cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jānis Bordāns
Politiskā darbība
Pēc vairākiem gadiem atgriezās politikā, kad neveiksmīgi kandidēja 2010. gadā 10. Saeimas vēlēšanās no "Vienotības" saraksta (viņš bija "Vienotības" sastāvā esošās partijas "Pilsoniskā savienība" biedrs). 2010. gada otrajā pusē J. Bordāns bija Ministru prezidenta Valda Dombrovska padomnieks tieslietu jautājumos un Ministru prezidenta parlamentārais sekretārs, viņš kļuva par pirmo šī amata ieņēmēju. 2011. gadā nesekmīgi kandidēja ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās jau no Nacionālās apvienības saraksta. Pēc vēlēšanām kļuva par Tieslietu ministrijas parlamentāro sekretāru, amatu atstājis 2012. gadā. 2012. gada jūnijā, pēc Gaida Bērziņa demisijas ticis izvirzīts kā Nacionālās apvienības kandidāts tieslietu ministra amatam V. Dombrovska valdībā, lai arī nebija apvienību veidojošo partiju biedrs. Saeima viņu šajā amatā apstiprināja.
2012. gada jūlijā ticis uzņemts partijā "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", kas 11. Saeimas vēlēšanās veidoja kopīgu sarakstu ar partiju "Visu Latvijai", veidojot "Nacionālo apvienību VL-TB/LNNK". Vienlaikus J. Bordāns darbojās biedrībā "Demokrātiskie patrioti", 2013. gada 21. maijā reģistrētas izmaiņas, ka J. Bordāns ir atkāpies no šīs biedrības valdes locekļa amata. Taču 2013. gada 1. novembrī viņš tika izslēgts no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", jo it kā veidojis konkurējošu politisko partiju; tomēr Bordāna izslēgšana no partijas sakrita ar laiku, kad viņš iesniedza likuma izmaiņu priekšlikumu, nosakot valsts amatpersonas statusu maksātnespejas administratoriem, kas bija nelabvēlīgi šīs partijas atbalstītājiem. J. Bordāns izstājās arī no biedrības "Demokrātiskie patrioti", vienlaikus paziņojot, ka veidos savu politisko spēku.
2014. gada maijā izveidoja Jauno konservatīvo partiju un kļuva par tās līderi. No tās saraksta kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, taču saraksts nesaņēma pietiekošu vēlētāju atbalstu, lai pārvarētu 5% barjeru. 2017. gadā ievēlēts Rīgas domē, bet 13. Saeimas vēlēšanās atkal bija Jaunās konservatīvās partijas saraksta līderis un Ministru Prezidenta amata kandidāts un tika ievēlēts 13. Saeimā.
Valsts prezidents Raimonds Vējonis 2018. gada 7. novembrī J. Bordānu nominēja Ministru prezidenta amatam, dodot divas nedēļas valdības sastāva priekšlikuma izveidei. Bordāns pēc vēlēšanām paziņoja, ka Jaunā konservatīvā partija nepiedalīsies valdības veidošanā, ja tajā būs arī Zaļo un Zemnieku savienība, taču citi potenciālie koalīcijas partneri vēlējās veidot plašāku koalīciju, tajā iekļaujot arī ZZS. 14. novembrī "Attīstībai/Par!" un Nacionālā apvienība izstājās no valdības veidošanas sarunām, un vēlāk tajā pašā dienā J. Bordāns informēja Valsts prezidentu, ka nevar iegūt Saeimas vairākuma atbalstu. 2019. gada janvārī, kad tika apstiprināta Krišjāņa Kariņa valdība, J. Bordāns tajā ieņēma tieslietu ministra amatu, kā arī kļuva par Ministru prezidenta biedru.
Surinamas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Surinamas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Pirmo reizi Surinama vasaras olimpiskajās spēlēs piedalījās 1960. gadā.
Megascolia maculata
Megascolia maculata izplatīta Dienvideiropā, Ziemeļāfrikā, Tuvajos Austrumos, Dienvidkaukāzā un Dienvidturkmēnijā.
Parazītiskie kāpuri apdzīvo mezofilus biotopus (biotopi, kur vides temperatūra pārsvarā variē no 25 līdz 45 Celsija grādiem). Labprāt dzīvo vecos dārzos, kur ir miruši koki un veci celmi, kuros attīstās kāpuru saimnieki (komposta degunradžvabole, raibā vabole, Polyphylla boryi).
Rīgas kauss (galda hokejs)
Priekšvēsture
1998.—1999. gadā Latvijā sāka organizatoriski attīstīties galda hokejs uz firmas Stiga laukumiem, uz kuriem tolaik Eiropā jau notika vietējie un pasaules čempionāti. Rīgā, galvenokārt gan ēdināšanas iestādēs, notika dažādi nelieli turnīri, spēles klasi nodemonstrēt ieradās Zviedrijas galda hokeja emisārs Jērans Agdurs, un domubiedru grupa izveidoja Rīgas Galda hokeja klubu (RGHK), piesaistot arī laukumu tirdzniecības pārstāvjus. Viens no uzstādītajiem mērķiem bija pārvērst galda hokeju par sporta veidu ar izstrādātu masu turnīru sistēmu un attiecīgu pāriešanu uz sporta zālēm kafejnīcu vietā. Cits mērķis bija palielināt galda hokeja popularitāti.
2000. gads
Vasara galda hokejam ir "klusā sezona", jo tas parasti tiek spēlēts telpās un karstā laikā tas nav populāri. Arī iknedēļas turnīri "Lido" atpūtas kompleksa alus pagrabiņā uz vasaru pārtrūka intereses trūkuma dēļ. Pēc pārrunām ar kompleksa vadību, tika nolemts sarīkot lielu turnīru visiem gribētājiem lielteltī kompleksa teritorijā un tas ar LSPA tehnisko atbalstu tika izdarīts 10. jūnijā. Atsaucība bija tiem laikiem liela, piedalījās 55 spēlētāji, ieskaitot divus viesus no Krievijas — žurnālistu Mihailu Margoli un dziedātāju Aleksandru Minčenko, kuri tai laikā veica galda hokeja organizācijas darbu attiecīgi Maskavā un Sanktpēterburgā. Tolaik Krievijas viesu meistarība bija zemāka nekā Latvijas vadošajiem spēlētājiem, un viņiem neizdevās iekļūt pat izslēgšanas spēļu sešpadsmitniekā. Turnīrā uzvaru svinēja RGHK vadītājs R. Sternāts.
Pirmajā turnīrā bija nežēlīga atlases sistēma un neliels spēļu skaits dalībniekiem, bez tam, gaišajā teltī bija pārmērīgs karstums. Organizatori redzēja, ka kaut kas jāmaina, bet inventāra un pieredzes trūkums tobrīd nepieļāva visu atrisināt. R. Blūmentāla vadībā izveidotā LGHF, kuras valdē tika iekļauti tābrīža labākie spēlētāji, izlēma turpmāk turnīru aizvadīt ziemā telpās un spēja atrast nākamajām lielsacensībām piemērotāku vietu — VEF Kultūras pili, tomēr pat tur platības izrādījās par maz. Uz decembrī noorganizēto otro Rīgas kausu ieradās 189 cilvēki, un 173 no tiem izspēlēja kvalifikācijas kārtu no 6 spēlēm pēc Šveices sistēmas, pēc tam labākajiem pārejot pie izslēgšanas spēlēm ar reitingotākajiem spēlētājiem. Turnīra uzvarētājs S. Mihejevs pavisam izspēlēja tikai 15 spēles, kas pēc pašreizējiem standartiem būtu tikai iesildīšanās.
