cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tautu Savienība
Tautu Savienība jeb Nāciju Līga (en, fr, es) bija globāla starpvaldību organizācija, kura dibināta no 1919. līdz 1920. gadam Versaļas līguma rezultātā. Oficiālās valodas Tautu Savienībā bija franču, angļu un spāņu valoda. Tika izskatīts arī variants par Savienības valodu noteikt esperanto. Tautu Savienībai arī netika noteikts oficiālais karogs un logo, jo dalībvalstis Savienības pastāvēšanas laikā nespēja par to vienoties. Par Tautu Savienības tiešu pēcteci var uzskatīt Apvienoto Nāciju Organizāciju.
No līdz  tajā bija 58 dalībvalstis, kas bija lielākais skaits Savienības pastāvēšanas laikā. Savienības mērķi bija vispārēja atbruņošanās, iespējamo karu novēršana, izmantojot kolektīvo drošību, konfliktu atrisināšana sarunu ceļā, atteikšanās no slepenās diplomātijas un globāla dzīves kvalitātes uzlabošana. Savienībai nebija savu bruņoto spēku, tamdēļ tā bija atkarīga no lielvalstīm, lai spētu realizēt savus mērķus, piemēram, lai uzturētu ekonomiskās sankcijas vai arī veiktu sankcijas pret valstīm, kas uzsākušas agresiju. Savukārt lielvalstis īpaši nevēlējās sniegt savu atbalstu šajā jautājumā. Tādēļ praksē tika izmantota tikai viena veida sankcija — izslēgšana no Tautu Savienības. Ass valstis Vācija un Japāna izstājās 1933. gadā, bet PSRS sakarā ar agresiju pret Somiju tika izslēgta 1939. gadā. Tuvojoties Otrā pasaules kara sākumam, Tautu Savienība parādīja savu nespēju efektīvi ietekmēt notikumus, un faktiski izjuka. Formāli Tautu Savienība pastāvēja līdz 1946. gadam, kad speciāli tika sasaukta asambleja, kurā tā iekļāvās ANO.
Latvija Tautu Savienībā tika uzņemta un formāli palika tās dalībvalsts līdz savienības likvidēšanai 1946. gadā. No 1936. līdz 1939. gadam Latvija bija viena no Tautu Savienības Padomes loceklēm (Nonpermanent Member of the Council), 1938. gadā Latvijas ārlietu ministrs Vilhelms Munters tika ievēlēts par Tautu Savienības 101. sesijas priekšsēdētāju.
Dibinātājvalstis
Dibinātājvalstis bija 32 Pirmā pasaules kara sabiedrotās valstis, kas parakstīja Versaļas vienošanos, kā arī vairākas britu domīnijas un neitrālās valstis:
Vēlāk uzņemtās valstis
{{legend|#002255|Dalībvalstis}}
{{legend|#0066FF|Dalībvalstu kolonijas}}
{{legend|#ff6600|Tautu Savienības mandātteritorijas}}
{{legend|#b3b3b3|Citas valstis}}
{{legend|#cccccc|Citu valstu kolonijas}}
Vaivads
Vaivads var būt:
Tautu Savienība
PSRS izslēgšana no Tautu Savienības
„Tautu savienības padome, pieņemot zināšanai Tautu savienības pilnsapulces 1939. gada 14. decembra lēmumu zīmējoties uz somu valdības iesniegumu, pirmkārt, pievienojas Tautu savienības pilnsapulces nosodošam spriedumam par PSRS akciju pret Somiju un, otrkārt, uz pilnsapulces lēmumā pievesto motivu pamata — izejot no Tautu savienības pakta 16. panta 4. nodalijuma — konstatē, ka PSRS ar to pati sevi izslēgusi no Tautu savienības. No tā izriet, ka Padomju savienība vairs nav uzskatama par Tautu savienības locekli." Par rezoluciju balsoja padomes locekļi Lielbritānija, Francija, Beļģija, Ēģipte, Dienvidāfrika, Bolīvija un Dominikāņu republika, atturējās Grieķija, Dienvidslāvija, Šveice un Somija; pēdējās pārstāvis deklarēja, ka negribot būt „tiesnesis savas valsts lietā". Sēdē nepiedalījās Irānas un Peru pārstāvji.
Vaivads
Uzvārds
Latviešu uzvārds, viens no populārākajiem Latgales iedzīvotāju uzvārdiem.
Francijas atklātais čempionāts tenisā
Francijas atklātais čempionāts tenisā (fr) jeb Roland Garros ir gada otrais Grand Slam turnīrs, kas notiek Parīzē. Pirmais čempionāts notika 1891. gadā, kā starpklubu sacensības vīriešiem. 1897. gadā pievienojās sieviešu vienspēles, bet 1925. gadā — sieviešu dubultspēles. No 1928. gada tas norisinās Rolāna Garosa stadionā, kas nosaukts par godu franču aviatoram Rolānam Garosam. Tas ir vienīgais Grand Slam turnīrs, kurš norisinās uz tenisita (māla) kortiem.
Ģeogrāfiskais pols
Ģeogrāfiskais pols (la, cēlies no el2 — ‘pagrieziena punkts; ass; pols’) ir viens no diviem iedomātajiem punktiem, kur debess ķermeņa griešanās ass krustojas ar tā virsmu. Zemei tas ir Ziemeļpols un Dienvidpols.
Domā par mani
Domā par mani ir grupas Autobuss Debesīs ceturtais studijas albums. Visu dziesmu autors ir Imants Kalniņš, savukārt vārdus dziesmām angļu valodā sarakstījis Ojārs Kalniņš, un latviski tos atdzejojis Viks. Paralēli izdota arī albuma angliskā versija Think Of Me.
Estonia
Estonia var būt:
Igaunija (nozīmju atdalīšana)
Igaunija var būt:
Think Of Me
Think Of Me ir grupas Autobuss Debesīs pirmais grupas albums angļu valodā, kas ir grupas albuma Domā par mani angliskā versija. Visu dziesmu autors ir Imants Kalniņš, savukārt vārdus dziesmām sarakstījis Ojārs Ēriks Kalniņš.
Džuzepe Garibaldi
Džuzepe Garibaldi (it; dzimis ; miris ) bija Itālijas militārais un politiskais līderis. Itālijas nacionālais varonis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1807. gadā Nicā jūrnieka Domenika Garibaldi un viņa sievas Rozas ģimenē. Jaunībā viņš strādāja uz kuģa par matrozi, bet vēlāk kļuva par kuģa kapteini. 1833. gada aprīlī Taganrogas ostā iestājās slepenajā biedrībā "Jaunā Itālija", kuras mērķis bija Itālijas apvienošana. 1833. gada novembrī Ženēvā tikās ar Džuzepi Madzīni, vēlāk iestājoties karbonāru biedrībā. 1834. gada februārī piedalījās Madzīni organizētajā sacelšanās Pjemontā, aizmuguriski tika notiesāts uz nāvi, tomēr aizbēga uz Marseļu Francijā.
Vēlāk viņš devās uz Dienvidameriku. Piedalījās nemiernieku pusē Farrapusas karā Brazīlijā. Šajā karā viņš satika savu sievu Anitu, kura kļuva par viņa cīņubiedri. 1841. gadā pāris pārcēlās uz Montevideo un apprecējās. Kolorado partijas pusē, vadot itāļu leģionārus, piedalījās Urugvajas pilsoņu karā. Leģenda vēsta, ka šeit Garibaldi kaujinieki pirmoreiz ietērpās sarkanos kreklos, kas bija paredzēti kādai lopkautuvei. Kļuvis slavens kā drosmīgs un pārgalvīgs cīnītājs, Džuzepe Garibaldi 1848. gadā kopā ar grupu itāliešu atgriezās Itālijā.
Nākamajā gadā viņš palīdzēja aizstāvēt Romas republikāņus pret pāvesta atbalstītājiem — franču spēkiem. Pēc sakāves atkal bija spiests doties trimdā. Viņš pabija ASV, Ķīnā, Peru, Filipīnās.
