cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2010. gada Pasaules čempionāts hokejā
Rīkotājvalsts noteikšana
Slovākijas un Zviedrijas pieteikumus noraidīja, tos pārcēla uz 2011. gada Pasaules hokeja čempionātu. Vēlāk dažādu gadu čempionātus tika uzticēts rīkot visām četrām valstīm. Slovākija saņēma tiesības rīkot 2011. gada Pasaules čempionātu hokejā, Zviedrija — sākotnēji 2012. gada Pasaules čempionātu hokejā, vēlāk tai tika piedāvāts rīkot 2013. gada čempionātu, bet 2012. gada čempionātu hokejā uzticēja rīkot Somijai. Savukārt Baltkrievija saņēma tiesības rīkot 2014. gada Pasaules čempionātu hokejā.
Čempionāta rīkotāju noteica balsojumā starp Baltkrievijas un Vācijas pieteikumiem, balsošanas rezultātus paziņoja Starptautiskās hokeja federācijas prezidents Renē Fāzels. Baltkrievija ieguva 18 balsis, Vācija — 89 balsis.
Vācija, arī kā Rietumvācija, jau bija rīkojusi 1930., 1955., 1975., 1983., 1993. un 2001. gada čempionātus. Tāpat Vācija bija rīkojusi 1936. gada olimpisko hokeja turnīru, kas arī tiek uzskatīts par Pasaules čempionātu.
Oficiālā dziesma
Oficiālā 2010. gada Pasaules hokeja čempionāta dziesma ir Scooter "Stuck on Replay". Dziesma ir iekļauta albumā Under The Radar Over The Top un tika izdota 2010. gada 12. martā kā ceturtais albuma singls.
Talismans
2010. gada Pasaules hokeja čempionāta talismans ir "Dinozaurs Urmels uz ledus" (de). Šo tēlu radīja Makss Krūzs un vācu līdzjutējiem tas ir pazīstams no Augsburgas lellēm un no filmas "Urmels no ledus". Tas ir bijis arī Vācijas hokeja izlases talismans. Talismans valkā kreklu, uz kura ir rakstīts spēlētāja numurs 10.
Moto
Oficiālais 2010. gada Pasaules hokeja čempionāta moto tika paziņots 2009. gada 2. septembrī. Tas ir DEUTSCHLAND AUF EIS (tulkojumā: Vācija uz ledus).
Īpašie viesi
2010. gada Pasaules hokeja čempionāta spēles bieži apmeklēja īpašie viesi, tie ir Kanādas hokeja leģenda Veins Greckis, Padomju Savienības hokeja izlases vārtsargs (desmitkārtējs pasaules čempions) Vladislavs Tretjaks, un Vācijas "gadsimta hokejists" Ērihs Kīnakls. Tie visi ir uzņemti Starptautiskās hokeja federācijas slavas zālē. Viņi kopā ar vēl citiem hokejistiem bija īpašie biedri kampaņā pret dopinga lietošanu.
Jauna Pasaules rekorda uzstādīšana Gelzenkirhenē
Ginesa rekordu amatvīrs Kristians Toife paziņoja par Ginesa rekorda apstiprinājumu, viņš teica, ka Gelzenkirhene ir pārspējusi iepriekšējo Ginesa rekordu un ir arī pārspējusi prognozēto rekordu par vairāk kā 3000 cilvēkiem. Pamatojoties uz Starptautiskās Hokeja federācijas un Ginesa rekordu sniegtajām ziņām šo spēli apmeklēja 77 803 cilvēki. ASV hokeja izlases hokejisti Eriks Nistroms un Deivids Moss ir vienīgie, kas ir piedalījušies gan šajā, gan iepriekšējā (Mičiganas Universitātes) rekorda uzstādīšanas spēlē.
ASV hokejists Raiens Kārters pēc ASV—Vācijas spēles atzina, ka vācu hokeja fani arēnā bija radījuši lielu troksni, tādēļ ASV hokejistiem savā starpā bija grūti komunicēt un tas noveda pie zaudējuma. Tāpat Kārters atzina, ka Vācijas atbalstītāji bija kā 7 laukuma spēlētājs Vācijai. Vācijai pēc 17 gadu ilga pārtraukuma izdevās uzvarēt ASV hokejistus, pateicoties Fēliksa Šica rezultatīvajam metienam papildlaika sākumā. Iepriekš Vācija uzvarēja ASV 1993. gada Pasaules hokeja čempionātā, kas arī notika Vācijā, Dortmundē, ar rezultātu 6:3.
Atklāšanas ceremonijā piedalījās arī Vācijas prezidents Horsts Kēlers un citi Vācijas politiķi.
Sadalījums pa grupām
Komandas tika sadalītas pa grupām atbilstoši iegūtajai vietai 2009. gada Pasaules rangā, kurš kļuva zināms pēc 2009. gada Pasaules hokeja čempionāta noslēgšanās. 2010. gada ziemas olimpiskās spēles netika ņemtas vērā. Iekavās norādīta komandas vieta Pasaules rangā pēc 2009. gada Pasaules hokeja čempionāta noslēgšanās.
Izlašu sastāvi
Katras izlases sastāvā ir vismaz 15 hokejisti (uzbrucēji un aizsargi) un 2 vārtsargi. Bet tomēr pārsvarā tie ir 20 hokejisti un 3 vārtsargi. Visām izlasēm savs sastāvs bija jānosauc līdz pirmajai Starptautiskās hokeja federācijas sanāksmei 2010. gada 6. maijā.
Pirmā kārta
Sešpadsmit komandas bija sadalītas četrās grupās. Pēc tam, kad visas grupas komandas aizvadīja savstarpējās spēles, katras grupas trīs labākās komandas kvalificējās nākamajai kārtai, savukārt ceturto vietu ieguvēji cīnījās par palikšanu Elites divīzijā.
A un D grupu spēles tika aizvadītas Ķelnē, izņemot pašu pirmo D grupas spēli, kura tika aizvadīta Gelzenkirhenē, bet B un C grupas spēles tika aizvadītas Manheimā.
Otrā kārta
Katras pirmās kārtas grupas 3 labākās komandas kvalificējās otrajai kārtai, kur tās tika sadalītas divās grupās: A un D grupu komandas sacentās E grupā, savukārt B un C grupu komandas spēlēja F grupā.
Katra komanda otrajā kārtā aizvadīja trīs spēles, pa vienai spēlei pret katru no trīs komandām, kas otrajai kārtai kvalificējās no pretējās grupas. Kopā tika skaitītas gan šīs trīs spēles, gan arī 2 spēles, kas jau aizvadītas pirmajā kārtā pret komandām, kas arī kvalificējās otrajai kārtai.
Katras grupas 4 labākās komandas kvalificējas izslēgšanas turnīram.
Turnīrs par palikšanu
Turnīrā par palikšanu Elites divīzijā savā starpā sacentās visu pirmās kārtas grupu vājākās komandas. Divas labākās komandas saglabāja vietu Elites divīzijā un iespēju piedalīties 2011. gada Pasaules čempionātā, savukārt 2 vājākās komandas nākamgad startēs 1. divīzijā.
Vietu sadalījums un statistika
{| style="float:right;"
Vietu sadalījums
Vietu sadalījums saskaņā ar IIHF:
Labākie vārtsargi
Sarakstā iekļauti 10 labākie vārtsargi pēc atvairīto metienu procenta, kuri ir aizvadījuši vismaz 40% no visa komandas spēlētā laika.
