cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tršebīča
Tūrisms
Tršebīčas ebreju kvartāls un 13. gadsimtā pārbūvētā Tršebīčas Svētā Prokopija bazilika ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Cilvēki
Tršebīča ir hokejista Patrika Eliāša (Patrik Eliáš, 1976), hokejista Martina Erata (Martin Erat, 1981), futbolista Teodora Gebres Selasie (Theodor Gebre Selassie, 1986), ģenerāļa Jana Sirovija (Jan Syrový, 1888-1970), Vladimīra Sobotkas (Vladimír Sobotka, 1987) un vieglatlēta Petra Svobodas (Petr Svoboda, 1984) dzimtā pilsēta.
Zavarujevka
Zavarujevka ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos 9,3 km no pagasta centra Strupļiem, 13,2 km no novada centra Viļāniem un 229,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Maltas upes krastā.
Margareta Ebota
Biogrāfija
Ebota ir dzimusi Britu Indijas (tagadējās Indijas teritorija) Kolkatas pilsētā, Čārlza un Mērijas Ebotas ģimenē. Viņas tēvs Čārlzs nomira agrā meitas jaunībā, un pēc viņa nāves Mērija ar ģimeni uz Bostonu. Kad Margareta bija pusaudzis, viņas māte kļuva par The Chicago Herald literāro redaktori, un ģimene pēc tam pārcēlās uz Ilinoisu. Pēc pārcelšanās uz Ilinoisu viņa kopā ar māti bija Čikāgas golfa kluba biedri. Viņa uzvarēja vairākos vietējos turnīros. No 1899. līdz 1902. gadam Margareta un Mērija dzīvoja Parīzē.
1900. gadā viņa pašai nezinot startēja olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Parīzē, kur sieviešu golfa turnīrā izcīnīja zelta medaļu, lai gan medaļas vietā balvā saņēma zeltītu porcelāna trauku. 1900. gada spēles bija vienīgās olimpiskās spēles, kurās uzvarētāji medaļu vietā saņēma vērtīgus artefaktus. Viņa pati nezināja, ka piedalās olimpiskajās spēlēs, jo uzskatīja, ka tas ir parasts golfa turnīrs.
Par Ebotas panākumiem olimpiskajās spēlēs nebija labi zināms, līdz kamēr Floridas Universitātes profesore un Olimpiskās direktoru padomes locekle Paula Velša pētīja golfa spēlētājus un sāka pētīt Ebotas dzīvi. Pētniece atrada Ebotas bērnus un viņus informēja par savas mātes panākumiem un uzvaru olimpiskajā golfa turnīrā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Daļa no iemesliem, kāpēc Ebota nebija plaši pazīstama, bija saistīts ar faktu, ka viņa nebija oficiāla ASV olimpiskās komandas dalībniece, kad tā tika organizēta ASV. Tas bija saistīts ar faktu, ka viņa dzīvoja Francijā un studēja mākslu, kamēr māte tur strādāja par rakstnieci. Ebota sacentās, jo viņa spēlēja golfu un nejauši atradās Francijā. Šajā turnīrā piedalījās arī viņas māte — Mērija Ebota. Šī bija vienīgā reize olimpisko spēļu vēsturē, kad māte un meita vienās un tajās pašās olimpiskajās spēlēs startēja vienā un tajā pašā sporta veidā. Sieviešu golfa turnīrs vairs olimpiskajās spēlēs neparādījās līdz 2016. gada Riodežaneiro olimpiskajām spēlēm.
Margareta Parīzē ieguva 1902. gada Femina kausu (Femina Cup), kas bija 1908. gadā sāktā Francijas sieviešu čempionāta priekštecis.
1902. gada 10. decembrī Margareta apprecējās ar rakstnieku Finliju Pīteru Danniju. Viņu laulībā piedzima četri bērni: Finlijs Pīters Dannijs juniors, Pegija Dannija, Leonards Dannijs un Filips Dannijs, kurš vēlāk kļuva par ievērojamu scenāristu.
1996. gadā, Atlantas spēļu oficiālajā olimpiskajā programmā bija raksts par 1900. gada olimpisko spēļu sportisti Margaretu Ebotu.
2018. gadā The New York Times publicēja viņas nekrologu.
Auga, auga rūžeņa
"Auga, auga rūžeņa" ir viena no populārākajām un visvairāk aranžētajām latgaliešu tautasdziesmām. Vārds „rūžeņa” uztverams gan kā Jaunavas Marijas simbols, gan arī kā jaunas sievietes tēls.
2012. gadā Samanta Tīna šo dziesmu kopā ar Baltkrievijas Nacionālo koncertorķestri izpildīja konkursā "Slāvu Bazārs" Vitebskā un ieguva pirmo vietu.
2018. gadā "Auga, auga rūžeņa" ieņēma 71. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Ķeģis
Ķeģis jeb parastais ķeģis (Acanthis flammea) ir neliels žubīšu dzimtas (Fringillidae) dziedātājputns, kas izplatīts Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Izšķir divas pasugas.
Izplatība
Ķeģis plaši izplatīts Eirāzijas un Ziemeļamerikas tundras un taigas zonā, no Islandes un Norvēģijas rietumos līdz Tālajiem Austrumiem un tālāk Aļaskā, Kanādas ziemeļos un Grenlandē.
Daļa populācijas ir nometnieki, bet ziemeļu populācijas rudenī klejo uz dienvidiem, sasniedzot Centrāleiropu, Vidusāziju, Ķīnas austrumus un ASV ziemeļus. Grenlandes un Islandes populāciju putni ziemā sastopami arī Britu salu ziemeļrietumu daļā.
Latvijā
Ķeģis Latvijā ir parasts caurceļotājs un ziemotājs, tomēr to skaits gadu no gada ievērojami svārstās. Bijis viens sens ligzdošanas gadījums (1931. gadā Dubultos). Latvijā caurceļo un ziemo nominālpasuga A. f. flammea.
Izskats
Ķeģis ir neliela auguma dziedātājputns ar īsu, konisku knābi un viegli šķeltu asti. Ķermeņa garums 11,5—14 cm, spārnu plētums 19—22 cm, svars 10—20 g.
Ķeģa augšpuse ir tumši pelēkbrūna ar svītrojumu, apakšpuse balta ar tumšām svītrām uz sāniem, piere sarkana, muguras lejasdaļa pelēkbalta. Aste un spārni tumši brūni, uz spārniem divas baltas šķērssvītras. Pazode melna, kā arī apspalvojums ap acīm melns. Īsās kājas melnas vai tumši brūnas. Knābis gaiši dzeltens ar melnu galu, acis tumši brūnas.
Tēviņam vasaras periodā apspalvojumam uz galvas, vaigiem, krūtīm un muguras lejas daļā attīstās koši sarkans tonis. Mātīte līdzīga tēviņam, bet tai sarkana ir tikai piere vai arī tonējums ir tik tikko manāms. Jaunie putni līdzīgi mātītei, bet ir brūnāki un uz galvas virsas nav sarkanā toņa. Arī to knābis ir melns, dzeltens tas kļūst tikai rudenī pēc pirmās spalvu nomaiņas. Ziemas periodā ķeģa apspalvojums ir gaišāks nekā vasarā.
Ķeģa ķermeņa spalvas ir garas ar mīkstiem galiem, tādējādi tās efektīvi spēj piesaistīt daudz gaisa, aizsargājot ķermeni no aukstuma. Apspalvojums sedz arī tās ķermeņa daļas, kas lielākajai daļai citu putnu ir bez apspalvojuma. Ja kļūst pa siltu, putns šīs spalvas ar knābi izrauj.
