cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kokgriešana
Iegrebtais cilnis
Kokgriezuma veids, ko lieto ģeometriska ornamenta veidošanai. Šim nolūkam visbiežāk izmanto 2. nr. kaltus, kas atvieglo iecirtuma stūru kvalitatīvu izgriezumu. Ja zīmējums ir ģeometrisks, to var izgriezt ar dažādiem 1.—6. nr. kaltiem. Ja griezumā paredzēti lielāki līkloču iecirtumi, tos var veidot ar "zaķkāju". Pēc ši griezuma veida risina arī iegrebtā ciļņa veidojumus uz padziļināta pamata, kad ornamentālais vai figurālais griezums tiek veidots kā seklā ciļņa kokgriezums, nepaceļoties virs plāksnes, un tiek atdalīts ar gludu starpjoslu.
Seklais cilnis
Seklais cilnis tiek veidots ar nelielu pacēlumu virs gludas plāksnes. To panāk, nogriežot ārpuszīmējuma virsmas daļu, un rotājums tiek veidots kā izcilnis. Lai atvieglotu darbu, ornamentālo daļu izgatavo atsevišķi un pēc tam uzlīmē uz gludas, iepriekš apstrādātas virsmas. Uz atsevišķās detaļas uzkopē zīmējumu un apzāģē kontūras. Pēc tam detaļu nogriez ar galdnieka vai polivinilacetāta līmi un ar līmspīlēm piespiež pie iepriekš sagatavota pamata — dēļa. Pēc kokgriezuma izgatavošanas to ar plānu nazi noņem no pamata. Pēc rūpīgas griezuma pamatnes notīrīšanas to var pielīmēt vajadzīgajā vietā. Unikāliem mākslas darbiem šis paņēmiens nav ieteicams, jo ornamentālā daļa vienmēr atšķiras no pamatnes šķiedras.
Dziļais cilnis
Kokgriezumā šajā tehnikā var realizēt jebkuru ieceri. Dziļajā cilnī tiek apvienoti iepriekš minētie darba paņēmieni, kas paver plašas iespējas ieceres īstenošanai.
Apjomīgie kokgriezumi
Šie kokgriezumi ir skatāmi no visām pusēm (piemēram, figurālie kokgriezumi, apgaismes ķermeņi, sadzīves priekšmeti u.c.). Darinot apjomdarbus, ir vajadzīga iepriekšēja maketēšana vai modeļa izveidošana plastilīnā vai mālā.
Intarsijas ciļņa kokgriezums
Vissarežģītākā kokgriešanas tehnika. Tajā izmanto dažādu koku sugu koksni. Vispirms vienu koksnes šķiedru ar otru precizē salaidumā un salīmējot iegūst viengabalainu, krāsainu koksnes sakopojumu pēc iecerētās kompozīcijas. Tālākā veidošana notiek kā parastā kokgriezumā. Vienīgā atšķirība ir dabiskās koksnes krāsainība.
Anibals Kavaku Silva
Anibals Antoniu Kavaku Silva (pt; dzimis ) ir portugāļu politiķis. No 2006. līdz 2016. gadam bijis Portugāles prezidents.
Studējis Lisabonas Tehniskajā universitātē un Jorkas universitātē Anglijā. Laikā no 1980. gada janvāra līdz 1981. gada janvārim viņš bija Portugāles Finanšu ministrs, no 1985. gada novembra līdz 1995. gada oktobrim pildīja valsts premjerministra amata pienākumus. A. Kanaku Silva stājās Portugāles prezidenta amatā, 2011. gadā ticis pārvēlēts šajā amatā. 2016. gada 9. martā viņu prezidenta amatā nomainīja Marselu Rebelu di Soza.
Kokgriešana
Intarsijas ciļņa kokgriezums
Kokgriešana ietver dažādus darba procesus — pieciršanu, pielikšanu, gludināšanu. Pieciršanu izdara tad, ja ir apcērtama lielāka koksnes masa un uzreiz nevar panākt vajadzīgo dziļumu. Pieciršanu iesāk no rotājumu malas, pakāpeniski virzoties uz augstāko vietu. Atkarībā no tā, kāds kokgriezums paredzēts gatavā veidā, pieciršanu vienmēr sāk no seklākās puses, virzoties uz dziļāko. Pielikšanu izdara seklā ciļņa kokgriezumos, kad jau izgriezta paredzētā gludā starpjosla. Pēc tam panāk vajadzīgo dziļumu. Tad izcērt un precizē kontūras. Griezumu negludina un neiestrādā arī sīkākus iegrebumus. Gludināšana ir pēdējais darba process, kad veidojums tiek pilnīgi gludi apstrādāts un pastiprinātas iedziļinājuma kontūras. Padziļināto pamatu apkārt ornamentam gludina pēdējo. Pašu gludināšanu sāk no augstākās vietas, pakāpeniski virzoties uz zemākām veidojuma daļām. Ja griezumu neslīpē, tad to norīvē ar rupju dzēšgumiju un nosukā ar asu saru suku.
Burtveidols
Burtveidols ir vienota izskata rakstzīmju kopums. Burtveidolu bieži sauc arī par fontu, kas ir burtveidols noteiktā izmērā un stilā. Burtveidolus iedala divās pamatgrupās — burtveidolos ar serifiem (antikvās) un burtveidolos bez serifiem. Šajās grupās neietilpst retāk lietoti burtveidoli, piemēram, kaligrāfiski un dekoratīvi burtveidoli.
Navarra
Navarras īpašais apgabals (es, ; eu, ) ir viens no septiņpadsmit autonomajiem apgabaliem Spānijā, kā arī Spānijas province. Navarra ietilpst kultūrvēsturiskajā reģionā, ko plašāk pazīst kā Basku zemi. Tās administratīvais centrs ir Pamplona. 2018. gadā Navarrā dzīvoja 648 tūkstoši iedzīvotāju. Īpašais apgabals robežojas ar Larjohu, Aragonu, Basku Zemi un Francijas reģionu Jaunakvitāniju.
Voldemārs Veiss
Voldemārs Veiss ( — ) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks. Pirmais latvietis, kurš ieguvis augstāko Trešā reiha militāro apbalvojumu Bruņinieka krustu. Pretrunīgi tiek vērtēta Veisa dalība nacistu veidotajā pašpārvaldē un policejisku struktūru vadībā.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā. 1918. gadā pabeidza Rīgas pilsētas reālskolu. brīvprātīgi iestājas Latvijas Pagaidu valdības Atsevišķajā studentu rotā. No 1919. gada maijā paaugstināts par leitnantu. Augustā kļuva par Lejasciema komandantu. Vēlāk rotas komandieris Latgales Partizānu pulkā. 1920. gada martā ieguva virsleitnanta pakāpi.
1922. gadā pabeidza virsnieku kursus. Pēc tam dienēja 3. Latgales kājnieku divīzijas 7. Siguldas kājnieku pulkā. 1931. gadā pārcelts uz Latvijas Bruņoto spēku štābu, kur sākumā bija Operatīvās daļas Statistikas nodaļas priekšnieka palīgs. No jūlija Latvijas armijas komandiera adjutants. 1934. gadā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. Latvijas armijas Mobilizācijas organizācijas nodaļas priekšnieks no 1936. gada. 1937. gadā pabeidza Augstāko Karaskolu. No 1937. līdz 1938. gadam komandēja bataljonu 1. Kurzemes kājnieku divīzijas 3. Jelgavas kājnieku pulkā. Latvijas armijas mobilizācijas nodaļas priekšnieks no 1938. gada. 1939. gadā kļuva par Latvijas militāro atašeju Igaunijā un Somijā, bet no 1940. gada janvāra tikai Igaunijā. Augustā atlaists no šī amata, bet oktobrī atvaļināts no Latvijas armijas. Apmetās Valgundes pagastā, bet 1941. gada martā atgriezās Rīgā.
