cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ziepniekkalns
Vēsture
Ziepniekkalns izveidojies uz bijušās Bišumuižas, Ēbelmuižas, Foka muižas, Jaunās Grāves muižas, Nummurmuižas un Reimermuižas zemes. Nelielu daļu šīs teritorijas gar Bieķengrāvi iekļāva Rīgas policijas novada robežās jau 1786. gadā. Ziepniekkalna centrālā daļa (Seifenberg) tika iekļauta Rīgas administratīvajās robežās 1828. gadā. 1924. gadā pilsētas robežās oficiāli iekļautas bijušās Nummurmuižas zemes ap tagadējo Ziepniekkalna ielu. 1974. gadā Rīgas pilsētas robežās iekļauta Ziepniekkalna dienvidu daļa, kādreizējās Līves muižas zemes un tām pieguļošā Medemu purva daļa.
Ziepniekkalna centrā atrodas Ēbelmuižas parks, kura austrumu daļā atrodams resnākais ozols Pārdaugavā. Te saglabājusies arī Ēbela muižas dzīvojamā ēka (Zaļenieku ielā 21). Muiža tika celta kā bagāta Rīgas namnieka vasaras mītne. 18. gadsimta beigās lielāko daļu no muižas 88 ha lielās platības aizņēma smilšainas un pārpurvojušās pļavas. 1799. gadā Justs Blankenhāgens muižu pārdeva Lielās Ģildes tirgotājam un melngalvju vecākajam Joahimam Ēbelam. Viņš izveidoja parku, uzbūvēja oranžēriju un dārza paviljonu. Ar laiku Ēbela muiža kļuva par populāru bagātāko un ievērojamāko Rīgas namnieku atpūtas vietu. Netālu no Ēbelmuižas parka atrodas apkaimes otra zaļā zona — 1871. gadā izveidotie Ziepniekkalna kapi (Mālu iela 19). Tā ir viena no vecākajām pilsētas nomales kapsētām, kur savulaik apglabāja arī Doles salas iedzīvotājus. 2008. gada augustā Kartupeļu ielā zem Rīgas Pārdaugavas pamatskolas sporta stadiona tika atrastas aptuveni 600 Otrā pasaules kara karagūstekņu mirstīgās atliekas.
Ziepniekkalna rietumu mala sakrīt ar Vienības gatvi (līdz krustojumam ar K. Ulmaņa gatvi). Līdz 1935. gadam tā tika saukta par Jelgavas šoseju. Izveidota 19. gadsimtā, nospraužot pilsētas robežās jaunu iztaisnotu trasi senajam pasta ceļam, kas gāja no Austrumprūsijas caur Jelgavu un Rīgu uz Pēterburgu. Caur Ziepniekkalna teritoriju gāja vēl viens sens tirdzniecības ceļš — no Rīgas uz Lietuvu — tagadējā Bauskas iela. Tās Daugavas pusē ir galvenokārt rūpnieciska apbūve, bet otrā pusē — mazstāvu dzīvojamā apbūve. Bauskas ielā 48 atrodas 18. gadsimta 3. ceturksnī celtās bijušās Bellevue jeb Volkovica barokālās muižiņas koka dzīvojamā ēka.
Ziepniekkalnā atrodams gan privātmāju rajons, gan daudzstāvu dzīvojamo māju bloki. Sākotnēji lielākajā daļā rajona teritorijas vērojama reta izklaidus apbūve gar neregulāru, līdzās Ziepniekkalna smilšu kāpām stihiski veidojušos nenostiprinātu, tikai daļēji ierīkotu ielu tīklu, tā ir senākā vienlaidus apbūve gar Bauskas ielu un Graudu ielas sākumā. Dzīvojamais rajons apbūvēts galvenokārt ar 1—2 stāvu individuālajām vienģimenes mājām, kas celtas gan 20. gadsimta sākumā, gan arī pēc Otrā pasaules kara. Privātmāju teritorijai parcelācijas projektu izstrādāja arhitekti A. Baikovs un J. Purgalvis.
Tipveida dzīvojamā rajona izbūves detālplānojums tika izstrādāts 1972. gadā, bet 1987. gadā to pārstrādāja institūtā "Pilsētprojekts" (arhitekti Aldona Berķe, Gunārs Melbergs, L. Muntere). Balstoties uz projektu, bija paredzēts izbūvēt 4 mikrorajonus, sabiedrisko un tirdzniecības centru Valdeķu ielā, kā arī pārbūvēt Ēbelmuižas parka teritoriju. 1980. gados tika uzsākta kompleksa rajona apbūve. Šajā laikā tapa arī tā dēvētais Ziepniekkalna "lielais Ķīnas mūris" jeb "Garā māja" — daudzstāvu vairāksekciju dzīvojamā māja Ozolciema ielā 18, kuras garums ir 343,2 metri. Šī 119. sērijas dzīvojamā ēka, kurā tika piešķirti dzīvokļi Valsts Rīgas rūpniecisko robotu rūpnīcas darbiniekiem, ir ne tikai garākā dzīvojamā ēka Rīgā, bet arī visā Latvijā un arī Baltijas valstīs. Ēka sastāv no 11 kāpņu telpām un 396 dzīvokļiem. Sakarā ar PSRS sabrukumu Ziepniekkalna dzīvojamā rajona detālplānojums netika pilnībā realizēts. Piemēram mikrorajonā "Ziepniekkalns—2", laukumā starp Ozolciema ielas 16 k—7 ziemeļos un Ozolciema ielas 22 k—2 un 24 k—1 dienvidos, bija plānots parks "Mazais Ziepniekkalns".
Rūpniecības uzņēmumi Ziepniekkalnā sāka veidoties 19. gadsimta otrajā pusē. 1970. gados pilsētai pievienotajā teritorijā ziemeļos no Medemu purva izveidojies rūpnieciskās apbūves rajons. Te izvietojies A/S "Dzintars", A/S "Aerosols", ACB un citi uzņēmumi. 2022. gadā izveidoja veloceliņu Centrs—Ziepniekkalns.
Izglītība
Ziepniekkalnā, iekļaujot teritoriju līdz K. Ulmaņa gatvei, 2017. gadā darbojās trīs vidusskolas ar nepietiekamu skolēnu skaitu (242). Ņemot vērā skolēnu dzīvesvietu izvietojumu un obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu apkaimes skolās, tika ierosināts šo trīs vidusskolu vietā izveidot vienu Ziepniekkalna vidusskolu uz Rīgas 94. vidusskolas (OCE indekss 55,4%) bāzes.
Krāšņspāru virsdzimta
Krāšņspāru virsdzimta (Coenagrionoidea) ir spāru kārtas (Odonata) virsdzimta, kas pieder vienādspārnu spāru apakškārtai (Zygoptera). Krāšņspāru virsdzimtā ir 6 dzimtas. No tām Latvijā sastopamas 2 dzimtas: ar 13 sugām un  ar 1 sugu.
Kā visas vienādspārnu spāres arī krāšņspāru virsdzimtas spāres atpūšoties spārnus tur sakļautus nedaudz virs ķermeņa un paralēli tam. Turklāt spārni ir caurspīdīgi un bezkrāsaini. Krāšņspārnu virsdzimtu ir samērā grūti atšķirt no citas vienādspārnu spāru virsdzimtas - Lestoidea. Abu virsdzimtu sugām ir šauri spārni, bet galvenā īpašība, kas atšķir krāšņspārnu virsdzimtu ir smailās šūnas spārna membrānā. Diemžēl Dienvidamerikā dzīvojošās Lestoidea virsdzimtas dzimtai Megapodagrionidae ir līdzīgas pazīmes, un patieso piederību var noteikt, tikai spāri secējot. Ja atrod tēviņam otru ģenitāliju, tad spāre pieder pie Lestoidea virsdzimtas.
Peldēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 200 metri tauriņstilā vīriešiem
Sacīkstes 200 metru tauriņstilā vīriešiem notika no 11. līdz 13. augustā. Sacīkstēm kvalificējās 44 sportisti. Zelta medaļu izcīnija ASV peldētājs Maikls Felpss.
