cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egejas civilizācija
Egejas civilizācija ir jēdziens, kuru lieto, lai apzīmētu bronzas laikmeta civilizāciju, kura ap 3000.—1200. gadu p.m.ē. apdzīvoja Egejas jūras reģionu, galvenokārt tās salas — Krētu, Kiklādes u.c. —, kā arī atsevišķas sauszemes Grieķijas teritorijas. Egejas civilizācijas jēdziens apvieno dažādas šī reģiona kultūras, kuras pastāvēja dažādos bronzas laikmeta laika posmos, ieskaitot arī dzelzs laikmeta sākumu.
Egeja — Eiropas civilizācijas sākums
Eiropas civilizācijas pirmsākumi nereti asociējas ar seno Grieķiju, Peloponēsu, Atēnām, helēņiem utt. Arheoloģiskie izrakumi tomēr liecina, ka sākotnēji tika "apgūtas" Egejas jūras salas un tikai pēc daudziem gadsimtiem, kad tur jau bija izveidojusies augsti attīstīta civilizācija, sākās straujāka Grieķijas kontinentālās daļas attīstība, lai gan apdzīvota tā bijusi vienmēr.
Pirmie ieceļotāji Egejas jūras dienvidu salās (Kiklādu, u.c.), parādījušies vēl akmens laikmetā — pirms apmēram 4000. g. p.m.ē. Tās bijušas visai primitīvas Ziemeļāfrikas ciltis. Turpmāko, apmēram tūkstoš gadu laikā, šīs ciltis, sajaucoties ar vēlākiem kolonistiem, savā attīstībā strauji progresējušas, akmens laikmetu nomainot pret bronzas laikmetu un liekot pamatus Egejas civilizācijai.
Ap 3000. g. p.m.ē. Egejas reģionā parādījās samērā liels jaunu ienācēju vilnis, visticamāk no salīdzinoši augstāk attīstītās Mazāzijas. Virkne zinātnieku uzskata, ka arī Grieķijas kontinentālajā daļā šie cilvēki varēja nonākt pa šauro zemes strēli, kas atdala Melno jūru no Marmora jūras mūsdienu Stambulas rajonā (tanī laikā šeit, visdrīzāk, vēl nebija Bosfora šauruma). Migrācija bija iespējama arī pa otru zemes tiltu pāri Dardaneļu šaurumam, kas savieno Marmora un Egejas jūras (iespējams, arī Dardaneļu šaurums vēl nebija izveidojies). Pastāv arī iespēja, ka daļa Grieķijas kolonistu ieradušies šeit pa jūru.
Apmetuši plašu loku gar Egejas jūras ziemeļu piekrasti, ieceļotāji no ziemeļiem ieradušies Grieķijā. Tie dēvējuši sevi par helēņiem — tā saskaņā ar Homēra rakstiem sauca vienu no nelielām senās Grieķijas ciltīm. Par grieķiem šī reģiona iedzīvotājus sāka saukt vēlākie ienācēji. Arī grieķi bija viena no ciltīm, kas apdzīvoja Epīru — Grieķijas ziemeļrietumu daļu.
Noskaidrots, ka helēņi jau lietojuši bronzas ieročus un darbarīkus un viņi jau atradās dzimts iekārtas sairšanas stadijā. Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka sākotnēji šie cilvēki dzīvojuši nelielos, savstarpēji neatkarīgos ciematos. Tomēr, šie ciemati parasti bijuši labi nocietināti ar stiprām sienām.
Citas ieceļotāju grupas, kas apmetās Krētas salā un Egejas (Kiklādu) salās, ciematus un ēkas cēla ievērojami sarežģītākas. Tieši šajās salās, agrīnā Bronzas laikmetā, bijis ievērojams progress zemes apstrādē un tehnoloģijā. Papildus vēl Neolīta laikā apgūtajiem, no Levanta ievestajiem pārtikas produktiem — kviešiem, miežiem un pākšaugiem, kas sākotnēji sastādīja egejiešu uztura pamatu, pievienojās vīns un olīvas. Uzturs pakāpeniski kļuvis daudzveidīgāks, tas palielināja dzīves ilgumu un stimulēja aktīvāku cilvēku dzīves veidu.
Plaši izplatīta Egejā bija arī lopkopība. Sākotnēji tās pamatā bija, galvenokārt, aitas un kazas, bet vēlāk arvien lielākā skaitā tikuši turēti arī liellopi. Graudaugi, olīvas, vīns, mājas lopi un to produkti — deva pietiekamu pamatu lai nelielas kopienas spētu pilnībā nodrošināt sev izdzīvošanu. Plašāka lauksaimniecības diversifikācija stabilizēja kopienas ražošanas un patēriņa bilanci gada ietvaros. Tas deva iespēju daļai komūnas dalībnieku arvien vairāk specializēties amatniecībā, tādējādi vēl vairāk palielinot darba ražīgumu un nodrošinot kopienu ne tikai ar nepieciešamo iztiku tekošo, bet arī veidojot pārpalikumu rezervēm un tirdzniecībai.
Mīnojiešu izcelsme
Vidējā Bronzas laikmetā (ap 2200.—1800. gadu p.m.ē.), kad Babilonijā šumeru civilizācija sava norieta periodā vēl izmisīgi cīnījās par savu izdzīvošanu ar Elamu, bet Ēģiptē varu bija pārņēmuši Tēbu valdnieki, kontinentā un Kiklādu salās ieradies kārtējais ienācēju vilnis. Pastāv dažādi viedokļi par ienācēju izcelšanos. Iespējams, ka vieni ienācēji ieceļojuši no Ēģiptes, bet citi no Mazāzijas. Ienācēju ierašanās laiks Kiklādu salās aptuveni sakrīt arī ar klejotāju cilšu aktīvas migrācijas laiku no Arābijas pussalas dažādos virzienos. Tas nenozīmē, ka tieši klejotāji ieradušies Egejā — nevar izslēgt, ka nonākuši Vidusjūras piekrastē, vai tālāk Mazāzijā, viņi no turienes izspieda kādas vietējās ciltis, kuras arī devās meklēt jaunas dzīves vietas. Visai ticams, ka tie varēja būt arī Šumeras Akadas pamatiedzīvotāji, kas glābušies no jukām, kas aizsākās Senajā Divupē pēc tās valdnieka Sargona nāves.
Var spriest, ka starp iepriekšējiem iedzīvotājiem un jaunatnācējiem notikušas sīvas cīņas, lai gan abi migrācijas viļņi runājuši valodā, kas piederēja pie kopējas indoeiropiešu valodu saimes. Pie šīs saimes pieder kā sengrieķu, tā arī mūsdienu grieķu valodas. Pastāv uzskats, ka Krētas attīstības agrīnā un vidus periodā tās pamatu veidojuši heti, kas šeit varētu būt ieceļojuši no Mazāzijas un, kuru valoda arī piederējusi indoeiropiešu grupai. Savukārt reliģiskie kulti, kas šajā laikā jau bija attīstījušies Mīnojā, norāda uz Vidējiem Austrumiem, kā iespējamo to izcelšanās vietu. Līdz ar jauno ieceļotāju vilni salās ienāca arī būtiski jaunievedumi — keramika, zirga izmantošana u.c. Neskatoties uz to, Kiklādu salu civilizācijas attīstība tika aizkavēta apmēram par diviem gadsimtiem, jo jaunienācēji bija nodarījuši lielus postījumus.
