cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antans Smetona
Dzīvesgājums
Pēc augstskolas absolvēšanas Smetona atgriezās dzimtenē, kur Viļņā strādāja Agrārajā bankā. Dzimtenē viņš uzsāka aktīvu politisko un sabiedrisko darbību, darbojoties dažādās lietuviešu organizācijās. 1905. gada revolūcijas laikā piedalījās daudzu laikrakstu izdošanā un vadīšanā. Pirmā pasaules kara laikā vadīja un darbojās bēgļu palīdzības komitejā. 1916. gada vasarā kopā ar citiem lietuviešiem no Viļņas nosūtīja Vācijas impērijas Austrumu frontes komandierim prasību par lietuviešu nacionālajām tiesībām uz savu valsti. 1917. gada 6. septembrī Smetona sāka izdot laikrakstu "Lietuvos Aidas", kura pirmajā numurā rakstīja, ka lietuviešu pats svarīgākais uzdevums ir atjaunot savu valsti. 1917. gadā no 18. līdz 22. septembrim viņš piedalījās lietuviešu Viļņas konferencē, kur Smetonu ievēlēja par Lietuvas Padomes (vēlāk Lietuvas Valsts Padomes) priekšsēdētāju (1917—1919).
1918. gada 16. februārī Smetona bija viens no divdesmit Lietuvas Padomes locekļiem, kuri parakstīja Lietuvas neatkarības deklarāciju. No 1918. gada decembra līdz 1919. gada martam atradās lielākoties Vācijā un Skandināvijas valstīs, kur nodarbojās ar ārvalstu atbalsta iegūšanu. 1919. gada 4. aprīlī Lietuvas Valsts sapulce Smetonu ievēlēja par Lietuvas pirmo prezidentu. 1920. gada 19. aprīlī Smetonas vietā Lietuvas Satversmes sapulce par prezidentu ievēlēja Aleksandru Stulginski. Pēc neievēlēšanas Lietuvas Seimā Smetona no 1921. līdz 1924. gadam vadīja vairākus laikrakstus, darbojās publicistikā un bija mācībspēks vairākās augstskolās.
1926. gada 19. decembrī pēc demokrātiski ievēlētās valdības un prezidenta gāšanas Smetonu iecēla par valsts prezidentu, bet par premjerministru kļuva Augustīns Voldemārs. Lietuvā formāli saglabāja atsevišķas partijas un politiskās organizācijas. Līdz ar 1928. gada konstitūciju, kas būtiski paplašināja prezidenta pilnvaras, Smetona kļuva par Lietuvas autoritāro vadītāju. Lai arī 1931. un 1934. gadā notika prezidenta pārvēlēšana elektoru sapulcē, tomēr tā bija tikai formāla procedūra.
1940. gada vasarā, kad Padomju Savienība izteica ultimātu Lietuvai, Smetona nodeva savas pilnvaras premjerministram Antanam Merķim. 15. jūnijā Smetona kopā ar ģimeni pameta Lietuvu, lai dotos trimdā uz Vāciju un vēlāk Šveici. 1941. gadā viņš kopā ar radiniekiem izbrauca uz Amerikas Savienotajām Valstīm, kur dzīvoja pie sava dēla. Tur viņš sāka darbu pie savām atmiņām.
1944. gada 9. janvārī Smetona gāja bojā ugunsgrēkā sava dēla mājā Klīvlendā, kas izraisījis minējumus par iespējamo pasūtījuma slepkavību.
Eoīns Kolfers
Eoīns Kolfers (Eoin Colfer, dzimis ) ir īru rakstnieks. Dzimis nelielā Veksfordas pilsētiņā Īrijas dienvidaustrumu krastā. Viņa māte ir aktrise un pasniedz aktiermeistarību, tēvs bija sākumskolas skolotājs, vēsturnieks un mākslinieks. Viņu ģimenē bija pieci bērni, Eoīns bija otrais.
Mācījies tajā pašā sākumskolā, kur pasniedza viņa tēvs, Eoīns uzskata sākumskolas skolotāja profesiju par radošu un priecīgu. Un arī pats sapņoja būt par skolotāju kā tēvs.
Brīvajā laikā viņš sacerēja pasakas pēc ķeltu folkloras motīviem — par elfiem, gobliniem un citām pasakainām būtnēm. Pirmie šīs pasakas dzirdēja viņa skolēni, kuri labprāt klausījās stāstus ārpusstundu laikā.
"Artēmijs Fauls" nav pirmā Kolfera grāmata. Savu pirmo romānu „Bennijs un Omārs” viņš uzrakstīja 1995. gadā. Tas ir stāsts par divu zēnu draudzību un viņu piedzīvojumiem Ziemeļāfrikā. Šajā grāmatā Kolfers izmantoja savus iespaidus no ārzemju dzīves: no 1992. līdz 1996. gadam viņš kopā ar sievu Džekiju strādāja Saūda Arābijā, Tunisijā un Itālijā. Stāsts tika publicēts 1998. gadā un gandrīz kļuva par bestselleru. Grāmatas turpinājums „Bennijs un Mazais” tika publicēts 1999. gadā.
Vēl viens Kolfera bērnu romāns „Vēlēšanu saraksts” ieguva gada Grāmatas prēmiju Īrijā.
Tomēr pasaules slavu E. Kolferam atnesa romāns par jauno ļauno ģēniju Artēmiju Faulu. Panākumi bija tik iespaidīgi, ka autoram vajadzēja atstāt skolu, lai piedalītos savas grāmatas reklāmkompānijā.
Kolfers dažkārt atzinās, ka nebija gatavs tādai popularitātei un gribētu atgriezties pie pasniedzēja darba. Bet visdrīzāk tuvākajos pāris gados tas nenotiks, jo ar katru dienu Artēmijam Faulam ir vairāk un vairāk cienītāju.
Panzerkampfwagen I Ausf. F
'Panzerkampfwagen I Ausf. F' bija Vācijas vieglā tanka Panzerkampfwagen I sestā versija, kas tika ražota laika posmā no 1942. gada aprīļa līdz decembrim. Tā galvenie uzdevumi bija izlūkošana un kaujas stāvokļa novērošana. Tankam bija 25 mm līdz 80 mm biezas bruņas. Tam bija divu cilvēku apkalpe un bruņojumā divi MG-34 ložmetēji — abi iebūvēti rotējošā tornī. ''Panzerkampfwagen I Ausf. F'' versija tika saražota tikai 30 eksemplāros (pēc citiem datiem — tikai 12), 8 no tiem darbojās Krievijā, 1. tanku divīzijas sastāvā. Mazais saražotais skaits skaidrojams ar to, ka armijai bija nepieciešami lielāki un izturīgāki tanki, jo vieglais tanks ar diviem ložmetējiem vairs neatbilda tā laika prasībām.
3. novembris
3. novembris ir gada 307. diena (308. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 58 dienas.
Vārda dienas
Dagnija, Ērika
Moldāvija
Moldāvija ir vēsturisks reģions, kas atrodas starp Karpatu kalniem un Dņestras upi. Šajā teritorijā 1346. gadā sāka veidoties Moldāvijas vojevodas valsts, kas pastāvēja līdz 1859. gada 5. februārim, kad, apvienojoties ar Valahiju, tā radīja pamatu Rumānijas Karalistes izveidošanai. Tās austrumu daļā pastāv Moldovas Republika.
Vēsturiski un etniski cieši saistīta ar citām rumāņu apdzīvotajām valstīm — Valahiju un Transilvāniju. Sākotnēji atradās Ungārijas Karalistes un Polijas pakļautībā, vēlāk Osmaņu un Krievijas Impērijas pakļautībā. Savos ziedu laikos 15. gs beigās Moldāvija aizņēma apmēram 97 000 kv.km, no kuriem 47,5% atrodas mūsdienu Rumānijas teritorijā, 30,5% aizņem Moldova un 22% ietilpst Ukrainā.