Nea Salamina Ammochostos FC
Nea Salamina Ammochostos FC (el) ir profesionāls futbola klubs no Famagustas, Kipras. Kopš 1974. gada Turcijas iebrukuma Kipras ziemeļu daļā komanda savas mājas spēles aizvada Larnakā.
Voldemārs Veiss
Otrajā pasaules karā
Pēc Otrā pasaules kara sākuma austrumu virzienā uzsāk aktīvas darbības. Vasarā iecelts par Latvijas Pašaizsardzības komandantūru komandieri (līdz augustam). Pašaizsardzības komandantūras bez citiem uzdevumiem veica arī ebreju un padomju aktīvistu represēšanu, sevišķi Latvijas novados. No jūlija līdz decembrim bija arī Rīgas kārtības palīgpolicijas priekšnieks. No decembra Latviešu pašpārvaldes iekšlietu ģenerāldirektora vietnieks, iekšējās drošības direktors. 281. Abrenes policijas bataljona komandieris no 1943. gada janvāra līdz tā izformēšanai 9. aprīlī, bet vēlāk bija 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 42. grenadieru pulka komandieris, no 1943. gada oktobra vidus brigādes kājnieku priekšnieks. Augustā paaugstināts par leģiona štandartenfīreru (pulkvedi). 1944. gada 9. februārī apbalvots ar Bruņinieka krustu.
Martā ievainots no granātas sprādziena Volhovas frontē. Evakuēts uz Rīgu, kur 1944. gada. 17. aprīlī miris. Izvadīts ar lielu godu un apglabāts Rīgas Brāļu kapos. Nākamā gada maijā viņa vārdā nosauca 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 42. grenadieru pulku.
Nea Salamina Ammochostos FC
Kluba lielākais panākums ir 1990. gadā izcīnītā uzvara Kipras kausā un Kipras Superkausā. Augstākais sasniegums Kipras čempionātā — trešā vieta. Spēlējis UEFA Kausu ieguvēju kausā un UEFA Intertoto kausā.
Cīravas pagasts
Cīravas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām Durbes abos krastos. Robežojas ar sava novada Lažas, Aizputes, Dunalkas un Sakas pagastiem.
Upes
Akmene, Ašvalks, Cepļupe, Dubeņa, Gliemežvalks, Kraukļu valks, Mālvalks, Melnupīte, Pilsnika, Rudīte.
Ezeri
Cīravas dzirnavu dīķis
Vēsture
Mūsdienu Cīravas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Cīravas muiža (Gut Zierau, Cīrava), Dzērves muiža (Gut Dserwen, Dzērves skola)..
Cauri pagastam veda 1900. gadā atklātā šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnija ar pieturas punktiem "Cīrava" un "Marienhofas pusstacija (Marijas)", kas slēgta 1964. gadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Cīrava (pagasta centrs), Dzērvenieki, Akmene, Dzērves skola.
COROT-7
COROT-7 ir G-tipa galvenās secības zvaigzne, kas atrodas apmēram 143 parseku attālumā no Zemes Vienradža zvaigznājā. Novērojumi liecina, ka zvaigznei ir divas un iespējams, ka 3 planētas. Raugoties no Zemes tā ir +11,67 zvaigžņlieluma objekts.
Abas COROT-7 sistēmas planētas ir pārāk karstas, lai uz tām eksistētu dzīvība. Temperatūras starpības starp orbītas vistālāko un vistuvāko punktu ir niecīgas planētu riņķveidīgo orbītu dēļ.
Lieldators
Lieldators ir dators ar ļoti lielu operatīvo un arī iekšējo atmiņu. To parasti izmanto lielas iestādes, valdības u.c. Atšķirībā no superdatoriem, lieldatoriem ir raksturīga liela IO kapacitāte un laba savietojamība ar iepriekšējām versijām (mūsdienu lieldatori spēj darbināt pat 30 gadus vecas programmas).
Vēsture
Par lieldatoru vēstures sākumu pieņemts uzskatīt 1964. gadu, kad IBM izveidoja IBM SYSTEM/360, kura izveidei iztērēja vairāk kā 5 miljardus dolāru. Pasaulē ir ap 25000 organizāciju, kas izmanto lieldatorus, tajos glabājas ap 70% visu svarīgo biznesa datu.
Lancetnieki
Lancetnieki (Leptocardii) ir galvhordaiņu apakštipa klase. Tās pārstāvjus raksturo pilnīga ķermeņa segmentācija, nenorobežotā galva, hordas turpinājums aiz smadzeņu priekšējā gala, īpašs apžaunu jeb atriālais dobums, kurā atveras ļoti daudz žaunu atveru, tiem nav centrālā asinsrites orgāna — sirds, skaidri izteiktu galvas smadzeņu un augsti attīstītu maņu orgānu, ir segmentēta nefridiālā sistēma un dzimumsistēma.
Sistemātika
Mūsdienās dzīvo virs trīsdesmit lancetnieku sugu, kas iedalās 1 kārtā un 2 dzimtās.
Klase (Amphioxi)
Laperūza šaurums
Laperūza šaurums vai Sojas šaurums (, Sōya Kaikyō) ir jūras šaurums starp Hokaido salas ziemeļu daļu (Japāna) un Sahalīnas salas dienvidu daļu (Krievija), kas savieno Japāņu un Ohotskas jūras.
Kopējais garums 101 km. Platākajā vietā — 94 km, bet šaurākajā vietā — 43 km. Vidējais dziļums ir 20—40 metri, maksimālais dziļums — 118 m. Raksturīgas stipras plūdmaiņu straumes. Ziemā Laperūza šaurums aizsalst. Nosaukts par godu franču jūrasbraucējam Žanam Fransuā Laperūzam, kurš 1787. gadā pirmo reizi šo šaurumu iezīmēja kartē.
Rosa jūra
Rosa jūra ir Dienvidu okeānam piederīga malas jūra Antarktīdas piekrastē. Jūras dienvidu daļu klāj ap 520 000 km² lielais Rosa šelfa ledājs, zem kura ir vistālākais dienvidu punkts uz Zemes, kuru sasniedz jūra. Šajā punktā līdz Dienvidpolam ir tikai ap 340 kilometru.
Robežas
Rosa jūra aizņem dziļu Antarktīdas līci starp Viktorijas Zemi rietumos un Mērijas Bērdas Zemi austrumos. Dienvidos atrodas Rosa šelfa ledājs, kura vistālākā dienvidu daļa saucas Gūlda krasts.
Rosa jūra plešas no Adēra raga rietumos (170° austrumu garums) līdz Kolbeka ragam (158° rietumu garums) austrumos. Tuvākā sauszeme ziemeļu virzienā ir Jaunzēlandes Dienvidsala.
Ģeogrāfija
Piekraste stipri kalnaina, saposmota. Bez Rosa šelfa ledāja jūras platība ir 439 000 km². Jūras atklātā daļa gandrīz visu gadu klāta ar dreifējošo ledu, kas daļēji izklīst tikai vasaras beigās. Daudz aisbergu, tai skaitā ļoti lieli.
Ūdens virsējā slāņa vidējā gada temperatūra zem -1 °С, vasarās nereti pieaug līdz 2 °С, sāļums 33,7—34,4 ‰. Vietējās straumes jūrā plūst pulksteņa rādītāja virzienā. Plūdmaiņas līdz 1 m augstas.
Rosa jūras krastos, no rietumiem uz austrumiem virzoties, atrodas šādi ģeogrāfiski objekti:
Izpēte
1911. gadā Roalds Amundsens uzsāka savu gājienu uz Dienvidpolu no Vaļu līča pie Rūzvelta salas.
Edžvērtdeivida
Par godu stacijas ierīkošanas 20. gadadienai Pērtas naudas kaltuve izdevusi 1 dolāra sudraba jubilejas monētu.
