cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 2001. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Igors Troickis, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Māris Verpakovskis 39'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Vīts Rimkus 73') — Marians Pahars, Aleksandrs Jeļisejevs (Andrejs Štolcers 55').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Valērijs Ivanovs (Artūrs Zakreševskis 77'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Vladimirs Koļesņičenko (Mihails Miholaps 46'), Vīts Rimkus (Aleksandrs Jeļisejevs 66'), Marians Pahars, Andrejs Štolcers.
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins (Artūrs Zakreševskis 69') — Imants Bleidelis, Juris Laizāns, Valērijs Ivanovs, Vitālijs Astafjevs (Andrejs Štolcers 67'), Andrejs Rubins — Marians Pahars (Mihails Miholaps 72').
🇱🇻 latvia: Andrejs Piedels — Viktors Lukaševičs, Artūrs Zakreševskis, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 78'), Igors Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Marians Pahars (Vladimirs Koļesņičenko 80'), Māris Verpakovskis (Andrejs Štolcers 60').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Viktors Lukaševičs, Artūrs Zakreševskis, Mihails Zemļinskis, Igors Korabļovs — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 76'), Igors Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Mihails Miholaps 85') — Marians Pahars (Oļegs Blagonadeždins 80'), Andrejs Štolcers (Vladimirs Koļesņičenko 70').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs (Artūrs Zakreševskis 81'), Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Viktors Lukaševičs (Oļegs Blagonadeždins 65') — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 74'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs (Igors Stepanovs 69'), Andrejs Rubins (Vladimirs Koļesņičenko 71') — Marians Pahars, Māris Verpakovskis (Andrejs Štolcers 60').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Artūrs Zakreševskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Vladimirs Koļesņičenko 75'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Viktors Dobrecovs 82') — Marians Pahars, Māris Verpakovskis.
Jūras transgresija
Jūras transgresija (no la "pāri iet") ir ģeoloģisks process, kurā paaugstinās jūras līmenis, krasta līnija pārvietojas uz augstākām vietām, izraisot sauszemes applūšanu. Transgresija var rasties sauszemes nogrimšanas vai jūras baseina piepildīšanās ar ūdeni (vai samazinoties baseina tilpumam) rezultātā.
Transgresijai pretējs process ir regresija, kurā jūras līmenis pazeminās attiecībā pret sauzsemi, un agrākais jūras dibens nosusinās.
Transgresiju un regresiju var izraisīt tektoniski notikumi, piemēram, kalnu veidošanās, dažādas klimata maiņas, piemēram, ledus laikmeti, vai izostaziskas izmaiņas pēc ledāja nokušanas.
Spilgtākais piemērs transgresijai ir krīta periodā jūras dibena izplešanās, kā rezultātā Atlantijas okeāns kļuva seklāks. Tā kā samazinājās pasaules okeāna baseina tilpums, tad jūras līmenis cēlās visur. Lielu sauszemes daļu vietās Ziemeļamerikā, Eirāzijā un citur izveidojās jaunas jūras. Jūras regresijas piemērs ir pleistocēna ledus periodi, kuru laikā ledājos uzkrājās okeānu ūdens. Rezultātā jūras līmenis nokritās par 120 metriem, atsedzot Bēringa zemes tiltu starp Āziju un Aļasku.
Liecības par transgresiju vai regresiju senatnē var iegūt, pētot nogulumiežu facijas, jo nogulumu sastāvs atšķiras dažādos procesos. Piemēram, rupji smilšu graudi nosēžas krastu tuvumā, augstu enerģiju vidē; savukārt smalkas daļiņas, tādas kā dūņas vai karbonātu dubļi, nosēžas tālāk no krasta, dziļumā, mazāk kustīgos ūdeņos. Tadējādi par transgresiju var spriest, ja nogulumos virs rupjākām daļiņām seko slāņi ar smalkākām daļiņām. Regresijas gadījumos ir pretēji: dziļūdens facijas mainās uz piekrastes facijām. Regresijas nosēdumu augšējos slāņus var ietekmēt vēlāka erozija, tāpēc reizēm tie tiek izjaukti.
Vārds
Latviešu valodā ar vārdu apzīmē arī īpašvārdu, kas ir lietvārds, kas nosauc vienu konkrētu cilvēku (personvārds), vietu (vietvārds), reliģisku būtni (teonīms), mājdzīvnieku (zoonīms) vai citu referentu, piemēram, Jānis, Pēteris, Valmiera...
Bez papildu konteksta ar cilvēka vārdu parasti saprot vecāku doto vārdu, ar citiem ģimenes locekļiem kopīgo vārdu parasti sauc par uzvārdu. Ja jākonkretizē, ka runa ir tieši par vecāku doto vārdu, to mēdz saukt arī par priekšvārdu.
Lietvārdu vārdšķiras ietvaros īpašvārdus pretnostata sugasvārdiem.
Sarkanā feja
Sarkanā feja ir neparasts zibens paveids. Šis zibens paveids veidojas mākoņos un izlādējas atmosfērā līdz pat 100 km augstumam.Tagad zinātnieki cenšas noskaidrot šīs spēcīgās elektriskās izlādes ietekmi uz klimatu pasaulē.
Kaut arī ziņojumi literatūrā par gaismām virs negaisa mākoņiem ir sastopami jau vairāk kā simts gadus, tomēr tās izdevās nofotografēt tikai 1989. gadā. Pētnieki no Minesotas Universitātes pārbaudīja, kā darbojas augstas jutības TV kamera, ko viņi taisījās sūtīt lidojumā ar raķeti. Kamera filmēja zvaigznes virzienā, kas sakrita ar 250 kilometru tālumā esošu negaisu. 1989. gada 6. jūlijā pulksten 4:14:22 virs tālumā esošā negaisa tika novēroti divi augšup vērsti gaismas uzliesmojumi, kas ilga tikai 33 milisekundes (2 kadri). Tie bija pirmie sarkano feju attēli. Pirmais krāsainais sarkanās fejas uzņēmums (University of Alaska Fairbanks*). Sarkanā feja ir redzama augstumā starp apmēram 40 un 90 kilometriem. Filmā (160kB) var noskatīties fejas, kas ir filmētas no lidmašīnas. Joprojām nav saprasts, kā un kāpēc veidojas sarkanās fejas. Šeit minēsim galvenos novērojumus, kurus jāvar izskaidrot teorijām, kas cenšas aprakstīt sarkano feju veidošanos.
Novērošana
Sarkanās fejas var tikt novērotas virs jebkura Zemes rajona, ja tikai apakšā ir spēcīgs pērkona negaiss. Parasti pērkona mākoņu augšējā daļa ir lādēta pozitīvi, bet apakšējā negatīvi. Visbiežāk zibens spēriens no mākoņa uz zemi nāk no mākoņa apakšējās, negatīvi lādētās, daļas. Taču pa laikam arī mākoņa augšējā, pozitīvi lādētā, var izlādēties tieši uz zemi, veidojot sevišķi spēcīgu zibeni. Šādas izlādes sauc par pozitīvām mākonis—zeme izlādēm un spēcīgākās no tām var radīt sarkanās fejas. Sarkanajām fejām nav jāveidojas tieši virs zibens vietas, tās var veidoties līdz pat vairākiem desmitiem kilometru nosāņus. Sarkano feju gaisma ir ļoti īslaicīga, starp 5 un 300 milisekundēm. Gaisma nāk no augstuma starp 20 un 100 kilometriem ar maksimumu ap 50 kilometriem. Interesanti piezīmēt, ka cilvēka acs nav domāta vāju un reizē īslaicīgu gaismas uzliesmojumu novērošanai. Tā piemēram, vienu nakti novērojot sarkanās fejas, viena trešā daļa novērotāju krāsa likās sarkana, bet pārējiem tā likās vai nu zaļa vai oranža. Sarkanām fejām struktūra var būt ļoti dažāda, bet visparastākā ir "burkānveida", kāda ir redzama iepriekšējā attēlā. Bieži ir arī novērojama sīkstruktūra, kas parasti atgādina vertikālus stabus.