Nosaukums
Moldāvijas nosaukums saistīts ar Moldovas upi, taču pastāv arī citas leģendas par tā izcelsmi. Agrīnajos pastāvēšanas laikos turku hronikās saukta arī par Bogdaniju (pēc valdnieka Bogdana I), kā arī Moldo-Valahiju, Bogdana Valahiju. Senkrievu hronkās saukta par Rosovlahiju (Valahija pie Krievijas), Moldoslāviju un Mazo Valahiju.
Ģeogrāfija
Moldāviju rietumos ierobežo Karpati, Čeremošas upe ziemeļos, Dņestras upe austrumos, Donavas delta un Melnā jūra dienvidos. Prutas upe Moldāvijas teritoriju sadala apmēram uz pusēm.
Reliģija
Reliģijas jautājumam viduslaikos bija liela politiskā nozīme. Ungārijas un Polijas dinastiskās savienības periodā Bogdana I pēctecis Laču 1370. gadā izvēlējās pāriet katolicismā, taču Moldāvija oficiāli joprojām bija ortodoksāli pareizticīgā valsts, kuras valdnieki pēc 1382. gada konfliktēja ar Konstantinopoles patriarhu par tiesībām iecelt jaunizveidotās Moldāvijas Metropolijas vadītāju, ko beigās izšķīra par labu Moldāvijas vojevodām. Valstī pastāvēja lielas vācu un ungāru katoļu minoritātes, kā arī pēc 1460. gada valsts pieņēma husītu bēgļus.
Vēsture
14. gadsimta sākumā Ungārijas karalis Kārols I Anžū izmantoja senkrievu Galīcijas-Volīnijas kņazistes sabrukumu, lai pavirzītu savas valsts robežas uz austrumiem, un nostiprinātos pret mongoļiem. 1342. un 1345. gadā ungāri sakāva mongoļus. Ungārijas karalis Luijs I nosūtīja vojevodu Dragošu Vode izveidot aizsardzības nocietinājumus pret Zelta ordu pie Siretas upes, kā rezultātā Baijas pilsētas apkārtnē radās ungāru vasaļvalsts Moldāvija (ungāru Moldvabánya), kurā Dragošs valdīja no 1351. līdz 1353. gadam. 1359. gadā valahu vojevods Bogdans, kam bija radies konflikts ar Ungārijas karali Lajošu I, šķērsoja Karpatus, ieņēma Moldāviju un izveidoja neatkarīgu valsti, kuru 1365. gadā atzina Ungārija. Bogdans I savu galvaspilsētu pārcēla uz Siretu. Reģions, kas apmēram sakrīt ar Bukovinas robežām, veidoja jaunās valsts Augšzemi (Ţara de Sus), kur vēlāk atradās galvaspilsēta Jasi, kamēr teritorijas ap Prutas upi veidoja Lejaszemi (Ţara de Jos), kurā atradās senā galvaspilsēta Sučava. Par Besarābiju sauca aptuveno Budžakas teritoriju.
Petru I Mušate nostiprināja savu varu, pieņēma titulu Petrus Waiwoda dei gratia dux Terre Moldavie, pēc Lajoša I Lielā nāves izmantoja Ungārijas-Polijas personālūnijas beigas, lai atbrīvotos no ungāru kontroles un 1387. gada 26. septembrī kļuva par Polijas karaļa Jagaiļa vasali. Petru I paplašināja savas valsts robežas līdz Donavas deltai un sasniedza robežu ar Valahiju. Viņa brāļa Romana I iekarojumi deva Moldāvijai izeju uz Melno jūru. 1385. gadā galvaspilsēta tika pārcelta uz Sučavu.
Lai arī Aleksandrs I tronī kāpa ar ungāru atbalstu, viņš ātri pārgāja poļu pusē, un kā Polijas sabiedrotais piedalījās Grīnvaldes kaujā un Marienburgas pils aplenkumā. Aleksandra I veiksmīgajam valdīšanas posmam sekoja politiskās krīzes desmitgades, kuru laikā par troni cīnījās ungāru un poļu atbalstītie kandidāti. Reģionā aizvien ietekmīgāka kļuva arī Osmaņu impērija.
Stefans III Lielais nostiprinājās tronī ar Valahijas valdnieka Vlada III Drakula atbalstu, un viņa varas gados Moldāvija sasniedza savas varenības augstāko punktu attiecībā pret visiem saviem lielajiem kaimiņiem — poļiem, ungāriem un osmaņiem. Moldāvu tirdzniecības flote kuģoja Vidusjūrā un piestāja Venēcijas un Dženovas ostās.
Stefans vairākos karos sakāva ungārus. 1473. gadā, iebrūkot turku iekarotajā Valahijā, viņam izdevās ieņemt Bukaresti un 1475. gadā sakaut Osmaņu pretuzbrukumu. Stefans iebruka Galīcijā un 1497. gadā sakāva poļus. Taču Stefanam neizdevās izvairīties no Osmaņu varas. 1484. gadā viņam nācās turkiem atdod divus galvenos cietokšņus Budžakā un 1498. gadā kļūt par Osmaņu vasali. 1503. gadā nācās atdot turkiem Besarābiju. 1514. gadā sākās gadskārtējo meslu maksāšana turkiem.
Pētera IV Rareša valdīšanas laikā Moldāvija zaudēja karā ar Hābsburgiem par teritoriju kontroli Transilvānijā, viņš cieta sakāvi karā ar poļiem un turkiem un bija spiests bēgt no valsts. Viņa mantinieks osmaņiem atdeva Benderus.
Sākot ar 16. gadsimtu, Moldāvijā valdīja politiskā un militārā nestabilitāte. Valdnieku vara kļuva tik vāja, ka no 1520. gada tie pārtrauca izdot savu naudu, vai arī izmantoja viltotu naudu. Vairs netika sasaukta liela armija, bet uzturētas nelielas algotņu vienības. 16-18. gadsimtā Moldāvijas tronī regulāri mainījās valdnieki, kurus ievēlēja bajāru padome. Vēlēšanu laikā konkurenti centās piekukuļot bajārus, lai panāktu savu ievēlēšanu. Ievēlēto valdnieku varas laiks parasti nebija ilgs un beidzās vardarbīgi. Viņi nepārtraukti konfliktēja ar bajāriem un citiem troņa pretendentiem. Juku laikā lielāku ietekmi ieguva dažādas bajāru ģimenes, kuras vērsās pie Osmaņiem pēc atbalsta. Moldāvijas teritorijā bieži iebruka turki, tatāri un poļu-lietuviešu karaspēks.
1600. gadā Valahijas princis Mihails Drosmīgais papildus Transilvānijas tronim uz dažiem mēnešiem ieguva arī Moldāvijas troni.
Krievijas iekarojumi
Krievijas cars Pēteris I savas lielvalsts paplašināšanas plānus virzīja arī Melnās jūras virzienā. Pēc krievu sakāves 1710.-1711. gada karā Ahmeds III centās nostabilizēt nemierīgo vasaļvalsti. Viņš izbeidza bajāru vēlētu valdnieku sistēmu un līdz 1821. gadam turku sultāni tieši iecēla Moldāvijas valdniekus no Konstantinopoles grieķu aristokrātijas (Fenariotu) vidus, kuru galvenais uzdevums bija iekasēt nodokļus un nosūtīt tos valdniekam.
Ar 1791. gada 29. decembra Jasu miera līgumu visas Osmaņu zemes aiz Dņestras labā krasta ieguva Krievija. Pēc nākamā kara, 1812. gadā Krievija ieguva Moldāvijas austrumu zemes līdz Prutas upei, kur tika izveidota Besarābijas guberņa. Šis teritorijas dalījums pa Prutu ir aizsākums mūsdienu robežai starp Rumāniju un Moldāviju, kā arī strīdiem par moldāvu identitāti (Moldovēnisms), jo Besarābijas teritoriju agri atšķēla no vēsturiskās Moldāvijas un Valahijas, kas 19. gadsimta vidū apvienojoties izveidoja Rumānijas valsti un rumāņu nāciju.
