cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mariner programma
Mariner programma (laikaposms: 1962 - 1973) bija ASV NASA aģentūras, sadarbībā ar Reaktīvās kustības laboratoriju, planētu izpētes programma ar mērķi pētīt Marsu, Venēru un Merkuru. Programmas laikā tika paveikti vairāki kosmosa izpētes sasniegumi: Kopumā no desmit programmas aparātiem septiņi sasniedza lidojumu mērķus, bet trīs aparāti tika zaudēti dažādu kļūmju dēļ. Plānotie Mariner 11 un Mariner 12 aparāti tika pārveidoti par Voyager 1 un Voyager 2 Voyager programmas ietvaros, savukārt Viking 1 un Viking 2 orbitālie aparāti tika balstīti uz uzlabota Mariner 9 aparāta bāzes.
Kopumā Mariner programma izmaksāja 554 miljonus dolāru.
Konstrukcija
Visi Mariner aparāti tika balstīti uz vienādu pamatkonstrukciju - astoņstūrainas pamatbāzes, kurā tika ievietoti eksperimentālie komponenti un pie korpusa tika pievienotas Saules baterijas, antenas un dzinējsistēmas. Pirmie pieci aparāti startēja ar Atlas Agena nesējraķetes, bet pēdējie pieci - Atlas Centaur.
The Moon Is Rising
The Moon Is Rising ir latviešu dziedātājas Samantas Tīnas dziesma, ar kuru viņa pārstāvēja Latviju 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē. Savā pusfinālā dziesma ieguva 17., pēdējo, vietu, nekvalificējās finālam.
Dziesmas autori ir Samanta Tina, Aminata Savadogo, Latvijas pārstāve 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, un Oskars Uhaņs. Dziesma tika pirmatskaņota raidījumu cikla "Kā uzvarēt Eirovīzijā? Samantas Tīnas ceļš uz Roterdamu" noslēdzošajā sērijā. Dziesma tika izlaista tajā pašā dienā.
Orša
Orša (be) ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Oršas rajona centrs pie Oršicas upes ietekas Dņeprā.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1067. gadā kā Rša (Ръша). Ietilpa Minskas kņazistē, no 1119. gada — Polackas kņazistes sastāvā. 1359. gadā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē. 1514. gada 8. septembrī pie pilsētas notika Oršas kauja starp poļu — lietuviešu un maskaviešu karaspēku. Poļi Konstantina Ostrožska vadībā sakāva maskaviešus, tomēr nespēja politiski nostiprināt uzvaru. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā.
1812. gada kara laikā Oršu bija ieņēmuši franči. Pirmā pasaules kara laikā Oršu no 1918. gada februāra līdz oktobrim bija ieņēmuši vācieši. Tā ietilpa Padomju Krievijā, līdz 1924. gadā Orša tika iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 16. jūlija līdz 1944. gada 27. jūnijam — vācu okupācijā.
Ekonomika
Pilsētā atrodas liels linu kombināts.
Cilvēki
Kad 1812. gada kara laikā Oršu bija ieņēmuši franči, par pilsētas komendantu neilgu laiku dienēja Stendāls.
Orša ir rakstnieka Uladzimira Karatkeviča (Уладзімір Караткевіч, 1930-1984), riteņbraucēja Aļaksandra Kučinska (Аляксандр Кучынскі, 1979), futbolista Antona Pucilas (Антон Пуціла, 1987), psihologa Ļeva Vigotska (Лев Выготский, 1896-1934) un ātrslidotāja Ihara Žeļazovska (Ігар Мікалаевіч Жалязоўскі, 1963) dzimtā pilsēta.
Nokia 9300
Nokia 9300 bija Somijas uzņēmuma Nokia viedtālrunis, Nokia 9500 Communicator vienkāršota un lētāka versija. Izlaists 2005. gadā. Lai gan tas bija no Nokia Communicator sērijas, nosaukumā tam nebija vārda "Communicator".
Aparāts no ārpuses bija kā parasts telefons, bet atvērtā veidā ar to varēja darboties kā ar datoru, kuram bija QWERTY tastatūra un otrs liels LCD displejs. Salīdzinot ar Nokia 9500 Communicator, šis bija mazāka izmēra, ar mazāku ekrānu. Nokia 9300 nebija lokālā bezvadu tīkla atbalsta (izņemot Nokia 9300i), nebija kameras, mazāks akumulators.
Aparāts apgādāts ar Texas Instruments OMAP procesoru 1510, kas darbojās 150 MHz frekvencē. Tam bija 80 MB atmiņa. Telefonā varēja ievietot MMC atmiņas karti. Operētājsistēma bija Series 80, kas veidota uz Symbian bāzes.
ASV tirgum tika piegādāts modelis Nokia 9300b. Tika izlaista modifikācija Nokia 9300i ar bezvadu tīkla atbalstu.
Jekaterina Korbuta
Biogrāfija
Piedzimusi Uzbekistānā, taču bērnībā pārcēlusies uz Krievijas pilsētu Orlu, bet vēlāk uz Sanktpēterburgu. 2003. gadā Jesentukos dalījusi 1.-2. vietu Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā ieņēmusi trešo vietu Sankpēterburgas sieviešu šaha čempionātā un uzvarējusi Sanktpēterburgas starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā. 2004. gadā dalījusi 1.-2. vietu Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā Samārā, uzvarējusi Sankpēterburgas sieviešu šaha čempionātā un kļuvusi par Pasaules junioru šaha čempionāta uzvarētāju U20 vecuma grupā. 2006. gadā uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Kopš 2009. gada šaha turnīros piedalās reti.
Rauls Hausmanis
Rauls Hausmanis (de, dzimis, miris ) bija Vīnē dzimis austriešu dadaisma mākslinieks. Viens no Berlīnes dadaistu kustības izveidotājiem un līderiem laikā pēc Pirmā pasaules kara. Hausmaņa vaidotās kolāžas, asamblāžas un kritikas spēcīgi ietekmējušas Eiropas avangarda attīstību. Hannas Hehas un Kurta Švitersa tuvs draugs un domubiedrs. Iespējams, pazīstamākais Hausmaņa darbs ir ap 1920. gadu veidotā "Mehāniskā galva" (Mechanischer Kopf (Der Geist Unserer Zeit)).
Bell Centre
Bell Centre ir atklāta daudzfunkcionāla halle Monreālā, Kanādā. Arēnā savas mājas spēles aizvada NHL klubs Monreālas "Canadiens". Hokeja spēļu laikā arēnā var būt 21 288 skatītāji, tādējādi tā ir lielākā hokeja halle pasaulē.
Pastavu rajons
Pastavu rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Braslavas, Šarkavščinas, Hlibokajes un Dokšicu rajoniem, Grodņas apgabala Astravjecas rajonu, Minskas apgabala Mjadzelas rajonu, kā arī Lietuvu.
Vēsture
Līdz 1939. gada 4. decembrim Pastavu apriņķis atradās Viļņas apgabalā, pēc Polijas kampaņas to pievienoja Baltkrievijas PSR un iekļāva Viļeikas apgabalā. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķī.
Jānis Kvēps
Jānis Kvēps (dzimis Cesvainē, miris ) bija latviešu sporta ārsts.
Ernests Bernis
Ernests Bernis (dzimis ) ir Latvijas uzņēmējs, bijušais ABLV Bank valdes priekšsēdētājs (2002–2018).
Jānis Kvēps
Izglītību ieguvis Cesvaines vidusskolā un Rīgas Medicīnas institūtā. Kopš 1960. gadu beigām strādājis ar vairākiem sporta klubiem un izlasēm, tai skaitā ar Rīgas "Dinamo", bijis arī futbola klubā Liepājas "Metalurgs", tāpat strādāja ar Latvijas hokeja izlasi.
