cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurīcijas fodijs
Izskats
Ķermeņa garums 13—14 cm, svars 14—20 g. Maurīcijas fodiju nereti sajauc ar bieži sastopamo, no Madagaskaras ievesto sarkano fodiju, kura apspalvojums pamatā ir sarkans.
Vairošanās sezonā zaļganīgi brūnā tēviņa galva, kakls un krūšu augšdaļa kļūst spilgti sarkana, astes spalvu augšdaļā oranžs plankojums, laukumi ap acīm un to priekšpuse — melni. Muguras daļa, spārni un astes spalvas brūngani zaļas, svītrotas. Mātītes, tēviņi ārpus vairošanās sezonas un jaunuļi zaļgani brūni un mazāk svītroti.
Viegli ieliektais knābis tēviņiem melns, mātītēm un jaunuļiem — brūnganā kaula krāsā.
Barība
Pamatā pārtiek no bezmugurkaulniekiem, taču uzturā ietilpst arī augļi, nektārs, sēklas, arī olas un gekoni. Novērots, ka atsevišķi tēviņi izēd pat citu Maurīcijas fodiju olas.
Vairošanās
Maurīcijas fodiji parasti veido monogāmus pārus, lai gan reizēm ir novēroti tēviņi ar vairākām mātītēm. Pāris nostiprina ligzdošanas teritoriju, kuru apsargā visa gada garumā. Teritorijas lielums ir apmēram viens hektārs. Ligzdošanas sezona ilgst no jūlija beigām līdz aprīļa sākumam. Ligzdu no sūnām, ķērpjiem un maziem zariņiem veido abi partneri, bet tikai mātīte izklāj to no iekšpuses. Tā tiek būvēta koku zaros 2—9 m augstumā no zemes, parasti paslēpta lapotnē. Ligzdai ir kupolveida forma ar ieeju sānos un bieži arī lievenīti. Pirms olu dēšanas mātīte perēklim pievieno spalvas. Ligzdas ir izturīgas, spējīgas izturēt vētras.
Perējumā 2—4 gaiši zilas olas. Inkubācijas periods ilgst 14 dienas, perē tikai mātīte. Tikmēr tēviņš baro mātīti. Jaunos putnēnus baro abi vecāki, un tie uzturas ligzdā 18 dienas.
Aizsardzība
Būtu neiespējami mūsdienās atbrīvot visu Maurīciju no krabjēdājiem makakiem un žurkām, tāpēc galvenā uzmanība tiek vērsta uz populāciju veidošanu piekrastes saliņās, kas ir brīvas no invazīvajām sugām.
2023. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 2023. gada notikumi Latvijā.
Harijs Kjūels
Savas spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Leeds United, Liverpool, Galatasaray, Melbourne Victory, Al-Gharafa un Melbourne Heart. Spēlējot Leeds United komandā, Kjūels 2000. gadā tika atzīts par PFA gada labāko jauno spēlētāju. 2001. gadā nominēts Zelta bumbas balvai. Ar Liverpool komandu 2005. gadā uzvarējis UEFA Čempionu līgā. Austrālijas futbola izlases sastāvā Kjūels 58 spēlēs guva 17 vārtus. Izlasi pārstāvējis 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Pārsvarā spēlējis malējā uzbrucēja pozīcijā, bet spēlējis arī kā uzbrūkošais pussargs. 2012. gadā Austrālijas līdzjutēju, spēlētāju un mediju vērtējumā Kjūels tika atzīts par Austrālijas labāko futbolistu.
Sasniegumi
Liverpool
Galatasaray
Austrālija
Individuālie sasniegumi
Jugra (zeme)
Jugra jeb Jugorija bija ugru valodās runājošo hantu un mansu apdzīvota teritorija Obas un Irtišas upju baseinā. Līdz 16. gadsimtam atkarīga no Sibīrijas hanistes, vēlāk no Krievijas caristes un Krievijas Impērijas. Tagad Krievijas Federācijas Hantu-mansu autonomā apvidus-Jugras daļa.
Pēc tam, kad Krievijas cars Ivans IV sagrāva Sibīrijas hana valsti, viņš savam titulam pirms nāves 1584. gadā pievienoja arī "Jugras lielkņaza, Obdoras, Kondas kņaza un visas Sibīrijas zemes un Ziemeļu puses pavēlnieka" (великiй князь Югорскiй, князь Обдорскiй, Кондинскiй и всея Сибирскiе земли и Сђверныя страны повелитель) nosaukumu.
Teritorija
Jugra izvietojās Rietumsibīrijas līdzenumā uz austrumiem no Urālu kalniem tagadējās Krievijas Federācijas Sibīrijas daļas (Hantu-mansu autonomais apvidus-Jugra, Tjumeņas apgabals) teritorijā.
Vēsture
Krievijas cars Ivans IV lika tirgotājiem Stroganoviem nolīgt kazakus iebrukumam Sibīrijā. 1582. gada maijā Jermaka vadītie kazaki iebruka Sibīrijā un 80 strūgās uzbruka Čingituras (Tjumeņas) pilsētai. 8. novembrī pēc uzvaras kaujā pie Čuvašu raga Tobolas un Irtišas upju satecē kazaki ieņēma arī Kašlikas (Sibiras) pilsētu. 1583. gadā krievi pakļāva vietējos iedzīvotājus vogulus (mansus) un ostjakus (hantus) Pelimas, Tavdas un Kondas baseinā.
Ziemeļsumatra
Ziemeļsumatra (id) ir viena no Indonēzijas provincēm un atrodas Sumatras salas ziemeļdaļā. Ziemeļsumatrai ir sauszemes robeža ar Ačehas provinci ziemeļos, dienvidaustrumos ar Riau un dienvidrietumos ar Rietumsumatras provinci. Ziemeļaustrumos to apskalo Malakas šaurums, bet dienvidrietumos — Indijas okeāns. Provinces administratīvais centrs ir Medana.
Province ar saviem ap 15 miljoniem iedzīvotāju 2021. gadā bija ceturtā apdzīvotākā valstī un apdzīvotākā Sumatrā.
Ģeogrāfija
Ziemeļsumatrā gar Malakas šaurumu atrodas plašs, zems līdzenums, uz kura atrodas provinces galvaspilsēta Medana. Dienvidos un rietumos reljefs paceļas kā kalnu grēda, kas stiepjas caur visu Sumatru; kalnos atrodas Tobas ezers, kas izveidojies sena vulkāna kalderā un ir lielākais vulkāniskais ezers pasaulē, kā arī lielākais ezers Indonēzijā. Vairākas lielas salas Indijas okeānā pie Sumatras rietumu krastiem pašlaik ir daļa no Ziemeļsumatras provinces, jo īpaši Niasas un Batu salas. Kopā provincē ir 419 salas.
Niasas salu no Sumatras rietumu krasta atdala Mentavai šaurums. Pie Niasas rietumu krasta atrodas sīko Hinako salu arhipelāgs. Administratīvi sala dalās četros apriņķos un Gununsitoli pilsētā.
Batu salas dienvidos no Niasas sastāv no 51 salas, tostarp trijām galvenajām salām: Pini, Tanahbalas un Tanahmasas. Administratīvi ietilps Dienvidniasas apriņķī.