1854. gadā viņš atgriezās Itālijā. Nodibināja un vadīja Pjemontas Alpu mednieku (Cacciatori delle Alpi) karaspēka daļas Otrā Itālijas neatkarības kara laikā. Nikni uzbruka Kavūram par dzimtās Nicas atdošanu Francijai.
1860. gadā notika iespējams visslavenākā Garibaldi militārā akcija. Vadot t.s. Tūkstoša ekspedīciju, Garibaldi no 11. maija, kad izcēlās Sicīlijā, līdz oktobrim ieņēma Abu Sicīliju karalisti, un pievienoja to Pjemontai.
1862. gadā Garibaldi no Dženovas devās uz Palermo, kur, sapulcinot brīvprātīgos, devās ieņemt pāvesta varā esošo Romu. Pret viņu šoreiz uzstājās itāļu karaspēks, un 1862. gada 29. augustā Aspromontes kaujā Kalabrijā Garibaldi tika sakauts, ievainots un krita gūstā. Vēlāk viņš tika atbrīvots. 1866. gadā Garibaldi atkal komandēja Alpu medniekus pret austriešiem Trešā Itālijas neatkarības kara laikā. 1867. gadā atkal neveiksmīgi devās cīņā pret Pāvesta valsti un atkal tika ievainots, arestēts un pēc kāda laika atbrīvots.
Pēdējos dzīves gadus Garibaldi pavadīja Kaprēras salā pie Sardīnijas, kur arī miris un apglabāts.
Piemiņa
Garibaldi vārdā nosauktas vairāk nekā 5400 ielas un laukumi dažādās Itālijas pilsētās un ciemos.
Ķīle
Ķīle ir pilsēta Vācijas ziemeļos, Baltijas jūras krastā. Ķīle ir Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes galvaspilsēta.
Ekonomika
Ķīlē izteikts ir terciārais sektors (pakalpojumu sektors), kurā ir nodarbināti 78,5% pilsētas iedzīvotāju. Nedaudz vairāk par 21% ir nodarbināti sekundārajā sektorā, galvenokārt zivsaimniecībā, un 0,2% nodarbojas ar lauksaimniecību (primārais sektors).
Spermacets
Spermacets (el, sperma — ‘sēkla’,, kētos — ‘liels jūras dzīvnieks’) ir vaskveidīga viela, kas atrodas kašalota galvā esošos īpašos dobumos. Tiek izmantots galvenokārt parfimērijā un kosmētikā. Agrāk spermacets tika uzskatīts par kašalota spermu, no kurienes arī cēlies spermaceta nosaukums. Spermaceta galvenā sastāvdaļa ir cetilspirta un palmitīnskābes esteris (cetilpalmitāts). Kūst 45—54 °C temperatūrā. Ēterī, acetonā un karstā etilspirtā šķīst labi, ūdenī nešķīst.
Tā galvenā funkcija ir saistīta ar eholokāciju, bet zinātnieki ir izvirzījuši jaunu hipotēzi, ka spermacets nodrošina kašalotam arī balastu niršanas laikā.
Within Temptation
Within Temptation ir mūzikas grupa no Nīderlandes. Grupu 1996. gadā dibināja ģitārists Roberts Vesterholts (Robert Westerholt) un vokāliste Šārona den Adele (Sharon den Adel). Viņu mūzika ir raksturota gan kā simfoniskais metāls, gan arī kā gotiskais metāls, kas ir viens no grupas iedvesmas avotiem. Vēlākos albumos vairāk jūtams arī roka un urbānais stils.
Anatolijs Solovjovs
Anatolijs Solovjovs (Анатолий Яковлевич Соловьев; dzimis Rīgā) ir Latvijas krievu izcelsmes kosmonauts. Mācījās Rīgas 33. vidusskolā.
Within Temptation
Studijas albumi
Koncertu albumi
Disnejlenda
Disnejlenda ir izklaides parks, kas atrodas Dienvidostas bulvārī 1313, Anahaimā, Kalifornijā, ASV. Tas tika atvērts. Parks pieder Volta Disneja kompānijai. Kopš atvēršanas parku ir apciemojuši vairāk nekā 515 miljoni cilvēku. tas svinēja 50 gadu jubileju. Disnejlendas ir atvērtas arī citās valstīs — Parīzē (Francija), Šanhajā (Ķīna), Tokijā (Japāna), Honkongā (Ķīna) un Orlando (Florida, ASV).
Novisada
Novisada (sr) ir pilsēta Serbijas ziemeļos pie Donavas upes. Vojvodinas galvaspilsēta.
Senākās serbu kultūras biedrības Matica Srpska (Матица српска) (dibināta 1826. gadā Budapeštā), kā arī vecākā serbu teātra - Serbijas Nacionālā teātra (Српско народно позориште) mītnes vieta.
Novisadā tradicionāli notiek viens no lielākajiem rokmūzikas festivāliem Balkānos - EXIT.
Pilsētā ir enerģētikas uzņēmuma Naftna Industrija Srbije (NIS) galvenais birojs un naftas pārstrādes rūpnīca.
2022. gadā Novisada, kopā ar Ešu pie Alzetes Luksemburgā un Kauņu Lietuvā, bija Eiropas kultūras galvaspilsēta.
Vēsture
Kaut arī jau no akmens laikmeta Donavas labajā krastā bija apmetne, no kuras vēlāk izveidojās Petrovaradinas pilsēta, pati Novisada radās 1694. gadā kā pareizticīgo serbu apmetne ārpus Petrovaradinas, jo serbiem bija aizliegts mitināties pilsētā.
1748. gadā pilsēta kļuva par "ķeizarisko brīvpilsētu". 18. un 19. gadsimtā Novisada bija lielākā pilsēta ar etnisko serbu pārsvaru pasaulē un galvenais serbu kultūras centrs. Pēc 1867. gada Novisada tika iekļauta Austroungārijas ungāru daļā un izvērsās stingra maģārizācijas politika.
Otrā Pasaules kara laikā Novisadu bija okupējušas ungāru daļas, bet 1944. gada 23. oktobrī pilsētu ieņēma Tito partizāni. Pēc kara Novisada ir Vojvodinas Autonomā apgabala galvaspilsēta.
Novisada smagi cieta NATO Dienvidslāvijas bombardēšanas laikā. Tika sagrauti visi tilti pār Donavu. Vairākkārt tika bombardēti dzīvojamie rajoni, kā arī naftas pārstrādes rūpnīca, izraisot smagas sekas apkārtnes ekoloģijai.
Džeina Mensfīlda
Džeina Mensfīlda (en; dzimusi Vera Džeina Pālmere (Vera Jayne Palmer), mirusi ) bija amerikāņu aktrise, izklaidētāja naktsklubos, dziedātāja, modele, viena no agrīnajām Playboy Playmate. Viņa bija Holivudas 1950. un 1960. gadu sākuma seksa simbols. Dž. Mensfīlda bija 20th Century Fox alternatīva Merilinai Monro un kļuva pazīstama kā "strādnieku Monro" (Working Man's Monroe). Viņa kļuva par lielu Brodvejas zvaigzni 1955. gadā, savukārt 1956. gadā — Holivudas zvaigzni. Viņa ir filmējusies tādās filmās kā The Girl Can't Help It (1956), Will Success Spoil Rock Hunter? (1957), Too Hot to Handle (1960), The Wayward Bus (1957) un Promises! Promises! (1963). Filmā ''Promises! Promises!'' viņa kļuva par pirmo lielo amerikāņu aktrisi, kura bijusi kaila Holivudas filmā.
Gāja bojā autokatastrofā 34 gadu vecumā.
Baleāru Salas
Baleāru Salas ir viens no septiņpadsmit Spānijas autonomajiem apgabaliem, kā arī province, kas atrodas tāda paša nosaukuma arhipelāgā Vidusjūras rietumos. Baleāru Salas ir viens no astoņiem apgabaliem, kuriem ir piešķirts "nācijas" nosaukums. Četras lielākās salas arhipelāgā ir Maļorka, Menorka, Ivisa un Formentera. Baleāru Salu administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Palma.