Izlašu labākie spēlētāji
Šos spēlētājus izvēlas izlašu galvenie treneri. Pirms katra spēlētāja vārda ir norādīts spēlētāja numurs.
Tiesneši
Starptautiskā hokeja federācija 2010. gada Pasaules čempionāta spēļu tiesāšanai ir izraudzījusies 16 tiesnešus un 16 līnijtiesnešus. Šeit ir uzskaitīti gan tiesneši, gan līnijtiesneši:
1. divīzija
2010. gada Pasaules čempionāta pirmās divīzijas turnīrs notika laika posmā no 17. līdz 25. aprīlim. Divīzijas turnīrs notika divās grupās, kopumā piedalījās 12 izlases. Katras grupas uzvarētājs kvalificējās 2011. gada Pasaules čempionāta Augstākajai divīzijai. Katrā grupā pēdējo vietu ieņēmusī izlase tika pazemināta uz 2011. gada Pasaules čempionāta 2. divīziju.
A grupa
A grupas turnīrs notika Nīderlandē.
B grupa
B grupas turnīrs notika Slovēnijā.
2. divīzija
2010. gada Pasaules čempionāta otrās divīzijas turnīrs notika laika posmā no 10. līdz 14. aprīlim. Divīzijas turnīrs notika divās grupās, kopumā piedalījās 12 izlases. Katras grupas uzvarētājs kvalificējās 2011. gada Pasaules čempionāta 1. divīzijai. Katrā grupā pēdējo vietu ieņēmusī izlase tika pazemināta uz 2011. gada Pasaules čempionāta 3. divīziju.
A grupa
A grupas turnīrs notika Meksikā.
B grupa
B grupas turnīrs notika Igaunijā.
3. divīzija
2010. gada Pasaules čempionāta trešās divīzijas turnīrs notika laika posmā no 13. līdz 18. aprīlim. Divīzijas turnīrs notika divās grupās, kopumā piedalījās 12 izlases. Katras grupas uzvarētājs kvalificējās 2011. gada Pasaules čempionāta 2. divīzijai.
A grupa
A grupas turnīrs notika Luksemburgā.
B grupa
B grupas turnīrs notika Armēnijā.
Galīgo vietu sadalījumu grupā noteica spēles starp 1. un 2. vietu, 3. un 4. vietu ieguvušajām izlasēm. Savstarpējo spēļu rezultātiem grupas turnīrā nebija nozīmes vietu sadalījuma noteikšanā.
Pārraides tiesības
Starptautiskā hokeja federācija pārdeva čempionāta pārraides tiesības šādām telekompānijām:
Latvijā hokeja spēles bija iespējams vērot televīzijas kanālā TV3 un TV6 latviešu valodā, kā arī 3 Plus krievu valodā. Tāpat arī tās varēja vērot Viasat Sport Baltic kanālā.
Nautrēnu baznīca
Nautrēnu Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta centrā Rogovkā un ir ciemata ievērojamākā celtne. Dievnams ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.
Vēsture
Nautrānu pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1791. gadā Žogotu kapsētā, kas atradās netālu no Zaļmuižas, tāpēc to sauca par Zaļmuižas draudzi. To uzcēla jezuīti. 1792. gadā to sauca jau par Nautrēnu draudzi. Prāvesta Budreviča darbības laikā 1799. gadā dievnamu ar Zaļmuižas muižtura Paulina Nikolaja Rozenšilda rīkojumu pārcēla uz Rogovku, kas atradās vairāk draudzes centrā. Jau tajā laikā baznīca tika veltīta Jaunavas Marijas bezvainīgi ieņemtās godam. Sākotnēji draudzi apkalpoja Rēzeknes misiju mājas jezīti, bet līdz ar klosteru slēgšanu Krievijas impērijā, to sāka apkalpot laicīgie priesteri. Šajā dievnamā 1801. gadā savu kanonisko vizitāciju veica Mogiļevas palīgbīskaps Jānis Benislavskis Dievnamu nojauca 1915. gadā.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Juris Kravalis. Nautrēnu draudze jeb toreiz Zaļmuižas draudze sākotnēji bija Rēzeknes filiāle, 18. gadsimta otrajā pusē kļuva par patstāvīgu draudzi. Svētās Mises draudzē tiek noturētas katru dienu. Nautrēnu draudze ir viena no lielākajām Latgalē, tajā ir aptuveni 3000 ticīgo. No visām Latgales draudzēm Nautrēnu draudze visvairāk ir devusi garīdzniekus, kuru vidū ir minams kardināls Jānis Pujats, bīskaps Jāzeps Rancāns. , Nikodems Rancāns, Aleksandrs Platpieris, J. Miglinieks, Andrejs Sviklis, Jāzeps Sviklis, Gregors Začs, Dominieks Pujats, Donāts Mūrnieks, Kazimirs Vilnis, Antons Ludboržs, Jonikāns, R. Čigons, trīs brāļi Pujati, u.c. Nautrēnu draudzi apkalpojuši šādi prāvesti: Draudzei ir trīspadsmit kapsētas — Sarņu kapsēta, Žogatu kapsēta, Stogašņu kapsēta, Gailumu kapsēta, Varkaļu kapsēta, Solašniku kapsēta, Rasnupļu kapsēta, Obarmaņu kapsēta, Laizānu kapsēta, Jaudzemu kapsēta, Desetnieku kapsēta, Vilkdobiešu kapsēta, Keiseļovas kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Filipa un Svētā Jēkaba apustuļu diena, Svētā Antona diena (40 stundas), Svētā Bērtuļa diena, Svētās Rožukroņa Karalienes diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas svētki — baznīcas titulsvētki, Svētā Mārtiņa diena.
Tehniska informācija
Baznīca ir romāņu stila sarkanu ķieģeļu mūra trīsnavu celtne ar diviem torņiem, skārda jumtu un flīžu grīdu. Tā ir 23,96 metrus gara un 21,93 metrus plata. Ap baznīcu ir mūra žogs ar dakstiņu jumtu.
Arhitektūra
Baznīca ir gandrīz tieša Daugavpils Jaunavas Marijas Bezvainīgās Ieņemšanas Romas katoļu baznīcas kopija gan interjera, gan eksterjera, gan sakrālās nozīmes un veltījuma ziņā. Piemēram, formas ziņā identiskas ir to fasādes un interjerā - altārgleznas, nedaudz atšķiras tikai torņu augšējie jumtiņi. Lielākā vizuālā atšķirībā no baznīcas Daugavpilī, ir neapmestā ārsienu māla ķieģeļu apdare.
Dievnamā redzams valsts nozīmes mākslas piemineklis — 1542 stabuļu ērģeles, Instrumentu būvējis Rīgas ērģeļbūvētājs Herberts Kolbe 1939. gadā. Ērģeļu iegādei 2500 latus ziedoja toreizējais Latvijas Valsts prezidents Kārlis Ulmanis. Ērģeles atjaunotas 2018.gadā.
Aplūkojami ir biktskrēsli, krucifiksi un monstrances.
Bakingemas pils
<mapframe text="Bakingemas pils" width=260 height=260 zoom=16 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q42182" }
Bakingemas pils kopš 1837. gada ir oficiālā Britu monarhijas rezidence Londonā. Bakingemas pils ir valsts vadītāju atpūtas rezidence, te arī tiek pieņemtas citu valstu vadītāju vizītes. Pie Bakingemas pils parasti notiek arī valsts svētki. Bakingemas pils ir arī iemīļots tūristu apskates objekts, populāri ir speciāli norīkotie sargi, kā arī viņu īpatnējās lāčādas cepures.
