cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sede vacante
Vakances rašanās
Sede vacante jeb brīvs Romas bīskapa sēdeklis kļūst divos gadījumos:
Parasti vakance radusies pāvesta nāves gadījumā, pāvesta atsacīšanās no amata baznīcas vēsturē ir notikusi ļoti reti. Šajā situācijā atsacīšanai no sava amata jābūt pāvesta paša vēlmei, brīvai un adekvātai, jo Romas katoļu baznīcas likumi izslēdz iespēju, ka kāda cita persona pieņem pāvesta atteikšanos no sava amata. Baznīcas stāvokli, kura atrodas Sede vacante režīmā, regulē apustuliskā konstitūcija Universi Dominici Gregis, kas tika parakstīta 1996. gadā pāvesta Jāņa Pāvila II laikā. , bet 2013. gadā ar apustulisko dokumentu Normas Nonnullas pāvests Benedikts XVI vēlāk konstitūciju laboja, papildinot ar kārtību uz pāvesta ievēlēšanu. Gadījumā, ja pāvesta sēdeklis kļūst brīvs bīskapu sinodes vai Ekumeniskā koncila laikā, to atlaiž, balstoties uz baznīcas likumiem. Sede Vacante laikā nav tiesību mainīt nekādus likumus, to vidū pāvesta ievēlēšanas normas. Līdz ar pāvesta nāvi vai atsacīšanos savu varu zaudē valsts sekretārs un visu kongregāciju (ministriju) prefekti.
Kardinālu kolēģijas valsts pārvalde
Sede vacante laikā baznīcas pārvaldi vada Kardinālu kolēģija ar galveno kardinālu jeb kamerlingu priekšgalā. Kolēģija organizē plenārsēdes, operatīvās sēdes un īpašas kongregācijas (mūsu izpratnē valsts pārvaldes iestāžu jeb ministriju darbs). Kongregāciju darbību Sede vacante laikā vada kamerlings kopā ar trijiem ievēlētiem kardināliem. Sēdēs piedalās visi vēlēttiesīgie kardināli, kuri ir ieradušies pirms konklāva. Visi lēmumi, kuri tiek pieņemti šajās sēdēs, paliek noslēpumā.
Kamerlinga pienākumi
Galvenā kardināla jeb kamerlinga galvenie pienākumi Sede vacante laikā ir: pāvesta prombūtnes laikā pāvesta aizvietošana, kā arī baznīcas finanšu un īpašumu pārzināšana. Kamerlings ir arī tā persona, kas pārliecinās par pāvesta nāvi. Tas notiek īpašā veidā, trīs reizes saucot viņu kristības vārdā. Nesaņemot atbildi, viņš paziņo "Pāvests patiešām ir miris" (Vere papa mortuus est). Agrāk kamerlings arī trīs reizes pieklaudzinājis ar speciālu sudraba āmurīti pa mirušā pāvesta pieri, bet mūsdienās tas netiek darīts. No minētā brīža sākas gatavošanās pāvesta bērēm, bet vēlāk konklāvam. Kamerlinga uzdevumos ietilpst arī piemiņas monētas izkalšanas organizācija, kā arī inaugurācijas Svētajā Misē jaunajam pāvestam Zvejnieka gredzena (anulus piscatoris) pasniegšana.
Īstmeina
Īstmeina (fr) ir upe Kanādas austrumos, Kvebekas provincē. Plūst Labradoras pussalas rietumos no Breā ezera pussalas vidienē līdz Džeimsa līcim Hudzona līča dienvidos. Īstmeinas upe ir otrs nozīmīgākais ūdens resurss hidroenerģētiskajā Džeimsa līča projektā, kura ietvaros Lagrandas upes baseinā uzbūvētas vairākas hidroelektrostacijas ar kopējo jaudu 17 445 MW. Vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta krastos ir krī indiāņu ciemats Īstmeina pie ietekas Džeimsa līcī. Upes nosaukums atvasināts no kādreizējās Hudson's Bay Company 18. gadsimta reģionālās faktorijas East Main — ‘Austrumu galvenā’ upes grīvā.
Ģeogrāfija
Upe sākas no Breā ezera uz plakankalnes Labradoras pussalas vidienē. Plūst rietumu virzienā caur daudziem dabīgiem ezeriem un mākslīgām ūdenskrātuvēm. Lielākās pietekas ir Opinaka, Oklēra, Misaska (labās) un Ofroda, Tičegami (kreisās). Pēc Opinakas ūdenskrātuves izbūves 1980. gados 150 km augšpus Īstmeinas ietekas lielākā daļa upes plūduma tika novirzīta uz Robēra Burasas ūdenskrātuvi Lagrandas upē. Lejpus aizsprosta upes plūdums samazinājies par 90%, kas izraisa upes pilnīgu aizsalšanu ziemā. Šīs izmaiņas ir skārušas krī un inuītu tautas, kas dzīvo gar Īstmeinas upi un Džeimsa līča piekrasti, padarot viņiem grūtāku ceļošanu ziemā un mazinot piekļuvi zivīm upē.
Augšpus Opinakas ūdenskrātuves tiek būvēts projekts Eastmain-1, uzpludinot 603 km² lielu ūdenskrātuvi divu elektrostaciju ar kopējo jaudu 1275 MW darbināšanai.
Valērijs Rjumins
Valērijs Rjumins (Валерий Викторович Рюмин; dzimis, miris ) bija PSRS un Krievijas kosmonauts, inženieris, tehnisko zinātņu kandidāts, apakšpulkvedis inženieris rezervē. Viņš ir veicis četrus lidojumus kosmosā, no tiem vienu ASV kosmosa kuģī.
Biogrāfija
Valērijs Rjumins piedzima Komsomoļskā pie Amūras, Habarovskas novadā. 1941. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Maskavas apgabalu.
Pēc Ščolkovas rajona Zagorjanas skolas 8 klašu pabeigšanas 1954. gadā Rjumins iestājās Kaļiņingradas mehāniskajā tehnikumā Maskavas apgabalā, mācoties aukstajā metāla apstrādes specialitātē, ko absolvēja 1958. gadā. 1966. gadā viņš absolvēja Maskavas Mežtehnikas institūta Elektronikas un skaitļošanas tehnikas fakultāti inženiera elektriķa specialitātē.
1971. gada 1. novembrī Valērijs Rjumins izgāja kosmonautu kandidātu medicīnas komisiju, un tika atzīts par derīgu speciālajiem treniņiem. 1973. gada 21. martā viņu iekļāva kosmonautu grupā par kosmonautu izmēģinātāju. 1975. gada septembrī Rjumins sāka gatavoties stacijas DOS-5 1. ekspedīcijas pamatapkalpes lidojuma inženiera pienākumiem.
Pirmo lidojumu kosmosā Valērijs Rjumins veica 1977. gadā no 9. līdz 11. oktobrim kopā ar Vladimiru Kovaļonoku, esot kosmosa kuģa Sojuz-25 bortinženierim. Viņiem bija paredzēts stacijā Saljut-6 pavadīt 3 mēnešus. Pēc tam, kad vairākkārt neizdevās saslēgties ar staciju, viņi atgriezās uz Zemes.
Otro reizi kosmosā Rjumins devās 1979. gada 25. februārī kosmosa kuģī Sojuz-32 kopā ar Vladimiru Ļahovu. Viņš bija stacijas Saljut-6 3. pamatekspedīcijas lidojuma inženieris. Apkalpe veica neplānotu iziešanu kosmosā, lai atbrīvotu saslēgšanās mezglu no radioteleskopa antenas, kas pēc ekspluatācijas beigšanas nebija pareizi atdalījusies. Uz Zemes apkalpe atgriezās kosmosa kuģī Sojuz-34. Viņu lidojums ilga 175 dienas, kas tajā laikā bija ilgākais cilvēka pavadītais laiks kosmosā.