Attīstība
Ar 2001. gada decembri Rīgas kauss sāka atgādināt mūsdienu sacensības. Tas tika rīkots skolas sporta zālē, ar iepriekšēju pieteikšanos un inventāra nodrošināšanu visiem vienlaicīgai spēlei. Ieradās Somijas viesi ar nopietnu starptautisko reitingu un aizņēma visu uzvarētāju pjedestālu. Turpmāk notika pakāpeniska spēles un organizatoriskā līmeņa celšanās, sacensības ilgu laiku notika RTU Lielajā aulā ar dalībnieku skaitu ik gadus starp 100 un 200, 2009. gadā tika pāriets uz Rīgas Kultūru vidusskolas sporta zāli un kopš 2015. gada dalībnieku skaits vienmēr pārsniedzis 200. Ar 2003. gadu turnīrs tika iekļauts prestižāko turnīru ("Eirolīgas") kalendārā, kopš 2005. gada ir Pasaules tūres svarīgāko turnīru (tolaik — "Lielā sešnieka") sarakstā.
Rekords uzvaru ziņā pašlaik pieder Edgaram Caicam, kurš 2010. gadā pirmais sasniedza 4 titulu robežu. Viņa rezultātu pašlaik atkārtojuši Atis Sīlis un Maksims Borisovs.
2018. gada decembra 20. Rīgas kausā piedalījās 250 spēlētāji no 12 valstīm, starp kuriem bija 17 no vadošajiem pasaules reitinga 30 spēlētājiem. Skaita rekords starp visiem Pasaules tūres turnīriem tika sasniegts 2017. gadā — 257 dalībnieki. Plašās un neierobežotās stipru spēlētāju dalības dēļ Rīgas kauss ārzemēs reizēm tiek dēvēts par galveno sezonas turnīru vai neoficiālu atklāto pasaules čempionātu. 2020. gadā Rīgas kauss nenotika Covid-19 pandēmijas radīto juku dēļ, 2021. gadā tas ieplānots novembra beigās.
Apbalvošana
Dažādas balvas tiek pasniegtas pirmo 16 vietu ieguvējiem un atsevišķās vērtējuma kategorijās, ieskaitot dāmas un juniorus. Rīgas kauss izcēlās starp citiem turnīriem ar to, ka tajā jau sākuma laikos apbalvoja arī zemāko līgu uzvarētājus, kas tad vēl nebija kļuvis par normu.
Dāvis Mārtiņš Daugavietis
Dāvis Mārtiņš Daugavietis (dzimis ) ir latviešu jurists, politiķis un 14. Saeimas deputāts. 2022. gadā ievēlēts par 14. Saeimas deputātu no partiju apvienības Jaunā Vienotība saraksta. 2018. gadā absolvējis Rīgas Juridisko augstskolu Starptautiskajās tiesības un diplomātijā. Pirms ievēlēšanas bijis Latvijas Futbola arodbiedrības valdes loceklis un Eiropas Parlamenta deputāta padomnieks.
Kancersili
Kancersili ir būvējamais ciems Ogres novada Tīnūžu pagastā. Izvietojusies pagasta rietumdaļā dienvidos no autoceļa P5 4 km no pagasta centra Tīnūžiem, 9 km no novada centra Ogres un 33 km no Rīgas.
Krokainais rumpucis
Krokainais rumpucis (Helvella crispa) ir Latvijā bieži sastopama rumpuču ģints sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami.
Sugu par savu logotipu izvēlējusies Latvijas Mikologu biedrība un 2003. gadā tā bijusi Gada sēne Latvijā.
Taksonomija
Sugu 1772. gadā aprakstīja itālis Džovanni Skopoli, nosaucot to par Phallus crispa un tādējādi saradojot to ar zemestaukiem. 1822. gadā zviedrs Eliass Frīss deva tai mūsdienu nosaukumu. Frīss piedāvāja nosaukumu "Elvella", ar mājienu uz tālaika priekšstatiem par elfiem, kuri varētu jāt uz šādām sēnēm. Zinātniskā pasaule izvēlējās konservatīvāku pieeju, taču angliskais sēnes nosaukums Elfin Saddles — "Elfu segli" pastāv joprojām. Tiesa, reizēm to piedēvē arī pēc formas līdzīgajai rudens bisītei.
Barības vērtība
Ēdams pēc novārīšanas ar ūdens noliešanu, cepams. Par garšīgumu ir dažādi viedokļi. Nenovārīts var būt indīgs. Daži ASV avoti apgalvo, ka sēne satur bisītēm raksturīgo indīgu vielu giromitrīnu.
Līdzīgās sugas
Atšķirams no līdzīgām sugām ar gaišo krāsu, dziļi rievoto kātiņu un seglveida formu. No parasti tumšā dobā rumpuča, kuram reizēm ir gaiša forma, atšķiras ar cepurītes ieritinātu malu jaunībā un viegli pūkaino cepurītes apakšdaļu. Šis apakšdaļas pūkainums atšķir to arī no Latvijā vēl neatrastā rumpuča Helvella lactea. Elastīgais rumpucis ir ar tievu kātiņu bez rievām.
Aleksejs Avečkins
Aleksejs Avečkins (ru) (dzimis Brestā, Baltkrievijā, miris  Rīgā) bija baltkrievu izcelsmes Latvijas baletdejotājs, Latvijas Nacionālās operas premjers.
Biogrāfija
Dzimis Balkrievijā, Brestā, kur dzīvojis līdz 10 gadu vecumam, kad sācis mācīties baletskolā Minskā. 1994. gadā absolvējis Baltkrievijas Baleta akadēmiju, no 1994. līdz 1998. gadam bijis Baltkrievijas Lielā Akadēmiskā operas un baleta teātra solists. Kopš 1998. gada dejojis Latvijas Nacionālā baleta trupā, kur kļuvis par baleta premjeru, atveidojis daudzus galvenos varoņus (princis Dezirē, Riekstkodis un Alberts, Hozē, Romeo, Solors, Otello) un daudzas citas klasiskā baleta repertuāra lomas.
Helsinku baleta mākslinieku konkursa diplomands (2001). Saņēmis "Aldara" starptautisko gada balvu (1999), Lielo Mūzikas balvu (2002) un Spēlmaņu nakts balvu kā gada labākais baleta mākslinieks (1999, 2008 un 2012). Piedalījies viesizrādēs Anglijā, Francijā, Ķīnā, Vācijā, Austrijā, Holandē, Beļģijā, ASV, Itālijā, Dānijā, Somijā, Krievijā gan kopā ar LNO baleta trupu, gan arī ar citām kompānijām.
Mironis nāk
Mironis nāk (en) ir 1995. gada krimināldrāma, kas balstīta uz 1973. gada tāda paša nosaukuma grāmatu. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Tims Robinss. Galvenās lomas filmā atveido Šons Penns, Sūzana Sarandona, Roberts Proskis, Reimonds Dž. Berijs, R. Lī Ermijs un Skots Vilsons. Filmas pirmizrāde notika.
Vīnes atklātne
Vīnes atklātne (aizsardzība) ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. e2-e4 e7-e5 2. Zb1-c3'''.
Tā pieder pie atklātām atklātnēm un tai ir piešķirti Šaha atklātņu enciklopēdijas kodi no C25 līdz C29.
Vēsture
Pirmais atklātnes analīzes publicējis Kārlis Janišs darbā "Analyse Nouvelle ..." (1842-1843). Vēlāk to pētījuši Vīnes šahisti ar Kārli Hampi priekšgalā. Mūsdienu praksē to lieto reti.
Stratēģiskā ideja
Balto gājiena nolūks aizsargāt bandinieku e4 un kontrolēt punktu d5 un pēc gājienu f2-f4 sākt uzbrukumu karaļa spārnā. Tomēr balto nesteidzīgā spēle ļauj melnajiem pabeigt spēku mobilizāciju un uzsākt pretspēli centrā.
Hornas raga nacionālais parks
Hornas raga nacionālais parks (es) ir 1945. gadā izveidots nacionālais parks Čīles un Dienviadmerikas galējos dienvidos. 630,93 km2 lielajā parkā ietilpst Ermita (kopā ar Hornas ragu) un Vulastona salas un tas ir pasaulē vistālāk uz dienvidiem esošais nacionālais parks. Kopā ar blakus esošo Alberto de Agostini nacionālo parku veiso UNESCO Biosfēras rezervātu. Parka teritorijā dzīvo jūrasūdrs, jūras leopards, Magelāna pingvīns (Spheniscus magellanicus), sarkankāju kormorāns (Poikilocarbo gaimardi), dienvidu karaliskais albatross (Diomedea epomophora), Dienvidamerikas cūkdelfīns (Phocoena spinipinnis) u.c. dzīvnieki.