Rosa jūra
Izpēte
Kopš 1956. gada Makmerdo līča krastā darbojas ASV lielākā Antarktīdas zinātniskā stacija - Makmerdo, kas kalpo kā apgādes stacija Dienvidpolā izvietotajai Amundsena-Skota stacijai. 1957. gadā līdzās, nedaudz tālāk dienvidos tika izveidota Jaunzēlandei piederošā Skota stacija.
Hugo Kapets
Dzīvesgājums
Dzimis 938. gadā Parīzē. Viņš audzis spēcīgā un ietekmīgā franku aristokrātu ģimenē, kas dzīvoja Francijā. 956. gadā Hugo mantoja sava tēva plašos īpašumus un kļuva par ietekmīgu augstmani.
No 978. — 986. gadam Hugo Kapets apvienojās ar Romas imperatoriem Oto II un Oto III un ar Reimsas arhibīskapu Adalberonu, lai valdītu pār vājo Karolingu karali Lotāru. No 985. gada viņš bija karalis tikai vārda dēļ. 987. gadā, kad Lotārs un viņa dēls Ludviķis V nomira, Reimsas arhibīskaps pārliecināja augstmaņu sapulci, lai tie ievēl Hugo Kapetu par karali. Hugo Kapetu kronēja par Francijas karali, pirmo Francijas karali no Kapetingu dinastijas, Nojonā (Noyon), Pikardijā, 987. gada 3. jūlijā.
Hugo Kapets sagrāba mazsvarīgākos īpašumus netālu no Šartras (Chartres) un Anžū (Anjou). Starp Parīzi un Orleānu viņš pakļāva pilsētas un īpašumus aptuveni 1000 km2 platībā. Viņa vara tur beidzās un ja viņš uzdrošinātos ceļot ārpus šīs zemes gabala, viņš riskētu tikt nolaupīts un turēts ieslodzījumā pret izpirkuma maksu vai pat nogalināts. Patiesībā, 993. gadā bija plāns, lai nogādātu Hugo Kapetu Oto ieslodzījumā. Plāns neizdevās, bet fakts, ka neviens netika sodīts parāda to, cik niecīga bija Hugo Kapeta vara.
Neskatoties uz Hugo Kapeta varu, visā Francijā bija tikpat daudz citu likumu kā muižkungu. Valstī lietoja 150 dažādas naudas formas un runāja vismaz ducī dažādu valodu. Savienot visu kas bija savienojams bija grūti paveicams uzdevums un patstāvīga piepūle starp tiem, kuriem piederēja Francijas kronis un feodāļiem. Piemēram, Hugo Kapetam vajadzēja lielu piepūli lai cīnītos ar vasaļiem, kas atradās uz Sēnas (Seine) un Luāras (Loire). Aiz viņa valsts robežām formāla ievadīšana un pēc tam atcelšana no amata piemeklēja Arnuflu, kurš bija Lorānas hercoga brāļadēls tādēļ, ka Reimsas arhibīskaps iesaistīja karali un bīskapus konfliktā ar pāvestu Jāni XV, kurš netika atrisināts līdz Hugo Kapeta nāvei 996. gadā.
Kamēr Hugo Kapeta militārais spēks bija ierobežots un viņam vajadzēja lūgt karaspēka palīdzību Normandijas Ričardam I, viņa, kā karaļa, vienbalsīgās vēlēšanas deva viņas lielisku morālo autoritāti un ietekmi.
Hugo Kapets apprecējās ar Adelaidi no Akvitānijas (952. — 1004. gadam), kura bija Akvitānijas hercoga Viljama III meita. Viņiem bija 5 bērni.
Kopā valdīja 15 Kapetingu dzimtas pārstāvju.
Andrejs Ņikoļišins
Andrejs Nikolišins (dzimis 1973. gada 25. martā) ir bijušais krievu hokejists, kreisais malējais uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Ņikoļišins uzsāka 1990.—91. sezonā, aizvadot divas spēles PSRS hokeja līgas kluba Maskavas "Dinamo" rindās. Nākamajā sezonā Ņikoļišins "Dinamo" rindās aizvadīja sešas spēles. Pēc sezonas beigām 1992. gada NHL draftā Ņikoļišinu izvēlējās Hartfordas "Whalers" vienība. 1992.—93. sezonā, kad PSRS hokeja līgu aizvietoja Starptautiskā hokeja līga, Ņikoļišins visbeidzot nostiprinājās Maskavas kluba sastāvā. 1993.—94. sezonā Ņikoļišins kļuva par pirmo Zelta nūjas laureātu. To piešķir katras sezonas līgas vērtīgākajam spēlētājam.
1994.—95. sezonas NHL lokauta dēļ sezonu Andrejs vēl iesāka "Dinamo" rindās, taču drīz vien debitēja arī NHL. Atzīmējoties ar 51 rezultativitātes punktu, 1995.—96. sezonas bija rezultatīvākā Ņikoļišina NHL karjerā. 1996.—97. sezonas gaitā Ņikoļišins tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals" vienību. "Capitals" rindās Andrejs spēlēja līdz pat 2001.—02. sezonas noslēgumam, taču tad pievienojās Čikāgas "Blackhawks" vienībai. 2003.—04. sezonu Andrejs aizvadīja Kolorādo "Avalanche" rindās, taču 2004.—05. sezonas NHL lokauta dēļ izlēma atgriezties Eiropā, Ziemeļamerikā vēlāk vairs neatgriežoties.
Krievijas izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, 1993. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu, kā arī 1994. un 2002. gada Olimpisko spēļu turnīros, 2002. gadā kopā ar izlasi izcīnot Olimpiskās bronzas medaļas.
Running Scared
"Running Scared" ir Azerbaidžānas dueta Eldar & Nigar singls. Ar šo dziesmu duets uzvarēja 2011. gada Eirovīzijā Diseldorfā.
Manitoba
Vairāk nekā 90% no Manitobas iedzīvotājiem dzīvo provinces dienvidos, kur atrodas arī vairums lielo pilsētu. 2011. gadā lielākās pilsētas provincē bija Vinipega (660 tūkstoši iedzīvotāju), Brendona (46 tūkstoši), Šteinbaha (14 tūkstoši), Portidžlaprērī (13 tūkstoši) un Tompsona (13 tūkstoši). Tompsona ir lielākā pilsēta Manitobas ziemeļu teritorijā, kas pēc platības ir aptuveni 70% no provinces.
Manitobā dzīvo daudzas etniskās grupas. Turpmākajā uzskaitījumā ir procentuālais sastāvs pēc 2006. gada tautas skaitīšanas datiem, kad cilvēki paši sevi identificēja kā kādas konkrētas etniskās grupas pārstāvi. Pēc šiem datiem Manitobā no kopējā iedzīvotāju skaita dzīvoja 22,9% angļi, 19,1% vācieši, 18,5% skoti, 14,7% ukraiņi, 13,4% īri un 10,6% Amerikas pamatiedzīvotāji. Aptuveni viena piektdaļa no iedzīvotājiem vienlaicīgi norādīja, ka viņi ir kanādieši.
Manitobā atrodas trīs lieli ezeri — Vinipegs (12. lielākais pasaulē), Vinipegosiss un Manitobas ezers, kā arī daudzi mazāki ezeri. Pēc Kepena klimata klasifikācijas Manitobas dienvidos valda izteikts kontinentālais klimats, bet ziemeļu daļā — subarktiskais klimats.
Manitobā savas mājas atraduši četri profesionālie sporta klubi — Vinipegas "Jets" (NHL), Vinipegas "Blue Bombers" (Kanādiešu futbola līga), Manitobas "Moose" (AHL) un Vinipegas "Goldeyes" (Amerikas neatkarīgā profesionālā beisbola asociācija).