1826. gadā Krievijas spiediena rezultātā Osmaņi Moldāvijā atkal atļāva vietējo valdnieku vēlēšanas, taču pēc 1828.-1829. gada krievu-turku kara Valahiju un Moldāviju, kas juridiski palika Osmaņu impērijas sastāvā, faktiski kontrolēja krievu militārā pārvalde, kas turpinājās līdz 1856. gada Krimas karam, kas vērsts uz Krievijas ietekmes samazināšanu reģionā. Kara rezultātā Krievija bija spiesta Moldāvijai atdot vairākus Melnās jūras piekrastes apgabalus.
Rumānijas izveidošanās
1847. gadā izveidojās Valahijas un Moldāvijas muitas savienība. 1853. gadā nodibinājās Nacionālā partija, kas vēlējās panākt vienotas rumāņu valsts izveidošanu. Pēc 1856. gada Krimas kara Valahija un Moldāvija nonācs Eiropas lielvalstu politiskajā kontrolē. Kopā ar tradicionālajām Osmaņu un Krievijas Impērijām, par abām rumāņu zemēm lēma Lielbritānija, Austroungārijas impērija, Francijas Otrā impērija, Sardīnijas Karaliste un Prūsijas Karaliste.
Lielvalstis atļāva ierobežotas Valahijas un Moldāvijas savienības izveidošanu, taču neparedzēja aizliegumu, ka par valdnieku nevarētu ievēlēt vienu cilvēku. 1859. gada 17. janvārī Aleksandrs Joans Kuza tika ievēlēts par Moldāvijas princi un 5. februārī arī par Valahijas princi. 1861. gada dcembrī abas provinces formāli izveidojs vienotu valsti, par kuras valdnieku 1866. gadā kļuva vācu princis Karols I un 1881. gadā beidzot tika izveidota neatkarīga Rumānijas Karaliste.
Microsoft Access
Microsoft Access ir relācijas datubāzes pārvaldības sistēma. Tā ir izveidota, lai lietotājiem atvieglotu darbu ar lieliem datu apjomiem. Visi datu bāzē izmantojamie objekti saistīti vienā kopīgā sistēmā. Šo saistību nodrošina saites starp tabulām.
Microsoft Access galvenās objektu grupas.
Kam var izmantot Microsoft Access? Piemēram to var izmantot:
Pirms izveidot savu datu bāzi, ir nepieciešams zināt dažus nosacījumus.Šajā veidošanas procesā ļoti svarīgs ir sistēmas projektēšana un modelēšana. Šo sistēmu var salīdzināt ar ēku, kuru vēlamies būvēt. Un pirms šīs ēkas būvēšanas viss tiek rūpīgi apdomāts: cik liela būs ēka, kas tajā dzīvos, kādas telpas vēlamies. Tikai pēc tam šī informācija tiek nodotas projektētājiem un tikai vēl pēc tam tiek sākta ēkas būvniecība.
Arī datubāzes veidošanā svarīgi apdomāt vairākus jautājumus, piemēram, kam paredzēta sistēma, kādu informāciju vēlamies tajā apstrādāt utml. Galveno atbilžu kopumu, kas sniedz atbildes uz globāliem sistēmas jautājumiem sauc par sistēmās specifikāciju.
Organiskā ķīmija
Organiskā ķīmija ir ķīmijas nozare, kas pēta organiskās vielas un to reakcijas. (Oglekli saturošas vielas). Par organiskām vielām netiek uzskatīti karbonāti, karbonili, karbīdi, cianāti, cianīdi un rodanīdi (cianosulfīdi). Visas organiskās vielas satur oglekli, taču ne visas oglekli saturošās vielas ir organiskās vielas. Ogleklis ir izplatītākais elements, kas spēj veidot stabilas ķīmiskās saites ar citiem oglekļa atomiem.
Organiskās ķīmijas likumi:
Necikliskie savienojumi iedalās 2 grupās:
Organiskajos savienojumos starp oglekļa atomiem var būt:
Vēsture
19. gadsimta sākumā ķīmiķi galvenokārt domāja, ka dzīvo organismu savienojumi ir pārāk komplicēti uzbūvē, lai spētu sastāvēt no neorganiskām vielām, un dzīvu organismu vielām īpašības piešķir sevišķs "vitāls spēks" jeb vitālisms. Viņi nosauca šos savienojumus par "organiskiem", un atzina, ka tie jāpēta atšķirīgi no neorganiskiem materiāliem. Tie bija daudzsološi pētījumi.
Liels solis uz priekšu organiskās ķīmijas attīstībā bija atklājums, ka organiskām vielām varētu būt saistība ar neorganiskiem savienojumiem un tos varētu iegūt laboratorijā bez "vitālā spēka" palīdzības. Aptuveni 1816. gadā Maikls Ševrols (Michel Chevreul) sāka pētīt ziepes, kas bija veidotas no dažādiem taukiem un sārmiem. Viņš izdalīja dažādas organiskas skābes, kas kombinācijās ar sārmiem veido ziepes. Iegūstot šīs vielas individuālā veidā, viņš demonstrēja, ka ir iespējams veikt ķīmiskas izmaiņas dažādos taukos (kuri tradicionāli nāca no organiskiem avotiem), radot jaunus savienojumus bez "vitālā spēka" līdzdalības. 1828. gadā Frīdrihs Vēlers (Friedrich Wöhler) pirmais ieguva organisku vielu - urīnvielu jeb karbamīdu, kas ir urīna sastāvdaļa, no neorganiskas vielas - amonija cianāta NH4OCN. Tagad šo reakciju sauc par Vēlera sintēzi. Kaut arī Vēlers vēl ilgu laiku neizdarīja secinājumus, kas varētu apgāzt teoriju par "vitālo spēku", šis bija pagrieziena punkts organiskajā ķīmijā.
Nākamo lielo soli veica Viljams Henrijs Perkins 1856. gadā, kurš, mēģinādams mākslīgi sintezēt hinīnu, nejauši ieguva organisku krāsvielu (tagad to sauc par Perkina purpurvioleto jeb moveīnu). Tas izraisīja milzīgu naudas pieplūdumu un interesi par organisko ķīmiju. Cits solis bija DDT iegūšana laboratorijā, kas izdevās austriešu ķīmiķim Otmāram Zeidleram 1874. gadā (šī savienojuma insekticīdās īpašības tika atklātas tikai 1939. gadā).
Izšķirošais lūzums organiskās ķīmijas teorijā bija organisko savienojumu struktūras jēdziens, kuru neatkarīgi viens no otra un vienlaicīgi izstrādāja Frīdrihs Augusts Kekulē un Arčibalds Skots Kūpers 1858. gadā. Abi ķīmiķi izvirzīja teoriju, ka četrvērtīgie oglekļa atomi var savienoties viens ar otru, veidojot oglekļa atomu ķēdes un gredzenus. Šo struktūru bija iespējams noskaidrot, izmantojot ķīmiskās reakcijas.
Farmaceitiskās ķīmijas pirmsākumā - 19. gadsimta pēdējā dekādē — vācu ķīmiķis Fēlikss Hofmans, firmas Bayer AG darbinieks, sāka iegūt acetilsalicilskābi, ko pazīst arī kā aspirīnu, medicīniski izmantojamā formā.