Puse no provinces ir augsta plakankalne, ko šķērso Bukitbarisana kalnu grēda, galvenokārt ap provinces centrālo daļu un rietumu piekrasti, augstākais kalns ir Sibutans (2457 m vjl), bet netālais Sinabuns ar augstumu 2451 m vjl ir visaktīvākais vulkāns reģionā. Vēl viens tuvumā esošais vulkāns ir Sibajaks ar 2181 m vjl., kalns veido kristālisko sēru, kas nelielā apjomā agrāk tika iegūts. Sēra gāzu noplūde ir izraisījusi arī mazā krātera ezera skābu garšu, abi vulkāni atrodas Karo augstienē.
Tobas ezers ir supervulkāna pirms 74 000 gadiem notikuša izvirduma vieta. Tas ir lielākais zināmais sprādzienveida izvirdums uz Zemes pēdējo 25 miljonu gadu laikā. Saskaņā ar Tobas katastrofas teoriju tam bija globālas sekas cilvēku populācijai; tas nogalinājis lielāko daļu tajā laikā dzīvojošo cilvēku, un tika uzskatīts, ka tas ir radījis iedzīvotāju skaita dramatisku samazināšanos Centrālajā Austrumāfrikā un Indijā, kas ietekmējis pasaules iedzīvotāju ģenētisko uzbūvi līdz mūsdienām. Tomēr citi jaunāki pētījumi ir radījuši šaubas par šo teoriju un nav atraduši pierādījumus par būtiskām iedzīvotāju skaita izmaiņām. Ziemeļsumatrā pašlaik ir divi nacionālie parki: vulkāna Lesera nacionālais parks un Batangadisa nacionālais parks. Saskaņā ar 2005. gada ministra dekrētu Nr. 44 meža platības Ziemeļsumatrā šodien aizņem 3 742 120 hektārus — ap pusi provinces teritorijas. Meži sastāv no dabas rezervātiem un dabas aizsargājamām teritorijām 477 070 ha platībā, 1 297 330 ha aizsargājamu mežu. 879 270 ha ierobežotas ražošanas meža, 1 035 690 ha pastāvīgā ražošanas meža un 52 760 ha pārveidojamā ražošanas meža. Tomēr šie skaitļi ir tikai de jure. Patiesībā mežu daudzums ir mazāks nelikumīgas mežizstrādes dēļ.
Aizvēsture
Aizvēsturiskās atliekas liecina, ka senākajai Ziemeļsumatras populācijai bijušas austromelanēziešu iezīmes un tā dzīvojusi mezolītā (vidējā akmens laikmetā). Tā izplatījusies Indonēzijas austrumu daļā līdz Jaungvinejas salai, savukārt rietumos tās pēdas atrastas Ziemeļsumatrā un Malakas pussalā. Lielu nozīmē šo ļaužu pārtikā acīmredzot spēlējuši gliemeži, kuru čaulas lielā daudzumā atrastas senajās apmetnēs.
Apmēram 1000 gadu pirms mūsu ēras sākās otrais kontinentālās Dienvidaustrumāzijas iedzīvotāju kustības vilnis. Jaunie kolonisti piederēja malajiešu grupai. Viņi apmetās piekrastē un pārtika no zvejošanas jūrā un purvainās piekrastes zemes lietošanas lauksaimniecībā. Viņu ciemati bija izkaisīti gar lielajām upēm, kas plūst uz Ziemeļsumatras austrumu krastu. Upēm bija liela nozīme satiksmē un zvejā. Upju grīvās izauga lielāki ciemati un kļuva par pārvaldes centriem. Starp mezolīta atradumiem Ziemeļsumatrā bija kultūras relikvijas, tostarp smalki slīpēti akmens cirvji, kaula instrumenti un krāsvielas.
Ģenētiskie pētījumi atklāja, ka arī niasieši ir cēlušies no austronēziešu tautām. Tiek uzskatīts, ka arī niasiešu senči ir ieradušies no Taivānas caur Filipīnām pirms 4000 līdz 5000 gadiem.
Agrīnā vēsture
Ziemeļsumatras austrumu piekrastes zona atrodas Malakas jūras šauruma krastā. Šaurums kopš senatnes ir bijis plaši apmeklēts gan no indiešu, gan ķīniešu tirgotājiem. Rietumu piekrastē savukārt atradās Barusas osta, no kuras izvests kampars. 11. gadsimtā provinces austrumdaļu iekaroja budistu Šrīvidžajas karaļvalsts, kuras valdītāji dzīvoja Dienvidsumatrā. 14. gadsimtā varu daļā teritorijas pārņēma Javā izveidojusies Madžapahitas impērija.
Senākā karaliste, kas bija sastopama Ziemeļsumatras austrumu krastā, bija Aru karaliste 13.—16. gadsimtā. Savos ziedu laikos karaliste bija svarīga jūras lielvalsts un spēja kontrolēt Malakas jūras šauruma ziemeļu daļu. Sākotnēji karaliste tika izveidota kā bataku-karo valsts, kuri dzīvoja iekšzemes rajonos. Aru iedzīvotāji praktizēja vietējo animismu, kā arī hinduismu, 13. gadsimtā tam pievienojās islāms. Aru galvaspilsēta atradās netālu no mūsdienu Medanas pilsētas.
Bataku zemes (apgabals ap Tobas ezeru) pirmo reizi minētas Džao Ruguas 13. gadsimta Barbaru tautu aprakstā, kas piemin atkarību no Šrīvidžajas. 15. gadsimta portugāļu Suma Oriental piemin arī Batas karalisti, kas robežo ar Pasai un Aru valstīm, bet bataki tai pazīstami kā animisti un kanibāli. Lai gan bataku-toba tauta kalnos bija izolēta no lielās politikas, tā tur dibināja savas mazās karaļvalstis, kuras bieži noslēdza savstarpējus aizsardzības līgumus.
Koloniālais laikmets
Ap 1500. gadu Sumatras austrumu krastā bija vairākas karaļvalstis, proti, Nagura, Aru, Panai un Batangiou. 16. gadsimtā Ziemeļsumatrā bija izveidojušās trīs lielākas karalistes — Nagura, bataku karaļvalsts karaļa Sisinamanaradžas un viņa pēcteču vadībā un Aru. Kari, kas notika starp trim karaļvalstīm, atviegloja ārējās ietekmes izplatīšanos no kaimiņu karaļvalstīm un eiropiešu koloniālajām varām. Ačehas sultanātam izdevās panākt islamizāciju austrumu piekrastē. Šo konfliktu rezultātā trīs lielās karalistes sadalījās daudzās mazās karaļvalstīs un sultanātos.
Malaka 1641. gadā nonāca Nīderlandes Austrumindijas kompānijas pārziņā. Tas ietekmēja arī tirdzniecību Ziemeļsumatras piekrastes apgabalos, jo NAK mazināja tirdzniecības lomu Malakā un pārcēlās uz Batāviju. Pēc tam, kad Lielbritānija ieguva pozīciju Penanas salā pie Malakas, briti sāka tirgoties šajā apkaimē. Līdz deviņpadsmitajam gadsimtam Lielbritānijas tirdzniecība ar Sumatras austrumu krastu bija ļoti attīstīta. 19. gadsimtā šajā jomā notika nozīmīgas izmaiņas, pateicoties Nīderlandes pozīcijas maiņai. Pirms deviņpadsmitā gadsimta holandiešu vara bija koncentrēta Javas salā un vairākās vietās Moluku salās. Bet deviņpadsmitajā gadsimtā holandieši sāka pievērst uzmanību teritorijām ārpus Javas, tostarp Ziemeļsumatrai. Kopš Indonēzijas nodošanas holandiešiem 1814. gada Londonas konvencijā, kas tika atjaunota ar 1824. gada Londonas līgumu, gandrīz visa Indonēzijas daļa, ko briti uzskatīja par savas ietekmes apgabalu, tika atdota Nīderlandes ietekmei. Tomēr Lielbritānija turpināja tiekties pēc pozīcijām vairākās vietās, kas bija nozīmīgas viņu tirdzniecībai, tostarp vairākās Sumatras daļās.