2009. gada Jelgavas domes vēlēšanas
'''2009. gada Jelgavas domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Jelgavas domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 11 kandidātu saraksti, kas veidoti no 159 kandidātiem. Jelgavā vēlēšanas notika 15 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Zaļo un Zemnieku savienība (26,54%), bet kopā pilsētas domē iekļuva 6 saraksti. Jelgavas domes vēlēšanās piedalījās 21 070 vēlētāji jeb 51,88% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 20 970, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 20 568 vēlētāji.
Mežonīgie rietumi
Mežonīgie rietumi ir sarunvalodas nosaukums mūsdienu Amerikas Savienoto Valstu teritorijai, kas 19. gadsimta otrajā pusē vēl nebija iekļauta ASV sastāvā. Paplašinoties ASV teritorijai un urbanizācijas līmenim, mežonīgo rietumu teritorijas samazinājās līdz 1890. gadā pazuda pilnībā.
Daudzi cilvēki pameta aizvien vairāk apdzīvoto ASV austrumu daļu un devās uz mežonīgajiem rietumiem. Lielākā daļa no viņiem bija imigranti no Eiropas. Pārcelšanās iemesli bija dažādi. Daudziem dzīvošana austrumu štatos bija par dārgu, bet rietumos bija neapdzīvotas teritorijas, kurās varēja kļūt par lauksaimnieku. Citi cerēja ātri kļūt bagāti, atrodot zeltu. Pēc tam, kad 1848. gadā Kalifornijā tika atrasts zelts, sākās tā sauktais Zelta drudzis, kas tikai pastiprināja ceļotāju plūsmu. Dažiem neapdzīvotās teritorijas rietumos bija ideālas, lai varētu netraucēti dzīvot pēc saviem reliģiskajiem vai citiem uzskatiem, piemēram, mormoņi pārcēlās uz Jūtas štatu.
Jau 19. gadsimtā mežonīgie rietumi tika romantizēti. Tipiski sižeti stāstos un filmās par mežonīgajiem rietumiem ir sadursmes ar indiāņiem, kovboju piedzīvojumi, bizonu medības, zelta meklētāju plāni, šerifu un bandītu divkaujas. Mežonīgie rietumi tiek attēloti vesternu filmās.
1567. gads
1567. gads (MDLXVII) ir parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Elbegdordžs Cahjagīns
Elbegdordžs Cahjagīns (mn; dzimis Dzeregā, Mongolijā) ir bijušais Mongolijas prezidents. Bijis prezidenta amatā no 2009. gada 18. jūnija līdz 2017. gada 10. jūlijam.
Studējis žurnālistiku Ļvivas Universitātē, un pēc tam Hārvarda Universitātē.
Bijis Mongolijas premjerministrs 1998. gadā (aprīlis—decembris; jaunākais premjerministrs Mongolijas vēsturē) un no 2004. līdz 2006. gadam.
2009. gada vēlēšanās Elbegdordžs Cahjagīns tika ievēlēts par Mongolijas prezidentu. 2013. gadā tika ievēlēts atkārtoti.
Jaunskotija
Jaunskotija ir viena no Kanādas desmit provincēm, kas atrodas Kanādas austrumu daļā. Tā ir viena no trim tā saucamajām Piejūras provincēm. Aizņem Jaunskotijas pussalu un Keipbretonas salu Atlantijas okeānā. Jaunskotijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Helifeksa. Pēc 2016. gada provizoriskajiem datiem Jaunskotijā dzīvo 947 284 iedzīvotāju un tā aizņem 55 491 km² lielu platību. Tā ir otrā mazākā Kanādas province pēc teritoriālās platības un septītā lielākā province pēc iedzīvotāju skaita.
Brahmagupta
Brahmagupta (dzimis, miris apmēram ) bija indiešu matemātiķis un astronoms.
Sarakstījis divus nozīmīgus darbus astronomijā: Brāhmasphuṭasiddhānta (628; "Pareizi izveidota Brahmas doktrīna") un Khaṇḍakhādyaka (665; "Ēdams gabals"). Khaṇḍakhādyaka ir vairāk veidota kā astronomijas rokasgrāmata. Brāhmasphuṭasiddhānta ir plašāk pazīstams tajā ietvertās informācijas par matemātiku dēļ, kur tai tika veltītas vairākas nodaļas. Viņš pirmais centās definēt dalīšanu ar nulli, kā arī citas darbības nulli (piemēram, to, ka, atņemot no skaitļa sevi pašu, tiek iegūta nulle), vēl šajā darbā tiek apskatītas darbības ar pozitīviem un negatīviem skaitļiem, kvadrātsaknes izvilkšana u.c. Grāmata pilnībā tika sarakstīta dzejas formā un nesaturēja nekādus matemātiskos apzīmējumus. Darbs tika iztulkots arābu valodā apmēram 771. gadā, tam bija liela ietekme islāma matemātikā un astronomijā.
Latviešu Avīzes
"Latviešu Avīzes" (vecajā ortogrāfijā: Latweeschu Awises) bija visilgāk izdotais preses izdevums (1822—1915) latviešu valodā, ko iespieda Jelgavā reizi nedēļā, no 1901. gada divas reizes, no 1911. gada trīs reizes nedēļā, no 1913. gada katru dienu. Laikraksta pasūtītāju skaits pieauga no 3600 abonentiem 1860. gadā līdz apmēram 5000 abonentiem 1870. gadā.
No 1909. līdz 1913. gadam mācītājs Jānis Veismanis izdeva "Jaunās Latviešu Avīzes".
Darbība
Jau 1768. — 1769. gadā Peltsamā (toreizējā Vidzemes guberņā) iespieda pirmo medicīnas žurnālu latviešu valodā "Latviešu ārste", bet Kurzemes un Zemgales hercogistes galvaspilsētā Jelgavā 1797. — 1798. gadā reizi ceturksnī iznāca žurnāls "Latviska Gada Grāmata". Pēc dzimtbūšanas atcelšanas Kurzemē (1817) tika nolemts izdot jaunu laikrakstu latviešu valodā. Izdošanas atļauju (koncesiju) saņēma Jelgavas ģimnāzija (Academia Petrina, vēlāk Gymnasium Illustre), kas to iznomāja Lestenes mācītājam Kārlim Vatsonam un izdevniecībai "J. F. Štefenhāgens un dēls".
Laikraksta pirmais redaktors bija Kārlis Frīdrihs Vatsons (1777—1826), kas jau pirms tam aktīvi darbojās "Kurzemes literatūras un mākslas biedrībā" un bija aizrāvies ar latviešu etnogrāfijas un pagātnes pētījumiem. Viņš uzstājās ar vairākiem priekšlasījumiem, "kā latviešu attīstība veicināma". Vatsons sastādīja lasāmu grāmatu latviešu bērniem (1816) un kopā ar Kēleru un Fogtu no vācu valodas latviski pārtulkoja Kurzemes zemnieku likumus (1817).
1822. gadā viņš gandrīz ik nedēļas, daudzkārt sliktā ceļā, no Lestenes brauca uz Jelgavu, lai veidotu jaunā laikraksta saturu. Pirmā gada gājuma beigās viņš rakstīja: "Tie latvieši, kas savu tautu no tiesas mīļo un ciena, un visi latviešu ļaužu īsti draugi to labi zina, ka mēs neesam velti strādājuši un ka neesam nieka lietu uzņēmuši."
Avīzes pirmajā laidienā 1822. gada 5. janvārī tas izdevēji solīja: "Mēs gribam latviešu zināšanas vairot, dažas ziņas no klātenes un tālenes atvezdami, dažu labu padomu dodami, dažas gudrības izpaudēdami, ir brīžam pasmiedamies, ko labu mācīt un tā, cik spēdami, piepalīdzēdami pie arāju ļaužu prāta cilāšanas un labklāšanas (..). Latviešu tautu un latviešu valodu no sirds mīļojam."