Apgabala kopējā platība ir 4992 km², pēc 2015. gada datiem apgabalā dzīvo 1 124 744 iedzīvotāji. Pēc platības tas ir Spānijas vismazākais apgabals.
Ulugbeks
Mīrza Muhammeds Tāragai bin Šāruhs (chg, fa; dzimis, miris ), pazīstams kā Ulugbeks (الغ‌ بیگ), bija Timurīdu valdnieks un uzbeku astronoms, matemātiķis un sultāns. Bija ievērojams zinātņu veicinātājs, padarījis Samarkandu par zinātnes centru. Pazīstams kā viens no mūsdienu astronomijas pamatlicējiem.
Viņa vectēvs bija karavadonis Timurs. Darbības laiks sakritis ar renesansi Eiropā. 1409. gadā kļuvis par Samarkandas valdnieku. Samarkandā laikā no 1424. līdz 1429. gadam tika uzbūvēta observatorija, kas tika uzcelta oāzē Amudarjas krastā ar ataicināto slavenu zinātnieku palīdzību. Tā bija viena no lielākajām observatorijām viduslaikos. Materiālā nodrošinājuma un zinātnisko rezultātu ziņā tā pārspēja citus astronomisko pētījumu centrus.
Observatorijā tika sastādītas "Jaunās astronomijas tabulas", kurā atrodams 1018 zvaigžņu stāvokļu katalogs, kas precizitātē tika pārspēts vienīgi 16. gadsimtā (dāņu astronoms Tiho Brahe). Katalogs tika izdots arī Oksfordā 1665. gadā. Observatorijas galvenais instruments bija kvadrants, kura rādiuss sasniedza 40,2 metrus, tā atliekas ir saglabājušās līdz pat mūsdienām. Viņa astronomiskās kartes, kas tikušas sauktas par Ulugbeka tabulām, jūras navigācijas vajadzībām tika plaši izmantotas arī Eiropā.
Garīdznieki un reakcionārie feodāļi apvainoja viņu ķecerībā, 1449. gadā ticis nogalināts. Pēc tam tika sagrauta observatorija. 1908. gadā tika atklātas tās paliekas, un 1948. gadā tā tika pilnībā atrakta.
Tepenīca
Tepenīca (arī Tepenica) ir ciems Balvu novada Susāju pagastā, Vjadas labajā krastā. Tepenīcas ciems bijis viens no lielākajiem ciemiem Viļakas apkārtnē, tajā kādreiz bija 53 saimniecības, vēstures avotos pirmoreiz minēts jau 18. gadsimtā. Rietumos no ciema atrodas Vjadas caurteces Tepenīcas ezers, apkārtnē — Mītrakolns (132,2 m), Kumeļa kalns un Tepenīcas valnis.
Ciemā darbojas privāts muzejs, kurā ir ar ciema un novada vēsturi saistīta senlietu ekspozīcija.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Sahalīna
Sahalīna (, — Karafuto-tō) ir sala Āzijas austrumu piekrastē, lielākā Krievijas Federācijas sala tās dienvidaustrumos. Krastus apskalo Ohotskas jūra austrumos un Japāņu jūra dienvidaustrumos. Tatāru šaurums to atdala no kontinenta, bet Laperūza šaurums — no Hokaido salas.
Vēsture
1855. gadā noslēgtajā Šimodas līgumā Sahalīnas sala bija Japānas un Krievijas impērijas kopējas pārvaldes teritorija jeb kondomīnija. Tomēr 1875. gada Pēterburgas līgumā Krievijas impērija atteicās no Kuriļu salām, pretī iegūstot Sahalīnu pilnīgi savā īpašumā. Pēc zaudētā Krievijas-Japānas kara 1905. gada Krievijas impērija Portsmutas līgumā atteicās no Sahalīnas dienvidu daļas, kur tika nodibināta japāņu Karafuto prefektūra. Otrā pasaules kara beigās PSRS 1945. gadā iesaistījās Sabiedroto valstu karā pret Japānu ar nosacījumu, ka tā iegūs visu Sahalīnu un Kuriļu salas.
Aizkraukle (nozīmju atdalīšana)
Aizkraukle var būt:
Polokvane
Polokvane (nso) ir pilsēta Dienvidāfrikas ziemeļos, Limpopo provinces galvaspilsēta. Dibināta 1886. gadā un nosaukta Petrusa Pīta Žubēra (Petrus Jacobus Piet Joubert) vārdā par Pītersberhu (Pietersburg). Angļu—būru kara laikā bija Tranvālas Republikas galvaspilsēta. 2005. gadā pārdēvēta par Polokvani, kas ziemeļsoto valodā nozīmē "droša vieta".
Rīgas Sporta pils
Rīgas Sporta pils bija sporta halle, kas atradās Rīgā, Latvijā. Ēkas pamatfunkcija bija hokeja halle ar mākslīgā ledus arēnu, bet ēku kompleksā ietilpa arī sporta zāle, fiziskās sagatavošanās un trenažieru zāle, kā arī vairākas palīgtelpas (pirts, duša, ārstnieciskie un masāžas kabineti). Arēnas hokeja halles ietilpība bija 4500 skatītāju vietas, tomēr, ņemot vērā stāvvietas un papildvietas, maksimālā arēnas ietilpība bija 5500 vietas.
Rīgas Sporta pils tika celta no 1968. līdz 1970. gadam, tās arhitekti bija Oļģerts Krauklis, Biruta Burčika, Ārija Išhanova, Liliāna Kraukle un Maija Rita Skalberga. Ēku nodeva ekspluatācijā 1970. gada 15. aprīlī un tā kļuva par nozīmīgu hokeja attīstības pamatu, jo tajā PSRS hokeja čempionātā spēles aizvadīja Rīgas Dinamo komanda. Līdz pat 2006. gadam, kad Pasaules hokeja čempionāta sarīkošanai tika uzbūvēta Arēna Rīga, Sporta pils bija svarīgākais hokeja centrs valstī. Rīgas Sporta pilī notika gan Latvijas hokeja izlases pārbaudes spēles un starptautiski turnīri, gan lielākā daļa nacionālā hokeja čempionāta spēļu.
2007.gadā Rīgas Sporta pili no Andra Šķēles meitām piederoša uzņēmuma nopirka Urmasam Sorumā piederošās igauņu kompānijas meitasuzņēmums Latvijā SIA "Rotermann Group". Jaunie īpašnieki paziņoja, ka 2007. gada vasarā tiks uzsākti ēkas un tā apkārtnē esošā kvartāla rekonstrukcijas darbi, kuros plānots investēt 100 miljonus eiro. Pēc rekonstrukcijas Rīgas Sporta pils kvartālā bija paredzēta dzīvokļu, biroju un viesnīcu izbūve. 2007. gada 16. maijā halle tika slēgta un 2008. gadā to nojauca, lai tās vietā celtu biznesa zonu, taču projekts pēc 13 gadiem, 2021. gadā joprojām nav īstenots. 2020. gada nogalē tika paziņots par ieceri bijušās ēkas vietā uz trim gadiem ierīkot mazdārziņus un ziedu pļavas. "Sporta pils dārzu" teritorijā ir ierīkoti 150 mazdārziņu, kā arī ziedu pļavas dažādām kultūras un izglītības aktivitātēm.
Valmieras Svētā Sīmaņa baznīca
Valmieras Svētā Sīmaņa baznīca ir luterāņu dievnams, kas atrodas Valmierā. Mūra baznīca Gaujas stāvajā krastā celta 1283. gadā un ir viens no vecākajiem dievnamiem Latvijā. Pieņemts, ka baznīcas nosaukums saistīts ar tās iesvētīšanu Simjūda (Sīmaņa un Jūdas) dienā — 28. oktobrī.