Vēsturiskais žanrs
Vēsturiskais žanrs ir tēlotājas mākslas žanrs, kas pievērsies sociāli un politiski nozīmīgu pagātnes parādību, notikumu, personību attēlošanai. Mūsdienu izpratnē vēsturiskais žanrs izveidojās 18. — 19. gadsimtā.
Vēsturiskā žanra paveids ir alegorija.
Pirmsākumi
Sākotnēji reālo vēsturisko notikumu atainojums savijās ar reliģiozi mitoloģisku sižetu risinājumu. No 17. gadsimta par vēsturisko žanru sauc mitoloģisku, reliģisku, vēstures notikumu kā arī alegoriju atainošanu. Žanru hierarhijā tad vēsturiskais žanrs tika uzskatīts par vērtīgāko un visnozīmīgāko. Bez karaļu un kara vēstures jeb vēstures sižeta, šajā žanrā iekļaujas arī ainas no Kristus dzīves, Vecās Derības un svēto dzīves jeb reliģiski sižeti, kā arī ainas no antīko autoru darbiem jeb mitoloģiskie sižeti un daži tā laika laikmetīgi sižeti, kuru vidū ir minami Torkvato Taso "Atbrīvotā Jeruzaleme" un Dantes "Dievišķā komēdija". Vēsturiskais žanrs tika uzskatīts: par visdižciltīgāko no morāles viedokļa, jo videi bija jāatbilst laikmetam un attēlotajām figūrām vajadzēja līdzināties prototipiem, ja tādi bija un vissarežģītāko no intelektuālā un tehniskā viedokļa, jo māksliniekam bija jāorientējas vēsturē un kultūrā, kā arī bija jābūt portretistam un ainavistam.
Uzplaukums
Vēsturiskā žanra dominante glezniecībā un žanru hierarhijas doktrīna nostiprinājās Luija XIV valdīšanas laikā Francijā, kas bija saistīta ar mākslinieciskās daiļrades nonākšanu franču absolūtās monarhijas rokās. Tāpēc visu mākslinieku mērķis līdz pat 19. gadsimta beigām bija gūt atzinību vēsturiskajā žanrā kā "augstajā žanrā", kas deva iespēju pretendēt uz Romas godalgu, ko piešķīra Karaliskā Mākslas akadēmija, līdz ar to doties komandējumā uz Romu, saņemt nozīmīgus pasūtījumus un laureāta darbu eksponēšanu Salonā. Šī laika ievērojamāko mākslinieku vidū minami Šarls Lebrēns un Žaks Luijs Davids, kuru mākslas darbiem ir raksturīgi: attēlotās darbojošās personu skaits bija mazs, jo "augstais žanrs nevarēja būt pļāpīgs, kompozīcija — ģeometriska un vienkārša, krāsas — atturīgas, fonā — antīkai arhitektūrai raksturīgi elementi, formāts — iespaidīgs, darba pirmais plāns — atbrīvots, neņemot vērā patieso izvietojumu, radot iespaidu, ka skatītājs ir viens no klātesošajiem.
Izplatība un attīstība
Bez Francijas žanrs uzplauka arī citās valstīs, galvenokārt tajās, kurās spēcīga monarhija veicināja karaļa varu slavinošu mākslas darbu radīšanu kā, piemēram, Spānijā. Mākslas darbiem raksturīgās iezīmes bija līdzīgas Francijā radītām gleznām, kuru autoru vidū minami Djego Velaskess, Fransisko Goja. Vēsturiskā glezniecība ir saistīta ar atturīgo un majestātisko līdz ar stilu nomaiņu nemirstošo klasicisma cildenumu. Aktualizējas kara sižeti. 19. gadsimta darbos bieži pazūd dekoratīvie elementi, ka arī pompozums un atturība, tā vietā darbu spēcīgu dara kādas raksturīgas nianses kā, piemēram, pirmsnāves sauciens Fransisko Gojas darbā "Nemiernieku nošaušana naktī uz 1808. gada 3. maiju". Šī tendence vēlākos gados attīstās Gistava Kurbē darbā "Bēres Ornānā", kura kompozīcijas tēma ir nāve. Ar šo mākslinieka darbu vēsturiskajā žanrā ienāk ikdienas trivialitāte. Vēsturiskais žanrs savu vietu atrod arī 20. gadsimta mākslā, tā panākumus veicināja vēsturiskās traģēdijas.
Nozīmīgākie vēsturiskā žanra gleznotāji latviešu mākslā
Gleznotāju vidū minami Jānis Tilbergs, Voldemārs Timba, Kārlis Hūns, Augusts Annuss, emigrācijā Reinis Zusters un citi.
Rīgas Valda Avotiņa pamatskola - attīstības centrs
Rīgas Valda Avotiņa pamatskola (iepriekšējais nosaukums - Rīgas Valda Avotiņa pamatskola - attīstības centrs, nomainīts 01.09.2020.) ir speciālā pamatskola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 9. klasei. Tā atrodas Salaspils ielā 14, Ķengaragā.
Anemometrs
Anemometrs (el (anemos) — 'vējš' + μετρέω (metrein) — 'mērīt') ir meteoroloģiskais mērinstruments, mēraparāts, ar kuru mēra vēja ātrumu. Par anemometriem dažreiz sauc arī citiem mērķiem paredzētas gāzu plūsmas ātruma mērierīces.
Rotācijas anemometrs
Rotācijas anemometrs sastāv no dažiem (parasti 3 vai 4) izdobtas puslodes veida šķīvjiem, kuri nostiprināti uz ass (šo konstrukciju dēvē par Robinsona krustu). Ass savukārt savienota ar mehānismu, kurš mēra vēja ātrumu. Tā kā vēja spiediens uz izliektu virsmu ir mazāks, nekā uz ieliektu, Robinsona krusts sāk griezties ap savu asi (puslodes riņķo izliektās puses virzienā). Ir arī propellera veida anemometri ar plakanām lāpstiņām — mērīšanas laikā propellera asi novieto tieši pret vēju, nevis vertikāli perpendikulāri vējam kā Robinsona krusta anemometriem.
Ir divu veidu rotācijas anemometri: parastais mehāniskais jeb rokas anemometrs un indukcijas anemometrs. Parastais anemometrs mēra šķīvīšu vai propellera apgriezienu skaitu ap savu asi kādā laika vienībā. Pēc tam tiek aprēķināts vēja ātrums — kopējais attālums, ko veica šķīvīši griežoties (tas proporcionāls apgriezienu skaitam), tiek dalīts ar kopējo laiku, cik ilgi tie griezās.
Indukcijas anemometra šķīvīši ir savienoti ar elektriskās indukcijas tahometru, kas dod iespēju anemometram uzreiz, bez jebkādiem aprēķiniem, rādīt vēja ātrumu tieši šajā brīdī.
Vilda vēja rādītājs
Agrāk tika izmantota arī pavisam vienkārša ierīce vēja stipruma un virziena mērīšanai — Vilda vēja rādītājs. Tā galvenā sastāvdaļa ir taisnstūrveida metāla plāksnīte, kas augšpusē nostiprināta uz ass, un vēja iedarbībā noliecas noteiktā leņķī, kas ir jo lielāks, jo stiprāk pūš vējš. Vēja ātrumu nosaka pēc speciālas formulas, kurā ietilpst plāksnītes laukums, masa un nolieces leņķis. Mērot ļoti stipru vēju, lietoja smagākas plāksnītes.
