cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SAC-D
SAC-D (no — "Pavadonis zinātniskiem lietojumiem D"), ir Argentīnas Zemes zinātnes pavadonis. Tā primārais zinātniskais instruments Aquarius, kuru piegādāja NASA un paredzēts jūru sāļuma mērīšanai. Pavadoni apkalpo Argentīnas kosmosa aģentūra (CONAE). Tas orbītā tika palaists 2011. gada jūnijā. Sabojājās 2015. gada jūnijā.
Instrumenti
SAC-D tika palaists 14:20:13 UTC ar nesējraķeti Delta II 7320-10 no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Sākotnēji pavadoņa starta bija paredzēts 2010. gada maijā, bet tas tika pārcelts uz 2011. gadu, jo kosmiskā aparāta izgatavošana prasīja ilgāku laiku.
Aquarius sāka darbu 25. augustā un to vadīja instrumenta izstrādātājs Reaktīvās kustības laboratorija (JPL). Pēc testēšanas fāzes beigām instruments tika nodots Godarda kosmisko lidojumu centra kontolē.
ar SAC-D negaidīti tika zaudēti sakari. Pēc desmit dienu neveiksmīgiem mēģinājumiem sazināties ar pavadoni tas tika atzīts par zaudētu.
7744 (skaitlis)
7744 ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp skaitļiem 7743 un 7745. Tas ir vienīgais kāda skaitļa kvadrāts, kuram savā starpā ir vienādi gan pirmie divi cipari, gan divi pēdējie cipari. Tā kvadrātsakne ir skaitlis 88, kuram arī abi cipari ir vienādi.
Romiešu skaitļu sistēmā septiņdesmit deviņi tiek pierakstīts šādi — V MMDCCXLIV, bet binārajā skaitīšanas sistēmā septiņdesmit deviņi ir 11110010000002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 171008 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 1E4016. 7744 ir pāra skaitlis.
Audumu modelēšana
Auduma modelēšana ir termins, ko izmanto, lai imitētu audumu datorprogrammā — parasti tas notiek 3D datorgrafikā. Galvenās metodes, ko izmanto tur, var iedalīt trīs pamatgrupās: ģeometriskās, fiziskās un daļiņu / enerģijas.
Lielākā daļa auduma modeļu ir bāzētas uz ‘daļiņām’, kas ir saistītas sava veida režģī. Ņūtona fizika tiek izmantota, lai modelētu katru no daļiņām. Daļiņas iet caur ‘melnā kaste’, kas tiek saukts par fizisko dzini. Tas ietver un izmanto kustības pamatlikumu (Ņūtona otrais likums).
Visu modeļu galvenais mērķis ir atrast figūras atrašanās vietu un formu uz auduma gabala, izmantojot šo pamata vienādojumu un vairākas citas metodes.
Ģeometriskā metode
Borels Veils bija tas, kas aizsāka ģeometrisko tehniku 1986. gadā. Viņa darbs fokusējās uz aptuveno auduma izskatu, uzskatot audumu kā vadu kopu, kas ir savienoti izmantojot hiperboliskās kosinusa līknes. Sakarā ar to, tas nav piemērots dinamiskajiem modeļiem, bet ļoti labi strādā ar statiskiem vien rāmja modeļiem. Šī metode pamatā rada formas no atsevišķiem punktiem, kuri grupās pa trīs tiek savienoti.
Fiziskā metode
Fiziskā metode audumu uztver kā režģi no daļiņām, kas ir savienotas ar atsperēm. Ja ģeometriskā pieeja neatļāva nekādas nobīdes un stiepšanos, tad šī metode bija veidota tieši tāpēc, lai nodrošinātu stiepšanos, staipīgumu un svaru.
Tagad var pievienot mehāniskā līdzsvara pamatprincipu, kurā visi ķermeņi meklē mazāko enerģiju, izmantojot šo vienādojumu.
Daļiņu / enerģijas metode
Daļiņu / enerģijas metode ir sarežģītāka nekā ģeometriskā un fiziskā metode. Daļiņu metode dodas soli tālāk nekā fiziskā metode, pieņemot, ka daļiņu tīkls mijiedarbojas tieši. Atšķirībā no atsperēm daļiņu enerģijas mijiedarbība tiek izmantota, lai noteiktu auduma formu.
Repelling ir mākslīgs elements, ko izmanto, lai novērstu mijiedarbību ar sevi (krustošanos). Streching tiek regulēts ar Huka likumu, tāpat kā ar fizisko metodi. Bending apraksta auduma staipīgumu. Trellsing apraksta auduma griešanu (auduma kropļošana plaknē). Gravity apraksta paātrinājumu, ko rada gravitācija.
Enerģijas noteikumi, kas pievienoti no jebkura avota, var tikt ielikti šajā vienādojumā, lai atrastu nosacījumus, kas apraksta modeli. Tas ļauj modelēt auduma uzvedību jebkuros apstākļos, un tā kā audums tiek uztverts kā daļiņu kopa, tā uzvedību var raksturot ar dinamiskumu fiziskajā dzinī.
878. gads
878. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Straujumas 2. Ministru kabinets
Laimdotas Straujumas vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās no līdz. Šis bija otrais Ministru kabinets pēc kārtas, kuru vadīja Straujuma. Laimdota Straujuma pārstāvēja Vienotību. Straujumas kabineta koalīcijas sastāvā bija Vienotība, Zaļo un Zemnieku savienība un Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK". 2015. gada 7. decembrī Laimdota Straujuma paziņoja par atkāpšanos no amata.
Elektroniskais portfelis
Elektroniskā portfeļa saturs
Elektroniskajā portfelī var ievietot elektroniskus tekstus, attēlus, video un multivides failus, ieejas blogos, saites, hipersaites u.tml.
Elektroniskā portfeļa saturu tā izveidotājs var operatīvi mainīt un papildināt. Elektroniskos portfeļus plaši izmanto, lai atbalstītu skolēnus un studentus, personas, kas vēlas uzlabot savas profesionālās zināšanas un iemaņas, darba meklētājus un devējus, kā arī lai uzlabotu dažādu pakalpojumu pieejamību un kvalitāti. Elektroniskais porfelis var kalpot arī kā lietotāja pašizpausmes platforma.
Elektroniskā portfeļa izmantošana valsts pārvaldē
Elektronisko portfeli var izmantot valsts un pašvaldības institūcijas elektroniskajā pārvaldē, galvenokārt, lai nodrošinātu noteikta personu loka (piemēram, deputātu, darbinieku un žurnālistu) pastāvīgu un nepārtrauktu piekļuvi konkrētiem dokumentiem un to projektiem.
Elektroniskajā pārvaldē izmantota elektroniskā portfeļa piemērs: Rīgas domes elektroniskais portfelis RD ePortfelis. Lai piekļūtu elektroniskajiem dokumentiem, kas ievietoti Rīgas domes elektroniskajā portfelī, nepieciešams lietotājvārds un parole, ko piešķir Rīgas pašvaldība.
Dokumentu aprites sistēma ePortfelis
Latvijā izstrādātais ePortfelis ir uzņēmuma, iestādes vai organizācijas vienota informatīvā sistēma, kura elektroniski organizē visus ar dokumentiem veicamos darbus. Sistēma palīdz atrast nepieciešamos dokumentus, parāda to projektu apriti, ļauj kontrolēt ar dokumentiem saistītos termiņus, nodrošina dokumentu arhivēšanu un sistematizēšanu.