Līdzīgas sugas
Salīdzinot ar ļoti līdzīgo gaišo ķeģi, ķeģis ir tumšāks, brūnāks, ar izteiktāku svītrojumu. Ķeģis ir arī nedaudz mazāks, bet tā knābis garāks. Krūtis košāk sarkanas kā gaišajam ķeģim. Ķeģis ir arī ļoti līdzīgs mazajam ķeģim. Pirmais ir lielāks un gaišāks. Mātītes visām trim sugām ir praktiski neatšķiramas. Ir sistemātiķi, kas visas šīs trīs sugas sistematizē kā vienas sugas pasugas. Tomēr pēdējos gados noskaidrots, ka, lai arī dažādo ķeģu izplatība pārklājas, starp šīm grupām praktiski nenotiek hibridizēšanās.
Uzvedība
Ziemeļos ķeģis ligzdo zemieņu bezmežu tundrā un sausos viršu tīreļos, kuros aug pundurbērzi un kārkli, arī atklātos taigas priežu, ciedru un egļu mežos un zemos kalnos līdz 2200 m virs jūras līmeņa. Areāla dienvidos ķegis mājo mežmalās, purvos un krūmainās upju ielejās, kur aug bērzi, kārkli, vītoli, kadiķi, melnalkšņi, pīlādži un priedes.
Rudens klejojumus un migrācijas pārlidojumus veic nelielos baros, kuros parasti ir 30—50 īpatņi, bet var būt līdz 100 īpatņiem. Toties pavasarī bari ir lieli, līdz 1000 īpatņiem. Ziemas periodā aukstās naktīs ķeģis ierokas sniegā un nakšņo zem sniega segas. Ārpus vairošanās sezonas ķeģu baros dominē tēviņi, toties ligzdošanas sezonā dominē mātītes.
Barošanās
Ķeģis galvenokārt barojas ar dažādām nelielām sēklām, piemēram, alkšņu, bērzu vai graudzāļu sēklām, ar pumpuriem, asniem, lapām, ogām un jaunajiem dzinumiem. Ligzdošanas sezonā barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem, piemēram, blaktīm, mušām, odiem, tauriņiem, vabolēm un arī ar zirnekļiem.
Barību galvenokārt meklē kokos, bet barojas arī garos pļavas augos. Ziemas periodā apmeklē putnu barotavas. Ķeģis ir ļoti izveicīgs un spēj karāties zarā ar galvu uz leju. Lobot sēklas, tās pietur ar pirkstiem. Ķeģis barības vada atzaros var noglabāt barību, apēdot to vēlāk klusākā vietā vai aukstā ziemas naktī. Ligzdošanas sezonā barojas nelielās grupās vai pa pāriem, bet ārpus tās lielos baros (līdz 100 īpatņiem), kas jaukti ar gaišajiem ķeģiem.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no aprīļa beigām līdz augustam. Veido monogāmus pārus uz vienu sezonu. Riesta laikā tēviņš veic rituālo lidojumu un mātītes barošanu. Tēviņi var sakauties par mātītes uzmanību. Ligzdo pa atsevišķiem pāriem vai vaļīgās kolonijās. Katram pārim ap ligzdu ir neliela teritorija, kuru tas aizsargā, kā arī tēviņš līdz perēšanai apsargā arī mātīti.
Kausveida ligzdu būvē mātīte, tēviņš reizēm tai piegādā materiālus. Tā vīta no sausas zāles, smalkiem zariņiem, augu plūksnām un saknītēm, mizas stērbelītēm un sūnām, no iekšpuses izklāta ar dzīvnieku vilnu un spalvām. Parasti atrodas ūdens tuvumā vai virs ūdens, kādā krūmā vai kokā, tuvu stumbram, līdz 5 m augstumā no zemes. Var būt arī uz zemes vai klinšu spraugā.
Sezonā parasti viens perējums, retumis divi. Dējumā 4—6 gaiši zilizaļas olas ar tumšiem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 10—13 dienas, perē tikai mātīte. Tēviņš to tikmēr baro. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Visbiežāk tēviņš sagādā barību un to atdod mātītei, bet mātīte baro mazuļus. Putnēni tiek baroti ar mīkstiem bezmugurkaulniekiem, lai gan atsevišķos reģionos tikai ar spilvju (Eriphorum) sēklām. Jaunie putni ligzdu atstāj, pirms sākuši lidot, apmēram 10—15 dienu vecumā. Vecāki turpina rūpēties, līdz tie sasniedz apmēram 26 dienu vecumu. Dzimumgatavību sasniedz gada vecumā, dzīves ilgums līdz 7 gadiem.
Sistemātika
Ķeģim ir 2 pasugas:
Ketša
18. gadsimtā Austrijas mantojuma kara rezultātā pilsēta iekļāvās Prūsijā. Līdz 1945. gadam tā ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, tika piešķirta Polijai.
Džeimss Džastins
Džeimss Maikls Džastins (en, dzimis ) ir angļu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, pārstāv Anglijas futbola izlasi. Kopš 2019. gada Džastins pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Leicester City.
Iepriekš spēlējis savas dzimtās pilsētas Lūtonas komandā Luton Town.
Anglijas futbola izlases rindās debitējis 2022. gadā.
Sasniegumi
Luton Town
Sergejs Makarovs
Sergejs Makarovs var būt:
Staņislavs Ježijs Lecs
Staņislavs Ježijs Lecs (pl; dzimis, miris ) bija poļu dzejnieks, satīriķis un aforismu autors.
Dzīvestāsts
Dzimis Austroungārijas pilsētā Ļvivā, ebreju izcelsmes barona, baņķiera Benno Leca de Tuša (Benno Letz de Tusch) ģimenē. Izceļoties Pirmajam pasaules karam ģimene pārcēlās uz Vīni, kur Staņislavs gāja skolā. Vēlāk ģimene atgriezās Ļvivā, kur Staņislavs Ježijs Lecs beidza Ļvivas Universitāti. Starp pasaules kariem iesaitījās Polijas literārajā dzīvē, 1929. gadā publicēdams pirmo darbu un Varšavā darbojoties kreisi noskaņotu mākslinieku aprindās.
Pēc Vācijas uzbrukuma Polijai Lecs atgriezās Ļvivā, kas pēc PSRS iebrukuma tika iekļauta Ukrainas PSR. Lecs darbojās komunistiskajā presē. Pēc Vācijas iebrukuma PSRS Lecs tika ieslodzīts darba nometnē Ternopolē. Izbēdzis no gūsta, un līdz vācu varas iestāžu padzīšanai darbojās komunistiskajās nelegālajās organizācijās, bet vēlāk komunistiskās Polijas armijā (Ludowe Wojsko Polskie).
Pēc kara tika iecelts par Polijas kultūras atašeju Vīnē. 1950. gadā, viļoties pastāvošajā varā, emigrēja uz Izraēlu, tomēr nespēja tur iedzīvoties, un 1952. gadā atgriezās Polijā. Pēc Boļeslava Beruta nāves un politiskā režīma liberalizācijas atkal tika atzīts no varas iestāžu puses.
Baložu sacīkstes 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Baložu sacīkstes bija viens no neoficiālajiem sporta veidiem, kas tika aizvadīts 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīze. Šīs sacensības tika aizvadītas no 1900. gada 24. jūnija līdz 23. septembrim, tās tika aizvadītas Vensānas gaisa balonu stacijā.