Bakingemas pilī piedzima Apvienotās Karalistes karalis Čārlzs. Dienu vēlāk šeit pat viņu par Čārlzu Filipu Arturu Georgu kristīja Kenterberijas arhibīskaps.
Nosferatu, šausmu simfonija
"Nosferatu, šausmu simfonija" (de) ir 1922. gada Vācijas ekspresionisma šausmu filma, kuras režisors ir F. V. Murnavs. "Nosferatu" uzskata par vienu no nozīmīgākajām 20. gadsimta sākuma filmām, par vienu no pirmajām šausmu filmām, kā arī par izcilu vācu ekspresionisma kino paraugu. Tās pamatā ir Brema Stokera romāns "Drakula".
Vārds "Nosferatu" nāk no grieķu valodas vārda, kas nozīmē ‘slimības nesējs’.
Sižets
1838. gadā Brēmenē nekustamo īpašumu aģentam Johanesam Huteram (Johannes Hutter) tiek piedāvāta iespēja doties uz Transilvāniju un pārdot lielu īpašumu grāfam Orlokam. Johaness turp arī dodas, bet grāfs Orloks padara viņu par savu gūstekni un barojas no viņa asinīm. Ieraudzījis Hutera sievas attēlu, Orloks ar kuģi dodas uz Brēmeni, kur līdz ar viņa ierašanos sākas mēris.
Vēsture
Murnavam neizdevās iegūt tiesības ekranizēt Brema Stokera romānu "Drakula". Viņš nolēma filmu tomēr uzņemt, Stokera sižetu nedaudz izmainot (piemēram, Drakula jeb grāfs Drakula kļuva par Nosferatu jeb grāfu Orloku). Brema Stokera sieva Florensa Stokera Murnavu iesūdzēja par autortiesību pārkāpšanu un prāvā uzvarēja. Tiesa pavēlēja iznīcināt visus filmas eksemplārus. Daudzi tomēr jau bija izplatīti un netika iznīcināti.
Ietekme
"Nosferatu" iedibināja vienu no klasiskajiem vampīru attēlojumiem kino — atdzīvojušos mironi ar gariem nagiem un pagarinātiem priekšzobiem. Šis vampīra tēls (pretstatā Drakulas tipa tēlam — elegantam aristokrātam) saistās ar žurkām un mēri, nav erotisks, bet gan atbaidošs.
Pēc filmas uzņemti vairāki jauni ekranizējumi, no kuriem par mākslinieciski augstvērtīgāko uzskata Vernera Hercoga 1979. gada filmu "Nosferatu – nakts fantoms". Hercogs reizē nofilmēja divas versijas — vienu vācu un vienu angļu valodā, liekot aktieriem ierunāt tekstu divreiz. Hercogs filmā izmantoja Stokera romāna tēlu vārdus, jo filmas uzņemšanas laikā uz to vairs neattiecās autortiesības.
Audrupi
Audrupi (agrāk arī Sosti) ir apdzīvota vieta Bauskas novadā, Iecavas pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā 4,6 km no pagasta centra Iecavas, 23,9 km no novada centra Bauskas un 49 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā ciemats pie piena lopkopības lielfermas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Holms
Holms ir skandināvu izcelsmes uzvārds.
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
1970. gads
1970. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās ceturtdienā.
Jākobs Grimms
Jākobs Ludvigs Kārlis Grimms (de, dzimis, miris ) bija vācu filologs, jurists un mitoloģijas pētnieks. Atklājis Grimma likumu lingvistikā. Kopā ar brāli Vilhelmu 1812. gadā publicēja krājumu Kinder- und Hausmärchen, kas plašāk pazīstamas kā "Brāļu Grimmu pasakas". 1838. gadā kopā ar brāli iesāka publicēt vācu valodas standartvārdnīcu Deutsches Wörterbuch, bet 1835. gadā publicēja darbu par vācu mitoloģiju Deutsche Mythologie.
Latvijas futbola izlase 2002. gadā
'''Latvijas futbola izlase 2002. gadā''' aizvadīja 8 spēles, no kurām četrās izcīnīja uzvaras, divās spēlēja neizšķirti, kā arī divās piedzīvoja zaudējumus. Šī kļuva par pirmo Latvijas izlases sezonu kopš neatkarības atjaunošanas, kad gads tika pabeigts ar pozitīvu uzvaru/zaudējumu bilanci, kā arī pozitīvu gūto/zaudēto vārtu attiecību.
2002. gada sezonu Latvijas izlase uzsāka ar uzvaru draudzības spēlē pret Luksemburgu, pieveicot pretiniekus viņu laukumā ar 3-0. Aprīlī Latvijas izlase pirmoreiz savu mājas spēli aizvadīja Ventspilī, uzvarot kazahus ar 2-1. Turpinājumā Latvijas izlase aizvadīja vēl trīs draudzības spēles - viesos zaudēja Somijai (1-2), kā arī savā laukumā spēlēja neizšķirti ar Azerbaidžānu (0-0) un piekāpās Baltkrievijai (2-4).
Septembrī Latvijas futbola izlase uzsāka dalību 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā. Kvalifikāciju Latvijas izlase iesāka ar bezvārtu neizšķirtu savā laukumā pret Zviedrijas valstsvienību. Oktobrī Latvija aizvadīja pārējās divas 2002. gadā atlikušās kvalifikācijas turnīra spēles, izbraukuma cīņās ar rezultātu 1-0 uzvarot gan Polijas, gan Sanmarīno izlases.
Vladislavs Anderss
Vladislavs Alberts Anderss (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes poļu karavadonis un valstsvīrs.
Latvijas futbola izlase 2002. gadā
Salīdzinot ar 2001. gada decembri, 2002. gada decembrī Latvijas izlase FIFA rangā pakāpās par 27 vietām.
Vladislavs Anderss
Dzīvesgājums
Vladislavs Anderss dzimis 1892. gada 11. augustā luterāņu ģimenē Bloņes ciemā pie Krosņevices, Kongresa Polijā. Tēvs bija muižas pārvaldnieks Alberts Anderss no Vidzemes, māte Elizabete Tauherte. No 1911. līdz 1913. gadam Anderss studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (tagad - Rīgas Tehniskā universitāte). Bija studentu korporācijas "Arkonia" loceklis. Pirmā pasaules kara laikā dienēja Krievijas Impērijas armijā, izcēlās ar drosmi kaujās, trīs reizes ievainots. 1917. gadā mācījās Petrogradas Ģenerālštāba akadēmijā. Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada janvārī-februārī 1. poļu korpusa sastāvā nesekmīgi karoja pret sarkanajiem latviešu strēlniekiem, kurus vadīja Jukums Vācietis. No 1919. līdz 1920. gadam Polijas brīvības cīņās karoja pret Vācijas un Padomju Krievijas karaspēku. 1919. gadā kļuva par Lielpolijas armijas štāba priekšnieku. 1920. gadā bija 15. Poznaņas ulānu pulka komandieris.
Latvijas futbola izlase 2002. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko (Andrejs Pavlovs 82') — Aleksandrs Isakovs (Igors Korabļovs 82'), Artūrs Zakreševskis, Viktors Lukaševičs — Jurģis Pučinskis, Imants Bleidelis (Mihails Miholaps 75'), Vitālijs Astafjevs (Mihails Zemļinskis 82'), Juris Laizāns (Vladimirs Koļesņičenko 65'), Andrejs Rubins (Viktors Dobrecovs 65') — Māris Verpakovskis (Andrejs Štolcers 53'), Marians Pahars.