Ungāru aizsardzība
Ungāru aizsardzība ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. e2-e4 e7-e5 2. Zg1-f3 Zb8-c6 3. Lf1-c4 Lf8-e7'''.
Tā pieder pie atklātām atklātnēm un tās Šaha atklātņu enciklopēdijas kods ir C50.
Vēsture
Pirmoreiz lietota korespondencšaha partijā Parīze — Budapešta (1842-1845). Bija populāra 19. gs. šahistu vidū.
Stratēģiskā ideja
Atšķirībā no itāļu atklātnes un divzirdziņu aizsardzības spēlei ir mierīgs, manevrējošs raksturs. Melnie, izvairoties no asiem variantiem, iegūst drošu, bet pasīvu pozīciju.
Mūsdienu praksē sastopama reti.
Pemikans
Pemikans ir taukiem un olbaltumvielām bagāts un ļoti barojošs ēdiens, ko varēja uzglabāt gadiem ilgi. Pemikanu radīja Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāji.
Padomju Jaunatne
"Padomju Jaunatne" (no 1990. gada "Latvijas Jaunatne") bija latviešu valodā iznākošs dienas laikraksts jauniešiem.
Pemikans
Produkta pagatavošanas recepti pārņēma un vēlāk arī ārpus kontineneta robežām izplatīja eiropieši. Piemēram, to lietoja uzturā Dienvidpola pētnieki Roalds Amundsens un Roberts Skots.
Padomju Jaunatne
Vēsture
Latvijas PSR laikā tika apgalvots, ka šī avīze ar nosaukumu "Jaunais Komunārs" iznākusi 1921.—1936. un 1940.—1941. gadā, tomēr vēl 1960. gados tas tika uzskatīts par citu preses izdevumu. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 27. septembrī Latvijas Ļeņina Komunistiskās jaunatnes savienības Centrālā komiteja sāka izdot politisku, sabiedrisku un literāru laikrakstu ar nosaukumu "Padomju Jaunatne". Laikraksts bija komunistiskās idejas paudējs, tā uzdevumi bija padomju jaunatnes militāri patriotiskā audzināšana, komunistiskās sabiedrības cilvēka veidošana. Laikraksts ziņoja par jaunatnes dzīvi Latvijā un PSRS republikās, publicēja rakstus par sasniegumiem zinātnē un tehnikā, informēja par notikumiem mākslas pasaulē un sporta dzīvē. Laikrakstam kopš 1948. gada bija populārs satīrisks pielikums "Asā slota".
Pemikans
Etimoloģija
Vārds cēlies no krī pimîhkân, — 'gatavot taukus' (pirmalgonkinu pemihkve wa, — no pemy- ('tauki') + -ehke, ('gatavot')).
Pagatavošana
Ēdienu pagatavoja, sajaucot kopā kaltētu bizona (kā arī aļņa, vapiti vai brieža) gaļu, vārītus taukus un dzērveņu vai vietējo krūmu (Saskatūnas ievu, Amelanchier alnifolia) rūgtās ogas. Ar akmens āmuru gaļu saberza pulverī un sadauzīja kaulus, lai izvārītu ārā taukus.
Komoru administratīvais iedalījums
Komoru administratīvo iedalījumu veido 3 autonomas salas, kuras sīkāk iedalās 16 municipalitātēs.
Anti Rinne
Anti Juhani Rinne (Antti Juhani Rinne, dzimis ) ir Somijas politiķis, jurists. 2019. gadā viņš bija Somijas premjerministrs. No 2014. līdz 2020. gadam viņš bija Sociāldemokrātiskās partijas priekšsēdētājs. Rinne ir bijis Eduskuntas (parlamenta) priekšsēdētājs un finanšu ministrs.
Biogrāfija
Anti Rinne piedzima Helsinkos. Sākumā ģimene dzīvoja Lovīsā, bet vēlāk, sekojot tēva darba vietas maiņai, pārcēlās uz Hivinkē. Pēc vidusskolas beigšanas Rinne strādāja kokzāģētavā un par šoferi. Divus gadus viņš bija aktieris.
1987. gadā Anti Rinne absolvēja Helsinku Universitāti, iegūstot jurista kandidāta grādu. Pēc tam viņš bija jurists Mentselē, vēlāk sekretārs Auto un transporta asociācijā AKT.
No 2002. līdz 2005. gadam Rinne bija Privātā sektora profesionāļu savienības (ERTO) priekšsēdētājs. Pēc tam līdz 2010. gadam viņš bija Darba ņēmēju savienības priekšsēdētājs. No 2010. līdz 2014. gadam viņš bija Tirdzniecības savienības priekšsēdētājs.
2014. gada 9. maijā Anti Rinne tika ievēlēts par Somijas Sociāldemokrātiskās partijas priekšsēdētāju. 2014. gada 6. jūnijā Rinne kļuva par finanšu ministru Jirki Katainena kabinetā, nomainot Jutu Urpilainenu. 24. jūnijā Aleksandera Stuba valdībā viņš saglabāja finanšu ministra amatu. Šo amatu viņš pildīja līdz 2015. gada 29. maijam, kad atkāpās Stuba kabinets.
2017. gada februārī Rinne tika atkārtoti ievēlēts par Sociāldemokrātiskās partijas priekšsēdētāju.
Pēc Sociāldemokrātiskās partijas uzvaras parlamenta vēlēšanās 2019. gada 24. aprīlī Anti Rinne tika ievēlēts par Eduskuntas priekšsēdētāju. 2019. gada 6. jūnijā Rinne tika apstiprināts par Somijas premjerministru, šajā amatā nomainot Juhu Sipili. 2019. gada 3. decembrī Anti Rinne atkāpās no amata. Viņš izpelnījās kritiku piecu partiju koalīcijas iekšienē par to, ka valstij piederošajā Somijas pasta operatorā Posti darba tirgus strīds noveda pie 17 dienu ilga streika. 10. decembrī par premjerministri kļuva sociāldemokrāte Sanna Marina. Rinne turpināja vadīt Sociāldemokrātisko partiju līdz 2020. gada 22. augustam, kad par partijas priekšsēdētāju ievēlēja Sannu Marinu.
Giljermomanna
Giljermomanna (es) ir Čīles vasaras polārstacija Antarktikā. Izvietojusies Dienvidšetlendas salu arhipelāgā, Livingstona salas ziemeļos, Širefa ragā. Stacija pieder Čīles Antarktikas institūtam un galvenās pētniecības nozares ir bioloģija, glacioloģija un ģeoloģija. Nodēvēta par godu čīliešu zoologam Giljermo Mannam Fišeram (Guillermo Mann Fischer; 1919—1967). Stacija izveidota 1991. gadā kā Širefas nometne līdzās speciāli aizsargājamajai teritorijai Nr. 149. 1996. gadā uz Širefa ragu no Sīla salām tika pārcelta ASV Nacionālās Okeānu un atmosfēras administrācijas Antarktikas Jūras resursu pētījumu programmas nometne Keipširefa, kas darbojas līdzās čīliešu stacijai.
De'Longhi
De’Longhi S.p.A ir Itālijas mājas ierīču ražotājs. Dibināts 1902. gadā. Galvenais birojs atrodas Trevizo.
Uzņēmums ražo gaisa kondicionierus, sildītājus un mitrinātājus, putekļu sūcējus, gludekļus, kafijas un ēdiena pagatavošanas un cepšanas iekārtas u.c.
Konsorcijs
Konsorcijs (no la — "sadarbība", "apvienība") ir uz laiku izveidota vairāku personu, uzņēmumu, organizāciju vai valdību apvienība ar mērķi īstenot kādu kopēju darbību vai apvienot resursus kopēja mērķa sasniegšanai.