18. gadsimta beigās lielākā daļa Austrumsumatras sultanātu un Anglijas koncesija Tapanauli bija iekļuvusi Nīderlandes Austrumindijas koloniālajā teritorijā, un holandieši ar misionāru un kristianizācijas palīdzību mēģināja pārņemt savā ietekmē iekšzemes kalnu rajonus. Pazīstamākais misionārs tajā laikā bija Nomensens, un šī bija arī pirmā reize, kad kristietība izplatījās Ziemeļsumatrā. Holandiešu iespiešanās bataku iekšžemē sastapa Sisinamanaradžas XII pretestību, kas prasīja 30 gadu ilgu karu, bet beigās tā lēnām tika pakļauta koloniālajai valdībai un karalis tika nogalināts 1907. gadā. Holandieši sāka ierīkot jaunas plantācijas austrumu piekrastē un strādnieku trūkuma dēļ importēja darbaspēku, lielākoties no Javas, Dienvidķīnas un dienvidu Indijas.
1942. gada 13. martā Japānas karaspēks uz velosipēdiem ieradās Medanā un sagrāba to. Pēc tam īsā laikā Japānas armija spēja ieņemt nozīmīgas pilsētas Ziemeļsumatrā, kur nīderlandiešu pretestība bija ļoti vāja. 1945. gadā Japānas okupācija beidzās ar Japānas kapitulāciju Klusajā okeānā un divas dienas vēlāk Sukarno pasludināja Indonēzijas neatkarību; Indonēzijas spēki pavadīja nākamos četrus gadus, cīnoties pret holandiešiem par neatkarību.
1946. gada 3. martā sākās Austrumsumatras sociālā revolūcija. 25 atkarīgajās zemēs tika gāzti daudzi sultanāti un bruņotas nacionālistu grupas veica aristokrātu ģimeņu locekļu masveida slepkavības. Pergerakan kaujinieki (īpaši Indonēzijas Komunistiskā partija) revolucionāro kustību uzskatīja par vienu no līdzekļiem, lai atbrīvotos no koloniālās kundzības un pievienotos lielākajai Indonēzijas nacionālajai revolūcijai. Šiem karotājem bija trīs galvenie mērķi: likvidēt sultānus un aristokrātus (kuri tika uzskatīti par Nīderlandes sabiedrotajiem), sagrābt viņu bagātību (kā finansējuma avotus Indonēzijas neatkarības kampaņai) un likvidēt reģiona feodālo sociālo struktūru. Revolūcijas rezultātā izveidojās Austrumsumatras valsts, kas tika likvidēta, kad reģions kļuva par Indonēzijas Republikas daļu.
Austrumsumatras savienību (Persatuan Sumatera Timur) jau 1938. gadā izveidoja prorietumnieciskā malajiešu elite, lai ar nīderlandiešu atbalstu vēlreiz apliecinātu malajiešu un simalunu etniskās intereses. Ar šo malajiešu atbalstu holandieši mēģināja izveidot Nīderlandes atbalstītu Austrumsumatras valsti (NST). Austrumsumatras valsts pastāvēja no 1947. gada decembra līdz 1950. gada augustam. Kamēr holandieši vēlējās, lai NST tiktu uzskatīta par sakārtotu un progresīvu rietumniecisku republiku, rietumu valstīs izglītotie aristokrāti NST uzskatīja par savu etnisko interešu bastionu. NST sāka izjukt, tiklīdz tika atsaukts Nīderlandes militārais atbalsts, un tās prezidents Tenku Mansurs galu galā nodeva varu Indonēzijas republikai 1950. gada augustā. Līdz ar to Austrumsumatra tika pilnībā pievienota lielākajai Ziemeļsumatras provincei.
Indonēzijas sastāvā
Indonēzijas Republikas 1948. gada 15. aprīļa likumā tika noteikts, ka agrāk vienoti pārvaldītā Sumatra tiek sadalīta trīs provincēs, proti: Ziemeļsumatras province, Vidussumatras province un Dienvidsumatras province. 1948. gada 15. aprīlis vēlāk tika noteikts par Ziemeļsumatras provinces gadadienu. Pati Ziemeļsumatras province bija trīs administratīvo reģionu, ko sauca par rezidencēm, apvienojums: Ačehas rezidence, Austrumsumatras rezidence un Tapanuli rezidence. Faktiski province tika apvienota 1950. gadā.
Ar likumu RI Nr. 24, kas izsludināts 1956. gada 7. decembrī, tika izveidota jauna Ačehas province Ziemeļsumatras provinces bijušajā ziemeļdaļā.
Administratīvais iedalījums
Province ir iedalīta 8 pilsētās (kota) un 25 reģionos (kabupaten), kas aptuveni atbilst Latvijas valstspilsētām un novadiem. Šīs pilsētas un reģioni tālāk iedalās 444 rajonos (kecamatan) un zemākajās vienībās: 693 pilsētu mikrorajonos (kelurahan) u 5179 lauku pagastos (desa). 2022. gadā pastāv plāns vēlāk sadalīt provinci trijās: Niasas salās (NI) dienvidrietumos, Tapanuli (TA) dienvidos un Austrumsumatrā (SU) ziemeļos. Pilsētas pēc to iedzīvotāju skaita miljonos 2021. gadā bija:
Iedzīvotāji
Ziemeļsumatra ir daudztautu province. Malajiešus uzskata par provinces austrumu krasta pamatiedzīvotājiem, savukārt provinces rietumu krastu galvenokārt apdzīvo bataki (pakpaku, ankolu un mandailinu grupas). Centrālās augstienes reģionu ap Tobas ezeru pārsvarā apdzīvo citas bataku grupas (tobi, simalununi un karo). Niasas salu pamatiedzīvotāji ir niasieši. Līdz ar tabakas plantāciju atvēršanu Austrumsumatrā koloniālās ēras laikā koloniālā valdība plantācijās nodarbināja daudzus līgumstrādniekus, galvenokārt ķīniešu, javiešu un indiešu migrantus, kuri pēc līguma beigām parasti neatgriezās dzimtenē, bet nolēma palikt provincē. Medanas apkaimes straujā urbanizācija piesaista arī kaimiņu provinču iedzīvotājus no Ačehas, Riau un Rietumsumatras , kas ir galvenokārt ačehi un minankabavi. Pilsētās ir ievērojams daudzums ķīniešu.
63% provinces iedzīvotāju ir musulmaņi, 34% — kristieši, 2% — budisti.
Dzīves līmenis
Province ir vidēji attīstīta pēc Indonēzijas mērauklas. IKP uz vienu iedzīvotāju 2019. gadā bija 3894 USD, bet pēc pirktspējas paritātes 12 798 USD. (Salīdzinājumam — Latvijā šie skaitļi bija 17 885 un 32191, bet vidēji Indonēzijā 4136 un 12 335. )
Bārdaino grifu apakšdzimta
Kopīgās īpašības
Visas bārdaino grifu apakšdzimtas sugas ir Vecās pasaules sugas un to izplatības areāli nav lieli. Tās kopumā ir mazākas augumā nekā pārējie grifi, un tām ir īpatnēji barošanās, vokalizācijas un ligzdošanas ieradumi. Ārēji ļoti līdzīgi ir palmu grifi un baltie grifi. Kopumā visas apakšdzimtas sugas gan ģenētiski, gan morfoloģiski ir ļoti atšķirīgas, bet tās savstarpēji ir daudz līdzīgākas nekā ar pārējām vanagu dzimtas sugām. To kopīgā ģenētika ir apmēram 87%.