Vladislavs Anderss
Dzīvesgājums
Vēlāk studēja militārajā augstskolā Parīzē. 1925. gadā kļuva par Varšavas pilsētas komendantu. 1926. gadā Pilsudska apvērsuma laikā cīnījās pret pučistiem kā valdības karaspēka komandieris, tādēļ pēc to uzvaras kritis nežēlastībā. 1939. gada septembrī Polijas kampaņas laikā komandēja poļu kavalērijas brigādi cīņās pret iebrukušajām Vācijas un PSRS armijas vienībām. Tika ievainots un saņemts padomju gūstā.
Latvijas futbola izlase 2002. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs (Mihails Zemļinskis 70'), Artūrs Zakreševskis, Igors Korabļovs — Imants Bleidelis (Andrejs Štolcers 57'), Vitālijs Astafjevs (Igors Stepanovs 75'), Juris Laizāns (Vladimirs Koļesņičenko 67'), Andrejs Rubins (Jurģis Pučinskis 90') — Marians Pahars, Māris Verpakovskis (Vīts Rimkus 57').
Vladislavs Anderss
Dzīvesgājums
No 1939. līdz 1941. gadam – Ļvivas kara hospitālī, vēlāk Lubjankas cietumā Maskavā, kur esot spīdzināts. Nosolījies pāriet katoļu ticībā, ja izdzīvošot. 1941. gada 4. augustā iecelts par poļu karaspēka vienību komandieri PSRS. Pēc PSRS un Polijas trimdas valdības vienošanās vadīja poļu vienību (t. s. Andersa armijas) pārdislokāciju caur Irānas, Irākas un Palestīnas teritorijām uz Itālijas fronti. No 1944. līdz 1945. gadam vadīja Otrā poļu korpusu kaujās Itālijā, arī pie Montekasīno. Pēc Jaltas konferences asi kritizēja Lielbritānijas un ASV valdību lēmumu iekļaut Poliju PSRS interešu zonā, pieprasot savu vienību atvilkšanu no frontes, kam angļu valdība nepiekrita.
1945. gadā kļuva par vienu no vadošajiem Polijas trimdas valdības locekļiem Londonā, tādēļ Polijas komunistu valdība viņam 1946. gadā atņēma Polijas pilsonību un ģenerāļa pakāpi. Miris 1970. gada 12. maijā Londonā. Izpildot ģenerāļa gribu, apglabāts blakus saviem cīņubiedriem Montekasīno karavīru kapsētā.
Latvijas futbola izlase 2002. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Viktors Lukaševičs — Imants Bleidelis (Vladimirs Koļesņičenko 87'), Vitālijs Astafjevs, Juris Laizāns, Andrejs Rubins — Marians Pahars (Mihails Miholaps 54'), Andrejs Štolcers (Vīts Rimkus 66').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Aleksandrs Isakovs, Mihails Zemļinskis, Dzintars Zirnis — Imants Bleidelis (Viktors Dobrecovs 68'), Vitālijs Astafjevs (Vladimirs Koļesņičenko 58'), Viktors Morozs, Igors Stepanovs, Andrejs Rubins — Mihails Miholaps (Aleksandrs Jeļisejevs 58'), Andrejs Štolcers (Vīts Rimkus 46').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs (Viktors Morozs 79'), Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Vitālijs Astafjevs (Vladimirs Koļesņičenko 79'), Juris Laizāns, Andrejs Rubins — Vīts Rimkus (Andrejs Štolcers 57'), Māris Verpakovskis (Ēriks Pelcis 69').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Andrejs Štolcers 46'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko (Andrejs Prohorenkovs 57'), Andrejs Rubins — Marians Pahars, Māris Verpakovskis (Mihails Miholaps 64').
Love. Angel. Music. Baby.
"Love. Angel. Music. Baby." ir amerikāņu popa un roka dziedātājas Gvenas Stefani debijas albums, kuru izdeva ierakstu kompānija Interscope Records.
Havaja
Havaja (en; haw) ir sala ASV piederošajā Havaju salu arhipelāgā Klusajā okeānā. Havaja ir lielākā sala arhipelāgā un lielākā ASV sala.
Havaja ir vulkāniska sala, kurā atrodas pieci vairogvulkāni (no vecākā uz jaunāko): Kohala (snaudošs), Maunakea (snaudošs), Hualālai (snaudošs), Maunaloa (aktīvs) un Kīlauea (ļoti aktīvs). Divi pēdējie ietilpst Havaju vulkānu nacionālajā parkā.
1925. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1925. gada notikumi Latvijā.
Fricis Celmiņš
Fricis Celmiņš (1896—1940) bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Viens no diviem Latvijas armijas augstākajiem virsniekiem, kuri pēc Latvijas okupācijas 1940. gada vasarā izdarīja pašnāvību nošaujoties.
Dzintars Zaķis
Dzintars Zaķis (dzimis Jēkabpilī) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, pārstāvējis partiju "Vienotība" (iepriekš "Jaunais laiks"). Viņš ir bijis vairāku Saeimu deputāts.
Fricis Celmiņš
Dzīvesgājums
Dzimis Liepājā 1896. gada 17. augustā. Mācījās pilsētas ģimnāzijā. 1915. gadā Celmiņš brīvprātīgi iestājās latviešu strēlnieku 1. Daugavgrīvas bataljonā, 1916. gadā tika nosūtīts uz kara skolu Maskavā, to beidza pirmajā virsnieka rangā — praporščika pakāpē 1917. gadā. Jau mēnesi pēc Latvijas proklamēšanas, 1918. gada 18. decembrī, Celmiņš stājās Latvijas Bruņoto spēku rindās, pievienojoties vienai no Liepājas brīvprātīgo apsardzības rotām. Vēlāk Celmiņš nonāca 1. Latvijas Neatkarības rotā un kopā ar to piedalījās cīņās pret lieliniekiem Kurzemē un Rīgas atbrīvošanā.
Dzintars Zaķis
Biogrāfija
Beidzis Jēkabpils 1. vidusskolu 1988. gadā un Rīgas Tehniskās universitātes Automātikas un skaitļošanas tehnikas fakultāti 1993. gadā, iegūstot inženierzinātņu bakalaura grādu datoru tehnikā. Līdz ievēlēšanai Saeimā Dz. Zaķis nodarbojās ar uzņēmējdarbību, bijis Jēkabpils Datoru centra vadītājs, SIA "Niko-Loto" komercdirektors.
Fricis Celmiņš
Dzīvesgājums
Pēc brīvības cīņu noslēguma palika aktīvajā dienestā. No 1928. gada sakaru rotas komandieris 3. Jelgavas kājnieku pulkā kapteiņa dienesta pakāpē. 1935. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu un iecelts par štāba priekšnieku 11. Dobeles kājnieku pulkā. 1936. gadā 2. oktobrī tika pārcelts uz Armijas štābu. 1937. gadā beidza Augstākās kara skolas Vispārējo nodaļu, vēlāk paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Armijas štāba Infromācijas daļas I nodaļas priekšnieku.