Starptautiskā Olimpiskā komiteja šobrīd neatzīst baložu sacensības kā oficiālo sporta veidu olimpisko spēļu programmā. Baložu sacensības galvenokārt notika no rīta puses, lai baloži varētu atgriezties pirms tumsas iestāšanās. Taču atsevišķi paraugdemonstrējumi notika arī dienas vidū, kad 1900. gada Pasaules izstādi apmeklēja cilvēku pūļi. Kopumā sacensībās tika gaisā palaisti vairāki tūkstoši baloži.
Riks Berijs
Ričards Frānsiss Deniss "Riks" Berijs III (en; dzimis ) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlējis vieglā uzbrucēja pozīcijā.
Karjera
Universitātes laikā studējis Maiami universitātē. 1965. gada ABA draftā viņu Sanfrancisko "Warriors" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 2. kārtas numuru.
1975. gadā Goldensteitas "Warriors" sastāvā kļuva par NBA čempionu, viņš tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju (MVP). 1969. gadā "Oaks" sastāvā izcīnīja ABA čempiontitulu. Kopumā piedalījies 12 Visu zvaigžņu spēlēs (8 NBA un 4 ABA). Vairākkārt ticis iekļauts līgu simboliskajās izlasēs.
R. Berijs ir vienīgais spēlētājs, kurš bijis NCAA, ABA un NBA sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
R. Berijam ir četri dēli un visi kļuva par profesionāliem basketbolistiem: Skūters (vecākais brālis, vienīgais nav spēlējis NBA), Džons, Brents un Drjū. B. Berijs ar iegūtiem diviem NBA čempiontituliem ir veiksmīgākais no viņiem.
Google meklētājs
Google meklētājs (en) ir interneta meklētājprogramma, kas pieder Google uzņēmumam. Google meklētājs ir populārākais internetā, katru dienu tiek veikti vairāk nekā trīs miljardi meklējumu.
Rezultātu secība meklētājā pamatā ir balstīta uz tā saukto prioritāšu rangu PageRank, kas nosaukts Lerija Peidža, viena no Google dibinātājiem, vārdā. Ir iespējama pielāgotā meklēšana, izmantojot Būla operatorus: neiekļaušanu ("-xx"), izvēles variantus ("xx OR yy") un aizstājējus ("x * x").
Midori Honda
Midori Honda (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Nedzīte
Nedzīte (arī Baldieša grāvis, Baldiešēnu grāvis, Baldiešu grāvis) ir Sustalas labā krasta pieteka Cēsu novadā.
Nedzīti nešķērso valsts autoceļi, tās krastos atrodas Baldiešēni.
Čehoslovākijas Trešā republika
Čehoslovākijas Trešā republika (čehu: Třetí Československá republika, slovāku: Tretia česko-slovenská republika), oficiāli Čehoslovākijas Republika (čehu: Československá Republika, slovāku: Česko-slovenská Republika), bija suverēna valsts no 1945. līdz 1948. gadam pēc Otrā pasaules kara beigām. Tā bija ne tikai uzvarējušo Rietumu sabiedroto - Francijas Ceturtās republikas, Apvienotās Karalistes un Amerikas Savienoto Valstu - politikas rezultāts, bet arī Čehoslovākijas ideāla, ko iemiesoja Čehoslovākijas Pirmā republika, apliecinājums.
1948. gada februārī Čehoslovākijas Komunistiskā partija valsts apvērsumā pilnībā sagrāba varu. Lai gan valsts oficiālais nosaukums līdz 1960. gadam bija "Čehoslovākijas Republika", kad to nomainīja uz "Čehoslovākijas Sociālistiskā Republika", 1948. gada februāris tiek uzskatīts par Trešās republikas galu.
Zvīdriņi
Zvīdriņi (arī Zvīdreņi, agrāk arī Švedeļi) ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 4,5 km no pagasta centra Strupļiem, 13,7 km no novada centra Viļāniem un 230,1 km no Rīgas.
Čehoslovākijas Trešā republika
1945. gads
Trešā republika izveidojās 1945. gada aprīlī, kad tika izveidota Košices programma. Visi atlikušie Vācijas bruņotie spēki 1945. gada 8. maijā arī padevās sabiedrotajiem. Prezidents Benešs no savas trimdas Londonā aizlidoja uz Košici Slovākijas austrumos, ko bija ieņēmusi Sarkanā armija un kas kļuva par pagaidu galvaspilsētu. Košicē tika izveidota jauna Nacionālās frontes valdība, pamatojoties uz 1943. gadā notikušajām diskusijām, un Benešs palika prezidents, par premjerministru kļuva Zdeņeks Fīrlingers, bet par premjerministra vietnieku - Klements Gotvalds.
Zvīdriņi
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Čehoslovākijas Trešā republika
1945. gads
Nacionālās frontes koalīcijā dominēja trīs sociālistiskās partijas - Čehoslovākijas Komunistiskā partija, Čehoslovākijas Sociāldemokrātiskā partija un Čehoslovākijas Nacionāli sociālā partija. Slovākijas Tautas partija tika aizliegta kā kolaboracionistiska ar nacistiem. Citām konservatīvām, bet demokrātiskām partijām, piemēram, Republikāniskajai zemnieku un zemnieku partijai, pēckara periodā tika liegta iespēja atsākt darbību. Koalīcijā tika iekļautas dažas pieņemamas nesociālistiskās partijas, to vidū bija Morāvijas Katoļu tautas partija un Slovākijas Demokrātiskā partija.
Pēc pilsētas atbrīvošanas, valdība atgriezās Prāgā 10. maijā. Padomju Savienība izdarīja spiedienu uz Benešu, lai tas piešķir Piekarpatu Rutēnijas teritoriju kā sava veida kara kompensāciju, un 1945. gada 29. jūnijā tika parakstīts līgums, ar kuru tā tika pievienota Ukrainai.
1945. gada 14. oktobrī tika ievēlēta jauna pagaidu Nacionālā asambleja.
1946. gads
Vēlēšanās 1946. gada maija Čehijā uzvarēja Komunistiskā partija (40,17%), bet Slovākijā - antikomunistiskā Demokrātiskā partija (62%). Tomēr kopumā Čehoslovākijā komunisti ieguva 38% balsu vairākumu. Benešs turpināja pildīt republikas prezidenta pienākumus, un Jans Masariks turpināja pildīt ārlietu ministra pienākumus. Gotvalds kļuva par premjerministru. Svarīgākais bija tas, ka, lai gan komunisti ieņēma tikai mazākumu ministru portfeļu, viņi spēja iegūt kontroli pār tādām svarīgām ministrijām kā informācijas, iekšējās tirdzniecības, finanšu un iekšlietu (tostarp policijas aparātu). Izmantojot šīs ministrijas, komunisti varēja apspiest nekomunistisko opozīciju, iecelt partijas biedrus vadošos amatos un radīt stabilu pamatu varas pārņemšanas mēģinājumam.
1947. gads
Komunistu partija turpināja sludināt savu "nacionālo" un "demokrātisko" orientāciju. Pagrieziena punkts pienāca 1947. gada vasarā. Jūlijā Čehoslovākijas valdība ar komunistu piekrišanu pieņēma Lielbritānijas un Francijas uzaicinājumu piedalīties Māršala plāna sākotnējās apspriedēs. Padomju Savienība nekavējoties reaģēja uz Čehoslovākijas soli turpināt Rietumu aliansi: Staļins izsauca Gotvaldu uz Maskavu.