Krētas kultūra
Veiksmīgāka bija civilizācijas attīstība Krētas salā, ar kuru galvenokārt arī saistās nosaukums — Mīnojas kultūra. Tāpat kā visā Egejas reģionā tā sāka veidoties ap 3000. g. p.m.ē., bet otrajā gadu tūkstotī p.m.ē. tā jau bija sasniegusi augstu uzplaukuma pakāpi. Līdztekus agrīnām Ēģiptes un Mezopotāmijas kultūrām Vidusjūras austrumos un dienvidos, Mīnoja bija pirmā lielākā civilizācija uz Eiropas zemes.
Krētas sala bijusi viena no vispiemērotākajām olīvu audzēšanas un vīna izgatavošanas vietām visā Vidusjūras reģionā. Tā kā šīs preces bija ļoti plaši pieprasītas, tāljūras tirdzniecība ar tām drīz vien kļuva par galveno Krētas saimniecības pamatu. Papildus ienākumi veidojās arī no vilnas eksporta, jo arī aitkopība Krētā bijusi visai labi attīstīta. Savukārt Krētas importu veidoja metāls no Mazāzijas, alabastrs no Ēģiptes un pat strausu olas no Lībijas. Aktīvie tirdzniecības sakari liecina par jau samērā plašu darba dalīšanas sistēmas pastāvēšanu. Efektīva, stabilus ienākumus nesoša saimniecība veicināja iedzīvotāju pieaugumu, kā arī virsvērtības uzkrāšanos Krētas ekonomikā. Šī virsvērtība, kura nebija nepieciešama tūlītējam patēriņam tika novirzīta galvenokārt Mīnojas kultūras attīstībai.
Visuzskatāmāk Mīnojas kultūru raksturo lielas valdnieku pilis, plaši pagalmi un pilsētu laukumi. Visgreznākā pils atradusies Knosā, Krētas ziemeļu daļā. Pilsētu un piļu straujā izaugsme liecina par augsto amatniecības tehnoloģisko līmeni un amatnieku profesionālo prasmi, kāds bija sasniegts šajā laikā. Amatniecības izstrādājumos skaidri jaušama arī Ēģiptes un Tuvo Austrumu ietekme. Galvenais celtniecības materiāls bija ģipša bloki, kas bija ļoti precīzi pēc izmēra (garuma mērs Mīnojas pēda — 30,36 cm) un rūpīgi apstrādāti. Bagātākās Krētas pilīs bija ierīkotas svarīgākās komunālās ierīces — ūdensvads, kanalizācija, vannas istabas, peldbaseini. Tomēr arī pilsētu iedzīvotāji bija nodrošināti ar ūdensvadu un kanalizāciju. To augstais tehniskais līmenis netika nekur pārsniegts līdz pat Romas impērijas uzplaukuma laikiem.
Mīnojiešu sasniegumi
Daudzas pazīmes liecina, ka mīnojieši bijuši labi jūras braucēji. Krēta pati ar savu jūras floti nodrošināja eksporta un importa plūsmu apkalpošanu. Sākotnēji krētieši uzturējuši tirdzniecības sakarus ar Kiklādu salām, bet aktīvi kontakti pastāvējuši arī ar Sicīliju, Ēģipti un Vidusjūras austrumu piekrastes pilsētām, no kurienes, iespējams, bija atnākusi daļa Mīnojas iedzīvotāju kādā no kolonizācijas viļņiem.
Joprojām tikpat neskaidra ir Mīnojas sabiedrības sociālā struktūra un politiskā uzbūve. Lai gan daudzas pazīmes norāda, ka galveno politisko un saimniecisko lomu Krētā spēlējušas valdnieku pilis, varas mehānisms nav apzināts. Ir tikai zināms, ka šajās pilīs atradušās lielas pārtikas un dažādu preču un priekšmetu glabātuves. Tas liecina par to, ka Krētas valdnieku rokās bijušas virsvērtības pārdales loma. Tai pat laikā viņu pilis neizcēlās ar nozīmīgām aizsardzības būvēm.
Mīnojiešu kultūru lielā mērā var uzskatīt par vienu no galvenajiem Eiropas civilizācijas un kultūras pirmavotiem. Atšķirībā no vecākām Tuvo Austrumu civilizācijām, kuru kultūra gadsimtu gaitā veidojās līdzīgi ķieģeļu sienai — katram nākamajam slānim augot uz iepriekšējo pamata — mīnojieši daudz lielākā mērā bija novatori un kombinatori jebkurā jomā. Pārņemot citu civilizāciju sasniegumus, viņi tos pārveidoja un attīstīja tālāk, radot pilnīgi jaunu kultūras vidi, kurā gan varēja viegli atpazīt pirmavotus, bet kopumā ņemot tā tomēr bija jau cita kultūra. Šī kultūra izplatījās arvien tālāk, gan laikā, gan telpā, liekot pirmos pamatakmeņus Eiropas civilizācijai, tās saimniecībai un kultūrai. Piemēram, Mikēnās tika atrasta kaklarota, kura acīmredzami izgatavota Lielbritānijā no Baltijas dzintara. Šādu kombināciju bijis ne mazums, kas liecina par daudzslāņainajiem civilizāciju veidošanās, attīstības un norieta ceļiem, savus tehniskos un kultūras sasniegumus nododot tālāk — citām civilizācijām. Tāda bija arī Mikēnu kultūra.
Galvenā dievība bija Zemes dieve, kas vēlāk pārtapa par Zeva māti Reju un vēlāk kalpoja kā nozīmīga grieķu civilizācijas daļu. Veltot tās dieviem, tika rīkotas plašas procesijas. Kā uzskata pils izrakumu iniciators Arturs Evanss, tās vēsturē bijuši apmēram deviņi posmi, uzplaukumu piedzīvojot no Mīnoja I līdz Mīnoja III posmā.
Civilizācijas izcelsme
Šobrīd apšaubīts, ka viņi bijuši hellēņi. Lineārais B rakstības veids, kuru izdevies atšifrēt 1952. g. un kas attiecināms uz Mīnoja civilizācijas beigu posmu, vienīgais pierāda, ka tā ir grieķu izcelsmes. Iespējams, ka 2. gadu tūkstoša beigās tā piedzīvojusi migrantu viļņus. Iespējams, ka vidusposma apdzīvotāji patiesībā bija heti. viņi bija indoeiropieši un runāja kanēziešu valodā. Izcilākais viņu valdnieks bija Supiluliums (1380.—1347. g. p.m.ē.). Hetu ietekme bija plaša visos Tuvajos Austrumos un, iespējams, tā sasniegusi arī Krētu un Mīnoja civilizāciju.
Leģenda par Mīnotauru
Saskaņā ar leģendām salā dzimis gan Zevs, gan briesmonis Mīnotaurs. Zevs nolaupījis Eiropu un nogādājis salā Mīnotaurs radies dīvainas savienības iespaidā- Mīnoja sieva Pāsifaja ielaidusies dīvainos sakaros ar upurbulli, un ar celtnieka Daidala palīdzību bullis apaugļojis valdnieci. Rezultātā radies puscilvēks-pusbullis jeb l’infamia di Creti. Daidals vēlāk uzcēlis labirintu, kuru briesmonis sargājis. Situācijā izmaiņas ieviesis Tēsejs, kurš ienīda šādus briesmoņus, jo arī viņa māte niekojusies ar bulli. Viņš pievienojās jauniešu pulkam, kurus bija paredzēts ziedot bullim, bet, izmantojot Ariadnes doto pavedienu, izkļuvis no labirinta, no galinājis bulli un kopā ar Ariadni devies uz Naksas salu. Ar Tēseju saistīta arī viņa tēva Egeja nāve. viņa vārdā arī nosaukta jūra.