Saturs
Pirmajos gados autori bija galvenokārt vācu mācītāji, bet 1830. — 1840. gados pārsvars jau bija latviešiem, kuri ieguva tribīni saviem darbiem. Laikrakstā publicējās Neredzīgais Indriķis, Ansis Leitāns, Ansis Līventāls, Ernests Dinsbergs u. c. Vēlāk viņiem pievienojās Augusts Saulietis un Jēkabs Janševskis, kas palīdzēja palielināt "Latviešu Avīžu" abonentu skaitu. Nodaļās "Iekš Vāczemes avīzēm lasa" un "Krievu avīzēs" varēja uzzināt par jaunāko ārzemju presē.
Jau K. F. Vatsona redaktūras laikā avīzē parādījās pirmie plašākie materiāli. Redaktors pats 28 turpinājumos četru gadagājumu garumā publicēja apjomīgu aprakstu "Kurzeme" par novada teritorijas lielumu, zemes auglību un izmantojumu, iedzīvotājiem, pilsētām, administratīvo iedalījumu, pārvaldi utt. Vatsons uzsvēra, ka cilvēkam vispirms jāiepazīstas ar savu tuvāko apkārtni, savu dzimteni. To pašu sekmēja Birzgales-Lindes mācītāja Konrāda Šulca rakstu cikls "No Daugavas". Pat lauku korespondencēs K. Vatsons pamācīja lasītājus: "Mēs negribam mūsu mīļo tēvzemi par Vāczemi taisīt; mēs gribam latvieši iekš tautas un valodas palikt." Viņš izsmēja vecākus, kas grib "savus bērnus par pusvāciešiem pataisīt", un saka: "Iekām nāktos, ka šai zemē vācieši latviešu valodu runātu, nekā latviešiem būs vācu valodu uzņemt."
Jau pēc K. F. Vatsona nāves 1827. gadā laikraksts publicēja dzejoli "Latviešu valodai", kura autors bija parakstījies kā "Latvietis":
Kas tevi smād un noliek negudri, -
Puskoka lēcēji pēc nieku dodas,
Kad lepnais tīko tapt par vācieti,
Tad tomēr tevi gudra tauta godās;
Bez tevis nebūtu vairs latvieši!
Lai ņem — kad latvietis to teic -
Helmūts Kols
Helmūts Jozefs Mihaels Kols (de, dzimis, miris ) bija Vācijas politiķis, bijušais Kristīgo demokrātu apvienības (KDS, de) vadītājs, Vācijas kanclers 16 gadus (1982—1998). Vācijas vadītājs atkalapvienošanās procesa laikā pēc Berlīnes mūra krišanas 1989. gadā. Māstrihtas līguma iniciators, veidojot ciešu sadarbību ar Francijas prezidentu Fransuā Miterānu 1991. gadā.
Latviešu Avīzes
Saturs
par ļaunu,
Helmūts Kols
Biogrāfija
Dzimis Ludvigshāfenē, Hansa un Cecīlijas Kolu ģimenē. 1950. gadā sācis studēt jurisprudenci Frankfurtes Universitātē, bet pēc gada mainīja augstskolu, uzsākdams sociālo zinātņu studijas Heidelbergas Universitātē. 1958. gadā ieguva maģistra grādu un sāka strādāt par Ludvigshāfenes tēraudliešanas rūpnīcas direktora asistentu. No 1959. gada referents "Ķīmijas rūpniecības savienībā". 1960. gadā apprecējās ar tulku Hannelori Renneri. Ģimenē divi dēli. 2001. gada jūlijā viņa sieva Hannelore izdarīja pašnāvību, nespējot cīnīties ar neārstējamu ādas slimību — penicilīna izraisītu alerģiju pret saules gaismu. 2008. gada 8. maijā Heidelbergā Helmūts apprecējās otrreiz, ar 43 gadus veco Maiki Rihteri.
Politiskā karjera
1946. gadā iestājies Kristīgo demokrātu apvienībā. Politisko karjeru viņš uzsāka reģionālā līmenī, 1954. gadā kļūdams par Reinlandes-Pfalcas federālās zemes KDS jaunatnes organizācijas priekšsēdētāja vietnieku. 1969. gadā kļuva par KDS priekšsēdētāja vietnieku un Reinlandes-Pfalcas federālās zemes premjerministru (1969—1976). Kopš 1973. gada bija KDS priekšsēdētājs. 1982. gadā tika ievēlēts par Rietumvācijas kancleru. 1990. gadā kļuva par pirmo pēckara apvienotās Vācijas kancleru. 1998. gadā Kols vēlēšanās zaudēja sociāldemokrātam Gerhardam Šrēderam. Kopš tā laika viņu un Kristīgo Demokrātu apvienību sāka vainot skandālos, kas saistīti ar nelikumīgu naudas pieņemšanu vēlēšanu fonda vajadzībām. Kols ziedojumu pieņemšanu partijai atzina par kļūdu, tomēr atteicās izpaust ziedotāju vārdus. Tika noskaidrots, ka Kols nebija guvis personīgu labumu.
Latviešu Avīzes
Saturs
Kas tēvu tēviem kapā dara kaunu!
Helmūts Kols
Politiskā karjera
2002. gadā Kols pameta Bundestāgu un aizgāja no aktīvas darbības politikā. Vēlāk tomēr viņa partija Kolu daļēji reabilitēja attiecībā uz skandālu par agrākajiem neskaidrajiem finansējuma darījumiem. Kols sarakstīja memuārus par savu darbību politikā — 2004. gadā publicēja pirmo daļu par laika posmu 1930–1982, bet 2005. gadā – par periodu 1982–1990. Kols bija Madrides kluba biedrs.
Latviešu Avīzes
Saturs
Lai tauta manto svešu gudras ziņas,
Helmūts Kols
Nāve
2008. gada februārī Kolam bija insults, viņš nokrita un guva smagu galvas traumu. Rezultātā Kols palika daļēji paralizēts, ar ierobežotām runas spējām un piesaistīts ratiņkrēslam. Vēl būdams slimnīcā, 2008. gada maijā Kols apprecējās ar savu 43 gadus veco partneri Maiki Rihteri. Vēlāk 2010. un 2012. gadā Kolam veica operācijas. Tomēr 2015. gadā tika ziņots par Kola kritisko veselības stāvokli.
Kols nomira 2017. gada 16. jūnijā, 87 gadu vecumā, savās mājās Ludvigshāfenē. Daudzi pasaules valstu līderi, pieminot Kolu, atzīmēja viņa nopelnus Vācijas apvienošanā un Eiropas vienotības stiprināšanā.
Latviešu Avīzes
Saturs
Bet neatstāj no tēvu valodiņas.
Klimats
Klimats ir noteiktai vietai vai teritorijai raksturīgs ilggadējs laikapstākļu režīms. Klimatu raksturo metereoloģiskie elementi — atmosfēras spiediens, vēja ātrums un virziens, gaisa temperatūra, mitrums un nokrišņi.
Latviešu Avīzes
Saturs
Pēc K. Vatsona nāves avīze kļuva daudz bālāka, bet redaktora mācītāja Rūdolfa Šulca laikā (1849—1866) izvērtās pēc būtības par vācu garīdzniecības izdevumu, kas apkaroja tieši tos mērķus, kurus tam bija nospraudis dibinātājs. Stāvoklis nedaudz mainījās tikai 19. gadsimta 70. — 80. gados, kad "Latviešu Avīzes" sāka rediģēt arī latvieši. No 1867. līdz 1903. gadam laikraksta izdevējs un redaktors bija Augusts Bīlenšteins, pēc tam līdz 1908. gadam Jānis Veismanis.
Klimats
Zemi sasniegušais Saules starojums ir atkarīgs no attāluma starp Zemi un Sauli, kurš mainās aptuveni 5 miljonu km lielās robežās. Piemēram, mērenajā klimata joslā gada gaitā raksturīgas lielas Saules augstuma svārstības pret apvārsni. Tās izraisa gadalaiku maiņu, kā arī nosaka dienas garumu. Viens no svarīgiem Saules starojuma ietekmējošajiem faktoriem dažādos gadalaikos un teritorijās ir mākoņainība.