Pēc viņa atgriešanās Prāgā, partija atcēla savu lēmumu. Turpmākajos mēnešos partija ievērojami radikalizēja savu taktiku. Komunisti apgalvoja, ka "reakcionārs apvērsums ir nenovēršams un ka ir nepieciešama tūlītēja rīcība, lai to novērstu". Izmantojot plašsaziņas līdzekļus un policijas līdzekļus, tā pastiprināja savu darbību. Ziņas par "reakcionāro sazvērestību", par ko sākotnēji paziņoja Gotvalds 1947. gada novembra Komunistiskās partijas Centrālās komitejas sēdē, komunistiskā prese izplatīja visā valstī.
1948. gads
Februāra apvērsumu paātrināja valdības krīze. Nacionālsociālie ministri, kurus atbalstīja visas nekomunistiskās partijas, paziņoja, ka komunisti izmanto Iekšlietu ministrijas policiju un drošības spēkus, lai apspiestu nekomunistus, un pieprasīja to pārtraukt. Tomēr premjerministrs Gotvalds atkārtoti kavēja policijas jautājuma apspriešanu. Nacionālsociālisti 21. februārī protestējot atkāpās no valdības. Viņam sekoja arī Katoļu tautas partija un Slovākijas Demokrātiskā partija.
Divpadsmit nekomunistiskie ministri atkāpās no amata, lai daļēji pamudinātu Benešu izsludināt pirmstermiņa vēlēšanas. Komunistu zaudējums vēlēšanās bija paredzams, jo iedzīvotāji neapmierināti ar neseno komunistu taktiku. Janvārī veiktā aptauja liecināja, ka atbalsts komunistiem vēlēšanās samazināsies par 10 %. Tomēr Čehoslovākijas nacionālsociālisti savu soli veica bez pienācīgas saskaņošanas ar Benešu. Turklāt demokrātiskās partijas necentās iegūt tautas atbalstu.
Nekomunisti uzskatīja, ka Benešs atteiksies pieņemt viņu ministru demisiju un paturēs viņus pagaidu valdībā, kas, domājams, piespiedīs Gotvaldu vai nu apstāties, vai atkāpties. Benešs sākotnēji atteicās pieņemt demisijas un paziņoja, ka bez ministriem, kas nav komunisti, nevar izveidot valdību. Tomēr turpmākajās dienās viņš izvairījās no ministriem, kas nebija komunisti, lai izvairītos no apsūdzībām slepenā sazvērestībā. Čehoslovākijas armija palika neitrāla.
Pa to laiku Komunistiskā partija sakopoja savus spēkus. Komunistu kontrolētā Iekšlietu ministrija izvietoja policijas pulkus jūtīgajos reģionos un apbruņoja strādnieku miliciju. Komunistu kontrolētā Informācijas ministrija atteica raidlaiku medijos nekomunistu ierēdņiem. Nekomunistisko partiju pārziņā esošās ministrijas apsargāja komunistu "rīcības komitejas". Rīcības komitejas arī attīrīja visas valdības un politisko partiju iestādes no neuzticamiem elementiem. Gotvalds draudēja izsludināt vispārēju streiku, ja Benešs neiecels jaunu, komunistu vadītu valdību.
26. februārī, Benešs, iespējams, baidoties no pilsoņu kara un/vai padomju intervences, kapitulēja. Viņš pieņēma nekomunistu ministru atkāpšanos un iecēla jaunu kabinetu no Gotvalda iesniegtā saraksta. Jaunajā valdībā dominēja komunisti un propadomiski noskaņotie sociāldemokrāti. Tajā bija arī Tautas, Nacionālsociālistu un Čehijas Demokrātu partiju deputāti, tāpēc valdība nomināli joprojām bija koalīcija. Tomēr ministri, kuri nebija no kompartijas, strādāja komunistu labā. Šis akts iezīmēja atklātas komunistu varas sākumu Čehoslovākijā.
Baškortostānas ģerbonis
Baškortostānas Republikas ģerbonis (ba) ir viens Baškortostānas nacionālajiem simboliem. Apstiprināts ar republikas likumu "Par Baškortostānas Republikas valsts ģerboni", atkārtoti apstiprināts. Iekļauts Krievijas Federācijas valsts heraldiskajā reģistrā ar 164. kārtas numuru.
Apraksts
Ģerboņa centrā nacionālajiem ornamentiem izrotātā aplī attēlots zelta krāsas Salavata Julajeva piemineklis (Ufa), aiz kura aust saule. Uz pieminekļa postamenta attēlota Baškīru roze (Pleurospermum uralense). Ģerboņa pamatnē lente Baškortstānas karoga krāsās ar melnas krāsas uzrakstu Башҡортостан (Baškortostāna) uz baltās lentes daļas.
Kosmos-2519
Kosmos-2519 (Космос-2519) bija Krievijas slepens militārais pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2017. gada jūnijā Krievijas Aizsardzības ministrijas uzdevumā.
Kosmos-2519 tika palaists 18:04:33 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1v / Volga no Pļeseckas kosmodroma. Sākotnēji pavadonis bija orbītā 652,2 × 670,6 km.
2017. gada 27. jūlijā Kosmos-2519 orbīta tika izmainīta uz 650,4 × 670,7 km, No 1. līdz 3. augustam tika veikti vairāki manevri, orbītu izmainot uz 648,9 × 668,4 km. Ar šiem manevriem orbītas slīpums bija izmainīts no 98,045° uz 97,917°. Šāds slīpums bija tuvs 2013. gadā palaistajam pavadonim Kosmos-2486.
2017. gada 23. augustā no Kosmos-2519 atdalījās Kosmos-2521, ko Aizsardzības ministrija nosauca par pavadoni inspektoru. Tas sākotnēji atradās no Kosmos-2519 nelielā attālumā un veica tā vizuālus novērojumus. Augustā un septembrī Kosmos-2521 veica vairākus manevrus. Oktobrī tika paziņots, ka Kosmos-2521 misija ir pabeigta, un tas ir atgriezies pie Kosmos-2519.
Laika posmā no 2018. gada 27. jūnija līdz 19. jūlijam Kosmos-2519 veica vairākus manevrus, izmainot orbītu no 644 × 659 km uz 318 × 664 km. Pēc tam netika reģistrēti kādi pavadoņa manevri.
Hermanis Zeiberlihs
Kārlis Rūdolfs Hermanis Zeiberlihs (de, 1878—1938) bija vācbaltiešu arhitekts. Rīgas Politehniskajā institūta mācībspēks (1904—1918) un Ivanovovozņesenskas Politehniskā institūta profesors (1918—1925). Rīgas Zooloģiskā dārza ēku projektētājs (1912).
Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gada 23. februārī Pāces muižā lauksaimnieka Aleksandra Zeiberliha (1853—1907) un viņa sievas Leonijas, dzimušas Hāras, ģimenē. Viņa vectēvs Joahims Roberts (1799—1856) bija Rīgas birģermeistars un amatieris komponists. Mācījās Rīgas reālskolā, studēja arhitektūru Rīgas Politehniskajā institūtā (1898—1904). Strādāja Vilhelma Neimaņa arhitektu birojā kā palīgs (1903—1905), tad kā kompanjons (1905—1907), no 1907. gada kā patstāvīgs arhitekts. Piedalījās Rīgas sinagogas projektēšanā (1904—1905). Vadīja Ārensburgas pils (1904—1912) un Vecauces pils pārbūvi, sagatavoja Cēsu pils torņa jumta izbūves projektu (pirms 1914).
Griezes iela (Rīga)
Griezes iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Griezes iela sākas krustojumā ar Baldones ielu un beidzas krustojumā ar Kuldīgas ielu. Ielas garums ir tikai 75 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Griezes ielā ir savrupmāju apbūve.