Dzintars Zaķis
Politiskā darbība
2002. gadā iesaistījies politikā, kļūstot par partijas "Jaunais laiks" biedru. Rudenī ievēlēts 8. Saeimā, kur darbojās arī kā Ekonomikas ministrijas parlamentārais sekretārs līdz 2006. gada aprīlim. Ievēlēts partijas "Jaunais laiks" valdē 2006. gada kongresā. 2006. gadā Dz. Zaķis tika ievēlēts 9. Saeimā, kur bija "Jaunā laika" frakcijas priekšsēdētājs un Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētāja biedrs, kā arī darbojās Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisijā un vairākās apakškomisijās.
Fricis Celmiņš
Dzīvesgājums
1939. gada 23. jūnijā Celmiņu iecēla par Latvijas Armijas štāba Informācijas daļas priekšnieku, kas nodarbojās ar izlūkošanu un pretizlūkošanu. Latvijas okupācijas laikā 1940. gada 17. jūnijā Celmiņa vadītā Armijas štāba Informācijas daļa iznīcināja visu lietvedību, liedzot PSRS izlūkdienestam pieeju tās operatīvajai informācijai. To apzinoties, NKVD sāka izdarīt spiedienu uz tās vadītāju, pulkvedis Celmiņš vairākkārt tika saukts uz PSRS vēstniecību pie militārā atašeja pulkveža Aleksandra Zavjalova. Tuvākie līdzstrādnieki atminējās, ka pēc pratināšanām Celmiņš kļuvis kluss, nerunīgs un savā kabinetā bija atrodams, iegrimis pārdomās. Pēdējo tikšanos ar pulkvedi Celmiņu aprakstījis Kara ministrijas juriskonsults, zvērināts advokāts Ādolfs Ozoliņš:
Dzintars Zaķis
Politiskā darbība
2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā no apvienības "Vienotība" saraksta, tāpat arī Saeimas ārkārtas vēlēšanās 2011. gadā ievēlēts 11. Saeimā. Abos pēdējos sasaukumos vada "Vienotības" Saeimas frakciju.
Fricis Celmiņš
Dzīvesgājums
Pirmdien pulkvedis Celmiņš ieradās darbā, atvadījās no dienesta biedriem, un, neradot nevienam aizdomas par saviem nolūkiem, atgriezās savā dzīvoklī Elizabetes ielā. Pulkvedis Fricis Celmiņš, atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, laupīja sev dzīvību 1940. gada 24. jūlijā. Uzreiz pēc tam PSRS atašeju pulkvedi Zavjalovu atsauca no Rīgas, iespējams, ka par nespēju iegūt operatīvo informāciju no Celmiņa viņam 1940. gada oktobrī izpildīja nāvessodu.
Dzintars Zaķis
Politiskā darbība
2014. gadā ievēlēts 12. Saeimā. Uzreiz pēc vēlēšanām viņa partijas biedrs Juris Vidiņš vērsās Drošības policijā par iespējamu vēlētāju balsu pirkšanu par labu Dz. Zaķim. Tā rezultātā 7. oktobrī viņš atkāpās no "Vienotības" Saeimas frakcijas vadītāja amata un apturēja darbību partijā. Pēc notiesājoša sprieduma (balsu pircējam, bet ne pašam politiķim) Dz. Zaķis oktobra beigās paziņoja par izstāšanos no "Vienotības".
Fricis Celmiņš
Dzīvesgājums
Pulkvedis Celmiņš kā pēdējais Latvijas Bruņoto spēku virsnieks apbedīts Rīgas Brāļu kapos ar militāru godu un Latvijas armijas regālijās. Viņa sievai un bērniem vēlāk izdevās aizbēgt uz Zviedriju.
Dzintars Zaķis
Politiskā darbība
Pētnieciskās žurnālistikas centra Re:Baltica veiktajā pētījumā par 12. Saeimas deputātu uzstāšanos tribīnē un ziņojumu gatavošanu atzīts par vienu no 12 "nerunīgajiem deputātiem", jo 12. Saeimā 44 pavadītajos mēnešos Zaķis tikai četras reizes runājis no tribīnes un ne reizi nav gatavojis ziņojumu par kādu likumprojektu.
Fricis Celmiņš
Apbalvojumi
1926. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni par 1919. gada marta izlūkgājienu Slokas apkārtnē, kur, par spīti niknai ienaidnieka ugunij, tika iegūtas vērtīgas ziņas par Padomju Latvijas armijas izvietojumu, tādējādi sekmējot uzbrukumu un ienaidnieka padzīšanu no Slokas apkārtnes. 1939. gada martā apbalvots ar Aizsargu nopelnu krustu.
Sokoļskis
Sokoļskis var būt:
Ābolskābe
Ābolskābe (hidroksidzintarskābe, 2-hidroksibutāndiskābe, НООС−СН(ОН)−СН2−СООН) pieder pie divvērtīgajām hidroksikarbonskābēm. Ābolskābe ir bezkrāsaina kristāliska viela ar skābu garšu. Labi šķīst ūdenī. Ābolskābes sāļus sauc par malātiem (no la — 'ābols').
Izomēri
Ābolskābei ir spoguļizomēri, jo tā satur asimetrisko oglekļa atomu. Dabā sastopama L-ābolskābe, kas gaismas polarizācijas plakni griež pa kreisi. Interesanti, ka, palielinoties L-ābolskābes šķīduma koncentrācijai, gaismas griešanas spēja samazinās, 34% ābolskābe vispār nav optiski aktīva, bet vēl koncentrētāki šķīdumi polarizācijas plakni sāk griezt pa labi.
Ābolskābei ir arī struktūrizomērs — izoābolskābe jeb 2-metiltartronskābe.
Vēsture
Ābolskābi pirmo reizi tīrā veidā izdalījis zviedru ķīmiķis Šēle 1785. gadā no negataviem āboliem.
Atrašanās dabā
Ābolskābe ir daudzu augļu un ogu, sevišķi pīlādžu un bārbeļu ogu sastāvā, no kurām to arī iegūst. Tā atrodama rabarberu stublājos, vīnā. Ābolskābe piešķir raksturīgo skābo garšu negataviem āboliem.
Ābolskābei ir liela nozīme bioķīmijā, jo malāta jons ir svarīga trikarbonskābju cikla sastāvdaļa.
Iegūšana
L-ābolskābi iegūst no dabiskām izejvielām.
D-ābolskābi var iegūt, reducējot D-vīnskābi ar jodūdeņradi, vai arī no L-ābolskābes, izmantojot Valdena apgriezenības reakciju (L-ābolskābi hlorējot ar PCl5, iegūst D-hlordzintarskābi, kurai reaģējot ar AgOH, rodas D-ābolskābe).
Pievienojot ūdeni maleīnskābei vai fumārskābei, rodas racēmiskā D,L-ābolskābe. Ābolskābes racemāts rodas arī, reducējot D,L-vīnskābi (vīnogskābi). Šīs sintēzes pierāda ābolskābes uzbūvi.
Īpašības
Reducējot ābolskābi, rodas dzintarskābe.
Karsējot ābolskābe pārvēršas par maleīnskābes anhidrīdu.
Uzmanīgi oksidējot, no ābolskābes var iegūt skābeņetiķskābi:
НООС−СН(ОН)−СН2−СООН → НООС−С(ОН)=СН−СООН
Izmantošana
Pārtikas rūpniecībā ābolskābi izmanto kā skābuma regulētāju (E296).