2006. gadā saņēmis balvu par mūža ieguldījumu Latvijas sportā. 2011. gadā piedalījies TV3 šovā "Dziedi ar zvaigzni. Milžu cīņas" kopā ar dziedātāju Evitu Zālīti, šovā tika sasniegts fināls. Tāpat 2011. gadā izdevis autobiogrāfiju "Es atradu sevi hokejā". 2014. gadā par nopelniem valsts labā Jānis Kvēps tika apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa trešo šķiru.
Ernests Bernis
Dzīvesgājums
Dzimis 1973. gadā. Mācījās Rīgas 21. vidusskolā, no 1991. līdz 1995. gadam Bernis studēja Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultātē.
Latvijas čempionāts šosejas riteņbraukšanā individuālajā braucienā
Latvijas čempionāts šosejas riteņbraukšanā individuālajā braucienā ir ikgadējas sacensības, kurās noskaidro Latvijas čempionu.
Ernests Bernis
Dzīvesgājums
Līdz ar bankas pārņemšanu Bernis kļuva par bankas valdes priekšsēdētāja vietnieku. Šajā amatā viņš bija līdz 2000. gadam, kad kļuva par padomes priekšsēdētāju. 2002. gadā Bernis kļuva par «Aizkraukles bankas» valdes priekšsēdētāju, amatā nomainot Aleksandru Bergmani. 2011. gadā «Aizkraukles banka» nomainīja nosaukumu uz ABLV Bank.
2018. gada februārī, neilgi pēc tam, kad ASV Finanšu ministrijas Finanšu noziegumu apkarošanas institūcija rosināja ABLV Bank noteikt sankcijas par naudas atmazgāšanu, banka pasludināja, ka uzsāks pašlikvidācijas procesu. 2021. gada 2. februārī Latvijas Valsts policijas Galvenās kriminālpolicijas pārvaldes Ekonomisko noziegumu apkarošanas pārvalde (ENAP) uzlika arestu Ernesta Berņa kapitāldaļām. Pēc nodibinājuma Martins Bunkus Justice Foundation uzskata ABLV banka jāietver zvērināta advokāta Mārtiņa Bunkus slepkavības izmeklēšanā.
Monika Puiga
Monika Puiga (es; dzimusi Sanhuanā) ir Puertoriko tenisiste, 2016. gada olimpisko spēļu čempione vienspēlēs; divu WTA turnīru uzvarētāja vienspēlēs; bijusī pasaules otrā rakete junioru rangā; junioru Grand Slam divu turnīru fināliste vienspēļu sacensībās (2011. gada Austrālijas un Francijas atklātais čempionāts tenisā).
Ernests Bernis
Dzīvesgājums
2022. gada 21. jūlijā LR Prokuratūra nodeva tiesai krimināllietu, kurā Ernests Bernis un "ABLV Bank" darbinieki Vadims Reinfelds, Aleksandrs Pāže, Igors Rogovs un Kaspars Dreimanis tika apsūdzēti par noziedzīgi iegūtu 2,1 miljardu eiro legalizēšanu.
Investīcijas kultūras projektos
2005. gadā Ernests Bernis ABLV Bank vārdā parakstīja ilgtermiņa  līgumu ar LR Kultūras Ministriju, saskaņā ar kuru ABLV Bank uzņēmās desmit gadu laikā investēt vienu miljonu latu topošā Laikmetīgās mākslas muzeja krājuma radīšanā, tādējādi kļūstot par nacionālās nozīmes mākslas kolekcijas līdzveidotāju. Kolekcijā ietilpst glezniecība, fotogrāfijas un tēlniecības objekti. Mākslas darbu kolekcijas izvēlei tika izveidota starptautiskā ekspertu komisija, kuras priekšsēdētājs ir ABLV Bank valdes priekšsēdētājs Ernests Bernis, bet ekspertu vidū bija mākslas kritiķe un kuratore Helēna Demakov a; Oslo kultūras centra Kunsletneshus vadītāja Māreta Jaukkuri (Norvēģija); laikmetīgās mākslas konsultants un kurators Norberts Vēbers (Vācija); kuratore un mākslas zinātniece, muzeja KUMU direktore Sirje Helme (Igaunija); Viļņas Mākslas akadēmijas profesore, mākslas zinātniece Raminta Jurenaite (Lietuva); Krievijas Nacionālā Laikmetīgās mākslas centra mākslinieciskais direktors Leonīds Bažanovs (Krievija); multimediju mākslinieks Raitis Šmits; mākslas zinātniece, Latvijas Laikmetīgās mākslas centra eksperte Ieva Astahovska; mākslinieks Leonards Laganovskis; LNMM Laikmetīgās mākslas kolekcijas glabātāja Astrīda Rogule. 2006. gadā tika nopirkti Imanta Lancmaņa darbi. ABLV Bank atbalstīja Aleksandra Vasiļjeva fonda un Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejā izstādes. .
Alberts Vīksne
Alberts Vīksne (1896-1976) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Vīpes pagastā, pirmo izglītību ieguva Daugavpils pilsētas skolā. 1915. gadā iesaukts Krievijas Impērijas armijā un nosūtīts uz 2. armijas korpusa 43. kājnieku divīzijas 171. Korbinas rezerves pulku Krasnoje Selo, no tā viņu nosūtīja uz Ziemeļfrontes praporščiku skolu Gatčinā. Mācības Vīksne beidza 1916. gada martā un nonāk 21. armijas korpusa 43. kājnieku divīzijas 174. Romenas rezerves pulkā Narvā, pēc tam Rezerves latviešu strēlnieku pulkā. 1917. gada februārī Vīksne nonāca 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulkā, tā sastāvā piedalījās kaujās Rīgas frontē un sasniedza štābskapitāna pakāpi, atvaļināts 1917. gada decembrī.
Latvijas Brīvības cīņās
Dienestam Latvijas bruņotajos spēkos Vīksne pieteicās brīvprātīgi 1919. gada 1. jūlijā un tika iecelts par Daugavpils apriņķa komandiera vietnieku, novembrī viņu pārcēla uz 4. Valmieras kājnieku pulku, tā sastāvā piedalījās Latgales atbrīvošanā. 1920. gada aprīlī Vīksni iecēla par rotas komandieri, ar varonību viņš izcēlās 8.-9. jūnijā, izlūkgājienā Baltinavas rajonā ar savu rotu straujā triecienā iegūstot divus ienaidnieka lielgabalus, par to 1922. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.
Starpkaru periodā
Pēc Brīvības cīņu noslēguma Vīksne turpināja militāro dienestu, 1925. gadā viņš absolvēja virsnieku kursus un tika nozīmēts par rotas komandieri 5. Cēsu kājnieku pulkā. 1933. gadā beidza bataljonu komandieru kursus un 1935. gada februāri tika paaugstināts par pulkvedi-leitnantu un pārcelts uz 9. Rēzeknes kājnieku pulku kā bataljona komandieris. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 18. jūlijā Vīksni pārcēla uz štāba bataljonu.