Vēsture
Uzskata, ka senākā Svētā Sīmaņa un Jūdas baznīca celta pēc 1224. gada, kad Tālavas dalīšanas līgumā Zobenbrāļu ordenis ieguva letgaļu zemes gar Gaujas upi. Par mūra baznīcas būvniecības vēsturisko laiku un celtniecību baznīcas un arhitektūras vēsturnieku domas dalās: dažos vēstures avotos baznīcas pirmssākumi meklējami ap 1231. gadu, bet citos 1283. - 1287. gadā, kad Vartbergas Hermaņa Livonijas hronikā pieminēts, ka Livonijas ordeņa mestra Villekina un Rīgas arhibīskapa Johana I valdīšanas laikā uzceltas Valmieras, Cēsu, Burtnieku un Trikātas baznīcas. Vēsturnieku domas dalās arī jautājumā, kas skar dievnama būvvēsturi: viena puse uzskata, ka jau pašā sākumā baznīca celta kā bazilika; otra puse uzskata, ka tā celta kā zāles tipa baznīca, un tikai ap 14.-15. gadsimtu pēc vairākām rekonstrukcijām un pārbūvēm kļuvusi par baziliku ar stila iezīmēm, kas raksturīgas romānikai.
Baznīcu kopā ar Valmieras pili nopostīja Livonijas (1558-1583) un Zviedrijas-Polijas (1600-1629) karos. 1613. gada revīzijas ziņojumā teikts, ka baznīca ir kritiskā stāvoklī „ēka ir bez jumta, samirkušās velves draud sabrukt, logi bez rūtīm”. Zviedru Vidzemes laikā 1644. gada 20. oktobrī varkalis Jaefs veica torņa lodes apzeltīšanu un gaiļa izgatavošanu, tā rezultātā zvanu tornim iegūstot barokālu stilu. Baznīca kapitāli izremontēta 17. gadsimta vidū, kad mūrniekmeistars Gothards Fogels apņēmās „izbūvēt apakšzemes līķu pagrabu un visu, kas pie baznīcas ēkas bojāts, sienās un logu ailēs izlabot un uzstādīt”. 1698. gadā torņa smaile nodega līdz mūra pamatiem. Lielā Ziemeļu kara laikā 1702. gada 4. septembrī Krievijas caristes karaspēks nodedzināja daļu pilsētas, ieskaitot baznīcu, tomēr jau nākamajā gadā baznīcu sāka atjaunot. Kara sekas un finanšu trūkums atstāja spēcīgu iespaidu uz baznīcas attīstību. Tikai ap 1710. gadu atjaunoja baznīcas mūri, trīs gadus vēlāk uzstādīja zvanu, kas bija zemnieku ziedots. Pēc desmit gadiem t.i. 1720. gadā baznīcu piemeklēja vēl viens ugunsgrēks. 1729. gadā atjaunoja baznīcas velves, par to liecina altārdaļā atrodamais skaitlis „1729”. 1738. gadā baznīcu atkal piemeklēja nelaime – tornī iespēra zibens un tas izdega. Gadu vēlāk tika veikts kārtējais remonts, kura laikā tika uzcelts arī jauns tornis. Remonta laikā tika uzlikts jauns baznīcas gailis un bumba, kā arī atjaunota altāra retabla. 1773. gadā tika aizmūrētas iepriekš izbūvētās kapenes, pēc tam pārbūvēta torņa smaile. 1780. gadā uzbūvēja ērģeles, kurām lielāko daļu līdzekļu novēlēja Kaugurmuižas īpašnieks Johans Heinrihs fon Mengdens. 1818. gadā namdaris Andreass Ludvigs ar palīgu zelli Ludvigu Meijeru veica remontarbus tornī, saglabājot smailes augstumu. 1831. gada maijā kārtējā zibens spēriena dēļ nodega torņa smaile, ko drīz atjaunoja. Mācoties no kļūdām, 1832. gadā tika uzstādīts zibensnovedējs. 1847. gadā vienojoties ar draudzi tika nolemts celt sakristejas - svētumu glabātuves otro stāvu, tomēr to realizēja tikai 1868. gadā. 1886. gadā tika uzstādītas arī jaunas ērģeles, kuru nomaiņai līdzekļus ziedoja Kokmuižas īpašnieks Teodors fon Šrēders.
Zooropa
"Zooropa" ir īru rokgrupas U2 astotais studijas albums. Tas tika izdots "Zoo TV" koncertturnejas starpposmā. Iesākumā tas bija iecerēts kā EP, taču vēlāk tomēr nāca klajā kā pilns studijas albums. Albuma nosaukums ir radies savienojot vārdus "Zoo TV" un "Eiropa".
Valmieras Svētā Sīmaņa baznīca
Vēsture
1988. gadā draudze atguva baznīcu un 18. novembrī tajā notika pirmais dievkalpojums. 2001. gadā tika restaurēta altārglezna un 2002. gadā izgatavots akmens galdiņš svecēm. 2005. gadā Sv. Sīmaņa baznīca iekļauta kultūras mantojuma sarakstā un nominēts kā viens no sakoptākajiem kultūras pieminekļiem Latvijā. Baznīcā ir luterāņu dievnamos reti sastopamais akmens aizlūguma svecīšu galds, kas izgatavots pēc arhitekta Aināra Markvarta projekta 2001.gadā un Katrīnas Taivānes glezna „Slimā dziedināšana” 2002.gadā.
Ērģeles
1780. gadā baznīcā tika uzstādītas Heinriha Andreasa Konciusa ērģeles. 19. gadsimta otrajā pusē Vidzemes baznīcās uzstādīja Frīdriha Ladegusta būvētas ērģeles — Burtniekos, Cesvainē, Matīšos un Valmierā. No tām saglabājušies tikai pēdējie divi instrumenti. Valmieras Svētā Sīmaņa baznīcas ērģeles ar 33 reģistriem, 3 manuāliem, 1 pedāli un neogotisko prospektu ir raksturīgs romantiskā tipa ērģeļbūves paraugs, kas vērtētas kā vienas no labākajām Latvijā.
Zooropa
Vēsture
"Zooropa" bija diezgan veiksmīgs ieraksts, iespējams, pateicoties U2 popularitātes vilnim, ko atsāka albums "Achtung Baby" un tam sekojošā "Zoo TV" koncertturneja. Albums ieguva "Grammy" balvu par 1993. gada labāko alternatīvās mūzikas albumu, kā arī divas nedēļas pavadīja ASV albumu topa 1. vietā, neskatoties uz to, ka tam nebija neviena spēcīga singla. Tas ir pārdots aptuveni 8 miljonos kopiju visā pasaulē.
Kā jau redzams nosaukumā, albumā U2 ir pievērsušies Eiropas kultūrai (pretēji Amerikas kultūras pārsvaram tās 1980. gadu otrās puses darbos), turpinot grupas eksperimentēšanu ar elektronisko mūziku, tehno un citām eiropiešu mūzikas formām. Albums ir pilns ar sempliem un ironiju, tas turpina "mediju pārbagātības" tēmu kontekstā ar pēc-Berlīnes mūra Eiropu, kas aizsākās jau "Zoo TV" tūres laikā. Dziesmu tekstos jūtams fascinējums par to, cik ļoti tehnoloģijas gan vieno, gan šķir cilvēkus. Kosmiskā albuma tituldziesma ir piepildīta ar reklāmas saukļiem kā, piemēram, "Better by design" (labāks pēc dizaina) un "Vorsprung durch Technik" (izrāviens ar tehnoloģiju palīdzību), tā iezīmē daudzvalodīgu vīziju par Eiropu, kas ir savienota ar satelīttelevīzijas palīdzību.