1980. gada februārī Rjumins nomainīja Saljut-6 ceturtās pamatekspedīcijas apkalpes bortinženieri Valentīnu Ļebedevu, kurš bija guvis ceļa traumu.
1980. gadā viņš ieguva tehnisko zinātņu kandidāta grādu. 1981. gada 20. februārī Rjumins kļuva par Kompleksa № 11 (NPO Energija izstrādājumu izmēģinājumu komplekss; tie bija orbitālās stacijas Saljut, Mir, kosmoplāns Buran, pilotējamie kosmosa kuģi Sojuz un kravas kosmosa kuģi Progress) vadītāja vietnieku. No 1982. līdz 1986. gadam viņš bija Kompleksa № 11 vadītājs, kā arī orbitālās stacijas Saljut-7 lidojuma vadītājs. 1986. gada 5. jūnijā Rjumins tika iecelts par NPO Energija ģenerālkonstruktora vietnieku un Saljut-7 un Mir lidojuma vadītāju. 1987. gada 28. oktobrī viņš pameta kosmonautu vienību saistībā ar aiziešanu pensijā.
No 1994. līdz 1998. gadam Rjumins bija programmu Mir — NASA un Mir — Shuttle vadītājs no Krievijas puses. 1997. gada jūlijā Valērijs Rumins tika izvēlēts lidojumam STS-91 ar Space Shuttle kosmoplānu. No 1997. gada 5. septembra līdz 1998. gada jūnijam viņš pavadīja ASV Džonsona kosmosa centrā, gatavojoties lidojumam ar kosmoplānu Discovery kā lidojuma speciālists.
Ceturto lidojumu kosmosā Valērijs Rjumins veica 1998. gadā no 2. līdz 12. jūnijam, ar kosmoplānu Discovery misijā STS-91 dodoties uz orbitālo staciju Mir. Šī bija pēdējā Space Shuttle saslēgšanās ar Mir.
Līdz 2009. gadam Rjumins turpināja darbu kā RKK Energija ģenerālkonstruktora vietnieks, bija Starptautiskās kosmosa stacijas programmas direktors.
Valērija Rjumina pirmā sieva bija Natālija (apprecējās 1963. gadā); viņiem bija meita un dēls. 1985. gadā Rjumins apprecējās ar kosmonauti Jeļenu Kondakovu; viņiem 1986. gadā piedzima meita Jevgēņija.
Valērijs Rjumins nomira 2022. gada 6. jūnijā 83 gadu vecumā.
Šahs vasaras universiādēs
Šahs vasaras universiādēs kā papildus sporta (en) veids bija iekļauts 2011. un 2013. gadā.
Rogaļi
Rogaļi ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Ventas ieleja
Ventas ieleja ir dabas liegums Kuldīgas novadā. Izvietojies Ventas upes ielejā 23 km garā posmā no Kaltiķiem līdz Abavas ietekai; administratīvi ietilpst Kuldīgas pilsētā un Padures, Pelču un Rumbas pagastos. Liegums izveidots 1957. gadā, lai nodrošināt īpaši aizsargājamo sugu un biotopu aizsardzību, teritorijai raksturīgo ainavu saglabāšanu, kā arī dabas un kultūras pieminekļu aizsardzību, vienlaikus saglabājot teritoriju apmeklētāju atpūtai, izglītošanai un ilgtspējīgai apsaimniekošanai. Lieguma teritorijā konstatēti 15 Eiropas nozīmes aizsargājami biotopi: upju straujteces (kāples un ūdenskritumi), dūņaini upju krasti ar slāpekli mīlošu viengadīgu pioniersugu augāju, sausas pļavas kaļķainās augsnēs, eitrofas augsto lakstaugu audzes, sugām bagātas atmatu pļavas, upju palieņu pļavas, minerālvielām bagāti avoti un avotu purvi, pārejas purvi un slīkšņas, kaļķiežu atsegumi, smilšakmens atsegumi, netraucētas alas, nogāžu un gravu meži, boreālie meži, purvaini meži, pārmitri platlapju meži. Lieguma teritorija iekļauj Ventas rumbas un Manģenes dendroloģisko stādījumu dabas pieminekļus. Natura 2000 teritorija.
Sky
Sky ir pārtikas un nepārtikas preču mazumtirdzniecības ķēde Baltijas valstīs. Darbību Latvijā aizsāka 1998. gadā. Sky ir RXG grupas zīmols, kas pārstāv ne tikai mazumtirdzniecību, bet arī ražošanu. Rīgā ir pieci Sky lielveikali.
Dokšici
Dokšici ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Dokšicu rajona centrs. Kilometru no pilsētas centra atrodas Bjarezinas upes izteka.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēti 1407. gadā kā Lietuvas lielkņazistes miests. 1793. gadā pēc Polijas Otrās dalīšanas pievienoti Krievijas Impērijai. 1812. gada kara laikā tos ieņēma Napoleona karaspēks. 19. gadsimtā Dokšici kļuva par ievērojamu ebreju centru. Starp pasaules kariem Dokšici bija Viļņas apgabala sastāvā, Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā tos ieņēma Sarkanā armija, pēc Vērmahta iebrukuma no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūlijam Ostlandes sastāvā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti.
Pijs IV
Pijs IV (la; dzimis ; pilsoniskais vārds — Džovanni Andželo Mediči (Giovanni Angelo Medici), miris ) bija Romas pāvests no 1559. gada 25. decembra līdz savai nāvei 1565. gada 9. decembrī.
Izvirzījās pāvesta Pāvila III protekcijā. No 1545. līdz 1553. gadam Raguzas arhibīskaps. No 1457. gada bija pāvesta vicelegāts Boloņā. Vadīja Tridentas koncila noslēdzošo daļu.
Timika
Timika ir pilsēta Indonēzijā, Centrālās Papua provinces lielākā pilsēta un Mimikas apriņķa centrs. Izvietojusies Jaungvinejas salā, provinces dienvidaustrumos. Izaugusi kā kalnrūpniecības centrs — pilsētas apkārtnē atrodas vienas no pasaulē lielākajām zelta raktuvēm.
Aida Prēdele
Aida Prēdele (dzimusi 1950. gada 29. novembrī Smiltenē, mirusi 2015. gada 19. jūlijā) bija latviešu žurnāliste, luterāņu mācītāja un politiķe. Bijusi vairāku Saeimas sasaukumu deputāte.
Biogrāfija
A. Prēdele ir beigusi Smiltenes vidusskolu, kā arī Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1974. gadā), iegūstot žurnālistes izglītību. 1993. gadā beidza Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāti, iegūstot teoloģes izglītību.
Padomju laikā strādājusi avīzē „Padomju Jaunatne”, 20. gadsimta 80. gadu beigās Aida Prēdele kļuva par vienu no laikraksta „Padomju Jaunatne” vadošajām žurnālistēm.
Trešās Atmodas laikā sāka rakstīt neatkarīgajai, nacionāli noskaņotai presei, pievērsās kristietībai un atjaunoja kristīgo laikrakstu „Svētdienas Rīts”.
1991. gadā viņu mācītājas amatā ordinēja toreizējais luterāņu baznīcas arhibīskaps Kārlis Gailītis. A. Prēdele kalpoja par mācītāju Drustu, Torņakalna Rīgas Lutera, Cēsu, Rūjienas un Salaspils draudzēs. Dzīves pēdējos gados nekalpoja nevienā draudzē. Bijusi arī baznīcas ērģelniece.
Šķīrusies, uzaudzinājusi dēlu Kristapu.
Politiskā darbība
Padomju gados A. Prēdele bija PSKP biedre no 1982. līdz 1987. gadam. Par izstāšanos no PSKP zaudēja darbu.