De'Longhi
De’Longhi akcijas tiek kotētas Itālijas biržā (kods DLG). 2012. gada 31. decembrī lielākākais akcionārs bija De’ Longhi Soparfi S.A..
Vēsture
1902. gadā De’Longhi ģimene Trevizo, Itālijas ziemeļos, izveidoja nelielu darbnīcu izejmateriālu izgatavošanai vietējām ražotnēm. 1950. gados uzņēmums reģistrēts par kapitālsabiedrību. Tas piegādāja komonentes citiem uzņēmumiem, kuri ražoja apsildes sistēmas.
Konsorcijs
Konsorcija dalībnieki saglabā savu pilnu patstāvību un var iekļauties arī citās apvienībās. Konsorcijs var dibināt vienotus finanšu vai materiālo resursu fondus, kurus veido dalībnieku ieguldījumi. Bez tam konsorcijs var saņemt bankas kredītus un citus ārējus līdzekļus.
Keipširefa
Keipširefa (en) ir ASV pastāvīga vasaras lauka nometne Antarktikā. Izvietojusies Dienvidšetlendas salu arhipelāgā, Livingstona salas ziemeļos, Širefa ragā. Stacija izveidota 1996. gadā, uz Širefa ragu pārceļot nometni no Sīla salām. Staciju pārvalda ASV Nacionālās Okeānu un atmosfēras administrācijas Antarktikas Jūras resursu pētījumu programma. Stacija izvietota speciāli aizsargājamās teritorijas Nr. 149 robežās līdzās Čīles Giljermomannas vasaras stacijai, ar kuru tai daļēji kopīga infrastruktūra.
Konsorcijs
Šādas pagaidu vienošanās īsteno, ja atsevišķiem tās dalībniekiem ir nepietiekami resursi kāda projekta realizācijai vai ir vēlme samazināt izdevumus. Konsorcijus veido, lai iegūtu lielu pasūtījumu, dalībniekiem darbojoties katram savā jomā. Konsorcijus arī dibina tehnoloģiskie uzņēmumi, lai savā nozarē formulētu standartus vai izstrādātu bāzes tehnoloģijas.
De'Longhi
Vēsture
Uzņēmums sāka pārveidoties, kad par tā vadītāju 1970. gados kļuva Guiseppe De'Longhi. 1975. gadā izlaists pirmais gatavais produkts — elektriskais eļļas radiators. Tā veiksmīga pārdošana ļāva attīstīt arī citus produktus. 1979. gadā iegādāts pirmais uzņēmums Supercalor.
1980. gados sākta pārdošana ASV. Bez sava zīmola precēm tika izlaista arī produkcija ar zīmolu Black & Decker. 1980. gadu otrajā pusē veikta vikne uzņēmumu iegāžu. 1986. gadā nopirkts cepeškrāšņu ražotājs Elba, kā arī centrālapkures sistēmu ražotājs Radel. 1987. gadā iegādāts gaisa kondicionieru ražotājs Ariagel. 1988. gadā ASV izveidots meitas uzņēmums mikroviļņu krāšņu ražošanai. 1989. gadā nopirkts putekļu sūcēju un grīdas uzkopšanas ierīču ražotājs Vetrella. 1994. gadā iegādāts saldēšānas sistēmu un kondicionieru ražotājs Climaveneta. 1995. gadā nopirkts uzņēmums Simac Micromax.
Konsorcijs
Konsorcijam līdzīgi termini:
De'Longhi
Vēsture
2000. gadu sākumā De’Longhi bija 13 ražotnes un meitas uzņēmumi 30 valstīs ar pārdošanas pārstāvniecībām vairāk nekā 75 valstīs. 2000. gados uzņēmums sāka vairāk pievērsties virtuves ierīcēm. 2001. gadā nopirkts Apvienotās Karalistes ēdiena pagatavošanas iekārtu ražotājs Kenwood Appliances. Kenwood bija arī ražotne Ķīnā, kas deva iespēju De’Longhi daļu ražošanas pārcelt uz Ķīnu. Bez tam Kenwood piederēja arī zīmols Ariete (gludekļi un putekļu sūcēji). Pēc Kenwood iegādes De’Longhi akcijas sāka piedāvāt Milānas fondu biržā.
2012. gada aprīlī De’Longhi no Procter & Gamble nopirka Braun zīmolu mazajām sadzīves ierīcēm.
Abū Simbelas tempļi
1960. gados Abū Simbelas tempļi tika sazāģēti blokos un pārcelti uz augstāku vietu, jo tika būvēts Asuānas aizsprosts, kā rezultātā Nīlas ūdens līmenis pacēlās, un tempļi būtu applūduši. Abū Simbelas tempļi ir viens no populārajiem tūristu apskates objektiem Ēģiptē.
Serro Kastiljo nacionālais parks
Serro Kastiljo nacionālais parks (es) nacionālais parks Čīles dienvidu daļā, Aisenas reģionā, kas 1970. gadā tika izveidots kā aizsargājama teritorija, bet 2018. gadā ieguva nacionālā parka statusu. 1795,5 km2 lielais parks atrodas uz dienvidiem no Kojaikes un tajā atrodas 2675 metrus augstā Serro Kastiljo virsotne. Parkā mīt apdraudētais Dienvidandu briedis (Hippocamelus bisulcus), gvanako, puma, Molīna cūkšņukura skunkss, zorro, Andu kondors.
Irma Kalniņa
Irma Anna Kalniņa (dzimusi Irma Anna Ferliņa, 1950. gada 7. oktobrī, Ņujorkā, Amerikas Savienotajās Valstīs) ir Amerikas latviešu komunikācijas, lietišķās etiķetes un diplomātiskā protokola eksperte, publiciste un politiķe. Šobrīd ir 14. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Vienotība" un apvienību "Jaunā Vienotība".
Dzīvesgājums
Dzimusi 1950. gadā Ņujorkā, ASV, kur vecāki bija pārcēlušies pēc emigrācijas no Latvijas Otrā pasaules kara beigās. Absolvējusi Ohaio Universitāti, iegūstot izglītību pedagoģijā.
Teju 30 gadus I. Kalniņa profesionāli ir saistīta ar lietišķo etiķeti, komunikāciju un diplomātisko protokolu, kā arī darbojusies dažādās labdarības organizācijās. I. Kalniņa ir individuāli praktizējoša komunikācijas eksperte un valdes locekle SIA "Irmas Kalniņas konsultācija".
Pirmajā laulībā Irma Džonsone, ģimenē divi dēli un meita. 1996. gadā apprecējusies vēlreiz ar trimdas latviešu sabiedrisko darbinieku Ojāru Ēriku Kalniņu.
Kā Latvijas vēstnieka ASV O. Kalniņa dzīvesbiedre līdzdarbojās ilgtermiņu attiecību veidošanā starp Latvijas un ASV politiķiem, darbojās sabiedriskajā organizācijā "Hayes, Domenici & Associates", vadot starptautisku projektu krūts vēža agrīnai diagnostikai "National Race for the Cure". 1999. gadā pārcēlusies dzīvot uz Latviju.
Dzīvesbiedrs O. Kalniņš pēc diplomātiskās karjeras beigām pievērsās politiskajai darbībai, bija četru Saeimas sasaukumu deputāts, pārstāvot partiju "Vienotiba". Miris 2021. gadā.
Politiskā darbība
2022. gadā I. Kalniņa tika ievēlēta 14. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta. 14. Saeimā strādā Ārlietu komisijā, kā arī Mandātu, ētikas un iesniegumu komisijā. 2022. gada 23. novembrī ievēlēta par Saeimas Ārlietu komisijas sekretāri.
