cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Parīze
Kultūra
Parīze ir muzeju un galeriju pilsēta. Viens no slavenākajiem pasaules mākslas muzejiem ir Luvra. Tūristu iecienīts muzejs ir arī tā sauktais Tokijas muzejs (Palais de Tokyo).
Parīze tiek uzskatīta par pasaules modes galvaspilsētu.
Ievērojamas vietas
Tiem, kuri vēlas, ir iespēja apskatīt arī pilsētas kanalizācijas sistēmu, ko piedāvā Parīzes mērija un pilsētas katakombas.
Sports
Lai gan Parīze ir viena no lielākajām pilsētām Eiropā un futbols ir viens no populārākajiem sporta veidiem Francijā, pilsētu valsts augstākajā futbola līgā Ligue 1 pārstāv tikai viens futbola klubs. Tas ir Paris Saint-Germain, kas desmit reizes ir izcīnījis Francijas čempiona nosaukumu (pēdējoreiz 2021.—2022. gada sezonā).
Parīzē ik gadu notiek Francijas Atklātais čempionāts tenisā, viens no četriem Grand Slam turnīriem.
Kopš 1975. gada ar finišu Parīzē, Elizejas laukos, noslēdzas Tour de France riteņbraukšanas daudzdienu sacensības.
Rokitnes rajons
Rokitnes rajons ir Ukrainas Rivnes apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Rivnes apgabala Bereznes, Sarnu un Dubrovicjas rajoniem, Žitomiras apgabala Olevskas un Novogradas Volinskas rajonu, kā arī Baltkrieviju.
Rokitnes rajonā 2012. gadā tika fiksēta vislielākā dzimstība Ukrainā.
Prespas ezers
<mapframe text="Prespas ezers" width=290 height=290 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q204392" } Prespas ezers ir divi saldūdens ezeri Balkānos Albānijas, Grieķijas un Ziemeļmaķedonijas robežu krustpunktā. Visaugstāk novietotie tektoniskas izcelsmes ezeri Balkānos. Lielais Prespas ezers atrodas 150 m augstāk nekā 10 km attālais Ohridas ezers un pa pazemes tukšumiem kaļķakmens masīvā uz Ohridas ezeru notiek ūdens noplūde no Prespas ezera. Pieder pie planētas senākajiem ezeriem, ezera vecums pārsniedz 2 miljonus gadu. Pastāvēšanas laikā ezers vairākkārt ir bijis bez ūdens. Ezeros dzīvo daudz endēmu sugu. Endēmas ir arī 7 no 12 ezeros sastopamajām zivju sugām. Ezerus ielenc augsti kalni.
No 273 km²kopplatības 190 km² atrodas Ziemeļmaķedonijas Republikā, 84,8 km² — Grieķijā un 38,8 km² — Albānijā. Izšķir Lielo Prespas ezeru (273 km²; el, mk, sq), kas atrodas visu triju valstu robežās un Mazo Prespas ezeru (47,4 km²; el, sq), kas ir tikai Grieķijas (lielākā daļa) un Albānijas robežās.
Grieķijas pusē Prespas ezeru reģions bija ilgstoši mazapdzīvots, nedrošs reģions. Iekļūšanai bija nepieciešamas īpašas atļaujas. Grieķijas pilsoņu kara laikā šeit notika intensīvas kaujas un rezultātā daudzi vietējie iedzīvotāji reģionu pameta. 1970. gados reģionu sāka reklamēt kā tūrisma objektu
Reģionā ir daudz retas faunas un floras, ziemeļrietumu krastam piekļaujas Galičicas nacionālais parks (Ziemeļmaķedonijā), dienvidaustrumu — Prespas nacionālais parks (Grieķijā). 2018. gada 17. jūnijā Grieķijas pierobežas ciemā Psaradesā Maķedonijas Republikas un Grieķijas ārlietu ministri parakstīja Prespas vienošanos par Maķedonijas Republikas nosaukuma maiņu, un tā tika pārdēvēta par Ziemeļmaķedonijas Republiku.
Kultūras pieminekļi
Mazā Prespas ezera Albānijas krastā netālu no Treni ciemata atrodas alu apmetne un nocietinājumi, kā arī Trajāna laiku cietoksnis.
Ērgļi (Ērgļu pagasts)
Nosaukums
Ērgļu nosaukums cēlies no Ērgļu viduslaiku pils (Erlaa) vārda. Iespējams, ka Ērgļu nosaukums ir cēlies no vācu valodas vārda Erle - "alkšņi". Pirmo reizi šis nosaukums minēts 1334. gadā, kad par Ērgļu pils īpašniekiem kļuva Rīgas arhibīskapa vasaļi Tīzenhauzeni.
Vēsture
Pirms Livonijas krusta kariem Ērgļu pils piederēja pie Jersikas karaļvalsts Negestes pilsnovada, netālu no robežas ar Kokneses valsti. Ogres upes labajā krastā Ērgļos bijusi viena no galvenajām letgaļu pilīm. Pēc Letijas dalīšanas līguma 1210. gadā krustnešu varā nonākusī Jersikas valsts ziemeļu daļa tika sadalīta starp Zobenbrāļu ordeni un bīskapu Albertu. Sākumā Negestes pilsnovads (la) tika ordenim, bet 1213. gadā piešķirts bīskapam un līdz Livonijas Konfederācijas sabrukumam kā Bērzaunes pilsnovada daļa ietilpa Rīgas arhibīskapijas sastāvā.
Poļu—zviedru kara laikā (1600—1629) Tīzenhauzeni cīnījās zviedru pusē, tāpēc zviedru karalis 1630. gadā viņiem īpašumā piešķīra Ērgļus, Jumurdu un Sausnēju. Lielā Ziemeļu kara (1700—1721) rezultātā Vidzeme nokļuva Krievijas Impērijas pakļautībā. 1722. gadā Tīzenhauzeni savu pilsmuižu ieķīlāja landrātam Frīdriham fon Bergam, kas to nopirka 1734. gadā. 1731. gadā mācītājmuižas ratnīcā atvēra skolu, 1736. gadā ēku pārbūvēja skolas vajadzībām. 1782. gadā par Ērgļu pilsmuižas īpašniekiem kļuva Tranzē dzimtas piederīgie, pēdējais tās īpašnieks bija Eduards Rūdolfs fon Tranzē, kuram Ērgļu muižu atsavināja pēc 1920. gada agrārās reformas. 1816. gadā nodibināja Ērgļu draudzes skolu, Ērgļu apkārtnē darbojās arī Katrīnas muižas pagastskola. 1826. gadā zemnieku saimēm sāka piešķirt uzvārdus un ap šo laiku izveidojās tagadējā Ērgļu pagasta robežas, kurās ietilpa Ērgļu pilsmuižas, Ērgļu mācītājmuižas un Katrīnas muižas pagasti. Pēc tam, kad daļa latviešu zemnieku 19. gadsimta vidū pārgāja pareizticībā, 1871. gadā nodibināja Ērgļu pareizticīgo draudzes skolu. 1905. gada revolūcijas laikā Ērgļos notika demonstrācija, tika nodedzināta Ērgļu pilsmuiža un Katrīnas muiža. 1933. gadā Ērgļiem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1935. gadā ciemā bija reģistrēts 331 iedzīvotājs un 45 mājas. Trīsdesmitajos gados, kad izbūvēja vairākus nozīmīgus ceļus un Rīgas-Ērgļu dzelzceļu, Ērgļos pieauga saimnieciskā aktivitāte. Ērgļos darbojās divas ūdens dzirnavas, seši pārtikas veikali. Ērgļos bija ārsts, zobārsts un Latvijas Sarkanā Krusta slimnīca.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Ērgļus pilnībā nopostīja. Pēc kara Ērgļu apdzīvotā vieta tika uzcelta no jauna. No 1949. gada līdz 1959. gadam Ērgļi bija Ērgļu rajona centrs. No 1950. gada strādnieku ciemats (pilsētciemats). Administratīvā centra statuss deva resursus attīstībai un izaugsmei - tika uzcelta administratīvā ēka un kultūras nams. Uzbūvēja labiekārtotas daudzdzīvokļu ēkas, skolas un atvēra Ērgļu slimnīcu. 1959. gadā Ērgļu rajonu iekļāva Madonas rajonā. Ērgļos darbojās Ērgļu pienotava, kokzāģētava un sadzīves pakalpojumu kombināts.