Mīnojas kultūras noriets
Pēc 1450.g. p.m.ē. sākās Mīnojas kultūras noriets. Vēsturnieki diskutē par iemesliem, kas bija šīs civilizācijas sabrukuma pamatā. Agrāk plaši izplatītā hipotēze par vulkāna izvirdumu tuvējā Tēras salā (mūsdienu Santorini) neapstiprinās, lai gan šāds izvirdums tiešām bijis - tikai kādus 150-200 gadus agrāk. Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka pēc Tēras vulkāna izvirduma mīnojieši atjaunojuši savas celtnes uz milzīga vulkānisko pelnu slāņa.
Vulkāns atmosfērā izsvieda 30 kubikmetru izmešu — sēra, akmeņu, tāpēc cieta ievērojami tempļi, tika pārtraukti rituāli. Vulkāna datēšanu palīdzēja dendrohronoloģijas metodes. Apstiprinājums par pasaules mēroga dabas katastrofām ap 1645. g. p.m.ē. ir iegūts, konstatējot sēra nogulšņu attiecīgā perioda ledus slāņos Grenlandē. Šīs katastrofas bija tikai daļa plašāku nelaimju virknē un iezīmē loģisku civilizācijas attīstības norietu.
Runājot par kultūras zināšanām par citām zemēm un tautām, kas apdzīvojušas Vidusjūras reģionu, zināms, ka iepazina Ziemeļāfriku, tirgojās ar Ēģipte Knosas ziedu laiki sakrita ar Amenhotepa III laikā. Mīnojieši pazina arī pilsētas Jēriku, Sīdonuku, ar to starpniecību uzzināja par Seno Austrumu valstīm. Iespējams, viņi iesaistījušies sakaros ar Itālijas pirms latīņu kultūrām. Iespējams, tirgojoties ar varu, tās varēja nonākt kontaktā ar Uņetices, kurgānu kultūrām.
Mīnojieši baudīja bronzas laikmeta sasniegumus, bet ziemeļos esošās tautas bija aizkavējušās neolīta posmā Šai laikā bija sākusies indoeiropiešu virzība uz rietumiem. Ķelti jau bija apmetušies kontinenta vidusdaļā, migrācijas bija sākuši ģermāņi, balti. Iespējams, pirmie ieceļotāji no ziemeļiem jau bija sasnieguši Krētu.
Mikēniešu iebrukums
Mūsdienās visplašāk izplatīta ir hipotēze, ka Mīnojas civilizāciju pakļāva spēcīgākie kaimiņi — Mikēnas. Mikēnieši bija mūsdienu Grieķijas kontinentālās daļas — Peloponēsas iedzīvotāji ahaji (vai danaji), kas ieradušies Grieķijā no ziemeļiem vai ziemeļaustrumiem ap 2000.g. p.m.ē. — tātad nedaudz vēlāk nekā mīnojieši Egejas salās. Pirms mikēniešu ierašanās šo Grieķijas teritoriju apdzīvoja tās pirmiedzīvotāji — vecāka neolīta kultūra, kas tur, tāpat kā Egejas salās, bija pastāvējusi kopš ap 4000.g. p.m.ē. Viņi nebija grieķi, jo to valoda nepiederēja pie indoeiropiešu grupas. Mikēnieši pārņēmuši savā kontrolē Peloponēsas pussalas austrumu daļu starp Korintas līci un Argosas pilsētu nogalinot, padzenot vai pakļaujot senākos vietējos iedzīvotājus.
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka viena no varenākajām un labāk nocietinātajām ahaju pilsētām bijusi Mikēnas. Tā atradusies netālu no mūsdienu Grieķijas pilsētas Minaiki, Argosas līdzenumā. Ir zināms, ka Mikēnas pilsēta nodibināta 16. gadsimtā p.m.ē., aptuveni laikā, kad ēģiptieši veda asiņainas cīņas ar hiksu iekarotājiem, bet savus labākos ziedu laikus tā sasniegusi 14.—13. gadsimtā p.m.ē. — vēlīnā bronzas laikmetā. Ņemot vērā acīmredzami nozīmīgo Mikēnu lomu attiecīgajā Grieķijas civilizācijas attīstības posmā, to pieņemts saukt par Mikēnu civilizāciju.
Mikēniešu kultūras iezīmes
Mikēniešu valoda bija arhaiska grieķu valoda, rakstīta tā saucamajā lineārajā B veidā, kas atspoguļo grieķu valodu tās veidošanās sākuma posmā. Daži valodnieki uzskata, ka mikēniešu valoda bijusi lingvistiski tuva senās Kipras dialektiem. Ja tā tiešām ir, tas varētu liecināt, ka mikēniešiem varēja pastāvēt arī zināmas etniskas saites ar Levantu, kura ietekmē Kipra vienmēr atradusies. Šo salu, kas pēc platības ir trešā lielākā (9251 km2) Vidusjūrā, parasti pārvaldīja visas tās valstis, kas bija noteicošās Vidusjūras austrumu piekrastē.
Ienācējiem bija jau visai attīstīta podniecība, metalurģija un arhitektūra. Tomēr salīdzinājumā ar Krētas kultūru, mikēniešus drīzāk varēja pielīdzināt barbariem, jo, piemēram, māksla mikēniešiem ierodoties Peloponēsā, vēl bija ļoti zemā līmenī. Tikai vēlāk tirdzniecības sakaru attīstība ar Krētu spēcīgi ietekmēja arī Mikēnu kultūru. Tā rezultātā ap 1600. g. p.m.ē. Mikēnas kļuva par vienu no galvenajiem antīkās pasaules centriem.
Atšķirībā no jūras braucējiem un tirgotājiem — mīnojiešiem, Mikēnām bija izteikti militārs raksturs. Par to liecina stipri nocietinātās pilsētas, zīmējumi, kuros galvenie notikumi ir medības un karš. Mikēnu "militarizācija" tās vēlākā attīstības gaitā pat pastiprinājās. Mikēnieši, paši būdami izveicīgi kaujas ratu pielietošanas meistari un jātnieki, pārņēma no hetiem viņu augsti attīstīto militāro celtniecības un nocietināšanās mākslu. Līdz ar to mikēnieši drīz vien kļuva par ietekmīgāko militāro spēku visā tā laika Vidusjūras reģionā.
Starp 1600. un 1400.g. p.m.ē. attiecības starp Mikēnām un Krētu kļuva arvien saspringtākas, jo abas varas tiecās iegūt pilnīgu kontroli pār Vidusjūru. Mikēnas šo varu arī ieguva ap 1400.g. p.m.ē., pēc galvenā Krētas centra — Knosas nežēlīgas nopostīšanas. Mikēnas, gan iznīcināja Mīnoju kā civilizāciju, bet lielā mērā pārņēma tās kultūru. Līdz ar to arī kontinentālā Mikēnu Grieķija drīz vien kļuva par kultūras centru Eiropā, bet civilizācija kopumā atkal bija izdarījusi kārtējo soli tālāk Eiropā, ziemeļu un rietumu virzienā. Mikēnas pārņēma arī Mīnojas lomu Vidusjūras tirdzniecībā, kas jau ilgi pirms tam bija kļuvusi internacionāla.