Trešās Atmodas laikā iesaistījās Latvijas Tautas frontes darbībā. 1993. gadā iestājās Kristīgi demokrātiskajā savienībā (KDS). No tās saraksta ievēlēta 5. Saeimā, kur vadīja KDS Saeimas frakciju. 1995. gadā ievēlēta 6. Saeimā no Latvijas Zemnieku savienības, Kristīgi Demokrātiskās savienības un Latgales Demokrātiskās partijas kopējā saraksta. 1997. gadā izstājās no KDS un pievienojās „Tēvzemei un Brīvībai”/LNNK Saeimas frakcijai. Nākamajā gadā kļuva arī par šīs partijas biedri. 2002. gadā kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēta.
No 2003. līdz 2007. gadam A. Prēdele bija ievēlēta un darbojās Nacionālajā Radio un TV padomē.
Izdevniecība iŽurnāli
SIA "Izdevniecība iŽurnāli" ir pirmā izdevniecība, kas Latvijā ieviesusi interneta žurnālus un kopš 2009. gada darbojas kā profesionālo žurnālu izdevējs. “Izdevniecība iŽurnāli” izstrādā arī praktiskus materiālus dažādu jomu profesionāļiem, organizē seminārus, vebinārus, konferences, bērnu un jauniešu nometnes, kā arī intelektuāli izklaidējošas komandu saliedēšanas spēles.
Vēsture
iFinanses ir pirmais un lielākais interneta žurnāls par nodokļiem, grāmatvedību un finanšu vadību, kas ik dienu sniedz aktuālo informāciju par izmaiņām normatīvajos aktos, kā arī praktiskus skaidrojumus to piemērošanā. Interneta žurnāls iFinanses ir dibināts 2009. gadā, un kopš 2013. gada decembra iFinanses pie lasītājiem dodas arī papīra formātā, aptverot vēl lielāku žurnāla cienītāju loku.
2017. gada 3. aprīlī klajā tika laists jauns interneta žurnāls iTiesības. iTiesības ir žurnāls par tiesību aktu praktisko pielietošanu, un tas ir ikdienas palīgs gan juristiem, gan personāla un citu struktūrvienību vadītājiem, kas nodarbojas ar juridisko jautājumu risināšanu uzņēmumā. Arī iTiesības kopš 2019. gada janvāra iznāk papīra formātā.
Interneta žurnāla iBizness  atjaunotā versija (iBizness drukātā formātā iznāca no 2015. līdz 2017. gadam) dienas gaismu ieraudzīja 2020.gada 16.aprīlī. iBizness ir interneta žurnāls uzņēmējiem un vadītājiem, kurā var lasīt gan pieredzējušu uzņēmēju intervijas un pieredzes stāstus, gan Latvijas labāko ekspertu skaidrojumus par vadītājiem svarīgiem jautājumiem vadības, mārketinga, personāla, tehnoloģiju, finanšu jomā.
"Izdevniecības iŽurnāli" jaunākais izdevums ir biznesa audiožurnāls iAudio, kurā kopš 2021. gada 31. augusta žurnāli iFinanses, iTiesības un iBizness raksti ir klausāmi arī audio formātā. iAudio ir Latvijā pirmais profesionālais audiožurnāls, kurā tiek apkopoti uzņēmumiem aktuāli un noderīgi skaidrojumi par nodokļu, grāmatvedības, darba tiesību, komerctiesību, kā arī vadības jautājumiem.
Rogovka (Rušonas pagasts)
Rogovka ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 227 km attālumā no Rīgas.
Viņa (2016. gada filma)
"Viņa" (en) ir 2016. gada trilleris, kas balstīts uz Filipa Dižāna romānu Oh.... Filmas režisors ir Pols Verhovens. Galvenās lomas filmā atveido Izabella Ipēra, Lorēns Lafits, Anna Konsinjī, Čārlzs Berlings, Judīte Magra, Virdžīnija Efira un Kristiāns Berkels. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Izabella Ipēra par savu darbu filmā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Tāpat Francija filmu izvirzīja kā savu kandidāti nominācijā "Labākā starptautiskā spēlfilma", tomēr filma nenokļuva fināla nominantu sarakstā.
Mišela Leblanka ir veiksmīga biznesmene, kuru pašas mājās izvaro maskēts uzbrucējs, tomēr Mišela izvēlas par notikušo neziņot policijā.
Svens Neiss
Svens Neiss (nl; []; dzimis Bonheidenā, Beļģijā) ir bijušais Beļģijas riteņbraucējs, kurš svarīgākās uzvaras guvis velokrosa sacensībās.
Neiss piedalījies arī divās Olimpiskajās spēlēs, startējot kalnu riteņbraukšanas (XCO) disciplīnā. 2008. gadā viņš izcīnīja devīto vietu, bet 2012. gadā nefinišēja.
Svena Neisa dēls Tibo Neiss arī ir profesionāls riteņbraucējs, startē velokrosa un šosejas riteņbraukšanas sacensībās.
Ruslans Nakoņečnijs
Ruslans Nakoņečnijs (vai Ruslans Nakonečnijs, uk; dzimis Mariupolē) ir ukraiņu modernās pieccīņas sportists, kas kopš 2015. gada pārstāv Latviju.
Pārstāvējis Doneckas apgabalu, Ukrainā bija izlases otrais numurs. Kopš 2014. gada vidus trenējas un strādā Latvijā, savukārt kopš 2015. gada 1. janvāra sacensībās pārstāv Latviju. Saeima piešķīrusi Latvijas pilsonību par īpašiem nopelniem valsts labā.
Pirmajā starptautiskajā startā, pārstāvot Latviju, izcīnīja uzvaru Pasaules kausa otrajā posmā Ēģiptē. 2015. gada oktobrī Saeima piešķīra Nakoņečnijam Latvijas pilsonību par īpašiem nopelniem valsts labā. Kvalificējies startam.
Augstākos izglītību Nakonečnijs ieguvis Doneckas Nacionālajā Medicīnas Universitātē.
Mantiskā nevienlīdzība
Mantiskā nevienlīdzība, arī materiālā nevienlīdzība ir atšķirības mantiskajā stāvoklī cilvēkiem kādā grupā vai valstī. Visizplatītākā mērvienība nevienlīdzības izmērīšanai ir Džini koeficients. Pārāk liela mantiskā nevienlīdzība tiek uzskatīta par sociālu un ekonomisku problēmu. Mantisko nevienlīdzību rada augsta ienākumu nevienlīdzība. Mantisko nevienlīdzību var mazināt, samazinot ienākumu nevienlīdzību un mainot nodokļu politiku.
Raimunds Lullijs
Dzīves gājums
Pēc tam, kad viņam sapnī atkārtoti parādījies krustā sistā tēls, Ramons Ļuļs pameta karaļa galmu, iestājās franciskāņu ordenī un deviņus gadus esot pavadījis Maļorkas klosteros, iespējams arī Monpeljē Universitātē. Tur viņš studēja latīņu valodu, filosofiju, teoloģiju, dabaszinātnes, medicīnu un tieslietas, kā arī no kāda verga arābu valodu, loģiku un sūfismu. Tolaik viņš arābiski uzrakstīja savus pirmos sacerējumus par Al-Gazali loģiku un enciklopēdisko "Pārdomu grāmatu par Dievu" (1272), kas drīz tika pārtulkotas latīņu un katalāņu valodā.
Lai pievērstu arābus kristietībai, Ramons Lullijs aicināja ieviest arābu valodas mācīšanu Eiropas universitātēs, tikās ar dažādu valstu valdniekiem un Romas pāvestiem. 1311. gadā piedalījās Vjennas koncilā, kas pieņēma lēmumu likvidēt Templiešu ordeni un atbalstīja arābu, aramiešu un ebreju valodas mācīšanu Eiropas universitātēs.