879. gads
879. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Somijas futbola izlase
Somijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Somiju starptautiskās futbola sacensībās. Somijas futbola izlasi pārvalda Somijas Futbola asociācija. Savu pirmo spēli Somija aizvadīja 1911. gadā pret Zviedrijas izlasi. Somijas izlase ir Eiropas vidusmēra komanda, nekad vēl nav spēlējusi FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Eiropas čempionāta finālturnīrā pirmo reizi piedalījās Euro 2020, kas notika 2021. gadā, ieņēma trešo vietu grupā un nekvalificējās izslēgšanas spēlēm.
Sastāvs
Komandas sastāvs 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā.
Bosnijas un Hercegovinas ģerbonis
Bosnijas un Hercegovinas ģerbonis (hr) ir viens no Bosnijas un Hercegovinas nacionālajiem simboliem. Ģerbonis apstiprināts 1998. gadā, aizstājot iepriekšējo ģerboni, ko izmantoja kopš Bosnijas un Hercegovinas neatkarības iegūšanas 1992. gadā. Tas atkārto valsts karoga izskatu. Ģerbonis atveidots kā zils vairogs ar dzeltenu trijstūri. Trijstūris simbolizē trīs valsts pamatiedzīvotāju grupas (bosniešu musulmaņus, horvātus un serbus) un valsts atveidu kartē. Baltās zvaigznes simbolizē Eiropu.
Vēsturiskie ģerboņi
Viens no agrākajiem, iespējams pirmajiem Bosnijai piedēvētajiem ģerboņiem nāk no Fojnicas bruņinieka bruņām, kas veidotas 1340. gadā. Uz tām ir attēlots zelta vairogs ar diviem melniem robainiem rīkiem, sakrustotiem Andreja krustā, kuru augšgalos novietotas mauru galvas. Pa vidu atrodas sarkans vairogs, uz kura attēlota astoņstaru zvaigzne un pusmēness. Turpmāko gadsimtu daudzus Eiropas ģerboņus veidoja pēc šī ģerboņa līdzības.
Bosnijas valdnieku, kas no 1377. līdz 1463. gadam valdīja pār apgabalu, kur pašlaik atrodas Bosnija un Hercegovina un Dalmācija, ģerbonis sastāv no zila vairoga, ko šķeļ balta labā spāre ap vienādā daudzumā sadalītām sešām zelta heraldiskajām lilijām. Kotromaniči dinastija valdīja līdz 1463. gadam, kad osmaņi iekaroja šo reģionu, pārtraucot karaliskā ģerboņa izmantošanu Bosnijā. Karalistes ģerbonis vēlāk kļuva par pamatu ģerbonim, ko republika pieņēma 1992. gadā.
Pēc tam, kad Bosniju un Hercegovinu 1878. gadā okupēja Austroungārijas impērija, kondomināts saņēma impērijas ģerboni. Par iedvesmu kalpoja Stepana Vukčiča Kosača, 15. gadsimta augstmaņa, kas valdīja šajā reģionā kā Bosnijas lielhercogs un Svētās Sava hercogs, heraldiskais sniegums. Viņa ģerboņos bija redzama gan sarkana, bruņās tērpta roka ar zobenu, gan sarkans lauva, kas attēlots saslējies pakaļkājās uz balta vairoga. Hercegovinai bija paredzēts ģerbonis ar uz sarkana vairoga attēlotu kailu roku, kas tur salauztu šķēpu. Bosnijas ģerbonis bija uz zelta fona attēlota sarkanā bruņuvestē tērpta roka ar zobenu tajā, kas izbāzta no mākoņa. Lai gan abi kondomināti atradās zem Ungārijas kroņa, tikai Bosnijas ģerbonis tika pieskaitīts pie Ungārijas valdnieku ģerboņiem.
19. gadsimtā nacionālistu kustība, kas bija sacēlusies gan pret kādreizējo osmaņu valdīšanu, gan mūsdienu Austroungāru okupāciju, uz laiku atjaunoja Fojnicas ģerboni.
Komunisma ēra
Bosnijas un Hercegovinas Sociālistiskās Republikas ģerbonis kopā ar karogu tika pieņemts. Ģerboņa apraksts bija līdzīgs pārējām Dienvidslāvijas sociālistiskajām republikām. Divas sakrustotas kviešu gubas, kam aizmugurē attēloti divi kūpoši rūpnīcu skursteņi, viss ieskauts zaļā zaru un kviešu puslokā, kas aptīti ar sarkanu lenti. Ģerboņa augšpusē sarkanā zvaigzne zeltītā rāmī. Sarkanā zvaigzne simbolizē tā brīža Dienvidslāvijas sociālismu un komunismu.
Ģerbonis simbolizē Bosnijas un Hercegovinas rūpniecības nozari. Rūpnīcas skursteņi parāda vairāku nozīmīgu Bosnijas, pēc tam Dienvidslāvijas, pilsētu rūpniecisko attīstību un to būtisko ietekmi uz ekonomiku. Visām Dienvidslāvijas republikām bija līdzīgi ģerboņi, bet Bosnijas un Hercegovinas ģerbonis bija vienīgais, kurā netika attēloti nacionālistiski simboli, pārstāvot tās dažādo etnisko sastāvu.
Bosnijas un Hercegovinas Sociālistiskās Republikas valsts ģerbonis bija tieši tāds pats kā iepriekšējais Bosnijas un Hercegovinas Tautas Republikas ģerbonis, kas definēts tās konstitūcijā. Šī bija pirmā simbolika, kāda jebkad vēsturē bijusi gan Hercegovinas, gan Bosnijas reģioniem, kas bija raksturīga visai modernajai Bosnijas un Hercegovinas valstij.
Mūsdienu ģerbonis
Bosnijas un Hercegovinas Republikas ģerbonis tika pieņemts un tas ir līdzīgs Kotromaniči dinastijas ģerbonim. Tam ir zils fons, kas dalīts ar baltu labo spāri. Tiek uzskatīts, ka diagonālā baltā līnija simbolizē Tvrtko zobenu, kas norāda uz viņa kā valdnieku. Ģerbonis tika projektēts steigā, tieši Bosnijas kara sākumā, kas ilga trīs gadus. Kara beigās sākās Bosnijas serbu sacelšanās, un tie apgalvoja, ka ģerbonis simbolizē vienīgi bosniešus. Dažādās tautas, ko Bosnijā un Hercegovinā pārstāvēja ar Bosnijas un Hercegovinas Augstākā pārstāvja starpniecību, bija instruments, lai atrisinātu šo strīdu. 1998. gada sākumā tika izveidota karoga maiņas komisija, un tajā pašā gadā tika pieņemts pašreizējais ģerbonis, lai mazinātu spriedzi starp dažādām valsts kultūrām.
Bosnijas un Hercegovinas ģerbonis ir tipisks vairogs, taisnu augšpusi, ovāliem sāniem un sašaurinātu galu. Ģerbonim ir divas fona krāsas - tumši zila un zeltaina. Lai gan pašreizējais ģerbonis nav tieši saistīts ar Bosnijas un Hercegovinas vēsturi, izmantotās krāsas ir aizgūtas no kādreizējā valsts ģerboņa. Augšējā labajā stūrī ir dzeltens trijstūris, kas simbolizē Bosnijas un Hercegovinas aprises, un zilais pārklājums attiecas uz atlikušajām karoga daļām, kas attēlo debesis, upes un ezerus.
Bijušais ģerbonis joprojām tiek izmantots Bosnijas bruņoto spēku zīmotnēs..