Latviešu Avīzes
Saturs
Avīzi pārtrauca izdot pēc Kurzemes okupācijas Pirmā pasaules kara laikā.
Klimats
Apraksts
Klimats ir jēdziens, kas apkopo nosacīti stabilu Saules starojuma, Zemes griešanās ap savu asi un ap Sauli ilgtermiņa iedarbību, vērojamu uz zemes virsmas un atmosfērā dažādos pasaules reģionos. Katra no minētajām joslām saņem visai atšķirīgu Saules starojuma devu, kas arī nosaka galvenās to klimatiskās atšķirības. Tā, ja josla no Īslandes gar Ziemeļu Ledus okeāna piekrasti saules siltumu vidēji gadā saņem tikai līdz 1000 stundām, tad Spānijas dienvidu daļu Saule apstaro vairāk nekā 3400 stundas gadā. Šī iedarbība izpaužas sezonālās vidējās temperatūras un mitruma rādītājos attiecīgajās klimata joslās, kuri aptver katru no abām Zemes puslodēm, tātad no ekvatora līdz ziemeļu vai dienvidu polam.
Klimata joslas
Vairumā pētījumu, kā arī praksē izšķir piecas galvenās klimata joslas:
Katrā no šīm klimatiskajām joslām pastāv vairāki paveidi — biomi, kas konkrētajā klimata joslā kādā ierobežotā reģionā raksturo klimatu (mikroklimatu).
Klimatu būtiski ietekmē arī atmosfēras cirkulācija (valdošie vēji), okeānu vai kalnu tuvums. Īpaši lielas atšķirības šo faktoru ietekmē nereti vērojamas biomos. Piemēram, augāja īpatnības var pamanīt pat salīdzinoši nelielu kalnu nogāzēs, kas vērsti viens ziemeļu, otrs dienvidu virzienā. Eiropā visai krasas klimata atšķirības vērojamas Alpu kalnu ziemeļu un dienvidu pusēs. Tā uz dienvidiem no Alpiem plešas silta, maiga Vidusjūras, bet tālāk uz austrumiem nedaudz vēsāka Melnās jūras subtropiskā klimata josla. Savukārt uz ziemeļiem, Eiropas centrālajā un austrumu daļā — mēreni kontinentāla josla, bet virzienā uz rietumiem — mērena, mitra atlantiskā klimatiskā josla (Atlantiskais klimats).
Lamborghini
Lamborghini ir Itālijas sporta automašīnu ražošanas firma. To 1963. gadā nodibināja uzņēmējs Feručio Lamborgīni. Sākotnēji firma ražoja traktorus, tomēr, uzzinot, ka Ferrari saviem sporta auto izmanto tādus pašus sajūgus, Lamborghini pārkvalificējās par sporta automašīnu firmu. Pašlaik Lamborghini ir daļa Volkswagen grupas, un ir Audi meitasuzņēmums.
Nīcgale (nozīmju atdalīšana)
Nīcgale var būt:
24. jūlijs
Vārda dienas
Krista, Kristiāna, Kristiāns, Kristīne, Kristīna
Benedikts XV
Pāvests Benedikts XV ((la), dzimis kā Džakomo della Kjeza (it), dzimis, miris ) bija Romas pāvests, kura pontifikāts ilga no 1914. gada 3. septembra līdz 1922. gada 22. janvārim.
Dzimis Dženovas pievārtē marķīza della Kjezas ģimenē. Darbojās Vatikāna diplomātiskajā dienestā.
1914. gada 20. augustā mira pāvests Pijs X. Tā paša gada 28. jūlijā bija sācies Pirmais pasaules karš. Šādos apstākļos konklāvs nolēma uzticēt pāvesta pienākumu pildīšanu cilvēkam ar diplomāta spējām.
Benedikts XV dēvēja Pasaules karu par "Eiropas pašnāvību" un uzstājās ar vairākiem miera priekšlikumiem, tomēr faktiski tika ignorēts.
Lietuviešu valoda
Lietuviešu valoda (lietuvių kalba) ir dzimtā valoda apmēram 3,3 miljoniem cilvēku, galvenokārt Lietuvā, kur tā ir vienīgā valsts valoda. Tā pieder pie baltu valodu grupas un ir radniecīgākā latviešu valodai. Tā ir visarhaiskākā no dzīvajām indoeiropiešu saimes valodām.
Starp trijām lielajām baltu valodām — lietuviešu, latviešu un prūšu — arhaiskuma nozīmē lietuviešu valoda aizņem vidēju vietu: lietuviešu valoda savās formās ir arhaiskāka par latviešu valodu, taču modernāka par 18. gadsimtā mirušo prūšu valodu. Tātad šodien lietuviešu valoda ir visarhaiskāka dzīvā indoeiropiešu valoda. Lietuviešu literāro valodu neietekmēja somugru valodas kā tas bija kuršu, zemgaļu, sēļu un latviešu valodām, tomēr somugru ietekme ir jūtama Lietuvas ziemeļos, kur agrāk bija kuršu, zemgaļu un sēļu apdzīvotās zemes. Šo mirušo baltu valodu substrāts visvairāk ir ietekmējis vārdu uzsvaru lietuviešu ziemeļu izloksnēs. Tomēr lietuviešu valodu uz slāvisko pusi ietekmēja atrašanās Lietuvas lielkņazistes sastāvā.
Literārās valodas veidošanās
Lietuviešu literārā valoda veidojās sarežģīti un ļoti nelabvēlīgos apstākļos, kādi starp Eiropas valodām ir bez precedenta. Senākie rakstiskie teksti ir Tēvreizes un "Esi sveicināta, Marija" tulkojumi ap 1503. gadu, kas uzrakstīti austrumaugštaišu izloksnē. Kēnigsbergā 1547. gadā iespieda Martīna Mažvīda tulkoto katehismu, kas bija pirmā grāmata lietuviešu valodā. Grāmata sarakstīta dienvidžemaišu izloksnē, taču tajā sastopamas arī dažādās rietumaugštaišu izloksnes iezīmes. Kopš 16. gadsimta, līdz 18. gadsimta beigām Lietuvas Dižkunigaitijas teritorijā pastāvēja divi rakstības varianti: austrumu rakstība, kas veidojās uz Viļņas apkārtnes austrumaugštaišu izloksnes pamata, kā arī vidus variants, kurš tapa Vidus Lietuvā pie Ķēdaiņu pilsētas, pamatojoties uz rietumaugštaišu izloksnes vietējo variantu. Tajā pašā laikā Mazajā Lietuvā, Vācu ordeņa dibinātajā Prūsijas hercogistē, kas vēlāk kļuva par Prūsijas karalisti (tā atradās mūsdienu Kaļiņingradas apgabalā un tuvākajās Polijas un Baltkrievijas teritorijās, kā arī Nemunas labā krasta joslā, kas sākās aiz Jurbarkas un gāja līdz Klaipēdai un vēl tālāk tagadējā Lietuvā), izveidojās vietējs, riemtumaugštaišu izloksnes dienvidu variantam piederošs Rietumu rakstības variants. Tātad tajā pašā laikā etniskās lietuviešu zemēs līdzās pastāvējuši pat trīs lietuviešu valodas rakstības jeb literārās valodas varianti. Līdz 18. gadsimta beigām grāmatas Lietuvas Dižkunigaitijā tika iespiestas gan austrumu, gan vidus rakstībās. Tās, tāpat kā Rietumu rakstībā iespiestās grāmatas vai saglabājušies rakstiskie teksti, galvenokārt bija reliģiskas tematikas. To veicināja sacensība starp luterāņiem un katoļiem, kas risinājās reformācijas dēļ (Lietuvā katoļticība saglabājās). Pamatā tika iespiesti grāmatu tulkojumi no svešvalodām, kuri bija pārpildīti ar svešvalodu vārdiem un lietuviešu valodai neraksturīgām gramatiskām konstrukcijām. Bet tā kā lietuviešu baznīcās un augstākajās aprindās prestiža bija kļuvusi poļu valoda, 18. gadsimta sākumā panīka Viļņas apkārtnēs lietotā austrumu rakstība, kā arī 18. gadsimta beigās to pārstāja lietot Vidus Lietuvā, Ķēdaiņu apkārtnē izveidojusies minētā rietumu augštaišu vidus rakstība. Šo rakstību izzušanu ietekmēja arī Polijas—Lietuvas kopvalsts bojāeja laikposmā no 1772. līdz 1795. gadam. Gandrīz visu Lietuvas Dižkunigaitijas teritoriju okupēja Krievijas impērija. Apmēram simt gadu, līdz 19. gadsimta beigām, Lietuvas Dižkunigaitijas teritorijā ikviens autors rakstīja savā izloksnē, kopīgie valodas rakstības varianti izzuda. 1864. gadā pēc 1863. gada Janvāra sacelšanās, Krievijas impērijas Lietuvas ģenerālgubernators Mihails Muravjovs-Viļenskis aizliedza lietuviešu valodas lietošanu izglītībā un izdevējdarbībā, atļaujot tikai publicējumus, kur lietuviešu valoda rakstīta kirilicā. Taču par spīti lielajiem sodiem, kas draudēja par šī aizlieguma pārkāpšanu, Austrumprūsijā un ASV latīņu alfabētā iespiestās grāmatas lietuviski slepus ieveda tā sauktie grāmatneši (knygnešiai). 1904. gadā šis aizliegums tika atcelts.