Viņš vairākas reizes ar kuģi devās uz Tunisiju, kuras valdnieks it kā izrādījis interesi par kristietību. Pēdējā brauciena laikā 1314. gadā musulmaņu pūlis viņu nomētāja ar akmeņiem un viņš mira 83 gadu vecumā Palmā, kur tika apglabāts Maļorkas Sv. Franciska baznīcā.
Dubrovnas rajons
Dubrovnas rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Oršas un Ļoznas rajoniem, Mogiļevas apgabala Horku rajonu, kā arī Krieviju.
Rīgas Raiņa vidusskola
Rīgas Raiņa vidusskola ir Rīgas vakara vidusskola, kas atrodas Krišjāņa Barona ielā 71, Centra apkaimē.
Vēsture
Skola izveidota 1927. gadā ar tālaika Latvijas Republikas izglītības ministra un dzejnieka Jāņa Pliekšāna (Raiņa) atbalstu. Pirmsākumos Raiņa skola atradās Rīgas 1. ģimnāzijas telpās Raiņa bulvārī 8, kur mācības varēja organizēt tikai vakaros. Pēc Raiņa nāves 1929. gadā skolai piešķīra viņa vārdu. Raiņa strādnieku jaunatnes ģimnāzijas direktors līdz 1934. gada 15. maija apvērsumam bija Jānis Lieknis.
Pēc Latvijas okupācijas skolu pārdēvēja par '''J. Raiņa strādnieku jaunatnes 8. vakara vidusskolu'''. 1968. gadā skolu pārvietoja uz Grēcinieku ielu, kur mācības notika divās maiņās (dienā un vakarā), bet 1985. gadā vakarskola pārcēlās uz Ģertrūdes ielu 32, bijušajām Natālijas Draudziņas ģimnāzijas telpām.
Vēlāk skolu pārdēvēja par '''Raiņa 8. vakara (maiņu) vidusskolu'''. 2009. gadā skolu pārcēla uz vēsturisko Reinholda Šmēlinga 1883. gadā projektēto pilsētas elementārskolas ēku Krišjāņa Barona ielā 71, kur līdz tam bija atradusies 2. Rīgas pilsētas (Krišjāņa Barona) pamatskola, pēc Otrā pasaules kara Rīgas 18. vidusskola, visbeidzot Rīgas Ļeva Tolstoja krievu vidusskola.
2019. gada 20. jūnijā Rīgas dome līdz ar vairāku citu skolu nosaukumu maiņu nolēma no 2019. gada 1. augusta pārdēvēt skolu par Rīgas Raiņa vidusskolu. 2021. gada 18. februārī Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departaments atbalstīja Rīgas Avotu pamatskolas pievienošanu Rīgas Raiņa vidusskolai.
Izglītības programmas
Pamatizglītības 2. posma (7.— 9. klase) programma (23011112), Speciālās vispārējās vidējās izglītības programma izglītojamajiem ar dzirdes traucējumiem (31015213), Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma (31012012), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011012).
Ventas un Šķerveļa ieleja
Ventas un Šķerveļa ieleja ir dabas liegums Kuldīgas un Saldus novados. Izvietojies Ventas upes un tās pietekas Šķērveļa ielejā; administratīvi ietilpst Skrundas, Nīkrāces un Pampāļu pagastos. Liegums izveidots 1957. gadā, lai aizsargātu izcilu Ventas ielejas un tās pietekas Šķērveļa posmu. Konstatēti vairāki Eiropas Savienības aizsargājamie biotopi, no kuriem nozīmīgākie ir smilšakmens atsegumi, nogāžu un gravu meži, upju straujteces un dabiski upju posmi. Lieguma teritorija ietver vairākus dabas pieminekļus: Ātraiskalns, Gobziņu klintis, Ketleru atsegums, Plieņu atsegums, Šķērveļa akmens, Šķērveļa lejteces dolomīta atsegums, Zoslēnu atsegumi. Lētīžas krastā ir izteiktākā juras perioda brūnogļu iegula Latvijā. Natura 2000 teritorija.
Omānas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas Omānas pilsētas.
Koimbras Pilsētas stadions
Koimbras Pilsētas stadions (pt) ir stadions Portugāles pilsētā Kuimbrā. 2003. gadā uzceltajā stadionā ir 29 744 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada A. Académica de Coimbra OAF. Stadions uzcelts saistībā ar 2004. gada Eiropas čempionāta futbolā izcīņu. Bez futbola sacensībām stadionā notiek arī populārās mūzikas koncerti.
Kristians Vesalainens
Kristians Vesalainens (fi, dzimis ) ir Somijas hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Vesalainens pārstāv NHL komandu Vinipegas "Jets". 2017. gada NHL draftā Vesalainenu ar kopējo 24. numuru pirmajā kārtā izvēlējās Vinipegas "Jets".
Savu profesionālo karjeru 2015. gadā iesācis Zviedrijas hokeja līgas komandā Frölunda HC. Vēlāk spēlējis Somijas hokeja līgas komandās Hemēnlinnas HPK un Oulu "Kärpät". 2018–19. gada sezonu iesācis NHL komandā Vinipegas "Jets", bet noslēdza KHL komandā Helsinku "Jokerit". Nākamajā sezonā atgriezies Ziemeļamerikā un spēlējis "Jets" fārmklubā Manitobas "Moose".
Glāna
Glāna (de) ir 64,3 kilometru gara Gurkas labā krasta pieteka Austrijas dienvidos.
Iztece no Osiaha Tauerna kalniem. Augštecē tek ziemeļaustrumu virzienā, sasniedzot Sanktfeitu pie Lānas, krasi pagriežas uz dienvidiem. Bez Sanktfeitas, upes krastos atrodas Feldkirhene Karintijā un Klāgenfurte. Augšpus Klāgenfurtes, upes kreisajā krastā romiešu pilsētas Virunas drupas.
Ķēde
Ķēdes, kuras bija veidotas no metāla gredzeniem, tika izmantotas jau vismaz 225 gadā p.m.ē., kā arī Leonardo da Vinči bija skices, kurās redzamas rullīšu ķēdes.
STRABAG
STRABAG SE ir lielākais būvniecības uzņēmums Austrijā un viens no lielākajiem būvniecība uzņēmumiem Eiropā. Galvenais birojs atrodas Vīnē.
Uzņēmums aktīvi darbojas savos mājas tirgos Austrijā un Vācijā, kā arī visās Centrālās, Austrumu un Dienvidaustrumeiropas valstīs, atsevišķos tirgos Rietumeiropā, Arābijas pussalā, kā arī Kanādā, Čīlē, Ķīnā un Indijā. Šajos tirgos STRABAG ir meitasuzņēmumi vai darbojas uz projekta pamata.
STRABAG SE akcijas tiek kotētas Vīnes biržā. 2017. gada janvārī lielākie akcionāri bija: UNIQA / Raiffeisen (27,5 %), Haselšteineru ģimene (26,4 %) un Rasperia Trading Ltd. (25,9 %, pieder Krievijas uzņēmējam Oļegam Deripaskam). 13,5 % akciju ir brīvā apritē.
Vēsture
Uzņēmuma pirmsākumi ir divos uzņēmumos: Lerchbaumer, ko Austrijā 1835. gadā dibināja Antons Lerhbaumers (Anton Lerchbaumer) un kas kopš 1954. gada bija pazīstams kā ILBAU, un Strassenwalzenbetrieb, kas dibināts Vācijā 1895. gadā, no 1930. gada bija pazīstams kā STRABAG AG, un 1965. gadā Austrijā izveidojas meitas uzņēmumu.