Priekšsacīkstes
Priekšcīkstes tikai aizvadītas 6 grupās. 16 labāko rezultātu uzstādītāji kvalificējās pusfinālam.
Pusfināls
Pusfinālos labāko 8 rezultātu uzstādītāji kvalificējās finālam.
1754. gads
1754. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Kešatmiņa
Kešatmiņa (no en — 'krātuve') ir atmiņa, kurai pieejas laiks ir ievērojami mazāks nekā operatīvajai atmiņai. Kešatmiņu izmanto kā buferatmiņu starp procesoru un operatīvo atmiņu. Ar kešatmiņas palīdzību samazinās vidējais piekļūšanas laiks un palielinās kopējais datora sistēmas ražīgums. Tiešā piekļūšana pie datiem, kas atrodas kešatmiņā, ar programmu pieeju nav iespējama.
Vēsture
Pirmo reizi vārdu „kešatmiņa” datorkontekstā izmantoja 1967. gadā, kad žurnālā „IBM Systems Journal” publicēšanai tika sagatavots raksts par atmiņas pilnveidošanu jaunajā modeļā 85 no sērijas IBM System/360. Žurnāla redaktors Lails Džonsons palūdza izdomāt aprakstošāko terminu nekā „ātrgaitas buferis”, bet ideju trūkuma dēļ pats piedāvāja vārdu „kešatmiņa”. Raksts bija publicēts 1968. gada sākumā, tā autori saņēma prēmiju no IBM. Viņu darbs izplatījās un rezultātā tika uzlabots, bet vārdu „kešatmiņa” drīz pēc tam sāka izmantot datora literatūrā kā parasto terminu.
Funkcionēšana
Kešatmiņa- tā ir atmiņa ar liela ātruma piekļūšanu, kas paredzēta paātrinātai datu pieejamībai. Šie dati pastāvīgi tiek saturēti atmiņā ar mazāko piekļūšanas ātrumu. Kešatmiņu izmanto centrālie procesori, cietais disks, pārlūkprogrammas, tīmekļa serveri, DNS un WINS servera dienesti.
Kešatmiņa sastāv no ierakstu komplekta. Katrs ieraksts tiek asociēts ar datu elementu vai ar datu bloku (nelielu datu daļu), kas ir datu elementa kopija pamatatmiņā. Katram ierakstam ir identifikators, kas noteic atbilstību starp datu elementiem kešatmiņā un to kopijām pamatatmiņā.
Kad kešatmiņas klients (centrālais procesors, tīmekļa pārlūks, operatīvā sistēma) griežas pie datiem, vispirms tiek pētīta kešatmiņa. Ja kešatmiņā ir atrasts ieraksts ar identifikatoru, kas sakrīt ar pieprasītā datu elementa identifikatoru, tad tiek izmantoti kešatmiņas datu elementi. Tādu gadījumu sauc par keša trāpījumu (en). Ja ieraksts, kas satur pieprasīto datu elementu, nav atrasts kešatmiņā, tad tas tiek lasīts no pamatatmiņas uz kešatmiņu, un kļūst par pieejamo nākamreiz. Tādā gadījumā nav keša trāpījums (en). Proporciju, kas parāda piekļuves, kuru rezultāti ir keša trāpījumi, sauc par trāpījumu biežumu (en), kas ir keša efektivitātes rādītājs.
Piemēram, tīmekļa pārlūks pārbauda lokālajai kešatmiņai uz diska tīmekļa lapas lokālās kopijas esamību, kas atbilst pieprasītajam URL. Šajā piemērā URL ir identifikators, bet tīmekļa lapas saturs ir datu elementi.
Ja kešatmiņai ir ierobežots apjoms, tad (en) (nav keša trāpījums) gadījumā var būt pieņemts lēmums par kāda ieraksta atteikšanu, lai atbrīvotu telpu. Atteikta ieraksta izvēlei tiek izmantoti dažādi atteikšanas algoritmi. Ja kešatmiņa tiktu atslēgta, sistēma tiktu traucēta, informācija tiktu saglabāta diskā.
Kad kešatmiņā notiek datu elementu modifikācija, izpildās arī to atjaunošana pamatatmiņā. Laika aizkavēšanās starp datu modifikāciju kešatmiņā un pamatatmiņas atjaunošanu tiek kontrolētas ar tā saucamo ierakstīšanas politiku.
Kešatmiņā ar tūlītēju ierakstu katra atjaunošana rada sinhronizētu datu atjaunošanu pamatatmiņā. Kešatmiņā ar ierakstu atpakaļ (en) (vai pretēju ierakstīšanu) atjaunošana notiek datu elementu izspiešanas gadījumā, periodiski vai pēc klienta pieprasījuma. Modificēto datu elementu novērošanai kešatmiņas ieraksti glabā modifikācijas pazīmi. Kļūda kešatmiņā ar atliekošu ierakstīšanu var pieprasīt divas griešanās pie pamatatmiņas: pirmo- kešatmiņas aizvietojamo datu ierakstīšanai, otro- nepieciešamā datu elementa lasīšanai. Gadījumā, ja dati pamatatmiņā var būt mainīti neatkarīgi no kešatmiņas, tad kešatmiņas ierakstīšana var kļūt par neaktuālo. Mijiedarbības protokolus starp kešatmiņām, kas saglabā datu saskaņošanu, sauc par kešatmiņas koherences protokoliem.
Centrālā procesora kešs
Dažādiem centrālo procesoru modeļiem ir sava kešatmiņa, lai minimizētu piekļūšanas laiku operatīvajai atmiņai (RAM), kas ir lēnāka nekā reģistri. Ar kešatmiņas palīdzību ražīguma līmenis var būt augstāks, gadījumā, kad operatīvās atmiņas takts frekvence ir ievērojami mazāka nekā centrālā procesora takts frekvence. Takts frekvence kešatmiņai parasti ir nedaudz mazāka nekā centrālā procesora frekvence.
Procesoros ar virtuālās adresācijas atbalstu bieži tiek ieviests neliels un ātrs adrešu pārveidošanas buferis (TLB). Tā ātrums ir svarīgs, tāpēc ka adrešu pārveidošanas buferis vienmēr tiek aptaujāts sakarā ar griešanos pie atmiņas.
Kešatmiņas līmeņi
Centrālā procesora kešs tiek sadalīts dažādos līmeņos. Pašlaik universālajā procesorā līmeņu skaits var sasniegt 3. Līmeņa N+1 kešatmiņa parasti ir lielāka pēc izmēra un lēnāka pēc datu pieejamības un nodošanas ātruma nekā N līmeņa kešatmiņa. Visātrākā atmiņa ir pirmā līmeņa kešs (primārā kešatmiņa) — L1 cache, kas atrodas pašā procesora mikroshēmā. Pēc būtības, tā ir neatņemama procesora daļa, tāpēc ka kopā ar procesoru atrodas uz viena kristāla, un tie ir funkcionālo bloku sastāvdaļas. Modernos procesoros kešs L1 bieži tiek sadalīts par diviem kešiem: komandu (instrukciju) kešs un datu kešs. Procesoru lielākā daļa bez L1 keša nevar funkcionēt. L1 kešs strādā ar procesora frekvenci, un griešanās pie tā var notikt katrā taktī. Ir iespēja vienlaikus izpildīt dažādas operācijas (lasīšana / ierakstīšana). Pieejamības latentums bieži vienāds ar 2—4 kodola taktīm. Apjoms parasti ir neliels- ne vairāk kā 128 Kb.
Otro vietu pēc ātruma ieņem otrā līmeņa kešs (sekundārā kešatmiņa) — L2- cache, kas kā atsevišķa mikroshēma var atrasties mikroprocesora korpusā. Vecos procesoros — mikroshēmu komplekts uz sistēmplates. L2 keša apjoms ir no 128 Kb līdz 1-2 Mb. Modernos daudzkodolu procesoros otrā līmeņa kešs, kas atrodas uz kristāla, ir dalīta lietojuma atmiņa. Kad keša kopējais apjoms ir nM Mb, uz katru kodolu ir nM/nC Mb, kur nC- procesora kodolu skaits. L2 keša latentums, kas atrodas uz kodola kristāla, parasti sastāda no 8 līdz 20 kodola taktīm.