Otrajā pasaules karā
Pēc 1943. gada 10. februāra pavēles par vienota Latviešu leģiona Vīksne brīvprātīgi pieteicās dienestam un tika iecelts par 32. grenadieru pulka I bataljona komandieri, tā sastāvā Vīksne 1943. gada decembra sākumā nonāca frontē Novosokoļņiku rajonā. I bataljonu Vīksne komandēja līdz 1943. gada decembrim, atkal uzņemoties tā vadību no 1944. gada 13. aprīļa. 1944. gada 10. decembrī Vīksni iecēla par 34. pulka komandieri, viņš pulku vada kaujās smagajās kaujās Pomerānijas līnijā, par kauju pie Immenheimas 1944. gada 25. janvārī viņu apbalvoja ar I un II šķiras Dzelzs krustu. 1945. gada 7. februārī Vīksni ievainoja un viņš bija spiests savu pulku atstāt, uzņemoties tā vadību tikai pēdējā kara posmā, no 1945. gada 1. aprīļa.
Pēckara dzīve
Pēc Vācijas kapitulācijas Vīksne nonāca Rietumu sabiedroto gūstā, vēlāk Cēdelgēmas gūstekņu nometnē. Pēc atbrīvošanas dzīvoja Vācijā un pildīja dienestu britu un amerikāņu militārajās palīgvienībās. Pensionējies 1964. gadā.
Pulkvežleitnants Alberts Vīksne miris Kaizerslauternā 1976. gada 31. decembrī.
Spilve (Babītes pagasts)
Spilve ir ciems Mārupes novada Babītes pagastā. Izvietojies uz Spilves poldera pie Rīgas rietumu robežas uz ziemeļiem no autoceļa A5 4,5 km no pagasta centra Piņķiem, 10 km no novada centra Mārupes un 12 km no Rīgas centra. Ciems aizņem teritoriju starp Rīgas un Jūrmalas robežām; dienvidos robežojas ar Babīti, ziemeļos — ar Mežārēm.
Apdzīvotā vieta izveidojusies 20. gadsimta beigās, kad Pierīgā strauji attīstījās jaunie individuālās apbūves rajoni. Ciems izveidojies gar vēsturisko pagasta ceļu, kas savieno veco Jūrmalas ceļu ar Vārnukroga ceļu. Spilves ciemā iekļauta daļa no vēsturiskā Babītes ciema. 20. gadsimta sākumā Spilves ciema teritorijā atradās tādas mājas kā „Siliņi”, „Katliņi”, „Alste” un „Kapenieki”.
Spilvē atrodas Latvijas Universitātes Rododendru selekcijas un izmēģinājumu audzētava “Babīte” un pārtikas uzņēmuma SIA Orkla Foods Latvija (zīmols "Spilve") ražotne.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apstrāde ar griešanu
Apstrāde ar griešanu (en) ir mehāniskās apstrādes veids, kurā, atdalot materiāla slāņus, izstrādājuma virsmai tiek piešķirtas nepieciešamās īpašības. Apstrāde ar griešanu visbiežāk tiek veikta, izmantojot ciparvadības jeb CNC iekārtas metālapstrādes, kokapstrādes un citās apstrādes rūpniecības apakšnozarēs.
Mafia
Mafia ir 2002. gada videospēle, ko izstrādāja Illusion Softworks un izdeva Gathering of Developers. Spēle 2002. gada augustā tika izdota Microsoft Windows operētājsistēmām, bet 2004. gadā to izdeva PlayStation 2 un Xbox konsolēm. Mafia sižets seko 1930. gadu mafijas grupējumam.
Mafia ieguva pozītīvus kritiķu un spēlētāju vērtējumus; vairākas tīmekļa vietnes sauc to par kulta spēli. 2010. gada 23. augustā tika izdots spēles turpinājums — Mafia II. Spēļu sērijas trešā daļa tika izdota 2016. gada oktobrī.
Foļvarka (Kastuļinas pagasts)
Foļvarka, arī Foļvaroks, ir ciems Krāslavas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 7 km no pagasta centra Priežmales, 11 km no novada centra Aglonas un 244 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa P60. Pie apdzīvotās vietas atrodas trīs nelieli ezeri — Tuvais ezers, Tālais ezers un Sausais Priedainis. Foļvarkā atrodas Foļvarkas vecticībnieku kopienas lūgšanu nams, kas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Tā būvniecība uzsākta 1887. gadā.
2013. gada Jelgavas domes vēlēšanas
'''2013. gada Jelgavas domes vēlēšanas''' notika 2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Jelgavas domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 9 kandidātu saraksti, kas veidoti no 137 kandidātiem. Jelgavā vēlēšanas notika 15 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Zaļo un Zemnieku savienība (40,1%), bet kopā pilsētas domē iekļuva 5 saraksti. Jelgavas domes vēlēšanās piedalījās 16 239 vēlētāji jeb 40,27% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 16 200, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 16 061 vēlētāji.
Žans de Madre
Žans Pjērs Marī Žozefs de Madre (en; dzimis, miris ) bija franču polo spēlētājs, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē de Madre startēja polo sacensībās. Viņš bija viens no Jauktās komandas BLO Polo Club Rugby spēlētājiem. Komanda šajā turnīrā izcīnīja sudraba medaļu.
Baubau
Baubau ir pilsēta un osta Indonēzijā, Dienvidaustrumu Sulavesi provinces otra lielākā pilsēta. Izvietojusies Butonas salas dienvidrietumos Butonas šauruma krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir musulmaņi (96,1%), bet 1,93% kristieši un 1,9% hinduisti.
Vēsture
Pilsēta zināma kopš 16. gadsimta kā Butonas karalistes (vēlāk — sultanāta) galvaspilsēta.
Saņa Iličs
Aleksandars "Saņa" Iličs (sr; dzimis, miris Belgradā)  bija serbu komponists un pianists. Saņa piedalījās 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Lisabonā, Portugālē, pārstāvot Serbiju ar dziesmu Nova deca kopā ar grupu Balkanika. Konkursa pusfinālā viņi ieguva 9. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam, kur grupa ieguva 19. vietu.
2021. gada martā viņš mira no COVID-19 komplikācijām.
Isajs Rozenfelds
Beidzis Tallinas Politehniskā institūta Rūpniecības ekonomikas fakultāti. Ekonomijas zinātņu kandidāts.
No 1941. līdz 1970. gadam divdesmit Igaunijas čempionātu dalībnieks. 1960. un 1970. gadā izcīnījis trešo vietu.
Šaha kompozīcija
Vairāku PSRS čempionātu un daudzu konkursu dalībnieks šaha kompozīcijā. Divu šaha kompozīcijai veltītu grāmatu autors.
Pastavi
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1409. gadā. Ietilpa Lietuvas lielkņazistē. No 1720. gada Tīzenhauzenu dzimtas īpašumā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1921. līdz 1939. gadam atradās Polijas sastāvā. Pēc PSRS uzbrukuma Polijai pilsēta iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada vidus līdz 1944. gada 5. jūlijam - vācu okupācijā.
Rihards Kondratovičs
Rihards Kondratovičs (dzimis, miris ) bija latviešu biologs, LZA akadēmiķis, habilitētais zinātņu doktors bioloģijā, profesors, rododendru selekcionārs, LU Rododendru selekcijas un izmēģinājumu audzētavas "Babīte" dibinātājs un vadītājs (līdz 2017. gadam). Ar rododendru ģints pētījumiem nodarbojās kopš 1957. gada un līdz 2017. gadam ir izveidojis 125 brīvdabas rododendru un 26 siltumnīcas acāliju (Simsa rododendra) šķirnes.
Izcelsme
Dzimis 1932. gada 12. maijā Daugavpils apriņķī, Asūnes pagasta „Sauleskalnos”. Abi vecāki bija latvieši – māte Antoņina Kondratoviča bija mājsaimniece, bet tēvs Jāzeps Kondratovičs strādāja par virsmežsargu Krāslavas virsmežniecības Robežnieku mežniecībā. Bijis otrais bērns sešu bērnu ģimenē.