Klients (filma)
Klients (en) ir 1994. gada ASV trillera filma, kas balstīta uz Džona Grišama tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Džoels Šūmahers. Galvenās lomas filmā atveido Sūzana Sarandona, Tomijs Lī Džonss, Breds Renfro, Mērija-Luīze Pārkere, Entonijs Lapaglija, Entonijs Edvardss un Osijs Deiviss. Filmas pirmizrāde notika.
11 gadus vecais Marks un viņa mazais brālis Rikijs piedzīvo mafijas advokāta V. Džeroma Kliforda pašnāvību. Autoritātes un mafija saprot, ka Klifords varētu būt pateicis Markam, kur ir aprakts Luiziānas senators, kuru nogalinājis mafijas bosa radinieks. Lai aizstāvētu sevi gan no apgabala advokāta, gan mafijas, Marks sev noalgo advokāti Redžīnu.
Visvaldis Žanis Brizga
Visvaldis Žanis Brizga (segvārds "Kārlis Krauja", 1926–1950) bija nacionālās pretošanās kustības dalībnieks Zemgalē.
1949. gada 17. martā 760 vīru liela Valsts drošības ministrijas karaspēka vienība uzbruka Kārļa Kraujas partizānu nodaļas bunkuram Īles pagastā, kas atradās 300 metrus uz ziemeļiem no Priedaišu viensētas. Kaujas operācijas laikā nogalināja 15 partizānus un deviņus sagūstīja.
Brizga tobrīd neatradās nometnē, bet krita kaujā 1950. gada 24. februārī Bergmaņu mājās Striķu ielā 33/35 Saldū, kuras aplenca ap 30 čekistu. Partizānu atkāpšanos no mājas bēniņu lūkas ar ložmetēja zalvēm sedza Līze Bergmane. Čekisti nogalināja partizānus Visvaldi Brizgu un Juri Krustu ("Arvīdu"), kā arī Leontīni Ezerkalni, Vili un Voldemāru Kuršinskus. Pēc aculiecinieku stāstītā, visu piecu nobendēto cilvēku līķus mēģināja sadedzināt degošo māju ugunī un pēc tam sakrāva rindā gandrīz vai ielas malā. Pēc tam tos aizveda nezināmā virzienā, un viņu kapavieta joprojām nevienam nav zināma. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas kaujas vietā uzcēla pieminekli.
Kārļa Kraujas īstais vārds kļuva zināms tikai 1996. gadā. Lestenes Brāļu kapu piemiņas sienā atrodams uzraksts: Visvaldis Brizga 01.01.1926 - 24.02.1950.
Bādelstere
Bādelstere ir kūrortpilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Fogtlandes apriņķī pie Veise Elsteres upes.
Vēsture
1669. gadā tika aprakstītas vietējo minerālūdens avotu dziedznieciskās īpašības. 1848. gadā Bādeletere tika oficiāli atzīta par Saksijas kūrortu (Königlich-Sächsischen Staatsbad).
Cilvēki
Bādelstere ir tramplīnlēcēja Klausa Ostvalda (Klaus Ostwald, 1958) dzimtā pilsēta.
Georgijs Šoņins
Georgijs Šoņins (Георгий Степанович Шонин, dzimis, miris ) bija PSRS kosmonauts, lidotājs.
Latvijas Mikologu biedrība
Latvijas Mikologu biedrība (LMB) ir biedrība, kurā apvienojušies Latvijas sēņu un ķērpju pētnieki (mikologi un lihenologi), kā arī sēņu un ķērpju izpētes entuziasti amatieri. LMB dibināta 2002. gadā. Pirms tam mikologi un lihenologi līdzdarbojās Latvijas Botāniķu biedrībā. Biedrība darbojas Latvijas Nacionālā dabas muzeja paspārnē. Ar biedrību sadarbojas apvienība "Latvijas Trifeļu dārzi", kura nodarbojas ar pazemes sēņu ieaudzēšanu Latvijā.
Georgijs Šoņins
Georgijs Šoņins piedzima 1935. gadā Ukrainas PSR Roveņku pilsētā. Drīz ģimene pārcēlās uz Baltu Odesas apgabalā. Jau kara pirmajās dienās tēvs aizgāja uz fronti un pazuda bez vēsts.
Latvijas Mikologu biedrība
Vadība
Biedrībai ir goda priekšsēdētājs Edgars Vimba, vēlēta valde 5 cilvēku sastāvā, kura no sava vidus ievēl priekšsēdētāju un revīzijas komisija.
Georgijs Šoņins
1950. gadā Georgijs Šoņins iestājās Odesas Gaisa spēku speciālajā skolā. Pēc skolas izformēšanas 1952. gadā viņš tika nosūtīts uz Jeiskas Jūras kara aviācijas skolas sagatavošanas kursiem, kur 1953. gadā ieguva vidējo izglītību. 1954. gadā Šoņins pabeidza vienu kursu 93. Jūras kara aviācijas skolā Ļeņingradas apgabalā, apgūstot lidmašīnu Jak-11 un MiG-15 pilotēšanu virs jūras. Pēc eksāmenu nokārtošanas viņš tika ieskaitīts Jeiskas Jūras kara aviācijas skolas 2. kursā, ko absolvēja 1957. gadā.
Latvijas Mikologu biedrība
Mērķi un uzdevumi
Biedrības galvenais mērķis ir veicināt Latvijas sēņu un ķērpju sugu daudzveidības izpēti un saglabāšanu. Lai to paveiktu, biedrība apvieno mikologus, lihenologus un interesentus neatkarīgi no viņu profesionālās izglītības un nodarbošanās. Biedrība veic plašu sabiedrības iesaistīšanu, tiek organizēti semināri klātienē un tiešsaistē par dažādām sēņu sistemātiskajām grupām. Biedri dodas kopīgās ekskursijās, kur tiek vāktas un kopīgi noteiktas sēnes.
Georgijs Šoņins
1957. gada 26. februārī Georgijs Šoņins sāka dienestu Baltijas flotes 935. iznīcinātāju aviācijas pulkā kā lidotājs. 1957. gada 27. decembrī viņš tika pārcelts uz Murmanskas apgabalu 237. gvardes iznīcinātāju aviācijas divīzijā kā vecākais lidotājs. 1958. gada 17. martā viņš tika pārcelts uz 122. iznīcinātāju aviācijas divīziju Ziemeļu flotē.
Latvijas Mikologu biedrība
Mērķi un uzdevumi
LMB veic arī sabiedrības informēšanas darbu masu mēdijos. Piemēram, skaidro sēņu sugu aizsardzības nozīmi, iepazīstina un brīdina par indīgajām sēnēm, rosina interesi par sēņu pasaules daudzveidību.
Georgijs Šoņins
Georgijs Šoņins 1960. gada 7. martā iekļauts pirmajā PSRS kosmonautu grupā, kas gatavojās lidojumiem ar kosmosa kuģi Vostok. 1961. gadā viņš pabeidza kosmonautu vispārējās sagatavošanas kursu. 1961. gada 1. septembrī Šoņins iestājās Žukovska Kara gaisa inženieru akadēmijā specialitātē "Pilotējamie gaisa un kosmiskie lidaparāti un to dzinēji"; akadēmiju viņš pabeidza 1968. gada 6. janvārī, iegūstot kvalifikāciju "lidotājs inženieris kosmonauts". 1961. gadā no 30. septembra līdz 2. novembrim viņš gatavojās lidojumam ar Vostok-3, bet šis lidojums tika atcelts. Pēc tam Šoņins gatavojās divu kosmosa kuģu Vostok vienlaicīgam lidojumam. 1962. gada 4. jūlijā viņš pārtrauca treniņus veselības problēmu dēļ.
1964. gadā Šoņinam atkal atļāva trenēties. No 1965. gada maija līdz 1966. gada janvārim viņš sāka gatavoties programmai Vyhod kā kosmosa kuģa 3KD komandieris. 1966. gadā no janvāra līdz maijam viņš gatavojās kā kosmosa kuģa 3KV (Voshod-3) otrais pilots ilglaicīgam lidojumam (15 līdz 20 diennaktis) kopā ar Borisu Volinovu. Lidojums tika atcelts. Pēc tam līdz 1967. gadam viņš gatavojās kosmosa kuģu 3KV grupveida lidojjumam.