Trešā līmeņa kešs nav tik ātrs, tomēr tas var būt diezgan liels — vairāk nekā 24 Mb. L3 kešs ir lēnāks nekā iepriekšējie keši, bet tas ir ievērojami ātrāks nekā operatīvā atmiņa. Daudzprocesoru sistēmās tas atrodas vispārīgā lietošanā un tiek lietots dažādu L2 datu sinhronizācijai. Dažreiz pastāv arī ceturtā līmeņa kešs, kas parasti atrodas atsevišķā mikroshēmā. Ceturtā līmeņa kešu lieto augsta ražīguma serveri un lieldatori.
Sinhronizācijas problēmu starp dažādiem kešiem (kā viena, tā arī vairāku procesoru) risina keša koherence. Pastāv trīs informācijas apmaiņas varianti starp dažādu līmeņu kešatmiņām, jeb keša arhitektūra: inkluzīvā, ekskluzīvā un neekskluzīvā. Inkluzīvā arhitektūra nozīmē augšējā līmeņa keša informācijas dublēšanu apakšējā līmeņa kešā. Tam dod priekšrocību firma Intel. Ekskluzīvā kešatmiņa nozīmē informācijas unikalitāti, kas atrodas keša dažādos līmeņos. Tam dod priekšrocību firma Advanced Micro Devices. Neekskluzīvajā arhitektūrā keši var uzvesties dažādi.
Keša asociativitāte
Viens no kešatmiņas pamatraksturojumiem ir asociativitātes līmenis, kas atspoguļo tās loģisko segmentāciju. Ja būtu tā, ka nepieciešamo datu meklēšanai vajadzētu secīgi pārskatīt visas keša rindas, kas prasītu vairākas taktis, tad nebūtu nekāda labuma no centrālā procesora atmiņas. Tāpēc operatīvās atmiņas šūniņas stipri tiek saistītas ar kešatmiņas rindām (katrā rindā var būt dati no adresu fiksētā komplekta), kas nozīmīgi samazina meklēšanas laiku. Ar katru operatīvās atmiņas šūniņu var būt saistīta vairāk nekā viena kešatmiņas rinda. Piemēram, n- kanālu asociativitāte (en) nozīmē, ka kādas operatīvās atmiņas adreses informācija var glabāties n kešatmiņas vietās. Kad keša apjoms ir vienāds, shēma ar lielāko asociativitāti ir ne pārāk ātra, taču ir efektīvāka.
Ārējo datu nesēju kešs
Daudzas datu glabāšanas perifērijas iekārtas izmanto kešu, lai paātrinātu darbu. Piemēram, cietie diski izmanto kešatmiņu no 1 līdz 64 Mb (modeļi ar NCQ/TCQ izmanto to pieprasījumu glabāšanai un apstrādei). CD/DVD/BD diski izmanto kešu informācijas nolasīšanā, lai paātrinātu atkārtotas griešanās. Operatīvā sistēma arī izmanto operatīvās atmiņas daļu disku operāciju kešam (piemēram, ārējām ierīcēm, kurām nav savas kešatmiņas, tai skaitā cietajiem diskiem, zibatmiņai, elastīgajiem diskiem). Ārējo datu nesēju keša izmantošanas faktori:
Merkel
Merkel var attiekties uz:
Kešatmiņa
Operatīvās atmiņas kešs
Operatīvās atmiņas kešs sastāv no šādiem elementiem:
Keša ar ierakstu atpakaļ (write-back) darba algoritms
Sākumā visi buferu virsraksti atrodas brīvo buferu sarakstā. Ja procesors gatavojas bloka nolasīšanai vai modifikācijai, tad tas izpilda kādu no šiem algoritmiem:
Procesors lasa datus, kurus ieguva buferis, un pēc tam atbrīvo to. Modifikācijas gadījumā procesors pirms bufera atbrīvošanas atzīmē to kā „netīru”. Atbrīvošanas gadījumā buferis tiek novietots brīvo buferu saraksta sākumā.
Secinājumi:
Izspiešanas algoritms
Ja brīvo buferu saraksts ir tukšs, tad tiek izpildīts bufera izspiešanas algoritms. Šis algoritms būtiski ietekmē keša ražīgumu. Pastāv šādi algoritmi:
Algoritma veida izmantošana ir atkarīga no datu keša stratēģijas. LRU ir efektīvāks, ja dati garantēti tiks atkārtoti izmantoti tuvākajā laikā. MRU ir efektīvāks, ja dati garantēti netiks atkārtoti izmantoti tuvākajā laikas. Gadījumā, ja pielikums tieši norāda uz kādu datu keša stratēģiju, tad kešs funkcionēs efektīvāk.
Kešatmiņas ierakstīšanas politika
Pastāv divi kešatmiņas ierakstīšanas politikas veidi: write-through (ieraksts caur) un write-back (ieraksts atpakaļ):
Tīmekļa lapu kešs
Procesā, kad informācija tiek nodota tīklā, var būt izmantots tīmekļa lapu kešs. Tas ir bieži pieprasīto dokumentu glabāšanas process uz starpniekserveriem vai lietotāja mašīnas, ar mērķi novērst to pastāvīgo lejupielādi no servera — avota un samazināt datplūsmu. Tādēļ informācija pārvietojas tuvāk lietotājam. Keša vadīšanu realizē ar HTTP- virsrakstu palīdzību. Tīmekļa lapu kešu var realizēt arī ar konkrētās mājas lapas CMS palīdzību, kas samazina servera slodzi lapas biežas apmeklēšanas gadījumā. Keša process var notikt kā atmiņā, tā arī failu kešā.
Darbu rezultātu kešs
Daudzas programmas ieraksta darba starplaika rezultātus vai palīgrezultātus jebkurā vietā, lai tos neaprēķinātu katru reizi, kad tie būtu vajadzīgi. Tas paātrina darbu, bet pieprasa papildatmiņu (operatīvo vai diska). Par piemēru var būt datu bāzu indeksācija.
1753. gads
1753. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Gaisa hokejs
Gaisa hokejs ir spēle, ko spēlē divatā pie īpaša galda, kurā ir atveres gaisam. Spēles plastmasas ripa ir jāievada pretspēlētāja "vārtos" (caurumā pretinieka spēles zonā), izmantojot speciālu plastmasas ierīci. Spēle savā parastajā versijā notiek līdz 7 punktiem.
Latvijā gaisa hokeja galdi galvenokārt atrodami izklaides centros.
1752. gads
1752. bija garais gads, kas sākās sestdienā.
Vaiņodes novads
Vaiņodes novads bija 2009. gadā izveidota un 2021. gada 1. jūlijā likvidēta pašvaldība Kurzemes dienvidos, kurā bija apvienoti Embūtes un Vaiņodes pagasti. Robežojās ar Priekules, Aizputes, Skrundas un Saldus novadiem, kā arī Lietuvas Klaipēdas un Telšu apriņķiem. Novada centrs bija Vaiņode.
2021. gadā Vaiņodes novadu pievienoja jaunajam Dienvidkurzemes novadam.
Embassy Hill
Embassy Hill bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kura piedalījās no. līdz. gadam. To dibināja divkārtējais F1 čempions Greiems Hills.
Vēsture
Par komandas dibināšanu tika paziņots 1972. gada nogalē. Greiems Hils bija neapmierināts ar atmosfēru Brabham komandā. Par komandas sponsoru kļuva Imperial Tobacco cigarešu zīmols Embassy. Pirmajā sezonā komanda izmantoja Shadow formulas. Sezonas gaitā komandas vienīgais pilots Hils neguva ne punkta.