Karo—Kana aizsardzība
To klasificē pie pusatklātām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodiem B10 līdz B19.
Vēsture
Turnīru praksē Karo—Kana aizsardzība sastopama 19. gadsimta beigās Š. Vinavera partijās. Pirmie to pētījuši angļu meistars H. Karo un austriešu šahists M. Kans. No šī fakta radies atklātnes nosaukums. Vērtīgas idejas atklātnei devuši I. Boļeslavskis, D. Bronšteins, P. Keress, A. Konstantinopoļskis, V. Panovs, V. Rauzers, S. Flors un citi.
Stratēģiskā ideja
Melnie uzbrūk balto centram ar d7-d5 ar sekojošu laidņa attīstību uz f5 vai g4. Stabils stāvoklis un elastīga bandinieku struktūra dod iespēju melniem cerēt uz iniciatīvas pārtveršanu.
Galvenie varianti
Šai atklātnē eksistē vairākas attīstības sistēmas.
Slēgtā sistēma
'''2. d2-d4 d7-d5 3. e4-e5'''
Nomaiņas sistēma
'''2. d2-d4 d7-d5 3. e4xd5 c6xd5 4. Lf1-d3'''
Panova uzbrukums
'''2. d2-d4 d7-d5 3. e4xd5 c6xd5 4. c2-c4'''
Klasiskā sistēma
'''2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Lc8-f5'''
Nimcoviča sistēma
'''2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Zg8-f6 5. Ze4xf6 g7xf6'''
Petrosjana-Smislova sistēma
'''2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Zb8-d7'''
Kļūda atklātnē
Jau atklātnē iespējama rupja kļūda: '''1. e2-e4 e7-e5 2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Zb8-d7 5. Dd1-e2 Zg8-f6?? (Rupja kļūda) 6. Ze4-d6#''' Slāpējošais mats.
Melnais rumpucis
Melnais rumpucis, agrāk arī ādainais rumpucis (Helvella corium, agrāk arī Cyathipodia corium) ir Latvijā ļoti reti sastopama rumpuču ģints sēne, kuras augļķermeņi informācijas trūkuma vai sugas retuma un aizsargājamības dēļ tiek uzskatīti par neēdamiem. Latvijā pirmoreiz identificēts 2015. gadā Jūrmalā.
Taksonomija
Sugu pirmoreiz aprakstījis Masī 1895. gadā. Sugas latīniskajam nosaukumam pavisam ir 13 zinātniski atzīti sinonīmi.
Citvalodu nosaukumi
Latīņu corium tulkojumā ir "ādainais", tomēr latviešu valodā tika pieņemts ģermāņu valodās biežākais sugas nosaukums "melnais". Krievu valodā par "melno" (Лопастник чёрный) sauc tumšo rumpuci (Helvella atra), kamēr melnā rumpuča krievu nosaukums ir latīniskajā versijā (Лопастник кожистый). Ungāriski sēni sauc Feketéllő papsapkagomba — "nomelnējusī garīdznieka cepure".
Augšanas apstākļi
Visticamāk saprofīts, taču iespējams, ka veido mikorizu ar lapu kokiem. Aug pavasaros un vasaras sākumā smilšainās augsnēs, izcirtumos un izdegumos, bieži zāļainās vietās un tuvu ūdeņiem. Atrodams galvenokārt ziemeļu puslodes vēsajā un mērenajā joslās, t. sk. Grenlandē un Špicbergenā. Ziemeļamerikā atrasts pie vītoliem, tūjām un apsēm. Aug arī smagi bojātās augsnēs, atzīmēts uz ķīmiskās rūpniecības atkritumu uzkalniem un pamestu Kanādas urāna raktuvju atkritumos.
Ungārijā kā izņēmuma gadījums atrasts arī novembrī.
Barības vērtība
Pārbaudīti dati par ēdamību neeksistē.
Līdzīgās sugas
Pēc krāsas līdzīgs tumšajam rumpucim, kura cepurīte ir samīcīta diska formā, nevis stipri ieliekta kā melnajam rumpucim. Tumšais rumpucis ir arī nedaudz lielāks. Kātkausa rumpucis ir ar garāku kājiņu un gaišāks, sastopams bagātā augsnē vai uz koksnes. Līdzība ir ar Ziemeļamerikā un Āzijā atrasto Plectania nannfeldtii, taču tai daudz garāks kātiņš (līdz 5 cm) un ievērojami lielākas sporas (23–28/11–14 µm). Salīdzinājumā ar līdzīgo melno kaussēni tā kātiņš toties ievērojami garāks.
Oļegs Piganovičs
Spēlētāja karjera
2007.—08. gada sezonu aizsargs sāka Krievijas Superlīgas kluba Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. Pēc sezonas beigām Piganovičs ieguva līgas labākā debitanta balvu. Tās rindās aizvadīja trīs sezonas, 2010. gada maijā noslēdzot līgumu ar Maskavas "Spartak". 2011.—12. gada sezonu uzsāka kā "Spartak" kapteinis, taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Habarovskas "Amur" rindām.
2012.—13. gada sezonas vidū no "Amur" rindām tika aizmainīts uz Omskas "Avangard", savukārt 2013. gada maijā Piganovičs noslēdza līgumu ar Doneckas "Donbass". Gadu vēlāk, "Donbass" paziņojot par dalības KHL pārtraukšanu, Piganovičs atgriezās Čeļabinskas "Traktor" rindās.
Blansko apriņķis
Blansko apriņķis ir Čehijas Dienvidmorāvijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Dienvidmorāvijas apgabala Viškovas un Brno lauku apriņķiem, Visočinas apgabala Ždjāras pie Sāzavas apriņķi, Pardubices apgabala Svitavu apriņķi, kā arī Olomoucas apgabala Prostejovas apriņķi.
Tandirs
Tandirs (tr, ky), arī tendirs (az), tandūrs (ur, hi), tendūrs (kurdu: tendûr), tonirs (hy),
Pārskats
Tanūrs (fa, ar), tone (ka), ir cilindriskas formas krāsns maizes cepšanai un ēdiena pagatavošanai. Plaši izplatīta Āzijas rietumu daļā no Turcijas rietumos līdz Šindžanai austrumos un no Pievolgas ziemeļos līdz Indijai dienvidos. Krāsnis tradicionāli kurina ar cieto kurināmo (akmeņoglēm, malku, kizjaku), uzkarsējot līdz ~400 °C, krāsns forma ļauj ilgstoši saglabāt augstu temperatūru.
Krāsns tilpums mēdz būt 0,25—1 m³, atvere — 0,5—0,7 m. Ēdienu tandirā gatavo uz atklātas liesmas vai nu pielipinot to pie krāsns sienām (maizi un plāceņus), vai arī iekarinot uz speciāliem iesmiem (gaļu). Krāsnis mēdz būt vertikālas vai horizontālas, reizēm tās izbūvē zemē, lai atvere atrastos grīdas līmenī.