Izglītība, profesionālā kvalifikācija un darba pieredze
Skolas gaitas uzsāka 1939. gadā Kalēju pamatskolā, kur pabeidza 6. klasi. 1944. gadā sakarā ar Sarkanās armijas tuvošanos tika izdota pavēle meža darbiniekiem pārcelties uz Kurzemi, tāpēc ģimene pārcēlās uz Strazdes pagastu, kur 1945. gada pavasarī Strazdes tautskolā viņš pabeidza 7. klasi. 1950. gadā beidza Talsu vidusskolu. Vidusskolas laikā dabasmācības skolotāja V. Dreimaņa vadībā tika ierīkots izmēģinājumu lauks ar dažādu kultūraugu kolekcijām, kur tika veikti dažādi krustojumi, lai iegūtu jaunas kultūraugu formas. Šis darbs, kā arī bērnībā pavadītais laiks dabas vidū noteica izvēli studijām Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultātē. 1955. gadā ieguva augstāko izglītību Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultātē, iegūdams biologa-fiziologa un vidusskolas bioloģijas un ķīmijas skolotāja kvalifikāciju.
1955. gada 1. septembrī darbu uzsāka LVU Bioloģijas fakultātes Cilvēku un dzīvnieku fizioloģijas katedrā kā laborants, nostrādājot divus mēnešus. 1955. gada 1. novembrī tika nozīmēts par LVU Botāniskā dārza direktoru. Šajā amatā nostrādāja 10 gadus (līdz 1965). Tā kā LVU Botāniskais dārzs bija mācību, zinātniska un kultūrizglītojoša iestāde, bija jāveic zinātniskais darbs, un 1957. gadā tika uzsākti rododendru ģints pētījumi. Sākumā galvenais uzdevums bija savākt pēc iespējas lielāku kolekciju. Tika pārbaudīta 400 sugu piemērotība Latvijas klimatiskajiem apstākļiem, un no visām pārbaudītajām sugām tikai ap 100 sugu bija piemērotas audzēšanai Latvijā. Līdzās savvaļas sugu introdukcijai tika veidota arī brīvdabas rododendru šķirņu kolekcija. Pirmo septiņu gadu darba rezultāti apkopoti disertācijā „Rododendru introdukcija Latvijas PSR”, kuru 1964. gadā aizstāvot, iegūts bioloģijas zinātņu kandidāta grāds. LVU Botāniskajā dārzā bija izveidota pietiekami liela rododendru kolekcija, lai uzsāktu jaunu šķirņu veidošanas darbu. Paralēli darbam ar rododendriem 1956. gadā Rihards Kondratovičs sāka veidot arī Simsa rododendra (siltumnīcas acāliju) šķirņu kolekciju, vēlāk uzsāka arī selekcijas darbu.
1965. gadā tika iecelts par Bioloģijas fakultātes dekānu (līdz 1969. gadam), specializējās augu izturības fizioloģijā un anatomijā, vienlaicīgi nozīmēts arī par Botāniskā dārza zinātnisko vadītāju. Strādādams dekāna amatā, izveidoja Augu fizioloģijas laboratoriju, kurā kopā ar kolēģiem veica morfoloģiskos un bioķīmiskos pētījumus, uzkrāja faktisko materiālu rododendru ģints kompleksajā izpētē. 1966. gadā no vecākā pasniedzēja kļūst par docentu (līdz 1985. gadam). 1969. gadā tika ievēlēts par LVU partijas komitejas sekretāru līdz 1975. gadam. Paralēli pedagoģiskajam, administratīvajam un sabiedriskajam darbam universitātē zinātniskā darbība kopš 1957. gada bija saistīta ar vienu izpētes objektu – rododendriem. Lai varētu veikt selekcijas darbu, bija nepieciešamas lielas zemes platības, kuru Universitātes Botāniskajā dārzā nebija, turklāt bija jāaudzē arī rododendru stādi pārdošanai, tāpēc 1980. gada 1. jūlijā Babītē tika nodibināta LU Rododendru selekcijas un izmēģinājumu audzētava „Babīte”. 1983. gadā PSRS Zinātņu akadēmijas galvenajā botāniskajā dārzā Maskavā Rihards Kondratovičs monogrāfiju „Rododendri Latvijas PSR. Kultūras bioloģiskie pamati” (krievu valodā) aizstāvēja kā disertāciju bioloģijas zinātņu doktora grāda iegūšanai. 1985. gadā viņu ievēlēja profesora amatā Augu fizioloģijas katedrā, kur nostrādāja līdz 2000. gadam. No 1987. līdz 1997. gadam bija LU zinātņu prorektors, bet kopš 1992. gada ir LZA akadēmiķis un habilitētais doktors bioloģijā.
Profesionālās aktivitātes
Daudzu zinātnisko biedrību biedrs – Vācijas (kopš 1997) un Amerikas (kopš 1987) Rododendru audzētāju biedrību, Lielbritānijas Karaliskās dārzkopības biedrības (kopš 2004), Latvijas Dārzkopības un biškopības biedrības (kopš 1959), Latvijas Botāniķu, ģenētiķu un selekcionāru biedrības (kopš 1979), Latvijas Dendrologu biedrības biedrs (kopš 1992) un Latvijas Ainavu arhitektūras biedrības (kopš 1998) goda biedrs.
Ģimene
R. Kondratovičam ir biologu ģimene. 1957. gadā apprēcējies ar botāniķi Skaidrīti. 1958. gadā piedzima meita Ginta, bet 1963. gadā – dēls Uldis Kondratovičs, pašreizējais LU Botāniskais dārza direktors. Abi bērni arī ir biologi. Rihardam Kondratovičam ir arī pieci mazbērni un divi mazmazbērni.
Selekcija
Ir veikti 589 krustojumi dažādās kombinācijās un no iegūtajām hibrīdajām sēklām izaudzēti daudzi tūkstoši hibrīdo sējeņu, no kuriem selekcijas ceļā izdalīti vairāki simti perspektīvo hibrīdu. Pēc sekmīgas šķirņu pārbaudes par šķirnēm apstiprinātas un iekļautas Lielbritānijas Karaliskās dārzkopības biedrības Starptautiskajā rododendru šķirņu reģistrā 127 brīvdabas rododendru šķirnes un 26 Simsa rododendru šķirnes:
Ar Simsa rododendru kolekciju kopš 2012. gada var iepazīties LU Botāniskā dārza speciālajā Acāliju mājā, kas atrodas blakus Tropu tauriņu mājai, bet ar rododendru kolekciju var iepazīties LU Botāniskajā dārzā un LU Rododendru selekcijas un izmēģinājumu audzētavā „Babīte”.
Lai popularizētu rododendrus Latvijā, tika rakstīti dažādi raksti žurnālos, avīzēs, organizētas radio un televīzijas pārraides, ņemta dalība izstādēs, dota iespēja interesentiem iegādāties rododendru stādus.
Pagodinājumi un apbalvojumi
Kopš 1955. gada apbavots ar daudziem Latvijas Universitātes pateicības un atzinības rakstiem.
Nozīmīgākās publikācijas
Uzrakstītas kopā vairāk kā 630 publikācijas, tai skaitā 7 monogrāfijas, 1 mācību grāmata, 4 mācību līdzekļi.
George Plagino
Aleksandru George Plagino (ro; dzimis, miris ) bija rumāņu sporta šāvējs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Pirmais sportists no Rumānijas, kas startējis mūsdienu olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Plagino startēja tranšejas šaušanā, pārstāvot Franciju. Šajā disciplīnā viņš ieguva 11 punktus, izcīnot dalīto 13. vietu.