Kelce
Kelce ir pilsēta un apriņķis Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes centrs. Atrodas Sventokšiskas kalnu vidienē, Silņicas upes krastos. Sens kaļķakmens ieguves centrs. Pilsētā ir 9 augstskolas un 3 teātri.
Vēsture
12. gadsimtā Krakovas bīskaps uzcēla koka baznīcu sena tirgus vietā. Vieta kļuva par bīskapa īpašumu. 1171. gadā pilsētā tika uzcelta mūra baznīca. 1229. gadā bīskaps Vincents Kadlubeks nodibināja pirmo skolu. 13. gadsimta vidū Mongolijas hans Ugedejs nopostīja apmetni.
1295. gadā pilsētai piešķīra Magdeburgas tiesības. 15. gadsimtā Kelce kļuva par lielu metalurģijas centru, kur tika pārstrādāts varš, svins, dzelzs, kaļķakmens. 1637. līdz 1642. gadam notika renesanses stila bīskapa pils celtniecība.
1650. gados zviedri Plūdu laikā nopostīja pilsētu. 1702. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā pie Kelces notika kauja starp uzbrūkošajiem zviedriem un poļu-sakšu armiju jeb Klisovas kauja. 1762. gadā Kelcē dzīvoja 4000 iedzīvotāju.
1816. gadā Kelcē tika nodibināta pirmā tehniskā universitāte Polijā. 1830. gadā notika Novembra sacelšanās. 1885. gadā Kelcē pabeigta dzelzceļa būvniecība. 1863. gadā pēc Janvāra sacelšanās sakāves krievu varas iestādes slēdza visas poļu skolas Kelcē, un tā kļuva par garnizona pilsētu.
1914. gada septembrī Juzefa Pilsudska poļu leģioni ienāca pilsētā, tā bija pirmā poļu pilsēta, ko ieņēma Pilsudska karaspēks. 1939. gada septembrī liela daļa no Vesterplates aizstāvjiem bija kelcieši. Vācu okupācijas laikā Sventokšiskas kalnos darbojās daudzas poļu partizāņu vienības. 1945. gada 15.janvārī pilsētu ieņēma Sarkanā Armija. 1946. gada jūlijā pilsētas teritorijā norisinājās Kelces grautiņš.
Cilvēki
Kelcē dzimuši:
Pilsētas panorāma
<p style="overflow:auto;align:center;">
Šķautņu cilpa
Šķautņu cilpa ir savienotu šķautņu kopa uz trīsdimensionāla ķermeņa virsmas, visbiežāk savienojot pēdējo virsotni ar pirmo, tādējādi veidojot cilpu.
Formālāk, edge loop definē kā šķautņu kopu, kur cilpa seko vidējai šķautnei katrā četru virzienu mezglā.
Tā var būt gan ārējā mala plakanai virsmai, gan arī norobežot caurumu.
Cilpa pārtrauks darbību, kad saskarsies ar cita veida mezgliem (3 vai 5 virzienu).
Pielietojums animēšanā
Šķautņu cilpas ir ērti izmanotjamas organismu modelēšanā, kur nepieciešams tās padarīt animētas. Organiskajā modelēšanā šķautņu cilpas spēlē svarīgu lomu, lai pareizi deformētu tīklu. Pareizi modelētā tīklā uzmanīgi jāizvērtē šķautņu cilpu izvietojumu un pārtraukumus. Populārs šķautņu cilpu izmantošanas gadījums ir sejas muskuļu struktūras un kontūras, kas imitē mīmiku. Šajā gadījumā nepieciešamas zināšanas par cilvēka muskuļu grupām, piemēram, acis un muti ietverošajiem muskuļiem. Imitējot muskuļu izvietojumu, tiek mēģināts imitēt, kā tie saraujoties un izplešoties deformē seju. Ja šķautņu cilpu uzbūve ir pareiza, tā nodrošina kontroli pār kontrūru un siluetu no jebkuras pozīcijas.
Poli
Svarīga daļa šķautņu cilpu izstrādē ir polu izpratne. Par poliem sauc virsotnes, kas pieder 3, 5 vai vairāk šķautnēm. Šādā gadījumā cilpas ceļš nav viennozīmīgs.
Mūrnieks
Mūrnieks var būt:
874. gads
874. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Vokselis
Vokselis ( — ‘apjoms’ + pixel — ‘pikselis’) ir ciparinformācijas vienība.
Vokselis ir telpiskās modelēšanas vismazākais trīsdimensiju elements. Tam neatkarīgi var piešķirt tādus atribūtus kā krāsu un intensitāti (vokseļa vērtība — diskrēts atribūts, kas var būt arī kāds cits parametrs, ne tikai krāsa vai intensitāte).
Vokselim nav iekšējās struktūras un to parasti atvasina, vienādās daļās sadalot trīsdimensiju telpu.
Vokseļus izmanto attēla dziļuma un precizitātes veicināšanai.
Bieži vokseļus izmanto medicīnisko un zinātnisko datu vizualizācijai un analīzei, kā arī lai aprakstītu dažu displeju izšķirtspēju, jo vokseļu modelim ir salīdzinoši ļoti augsta precizitāte — tas vizualizē gandrīz katru pikseli, kas ir trīsdimensiju telpā.
Lai radītu 3D vokseļu modeli (vokseļu modelis — 3D rastrs, kas veido objektus trīsdimensiju telpā), nav vajadzīgi šim nolūkam paredzēti algoritmi, jo katrs no kontroles punktiem tiek izvadīts 3D telpā kā atsevišķa daļiņa (elements), piemēram, cilindrs, sfēra, kubs. Tādējādi, katrs kontroles punkts var būt izvadīts kā atsevišķs elements, un kontroles punktu bloks izveidos visu laukumu.
Vokseļu mīnusi:
Vokseļu redaktori
Kaut arī, izmantojot vokseļus zinātniskām vizualizācijām, nav nepieciešama to koriģēšana, ir pieejami vairāki vokseļu redaktori, kurus izmanto, lai no vokseļiem veidotu mākslas darbus (īpaši 3D pikseļu mākslu) vai arī lai veidotu modeļus, kas paredzēti uz vokseļiem bāzētām spēlēm.
Daži no redaktoriem izmanto tikai vienu vokseļu rediģēšanas pieeju, bet citi sajauc vairākas no tām.
Kopīgās pieejas:
Seneka Jaunākais
Seneka (arī Seneka Jaunākais, pilnā vārdā Lūcijs Annejs Seneka ; dzimis ap 4. gadu p.m.ē., miris 65. gadā) bija romiešu stoiķu filozofs, dramaturgs un valstsvīrs.
Dzīve
Seneka dzimis Kordovā (mūsdienu Spānijas teritorijā), viņa tēvs Marks (vai Lūcijs) Annejs Seneka jeb Seneka Vecākais bija turīgs orators. Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Seneka bijis slimīgs bērns, kurš ticis izglītots retorikā Romā. Tur viņš iepazinies ar stoiķu filozofiju. Slimības dēļ Seneka ārstēšanās nolūkos kādu laiku esot dzīvojis Ēģiptē.
Pēc atgriešanās Seneka uzsācis veiksmīgu advokāta karjeru, taču, nonācis konfliktā ar imperatoru Kaligulu, ap 37. gadu gandrīz ticis nogalināts. Kaligula Seneku pasaudzējis tikai tāpēc, ka domājis, ka viņš tāpat ilgi nedzīvos savas sliktās veselības dēļ. 41. gadā Mesalīna, imperatora Klaudija sieva, panāca laulības pārkāpšanā ar Kaligulas māsu Jūliju Livillu apsūdzētā Senekas izraidīšanu uz Korsiku.
