cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaķis
Kažoka kopšana
Kaķa apmatojums aug visu gadu, taču pavasarī un rudenī pastiprināti tiek mesta spalva. Šajā laikā kaķis jāsukā, lai palīdzētu atbrīvot kažoku no vecās vilnas. Garspalvainos kaķus jāķemmē katru dienu, bet īsspalvainos — aptuveni reizi nedēļā. Regulāra kaķa apmatojuma kopšana var palīdzēt pamanīt, ja kaķim ir parazīti vai kādas problēmas ar ādu vai apmatojumu.
Vannošana
Lai gan daudziem kaķiem ūdens nepatīk, tos reizēm nepieciešams mazgāt, īpaši tīršķirnes kaķus pirms piedalīšanās izstādē. Ja kaķēnus jau no mazotnes pieradina pie šīs procedūras, tad tie vannošanos spēj paciest diezgan labi. Kaķi jāmazgā siltā ūdenī un pēc mazgāšanas kaķa spalva pēc iespējas ātrāk jāizžāvē un dzīvnieks jātur siltumā.
Slimības
Dažkārt kaķi tiek uzskatīti par otršķirīgiem mājdzīvniekiem, tādēļ bieži vien to saimnieki neveic tiem vakcinācijas. Kaķi slimo ar dažādām slimībām, kas var būt bīstamas ne tikai kaķiem, bet arī to saimniekiem. Dažas no kaķu slimībām ir šādas: trakumsērga (Rabies, Lysa), kaķu panleikopēnija (FPV), kaķu herpesvīrusa infekcija jeb vīrusa rinotraheīts (FHV), kaķu kaliciviroze (FCV), kaķu koronavīrusa (FCoV) izraisītais kaķu infekciozais peritonīts, kaķu leikēmija (FeLV), kaķu imūndeficīta sindroms (FIV), hlamidioze un dažādas dermatofitozes. Bīstamākā no šīm slimībām ir trakumsērga, tādēļ Latvijā trakumsērgas apkarošanas instrukcija paredz katru gadu veikt vienu obligātu kaķu vakcināciju pret to.
Kaķi mitoloģijā
Daudzu tautu kultūrās kaķiem piemīt deviņas dzīvības (dažreiz septiņas). Senajā Ēģiptē kaķi bija svēti dzīvnieki, kuri pat tika pielūgti. Iespējams, tie tika pielūgti, jo kaķi veiksmīgi tika galā ar pelēm, kas apdraudēja labības krājumus klētīs. Ēģiptieši nakts, auglības un bērnu radīšanas dievieti Bastu attēloja ar kaķa galvu. Ja izcēlās ugunsgrēks, tad ēģiptieši vispirms izglāba kaķus un tikai tad devās dzēst ugunsgrēku. Kaķa nāvi viņi ļoti pārdzīvoja. Ēģiptieši pēc kaķa nāves noskuva sev matus un uzacis. Savukārt kaķa nogalināšana, pat ja tā bija nejauša, tika sodīta ar nāvi. Mirušos dzīvniekus viņi balzamēja un apbedīja no zelta un sudraba veidotās kastēs, kuras bagātīgi rotāja ar dārgakmeņiem. Kaķu pielūgsme Ēģiptē beidzās aptuveni pirms 700 gadiem, kad kaķu pielūdzējus sāka vajāt viduslaiku Baznīca.
Savukārt austrumos musulmaņi vienmēr ir godājuši kaķus. Arī Japānā kaķi ir iekarojuši vispārēju atzinību, jo tie tika galā ar pelēm, kuras savukārt iznīcināja zīdtauriņus.
Kaķis māņticībā
Arī māņticībā kaķis bieži figurē. Visbiežāk ir dzirdēts par melnu kaķi, kas šķērso ielu, un gājēju, kas pa to iet, piemeklēs nelaime.