Rumānijā Plagino bija atbildīgs par šaušanas sporta organizēšanu. 1927. un 1928. gadā viņš izcīnīja Rumānijas titulu tranšejas šaušanā, kā arī bija Rumānijas šaušanas federācijas prezidents. 1904. gadā nodibināja Rumānijas Automobiļu klubu, bija Rumānijas Olimpiskās komitejas viceprezidents, un, kad 1930. gadā tika dibināta Rumānijas sporta federāciju savienība, Plagino tika ievēlēts par pirmo prezidentu. Viņš arī bija senators Rumānijas parlamentā.
Kvēps
Kvēps (sieviešu dzimtē Kvēpa) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Iecavas novads
Iecavas novads bija pašvaldība Zemgalē, kas pastāvēja no 2003. līdz 2021. gadam. Tagad tā teritorijā atrodas Iecavas pilsēta un Iecavas pagasts, kas ietilpst Bauskas novadā.
Daba
Upes: Briede, Dobīte, Ģedulis, Iecava, Īkstrums, Jāņupe, Mizupīte, Smakupe, Vērģupe.
Vēsture
Mūsdienu Iecavas novada teritorijā vēsturiski atradās Brantu jeb Inkstrumu muiža (Gut Ixtrumünde, Zālīte), Dzimtmisas muiža (Gut Mißhof, Dzimtmisa), Gaiļu muiža (Gut Gailen), Granteles muiža (Gut Granteln), Grīnvaldes muiža (Gut Grünwald), Lielpidriķu muiža (Gut Groß-Friedrichshof), Lieliecavas muiža (Groß-Eckau, Iecava), Podu muiža (Gut Ixtrum).
1935. gadā Bauskas apriņķa Iecavas pagasta platība bija 257,8 km² un tajā dzīvoja 3434 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Iecavas, Mežinieku un Zelmeņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Baldones rajona Iecavas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Zelmeņu ciemu. 1958. gadā, likvidējot Iecavas ciemu, izveidoja Iecavas strādnieku ciematu ar tam pakļauto lauku teritoriju, bet Kirova kolhoza un kolhoza «Vienība» teritoriju iekļāva jaunizveidotajā Ziemeļu ciemā. Iecavu ar lauku teritoriju 1959. gadā iekļāva Bauskas rajonā. 1963. gadā Iecavas pilsētciematam no Zālītes ciema pievienoja kolhoza «Iecava» teritoriju, 1966. gadā — padomju saimniecības «Dārtija» teritoriju, 1971. gadā — daļu padomju saimniecības «Progress» teritoriju. 1977. gadā Iecavas pilsētciematam pievienoja likvidēto Ziemeļu ciemu un daļu likvidētā Zālītes ciema teritorijas. 1990. gadā Iecavai atņēma pilsētciemata tiesības un kopā ar lauku teritoriju reorganizēja par pagastu. Iecavas pagastu 2003. gadā reorganizēja par novadu.
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas: Audrupi (100 iedz.), Dimzukalns (245 iedz.), Dzelzāmurs (27 iedz.), Dzimtmisa (50 iedz.), Iecava (5505 iedz.), Iecavas stacija (50 iedz.), Pleči, Raņķi, Rosme (89 iedz.), Vanči, Zālīte (272 iedz.), Ziemeļi (60 iedz.), Zorģi (187 iedz.).
Seļekova
Seļekova ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 271 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Diunokļa ezers, Lielais Ludzas ezers, Seļekovas ezers.
Autoceļš M5 (Baltkrievija)
Autoceļš M5 Minska—Gomeļa ir Baltkrievijas maģistrālais ceļš. Autoceļš ir daļā no Eiropas maršruta E271. Autoceļš ir aptuveni 296 kilometrus garš. Pirmie 12 autoceļa kilometri dublē M4 maršrutu. Netālu no Babruiskas tas šķērso vairākus reģionālos ceļus, un netālu no Gomeļas tas pievienojas M8. Autoceļš šķērso Gomeļu un Žlobinu.
Sustriņvalks
Sustriņvalks ir Ataras labā krasta pieteka Talsu novadā.
Tek rietumu virzienā. Ietek Atarā augšpus autoceļa V1411 (Valdemārpils–Pope) tilta. Sustriņvalku šķērso valsts autoceļš V1411, tā krastos atrodas Ģibzde.
Rutēnijas bīskapija
Rutēnijas bīskapija (la) jeb Krievzemes bīskapija bija viena no īslaicīgi pastāvošām (1253—1307) Romas katoļu baznīcas bīskapijām Rīgas arhibīskapu pakļautībā. Lietuvas dižkungs Vītenis 1307. gadā padzina Rīgas arhibīskapa garnizonu no Polockas un Rutēnijas katoļu bīskapija tika likvidēta.
Bukultu pils
Bukultu viduslaiku pils  jeb Ādažu pils bija Livonijas ordeņa nocietinājums uz Rīgas-Ādažu ceļa pie dzirnavu tilta pāri Bukultu strautam jeb Bērzupītei. Viduslaiku pils vieta tagad atrodas Rīgas Bukultu apkaimē uzkalniņā Juglas kanāla ziemeļu krastā.
Rutēnijas bīskapija
Priekšvēsture
Ap 1239. gadu Lietuvas dižkunigaiša Mindauga brāļadēls Tautvils pēc kāzām ar Polockas kņaza Bračislava meitu kļuva par Polockas kņaza mantinieku. 1248. vai 1250. gadā Tautvils ieradās Rīgā, lai noslēgtu savienību pret Mindaugu. Kā priekšnoteikums militārajai savienībai bija Tautvila pāriešana katoļu ticībā. 1252. gadā Tautvils kopā ar Vikintu vadīja uzbrukumu Mindauga rezidencei Vorutas pilskalnā. Pēc zaudējuma viņu karaspēks atkāpās uz Vikinta rezidenci Rietavā, kur Vikints gāja bojā, bet Tautvils aizbēga uz Galīciju. Tur viņš piedalījās Galīcijas-Volīnijas kņaza Daniela Romanoviča (Данило Галицький) karagājienā pret Čehijas karali Otokaru II un karagājienos pret jātvingiem. Iespējams, ka Tautvils piedalījās kņaza Daniela kronēšanā Drohičinā par "Krievzemes karali" 1253. gadā, ko atbalstīja Romas pāvests Inocents IV.
Bukultu pils
Pils apraksts
K. Lēvisa of Menāra grāmatā “Seno Livonijas piļu leksikons” ir minēts, ka pils celtniecība noritēja divās kārtās. Sākotnēji konventa tipa pils bija kvadrāta formas ar četriem korpusiem apkārt iekšējam pagalmam un vārtiem ziemeļrietumu pusē. Pēc šaujamieroču parādīšanās papildus uzbūvēja vēl divus apaļos torņus pils austrumu un rietumu stūros. Ziemeļu pusē bija kvadrātveidīgais tornis, kas apsargāja galveno ieeju.
Rutēnijas bīskapija
Izveide
1253. gadā pēc Mindauga kristīšanās un izlīguma ar Livonijas ordeni, Tautvils saņēma atpakaļ Polockas kņazisti kā lēni, bet atteicās no Lotigolas daļas. Kā Polockas kņazs viņš centās uzturēt labas attiecības ar Livonijas ordeni. Savas valdīšanas laikā viņš atkal pievienoja Polockas valdījumiem Vitebskas kņazisti, kur iecēla savu dēlu Konstantīnu par kņazu.