. gadā komanda sāka izmantot Lola formulas un kā otro pilotu nolīga Gaju Edvardsu. Pirmo punktu komandas pastāvēšanas vēsturē guva Greiems Hils. Tas gan bija vienīgais punkts sezonā. Edvardsu aizvietoja Pīters Getins, bet sezonas noslēgumā Edvardsa vietu ieņēma Rolfs Štommelens. . gada sākumā komanda turpināja lietota Lola formulas, bet sākot ar komanda veidoja pati savus spēkratus. Hill GH1 debiju aptumšoja Štommelena avārija, kuras rezultātā viņa bolīds ielidoja tribīnēs un nogalināja četrus skatītājus. Pēc nespēšanas kvalificēties Greiems Hils paziņoja par karjeras beigšanu un deva vietu Tonijam Braizam, ko tolaik uzskatīja par uzlecošo zvaigzni. Štommelens pēc liktenīgās Spānijas sacīkstes ilgu laiku nepiedalījās sacīkstēs, viņa vietā brauca gan Fransuā Migo, gan Verns Šupans, gan, visbeidzot, Alans Džonss. Sezonā Hill guva 3 punktus, no kuriem vienu guva Braizs, bet divus - Džonss.
Krāšņspāru apakšdzimta
Krāšņspāru apakšdzimta (Coenagrioninae) ir krāšņspāru dzimtas (Coenagrionidae) apakšdzimta, kas pieder pie vienādspārnu spāru apakškārtas (Zygoptera). Krāšņspāru dzimtas apakšdzimtas savā starpā ir samērā grūti atšķiramas, atšķirības ir nelielas. Galvenā krāšņspāru apakšdzimtas pazīme ir salīdzinoši mazāk izteiktais spārna pamatnes sašaurinājums, un spārna šūnas ir izteikti īsas un smailas.
Krāšņspāru apakšdzimtas sugas ir sastopamas visā pasaulē. Latvijā mājo 10 sugas: astainā krāšņspāre (Coenagrion armatum), gaišzilā krāšņspāre (Coenagrion puella), lielā sarkanace (Erythromma najas), mazā sarkanace (Erythromma viridulum), sīkspāre (Nehalennia speciosa), tumšzilā krāšņspāre (Coenagrion pulchellum), ugunsspāre (Pyrrhosoma nymphula), zaļganā krāšņspāre (Coenagrion hastulatum), ziemeļu krāšņspāre (Coenagrion johanssoni) un zilganā krāšņspāre (Coenagrion lunulatum).
Stars
Stars ir taisnes viena daļa kopā ar punktu, kurš to sadala divās daļās. Šo punktu sauc par stara sākumpunktu. Parasti starus apzīmē ar vienu mazo burtu vai diviem lielajiem burtiem. Stara nosaukumu pieraksta no tā sākumpunkta, ja uz taisnes atrodas vēl kāds punkts.
1751. gads
1751. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Dižgliemeņu dzimta
Apraksts
Čaula biežāk ir iegarena, nekā augsta, gluda vai retāk ornamentēta, no ārpuses klāta ar tumši zaļu (reizēm tumši rūsganu) epidermu. Izmēri variē no 3 līdz 25 cm. Zem epidermas atrodas plāns prizmatiskā kalcīta slānis, aiz kura seko biezs perlamutra slānis. Čaulas virsotnes ir satuvinātas priekšējā daļā, parasti noberztas, reizēm ar ornamentējuma pēdām. Daudzām ģintīm čaulu uzbūvē dzimumu dimorfisms izpaužas diezgan krasi. Ir bijuši gadījumi, kad vienas sugas dažādu dzimumu pārstāvji tika aprakstīti kā dažādas sugas.
Kāja ir ķīļveidīga. Pieaugušām formām bisusa dziedzera nav, taču tā ir kāpuriem. Žaunas ir plātņveidīgas. Sifoni ir vāji attīstīti, mantijas lapiņu malas nav saaugušas.
Babruiska
Babruiska (be), arī Bobruiska (ru), ir pilsēta Baltkrievijas centrālajā daļā, Mogiļevas apgabalā, pie Dņepras pietekas Bjarezinas (Berezinas). Babruiskas rajona centrs. Pilsētā atrodas liels riepu ražošanas uzņēmums «Belšina».
Vēsture
19. gadsimta beigās vairums pilsētas iedzīvotāju bija ebreji. Pēc Krievijas Impērijas ķeizara Aleksandra II noslepkavošanas pilsētā izcēlās ebreju grautiņi, tomēr ebreju pašaizsardzības vienības atsita uzbrukumus. 1902. gadā pilsēta gandrīz pilnīgi nodega ugunsgrēkā.
Otrā pasaules kara laikā Babruisku nopostīja, holokaustā gandrīz pilnīgi iznīcināja pilsētas ebreju iedzīvotājus. Pēc kara šeit dzīvoja tikai apmēram trešdaļa no pirmskara iedzīvotājiem.
Cilvēki
2009. gadā pēc etniskā sastāva vairums Babruiskas iedzīvotāju bija baltkrievi (83,06 %), krievi bija 13,22 %. Pēc 2019. gada tautskaites datiem baltkrievu īpatsvars bija 86,1%, krievu 8,1%, ukraiņu 1,69%, poļu 0,34%, bet ebreju 0,21%.
Babruiska ir ķeizara Aleksandra II slepkavas Ignāta Hriņevicka (Ignacy Hryniewiecki/Игнатий Гриневицкий, 1855—1881), lodes grūdēja Andreja Mihņeviča (Андрэй Міхневіч, 1976), spiega Aleksandra Orlova (Александр Михайлович Орлов, 1895—1973) un rakstnieka Efraima Sevelas (Эфраим Севела, 1928—2010) dzimtā pilsēta.
Krievu valoda
Krievu valoda (русский язык, russkij jazyk) ir teritoriāli ļoti plaši izplatīta Eirāzijas kontinentā un ir skaitliski lielākā no slāvu valodām. Krievu valoda pieder pie indoeiropiešu valodu saimes.
Alfabēts
Krievu valodas alfabēts veidots uz kirilicas pamata un sastāv no 33 burtiem.
Kocēnu novads
Kocēnu novads bija 2009. gada administratīvi teritoriālajā reformā izveidota pašvaldība, kurā apvienoti pieci agrākā Valmieras rajona pagasti: Bērzaines pagasts, Dikļu pagasts, Kocēnu pagasts, Vaidavas pagasts un Zilākalna pagasts.
Krievu valoda
Valodas pozīcijas
Krievu valodas lietojums 21. gadsimtā samazinās. Galvenokārt tas ir saistīts ar krievvalodīgo kopskaita samazināšanos, kā arī ar Krievijas Federācijas ārpolitikas nepieņemšanu daudzās citās valstīs.
Kocēnu novads
No novada izveidošanas 2009. gadā līdz 2010. gada 28. janvārim tā nosaukums bija Valmieras novads. Novada centrs bija Kocēni.
2021. gadā Kocēnu novads tika iekļauts Valmieras novadā.
Konakri
Konakri ir Gvinejas galvaspilsēta un lielākā pilsēta valstī. Tā ir ostas pilsēta Atlantijas okeāna krastā un ir Gvinejas ekonomikas, finanšu un kultūras centrs. 2009. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits bija 1 548 500.
Latvijas zilā
Saskaņā ar Latvijas Lauksaimniecības universitātes izpētes datiem 2000. gadā Latvijā tika uzskaitītas tikai 18 zilās govis. Jau 2000. gada 23. augustā tika izveidota zilās govs šķirnes saglabāšanas apvienība "Zilā govs". Tās uzdevums ir saglabāt reto šķirni un pilnveidot tās populāciju. Pēc Valsts ganāmpulka reģistra 2010. gada datiem Latvijā tiek audzētas 1240 zilās govis. Visvairāk zilo govju mājo Talsu, Aizputes un Kuldīgas novadā, lai gan zilās govis nelielos daudzumos ir sastopamas visā Latvijas teritorijā.