Elektroniskie anemometri
Mūsdienās gāzu plūsmas ātruma mērīšanai lieto ierīces, kas nesatur mehāniskas daļas. Piemēram, bolometriskais sensors ir sīkas lodītes veida termorezistors vai cita veida termosensors, kuram laiž cauri strāvu, lai tas sasiltu. Ja uz lodīti pūš vējš, tas atdzesē to, pie kam temperatūras kritums proporcionāls vēja ātrumam. Tāds pats princips ir uzkarsētās stieplītes anemometram. Šāda veida anemometriem paralēli jāmēra arī gaisa temperatūra ar atsevišķu sensoru. Sevišķi lielu gaisa plūsmas ātrumu mērīšanai lieto tā saucamās Pito caurulītes, ar kurām vienlaicīgi nosaka statisko spiedienu gāzes plūsmā un dinamisko spiedienu tajā. Ar diferenciālo manometru nosakot šo spiedienu starpību, var izrēķināt vai elektroniski indicēt vēja ātrumu. Pito caurulītes lieto lidmašīnu ātruma mērīšanai pēc pretvēja stipruma.
Alverto Kontadors
Alverto Kontadors Velasko (, ; dzimis Madridē, Spānijā) ir bijušai spāņu šosejas riteņbraucējs, divkārtējs Tour de France, trīskārtējs Vuelta a España, kā arī divkārtējs Giro d'Italia uzvarētājs. No 2010. līdz 2012. gadam A. Kontadors bija diskvalificēts par dopinga lietošanu (viņam tika atņemtas arī kopvērtējuma uzvaras Tour de France un Giro d'Italia).
ONCE/Liberty Seguros (2004–2006)
A. Kontadors profesionālo karjeru uzsāka 2003. gadā, parakstot līgumu ar pasaules klases komandu — ONCE-Eroski. Viņš piedalījās Tour de Pologne un uzvara tās posmā bija viņa pirmais sasniegums. Nākamajā gadā komanda jau saucās Liberty Seguros, bet A. Kontadors ar īpašiem sasniegumiem neizcēlās. 2005. gadā viņš piedalījās savā pirmajā Tour de France, ierindojās debitantam cienīgajā 31. vietā un bija 3. labākais starp jaunajiem braucējiem. 2006. gadā viņš izcīnīja 2. vietu Tour de Romandie un uzvarēja Tour de Suisse posmā.
Discovery Channel (2007)
2007. gadā A. Kontadors parakstīja līgumu ar Discovery Channel riteņbraukšanas komandu. Uzvarot divus posmus Parīzes-Nicas velobraucienā, viņš kļuva par tā uzvarētāju un reizē arī labāko jauno braucēju, bet viņa lielākais panākums vēl bija tikai priekšā - A. Kontadors uzvarēja 2007. gada Tour de France, kļūstot arī par labāko jauno braucēju konkurencē.
Astana (2008-2010)
2009. gadā Astana tika atļauts startēt Tour de France un komanda bija tik spēcīga kā nekad, jo A. Kontadora palīgi bija septiņkārtējais Tour de France uzvarētājs amerikānis Lānss Ārmstrongs un divkārtējais otrās vietas ieguvējs vācietis Andreass Klēdens. Brīnumi nenotika un A. Kontadors pārliecinoši uzvarēja 2009. gada Tour de France, uzvarot arī trijos atsevišķos posmos. Pēc uzvaras A. Kontadors pagarināja līgumsaistības ar Astana riteņbraukšanas komandu, kurā turpmāk vairs nestartēja L. Ārmstrongs un A. Klēdens. A. Kontadors uzvarēja arī 2010. gada Tour de France un kļuva par trīskārtējo prestižākā velobrauciena uzvarētāju, sīvā cīņā pārspējot jauno Andi Šleku no Luksemburgas.
Saxo Bank (2011-2016), dopinga apsūdzības, diskvalifikācija un atgriešanās
2011. gada maijā viņš otro reizi karjerā uzvarēja velobraucienā Giro d'Italia. Toties Tour de France A. Kontadors nebija tik spēcīgs kā iepriekšējos gados un ieņēma vien 5. vietu kopvērtējumā, reāli nepiedaloties cīņā par uzvaru.
2013. gada Tour de France A. Kontadors finišēja 4. vietā, zaudējot vairāk kā 6 minūtes uzvarētājam Krisam Frūmam. Šī gada lielākais panākums viņam bija trešā vieta un uzvara punktu kopvērtējumā velobraucienā Tirreno–Adriatico.
2014. gada martā A. Kontadors uzvarēja daudzdienu velobraucienā Tirreno–Adriatico, pēc tam aprīlī arī Basku Zemes tūrē. Neveiksmīgi ar kritienu uz izstāšanos noslēdzās viņa starts Tour de France, bet viņam izdevās atgūties no traumas un uzvarēt Vuelta a España.
2015. gadā Kontadors pārliecinoši uzvarēja Giro d'Italia kopvērtējumā.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Sojas krasts
Sojas krasts (ja; Sōya Kaigan; ) ir ap 150 km garš Licova-Holma līča austrumu krasts Karalienes Modas Zemē Austrumantarktīdā. Stiepjas no Flatungas glečera ziemeļos līdz Širases glečerim līča dienvidos. Ziemeļaustrumos robežojas ar Prinča Olava krastu, rietumos — ar Prinča Haralla krastu. Krastu atklāja un nokartēja Larsa Kristensena ekspedīcija 1936.-1937. gados, bet detālāk pētīja Japānas antarktiskās ekspedīcijas kopš 1957. gada, kas krastu nosauca par godu ekspedīcijas kuģim Sôya.
Piekrastē daudz nelielu klinšainu saliņu, lielākās no kurām ir Flatveras, kurās izvietojusies japāņu polārstacija Šova. Krasta vidusdaļā Langhovdes oāze.
Rakstīšana
Rakstīšana ir process, kurā ar rakstāmrīku attēlo tekstu, izmantojot kādu no rakstības sistēmām. Tas ir viens no cilvēku saskarsmes veidiem, kurā izmanto redzamas zīmes (burtus, hieroglifus, logogrammas un citas), kas savstarpēji ir saistītas un apzīmē noteiktus priekšmetus, darbības, apstākļus un tamlīdzīgi. Rakstīšanas rezultātu vispārīgi sauc par tekstu, savukārt tās izmantotāju sauc par lasītāju. Rakstīšana ir rakstu valodas pamatā. Cilvēkus, kuri profesionāli nodarbojas ar rakstīšanu, sauc par rakstniekiem un žurnālistiem.
Rakstība
Lai cilvēki savstarpēji sazinātos rakstītā veidā, tiek izmantotas dažādas rakstības. Izplatītākais rakstības veids ir burtu izmantošana. Burti veido alfabētus, kas dažādām valodām ir atšķirīgi. Izplatītākie alfabēti ir balstīti uz latīņu alfabēta, kirilicas un arābu alfabēta pamata.
Plaši izmanto arī logogrammas. Šadā rakstībā viena logogramma apzīmē vienu vārdu vai zilbi. Logogrammas izmanto, piemēram, ķīļrakstā, ķīniešu rakstzīmēs un maiju rakstībā. Arī ēģiptiešu hieroglifi ir logogrammas.
Vēsture
Rakstīšanas aizsākumā tika pierakstīti tikai skaitļi, nevis vārdi vai pat teikumi. Aptuveni 3200 gadus p.m.ē. vārdus un teikumus sāka rakstīt Senajā Divupē (Šumerā). Aptuveni 600 gadus p.m.ē. Amerikā, neatkarīgi no Vecās pasaules, rakstīšanu aizsāka olmeki.