No 2006. gada 5. septembra Ērgļi ir Ērgļu novada centrs, novadā apvienoti trīs pagasti - Ērgļu, Jumurdas un Sausnējas. Kopš 2021. gada Ērgļu, Jumurdas un Sausnējas pagasti pievienoti Madonas novadam.
Kauja pie Ērgļiem (1944)
1944. gadā 19. augustā Sarkanās armijas 3. triecienarmija, palīdzot 5. tanku korpusam, pārrāva Vērmahta aizsardzības pozīcijas. Uzbrukumā piedalījās tanku vienības, kuras forsēja Ogres upi un ieņēma Ērgļus, kur dzelzceļa stacijā sagrāba vairākus dzelzceļa sastāvus. Tomēr uzbrukuma laikā kājnieku daļas stipri atpalika no tankiem, bet kaimiņos esošās armijas daļas bija aizņemtas ar vācu karaspēka pretuzbrukumu atvairīšanu. Tas palīdzēja vācu armijai pārgrupēt spēkus, doties pretuzbrukumā un atspiest padomju karaspēku no Ērgļiem, iesaistot uzbrukumā papildspēkus un aviāciju. 1944. gada 29. augustā padomju karaspēks pārgāja vācu aizsardzības līniju Ērgļi - Pļaviņas un turpināja uzbrukumu Rīgas virzienā. 1944. gada 14. septembrī Sarkanā armija sāka tā saucamo Rīgas atbrīvošanas operāciju. Padomju pusē cīnījās 130. latviešu strēlnieku korpuss, bet vācu pusē 19. ieroču SS grenadieru divīzija, kas sastāvēja latviešu leģionāriem.
Satiksme un infrastruktūra
Ērgļi bija slēgtās dzelzceļa līnijas Rīga - Ērgļi galapunkts, ciemā atradās Ērgļu stacija.
Ērgļos ir novada dome, viesnīca, degvielas uzpildes stacijas, vidusskola, pasta nodaļa, slimnīca, baznīca, autoosta, parks, aptieka, pieminekļi, pilsdrupas, stadioni, estrāde.
Detroitas "Pistons"
Detroitas "Pistons" (en) ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas ir bāzēts Oborhilā, Mičiganas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Austrumu konferences Centrālajā divīzijā. Tas tika dibināts 1941. gadā ar nosaukumu Fortveinas "Pistons" un kopš 1948. gada spēlē NBA.
.aw
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
.bi
.bi ir Burundijas augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Džordžs Džilets
Džordžs Nīlds Džilets, jaunākais (dzimis Rasīnā, ASV) ir amerikāņu uzņēmējs, miljardieris. Viņš ir līdzīpašnieks angļu futbola klubam "Liverpool", kā arī NASCAR autoseriāla komandai "Richard Petty Motorsports".
Džilets lielāko daļu savu finanšu līdzekļu ieguvis tieši ar sporta klubiem (iepriekš piederēja arī NHL klubs Monreālas "Canadiens" ), tāpat arī ar gaļas produktu izplatīšanu. Pēc "Forbes" datiem, uz 2007. gada novembri viņa īpašumi novērtēti ar 1,5 miljardiem ASV dolāru.
.bm
.bm ir Bermudas augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Ārons Bogoļubovs
Ārons Bogoļubovs (dzimis ) ir Latvijas ebreju izcelsmes PSRS džudists, treneris.
Piedalījies Tokijā, kur svara kategorijā līdz 65 kg izcīnīja bronzas medaļu. Spēļu laikā viņš pārstāvēja Latvijas PSR, jo bija rīdzinieks, kur dzīvoja vienīgi divus gadus "ģimenes apstākļu dēļ". Vēl sportists 1963. gadā izcīnīja zelta medaļu Eiropas čempionātā. Drīz pēc Olimpiskajām spēlēm viņš arī beidza karjeru. 1970. gadu vidū bija PSRS izlases konsultants džudo tehnikas jautājumos. Pašlaik dzīvo Vācijā.
Lugaži (stacija)
Lugaži ir dzelzceļa stacija Valkas novada Valkas pagastā. Lugažu stacijā pietur dīzeļvilcieni, kas kursē maršrutā Rīga—Valga. No 1994. līdz 1997. un no 2001. līdz 2008. gada 25. aprīlim Lugaži bija vilcienu galapunkts. Mūsdienās vakara dīzeļvilciens Rīga—Valga, kas atpakaļ dodas agri no rīta, tiek pa nakti padots atpakaļ uz Lugažiem kā piesūtāmais vilciens Nr. 7831/7832.
Lugažu stacija tika atklāta 1942. gadā.
No Lugažu stacijas agrāk bija savienojums ar Valkas staciju. Mūsdienās dzelzceļš uz Valku pastāv tikai no Valgas stacijas puses.
Sakarā ar ārkārtas situācijas izsludināšanu koronavīrusa pandēmijas dēļ no 2020. gada 17. marta līdz 15. maijam Rīgas—Valgas maršruta dīzeļvilcieni kursēja līdz Lugažiem.
Kempēra
Kempēra ir pilsēta Francijas ziemeļrietumos, Bretaņas reģionā. Tā ir Finistēras departamenta administratīvais centrs. 2011. gadā Kempērā dzīvoja 63,2 tūkstoši cilvēku. Tā ir trešā lielākā Bretaņas pilsēta aiz Rennas un Brestas.
Pilsētas nosaukums ir cēlies no bretoņu valodas. Tas norāda uz to, ka apdzīvotā vieta atrodas vietā, kur kopā satek trīs upes: Žeta, Stēra un Odē. Franču revolūcijas laikā pilsētas nosaukums bija Montaņa pie Odē jeb Montaņsīrodē (Montagne-sur-Odet). Pilsēta ir slavena ar porcelāna ražošanu.
Animācijas filma
Animācijas filma, arī multfilma un multiplikācijas filma, ir kinofilma, kas uzņemta, izmantojot animācijas filmēšanas tehniku. Tās parasti izrāda kinoteātros, televīzijā, datora ekrānos un citās elektroniskās ierīcēs. Animācijas filmas, līdzīgi kā pati animācija, arī dalās sīkākos žanros, tas ir, zīmētajās animācijas filmās, datoranimācijas filmās, leļļu animācijas filmās, plastilīna animācijas filmās un tā tālāk. Tās vēl tiek grupētas pilnmetrāžas animācijas filmās un īsajās animācijas filmās (filmiņas garums līdz pusstundai). Tiek veidoti, it īpaši televīzijā, arī animācijas seriāli.
Ienesīgākās animācijas filmas
Šajā sarakstā ir iekļautas 10 ienesīgākās animācijas filmas līdz 2020. gadam
Svētais Pāvils
Apustulis Pāvils (el, Paulos; la vai Paullus), īstajā vārdā Sauls no Tarsas (el, Saoul,, Saulos; he, Šaʾul HaTarsi; dzimis ap 5. gadu, miris ap 67. gadu) ir kristiešu rakstnieks un skolotājs. Viņš Jaunajā Derībā ir uzrakstījis Pāvila vēstules. Tiek uzskatīts, ka viņš ir uzrakstījis trīspadsmit Bībeles grāmatas, kuras visas ir vēstules baznīcām un kristiešiem. Šajās vēstulēs Pāvils mēģina iedrošināt viņus, palīdzot izprast kristīgo mācību un dzīvot kristiešu dzīvi.