Agrā bronzas laikmetā Mikēnas civilizācija sasniedza augstu attīstības pakāpi. Tās arhitektūrā vērojamas kā pašu mikēniešu senās tradīcijas, piemēram, nocietinājumu celtniecībā milzīgu, ciklopisku akmens bluķu izmantošana, kā arī freskas ēku apdarē un dažādi amatniecības un mākslas priekšmeti, kur vērojami arī Mīnojas un Levanta elementi.
Politekonomiskā vara Mikēnās balstījās uz pilsētām. Katru no tām pārvaldīja atsevišķs valdnieks. Lielākās pilsētas Mikēnu valdniekam bija vara arī pār pārējām pilsētām. Citiem vārdiem, Mikēnas bija tāda kā pilsētu federācija, bet to valdnieki — augstākā šīs federācijas kolektīvā pārvaldes institūcija ar Mikēnu pilsētas valdnieku kā tās priekšsēdētāju. Tādēļ Mikēnu valstī pastāvēja zināma politiskā vienotība, ko atzīmējuši arī senie hetu diplomātiskie pieraksti. Pārējā Mikēnu sabiedrības struktūra nav īsti skaidra izņemot to, ka tās zemāko kārtu veidoja par vergiem pārvērstie agrākie pamatiedzīvotāji. Nav šaubu arī par to, ka starp brīvajiem cilvēkiem — mikēniešiem un vergiem pastāvējusi liela sociālā stāvokļa un tiesību atšķirība.
Mikēnu noriets
Neskatoties uz ievērojamo militāro potenciālu un citiem sasniegumiem, arī Mikēnu civilizācija tomēr nepastāvēja ilgi. Lai gan mikēnieši pēc desmit gadus ilgas cīņas ap 1260.g. p.m.ē. ieņēma un sagrāva Troju Mazāzijā, ko savās poēmā Iliāda aprakstījis Homērs, sākās Mikēnu noriets. Trojas ieņemšana acīmredzot bija viens no kariem daudz garākā cīņu sērijā, kas risinājās 13 un 12. gadsimtā p.m.ē. visā Egejas reģionā. Arī starp pašām Mikēnu pilsētām sākās savstarpējas cīņas, kas mijās ar arvien biežākiem dažādu citu cilšu un tautu iebrukumiem, kas apmierinājās ar iegūto laupījumu un ne vienmēr apmetās iekarotajās vietās, bet vājināja un iznīcināja Mikēnu institucionālo struktūru. Arī Mikēnu pilsēta ap 1100.g. p.m.ē. gāja bojā ugunsgrēkā. Tādēļ jau 13. gadsimta p.m.ē. beigās Mikēnas kā vienota civilizācija pārstāja pastāvēt. Tā sadalījās atsevišķos savstarpēji nesaistītos reģionālos centros. Daudzas no Mikēnu pilsētām un veseli reģioni tika izpostīti. Tas gan nenozīmē, ka tur dzīvība vispār pārstāja pastāvēt. Tā turpinājās, tikai jau daudz zemākā līmenī. Atsevišķās vietās to iedzīvotāji bez manāmām progresīvām vai regresīvām izmaiņām turpināja veģetēt vēl vairākus turpmākos gadsimtus, pārdzīvojot neskaitāmus dažādu barbaru un laupītāju iebrukumus, galvenokārt no ziemeļiem.
Doriešu ierašanās
Viena no tautām, kura iebruka Mikēnās, bija dorieši. Arī šie iekarotāji ieradās no ziemeļiem, pametot savu sākotnējo mītnes zemi — kalnaino apvidu Epīru. Dorieši ne tikai piederēja pie indoeiropiešu valodu saimes, viņi etniski bija radniecīgi ahajiem — mikēniešiem un, jādomā, arī hetiem. Par savu galveno atbalsta punktu dorieši sākotnēji izvēlējās Argosu — vēlāko Spartu. Jau tās agrāko iedzīvotāju dzīves veidam bija raksturīgas militāras iezīmes, organizētība un stingra disciplīna, kas vēlākajā Spartā kļuva par tās politiskās organizācijas pamatu. Lai gan pirms iebrukšanas Mikēnās dorieši vēl atradās pirmatnējās kopienas attīstības līmenī, viņi izcēlās ar savu drošsirdību un karošanas mākslu. Šī iemesla dēļ un zināmā mērā arī vēsturiski viņus var uzskatīt par Hērakla pēctečiem.
Zonguldakas ils
Zonguldakas ils ir Turcijas ils.
Egejas civilizācija
Doriešu un Egejas kultūras sabrukums
Ilgstošā karadarbība Grieķijā un Egejas salās paralizēja arī tirdzniecību. To papildināja sirojošas jūras pirātu bandas (jūras ļaudis). Jūras ļaužu izcelšanās nav īsti skaidra. Saskaņā ar vienām liecībām, tie bijuši Korsikas, Sicīlijas un Sardīnijas pirātu bandas — ar citām — vairāku Vidusjūras austrumu piekrastes cilšu savienība. Katrā ziņā visā Egejas reģionā uz ilgu laiku iestājas juceklis, haoss — viena pēc otras daudzos karos tika izpostītas plaukstošās Egejas pilsētas. Doriešu iebrukums izjauca Mīnojas — Mikēnu kultūras iekšējo līdzsvaru un attīstību. Tā rezultātā ap 1200.g. p.m.ē. vai nedaudz vēlāk beidza arī pastāvēt Egeja kā patstāvīga civilizācija.
Tāpat kā Egejā, arī Mazāzijā beidza pastāvēt dzelzs laikmeta pionieri — kādreiz varenā hetu valsts, kas bija izveidojusies Mazāzijas centrālajā daļā. Sākotnēji hetu valstī iebruka jūras ļaudis. Tiem seko trāķieši, armēņi un frīģieši - Balkānu un Kaukāza tautas, kas arī tika ierautas lielā haosa mutuļos.
Pirmais Eiropas civilizācijas cikls līdz ar Egejas kultūras sabrukšanu bija noslēdzies. Šis cikls kultūrvēsturiskā un tehnoloģiskā izpratnē ir uzskatāms kā savdabīga pāreja no Āzijas uz Eiropas civilizāciju. Arī Grieķija, neskatoties uz t.s. helenizāciju, arī turpmāk saglabāja savas Levanta iezīmes, kas arī mūsdienās daudzos aspektos atgādina par Eiropas priekšvēsturi.
Montekarlo Masters
Montekarlo Masters ir ikgadējs tenisa turnīrs, kurš norisinās Montekarlo, Monako. Tas tiek rīkots jau kopš 1897. gada, bet kopš 1990. gada tas ir trešais no deviņiem ATP Masters sērijas turnīriem.
Dominiks Stross-Kāns
Dominiks Gastons Andrē Stross-Kāns (fr, izrunā: ; dzimis Neijī pie Sēnas, Francijā) ir franču ekonomists, jurists un politiķis, Francijas Sociālistu partijas biedrs. Laika posmā no līdz  bijis Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) izpilddirektors.
D. Stross-Kāns ir Parīzes politikas institūta ekonomikas profesors, tāpat laika posmā no 1997. līdz 1999. gadam bija Francijas finanšu un ekonomikas ministrs.
2011. gada maijā D. Stross-Kāns Nujorkā, ASV, tika arestēts par seksuālo uzmākšanos viesnīcas istabenei. Pašlaik viņš visas apsūdzības noliedz, taču nekavējoties atkāpās no SVF izpilddirektora amata. viņš tika atbrīvots par vienu miljonu ASV dolārus lielu drošības naudu.
Zviedrijas basketbola izlase
Zviedrijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Zviedriju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
Pašlaik (2021. gada augusts) Zviedrijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 57. vietu.
