cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uzbrukums Rīgai (1919)
Pretējo pušu spēki
Kad naktī uz 22. maiju sākās plašs uzbrukums Lielupes frontē no tagadējās Jūrmalas līdz Jelgavai, landesvēra pusē cīnījās 663 virsnieki un 5405 kareivji ar 17 lielgabaliem, 72 vieglajiem un 84 smagajiem ložmetējiem, 8 mīnmetējiem un 3 granātmetējiem, 2062 zirgiem. Padomju Latvijas pusē bija 1., 2., 3., 10. un 16. strēlnieku pulki, 1. Daugavgrīvas cietokšņa pulks, 2 sapieru rotas, 4 eskadroni. 2 smagās un 1 haubiču baterija, 1 bruņotais vilciens, 2 bruņu auto, kopējos boļševiku spēkus pārspīlēti vērtējot no 10 līdz 14 tūkstošiem lielus.
Uzbrukuma gaita
Flečers savu karaspēku sadalīja trīs grupās. Pirmo grupu komandēja viņš pats. Tajā ietilpa Triecienbataljons ar artilērijas pusbateriju, fon Mēdema Vācijas brīvprātīgo vienība, sapieru nodaļa, Engelharda nodaļa, viena latviešu rota, viens latviešu kavalērijas eskadrons un Malmēdes bataljons. Šī grupa 22. maija 1:30 naktī sāka uzbrukumu no Kalnciema gar Grabes mājām, Skangaļiem, Komandieru ceļu Dzilnuciema virzienā. Uzbrukuma panākumus nodrošināja Vācijas brīvprātīgie lidotāji Saksenberga (Sachsenberg) vadībā. Lidmašīnas ne tikai apšaudīja boļševiku spēkus, bet arī veica izlūkošanu un nodeva situācijas ziņojumus komandieriem.
Otrajā grupā, ko komandēja Balodis, bija Eilenberga bataljons, artilērijas pusbaterija, Drahenfelda kavalērijas daļa, Līvena vienība un Dienvidlatvijas brigādes 1. bataljons un viena rota no 3. bataljona. Šī grupa 4:30 no rīta sāka uzbrukumu pie Ogļu mājām (Tīreļu tuvumā) un virzoties gar Babītes ezera dienvidu krastu, caur Pietiņiem, Bļodniekiem, Dzilnām, gar Ložmetējkalnu un Krievu kalnu devās Piņķu un Pūpes (Babītes) virzienā.
Trešo grupu vadīja kapteinis Jānis Puriņš. Tajā ietilpa Dienvidlatvijas brigādes divas rotas un viens kavalērijas eskadrons, kā arī rezervē atstātais 2. Cēsu bataljons. To atbalstīja 4 Lielupes kuģīši un divi prāmji, ko aprīkoja ar ložmetējiem un Barta baterijas lielgabaliem. Šī grupa virzījās no Slokas un Kauguriem cauri visai Jūrmalai un gar Babītes ezera ziemeļu krastu, sasniedzot Priedaines staciju.
Padomju Latvijas armija izrādīja pretestību nocietinājumos starp Sloku un Asariem, ko izdevās pārvarēt ap pulksten 11. Ap šo pašu laiku Flečera un Baloža kolonnas savienojās pie Dzilnuciema. Šeit arī pienāca pavēle latviešu un vācu vienībām turpināt uzbrukumus atsevišķi. Vācu vienības bez kavēšanās devās uz Rīgu, ceļš uz kuru bija neaizsargāts, kamēr Baloža latviešu daļām vispirms pavēlēja ieņemt Piņķus, Pūpi, un pie Bulduru tilta savienoties ar Puriņa grupu, bloķējot atkāpšanās ceļu no Jūrmalas bēgošajām boļševiku vienībām. Šī pārkārtošanās noveda pie tā, ka boļševiki bija paspējuši nostiprināties Piņķu muižā, kapsētā un baznīcā. Pēc ilgākas apšaudes viņi atkāpās uz Pūpi un no turienes uz Daugavgrīvu, kur pārcēlās uz Daugavas labo krastu. Baloža kolonna 23. maiju sagaidīja pie Piņķiem. Puriņa vadītā kolonna ielu cīņās atbrīvoja Jūrmalu, ap 22. maija 18.00 ieņemot Priedaines staciju un Lielupes tiltu pie Bulduriem.
Gada esperantists
Gada esperantists (Esperantisto de la Jaro) ir goda nosaukums, ko katru gadu piešķir esperanto valodas ikmēneša izdevuma La Ondo de Esperanto redaktori. Balvas saņēmēju izvēlas starptautiska žūrija, kuru vada žurnāla krievu izdevēja Haļina Gorecka. Gada esperantista balva tika izveidota 1998. gadā.
Uzbrukums Rīgai (1919)
Uzbrukuma gaita
Dzelzsdivīzija uzbrukumu sāka no rīta, pēc 1,5 stundas ilgas artilērijas apšaudes. Pēc Olaines ieņemšanas, ap pusdienlaiku daļa divīzijas devās uz Ķekavu, bet galvenie spēki uz Rīgu.
Cīņas pie tiltiem turpinājās gandrīz divas stundas. Līdz 13:30 situācija pie tiltiem un dzelzceļa uzbēruma bija kritiska, taču tad pienāca pārējie Flečera kolonnas spēki un Dzelzsdivīzijas avangards. Uzbrucēji devās dziļāk pilsētā un izveidoja koridoru ar Citadeli atbrīvojušo Manteifela vienību. Lielākās ielu cīņas notika tagadējās Brīvības ielas krustojumos ar Ģertrūdes ielu un Miera ielu, kur cīņas beidzās ap 19:00. Rīgā izdevās sagrābt daudzus vilcienus, lielu daļu Sarkanās armijas artilērijas un Padomju Latvijas valsts kasi. Atkāpjoties boļševiki paspēja Centrālcietumā (ko ap 19:30 atbrīvoja Dzelzsdivīzija) nošaut ap 60 ieslodzītos gūstekņus, galvenokārt vācu muižniekus un mācītājus. Ap 18:00 Rīgā ieradās Līvena nodaļa, kuru nosūtīja uz Rīgas ziemeļiem, Mangaļsalas virzienā.
Landesvērs ziņoja par 11 kritušajiem, taču kopējais Rīgas atbrīvošanas operācijā kritušo skaits nav precīzi zināms. Kaujās krita arī LSPR Jūrlietu pārvaldes priekšnieks Kārlis Ziediņš, kas bija piedalījies Ziemas pils ieņemšanā Oktobra revolūcijas laikā. Kritušo fon Manteifeli svinīgi izvadīja no Doma baznīcas un apglabāja dzimtās Kazdangas pils kapos.
Ofensīvas noslēgums
23. maijā frontes līnija stiepās pa Mīlgrāvja — Ķīšezera — Juglas ezera — Ikšķiles — Ķekavas līniju. Baloža komandētās Dienvidlatvijas brigādes vienības un Atsevišķā studentu rota ar Latvijas karogu Rīgā ienāca 23. maija rītā ap 9:00, kur tos Daugavas krastmalā sveica iedzīvotāji. Baloža kareivji devās uz kazarmām Pērnavas ielā, kā arī piedalījās pilsētas "tīrīšanā" no boļševikiem. Jau uzreiz sākās jaunu kareivju vervēšana latviešu vienībām. Pēc īsas atpūtas Rīgā palika tikai Dienvidlatvijas brigādes 3. bataljons (Studentu rota), kas turpmāk veica pilsētas garnizona pienākumus. 1. un 2. bataljons 24. maijā kopā ar diviem kavalērijas eskadroniem saņēma pavēli vajāt boļševikus un doties uz pozīcijām Gaujas kreisajā krastā pie Ādažiem. Līvena vienībai uzdeva no Vecmīlgrāvja doties uz Ropažu staciju, kur izjaukt sliedes, un tad doties uz Juglu. Apšaudē pie Alderiem Līvenu smagi ievainoja. Šajās dienās no Padomju Latvijas armijas dezertēja daudz latviešu strēlnieku, kurus parasti iekļāva Baloža komandētās brigādes sastāvā. Vecpiebalgā izveidoja 4. Rīgas bataljonu un Vējavā 8. Piebalgas bataljonu.