Hermanis Zeiberlihs
Dzīvesgājums
Kopš 1904. gada strādāja par Rīgas Politehniskā institūta (RPI) asistentu (1904—1908), tad par docentu arhitektūras formu mācībā (1908—1910), vēlāk būvkonstrukcijās, likumdošanā, tāmēšanā (1910—1918), līdztekus darbojās kā apdrošināšanas biedrības taksators (1912—1915). 1915. gadā kopā ar RPI pārcēlās uz Maskavu, vēlāk bija jaunizveidotā Ivanovovozņesenskas Politehniskā institūta būvkonstrukciju profesors (1918—1925) un dekāns (1924—1925). Pēc institūta likvidēšanas 1930. gadā pārcēlās uz dzīvi Simferopoli Krimā, kur strādāja par Krimas Būvmateriālu zinātniskā institūta (НИИ стройматериалов Крыма) līdzstrādnieku.
Lielā terora laikā 1937. gada 5. novembrī NKVD viņu arestēja, apsūdzēja spiegošanā Vācijas labā un pēc ilgām pratināšanām nošāva 1938. gada 1. novembrī.
Griezes iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Griezes iela ir savienota ar šādām ielām:
24794 Kurland
24794 Kurland, arī 24794 Kurzeme ir neliels galvenās asteroīdu joslas asteroīds, kuru 1993. gadā atklāja beļģu astronoms Eriks Elsts Lasiljas observatorijā Čīlē.
asteroīdam piešķirts vārds "Kurland", Kurzemes vārds vācu valodā. Šādu vārdu E. Elsts asteroīdam izvēlējās, iedvesmojoties no astronoma Š. Doteroša (Chappe d’Auteroche) pirms 250 gadiem veiktajām piezīmēm ekspedīcijas laikā no Francijas caur Latviju uz Toboļsku Sibīrijā, dodoties novērot Veneras pāriešanu pāri Saules diskam.
Husta
Husta ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas galējos rietumos, Aizkarpatu apgabalā pie Rikas ietekas Tisā.
Vēsture
Pilsēta veidojās ap 1090. gadā Ungārijas karaļa Lāslo I uzcelto pili, nodrošinot aizsardzību pret kumāniem. Pils tika nopostīta mongoļu iebrukuma laikā, tomēr 1318. gadā atjaunota. 1329. gadā pirmoreiz rakstos minēta Husta jau kā pilsēta.
1458. gadā karalis Māķāšs Huņadi Hustas pilī ieslodzīja savu dumpīgo tēvoci Mihāju Silāģi (Szilágyi Mihály). 1514. gadā pili ieņēma Ģerģa Dožas nemiernieki. Pēc Ungārijas sakāves Mohāčas kaujā, 1526. gadā Husta tika iekļauta Transilvānijas sastāvā. 1703. gada 17. augustā Hustu ieņēma Ferenca II Rākoci nemiernieki un Hustā tika deklarēta Transilvānijas neatkarībā.
Pēc Pirmā pasaules kara 1918. gada novembrī tika pasludināta Rietumukrainas Tautas Republika, tomēr 1919. gadā Hustu ieņēma Rumānijas karaspēks, un Trianonas līgums to iekļāva Čehoslovākijas sastāvā. Pēc 1938. gada Pirmajām Vīnes arbitrāžām reģiona lielākās pilsētas - Užhoroda un Mukačeve tika iekļautas Ungārijā, un par autonomās Karpatu Ukrainas centru kļuva Husta. 1939. gada 15. martā Hustā tika deklarēta neatkarīgā Karpatu Ukrainas valsts, tomēr nākamajā dienā pilsētā ienāca ungāru spēki. Otrā pasaules kara laikā (no 1939. līdz 1944. gadam) Husta bija Ungārijas sastāvā. 1944. gada 24. oktobrī to ieņēma Sarkanā armija. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Rutēnija (Підкарпатьска Русь) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals Ukrainas PSR sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas pilsēta.
Emma Liekne
Emma Liekne jeb Emma Vitenberga-Liekne (dzimusi, mirusi ) bija latviešu skolotāja, Rīgas pilsētas 3. ģimnāzijas direktore (1919–1934, 1940—1941).
Dzīves gājums
Dzimusi 1886. gada 28. maijā Paltmales (patlaban – Līgatnes) pagastā zemnieku Jāņa un Annas Vitenbergu ģimenē. Pēc mācībām vietējā pagastskolā pašmācības ceļā sagatavojās skolotāja eksāmeniem Rīgā un ieguva mājskolotājas tiesības vēsturē un vācu valodā. 1905. gada revolūcijas laikā pievienojās eseru (Latvijas Revolucionāro sociālistu partijai). Pēc revolūcijas sakāves 1907. gadā viņa meklēja patvērumu Beļģijā, studēja Briseles Jaunās universitātes Sabiedrisko zinātņu fakultātes Filozofijas un filoloģijas nodaļā, 1912. gada februārī iegūstot filozofijas un literatūras maģistra grādu. Līdztekus no 1912. līdz 1914. gadam viņa praktizēja par audzinātāju Žana Ovīda Dekrolī (O. Decroly, 1871–1932) skolā. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā viņa devās uz Angliju, kur Kentā 15. decembrī salaulājās ar juristu Eduardu Traubergu (1883–1967). 1915. gadā Traubergu ģimenē piedzima meita Velta Eleonora.
Pēc atgriešanās Rīgā 1917. gadā strādāja Viļa Olava komercskolā un Almas Klaustiņas ģimnāzijā. Latvijas SPR laikā 1919. gada sākumā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas 3. vidusskolas pārzini, sakarā ar politiskajiem uzskatiem divas nedēļas viņa pavadīja cietumā. Pēc tam, kad Niedras valdībai pakļautais karaspēks 1919. gada maijā ieņēma Rīgu, viņu atlaida no darba. Pēc Latvijas Augstskolas dibināšanas 1919. gada 4. oktobrī viņu pieteicās studijām Valodnieciski-filozofiskās fakultātes Pedagoģijas nodaļā, jo viņas Beļģijā iegūtā izglītība Latvijā netika atzīta. 1919. gada 10. oktobrī, kad Bermonta armijas uzbrukuma operācijas "Zibens spēriens" laikā notika Vecrīgas apšaude, viņas meitu Veltu Eleonoru Traubergu nonāvēja sprāgstošas granātas šķemba. Veselības traucējumu dēļ 1921./22. mācību gadā viņa apmeklēja nodarbības tikai pirmajā semestrī, pēc tam studijas pārtrauca pavisam. 1921. gada 20. martā Emma Vitenberga-Trauberga Rīgas Miera draudzē salaulājās ar skolotāju Jāni Liekni (1863–1941) un 1922. gadā ģimenē piedzima dēls Laimdots Jānis.
Par spīti veselības problēmām viņa turpināja vadīt Rīgas pilsētas 3. vidusskolu, kas 1929. gadā kļuva par Rīgas pilsētas 3. ģimnāziju. Par savu galveno mērķi ģimnāzijas skolotāju kolektīvs izvirzīja izaudzināt "kulturālus cilvēkus ar stipru gribu, darba prieku un plašām, vispusīgām zināšanām". 1920.–1930. gadu preses izdevumos „Jaunākās Ziņas”, „Mūsu Mājas Viesis”, „Mūsu Nākotne”, „Pēdējā Brīdī”, „Latviešu Balss”, „Brīvā Doma” un citos viņa publicēja pedagoģiska satura rakstus par audzināšanu un izglītības problēmām. 1928. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Radikāldemokrātu, progresīvo pilsoņu un nomaļnieku saraksta, taču netika ievēlēta. 1933. gada jūlija beigās Emma Liekne bija Rīgā notiekošā 15. Starptautiskā vidusskolu skolotāju kongresa goda locekle. Vidusskolu skolotāju biedrības valdes priekšsēdētāja vietniece.
Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma viņu atcēla no direktores amata, taču viņa drīkstēja turpināt darbu 3. pilsētas ģimnāzijā kā inspektore (palīdze) pie jaunieceltā ģimnāzijas direktora Artura Nāgela (1882–1959). Pēc pārciestas smadzeņu triekas viņa uz laiku zaudēja valodu un cieta no vienas ķermeņa puses paralīzes.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā viņas vīrs Jānis Lieknis tika iecelts par Kirhenšteina valdības izglītības ministra biedru, bet viņa pati atjaunota 3. ģimnāzijas direktores amatā. Nacistiskās vācu okupācijas laikā kopā ar vīru palika Latvijā, bet viņas dēls Laimdots Jānis Lieknis (1922–1942) kā Sarkanās armijas izpletņlēcējs krita vācu gūstā. 1941. gada 23. oktobrī nošāva viņas vīru, bet 1941. gada 5. decembrī arī viņu arestēja un 1942. gada 27. martā nošāva Biķernieku mežā. Dēls atradās ieslodzījumā Rīgas Centrālcietumā un tika nošauts 1942. gadā.
O2 arēna (Prāga)
O2 arēna (cs), iepriekš Sazka arēna (Sazka Arena), ir daudzfunkcionāla sporta arēna Prāgā, Čehijā.
Arēna celta 2004. gada Pasaules čempionātam hokejā, atklāta. Šeit savas mājas spēles aizvada Čehijas Ekstralīgas hokeja klubs Prāgas "Slavia". Vēl te ir noticis 2008. gada Pasaules čempionāts florbolā, 2005.—2006. gada Eirolīgas Final Four turnīrs, 2015. gada Pasaules čempionāts hokejā. Te tikušas aizvadītas vairākas NHL sezonu atklāšanas spēles.
Valdības noslēpumi
"Valdības noslēpumi" (en) ir 2019. gada Apvienotās Karalistes un ASV drāmas filma, kuras režisors ir Geivins Hūds. Filmā galvenās lomas atveido Kīra Naitlija, Mets Smits, Metjū Gūds, Rīss Ifanss, Ādams Bakri un Reifs Fainss.
Filma ir stāsts par trauksmes cēlēju Ketrīnu Ganu, kura nopludināja presei informāciju, atklājot ASV un Apvienotās Karalistes izlūkdienestu pretlikumīgu spiegošanas operāciju, lai piespiestu ANO Drošības padomei sankcionēt 2003. gada iebrukumu Irākā.
"Valdības noslēpumi" pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Blumbahs
Blumbahs var būt:
Eduards Bernšteins
Eduards Bernšteins (dzimis, miris ) bija vācu marksists, politikas teorētiķis un politiķis. Atteikdamies no idejas par kapitālisma tūlītēju sabrukumu, aicināja veikt sociālas reformas demokrātiskā ceļā, šādi likdams pamatus mūsdienu sociāldemokrātijai. Savas idejas apzīmēja kā revizionismu.
Biogrāfija
Dzimis Berlīnē, ebreju izcelsmes dzelzceļnieka ģimenē. Strādādams bankā, 1872. gadā iesaistījās strādnieku kustībā. Pēc tam, kad 1878. gadā Vācijā tika pieņemti Antisociālistu likumi, emigrēja uz Šveici, kur bija avīzes Sozialdemokrat redaktors. 1888. gadā tika izsūtīts no Šveices un apmetās Londonā, kur satuvinājās ar Engelsu.
1891. gadā Vācijas sociāldemokrāti pieņēma Erfurtes programmu, kuru bija radījuši Bernšteins, Kautskis un Bēbelis. Tomēr drīz pēc tam Bernšteins, iespējams, ietekmējoties no Fabiāņu biedrības, izvirzīja idejas par iespēju demokrātiskiem līdzekļiem veikt pāreju uz sociālismu. 1901. gadā atgriezās Berlīnē. No 1902. gada vairākkārtīgi tika ievēlēts par Reihstāga deputātu.
Latols
Latols (Lat[vija] + ols) bija no 1931. līdz 1940. gadam Latvijā automobiļu un motociklu darbināšanai lietota biodegviela. To izgatavoja, noteiktā attiecībā sajaucot benzīnu, benzolu u.c. šķidrās degvielas (izņemot petroleju) ar Latvijā ražotu absolūto spirtu (vasarā — 1:1, bet ziemā — 2:1). Tādējādi Latvija centās mazināt atkarību no degvielas importa. Ar normatīvajiem aktiem tika ierobežota citu degvielu tirgošana Latvijā, tādējādi atbalstot latolu kā vienīgo Latvijā tirgojamo degvielu.
Sākot ar 1939. gada 11. septembri, valdība ieviesa latola saņemšanas atļaujas, noteica latolu kā vienīgo automobiļiem un motocikliem lietojamo degvielu un pastiprināti sāka regulēt tā izsniegšanu, tostarp ierobežojot latola daudzumu, ko viens apliecības turētājs noteiktā laika posmā varēja iegādāties.
Lachnus roboris
Lachnus roboris ir īsto laputu suga.
Lachnus roboris attīstās un barojas uz dažādiem ozoliem: parastā ozola, sarkanā ozola, akmens ozola, korķa ozola, Austrijas ozola, klinšu ozola, Quercus coccifera, Quercus faginea, Quercus pyrenaica, Quercus valentina, kā arī uz ēdamās kastaņas.
Lachnus roboris laputis apmeklē skudras, tajā skaitā Lasius neglectus, Lasius grandis, Formica lugubris. Šīs skudras savāc lapu medu, ko izdala Lachnus roboris laputis.
Šīs laputis var iniciēt ozolu vēzi (koka augoni), kas attīstās no Pseudomonas guercus baktērijas iekļūšanas koksnē. Šīs baktērijas var inficēt visas ozolu sugas, it īpaši parasto ozolu, bet tiek uzskatīts, ka lielākā rezistence pret baktēriju piemīt sarkanajam ozolam.
Livdanišķu senkapi
Livdanišķu senkapi ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aglonas pagasta Livdanišķos, netālu no Tartaka upes izteces no Pakaļņa ezera. Ezera pretējā krastā — Gūteņu pilskalns.
Aleksandrija (nozīmju atdalīšana)
Aleksandrija var būt:
Akciju indekss
Akciju indekss ir rādītājs, kas ļauj noteikt akciju kursa svārstību vai izmaiņu pakāpi kādā periodā.
Daži akciju indeksi ir globāli, piemēram, S&P Global 100, un tie izseko lielo starptautisko uzņēmumu sniegumu dažādos reģionos. Citi apskata konkrētu reģionu, piemēram, FTSE izstrādāts Āzijas un Klusā okeāna reģiona indekss. Tad ir nacionālie rādītāji, piemēram, FTSE 100 vai Dow, kas izseko uzņēmumus, kas uzskaitīti tikai noteiktā valstī.
Ir indeksi, kuru pamatā ir akcijas, kas uzskaitītas konkrētā biržā, piemēram, NASDAQ-100, un ir indeksi, kuru pamatā ir vairākas biržas, piemēram, Euronext 100. Ir arī specializēti indeksi, kas izseko tikai uzņēmumus konkrētā nozarē, piemēram, biotehnoloģiju vai nekustamo īpašumu jomās.