Senākie tandira tipa krāsns paraugi ir atrasti Indas ielejas seno civilizāciju izrakumos, kā arī agrīnās Harapas civilizācijas apmetnēs Makranā. Nosaukums, domājams, cēlies no akadiešu valodas tinûru (tin — ‘dubļi’, nuro — ‘uguns’) un ir pieminēts eposā «Poēma par Gilgamešu» (18. gadsimts p.m.ē).
Tommy Hilfiger (uzņēmums)
Tommy Hilfiger, iepriekš zināms kā Tommy Hilfiger Corporation un Tommy Hilfiger Inc ir Amerikas premium klases apģērbu uzņēmums, kas nodarbojas ar apģērbu, apavu, piederumu, kosmētikas un mēbeļu ražošanu. Uzņēmums radīts 1985. gadā Ņujorkā un tās radītājs ir Tomijs Hilfigers. Šobrīd uzņēmumam 100 pasaules valstīs ir vairāk kā 1800 veikali.
2006. gadā par 1,6 miljardiem ASV dolāru Tommy Hilfiger iegādājās privātā kapitāla sabiedrība Apex Partners, bet 2010. gada maijā to par 3 miljardiem ASV dolāru pārpirka PVH Corp. Kopš 2014. gada uzņēmuma vadītājs ir Denjels Grīders (Daniel Grieder), bet tās dibinātājs Tomijs Hilfigers ir galvenais dizaineris un pārauga uzņēmuma radošo darbību.
Teniss 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Teniss 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā norisinājās no 2021. gada 24. jūlija līdz 1. augustam.
Harijs Poters un Uguns biķeris
"Harijs Poters un Uguns biķeris" (en) ir ceturtā Dž. K. Roulingas grāmata grāmatu sērijā par Hariju Poteru, kurā galvenais varonis ir jaunais burvis Harijs Poters. Lielbritānijā grāmata tika izdota. Tā tika pārdota trīs miljonos kopiju pirmajā nedēļas nogalē ASV.
Šī ir vienīgā no Harija Potera grāmatām, kas ieguvusi Hugo balvu (2001. gads). 2005. gadā pēc grāmatas motīviem tika izveidota tāda paša nosaukuma filma. Latvijā grāmata pirmoreiz tika izdota 2006. gadā.
Televa
Televa Oy bija Somijas uzņēmums, kas nodarbojās ar sakaru iekārtu izstrādi un ražošanu. Kopš 1981. gada Nokia pārvaldībā; 1990. gados integrēts Nokia struktūrā.
Pazīstamākais uzņēmuma izstrādājums ir ciparu telefona centrāle DX 200.
Vēsture
Somijas Aizsardzības ministrija 1925. gadā izveidoja Radio laboratoriju un radio darbnīcu (Radiolaboratorio ja radiotyöpaja), lai ražotu radioaparatūru armijas vajadzībām. 1927. tās nosaukums mainīts uz Puolustusministeriön Sähkölaboratorioksi (Aizsardzības ministrijas elektrolaboratorija).
1945. gadā Aizsardzības ministrija Sähkölaboratorioksi apvienoja ar citām valsts elektroiekārtu darbnīcām, izveidojot valsts uzņēmumu Valtion Sähköpaja. 1962. gadā tā nosaukums mainīts uz Televa un bija kļuvis par rūpnīcu.
1973. gadā Televa sāka sadarbību ar Nokia, lai izveidotu valsts kopēju ISDN tīklu balss, datu un video pārsūtīšanai. 1976. gadā uzņēmums tika pārveidots par kapitālsabiedrību Televa Oy, kura lielākais kapitāldaļu turētājs bija Somijas valsts; citi akciju īpašnieki bija Outokumpu Oy un Valmet Oy.
Uzņēmums nesa zaudējumus, tādēļ 1977. gadā valdība nolēma kopā ar tajā laikā Somijas lielāko elektronikas uzņēmumu Nokia izveidot kopuzņēmumu (vienādās daļās) Telefenno Oy, kas ražotu sakaru tīklu aparatūru. Telefenno attīstīja Nokia E 10 sistēmu, kuru pārsauca par DX 100 un Televa izstrādātās analogās un ciparu telefona centrāles (tās prototips nosaukts par DX 200). Vēlāk izrādījās, ka DX 200 sistēma ir pārāka par DX 100, tāpēc tā kļuva par uzņēmuma galveno produktu.
1981. gadā valsts savas Televa kapitāldaļas pārdeva Nokia. Telefenno pārdēvēts par Telenokia Oy, kas turpināja sakaru tīklu iekārtu ražošanu un attīstīšanu. Uzņēmuma radio operācijas nodotas Mobira Oy, citu elektronisko iekārtu bizness pārdots.
1987. gadā Televa ar Telefenno pilnībā pārgāja Nokia īpašumā. 1992. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Nokia Telecommunications.
Orlas-Kromu operācija
Orlas-Kromu kaujas operācija (ru) bija Sarkanās armijas pretuzbrukuma operācija Krievijas pilsoņu kara laikā 1919. gada 11. oktobrī - 18. novembrī ar mērķi aizkavēt Dienvidkrievijas bruņoto spēku uzbrukumu Maskavai.
Operācijas gaitā Sarkanās armijas trieciengrupa, kuras kodolu veidoja latviešu strēlnieku divīzija, sakāva Dienvidkrievijas armiju un 19. decembrī ieņēma Harkivu.
Priekšvēsture
1919. gada 8. janvārī ģenerāļa Deņikina vadībā izdevās apvienot Kubaņas un Donas kazaku armijas un izveidot Dienvidkrievijas bruņotos spēkus (Вооружённые силы Юга России). 12. jūnijā Deņikins oficiāli atzina admirāli Kolčaku par Krievijas virspavēlnieku un 3. jūlijā sāka karagājienu uz Maskavu. Līdz 1919. gada 8. jūlijam Sarkanās armijas virspavēlnieks bija Jukums Vācietis, kas jūlijā tika atstādināts un arestēts sakarā ar aizdomām par darbību kontrrevolucionārā baltgvardu organizācijā. 1919. gada 31. augustā Igaunijas valdība, 11. septembrī — Somijas un Latvijas valdības, bet 15. septembrī Lietuvas valdība saņēma Padomju Krievijas piedāvājumu sākt miera sarunas.
1919. gada septembrī Dienvidkrievijas armijas kontrolē nokļuva Donbass, Krima, Harkiva, Caricina, Kijiva, Odesa un Kurska. 6. oktobrī tika ieņemta Voroņeža, uzbrukums turpinājās Orlas virzienā. Tika sākta Krievijas Padomju valdības iestāžu evakuācija no Maskavas uz Vologdu un noslēgts pamiers ar Polijas un Ukrainas (Petļuras) valdībām.
Oktobra sākumā Karačevas rajonā Orlas virzienā sāka pienākt latviešu strēlnieku padomju divīzijas (Latdivīzijas) daļas, kurām pievienoja Atsevišķo Plastunu brigādi un Sarkano kazaku jātnieku brigādi. Šīs daļas veidoja Orlas virziena trieciengrupu. 10. oktobrī Padomju Krievijas karaspēka pārgrupēšana bija nobeigta un trieciengrupai tika dota pavēle uzbrukt Korņilova divīzijas oficieru korpusam Kromu — Maloarhangeļskas virzienā.