1987. gadā tika dibināta ILBAU pārvaldītājsabiedrība BAU HOLDING AG, kas 1990. gada veica sākotnējo publisko piedāvājumu Vīnes biržā.
1998. gadā BAU HOLDING AG vairākuma īpašnieks BIBAG Bauindustrie -, Beteiligungs - und Verwaltungs-Aktiengesellschaft pārņēma Vācijas uzņēmuma STRABAG AG (bāzēts Ķelnē) kontrolpaketi. BAU HOLDING AG kļuva par grupas galveno operatīvo uzņēmumu, ILBAU un Ķelnes STRABAG AG kļuva par māsas uzņēmumiem. 1999. gadā Austrijas STRABAG pilnībā pārņēma uzņēmumu STUAG, kas tika svītrots no Vīnes biržas.
2000. gadā pārvaldītājsabiedrība Bauholding STRABAG sāka spēcīgu zīmola stratēģiju visā Eiropā, apvienojot visu biznesu ar pamatzīmolu STRABAG. Austrijā ILBAU un STUAG tika apvienoti uzņēmumā ar nosaukumu STRABAG AG. 2001. gadā Bauholding STRABAG kļuva par Ķelnes uzņēmuma STRABAG AG vairākuma akcionāru un mātesuzņēmumu. 2002. gadā STRABAG AG iegādājās uzņēmumu Deutsche Asphalt Group. 2003. gads tika izpirkts BAUHOLDING STRABAG AG, un pārtraukta akciju kotēšana Vīnes biržā. 2004. gada oktobrī BAUHOLDING STRABAG AG juridiskais statuss tika mainīts uz Societas Europaea (SE), tādējādi turpmāk uzņēmuma nosaukums bija BAUHOLDING STRABAG SE. 2005. gadā STRABAG grupa ieguva ievērojamu WALTER-BAU Group daļu, tai skaitā daļu no DYWIDAG grupas, HEILIT+WOERNER un Štutgartē bāzētā ''Ed. Züblin AG'' kapitāldaļu kontrolpaketi. Tas palielināja grupas ražošanas apjomu par aptuveni 2,3 miljardiem eiro, vienlaikus nodrošinot aptuveni 5700 darba vietas.
2006. gadā pārvaldītājsabiedrība BAUHOLDING STRABAG AG tika pārdēvāta par STRABAG SE, un tai pievienota FIMAG. 2006. gada 1. martā Vācijas STRABAG AG ēku būvniecības un civilās inženierijas segmenti tika pārdoti ''Ed. Züblin AG''. 2007. gada aprīlī tika paziņots, ka par STRABAG SE trešo stratēģisko pamatakcionāru kļuvis Rasperia Trading Limited, kas pieder Krievijas uzņēmējam Oļegam Deripaskam. Šajā kontekstā STRABAG SE palielināja pamatkapitālu par 25 miljoniem akciju no 70 miljoniem līdz 95 miljoniem akciju. Citi STRABAG SE akcionāri arī pārdeva nelielu daļu no savām akcijām Rasperia Trading Limited. 2007. gada 19. oktobrī STRABAG SE veica sākotnējo publisko piedāvājumu Vīnes biržas primārā tirgus segmentā. Akcijas tika piedāvātas par 47 eiro gabalā, līdz ar to STRABAG SE ieguva 893 miljonus EUR. 2008. gadā tika iegādāti uzņēmumi Adanti SpA (Itālija), KIRCHNER Holding GmbH (Vācija), F. Kirchhoff AG (Vācija) un Deutsche Telekom Immobilien und Service GmbH (Vācija), kas veicināja ražošanas apjoma pieaugumu par 2,0 miljardiem eiro.
2012. gadā STRABAG reorganizēja valdes pienākumus ģeogrāfiski, nevis būvniecības segmentos. Tika dibināta darba grupa STRABAG 2013ff. 2014. gadā Rasperia Trading Ltd. palielināja daļu STRABAG SE līdz 25 % + 1 akcija. STRABAG savā transporta infrastruktūras biznesā Vācijā ieviesa vienotu zīmola identitāti. 18 meitas uzņēmumi, tostarp HEILIT+WOERNER, Hermann Kirchner un F. Kirchhoff, tika pārdēvēti vai apvienoti. 2016. gada aprīlī tika noslēgts akciju pirkšanas līgums ar ''Ed. Züblin AG'' mazākuma akcionāriem. Tādējādi STRABAG grupa palielināja savu daļu Züblin no 57,3 % līdz 100 %. STRABAG SE pamatkapitāls tika samazināts līdz 110 miljoniem eiro, izņemot pašu akcijas. 2017. gada decembrī Vācijas STRABAG AG kļuva par grupas 100 % meitas uzņēmumu.
Grupas struktūra
STRABAG SE ir organizēts četros segmentos:
STRABAG Latvijā
Latvijā grupu pārstāv SIA STRABAG, kas pieder Vācijas STRABAG AG uzņēmumam Ķelnē. SIA STRABAG ir bāzēts Engures novada Milzkalnē, un tas ir viens no lielākajiem ceļu būves uzņēmumiem Latvijā.
SIA STRABAG nodarbojas galvenokārt ar ceļu, komerciālo, industriālo būvju un lidlauku infrastruktūras izbūvi, rekonstrukciju un remontu. Tas arī veic sporta, atpūtas, vides un citu speciālo būvju celtniecību un remontu. Uzņēmumam ir vairākas asfalta ražotnes. SIA STRABAG ir laboratorijā, kurā veic būvniecības materiālu kvalitātes pārbaudes.
Uzņēmums ir dibināts 1993. gada 28. janvārī kā SIA Šlokenbeka. 1999. gadā SIA Šlokenbeka 25 % kapitāldaļu daļu iegādājas Vācijas uzņēmums BECKER BAU GmbH.& Co.KG un 25 % NORDDEUTSCHE MISCHWERKE GmbH. 2004. gadā vācu īpašnieki palielināja savas daļas, un katram uzņēmumā piederēja 39,89 % kapitāldaļu. 2006. gadā 41,04 % piederēja BECKER BAU GmbH.& Co.KG un 41.04 % DEUTAG Verwaltung GmbH.& Co.KG.
2011. gadā abus lielākos īpašniekus iegādājās Vācijas koncerns STRABAG AG, kas arī kļuva par SIA Šlokenbeka lielāko īpašnieku. 2012. gada 2. janvārī SIA Šlokenbeka nosaukums tika mainīts uz SIA STRABAG.
2023. gada 9. maijā pēc mātes uzņēmuma Vācijas STRABAG AG lēmuma tika sākts SIA STRABAG likvidācijas process.
Espo "Honka"
Honka ir Somijas futbola klubs no Espo. Dibināts 1957. gadā, spēlē Veikkausliiga, Somijas futbola čempionāta augstākajā līgā.
Roberts Kočarjans
Roberts Sedraki Kočarjans (hy, dzimis ) ir Armēnijas politiķis, no 1998. līdz 2008. gadam bija Armēnijas prezidents, bet pirms tam, no 1994. līdz 1997. gadam, bija Kalnu Karabahas prezidents.
Roberta Kočarjana prezidentūras laikā, 1999. gadā bruņoti cilvēki iebruka Armēnijas parlamentā un nogalināja tā brīža Armēnijas premjerministru Vazgenu Sargsjanu un parlamenta vadītāju Karenu Demirčjanu. Abi bija Kočarjana politiskie pretinieki, tāpēc opozīcijas partijas vainoja viņu šī uzbrukuma noorganizēšanā. 2018. gadā Kočarjans tika apcietināts par Armēnijas prezidenta 2008. gada vēlēšanu krāpniecību. 2008. gadā pēc vēlēšanu rezultātu pasludināšanas, vardarbīgās sadursmēs tika nogalināti 9 protestētāji un viens policists.