Arī Senajā Ēģiptē rakstīšana aizsākās drīz pēc tās uzsākšanas Šumerā, tomēr vēsturnieku vidū nav vienprātības, vai ēģiptieši rakstīšanu aizguva no šumeriem, vai tomēr viņi paši to aizsāka. Lai arī rakstīšanas veids ir līdzīgs šumeriem, tajā izmantotās ēģiptiešu hieroglifu fonogrammas stipri atšķiras no šumeru rakstības. Līdzīgas debates vēsturnieku vidū ir arī par Harapas rakstības rašanos Indas upes krastos, Senajā Indijā. Tur rakstīšanas pirmsākumi tiek datēti aptuveni ar 2600. gadu p.m.ē. Senajā Ķīnā rakstīšana sākās aptuveni 1200 gadus p.m.ē.
Mūsdienu nozīme
Mūsdienās rakstīšanas procesā arvien vairāk tiek izmantotas dažādas tehnoloģijas. Piemēram, lai ierakstītu tekstu datorā, izmanto tastatūru. Rakstīšana ir izplatīts saziņas veids dažādos tiešsaites sociālajos tīklos un e-pastu sarakstēs.
Zeltiņi
Zeltiņi, agrāk Zeltiņš, ir ciems Alūksnes novadā, Zeltiņu pagasta centrs. Atrodas pagasta centrālajā daļā 21 km no novada centra Alūksnes un 188 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P34, Melnupes krastā.
Zeltiņos atrodas kokogļu ražotne "Marienburg". Netālu no Zeltiņiem uz dienvidiem no autoceļa P34 līdz Padomju armijas izvešanai 1994. gadā atradās PSRS raķešu bāze (23. raķešu divīzijas 30. raķešu pulka 2. diviziona pozīcijas).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Mazā Tobāgo
Mazā Tobāgo (en vai Bird of Paradise Island) ir neliela neapdzīvota sala Karību jūrā, pie Tobāgo salas ziemeļaustrumu krasta.
Uz salas atrodas sausais tropiskais mežs. Sala un tai tuvējās vēl sīkākās saliņas ir nozīmīga jūras putnu ligzdošanas vieta. Jūra starp Tobāgo un Mazo Tobāgo ir sekla, ko izmanto tūrisma industrija — tūristu laivām ir stikla dibeni, pa kuriem var vērot krāšņo zemūdens valstību ar krāsainiem koraļļiem un košām zivīm.
Paradīzes putni
1909. gadā Viljams Ingrems centās salā ieaudzēt lielo paradīzes putnu (Paradisea apoda) ar mērķi pasargāt šo sugu no izmedīšanas tās dzimtenē - Jaungvinejā. Salā tika ievesti 45 jaunputni. Pēc Ingrema nāves 1924. gadā viņa mantinieki salu nodeva Trinidādas un Tobāgo jurisdikcijā ar noteikumu, ka sala būs dabas lieguma zona.
Putni salā izdzīvoja vismaz līdz 1958. gadam — šajā gadā tos nofilmēja National Geographic ekspedīcija. 1963. gadā salu piemeklēja spēcīga viesuļvētra "Flora" un tiek uzskatīts, ka putni izmiruši tās dēļ.
Olga Rajecka
Olga Rajecka (dzimusi, iepriekšējā laulībā Olga Rajecka-Migliniece) ir latviešu dziedātāja un vokālā pedagoģe, pazīstama galvenokārt pateicoties dalībai grupās "Eolika" un "Turaidas roze", kā arī veiksmīgai solodarbībai.
1960.—1970. gadi
Olga Rajecka dzimusi Pluņģē, Lietuvā un līdz divu gadu vecumam dzīvojusi Klaipēdā. Tad kopā ar māti Vidu pārcēlusies uz Lielvārdi, kolhozu "Lāčplēsis". Olga mācījusies Kaibalas pamatskolā. Beigusi Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumu (1980), iegūstot kultūras pasākumu vadītājas diplomu. Dziedāt sākusi agrā bērnībā, skolas gados aktīvi darbojās koros un dziedāšanas pulciņos.
1980. gadi
Pēc Olgas vokālās pedagoģes Maigas Grietēnas ieteikuma Boriss Rezņiks apmeklēja "Vitamīna" koncertu, kam sekoja piedāvājums Olgai kļūt par "Eolikas" dalībnieci. Tā no 1980. līdz 1986. gadam viņa dziedāja grupā "Eolika", tās vokālā kvarteta — Olga, Ilona, Viktors, Dainis — leģendārajā sastāvā. 1985. gadā iznāca Eolikas pirmais albums, grupa apceļoja bijušo PSRS un vairākas sociālistiskās valstis, gūstot lielus panākumus.
1986. gadā Rajecka pārgāja dziedāt uz Imanta Kalniņa grupu "Turaidas Roze", kur duetā ar Uģi Rozi iekaroja arī publikas nopietnākās daļas simpātijas. 1987. gadā viņa piedalījās Vissavienības jauno dziedātāju konkursā "Jūrmala '87", iegūdama 2. vietu un skatītāju simpātiju balvu.
Pēc "Turaidas Rozes" izjukšanas no 1988. līdz 1989. gadam Olga darbu turpināja grupā "Jumis". Bijusi precējusies ar basketbolistu Igoru Miglinieku, viņiem ir meita Marija, dzimusi 1992. gadā.
1990. gadi
1993. gadā Olga nosvinēja radošās darbības jubileju ar koncertu Lielajā Ģildē "Kad man vairs nebūs 16", kura ieraksts tika izdots kasetē. Tad sekoja sadarbība ar Aigaru Grāveru — kā muzikālā, tā privātā jomā. Abi dibināja ansambli "Bāze 7", kura dalībnieki ir arī Raimonds Macats un Jolanta Gulbe.
Kopš 1995. gada viņa organizē "Olgas disenītes" — krāšņus, muzikālus pasākumus, kuros piedalās Latvijas jaunie talanti — dziedātāji un dejotāji. Te lieti noderēja Rajeckas profesionālās masu pasākumu režisores zinības. 1997. gadā izdota Olgas labāko dziesmu izlase jaunos aranžējumos, gadu pirms tam kopā ar Grāveru veidots bērnu dziesmu albums "Jā un nē".
Kopš 2000. gada
2000. gadā Olga piedalījās Grāvera projektā "Rama Dance", kā arī "Dāmu popa" albumā "Par rozēm". 2002. gada aprīlī klajā nāca Rajeckas soloalbums "Vakar. Šodien. Rīt", tajā lielākoties skan Valda Atāla dziesmas, kuras producējis Gints Stankevičs, arī pāris paša Stankeviča kompozīcijas. 2002. gadā par hitu kļuva duets ar Mārtiņu Freimani dziesma "Ar baltu krītu uzrakstīts". Vēlāk Olga piedalījās arī "Double Faced Eels" ieskaņotajā dziesmas "Kad man vairs nebūs 16" versijā.
2008. gadā kopā ar Lielvārdes Violeto kori startēja "Koru Karu" 1. sezonas šovā, nokļūstot līdz finālam.
2012. gadā Olga svinēja savu 50. jubileju ar labāko dziesmu izlasi, izdota Kārļa Anitena sarakstītā grāmata par Olgas dzīvi "Mana svētku diena".
2014. gada 31. jūlijā Olga Rajecka apprecējās ar skaņu inženieri Ivo Bankavu.
Eratostens
Eratostens (dzimis 276. g. p.m.ē, miris 194. g. p.m.ē) bija sengrieķu matemātiķis, dzejnieks, atlēts, ģeogrāfs un astronoms.
Viņš bija pirmais, kas lietoja vārdu "ģeogrāfija" un definēja to tā, kā mēs to saprotam mūsdienās. Viņš arī izgudroja platuma un garuma sistēmu.