Eirodziesma 2007
Eirodziesma 2007 ir 52. starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase, kuras fināls notika 2007. gada 24. februārī Ventspilī, bet pusfināli — 27. janvārī un 3. februārī.
Melānija Udēna
Melānija Udēna (fr; dzimusi Marjetā, Džordžijas štatā, ASV) ir amerikāņu tenisiste. M. Udēnas labākais sasniegums WTA vienspēļu rangā ir 31. vieta, kas tika sasniegta. Ir uzvarējusi 3 ITF vienspēļu turnīros.
Eirodziesma 2007
Pasākuma organizētāji Latvijas Televīzija saņēma 106 dziesmu pieteikumus, no kurām 2006. gada 11. decembrī tika izvēlētas 20 pusfinālistes. No katra pusfināla finālā iekļuva 5 dziesmas. Finālā, gan pirmajā, gan otrajā kārtā, pārliecinoši uzvarēja grupa Bonaparti.lv ar dziesmu "Questa Notte".
Melānija Udēna
Grand Slam pamatturnīros M. Udēna startē kopš 2008. gada. Vislabāk viņai ir veicies ASV atklātajā čempionātā, kur viņa 2008. gadā tika līdz ceturtdaļfināla stadijai.
Aleksandrs Andrejevs
Aleksandrs Andrejevs (dzimis Rīgā) ir Latvijas bijušais hokejists (aizsargs).
Viens no "Latvijas Bērza" hokeja skolas audzēkņiem, kurš 1990. gadu vidū devās uz Ziemeļameriku un spēlēja tās zemākajās līgās. 1997. gada NHL draftā viņu izraudzījās Fīniksas "Coyotes" komanda ar kopējo 207. numuru.
Karjeras statistika
! Sezona !! Klubs !! Līga !! !! !!  !!  !!  !!  !!  !!  !!  !!
Iļja Proskurjakovs
Iļja Proskurjakovs (dzimis 1987. gada 21. februārī Surgutā) ir krievu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2020) Proskurjakovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas klubā Rīgas "Dinamo".
Spēlētāja karjera
Pirmo spēli "Metallurg" rindās Proskurjakovs aizvadīja jau 2004.—05. sezonā. 2006.—07. sezonā klubs izcīnīja Krievijas Superlīgas čempiones titulu, taču Proskurjakovs visas sezonas gaitā laukumā tā arī nebija devies. 2008.—09. sezonā, kas bija pirmā KHL sezona, viņš izcīnīja Alekseja Čerepanova balvu, kā līgas labākais jaunais spēlētājs. 2009.—10. sezonā Proskurjakovs tika atzīts par līgas septembra labāko vārtsargu. Ja 2009.—10. sezonā Proskurjakovs bija "Metallurg" pamatvārtsargs, spējot izkonkurēt Vasīliju Košečkinu, 2010.—11. sezonā pamatvārtsarga pienākumus komandā pildīja Georgijs Gelašvili.
Īsi pirms 2010.—11. sezonas transfēru logas aizvēršanas Proskurjakovs tika aizmainīts uz Maskavas CSKA vienību. 2011.—12. gada sezonu vārtsargs aizvadīja Čeļabinskas "Traktor" rindās, taču tad atgriezās CSKA. 2013.—14. gada sezonā dalīja spēles laiku vārtos ar Rastislavu Staņu, taču nākamās sezonas ievadā tika aizmainīts uz Vladivostokas "Admiral". 2015. gada maijā tika aizmainīts jau uz Ņižņijnovgorodas "Torpedo", tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas.
Sojuz TMA-11
Nolaišanās
Nolaišanās notika. Nolaišanās notika pa ballistisko trajektoriju, tās laikā kosmonauti piedzīvoja desmitkārtīgu pārslodzi. Nolaižamā aparāta lūka un sakaru antena bija apdegusi, kas norādīja uz to, ka aparāts atmosfērā bija iegājis ar lūkas galu pa priekšu. Tas bija noticis tādēļ, ka dzinēju nodalījums nebija pilnībā atdalījies no nolaižamā aparāta, kā dēļ kapsula nevarēja ieņemt pareizo stāvokli, ieiejot atmosfērā, lai veiktu aerodinamisko nolaišanos.
Pelēkā tintene
Pelēkā tintene (Coprinopsis atramentaria, agrāk Coprinus atramentarius) ir ēdama tinteņu ģints bazīdijsēne. Tā ir ļoti bieži sastopama Eiropā un Ziemeļamerikā mežos, parkos, dārzos un ceļmalās.
Sēne ir indīga, lietojot to kopā ar alkoholu. Tā iedarbojas līdzīgi disulfirāmam (viela, ar ko ārstē alkoholismu), izraisot nelabumu, vemšanu, sirdsdarbības traucējumus, drebuļus un citus drudzim līdzīgus simptomus 5—10 minūtes pēc tam, kad ir iedzerts alkohols. Šī mijiedarbība ar alkoholu var notikt pat trīs dienas pēc sēnes ieēšanas.
BitTorrent
BitTorrent ir vienādranga failu izplatīšanas protokols, kā arī brīvprogramma, kas realizē šo protokolu. Protokolu sākotnēji izstrādāja programmētājs Brems Kohens, bet nu to uztur BitTorrent Inc. BitTorrent tika izstrādāts lai lielam cilvēku lokam varētu izplatīt lielus datu apjomos, neskatoties uz servera jaudas un Interneta pieslēguma joslas platuma ierobežojumiem. Pēc atsevišķu pētījumu datiem, BitTorrent šobrīd sastāda aptuveni 35 procentus no visas datu plūsmas Internetā.
Protokola darbības princips
Pirms lejupielādes uzsākšanas klients pieslēdzas BitTorrent trakerim (lietojot HTTP protokolu) un no tā iegūst visu citu klientu, kuriem ir vajadzīgais fails vai tā daļas, IP adreses. Pēc tam jau klienti slēdzas viens pie otra (izmantojot TCP vai UDP protokolus) un apmainās ar trūkstošajām faila daļām bez trakera līdzdalības. Efektīvai BitTorrent tīkla darbībai ir nepieciešams, lai pēc iespējas lielākam skaitam klientu būtu atļauti ienākošie savienojumi (kurus bieži vien bloķē ugunsmūris).
Sākumā tiek izveidots pārsūtāmā faila (vai failu) apraksta (metadatu) fails. Pārsūtāmos datus sadala fiksēta izmēra (32KiB līdz 4MiB) gabalos, kur katram no šiem gabaliem aprēķina kontrolsummu (izmantojot jaucējfunkciju). Lielus gabala izmēru lieto, ja ir jāpārsūta ļoti lieli faili, jo tad var samazināt metadatu faila izmērus, vai arī ja lieto ļoti ātru datortīklu, kur samazināta procesora noslodze ir svarīgāka par atsevišķu bojātu gabalu pārsūtīšanu. Metadatu (jeb .torrent fails, pēc izplatītākā faila paplašinājuma) fails satur visu pārsūtāmā faila gabalu kontrolsummas (un gabala sākuma attālumu no faila sākuma). Ja ir jāpārsūta vairākus failus, tad izveidojot .torrent failu tos apstrādā kā vienu lielu failu (šādā veidā vairāki mazi faili var būt daļa no viena gabala). Metadatu fails satur arī pārsūtāmā faila vārdu un trakera adresi. Visiem lietotājiem, kas lejuplādē vai augšuplādē kādā metadatu failā aprakstītos datus ir jābūt pieejamam attiecīgajam metadatu (.torrent) failam. Šos failus parasti izplata attiecīgo trakeru mājaslapās, lai arī ir iespējamas citas metodes.