Bukultu pils
Vēsture
Pils atradās stratēģiski svarīgā vietā, kur Lielais ceļš, kas veda no Rīgas uz Gaujas ielejas pilīm, šķērsoja mitrāju starp Juglas un Ķīšezeru. Livonijas pilsoņu kara sākumā Livonijas ordenis 1297. gadā uzcēla mūra pili ar ūdens dzirnavām. Tā kā Daugavgrīvas klostera mūki pie Mīlgrāvja jau bija ierīkojuši ūdens dzirnavas, tad šīs sāka saukt par Jaunajām dzirnavām.
Rutēnijas bīskapija
Izveide
1255. gada 20. janvārī Romas pāvests Aleksandrs IV ņēma savā aizsardzībā jaundibināto Rīgas arhibīskapiju "Livonijas salā" kopā ar tai pakļautajām sekojošajām sufraganbīskapijām, starp kurām minēta arī Rutēnijas bīskapija. Bīskapa sēdeklis atradās Polockā.
Bukultu pils
Vēsture
1298. gada 29. jūnijā apvienotais Rīgas un Lietuvas karaspēks uzbruka pilij, bet Kaujā pie Bukultiem cieta lielu sakāvi un bojā gāja ap 400 rīdzinieku. 1334. gadā lietuviešu karaspēks pa ceļam uz Siguldu atkal bez sekmēm uzbruka Bukultu pilij. 1482. gada 17. janvārī šeit notika rīdzinieku kavalērijas kauja pret ordeņa vasaļiem, kurā piedalījās aptuveni 500 – 600 karavīru. 1491. gadā ordeņa landmaršals Valters fon Pletenbergs pie Bukultu pils pieveica Rīgas karaspēku un Valmieras landtāgā piespieda parakstīt miera līgumu.
Rutēnijas bīskapija
Likvidācija
1260. gada 13. jūlijā žemaišu karaspēks sakāva Vācu un Livonijas ordeņa apvienoto karaspēku Durbes kaujā. 1261. gadā Mindaugs atteicās no kristietības un miera ar Livonijas ordeni. 1263. gadā Nalsenes kunigaitis un Polockas kņazs Gerdenis pēc Tautivila dēla Konstantīna padzīšanas apstiprināja iepriekš noslēgto līgumu ar Livonijas ordeni, kurā atteicās no Lotigolas ar Rēznas pili. 1263. gadā Livonijas ordenis pie Rāznas ezera Mākoņkalnā atjaunoja Volkenbergas pils nocietinājumus. 1275. gadā ordeņa mestrs Ernsts fon Rasburgs (Ernst von Rassburg), lai nostiprinātos iekarotajās latgaļu zemēs un kotrolētu tirdzniecības ceļus pa Daugavu, senajā latgaļu Naujenes pilskalnā uzcēla Vec-Daugavpils pili (Duneburc).
Bukultu pils
Vēsture
Laika gaitā ap pili izveidojās neliels ciematiņš un baznīca. Livonijas kara laikā 1559. gada sākumā Krievijas caristes armija nodedzināja dzirnavas un pili, bet Rīgai neuzbruka. Pēc kara beigām 1586. gadā pili atjaunoja un šeit notika Livonijas bruņinieku sapulce. Polijas-Zviedrijas kara (1600-1629) laikā pils atkal tika nopostīta un 1624. gadā Zviedru Vidzemes revīzija konstatēja, ka izmantojami bija palikuši vienīgi pagrabi. Otrā Ziemeļu kara laikā 1656. gadā pili atkal iznīcināja. Lielā Ziemeļu kara sākumā Rīgas aplenkuma laikā tajā izveidoja sakšu karaspēka nometni. 1706. gadā šeit tika ierīkots mācību laukums, kuru izmantoja spridzināšanas treniņiem. Akmeņu pārpalikumi tika izmantoti Ādažu baznīcas būvei tagadējā Baltezerā (1772-1775). Vēl 1798. gada attēlā redzamas nelielas drupas uzkalniņā pie dzirnavām.
Pēc vietējo zemnieku lūguma 1894. gadā dzirnavas slēdza, jo dzirnavu dīķis nopludināja viņu laukus. Kādu laiku šeit bija kokzāģētava, kas tika slēgta 1910. gadā. Pēc Otrā pasaules kara šajā teritorijā atradās Padomju armijas daļa un šī vieta tika izpostīta pilnībā, jo nebija ierakstīta aizsargājamo objektu sarakstos.
Rutēnijas bīskapija
Likvidācija
1290. gadā bez mantiniekiem esošais Polockas kņazs Konstantīns novēlēja savu kņazisti Rīgas arhibīskapam, bet savstarpējo karu dēļ ar ordeni, viņš pārdevis šīs tiesības uz Polocku Lietuvas dižkungam. 1290.- 1307. gadā Polockas kņazs bija Rīgas arhibīskapijas vasalis un Polockā atradās Livonijas ordeņa karaspēks. Livonijas pilsoņu kara laikā 1307. gadā dižkungs Vītenis Polockas kņazisti iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā un lietuvieši pieteica pretenzijas uz arī uz bijušajām Jersikas ķēniņa zemēm Latgalē un Sēlijā.
Pēdējo reizi katoļu baznīcai atņemtā Rutēnijas diacēze (la) minēta 1312. gada Romas pāvesta Klementa V kūrijas izmeklēšanas protokolos pret Vācu ordeni pēc Templiešu ordeņa likvidēšanas, kas cita starpā tika vainots pie tā, ka lietuvieši "piemēram, Sēlijas un Rutēnijas (Polockas) bīskapijās cieši pie varas tika" (la) un atņēma tās Romas katoļu baznīcai.
Rādītājpirksts
Rādītājpirksts ir otrais no pieciem rokas pirkstiem. Tas atrodas starp īkšķi un vidējo pirkstu. Parasti tas ir veiklākais un jutīgākais rokas pirksts, un parasti ir īsāks par vidējo pirkstu un var būt īsāks vai garāks par zeltnesi.
Rādītājpirkstu veido trīs falangas. Tam nav muskuļu un to kontrolē plaukstas muskuļi, kuru cīpslas ir piestiprinātas pie pirksta kauliem.
Lietojums
Rādītājpirkstu mēdz izmantot, lai norādītu vai identificētu priekšmetu, personu, vietu vai objektu.
Primāti, kas nav cilvēkveidīgie primāti, kuri nespēj izprast, ko domā citi, izmanto norādīšanu daudz primitīvākos veidos. Tajā pašā laikā vārnu dzimtas putni, suņi un ziloņi saprot rādīšanu ar pirkstu.
Dažās kultūrās, īpaši malajiešu un javiešu Dienvidaustrumāzijā, rādīšana ar rādītājpirkstu tiek uzskatīta par rupju žestu, tāpēc tā vietā tiek izmantots īkšķis.
Rothera
Rothera var būt:
Plēkšņu kvieši
Plēkšņu kvieši jeb speltas kvieši (Triticum spelta; Triticum dicoccum ) ir kviešu suga, kas tiek audzēta jau aptuveni 5000 gadus.
Plēkšņu kvieši daļā Eiropas bija nozīmīgi no bronzas laikmeta līdz viduslaikiem; šobrīd tie tiek audzēti Centrāleiropā un Spānijas ziemeļos, un piedzīvo uzplaukumu veselīgās pārtikas sektorā. Plēkšņu kvieši dažreiz tiek uzskatīti par mīksto kviešu (Triticum aestivum) pasugu, un tādā gadījumā tās botāniskais nosaukums ir Triticum aestivum subsp. spelta. Tie ir heksaploīdi kvieši, kas nozīmē, ka tiem ir seši hromosomu komplekti.