Viņš bija pirmais, kas aprēķināja Zemeslodes apkārtmēru (ar apbrīnojamu precizitāti), izmantojot savu mērīšanas sistēmu, kā arī pierādīja, ka zeme ir apaļa. Viņš pirmais aprēķināja zemes ass slīpumu (arī ar apbrīnojamu precizitāti). Iespējams, viņš arī aprēķināja attālumu no Saules līdz Zemei un izgudroja garo gadu. Viņš arī izveidoja pirmo Zemeslodes karti, izmantojot paralēles un meridiānus. Eratostens bija arī zinātniskās hronoloģijas dibinātājs. Viņš centās precizēt un izlabot galveno vēstures notikumu datumus sākot ar Trojas ieņemšanu.
Pēc dažiem avotiem viņa laikabiedri devuši viņam iesauku beta, no otrā grieķu alfabēta burta, jo viņš sevi pierādījis kā otrs labākais pasaulē gandrīz katrā nozarē.
Dzīve
Eratostens piedzima mūsdienu Lībijas teritorijā. Viņš bija trešais bibliotekārs Lielajā Aleksandrijas bibliotēkā, kas bija zinātnes un mācību centrs sengrieķu pasaulē. Viņš nomira Aleksandrijā, kas tolaik bija Ēģiptes galvaspilsēta.
Eratostens studēja Aleksandrijā un apgalvoja, ka dažus gadus ir studējis arī Atēnās. 236. g. p.m.ē. Ptolemajs III nolīga viņu par bibliotekāru Aleksandrijas bibliotēkā. Viņš veica vairākus nozīmīgus atklājumus matemātikā un zinātnē un bija labs draugs Arhimēdam.
Eratostens ticēja, ka katrā tautā bija kaut kas slikts un kaut kas labs, un kritizēja Aristoteli par cilvēces iedalīšanu grieķos un barbaros un sludināšanu, ka grieķiem vajadzētu saglabāt savas rases tīrību. 195. g. p.m.ē. Eratostens kļuva akls. Viņš nomira 194. g. p.m.ē. 82 gadu vecumā.
Erastotena zemes apkārtmēra mērīšana
Eratostens noteica zemes apkārtmēru nepametot Ēģipti. Viņš zināja, ka vasaras saulgriežos, pusdienlaikā Siēnā Saule bija zenītā, tieši virs galvas. Viņš izmērīja Saules leņķi savā dzimtajā pilsētā arī saulgriežos, pusdienlaikā un atklāja, ka tās leņķis ir par 1/50 daļu uz dienvidiem no zenīta. Pieņemot, ka Zeme bija apaļa (360°) un ka Aleksandrija bija tieši uz ziemeļiem no Siēnas, viņš secināja, ka attālumam no Aleksandrijas līdz Siēnai jābūt 1/50 daļai no zemes apkārtmēra. Viņš zināja, ka gadu laikā, paaudzēm ceļojot starp abām pilsētām, bija noskaidrojies, ka attālums starp tām ir 5000 stadiju jeb 927,7 kilometri. Attālums tika apstiprināts, izpētot laiku, kādā kamielis var nokļūt no Siēnas līdz Aleksandrijai. Viņš noapaļoja rezultātu līdz 700 stadijām uz 1 grādu, kas norāda, ka zemes apkārtmērs ir 252 000 stadiju. Tiek diskutēts par viņa lietoto stadiju lielumu. Grieķu stadija bija apmēram 185 metrus gara, kas nozīmētu 46 620 kilometrus lielu apkārtmēru, kurš no patiesā atšķiras par 16,3%. Taču, ja pieņem, ka viņš izmantoja ēģiptiešu stadiju, kas ir apmēram 157,5 metrus gara, tad viņa mērījumi dotu 39 680 kilometrus lielu apkārtmēru, kurš no patiesā atšķiras par 1,6%. Tomēr, ir neiespējami, ka Eratostens ieguva precīzus Zemes apkārtmēra mērījumus, viņa pieļauto kļūdu dēļ. Tāpēc viņš nevarēja izmantot ēģiptiešu stadiju.
Pirmskaitļi
Eratostens arī ierosināja vienkāršu algoritmu pirmskaitļu atrašanai. Šis algoritms ir zināms kā Eratostena siets.
Matemātikā Eratostena siets ir vienkāršs, sens algoritms jebkādu pirmskaitļu atrašanai.
Lady's Sweet
Lady's Sweet ir Latvijas mūzikas grupa. Grupas dalībnieces ir Karīna Tropa, Vineta Elksne un Sabīne Žuga. Grupa pārstāvēja Latviju 2010. gada Jaunajā vilnī.
Vēsture
Grupas oriģinālajā sastāvā bija Karīna Tropa, Vineta Elksne un Jolanta Strikaite. Pirms grupas nodibināsanas tās dalībnieces piedalījās koncertuzvedumos "Cabaret plin plin" un "Cabaret Artelis". Grupas dalībnieces ir sadarbojušās ar latviešu komponistu Kārli Lāci un mūziķi Intaru Busuli. V. Elksne un J. Strikaite bija I. Busuļa fona dziedātājas 2009. gada Eirovīzijā. Grupa 2009. gadā izdeva savu debijas studijas albumu: Princešu ziemas dziesmas. Visas grupas dalībnieces ir ieguvušas muzikālo izglītību. 2013. gadā J. Strikaiti grupā nomainīja Sabīne Žuga.
Hījumā
Hījumā (et), agrāk — Dago (sv), ir otra lielākā Igaunijai piederošā sala. Sala atrodas Baltijas jūrā, uz ziemeļiem no Sāmsalas un pieder Monzunda arhipelāgam. Hījumā lielākā un vienīgā pilsēta ir Kerdla.
Hījumā ir Hījumā apriņķa galvenā sala. Platība — 989 km². Zviedru un vācu valodās salu dēvē Dagö (dienas sala), savukārt somu valodā Hiidenmaa (velna zeme), senāk — Päivänsalo (dienas sala).
Ģeogrāfija
Hījumā no sauszemes atdala 22 km plaša jūra un citas salas. No dienvidos esošās Sāmsalas atdala 6 km platais Soelas šaurums, no Vormsi salas — 11 km platais Hari šaurums. Krasta līnija ir ap 326 km gara.
Ap 60% no salas klāj mežs, ap 7% — purvs, ap 23% — cilvēka pārveidota ainava. Sala ir salīdzinoši līdzena, augstākais paugurs ir 68 metrus augstais Tornimegi paugurs. Salā ir arī vairāki ezeri, lielākais no tiem — Tihu Sūrjervs — ir 85 ha liels. Garākā salas upe (Luguse) ir 26 km gara. Gada nokrišņu daudzums — vidēji 622 mm. Salā sniegs uzkrīt vidēji 4 nedēļas vēlāk un nokūst vidēji 2 nedēļas ātrāk nekā Igaunijas pamatdaļā.
Augsnes samērā neauglīgas, sastāv galvenokārt no kaļķakmens un jūras nogulumiem, augsnes akmeņainas, smilšainas.
Vēsture
Arheoloģiski pētījumi liecina, ka cilvēku apmetnes Hījumā bijušas jau 4. gadsimtā pirms mūsu ēras. Gutasāgā, kas pierakstīta 13. gadsimtā un apraksta gutu cilts daļas pārcelšanos no Gotlandes uz Hījumā, kur tie "uzcēluši pili, bet nespēdami sevi uzturēt, devušies pa Daugavu (Dyna) tālāk uz Krieviju un Grieķiju". Tiek uzskatīts, ka gotu pārcelšanās uz Melnās jūras krastiem notikusi mūsu ēras pirmajā gadsimtā. Rakstītos avotos sala pirmoreiz minēta 1228. gadā (Dageida) — laikā, kad Hījumā salu, tāpat kā pārējo Igauniju, iekaroja krustneši. 1254. gadā Hījumā tika sadalīta starp Sāmsalas bīskapiju un Livonijas ordeni. 1563 — 1710. gados sala atradās Zviedrijas kontrolē.