Biogrāfija
Sauls bija ebrejs no Benjamina cilts, kurš uzauga apgūstot jūdu likumus un sengrieķu filozofiju. Saskaņā ar Jaunajā Derībā aprakstīto pēc Jēzus Kristus nāves Sauls kā farizejs bija pret kristiešu kustību. Viņš strādāja romiešu valdībā un vadīja kristiešu vajāšanas (arestēja un nogalināja) mūsdienu Izraēlas teritorijā un tās apkārtnē.
Saskaņā ar Apustuļu darbos aprakstīto dodoties uz Damasku vajāt kristiešus, Sauls redzēja vīziju, kurā viņu uzrunāja Jēzus Kristus ar vārdiem: "Saul, Saul, kāpēc tu Mani vajā?", kā arī sakot viņam, ka kristiešu vajāšana ir Jēzus vajāšana. Pēc šīs vīzijas Sauls kļuva akls, tomēr sekojot Jēzus norādījumam, devās uz Damasku. Damaskā viņš tikās ar Jēzus mācekli Damaskas Ananiju un atguva redzi.
Sauls tika kristīts par kristieti. Nākamos trīs gadus viņš pavadīja pētot ebreju tekstus, lai rastu izskaidrojumu kristiešu mācībai. Pēc savas pieredzes viņš pilnībā mainīja savu viedokli par kristiešiem. Viņš mainīja vārdu no Saula par Pāvilu un pilnībā veltīja savu turpmāko dzīvi evaņģēlija sludināšanai. Pāvils devās trīs misijas ceļojumos. Pirmajā ceļojumā Pāvils devās kopā ar Barnabu no Antiohijas uz Kipru. 49. gada nogalē Pāvils no Jeruzalemes devās otrajā ceļojumā uz Anatoliju un Grieķiju. Arī trešajā ceļojumā viņš apmeklēja Anatoliju un Grieķiju. 57. gadā Pāvils pēdējoreiz apmeklēja Jeruzalemi, kur tika apcietināts un aizsūtīts uz Romu. Pāvils miris Romā ap 67. gadu, iespējams mocekļa nāvē.
Pāvila vēstules
Tiek uzskatīts, ka Pāvils uzrakstīja trīspadsmit vēstules, kas atrodamas Jaunajā Derībā. Zemāk norādītajā uzskaitījumā viņa vēstules ir uzskatītas pēc to secības Jaunajā Derībā.
Rauna (upe)
Rauna ir Gaujas kreisā pieteka Vidzemē, Cēsu un Smiltenes novadā. Tās garums ir 50 km, savukārt kritums 183 m. Upes krastā atrodas ievērojamais šūnakmens atsegums Raunas Staburags, valsts nozīmes ģeoloģiskais piemineklis.
Upes raksturojums
Upes garums 50 km, kritums 183 m (3,6 m/km). Vidējais caurplūdums grīvā: 3,8 m³/s. Iztek no Slutaiša (Raunaiša) ezera Vidzemes augstienē. Upe sākumposmā visai strauja, ar stāviem krastiem. Augšpus Raunas labajā krastā atrodas ievērojamais šūnakmens veidojums Raunas Staburags. Tālāk upe tek pa līdzenumu, krasti ap 3 — 5 m augsti. Ūdenstūrismam izmantojama no Raunas un arī tad tikai palu laikos. Daudz pārkritušu koku. Upē dzīvo alatas.
.br
.br ir Brazīlijas augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Bogoļubovs
Bogoļubovs (ru; sieviešu dzimtē Bogoļubova (Боголю́бова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
.bs
.bs ir Bahamu augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Valodniecība
Valodniecība jeb lingvistika (no la — 'valoda') ir zinātne par cilvēku valodu, tās īpašībām, uzbūvi, funkcionēšanu un attīstību. Izšķir vispārējo un konkrēto valodniecību (pētī kādu valodu, valodu grupu vai saimi). Tradicionāli valodniecību veido semantika, sintakse un fonoloģija, bet valodas sistēmas līmeņus un apakšsistēmas pēta arī fonētika, gramatika, leksikoloģija, frazeoloģija, stilistika, valodas attīstību aplūko valodas vēsture, etimoloģija, valodas funkcionēšanu sabiedrībā — dialektoloģija, sociolingvistika un citas nozares.
Valodniecības pirmsākumi ir meklējami jau pirms mūsu ēras senajos kultūras centros — Senajā Divupē, Sīrijā, Mazāzijā un Senajā Ēģiptē, kā arī Senajā Indijā, Senajā Grieķijā un Romā. 19. gadsimta sākumā radās vēsturiski salīdzināmā valodniecība, valodniecība kļuva par patstāvīgu zinātni. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā Ferdinands de Sosīrs izveidoja valodniecības strukturālisma skolu. Viņš tiek uzskatīts par modernās valodniecības pamatlicēju. Mūsdienu lingvistikā liela loma ir psiholingvistikai, kā arī pētījumiem lingvistikas tehnoloģiskajam lietojumam — datorlingvistikai.
Valodniecības nozares
Valodniecību var iedalīt trīs dažādos divdalījumos:
Valodniecības vēsture
Jau Senajos laikos cilvēki ir mēģinājuši izmantot valodu tā, lai tajā rakstītie darbi būtu jēgpilni un secīgi. 4. gadsimtā p.m.ē. indiešu gramatiķis Pāņini ļoti detalizēti aprakstīja sanskrita skaņas un teikumu uzbūvi. Senie grieķi un romieši arī ļoti interesējās par savām valodām, un rakstīja dažādus gramatiski pareizus aprakstus, kas nereti bija veidoti vairāk no filozofiskā vai literārā aspekta. Divu grieķu gramatiķu — Dionīsija Trāķieša (2. gadsimts p.m.ē.) un Apollonija Diskola (2. gadsimts) — darbi stipri ietekmēja romiešu skatījumu uz valodu kopumā. Romiešu gramatiķu Elija Donāta un Prisciāna darbos bija redzama grieķu domāšanas ietekme uz latīņu valodu. Prisciāns savos darbos pirmo reizi pieminēja tādus jēdzienu, kā lietvārds, darbības vārds un apstākļa vārds, kā arī ieviesa locījumus (nominatīvs, akuzatīvs un ģenitīvs).
19. gadsimta sākumā radās vēsturiski salīdzināmā valodniecība, valodniecība kļuva par patstāvīgu zinātni. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā Ferdinands de Sosīrs izveidoja valodniecības strukturālisma skolu. Viņš tiek uzskatīts par modernās valodniecības pamatlicēju. Mūsdienu lingvistikā liela loma ir psiholingvistikai, kā arī pētījumiem lingvistikas tehnoloģiskajam lietojumam — datorlingvistikai.
Ārējās saites
aizmetnis
83. Kinoakadēmijas balva
83. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas Kodak teātrī, Holivudā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieri Džeimss Franko un Anna Hetaveja. ASV ceremonija tika translēta ABC televīzijas kanālā. Visvairāk nominācijas (divpadsmit) saņēma filma "Karaļa runa". Par gada labāko filmu tika atzīta "Karaļa runa", kas kopumā saņēma 4 balvas. Tikpat daudz balvas ieguva "Pirmsākums".
Balvu ieguvēji
Balvu ieguvēji ir atzīmēti treknrakstā.
Ieva Akuratere
Ieva Akuratere (dzimusi Rīgā) ir latviešu dziedātāja, dziesmu autore, aktrise un politķe. Pazīstama kā rokgrupas "Pērkons" soliste. I. Akuratere bija 13. Saeimas deputāte pārstāvot partiju "Konservatīvie".