Daugavgrīvas cietoksnī pēdējie sarkanarmieši padevās 25. maijā. Niedra no Jelgavas Rīgā ieradās 26. maijā. 28. maijā latviešu karavīri par godu ASV misijai Suvorova un Elizabetes ielu stūrī noturēja parādi. Arī fon der Golcs ieradās Rīgā, un 29. maijā pieņēma Rīgas ieņemšanā piedalījušos vienību parādi.
Lai arī Sarkanā armija saņēma papildspēkus trīs pulku un divu bruņuvilcienu apjomā, tajā pašā laikā sabruka Sarkanās armijas fronte Pečoru rajonā, kur igauņu pusē pārgāja padomju igauņu divīzijas komandieris ar štābu un daudziem kareivjiem. Tas noveda pie Pleskavas krišanas 25. maijā, kas sarežģīja Padomju Latvijas stratēģisko situāciju. Sarkanā armija centās veidot aizsardzību pie Alūksnes un Pitalovas, lai pretotos igauņu uzbrukumam Krustpils virzienā, taču tas izgāzās, un 5. jūnijā igauņu un dāņu brīvprātīgo spēki ieņēma Krustpili. Fronte Latgalē nostabilizējas, bet poļu uzbrukums Daugavpilij apstājās pie Ignalinas.
Baltais terors
Vairāk nekā mēnesi ilgās civiliedzīvotāju, karagūstekņu un politiski aizdomīgo cilvēku apšaušanas Rīgā ir neērta tēma, kurā parasti cenšas vainot vāciešus (avotos minēti skaitļi no 200 līdz 3000 nošauto).
Rīgas ieņemšana bija negaidīts pārsteigums daudziem Padomju Latvijas iestāžu darbiniekiem, kas dienas sākumā esot devušies uz darbu kā parasti, bet pēc tam metušies bēgt un slēpties. Iespējams, tas arī deva pirmo impulsu apšaušanām, jo pagalmi un pagrabi bija pilni ar aizdomīgiem cilvēkiem. Nošaušanas riskam visvairāk pakļauti bija strādnieku rajonos dzīvojošie, militāra izskata drēbes nēsājošie, un sievietes ar īsākiem matiem, ko uzskatīja par revolucionāro "plintes meiteņu" pazīmi. Flečers Rīgā izsludināja karastāvokli, pavēlēja nodot visus ieročus, padomju iestāžu darbiniekiem lika pieteikties policijā, iedzīvotājiem aizliedza atrasties uz ielām no 6 vakarā līdz 6 rītā.
23. maijā landesvēra vienības sāka plašu pilsētas "tīrīšanu", nogalinot vismaz vairākus simtus aizdomās turamo. 23. maijā tīrīšanās piedalījās arī Baloža brigādes spēki, kam bija pavēlēts "iztīrīt" rajonu starp Brīvības, Avotu un Deglava ielām, sākot no Elizabetes ielas. Latviešu kareivji gan aizturētos pēc izmeklēšanas parasti esot ātri atbrīvojuši un lielākā Baloža brigādes daļa Rīgu drīz pameta. Neskaidra ir Atsevišķās studentu rotas dalība terorā, jo arī tā veica kārtības uzturēšanu pilsētā.
Pilsētas kvartālu "tīrīšanas" laikā šur un tur esot izrādīta bruņota pretestība. Aizdomās turētos pirmajās dienās vienkārši nošāva uz ielas. Pie Marijas ielas tilta nošāva 10 boļševikus, kas bija pretojušies Teātra bulvārī, un līķus iesvieda pilsētas kanālā, no kura viņus izvilka tikai 26. maijā. Matīsa kapos jau pirmajās dienās ieveda vismaz 204 nošauto līķus. Sagūstīto sarkanarmiešu un aizdomās turēto cilvēku skaits ātri sasniedzis 3000. Vēlāk nošautos apglabāja pie Centrālcietuma. 29. maijā Rīgā atkal notika plaši aizdomīgo aresti, tika aizturēti cilvēki, kas uz ielas atrodas pēc 6. vakarā. Joprojām publiski uz ielām tika nošauti bēgošie aizturētie, kā arī visi, kas izrādīja pretestību kareivjiem.
Nekontrolētas apšaušanas vietā 28. maijā izveidoja lauka karatiesas, kuras veidoja 2 vācieši, 2 latvieši un 1 minoritātes pārstāvis. Tādējādi arī karatiesu sastāvs norāda uz latviešu līdzdalību terorā. Karatiesas turpināja nāvessodu piespriešanu. Pārdaugavā pēc karatiesas lēmuma nošauti vairāk par 300 cilvēku. Plašas nošaušanas turpinājās visu jūniju. Baltais terors beidzās tikai pēc Antantes protestiem un vāciešu aiziešanas no pilsētas 5. jūlijā.
Makdonela gambīts
Makdonela gambīts ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. e2-e4 e7-e5 2. f2-f4 e5xf4 3. Zg1-f3 g7-g5 4. Lf1-c4 g5-g4 5. Zb1-c3'''.
Tas ir Karaļa gambīta variants un pieder pie atklātām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu C37.
Vēsture
Pirmais 1834. gadā to lietojis Īrijas šahists Aleksandrs Makdonels pret franču šahistu L. Laburdonē. Mūsdienu praksē nav sastopams.
Stratēģiskā ideja
Atšķirībā no Mucio gambīta, baltie 5. 0-0 vietā spēlē 5. Zb1-c3 ar mērķi nepieļaut Mucio gambīta spēcīgo aizsardzību 5. ... Dd8-f6, uz to varētu sekot 6. Zc3-d5, bet tagad ir samazinājies spiediens pa "f" vertikāli un melnie paspēj konsolidēt savu pozīciju ar 5. ... d7-d6, jo pēc 6. Df3xf4 sekotu 6. ... Lc8-e6.
Hāfele
Hāfele (de) ir upe Vācijā,Elbas labā krasta pieteka. Plūst Brandenburgas, Berlīnes un Saksijas-Anhaltes federālajās zemēs. Sākas Mēklenburgas ezeru rajonā. Tek caur Berlīni, kuras teritorijā uzņem lielāko pieteku — Šprē. Kanāls savieno ar Oderu.
Skatre
Skatre ir apdzīvota vieta Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā uz dienvidiem no Liepājas pie autoceļa A11 (Liepāja—Lietuvas robeža (Rucava)). Skatrē atrodas 1892. gadā celtā baptistu baznīca.
Komponista Viktora Baštika (1912—2001) dzimtā vieta.
Eksterjers
Eksterjers (fr, no la — 'ārējs', pretstatā interjeram) ir māksliniecisks vai arhitektonisks ārējais izskats un noformējums ēkām, automašīnām, dzīvnieku (zirgu, suņu) ķermeņiem u.t.t., kas nodrošina cilvēkam komfortablu estētisko baudījumu.
Eksterjera dizaina pamatā ir pragmatisko un māksliniecisko ideju un risinājumu sintēze, kas virzīta cilvēka dzīves apstākļu uzlabošanai pilnīgā, estētiski ideālā veidā.