Vēsture
Pastāv hipotēze, ka zilās govis Latvijā nokļuva kopā ar indoeiropiešu ieceļotājiem pirms 4000 gadiem. Tās, iespējams, ir pēcnācējas pelēkajām stepju govīm tāpat kā mūsdienu Ungārijas stepju govis. Apliecinājums šim pieņēmumam varētu būt tas, ka zilajām govīm ir tumša āda, kas ir dienvidu govju pazīme, jo tumšais pigments pasargā ādu no saules apdegumiem. Kā arī dienvidu šķirnēm ir gaišs, sirms, pelēks, dzeltens, brūns vai balts apmatojums.
Citā versijā zilās govis ir radušās no vietējās zilganās krāsas tauru pasugas, kas savvaļā ganījās piejūras pļavās pirms vairāk nekā 2000 gadiem, vai arī tās tika ievestas no Skandināvijas. Norvēģijā arī mūsdienās ir sastopamas zilpelēkas govis. Lībiešu teika par zilo govju izcelsmi stāsta, ka tās nākušas no jūras — "Reiz jūras meita iznākusi no jūras ganīt govis svešās ganībās. Saimnieks viņu noķēris un atņēmis govis. Jūras meita aizgājusi atpakaļ jūrā raudādama, bet septiņas zilās govis palikušas šeit.. Tagadējās zilās govis visas ir no tām."
Salīdzinot ar citām šķirnēm, Latvijas zilā govju šķirne ir vairāk audzēta sevī, izmantojot šīs šķirnes vaisliniekus, tomēr, kā parāda jaunākie ģenētiskie pētījumi, šīs šķirnes radniecība izrādās visai cieša ar Latvijas brūno šķirni. Par to liecina arī Latvijas brūnās govju šķirnes selekcijas vēsture, jo Latvijas brūnā ir izveidota, krustojot vietējās govis ar ievestajiem sarkano govju šķirņu vaisliniekiem. Ja kopumā pētījumos apstiprinājās Latvijas brūnās govju šķirnes ģenētiskā līdzība ar sarkanajām govju šķirnēm Baltijā, tad pētījumi sagādāja pārsteigumus par zilajām govīm, jo izrādījās, ka tie ir pretrunā ar līdzšinējo hipotēzi par Latvijas zilās šķirnes tuvo radniecību ar Lietuvas pelēko šķirni. Šī hipotēzi balstījās uz fakta, ka Latvijas zilās šķirnes veidošanā tiek plaši izmantots vaislinieks Gaujars Lietuvietis 85002, kura tēvs ir Lietuvas pelēkās šķirnes vaislinieks Erli LJ4303.
Izskats un īpašības
Latvijas zilās govs matojums kā jau tās nosaukums norāda ir zilganpelēkā krāsa. Tās var būt gan gaišāk, gan tumšāk zilas, vasaras periodā dažas izbalo pavisam gaišas. Kājas tām ir tumšākas, un ap acīm tām ir zilas "brilles". Dažkārt tām ir gaišākas galvas, sejas un deniņu daļa, deguna spogulis ir tumši pelēks vai melns. Ragi balti ar melniem galiem, tiem ir raksturīga pusmēness forma, kas turklāt naktī gaiši spīd, tādēļ govis ieguva nosaukumu mēness govs. Tā ir mazāka auguma kā Latvijas brūnā. Tās augstums krustos ir 133 cm, svars 480 kg. Zilajai govij ir ļoti mierīgs un rāms raksturs. Tās ir arī ļoti pieticīgas un izturīgas pret slimībām. Tām nekad nav konstatēta leikoze. Un tesmeņu iekaisumi ir ļoti reti.
Lai arī zilās govs absolūtie izslaukumi ir mazāki, tomēr salīdzinot ar ķermeņa masu tie nemaz nav tik mazi. Kā zilo govju audzētājs V. Šteinbergs saka: "Zilās govis ir mazas, aptuveni 350 kg svarā, melnraibās — ap 600 kg. Ja vasarā zilā dod 22 litrus dienā, bet melnraibā tikai par diviem vairāk, kura tad ir pienīgāka?"
Zilās govs pavairošana
Zilajai govij ir salīdzinoši vieglas dzemdības. Tām nepatīk, ja cilvēks ir klāt atnešanās laikā. Pie iespējas tās novilcina laiku un atnesas, kad saimnieka nav klāt. Tā kā Latvijas zilā ir maza auguma, arī teliņš ir mazāks kā citām govju šķirnēm.
Latvijas zilās govju šķirnes pavairošana ir ļoti kritiskā situācijā, jo to apdraud prognozējamais populācijas inbrīdinga pieaugums, kas ir aptuveni 2,8 % paaudzē. Zinātnieki nešaubās, ka pie šāda inbrīdinga līmeņa Latvijas zilās populācijas eksistence ir apdraudēta. Viena no reālām iespējām mazināt inbrīdinga pieaugumu tādā mazskaitlīgā populācijā kā Latvijas zilā, ir novērst pārmērīgi lielo disproporciju starp vīrišķo un sievišķo īpatņu skaitu. Ir zināms, ka ģimeņu lieluma kontrole var sekmēt efektīvās populācijas lieluma pieaugumu. Ja visas ģimenes tiktu veidotas katra no sava viena vīrišķā un viena sievišķā īpatņa, ģimeņu lieluma dispersija kļūtu nulle un populācijas efektīvais lielums aptuveni divkāršotos. Tādu dzimumu skaita attiecību panākt būtu dārgi, bet iekļaut lietošanā kādus 20—25 jaunbuļļus varētu būt reāli izpildāms uzdevums. Tad efektīvās populācijas lielums Latvijas zilās šķirnes populācijā pieaugtu no 18 uz 53 un sasniegtu nākamo riska statusa kategoriju — apdraudēta nevis kritiska. Lai izvairītos no inbrīdinga, jaunbuļļu iegūšanai jālieto "asiņu pieliešanas" metode. Tiek plānots no Latvijas brūnās šķirnes izcilām buļļu mātēm, izmantojot zilo govju vaislas buļļus, iegūt jaunbuļļus.
Rolands Upatnieks
Rolands Albins Upatnieks (dzimis, miris ) bija latviešu kamaniņu braucējs un treneris.
Izglītību ieguvis Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas un mašīnbūves fakultātē, ko absolvējis 1965. gadā. Nodarbojies ar boksu. Viņa meita Ināra Ādmine bijusi kamaniņu braucēja (R. Upatnieks kādu laiku bijis arī viņas treneris).
Piedalījies Insbrukā, kur kopā ar Valdi Ķuzi divniekos izcīnīja 9. vietu. 1974. gadā izcīnīja otro vietu PSRS Tautu spartakiādē, nākamajā gadā kļuva par PSRS vicečempionu. Vairākas uzvaras izcīnījis Latvijas PSR čempionātā gan kamaniņu braukšanā, gan ūdens motorsportā. Ūdens motorsportā bijis arī pasaules rekordists. Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par treneri. Laikā no 1977. līdz 1980. gadam bija Latvijas PSR kamaniņu sporta izlases treneris, pēc tam (līdz 1986. gadam) bija PSRS bobsleja izlases galvenais treneris. Viņš tiek uzskatīts par bobsleja "tēvu" Latvijā.