Pēc 1710. gada salas agrākie zviedru tautības iedzīvotāji līdz ar salas nonākšanu Krievijas impērijas sastāvā emigrēja vai pārigauņojās Pirmā pasaules kara laikā salu ieņēma vācieši. Pēc Pirmā pasaules kara Hījumā kļuva par daļu no neatkarīgās Igaunijas un dalīja tās tālāko likteni.
Ekonomika
Salinieki pārsvarā nodarbojas pakalpojumu sektorā, tai skaitā salu apmeklē aizvien vairāk tūristu. 5 mazās ostas. Salā ap 350 km gari asfaltēti ceļi. Lidosta Kerdlā, prāmji uz Igaunijas pamatdaļu un Sāmsalu.
Nāgālenda
Nāgālenda ir viens no Indijas štatiem, valsts ziemeļaustrumu daļā. Nāgālenda robežojas ar Arunāčalu Pradēšu ziemeļos, ar Asamu rietumos un ar Manipuru dienvidos, kā arī ar Mjanmu austrumos. Štata platība ir 16 579 km², pēc 2011. gada datiem štatā dzīvoja 1 980 602 iedzīvotāji. Nāgālendas administratīvais centrs ir Kohīma, bet lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir Dimāpura. Štats ir sīkāk sadalīts 12 apgabalos.
Štatu apdzīvo 16 dažādas ciltis, katra ar savu valodu un kultūru. Štata oficiālā valoda ir angļu valoda, un tas ir viens no trijiem Indijas štatiem, kuru populārākā releģija ir kristietība.
Zeltiņi (nozīmju atdalīšana)
Zeltiņi var būt:
Ūdri (nozīmju atdalīšana)
Ūdri var būt:
ASV latvieši
Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara ASV no Vācijas bēgļu nometnēm 1950. gadu sākumā ieceļoja daudz vairāk latviešu, kas ilgstoši spēja uzturēt savu kultūrvēsturisko identitāti. 1951. gadā tika nodibināta Amerikas Latviešu Apvienība (ALA). Tika kopta latviešu kultūra, izdotas latviešu grāmatas (Ņujorkā 50.—60. gados pastāvēja latviešu literātu un mākslinieku neformālais grupējums "Elles ķēķis"), uzvestas teātra izrādes un sarīkoti plaša vēriena dziesmu svētki. Amerikas latvieši daudz darīja, lai veicinātu ASV valdības atbalstu Latvijas centieniem veidoties par demokrātisku, tiesisku un drošu valsti.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā sākās jauns latviešu ieceļošanas vilnis ASV, no kuriem lielākā daļa sākotnēji brauca turpināt studijas vai papildināties profesijā, bet vēlāk nolēma apmesties uz pastāvīgu dzīvi. Precīzs šo jauno ieceļotāju skaits nav zināms.
Lielākās latviešu kopienas
Latvieši dzīvo izkliedēti visās ASV pavalstīs, bet kopienas ar lielāko Amerikas latviešu skaitu ir:
Rosme (Iecavas pagasts)
Rosme (arī Ūdri) ir apdzīvota vieta Bauskas novada Iecavas pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā netālu no autoceļa A7 9 km no pagasta centra Iecavas 17 km no novada centra Bauskas un 54 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā kolhoza «Rosme» (vēlāk — padomju saimniecības «Progress» iecirknis) ciemats. Rosmē atrodas Šautleru pasta nodaļa.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Maršrutēšanas tabulu protokols
Maršrutēšanas tabulu protokols (en) ir datortīklu komunikāciju protokols, ko lietoja AppleTalk protokolu kopums. Protokola uzdevums bija nodrošināt informācijas pareizību visos tīkla maršrutētājos.
Mežāres pagasts
Mežāres pagasts ir viena no Jēkabpils novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Atašienes, Vīpes, Kūku un Variešu pagastiem, Madonas novada Ļaudonas un Mētrienas pagastiem un Līvānu novada Turku pagastu.
Daba
Atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā. Augstākā vieta - Katlēru kalns (138,1 m vjl.) pagasta ziemeļu daļā.
Hidrogrāfija
Purvi: Lielākie purvi - Siena purvs un Garais purvs.
Vēsture
1945. gadā Jēkabpils apriņķa Vīpes pagastā izveidoja Mežāres ciema padomi. Mežāres ciems ietilpis Krustpils (1949-1962) un Jēkabpils (pēc 1962. gada) rajonos. Mežāres ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Buntiku ciemu un Gromaltu ciema kolhoza «Molodaja gvardija» teritoriju, 1964. gadā — Mētrienas ciema padomju saimniecības «Mežāre» teritoriju, 1973. gadā — daļu Kūku ciema teritorijas. 1977. gadā Mežāres ciemam pievienoja daļu Kūku un Vīpes ciemu teritorijas, bet daļu Mežāres ciema teritorijas pievienoja Atašienas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Mežāres pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Krustpils novadā. 2021. gadā Krustpils novadu iekļāva Jēkabpils novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Mežāre (pagasta centrs), Ratītes, Endžeļi.
Šī ir tikai mūzika
Šī ir tikai mūzika ir latviešu mūzikas grupas Musiqq debijas studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Mikrofona ieraksti. Albumā ir iekļauta grupas vislielākos panākumus ieguvusī dziesma "Abrakadabra". Grupa ar šo dziesmu uzvarēja 2009. gada Muzikālajā bankā, tāpat dziesma tika nominēta 2009. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai par labāko dziesmu.
Lengstons Hjūzs
Biogrāfija
Dzimis Džoplinā, Misūri, tomēr, tā kā tēvs ģimeni pameta un dzīvoja Kubā un Meksikā, Lengstons Hjūzs bērnību pavadīja pie vecāsmātes Kanzasā. 1919. gadā kādu laiku dzīvoja pie tēva Meksikā. Tā kā tēvs uzstāja, ka Lengstonam Hjūzam jāstudē tehniskas zinības, viņš devās uz Kolumbijas Universitāti, tomēr mācības viņu nesaistīja, un 1922. gadā viņš tās pameta.
Strādāja dažādus gadījuma darbus, rakstot dzeju, kādu laiku dzīvoja arī Parīzē, līdz 1926. gadā iestajās Linkolna Universitātē Pensilvānijā, kura ir vēsturiski senākā vēsturiskā melnādaino univerisitāte. 1929. gadā pabeidzis universitāti, gandrīz visu atlikušo mūžu dzīvoja Hārlemā.
Mūsdienās vairums pētnieku uzskata, ka Lengstons Hjūzs bijis gejs. Lengstons Hjūzs dažkārt atbalstīja kreisās un komunistiskās idejas, kaut arī, pēc visa spriežot, viņš nekad nav bijis kompartijas biedrs.
Miris 1967. gadā, kremēts, un viņa pelni ievietoti zem afrikāņu kosmogrammas Hārlemas Artura Šomburga Melnās kultūras pētniecības centra koridorā.
Tartronskābe
Tartronskābe (2-hidroksipropāndiskābe, hidroksimalonskābe, HOOC−CHOH−COOH) pieder pie divvērtīgajām hidroksikarbonskābēm un ir vienkāršākais to pārstāvis. Tartronskābe ir bezkrāsaina cieta viela (prizmatiski kristāli no ētera; no ūdens kristalizējas ar 1 molekulu ūdens). Viegli šķīst ūdenī. Tartronskābes atvasinājumu — 2-metiltartronskābi — sauc par izoābolskābi.