Tendences
Ēku eksterjers pastāvīgi ir pakļauts izmaiņām. Dažas eksterjera daļas ir tipiskas kādām konkrētām teritorijām vai laikmetiem. Tā par dažu celtņu eksterjeru varētu ar pārliecību teikt, ka tā ir gotika, ampīrs, klasicisms u.t.t. Tajā pat laikā eksterjers var būt arī tīri individuāls un neatkārtojams.
Mūsdienu eksterjera dizains ir raksturīgs dažādām, ārīgi pat pretrunīgām tendencēm. No vienas puses ir tieksme maksimāli piesātināt eksterjeru ar tehniskām iekārtām un speciālām sistēmām (kondicionieri, satelīttelevīzija, saules kolektori u.c.), bet no otras puses "tuvošanās" dabai, iekļaujot eksterjerā savvaļas-dabas komponentes (krāšņumkokus, krāšņumkrūmus, peldbaseinus, reljefa daļas, caurspīdīgus klājumus un sienas). Ārīgi vienotam ēkas eksterjeram var būt vairāki ļoti atšķirīgi risinājumi.
Rubuļu pilskalns
Rubuļu pilskalns atrodas Latgalē, Krāslavas novada Šķaunes pagasta Rubuļos.
Pirmās ziņas par pilskalnu 1925. gadā sniedza A. Krimuldēns, to aprakstījis Juris Urtāns. Pilskalns aršanas rezultātā zaudējis savu formu. Plakums varē­tu būt bijis apmēram 30 metrus garš un apmēram 17 metrus plats. Kultūrslānis saglabājies tikai ziemeļu un rietumu nogāzēs. Spriežot pēc atrastajām gludajām bezripas trauku lauskām, Rubuļu pilskalns būtu attiecināms uz m. ē. pirmo gadu tūkstoti.
Mērija Pīrsa
Mērija Pīrsa (fr; dzimusi ) ir bijusī franču tenisiste. Četru Grand Slam turnīru uzvarētāja (divreiz — vienspēlēs, pa vienai reizei — sieviešu dubultspēlēs un jauktajās dubultspēlēs); piecu Grand Slam turnīru fināliste (četras reizes vienspēlēs, vienu reizi dubultspēlēs); 28 WTA turnīru uzvarētāja (18 — vienspēles); trīs olimpisko spēļu dalībniece un divkārtēja Federācijas kausa ieguvēja (1997, 2003) Francijas izlases sastāvā. Starptautiskās tenisa slavas zāles locekle kopš 2019. gada.
Totlēbeni
Totlēbeni (de, arī Tottleben, Todtleben, Todleben) ir vācu dzimta, kas 18. gadsimtā no Tīringenes ieceļoja Kurzemē. Dzimta ierakstīta Igaunijas bruņniecības (1856), Kurzemes bruņniecības un Vidzemes bruņniecības (1857), tad Sāmsalas bruņniecības (1858) matrikulā.
Ančipovas ezers
Ančipovas ezers ir ezers Balvu novada Šķilbēnu pagasta austrumos pie Latvijas valsts robežas ar Krieviju un Kūkovas upes. Uz ziemeļiem no ezera atrodas Ančipovas ciems.
Džerijs Morans
Džeralds Veslijs Morans (Gerald Wesley Moran, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv ASV Republikānisko partiju. Kopš 2011. gada ir ASV senators, pārstāvot Kanzasas štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatoru Morans bija ASV pārstāvju palātas deputāts, no 1997. gada līdz 2011. gadam pārstāvot Kanzasas 1. kongresa apgabalu.
Dzimis Greitbendā, Kanzasas štatā, Morans ir absolvējis Fortheisas Štata Universitāti, no kuras 1976. gadā saņēma bakalaura grādu ekonomikā. Vēlāk absolvējis Kanzasas Universitāti, no kuras 1982. gadā saņēma doktora grādu jurisprudencē. Pēc universitātes absolvēšanas Morans strādāja par advokātu.
2010. gadā Morans tika ievēlēts par ASV senatoru, pārspējot demokrātiskās partijas oponentu Līzu Džonstonu, saņemot 70% balsu. Viņš ASV senatora amatā ir ticis pārvēlēts vienu reizi — 2016. gadā.
Kazimirs fon Meijendorfs
Kazimirs fon Meijendorfs (, ru; 1749—1813) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas kavalērijas ģenerālis (1799), Mazstraupes pilsmuižas īpašnieks. Rīgas vietniecības pārvaldnieks (1795-1797). Somijas guberņas kara gubernators (1803—1807).
Dzīves gājums
Cēlies no Meijendorfu dzimtas. Dzimis Mazstraupes pilī 1749. gada 15. oktobrī atvaļināta Krievijas Impērijas armijas virsnieka Georga Johana fon Meijendorfa (1718–1771) ģimenē.
1765. gadā iestājās Krievijas Impērijas militārajā dienestā, 1773. gadā paaugstināts par Ingermanlandes karabinieru pulka majoru, 1776. gadā par apakšpulkvedi, 1787. gadā par brigadieri. Krievu-turku kara (1787—1792) laikā piedalījās Očakovas cietokšņa ieņemšanā, paaugstināts par ģenerālmajoru. No 1792. gada komandēja Jekaterinoslavas kirasieru pulku, paaugstināts par ģenerālleitnantu (1792), tad par ģenerālporučiku (1794). 1795. gadā viņu iecēla par Rīgas vietniecības pārvaldnieku. 1799. gadā viņu paaugstināja par kavalērijas ģenerāli. Napoleona karu laikā ģenerālis K. Meijendorfs bija Somijas guberņas (Финляндская губерния) kara gubernators (1803—1807) Viborgā. Pēc atvaļināšanas no militarā dienesta 1807. gadā apmetās uz dzīvi savā Mazstraupes pilī. Miris 1813. gada 29. janvārī.
Salvatore Skillači
Salvatore Skillači (it; dzimis ) ir bijušais itāļu futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Lielāko daļu karjeras aizvadījis Itālijā, vienīgi karjeras noslēgumā dažas sezonas spēlējis Japānā. Divas reizes ticis izcīnīts UEFA kauss Juventus un Internazionale sastāvā.
Bija pārsteiguma autors 1990. gada FIFA Pasaules kausā. No kopā Itālijas izlases sastāvā gūtajiem 7 vārtiem sešus guva tieši Pasaules kausā, kas arī notika Itālijā. Viņš palīdzēja Itālijai izcīnīt bronzas medaļu, kļūdams par turnīra rezultatīvāko spēlētāju un tiekot atzīts par tā labāko futbolistu. 1990. gada Zelta bumbas balsojumā palika 2. vietā.
Sasniegumi
Messina
Juventus
Inter Milan
1981. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1981. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīri, pretendentu mači un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
1972. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti 1972. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki. Šīs bija XI ziemas olimpiskās spēles, kas notika Japānas pilsētā Saporo no 1972. gada 3. februāra līdz 13. februārim. Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles, kas nenotika Eiropā vai Ziemeļamerikā un tikai trešās olimpiskās spēles, kas nenotika Eiropā vai Ziemeļamerikā. Saporo olimpiskajās spēlēs piedalījās 35 valstis, kuras pārstāvēja 1006 sportisti. Kopumā tika sadalīti 35 medaļu komplekti 10 sporta veidos.
1981. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
Šajā ciklā pasaules čempione Maija Čiburdanidze sekmīgi aizstāvēja savu titulu pret pretendentu maču uzvarētāju Nanu Aleksandriju, maču par pasaules čempiones nosaukumu spēlējot neizšķirti 8:8.
1972. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
1972. gada Saporo olimpisko spēļu programma neatšķīrās no iepriekšējām, 1968. gada Grenobles olimpiskajām spēlēm.