Biogrāfija
I. Akuratere ir teātra zinātnieces Līvijas Akurateres un aktiera Voldemāra Akurātera meita. Tēvs V. Akurāters ir dzejnieka un politiķa Jāņa Akurātera brāļa Pētera Akurātera dēls. I. Akuratere ir beigusi Rīgas 23. vakara vidusskolu (1976) un Liepājas teātra 2. studiju (1977).
Aktrises karjera
No 1974. līdz 1978. gadam I. Akuratere bija Liepājas teātra aktrise, starp lomām nozīmīgākā ir viņas loma Imanta Kalniņa rokoperā "Ei, jūs tur!" (1977), vēlāk šo lomu Ieva atveidoja arī "Pērkona" versijā 1984. gadā kopā ar Raimondu Bartaševiču un 1986. gadā televīzijas iestudējumā kopā ar Igoru Siliņu.
No 1978. līdz 1980. gadam I. Akuratere strādāja Operetes teātrī, tur piedalījās Zigmara Liepiņa mūziklā "Iedomu spoguļi" (1978). Pēc vairākiem gadiem viņa operetes aktrises ampluā atgriezās Dailes teātra izrādē F. Lehāra operetē "Mana skaistā lēdija" (1998), savukārt Daugavpils teātrī piedalījās Jura Kulakova muzikālajā izrādē "Čigāns sapnī" (2002).
Muzikālā darbība
Kopš 1981. gada I. Akuratere ar pārtraukumiem ir rokgrupas "Pērkons" soliste, kā arī uzstājas ar tautas mūzikas programmām. 1986. gadā viņa neilgu laiku dziedāja "jaunā viļņa" grupā "K. Remonts".
Tautas mūzika padarīja I. Akurateri par Atmodas laika slavenību pēc leģendārā B. un A. Ritmaņu dziesmas "Manai tautai" neplānotā izpildījuma festivālā "Liepājas dzintars" 1988. gadā. Citas populāras dziesmas tolaik bija "Reiz zaļoja jaunība" (J. Kulakovs, E. Veidenbaums, 3. vieta, Mikrofona aptauja 1988) un "Varbūt" (U. Stabulnieks, G. Godiņš, 5. vieta, Mikrofona aptauja 1989). 1988. gadā "Pērkona" sastāvā dziedātā "Zaļā dziesma" kļuva par vides aizsardzības entuziastu iecienītu dziesmu.
I. Akuratere sadarbojās arī ar daudziem citiem muzikālajiem projektiem — 1986. gadā, "Pērkona" otrā aizlieguma laikā, viņa uz brīdi pievienojās grupai "K. Remonts", 1989. gadā iesaistījās latviešu popmūzikas dīvu projektā "Dāmu pops", kā arī ierakstīja dziesmas kopā ar "Nebijušu sajūtu restaurēšanas darbnīcu". Deviņdesmitajos gados viņa nodibināja grupu "Simulācija", kurā dziedāja pašas sacerētas dziesmas. Pēdējos gados I. Akuratere darbojas eksperimentālā tautas mūzikas projektā "Lidojošais paklājs", kurā sitamos instrumentus spēlē viņas dēls Matīss.
Saņēmusi Jāņa Ivanova prēmiju (1990) un IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (1999).
Politiskā darbība
1993. gadā I. Akuratere iesaistījās politikā, kandidējot 5. Saeimas vēlēšanās no "Tēvzemei un Brīvībai" saraksta, taču netika ievēlēta. 2009. gadā kā "Pilsoniskās savienības" biedre ievēlēta Rīgas domē, kur darbojās visu sasaukumu līdz 2013. gadam. 2010. gadā kandidēja arī 10. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Vienotība", kurā iesaistījās "Pilsoniskā savienība", bet ievēlēšanai pietiekošu vēlētāju atbalstu neguva.
13. Saeimas vēlēšanās I. Akuratere kandidēja no Jaunās konservatīvās partijas saraksta un sākotnēji atkal netika ievēlēta. 2022. gada martā viņa ieguva 13. Saeimas deputātes mandātu, stājoties to nolikušā Jura Juraša vietā. Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās, taču "Konservatīvo" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Gardas ezers
Nozīmīgs tūrisma piesaistes objekts, tā krastos atrodas liels daudzums viesnīcu un kūrortu. Populārākie apskates objekti - senā, nocietinātā Sirmione pilsētiņa dienvidu piekrastē, Skaligēri pils, romiešu dzejnieka Katulla villa. Ezerā vairākas salas, lielākā - Gardas sala ar Bordžēzes villu.
Ezera pussalā izplūst sēravoti ar dziednieciskām īpašībām. Endēma foreļu suga — Salmo carpio L. Ezera piekraste, jo sevišķi rietumu piekraste, pazīstama ar citronu dārziem. Ezeram joprojām laba ūdens kvalitāte, jo sevišķi salīdzinot ar citiem Alpu dienvidu lielajiem ezeriem, taču planktona pētījumi norāda uz ūdens kvalitātes krišanos.
Zemūdens grēda starp Sirmiones pussalu un Punta St. Vigione sadala ezeru divās daļās. Rietumu daļa ir dziļākā un lielākā, austrumu baseins ir mazāks (7% no kopējā ezera tilpuma), un sasniedz 80 m dziļumu.
Līdz 1918. gadam ezera ziemeļu daļa piederēja Austroungārijai.
Limone
Ezera ziemeļrietumu piekrastē atrodas Limones ciematiņš. 1979. gadā 3,5% no ciematiņa iedzīvotājiem asinīs tika atklāts īpašs proteīns - apolipoproteīns A-1 MILANO. Šis proteīns ātri atbrīvo artērijas no taukiem, nogādājot taukus aknās, kur tie tiek pārstrādāti. Šāds proteīns var būt ļoti efektīvs cīņā pret aterosklerozi un infarktu. Proteīns nodrošina ciemata iedzīvotājiem ilgu mūžu — no aptuveni 1000 iedzīvotājiem 12 ir vecāki par 100 gadiem.
Kaspars Astašenko
Kaspars Astašenko (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadīja 23 spēles Nacionālajā hokeja līgā, Latvijas izlases sastāvā spēlējis 2002. gada Olimpiskajās spēlēs.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Astašenko uzsāka 1991. gadā, spēlējot Latvijas hokeja līgas kluba Vendenieki sastāvā. Nākamo pusotru sezonu viņš aizvadīja HK Rīgas "Pārdaugava" sastāvā. 1993.—94. gada sezonas otrajā pusē viņš spēlēja Hokeja Centrs "Rīga" sastāvā, bet tad atgriezās "Pārdaugavas" rindās.
Lielāko daļu 2000.—01. gada sezonas Astašenko aizvadīja IHL klubā Detroitas "Vipers", bet "Lightning" sastāvā viņš aizvadīja vēl 15 spēles. Nākamās divas sezonas viņš aizvadīja AHL līgas klubos Springfīldas "Falcons" un Lovellokas "Monsters". Spēlējot "Monsters" rindās, tika arestēts par heroīna glabāšanu. Pats hokejists gan vēlāk izvirzīja versiju, ka viņš esot ticis iegāzts, kādai nezināmai personai narkotikas ieliekot Kaspara kabatā. Tā kā tobrīd Astašenko bija traumēts, viņš atgriezās Latvijā.
2005.—06. gada sezonas sākumu viņš aizvadīja Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Khimik" rindās, bet tad devās uz Somiju, kur pievienojās Hēmenlinas HPK vienībai un kļuva par Somijas čempionu. 2006.—07. gada sezonu Astašenko uzsāka Slovākijas Ekstralīgas klubā Bratislavas "Slovan", bet pēc tajā aizvadītajām 11 spēlēm tika atlaists, un pievienojās ASK/Ogre, kuras sastāvā arī pabeidza sezonu.