Latvijas Mikologu biedrība
Mērķi un uzdevumi
Biedrība sadarbojas ar atbilstošām ārzemju organizācijām.
Georgijs Šoņins
No 1967. gada jūnija Georgijs Šoņins gatavojās programmai Stykovka kā aktīvā kosmosa kuģa 7K-OK (Sojuz) trešās (rezerves) apkalpes komandieris. 1968. gada februārī viņš sāka gatavoties otrajā (dublieru) apkalpē, bet 1968. gada augustā viņš tika iecelts par pasīvā kuģa pamatapkalpes komandieri. 1968. gada novembrī Šoņins tika pārcelts uz aktīvā kuģa otro apkalpi. Sojuz-4 starta laikā viņš bija dublieru apkalpes komandieris. 1969. gada februārī Šoņins sāka gatavoties trīs kosmosa kuģu grupveida lidojumam kā Sojuz-6 pamatapkalpes komandieris kopā ar Valēriju Kubasovu.
Latvijas Mikologu biedrība
Darbības pamatvirzieni
Biedrībā ir mikologi, kas darbojas dažādās mikoloģijas nozarēs — meža mikoloģijā (VMI Silava), fitopatoloģijā (LLU), ēku koksnes izpētē (KĶI), sēņu daudzveidības izzināšanā (LNDM).
Georgijs Šoņins
Savu pirmo lidojumu kosmosā Georgijs Šoņins veica 1969. gada oktobrī kosmosa kuģī Sojuz-6 kā komandieris kopā ar Valēriju Kubasovu. Lidojuma laikā bija plānots fotografēt Sojuz-7 un Sojuz-8 saslēgšanos, bet tā nenotika kosmosa kuģu automātiskās saslēgšanās sistēmas kļūmes dēļ. Sojuz-6 tika veikts pasaulē pirmais metināšanas eksperiments kosmosā, kā arī veikts eksperiments Fakel, lai noteiktu ballistisko raķešu palaišanu.
Latvijas Mikologu biedrība
Zinātniskā sadarbība
LMB locekļi apmeklē sava profila zinātniekus saietus un piedalās tādu organizēšanā. 2014. gadā LMB piedalījās Baltijas jūras reģiona mikologu un lihenologu regulārā simpozija organizēšanā. LMB sadarbojas ar zinātniskām organizācijām Latvijā, kā Latvijas Botāniķu biedrība un Latvijas Dabas muzejs.
Georgijs Šoņins
1970. gada septembrī Šoņins sāka gatavoties orbitālās stacijas DOS-1 (Saljut-1) pirmajai ekspedīcijai kā komandieris kopā ar Alekseju Jeļisejevu un Nikolaju Rukavišņikovu. 1971. gada februārī viņš tika atstādināts no treniņiem sakarā ar "kosmonauta režīma pārkāpumu" (5. februārī viņš neieradās uz treniņu, jo iepriekšējā vakarā bija stipri iedzēris).
Latvijas Mikologu biedrība
Publiskās akcijas
LMB locekļi piedalās Dabas Aizsardzības pārvaldes, kā arī vietējo organizāciju un pašvaldību rīkotajos publiskajos pasākumos kā apmeklētāju izglītotāji par mikoloģiskām tēmām.
Georgijs Šoņins
No 1972. līdz 1975. gadam Šoņins piedalījās padomju — amerikāņu kosmiskā lidojuma sagatavošanā. 1976. gada 22. janvārī viņš tika iecelts par kosmonautu sagatavošanas centra 2. pārvaldes priekšnieku. 1978. gadā Georgijs Šoņins aizstāvēja disertāciju un ieguva tehnisko zinātņu kandidāta grādu.
Latvijas Mikologu biedrība
Publiskās akcijas
Ikgadējās septembra sēņu izstādes Dabas muzejā Rīgā organizē un vada LMB mikologi.
Georgijs Šoņins
1979. gada 28. aprīlī Šoņins atstāja kosmonautu vienību, pārejot dienestā Gaisa spēkos par Odesas kara apgabala 5. VA pavēlnieku. 1980. gada 21. aprīlī viņš tika iecelts par Odesas kara apgabala Gaisa spēku pavēlnieka vietnieku un Kara padomes locekli. 1983. gada 11. februārī sāka dienēt par Gaisa spēku bruņojuma priekšnieka 4. pārvaldes priekšnieku. 1986. gada 14. novembrī Šoņins kļuva par Gaisa spēku Bruņojuma pārvaldes aparāta eksperimantālās celtniecības un sērijveida pasūtījumu 4. pārvaldes priekšnieku. 1988. gada 5. martā viņš tika iecelts par PSRS Aizsardzības ministrijas 30. Centrālo aviācijas un kosmiskās tehnikas zinātniski pētnieciskā institūta priekšnieku. 1990. gada 3. novembrī Šoņins atvaļinājās no militārā dienesta ģenerālleitnanta pakāpē.
Georgijs Šoņins nomira naktī uz no sirdstriekas.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Olivjē Žirū
Olivjē Žirū (, dzimis ) ir Francijas futbolists. Viņš spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Žirū pārstāv Itālijas Serie A komandu AC Milan.
Savu karjeru sāka 2005. gadā klubā Grenoble, Francijas Ligue 2. Pēc trīs gadiem pievienojās klubam Tours un 2009. gadā ar 21 gūtiem vārtiem kļūst par Ligue 2 sezonas labāko vārtu guvēju. Sasniegums paver iespēju pāriet uz Ligue 1 klubu Montpellier. 2011.—2012. gada sezonā ar 21 gūtiem vārtiem atnes ne tikai labāko vārtu guvēja titulu Ligue 1, bet palīdz Montpellier pirmo reizi uzvarēt Ligue 1. Nākamajā sezonā jau pievienojās Anglijas Premjerlīgas klubam Arsenal par, iespējams, £9,6 miljoniem.
pārgāja uz citu Premjerlīgas klubu Chelsea. Kopā ar Chelsea uzvarēja UEFA Čempionu līgā. 2021. gada jūlijā Žirū pievienojās AC Milan.
Francijas izlases sastāvā ir spēlējis 2014. gada FIFA Pasaules kausā, 2018. gada FIFA Pasaules kausā, 2022. gada FIFA Pasaules kausā un 2016. gada Eiropas čempionātā futbolā, 2020. gada Eiropas čempionātā futbolā.
Žirū tika izsaukts uz Francijas izlasi 2022. gada FIFA Pasaules kausa izcīņai Katarā; viņš sāka kā komandas vienīgais uzbrucējs atklāšanas mačā pret Austrāliju 22. novembrī, gūstot divus vārtus un sasniedzot Tjerī Anrī 51 gūto vārtu rekordu Francijas izlasē. Viņš laboja rekordu un kļuva par valstsvienības rezultatīvāko spēlētāju pēc tam, kad 4. decembrī guva vārtus pret Poliju astotdaļfinālā.
Sasniegumi
Montpellier
Arsenal
Chelsea
AC Milan
Francija
Individuālie sasniegumi
Aija Poča
Aija Poča (dzimusi, Rīgā ) ir latviešu ekonomiste un politiķe (partijas Latvijas Ceļš biedre, bijusi partijas valdes locekle ), bijusi ievēlēta vairākos Saeimas sasaukumos un Rīgas pašvaldībā, kā arī bijusi valsts ieņēmumu valsts ministre vairāku premjerministru valdībās. Pēc politiskās karjeras beigām strādājusi VAS “Latvijas dzelzceļš”.
Biogrāfija
1966. gadā Aija Poča beigusi Rīgas 3. vidusskolu, pēc tam studējusi Latvijas Valsts universitātes Ekonomikas fakultātē, kur 1971. gadā ieguvusi ekonomistes/matemātiķes grādu.