Kopumā albuma skatījums uz tehnoloģijām ir cinisks. Tehno-repa dziesmā "Numb" grupas ģitārists The Edge skaitīta mantras ar daudziem "nevajag", kam fonā skan trokšņainas skaņas un "resnās dāmas balss". The Edge ir atzinis, ka iedvesma šai dziesmai viņam ir radusies no "tās sajūtas, ka tevi bombardē ar tik daudz ko, ka tu vēlies sevi izslēgt un neesi spējīgs atbildēt, jo uz mums tiek sviests tik liels daudzums fantāziju un informācijas."
Sapņainajā vācu disko "Lemon", kurā Bono dzied stieptā falsetā, bet The Edge ģitāru skaņas ir gandrīz līdz nepazīšanai sagrozītas, ir stāstīts par cilvēka veltīgajiem centieniem ieplānot savu laiku ar tehnoloģiju palīdzību, kā arī nepieciešamību pēc privātuma grupai, kas dzīvo pastāvīgā publikas uzmanības centrā.
Albumu noslēdzošo dziesmu "The Wanderer" dzied kantri mūzikas leģenda Džonijs Kešs. Viņa nogurusī balss skan pāri sintezatoru skaņām, kas parāda albuma ironisko būtību: ka grupas vissintezētākajā un postmodernākajā albumā tiek nosodītas tehnoloģijas. Dziesmas liriskais varonis keljo pa bezdvēseļu pasauli, "meklējot pieredzi", galu galā saprotot, ka lielāka nozīme ir garīgajam nevis seklajam.
Dziesmu saraksts
U2 mūzika, Bono dziesmu teksti, izņemot dziesmas "Dirty Day" (autori Bono un The Edge) un "Numb" (autors The Edge).
Pēc dziesmas "The Wanderer" ir atrodams arī tā sauktais "slēptais gabals" (hidden track), kurā dzirdams trauksmes signāls, kas izslēdzas; tas ir trauksmes signāls, ko atsevišķiem radio dīdžejiem atskaņo 10 sekundes pirms laišanas ēterā. Tādēļ dziesmas ilgums ir 5:41, kamēr "The Wanderer" beidzas pēc 4:44.
Trīs ierakstu sesijās nepabeigto dziesmu - "Hold Me, Thrill Me, Kiss Me, Kill Me", "Wake Up Dead Man" un "If You Wear That Velvet Dress" - nosaukumi parādās sīkā drukā uz albuma vāka. Vēlāk tās tika pabeigtas un izdotas tajā pašā dekādē: "Hold Me, Thrill Me, Kiss Me, Kill Me" tika izmantota filmā "Betmens uz mūžu" un izdota kā singls. "Wake Up Dead Man" un "If You Wear That Velvet Dress" tika iekļautas grupas 1997. gada albumā "Pop".
Singli
"Numb" bija neparasta pirmā singla izvēle, bet tā izdošanas formāts bija vēl neparastāks, jo tas tika izdots VHS formātā kā "video singls". Lai gan Madonna jau iepriekš savu dziesmu "Justify My Love" 1990. gadā bija izdevusi kā video singlu, jo to atteicās rādīt MTV, tomēr 1990. gadu sākumam tas bija diezgan progresīvs solis, bet vēlāk, dekādes beigās, jau diezgan pierasta lieta bija izdot DVD singlus. Singlā spilgti parādīts avangardisms un apsēstība ar multimedijiem, kas bija raksturīgi visam albumam un tā izdošanas laikā notiekošajai "Zoo TV" tūrei. Dziesmas "Numb" video ir režisējis Kevis Godlijs, un tas bieži tiek uzskatīts par vienu no labākajiem U2 video klipiem.
Koncertos
Lielākā daļa albuma dziesmu tika izpildītas "Zoo TV" koncertturnejā, izņemot "Some Days Are Better Than Others" un "The Wanderer". "Lemon" un "Daddy's Gonna Pay For Your Crashed Car" turnejas "Zoomerang" posmā tika izpildītas Bono iejūtoties savā "Makfisto" tēlā. "Dirty Day" šajā posmā tika spēlēta arī akustiskajā versijā. Dziesmu "Numb" izpildīja The Edge, spēlējot ģitāru un dziedot, bet Lerijs Mullens, spēlējot bungas un izpildot fona vokāla partiju. "Zooropa" un "Babyface" katra tika izpildīta tikai trīs reizes, bet vēlāk tika izslēgtas no koncertu dziesmu saraksta, jo grupa juta, ka dzīvajā tās neskan īsti labi. "Stay (Faraway, So Close!)" "Zooropa" un "Zoomerang" posmos tika izpildītas akustiski.
"The First Time" vairākas reizes tika spēlēta "Vertigo" koncertturnejā, kas risinājās 2005. un 2006. gadā, bet "The Wanderer" tika spēlēta Džonija Keša piemiņai, Bono uzņemoties vadošo vokālu, ko kādreiz šai dziesmai dziedāja pats Kešs. "Some Days Are Better Than Others" ir vienīgā "Zooropa" dziesma, kas nekad nav spēlēta koncertos.
Jānis Sudrabkalns
Jānis Sudrabkalns (īstajā vārdā Arvīds Peine, no 1925. gada Arvīds Sudrabkalns; dzimis Inčukalnā, miris  Rīgā) bija latviešu dzejnieks, ieguvis Latvijas PSR Tautas dzejnieka goda nosaukumu (1947). Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas akadēmiķis (1973).
Biogrāfija
Dzimis Inčukalna kroga nomnieka (pēc izglītības skolotāja) Kārļa Peines un viņa sievas Annas (dzimušas Ozoliņas) ģimenē. 1902. gadā ģimene pārcēlās uz Jaunpiebalgu. Pirmās zināšanas ieguvis mājās, mācījās Jaunpiebalgas Jāņa skolā (1903), Vecpiebalgas draudzes skolā (1904-1905) un Jaunpiebalgā (1906-1908), P. Šmithena un L. Bērziņa Dubultu privātģimnāzijā (1909-1911). Pēc tēva nāves Arvīds pārtrauca mācības ģimnāzijā, turpmākās zināšanas apgūdams pašmācības ceļā. No desmit gadu vecuma sacerēja dzejoļus, pirmais dzejolis "Mežā ziemu" ar pseidonīmu Teodors Pērle tika nodrukāts 1909. gadā. No 1913. gada ar nelieliem pārtraukumiem dzīvoja Rīgā.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Sudrabkalnu mobilizēja armijā. Pēc feldšeru kursu beigšanas Sudrabkalns kļuva par 302. Suražas kājnieku pulka feldšeri Polijas frontē. 1917. gada martā tika norīkots darbā laikrakstā "Brīvais strēlnieks" (vēlāk "Latvju strēlnieks"). 1918. gada sākumā neapmierinoša veselības stāvokļa dēļ Sudrabkalnu demobilizēja, viņš sāka strādāt laikrakstā "Līdums" par korektoru, te 1918. gada 4. maijā publicēts arī viņa pirmais humoristiskais dzejolis "Pavasara zaļais karogs" ar pseidonīmu Olivereto. Šajā laikā jaunais dzejnieks neprātīgi iemīlējās aktrisē Birutā Skujeniecē. Latvijas SPR laikā 1919. gadā viņš strādāja laikrakstā "Cīņa" par tulkotāju. Pirmos panākumus guva ar dzejoļu krājumu "Spārnotā Armāda" 1920. gadā. Viņš rakstīja arī feļetonus dzejā un prozā, parakstīdamies kā Olivereto, reizēm kā Florestans. Darbojās laikrakstā "Latvijas Sargs" (1920), "Latvijas Vēstnesis" (1924-1925, lit. daļas vad.), "Hallo" (1927-1928), "Pēdējā brīdī" (1927-1930), "Dienas Lapa" (1933-1934), "Jaunākās ziņas" (1937-1940), publicēja daudz rakstu par latviešu, vācu, angļu, krievu, itāļu literatūru, teātri, mūziku. No 1925. gada viņš par galveno uzskatīja literāro darbību, 1927. gadā mainīja uzvārdu un turpmāk dokumentos bija Arvīds Sudrabkalns, savukārt darbus parakstīja kā Jānis Sudrabkalns.