1905. gads
1905. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
European Hit Radio Top 100 (2006)
Šis ir European Hit Radio 2006. gada noslēguma Top 100. Topu vadīja raidījuma vadītājs Roberts Lejasmeijers.
Top 100 sastādīšanas princips
European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 100.
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Šarūns Jasikēvičs
Šarūns Jasikēvičs (lt; dzimis Kauņā, PSRS) ir bijušais profesionāls lietuviešu basketbolists, spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā, bijušais Lietuvas basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) ir Spānijas līgas kluba FC Barcelona galvenais treneris.
Trīs sezonas ir spēlējis NBA līgā. Kopā ar Lietuvas izlasi izcīnījis bronzas medaļu, zeltu 2003. gada un bronzu 2007. gada Eiropas čempionātos. 2003. gadā tika atzīts par turnīra vērtīgāko spēlētāju.
Kauņas "Žalgiris" - Trenera asistents no 2014.gada līdz 2016.gadam, Galvenais treneris, no 2016. gada līdz 2020.gadam.
FC Barcelona - Galvenais treneris no 2020.gada.
965. gads
965. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Johans Freitāgs fon Loringhofe
Johans Freitāgs fon Loringhofe (vācu: Johann Freitag von Loringhofe, latīņu: Johannes Freytag) bija Livonijas ordeņa mestrs 1483.—1494.26.V.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1430. gadu Lēringhofā pie Datelnas (Löringhoff bei Datteln) Vestfālenē. 1472. gadā kļuva par Rēveles komturu, bet 1483. gadā viņu ievēlēja par Livonijas ordeņa mestru. 1489. gadā pēc viņa ieteikuma par ordeņa Livonijas ordeņa landmaršalu tika ievelēts Valters fon Pletenbergs, kas 1491. gadā pie Bukultu pils pieveica Rīgas pilsētas karaspēku. Valmieras landtāgā parakstīja miera līgumu ar Rīgu. 1493. gada 13. martā ordeņa mestrs Johans noslēdza miera līgumu ar Maskaviju uz 10 gadiem, un krievi atsacījās no okupētājām Latgales zemēm.
Miris 1494. gada 26. maijā Cēsīs, apglabāts Cēsu Sv. Jāņa baznīcā.
Desmit baušļi
Desmit baušļi jeb dekalogs (ivr. עשרת הדברות — aseret-a-dibrot, bur. "desmit izteikumi"; sengr. δέκα λόγοι — dekalog, burt. "desmitvārdi") — 10 ticības pamatdogmas jūdaismā un kristietībā, kurus, saskaņā ar Bībeles Veco Derību (2. Mozus 34:28) pravietim Mozum devis Dievs Sinaja kalnā, iegravētus 2 akmens plāksnēs, lai dotu senebrejiem ticības pamatu.
Atšķirības
Jūdaisma un kristīgajā tradīcijās šie 10 baušļi atšķiras. Saskaņā ar ebreju tradīciju pirmais bauslis ir 20:2, bet otrais bauslis ir 20:3, savukārt kristīgā tradīcija par pirmo bausli uzskata 20:3, bet 20:2 uztver kā ievadu. Lielākā daļa protestantu Baznīcu, kā arī Pareizticīgā un Grieķu-Katoļu Baznīcas, tāpat kā ebreju tradīcijā, dala 20:3-6 divās daļās, uzskatot pirmās rindas par pirmo bausli, bet pārējās — par otro. Romas katoļu un luterāņu Baznīcas dala divās daļās desmito (pēc ebreju tradīcijas) bausli: "Tev nebūs iekārot sava tuvākā namu" uzskatot par devīto bausli, bet tālāko — par desmito. Neša papirusā baušļu uzskaitījums vairākās vietās atšķiras no ebreju tradīcijas.
Savukārt par atsevišķiem baušļiem tiek uzskatīti divi 17. panta izteikumi, nošķirot mājokļa iekārošanu (mantkārību, skaudību) un dzīvas radības iekārošanu (pamatā — seksuālu iekāri). Jāpiezīmē, ka arī pantu sadalījums sākotnējā Bībeles tekstā nav bijis. Sadalījums pantos tika standartizēts tikai 900.gadā.
Katoļu un luterāņu versija veidota tā, lai katehētam to būtu vieglāk iegaumēt un no atmiņas pateikt. Sīkāki paskaidrojumi par baušļu jēgu un nozīmi ir izklāstīti Katehismā.
Krievijas Pareizticīgo Baznīcas versija
Baznīcslāvu valodā:
Romas Masters
Romas Masters ir ikgadējs tenisa turnīrs, kurš norisinās Romā, Itālijā. Turnīrs tiek rīkots kopš 1930. gada. Tiesa, līdz 1934. gadam tas norisinājās Milānā, bet no 1936. līdz 1949. gadam netika rīkots. Kopš 1990. gada tas ir ceturtais no deviņiem ATP Masters sērijas turnīriem. WTA tūres kalendārā tas ir 1. kategorijas turnīrs.
Daudzi uzskata, ka Romas Masters ir otrs prestižākais tenisa turnīrs, kurš tiek aizvadīts uz māla seguma. Pats prestižākais esot Roland Garros.
Kukaiņi
Kukaiņi (Insecta) ir posmkāju tipa (Arthropoda) klase ar pasaulē vislielāko sugu daudzveidību. Tiek uzskatīts, ka pasaulē ir no 6 līdz 10 miljoniem kukaiņu sugu. Pazīstamākie ir tauriņi, vaboles, mušas, skudras un bites. Kukaiņi izplatīti visā pasaulē un ir sastopami visdažādākajos biotopos. Zinātni, kas pēta kukaiņus, sauc par entomoloģiju. Tie radušies laika periodā starp devonu un karbonu, pirms vairāk nekā 350 miljoniem gadu.
Tie galvenokārt ir sauszemes dzīvnieki, kas elpo ar trahejām vai salīdzinoši neliela daļa caur ķermeņa virsmu. Vairākas kukaiņu grupas pielāgojušās dzīvei ūdenī, tomēr tikai dažu grupu kāpuri spēj uzņemt ūdenī izšķīdušo skābekli. Kukaiņi ir vienīgie bezmugurkaulnieki, kuru vairākums spēj lidot. Dažām augstāko kukaiņu grupām, piemēram, blusām un utīm, parazitārā dzīves veida dēļ spārni ir izzuduši.
Sistemātikas izmaiņas
Visi kukaiņi pieder seškāju apakštipam (Hexapoda) un tiem ir trīs pāri kāju. Alternatīvās (novecojušās) sistemātikās kukaiņu klase pieder traheātu apakštipam (Tracheata). Saskaņā ar jaunāko sistemātiku kukaiņu klases sinonīms ir kailžokleņi (Ectognatha), kas kādreiz tika uzskatīta par kukaiņu apakšklasi. Otra kādreizējā apakšklase — segžokleņi (Entognatha) mūsdienās tiek sistematizēti kā kukaiņu māsas taksons — segžokleņu klase.
Latvijā
Latvijā konstatētas apmēram 10 000—15 000 kukaiņu sugas, bet, iespējams, to ir daudz vairāk. Latvijā sastopamas 23 dažādu kārtu kukaiņi — zvīņenes, viendienītes, spāres, strautenes, spīļastes, prusaki, taisnspārņi, ķērpjutis, dzīvniekutis, tripši, blaktis, cikādes, augutis, vaboles, tīklspārņi, kamielīši, dūneņes, knābjgalvji, makstenes, tauriņi, divspārņi, blusas un plēvspārņi. Latvijas teritorijā aizsargājamas ir apmēram 150 kukaiņu sugas.