Stefans Holms
Stefans Kristians Holms (sv; dzimis Forshāgā, Zviedrijā) ir bijušais zviedru vieglatlēts, startējis augstlēkšanas sacensībās. Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (2000, 2004, 2008), 2004. gadā Atēnās izcīnīja zelta medaļu. Pasaules čempionātos ir izcīnījis sudraba medaļu 2003. gadā Parīzē. Četrkārtējs pasaules čempions telpās (2001, 2003, 2004, 2008). Eiropas čempionātos izcīnījis sudrabu 2002. gadā Minhenē un bronzu 2006. gadā Gēteborgā. Divkārtējs Eiropas čempions telpās (2005, 2007) un 2002. gada Eiropas čempionāta telpās sudraba medaļas ieguvējs.
S. Holma personīgais rekords telpās ir 2,40 m un stadionā — 2,37 m.
Staudži (Kantinieku pagasts)
Staudži ir skrajciems Rēzeknes novadā, atrodas Kantinieku pagasta austrumos un robežojas ar Audriņu pagasta Staudžiem, ar kuru kādreiz veidoja vienotu apdzīvotu vietu.
Labākā oriģinālmūzika (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākā oriģinālmūzika" (en) jeb "Oskara" balva par labāko filmai sacerēto oriģinālmūziku tiek pasniegta katru gadu, sākot ar 7. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremoniju 1935. gadā. Sākotnēji šo balvu par labāko mūziku filmai pasniedza studijas mūzikas nodaļas vadītājam (par filmām, kas izdotas 1934—1937), bet vēlāk balvu sāka pasniegt komponistam vai vairākiem komponistiem, kas sacerējuši oriģinālmūziku filmai. Dažkārt balvas pasniegtas, iedalot filmas pēc žanriem drāmās, komēdijās vai muzikālajās filmās.
Apbalvošanas ceremonijās no 1942. līdz 1985. gadam (ar pārtraukumiem) pasniedza arī Kinoakadēmijas balvu "Labākā oriģinālā muzikālā partitūra" (en). Šīs balvas nosaukums dažādos gados bija atšķirīgs, bet tā tika noteikta par filmai komponētajām vai adaptētajām dziesmām, ja filmā bija ietvertas vismaz piecas dziesmas, saistītas ar filmas sižetu.
Bez šīs Kinoakadēmijas nominācijas ir vēl cita nominācija mūzikas jomā, kas attiecas uz filmām speciāli komponētām atsevišķām dziesmām un saucas "Labākā dziesma".
Vairākkārtējie balvas ieguvēji
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvuši:
Salas pagasts (Jēkabpils novads)
Upes
Daugava, Melnupīte, Piestiņa, Podvāze, Rudzaite, Saka, Ziemeļsusēja.
Ezeri
Lēlītis
Ūdenstilpes
Biržu karjers.
Vēsture
Mūsdienu Salas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Biržu muiža (Gut Groß-Buschhof, Birži), Ēvaldes muiža (Gut Ewalden), Salas muiža (Gut Cholihof, Salaspils).
Jēkabpils apriņķa Salas pagasts 1925. gadā tika pārdēvēts par Ābeļu pagastu. 1945. gadā Ābeļu pagastā izveidoja Ābeļu, Ezera un Salas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1975. gadā Salas ciemam pievienoja Biržu ciemu, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Jēkabpils pilsētai. 1977. gadā Salas ciemam pievienoja daļu Viesītes lauku teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1991. gadā daļu pagasta teritorijas pievienoja Viesītes lauku teritorijai. 2009. gadā Salas pagasts tika apvienots ar Sēlpils pagastu, izveidojot Salas novadu. 2021. gadā Salas novadu iekļāva Jēkabpils novadā.
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas: Admināni, Biķernieki, Birži, Dolomīts, Gargrode, Gravāni, Ielejas, Meldernieki, Miķelāni, Ošāni, Pumpi, Pūteļi, Radiņi, Sala (pagasta centrs), Salaspils, Siliņu stacija.
Ievērojamas personības
Salas pagastā dzimuši vai dzīvojuši:
Arvīds Krievs
Arvīds Krievs (dzimis ) ir latviešu kinorežisors, scenārists un kinoproducents.
Biogrāfija
Dzimis Kuldīgā. Pēc skolas beigšanas 1964. gadā sācis strādāt Rīgas Kinostudijā par gaismotāju, vēlāk bijis operatora asistents, administrators, režisora asistents. Sācis uzņemt dokumentālās filmas 1971. gadā. Paralēli darbam ieguvis žurnālista izglītību Latvijas Valsts universitātē (1976) un režisora kvalifikāciju Augstākajā Valsts kinematogrāfijas institūtā (ВГИК — Высшый Государственный институт кинематографии) Maskavā. Bijis Latvijas Kinematogrāfistu savienības valdes loceklis.
Novaja
Novaja var būt:
Alvis Hermanis
Alvis Hermanis (dzimis ) ir latviešu teātra un operas režisors un bijušais aktieris. Jaunā Rīgas teātra mākslinieciskais vadītājs. Kopš 20. gadsimta 90. gadu beigām vietējā, kopš 21. gadsimta sākuma starptautiskā mērogā viens no atzītākajiem Latvijas režisoriem. Triju Zvaigžņu ordeņa saņēmējs. Vairākkārtējs Spēlmaņu nakts balvas ieguvējs, saņēmis arī Lielā Kristapa balvu kā labākais aktieris.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā, žurnālista un publicista Voldemāra Hermaņa ģimenē. Alvis Hermanis līdz 15 gadu vecumam trenējās hokejā Rīgas Dinamo sporta skolā, bet bija spiests pamest sportu veselības iemeslu dēļ. Pirmā pieredze uz skatuves Alvim Hermanim bija dalība režisora Roberta Ligera vadītajā Rīgas pantomīmā (1981—1982). No 1982. līdz 1985. gadam Alvis Hermanis mācījās Rīgas Tautas kinoaktieru studijā pie pedagogiem režisora Arnolda Liniņa un Ainas Matīsas. Savu izglītību Alvis Hermanis no 1984. līdz 1988. gadam turpināja Latvijas Valsts konservatorijas Teātra mākslas nodaļā.
1992. gadā Alvis Hermanis kopā ar domubiedriem dibināja Jauno Rīgas teātri un kļuva par vienu no tā vadošajiem režisoriem. Jaunajā Rīgas teātrī Hermanis ir iestudējis daudzas publikas un kritikas ievērību ieguvušas izrādes: "Revidents", "Garā dzīve", "Latviešu stāsti", "Latviešu mīlestība", "Klusuma skaņas", "Zilākalna Marta", "Ziedonis un visums" u.c. Kopš 1997. gada Alvis Hermanis ir Jaunā Rīgas teātra galvenais režisors.
Alvis Hermanis ir starptautiski atzīts un pazīstams latviešu teātra režisors, iestudējis izrādes teātros Vācijā, Krievijā, Šveicē u.c. valstīs. Kopš 2012. gada darbojas arī kā operas režisors, veidojis iestudējumus operfestivālam Zalcburgā un Briseles operteātrim.
2012. gada aprīlī saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni.
Sabiedriskā darbība
2007. gada nogalē plašu rezonansi guva Alvja Hermaņa publiskais paziņojums, ka viņš nevēlas saņemt viņam piešķirto Triju Zvaigžņu ordeni no Valsts prezidenta Valda Zatlera rokām. 2008. gada augustā Hermanis sacīja, ka ordeni viņš vēlas saņemt "tad, kad Latvijai būs prezidents. Šobrīd tur ir tukša vieta. [..] Man nav nekas pret ordeni, bet ir daži cilvēki, kuriem es roku negribētu spiest. Labāk lai ordeni man atsūta pa pastu uz mājām vai teātri," sacīja Alvis Hermanis, uzsverot, ka tā ir principiāla nostāja.