Bulgārijas basketbola izlase
Bulgārijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Bulgāriju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
Izlases lielākais panākums ir sudraba medaļa 1957. gada Eiropas čempionātā.
Pašlaik (2021. gada augusts) Bulgārijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 50. vietu.
Fākas ezers
Fākas ezers (de) ir 2,2 km2 liels saldūdens ezers Austrijas dienvidos uz dienvidaustrumiem no Fillahas. Atrodas Dravas upes ielejā uz ziemeļiem no Karavanku grēdas, iepretim Mitāgskogelam. Ezers ir populāra atpūtas vieta. Pie ezera katru gadu notiek European Bike Week - plaši apmeklēts (200 000 cilvēku 2018. gadā) baikeru festivāls.
Robins Hanzls
Robins Hanzls (cz, dzimis ) ir čehu hokejists, spēle uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) Hanzls pārstāv KHL komandu Maskavas "Spartak". Iepriekš Hanzls ir spēlējis Čehijas Ekstralīgas komandā HC Litvinov un Kontinentālā hokeja līgas klubā Ņižņekamskas "Ņeftehimik".
Čehijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2017. gada Pasaules čempionātā.
Pēteris Altenbergs
Pēteris Altenbergs (de, īstajā vārdā Rihards Englenders (de); dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes austriešu rakstnieks un dzejnieks 19. gadsimta beigu/20. gadsimta sākuma Vīnē. Kopā ar Arturu Šnicleru, Fēliksu Zaltenu, Hugo Hofmanstālu un Kārli Krausu ietilpa "Jaunās Vīnes" (Jung-Wien) mākslinieku grupā. Pētera Altenberga darbus savos darbos izmantojuši Albans Bergs un Hanss Eislers.
Ivans Lapikovs
Ivans Lapikovs (ru; dzimis, miris ) bija PSRS un Krievijas teātra un kino aktieris, PSRS Valsts prēmijas laureāts (1979), KPFSR Tautas skatuves mākslinieks (1974), PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1982).
Dzīvesgājums
Kino darbojies no 1954. gada. Popularitāti viņam atnesa filma "Priekšsēdētājs". No nozīmīgākajām minamas lomas filmās "Andrejs Rubļovs" (Kirils), "Klusuma minūte" (1971), "Viņi cīnījās par Dzimteni" (1975), "Mūžīgais aicinājums" (Вечный зов, TV seriāls) u. c. Četrdesmit gadu laikā Ivans Lapikovs filmējies vairāk nekā septiņdesmit kinolomās.
Lapikovs mira 1993. gadā 2. maijā, uzstājoties karavīru priekšā vienā no Piemaskavas karavīru nodaļām. Apglabāts Maskavā, Vagaņkovas kapsētā.
Vecumi (stacija)
Vecumi bija dzelzceļa stacija līnijā Ieriķi—Abrene Balvu novada Vecumu pagastā. Saglabājusies stacijas ēka.
Vēsture
Izveidota līdz ar Pitalovas—Sitas dzelzceļa būvi 1902. gadā kā Marienhauzenas stacija 6 km attālumā no Viļakas, 1921. gadā to pārdēvēja par Vecumu staciju. Vācu okupācijas laikā atkal pārdēvēta par Marienhausen. Starpkaru laikā tika uzbūvēta koka vienstāvu stacijas ēka, kura nopostīta Otrā pasaules kara laikā. Padomju gados uzbūvēta divstāvu silikātķieģeļu ēka.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Vecumu stacija kļuva par robežstaciju, no 1993. līdz 2001. gada 1. jūlijam kursēja pasažieru vilcieni Rīga—Pļaviņas—Gulbene—Vecumi. 2002. gada 2. augustā dzelzceļš tika oficiāli slēgts, sliedes demontēja 2009. gadā.
Zane Oliņa
Zane Oliņa ir latviešu pedagoģe.
1998. gadā ieguvusi Fulbraita stipendiju studijām ASV. Ieguvusi izglītības zinātņu maģistra (Med) un doktora (PhD) grādu mācīšanās un mācību tehnoloģiju specialitātē (Arizonas Universitātē, ASV).
No 2007. gada oktobra līdz 2011. gada vasarai Zane Oliņa bija programmas "Iespējamā misija" direktore. Kopš 2011. gada rudens – "Iespējamās misijas" valdes locekle.
Zane Oliņa piedalījās Skola2030 projekta komandā un no 2016. gada novembra darbojās kā ESF projekta "Kompetenču pieeja mācību saturā" mācību satura ieviešanas struktūrvienības vadītāja Atstāja šo amatu 2022. gada maijā.
Bēnes muiža
Bēnes muiža (de) bija Zemgales muiža, kas atradās mūsdienu Dobeles novada Bēnes pagasta Bēnē. Muižas apbūve ir vietējas nozīmes 19. gadsimta otrās puses arhitektūras piemineklis. Atsevišķi arhitektūras pieminekļi ir arī Bēnes muižas kungu māja, kā arī netālās Bēnes dzirnavas. Valsts aizsardzībā atrodas arī Bēnes aleja.
Vēsture
Bēnes muiža nodibinājās 16. gadsimta beigās, kad sabruka Livonijas ordenis un izveidojās Kurzemes hercogiste. 1597. gadā Kurzemes hercogistes galma padomnieks Dr. Bergs muižu saņēma no Kurzemes hercoga Frīdriha lietošanā līdz ar tiesībām uz būvkokiem un malkas kokiem no kroņa meža.
1633. gadā Polijas karalis Vladislavs Bēni uzdāvināja par dzimtīpašumu, jo tajā laikā Kurzemes un Zemgales hercogiste pastāvēja kā vienots suverēns Polijas-Lietuvas lēnis.
19. gadsimta sākumā muiža piederēja Mēdemu dzimtai, grāfa Frīdriha fon Mēdema īpašumā bija Vecauces un Elejas pilis, kā arī Jaunauces, Ķeveles un Vītiņu muižas.
1873. gadā atklāja Jelgavas—Mažeiķu dzelzceļa līniju, kas deva impulsu Bēnes attīstībai. Tolaik muiža piederēja Reku dzimtai. Barons Augusts fon der Reke uzcēlis muižas kungu māju neogotikas stilā no 1876. līdz 1878. gadam. Projekta autors bijis Pēterburgas arhitekts Johans Frīdrihs Šlups (Иван Федорович Шлупп, 1845—1900).
1905. gada revolūcijas laikā pils tika nodedzināta. Pēc tam atjaunota vienkāršāka un nedaudz mazāka.
Pēdējais muižas īpašnieks bija barons Leo fon Birkenštadts.
1920. gadā pēc agrārreformas muižas zeme tika sadalīta jaunsaimniecībās, bet muižas pils iznomāta Otto Valdemāram Gailītim. Nopostītu un panīkušu saimniecību, kura tolaik tika saukta par Bēnes Kulturālo centru, viņš pārvērta paraugsaimniecībā, saņemot par to valdības apbalvojumus. Pēc viņa ierosmes uzsāka cukurbiešu audzēšanu, ierīkoja tiem laikiem modernāko pienotavu Baltijā un sāka Bēnes elektrifikāciju.
Pilī pašreiz atrodas Bēnes pagasta pārvalde, doktorāts un bāriņtiesa. Darbojas arī vēlāk piebūvētais Tautas nams.
Literatūra
Māra Horna. Bēnes muiža. Dokumentāls romāns par Bēnes pils pēdējā īpašnieka Fridriha Georga von Birckenstaedta (1836—1905) dzīvi./ Jelgava, 2020. 154 lpp. — ISBN 978-993-4893-001.
Rogozas (Ilzeskalna pagasts)
Rogozi (arī Rogozas) ir ciems Ilzeskalna pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Mazazars, Pujatu ezers.