Vēsture
Tartronskābi atklājis Desenjē (Dessaignes), sadalot nitrovīnskābi ūdens šķīdumā, karsējot kopā ar spirtu. No vīnskābes atvasināts arī tartronskābes nosaukums.
Iegūšana
Grūti iegūstama viela. Nelielos daudzumos veidojas, oksidējot glicerīnu ar kālija permanganātu; debromējot monobrommalonesteri ar sudraba oksīdu; reducējot mezoksālsskābi.
Supravadītspēja
Vēsture
Nīderlandiešu fiziķis Heike Kamerlings Oness, 1911. gadā pētot metālu pretestības ļoti zemās temperatūrās, ievēroja, ka 4,2 K temperatūrā dzīvsudraba pretestība ļoti strauji samazinās līdz nullei. Viņš šo parādību nosauca par supravadītspēju. Vēlāk noskaidrojās, ka supravadītspēja ir raksturīga ne tikai dzīvsudrabam. Tagad ir zināmi 26 metāli, kuri zemās temperatūrās pāriet supravadošā stāvoklī. Maksimālā no zināmajām pārejas (kritiskajām) temperatūrām ir niobijam (9,2 K), minimālā – volframam (0,012 K).
Sakausējumi
Tagad ir pazīstami daudzi sakausējumi, kas noteiktā kritiskā temperatūrā „zaudē” pretestību un pāriet supravadošā stāvoklī. No sakausējumiem augstākā kritiskā temperatūra novērota germānija niobātam Nb3Ge. Šim savienojumam pārejas temperatūra ir 23,2 K. Notiekot pēkšņai pārejai supravadošā stāvoklī, vielas pretestība samazinās vismaz 1010 reizes. Tā kā nav metodes, pēc kuras varētu konstatēt tik mazas pretestības, tad var uzskatīt, ka supravadītāja pretestība ir vienāda ar nulli (strāva supravadošā kontūrā gadiem ilgi var plūst bez jebkādiem manāmiem zudumiem). Taču tas, ka supravadītājam temperatūrās, kuras zemākas par kritisko (T<T_k), izzūd elektriskā pretestība, nav vienīgais vērā ņemamais apstāklis. Supravadītājiem ir īpatnējas magnētiskās īpašības. Būtiskākā ir tā, ka viela supravadošā stāvoklī daļēji vai pilnīgi „izstumj” no sevis magnētisko lauku. Turklāt, ja supravadītājs atrodas ārējā magnētiskajā laukā, kritiskā temperatūra pazeminās. Ja magnētiskā lauka indukcija B sasniedz noteiktu kritisko vērtību, supravadošais stāvoklis vispār nav iespējams. Divi apstākļi – zemās kritiskās temperatūras un tas, ka spēcīgs magnētiskais lauks (arī pašā supravadītājā plūstošās strāvas magnētiskais lauks) „sagrauj” supravadošo stāvokli, – ierobežo supravadītāju tehniskos lietojumus. Taču, neskatoties uz to, supravadošos materiālus lieto pietiekami plaši.
Teodors Kačinskis
Teodors Džons Kačinskis (Theodore John Kaczynski, dzimis, miris ), pazīstams kā Unabombers, bija poļu izcelsmes amerikāņu zinātnieks, matemātiķis, filosofs, terorists, kurš laikā no 1978. līdz 1995. gadam terorizēja ASV valsts institūcijas ar vēstuļbumbām.
Supravadītspēja
Lietojums
Tos izmanto spēcīgu magnētisko lauku radīšanai, izgatavojot solenoīdus ar supravadošiem tinumiem. Šādi elektromagnēti nepatērē enerģijas avota enerģiju, izņemot enerģiju, kas nepieciešama zemo temperatūru uzturēšanai. No supravadošiem kabeļiem izveido elektroenerģijas pārvades līnijas, supravadītājus lieto gultņos, izmantojot to īpašību „atstumt” magnētisko lauku, skaitļotāju atmiņas elementos, ļoti jutīgās mērierīcēs vāju magnētisko plūsmu mērīšanai un citās ierīcēs.
Teodors Kačinskis
Dzimis 1942. gada 22. maijā Čikāgā, Ilionoisas pavalstī ASV. Spīdoši absolvējis Hārvarda Universitāti, saņēmis zinātņu doktora grādu matemātikas filosofijā Mičiganas Universitātē. 25 gadu vecumā tika uzaicināts par vecāko lektoru Kalifornijas Universitātē Bērkli.
Supravadītspēja
Lietojums
Tagad daudzas fizikas laboratorijas pēta iespēju iegūt materiālus, kuriem supravadošais stāvoklis būtu iespējams augstākās temperatūrās. Vēl nav noskaidrots, vai vispār var pastāvēt supravadošais stāvoklis, piemēram, istabas temperatūrā.
Teodors Kačinskis
1971. gadā, vīlies modernās sabiedrības ētiskajos, morāles un sadzīves pamatprincipos, pameta to un apmetās vientulībā kalnu mājiņā Linkolnā (Montānas pavalsts). Nespējot legāli apturēt dabas postīšanu, ceļot šoseju netālu no dzīvesvietas, nosliecās par labu domai, ka vienīgais, kā valdību var piespiest rēķināties ar pilsoņiem, ir pret varu un sabiedrības sistēmu vērsts terorisms.
Teroristiskā darbība
Viņa pirmais organizētais sprādziens notika 1978. gadā Čikāgas Universitātē. Nākamo 17 gadu laikā Kačinskis sarīkoja 16 sprādzienus, kopā nogalinot trīs un ievainojot vēl 23 cilvēkus. Kačinskis izmantoja tikai neizsekojamus materiālus spridzekļu gatavošanā, turklāt savus upurus viņš izraudzījās pēc nejaušības principa, nevis izveidojot savu sistēmu, un tas papildus apgrūtināja izmeklētāju, sastādot kopējo noziegumu sarakstu. Tā kā savas vēstuļbumbas viņš pamatā sūtīja universitātēm un aviokompānijām, mediji šo anonīmo teroristu iesauca par "unabomber" (no angļu  University and airline bomber).
1995. gada aprīlī Kačinskis nosūtīja laikrakstam The New York Times 35 000 vārdu garu eseju jeb manifestu "Industriālā sabiedrība un tās nākotne", apsolot pārtraukt spridzināšanu, ja manifests tiks nopublicēts, izstāstot izmeklētājiem savus uzskatus par dzīvi, sabiedrību un motīvus sprādzienu rīkošanai. Pēc manifesta publicēšanas FIB pieteicās Deivids Kačinskis, apliecinot, ka garadarba autors varētu būt viņa brālis Teds. 1996. gada 3. aprīlī viņš tika apcietināts. 1998. gada 5. maijā Sakramento tiesa piesprieda viņam mūža ieslodzījumu, kuru Kačinskis izcieta īpaši stingra režīma ADX Florence (Administrative Maximum Facility (ADX)) cietumā, Kolorādo pavalstī.