Morfoloģija un fizioloģija
[[Attēls:Insect anatomy diagram.svg|right|320px|thumb| A- Galva B- Krūtis C- Vēders
<div style=""> 1. taustekļi
2. vienkāršās acis (apakšējās)
3. vienkāršās acis (augšējās)
4. saliktās acis
5. smadzenes (smadzeņu ganglijs)
6. protorakss
7. muguras asinsvads (aorta)
8. trahejas kanāls
9. mezotorakss
10. metatorakss
11. priekšspārni
12. pakaļspārni
13. gremošanas trakta vidējā daļa (vēders)
14. muguras asinsvads (sirds)
15. olnīcas
16. gremošanas trakta beigu daļa (zarna, taisnā zarna)
17. anālā atvere
19. nervu horda (vēdera gangliji)
20. malpīgi vadi
21. pēdas mezgls
22. nagi
23. pēda
24. stilbs
25. ciska
26. ciskas grozītājs
27. gremošanas trakta priekšējā daļa (muskuļkuņģis)
28. krūšu gangliji
29. gūžas un ciskas savienojums
30. siekalu dziedzeris
31. zemrīkles ganglijs
32. mute ]]
Kukaiņiem ir segmentēts ķermenis, kas sastāv no trīs daļām: galvas, krūtīm un vēdera. To balsta eksoskelets, kas ir ciets ārējs apvalks un kas sastāv galvenokārt no hitīna. Trīs kāju pāri atrodas krūšu nodalījumā. Pie otrā un trešā krūšu segmenta parasti ir pa pārim spārnu, bet kukaiņiem var būt arī tikai viens pāris spārnu vai neviens. Kukaiņi ir vienīgie aktīvi lidojošie bezmugurkaulnieki. Elpošana notiek caur trahejām vai arī ar visa ķermeņa virsmu. Tiem kukaiņiem, kas elpo ar visu ķermeņa virsmu, ir gāzu caurlaidīga virsma, un to izplatība ir ierobežota ar mitra klimata apstākļiem. Tie pārsvarā sastopami augsnē vai pūstošu organismu atliekās. Caur trahejām elpojošajiem kukaiņiem to virsma ir gāzu necaurlaidīga, un tie var dzīvot arī sausos apstākļos. Šīs grupas kukaiņi ir izplatījušies pa visu zemeslodi, piemērojoties visdažādākajiem apstākļiem.
Galva
Galva atrodas ķermeņa priekšgalā. Tā izveidojusies, priekšējiem ķermeņa posmiem saaugot un saplūstot cietā galvas kapsulā. Tā satur lielāko daļu maņu orgānu (taustekļus, vienkāršās acis, saliktās acis un muti).
Galvas iekšienē ir smadzenes (smadzeņu ganglijs). Galvas sānos ir divas lielas saliktās acis jeb fasetacis. Starp saliktajām acīm galvas kapsulas virspusē var būt 1—3 sīkas vienkāršās acis jeb actiņas. Lielākoties kukaiņiem acis ir labi attīstītas, taču ir arī īpatņi ar vāji attīstītām acīm un pat bez tām. Starp saliktajām acīm atrodas viens pāris taustekļu. Pēc formas izšķir sarveida, zāģveida, spalvveida, elkoņveida, ķemmveida un diegveida taustekļus. Uz tiem atrodas receptori, kas uztver kairinājumus.
Galvas apakšpusē vai priekšpusē ir mute. Mutes orgāni atkarībā no kukaiņa dzīves veida ir specializēti un dažādi veidoti. Izšķir četrus galvenos mutes tipus: grauzējtipa, sūcējtipa, dūrējsūcējtipa un laizītājtipa. Grauzējtipa orgāni piemēroti cietas barības sasmalcināšanai. Šāda mute ir vabolēm, spārēm un prusakiem. Sūcējtipa orgāni izveidojušies kukaiņiem, kas pielāgojušies šķidras barības sūkšanai. Tie barību iesūc mutē ar snuķi, piemēram, tauriņi. Līdzīgi mutes orgāni ir arī dūrējsūcējtipa kukaiņiem, kas sūc dzīvnieku asinis vai augu sulu. Tikai atšķirībā no sūcējtipa kukaiņiem tie spēj pārdurt dzīvnieku ādu vai augu virsējo kārtu. Šāda mute ir odiem, blaktīm, laputīm un cikādēm. Ceturtais mutes orgānu tips ir laizītājtipa. Kā jau nosaukums norāda, šie kukaiņi barības vielas uzlaiza. Raksturīgs mušām.
Krūtis
Krūtis (torakss) sastāv no 3 posmiem — priekškrūtīm (protoraksa), viduskrūtīm (mezotoraksa) un pakaļkrūtīm (metatoraksa, vislielākais no visiem posmiem). Katrā krūšu posmā izšķir muguras, vēdera un divas sānu daļas. Katrs posms iezīmēts ar starpposmu šuvi. Pie katra krūšu posma ir viens pāris kāju, un vairākumam kukaiņu pie viduskrūtīm un pakaļkrūtīm pa vienam pārim spārnu (priekšspārni un pakaļspārni). Krūtīs atrodas arī cauruļveida asinsvads, kurā plūst bezkrāsaina vai zaļgandzeltena hemolimfa.
Kāja sastāv no gūžas, viena vai diviem skriemeļiem, ciskas, stilba un pēdas. Pēdai var būt līdz 5 posmiem. Pēdas pēdējā posmā parasti ir divi nagi, retāk viens vai neviens. Kāju posmi, tāpat kā mutes orgāni, atkarībā no to īpašajām funkcijām ir stipri modificēti. Izšķir vairākus kāju veidus: ejkājas, skrejkājas, lēcējkājas, racējkājas un airkājas. Ejkājas — paīsas, ar īsiem un platiem pēdas posmiem. Tādas, piemēram, ir lapgraužiem. Skrejkājas — slaidas, ar garām pēdām, piemēram, skrejvabolēm, prusakiem. Lēcējkājas — labi attīstītas ar resnām ciskām un gariem stilbiem, piemēram, sienāžiem. Racējkājas — īsas, platas ciskas un stilbi ar zobainu malu, piemēram, racējcirceņiem. Airkājas jeb peldkājas — stilbi un pēdas posmi paplatināti, pēdas ar bieziem, gariem sariem. Tādas kājas ir airvabolēm. Reizēm kukaiņu kājas ir pielāgotas īpaša uzdevuma veikšanai, piemēram, bitēm pakaļkājas piemērotas ziedputekšņu ievākšanai un nešanai.
Katrs kukaiņa spārns sastāv no divām membrānām. Starp augšējo un apakšējo membrānu ir dobums. Spārnu dobums savienots ar ķermeņa dobumu, tajā atrodas nervi un trahejas. Spārnam izšķir četras daļas: pamatni (daļa, kas pievienota krūtīm), priekšmalu (mala, kas lidojumā vērsta uz priekšu), pakaļmalu un galotni. Spārnu vēzienu skaits vienā sekundē dažādiem kukaiņiem var būt ļoti dažāds: no 5 vēzieniem tauriņiem līdz 600 vēzieniem odiem.