2010. gada augustā Alvis Hermanis korupcijā vainoja teātra "Teātra observatorija" vadītāju režisori Gaļinu Poļiščuku, jo uzskatīja, ka ir saistība starp Poļiščukas darbību politiskajā apvienībā "Par labu Latviju!" un teātrim piešķirto finansiālo atbalstu.
Rafaļskis
Rafaļskis (pl; sieviešu dzimtē Rafaļska (Rafalska)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mir (orbitālā stacija)
Mir (ru — 'pasaule' vai 'miers') bija PSRS un vēlāk Krievijas zinātniski pētnieciskā orbitālā stacija. Tā bija pirmā modulāra tipa (trešās paaudzes) kosmiskā stacija, kuras pamatbloks tika palaists 1986. gadā. Stacija darbojās līdz 2001. gadam, kad to novadīja no orbītas.
Mir ilglaicīgās ekspedīcijās uzturējās trīs apkalpes locekļi. Izņemot vairākus īsus periodus, stacija pastāvīgi bija apdzīvota no 1987. līdz 1999. gadam. Stacijā uzstādīti vairāki kosmisko lidojumu rekordi.
Skolas iela
Skolas iela var būt:
Miķelis Valters
Miķelis Valters (dzimis, miris ) bija Latvijas Republikas iekšlietu ministrs (1918—1919), jaunstrāvnieks, jurists, politiķis, diplomāts un sabiedrisks darbinieks, viens no Satversmes izstrādātājiem. Pirmais latviešu sabiedriskais darbinieks, kurš publiski izvirzīja suverēnas Latvijas valsts izveidošanas nepieciešamību (1903. gadā žurnālā „Proletārietis” rakstā „Patvaldību nost! Krieviju nost!”). Ir Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gada 7. maijā Liepājā, ostas strādnieka Pētera Valtera un viņa sievas Zanes ģimenē. Pamatizglītību ieguva Liepājas Svētās Annas baznīcas elementārskolā, vēlāk Liepājas pilsētas skolā, vienlaikus strādājot par burtliča mācekli. 1889. gadā sāka strādāt Jaunliepājas dzelzceļa darbnīcās, absolvēja Liepājas reālskolu.
Aizrāvies ar sociālisma idejām, strādāja laikraksta „Dienas Lapa” redakcijā Rīgā. 1897. gada maijā par piedalīšanos Jaunās strāvas kustībā tika apcietināts uz 15 mēnešiem. Cietumā viņam parādījās pirmās domas par latviešu nāciju un neatkarīgu valsti. Viņš līdz ar to arvien vairāk attālinās no Jaunās strāvas marksistu vispārinājumiem un vienkāršojumiem, nododoties cietumā nopietnākām filozofijas un politikas studijām. 1898. gadā daudzus jaunstrāvniekus atbrīvoja un izmitināja Krievijas impērijas guberņās, bet Valteram izdevās pie Palangas pāriet robežu ar Vācijas impēriju, vēlāk viņš pārcēlās uz dzīvi Šveicē. Studēja Bernes universitātē, iegūstot spožu akadēmisku izglītību un 1907. gadā doktora grādu valsts zinībās Cīrihes universitātē. Zināšanas papildināja Sorbonnas universitātē Parīzē. 1900. gadā kopā ar domubiedriem - Ernestu Rolavu un Emīlu Skubiķi, - Londonā nodibināja Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienību. No 1903. līdz 1904. gadam M. Valters bija Latviešu sociāldemokrātu savienības laikraksta „Proletārietis”.
1905. gada revolūcijas laikā Valters atgriezās Latvijā, bija žurnāla „Revolucionārā Baltija” redaktors. Atšķirībā no Krievijas eseriem, Valters, Rolavs un Skubiķis pārstāvēja to eseru spārnu, kas cīņu par nacionālajām interesēm izvirzīja pirmajā vietā, otrajā atstājot proletariāta šķiras intereses. 1906. gadā Valters caur Somiju devās bēgļu gaitās uz Šveici, tad uz Londonu. Līdztekus revolucionārajam darbam nodarbojās ar rakstniecību, izdodot dzejas krājumus "Tantris" (1908), "Ēnas uz akmeņiem" (1910) un "Mūžība" (1914).
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada maijā atgriezās Latvijā un tika ievēlēts Vidzemes Zemes padomē, bija viens no Zemnieku savienības (LZS) dibinātājiem. Šajā laikā norobežojās no sociāldemokrātiem un cieši sadraudzējies ar K. Ulmani (leģenda vēsta, ka esot bijis vienīgais Latvijas politiķis, kurš arī autoritārā režīma laikā uzdrošinājies Ulmani uzrunāt uz "Tu"). Vācu okupācijas laikā Valters bija viens no Demokrātiskā bloka organizētājiem un vadītājiem Rīgā. 1918. gada 19. oktobrī Miķelis Valters un Edvards Traubergs iesniedza Vācijas impērijas kancleram Maksimiliānam petīciju, kurā aicināja atbalstīt latviešu tautas centienus panākt savas valsts neatkarību. 1918. gada novembrī Valters bija viens no Tautas padomes dibinātājiem un locekļiem, piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas aktā 1918. gada 18. novembrī. Pēc Latvijas Pagaidu valdības izveides bija pirmais iekšlietu ministru un avīzes “Latvijas Sargs” līdzizdevējs (1919—1922). Aprīļa puča laikā M. Valteru 1919. gada 16. aprīlī Liepājā īslaicīgi arestēja.
1919. septembrī viņš uzsāka darbu jaundibinātajā Latvijas Augstskolā, bet 1919. gada oktobrī Valteru iecēla par Latvijas diplomātisko pārstāvi Romā, pēc tam Parīzē. Bija viens no tuvākajiem pirmā LR ārlietu ministra Zigfrīda Annas Meierovica palīgiem, gādājot par Latvijas atzīšanu de iure un uzņemšanu Tautu Savienībā. 1925. gadā izstājās no LZS.
Bija Latvijas ģenerālkonsuls Karalaučos, pēc tam 1934.-1937. gados sūtnis Varšavā. 1930. gadu otrajā pusē presē, bet galvenokārt K.Ulmanim un ārlietu ministram V.Munteram adresētajās vēstulēs, Valters visnotaļ kritiski vērtēja šo valstsvīru īstenoto ārpolitikas vadību. Visdziļākā Latvijas diplomātijas kļūme un traģēdija Valtera skatījumā bija neitralitātes politika un norobežošanās no Francijas un Lielbritānijas, kurā viņš vainoja galvenokārt Munteru: viņa vadībā "neitrālisms palika par vāciski-krievisku gājienu, neiejaukšanos neviena, pat ne savās lietās". Tā kā Valters jau bija aizsniedzis pensijas gadus, Munters vairākkārt vērsās pie Ulmaņa ar ierosinājumu Valteru pensionēt un viņa vietā iecelt kādu jaunākās paaudzes diplomātu, līdz beidzot Ulmanis piekrita, ka pēc sūtņa Beļģijā J. Lazdiņa aiziešanas pensijā, Valteru no Varšavas jāpārceļ uz mazāk svarīgo Briseli. 1937. gadā Valteru iecēla par Latvijas sūtni Briselē, kur bija šajā postenī līdz pat Beļģijas okupācijai 1940. gada maijā. Beļģija bija to valstu vidū, kas neatzina Latvijas iekļaušanu PSRS.