Karadarbības norise
Par Sarkanās armijas Trieciengrupas pretuzbrukuma sākumu bija nolikts 11. oktobris. 12. oktobra rītā trieciengrupas komandieris Antons Martusēvičs saņēma pavēli "pāriet uzbrukumā ar virzienu uz Kromiem un dot triecienu no muguras un flangā pretiniekam, kurš uzmācas Orlai." Kauja attīstījās pakalnainā un daudzām gravām saskaldītā, samērā bieži apdzīvotā apvidū. Satiksmes ceļi rajonā bija samērā labi, bet sādžu ceļi rudens lietū bija pārvērtušies par nepārejamām grambām un ļoti kavēja karaspēka kustības.
13. oktobrī Korņilova oficieru divīzija pēc īsas kaujas ieņēma Orlu un izvirzījās 5 kilometrus uz ziemeļiem Tulas virzienā. 14. oktobra vakarā Sarkano kazaku pirmā jātnieku brigāde pie Meļehovo ciema uzbruka Samurska oficieru pulka priekšējām daļām un 15. oktobra rītā ieņēma Kromus. 13. un 14. armija sāka uzbrukumu Orlas virzienā.
20. oktobrī latviešu strēlniekiem izdevās forsēt Kromas upi Krasnaja Roščas rajonā, kas izvirzīja latviešu strēlniekus un jātniekus Korņilova oficieru divīzijas aizmugurē. Korņilova divīzijas priekšējās daļas sāka atkāpties no Orlas uz Stanovojkolodezu. 21. oktobrī no Maskavas caur Tulu pienākusī Igauņu strēlnieku divīzija izsita baltos no Orlas un apturēja Korņilova divīzijas frontālo virzīšanos uz priekšu. Lai nepieļautu Korņilova divīzijas aplenkšanu un sagraušanu, Drozdova oficieru divīzija atstāja pozīcijas Dmitrovskas iecirknī un pārgāja uzbrukumā Sarkanās armijas trieciengrupas flangā un aizmugurē. Drozdoviešu avangards tika atsviests aiz Kromas upes, tomēr šis manevrs pagarināja Orlas kauju vēl par dažām nedēļām. No jauna sākās neatlaidīgas cīņas Kromas upes līnijā un ap Kromu pilsētu, kura vairākas reizes gāja no rokas rokā.
Sakarā ar trieciengrupas uzbrukuma apsīkšanu Antons Martusēvičs tika atcelts no latviešu strēlnieku padomju divīzijas komandiera un trieciengrupas priekšnieka pienākumu pildīšanas. Trieciengrupas komandēšana tika nodota Latdivīzijas strēlnieku brigādes komandierim Frīdriham Kalniņam. Latdivīzija pārgrupēja spēkus un pārgāja uzbrukumā, atsviežot pretinieku uz dienvidiem no Dmitrovskas—Kromu ceļa un no jauna forsēja Kromas upi. Baltās armijas daļas nostiprinājās 20 kilometru attālumā no Kromiem. Latdivīzija bija cietusi ļoti lielus zaudējumus (vairāk nekā puse komandieru un līdz 40% kareivju bija krituši un ievainoti). Iegūtās sekmes tālāk attīstīt bija neiespējami, pie tam Latdivīzijai netika piešķirtas nekādas rezerves.
Akminīši (Kaunatas pagasts)
Akminīši (arī Akmenīši) ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 275 km attālumā no Rīgas.
Orlas-Kromu operācija
Karadarbības norise
30. oktobrī Latdivīzijas komandieris F. Kalniņš ziņoja armijas vadībai, ka divīzija ar tās pašreizējiem spēkiem nav spējīga pārraut Drozdova un Korņilova divīziju aizstāvēšanās līniju. 14. armijas Revolucionārās kara padomes loceklis Sergo Ordžonikidze atbildēja, ka pretinieks jāuzvar ar saviem spēkiem. Tika nolemts veikt trieciengrupas reidu pretinieka aizmugurē, lai panāktu tās pilnīgu dezorganizēšanu. 2. novembrī Latdivīzija pārgrupējās un naktī uz 3. novembri divas tās brigādes Kirila Stuckas vadībā koncentrējās Čerņu un Černodjes sādžu rajonā. No sādžiniekiem tika savākti visi palagi, un pusnaktī no 3. uz 4. novembrī latviešu strēlnieku kolonas pa svaigo sniegu devās uzbrukumā. Pateicoties palagiem, strēlnieki pilnīgi saplūda ar sniegu. Aiz viņiem sekoja četru jātnieku pulku liela kolonna. Latviešu jātnieku pulka eskadrons Vozi stacijā iznīcināja apgādes ešelonu, bet Kubaņas jātnieku pulks ieņēma Fatježu, kur ieguva divus tankus un divus 152 mm lielgabalus. 4. novembri Drozdova divīzija sāka pretuzbrukumu un izspieda latviešu strēlniekus no Čerņi un Černodjes sādžām.
Akminīši (Kaunatas pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas keramiķa, Latvijas Kultūras fonda kopas "Pūdnīku skūla" dibinātāja, Evalda Vasilevska darbnīca, kā arī Akmenīšu ezers.
Orlas-Kromu operācija
Karadarbības norise
5. novembrī Latdivīzija kopā ar Igauņu divīziju un Pavlova Plastunu brigādi pārgāja uzbrukumā. 7. novembrī pie Tagina ciema jātnieku divīzijas priekšposteņi sastapās ar Latdivīzijas avangardu, pie Saburovkas ciema Korņilova divīzijas pieci bataljoni bija iežņaugta spailēs starp pienākušajiem latviešu strēlniekiem un jātnieku divīziju un atstāja četrus 76 mm lielgabalus un trīs 122 mm haubices, trīs bataljona zīmes un pirmā Korņilova oficieru pulka kasi. 8. un 9. novembrī turpinājās oficieru korpusa atkāpšanās līdz Fatježai. Sarkanās armijas Trieciengrupa virzījās lēni, jo uznākušais atkusnis un pliksals aizkavēja artilēriju un patronu vezumus. Bet jau 14. novembrī pretinieka fronte tika no jauna pārrauta Soldatskoje ciema iecirknī. 16. novembra rītā latviešu un 3. Kubaņas jātnieku pulki ieņēma Ļgovas staciju. Drozdova divīzija tika iespiesta starp uzbrūkošo 7. divīziju un kavalēriju. 17. novembrī atkāpjošās drozdoviešu daļas pie Ļgovas tika sakautas, atstājot kaujas laukā 27 lielgabalus un 2400 gūstekņus. Igauņu strēlnieku divīzija un 9. strēlnieku divīzija ieņēma Kurskas pilsētu. 18. novembrī Ļgovas stacijā bez kaujas padevās četri Dienvidkrievijas armijas bruņuvilcieni,
Sekas
Orlas-Kromu operācijas rezultātā divas no Deņikinam pakļautajām oficieru pamatdivīzijām — Korņilova un Drozdova divīzijas — bija palikušas bez kaujas spējām, bija zaudējušas pusi no savas artilērijas un savus bruņu vilcienus. Jātnieku trieciens piespieda korņiloviešus atkāpties no Fatježas pozīcijām un Korņilova un Drozdova divīziju atlikumi no jauna uz aizstāvību sarīkoties varēja tikai Harkivas tuvumā.
1984. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1984. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīri, pretendentu mači un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
Šajā ciklā pasaules čempione Maija Čiburdanidze sekmīgi aizstāvēja savu titulu pret pretendentu maču uzvarētāju Irinu Levitinu, gūstot uzvaru mačā par pasaules čempiones nosaukumu ar rezultātu 8½ : 5½.