Politiskā darbība
1993. gadā 5. Saeimas vēlēšanās Aija Poča tika ievēlēta Saeimā no partijas Latvijas Ceļš saraksta, tāpat arī ievēlēta nākamajās Saeimas vēlēšanās 1995. gadā un 7. Saeimas vēlēšanās 1998. gadā.
1995. gada jūnijā kļuvusi par Latvijas valsts ieņēmumu valsts ministri, Māra Gaiļa ministru kabinetā pārstāvot partiju Latvijas Ceļš, un šo ministres amatu viņa saglabāja arī nākamajās valdībās līdz šī amata likvidēšanai 1999. gadā.
Pēc atgriešanās Saeimā no 1999. līdz 2001. gadam bijusi 7. Saeimas Budžeta un finansu (nodokļu) komisijas priekšsēdētāja, darbojusies arī Revīzijas komisijā.
2001. gada Rīgas Domes vēlēšanās Aija Poča kandidēja kā Latvijas Ceļa saraksta līdere un tika ievēlēta pašvaldībā, darbojusies domes prezidijā. Nākamajās, 2005. un 2009. gada pašvaldību vēlēšanās viņa bija kandidāte, bet vairs netika ievēlēta.
Personīgā dzīve
Aija Poča ir precējusies, viņai ir divi dēli. Vīrs Dr.habil.oec. Remigijs Počs ir RTU profesors.
Latvijas Universitātes Tehnoloģiju māja
Latvijas Universitātes Teholoģiju māja ir Latvijas Universitātes (LU) projektēta ēka Vienības gatvē Rīgas Torņakalna apkaimē. Tajā plānots izveidot pētniecisko infrastruktūru, lai nodrošinātu Latvijas Universitātes radīto tehnoloģiju prototipu izstrādi un inovāciju komercializāciju, nodrošinot intelektuālā īpašuma aktīvu pārvaldību. Tehnoloģiju mājā plāno izvietot moderni aprīkotas laboratorijas, un tā darbosies kā tehnoloģiju attīstības un pārneses centrs. LU Tehnoloģiju māja būs ceturtā ēka 4,5 hektārus plašajā teritorijā, kur līdz 2023. gadam paredzēts izveidot jaunu LU studentu pilsētiņu, kurā ietilps arī Dabas māja, Zinātņu māja, Rakstu māja, Veselības māja, Sporta māja, kā arī Studentu un viesu māja.
Ēka
Tehnoloģiju māja projektēta kā divu stāvu ēka ar kopējo platību 4 300 m2, aptverošās zemes platību 1 500 m2. Tā nodrošinās aptuveni 50 darbavietu. Plānotās celtniecības izmaksas 2020. gada sākumā bija 8,9 miljoni eiro, bet plānotās iekārtu izmaksas bija 36,2 miljoni eiro.
2022.—2023. gada Vācijas futbola Bundeslīgas sezona
2022.—2023. gada Vācijas futbola Bundeslīgas sezona bija 60. Bundeslīgas sezona. Tā sākās, bet noslēdzās.
Tā kā 2022. gada FIFA Pasaules kauss rīkotājvalsts Kataras klimatisko apstākļu dēļ notika no 2022. gada 21. novembra līdz 18. decembrim, līgai sezonas laikā bija ilgāka pauze. Izlašu spēlētāji klubiem bija jāatbrīvo 2022. gada 14. novembrī, līdz ar to pēdējā Bundeslīgas spēļu kārta pirms pārtraukuma bija paredzēta no 11. līdz 13. novembrim. Līga atsākās pēc desmit nedēļām 2023. gada 20. janvārī.
Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem no 2. Bundeslīgas uz Bundeslīgu tika paaugstināti klubi Gelzenkirhenes "Schalke 04" un Brēmenes "Werder", bet Bundeslīgu atstāja Bīlefeldes "Arminia" un Greuther Fürth.
Kasiodors
Flāvijs Magnuss Aurēlijs Kasiodors Senators (la, dzimis apmēram 485. gadā, miris apmēram 585. gadā) bija valsts darbinieks un rakstnieks Romas impērijas sabrukuma laikā.
Dzīvesgājums
Dzimis Kalabrijā, prefekta ģimenē. Ieņēma kvestora, vēlāk konsula amatu. Pēc Boēcija nāves no 523. līdz 527. gadam ieņēma oficiju maģistra (magister officiorum) amatu. Pēc ostgotu ķēniņa Teodoriha Lielā nāves 526. gadā Kasiodors kļuva par pretorija prefektu (praefectus praetorio), kas bija viņa politiskās karjeras augstākais punkts.
Pēc tam, kad Bizantijas impērija atguva kontroli pār Romu, Kasiodors pārcēlās uz Konstantinopoli. 555. gadā viņš netālu no dzimtās vietas Kalabrijā nodibināja Vivārijas klosteri (Vivarium), kurā ierīkoja vienu no pirmajiem skriptorijiem seno rokrakstu pārrakstīšanai.
ZAAO
SIA “ZAAO” ir 28 pašvaldību uzņēmums, kas sniedz atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumus pašvaldībām, juridiskām personām un privātpersonām Ziemeļvidzemes, Malienas un Pierīgas reģionā. Tas ietver atkritumu savākšanu, šķirošanu, transportēšanu, apstrādi un noglabāšanu videi draudzīgā veidā. Papildus tam ZAAO veic arī sabiedrības informēšanu un izglītošanu. Savākto atkritumu apstrāde un noglabāšana notiek Stalbes pagastā esošajā reģionālajā atkritumu apsaimniekošanas centrā “Daibe”. Vides izglītības aktivitātes SIA ZAAO realizē Dabas un tehnoloģiju parkā “URDA”, kas atrodas blakus reģionālajam atkritumu apsaimniekošanas centram Daibe.
Vēsture
Latvijas atkritumu apsaimniekošanas stratēģijas ieviešanas ietvaros Cēsu, Limbažu, Valkas un Valmieras pašvaldības pieņēma lēmumu par reģionālas atkritumu apsaimniekošanas organizācijas dibināšanu un jauna mūsdienu prasībām atbilstoša atkritumu noglabāšanas poligona ierīkošanu Ziemeļvidzemes reģionā. 1998. gada novembrī tika nodibināta SIA ZAAO. 2002. gada 29. novembrī ZAAO ieguva Bureau Veritas Quality International (BVQI) Integrētās vadības sistēmas kvalitātes un vides standartu sertifikātus. SIA ZAAO ir pirmā atkritumu apsaimniekošanas komercsabiedrība, kuras darbībā ir izveidota, ieviesta un tiek uzturēta integrētā vadības sistēma, kas atbilst kvalitātes standartam ISO 9001:2000 un vides standartam ISO 14001:2004. No 2005. gada 1. janvāra atkritumu poligons “Daibe” ir vienīgā visu Ziemeļvidzemes reģiona (Cēsu, Limbažu, Valkas, Valmieras rajoni) cieto sadzīves atkritumu (CSA) apstrādes un noglabāšanas vieta.
Reģionālais atkritumu apsaimniekošanas centrs “Daibe”
Reģionālais atkritumu apsaimniekošanas centrs „Daibe” ir iežogota un apsargāta teritorija, kurā notiek atkritumu apstrāde un kontrolēta apglabāšana atbilstoši Eiropas Savienības un Latvijas Republikas likumdošanas prasībām. Poligons Daibe ir nodots ekspluatācijā 2004. gada 26. novembrī. Tā darbība tiek organizēta saskaņā ar Valsts vides dienesta Valmieras reģionālās vides pārvaldes izsniegtās atļaujas A kategorijas “Piesārņojošai darbībai” nosacījumiem. Līdz ar Eiropas Savienības fondu atbalstu poligons kļuvis par daudzfunkcionālu reģionālais atkritumu apsaimniekošanas centru. Šobrīd tajā notiek atkritumu sagatavošana un apstrāde pirms noglabāšanas, atkritumu noglabāšana, Ziemeļvidzemes reģionā dalīti vākto otrreiz izmantojamo materiālu sagatavošana nodošanai pārstrādei, bioloģiski noārdāmo atkritumu kompostēšana, infiltrāta apsaimniekošana, biogāzes apsaimniekošana, elektroenerģijas ražošana, kā arī vides kvalitātes monitorings un sabiedrības izglītošana.