49. gadā Klaudija jaunā sieva Agripīna uzaicināja Seneku atgriezties Romā, lai audzinātu tās dēlu Lūciju Domītiju, kurš 54. gadā kļuva par imperatoru Neronu.
Pirmos valdīšanas gadus Nerons esot pakļāvies Senekas un Seksta Afranija Burra padomiem, taču tad Seneka un Burrs zaudējusi savu ietekmi, un Nerons kļuva par tirānisku valdnieku.
65. gadā Seneka tika apsūdzēts dalībā Pizona sazvērestībā ar mērķi nogalināt Neronu. Nerons bez tiesas sprieduma pavēlēja Senekam izdarīt pašnāvību. Seneka šai pavēlei pakļāvās.
Darbi
Senekas traģēdijas lielā mērā balstītas sengrieķu dramaturģijas tradīcijās, īpaši liela ir Eiripīda ietekme. Nozīmīga ir arī romiešu autoru - Vergīlija un Ovidija - ietekme. Plaši pazīstams Senekas darbs traģēdija "Mēdeja".
Senekas traģēdijas lielā mērā ietekmēja renesanses laikmeta Eiropas dramaturģiju (Elizabetes laikmeta teātri Lielbritānijā, franču klasicisma dramaturģiju u.c.).
Gulbenes rajons
Gulbenes rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990—2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemes austrumos un robežojās ar Valkas rajonu, Alūksnes rajonu, Balvu rajonu, Madonas rajonu un Cēsu rajonu. Gulbenes rajona pārvaldes centrs bija Gulbenes pilsēta.
871. gads
871. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Gulbenes rajons
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Gulbenes apriņķis tika sadalīts Cesvaines un Gulbenes rajonos. 1952.—1953. gadā Gulbenes rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. gadā Gulbenes rajonam pievienoja sadalītā Cesvaines rajona ziemeļu daļu. No 1962. līdz 1967. gadam Gulbenes rajonam bija pievienots Alūksnes rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Gulbenes rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Beļavas — Daukstu — Druvienas — Galgauskas — Jaungulbenes — Lejasciema — Litenes — Lizuma — Līgo — Rankas — Stāmerienas — Stradu — Tirzas
Pagasti
Beļavas — Daukstu — Druvienas — Galgauskas — Jaungulbenes — Lejasciema — Litenes — Lizuma — Līgo — Rankas — Stāmerienas — Stradu — Tirzas
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Gulbenes rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidots Gulbenes novads.
Kožuhova
Kožuhova ir pilsēta Polijas rietumos, Lubušas vojevodistē uz dienvidiem no Zelona Guras. Vēsturiski pazīstama arī kā Vācijas pilsēta - Freištate Silēzijā. Pilsētā saglabājusies pils, vecpilsēta un aizsardzības mūru atliekas.
872. gads
872. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Atlantas "Thrashers"
Atlantas "Thrashers" (en) bija profesionāls ASV hokeja klubs, kas bija bāzēts Atlantā, Džordžijas štatā, ASV. Klubs spēlēja Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Dienvidaustrumu divīzijā. Tas tika dibināts 1999. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlēja NHL.
Savas pastāvēšanas vēsturē "Thrashers" ne reizi nav uzvarējis NHL, tāpat ne reizi nav kļuvis par konferences uzvarētāju un 1 reizi ir kļuvis divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvadīja Philips Arena hallē.
2011. gada maijā "Thrashers" tika pārdots Kanādas uzņēmumam. Sākot ar 2011.—2012. gada sezonu, klubs atrodas Kanādas pilsētā Vinipegā.
Padparadža
Padparadža (cēlies no singāļu valodas, nozīmē "lotoss"; padmaragaija, padaradža) ir minerāla — korunda paveids. Ar šo terminu juvelierizstrādājumu tirdzniecībā apzīmē augstas kvalitātes neparastas krāsas korunda kristālus — padparadžam piemīt unikāls oranžas un sārtas krāsas sajaukums. Tā kā jebkurus juvelierkvalitātes korundus, kas nav sarkanā krāsā, sauc par safīriem, arī padparadža ir uzskatāms par safīra paveidu.
Atlantas "Thrashers"
Spēlētāji
Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Rejs Feraro, Denijs Hītlijs, Marians Hosa un Skots Melanbijs. No 1999. līdz 2001. gadam (2 sezonas) komandā spēlēja latviešu uzbrucējs Herberts Vasiļjevs.
Padparadža
Augstas kvalitātes padparadža var būt ļoti dārgs, cenā pārsniedzot labas kvalitātes dimantus, rubīnus un safīrus. Tomēr šie akmeņi ir pārāk reti, lai vidējais dārgakmeņu vērtētājs tos pazītu un pēdējā laikā padparadžu aizvien biežāk vilto — viltojumi ir tik prasmīgi, ka tos ir praktiski neiespējami atšķirt.
Atlantas "Thrashers"
Visu sezonu rezultāti
Piezīmes: S-spēles, U-uzvaras, Z-zaudējumi, N-neizšķirti, ZP-zaudējumi pagarinājumā, P-punkti, IsV-iesistie vārti, IlV-ielaistie vārti, SM-soda minūtes, RS-regulārās sezonas rezultāts
Krievu—turku karš (1828—1829)
Krievu—turku karš (1828—1829) bija turpinājums konfliktam starp Krievijas un Osmaņu impērijām, ko iesāka grieķu neatkarības karš.
Priekšvēsture
Par kara ieganstu kalpoja tas, ka Osmaņu sultāns, sakarā ar Krievijas līdzdalību Navarino jūras kaujā, aizliedza krievu kuģiem turpmāk šķērsot Dardaneļus, un lauza Akermanas konvenciju. Atšķirībā no no Aleksandra I, Nikolajs I nebaidījās iesaistīties grieķu neatkarības karā. 1827. gada 7. jūlijā Krievija, Lielbritānija un Francija noslēdz vienošanos, ar kuru pieprasīja Osmaņu impērijai atzīt Grieķiju par autonomu vasaļvalsti. Kad sultāns Mahmuds prasību noraidīja, trīs lielvalstu karakuģi 20. oktobra Navarīno kaujā iznīcināja turku-ēģiptiešu karafloti. Sultāns pieprasīja kompensāciju par saviem nogremdētajiem kuģiem.
Norise
1827. gada 8. decembrī lielvaru vēstnieki atstāja Konstantinopoli. Pēc armiju koncentrēšanas, ko pavadīja savstarpēji diplomātiski apvainojumi, 1828. gada aprīlī 150 000 kareivjus liela Krievijas armija šķērsoja Prutu un ieņēma Jasus un Bukaresti. Osmaņu armiju bija novājinājusi 1826. gadā sultāna veiktā janičāru apspiešana un rietumu stila militārā modernizācija. Krievi šķērsoja Donavu un 20. jūnijā ieņēma Konstancas ostu, kas atviegloja militārās piegādes.