Otrā pasaules kara laikā Vācijas uzbrukuma dēļ 1941. gada jūnijā evakuējās uz PSRS, neilgu laiku uzkavējās Halturinā, Uržumā, Kstiņinā. No 1942. gada janvāra līdz 1944. gada septembrim dzīvoja Maskavā. 1944. gada rudenī Sudrabkalns atgriezās Latvijā. Pēckara gados veica daudzus sabiedriskus pienākumus - bija Latvijas PSR Miera aizstāvēšanas komitejas priekšsēdētāja biedrs (1951-1962), LKP CK loceklis (1963-1971), Rakstnieku savienības valdes loceklis (1941-1975) u.c.
Šajā laikā Sudrabkalns rakstīja galvenokārt par sabiedriski politiskiem un kultūras dzīves jautājumiem, atbalstīdams komunistiskās ideoloģiskās nostādnes. Pakļaušanās ideoloģiskai konjunktūrai traucēja Sudrabkalna dzejnieka talantam. Dzīves noslēgumā viņu mocīja mazvērtības kompleksi un vajāšanas mānija, ārstējies pie psihiatra Maskavas Kremļa slimnīcā. 1975. gada 20. augustā viņš apprecējās ar Ernu Strautu, bet jau 4. septembrī Sudrabkalns slimnīcā nomira. 1975. gada 15. decembrī Augstākā tiesa anulēja Jāņa (Arvīda) Sudrabkalna un Ernas Strautas, dzimušas Hincenbergas, laulību, pie viena anulējot arī testamentu.
D vitamīns
D vitamīns jeb kalciferols ir taukos šķīstošu sekosteroīdu grupa, kas regulē kalcija jonu un fosfātu daudzumu un uzsūkšanos tievajā zarnā un nodrošina kaulu un zobu veidošanos, kā arī palīdz nostiprināt imūnsistēmu. Cilvēkiem šīs grupas svarīgākie savienojumi ir D3 vitamīns (holekalciferols) un D2 vitamīns (ergokalciferols).
Ir pieci D vitamīna veidi — sākot no D1 līdz D5, no kuriem izplatītākie ir D2 vitamīns (ergokalciferols) un D3 vitamīns (holekalciferols). Uzturā D vitamīns sastopams reti un nelielos daudzumos — zivju aknu eļļās un ar to bagātinātos produktos, kā arī bagātinātā govs un sojas pienā, sulās, margarīnos un daļā sēņu. D provitamīns atrodams ir raugā. Taču cilvēkam šis vitamīns lielākoties veidojas ādas epidermas apakšējos slāņos saules gaismas (ultravioleto (UVB) staru) ietekmē no D provitamīna ergosterola, kas ir holesterīna atvasinājums. D vitamīna trūkums var izraisīt rahītu un kaulu atmiekšķēšanos jeb osteoporozi. D vitamīns ir taukos šķīstošs vitamīns, tāpēc to nav vajadzīgs papildināt katru dienu — organismā veidojas šī vitamīna rezerves.
Ieteicamais līmenis
Lai D vitamīna koncentrācija būtu veselībai pietiekoša, šo savienojumu koncentrācijai jābūt 30—50 ng/ml. Šie savienojumi jeb D vitamīns cilvēka dzīvības procesos ir ļoti svarīgi. Nepietiekamais uzņemtais saules starojums augstākos platuma grādos (indikatīvi augstāk par 42. ziemeļu platuma grādu, Rīgas platuma grāds ir 57 ) potenciāli var radīt dažādas veselības problēmas populācijā, tāpēc D vitamīna līmeni iesaka noteikt reizi gadā. D vitamīns veidojas UVB un UVC (ultravioletās gaismas viļņu garumu diapazoni) klātbūtnē, tomēr literatūrā tiek norādīts nosacīti plašs ietekmes aktivācijas vērtību diapazons 260—315 nm, piemēram, 270—290 nm un gadalaiki, piemēram, ziema, kad cilvēka ķermeni, atkarībā no platuma grādiem, var nesasniegt pietiekami daudz saules gaismas šajā diapazonā un nepieciešams uzņemt D vitamīnu ar pārtiku un, pēc analīzēm un ārsta norādījumiem, ar vitamīniem.
Ekscess
D vitamīna toksicitāte ir reta. Lietojot D vitamīna preparātus, dažiem cilvēkiem ir hipersensitiviāte, un ir iespējama toksiska pārdozēšana, it īpaši cilvēkiem ar primāro hiperparatireozi. Tā izraisa kalcija izgulsnēšanos asinsvados, hipertensiju un nieru kalcinozi, kuras dēļ rodas arī nieru mazspēja. Parasti šīs izmaiņas notiek, ja D vitamīna preparātus lieto vairāk kā 1 mg dienā (40 000 IE dienā), un tās ir neatgriezeniskas.
Kantinieku pagasts
Kantinieku pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā ziemeļdaļā. Robežojas ziemeļos ar Dricānu pagastu, austrumos ar Audriņu pagastu, dienvidos pa Rēzekni ar Sakstagala pagastu, rietumos ar Rikavas pagastu. Pagasta centrs atrodas Liužā.
Daba
Pagasta lielākā daļa atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, dienvidu daļa — Rēzeknes pazeminājumā, ziemeļrietumu daļa — Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēluma dienvidrietumu stūrī. Dienvidos no Kristceļiem augstākais punkts pagasta teritorijā — 165,1 m vjl.
Galisija
Galisija ir autonoms apgabals un vēsturisks novads Spānijas ziemeļrietumos. Tas ir viens no septiņpadsmit autonomajiem apgabaliem, kā arī viens no astoņiem, kuriem piešķirts nācijas nosaukums. Robežojas ar Portugāli dienvidos, ar Kastīliju un Leonu un Astūriju austrumos. To rietumos un ziemeļos apskalo Atlantijas okeāns. Krasta līnijas kopējais garums ir 1660 km, iekļaujot piecas Galisijai piederošās salas Atlantijas okeānā.
Apgabala kopējā platība ir 29 574 km², pēc 2015. gada datiem apgabalā dzīvo 2 734 915 iedzīvotāji. Pēc šī rādītāja tā ir septītais lielākais Spānijas autonomais apgabals. Kopējā platība ir 29 574,4 km², tā ir septītā lielākā Spānijas province pēc platības (5,8% no kopējās Spānijas teritorijas).
Galisija administratīvi sīkāk dalās četrās provincēs: Akoruņas province, Lugo province, Ourenses province un Pontebedras province. Administratīvais centrs ir Santjago de Kompostela, bet lielākā pilsēta ir Bigo, nākamās lielākās pilsētas ir Akoruņa, Ourense un Lugo.
Etimoloģija
Galisijas nosaukums radies no latīņu vārda Gallaecia, kā senatnē sauca ķeltu cilti, kas dzīvojusi šajā teritorijā.
Vēsture
2. gadsimtā pirms mūsu ēras uz tagadējo Galisiju atnāca romiešu leģioni. Nedaudzie saglabājušies Romas impērijas laika pieminekļi ir Lugo aizsargmūris, romiešu tilts un Herkulesa tornis. Tornis ir vienīgā romiešu bāka pasaulē, kas saglabājusies līdz mūsdienām.
No 5. līdz 6. gadsimtam mūsdienu Galisijas teritorijā, bijušās svēbu valsts vietā, atradās Galisijas karaliste. Sākotnēji tā bija viena no Astūrijas karalistes provincēm.
9. gadsimta sākumā mūsdienu Galisijas galvaspilsētā Santjago de Kompostelā atklāja Apustuļa Jēkaba apbedījuma vietu. Pateicoties šim faktam, pilsēta kļuva par vienu no trīs svētajām pilsētām. Miljoniem svētceļnieku no visas Eiropas devās svētceļojumos, lai to apskatītu. Izveidojās vairākus simtus kilometrus garais Svētā Jēkaba ceļš. Grūtā un ilgā ceļa mērķis bija sasniegt Santjago de Kompostelas katedrāli. Mūsdienās ir izveidojušies vēl daudzi citi svētceļnieku maršruti, tomēr pats senākais un interesantākais ir Franču ceļš, kas sākas Francijā un stiepjas cauri visiem Spānijas ziemeļu rajoniem.