Raglapes
Raglapes (Ceratophyllum) — raglapju dzimtas viengadīgā ģints, kas izplatītas visā pasaulē. Ūdenī iegrimuši peldoši augi bez saknēm. Stublājs ir tievs, zarots, 50 — 150 cm garš, bet var sasniegt arī līdz 2-3 metru garumu. Lapas sakārtotas mieturos, vienkārt līdz četrkārt dakšveidīgas, dalītas lineārās daļās. Visas augu daļas ir pārklātas ar kutikulas kārtu. Viendzimuma, vienmājas ziedi ir neuzkrītoši un izvietojas lapu žāklēs. Kauslapas sievišķajiem ziediem ap 12, bet vīrišķajiem - 9 līdz 10, apakšējā daļā saaugušas caurulītē. Putekšņlapas 10 līdz 20, augļlapa viena. Apputeksnēšana notiek zem ūdens. Putekšņlapas, nogatavojoties, atraujas un paceļas ūdens virspusē. Tad putekšnīcas atveras un putekšņi, būdami nedaudz smagāki par ūdeni nolaižas uz ziediem, tos apputeksnējot. Auglis — riekstiņš. Raglapes aug dažādos dziļumos, sasniedzot līdz pat 9 metru dziļumu. Tās ir ļoti jūtīgas uz gaismu, un spilgtā apgaismojumā tās iet bojā. Optimālajā dziļumā tās labi vairojas, izspiežot visus citus augus, un izveido lielas audzes, apgrūtinot laivu kustību. Augi ir diezgan pieticīgi, un tos bieži vien lieto, kā akvāriju augus. Latvijā sastopamas 2 sugas: bieži aug stāvošos un lēnu tekošos ūdeņos visā Latvijas teritorijā. ir sastopama reti, Rīgas līča piekrastē un tā tuvumā. Tās dabiskais areāls atrodas vairāk uz dienvidiem. Šī suga ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2.kategorijā. Ģints sugu sastāvs pasaulē dažādiem autoriem ir atšķirīgs — no 3 līdz 30. Daudzas sugas tiek uzskatītas par pasugām, jo savā starpā tās maz atšķiras.
Klasifikācija
Ģints
Gaiziņš
Gaiziņš jeb Gaiziņkalns ir paugurs Vidzemes augstienē, Madonas novada Bērzaunes pagastā, augstākais paugurs Latvijā. Tā absolūtais augstums sasniedz 311,94 metrus virs jūras līmeņa.
Vēsture
Kalna vecumu ģeologs Vitālijs Zelčs novērtējis kā vairāk nekā 16 000 gadu.
Zināms, ka jau 19. gadsimtā uz Gaiziņkalna rīkotas zaļumballes. Frīdriha Georga Vilhelma Strūves 1816. gadā uzsākto starpvalstu triangulācijas mērījumu laikā viņš ar ekspedīciju 1817. un 1818. gadā veica arī Gaiziņkalna (tālaika nosaukums: Gaissa-kalns) augstuma mērīšanu, nosakot tā augstumu 968 pēdas jeb 313,4 m v.j.l. Par Gaiziņkalnu „Baltijas Vēstneša” 1878. gada 36. numurā rakstīja Reinis Kaudzīte :
Tā paša gada „Baltijas Vēstneša” 35. numurā arī publicēts garš botāniķa Jāņa Ilstera dzejolis „Gaisziņu kalns”, kurā viņš daudzinājis Gaiziņu :
1930. gadā Gaiziņā uzcēla 31 m augstu koka skatu torni ar skatu laukumu 22 m augstumā, bet par godu Latvijas prezidenta Alberta Kvieša apmeklējumam kalna virsotnē uzstādīja akmeni ar iekaltu uzrakstu: „Valsts prezidents Alberts Kviesis 1930. g. 17. VIII apmeklēja šo augstāko vietu Latvijā.”
1987. gadā ap Gaiziņu 1500 ha platība izveidoja Gaiziņkalna dabas parku.
Skatu tornis
Gaiziņkalna ķieģeļu skatu torņa celtniecība tika uzsākta 1982. gadā pēc 1978. gadā izstrādāta projekta un tā arī līdz galam netika pabeigta. Sākotnēji skatu torņa augstums bija plānots 51 metrs, bet celtniecības gaitā tā augstums tika samazināts līdz 41 metram. Skatu torņa celtniecības pabeigšanai pietrūka līdzekļu. Turklāt darbu gaitā tika konstatēts, ka skatu torņa pamati ir nepareizi izbūvēti, tādēļ celtne nebija droša un ekspluatācijā tā arī netika nodota.
2012. gada 14. decembrī, daudzu interesentu acu priekšā, skatu tornis tika demontēts, uzspridzinot to. To bija uzņēmies Zemessardzes 54. Inženiertehniskais bataljons un viss noritēja pēc iecerētā plāna — veicot spridzināšanu ap plkst. 13.00, tornis sadalījās divās daļās un sabruka.
Tanks
Tanks (en, no pt — 'tvertne, tilpne') ir ar bruņām klāta kāpurķēžu kaujas mašīna, kas paredzēta ienaidnieka zemes spēku iznīcināšanai tiešā tēmējumā. Mūsdienās kaujas tanki ir spēcīgākais ierocis sauszemes kaujās, ar visbiezākajām bruņām un smagākajiem ieročiem. Tie var ātri pārvietoties arī pa šķēršļotu reljefu, bet prasa daudz degvielas, munīcijas un tehniskās apkopes, un nevar tikt ilgstoši izmantoti bez pārtraukumiem. Mūsdienu tanka galvenais ierocis ir lielgabals. Parasti tankam ir arī viens vai vairāki ložmetēji.
Kaujās tankus pirmoreiz izmantoja Lielbritānija 1916. gadā, Pirmā pasaules kara laikā. Šī kara laikā tanku galvenais uzdevums bija aizsardzības līniju pārraušana, atbrīvojot ceļu kājniekiem. Otrā pasaules karā tanki kļuva par galveno uzbrukuma ieroci, bet arī sekmīgi tika izmantoti aizsardzībā. Tie bija viens no galvenajiem elementiem vācu zibenskara taktikā. Lielākā tanku kauja notika 1943. gada vasarā pie Kurskas starp Vāciju un PSRS.
Tanki ir gandrīz visu mūsdienu bruņoto spēku bruņojumā, taču to nozīme gadu gaitā ir mazinājusies.
Vēsture
Tanks ir seno koncepciju 20. gadsimta realizācija: nodrošināt karavīrus ar mobilo aizsardzību un šaušanas spēku. Iekšdedzes dzinējs, bruņu plāksnes un kāpurķēdes bija galvenie jaunievedumi, kā rezultātā tika izgudrots mūsdienu tanks.
Bruņoti vilcieni parādījās 19. gadsimta vidū, un tika arī veidoti dažādi bruņoti tvaika un benzīna motoru transportlīdzekļi. Pirmais bruņotais automobilis tika uzbūvēts Austrijā 1904. gadā. Tomēr tie visi bija domāti tikai sliedēm vai viegli caurbraucamam reljefam. Tika izstrādātas praktiskas kāpurķēdes, kas sniedza nepieciešamo visurgājēja mobilitāti.
Daudzi avoti norāda, ka Leonardo da Vinči un Herberts Velss kādā veidā paredzēja vai "izgudroja" tanku. Da Vinči 15. gadsimta rasējumi, ko daži aprakstīja kā "tankus", parāda cilvēka kontrolētu četrriteņu transportlīdzekli ar lielgabaliem tam visapkārt. Tanki, kas ir aprakstīti Velsa 1903. gada īsajā stāstā The Land Ironclads, ir solis tuvāk bruņām klātai mašīnai, kurai ir iekšējs enerģijas avots, un kas var šķērsot grāvjus. Daži stāsta aspekti paredz taktisko izmantošanu un ietekmi uz tankiem, kas vēlāk sāka darboties. Tomēr Velsa ražotos transportlīdzekļus virzīja tvaiks un tie pārvietojās uz soļojošajiem riteņiem, izmantojot tehnoloģijas, kas tolaik bija jau novecojušas. Pēc britu tanku ieraudzīšanas 1916. gadā Velss noliedza to, ka būtu "izgudrojis" tos, rakstot: "Bet ļaujiet man norādīt, ka tā nebija mana ideja, es paņēmu ideju, manipulēju ar to mazliet, un pasniedzu to..". Ir iespējams, ka viens no britu tanku pionieriem, Ernests Svintons, bija zemapziņā ietekmējies no Velsa stāsta.
Mūsdienas
Tanki tika izmantoti, lai vadītu sākotnējo iebrukumu Irākā. Kopš 2005. gada tur ir 1100 M1 Abrams tanku, kurus izmanto ASV armija Irākas kara laikā.