Aivars Pētersons
Aivars Pētersons ir LTV seriāla "Neprāta cena", kā arī TV3 Latvija seriāla "UgunsGrēks" un tā turpinājuma "Atgriešanās" tēls. Viņu tēlo latviešu aktieris Uldis Dumpis.
Harijs Sutars
Harijs Džeimss Sutars (en, dzimis ) ir Austrālijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, pārstāv Austrālijas futbola izlasi. Kopš 2023. gada Sutars pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Leicester City.
Iepriekš spēlējis Skotijas komandās Dundee United un Ross County, kā arī Anglijas komandās Stoke City un Fleetwood Town.
Austrālijas futbola izlases sastāvā debitējis 2019. gadā. Piedalījies 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Ričards Dokinss
Kļuvis pazīstams ar savu 1976. gada grāmatu The Selfish Gene, kas popularizēja uz gēniem centrētu evolūcijas teoriju. 1982. gadā ar grāmatu The Extended Phenotype R. Dokinss parādīja evolucionārās bioloģijas koncepciju. Tāpat pazīstamas ir viņa grāmatas The Blind Watchmaker (1986) un The God Delusion (2006) (latviešu valodā izdota 2014. gadā, Dieva delūzija). Strādājis arī Kalifornijas Universitātē Bērkli. Ir Londonas Karaliskās sabiedrības (Royal Society) loceklis. Ietekmējies no tādiem zinātniekiem kā Čārlza Darvina, Ronalda Fišera, Džordža Viljamsa, V. D. Hamiltona, Denjela Deneta un Bērtranda Rasela. Par savu darbu ir saņēmis vairākus dažāda mēroga apbalvojumus.
Aleksandrija (ASV)
Aleksandrija var būt:
Baku funikulers
Baku funikulers ir funikulera sliežu ceļš Baku, Azerbaidžānā. Tas savieno Neftčiler (Naftinieku) prospektu pilsētas vecajā daļā un mūsdienīgu rajonu Kalna parkā. Tā ir pirmā un vienīgā trošu dzelzceļa sistēma valstī.
Vēsture
Funikulers tika uzbūvēts pēc A. Lemberanska, toreizējā Baku pilsētas galvas, iniciatīvas. Tas tika atvērts 1960. gada maijā. Baku funikulers vairākkārtīgi ilgstoši remontēts. Tas tika slēgts un pamests 1980. gadu beigās un atsākts ekspluatēt 2001. gada beigās pēc kapitālā remonta, taču lielu popularitāti un attiecīgi ienākumus neguva. Baku funikulers tika atkal kapitāli remontēts 2007. gadā, tika ievērojami samazināts tā radītais troksnis, taču vagoni palika noplukušā stāvoklī. 2011. gadā to atkal uz 9 mēnešiem slēdza pilnīgai sakārtošanai diezgan lielas finanšu slepenības apstākļos un no jauna palaida pēc austriešu projekta 2012. gada 23. maijā, 22. maijā pilsētā sākoties Eirovīzijas dziesmu konkursam, lai gan plānotais starts bija divas nedēļas pirms tam. Funikulerā strādā 11 darbinieki. Padomju laikos tas izmantoja Harkivā būvētus vagonus. Tagad tiek lietoti Austrijā "CWA Constructions" būvētie.
Funikuleram ir divas stacijas, ko sauc par “Bahram Gur” (kas bija viens no Sasanīdu impērijas karaļiem) un “Šehidler Hijabani” ("Mocekļu aleja", nosaukta tā par godu upuriem, ko padomju karaspēks nogalināja 1990. gadā, formāli — lai apturētu armēņu slepkavošanas Baku).
Jakovs Vladimirovs
Jakovs Vladimirovs (ru; dzimis ) ir krievu, agrāk padomju, šaha problēmists, lielmeistars šaha kompozīcijā.
J. Vladimirovs ir Maskavas Aviācijas institūta docents.
Šaha kompozīcija
Pirmo uzdevumu J. Vladimirovs publicējis 1955. gadā. Viņš ir universāls šaha problēmists, kas šaha kompozīcijas sacerējis gandrīz visos tās žanros, un arī aktīvs tās propagandists, daudzu tai veltītu rakstu un grāmatu autors. Šaha kompozīcijā pastāv tēma, kas nosaukta viņa vārdā par Vladimirova tēmu.
No 1965. gada starptautiskais tiesnesis, no 1980. gada PSRS un no 1988. gada starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā. Ieguvis 232,50 FIDE albumu punktus.
No 1982. gada starptautiskais meistars šaha kompozīciju risināšanā.
Tavas mājas manā azotē
"Tavas mājas manā azotē" ir Prāta Vētras trešā studijas albuma "Viss ir tieši tā kā tu vēlies" dziesma ar Renāra Kaupera mūziku un vārdiem.
Dziesma nāca klajā 1997. gada nogalē un Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā tika pasludināta ne tikai par 1997. gada Radiohitu, bet arī par gada labāko pop&rok dziesmu. 1998. gadā „Prāta Vētra” ieskaņoja dziesmas anglisko versiju „Under My Wings”, kas izcīnīja Grand Prix Karlshamnas festivālā Zviedrijā.
2018. gadā "Tavas mājas manā azotē" ieguva 72. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Andris Kazinovskis
Andris Kazinovskis (dzimis Viļakā) ir latviešu lauksaimnieks un politiķis. Ilgstoši bijis Balvu novada pašvaldības deputāts un vadītājs, kā arī 13. Saeimas deputāts. Ievēlēts no Jaunās konservatīvās partijas, bet no tās izstājies. Iepriekš bijis arī vairāku citu politisko spēku biedrs.
Pēc Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas beigšanas strādājis par inženieri Balvu rajona padomju saimniecībā "Medņeva". Ar lauksaimniecību turpinājis nodarboties arī līdztekus pašvaldību un politiskajai darbībai, ir zemnieku saimniecības un viesu nama Susāju pagastā īpašnieks. A. Kazinovskis ir precējies, divas meitas.
Politiskā darbība
1995. gadā A. Kazinovskis nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Zemnieku savienības, Kristīgi demokrātiskās savienības un Latgales Demokrātiskās partijas saraksta. 1997. gadā kļuva par Balvu rajona padomes izpilddirektoru. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Balvu pilsētas domē no partijas "Jaunais laiks", bet sekojošajās 2009. gada pašvaldību vēlēšanās — Balvu novada domē jau no Zaļo un Zemnieku savienības. 2011. gadā A. Kazinovski ievēlēja par Balvu novada domes priekšsēdētāju Jāņa Trupovnieka vietā. Tāpat arī 2013. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Balvu novada domē un saglabājis domes priekšsēdētāja amatu. Pašvaldībā ievēlēts arī 2017. gada pašvaldību vēlēšanās.
2018. gadā A. Kazinovskis iestājies Jaunajā konservatīvajā partijā un no tās saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās. Sākotnēji netika ievēlēts, bet 2019. gadā kļuva par 13. Saeimas deputātu Ilgas Šuplinskas vietā, kura ieņēma ministres amatu Krišjāņa Kariņa valdībā.
2020. gada maijā, pēc domstarpībām administratīvi teritoriālās reformas jautājumos, izstājies no Jaunās konservatīvās partijas Saeimas frakcijas. Saeimas deputāta amatu zaudēja 2021. gadā, kad I. Šuplinska pēc atbrīvošanas no ministres amata atgriezās Saeimas darbā.