Pēc 1940. gada Miķelis Valters dzīvoja Šveicē un Francijā, nodarbojies ar jurisprudenci un publicistiku un turpināja kalpot Latvijai kā diplomāts arī pēc tās okupācijas divdesmit astoņus gadus. Miris 1968. gada 27. martā Nicā, Francijā. Apbedīts Nicas pilsētas Austrumu kapsētā.
2020. gada 11. augustā Francijā, tika veikta Valtera ekshumācija, un ar avio reisu 14. augustā no Nicas pārapbedīšanai Latvijā tika nogādāti Miķeļa Valtera pīšļi. 2020. gada 23. septembrī pārapbedīts Rīgas I Meža kapos.
Piemiņa
Liepājā viņa vārdā nosaukta Valtera bibliotēka.
2009. gada 21. maijā LR Iekšlietu ministrija (IeM) rīkoja Dr. Miķeļa Valtera mūža 135. gadskārtas atceres pasākumu. Svinīgi tika atklāta M.Valtera piemiņas plāksne.
Sampo (uzņēmums)
Sampo Oyj (zināms arī kā Sampo Group) ir Somijas apdrošināšanas pakalpojumu grupas mātes uzņēmums. Līdz 2007. gadam tas darbojās arī banku sfērā. Sampo ir viens no lielākajiem Somijas uzņēmumiem. Galvenais birojs atrodas Helsinkos.
Sampo Oyj akcijas tiek kotētas Nasdaq Helsinki biržā (apzīmējums SAMAS) un ietilpst OMX Helsinki 25 indeksā. Lielākie akciju turētāji (2020. gada augustā): Solidium Oy (7,97 %), Varma pensiju fonds (4,01 %).
Vēsture
1999. gada 13. oktobrī Somijas valdība ar tai piederošo banku Leonia Oyj (agrāko Postipankki Oyj un Suomen Vientiluotto Oyj) un Somijas vadošais apdrošināšanas uzņēmums Vakuutusyhtiö Sampo Oyj (dibināts 1909. gadā) nolēma apvienoties. Apvienošanās stājās spēkā 2000. gada 31. decembrī, izveidojot uzņēmumu ar nosaukumu Sampo-Leonia Oyj. Uz to brīdi lielākie Sampo-Leonia akciju turētāji bija Somijas valdība (43 %), Unsa (9 %), Varma-Sampo pensiju fonds (4 %), Kaleva pensiju fonds (2,7 %) un Stora Enso (1,7 %).
2001. gada februārī uzņēmums iegādājās banku Mandatum Pankki; Leonia banka pārdēvēta par Sampo Pankki. Turpmāk Sampo Pankki nodarbojās ar finanšu pakalpojumiem individuālajiem klientiem, bet Mandatum specializējās investīcijās un noguldījumos. 2001. gada aprīlī grupas mātes uzņēmums pārdēvēts par Sampo Oyj. 2001. gadā Sampo iegādājās Norvēģijas uzņēmuma Storebrand piederošās akcijas Zviedrijas un Somijas kopuzņēmumā If. 2002. gada sākumā Sampo savu īpašumu un nelaimes gadījumu apdrošināšanas uzņēmumu Vakuutusyhtiö Sampo apvienoja ar If, iegūstot 38 % akciju uzņēmumā. 2004. gadā Skandia un Storebrand pārdeva visas tām piederošās If akcijas Sampo, un Sampo Oyj kļuva par If Skadeförsäkring Holding AB (publ) vienīgo akcionāru.
2007. gadā Sampo Pankki tika pārdots Dānijas Danske Bank. Sampo pievērsās tikai apdrošināšanas biznesam. 2008. gadā meitas uzņēmums Sampo Life mainīja nosaukumu uz Mandatum Life (Mandatum Henkivakuutusosakeyhtiö). 2009. gadā Sampo palielināja akciju daļu Nordea bankā līdz 20 %. 2010. gadā Nordea kļuva par Sampo asociēto uzņēmumu.
2011. gadā iegūti 20 % Dānijas apdrošināšanas uzņēmumā Topdanmark, tai kļūsot par Sampo asociēto uzņēmumu. 2016. gadā Sampo dalība Topdanmark palielinājās līdz vairāk nekā 30 %. 2017. gadā Topdanmark kļuva par Sampo Group meitas uzņēmumu ar 45 procenti kapitāldaļu.
If
Sampo pieder nedzīvības apdrošināšanas grupa If, kas reģistrēta Zviedrijā kā uzņēmums If Skadeförsäkring Holding AB (publ). Tā darbojas īpašumu un nelaimes gadījumu apdrošināšanas jomā Skandināvijā, Baltijas valstīs un Krievijā.
Mandatum Life
Somijā reģistrētais Mandatum Life nodarbojas ar dzīvības apdrošināšanu. Tam pieder uzņēmums Mandatum Life Insurance Baltic SE, kas darbojas Baltijas valstīs.
Topdanmark
Sampo Group pieder 45 % Dānijas apdrošināšanas uzņēmuma Topdanmark A/S akciju.
Nordea
Sampo pieder 19,9 % Zviedrijā reģistrētās finanšu grupas Nordea kapitāldaļu, esot tās ir lielākajam akcionāram.
If
1998. gada 1. aprīlī Latvijā dibināts Sampo meitas uzņēmums Apdrošināšanas akciju sabiedrība Sampo Latvija, kas nodarbojās ar nedzīvības apdrošināšanu. 2002. gada 4. janvārī, pēc Sampo apdrošināšanas biznesa apvienošanas ar If, uzņēmums pārdēvēts par Apdrošināšanas akciju sabiedrība If Latvia. 2009. gadā If Latvia pārveidota par Igaunijā reģistrētā If P & C Insurance AS Latvijas filiāli.
Mandatum Life
1999. gadā Sampo Latvijā no Hansabanka iegādājās apdrošināšanas uzņēmumu Apdrošināšanas akciju sabiedrība Hansa Apdrošināšana, kas dibināts 1997. gadā ar nosaukumu Narso. 2000. gada 12. janvārī uzņēmuma nosaukums mainīts uz Sampo Latvija Dzīvība. No 2001. gada 26. jūnija uzņēmuma nosaukums bija Sampo Dzīvība.
2007. gadā uzņēmums Sampo Dzīvība tika likvidēts. Tā vietā Latvijā darbojās Igaunijā reģistrētā uzņēmuma SE Sampo Life Insurance Baltic Latvijas filiāle. 2010. gadā mainīts nosaukums uz Mandatum Life Insurance Baltic SE Latvijas filiāle.
Sampo Banka
2004. gadā Sampo Latvijā iegādājās 1996. gadā dibināto banku Akciju sabiedrība Māras Banka. 2005. gadā tā pārdēvēta par Akciju sabiedrība Sampo Banka un palielināts tās pamatkapitāls. 2008. gadā tā tika reorganizēta par Danske Bank AS filiāli Latvijā ar zīmola nosaukumu Danske Banka, bet 2020. gada 23. martā likvidēta.
BALTA
1999. gada beigās un 2000. gada sākumā notika Sampo sarunas ar Latvijas apdrošināšanas uzņēmumu BALTA par tai piederošo BALTA akciju kapitāla daļas palielināšanu no 14,8 % līdz 72,4 %. 2000. gada 7. jūnijā Sampo paziņoja, ka nav panākta vienošanās ar BALTA akcionāriem.