Aina Nagobads-Ābola
Aina Nagobads-Ābola (dzimusi, mirusi ) bija viena no pirmajām un ilggadīgākajām atjaunotās Latvijas diplomātēm. Ārkārtējā un pilnvarotā vēstniece Francijā, Spānijā un Portugālē.
Dzīvesgājums
1944. gada rudenī viņu kopā ar universitātes slimnīcas personālu evakuēja uz Vāciju. Beidza Tībingenes Universitātes (Vācija) Medicīnas fakultāti (1949). Precējusies 1949. gadā ar Guntaru Ābolu (1921—2015), bērni — Jānis (1951 I), Ingrīda (1951 XII). Kopā ar ģimeni dzīvoja Marokā (1951—1954), no 1954. gada Parīzē, strādāja vīra naftas industrijas uzņēmumā.
Latvijas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs Anatols Dinbergs 1990. gada martā iecēla Ainu Nagobads-Ābolu par Latvijas Republikas goda konsuli Francijā.
No 1991. gada decembra līdz 1997. gada maijam viņa bija ārkārtējā un pilnvarotā Latvijas vēstniece Francijā, vienlaikus nerezidējošā vēstniece Spānijā no 1993. gada aprīļa līdz 1997. gadam un nerezidējošā vēstniece Portugālē līdz 1998. gadam.
Vēlāk viņa bija starptautiskās diplomātiskās akadēmijas Parīzē valdes locekle (1992—1997), Latvijas pastāvīgā pārstāve pie UNESCO (1992—2000). 2000. gada janvārī viņai piešķirts pārstāvniecības UNESCO padomnieces goda statuss. 1998. gadā viņa ievēlēta par Latviešu apvienības Francijā goda prezidenti, ir Augstākās izglītības starptautiskās sieviešu organizācijas valdes locekle (no 1993. gada), Francijas un Latvijas apvienības goda biedre. 2011. Latvijas Zinātņu akadēmijas goda biedre.
Nezināmā
"Nezināmā" (ru ) ir krievu gleznotāja Ivana Kramskoja (1837—1887) glezna, kas tapusi 1883. gadā. Gleznā attēlotā sieviete, kuras identitāte nav zināma, parādīta kā sieviete ar "klusu spēku un atklātu skatienu". Tas ir viens no zināmākajiem Krievijas mākslas darbiem, lai gan, kad glezna pirmo reizi tika izstādīta, vairāki kritiķi bija sašutuši un nosodīja gleznu, kurā viņi saskatīja augstprātīgu un amorālu sievieti. Tās popularitāte pieaugusi mainoties sabiedrības gaumei.
Glezna atrodas Tretjakova galerijā, Maskavā, bet tās agrāka versija, arī tapusi 1883. gadā, izstādīta Kunsthalle Kiel muzejā Vācijā.
Apraksts un kritiķu atsauksmes
"Nezināmā" apvieno elementus no tematisku darbu un portretu glezniecības tradīcijām mākslā. Sieviete tērpusies melnā kažokādu un samta mētelī, kažokādas cepurē un ādas cimdos. Sieviete sēž atklātā karietē uz Aņičkova tilta Sanktpēterburgā.
Mākslas vēsturniekiem nav izdevies noskaidrot viņas identitāti. Kramskojs gleznu nosaucis "Nezināmā" un nav pieminējis gleznā attēloto sievieti nevienā no savām vēstulēm vai dienasgrāmatām, kā rezultātā radās daudz spekulāciju un gleznas mīklainā reputācija.
Portrets tapa Kramskoja dzīves beigās. Jaunībā Kramskojs bija dumpinieks pret akadēmisko mākslu, viņš tika izslēgts no Ķeizariskās mākslas akadēmijas. Viņš bija arī viens no peredvižņiku kustības dibinātājiem un vadoņiem. Tomēr dzīves pēdējā posmā, kad tapa "Nezināmā" (1883. gadā), viņš bija slavens mākslinieks un strādāja augstākajā patronāžas līmenī, radot cara Aleksandra III un viņas sievas Marijas Fjodorovnas portretus.
Tomēr "Nezināmās" portrets savā pirmajā izstādē izraisīja sensāciju, kas vairāk bija temata izvēles jautājums kā darba estētika. Vairāki kritiķi uztvēra attēloto sievieti kā prostitūtu. Kāds kritiķis aprakstīja gleznu kā "koķetes karietē" attēlojumu, bet cits minēja "provokatīvi skaistu sievieti, visu samtā un kažokādās, uzmetot tev vīpsnājoši juteklisku skatienu no luksusa karietes — vai tā nav viena no lielpilsētu smakām, kas ļauj nicināmām sievietēm tērpties drānās, kas iegādātas par viņu sievietes šķīstuma cenu ielās". Kramskojs atzīmēja, "Daži cilvēki ir teikuši, ka nav zināms, kas ir šī sieviete. Vai viņa ir cienījama vai arī viņa sevi pārdod? Bet viņas iekšienē ir vesels laikmets."
Pāvels Tretjakovs atteicās iegādāties gleznu savai galerijai. Tomēr tās popularitāte ātri pieauga, daļēji tāpēc, ka grēka skaistums kļuva par populāru tēmu nākamās paaudzes Krievijas mākslinieku vidū. Tā tikusi aprakstīta kā "neierasti spoža, blīvi gleznota un atbrīvota. Kramskojs skaidri centās izcelties ar savu izcilo glezniecisko meistarību."
Glezna tikusi izmantota dažu Ļeva Tolstoja romāna "Anna Kareņina" izdevumu vāka noformējumam. 2008. gadā Gugenheima muzeja kuratore Valērija Hilingsa novēroja, ka "Daudzi cilvēki uzskata, ka viņa ir kā Anna Kareņina. Viņai piemīt tā īpašā sajūta, tas īpašais krieviskums".
Jaunmuiža (Dundagas pagasts)
Jaunmuiža (agrāk arī Jaunāmuiža) ir ciems Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumu daļā Šlīteres Zilo kalnu kraujas malā pie autoceļa P125 12 km no pagasta centra Dundagas, 45 km no novada centra Talsiem un 154 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Dundagas Jaunāsmuižas (Neuhof) pusmuižas centru.
Zemā Zemes orbīta
Par Zemo Zemes orbītu jeb LEO (en) dēvē orbītu, kas ap Zemi atrodas no 160 līdz 2000 kilometru augstumā virs jūras līmeņa. Turpretim augstumā, kas ir lielāks par 2000 km virs jūras līmeņa, sākās vidējā Zemes orbīta.
Šāds zemās Zemes orbītas augstumu intervāls ir noteikts tāpēc, ka visi dabīgie vai mākslīgie ķermeņi, kas nonāktu orbītā ap Zemi zemāk par 160 km, sāktu izjust pastiprinātāku orbitālo pagrimumu un neizbēgami sāktu krist lejup planētas atmosfērā, jo orbītas līdz 160 km augstumā virs jūras līmeņa nav pietiekoši stabilas, lai noturētu attiecīgo ķermeni pastāvīgā un ilgstošā orbītā ap Zemi. Tomēr jebkurā gadījumā, lai attiecīgais ķermenis varētu noturēt stabilu orbītu virs 150 km atzīmes, tam kā minimums orbītā ap Zemi ir jāpārvietojas ar ātrumu 7,8 km/s jeb 28 130 km/h, līdz ar to pie šādiem nosacījumiem visi ķermeņi, kas atrodas zemajā Zemes orbītā, vidēji apriņķo Zemi starp 88 un 127 minūtēm.
Melnezers (Ērģemes pagasts)
Melnezers ir noteces ezers Valkas novada Ērģemes pagasta ziemeļos, 5 kilometrus uz ziemeļiem no Ērģemes.