1981. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1979. gada starpzonu turnīri
Līdzīgi kā iepriekšējā, arī šajā čempionātā notika divi starpzonu turnīri. Pirmais norisinājās Riodežaneiro 1979. gada septembrī, otrais — Alicantē 1979. gada oktobrī, tajos piedalījās labākās spēlētājas no katras FIDE zonas, kopumā 35 dalībnieces. Rio turnīrā spēlēja 17, Alikantes turnīrā 18 šahistes. No katra turnīra tiesības spēlēt pretendentu mačos ieguva triju pirmo vietu ieguvējas.
1972. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
Visvairāk medaļu izcīnīja Padomju Savienības sportisti (16 medaļas), otrajā vietā medaļu kopsummā bija Austrumvācija (VDR) ar 14 medaļām un trešajā vietā Šveice ar 12 medaļām.
1981. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1979. gada starpzonu turnīri
Joseliani pārliecinoši uzvarēja Rio, par vairākiem punktiem apsteidzot Petroniču un Aleksandriju. Alikantē Lemačko un Akmilovska dalīja pirmo vietu, par pusotru punktu apsteidzot Gurieli.
! !! Spēlētāja !! Valsts !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! 18 !! Punkti !! BK
1980.-81. gada pretendentu mači
Mačiem kvalificējās astoņas spēlētājas — pa trīs spēlētājām no katra starpzonu turnīra, pasaules eksčempione Nona Gaprindašvili un iepriekšējo pretendentu maču fināliste Alla Kušnira. Pēdējā no dalības pretendentu mačos atteicās un uz vakanto vietu tika izspēlēts mačs starp ceturtās vietas ieguvējām starpzonu turnīros Martu Litinsku un Gīzelu Fīšdiku. Šo maču, kas notika Austrijas pilsētā Bāzelē, ar 4½ : 3½ uzvarēja Litinska un ieguva tiesības spēlēt pretendentu mačos. Pretendentu mačus izspēlēja pēc izslēgšanas sistēmas. Pusfināla mača Joseliani — Gaprindašvili pamatposms beidzās neizšķirti 5 : 5, pie kam Joseliani ar melnajiem bija uzvarējusi divas partijas, bet Gaprindašvili tikai vienu. Tādēļ, lai iekļūtu finālā Gaprindašvili vajadzēja uzvarēt papildpartijās, jo Joseliani iegūtais pārsvars ar melnajiem nodrošināja viņai iekļūšanu finālā gadījumā, ja papildpartiju pāri nedotu iespēju noskaidrot uzvarētāju. Pirmās divas papildpartijas beidzās neizšķirti. Nākamās divās (pēdējās) Gaprindašvili bija tuvu uzvarai, tomēr pieļāva kļūdas, kas deva Joseliani iespēju izglābties. Līdz ar to visas četras papildpartijas beidzās neizšķirti, bet tas nodrošināja Joseliani vietu finālā. Tur viņa zaudēja Aleksandrijai, kura kopš 1975. gada otru reizi ieguva tiesības cīnīties par pasaules čempiones titulu.
1981. gada mačs par pasaules čempiones titulu
Mačā pirmā puse ritēja ar Čiburdanidzes pārsvaru. Pēc 9. partijas rezultāts bija 5½ : 3½ viņas labā. Mača otrajā daļā Aleksandrija zaudēto atguva un mačs noslēdzās neizšķirti ar rezultātu 8 : 8 (+4 −4 =8).
! Dalībnieces ||width=20| 1 ||width=20| 2 ||width=20| 3 ||width=20| 4 ||width=20| 5 ||width=20| 6 ||width=20| 7 ||width=20| 8 ||width=20| 9 ||width=20| 10 ||width=20| 11 ||width=20| 12 ||width=20| 13 ||width=20| 14 ||width=20| 15 ||width=20| 16 || ||+ ||− ||= ||Punkti ! !
Nebīls Maalūls
Nebīls Maalūls (ar; dzimis ) ir Tunisijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Tunisijas futbola izlases dalībnieks.
Futbolista karjera
Profesionāla futbolista karjeru sāka Tunisijas klubā ES Tunis. No 1989. līdz 1991. gadam spēlēja Vācijā, Hannover 96 kluba sastāvā 2. Bundeslīgā. Pēc tam atgriezās ES Tunis. Šī kluba sastāvā sešas reizes ir kļuvis par Tunisijas čempionu (1982, 1985, 1988, 1989, 1993, 1994). Vēlreiz par Tunisijas čempionu kļuva 1996. gadā Club Africain kluba sastāvā.
Tunisijas futbola izlasē spēlējis no 1985. līdz 1995. gadam. Kopā izlases rindās aizvadījis 74 spēles un guvis 11 vārtus. N. Maalūls ir piedalījies arī 1988. gada vasaras olimpiskās spēlēs Seulā.
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka 1997. gadā klubā Olympique du Kef. 2002. gada kļuva par Rožē Lemēra asistentu Tunisijas izlasē, palīdzot komandai uzvarēt 2004. gada Āfrikas Nāciju kausā. Vēlāk kļuva par Tunisijas olimpiskās izlases treneri.
Perigē
Perigē ir pilsēta Francijā, Dordoņas departamenta administratīvais centrs, Akvitānijas reģionā. Tā atrodas Īles (Isle) upes krastos, kas ir viena no Dordoņas upes pietekām. Perigē kā apdzīvotas vietas veidošanās aizsākās jau aizvēsturē, bet pirmā pilsēta Vesunna tika dibināta Senās Romas laikā. Tā tika izpostīta ap 410. gadu un tās vietā pastāvēja le Pjisanfona (le Puy-Saint-Front). Perigē tika dibināta 1240. gadā, apvienojot le Puy-Saint-Front un la Cité.
Nebīls Maalūls
Trenera karjera
Karjeras turpinājumā strādāja par galveno treneri klubos Club Africain un CA Bizertin, kuros pirms tam bija pats spēlējis. No 2006. līdz 2008. gadam vēreiz bija trenera asistents Tunisijas izlasē. 2010. gada decembrī kļuva par ES Tunis galveno treneri un divreiz aizveda komandu līdz Tunisijas čempionu titulam.
Perigē
Perigē atrodas 44 vēsturiskie monumenti un trīs muzeji, kam ir piešķirts statuss Musée de France, bet Sanfrontas katedrāle (cathédrale Saint-Front) ir ierakstīta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Perigē dzelzceļa stacija tika oficiāli atklāta 1857. gadā. Osta darbojās no 1837. līdz 1949. gadam.
Nebīls Maalūls
Trenera karjera
2013. gada februārī kļuva par Tunisijas izlases galveno treneri. Pēc tam, kad izlase nespēja kvalificēties 2014. gada FIFA Pasaules kausam, paziņoja par atkāpšanos no amata. 2014. gadā neilgu laiku strādāja ar Kataras klubu El Jaish. 2014. gada decembrī tika apstiprināts par Kuveitas futbola izlases galveno treneri. Vadīja komandu 2015. gada Āzijas kausā un 2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā, līdz FIFA apturēja Kuveitas Futbola federācijas darbību.
2017. gada aprīlī vēlreiz kļuva par Tunisijas izlases galveno treneri, pārņemot izlasi PK kvalifikācijas cikla laikā. Maalūla vadībā izlase kvalificējās finālturnīram.
Gramatika
Gramatika (grc (grammatikḗ), no γράμμα (gramma) — 'burts') ir valodniecības apakšnozare, kurā ietilpst morfoloģija un sintakse. Gramatika pēta valodas gramatisko sistēmu — vārdu un teikumu uzbūvi. Vārdu uzbūvi apskata morfoloģija, savukārt teikumu uzbūvi — sintakse.