No 2007. līdz 2009. gadam Astašenko spēlēja Itālijā. 2009.—10. gada sezonu hokejists izlaida, taču 2010.—11. gada sezonu aizvadīja Kazahstānas līgas klubā Atirau "Beibarys" un EIHL klubā Belfāstas "Giants". 2011.—12. gada sezonā Astašenko aizvadīja astoņas spēles Somijas 4. līgā.
Latvijas izlase
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 2002. gada Olimpiskajās spēlēs, 2001. un 2006. gada Pasaules čempionātos, kā arī 1994. un 1995. gada Pasaules čempionātos junioriem C divīzijā. Kopā 21 spēlē guvis 7 vārtus un atdevis 7 rezultatīvas piespēles.
Karjeras statistika
! Sezona !! Klubs !! Līga !! !! !!  !!  !!  !!  !!  !!  !!  !! ! colspan="3" | Kopā NHL ! 23 !! 1 !! 2 !! 3 !! 8 ! 0 !! 0 !! 0 !! 0 !! 0
World of Tanks
World of Tanks (lv) ir datorspēle, daudzspēlētāju tiešsaistes lomu spēle reālajā laikā (MMORPG), Arcade žanra tanku simulators, Otrā pasaules kara vēsturiskajā vidē, kuru izstrādāja Baltkrievijas studija Wargaming.net. Spēļu izstrādātāji pozicionē to arī kā vairāklietotāju sistēmas action, vai MMORPG action. "Tanku pasaules" koncepcija, balstās uz masveida tanku komandu cīņām, PvP režīmā. Spēles izlaišana notiks 2010. gadā II ceturksnī. Spēle būs bezmaksas un tiks balstīta uz Free2Play shēmas. Spēlē ir paredzētas mikrotransakcijas. Par reālu naudu spēlētāji varēs iegādāties atribūtus, lai veidotu individuālu sava tanka izskatu, ka arī, lai iegādātos neparastus tankus, kas nedos priekšrocības spēlē, un spēles valūtai. Sakarā ar šiem faktoriem "Tanku pasaule" bieži tiek salīdzināta ar citām MMOG — Battlefield Heroes spēlēm.
Izstrādājums
Wargaming.net studija spēli prezentēja 2009. gada 24. aprīlī. Saskaņā ar izstrādātāju paziņojumu, Tanku pasaules spēlei ir vislielākais budžets spēļu nozares vēsturē NVS valstīs. Tajā pašā gadā septembrī sākas spēles alfa-testēšana. Tolaik bija izveidoti tikai pieci tanku modeļi un viena nepabeigta karte. Slēgtā Beta-testēšanas brīdī, kas notika 2010. gada 30. janvārī, tika sagatavoti vairāki desmiti bruņumašīnu modeļi un trīs kartes. Četru mēnešu laikā beta-testā tika pieņemti aptuveni 40 000 dalības pieteikumi, pārbaudes laikā notika vairāk nekā 400 000 cīņas. 2010. gada vasarā tiek plānots atvērt beta-testēšanas spēli.
Pārskats
Spēlē piedāvā trīs tanku būvēšanas skolas — padomju, vācu un amerikāņu. Par šī projekta īpatnību var uzskatīt faktu, ka spēlē iekļauti tanki, kas piedalījās karadarbībā, ka arī eksperimentālie modeļi, kas pastāvēja prototipos vai rasējumos. "Pele" (angļu Mouse) super-smagais tanks ir šo kaujas mašīnu piemērs, kas tika izlaists tikai divos eksemplāros. Visā kopumā spēle aptver tanku būves vēsturi 1935-1955 gados. Liela nozīme World of Tanks, tiek veltīta vēsturisko un tehnisko kaujas transportlīdzekļu precizitātei un to uzvedībai kaujas laukā. Tas attiecas uz pārvietošanās ātrumu, sistēmas bojājumu u. t.t. Veidojot tanku modeļus, izstrādātāji konsultējās ar militāriem vēsturniekiem un ekspertiem tanku konstruēšanas jomā. Šīs spēles procesa laikā ,brīdī kad tiks izlaista "Tanku pasaule", būs nodarbināti vairāk nekā 100 tanku veidu un artilērijas transportlīdzekļi. Nākotnē mēs plānojam piedāvāt arī citu valstu tanku kolekciju, piemēram, Polija, Čehoslovākija, Ungārija, Francija, Lielbritānija, ASV un Japānā.
Attīstības un klases līmeņi
Spēlētāja mašīnas attīstība "dziļumā" sastāv no 10 līmeņiem. Saņemot vieglo pirmā līmeņa tanku un piedaloties kaujās, uzkrājot punktus un pieredzi, un modificējot savu tehniku, spēlētājs var sasniegt maksimāli smago tanka desmito līmeni. "Tanku pasaules" lietotājs, kas izvēlējās Padomju tanku virkni var vienlaicīgi attīstīt pašgājēja artilērijas iekārtu (PAI), vai citu valstu tanku virknes. Premium konta iegūšana ļauj jums ietaupīt laiku un ātrāk attīstīt savu militāro transportlīdzekli. Ka arī jūs varēsiet iegādāties "Premium — tankus", vidēja līmeņa kaujas transportlīdzekļi, kas palīdzēs iesācējiem uzreiz sākt piedalīties nopietnākas cīņas.
.bt
.bt ir Butānas augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
World of Tanks
Klanu karš
"Tanku pasaulē" ir divu veidu cīņas: ikdienas un līguma (parasti tās ir starp klanu cīņas). Ikdienas cīņās dalībnieki automātiski tiek sadalīti komandās, savukārt klanu cīņās viņi cīnās par noteiktu komandu. Spēlētājam, kas sastāv klanā cīņās laikā pieder tajā brīdī nepieciešamie atribūti: īpaša ikona, atsevišķu teksta un balss kanālu saziņai, atsevišķa slēgta, jeb privāta foruma sadaļa. Priekš klanu kara režīma ir izveidota globālā karte, kuru klani dalīs savā starpā, cīņās iekarotās teritorijas. Sākumā globālā kartē būs iekļauta daļa no Eiropas, no Vācijas rietumu robežu līnijas līdz Arhangeļska — Astrahaņas. Dotā teritorija tiks sadalīta apmēram simts mazākas ietekmes zonās, par kurām arī notiks klanu kari. Jo vairāk teritorijas būs klana kontrolē, jo lielākas konkurences priekšrocības tās saņems. Kontrole pār lielu teritoriju ietver sevī robežu aizsardzību un sadarbību ar citiem klaniem, lai kopā gāztu jaudīgākas ģildes.
.bt
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Johans Augusts fon Štarks
Johans Augusts fon Štarks (Johann August Freiherr von Starck vai Stark; dzimis, miris ) bija teologs, filozofs, lingvists. Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas „Academia Petrina” filosofijas profesors (1777—1781). Šajā periodā publicējis vairākus slavenus darbus par salīdzinošo reliģiju vēsturi un brīvmūrniecību : "Geschichte der christlichen Kirche des ersten Jahrhunderts", "Freymüthige Betrachtungen über das Christenthum" un "Über den Zweck und Nutzen des Freymaurerordens".
Dzīvesgājums
Dzimis Šverīnā luterāņu mācītāja ģimenē. Studējis Getingā, kur Septiņgadu kara laikā uzņemts franču brīvmūrnieku militārajā ložā (1761). Pēc kara beigām bija Austrumu valodu skolotājs Sv. Pēterburgā (1763—1765) un bibliotekārs Bibliothèque royale Austrumu rokrakstu nodaļā Parīzē (1765—1766). Izveidoja savu brīvmūrniecības klerikālo sistēmu „Tempļa bruņinieku klerikāts”, kas bija balstīta uz slepeniem pirmskristiešu (eseniešu) aktiem, kurus Tempļa ordenim 11. gs. esot nodevuši Sīrijas kristieši. Pēc atgriešanās Pēterburgā nodibinātāja un vadīja augstāko grādu kapitulu „Fēnikss” (1768—1769), lietoja ordeņa vārdu Archimedes ab Aquila fulva.