Kaķi daiļliteratūrā
Kaķis bieži vien ir sastopams tēls daiļliteratūrā, piemēram, Kārļa Skalbes literārajā pasakā "Kaķīša dzirnavas", Šarla Pero pasakā "Runcis zābakos" vai arī kaķis Behemots Mihaila Bulgakova romānā "Meistars un Margarita".
Imperators
Monarhijā gan imperators, gan karalis ir valsts valdnieki ar visaugstāko varu, bet šī vara katram titulam tomēr var atšķirties, piemēram, impērijā var ietilpt karaļvalstis, un šādā gadījumā imperators pārvalda visu impēriju, kamēr karaļi valda mazākās karalistēs impērijas ietvaros. Kā piemēru šādam gadījumam var minēt Svēto Romas impēriju. Tomēr šāds dalījums starp imperatoru un karali nav viennozīmīgs. Ir daudzi gadījumi, kad lielas karaļvalstis tiek sauktas par impērijām un tās pārvalda karalis vai karaliene, nevis imperators. Kopš 1979. gada pasaulē ir tikai viena valsts, kuras līderis ir ar titulu ‘imperators’, tas ir, Japānas imperators (tenno).
Vēsture
Sākotnēji, Romas Republikā, ar šo vārdu apzīmēja katru, kuram piešķirta augstākā militārā, tiesu vai administratīvā vara — konsulus, pretorus, diktatorus un tā tālāk. Sākot ar Romas valdnieku Oktaviānu Augustu (27. g.p.m.ē. — 14. g.m.ē.) imperatora statuss atbilst monarha statusam. Kopš imperatora Diokletiana (284—305) pār impēriju valdīja divi imperatori ar titulu „augusts“ (augustus), bet to līdzvaldītāju tituls bija „cēzars“ (la, no Gaja Jūlija Cēzara vārda).
Ķeizars
Grieķiski imperators tika dēvēts par ķeizaru (el). Šis nosaukums pārgāja arī ģermāņu valodās (de, da un tamlīdzīgi). Pēc Konstantinopoles krišanas arī osmāņu sultāni kā vienu no saviem tituliem lietoja Kaiser-i-Rum (‘Romas imperators’). No ģermāņu valodām vārds ‘ķeizars’ ieviesās arī latviešu un Baltijas somu valodās (et, fi), kurās tas tika lietots arī Krievijas imperatoru apzīmēšanai, bet Baltijas pārkrievošanas laikā latviešu valodā pamazām ieviesās vārds „cars“.
Cars
Rietumslāvu valodās un ungāru valodā imperatora tituls saglabāja sākotnējo formu (cs, pl, hu, sk), bet dienvidslāvu un austrumslāvu valodās kopš 9. gadsimta pārveidojās par vārdu ‘cars’ (цр) (bg, hr, ru). Krievu valodā līdz 15. gadsimtam par cariem dēvēja Zelta Ordas lielhanus.
Citu valdnieku tituli
Ērtības labad vēstures literatūrā bieži par ‘imperatoru’ pieņemts dēvēt citu civilizāciju impēriju valdniekus, kuru tituli oriģinālvalodā ir citi, taču semantiski pēc statusa līdzvērtīgi šim apzīmējumam, piemēram, persu šahanšahs, ķīniešu huandi, japāņu tenno, osmāņu sultan, etiopiešu negus un citi.
Sakramento
Sakramento (en) ir pilsēta ASV, Kalifornijas štata centrālajā daļā Centrālajā ielejā pie Sakramento upes. Štata galvaspilsēta un pēc 2007. gada datiem septītā lielākā štata pilsēta. Savukārt kopā ar priekšpilsētām Sakramento aglomerācijā dzīvo vairāk kā 2 miljoni cilvēku un tā ir ceturtā lielākā štatā (aiz Losandželosas, Sanfrancisko un Sandjego aglomerācijām).