Agrāk organiskās reakcijas tika pielietotas, izmantojot nejaušības principu, "uz labu laimi". Tādējādi tika iegūtas daudzas vielas, kā nejauši atklātais Perkina purpurvioletais. Sākot ar 20. gadsimtu, organiskās ķīmijas progress ļāva sintēzēm izmantot specifiski izvēlētas sastāvdaļas un pat izplānot molekulu sintēzi ar vēlamo struktūru. Jaunu vielu sintēze no dotajām iespējami vienkāršām sastāvdaļām tiek saukta par totālu sintēzi. Dabisku vielu totāla sintēze sākās ar urīnvielu, bet vēlāk tika iegūtas sarežģītākas vielas, kā glikoze vai terpineols. 1907. gadā Gustavs Kompa veica pirmo komerciālo totālo sintēzi, iegūdams naftalīnu. Ļoti nozīmīgi bija atklājumi farmaceitiskajā ķīmijā, piemēram, holesterīna atvasinājumu sintēze pavēra ceļu uz cilvēka hormoniem un to modificēšanu. Kopš 20. gadsimta sākuma totālās sintēzes sarežģītība pieauga, piemēram, tika iegūta lizergīnskābe un vitamīns B12. Šodien, izmantojot tā saucamās asimetriskās sintēzes, iespējams iegūt pat vielu ar 10 optiskajiem centriem noteiktus optiskos izomērus.
Bioķīmija jeb dzīvo organismu ķīmija, sāka pētīt tajos ietilpstošo savienojumu struktūru un mijiedarbību kā in vitro (laboratorijā, ārpus dzīvā organisma), tā arī in vivo (dzīvajās sistēmās), tikai 20. gadsimtā, paveroties lielām iespējām iegūt jaunus organiskos savienojumus.
Ziemeļanatolijas lūzums
Ziemeļanatolijas lūzums ir viena no aktīvākajām lūzuma zonām pasaulē. Turcija, kuras teritorijā ir šis lūzums, atrodas uz tektonisko plātņu malas, kur satiekas Eirāzijas plātne ar Arābijas plātni. Ziemeļanatolijas lūzumā plātnes kustas ar ātrumu no 1 līdz 20 centimetriem gadā.
1999. gadā šajā lūzumā notika pēdējās divas lielākās zemestrīces: Izmitas zemestrīce un Dizdžes zemestrīce.
Svilpis
Izplatība
Svilpis izplatīts visā Eiropā un pāri Āzijas mērenās joslas teritorijai līdz pat Kamčatkai. Areāla Āzijas daļa plešas pāri Sibīrijas dienvidiem, ietverot arī Kazahstānas ziemeļaustrumus, Mongolijas ziemeļus un Ķīnas ziemeļaustrumus. Ārpus Eiropas sastopams arī vietām Turcijā un Irānas ziemeļos.
Svilpis galvenokārt ziemo ligzdošanas teritorijā, tomēr vairums tālāk ziemeļos mītošo populāciju veic tuvākus vai tālākus klejojumus uz dienvidiem, arī ārpus ligzdošanas areāla. Reizēm ieklejo Ziemeļāfrikā (Marokā un Alžīrijā), Islandē un ASV.
Latvijā
Svilpis Latvijā ir diezgan parasts ligzdotājs un ziemotājs. Daļa putnu rudenī aizklejo un citi ielido no ziemeļiem. Ceļošanas laikā parasts, bet skaits gadu no gada svārstās. Latvijā mājo nominālpasuga P. p. pyrrhula.
Izskats un pazīmes
Piemīt dzimumu dimorfisms. Tēviņam ir tēraudpelēka mugura un koši sarkanas krūtis un vēders. Mātītei mugura gaiši pelēka (nedaudz tumšāka kā pavēdere), vēders un krūtis rozīgi pelēki. Abiem dzimumiem ir melna galva, pazode, spārnu lidspalvas un aste ar zilu metālisku spīdumu, balta vēdera lejas daļa un zemaste. Uz spārniem plata, gaiši pelēka vai balta josla. Knābis melns, kājas un acis brūnas. Jaunie putni brūnāki nekā mātīte, kā arī tiem nav melnā galvas apspalvojuma.
Uzvedība
Svilpis uzturas zemieņu un zemu kalnu lapu koku, skujkoku un jauktu koku mežos (ar priedēm, eglēm un lapeglēm), krūmājos, parkos un dārzos, arī viršu tīreļos, ceļmalās un krūmainās tīrumu malās.
Svilpis visu gadu uzturas pa pāriem vai nelielos ģimeņu bariņos. Pavasarī reizēm veido barus, kuros ir apmēram 50, retāk vairāk kā 100 īpatņi. Svilpis kopumā ir ļoti uzmanīgs un grūti novērojams putns, uzturas koku zaros, ļoti reti uz zemes. To vieglāk atpazīt pēc dziesmas, kas skan līdzīgi aprautu svilpju skaņām.
Barošanās
Svilpis galvenokārt barojas ar sēklām, asniem un pumpuriem. Tas nolaižas zara galotnē un lēnām pārvietojas virzienā uz stumbru, pa ceļam noknābjot pumpurus. Tā kā barojas arī ar augļu koku pumpuriem, tad augļu dārzos var kļūt par kaitēkli. Tomēr ar pumpuriem barojas tikai pavasarī, kad trūkst sēklu. Labprātāk barojas ar nātru, skābeņu un kazeņu, kā arī ligustra, bērza un oša sēklām. Barojas arī ar bezmugurkaulniekiem. Ziemā svilpis barojas arī putnu barotavās.
Ligzdošana
Svilpji veido monogāmus pārus. Riesta laikā tēviņš baro mātīti. Ligzdošanas sezona tipiski ilgst no aprīļa beigām līdz septembra vidum. Ligzdu būvē mātīte, bet tēviņš pienes materiālus. Tā vīta no sausas zāles, saknītēn, sūnām, ķērpjiem un lapām, novietota uz vaļīgi sakrautas žagaru pamatnes. Atrodas biezos krūmos, kazenājos un sausseržos, vai uz plakana skujkoku zara, apmēram 0,5—5 m augstumā virs zemes.
Sezonā 2—3 perējumi. Dējumā 4—7 gaiši zilas olas ar sarkanbrūniem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas, perē tikai mātīte. Tēviņš to tikmēr baro. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Putnēni tiek baroti ar sēklām un kukaiņiem. Sēklu atnešanai svilpjiem ir īpaši vaigu maisi, kas atrodas zem knābja pamatnes, mēles katrā pusē. Jaunie putni izlido 12—18 dienu vecumā.
Sistemātika
Svilpim ir 10 pasugas:
Kalcija hlorīds
Kalcija hlorīds (CaCl2) ir balta, kristāliska, higroskopiska viela. To lielākoties iegūst kā blakusproduktu nātrija karbonāta ražošanā, lai arī to var iegūt, sālsskābei reaģējot ar kalcija karbonātu vai kādu citu kalcija savienojumu. Kalcija hlorīds ar ūdeni veido dihidrātu, tetrahidrātu un heksahidrātu (attiecīgi piesaistītas 2, 4 un 6 ūdens molekulas). Šķīdība ūdenī ir 74,5 g/100ml (pie 20 °C).
Elektrolizējot kalcija hlorīda kausējumu, iegūst metālisku kalciju. Kalcija hlorīds ir higroskopisks un to lieto gāzu un neūdens šķidrumu žāvēšanai. Koncentrēti kalcija hlorīda šķīdumi uzsūc ūdeni. Sausam kalcija hlorīdam šķīstot ūdenī, izdalās siltums. Kalcija hlorīdu dažreiz lieto ceļu kaisīšanai, jo tas ir mazāk kaitīgs dabai kā nātrija hlorīds un eitektiskais maisījums ar ūdeni sasalst tikai pie -55 °C (nātrija hlorīda eitektiskais maisījums sasalst pie aptuveni 20 °C). Kalcija hlorīda šķīdumu dažreiz lieto par aukstumnesēju.