Karadarbība notika arī Kaukāzā, kur 11. jūnijā krievi ieņēma Anapas ostu. Krievijas uzbrukums Balkānos apsīka pie Šumlas cietokšņa Bulgārijā, kuru neizdevās ieņemt. Krievijas kareivjus sāka mocīt dažādas slimības, kas nodarīja lielākus zaudējumus nekā kaujas. 29. septembrī izdevās ieņemt aplenkto Varnas cietoksni, kura turku komandieris pārgāja krievu pusē, un no Nikolaja I saņēma īpašumus Krimā. Ziemas tuvošanās Krievijas armiju piespieda atkāpties uz drošākām pozīcijām Valahijā, atpakaļ aiz Donavas. Atkāpšanās grūtības nodarīja lielākus zaudējumus nekā turki. Arī Nikolajs I atstāja armiju, un devās uz Odesu. Kaukāzā Krievijas uzbrukums bija veiksmīgāks. 26 000 kareivjus lielā ģenerāļa Paškeviča armija 1828. gada jūnijā ieņēma Karsas cietoksni. Lai arī dažādām osmaņu armijām reģionā bija skaitliskais pārākums, to uzbrukumus izdevās atsist un 1829. gada jūnijā Paškevičs ieņēma reģiona galvaspilsētu Erzerumu.
1829. gadā abas impērijas ar atjaunotām armijām atsāka karadarbību Balkānos. Osmaņiem reģionā bija 100 000 kareivju, no kuriem puse atradās cietokšņos. Krievijas armija bija atkal pieaugusi līdz 150 000 kareivju ar 540 lielgabaliem. Krievijas karaflote bloķēja Bosforu un Dardaneļus. Uzbrukuma plāns paredzēja 1828. gadā neieņemto cietokšņu ieņemšanu, Balkānu kalnu grēdas šķērsošanu un uzbrukumu Konstantinopoles virzienā. Krievi feldmaršala Dībiča vadībā iebruka Rumēlijā un ieņēma Adrianopoli.
Sekas
Pēc Austrijas un Lielbritānijas iniciatīvas sākās miera sarunas un 1829. gada 14. septembrī karš beidzās ar Adrianopoles miera līguma noslēgšanu. Sultāns atteicās no vairākām teritorijām Kaukāzā. Līgums nostiprināja Serbijas kņazistes, Grieķijas, Moldāvijas un Valahijas autonomiju. Krievijas Impērija ieguva tiesības brīvai tirdzniecībai Osmaņu impērijā un netraucētu kuģošana pa Dardaneļiem un Bosforu. Karš demonstrēja politiski un militāri nestabilās Osmaņu impērijas spēju pretoties Krievijai. Kopumā Krievija zaudēja ap 150 000 kareivju.
Juzefs Goslavskis
Juzefs Jānis Goslavskis (, dzimis, miris ) bija poļu tēlnieks un medaļmākslinieks. Pazīstamākie darbi - Šopēna piemineklis Želazova Volā (1955), Mickēviča piemineklis Gožovā Velkopolskā (1957), Pilsudska piemineklis Turekā (radīts 1936, uzcelts 1990). Goslavskis ir vairāku valsts apbalvojumu un 1973. gada 5 zlotu monētas autors.
Dzimis lauku ciemā Polanuvkā. Pirmo mākslas apmācību ieguva celtniecības skolā Kazimeždolni. 1932. gadā sāka studijas Krakovas Mākslas akadēmijā. Vēlāk mācījās Varšavā. Ieguva stipendiju mācībām Romā, kur 1937. gadā beidza Karalisko mākslas akadēmiju. 1939. gadā atgriezās Polijā, lai kļūtu par Karaļa pils Varšavā restauratoru, tomēr sākās karš un Goslavskis bija spiests dzīvot laukos. Pēc kara 1947. gadā kļuva par Poznaņas Nacionālās mākslas skolas Medaļu un Metālmākslas nodaļas vadītāju. Pēkšņi miris 1963. gadā
Balode
Balode (vīriešu dzimtē Balodis) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds, desmitais izplatītākais sieviešu uzvārds Latvijā. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Brālība
Jēdziens brālība parasti apzīmē dažādas sabiedriskas vai sociālas organizācijas, kā, piemēram, Brīvmūrniecība, Rotari, Rožkrustieši, studentu korporācijas. Tradicionāli brālību biedri ir vīrieši.
Brālības parasti definē savus mērķus un uzdevumus, nosaka iekšējo kārtību, uzvedības un rīcības normas, kā arī nosacījumus vai kritērijus jaunu locekļu uzņemšanai brālībā. Brālību mērķi un uzdevumi var būt dažādi. Piemēram, savstarpējā materiālā vai sociālā palīdzība, žēlsirdība, labdarība, kopīgas intereses utt.
Zviedris
Zviedris (sieviešu dzimtē Zviedre) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no apvidvārda „zviedris” ar nozīmi 'zviedrs'. Cilvēki ar šo uzvārdu:
82. Kinoakadēmijas balva
82. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas Kodak teātrī, Holivudā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieri Aleks Boldvins un Stīvs Mārtins.
Uzvarētāju saraksts
Uzvarētāji atrodas saraksta augšgalā un ir izcelti treknrakstā.
Staņislavs Šķesters
Staņislavs Šķesters (dzimis ) ir latviešu inženieris un politiķis. Bijis 8., 9. un 10. Saeimas deputāts. Kopš 2006. gada bijis Centrālās zemes komisijas priekšsēdētājs. Pārstāv politisko partiju Latvijas Zemnieku savienība.
Biogrāfija
1982. gadā Šķesters pabeidza Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju inženiera-mehāniķa specialitātē.
No 1994. līdz 2002. gadam bija Mākoņkalna pagasta padomes priekšsēdētājs. Togad, 8. Saeimas vēlēšanās, ievēlēts par Saeimas deputātu. 8. Saeimā darbojies Eiropas lietu komisijā, kā arī bija Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas priekšsēdētājs. 2006. gadā piedalījies 9. Saeimas vēlēšanās un atkārtoti ievēlēts par deputātu. Togad kļuvis arī par Centrālās zemes komisijas priekšsēdētāju. Bijis arī Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas un Eiropas lietu komisijas biedrs.
2009. gadā kandidējis Eiroparlamenta vēlēšanās, taču nav ievēlēts. 2010. gadā Šķesters piedalījās 10. Saeimas vēlēšanās, tika ievēlēts Saeimā no Latgales vēlēšanu apgabala. 10. Saeimā Šķesters darbojas Ārlietu komisijā, kā arī Eiropas lietu komisijā. 2011. gadā bija viens no pieciem deputātiem, kas Valsts prezidenta vēlēšanās virzīja Andra Bērziņa kandidatūru, ko ievēlēja par Latvijas prezidentu.
11. Saeimas vēlēšanās ar pirmo numuru kandidēja no ZZS saraksta Latgales apgabalā, tomēr netika ievēlēts, piekāpjoties R. Eigimam un J. Klaužam. 2012. gada februārī iecelts par Zemgales plānošanas reģiona izpilddirektoru.
Privātā dzīve
Staņislavs Šķesters ir dzimis. Precējies, ir seši bērni. Dzīvo Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.
Balkāni
Balkāni var būt:
Aleksandrs Čaks
Aleksandrs Čaks (īstajā vārdā Aleksandrs Čadarainis; —) bija latviešu dzejnieks un rakstnieks.