Apkalpe
Lielākajai daļai mūsdienu tanku visbiežāk ir četri apkalpes locekļi, skaits ir samazināts līdz trim atkarībā no tā, vai pašielādēšanas sistēma ir uzstādīta, tie ir:
Tanku bruņas
Lai efektīvi aizsargātu tanku un tā apkalpi, tanka bruņām ir jānovērš dažādas prettanku briesmas. Tām jāspēj aizsargāt tanku un tā apkalpi pret kājnieku prettanku raķetēm, bumbām, prettanku mīnām, tiešiem artilērijas šāviņiem, un (retāk) kodolieroču, bioloģisko un ķīmisko ieroču draudiem.
Tērauda bruņu plātnes bija agrākais bruņu veids.
ASV konstruētie tanki
M4 Sherman, M1 Abrams
Francijā konstruētie tanki
Renault FT-17.
Itālijā konstruētie tanki
Fiat 3000.
Ķīnā konstruētie tanki
Tips 59, Tips 59D, Tips 69, Tips 79, Tips 80, Tips 85, Tips 88, Tips 98, WZ-1224.
Lielbritānijā konstruētie tanki
Little Willie, Mark, Mark I, Mark II, Mark III, Mark IV, Mark V, Mark VI, Mark VII, Mark VIII, Mark IX, Gun Carrier Mark I Supply, Mark A Whippet, Mark B, Mark C Hornet, Mark D Medium, FV101 Scorpion.
Polijā konstruētie tanki
TKS, TKS-D, TKD.
PSRS konstruētie tanki
MS1, T-26, T-34, KV-1, KV-2, T-10 (IS-5), IS-2, IS-7
Vācijā konstruētie tanki
A7V, Leopard 1, Panzerkampfwagen I.
1750. gads
1750. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Allianz Arena
Allianz Arena ir futbola stadions Minhenes ziemeļos, Vācijā. Divi Minhenes profesionālie futbola klubi Minhenes "Bayern" un TSV 1860 München ir aizvadījuši Allianz Arena savas mājas spēles kopš 2005./06. gada sezonas sākuma. Abi klubi savas iepriekšējās mājas spēles aizvadīja Minhenes Olimpiskajā stadionā kopš 1972. gada; Minhenes "Bayern" visas un TSV 1860 München lielāko daļu spēļu.
Lielo finansiālo pakalpojumu uzturētājs, Allianz nopirka tiesības stadiona nosaukumam uz 30 gadiem. 2006. gada FIFA Pasaules kausā tas bija zināms kā Minhenes FIFA Pasaules kausa stadions.
Stadions tika izmantots 2012. gada UEFA Čempionu līgas finālā.
1696. gads
1696. bija garais gads, kas sākās svētdienā.
Mežciems (Daugavpils)
Mežciems (agrāk Poguļanka, ltg) ir Daugavpils pilsētas daļa tās ziemeļrietumos. Izvietojusies Daugavas labajā krastā pie pilsētas robežas 7 km no centra.
Vēsture
Poguļanka radās un attīstījās kā balneoloģiskais kūrorts un vasarnīcu ciems Līksnas pagasta teritorijā. Pirmo sanatoriju 1883. gada vasarā dibināja Līksnas muižas īpašnieks grāfs Plāters-Zībergs. Ārstnieciskos dubļus ņēma no Trikartu ezeriem. 1915. gadā Poguļankā bija 117 vasarnīcas, kā arī sanatorija, pansionāti un liels parks. Pirmā pasaules kara laikā kūrorts tika izpostīts.
1925. gadā Līksnas pagasta Poguļankai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1929. gadā privāts uzņēmums „Līksna” atjaunoja Poguļankas sanatoriju. 1935. gadā Poguļankā atradās 92 vasarnīcas, kurās dzīvoja 306 cilvēki. 1937. gadā Poguļanku pārdēvēja par Mežciemu. 1938. gadā sanatoriju atpirka Latvijas kredītu banka par 250 tūkstošiem latu un paplašināja to līdz 356 ha zemes ar pieciem ezeriem.
Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā Mežciemu pievienoja Daugavpilij. 1990. gadu sākumā daudzu iemeslu dēļ sanatorija „Mežciems” beidza savu darbību. Pēc Latvijas Republikas Ministru kabineta rīkojuma 1995. gada 31. jūlijā valsts īpašums tika atdots privatizācijai un to nopirka Daugavpils SIA „Guron”. 2019. gada septembrī par vēlmi pārņemt sanatorijas kompleksu savā īpašumā paziņoja Daugavpils pilsētas pašvaldība.
Hērona formula
Hērona formula palīdz aprēķināt dažādmalu trijstūra laukumu, ja zināmas visas tā malas a, b un c:
kur р — trijstūra pusperimetrs:.
Formulu var pierakstīt arī šādi:
Formulas pierādījums
kur \ \gamma — trijstūra leņķa lielums grādos, kurš atrodas pret malu c. Pēc kosinusu teorēmas: No šejienes: Tātad,
Ievērojot, ka a+b+c=2p, a+b-c=2p-2c, a+c-b=2p-2b, c-a+b=2p-2a, iegūstam: Tāpēc, kas bija jāpierāda.
Lielais Munameģis
Izcelšanās teika un etimoloģija
Kāda 1939. gadā Kodaverē pierakstīta teika liecina, ka Lielo Munameģi izveidojis Kalevipoegs — viņš gribējis atlaisties nosnausties pļavā, bet nav varējis atrast ērtu vietu, tāpēc pagalvim sarausis smiltis. Tajā vietā arī radies Munameģis, bet vietās, kuras viņš izgulējis, radušies ezeri Munameģa apkārtnē.
Tulkojumā no igauņu valodas Suur Munamägi nozīmē Lielais Olu kalns. Nosaukums izriet no kalna formas salīdzināšanas ar olu, kas ir visai raksturīga vēsturiskajam Veru apriņķim — šajā apkārtnē konstatēti vismaz 19 dažādi Munameģi.
Augstuma precizēšana
Lielā Munameģa augstuma mērījumi dažādos laikos ir bijuši atšķirīgi. 20. gadsimta 30. gadu topogrāfiskajās kartēs atzīmētais paugura augstums ir 316,8 m, bet gadsimta vidū veiktajos mērījumos tā augstums palielinājās līdz 318,1 m.
2013. gadā veiktajos Igaunijas aerolāzerskenēšanas (LIDAR) apsekojumos tika konstatēts, ka Lielā Munameģa augstums ir 317,4 m.
Skatu tornis
Munameģa virsotnē bijuši vairāki skatu torņi. Pirmais zināmais novērošanas tornis tajā uzcelts 1812. gadā pēc krievu virsnieku pavēles, kad Igauniju apdraudēja Napoleona karaspēka iebrukums. Leģenda vēsta, ka tornis bijis tik augsts, ka maldinājis jūrā esošos kuģus, tāpēc ticis nojaukts.
1870. gadā 8 metrus augstu koka torni Munameģī uzcēla vietējais krodzinieks. Tornī vienlaicīgi varēja atrasties 4-5 cilvēki, un apkārtējie koki aizsedza ainavu, tāpēc vietējie iedzīvotāji nolēma celt jaunu torni. Jaunais tornis tika celts uz iepriekšējā torņa pamatiem un sasniedza 12 metru augstumu, taču tas ticis nopostīts Pirmā pasaules kara laikā.
Ceturto koka torni uzcēla trīs mēnešu laikā 1925. gadā. Tika labiekārtota arī torņa apkārtne — izveidoti gājēju celiņi, sakopts mežs, ierīkoti soliņi torņa tuvumā. Jaunā torņa augstums bija 17 metri, un to svinīgi atklāja 1925. gada 19. jūnijā. Drīz vien kļuva skaidrs, ka tornis joprojām ir par zemu, un koka konstrukcija ātri bojājas, tāpēc tika pieņemts lēmums būvēt jaunu torni no dzelzsbetona. Tā augstums bija 25,7 metri un tas bija gatavs nodošanai ekspluatācijā 1939. gadā. Vasarā plānotā torņa svinīgā atklāšana nenotika saspringtās Eiropas politiskās situācijas dēļ.