2009.—2010. gada LSBL sezona
2009.—2010. LSBL sezona bija 15. Latvijas sieviešu basketbola līgas sezona. Sezona sākās un noslēdzās. Tajā piedalījās 7 komandas. Par Latvijas čempionēm kļuva Rīgas TTT, finālspēļu sērijā uzvarot SK Cēsis. Tāpat kā iepriekšējās sezonās, izslēgšanas spēlēs pusfināli notika līdz divām uzvarām, taču fināli līdz trim. Sezonas sākumā tika paredzēts, ka sezona tiks sadalīta divos posmos: pirmajā posmā, kas risinās no līdz, 7 komandas savā strapā izspēlē 2 apļus, otrajā posmā - divas labākās vienības piedalās Sieviešu Baltijas basketbola līgas sacensībās un pārējās piecas komandas savā starpā izspēlē vēl četrus apļus. Izslēgšanas turnīrā piedalās četras labākās komandas - divas Baltijas līgā spēlējošās un divas labākās no pilnu regulāro sezonu spēlējošajām. Taču sakarā ar SBBL neizveidošananos, sezonas vidū tika mainīts nolikums, kas paredzēja, ka visas komandas aivada kopumā četrus apļus.
Par 1. vietu
Finālā tikās TTT Rīga un SK Cēsis basketbolistes. Par Latvijas čempionēm 5 spēļu sērijā kļuva TTT Rīga basketbolistes. Par izslēgšanas spēļu vērtīgāko spēlētāju tika atzīta TTT spēlētāja Latanja Vaita. Pēc finālsērijas trešās spēles no SK Cēsis galvenā trenera amata tika atbrīvots Ainārs Zvirgzdiņš. Atlikušās divas spēles komandu vadīja Varis Krūmiņš.
Mantra
Mantra (sanskritā मंत्र) ir īpaša skaņa, vārds, lūgšana, vai himna. Mantru skaitīšanu vai dziedāšanu reizēm iekļauj vairākās meditāciju praksēs un dažādos garīgo tradīciju rituālos. Mantras esot "spēka vārdi", kas palīdzot fiziski un garīgi sakoncentrēties. Praktizētāji pieņem, ka mantru skaņas ir svētu skaņu "domformu" tēli, kas labvēlīgi iedarbojās uz prātu un ķermeni un kā terapija harmonizē apziņu ar "gara pasauli" un Visumu.
Raksturojums
Apgalvots, ka pirmās mantras sacerētas vismaz 2000. gadus p.m.e. Indijā, vēdiskā laikmetā un ir saistītas ar agrīno hinduismu. Mantras izmanto hinduismā, budismā, džainismā, sikhismā un citās tradīcijās un mantrām līdzīgas himnas un dziesmas sastopamas arī zoroastrismā, daoismā un kristietībā. Mantru nozīme un pielietojums vairākās reliģiskās tradīcijās atšķirās, bet hinduistu tantrā tās ir nepieciešamas. Tantrā mantras esot dievības manifestācija, personīgs formulējums, kas tikai esot lietderīgs pēc iniciācijas. Mantras parasti skaita ritmiski un saista ar garīgām tradīcijām, kā arī praktikanta ilgām pēc patiesības, realitātes, gaismas, miera, mīlestības, gudrības, rīcības vai citām vērtībām. Reizēm mantras esot tikai pacilājošas skaņas.
Ticējumi
Mantru skaitīšanu vēsturiski saista ar sakrālo un ar dievībām, ar mistisko un maģisko, kā arī ar dažādiem ticējumiem par "enerģijas atbrīvošanu" un ar prāta vai garīgo spēku kopšanu. Tās skandējot "atbrīvojas enerģijas plūsma," kas palīdzot apziņai izkļūt no maldiem. Ājurvēdā pastāvot "mantru terapija."
Norveja
Norveja (Norway Station) bija Norvēģijas vissezonas polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies uz Fimbulisena austrumos no Blošimenas salas 36 km no ledāja frontes. Stacija izveidota Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros, tās būve pabeigta 1957. gada 20. janvārī. Pirmās divas ziemas stacijā ziemoja 14 cilvēku komanda, trešajā — 9. Paši ekspedīcijas dalībnieki staciju sauca par Fimbulu (Fimbul).
Stacija tika slēgta 1960. gada janvārī un par simbolisku samaksu nodota Dienvidāfrikas nacionālajai antarktiskajai ekspedīcijai (SANAE), kas to izmantoja savu pirmo divu ekspedīciju pārziemošanai.
Faetonts (asteroīds)
Faetonts (oficiālais nosaukums 3200 Phaethon) ir asteroīds, kurš šķērso Zemes, Marsa, Veneras un Merkura orbītas. Tam ir neparasti parametri, iespējams, ka tas reiz bijis komēta.
Asteroīdu atklāja astronomi Saimons F. Grīns (Simon F. Green) un Džons K. Deivis (John K. Davies), pārlūkojot IRAS (Infrared Astronomical Satellite) datus par kustīgajiem objektiem. Par to tika paziņots Starptautiskās Astronomiskās apvienības cirkulārā IAUC 3878. Šeit tika sniegts arī amerikāņu astronoma Čārlza T. Kovala (Charles T. Kowal) vizuālais apstiprinājums, kurš ziņoja, ka tas izskatās asteroidāls. Faetonts bija pirmais asteroīds, kuru atklājis kosmiskais aparāts. Asteroīda diametrs ir 5,1 km.
Faetonta raksturīgākā īpatnība ir fakts, ka tas pietuvojas Saulei tuvāk nekā citi asteroīdi. Tā perihēlijs ir tikai 0,140 AU. Asteroīda virsmas temperatūra perihēlijā var sasniegt apmēram 1025 K. Šā iemesla pēc, tas ir nosaukts par Faetontu, Saules dieva Hēlija dēlu.
Faetonta pazīmes ir līdzīgas komētām. Vienīgi nav novērota komētas aste, gāzu izplūde. Tomēr cirkulārā IAUC 3881 bija aprakstīti amerikāņu astronoma Freda Vaipla (Fred Whipple) novērojumi, par to, ka 19 novēroto Geminīdu meteoru orbītas ir līdzīgas Faetonta orbītai. Tādējādi Faetonts kļuva par ilgi meklēto Geminīdu izraisītāju. Savas orbītas dēļ, tas tiek klasificēts kā Apollona tipa asteroīds. Tas klasificējas arī kā B tipa asteroīds, jo veidots no tumša materiāla. Abas pazīmes raksturīgas arī komētām.
2017 Satuvināšanās ar Zemi
2017. gada 16. decembrī Faetons satuvināsies ar Zemi līdz 0,06893187 AU (10,312,061 km). Attālums ir zināms ar 3-sigma precizitāti ± 50 km. Asteroīds būs pietiekoši spilgts, lai redzētu nelielos teleskopos, sasniedzot 10.8 zvaigžņlielumu. <BR>
6. novembris
6. novembris ir gada 310. diena (311. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 55 dienas.
Vārda dienas
Leo, Leonarda, Leonards, Leons, Linards
Česlavs Milošs
Česlavs Milošs (pl, dzimis Šeteņos Lietuvā, miris  Krakovā, Polijā) bija lietuviešu cilmes poļu un amerikāņu dzejnieks un esejists. 1980. gada Nobela prēmijas literatūrā laureāts.
Savos darbos Česlavs Milošs parādīja, ka Austrumeiropas reģions ir ļoti fascinējošs, daudzveidīgs un ar vecām, dzīvām tradīcijām. 1953. gadā iznākušajā grāmatā "Sagūstītais prāts" viņš asi kritizēja komunistisko iekārtu un pēdējā nodaļā "Baltieši" pauda, ka viņa, brīva rakstnieka, uzdevums ir ļaut apspiestajiem (baltiešiem) runāt caur viņu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1911. gadā Šeteņos (Šeteniai) Lietuvas vidienē, tolaik Kauņas guberņas sastāvā, inženiera Aleksandra Miloša un viņa sievas Veronikas, dzimušas Kunatas, ģimenē. Viņa mātes senči piederēja senai lietuviešu dižciltīgo Siruču (Siručiai vai Syrutis) dzimtai. Dzīvodams daudznacionālā vidē, kāda tolaik bija Lietuva, jau no agriem gadiem labi runāja ne tikai poliski, bet arī lietuviski, krieviski, kā arī angļu un franču valodās.