Kristalogrāfiskie virzieni
Lai noteiktu atomu plakņu novietojumu kristāliskajā režģī, izmanto indeksus h, k, l, kas ir racionāli skaitļi. Tie ir apgrieztie lielumi nogriežņu garumiem, kurus dotā plakne nošķeļ uz koordinātu asīm. Par garuma vienību izvēlas elementāršūnas šķautnes garumu. Vispirms noteiksim kuba skaldņu indeksus. Katra kuba skaldne šķeļ tikai vienu asi, turklāt nogriežņi ir vienādi: 1, ∞, ∞; ∞, 1, ∞; ∞, ∞, 1. Nošķelto nogriežņu apgrieztie lielumi ir attiecīgi šādi: 1, 0, 0; 0,1, 0; 0, 0, 1. Indeksus h, k, l parasti raksta iekavās, neatdalot tos ar komatu: (100); (010); (001). Kubiskajā režģī bez virsmas plaknēm (9. att. a un b) ir arī iekšējās plaknes, piemēram, (111) un (110). Ja indeksi raksturo nevis vienu noteiktu plakne, bet paralēlu plakņu saimi, tos raksta kvadrātiekavās. Atomu blīvums dažādās skaldnēs nav vienāds. Tā, piemēram, tilpumā centrēta kuba elementāršūnas skaldnei (100) pieder tikai vien atoms (4*1/4), bet skaldnei (110) – divi atomi, no kuriem viens atoms atrodas kādā no režģa virsotnēm (4*1/4), bet otrs – kuba centrā. Skaldnēs centrēta kuba kristāliskā režģa elementāršūnai visblīvākā ir plakne (111), Skaldnes ar blīvu atomu izvietojumu sauc par slīdes skaldnēm, jo, izdarot plastisko deformāciju, šajās plaknēs pārvietojas atomi.
Zeļteņi
Zeļteņi var būt:
Dolgoje
Dolgoje var būt:
Betons
Betons ir mākslīgā akmens celtniecības materiāls, kas izveidojas, sacietējot noteiktā proporcijā sajauktām saistvielām (cements un citas vielas), ūdenim un pildvielām. Bieži vien betona izgatavošanai tiek izmantotas speciālas piedevas. Pastāv dažādu veidu betoni, kuri tiek iedalīti pēc piedevām, pēc izturības un citiem kritērijiem.
Neptūns (planēta)
Neptūns ir viena no Saules sistēmas milzu planētām un astotā planēta no Saules. Neptūns ir nosaukts romiešu jūras dieva Neptūna vārdā. Neptūns tika atklāts 1846. gadā, taču jau iepriekš 1845. gadā astronomi Žans Irbēns Leverjē un Džons Kūčs Adamss bija noteikuši tā orbītu. Lai arī Neptūns izmēra ziņā ir mazāks kā Urāns, Neptūna masa ir lielāka par Urāna masu. Neptūnam ir 14 pavadoņi. Tam ir arī vismaz 3 planetārie gredzeni.
Neptūna astronomiskais simbols ir, tas attēlo dieva Neptūna trijzari.
Betons
Betons ir mākslīgs akmens konglomerātmateriāls, kas sastāv no sacietējuša saistvielu, ūdens un pildvielu (dabisku vai mākslīgu akmensmateriālu) maisījuma.
Neptūns (planēta)
Orbitālie parametri
Neptūna ekvatoriālais diametrs ir 49 528 km, tas ir 3,8 reizes lielāks nekā Zemei. Planētas vidējais attālums no Saules ir 30,1 AU, kas nozīmē, ka Neptūns atrodas teju 30 reizes tālāk no Saules nekā Zeme.
Betons
Betona kā būvmateriāla pirmsākumi meklējami ļoti dziļā senatnē un par saistvielām tam sākotnēji tika lietoti kaļķi, grunts, māls, ģipsis un dabiskais bitums. Viduslaikos betonu lietoja arvien mazāk, un ar laiku, sevišķi pēc ķieģeļu rūpniecības uzplaukuma, betonēšanas darbu paņēmieni aizmirsās un izzuda. 19. gadsimtā līdz ar cementa industrijas attīstību no jauna attīstījās un plaši izvērsās betonu izmantošana būvdarbos. Gadsimta beigās parādījās dzelzsbetons – betons, kurā ievietotas tērauda stiegras.
Neptūns (planēta)
Orbitālie parametri
Neptūns pārvietojas ap Sauli pa gandrīz riņķveida orbītu, veicot vienu apriņķojumu vidēji 165 Zemes gadu laikā. Vienu apgriezienu ap savu asi tas veic 16 stundās un 6 minūtēs.
Betons
Tiek uzskatīts, ka betons ir visplašāk pasaulē lietotais konstrukciju materiāls. To parasti izgatavo, samaisot portlandcementu ar smiltīm, drupinātu dabisko akmens iezi un ūdeni. Lai gan betons nav tik stiprs kā tērauds, tas tomēr ir visbiežāk lietotais inženiermateriāls; tam par iemeslu ir vairāki faktori:
Neptūns (planēta)
Atmosfēra un klimats
Neptūnam ir ļoti blīva atmosfēra, kas sastāv galvenokārt no ūdeņraža un hēlija. Temperatūra Neptūna atmosfēras augšējā slānī ir 53 kelvini (−215 °C). Uz Neptūna sastopams spēcīgākais vējš visā Saules sistēmā, sasniedzot līdz 580 m/s.
Betons
Atkarībā no izmantotās saistvielas izšķir cementbetonu (to lieto visplašāk, parasti sauc vienkārši par betonu), ģipšbetonu, silikātbetonu (ar kaļķu saistvielu), asfaltbetonu, polimērbetonu u.c.
Pēc materiāla blīvuma (tilpummasas) izšķir: Pēc stiprības, kas dominē Eiropas valstīs, bet daudz retāk ASV, izšķir:
Atkarībā no uzbūves izšķir blīvos (smagos un sevišķi smagos betonus) un porainos betonus. Pēdējie savukārt var būt vai nu ar porainām pildvielām, vai šūnbetoni. Pašlaik būvdarbu praksē arvien plašāk ieviešas dažādi speciālie betoni, vieglie betoni un augstu marku betoni, kas ļauj samazināt konstrukciju šķērsgriezumu un līdz ar to materiālietilpību, kā arī uzlabot to estētisko izskatu.
Urāns (planēta)
Urāns (gr — 'debess') ir viena no Saules sistēmas milzu planētām, kā arī septītā planēta no Saules, kuru 1781. gadā atklāja britu astronoms Viljams Heršels. Tā ir trešā lielākā Saules sistēmas planēta pēc diametra un ceturtā lielākā pēc masas. Urāns ir nosaukts sengrieķu mitoloģijas debess dieva — Urāna — vārdā.
Urānam ir vismaz 27 pavadoņi, kā arī gredzenu sistēma, kas sastāv no vismaz 13 šauriem gredzeniem. Pēc uzbūves Urāns ir ļoti līdzīgs pārējām Saules sistēmas gāzu planētām, kam atšķirībā no Zemes grupas planētām nav cietas virszemes un kas galvenokārt sastāv no ūdeņraža un hēlija. Tomēr atšķirībā no Jupitera un Saturna tā iekšējo uzbūvi ievērojami sastāda arī smagāki elementi kā, piemēram, metāns un citi ledus veidojošie savienojumi (ūdens un amonjaks), kur līdz ar to nereti Urāns kopā ar Neptūnu tiek klasificēti arī par ledus gigantiem (ice giants).
Mūsdienās Urāns ir vairāk pazīstams kā planēta, kurai pieder aukstākā atmosfēra Saules sistēmā, kur gaisa temperatūra troposfēras augstākajos slāņos var nokrist līdz pat −220 °C (53 kelvini). Tāpat tiek uzskatīts, ka Urāna atmosfēras dzīlēs varētu līt dimantu lietus, kas varētu būt raksturīga parādība ledus gigantiem.
Urānam ir divi astronomiskie simboli. attēlo stilizētu "H" burtu (par godu Urāna atklājējam Viljamam Heršelam), savukārt tāpat kā Marsa simbols atspoguļo vīrišķo.
Atklāšana un nosaukums
Lai gan Urāns no Zemes ir saredzams ar neapbruņotu aci, tas ir ļoti blāvs, kur kustības ziņā tas pārvietojas tik lēni nakts debesīs, ka to samērā viegli ir iespējams noturēt par blāvu attālu zvaigzni. Šī iemesla dēļ Urāns nebija zināms cilvēkiem, kas dzīvoja aizvēsturē, senajos laikos un viduslaikos.