Rio Ave FC
Rio Ave FC (pt) ir Portugāles futbola klubs no Vila du Kondi pilsētas.
Tamāra Zitcere
Tamāra Zitcere (dzimusi 1947. gada 2. decembrī, mirusi 2014. gada 25. jūlijā) bija latviešu zinātniece, ģenētiķe, skolotāja, sabiedrībā pazīstama kā Rīgas geto un holokausta pētniece. Tamāra Zitcere ir viens no pirmajiem cilvēkiem Latvijā, kas apkopojis holokausta upuru sarakstus "Rīgas geto saraksti" un Rīgas kara upuru sarakstus "1941. gada pirmie Rīgas kara upuru saraksti".
Dzīves gājums
Tamāra Zitcere ir uzaugusi Latvijā, viņas profesionālā karjera aizsākās Rīgas Stradiņa universitātē. Turpinot profesionālās gaitas, viņa sāka strādāt par bioloģijas skolotāju Ziemeļvalstu ģimnāzijā Zolitūdē, Rīgā. Tamāra Zitcere ir saņēmusi vairākus valsts līmeņa apbalvojumus un goda rakstus par ieguldījumu profesionālajā darbībā un pilsoniskajā sabiedrībā. 2003. gadā Tamāra Zitcere saņēma Draudzīgā Aicinājuma medaļu par ilgstošiem sasniegumiem skolēnu izglītošanā. 2007. gada 5. oktobrī Tamāra Zitcere saņēma Rīgas domes "Zelta pildspalvu" kā labākā Rīgas skolotāja. 2008. gadā Tamāra tika izvirzīta nominācijai "Gada sieviete 2008" kategorijā "Izglītība". 2008. gadā Tamāra saņēma arī Latvijas Izglītības un zinātnes ministrijas Gada balvu, kas ir Latvijas augstākais izglītības un zinātnes apbalvojums. Izglītības un zinātnes ministrijas Gada balva ir dibināta, lai izteiktu atzinību izciliem izglītības un zinātnes darbiniekiem, stiprinātu pedagogu un zinātnieku prestižu un darba vērtību sabiedrībā. 2009. gadā Tamāra Zitcere saņēma prestižo Latvijas Sabiedrības Integrācijas fonda balvu par iecietības veicināšanu vēstures faktu apzināšanā un kritiskas domāšanas attīstību skolēnu vidū. 2009. gada ietvaros Tamāra Zitcere saņēma arī Ata Kronvalda fonda balvu, kuru pasniedza Latvijas Valsts prezidents Valdis Zatlers. 2014. gadā Tamāra Zitcere nomira no pasliktinātas veselības izraisītām komplikācijām, viņa ir apglabāta Rīgas Meža kapos.
"Rīgas geto saraksti"
"Rīgas geto saraksti" ir Rīgas holokausta upuru saraksti, kuros ir informācija par vairāk nekā 65 000 izpētītām miršanas apliecībām, nāves cēloņu ieraksti, kā arī izpētīti vairāki desmiti tūkstošu Rīgas geto māju grāmatu ierakstu un ārpus Rīgas geto zonas māju grāmatu ierakstu. Izpētītās Rīgas geto mājas grāmatas kalpoja par vērtīgu informācijas avotu, šie dokumenti satur informāciju par personām un viņu ģimenes locekļiem, kas tika piereģistrēti attiecīgajā mājā, ieskaitot ziņas par šo cilvēku vecumu, dzimšanas vietu, nodarbošanos un reizēm arī ziņas par turpmāko dzīvesvietu. Kopumā Tamāra Zitcere Latvijas Valsts vēstures arhīvos izskatīja un izpētīja vairāk kā 346 Rīgas māju grāmatas (tai skaitā arī 68 saglabājušās Rīgas geto māju grāmatas). Rīgas geto kopējais māju skaits bija 81. Tamārai Zitcerei izpētot un apkopojot šos informācijas avotus, tika izveidots saraksts ar 5764 ebreju — Rīgas geto upuru vārdiem. Šajos sarakstos ir norādītas sekojošas ziņas — vārds un uzvārds (tēva vārds — ja tika norādīts), dzimšanas gads un vieta, pierakstīšanas un izrakstīšanas datums (kā arī vieta, uz kurieni cilvēks tika izrakstīts, ja tas tika norādīts). Sastādīto geto upuru sarakstu Tamāra papildināja, pētot arī citu Rīgas ielu mājas grāmatu ierakstus, jo reizēm tajās tika norādīta geto adrese, uz kurieni ebreju ģimene tika izrakstīta. Tādā veidā Tamāra, pētot 1941. gada māju grāmatu ierakstus, sastādīja ebreju iedzīvotāju sarakstus, kuri dzīvoja Matīsa, Merķeļa un Stabu ielā Rīgā.
2014. gadā pavasarī Tamāra Zitcere ar "Rīgas geto sarakstu" informāciju piedalījās Latvijas Televīzijas dokumentālā filmā "Geto stāsti. Rīga".
"1941. gada pirmo Rīgas kara upuru saraksti"
Tamāra Zitcere ir pirmā, kura izveidoja "1941. gada pirmos kara upuru Rīgā sarakstus" Latvijas historiogrāfijā. Sarakstos ir ietverts 1941. gada jūnijā Rīgā un Rīgas rajonā pirmie kritušie un PSRS armijas karavīru vārdi un informācija. Pirms tika publicēti šie saraksti, tika konstatēts, ka šādu sarakstu nav ne Latvijas Okupācijas, ne Kara muzejā. Sarakstu Tamāra Zitcere veidoja, pētot miršanas apliecības. Izveidotajā sarakstā tika iekļauta informācija par 275 līdz šim nezināmiem kara upuriem, kas gāja bojā Rīgā un Rīgas rajonā 1941. gada jūnijā. Saraksti parādīja, ka absolūtais vairākums upuru bija vīrieši vecumā no 20 līdz 22 gadiem un 30 — 40 gadu vecie. Jaunākais upuris bija trīs mēnešus veca meitenīte, vecākajam bija 89 gadi. Vislielākais upuru skaits bija 30. jūnijā — 115 personas. Visizplatītākais nāves cēlonis bija nāve no šaujamieročiem — gandrīz puse no visiem gadījumiem. 124 bojā gājušie bija PSRS armijas karavīri. "1941. gada pirmie Rīgas kara upuru saraksti" tika iesniegti Latvijas Okupācijas muzejam un Kara muzejam, bet nogalināto sarkanarmiešu saraksti tika iesniegti Krievijas vēstniecībā. 2008. gadā sarakstu izveidošanu atbalstīja Rīgas dome un Latvijas Īpašu uzdevumu ministra sabiedrības integrācijas lietās sekretariāts.
Tamāras Zitceres "1941. gada pirmie Rīgas kara upuru saraksti" atklāja, ka Ādažu pagastā čekisti noslepkavoja 61 personu, konkrētu nozieguma pastrādāšanas datumu gan nebija iespējams noteikt. Virsmācītājs Nikolajs Šalfejevs savukārt bija ziņojis, ka 1941. gada jūnijā Rīgas dzimtsarakstu nodaļā pieteikta 86 padomju karavīru nāve karadarbības rezultātā.
Atlantic City (filma)
Atlantic City ir 1980. gada romantiska kriminālfilma, kuras režisors ir Luiss Malle. Galvenās lomas filmā atveido Sūzana Sarandona, Bārts Lankasters, Keita Rīda, Roberts Džojs, Mišels Pikolli, Els Vaksmans un Holisa Maklārena. Filmas pirmizrāde notika Francijā.
Filma saņēma piecas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas: Labākā filma, Labākais režisors, Labākais aktieris galvenajā lomā, Labākā aktrise galvenajā lomā un Labākais oriģinālscenārijs.