Sākoties Pirmajam pasaules karam Milošu ģimene devās uz Iekškrieviju, kur piedzīvoja revolūciju un boļševiku varas dzimšanu. Pēc PSRS—Polijas miera līguma noslēgšanas, ģimene 1920. gadā apmetās uz dzīvi Viļņā, kas tolaik kļuva par Polijas sastāvdaļu. Viļņā Milošs pabeidza Sigismunda Augusta ģimnāziju un studēja jurisprudenci Viļņas Universitātē. Šeit 1930. gadā viņš publicēja pirmos dzejoļos. Arī vēlākos darbos Milošs kavējas atmiņās par Viļņu un mācību laiku tajā.
Neilgi pirms Otrā pasaules kara sākuma pārcēlās uz Varšavu. Kara laikā piedalījās poļu pretošanās kustībā, paralēli publicējot dzeju pagrīdes izdevumos. Pēc kara beigām Milošs kļuva par Polijas vēstniecības kultūras atašeju Vašingtonā, pēc tam Parīzē. 1951. gadā, Polijā nākot pie varas komunistiskajam režīmam, Milošs Parīzē lūdza politisko patvērumu. Šeit 1953. gadā Milošs publicēja vienu no saviem ievērojamākajiem darbiem "Sagūstītais prāts" (Zniewolony umysł) — par intelektuāļu vietu totalitārismā.
1960. gadā pārcēlās uz ASV, kur pasniedza slāvu filoloģiju Kalifornijas Universitātē, Bērkli. 1970. gadā ieguva ASV pilsonību.
Pēc komunisma krišanas pārcēlās atpakaļ uz dzīvi Polijas intelektuāļu centrā — Krakovā, kur mira, 93 gadu vecumā.
Bērziņa Ministru kabinets
Andra Bērziņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 2000. gada 5. maija līdz 2002. gada 7. novembrim.
Džodija Fostere
Alīsija Kristiāna "Džodija" Fostere (en; dzimusi Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise, filmu režisore un producente.
Džodija Fostere uzsāka filmēties jau trīs gadu vecumā, kad piedalījās reklāmu filmēšanā. Viņas pirmā loma bija 1976. gada filmā "Taksists". Par lomu filmā viņa tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā "labākā otrā plāna aktrise". Tajā pašā gadā viņa filmējās kulta filmā The Little Girl Who Lives Down the Lane. Par lomu 1988. gada filmā "Apsūdzēts" (The Accused) viņa saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise. Otru Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise viņa saņēma par FIB praktikantes Klarisas Stārlingas lomu 1991. gada filmā "Jēru klusēšana". Ceturto reizi par labāko aktrisi "Oskaram" viņa tika nominēta par vientuļnieces lomu 1994. gada filmā "Nella" (Nell). Tāpat ir filmējusies filmās "Maveriks" (Maverick; 1994), "Kontakts" (1997), "Baiļu istaba" (2002), "Lidojuma plāns" (2005), "Insaiders" (2006), "Svešinieks tevī" (The Brave One, 2007), "Nimas piedzīvojumu sala" (Nim's Island; 2008).
Papildu divās Amerikas Kinoakadēmijas balvām viņa ir saņēmusi trīs BAFTA kino balvas, trīs Zelta globusa balvas, Ekrāna aktieru ģildes balvu un tikusi nominēta divām Emmy balvām.
Jaunā partija
Jaunā partija bija politiska partija Latvijā. Sākta veidot 1997. gadā, dibināta 1998. gada aprīlī. 2001. gadā partija nomainīja nosaukumu uz Jaunā Kristīgā partija, bet 2002. gadā uz tās pamata tika izveidota Latvijas Pirmā partija.
Tā ir bijusi Krištopana un Bērziņa valdību sastāvā. 1999. gada prezidenta vēlēšanās partija amatam virzīja Raimondu Paulu un, pēc Paula kandidatūras atsaukšanas, Ingrīdu Ūdri.
Faetons (nozīmju atdalīšana)
Faetons, arī Faetonts var būt:
Kārkliņa
Kārkliņa (vīriešu dzimtē Kārkliņš) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „kārkls” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kiriļenko
Kiriļenko (uk, no personvārda Kirils (Кирило)), ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ķīmijas tehnoloģija
Ķīmijas tehnoloģija (no el, chēmeia — 'metālu sakausēšanas māka', τέχνη, tehnē — 'meistarība, māksla' un λογος, logos — 'mācība, jēdziens') ir zinātne par ķīmisko reakciju norisi, metodēm un īpatnībām rūpnieciskajos vai modelējošos procesos.
Ķīmijas tehnoloģijas procesā mainās izejmateriāla sastāvs vai tā iekšējā struktūra. Šajos procesos ķīmisku reakciju rezultātā rodas jaunas vielas, kurām ir citas ķīmiskās un fizikālās īpašības nekā izejmateriāliem. Piemēri: metālu iegūšana no rūdām, skābju, sārmu, sāļu ražošana utt. Ķīmijas tehnoloģijas procesā var rasties arī jauni materiāli - ķieģeļi, finieris, plēve, tinktūra, stikla šķiedra, kā arī produkti - pudeles, maisiņi, krūzes, laivu korpusi utt.
Ķīmijas tehnoloģijas speciālistu sauc par ķīmijas tehnologu.
Ķīmijas tehnoloģijas vēsture
Jau tūkstošiem gadu cilvēce ir pazīstama ar podniecības un metālapstrādes mākslu, ko var uzskatīt par ķīmijas tehnoloģijas pirmsākumiem. 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā, feodālajai iekārtai sairstot un kapitālistiskajai attīstoties, sākās mūsdienu ķīmiskās rūpniecības veidošanās. Viens no ķīmijas tehnoloģijas kā zinātnes mūsdienu izpratnē pamatlicējiem ir krievu ķīmiķis, dzejnieks un vēsturnieks Mihails Lomonosovs, kurš 1748. gadā formulēja Matērijas un kustības nezūdamības vispārīgo principu. 1824. gadā franču fiziķis Sadī Karno savā darbā "Pārdomas par uguns kustības spēku un par mašīnām, kas spējīgas attīstīt šo spēku" (Réflexions sur la puissance motrice du feu et sur les machines propres à développer cette puissance) bija pirmais, kas pētīja termodinamiku degšanas reakcijām tvaika dzinējos. 19. gadsimta 50. gados vācu fiziķis Rūdolfs Klauziuss attīstīja Karno atklātos principus ķīmiskām sistēmām jau atomu un molekulu līmenī. 19. gadsimta 70. gados amerikāņu matemātiķis un fiziķis Džozaija Gibss izveidoja uz matemātiku balstītu grafisku metodoloģiju, kā ar Klauziusa termodinamiku pētīt ķīmiskas sistēmas. 1882. gadā vācu fiziķis Hermanis fon Helmholcs publicēja nozīmīgu darbu termodinamikā, kas bija līdzīgs Gibsa darbam, bet ar lielāku uzsvaru uz elektroķīmiju. Šajā darbā viņš formulēja ķīmiskās reakcijas virzītājspēku jeb reakcijas brīvo enerģiju. Pēc šiem agrīnajiem atklājumiem sākās strauja ķīmijas tehnoloģijas kā zinātnes attīstība.