Hesse
Hesse var būt:
Nelijerve (stacija)
2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Jenedas pieturas punktā tika izbūvētas divas jaunas pasažieru malas platformas ar augstuma atzīmi 550 mm. Platformu garums - 30 m. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.
Kaja Kanepi
Kaja Kanepi (et, dzimusi Hāpsalu, Igaunijā) ir igauņu tenisiste. Līdz šim viņas karjeras augstākais sasniegums ir aizkļūšana līdz 2008. gada Francijas Atklātā čempionāta ceturtdaļfinālam. 20. augustā 2012 viņa ierindojās līdz šim savā augstākajā vietā WTA reitingā - 15. pozīcijā. Savas karjeras laikā Kaja ir uzvarējusi tādas tenisistes kā Petiju Šnaideri, Karolīnu Vozņacku un Annu Čakvetadzi.
Esenes pilsētas vadītāju uzskaitījums
Šajā sarakstā ir iekļauti visi bijušie Esenes pilsētas vadītāji.
Ernans Kortess
Ernans Kortess, pilnā vārdā Fernando Kortess Montojs Pisarro Altamirano (es, dzimis 1485. gadā Medeljinā, Kastīlijas karalistē (tagad Spānija), miris Kastiljejā de la Kvestā (Castilleja de la Cuesta), pie Seviljas, Spānijā) bija spāņu konkistadors, kurš no 1519. līdz 1521. gadam iekaroja tagadējās Meksikas teritorijā esošo Acteku impēriju. Literatūrā tiek dēvēts arī par Fernando, Ernando, Fernānu, Ernānu (no vārda saīsinātā varianta Hernán Cortés). Spānijas karalis Kārlis V piešķīra viņam Oahakas marķīza titulu (Marqués del Valle de Oaxaca).
Biogrāfija
Dzimis 1485. gadā nabadzīgu aristokrātu ģimenē Medeljinā Kastīlijas karalistē. Viņa attāls radinieks bija Fransisko Pisarro — otrs ievērojamākais konkistadoru vadonis, kura vadībā tika iekarota Inku impērija Peru.
Pieaudzis devās meklēt laimi Jaunajā pasaulē — sākumā uz Ispaņjolu (Hispaniola, tagad Haiti), pēc tam uz Kubu, kur ieguva enkomjendu (encomienda — "aizgādniecība": konkistadors apņemas sargāt pilsētas iedzīvotājus, tie viņu uztur un maksā nodevas) pār kādu mazpilsētu. Apprecējās ar indiānieti doņju Marinu (doña Marina), kura viņam dzemdēja dēlu. Taču jau pēc pāris gadiem, 1519. gadā, viņš kļuva par kapteini trešajā ekspedīcijā uz jauno kontinentu.
Ieguldījis visu savu īpašumu pasākumā (pie reizes sastrīdējies ar Kubas gubernatoru, kas viņam aizliedza doties ekspedīcijā), Kortess ar sev pakļautajiem konkistadoriem veiksmīgi nonāca Meksikas līča krastā. Prasmīgi izmantojot cilšu sadrumstalotību, indiāņu pilsētvalstu savstarpējos strīdus un kopīgo naidu pret Acteku impēriju, noslēdza vairākus konkistadoriem ļoti izdevīgus sadarbības līgumus.
Paralēli uzsāktajam karam pret Acteku impēriju Kortesa karaspēkam nācās izcīnīt grūtu uzvaru pār Kubas gubernatora atsūtīto karaspēka vienību, kurai bija pavēlēts notvert "dezertierus". Pēc uzvaras Kortess sūtīja Spānijas karalim un Svētās Romas impērijas imperatoram Kārlim V vēstuli ar lūgumu neuzskatīt viņu par dumpinieku un nesodīt, jo viņš ieguvis kronim jaunas zemes.
Ienākot Acteku impērijas galvaspilsētā Tenočtitlanā, E. Kortesa konkistadorus uzņēma kā viesus, bet drīz sākās acteku konfrontācija ar spāņiem, kuri valdnieku Montesumu II padarīja par savu gūstekni. 1520. gada jūnijā, kad konkistadori piespieda Montesumu vērsties pie savas tautas ar aicinājumu pakļauties iekarotājiem, tie nomētāja valdnieku ar akmeņiem, un pēc dažām dienām viņš no gūtajiem ievainojumiem mira. Konkistadori bija spiesti atkāpties no acteku galvaspilsētas.
Tenočtitlanā E. Kortess atgriezās 1521. gadā ar lielu karaspēku un ieņēma pilsētu. Pēc Acteku impērijas sagraušanas un pakļaušanas E. Kortess 1521.—1524. gadā bija vienīgais Meksikas valdnieks. Vēlākajos gados pieauga opozīcija un E. Kortesam bija nepieciešams regulāri cīnīties ar politiskajiem konkurentiem (arī kaujaslaukā), līdz 1527. gadā viņš bija spiests atkāpties no valdīšanas. 1528.—1529. gadā viņš apmeklēja Spāniju, kur vispirms tika tiesāts un attaisnots, bet pēc tam pieņemts vizītē pie karaļa Kārļa V, kas viņam piešķīra marķīza titulu. Pēc atgriešanās Jaunajā pasaulē E. Kortesam atkal nācās cīnīties ar konkurentiem un anarhiju, bet iepriekšējo varenību viņš vairs neatguva.
Atgriezies Spānijā 1541. gadā. Miris 1547. gada 2. decembrī Kastilejā de la Kvestā (Castilleja de la Cuesta) pie Seviljas.
Maksimiliāns I Hābsburgs
Maksimiliāns I (de, fr; dzimis, miris ) bija Hābsburgu dinastijas Svētās Romas impērijas imperators no 1493. gada līdz savai nāvei, kā arī Burgundijas hercogs no 1477. līdz 1482. gadam. Svētās Romas impērijas imperatora Frīdriha III dēls, tēva pēdējos desmit dzīves gadus valdīja kopā ar viņu. Būtiski palielināja Hābsburgu ietekmi visā Eiropā gan karojot, gan laulību politikas rezultātā.
1486. gada 16. februārī Maksimiliāns Frankfurtē tika ievēlēts par Romiešu karali (Romanorum Rex), bet 1486. gada 9. aprīlī Āhenē kronēts par imperatoru.
1495. gadā vadīja reihstāgu Vormsā, kurā pieņēma Impērijas reformu (Reichsreform). Reformu nepieņēma Vecā Šveices konfederācija un tas bija viens no iemesliem, 1499. gada Švābijas karam. 1499. gada 22. jūlijā Maksimiliāns I zaudēja Dornahas kaujā, kuras rezultātā Šveice izstājās no Svētās Romas impērijas un lika pamatus mūsdienu Šveices valstij.
1494. gada 16. martā Maksimiliāns apprecēja Milānas hercoga meitu Bjanku Mariju Sforcu, kas deva iemeslu iejaukties Itālijas lietās, un sākās Itālijas kari, kuri ar pārtraukumiem turpinājās līdz 1559. gadam.
Apprecinādams savu dēlu Filipu I ar Spānijas karalieni Huanu I, sauktu par Trako, Maksimilians I lika pamatus Hābsburgu Spānijas atzaram. Rezultātā Maksimiliana I mazdēls Kārlis V kļuva gan par Spānijas, gan Svētās Romas impērijas valdnieku.