Vēsture
Grieķu mitoloģijā plēkšņu kvieši (ζειά [zeiá] grieķu) bija dāvana grieķiem no dievietes Dēmetras. Senākās arheoloģiskās liecības par plēkšņu kviešiem ir no piektā gadu tūkstoša pirms mūsu ēras, Aizkaukāzā, Melnās jūras ziemeļaustrumos, lai gan visbagātīgākie un labāk dokumentētie arheoloģiskie pierādījumi par plēkšņu kviešiem atrodas Eiropā. Plēkšņu kvieši atrasti arī neolīta vietnēs (2500—1700 p.m.ē.) Centrālajā Eiropā. Bronzas laikmetā plēkšņu kvieši plaši izplatījās Viduseiropā. Dzelzs laikmetā (750—15 p.m.ē.) plēkšņu kvieši kļuva par galveno kviešu sugu Vācijas dienvidos un Šveicē, un no 500 g. p.m.ē. tos izmantoja arī Lielbritānijas dienvidos.
Dalmācija
Dalmācija ir vēsturisks reģions Horvātijā, kas atrodas Adrijas jūras austrumu krastā. Reģiona nosaukums cēlies no dalmatu cilts nosaukuma, kas dzīvoja šajā reģionā, pirms to iekaroja romieši. Dalmācijas teritoriālā platība ir aptuveni 12 tūkstoši km². Senās Romas laikā Dalmācijas province bija daudz lielāka. 2011. gadā iedzīvotāju skaits bija aptuveni 877 tūkstoši. Lielākā Dalmācijas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir Splita.
Dalmāciju veido četras županijas:
Reverdīns (šāvējs)
Reverdīns (fr) bija franču sporta šāvējs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja tranšejas šaušanā, pārstāvot Franciju. Šajā disciplīnā viņš ieguva 9 punktus, izcīnot dalīto 15. vietu.
Polockas rajons
Polockas rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Haradokas, Šumiļinas, Ušaču, Hlibokajes, Mjoru, Vjerhņadzvinskas un Rasonu rajoniem, kā arī Krieviju.
Polockas rajonā dzimis krievu kolaboracionists Otrā pasaules kara laikā Broņislavs Kaminskis (Бронислав Владиславович Каминский, 1899-1944).
Rotera rags
Rotera rags ir klinšains zemesrags Adelaidas salas dienvidaustrumu piekrastē pie ieejas Raidera līcī. Ragu pirmā nokartēja franču antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā 1908.—1910. gados, uzmērīja britu ekspedīcija no Horsšūailendas stacijas 1957.—1958. gadā. Nosaukta par godu Horsšūailendas un Detaijailendas staciju ģeodēzistam Džonam Roteram (John Michael Rothera). 1975. gadā zemesragā ierīkota Roteras polārstacija.
Limbažu novads
Limbažu novads ir Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas gaitā 2021. gada 1. jūlijā izveidota Latvijas pašvaldība, kurā tika apvienoti Limbažu novads, Alojas novads un Salacgrīvas novads. Robežojas dienvidos ar Saulkrastu un Siguldas novadiem, dienvidaustrumos ar Cēsu novadu, austrumos ar Valmieras novadu un ziemeļos ar Igaunijas Pērnavas apriņķi. Novada centrs atrodas Limbažu pilsētā. Bez Siguldas novadā iekļautā Lēdurgas pagasta mūsdienu Limbažu novada robežas gandrīz sakrīt ar agrāko Limbažu rajonu.
Daba
Novada piekrastes rietumdaļa atrodas Piejūras zemienē. Piekrasti aizņem mežu un krasta randu pļavu josla, kas ziemeļos pie Kuivižiem iziet līdz ūdenim. Vairākās vietās piekrastē (Dunte, Liepupe, Tūja, Ķurmrags) blīvi akmeņu krāvumi, vietām krastā smilšakmeņu atsegumi (Veczemju klintis). Tālāk no jūras rietumos un ziemeļos atrodas Metsepoles līdzenums, biežas upju senlejas (Vitrupes, Svētupes, Vangmuižas), kurās atrodas ezeru virknes. Novada dienviddaļā Idumejas augstienes Limbažu viļņotais līdzenums. Austrumdaļā novadu skar Augstrozes paugurvalnis dienvidos (Cēsu kalns 126 m) un Burtnieka līdzenums ziemeļos. Derīgie izrakteņi: māls (Tūja, Pāle, Pociems, Viļķene, Vīķi), grants (Kaijciems, Lauvas, Lielezers, Tūja), smilts (Katvari, Pociems, Tiegaži), kūdra (Puikules-Tēvgāršas, Kodu-Kapzemes, Laugas, Aģes purvos), dziednieciskās dūņas (Dūņezers). Augsnes — tipiskās podzolētās (tuvāk piekrastei), velēnu vāji un vidēji podzolētās, velēnu gleja un purvu. Meži aizņem ap pusi no novada platības, purvi ap 8%.
Vidējā temperatūra: -5 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums rietumdaļā 550—600 mm gadā, austrumdaļā līdz 800 mm.
Upes
Vairums novada upju ietek tieši jūrā — Salaca, Vitrupe, Svētupe, Aģe. Dienvidaustrumos Gaujas pieteka Brasla.
Ūdenstilpes
49 ezeri, kas lielāki par 1 ha. Lielākie: Augstrozes Lielezers 4 km², Limbažu Lielezers 2,6 km².
Vēsture
Novada teritorija apdzīvota kopš 2. gadu tūkstoša p.m.ē. 10.-13. gadsimtā novada teritorija bija iekļauta lībiešu Metsepoles zemē, 13. gadsimtā teritorija tika iekļauta Livonijā. Pēc Livonijas kara 1560. gados nonāca Pārdaugavas Livonijas hercogistē, pēc 1629. gada Zviedru Vidzemes pārvaldē. Lielā Ziemeļu kara laikā tā teritoriju iekaroja Krievijas Impērija un 1721. gadā iekļāva to Rīgas guberņā. Kopš 1918. gada ietilpst Latvijas Republikā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās
Brioloģija
Brioloģija (el (bryon) — 'sūna' un λόγος (logos) — ‘jēdziens, zinātne’)  — botānikas nozare, kas pēta sūnas: noskaidro sūnu anatomiju, morfoloģiju, sistemātiku, ģeogrāfisko izplatību, fizioloģiju, ekoloģiju. Sūnu pētniekus sauc par briologiem.
Brioloģijas vēsture
Brioloģijas pirmsākumi rodami 16.—18. gs. Rietumeiropā (K. Šmidels, J. Hedvigs). Par zinātni brioloģija izveidojās 19. gs. vidū, kad V. Hofmeisters (Vācija) 1851. gadā sūnu attīstībā atklāja paaudžu maiņu.
Latvijā pirmie brioloģiskie pārskati publicēti 19. gs. (G. Girgensons, Andrejs Brutāns (Bruttan)). 20.gs izvērtās pētījumi sūnu floristikā un ekoloģijā (J. Mikutovičs, K.R. Kupfers, A. Apinis). Prof. Nikolajs Malta pētījis Zygodon un Ulota ģinšu taksonomiju, morfoloģiju un bioloģiskās īpatnības, izdalījis vairākas varietātes un formas, izanalizējis sugu ģeogrāfisko izplatību.
Pēc Otrā pasaules kara tika izdoti pirmie sūnu noteicēji (Marija Galeniece, Laima Tabaka, Austra Āboliņa). Sūnas pētītas, veicot purvu un mežu augāja tipu kartēšanu, purvu un mežu ekoloģiskajos pētījumos, sastādīti Latvijas sūnu floras saraksti, sugu izplatības kartes, izdalītas īpaši aizsargājamās sugas un sūnas kā aizsargājamu biotopu indikatori.