Dilmaņi (Sokolku pagasts)
Dilmaņi ir ciems Rēzeknes novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 8,4 km no pagasta centra Strupļiem, 27,8 km no novada centra Rēzeknes un 228,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P59 (Viļāni—Ružina—Malta).
Inguši
Inguši (inh, Ġalġay, ) ir nahu tauta Kaukāzā, galvenokārt dzīvo Krievijas Federācijas Ingušijas republikā. Ingušu kopējais skaits tiek lēst ap 488 tūkstošiem. Radniecīgi tuvākās tautasun etniskās grupas ir čečeni, bacbaji un kistini. Dominējošā reliģija ir sunnītu islāms.
Senicas apriņķis
Senicas apriņķis ir Slovākijas Trnavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trnavas apgabala Skalicas apriņķi ziemeļos un Trnavas apriņķi dienvidaustrumos, Trenčīnas apgabala Mijavas apriņķi austrumos, Bratislavas apgabala Malacku apriņķi dienvidos, kā arī Austriju un Čehiju rietumos.
Orisāre
Orisāre (arī Dzirnavupīte, Inese, Orizore) ir Sustalas labā krasta pieteka Cēsu novadā.
Iztece – no Ineša ezera dienvidaustrumiem. Tek ziemeļu-ziemeļaustrumu virzienā. Upe caurtek Vecpiebalgas dzirnavezeram. Ietek Sustalā lejpus autoceļa V846 (Vestiena–Vējava–Ineši) tiltam pār upi.
Orisāri šķērso valsts autoceļš P33 (Ērgļi—Jaunpiebalga—Saliņkrogs), tās krastos atrodas Ineši.
Futaba Kioka
Futaba Kioka (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Mukačeve
Mukačeve ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas galējos rietumos, Aizkarpatu apgabalā pie Latoricas upes. Transporta mezgls. Mukačeve ir Ukrainas armijas 128. mehanizētās brigādes (128-а окрема гвардійська Туркестансько-Закарпатська двічі Червонопрапорна механізована бригада) bāzes vieta.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 896. gadā hronikā Gesta Hungarorum, kurā stāstīts par ungāru ierašanos Panonijas līdzenumā. 1397. gadā Ungārijas karalis Sigismunds piešķīra pilsētu rutēņu kņazam Fjodoram Korjatovičam. 16. gadsimtā Mukačeve kļuva par Transilvānijas daļu. 18. gadsimta sākumā Mukačeve bija Antihabsburgu nemiernieka Ferenca II Rākoci (II. Rákóczi Ferenc, 1676-1735) galvenā bāze.
Pēc Pirmā pasaules kara Trianonas līgums iekļāva Mukačevi Čehoslovākijas sastāvā. Pēc 1938. gada Pirmajām Vīnes arbitrāžām Mukačeve tika iekļauta Ungārijā bija tās sastāvā līdz 1944. gada beigām, kad to ieņēma Sarkanā armija. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Rutēnija (Підкарпатьска Русь) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas pilsēta.
Cilvēki
18. gadsimta sākumā Mukačeve bija Ungārijas nacionālā varoņa Ferenca II Rākoci galvenā bāze. No 1821. līdz 1823. gadam Mukačeves (Palanokas) pilī bija ieslodzīts Grieķijas nacionālais varonis Aleksandrs Ipsilants. Mukačeve ir ungāru gleznotāja Mihāja Munkāči (Mihály Munkácsy, 1844-1900) dzimtā pilsēta.
Kurland
Kurland var būt:
Svētā Terēze no Lizjē
Marija Fransuāza Terēze Martēna (, baznīcā pazīstama kā Svētā Terēze no Bērna Jēzus jeb kā Svētā Terēze no Lizjē; dzimusi Alansonā, Francijā, mirusi  Lizjē, Francijā) bija franču karmelītu klostermāsa, viena no trim sievietēm, kas ir saņēmusi titulu baznīcas doktore.
Vecāki
Terēzes tēvs, Luī Martēns, un māte Zēlija Gerāna salaulājušies 1858. gada 13. jūlijā. Pirms tam abi vecāki jaunībā vēlējušies iet pa reliģiskā aicinājuma ceļu. Luī 20 gadu vecumā cerējis iestāties Lielā Svētā Bernarda klosterī, tomēr vājo latīņu valodas zināšanu dēļ viņš netika pieņemts. Pāris gadus jaunietis apguva latīņu valodu, taču pēc tam to pārtrauca, domājams tādēļ, ka saprata, ka tas nav viņa ceļš. Savukārt Zēlija, tāpat kā viņas māsa, vēlējās sekot Svētā Franciska no Sales piemēram. Viņa netika pieņemta, jo klostera priore viņai atbildēja, ka tas neesot viņas aicinājums. Tēvs pēc profesijas bija juvelieris un pulksteņmeistars, māte - mežģīņu audēja. Vecāki bērnus audzinājuši ļoti garīgā gaisotnē.
Bērnība
Terēze Martēna piedzima kā devītais bērns ģimenē. Tolaik viņas tēvam, Luī Martēnam, bija gandrīz 50 gadu, bet mātei Zēlijai - 41 gads. Pirmos četrarpus gadus, kas viņai atmiņā palikuši kā "saulainie gadi", Terēze pavadīja dzimtajā pilsētiņā Alansonā Francijas ziemeļos. Četrarpus gadu vecumā nomira viņas māte. Ģimene pārcēlās uz Lizjē. Deviņu gadu vecumā Terēze smagi saslima un atradās uz miršanas robežas. Pēc pēkšņas izveseļošanās meitene nolēma veltīt sevi kalpošanai Dievam un baznīcai karmelītu klosterī.
Jaunība
1889. gadā, 15 gadu vecumā Terēze mēģināja pirmo reizi iestāties klosterī, tomēr bīskaps atteicās viņai dot savu piekrišanu, aizbildinoties ar viņas nepilngadību. Nelīdzēja arī brauciens uz Romu audiencē pie pāvesta Leona XIII. Tomēr drīz pēc tam bīskaps, pārliecinājies, ka Terēzes izvēle ir nopietna, mainīja savu lēmumu, un Terēze varēja realizēt savu sapni kļūt par karmelītu mūķeni.
Pēc septiņiem klosterī pavadītajiem gadiem Terēzei sāka attīstīties tuberkuloze. 1897. gada 30. septembrī Terēze mira, paliekot nevienam nezināma mūķene no attāla klostera. Pēdējos dzīves gadus viņa veltīja laiku, rakstot autobiogrāfisku grāmatu, kurā aprakstīja savu dzīvi un apcerēja teoloģiskus jautājumus.
Mazais ceļš
Svētās Terēzes pārdomu galvenais jēdziens ir "Mazais ceļš". Tā viņa sauc svētuma sasniegšanas ceļu, kas neiekļauj sevī varonīgas rīcības vai varoņdarbu veikšanu ticības vārdā.
Bieži vien Terēzes "Mazais ceļš" tiek vērtēts, kā pārlieka sentimentalitāte un bērnišķīgs garīgums. Savukārt, Terēzes atbalstītāji norāda, ka viņa tiecās attīstīt pieeju garīgai dzīvei, kas būtu saprotama un atbalstāma praktizēšanai visiem, kas vēlas viņai sekot, neatkarīgi no to izglītības līmeņa.
Sviestbeka
Sviestbeka var būt:
Mērija Ebota
Mērija Pērkinsa Aivsa Ebota (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu rakstniece, recenzente un romānu autore. 1900. gadā startēja vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.