Vēders
Vēders ir lielākā no visām ķermeņa daļām un parasti sastāv no 6 līdz 11 posmiem, kurus vienu no otra nodala membrāna. Dažiem kukaiņiem posmi ir saauguši kopā vai tie ir samazināti, piemēram, plēvspārņiem un divspārņiem ir tikai 4 vai 5 posmi. Pie vēdera daļas ekstremitāšu nav. Toties pie vēdera pēdējiem posmiem var būt dažādi piedēkļi, piemēram, dzelonis. Vēderā atrodas lielākā daļa no kukaiņa elpošanas sistēmas un gremošanas sistēmas, kā arī vairošanās orgāni.
Eksoskelets
Kukaiņu ķermeni aptver eksoskelets jeb divslāņaina kutikula (epikutikula un prokutikula). Epikutikula ir plāns, vaskains, ūdensdrošs kukaiņa virsmas ārējais slānis, kurš nesatur hitīnu. Prokutikula ir eksoskeleta apakšējais slānis, kas galvenokārt sastāv no hitīna un ir daudz biezāks par epikutikulu. Arī prokutikulai izšķir divus slāņus: ārējo slāni — eksokutikulu un iekšējo slāni — endokutikulu. Izturīgā un elastīgā endokutikula veidota no vairākām šķiedrveida hitīna kārtām un olbaltumvielām, kas savstarpēji vairākkārtīgi pārklājas, līdzīgi sviestmaizei. Toties eksokutikula ir neplastiska un cieta. Daudziem kukaiņiem ar mīkstu ķermeni eksokutikulas slānis ir ļoti plāns, īpaši to kāpura stadijā. Spārni, ja tādi ir, piestiprināti ar muskuļiem pie eksoskeleta. Tie spēj daudzkārtīgi sarauties, atsaucoties tikai uz vienu nervu impulsu. Tādējādi spārnu vēzienu skaits sekundē daudzkārtīgi pieaug.
Uz kutikulas virsmas var būt sīki matiņi, sariņi, zvīņas, u. c. veidojumi, kuriem var būt ļoti dažādas funkcijas. Kutikulā atrodas pigmenti, kas parasti nosaka kukaiņa krāsu.
Maņu orgāni
Maņu orgāni kukaiņiem ir ļoti daudzveidīgi un sarežģīti. Ožas un taustes orgāni galvenokārt atrodas uz taustekļiem, garšas orgāni — mutes tuvumā un uz mutes orgāniem. Dzirdes orgāni atrodas uz spārniem vai priekškāju stilbiem. Dažiem kukaiņiem ir īpaši skaņrades (stridulācijas) orgāni. Sienāžiem un racējcirceņiem šie orgāni atrodas uz priekšspārniem, siseņiem uz pakaļkāju ciskām un priekšspārniem.
Īpaši komplicēti ir redzes orgāni, galvenokārt saliktās acis jeb fasetacis. Tās sastāv no daudzām vienkāršām acīm — omatīdijām. Fasetacs sniedz tiešu attēlu, kas attēlojas kā mozaīka. Acis var būt dažāda lieluma. Lielākā daļa kukaiņu, izņemot dažas siltumnīcu sienāžu dzimtas (Rhaphidophoridae) sugas, spēj atšķirt gaismu no tumsas. Daudzas sugas spēj noteikt pat visniecīgākās kustības. Daļa kukaiņu spēj atšķirt krāsas. Tie uztver galvenokārt zaļgandzeltenos un zilos toņus. Atšķirībā no cilvēka, tie redz arī gaismas spektra ultravioleto un infrasarkano daļu.
Omatīdijas virsma ir sešstūraina lēca, zem kuras ir otra koniska lēca. Gaismai ieejot omatīdijā, tā ar lēcām tiek sakoncentrēta centrālajā struktūrā, kur apgrieztais attēls attīstās gaismu jutīgās šūnās. Pigmentu šūnas neļauj iekļūt gaismai no citām omatīdijām. Redzes nerva šķiedras nodod katras omatīdijas informāciju smadzenēm, kur tā tiek pārveidota vienā kopējā attēlā, kas atspoguļo ārpasauli.
Gremošana
Gremošanas orgānu funkcijas veic trīsdaļīgs gremošanas trakts, kas stiepjas cauri visam ķermenim līdz anālajai atverei. Katrai trakta daļai (priekšējai, vidus un beigu daļai) ir atšķirīga funkcija. Priekšējā daļa sastāv no mutes orgāna, barības vada un muskuļkuņģa. Vidusdaļa ir paplašināts zarnas posms, kurā notiek galvenā barības sagremošana, bet beigu daļa ir taisnā zarna un anālā atvere. Kukaiņiem ir arī siekalu dziedzeri, kas parasti atrodas krūtīs. Siekalu kanāls savieno dziedzeri ar siekalu kanāla atvērumu aiz rīkles apakšējās daļas (hypopharynx). Kustinot muti, kukainis samaisa siekalas ar barību. Šāda ar siekalām sajaukta barība nonāk mutē, kur uzsākas barības šķelšana. Dažiem kukaiņiem, piemēram, mušām ir papildu gremošanas process — mušas izspļauj siekalas uz barības, lai tā sāktu sadalīties, pirms tā nonāk mutē.
Kukaiņu gremošanas sistēma, tāpat kā mutes orgāni, ir atkarīga no tā, ar ko kukainis barojas. Kukaiņiem, kas barojas ar cietu barību, norītā barība vispirms nonāk barības vadā, pēc tam muskuļkuņģī. Kuņģī atrodas hitīna zobiņi, kas kalpo barības saberšanai. Sasmalcinātā barība nonāk barības trakta vidējā daļā, kur tā tiek pilnīgi sagremota. Nesagremotās barības atliekas nonāk taisnajā zarnā un tiek izvadītas ārā.
Daudzi kukaiņi ir augēdāji (fitofāgi) vai dzīvnieku izcelsmes barības ēdāji (zoofāgi). Taču ir arī kukaiņi visēdāji, kas izmanto gan augu, gan dzīvnieku izcelsmes barību. Zoofāgus var iedalīt plēsīgajos kukaiņos, asinssūcējos, un parazītos. Pie pirmajiem pieder, piemēram, spāres un skrejvaboles, pie otrajiem dūrējutis un dunduri, savukārt pie trešajiem kāpurmušas un jātnieciņi.
Elpošana un asinsrite
Kukaiņiem, lai arī tie elpo gaisu, nav plaušu, un elpošanas orgānu funkcijas veic iekšēja kanālu (traheju) un dobumu sistēma, caur kuru skābeklis vienkārši izplatās un uzsūcas ķermenī vai arī skābeklis tiek aktīvi pa trahejām sūknēts tieši uz orgāniem, izmantojot muguras asinsvada pulsāciju.
Tā kā skābeklis tiek novadīts uz orgāniem tiešā veidā, asinsrites sistēma netiek izmantota kā skābekļa nesējs un ir ievērojami samazināta. Asinsrites sistēmai nav artēriju un vēnu, un tā sastāv tikai no viena caurumota muguras kanāla (asinsvada), kas peristaltistiski pulsē. Kanāls vēdera daļā atbilstoši posmiem sadalās kambaros, kuru sienās atrodas vārstuļi — ostijas. Šī kanāla daļa izpilda kukaiņa sirds funkcijas. Otrs kanāla gals atgādina aortu (galvas virzienā). Caur ostijām hemolimfa no ķermeņa dobuma ieplūst sirdī un tās pulsācijas dēļ plūst galvas virzienā. Hemolimfa transportē tikai barības vielas.