Pavisam citāds stāvoklis bija Prūsijas karalistē, kuras teritorijā lietuviešu valodas rakstības tradīcija nepārtrūka pat līdz Otrajam pasaules karam. Tādēļ 19. gs. beigās — 20 gs. sākumā ievērojamajam lietuviešu valodniekam Jonam Jablonskim nebija samērā grūti, izmantojot Mazajā Lietuvā lietoto valodas rakstību, veikt literārās valodas normēšanu — lielas grūtības arvien vēl radīja ievestie lietuviešu valodas lietošanas ierobežojumi un spēkā esošais aizliegums iespiest tekstus latīņu alfabētā.
Bijušās Lietuvas Dižkunigaitijas teritorijā lietotais rietumaugštaišu kauņiešu variants virzījās uz Mazo Lietuvu Austrumprūsijā. Jons Jablonskis savā grāmatā Lietuviškos kalbos gramatika (lv) formulēja un rakstiskā veidā skaidroja lietuviešu valodas pamatprincipus, balstoties uz rietumaugštaišu dienvidu daļas izloksni un iekļaujot dažas Mazajā Lietuvā lietotas īpašības. Būtībā mūsdienu lietuviešu literārās valodas pamatā ir Jablonska noteiktie principi. Rietumaugštaišu dienvidu daļas izloksnē ir saglabājušās visvecākās lietuviešu valodas formas, kuras nu ir kļuvušas par literārās valodas normām.
Dialekti
Lietuviešu valodā ir divi lieli dialekti: aukštaišu (aukštaičių tarmė) un žemaišu (žemaičių tarmė). Aukštaišu dialekts sīkāk iedalās rietumu, austrumu un dienvidu izloksnēs, bet žemaišu dialekts — dienvidu, ziemeļu un rietumu izloksnēs. Izloksnes savukārt iedalās vēl sīkākos variantos. Tiem doti nosaukumi saskaņā ar lielākajām pilsētām, kuru apkārtnē attiecīgais izloksnes variants tiek runāts.
Rietumaukštaišu izloksne
Tā iedalās šauļiešu (ziemeļos), kauņiešu (dienvidos), kā arī Klaipēdas zemes aukštaišu (rietumos) izloksnes variantos.
Austrumaukštaišu izloksne
Šai izloksnei ir seši varianti (skatīties dialektu kartē). Lielākoties lietuviešu austrumaukštaišu izloksnēs diftongiskos savienojumus am, an, em, en sašaurina (a > u, e > i) un pārvērš par um, un, im, in, bet patskaņus ą [ā], ę [ē] par ų [ū], į [ī], kā arī e, i no vecākiem ę, į galotnēs par i. Pirms priekšējās rindas patskaņiem ia [ǣ, ӕ], e, ė austrumaukštaišu izloksnēs līdzskani l izrunā cieti. Patskaņiem var būt triju pakāpju garums: īsais, pusgarais un garais. Krītošā (tvirtapradė priegaidė) un kāpjošā (tvirtagalė priegaidė) intonācija patskaņos un divskaņos ie, uo dažos izloksnes variantos sakrīt. Šīs vispārējās austrumaukštaišu izloksnes īpašības atklājas tās variantiem raksturīgos gadījumos.
Savrupas īpašības: panevēžiešu izloksnes variantā tiek ļoti intensīvi īsinātas galotnes: īsos vai saīsinātos patskaņus atmet, atstājot nenoteiktās kvalitātes pirms tam bijušo patskaņu atbalsi. Uzsvaru no īsās galotnes pārceļ uz priekšpēdējo zilbi vai uz garo patskani vai divskani, ziemeļos uzsvara pārcēlums ir vēl spēcīgāks. Šāds akcentējums radās zemgaļu valodas substrāta ietekmē. Uzsvara pārcēlums ir mazāk izteikts sēļu agrāk apdzīvotās zemēs, kurās tagad pastāv anīkščiešu, kupišķiešu un uteniešu izlokšņu varianti.
Uteniešu izloksnes variantā baltu seno garo patskani ā saglabāja un neizrunā kā garo patskani o. Anīkščiešu un kupišķiešu izlokšņu variantos ir pretēji, pat īso a bieži pārvērš par patskani o: vokoras, vosora "vakars, vasara" (salīdz. ar latgaliešu vokors, vosora). Lielākā austrumaukštaišu izloksnes daļā lieto illatīvu: vsk. tan plačian laukan "uz to plašu lauku", tan gilian vandenin "uz to dziļu ūdeni", ton tyron upėn "uz to tīru upi" — dsk. tuosna plačiuosna laukuosna, tuosna giliuosna vandenysna, tosna tyrosna upėsna.
Dienvidaukštaišu izloksne
Šajā aukštaišu izloksnē patskaņus ą [ā], ę [ē] izrunā šauri un kā ų [ū], į [ī]. Dienvidrietumos nepastāv literārajai valodai raksturīgi mīkstie līdzskaņi r, š, ž, č, dž, c, dz. Baltu savienojumiem *tj, *dj dienvidu aukštaišu izloksnē atbilst afrikātas c, dz vai arī ļoti mīksti patskaņi kā t un d, bet ne rietumu un austrumu aukštaišu č, dž: jauciai/jaucai "jauši", medziai/medzai "koki" (salīdz. latv. meži), jautiu "jaušu", mediu "koku" (burts i pēc līdzskaņiem apzīmē to mīkstumu). Reizēm t, d un savienojumi tv, dv pirms i, į [ī], y (ī), ie izrunā kā c, dz un cv, dzv: vsk. A. pircį "pirti", ca "te, šeit" (lietuviešu literārā valodā čia), dzygo "dīga", dziena "diena", cvinko "tūka; pārplūda", dzvylika "divpadsmit", aic "iet". Mūsdienās c, dz lietošana, kas atbilst literārās valoda č, dž un t, d, ir raksturīga arī austrumaukštaišiem viļņiešiem. Dienvidaukštaišu izloksnē garos patskaņos un divskaņos ie, uo krītošā un kāpjošā intonācija gandrīz pilnībā sakrīt. Dienvidaukštaiši tāpat lieto illatīvu.
Biežas patskaņu c, dz lietošanas dēļ dienvidaukštaišus mēdz saukt par "dzūkiem" (lietuviski dsk. N. dzūkai), bet viņu apdzīvotās zemes par Dzūkiju.