Gramatika pēta valodu:
Hromskābe
Hromskābe (H2CrO4) ir vidēji stipra skābe, kas eksistē tikai ūdens šķīdumos un brīvā veidā nav iegūta. Hromskābes šķīdumi ir dzeltenā krāsā. Tās sāļus sauc par hromātiem.
Iegūšana
Iegūst, šķīdinot ūdenī hroma(VI) oksīdu:
Īpašības
Ūdens šķīdumos hromskābe atrodas līdzsvarā ar dihromskābi H2Cr2O7: Atšķaidot šķīdumu, līdzsvars nobīdās hromskābes virzienā. Koncentrētos stipri skābos hroma trioksīda šķīdumos veidojas arī polihromskābes — trihromskābe H2Cr3O10, tetrahromskābe H2Cr4O13 utt. Dihromskābes un polihromskābju šķīdumi ir oranžā līdz sarkanā krāsā.
Izmantošana
Hromskābes šķīdumus lieto elektrolītiskajai metālu hromēšanai un metāliskā hroma iegūšanai.
Nepal Airlines
Nepal Airlines ir 1958. gadā dibināta Nepālas nacionālā lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atrodas Katmandu un bāzes lidosta ir Katmandu Tribhuvanas lidosta. Nodrošina lidojumus uz 35 lidostām, gan Nepālā, gan arī starptautiskos reisus uz AAE, Indiju, Japānu, Kataru, Ķīnu, Malaiziju un Taizemi. Kopš 2013. gada lidsabiedrībai aizliegts veikt lidojumus Eiropas Savienībā.
Beloje ezers (nozīmju atdalīšana)
Beloje ezers (krieviski: Белое озеро, tulkojumā "Baltais ezers") ir vairāku ezeru nosaukums Latvijā un Krievijā:
Atīlio Čelants
Atīlio Čelants (it; dzimis Polcenigo, Itālijā) ir ekonomists, ģeogrāfs un Itālijas akadēmiskais profesors, kā arī pašreizējais prezidents Ekonomikas Absolventu asociācijā Romas La Sapienza Universitātē; asociācijā, kas sevī iekļauj vairākus no izcilākajiem Itālijas ekonomikas inteliģences pārstāvjiem.
1968. gadā absolvējis Romas La Sapienza universitātes Ekonomikas un Komerclietu fakultāti. No 1969. līdz 1972. gadam bija redaktors Itālijas enciklopēdijas institūtā (Treccani) un no 1972. līdz 2000. gadam – vadīja tās Ģeogrāfijas un tematiskās kartogrāfijas nodaļu.
Lektors kopš 1971. gada, no 1972. gada docents, no 1982. gada asociētais profesors, no 1986. gada piesaistītais profesors un kopš 1989. gada - profesors.
2005. gada jūnijā tika iecelts par "Goda virsnieku" Itālijas Republikas nopelnu ordenī.
Organizācijas un apvienības
Celant ir pašreizējais prezidents Ekonomikas Absolventu asociācijā Romas La Sapienza universitātē, kas ir apmācījis vadītāju paaudzes nacionālā un starptautiskā līmenī, kuri ir izplatījuši savas ekonomikas zināšanas visā pasaulē (ieskaitot Mario Dragi, Ignazio Visco), vai praktizējuši katrā uzņēmējdarbības nozarē (Cesare Romiti, Luigi Spaventa).
Grieķu—persiešu kari
Jonijas sacelšanās (499–493 p.m.ē.)
Karus izraisīja Mazāzijas grieķu polisu jeb Jonijas sacelšanās pret persiešiem. Sacelšanos, kas ilga no 499. līdz 493. gadam p.m.ē., atbalstīja Atēnas un Eretrija. Hērodots stāsta, ka atēniešu palīdzība dumpiniekiem tik ļoti sadusmojusi Persijas valdnieku Dāriju, ka viņš pavēlējis kalpam pirms katras maltītes trīs reizes atkārtot: “Kungs, atceries atēniešus!”
Atīlio Čelants
Pētījumi
Profesors Celant ir apmeklējis vairākus nacionālajos kongresos par ģeogrāfiju, kur viņš sniedza savu ieguldījumu, bija galvenais viesis (Turīna,1986) un piedalījās diskusijās par vairākām prezentācijām (Trieste, 1996, apaļā galda inaugurācijā). Viņš piedalījies daudzos starptautiskos ģeogrāfijas kongresos, iesniedzot savus labi pazīstamus darbus: Monreālā (1972), Maskavā (1976), Tokijā (1980).
Grieķu—persiešu kari
Jonijas sacelšanās (499–493 p.m.ē.)
Sacelšanos vadīja Mazāzijas pilsētas Milētas tirāns Aristagors. Pēc pirmajiem panākumiem (uzbrukums Sardām), persieši sacelšanos apspieda (sakāve pie Efesas). Persieši prettriecienā iekaroja Kipru (497. p.m.ē), ar 600 kuģiem sakāva joniešu floti (353 kuģi) pie Lades (sakāves galvenais iemesls bija samiešu nodevīga bēgšana, kuriem sekoja arī Lesbas salas iedzīvotāji un pēc tam jau arī joniešu lielākā daļa) un 494. gadā p. m. ē. ieņēma Milētu, to nopostīja līdz pamatiem un tās iedzīvotājus deportēja uz Mezopotāmiju. Aristagors jau pirms Milētas izpostīšanas gāja bojā kādā kaujā Trāķijā.
Atīlio Čelants
Privātā dzīve
Profesors Celant dzīvo Romā ar savu sievu, Albertu, pensionētu skolotāju. Viņiem ir trīs bērni: Simone, Chiara un Lucia.
Grieķu—persiešu kari
Pirmais Persijas iebrukums (492–490 p.m.ē.)
492. gadā p.m.ē. persieši sava karavadoņa Mardonija vadībā okupēja Trāķiju un Maķedoniju, bet tajā pašā gadā viņa floti pie Atona zemesraga sadragāja vētra, kas nogremdēja 300 kuģu, un Mardonijs bija spiests atgriezties Persijā. Pēc tam Dārijs nosūtīja savus sūtņus uz grieķu polisām pieprasot „zemi un ūdeni”, proti — lai tās viņu atzīst par savu zemju valdnieku. Atēnieši persiešu sūtņus nometa no klints, savukārt spartieši tos iemeta akā, teikdami, ka tur esot zeme un ūdens, ko aiznest savam valdniekam. Saņēmis šādu atbildi, Dārijs 490. gadā p.m.ē. nosūtīja uz Grieķiju ap 20 000 kājnieku un tūkstošiem jātnieku karavadoņu Datisa un Artaferna vadībā. Šo karaspēku grieķi sakāva Maratonas kaujā tā paša gada septembrī.
Atīlio Čelants
Apbalvojumi
Goda virsnieks, Itālijas Republikas goda ordenis.
Balvas
San Marco balva, ko piešķir akadēmija San Marco Pordenone kā "piemērs, kam sekot akadēmiķiem nacionālā un starptautiskā mērogā".
Grieķu—persiešu kari
Otrais Persijas iebrukums (480–479 p.m.ē.)
Persieši atgriezās Grieķijā pēc desmit gadiem, 480. gadā p.m.ē., jaunā valdnieka Kserksa I vadībā. Persieši uzvarēja Termopilu kaujā pret Spartas valdnieka Leonida vienību 300 vīru sastāvā, kura varonīgi aizstāvējās. Vēlāk persiešu flote piedzīvoja zaudējumu Salaminas jūras kaujā, kurā atēniešu floti vadīja karavadonis Temistokls. Pēc šīs sakāves Kserkss atgriezās Persijā, Grieķijā atstājot savu karavadoni Mardoniju ar 300 000 vīru lielu karaspēku. Nākamajā gadā grieķi uzvarēja persiešus sauszemes kaujā pie Platajām; ar to arī beidzās persiešu iebrukums Grieķijā.