Vēlāk bija teoloģijas profesors Karaļauču universitātē un ģenerālsuperintendants (1769—1777). Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas „Academia Petrina” filozofijas profesors (1777—1781) un Jelgavas ložas "Pie trīs kronētiem zobeniem" brālis (1777—1781). Šajā laikā diskutējis ar Johanu Georgu Hāmani, sauktu par "Ziemeļu magu" (Magus des Nordens), kas tolaik strādājis par mājskolotāju Jelgavā, un ceļojošo brīnumdari Kaljostro, kas uzturējies Jelgavā 1779. un 1780. gadā.
Štarka paraksts atrodams zem "1786. gada Lielās konstitūcijas" (Grosse Verfassungen vom Jahre 1786), kas tiek uzskatīta par Senā un akceptētā skotu rituāla pamatdokumentu. Bez viņa paraksta tur atrodami kopā ar Prūsijas karaļa Frīdriha II Lielā, fon Velnera (von Wöllner) un d’Esterno paraksti. Dzīves nogalē bija galma mācītājs Darmštatē Frankfurtes pie Mainas tuvumā (1781—1816). 1789. gadā apcietinātais Kaljostro Romā deva fantastiskas liecības par savu uzturēšanos Jelgavā, kur viņš esot iepazinies ar diviem iluminātu ordeņa vadoņiem, kas viņu aizveduši ārpus pilsētas uz kādu telpu pazemē, kur „tikusi atvērta metāla kaste pilna ar papīriem un no tās izņemta grāmata. No tās ticis nolasīts slepenības zvērests, kas sācies ar vārdiem: „Mēs, Templiešu lielmeistari …” Tas bijis rakstīts ar asinīm.
.bw
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Karību jūras pirāti (filmu sērija)
Karību jūras pirāti (en) ir Walt Disney Pictures piedzīvojumu filmu sērija, kuras filmas režisēja Gors Verbinskis un Robs Māršals, producējis Džerijs Brukheimers. Scenārija autori — Teds Eliots un Terijs Rosio. Idejas pamatā ir populāra Disnejlendas atrakcija "Karību jūras pirāti".
Sērijas pirmā filma "Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts" uz ekrāniem parādījās 2003. gada 9. jūlijā. Pēc izciliem komerciāliem panākumiem Walt Disney Pictures paziņoja, ka tiek turpināts darbs pie vēl divām filmām. 2006. gadā notika "Karību jūras pirāti: Miroņa lāde" pirmizrāde un 2007. gadā tai sekoja "Karību jūras pirāti: Pasaules malā". Ceturtā filma bija "Karību jūras pirāti: Svešajos krastos". Pēdējā filma "Karību jūras pirāti: Salazara atriebība" ir piektā no šīs sērijas filmām un tika izlaista 2017. gadā.
Visās "Karību jūras pirātu" filmās filmējušies pieprasīti Holivudas aktieri, piemēram, Džonijs Deps galvenā varoņa lomā — pirātu kapteinis Džeks Sperovs, kā arī Kīra Naitlija, Orlando Blūms, Džefrijs Rašs.
Teilors
Teilors (sieviešu dzimtē Teilore) ir populārs angļu uzvārds. Teilors var būt:
.by
.by ir Baltkrievijas augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Feodosija
Vēsture
Feodosija ir viena no senākajām zināmajām pilsētām Ukrainā. Pilsētu 6. gadsimtā p.m.ē. dibināja sengrieķu kolonisti no Milētas un tās senais nosaukums bija Teodosija (el). Mūsu ēras 4. gadsimtā to nopostīja huņņi. Līdz pat 13. gadsimtam Feodosija bija neliels ciematiņš, kurš kādu laiku bija hazāru, bet kādu laiku Bizantijas ietekmē. Līdz ar pārējo Krimu tā nokļuva kumānu varā, bet 1230. gados ieņēma mongoļi. 13. gadsimta beigās Feodosiju no Zelta ordas iegādājās Dženovas tirgotāji, nosaucot par Kafu (Caffa vai Kaffa). Tā kļuva par vienu no lielākajām ostas pilsētām Melnajā jūrā un par svarīgu vergu tirdzniecības centru. Tiek uzskatīts, ka no Kafas 1347. gadā ar dženoviešu tirgotājiem Eiropā ieviesās Melnā nāve. 1380. gadā Kafā nogalināja Zelta ordas karavadoni Mamaju.
Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.
Ādolfs Kaktiņš
Jānis Ādolfs Kaktiņš (dzimis, miris ) bija latviešu operdziedonis un koncertdziedātājs. Viens no ievērojamākajiem Latvijas Nacionālās operas baritoniem (1918—1940), viņa izcilākās lomas bija Lāčplēsis, Mefistofelis, Jago, Skarpija.
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gadā Ērberģes pagasta "Āženiekos" pusgraudnieka Ādama Kaktiņa un viņa sievas Edes ģimenē kā ceturtais bērns. Mācījās Valles pagasta Pētermuižas skolā. 1895. gadā, pēc trīs bērnu nāves šarlaka epidēmijas laikā, Kaktiņu ģimene pārcēlās uz Rīgu, kur Ā. Kaktiņš mācījās elementārskolā, apmeklēja Makša Ērmaņa grāmatvedības kursus.
Strādāja pie būvuzņēmēja Ludviga Neiburga par mūrnieka mācekli, ap 1900. gadu kopā ar vecāko brāli Robertu sāka dziedāt privātā korī, no 1901. gada decembra darbojās atturības biedrības “Auseklis” korī, vēlāk šīs biedrības teātrī, kur epizodiskā lomā debitēja Kārļa fon Holteja lugā “Lenora” ar pseidonīmu Jānis Brīvulis, vēlāk ar vārdu Jānis Kaktiņš. No 1907. gada darbojās Rīgas Latviešu biedrības teātrī, no 1908. gada Jaunajā Rīgas teātrī, līdztekus mācījās dziedāšanu pie Miķeļa Zandera (1908—1913). Sevišķus panākumus un vispārēju atzinību Ā. Kaktiņš izpelnījās ar Lāčplēša lomu Raiņa lugā “Uguns un nakts”, kuras pirmizrāde Jaunajā Rīgas teātrī notika 1911. gadā.
1913. gadā iesaistījās Pāvula Jurjāna organizētajā Latviešu operā, izpildot Gremina lomu Pētera Čaikovska operā “Jevgeņijs Oņegins” un Gudala lomu Antona Rubinšteina operā “Dēmons”. 1913./1914. gada sezonā noslēdza līgumu uz trim gadiem ar Nirnbergas operu (Staatstheater Nürnberg), kur ar pseidonīmu Kalvets uzstājās Riharda Vāgnera tetraloģijā “Nībelunga gredzens”, izpildot Fafnera lomu operā “Reinas zelts” un Hāgena lomu operā “Dievu mijkrēslis”. Pirmajā sezonā izpildīja arī Ferrando lomu Džuzepes Verdi operā “Trubadūrs”, Mefistofeļa lomu Šarla Guno operā “Fausts”, Kaspara lomu Kārļa Marijas fon Vēbera operā “Burvju strēlnieks” un citas lomas.