Dienvidžemaišu izloksne
Šī izloksne ir vislīdzīgākā aukštaišu dialektam. Tā tiek iedalīta raseiņiešu un varņiešu variantos. Abos variantos aukštaišu divskaņiem ie, uo atbilst patskaņi y [ī], ū: pyns "piens", dūd "dod".
Dienvidžemaišiem ir raksturīgi īsināt garās neuzsvērtās galotnes un atmest īsās.
Ziemeļžemaišu izloksne
Ziemeļžemaišu izloksne tiek šķirta telšiešu un kretingiešu izloksnes variantos. Aukštaišu divskaņiem ie, uo šajā izloksnē atbilst ei, ou: peins "piens", doud "dod".
Rietumžemaišu izloksne
Galotnes īsinātas īpaši intensīvi, pamatā patskaņi atmesti vai atstātas pirms tam bijušo nenoteiktas kvalitātes patskaņu atbalsis.
Kuršu nērijā apgabala izloksnes variantā jūtama latviešu valodas ietekme.
Fonētika
Lietuviešu literārās valodas būtiskas atšķirības no latviešu literārās valodas:
1. Mainīgais (brīvais) uzsvars. Tas var būt jebkurā vārda zilbē, ievērojot lietuviešu literārās valodas akcentējuma noteikumus.
2. Divskaņi an, en, in, un pirms līdzskaņiem k, g, t, d saglabājas; pirms p, b mainās uz am, em, im, um, bet pirms pārējiem līdzskaņiem un absolūtās vārdu galotnēs izrunā kā nazālos patskaņus ą, ę, į, ų (mūsdienās tos izrunā kā garos patskaņus ā, ē, ī, ū). Piemēri: ranka "roka", langas "logs", klumpa "klūp (krīt)", lenkti "liekt", kenčia "cieš", tampa "top", žambas "asa lieta" (salīdz. ar "zobs"), tempti "stiept (vilkt)", pinti "pīt", limpa "līp", siuntė "sūtīja" (burts i lietuviešu valodā apzīmē pirms tam pastāvoša līdzskaņa mīkstumu, bet kopā ar burtu e izveido divskani ie); taču: ąžuolą "ozolu", eglę "egli", kęsti "ciest", ranką "roku", siųsti "sūtīt", žąsį "zosi", dsk. G.: ąžuolų "ozolu", eglių "egļu", kančių "ciešanu", rankų "roku", žąsų "zosu".
3. Seno garo patskani ā izrunā kā garo patskani o: motina "māte", moša "vīra māsa", tėvo "tēva", vsk. G. un dsk. N. liepos "liepas", dovanoti "dāvanāt", dovanojo "dāvanāja", kopti "kāpt", mokyti "mācīt", moko "māca", moti "māt", mos "mās", sako "saka" utt.
4. Saglabāti senie mīkstie līdzskaņi k, g: kelti "celt", gervė "dzērve", gyvas "dzīvs", kepti "cept", lokys "lācis", lokio "lāča", dagys "dadzis", dagio "dadža", palangė "palodze", palangių "palodžu".
5. Saglabāti senie š, ž: šienas "siens", šiltas "silts", žiema "ziema", žymėti "zīmēt", vėžys "vēzis".
Ar latviešu valodu kopīgie jaunievedumi
Pastāv jaunievedumi, kuri ir raksturīgi abām valodām, gan lietuviešu, gan latviešu:
1. Divskanis ie (no ei): diena, liepa.
2. Divskanis uo (no garā patskaņa ō): uoga "oga", duoti "dot".
3. Izzuda tādi līdzskaņu savienojumi kā *tj, *dj pirms patskaņiem a, u; lietuviešu valodā to vietā lieto č un dž, bet latviešu valodā — š un ž: kenčia — cieš, audžiu — aužu, vokiečiai — vācieši, medžiai (koki) — meži.
4. Pārējie patskaņi pēc j izzušanas lietuviešu valodā kļuva mīksti, bet latviešu valodā daži pārvēršās, salīdz. siūti — šūt, būsiu — būšu, vėžio (nominatīvs vėžys) — vēža (bet nominatīvā vēzis), lokio (nominatīvs lokys) — lāča (bet nominatīvā lācis), dagio (nominaīvs dagys) — dadža (bet nominatīvā dadzis).
5. Par jaunievedumiem jāuzskata arī an, en, in, un monoftongizēšanu pirms neeksplozīviem līdzskaņiem (žąsis "zoss", ąžuolas "ozols") un galotnēs (namą "namu", katę "kaķi"), kā arī to ekvivalentu saīsināšanu galotnēs latviešu valodā: baltu zosi, zaļu ozolu.
6. Saīsinātas senas akūta galotnes: liet. un latv. vsk. nominatīvs diena, dsk. akuzatīvs dienas, liet. vsk. lokatīvs miške "mežā".
Fonoloģija
Līdzskaņi
Līdzskaņi, un  sastopami tikai aizguvumos. ir alofons pirms velāriem slēdzeņiem  un. Pirms priekšējas rindas patskaņiem un pirms mīkstājiem līdzskaņiem visi līdzskaņi tiek runāti mīksti, izņemot līdzskani, kurš vienmēr ir mīksts (tabulā palatalizāciju atspoguļo zīme [ʲ]). Pirms pakaļējas rindas patskaņiem līdskaņus arī var izrunāt mīksti, ja starp līdzskaņu un patskaņu tiek iekļauts neizrunājams burts i, ko šinī gadījumā sauc par mīkstinājuma zīmi (liet. minkštumo ženklas): šuo [ʃuə] (suns) — šiuo [ʃʲuə] (ar šo), karo [ˈkaːroː] (kara) — kario [ˈkaːrʲoː] (karavīra).
Patskaņi Īsais patskanis sastopams tikai aizguvumos un tas ir garā patskaņa  alofons.
Lielie kaķi
Lielie kaķi ir termins, ar ko apzīmē lielākos kaķu dzimtas pārstāvjus. Tā nav taksonomiska vienība, kaut arī dažreiz to lieto kā panteru apakšdzimtas sinonīmu. Šaurākā nozīmē par lielajiem kaķiem dēvē četras panteru ģints sugas: lauvas, tīģerus, jaguārus un leopardus (tos sauc arī par "rēcējkaķiem", jo tie vienīgie no kaķveidīgajiem spēj rēkt). Plašākā nozīmē pie lielajiem kaķiem pieskaita arī gepardus, sniega leopardus, dūmakainos leopardus un pumas.
Lietuviešu valoda
Aizguvumi
Lietuviešu valodā visvairāk aizguvumu ir no slāvu (veckrievu, baltkrievu, poļu, krievu) un ģermāņu valodām. Tas ir skaidrojams ar šo valodu vēsturisko ietekmi, kā arī ciešajiem sakariem starp Lietuvas lielkņazisti un Prūsiju. Bez šādiem aizguvumiem lietuviešu valodā vēl pastāv neliels skaits aizguvumu no somugru un citu baltu tautu valodām. 1547. gadā pirmajai lietuviešu valodā iespiestajā grāmatā — tā sauktajā Martīna Mažvīda katehismā — apmēram 20% no visiem lietotajiem vārdiem bija aizguvumi, galvenokārt slāvismi. 20. gadsimtā lielākais vairums aizguvumu ienāca tieši no krievu valodas. 1934. gada grāmatā ''Die Germanismen des Litauischen. Teil I: Die deutschen Lehnwörter im Litauischen'', K. Alminauskis uzskaitīja 2770 dažādus valodu aizguvumus, no kuriem 130 izcelsme nebija zināma, taču vairums no tiem lietuviešu literārās valodas normēšanas laikā bija iztīrīts. Pēc neatkarības atjaunošanas ir pieaudzis aizguvumu skaits no angļu valodas (anglicismu).