidot "trīs vienā" revolucionārās komitejas, kuras veidoja Mao lojālie partijas, armijas un Sarkano gvardu/Revolucionāro dumpinieku pārstāvji. Komitejas bija paredzētas kā praktiskās pieredzes skolas jaunajiem radikāļiem, kas pēc vairākiem darba gadiem partijas veterānu vadībā varētu ieņemt partijas amatus. Problēmas radīja tas, ka sagrautās partijas veterāni nebaudīja ne Pekinas ne Sarkano gvardu uzticību. Atsākās partijas tīrīšanas, kam sekoja arī armijas tīrīšanas. Mazāk ideoloģiskajai armijai martā uzticēja vietējās varas kontroles funkcijas, un tās kontrolē turpinājās revolucionāro komiteju veidošana. Lielākā 1967. gada daļa pagāja svārstībā starp radikāļu vienību vardarbības sankcionēšanas un apspiešanas posmiem, Mao vienlaikus veicot partijas, armijas un vēlāk arī pašu radikāļu tīrīšanas.
Aprīlī Mao uzstājās ar runu Centrālkomitejā, paziņojot, ka partija jau kopš 1952. gada esot attālinājusies no masām, sekojot "revizionistu" modelim un ieviešot rangus armijā, kā arī diferencētus algu līmeņus. Masas nevēlas šādas partijas atjaunošanu veco partijas kadru vadībā, un tā varētu notikt pēc pusgada vai gada. Šajā laikā notiks partijas darbinieku un locekļu ideoloģiskās uzticamības pārbaudes.
Pēc haosa pilnās vasaras, 1967. gada septembrī Mao sāka partijas atjaunošanu un Sarkano gvardu vardarbības ierobežošanu. 19. oktobrī prese paziņoja, ka cīņā pret saujiņu kapitālisma līdzskrējēju partijā ir gūta izšķiroša uzvara, un radikālās masu organizācijas vairs nav nepieciešamas. Taču Mao tās joprojām saglabāja, lai nepieļautu "konservatīvo" spēku atgriešanos pie varas revolucionārajās komitejās. Šajā laikā viņš daudz lielāku uzmanību pievērsa armijas tīrīšanai un vadošo virsnieku ideoloģiskajai apmācībai. Jau pārbaudītajiem partijas darbiniekiem pēc saskaņošanas ar Pekinu ļāva ieņemt amatus revolucionārajās komitejās. Rudenī arī tika paziņots, ka augstākā partijas vadība izvēlēsies delegātus 9. partijas kongresam, lai nodrošinātu radikāļu vairākumu.
Iesākto jaunu biedru uzņemšanu partijā apturēja 1968. gada sākumā, jo revolucionāro radikāļu vietā partijā uzņēma "klases ienaidniekus" un "labējos", kas vēloties sagrābt kontroli. Atsākās Sarkano gvardu rīkotās revolucionārās tīrīšanas partijā un armijā, spiežot vadošos kadrus veikt publiskas paškritikas masu priekšā. Maijā un jūnijā revolucionārās komitejas, Sarkanie gvardi un pat armija atkal sašķēlās dažādās radikāļu frakcijās, kas provincēs cīnījās par varu. Mao un armijas vadītājs Liņs Bjao sāka ierobežot bruņoto vardarbību, pavēlot nodot ieročus un atjaunojot "trīs vienā" revolucionārās komitejas. Jūlija beigās Mao pavēlēja armijai nodrošināt kārtību un pārtraukt radikālo masu organizāciju pastāvēšanu. Miljoniem Sarkano gvardu un intelektuāļu no pilsētām uz gandrīz desmit gadiem nosūtīja veikt fizisku darbu laukos, šahtās un fermās. Papildus šīm grupām, uz laukiem nosūtīja pilsētu bezdarbniekus un samazināto valsts iestāžu darbiniekus. Mao vēlējās pilsētās dzīvojošo iedzīvotāju skaitu samazināt par 1/3.
Partijas atjaunošana
1968. gada oktobrī notika Centrālkomitejas plēnums, kas oficiāli no partijas kā nodevēju izslēdza Lju Šaoči, atbrīvojot viņu no visiem amatiem. Plēnums apsprieda jauno partijas statūtu variantu un pieņēma lēmumu par 9. kongresa sasaukšanu. 1969. gada februārī paziņoja, ka lielāko nežēlastībā kritušo intelektuāļu daļu ir iespējams izlabot.