Ķīmiskās rūpniecības vēsture Latvijā
Par pirmo ievērojamo ķīmiskās rūpniecības attīstības posmu var uzskatīt hercoga Jēkaba laikus (17. gadsimta vidū), kad Kurzemes hercogistē plaši uzplauka dzelzs ieguve no vietējās purva rūdas, gatavoja ķieģeļus, dakstiņus, šaujampulveri, dedzināja kaļķus, kausēja stiklu, tecināja darvu un sveķus utt. Hercoga Jēkaba ieviestā saimniecība tika krietni paputināta Krievijas-Polijas-Zviedrijas kara laikā un vēlāk vairs neatguvās. Latvijas teritorijai nonākot Krievijas sastāvā, Rīga pamazām kļuva par impērijas rūpniecības centru. Ievērojama daļa cariskās Krievijas ķīmiskās rūpniecības uzņēmumu atradās Rīgā. Lielākie no tiem bija gumijas izstrādājumu fabrika Provodņiks, superfosfāta rūpnīca Mīlgrāvī, L. Kesela un Ko Anilīna krāsu rūpnīca, D. Leverkūza un dēlu Ultramarīna rūpnīca u.c. Pirmā pasaules kara laikā lielākā daļa no tām tika evakuētas uz Iekškrieviju un, Latvijai iegūstot neatkarību, vairs darbu neatsāka. Pēc Otrā pasaules kara Padomju okupācijas vara sāka strauju ķīmiskās rūpniecības attīstīšanu, no agrākajiem mazajiem uzņēmumiem un laboratorijām radot lielas rūpnīcas un kombinātus. Kā nozīmīgākās ražotnes minamas: Rīgas Laku un krāsu rūpnīca (agrākā L. Kesela un Ko Anilīna krāsu rūpnīca, no 1937. līdz 1951. gadam - Mārtiņa Kalniņa ķīmiskā fabrika), sadzīves ķīmijas preču apvienība Latvbithim ar ražotnēm Rīgā, Dobelē un Mārcienā, Slokas celulozes un papīra kombināts u.c. Olainē uzcelta ķīmiķu pilsēta, kurā ietilpa lieli medicīnisko preparātu, ķīmisko reaģentu, plastmasu un līmju ražotnes. Uzcelta Valmieras stikla šķiedras rūpnīca, Daugavpils ķīmiskās šķiedras rūpnīca, Līvānu bioķīmisko preparātu rūpnīca, Lodes, Kupravas un Usmas ķieģeļu un drenu cauruļu rūpnīcas, Ventspils šķidro komplekso minerālmēslu ražošanas ostas rūpnīca u.c. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas daudzi no šiem uzņēmumiem zaudēja savu nozīmi un bankrotēja. Mūsdienās nozīmīgākie ķīmiskās rūpniecības uzņēmumi ir Rīgas Laku un krāsu rūpnīca, medikamentu ražotājs Grindeks, cementa ražotne Cemex Brocēnos u.c.
Pašlaik ķīmijas tehnologa profesiju Latvijā var apgūt Rīgas Valsts tehnikumā un Rīgas Tehniskajā universitātē.
Klasiskā ķīmijas tehnoloģija
Klasiskā ķīmiskā rūpniecība ražo ļoti daudz dažādu veidu produktu — organiskas un neorganiskas vielas, keramiku, naftas produktus, lauksaimniecības ķimikālijas (minerālmēslus, pesticīdus, herbicīdus u.c.), plastmasas un elastomērus, sprāgstvielas, dažādus mazgājamos līdzekļus (ziepes, veļas pulverus, tīrīšanas līdzekļus), kosmētiku, pārtikas piedevas un medikamentus. Pārklājoties ar citām disciplīnām, tajā ietilpst arī koksnes izstrādājumu un pārtikas ražošana, vides tehnoloģija, kā arī naftas, stikla, krāsu, laku un citu pārklājumu ražošana.
Modernā ķīmijas tehnoloģija
Mūsdienās ķīmijas tehnoloģijas novirzieni sevī ietver arī tādu augsto tehnoloģiju produktu izgudrošanu, pētīšanu un ražošanu kā: produkti kosmosa izpētei, autorūpniecībai, biomedicīnai, elektronikai, militārajai rūpniecībai u.c. Kā piemērus te var minēt ultrastipras šķiedras, audumus, krāsjutīgas saules baterijas, adhezīvus, biosaderīgus materiālus implantiem un protēzēm, medikamentus utt. Daži ķīmijas tehnoloģijas novirzieni pārklājas ar bioloģiju un biomedicīnu. Daudzi ķīmijas tehnologi strādā pie tādiem bioloģijas projektiem kā biopolimēru (olbaltumvielu) pētījumiem un cilvēka genoma kartēšanas. Mūsdienās robeža starp ķīmiķiem un ķīmijas tehnologiem kļūst arvien šaurāka, jo arvien vairāk un vairāk ķīmijas tehnologu par pamatu inovācijām izmanto savas zināšanas ķīmijā, fizikā un matemātikā.
Ķīmijas tehnoloģijas pamatprocesu klasifikācija
Ķīmijas tehnoloģijai atbilstošos procesus iespējams klasificēt pēc vairākām pazīmēm. Atbilstoši pamatlikumiem, kuriem tie pakļauti, šos procesus var iedalīt:
Procesus klasificē arī periodiskos un nepārtrauktos procesos. Periodiskā procesā tā atsevišķas stadijas notiek vienā aparātā dažādos laikos. Nepārtrauktā procesā tā atsevišķās stadijas realizē vienlaikus dažādos aparātos.
Ķīmijas tehnoloģijas procesu veikšana notiek laboratorijās, kas apgādātas ar speciālu aprīkojumu.
Procesus vēl iedala arī stacionāros procesos un nestacionāros procesos. Stacionāros procesos tos raksturojošie parametri (piemēram, temperatūra, spiediens, koncentrācija, plūsmas ātrums) laikā nemainās. Nestacionārie procesi mainās telpā un laikā. Nestacionārie procesi ir periodiski procesi. Ķīmijas tehnoloģijā pārsvarā ir stacionārie — nepārtrauktie procesi. Nepārtrauktos procesos ir nestacionāri posmi — uzsākot un beidzot procesu.
Andrejs Kiriļenko (basketbolists)
Andrejs Kiriļenko (ru; dzimis Iževskā) ir bijušais krievu basketbolists (kopš 2011. gada arī ASV pilsonis), spēlēja vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās, Krievijas basketbola izlases dalībnieks. 1999. gada NBA draftā Jūtas "Jazz" viņu izraudzījās ar kopējo 24. kārtas numuru, pārstāvējis vairākas NBA komandas. Pēc karjeras beigām — funkcionārs, Krievijas basketbola federācijas prezidents.
Karjera
Kopā ar Krievijas izlasi ir izcīnījis 8. vietu Sidnejas 2000. gada Olimpiskajās spēlēs, 5. vietu 2001. gada Eiropas čempionātā, 10. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā, 8. vietu 2003. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā, 1. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā, 9. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, 3. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā un 3. vietu. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs A. Kiriļenko nesa Krievijas karogu atklāšanas ceremonijā.
Pēc ilgas NBA karjeras 2011. gadā A. Kiriļenko atgriezās spēlēt Krievijā un noslēdz līgumu ar Maskavas CSKA uz 3 gadiem. Līgums paredzēja, ka NBA lokautam beidzoties, viņš var atgriezties savā NBA klubā Jūtas "Jazz". Maskavas CSKA sastāvā A. Kiriļenko lieliski sāka 2011.—2012. gada ULEB Eirolīgas sezonu un tika atzīts par līgas labāko spēlētāju oktobrī.