Karu nobeigums un miera noslēgšana
Grieķi iznīcināja pārējo Persijas floti Mikales kaujā. Tika nodibināta Dēlas savienība, kas turpināja kampaņu pret Persiju nākamās trīs desmitgades, sākot ar atlikušā persiešu garnizona izraidīšanu no Eiropas. 466. gadā p.m.ē. gūtā dubultuzvara Eirimedonta kaujā (uzvara pār persiešu karaspēku un floti) nodrošināja brīvību Jonijas pilsētās. Tomēr savienības iesaistīšanās notikumos Ēģiptē (ēģiptiešu sacelšanās pret persiešu kundzību, kurai palīgā atēnieši sūtīja lielu floti) izraisīja katastrofālu sakāvi, un tālākā iesaistīšanās tika apturēta. 451. gadā p.m.ē. uz Kipru tika nosūtīta flote, kas gan neko daudz nesasniedza. 449. gadā p.m.ē. tika noslēgts miera līgums starp Persiju un Atēnām — Kallija miers, kurā grieķi apsolīja nesūtīt savus kuģus tālāk par Egejas jūru, bet persieši — neiesūtīt savus kuģus Egejas jūrā.
Tarragonas province
Tarragonas province ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts ziemeļaustrumos, Katalonijas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Kastelo provinci ziemeļos, ar Tervelas provinci un ar Saragosas provinci rietumos, ar Ļeidas provinci un ar Barselonas provinci dienvidos. Provinci austrumos apskalo Vidusjūra. Tās lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Tarragona. Provinces kopējā platība ir 6303 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja 813 287 iedzīvotāji. Tā ir sīkāk sadalīta 183 municipalitātēs.
Leģendām sekojot
"Leģendām sekojot" ir dokumentāls raidījums. Raidījumu veido Stella Terra, raidījuma vadītāji ir Lauris Subatnieks un Aldis Siliņš. Raidījums ēterā RīgaTV 24.
Pasaulē ir dažādi mīti un leģendas, kuros vajag tikai iedziļināties, lai rastu skaidrojumu. Pirmajā sezonā raidījuma vadītāji Lauris Subatnieks un Aldis Siliņš meklē ilgdzīvošanas noslēpumus. Ilgdzīvošanas fenomens, cik ilga ir cilvēku dzīve, ko par to stāsta mīti, leģendas? Vai tiešām cilvēka dzīves ilgums var būt garāks par 100 gadiem, vai mīti par 900 gadu ilgu dzīvi ir iespējami?
Paģiras 3
"Paģiras 3" (en) ir 2013. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Tods Filipss. Šis ir turpinājums 2011. gada filmai "Paģiras 2" un noslēdzošā filmu "Paģiru" filmu sērijā. Filmā galvenās lomas atveido Bredlijs Kūpers, Eds Helmss un Zaks Galifjanakis.
Filma pirmizrāde notika.
Marija Berea de Montero
Marija Berea de Montero (es; Buenosairesa —  Buenosairesa) bija Argentīnas starptautiskā meistare šahā (1952), Argentīnas sieviešu šaha čempione (1951).
Biogrāfija
No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Argentīnas šahistēm. 1938. gadā uzvarējusi pirmajā Argentīnas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā dalījusi 14.-16. vietu (uzvarēja Vera Menčika).
Pēc Otrā pasaules kara sekmīgi turpinājusi savu šahistes karjeru. 1951. gadā uzvarējusi Argentīnas sieviešu šaha čempionātā. 1952. gadā uzvarējusi Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla Dienvidamerikas zonas turnīrā. 1952. gadā Maskavā piedalījusies pretendentu turnīrā, kurā palikusi 15. vietā (uzvarēja Jeļizaveta Bikova). 1954. gadā Dienvidamerikas zonas turnīrā dalījusi 4.-5. vietu.
Ļeida
Ļeida (ca, es) ir pilsēta Spānijas ziemeļaustrumos, Katalonijā pie Segres upes. Tā ir Ļeidas provinces administratīvais centrs. 2016. gadā Ļeidā dzīvoja 138 tūkstoši iedzīvotāju. Ļeida ir viena no vecākajām Katalonijas pilsētām; ir atrastas liecības no bronzas laikmeta. 1297. gadā dibināta Ļeidas Universitāte, kas ir trešā vecākā universitāte Spānijā.
Dzelzceļnieks
Dzelzceļnieks ir Daugavpils pilsētas daļa Daugavas labajā krastā. Tā robežojas ar Centru, Esplanādi, Cietoksni, Ezermalu, Esplanādi, Veco Forštati, Jauno Forštati, Ķīmiju un Jaunbūvi. Rajons izveidojies pēc Otrā pasaules kara. Galvenās rajona ielas ir Balvu, Stacijas Stadiona un Kandavas ielas, uz Dzelzceļnieku kursē 4., 5. un 17. maršruta autobusi.
Žorži Amadu
Žorži Leals Amadu di Farija (pt, dzimis, miris ) bija Brazīlijas rakstnieks, sabiedriskais un politiskais aktīvists. 1961. gadā tika ievēlēts Brazīlijas literatūras akadēmijā. Amadu ievērojamākie darbi ir Gabriela, cravo e canela, "Donja Flora un divi viņas vīri", Tieta do Agreste un Capitães da Areia. Pēc darbu tirāžas Žorži Amadu ir otrajā vietā starp Brazīlijas rakstniekiem aiz Paulu Koelju.
Krūzes
Krūzes ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P16, Eiķinupes upes krastā.
Ērkšķu plūme
Ērkšķu plūme (Prunus spinosa) ir rožu dzimtas plūmju ģints suga, koki vai krūmi. Tā ir izplatīta gandrīz vai visā Eiropā, Ziemeļārikā un Āzijas rietumos. Ērkšķu plūme ir sastopama zemieņu un pakalnu apvidos. Šī suga viegli krustojas ar citām plūmju ģints sugām, tāpēc ir sastopamas daudzas un dažādas hibrīdsugas.
Latvijā reti sastopama, atradnes atrodas ārpus sugas vienlaidus izplatības areāla. Ērkšķu plūme ir ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā.
Mobira Talkman
Mobira Talkman (MD59) bija Nokia meitas uzņēmuma Mobira analogās NMT-450 sistēmas mobilais tālrunis. Bāzes modelis izlaists 1985. gadā. Tā dizainu izstrādāja Jorma Pitkonens.
Dogma
Visbiežāk par dogmām runā reliģijas kontekstā. Tās ir atrodamas kristietībā un islāmā.
Mobira Talkman
Telefons ar masu 5 kg sastāvēja no operāciju bloka un klausules; barošana bija no ārēja 12 V akumulatora vai automašīnas elektrotīkla. Aparāta atmiņā glabājās līdz 51 telefona numuram; pēdējo zvanīto numuru varēja atkārtoti atzvanīt. Tam bija 10 ciparu LCD displejs, apgaismota tastatūra. Telefonu varēja apgādāt ar brīvroku sistēmu.
2017. gada Ljēža—Bastoņa—Ljēža
2017. gada Ljēža—Bastoņa—Ljēža bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kuras notika 23. aprīlī. Tā bija 103. reize, kad notika Ljēža—Bastoņa—Ljēža sacensības un tās bija astoņpadsmitās sacensības 2017. gada UCI World Tour kalendārā.