Sakarā ar Pirmā pasaules kara sākumu Ā. Kaktiņš bija spiests atgriezties dzimtenē, kur atsāka darbību P. Jurjāna vadītajā Latviešu operā un piedalījās koncertos. 1915. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Krieviju, darbojās Petrogradas muzikālajā drāmā un bieži koncertēja Caricinas, Jaroslavļas, Ņižņijnovgorodas, Samaras latviešu bēgļu kolonijās. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās vācu okupētajā Rīgā un sāka darbojies Jāzepa Vītola organizētajā Latvju operā, kopš 1919. gada rudens Latvijas Nacionālajā operā (LNO) un strauji izvirzījās par vienu no izcilākajiem operas māksliniekiem Latvijā, ar kuru saistās vesels latviešu operas mākslas laikmets ar viņam raksturīgo dažādu operas dziedātāja un aktiera elementu apvienošanu vienā. LNO Ā. Kaktiņš izpildīja titullomas Vāgnera “Klīstošais holandietis”, Verdi “Rigoleto”, Mocarta “Dons Žuans”, Čaikovska “Jevgeņijs Oņegins”, Musorgska “Boriss Godunovs”, Alfrēda Kalniņa “Baņuta”, Jāņa Mediņa “Uguns un Nakts” un “Dievi un cilvēki”, Jāzepa Mediņa “Vaidelote”, Jāņa Kalniņa “Lolitas brīnumputns”, “Hamlets” un “Ugunī”. Bija Rīgas brīvmūrnieku ložas „Jāņuguns” brālis (1928—1939).
Otrā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Vāciju (1944), vēlāk uz ASV (1949). Pēdējā mūža gadā, ar vēsturnieka Edgara Andersona palīdzību, uzrakstīja memuārus “Dzīves opera”. Miris 1965. gada 25. jūlijā Sanhosē, Kalifornijas štatā, apbedīts Forest Lawn kapsētā, Glendeilā, Losandželosā.
Sarnu rajons
Sarnu rajons ir Ukrainas Rivnes apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Rivnes apgabala Dubrovicjas, Rokitnes, Bereznes, Kostopiļas un Volodimirecas rajoniem, kā arī Varašas pilsētu.
Oahu
Oahu ir sala ASV piederošajā Havaju salu arhipelāgā Klusajā okeānā. Oahu ir trešā lielākā sala arhipelāgā un 20. lielākā ASV sala.
Tā ir visapdzīvotākā no Havaju salām, te atrodas arī Havaju štata administratīvais centrs Honolulu. Tās kopējā platība ir 1545,4 km2. Oahu ir 71 km gara un 48 km plata sala. Tās krasta līnija ir 365 km gara. Oahu ir vulkāniska sala, te atrodas divi vairogvulkāni: Vaianae un Koolau.
Uz salas daļu savas jaunības pavadījis 44. ASV prezidents Baraks Obama.
Džeksons
Džeksons ( — 'Džeka dēls') ir izplatīts angļu un skotu cilmes uzvārds (sieviešu dzimtē Džeksone). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Badžo
Badžo var būt:
Budbergi-Benninghauzeni
Budbergi-Beninghauzeni ir sena vācbaltiešu dzimta, kas bija ieceļojusi Livonijā 16. gadsimtā un jau 1620. gadā ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā, 1807. gadā Vidzemes bruņniecības matrikulā. Vēlāk dzimta izplatījās arī Krievijā.
1862. gadā Krievijas valdība Budbergiem piešķīra baronu titulu.
Vēsture
Budbergu dzimta cēlusies no Budbergas (tagad Verles pilsētas sastāvdaļa Vestfālenē). Arnsbergas grāfs Vilhelms 1313. gadā izlēņoja Rotgeram no Budbergas zemi, 1370. gadā Gobelīns no Budbergas ieguva zemes īpašumu Beningshauzenā (tagad Gēzekes pilsētas daļa), tādēļ viņa pēcteči tiek saukti par Beningshauzenas Budbergiem.
Šis dzimtas atzaram piederīgais Gothards Budbergs no Beningshauzenas (1527-1618) ap 1570. gadu pārcēlās uz Kurzemes un Zemgales hercogisti, kur bija hercoga Gotharda galma staļļmeistars Sēlpilī. 1583. gadā viņš iegādājās Gārsenes muižu Daugavpils draudzes novadā. Viņa dēls Vilhelms pārcēlās uz Zviedru Vidzemes igauņu daļu un 1625. gadā iegādājās Zennes (Sennen, tagad - Sänna) un Fīrenhofas (Fierenhof, tagad - Tsooru) muižas. Zviedrijas karalis Kārlis XI Vidzemes landrātam Leonardam Gustavam Budbergam 1693. gadā piešķīra barona titulu.
Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas Impērijai daudzi Budbergu dzimtas piederīgie kļuva par tās armijas virsniekiem. Andrejs Eberhards Budbergs (Андрей Яковлевич Будберг, 1750-1812) bija Krievijas Impērijas virsnieks krievu-turku karā (1768-1774), nākamā ķeizara Aleksandra I skolotājs, sūtnis Zviedrijā, Pēterburgas militārgubernators un ārlietu ministrs. Teodors Oto Budbergs (1779—1840) un Ludvigs Kārlis Budbergs (Карл Васильевич Будберг, 1775—1829) piedalījās 1812. gada karā un viņu pēcnācēji ieguva zemes īpašumus Maskavas, Novgorodas un Tulas guberņās.
Voldemārs fon Budbergs-Beninghauzens (1740–1784) bija muižnieks un gleznotājs.
Kārtu pārstāvniecība
Kārtu pārstāvniecība — etaps sabiedrības attīstībā ceļā uz parlamentārismu lielākajā daļā valstu vēlajos viduslaikos, kad valsts pārvaldē ar [ monarha ] padomdevēja tiesībām vai likumdevēja funkcijām darbojās visu sabiedrības brīvo sociālo kārtu pārstāvju delegātu kopsapulce (protoparlaments).
Kārtu pārstāvniecības sistēma dažādās Centrālās un Austrumeiropas zemēs veidojās ,un funkcionēja stipri atšķirīgi. Tāpēc lietot trafareto salīdzināšanas paņēmienu, Eiropas mērogā uzskaitot tikai augstākos valsts pārstāvniecības institūtus (Parlaments, Ģenerālštati, Seims, Zemes sapulce), nozīmē to stipri vienkāršot, negūstot pareizu priekšstatu. Vistuvākās liekas Žečpospolitas, Francijas un Ungārijas daudzpakāpju teritoriālās pārstāvniecības sistēmas. Tomēr arī te vērojamas spēcīgas atšķirības - Žečpospolitā visas pārstāvniecību pakāpes bija vienlīdz spēcīgas un pastāvīgi darbojās, nomācot jebkādas absolūtisma tendences, panākot savu tiesību nostiprināšanu likumdošanas ceļā un šo likumu ievērošanu no augstākās varas puses (kas ne tuvu tik spēcīgi neizpaudās, piemēram, Francijā). Savukārt Krievijā kārtām bija ļauts izrādīt aktivitāti tikai augstākajā - valsts mēroga līmenī.
.ca
.ca ir Kanādas augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Kārtu pārstāvniecība
Kārtu pārstāvniecība Krievijā
16. gadsimta sākumā vara Maskavijā piederēja lielkņazam un Bajāru domei. Bajāru dome bija augstākais likumdevējs likumdošanas jautājumos un augstākais rīcības orgāns, un ievērojami iegrožoja lielkņaza varu. Lielkņazs bez tās akcepta nevarēja pieņemt svarīgākos valsts tiesu likumdošanas, tiesvedības un ārpolitikas jautājumus. Iekļūšanu domes sastāvā (kā arī vispār augstāko valsts administratīvo un militāro amatu iegūšanu) noteica pretendenta vieta sociālajā hierarhijā. Pirmkārt jau to noteica piederība kādai īpaši dižciltīgai dzimtai, daļēji viņa paša vai tā senču nopelni valsts labā. Lielkņazs iecēla Bajāru domes locekļus uz mūžu. Domes locekļu skaits bija visai ierobežots, taču ar laiku tās sastāvs paplašinājās. Tā, piemēram, 1533. gadā tajā bija 12 bajāri un 3 apkārtnieki (окольничие). 1550. gadu sākumā Bajāru domē bija 41 dalībnieks, 1550. gadu beigās — 55 dalībnieki. Opričņinas laikā domes dalībnieku skaits tehnisku iemeslu dēļ strauji saruka (1570. gadā — 18, bet 1571. gadā — vairs tikai 11). Pēc opričņinas likvidēšanas to skaits atkal atjaunojās un aptuveni 40 dalībnieki Bajāru domē saglabājās līdz pat 17. gadsimta vidum.