2011. gada janvārī pieņēma ASV pilsonību. 2011. gadā uz NBA lokauta laiku bija pievienojies Krievijas Superlīgas klubam Maskavas "CSKA", taču pēc lokauta beigām atšķirībā no citiem NBA spēlētājiem izvēlējās turpināt karjeru CSKA, nevis atgriezties NBA. 2012. gadā viņš tika atzīts gan par Eirolīgas, gan par VTB Vienotās līgas vērtīgāko spēlētāju. Pēc vienas aizvadītas sezonas CSKA viņš nolēma atgriezties NBA, pievienojoties Minesotas "Timberwolves". "Timberwolves" aizvadīja 2012.—2013. gada sezonu, pēc tam pievienojās Bruklinas "Nets", kuras sastāvā aizvadīja pēdējo sezonu NBA, piedaloties gan tikai 7 spēlēs. Spēlētāja karjeru pabeidza 2015. gadā Krievijas komandā Maskavas "CSKA".
Helsinku "Jokerit"
Helsinku "Jokerit" ir profesionāla hokeja komanda, kas bāzēta Helsinkos, Somijā, un kopš 2014. gada spēlē Kontinentālajā hokeja līgā. Komanda dibināta 1967. gadā, un līdz pat 2014. gadam tā spēlēja SM līgā. Tā pastāvēšanas laikā "Jokerit" izcīnījusi sešus Somijas čempiones titulus, pēdējo reizi to paveicot 2002. gadā.
2000.—01. gada sezonu kluba rindās aizvadīja Aigars Cipruss, bet 1998.—99. gada sezonā 10 spēles komandas sastāvā nospēlēja arī aizsargs Rodrigo Laviņš.
Spēlētāji
Komandas sastāvā spēlējusi virkne vēlāko NHL hokejistu. "Jokerit" komanda iemūžinājusi tādu spēlētāju kā Tēmu Selennes, Jari Kurri, Esa Tikanena, Valteri Immonena numurus, taču komandas rindās vairākas sezonas aizvadījuši arī tādi spēlētāji kā Valteri Filpula, Šons Bergenheims, Kari Lehtonens, Tuomo Rūtu, Ville Peltonens, Anti Jusi Niemi, Osi Vēnenens.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2021. gada 30. augustā.''
Karbonāti
Karbonāti ir ogļskābes (H2CO3) sāļi. Lielākā daļa karbonātu slikti šķīst ūdenī, šķīstoši ir tikai nātrija, kālija un amonija karbonāti. Sārmzemju metālu karbonāti ir sastopami dabā karbonātiežu sastāvā. Par karbonātiem dažreiz sauc arī ogļskābes esterus (R1R2CO3). Karbonātjons (CO32-) ir ogļskābes anjons. Ogļskābe ir vāja divvērtīga skābe. Hidrogēnkarbonāti ir ogļskābes skābie sāļi. Hidrogēnkarbonātjons - HCO3-.
Ūdens šķīdumos karbonātjoni, hidrogēnkarbonātjoni, oglekļa dioksīds un ogļskābe atrodas dinamiskā līdzsvarā. Bāziskā vidē pārsvarā eksistē karbonātjoni, vāji bāziskā vidē pārsvarā ir hidrogēnkarbonātjoni, skābākos apstākļos pastāv līdzsvars starp oglekļa dioksīdu un ogļskābi, kas parasti ir stipri nobīdīts uz molekulārā CO2 pusi.
Daudzi dabā sastopamie karbonāti ir nozīmīgi derīgie izrakteņi. Izplatītākais ir kalcija karbonāts (kalcīts), kaļķakmens galvenā sastāvdaļa. Dažu metālu rūdas (purva dzelzsrūda) ir sastopamas karbonātu veidā, lai arī tiem ir tendence sadalīties par oksīdiem.
Marija Kiriļenko
Marija Kiriļenko (ru; dzimusi Maskavā, Krievijā) ir bijusī krievu tenisiste. Kiriļenko savu pirmo WTA titulu izcīnīja 2005. gadā, uzvarēdama Annu-Lenu Grēnefeldu Ķīnas atklātajā turnīrā. Marijas Kiriļenko labākais sasniegums WTA vienspēļu rangā ir 10. vieta, kas tika sasniegta. Ir uzvarējusi 2002. gada Kanādas atklāto turnīru junioriem un 2002. gada ASV atklāto čempionātu junioriem. Pēdējo WTA turnīru aizvadījusi 2014. gadā.
Zīverts (nozīmju atdalīšana)
Zīverts var būt:
Lessing
Lessing var būt:
Dizdže
Dizdže ir Dizdžes ila galvaspilsēta, pilsēta Turcijā. 2000. gadā tajā dzīvoja 156 326 iedzīvotāji.
Dizdžes zemestrīce
Izmitas zemestrīce mazināja Kulona spriegumu Izmitas pilsētā, taču daļa sprieguma pārvietojās uz diviem apgabaliem pretējās pusēs no izpostītās pilsētas. Viena no šīm vietām atradās Dizdžes pilsētas tuvumā 100 kilometrus uz austrumiem no Izmitas. ASV Ģeoloģijas institūta ģeologu Šteina, Dītriha un Stambulas Tehniskās universitātes ģeologa Barkas mudināti, inženieri ieteica slēgt skolas, neņemot vērā direktoru protestu. Vēlāk atbildīgo iestāžu darbinieki jutās laimīgi, ka bija paklausījuši brīdinājumiem, jo 1999. gada novembrī Dizdži skara spēcīgā Dizdžes zemestrīce, kas dažas no slēgtajām skolām nolīdzināja līdz ar zemi. Dizdžes zemestrīcē gājā bojā 894 cilvēki.
Rendas pagasts
Rendas pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos, Abavas abos krastos. Robežojas ar sava novada Kabiles un Rumbas pagastu, Ventspils novada Usmas pagastu un Talsu novada Ģibuļu un Abavas pagastu.
Hidrogrāfija
Upes:
Ezeri un ūdenskrātuves: Gar pagasta ziemeļrietumu robežu stiepjas Usmas ezera krasts, taču tas neatrodas pagasta teritorijā. Pagastā ir daudz ezeru: Slujas ezers (53,7 ha), Segliņu ezers (29 ha), Gulbis (24,6 ha), Dzilonis (16,4 ha), Mežmuižas ezers (12,2 ha), Sviriņezers (10,5 ha), Mordaiķezers (6,8 ha), Linmārks (2 ha)
Pagastā atrodas vairākas mākslīgi veidotas ūdenskrātuves: Rimzātu dīķi (277 ha), Ķesteru dīķi (28,8 ha), Mežzīles dzirnavezers (13 ha), Trienīša ezers (1ha)
Vēsture
Rendas pagasts (de, ru) veidojies no 9 muižu pagastiem:
1935. gadā Kuldīgas apriņķa Rendas pagasta platība bija 226,6 km² un tajā dzīvoja 2437 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Rendas un Tīreļu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kuldīgas rajona Rendas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Tīreļu ciemu. 1975. gadā veiktas teritoriju apmaiņas ar Abavas un Ģibuļu ciemiem, 1977. gadā veikta teritoriju apmaiņa ar Rumbas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Rendas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Renda (pagasta centrs), Ozoli, Kroņrenda, Ezeri.
Saimniecība
Rendas pagastā darbojas vairāki uzņēmumi. Lauksaimniecības uzņēmums SIA “RENDA”, kafejnīca “Abavas pagrabiņš”.
Izglītība un kultūra
Rendas centrā atrodas Rendas luterāņu baznīca. Pagastā darbojas Kuldīgas 2.vidusskolas Rendas filiāle, kurā atrodas bērnudārza grupas.
Mario Andreti
Mario Gabriēle Andreti (it; dzimis ) ir itāļu izcelsmes ASV bijušais sacīkšu pilots. Viņš ir viens no trim braucējiem (līdz ar Denu Gērniju un Huanu Pablo Montoiju), kas ir uzvarējis vismaz vienu sacīksti Formula 1, NASCAR un ASV Champ Car sacensībās.