1982. gada starpzonu turnīri
Lai noskaidrotu nākamā pasaules sieviešu čempionāta pretendentu maču dalībniekus 1982. gadā tika organizēti divi starpzonālie turnīri, viens - Bādkisingenē jūlijā, bet otrs - Tbilisi septembrī. Šajos turnīros piedalījās labākās spēlētājas no katras FIDE zonas, kopā — 31 šahiste. No katra starpzonu turnīra pretendentu mačiem kvalificējās trīs pirmo vietu ieguvējas.
Bādkisingenē uzvarēja pasaules eksčempione Gaprindašvili, kopā ar viņu pretendentu mačiem kvalificējās arī Semjonova un Lemačko.
Tbilisi pirmā bija Murešana, apsteidzot Levitinu un Šilaņu (pirmo ķīnieti, kam izdevās kvalificēties pretendentu mačiem).
! !! Spēlētāja !! Valsts !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! BK
! !! Spēlētāja !! Valsts !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! Punkti !! BK
1983.-84. gada pretendentu mači
Sešām pretendentēm no starpzonu turnīriem pievienojās Aleksandrija (iepriekšējā mača par pasaules čempiones titulu zaudētāja) un Joseliani iepriekšējo pretendentu maču fināliste.
1984. gada mačs par pasaules čempiones titulu
Pasaules čempiones M. Čiburdanidzes un pretendentes I. Levitinas mačs notika no 1984. gada 10. septembra līdz 25. oktobrim Volgogradā. Mača galvenā tiesnesis bija Jaroslavs Šaitars. Dalībnieču sekundanti: Čiburdanidzei — G. Kuzmins un S. Juferovs; Levitinai — A. Haritonovs un A. Jermoļinskis.
Pēc mača 8. partijas vadībā bija Levitina — 4½ : 3½. Tomēr tā turpinājumā Čiburdanidze nezaudēja nevienu partiju un, gūstot 4 uzvaras, maču pabeidza savā labā ar rezultātu — 8½ : 5½ (+5 −2 =7). ! Dalībnieces ||width=20| 1 ||width=20| 2 ||width=20| 3 ||width=20| 4 ||width=20| 5 ||width=20| 6 ||width=20| 7 ||width=20| 8 ||width=20| 9 ||width=20| 10 ||width=20| 11 ||width=20| 12 ||width=20| 13 ||width=20| 14 || ||+ ||− ||= ||Punkti ! !
Rūdolfs Kociņš
Rūdolfs Kociņš (1907-1990) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks, Vācu krusta zeltā kavalieris
Dzīvesgājums
Pēc Latvijas okupācijas Kociņš bruņotos spēkus pamet. Vērmahta uzbrukuma laikā 1941. gada jūnijā Rūdolfs Kociņš darbojās Krimuldas partizānu grupā. 1941. gada novembrī Kociņš brīvprātīgi pieteicās vācu dienestā un tiek nozīmēts par 16. Zemgales bataljona komandieri Austrumu frontē. Oficiāli par komandieri tiek nozīmēts 1941. gada 12. decembrī, nomainot pulkvežleitnantu Manguli. 1943. gada 2. februārī bataljons tiek pārcelts uz Ļeņingradas fronti, 8. februārī bataljons tiek iekļauts 2. latviešu brigādē kā 42. pulka III bataljons un pārcelts uz Volhovas fronti. 1943. gada 17. augustā tiek apbalvots ar 2. šķiras Dzelzs krustu. 1943. gada 11. novembrī Kociņš tiek nozīmēts par 1. pulka komandieri, taču jau 16. decembrī slimības dēļ viņam nākas no šī posteņa atteikties.
1945. gada 29. janvārī Kociņu apbalvoja ar Vācu krustu zeltā. Viņš piedalījās Latvijas Nacionālās komitejas izveidē, pildot pienākumus tās iekšlietu resorā, 1945. gada aprīlī bija arī viens no Kurzemes tautas padomes dibinātājiem Liepājā, pameta Kurzemi ar vienu no pēdējām ātrlaivām 1945. gada 9. maijā.
1948. gadā Rūdolfs Kociņš bija angļu armijai piekomandētas sardzes vienības komandieris, pildīja arī latviešu sakaru virsnieka pienākumus pie angļu Reinas valdības. Trimdā aktīvi darbojās Daugavas Vanagu organizācijā, nodarbojas ar publicistiku, kā arī bija kara invalīdu apvienības goda biedrs.
Miris 1990. gada 17. aprīlī, apbedīts Menhengladbahas kapos.
Linna Pēšone
Linna Pēšone (sv; dzimusi ) ir zviedru biatloniste, čempione stafetē, kā arī  un 2019. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļu ieguvēja stafetē. 2023. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvēja individuālajā distancē un bronzas medaļniece sprintā.
Karjera
Ar biatlonu nodarbojas kopš 2003. gada. Pasaules kausa sacensībās debitēja Hantimansijskā. Pirmo reizi pasaules čempionātā piedalījās 2016. gadā Holmenkollenē. Phjončhanā Zviedrijas komandas sastāvā kļuva par sudraba medaļas ieguvēju stafetē. Individuāli labāko rezultātu sasniedza 15 km distancē, ieņemot 11. vietu.
2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā izcīnīja sudraba medaļu stafetē. 2021. gada Pasaules čempionātā Pokļukā ieguva bronzu jauktajā stafetē.
kļuva par čempioni sieviešu stafetē. 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā izcīnīja savu pirmo individuālo pasaules čempionātu medaļu — bronzu sprintā. Čempionāta turpinājumā 15 km individuālajā distancē ieguva sudrabu.
Jurista Vārds
"Jurista Vārds” ir lielākais specializētais, tieslietām veltītais nedēļas izdevums Latvijā. Žurnāla darbība cieši saistīta ar Oficiālo publikāciju un tiesiskās informācijas likumu (OPTIL).
Saturs
"Jurista Vārdā” tiek atspoguļotas arī institucionālas norises Latvijas tiesību sistēmā, nozīmīgi tiesību prakses piemēri, kā arī tiesībpolitiska rakstura materiāli.
Atsevišķa žurnāla sadaļa atspoguļo jaunumus juridiskajā literatūrā, lasītāji tiek informēti arī par notikumiem kaimiņvalstu un pārējo Eiropas Savienības valstu tieslietās, starptautiskajās tiesu institūcijās utt.
Vēsture
"Jurista Vārds” ir dibināts 1995. gada 21. aprīlī kā tematiska lappuse Latvijas Republikas oficiālajā laikrakstā "Latvijas Vēstnesis". “Jurista Vārda” sākotnējās idejas — oficiālā laikraksta “Latvijas Vēstnesis” lasītajiem profesionāli skaidrot un komentēt likumus — pamatlicēji bija “Latvijas Vēstneša” galvenais redaktors Oskars Gerts, “Latvijas Vēstneša” nozares redaktore Rita Belousova (1934—2005) un Zvērinātu advokātu padomes locekle Vija Jākobsone (1934—2012).
Pakāpeniski paplašinoties, "Jurista Vārds” 2000. gadā kļuva par "Latvijas Vēstneša” pielikumu brošūras formātā, bet jau kopš 2004. gada — par patstāvīgu preses izdevumu ar autonomu redakciju.
Kopš žurnāls darbojas kā patstāvīgs preses izdevums, tā galvenā redaktore ir Dina Gailīte, uz laiku galvenā redaktora pienākumus pildījis Jānis Pleps. “Jurista Vārda” saturu kā redakcijas locekļi līdz šim veidojuši vai turpina veidot šādi redaktori: Rita Belousova, Dina Gailīte, Kristīne Jarinovska, Arnis Buka, Leonards Pāvils, Sannija Matule, Jānis Pleps, Mārtiņš Dambergs, Gatis Litvins, Ilze Dubava, Dace Šulmane, Vija Kalniņa, Juris Janums.