Brioloģija mūsdienās
Mūsdienās sūnu pētnieki strādā mežsaimniecības zinātniski pētnieciskajā institūtā “Silava”, Latvijas Dabas muzejā, Dabas aizsardzības pārvaldē, Latvijas Universitātē, Daugavpils Universitātē u. c. Sūnas izmanto kā modeļorganismus dažādu zinātnisku problēmu noskaidrošanai ― piemēram, kā gaisa piesārņojuma un biotopu dabiskuma indikatorus, globālo klimata pārmaiņu rādītājus. Tās palīdz izprast pasaules evolūcijas procesu un dzīvās dabas funkcionēšanu.
Liela loma brioloģijas attīstībā ir starptautiskajām briologu organizācijām, kuras rīko dažādus seminārus, apmācības, konferences, izdod publikācijas, izstrādā pētījumu projektus. Tās palīdz briologiem sazināties un apmainīties ar zināšanām. Jaunajiem speciālistiem tiek radītas iespējas sazināties ar vadošajiem pasaules speciālistiem. Arī vairāki Latvijas briologi ir biedri šajās organizācijās.
Lielākās starptautiskās Briologu organizācijas:
Semjoški
Semjoški ir ciems Indras pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 304 km attālumā no Rīgas.
Brioloģija
Brioloģija mūsdienās
1) Britu Briologu biedrība (http://www.britishbryologicalsociety.org.uk/), kurai ir liela loma pasaules mērogā, jo šī ir viena no vecākajām briologu organizācijām pasaulē;
Semjoški
Ciema apkārtnē atrodas Bramaņi, Izovas ezers.
Brioloģija
Brioloģija mūsdienās
2) Starptautiskā Briologu asociācija (https://www.facebook.com/Bryodivevol/);
3) Amerikas Briologu un Lihenologu asociācija (http://www.abls.org/);
4) Ziemeļu Briologu biedrība (https://www.nordicbryologicalsociety.com/);
5) Viduseiropas Brioloģijas un Lihenoloģijas darba grupa (https://blam-bl.de/).
Latvijas sūnu pētnieki ir izveidojuši Latvijas Botāniķu biedrības Briologu sekciju. Katru gadu tiek nosaukta Gada sūna — sūnu suga, kurai tiek veltīta īpaša uzmanība, uzsverot tās nozīmi Latvijas ekosistēmās un dabas daudzveidības saglabāšanā.
NCIS: Losandželosa
"NCIS: Losandželosa" (en) ir amerikāņu televīzijas seriāls, kura autors ir Šeins Brenans.
Seriāla "NCIS: izmeklēšanas dienests" pirmais atvasinātais seriāls. Tiek pārraidīts CBS televīzijas kanālā kopš. Seriālam kopumā ir septiņas sezonas (vairāk nekā 160 sēriju). "NCIS: Losandželosa" ir par Naval Criminal Investigative Service īpašo projektu biroju elites divīziju, kuras vadība atrodas Losandželosā un kas specializējas slepenajās operācijās. Seriāls tiek pārraidīts arī Latvijā.
Seriāla visas pirmās piecas sezonas bija starp desmit skatītākajām savas televīzijas sezonas programmām, 4. un 5. sezona — 4. vietā. "NCIS: Losandželosa" tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem, vairāki ir arī iegūti. 2015. gada 21. septembrī sāka raidīt seriāla septīto sezonu. 2016. gada 25. martā CBS paziņoja par seriāla astoto sezonu.
Antigvas un Barbudas administratīvais iedalījums
Antigvas un Barbudas administratīvo iedalījumu veido 6 pagasti un 2 valdījumi. Pēc platības lielākais Antigvas un Barbudas administratīvā iedalījuma vienība ir Barbuda (160,58 km²), savukārt mazākā — Redonda (1,50 km²). Visvairāk iedzīvotāju dzīvo Sentdžona pagastā (49 225 iedzīvotāji), bet vismazāk Barbudā (1 638 iedzīvotāji), savukārt Redondas sala nav apdzīvota.
Hodžkina limfoma
Hodžkina limfoma jeb limfogranulomatoze (la; arī Hodžkina slimība, ļaundabīgā granulēma) ir ļaundabīga audzēja veids, kas primāri ietekmē limfātisko sistēmu un sekundāri pārējos nelimfoīdos orgānus metastazēšanās ceļā. Audzējs var lokalizēties vienā orgānā vai kaut kādā ķermeņa apgabalā vai būt ģeneralizētā formā, izplatoties pa visu limfātisko sistēmu, kaulu smadzenēs, aknās un citos orgānos. Limfomas ir limfātiskas sistēmas audzēji un attīstās no limfmezglu audiem. No visiem limfomu gadījumiem aptuveni 40% ir Hodžkina limfoma.
Slimība norit ar limfmezglu augšanu, un tai raksturīga viļņaina gaita un intoksikācija, ķermeņa temperatūras kāpšana, svīšana, ādas nieze un pakāpeniski pieaugoša kaheksija.
Tīmekļa neitralitāte
Tīmekļa neitralitāte ir princips, ka interneta pakalpojumu sniedzējiem visu veidu dati internetā jāuztver vienādi un tos nedrīkst ierobežot vai likt maksāt atšķirīgi atkarībā no lietotāja, satura, tīmekļa vietnes, platformas, lietojuma, izmantotās aparatūra vai komunikācijas veida. Piemēram, saskaņā ar šiem principiem, interneta pakalpojumu sniedzēji nevar ar nolūku bloķēt, samazināt datu pārraides ātrumu vai iekasēt samaksu par konkrētu tīmekļa vietņu un tiešsaistes satura izmantošanu.
Šo jēdzienu 2003. gadā ieviesa Kolumbijas Universitātes izklaides industrijas likumdošanas profesors Tims Vu, paplašinot publisko telesakaru operatoru jēdzienu, ko iepriekš izmantoja, lai aprakstītu tālruņu sakaru sistēmu lomu.
Pamatojoties uz tīmekļa neitralitātes principu IPS nevar mērķtiecīgi bloķēt, palēlināt, vai pieprasīt papildus samaksu par konkrētu tīmekļa saturu. Bez tīmekļa neitralitātes IPS var prioritizēt konkrētus datu veidus, citus pakļaut papildus samaksai un ierobežojumiem, vai pat bloķēt datplūsmu no konkrētiem pakalpojumiem un servisiem, kā arī pieprasīt dažādu maksu par dažādiem pakalpojuma līmeņiem. Tīmekļa neitralitāte pilnībā nebloķē visus veidus kā interneta pakalpojumu sniedzēji var ietekmēt savu klientu izmantotos pakalpojumus, piemēram, ir iespējams filtrēt saturu, kas nav pimērots nepilngadīgajiem, ja ir zināms, ka ierīces lietotājs nav pilngadīgs.
Tīmekļa neitralitātes atbalstītāji, tostarp datorzinātnes eksperti, patērētāju tiesību advokāti, cilvēktiesību organizācijas un tīkla satura nodrošinātāji apgalvo, ka tīkla neitralitāte nodrošina brīvu informācijas apmaiņu, atbalsta sāncensību un inovāciju interneta pakalpojumiem, kā arī uztur interneta datu apmaiņas standartizāciju. Tīkla neitralitātes pretinieki, kurus pārstāv IPS un telekomunikāciju aprīkojuma ražotāji apgalvo, ka tīkla neitralitātes noteikumi samazina motivāciju attīstīt internetu un kropļo sāncensību attiecīgajā tirgū, kā arī var paaugstināt šo nozaru darbības izmaksas, kas tiktu novirzītas uz klientiem.