Dzīvesgājums
Aleksandrs Čadarainis ir dzimis 1901. gadā Rīgā drēbnieka Jāņa Čadaraiņa un viņa sievas Emīlijas ģimenē. Viņa vecāki un viņš pats piederēja pie Rīgas Debesbraukšanas latviešu pareizticīgo baznīcas draudzes. Mācījās Paulīnas Stabušas privātajā proģimnāzijā toreizējā Suvorova ielā 11–5, tad no 1911. līdz 1914. gadam Rīgas Aleksandra ģimnāzijā. Ģimnāzijā Čadarainis ieguva labu vispārīgo izglītību un aizrāvās ar filozofisku darbu lasīšanu, īpaša interese viņam bija par Imanuelu Kantu, Artūru Šopenhaueru, Frīdrihu Nīči, Georgu Vilhelmu Frīdrihu Hēgeli, Johanu Gotlību Fihti, Herbertu Spenseru un Anrī Bergsonu.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada vasarā Aleksandra ģimnāziju evakuēja uz Veravu, bet 1917. gada maijā uz Saransku Mordovijā. 1917. gadā bēgļu gaitās tapa Čadaraiņa pirmais patriotiskais dzejolis "Jel celies, Latvija, tu svētā". Padomju Krievijas valdība 1918. gadā ģimnāziju pārdēvēja par Saranskas 4. padomju skolu. 1919./1920. gada ziemā Čadarainis strādāja Penzas pilsētas slimnīcā un, iespējams, ka mācījās feldšeru-sanitāru kursos Saranskā vai Penzā, toties ir saglabājusies 1920. gada 31. martā izdota izziņa par mācību kursa beigšanu Saranskas 4. padomju skolā. 1920. gadā Aleksandram neļāva atgriezties dzimtenē, bet nosūtīja mācīties uz Penzas strādnieku–zemnieku universitāti un Rīgā viņš atgriezās tikai 1922. gada jūnijā.
1922. gadā Čadarainis sāka mācības Latvijas Jaunatnes savienības vidusskolā, 1924. gadā pabeidza Rīgas 2. valsts vidusskolu un sāka medicīnas studijas Latvijas Universitātē. Nespēdams nokārtot pirmo sesiju, viņš augstskolā vairs neatgriezās, kaut arī dokumentus no Universitātes neizņēma vēl vairākus gadus. 1925. gadā LU kursos ieguva skolotāja tiesības un līdz 1927. gadam strādāja Drabešu bērnu patversmē un sešklasīgajā pamatskolā par skolotāju un skolas pārzini, paralēli rakstīdams dzeju. Vēloties iesaistīties studentu dzīves aktivitātēs, viņš iestājās Universitātes akadēmiskajā vienotnē “Zelmenis”, kas tika reģistrēta kā biedrība 1925. gada 9. novembrī. Čaka aktīvā darbība vienotnē bija īslaicīga. Viņš un vēl daži biedri uz trīs mēnešiem no “Zelmeņa” tika izslēgti par svinīgā solījuma pārkāpšanu — dažādu ākstību rakstīšanu ierosinājumu grāmatā. Šādi sodītie uzskatīja, ka viņu humors no vienotnes vadības puses uztverts pārāk nopietni, tāpēc labāk izstājušies no biedrības pavisam.
1928. gadā A. Čaks nodibināja dzejas žurnālu "Jauno Lira", darbojās biedrībā "Zaļā Vārna", žurnālā "Trauksme", bija Latvju rakstnieku un žurnālistu arodbiedrības sekretārs (1930—1934), žurnāla "Domas" redakcijas loceklis (1933—1934) un laikraksta "Dienas Lapa" līdzstrādnieks (1933). Pēc 1934. gada apvērsuma A. Čaks kļuva par ierēdni Rīgas pilsētas krājkasē (1934—1939) un lasīja lekcijas Rūdolfa Egles literatūras studijā (1935—1939). Līdztekus viņš strādāja par Veco latviešu strēlnieku biedrības rakstu, atmiņu tēlojumu un dokumentu krājumu "Latviešu strēlnieki" tehnisko redaktoru. Strēlnieku atmiņu iespaidā tapa episkā poēma "Mūžības skartie" (1937—1939), par ko Čaks saņēma Annas Brigaderes prēmiju. 1939. un 1940. gadā viņš strādāja žurnālā "Atpūta".
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā A. Čaks tika kritizēts par pretpadomju pieskaņām "Mūžības skartajos", tomēr 1941. gada sākumā viņu uzņēma jaunizveidotajā LPSR Rakstnieku savienībā. Otrā pasaules kara gados Vācijas okupācijas iestādes uz laiku aizliedza Čakam publicēties, šai posmā viņš sacerēja lugu "Matīss, kausu bajārs" (1943) un poēmu "Spēlē, spēlmani" (1944).
Pēc Sarkanās armijas ienākšanas Rīgā 1944. gada oktobrī A. Čaks sāka strādāt laikrakstā "Cīņa" par kultūras nodaļas vadītāju. 1946. gadā tomēr tika organizēta Čaka literārās un recenzenta darbības kritika. 1947. gadā Čaku atlaida no darba avīzē un iecēla par Zinātņu akadēmijas Valodu un literatūras institūta zinātnisko līdzstrādnieku. 1949. gada 28. februārī Drāmas teātrī notika Rīgas pilsētas mākslas un literatūras darbinieku sapulce, kurā LKP CK sekretārs propagandas un aģitācijas jautājumos Arvīds Pelše ziņoja:
""[..] Mūsu prese bija kļuvusi par tribīni juzovsku un gurviču līdzskrējējiem Kacam, Čakam, Brikšķim, Pabērzam u. c., kuri, tāpat kā viņu šefi, ieņēma antipatriotiskas pozīcijas. [..] Mūsu kritiķu darbībā nav gandrīz nekādas oriģinalitātes. Viņu „ražojumos” izpaužas tas pats nelietīgais kosmopolītisms, formālisms, buržuāziskais estētisms un snobisms, tas pats īgnums un kritikas tērpā apslēptais naids pret padomju dramaturģijas un teātra labākajiem darbiem un to noniecināšana, tā pati divkosība. [..]""
A. Čaks bija spiests taisnoties: ''Bargo partijas un sabiedrības kritiku, ko saņēmu par savām teātra recenzijām, atzīstu par pilnīgi pareizu. Visiem spēkiem centīšos mācīties, lai varētu visā pilnībā ieaugt padomju dzīvē un mākslā''.
1950. gada 8. februārī 48 gadu vecumā A. Čaks nomira no sirds infarkta. Viņu apbedīja Raiņa kapos.
Viena no galvenajām Rīgas ielām ir nosaukta Čaka vārdā, tajā atrodas arī viņam veltīts muzejs un piemineklis Ziedoņdārzā.
Latvijas kultūras kanonā iekļauti A. Čaka darbi "Mana paradīze" un "Mūžības skartie".
Daiļrades raksturojums
Čaks ir pirmais un galvenais latviešu urbāniskais dzejnieks. Viņa dzejā izteikta mīlestība pret Rīgu, apdzejota pilsētas trauksmainā dzīve kopumā un atsevišķi tās tēli, piemēram, ormanis, jūrnieks, ielas meita, pašpuika. Latvijā imažinisms kā atsevišķs literatūras virziens neizveidojās, taču tā iespaids vērojams Čaka dzejā, kuras agrīnajos gados galvenais ir tēlainība, kuru nodrošina bagātīgs salīdzinājumu un epitetu lietojums.
Vācu okupācijas laikā Čaks savus darbus neizdeva, tomēr turpināja rakstīt. Otrās padomju okupācijas laikā viņš veica varai lojāla publicista darbu laikrakstā "Cīņa", tulkoja krievu literatūru, rakstīja pasūtījuma dzeju.
Grāmatas citās valodās
1945-1990
2000-2020
Kopš 2021
Spānijas futbola izlase
Spānijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Spānijas Karalisti starptautiskās futbola sacensībās. Spānijas futbola izlasi pārvalda Spānijas Futbola federācija. Savu pirmo spēli Spānija aizvadīja 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pret Dāniju. Spānijas izlases lielākais panākums Pasaules kausos ir 2010. gadā izcīnītais čempionu tituls. Spānija ir arī 1964., 2008. un 2012. gada Eiropas čempione.