1515. gadā Maksimiliāns I Pirmajā Vīnes kongresā tikās ar Bohēmijas un Ungārijas karali Vladislavu II un Polijas karali Sigismundu I Veco. Lai stiprinātu savstarpējās saites, tika nolemts, ka Maksimiliāna mazmeita Austrijas Marija apprecēs Vladislava II dēlu, nākamo karali Ludviku, bet Vladislava II māsa Bohēmijas un Ungārijas Anna apprecēs Maksimiliāna I dēlu Ferdinandu. Kad 1526. gada Mohāčas kaujā pret Suleimanu I krita Ungārijas karalis Ludviks, par Bohēmijas un Ungārijas valdniekiem kļuva Hābsburgi, liekot pamatus Austroungārijai.
Maksimilāns I atbalstīja zinātni un mākslu, un bija viens no pirmajiem renesanses kustības atbalstītājiem vācvalodīgajās zemēs.
Asinis
Asinis ir šķidrie saistaudi, kuru galvenā masa nemitīgi kustas. Tās ir eritrocītu, leikocītu un asins plātnīšu suspensija asins plazmā. Asinis kopā ar limfu un audu šķidrumu veido organisma iekšējo vidi. Pieaugušam cilvēkam ir 4—6 litri asiņu, kas ir 6—8% ķermeņa masas. Fizioloģiska miera stāvoklī viss asiņu daudzums necirkulē, jo daļa atrodas asiņu depo orgānos (aknās, liesā, sarkanajās kaulu smadzenēs).
No šī kopējā daudzuma 40—50% ir asins formelementi — asinsķermenīši, bet 55—60% ir šķidra starpšūnu viela — asins plazma.
Asins sastāvs
Asinis sastāv no formelementiem, jeb asinsķermenīšiem un asins plazmas. Asins formelementus veido eritrocīti (sarkanie asinsķermenīši), leikocīti (baltie asinsķermenīši) un asins plātnītes, jeb trombocīti. Plazmas un formelementu daudzums nosaka asiņu stigrību, jeb iekšējo berzi — jo vairāk formelementu un plazmas olbaltumvielu, jo lielāka stigrība.
Asins plazma
Asins plazma ir asiņu šķidrā daļa — iedzeltens, puscaurspīdīgs šķidrums, kas sastāv no neorganiskām un organiskām vielām. Plazmā ietilpstošo ķīmisko savienojumu un ķīmisko elementu skaits ir ļoti liels. Asins plazmas sastāvā ir apmēram 93% ūdens, 7,3g/100ml olbaltumvielas (albumīni, globulīni, fibrinogēns), elektrolīti (<1% no kopējās plazmas masas), gāzes (CO2; O2; N2), barības vielas (glikoze un citi ogļhidrāti, aminoskābes, lipīdi, holesterīns, vitamīni, mikroelementi), vielmaiņas produkti (urīnviela, kreatinīns, urīnskābe, bilirubīns), hormoni u.c. Bez olbaltumvielām, polipeptīdiem, aminoskābēm, lipīdiem, ogļhidrātiem, kurus asins plazma pievada šūnām struktūrelementu atjaunošanai, jaunu vielu sintēzei un arī kā enerģētisko materiālu, asins plazma transportē dažādus fermentus, hormonus, vitamīnus. Asins plazma transportē arī ogļskābo gāzi. Asinīs konstatēto makroelementu un mikroelementu spektrs aptver gandrīz visus Mendeļejeva periodiskās sistēmas elementus, kas liek domāt, ka nav šķidruma ar sarežģītāku ķīmisko sastāvu kā asins plazma. Praktiski nav iespējams asins plazmu izgatavot mākslīgi — tāpēc, ja zaudēts daudz asiņu, cilvēku glābj tikai donora asinis.
Eritrocīti (sarkanie asinsķermenīši)
Eritrocīti (erythros — sarkans, kytos — šūna) ir vienas no vismazākajām cilvēka šūnām: to diametrs ir tikai apmēram 7µm. Piecos litros asiņu ir apmēram 25 triljoni eritrocītu (apm. 4 — 5 miljoni eritrocītu uz 1 mm3 vīriešiem un 3,5 — 4,5 miljoni eritrocītu uz 1 mm3 sievietēm). Jaundzimušajiem parasti ir ap 6 miljoni eritrocītu uz vienu asins kubikmilimetru, kā arī augstienēs un augstu kalnos dzīvojošiem to arī ir ap 6 miljoni, bet zemienēs dzīvojošiem — mazāk. Stāvokli, kad cilvēkam ir pazemināts eritrocītu un/vai hemologlobīna daudzums asinīs, sauc par mazasinību. Eritrocītu frakcija asins tilpumā ir hematokrīta indekss — tas atspoguļo plazmas un eritrocītu tilpuma attiecības (veselam cilvēkam tas ir 40-45%). Eritrocītiem ir abpusējie ieliektas lēcas forma — šāda forma ievērojami palielina eritrocītu virsmu. Ir aprēķināts, ka visu cilvēka eritrocītu summārā virsma ir apmēram 1500 reizes lielāka par cilvēka ķermeņa virsmu. Nobriedušiem cilvēka eritrocītiem nav kodola, un visa to citoplazma ir maksimāli piesātināta ar dzelzi saturošu pigmentu — hemoglobīnu (Hb). Tieši hemoglobīns piešķir asinīm tumši sarkano nokrāsu. Tas viegli pievieno skābekli un transportē to. Ogļskābo gāzi galvenokārt trasnsportē asins plazma, bet hemoglobīns arī var veidot savienojumus ar oglekļa dioksīdu. Hemoglobīna savienojumi ar skābekli viegli disociē atkarībā no gāzes koncentrācijas vidē — audos, kuros ir zema skābekļa koncentrācija, no hemoglobīna atbrīvojas skābeklis, bet plaušās, kur skābekļa koncentrācija ir augstāka, no hemoglobīna atbrīvojas oglekļa dioksīds. Eritrocītiem piemīta arī eritrocītu rezistence — spēja pretoties osmotiskā spiediena maiņai. Eritrocīti uzbriest hipotoniskā šķīdumā, bet hipertoniskā sarūk, membrāna bojājas līdz izšķīst — notiek hemolīze. Galvenās eritrocītu funkcijas ir transporta funkcija, aizsargfunkcija, onkotiskā spiediena uzturēšana un buferfunkcija. Tie piedalās arī ūdens — sāļu maiņā un skābju — sārmu līdzsvarā. Eritrocītu dzīves ilgums ir 3—4 mēneši, jeb 100—120 dienas. To sabrukšanas produktus izdala ar žulti. Sarkanie asinsķermenīši veidojas nepārtraukti, visu mūžu: ik sekundi asins plūsmā nonāk vairāki miljoni jaunu, nobriedušu eritrocītu. Jauno eritrocītu veidošanās, jeb eritropoēze notiek sarkanajās kaulu smadzenēs eritropoetīna ietekmē, kas producējas nierēs, samazinoties skābekļa parciālajam spiedienam asinīs. Veco eritrocītu bojāeja notiek liesā, nedaudz aknās un arī kaula smadzenēs — tur mehāniski neizturīgās šūnas sabrūk, atbrīvojot hemoglobīnu.
Leikocīti (baltie asinsķermenīši)
Leikocīti (leukos — balts, kytos — šūna) ir daudzveidīgas, bezkrāsainas šūnas ar kodolu. Tie atrodas ne tikai asinīs, bet arī limfā (limfocīti). Leikocīti ir palīgi cīņā ar mikroorganismu izraisītām infekcijām un savu funkciju veic aiz asinsvadu sieniņām. To skaits ir 5,1—5,4 miljoni µm vīriešiem un 4,6—4,8 µm sievietēm. Leikocīti ir lielāki par eritrocītiem. Izšķir leikocītus ar bezgraudaino citoplazmu (agranulocīti) un leikocītus ar graudaino citoplazmu (granulocīti). Variē arī leikocītu kodola forma. Dažiem leikocītiem tas nav kompakts, bet sastāv no vairākām daļām. Dažām leikocītu formām dzīves ilgums ir 2—3 dienas. Leikocīti veidojas sarkanajās kaulu smadzenēs, liesā un limfmezglos.