.ca
Ir iespējams reģistrēt otrā līmeņa domēnus (piemēram, piemērs.ca). Trešā līmeņa domēni (piem. piemērs.ab.ca) bija pieejami līdz 2010. gada 12. oktobrim, savukārt esošie trešā līmeņa domēni vēl tiek atbalstīti.
Kārtu pārstāvniecība
Kārtu pārstāvniecība Krievijā
Lai ierobežotu vecās aristokrātijas varu, lielkņazi iesaistīja Bajāru domē djakus (domes kancelejas darbiniekus), kuri jau kā Domes djaki kļuva pilntiesīgi domes locekļi. Šajā (zemākajā) pakāpē iekļuva arī lielkņazam uzticamākie galma dienesta muižnieki, kurus tā arī sauca — Domes muižnieki. Tas ļāva lielkņazam (vēlāk caram) palielināt savu ietekmi domē. 17. gadsimtā, neilgi pirms domes likvidēšanas, Domē iekļāva arī pāris tirgotāju pārstāvjus.
.ca
Pieejamie otrā līmeņa domēni:
Kārtu pārstāvniecība
Kārtu pārstāvniecība Krievijā
16. gadsimta vidū (Joana IV laikā) kā augstākais pārstāvniecības institūts ar padomdevēja funkcijām likumdošanas sfērā parādās Zemes sapulce. Tā rodas nevis apstākļu spiesta, bet gan pēc valdnieka iniciatīvas.
Drīz vien tika paplašināti kārtu pārstāvniecībā pielaistie sociālie slāņi — 1566. gadā piedalīties sapulcē uzaicināja pilsētniekus (tirgotājus un rūpniekus). Procentuāli pilsētu pārstāvji sapulcē bija apmēram 20%, dienesta muižnieki — 55%, bajāri — 8%, prikazu djaki — 9%, garīdzniecība — 8%. Krievijas īpatnība bija tā, ka vismaz divos gadījumos bez klasiskajiem kārtu pārstāvjiem Zemes sapulcēs piedalījās arī valsts zemnieku pārstāvji:
Nekādi oficiāli dokumenti, kas reglamentētu augstāko pārstāvniecības orgānu darbību Krievijā, nav saglabājušies (šķiet, ka tādu nemaz nebija). Sīkāka kārtu pārstāvniecības sistēmas regulācija bija paredzēta tikai 17. gadsimta sākumā, kad radās projekts par caru ievēlēt poļu princi Vladislavu, kā arī Pirmās zemessardzes lēmumā par valsts pārvaldi pēc kārtības nodibināšanas. Šajā laikā (17. gadsimts) bija kārtu pārstāvniecības uzplaukums Krievijā (Borisa Godunova, Vasilija Šuiska, abu viltus Dmitriju, Septiņbajāru kliķes valdīšana, zemnieku dumpji, pirmā Romanova nestabilitāte tronī utt.), kad ļoti aktīvi valsts pārvaldē piedalījās gan Bajāru dome, gan Zemes sapulces. Taču jau 1649. gada t.s. Zemes sapulces likumkrājumā izceltā cara vara liecina par kārtu pārstāvniecības politiskās sistēmas norietu.
Cars Aleksejs Romanovs (1645—1676) pārtrauca Zemes sapulces sasaukšanu (pēdējā notika 1653. gadā). Viņa laikā patvaldība ieguva absolūtas monarhijas pazīmes (Bajāru dome vēl formāli pastāvēja līdz 1710. gadam, taču tai vairs bija tikai padomdevējas funkcijas).
Kārtu pārstāvniecība Polijā un Lietuvā
Polijā, Lietuvā un Žečpospolitā kārtu pārstāvniecība sāka veidoties XIV-XVI gs. no apakšas - no apgabalu zemes īpašnieku sapulcēm, pēc viņu iniciatīvas, nevis pēc monarha iniciatīvas.
1374. gadā karalis Ludviķis (1370.-1382.), lai saglabātu troni kādai no savām meitām, izdeva t.s. "Košices privilēģiju". Tas bija pirmais dokuments, kas aptvēra visu zemes īpašnieku, arī vidējo un sīko muižnieku, tiesības un privilēģijas (tos atbrīvoja no jebkādiem pienākumiem valsts labā, atskaitot militāro dienestu un nelielo zemes nodokli, kurš nebija precīzi definēts, karaļa kasē). "Košices privilēģija" bija valsts mēroga jeb ģenerālā privilēģija, kas dota nevis atsevišķam cilvēkam vai cilvēku grupai, bet visai laicīgo zemes īpašnieku kārtai kopumā.
Šļahtas aristokrātijas kā kārtas definēšana un atbrīvošana no visiem citiem nodokļiem radīja karaļa finansiālo atkarību no tās (bez šļahtas piekrišanas valsts kase nevarēja iegūt nepieciešamos līdzekļus).
Sākumā šļahtas piedalīšanās gan vietējās, gan valsts mēroga laicīgās un garīgās aristokrātijas sapulcēs nebija sistemātiska un reglamentēta (atsevišķas uzaicinātas personas vai pēc savas iniciatīvas ieradušies šļahtiči). Sākot ar 1382. gada "Rodomas seimu" tajā sāka regulāri piedalīties arī šļahta. 1453. gadā Seims pirmo reizi sadalījās divās daļās: savas apspriedes bija Karaļa padomei, savas - šļahtai un pilsētu pārstāvjiem (pilsētu pārstāvniecība bija ļoti vāja). 1454. gada "Nešavas statūti" piešķīra Seimam augstākās tiesības finansu jautājumos; apstiprināja likumdošanas varu visas Polijas Seimam un provinču seimiem, taču ar obligātu noteikumu - vispirms likumprojektus izskatīt vojevodistu seimikos.
1506. gadā Radomas seims pasludināja, ka "no šī brīža un uz visiem turpmākiem laikiem neko jaunu, kas mainītu vispārīgos likumus un publiskās brīvības ... ne mēs [karalis], ne mūsu pēcnācēji nevaram noteikt bez senatoru un zemju sūtņu [Pārstāvju palātas deputātu] kopīgas piekrišanas". Šim nihil novi (neko jaunu) lēmumam jau bija konstitucionāls raksturs. Līdz t.s. Radomas konstitūcijai visa likumdošana bija saistīta ar Seima senātu (augšpalātu), pēc tās būtiskas tiesības ieguva no šļahtas pārstāvjiem sastāvošā apakšpalāta (sūtņu nams). Zemnieki un pilsētnieki tika izslēgti no līdzdalības valsts politiskajās struktūrās.
Seima kompetenci noteica valsts iekšējā un ārējā stāvokļa konkrētā stāvokļa nepieciešamība. Dažkārt tā bija līdzekļu vākšana karam vai citiem pasākumiem, kam bija nepieciešami papildus nodokļi vai citu līdzekļu iegūšanas avotu meklēšana; dažkārt tās bija karaļa un viņa Padomes attiecības (konflikti), vai citi valstiski svarīgi jautājumi. Senāts (augšpalāta) izveidojās no Karaļa padomes, kas darbojās pastāvīgi un kurā bija karaļa uz mūžu iecelti magnāti un baznīcas augstākie hierarhi. Senāta darbības sākumā tajā bija 87, bet pēc Polijas un Lietuvas apvienošanās Žečpospolitas valstī (1569.g.) - 140 dalībnieki. Seima pārstāvju palātā ievēlēto delegātu skaits pastāvīgi pieauga (it sevišķi pēc XVI gs. vidus). Pēc 1569. gada tur bija 122 poļu un 48 lietuviešu zemju delegāti.