Sastāvs
Komandas sastāvs 2022. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Spēles un gūtie vārti norādīti līdz finālturnīra sākumam.
<!--Šāds sastāvs tika izsaukts uz pārbaudes spēli pret Nīderlandi (11.11.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Šveici (14.11.2020) un Vāciju (17.11.2020).
-->
Krievu—turku karš (1806—1812)
Krievu-turku karš (1806—1812) bija viens no kariem, kas risinājās starp Osmaņu impēriju un Krievijas Impēriju.
Karš sākās 1805. gadā, Napoleona karu rezultātā. Iedvesmojoties no Krievijas zaudējuma Austerlicas kaujā, Osmaņu impērija gāza no varas tās vasaļvalstu krieviem draudzīgos gospodarus: Aleksandru Moruzi Moldāvijā un Konstantīnu Ipsilanti Valahijā. Tai pat laikā viņu sabiedrotā Francija okupēja Dalmāciju un jebkurā brīdī varēja iebrukt Donavas valstīs. Lai pasargātu Krievijas robežu no iespējamā Francijas uzbrukuma, Moldāvijā un Valahijā ienāca 40 000 liels krievu karaspēks. Sultāns uz to atbildēja ar Dardaneļu slēgšanu krievu kuģiem un pieteica Krievijai karu.
UTF-8
UTF-8 (en, "astoņu bitu unikoda pārveidošanas formāts") ir mainīga platuma kodējums. Tas var attēlot jebkuru simbolu unikoda standartā, un vienlaikus ir savietojams ar ASCII. Tas ir guvis plašu izplatību e-pastā, vispasaules tīmeklī un citos teksta glabāšanas vai pārsūtīšanas lietojumos.
UTF-8 izmanto no viena līdz četriem baitiem (precīzāk, oktetiem) uz vienu unikoda simbolu. Piemēram, ikvienam simbolam intervālā no U+0000 līdz U+007F ir vajadzīgs tikai viens baits, t.i., pirmie 128 simboli unikoda tabulā jeb visa ASCII kodu tabula UTF-8 kodējumā tiek attēlota bez izmaiņām.
Apraksts
Standarts UTF-8 ir dokumentēts, piemēram, šeit:
UTF-8 koda iegūšanai, unikoda simbola numuru pieraksta divnieku skaitīšanas sistēmā, tad zīmīgos bitus sadala vairākās grupās un izveido UTF-8 kodējuma baitus. Simbols, kura unikoda numurs ir mazāks par U+0080 (t. i., mazāks par 128 decimālajā skaitīšanas sistēmā), UTF-8 ir kodējams ar vienu baitu. Šie "priviliģētie" unikoda simboli precīzi atbilst 128 septiņbitu ASCII simboliem.
Visos citos gadījumos ir vajadzīgi divi, trīs vai četri baiti. Visi šādi UTF-8 kodējumā radītie baiti satur bitu '1' vecākajā pozīcijā, lai tie nesajuktu ar septiņbitu ASCII simbolu kodiem. Tālākminētajā tabulā ar 'x' apzīmēti biti un ir attēlots, kā tie jāpārgrupē baitos, lai iegūtu UTF-8.
Piemēram, pēdējais burts latviešu alfabētā — ž (unikodā to sauc "mazais latīņu burts z ar karonu") ir ar unikoda numuru U+017E. Sk. Unicode Code Charts; Latin Extended A, Windows XP operētājsistēmas lietotāji var unikoda burtu numurus atrast arī šādi: Start -> All Programs -> Accessories -> System Tools -> Character Map. Mazā ž numura jeb heksadecimālā U+017E binārais pieraksts ir 0000-0001-0111-1110.
Lai UTF-8 dekodētu, t. i., no UTF-8 baitiem iegūtu atkal unikoda numurus, vispirms sadala baitu plūsmu grupās — ja kāds baits sākas ar 0, tad tas ir ASCII, ja tas sākas ar '110', tad tas ir kopā ar nākamo baitu, ja tas sākas ar '1110', tad tas ir kopā ar nākamajiem diviem baitiem. Ja baitu plūsma nav iegūta kā UTF-8 un nav arī ASCII (piemēram, ja tā ir Baltic Windows jeb Cp-1257 kodējumā), tad UTF-8 dekodēšanas procesā parasti tūlīt tiks pamanīta kļūda. Šīs kļūdas var apstrādāt dažādi:
Pielietojumi
UTF-8 kodējumu izmanto Vikipēdijas lapas (t. sk. lapa, kuru šobrīd lasāt), kā arī daudzi citi interneta resursi.
Šī Javas programma pārkodē tekstu no Baltic Windows jeb Windows-1257 kodējuma par UTF-8 kodējumu:
// Šo izejas failu jānosauc FileEncoding.java import java.io.BufferedReader; import java.io.BufferedWriter; import java.io.FileInputStream; import java.io.FileOutputStream; import java.io.InputStreamReader; import java.io.OutputStreamWriter; /** * Klase, kura pārkodē failu no Cp1257 uz UTF-8; izsaukums izskatās šādi: * java FileEncoding infile outfile */ public class FileEncoding { public static void main(String[] args) throws Exception { FileInputStream fis = new FileInputStream(args[0]); InputStreamReader isr = new InputStreamReader(fis, "Cp1257"); BufferedReader br = new BufferedReader(isr); FileOutputStream fos = new FileOutputStream(args[1]); OutputStreamWriter osw = new OutputStreamWriter(fos, "UTF-8"); BufferedWriter bw = new BufferedWriter(osw); String line; while ((line = br.readLine) != null) { bw.write(line, 0, line.length); bw.newLine; }        bw.close; br.close; } }
Unicode
Stenfordas zaķis
Stenfordas zaķis ir datorgrafikas 3D testa modelis, kuru izstrādāja Gregs Turks un Marks Levojs 1994. gadā Stenforda Universitātē. Modelis ir pieejams lejupielādei dažādos faila formātos.
Zaķis sastāv no datiem, kas sastāv no 69 451 trijstūriem, kuri iegūti ar 3D printera palīdzību skenējot keramikas zaķi. Datus var izmantot, lai testētu dažādus grafikas algoritmus, piemēram, daudzstūru vienkāršošanu, kompresijas un virsmas līdzināšanu. Mūsdienās šis ir uzskatāms par vienkāršu modeli pēc sarežģītības un trijstūru skaita tajā. Modeļa datu kopā ir saskatāmas dažas problēmas, kuras var rasties jebkuros 3D skenētos moduļos. Problēmas ir tajā, ka tas ir savienots ar kolektoru (dažas dēļ skenēšanas ierobežojumiem, dažas dēļ tā, ka objekts ir dobjš). Lai arī ir problēmas, tas nodrošina reālistisku ievadi priekš jebkura algoritma, kas tiek vērtēts ar šo zaķi.
Modelis oriģināli ir atrodams .ply faila formātā ar četrām dažādām izšķirtspējām, maksimums 69 451 trijstūriem.
Emuārtelpa
Emuārtelpa jeb blogosfēra (no en un el) ir termins, ar ko apzīmē visu tīmekļa žurnālu kopumu. Tīmekļa žurnāli savā starpā ir cieši saistīti: to autori lasa citus tīmekļa žurnālus, saitē uz tiem un atsaucas uz tiem savos rakstos. Tā rezultātā no savstarpēji saistītajiem tīmekļa žurnāliem ir izaugusi sava kultūra.