Ezers ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.
Notinghilla
"Notinghilla" (en) ir 1999. gada ASV un Apvienotās Karalistes romantiska komēdija, kuras režisors ir Rodžers Mičels. Galvenās lomas atveido Hjū Grānts, Džūlija Robertsa, Hjū Bonevils, Emma Čambersa un Džeimss Dreifuss. Filmas pirmizrāde notika.
Vienkārša grāmatnīcas īpašnieka dzīve mainās brīdī, kad viņš satiek slavenāko filmu zvaigzni pasaulē.
Čārlzs Voits
Čārlzs Ādolfs Voits (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu tenisists, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Voits 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja tenisa vīriešu vienspēļu turnīrā. Šajā turnīrā viņš pirmajā kārtā zaudēja amerikānim Bezilam de Garmendijam un turpmāko cīņu neturpināja.
Valters Gropiuss
Valters Ādolfs Georgs Gropiuss (de; dzimis, miris ) bija vācu/amerikāņu arhitekts, Bauhaus pamatlicējs.
Tiek uzskatīts par vienu no modernās arhitektūras agrīnajiem meistariem (kopā ar Ludvigu Mīsu van der Roi, Frenku Loidu Raitu un Lekorbizjē). Gropiuss ir dažādu ēku projektu autors (vai viens no projekta autoriem), tai skaitā Pan Am Building debesskrāpja, Bagdādes universitātes ēkas, Fagus fabrikas ēkas, Džona Kenedija federālās ēkas.
Kleistu muiža
Kleistu muižiņa, agrāk Kleistes muiža (de) ir 18. gadsimtā celta rīdzinieku ārpilsētas muiža Kleistu ielā 37 Kleistu apkaimē Pārdaugavā. Valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi Nr. 6615 un Nr. 6617 (kungu māja).
Kleistu muižas kungu māja ir vienstāvu ēka guļbūves konstrukcijā uz augstiem mūra pamatiem ar mansarda jumtu. Celtnei ir barokāls apveids, ēkas galos pildrežģu konstrukcijas zelmiņi. Vēlāk kungu māja apšūta ar spundētiem dēļiem, kur pie ieejas uzbūvēts lievenis klasicisma stilā ar lēzenu frontonu, ko balsta divi kolonnu pāri.
Vēsture
Rakstītos avotos muiža pirmoreiz minēta Zviedru Vidzemes laikā 1638. gadā kā pulkveža Hansa Berga īpašums. Tajā laikā tā saukta par Kleissenhof vai Bergshoff, vēlāk Kleistenhof. 1662. gadā tā ieķīlāta tirgotājam Johanam fon Šulcenam (Johann von Schultzen). 1754. gadā muižu nopirka Rīgas birģermeistars Georgs Kristofs Andrēe (Georg Christoph Andreä), 1764. gadā to ieguva rātskungs Gothards fon Fēgezaks (Vegesack, 1723—1792) un lika uzcelt pašreizējo kungu māju. Kleistu muižā kā Fēgezaka dēla mājskolotājs pēc 1768. gada dzīvoja Johans Kristofs Broce. 1793. gadā tapis Broces zīmētais Kleistu muižas attēls, kas atspoguļo tā laika muižas ainavu. 18. gadsimta beigās muižā bija kungu māja, ērbērģis un nomnieka nams, kurā 19. gadsimta sākumā dzīvoja Kleistu muižas nomnieki brāļi Andrejs un Georgs Dumpji. 1844. gadā Kleistu muižas mantinieki zemes sadalīja četrās daļās un iznomāja zemkopjiem un lopkopjiem. Kleistu muiža aizņēma pēc platības lielu (1352 ha), bet reti apdzīvotu, pļavām un mežu puduriem klātu līdzenumu. Latvijas armijas Pārdaugavas uzbrukuma operācijas laikā 1919. gada 3. novembrī 8. Daugavpils pulka rotas ieņēma Kleistu muižu un izveidoja fronti līdz Spilves pļavām. Pēc 1920. gada zemes reformas 1921. gadā muižas kungu māja tika atstāta tās agrākajām īpašniecēm Konstancei un Elenai fon Šulcēm, bet muižas saimniecības ēkas iznomāja Oto Īvānam, kas tajās ierīkoja piena ražošanas un pārstrādes uzņēmumu. Uz Kleistes muižas zemes 1923. gadā Augusts Kirhenšteins izveidoja Latvijas Universitātes Seruma staciju. 1924. gadā Kleistes muiža tika iekļauta Rīgas pilsētas robežās.
Pēc Otrā pasaules kara muižas ēkas 1946. gadā tika piešķirtas LZA Mikrobioloģijas institūtam (tagadējam RSU Augusta Kirhenšteina Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūtam), kas muižas kungu mājā iekārtoja dzīvokļus. Kārniņu jumts tika nomainīts pret skārda jumtu, bet barokālie sīkrūšu logi ar standarta logiem, kā arī pārveidoti iekštelpu interjeri. Blakus bijušajai kungu mājai atrodas dižozols (apkārtmērs 5,3 m). Otrs Kleistu muižas dižozols ir pie Biomedicīnas pētījumu un studiju centra ēkas, bet trešais pie RSU Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūta.
Apraksts
Muižas kungu nams ir vienstāva koka guļbūve ar mansarda jumtu un ārkārtīgi greznu interjeru. Zelmiņi veidoti pildrežģa tehnikā. Jaunās ēkas pamatos ir iemūrēti akmens kaluma fragmenti ar putti figūriņām un kolonniņu detaļām. Nama apakšstāva griesti bija ar ģipša segumu un stuka rotājumiem, sienas klātas ar apgleznotu audumu - zālē ar Itālijas ainavām, viesistabā ar augļu un puķu kompozīcijām, kādā no viesistabām virs durvīm attēloti Daugavā būvētie dambji. Ēdamistabas sienas greznoja meža ainavas. Telpās bija ar safjānādu pārvilktas mēbeles, venēciešu un holandiešu spoguļi. Guļamistabas atradās augšstāva mansardos. Sienas virs cokola klājušas auduma tapetes. Telpas rekonstrukcijas planšetē attēlota arī 18. gadsimta vidū un otrā pusē populārā ar zemglazūras kobalta zilo krāsu holandiešu flīzīšu tradīcijās apgleznotā podiņu krāsns. Durvis greznas, ar aplikatīvu klasicisma dekoru. Zelmiņi veidoti pildrežģa tehnikā. 19. gadsimta sākumā celtne tika apšūta ar dēlīšiem, izbūvēts lievenis ar kolonnām. Pēc Otrā pasaules kara ēkā tika veikti vairāki nekvalitatīvi remonti, pilnībā mainot iekšējo plānojumu un izveidojot jaunas ieejas.
Animatiks
Animatiks (en) ir animēts kadru plāns, kuru papildina skaņas dizains. Animatiks būtībā ir kustīgu attēlu virknējums, kuru var veidot ar skicēm, objektiem vai datorgrafiku.
Animatika galvenais uzdevums ir izprast filmas vispārējo kustību un laika plūsmu, lai filmas maketa veidā pārliecinātos par projekta idejas nolasāmību un uzlabojumu nepieciešamību pirms filmas realizācijas uzsākšanas. Šos uzdevumus idejiski veic arī kadru plāns, tomēr tā ir viena lieta, skatīties uz nevainojamu un strukturētu sižeta zīmējumu sēriju, kad to uztveršanai un novērtēšanai ir atvēlēts visas pasaules laiks. Pavisam cita lieta ir ņemt šos pašus zīmējumus un redzēt tos galīgajā kontekstā, kad tie reāllaikā tiek projicēti uz ekrāna.
Ir vairāki iemesli, kādēļ animatiku izveide ir izdevīga filmu projektu izveidē.