Izdevējs
Žurnāla "Jurista Vārds" izdevējs ir VSIA "Latvijas Vēstnesis", kas vienlaikus ir arī Latvijas Republikas oficiālā izdevuma "Latvijas Vēstnesis" izdevējs un divu portālu — www.lvportals.lv un www.likumi.lv — uzturētājs.
Formāts
Gandrīz kopš "Jurista Vārda” pirmsākumiem tas lasītājiem pieejams divos formātos — drukas un elektroniskajā, kas līdz 2013. gada nogalei satura ziņā bija faktiski identiski.
Nebīls Bentālibs
Nebīls Bentālibs (ar, dzimis ) ir Alžīrijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Alžīrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Bentālibs pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Gelzenkirhenes "Schalke 04".
Alžīrijas futbola izlases sastāvā Bentālibs ir spēlējis 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2015. un 2017. gada Āfrikas Nāciju kausā.
Vans Jue
Vans Jue (zh, ; dzimis Taijuaņā) ir Ķīnas starptautiskais lielmeistars šahā (2004).
Biogrāfija
1999. gadā Spānijā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2005. gadā Taijuaņā ieņēmis 3. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Sanjin Hotel Cup. 2005. gadā debitējis Pasaules kausa šahā izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 2. kārtā zaudējis Iļjam Smirinam. 2007. gadā dalījis 2. vietu Maskavas starptautiskajā šaha turnīrā Aeroflot Open. 2008. gadā kopā ar Vanu Hao un Hannesu Stefansonu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā un FIDE Grand Prix 2008-2010 sērijas turnīrā Baku. 2010. gadā Cīrihē uzvarējis Pasaules studentu individuālajā čempionātā. 2012. gadā uzvarējis Hastingsas (Anglija) tradicionālajā jaungada šaha turnīrā. Divas reizes uzvarējis Ķīnas šaha čempionātā (2005, 2013). 2013. gada janvārī kļuvis par pirmo Ķīnas šahistu, kura reitings pārsniedzis 2700 punktu atzīmi.
Sekmīgi pārstāvējis Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Panamas Nacionālā banka
Panamas Nacionālā banka (, BNP) ir Panamas galvenā banka. Tā ir viena no divām valstij piederošajām bankām. Otra banka ir Caja de Ahorros.
Panamas Nacionālā banka nav centrālā banka klasiskajā izpratnē, jo tai nav papīra naudas emisijas funkciju (valstī izmanto ASV dolāru banknotes), un tā nepārvalda banku sistēmu. Savukārt saskaņā ar likumdošanu un starptautiskajām vienošanām tā veic dažas darbības, kas raksturīgas centrālajai bankai. Bez šīm funkcijām Nacionālā banka veic plašas privātās bankas darbības.
Vēsture
Drīz pēc Panamas neatkarības iegūšanas pieņemts lēmums par centrālās bankas izveidi. 1904. gada 12. septembrī darbu sāka valstij piederošā "Republikas hipotēku un ķīlu banka", kuras sākuma kapitāls bija 500 00 peso. Tā sākotnēji izsniedza aizdevumus un pieņēma noguldījumus. 1911. gada janvārī ta pārdēvēta par "Nacionālo banku".
1941. gada 30. septembrī dibināta Panamas Republikas Centrālā emisijas banka, kurai bija tiesības emitēt naudu. Banka paspēja izlaist apgrozībā nelielu daudzumu banknošu, bet oktobrī notika ASV atbalstīts valsts apvērsums, un 1941. gada 30. decembrī pieņemts likums par balboa banknošu izņemšanu no apgrozības un to iznīcināšanu.
Laika prognoze augustam
"Laika prognoze augustam" ir 1983. gada Latvijas PSR televīzijas spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Vladimira Krakovska stāsta "Šā gada vasara" motīviem. Filmas režisore ir Lūcija Ločmele.
Adamova (Čehija)
Adamova (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz iespējams minēta 1360. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Tūrisms
Netālu no Adamovas atrodas Morāvijas karsta apvidus.
Amerikāņu afēra
"Amerikāņu afēra" (en) ir 2013. gada amerikāņu kriminālā kinokomēdija, kuras režisors ir Deivids Rasels. Filmas sižets daļēji veidots pēc FIB ABSCAM operācijām 1970. gadu beigās un 1980. gadu sākumā.
Filma ir stāsts par diviem krāpniekiem, kurus FIB aģents piespiež sadarboties, lai atklātu citus krāpniekus, tai skaitā Ņūdžersijas pilsētas Kamdenas mēru. Filmā galvenās lomas attēlo Kristians Beils, Bredlijs Kūpers, Eimija Adamsa, Džeremijs Renners un Dženifere Lorensa.
"Amerikāņu afēra" pirmizrāde notika Austrālijā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās. "Amerikāņu afēra" saņēma Zelta globusa balvu kā gada labākā muzikālā filma vai komēdija. Filma tika nominēta desmit Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr nesaņēma nevienu.
Emils Garipovs
Emils Garipovs (dzimis ) ir tatāru tautības Krievijas hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2019) spēlē KHL vienības Omskas "Avangard" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Debiju Kazaņas "Ak Bars" sastāvā Garipovs piedzīvoja jau 2007.—08. gada sezonā, tās rindās aizvadot vienu spēli. No 2006. līdz 2009. gadam jaunais vārtsargs pamatā spēlēja "Ak Bars" otrajā sastāvā Krievijas Pirmajā līgā, taču 2008.—09. gada sezonā sāka spēlēt arī Krievijas Augstākās līgas kluba Aļmetjevskas "Neftyanik" sastāvā. "Neftyanik" rindās Garipovs spēlēja līdz pat 2010.—11. gada sezonas izskaņai.
2011.—12. gada sezonā Garipovs aizvadīja 14 spēles KHL, būdams "Ak Bars" otrais vārtsargs aiz Petri Vehanena. Nākamajās divās sezonās komandas pamatvārtsargs bija Konstantīns Baruļins, savukārt Garipovs, aizvadot 20 spēles, 2013.—14. gada sezonu noslēdza ar visas līgas labāko atvairīto metienu īpatsvaru un vismazāk vidēji spēlē ielaistajiem vārtiem. 2018. gadā kopā ar "Ak Bars" izcīnīja Gagarina kausu.
2019. gada decembrī tika aizmainīts uz Omskas "Avangard".
Cahkadzora
Cahkadzora (hy) ir pilsēta Armēnijā, populārs atpūtas un sporta kūrorts. Pilsēta atrodas 50 km uz ziemeļiem no galvaspilsētas Erevānas, tajā dzīvo 1256 iedzīvotāji.
Akminoji
Akminoji ir ciems Dubnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 225 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Veirūgnas ezers.
Kā mīlēties ar angli
"Kā mīlēties ar angli" (en; nosaukums Kanādā: How to Make Love Like an Englishman; nosaukums Apvienotajā Karalistē: Lessons in Love) ir 2014. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisors ir Toms Vogans. Galvenās lomas atveido Pīrss Brosnans, Džesika Alba, Salma Hajeka, Bens Makenzijs un Malkolms Makdauels. Filmas pirmizrāde notika "Amerikāņu Filmu Tirgū".
Filma ir par Kembridžas dzejas profesoru, kurš sāk pārvērtēt savu dzīvi.