Komandas
Tā kā Ljēža—Bastoņa—Ljēža bija UCI World Tour sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
HP (uzņēmums)
HP Inc. ir ASV informācijas tehnoloģiju uzņēmums. Tā centrālā mītne atrodas Paloalto, Kalifornijā. HP ir Hewlett-Packard pēctecis, 2015. gadā to sadalot atsevišķos uzņēmumos HP Inc. un Hewlett Packard Enterprise.
HP izstrādā un piedāvā personālos datorus (galddatorus, klēpjdatorus un planšetdatorus), printerus, displejus un ar tiem saistītos materiālus un pakalpojumus. Tas piedāvā arī HyperX datorspēļu perifēriju (austiņas, tastatūras, peles, peles paliktņus, mikrofonus un konsoles piederumus).
HP Inc. akcijas tiek kotētas Ņujorkas fondu biržā (simbols HPQ).
Vēsture
2014. gada oktobrī Hewlett-Packard vadība nolēma veiksmīgāk strādājošo datoru un printeru biznesu atdalīt no korporatīvo datoriekārtu un pakalpojumu biznesa. Sadalīšana tika pabeigta 2015. gada 1. novembrī, izveidojoties diviem atsevišķiem publiskiem uzņēmumiem: HP Inc. un Hewlett Packard Enterprise.
2016. gada 12. septembrī tika paziņots, ka HP par 1,05 miljardiem ASV dolāru iegādāsies Samsung Electronics printeru biznesu. Tas ļautu HP nomainīt kopētāju produktu līniju ar multifunkcionālajiem printeriem (MFP). Darījums tika pabeigts 2017. gada 1. novembrī.
2019. gada oktobrī tika paziņots, ka HP Inc. nākamo trīs gadu laikā likvidēs līdz 9000 darbavietu (10 %), lai vienkāršotu uzņēmuma darbību un samazinātu izdevumus. 2019. gada novembrī The Wall Street Journal rakstīja, ka uzņēmums Xerox ir izteicis piedāvājumu iegādāties HP Inc. 2020. gada 10. februārī Xerox par 10 % palielināja pirkšanas piedāvājumu (36 miljardi dolāru). 5. martā HP noraidīja piedāvājumu 24 USD par akciju. 31. martā Xerox atsauca savu piedāvājumu iegādāties HP Inc.
Tervelas province
Tervelas province ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts ziemeļaustrumos, Aragonas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Tarragonas provinci un ar Kastelo provinci austrumos, ar Valensijas provinci un ar Kvenkas provinci dienvidos, ar Gvadalaharas provinci un ar Saragosas provinci rietumos. Tervelas provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Tervela. Provinces kopējā platība ir 14 804 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja 144 607 iedzīvotāji. Tā ir desmitā lielākā province Spānijā un ir sīkāk sadalīta 236 municipalitātēs.
Čerepova
Čerepova ir Daugavpils pilsētas daļa Daugavas labajā krastā. Tā robežojas ar Jaunbūvi, Ruģeļiem un Gajoku. Rajons izveidojies 19. gadsimta vidū. Galvenās rajona ielas ir Jelgavas, Stiklu, Dunduru, Patversmes un Nometņu ielas, uz Čerepovu kursē 10. un 10P. maršruta autobusi.
Latvijas PSR Tautas rakstnieks
Latvijas PSR Tautas rakstnieks ir Latvijas PSR goda nosaukums, kas tika piešķirts padomju Latvijas rakstniekiem, kuru darbi bija nopelnījuši profesionālu un tautas atzinību. Goda nosaukums tika apstiprināts ar Latvijas PSR Augstākā Prezidija Padomes lēmumu 1945. gada 4. jūlijā, kopā ar goda nosaukumu Latvijas PSR Tautas dzejnieks. Goda nosaukums tika piešķirts prozaiķiem, dramaturgiem, tulkotājiem, kritiķiem un literatūrzinātniekiem, kuri bija sarakstījuši kādu literāru darbu, kas guvis tautas atzinību, un aktīvi piedalījās sabiedriskajā dzīvē, lai satuvinātu PSRS tautu literatūru.
Latvijas PSR Tautas rakstnieki
Goda nosaukumu Latvijas PSR Tautas rakstnieks dažādos gados saņēma:
Adatainais dzeloņgurķis
Adatainais dzeloņgurķis (la) ir viengadīgs, liels (1-8 m garumā, dažkārt vairāk), kāpelējošs, vienkāršus vai zarainus stublājus veidojošs ķirbju dzimtas lakstaugs. Vienīgā Echinocystis ģints suga. Ziemeļamerikas suga, kas Eiropā un Latvijā ir invazīvs augs.
Sugas apraksts
Viengadīgs vienmājnieks. Sākotnēji aug lēnām, vēlāk ļoti strauji, veido blīvas, ļoti masīvas audzes, kas nomāc citus augus un no kurām ir grūti atbrīvoties.
Stumbrs tievs, kāpelējošs, šķautnains, ar spēcīgām, žuburainām, spirāles veidojošām stīgām, kuras izmanto, lai piestiprinātos citiem augiem (visbiežāk kokiem, krūmiem).
Lapas piecstarainas (garumā, platumā 10-25 cm) ar trim līdz septiņām šķautnēm, izvietotas pamīšus, plūksnainu, attāli zobainu malu, gals smails, kas blīvi klātas ar skarbiem matiņiem un ir ar garu kātu (līdz 15 cm).
Ziedi balti vai nedaudz dzeltenīgi, atrodas lapu žāklēs, vainags riteņveidīgs. Vīrišķie ziedi garkātainos ķekaros, sievišķie ziedi pa 1 vai 2 lapu žāklēs. Zied jūlijā, augustā. Īpaša, raksturīga pazīme ir tā auglis — iegarena, pasausa, zaļa, nogatavojoties dzeltenīga, gurķveidīga oga (garums 3—6 cm, ø3 cm) ar mīkstiem, skrimšļainiem dzeloņveida izaugumiem. Auglis satur 4 tumši brūnas, pelēkas vai melnas, nereti raibas sēklas, kas dīgst maijā. Nogatavojas no augusta līdz oktobrim — augļa augšpuse pārplīst, un sēklas izbirst.
Izplatība
Izcelsmes vieta — Ziemeļamerika. Aug gandrīz visā tās teritorijā, izņemot pašos kontinenta ziemeļos un dienvidos. Atrodams lielākajā daļā ASV štatu, tai skaitā Aļaskā un Havaju salās, lielākajā daļā Kanādas provinču. Pārējās teritorijās invazīva suga, kas ievesta, kā krāšņumaugs, bet dažviet pārgājusi savvaļā. Aug mitrās, saulainās vietās ar labi aerētu augsni, īpaši upju piekrastēs un applūstošās teritorijās, nereti arī ceļmalās, mežmalās, skrajos mežos, nezālienēs un atkritumos.
Eiropā adataino dzeloņgurķi sāka audzēt 19. gadsimta beigās apstādījumos, un līdz 20. gadsimta vidum suga izplatījās un kļuva par dārzbēgli. Mūsdienās sastopami gandrīz visā Eiropā un lielā daļā Āzijas reģionu, siltajā un mēreni siltajā klimata joslā. Eiropā pirmo reizi savvaļā atrasts Rumānijā (1904. gadā), vēlāk Čehijā (1911), Vācijā (1922), Polijā (1937).
Lietuvā pirmo reizi savvaļā pamanīts 1987. gadā, ap to pašu laiku parādījušies arī Latvijā un Igaunijā. Visstraujāk izplatījās 20. gadsimta 90. gados upju un strautu tuvumā. Lietuvā tagad ir plaši sastopams. Latvijā izplatīts nevienmērīgi, lielākoties valsts centrālajā daļā, ap Daugavpili, nedaudz arī Daugavas krastos no Jēkabpils līdz Daugavpilij, Kurzemē un pie Rēzeknes.