Emuāros jeb tīmekļa žurnālos raksta par visdažādākajām tēmām. Tīmekļa žurnāli var būt gan vienkārši saišu saraksti, gan personīgās dienasgrāmatas.
Staru izsekošana
Staru izsekošana ir datorgrafikas renderēšanas metode, kas veido attēlus, izsekojot atsevišķu gaismas staru ceļam cauri 3D modeļa ainai līdz konkrētam pikselim iegūtajā attēlā. Tā spēj nodrošināt ļoti augstu attēla fotoreālisma pakāpi, taču prasa ievērojamus skaitļošanas resursus, tādēļ to parasti izmanto situācijās, kad attēli nav jārenderē reāllaikā, piemēram, kino specefektiem.
Staru izsekošana spēj simulēt daudzus optiskos efektus kā staru atstarošanos un laušanu, gaismas izkliedi un dispersiju, šīs īpašības ļauj triviāli un ar labu kvalitāti iegūt efektus, ko ar citām renderēšanas metodēm ir speciāli jāpievieno, piemēram, ēnas vai atspulgus. Tāpat staru izsekošanu ir ļoti viegli vienlaikus izpildīt vairākos pavedienos, jo katrs kameras stars ir neatkarīgs no citiem stariem.
Algoritma pārskats
Parasti tiek izmantots rekursīvais staru izsekošanas algoritms. Tajā no gala attēla katra pikseļa tiek raidīts stars cauri kamerai iekšā ainā. Tajā daļa no tās objektiem tiek pārbaudīti, vai stars ar konkrēto objektu sadursies vai nē, un no tiem, ar kuriem stars saduras, tiek izvēlēts kamerai tuvākais. Pēc tam tiek prognozēts gaismas stiprums, kas no šī objekta un stara sadursmes vietas nonāk atpakaļ kamerā, un to tiek izmanto, lai kopā ar objekta materiāla īpašībām atrastu pikseļa gala vērtību. Atkarībā no objekta materiāla īpašībām un ēnojuma metodes var raidīt papildu starus, lai simulētu materiālus, kas atstaro vai lauž gaismu, vai uz kuriem krīt ēna.
Stari tiek raidīti pretējā virzienā kā dabā, jo intuitīvi sagaidāms, ka lielākā daļa no gaismas avotu raidītajiem stariem (dabā fotoniem), ja tie tiktu rēķināti no gaismas avotiem visos virzienos, kuros tie spīd, nevis no kameras, nekad netrāpītu kameras uztveres laukumā un vēl jo mazāka daļa piedalītos gala attēla pikseļa vērtības noteikšanā (jo pikselis ir bezgalīgi mazs punkts), tādēļ tie nebūtu novērojami un līdz ar to neietekmētu iegūto attēlu, lieki izniekojot skaitļošanas resursus.
Nepilnības
Staru izsekošanā katram gala attēla pikselim atbilst stars ar vienu konkrētu galapunktu, kas šādi ģenerētiem attēliem piešķir tiem raksturīgo un parasti ne līdz galam foto reālistisko formu noteiktību un asumu, jo katrs stars vienmēr trāpa vienā noteiktā vietā, tādējādi nosakot katra pikseļa vērtību tādu, kāda tā ir attiecīgajā stara un objekta krustpunktā, un salīdzinoši nelielā staru skaita dēļ veidojas izteiktas robežas starp redzamajām virsmām. Staru skaita palielināšana, piemēram, renderējot augstākā izšķirtspējā, šo nepilnību mazinātu, taču prasītu nesamērīgi daudz resursu, tādēļ tā vietā izmanto citas renderēšanas metodes, piemēram, ceļu izsekošanu.
Korektāks skaidrojums ir, ka staru izsekošana nepietiekoši precīzi veic renderēšanas vienādojumu, tādēļ gala attēls nav foto reālistisks.
Vācijas Grand Prix
Vācijas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā pirmo reizi notika 1926. gadā. Pirmo reizi F1 sacīkstes te notika 1951. gadā. Kopš tā laika tās nav notikušas tikai 1955., 1960. (neoficiāla sacīkste) un 2007. gadā.
Vācijas GP sacīkstes ir notikušas Nirburgringā, Hokenheimā un AVUS trasē. Visbiežāk šeit ir uzvarējis Mihaels Šūmahers - četras reizes. 18 reizes ir uzvarējusi Ferrari komanda. Sākot ar 2008. gadu sacīkstes notiek pārmaiņus Hokenheimā un Nirburgringā. 2008. gada sacīkste norisinājās Hokenheimā, 2009. gada - Nirburgringā, 2010. gada - Hokenheimā utt. Bija paredzēts, ka 2007. gada sacīkste notiks Nirburgringā, tomēr tur notika ierastais, kas no. līdz. gadam norisinājās Valensijā.
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Sapfo
Sapfo (grc, Sapphō, dzimusi starp 630. un 612. gadu p.m.ē., mirusi ap 570. gadu p.m.ē.) bija sengrieķu dzejniece. Sapfo, iespējams, dzimusi Eresā, Lesbas salā, bet dzīvojusi tagadējā Lesbas galvaspilsētā Mitilēnē, kas jau 7. gadsimtā p.m.ē. bija nozīmīgs kultūras centrs. Lielākā daļa viņas darbu nav saglabājušies. Sapfo dzejai raksturīga formas un pantmēra daudzveidība (Sapfo strofa). Viņas darbi lielākoties ir spilgti emocionāli, individuālu pārdzīvojumu piesātināti. Sapfo dzejā jaušami homoseksuāli motīvi (vārds lesbiete radies no Lesbas salas nosaukuma).
Dzīve
Drošu liecību par Sapfo dzīvi nav. Domājams, ka viņa dzimusi aristokrātiskā ģimenē — par to liecina viņas darbu valodas izsmalcinātība un atsauces uz dažādiem festivāliem, reliģiskiem rituāliem, galmu dzīvi un tamlīdzīgi. Iespējams, viņas vecāku vārdi bijuši Skamandrs un Kleīda un viņai bijuši trīs brāļi. Sapfo māte mirusi agri. Zināms, ka Sapfo bijusi precējusies un varbūt viņai bijusi meita Kleīda. Politisku apstākļu dēļ Sapfo uz īsu laiku bijusi spiesta dzīvot trimdā (iespējams, Sicīlijā). Mitilēnē Sapfo vadījusi tiasu — dižciltīgu meiteņu skolu, kur tām bija jāapgūst arī mūzika, dzeja, deja. Iespējams, Sapfo bijušas intīmas attiecības ar Lesbas salā dzīvojušo Alkaju. Saskaņā ar kādu vēlāka laika leģendu, Sapfo, nelaimīgi iemīlējusies kādā Fāontā, beigusi dzīvi pašnāvībā.
Augstais Tauerns
Augstais Tauerns (de, it) ir kalnu grēda Austrijas Alpos. Izvietojusies Centrālajos Austrumalpos uz Tiroles, Karintijas un Zalcburgas zemju robežas, nedaudz iestiepjoties arī Itālijas Dienvidtiroles reģionā. Stiepjas ap 130 km garumā rietumu—austrumu virzienā. Grēdas, kā arī visas Austrijas augstākā virsotne ir 3798 m augstais Grosglokners.
Teritoriālais tīkls
Teritoriālais tīkls (en) ir datortīkls, kas nosedz plašu ģeogrāfisku platību, iesaistot lielu datoru daudzumu. Tas atšķiras no lokāliem tīkliem, kas parasti ir ierobežoti līdz vienai telpai vai ēkai. Labākais teritoriālā tīkla piemērs ir Internets.