Pilsētu 1839. gadā dibināja šveiciešu imigrants Džons Saters (John Sutter). Kalifornijas zelta drudža laikā pilsēta kļuva par štata galveno transporta mezglu — telegrāfa, Poniju ekspreša (Pony Express) un Pirmā transkontinentālā dzelzceļa (First Transcontinental Railroad) galapunktu.
Pilsētas pazīstamākā sporta komanda ir NBA basketbola komanda Sakramento "Kings".
Cilvēki
Sakramento dzimuši:
28. aprīlis
28. aprīlis ir gada 118. diena pēc Gregora kalendāra (119. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 247 dienas.
Vārda dienas
Gundega, Terēze
Dītrihs
Dītrihs vai Dītriha var būt:
uzvārds (siev. dz. Dītriha):
Maksims Gorkijs
Aleksejs Peškovs (ru, dzimis, miris ), plašāk pazīstams kā Maksims Gorkijs (Максим Горький), bija krievu rakstnieks, sociālistiskā reālisma literatūras žanra dibinātājs un politiskais aktīvists. Viņš bija pirmais Padomju Savienības Rakstnieku savienības prezidents. Tulkojumā no krievu valodas rakstnieka pseidonīms Горький nozīmē "rūgts", kas pēc paša rakstnieka teiktā raksturo nabadzību un grūtos dzīves apstākļus, ko viņš piedzīvojis bērnībā.
Maksims Gorkijs bija krāsotāja dēls. Jaunības dienās ir bijis kuģa pavārs, maiznieks, dārznieks un norakstītājs pie advokāta. Viņam bija tieksme klaiņot. Gorkijs apbraukāja visu Krieviju, strādādams dažādus gadījuma darbus un satiekoties ar dažādu šķiru cilvēkiem. Šo dzīves pieredzi viņš aprakstīja savos pirmajos darbos. 1892. gadā iespieda pirmo Gorkija stāstu Макар Чудра. Pēc tam viņa darbus sāka publicēt avīzēs. 1906. gadā Gorkijs bija spiests emigrēt, jo bija iesaistījies 1905. gada revolūcijā. Līdz 1913. gadam viņš nodzīvoja Itālijai piederošajā Kapri salā, arī no 1921. līdz 1929. gadam dzīvoja ārzemēs. 1932. gadā rakstnieka dzimtā pilsēta Ņižņijnovgoroda tika nosaukta par Gorkiju. Pilsēta šo nosaukumu saglabāja līdz 1991. gadam. Gorkijs nomira 1936. gadā mīklainos apstākļos, atrodoties uz slimības gultas. Saistībā ar viņa nāvi ir izvirzītas dažādas sazvērestības teorijas.
Džeimss Dīterihs
Džeimss Dīterihs (en) ir seismologs no ASV Ģeoloģijas institūta. Džeimss Dīterihs kopā ar Rosu Šteinu izvirzīja jaunu teoriju par to, ka lielāka zemestrīce vienā un tajā pašā teritorijā var izraisīt vairākus citu citam sekojošus satricinājumus, kas dod cerības sagaidīt dienu, kad būs iespējams izstrādāt uzticamu riska novērtējumu.
35 (skaitlis)
35 (trīsdesmit pieci) ir skaitlis, kas naturālo skaitļu rindā atrodas starp 34 un 36. Sadalot skaitli 35 pirmskaitļos, iegūst 5 · 7.
Tiesībsargs (Latvija)
Latvijas Republikas tiesībsargs ir Latvijas valsts amatpersona, kuras pienākums ir veicināt cilvēktiesību aizsardzību un sekmēt, lai valsts vara tiktu īstenota tiesiski, lietderīgi un atbilstoši labas pārvaldības principam.
Tiesībsargs savā darbībā ir neatkarīgs un pakļaujas vienīgi likumam. Nevienam nav tiesību ietekmēt tiesībsargu viņa funkciju un uzdevumu pildīšanā. Tiesībsarga amats nav savienojams ar piederību politiskajām partijām.