Attiecības ar kukaiņiem
Augam pastāv trīs kaitēkļu sugas, Acalymma vittatum, kas izplata bakteriālu slimību un divas lapseņu sugas, Scolia bicincta un Myzinum quinquecinctum, kas parazitē un dzer nektāru.
Noder par barības avotu Chauliognathus pensylvanicus kukaiņu sugai un arī mājvietu Anasa repetita un Euschistus servus kukaiņu sugām.
Izmantošana
Sākotnēji Ziemeļamerikas iedzīvotāji izmantojuši medicīniskiem nolūkiem slimību ārstēšanai un sāpju noņemšanai, dažviet arī maģijā mīlestības dziru gatavošanai. Vēlāk izmantots arī ārpus dabīgā izplatības areāla kā krāšņumaugs sienu, žogu un terasu dekorēšanai.
Penkules pagasts
Penkules pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām tās vidienē. Robežojas ar sava novada Naudītes, Auru, Bēnes, Bukaišu un Tērvetes pagastiem.
Daba
Atrodas Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenuma dienvidrietumu malā. Augstākā vieta pagastā - 72,6 m vjl. - pagasta ziemeļrietumos.
Hidrogrāfija
Pagastā nav lielu ezeru, toties uz upēm izveidotas vairākas ūdenskrātuves.
Upes
Auce, Govainis, Rīgava, Ālave, Jugla, Skujaine
Vēsture
Mūsdienu Penkules pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ālaves muiža (Alauen, Ālave), Cimeles muiža (Zimmern), Penkules muiža (Pankelhof, Penkule).
1935. gadā Jelgavas apriņķa Penkules pagasta platība bija 62,5 km² un tajā dzīvoja 1351 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Penkules un Ālaves ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Penkules ciems (vēlāk pagasts) ietilpis Auces (1949-1959) un Dobeles (1959-2009) rajonos. 1961. gadā Penkules ciemam pievienoja Tērvetes ciema kolhoza «Zemgale» teritoriju, bet Penkules ciema padomju saimniecības «Tērvete» teritoriju pievienoja Tērvetes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Penkules pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Penkule (pagasta centrs), Skujaine, Vecvagāres, Baldonas, Ālave, Ābeles, Sējas, Ezeriņi.
Veismaņi fon Veisenšteini
Veismaņu fon Veisenšteinu dzimta ir vācbaltiešu dzimta, kuras priekštecis bijis tieslietu doktors Mihaels Veismanis, ko Svētās Romas impērijas ķeizars Matiass 1615. gadā iecēlis dižciltīgo kārtā.
1772. gadā Krievijas impērijas ģenerālmajoram Oto Ādolfam fon Veismanim (1726—1773) tika piešķirts mantojams barona tituls "Veismanis fon Veisenšteins" un ģerbonis. Viņa brālis Gustavs Emanuēls fon Veismanis (1729—1800) bija Krievijas armijas inženieris, kas 1764. - 1782. gadā vadīja Daugavas dambju būvēšanu. Barona titulu piešķīra arī Krievijas armijas ģenerālmajoram Francim Gothardam fon Veismanim (miris 1807).
Morfoloģija (valodniecība)
Morfoloģija (no grc (morphē) — 'veids') ir valodniecības apakšnozare, gramatikas daļa, kas pēta vārda struktūru (morfēmisko sastāvu), vārdformu, vārda gramatisko nozīmju veidošanu un izteikšanu, vārdformu paradigmas un vārdšķiras.
Morfoloģijas uzmanības centrā ir vārds un vārdforma. Šaurākā nozīmē jēdziens "vārds" apzīmē tikai pamatformu (gramatiski neitrālāko formu, piemēram, nenoteiksmi darbības vārdam), plašākā nozīmē šis jēdziens iekļauj arī visas pārējās gramatiskās formas (vārdformas).
Vārda struktūru veido vārda mazākās patstāvīgi nozīmīgās sastāvdaļas — morfēmas (priedēkļi, saknes, piedēkļi, galotnes). Morfēmas nozīme var būt leksiska un morfoloģiska (piemēram, vārda saknei) vai arī tikai morfoloģiska (piemēram, vārda galotne).
Sofija Švarca
Dzīvesgājums
Dzimusi 1754. gadā Jaunaucē luterāņu mācītāja ģimenē. Mājās ieguvusi tiem laikiem labu izglītību, iemācījusies franciski un angliski, labi spēlējusi klavieres. Sofiju ietekmējis arī tēva draugs Mežmuižas mācītājs Kristofs Frīdrihs Neanders. Iedraudzējusies arī ar Vecauces īpašnieka Mēdema meitām - Elīzu (nākamo dzejnieci) un Doroteju (nākamo Kurzemes hercogieni). 1784. gadā kopā ar Elīzu un kambarjumpravu Jūliju Reinhardi devās ceļojumā uz Eiropu. Ceļojuma iegansts bija Elīzas fon der Rekes veslības uzlabošana Karlsbādē, tomēr viņas daudz ceļoja pa Vācijas pilsētām, tai skaitā Gotu, Getingeni, Erfurti, Veimāru. No ceļojuma abas sievietes Kurzemē atgriezās 1786. gadā. Pēc abu vecāku nāves tajā pašā 1786. gadā, Sofija pieņēma vācu dzejnieka Leopolda fon Gēkinga (Leopold von Goeckingk, 1748-1828) māsasdēla Johana Švarca bildinājumu. Nosvinot kāzas Jelgavā, pāris devās uz dzīvi Halberštatē. Sofija Švarca mira 1789. gadā, īsi pēc sava pirmā bērna dzimšanas.
1790. gadā Johans Švarcs izdeva Sofijas un Elīzas kopējo dzejoļu krājumu - Elisens und  Sophiens  Gedichte, bet 1791. gadā - Sofijas ceļojumu piezīmes, pārstrādātas vēstulēs - Briefe einer Curländerinn. 1884. gadā ceļojumu piezīmes tika izdotas sākotnējā formā kā Vor hundert Jahren.
Starp divām saulēm (dziesma)
"Starp divām saulēm" ir Prāta Vētras ceturtā studijas albuma "Starp divām saulēm" tituldziesma ar Renāra Kaupera mūziku un vārdiem.
Dziesma kļuva populāra "Prāta vētras" 1999. gada turnejas laikā kopā ar tādām šī albuma dziesmām kā "Lec", "Puse no sirds" un "Brīvdienas nav manas laimīgās dienas". Dziesmas angliskā versija "Among The Suns" bija ietverta šāda paša nosaukuma albumā, kas tika izdots vienlaikus ar tā latvisko variantu.
2018. gadā "Starp divām saulēm" ieguva 44. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Kunģēļi
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Eiķinupes upes krastā. Dienvidos no ciema ir Ķoniņu purvs.
Aiz upītes es uzaugu
Aiz upītes es uzaugu ir populāra latviešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, kas pirmo reizi atskaņota Ceturtajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas un Mūzikas svētkos 1895. gadā.
Latvju kormūzikā šai precību dziesmai savdabīga vieta kā vienam no agrīnākajiem mēģinājumiem izlietot vienā harmonizējumā divas dažādas meldijas.
Vēsture
1882. gadā Jurjāns pēc Pēterburgas konservatorijas beigšanas devās strādāt par mūzikas pedagogu, diriģentu un ērģelnieku Harkivas mūzikas skolā, no kurienes atgriezās dzimtenē tikai 1920. gadā.
Ķemere (ciems)
Ķemere ir apdzīvota vieta Valmieras novada Ēveles pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā pie Ošupītes blakus autoceļam V112 abās pusēs.