Ginecejs
Ginecejs ir augļlapu kopa ziedā. Augļlapa (carpellum) var būt viena, kā, piemēram, tauriņziežiem (vienlocekļa ginecejs), vai vairākas, kā piemēram, gundegām (daudzlocekļu ginecejs). Saaugot katra ar savām malām, vai pa vairākām kopā, tās rada segsēkļu ziedam raksturīgo auglenīcu (pistillum).
Daudzlocekļu ginecejs var būt apokarps, ja augļlapas nesaaug savā starpā, bet saaug tikai katra ar savām malām. Šāds ginecejs ir visiem augiem, kuriem ziedā tikai viena augļlapa, piemēram, tauriņziežiem. Bet apokarps ginecejs var būt arī no daudzām augļlapām, piemēram, gundegām. Tad ginecejā ir daudz auglenīcu. Ja vairākas augļlapas saaugušas vienā auglenīcā, tad ginecejs ir cenokarps jeb sinkarps, kāds, piemēram, krustziežiem, magonēm u.c. Vēl izdala parakarpo gineceju, kad augļlapas saaug savā starpā tikai daļēji, kā tas ir, piemēram, prīmulām.
Oļegs Antoņenko
Oļegs Antoņenko (be, ; dzimis 1971. gada 1. jūlijā Minskā) ir bijušais baltkrievu hokejists, labās malas uzbrucējs, ilggadējs Baltkrievijas hokeja izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Savu spēlētāja karjeru Oļegs uzsāka 1988. gadā, kad debitēja PSRS hokeja līgas kluba Minskas "Dinamo" rindās. Klubā Antoņenko spēlēja līdz pat 1995. gadam, kad pievienojās citam nu jau Starptautiskās hokeja līgas klubam Čerepovecas "Severstal". 1996. gadā Antoņenko pievienojās Ņižņekamskas "Ņeftehimik" rindām. 1997.—98. sezonas vidū Oļegs pievienojās Kazaņas "Ak Bars" sastāvam, kura rindās jau nākamajā sezonā izcīnīja Krievijas čempiona titulu.
2000.—01. sezonu Oļegs aizvadīja Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās, taču pēc sezonas beigām atgriezās Čerepovecā. 2004. gadā Antoņenko uzsāka spēlēt Krievijas Augstākās līgas Balašihas "HK MVD" rindās, palīdzot klubam izcīnīt Bratinas kausu un nākamajā sezonā turpināja ar klubu spēlēt jau Krievijas Superlīgā. 2006.—07. sezonu Antoņenko aizvadīja Minskas "Dinamo" rindās, kas tolaik spēleja Baltkrievijas Ekstralīgā, taču 2007. gada vasarā atgriezās Balašihā. Piedalījies 2009. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2009.—10. sezonu Antoņenko uzsāka Kontinentālās hokeja līgas klubā Jekaterinburgas "Avtomobilist", bet noslēdza to jau Minskas "Dinamo" rindās. Savu profesionālā spēlētāja karjeru Antoņenko noslēdza pēc 2010.—11. sezonas, kuru aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgas kluba HK Gomeļa rindās.
Baltkrievijas izlases rindās desmit Pasaules čempionātos, kā arī 1998., 2002. un 2010. gada olimpisko spēļu turnīros.
Tauta
Tauta ir daudznozīmīgs jēdziens, ar ko visbiežāk saprot kādas valsts vai citas politiskas vienības iedzīvotāju (pilsoņu) kopumu, vai arī etnisku grupu, kurai ir kopīga valoda, kultūra, teritorija, reliģija un vēsture. Valoda ir viena no svarīgākajām tautas pazīmēm, lai gan tas nav viennozīmīgi, jo pastāv dažādas etniskas grupas, kas runā vienā un tajā pašā valodā.
Jēdziens "tauta" tiek izmantots arī, lai apzīmētu cilvēku etnosociālās grupas, kas varētu būt sinonīms jēdzienam "nācija". Šajā gadījumā saprot, ka tauta ir kādas valsts vai teritorijas visu iedzīvotāju kopums, neatkarīgi no šo cilvēku tautībām.
Pitoni
Pitoni (Python) ir pitonu dzimtas ģints. Pitoni nav indīgi un tie dzīvo Āfrikā un Āzijā. Pitonu ģintī ietilpst 7 sugas.
Sistemātika
ietilpst 7 sugas:
Angolas pitons
Angolas pitons (Python anchietae) ir sastopams Angolā un Namībijā. Angolas pitons ir ļoti tuvu radniecisks karaliskajam pitonam (P. regius).
Īsais pitons
Īsais pitons (Python curtus) ir sastopams Dienvidaustrumāzijā.
Tīģerpitons
Tīģerpitons (Python molurus), dažreiz saukts arī par Indijas pitonu, ir sastopams Āzijas dienvidos. Šī ir lielākā čusku suga, kura dzīvo Indijā. Tīģerpitons var norīt vienā piegājienā 50 kg smagu medījumu un to viņš sagremo vairākas nedēļas. Ir atklāts, ka šajā laikā, kad tiek sagremots ēdiens, tīģerpitona sirds palielinās par 40% un arī vielmaiņas ātrums pieaug 40 reizes. Pēc ēdiena sagremošanas pitona sirds atgūst sākotnējos izmērus.
Karaliskais pitons
Karaliskais pitons (Python regius) ir sastopams Āfrikā. Šis ir mazākais Āfrikā dzīvojošais pitons un ir populārs ar to, ka iznīcina žurkas.
Tīklainais pitons
Tīklainais pitons (Python reticulatus) ir sastopams Dienvidaustrumāzijā. Šī ir garākā čūska Vecajā Pasaulē un joprojām sacenšas ar Dienvidamerikas zaļo anakondu (Eunectes murinus) par pasaulē garākās čuskas titulu.
Āfrikas klinšu pitons
Āfrikas klinšu pitons (Python sebae) ir sastopams Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras tuksneša. Tā ir viena no lielākajām pasaules čūskām.
Timoras pitons
Timoras pitons (Python timoriensis) ir sastopams Dienvidaustrumāzijā. Šī suga ir pitonu pundurforma.
Dienvidamerikas degunlācītis
Dienvidamerikas degunlacītis jeb gredzenastes degunlācītis (Nasua nasua) ir neliels jenotu dzimtas (Procyonidae) plēsējs, kas pieder parasto degunlācīšu ģintij (Nasua).
Dienvidamerikas degunlācītis kā jau tā nosaukums norāda dzīvo Dienvidamerikas tropu mežos, tas ir sastopmas Argentīnas, Bolīvijas, Brazīlijas, Kolumbijas, Ekvadoras, Gajānas, Paragvajas, Peru, Surinamas, Urugvajas un Venecuēlas teritorijās. Andu kalnos tos var sastapt līdz 2500 metriem virs jūras līmeņa. Dienvidamerikas degunlācīša izplatības karti var apskatīt šeit.
Izskats
Dienvidamerikas degunlācīšu kažoka krāsa visbiežāk ir ruda vai rudi brūna, bet var būt arī pelēka vai pelēkbrūna. Pavēdere ir gaiša, gandrīz balta. Ap acīm, uz vaigiem, zem zoda ir balts matojums. Tam ir gara, kupla aste ar gredzenveida krāsojuma matojumu. Dienvidamerikas degunlācīša astes gredzeni ir koši, kas kombinējas no gaiša matojuma gredzeniem un melniem vai tumši brūniem matojuma gredzeniem. Galva ir šaura ar garu purnu un kustīgu degungalu, kas piemērots augsnes pārmeklēšanai. Ausis mazas, un iekšpuses matojums tām ir balta.
Uzvedība
Dienvidamerikas degunlācīša dabīgie ienaidnieki ir lapsas, jaguārs, puma un suņi.