Citās valstīs tiesībsargu visbiežāk sauc par ombudu, bet tiek lietoti arī tādi apzīmējumi kā cilvēktiesību komisārs, mediators, pilnvarotais pārstāvis cilvēktiesību jautājumos un citi. Igaunijas tiesībsargu sauc par tieslietu kancleru, bet Lietuvas tiesībsargs ir Seima kontrolieris.
Latvijas tiesībsargi
2007. gada 1. martā Saeimas sēdē ar 70 deputātu balsīm "par", 16 "pret" un 1 "atturas" Saeima pieņēma lēmumu “Par tiesībsarga apstiprināšanu”, apstiprinot pirmo Latvijas Republikas tiesībsargu — Romānu Apsīti. R. Apsīša pilnvaru termiņš beidzās 2011. gada 28. februārī.
2011. gada 3. martā Saeima tiesībsarga amatā ievēlēja Juri Jansonu. Saeimas sēdē par J. Jansona kandidatūru balsoja 53 deputāti, pret — 40. J. Jansons amata pienākumus sāka pildīt 2011. gada 17. martā. 2016. gada 3. martā Saeima atkārtoti apstiprināja J. Jansonu tiesībsarga amatā. Par J. Jansona apstiprināšanu balsoja 49 deputāti, bet pret bija 45 deputāti. 2021. gada 11. martā Saeima J. Jansonu apstiprināja amatā uz trešo termiņu. Par viņa apstiprināšanu Saeimā balsoja 68 deputāti, bet pret bija 24. J. Jansona pašreizējo pilnvaru termiņš ir no 2021. gada 18. marta līdz 2026. gada 18. martam.
2021. gadā tika pieņemti grozījumi Tiesībsarga likumā, kas nosaka, ka viena un tā pati persona var būt par tiesībsargu ne vairāk kā divus termiņus pēc kārtas. Grozījumi netika attiecināti uz J. Jansonu, taču būs saistoši nākamajiem tiesībsargiem.
Tiesībsarga amata kandidāta izvirzīšana un apstiprināšana
Kandidātu tiesībsarga amatam var izvirzīt ne mazāk kā 10 Saeimas deputāti. Iesniegumam par tiesībsarga amata kandidātu pievieno arī paša kandidāta piekrišanu kandidēt, kā arī kandidāta priekšlikumus par cilvēktiesību un labas pārvaldības jomā nepieciešamiem risinājumiem.
Tiesībsarga apstiprināšanai amatā Saeimas Prezidijs sasauc Saeimas sēdi ne agrāk kā 20 dienas un ne vēlāk kā 10 dienas pirms esošā tiesībsarga pilnvaru termiņa beigām. Pirms šīs sēdes amata kandidātus uzklausa Saeimas Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisija. Lai varētu notikt Saeimas sēde, tajā jāpiedalās vismaz 50 deputātiem (jāsasniedz kvorums). Tiesībsarga amatā apstiprina to kandidātu, kurš iegūst absolūto balsu vairākumu (50% +1 no nodotajām balsīm ir “par” apstiprināšanu).
Tiesībsarga likumā noteiktās prasības tiesībsarga amata kandidātam
Par tiesībsarga amata kandidātu var izvirzīt cilvēku:
Zvērests
Pēc apstiprināšanas, stājoties amatā, tiesībsargs dod zvērestu Saeimas sēdē: "Es, [tiesībsarga vārds], uzņemoties tiesībsarga pienākumus, apzinos man uzticēto atbildību un zvēru (svinīgi solu) būt godīgs un taisnīgs, aizstāvot personu tiesības un brīvības saskaņā ar Latvijas Republikas Satversmi, likumiem un starptautiskiem līgumiem."
Tiesībsarga funkcijas, mandāti un uzdevumi
Sabiedrība tiesībsargam ir uzdevusi aizsargāt cilvēktiesības, novērst diskrimināciju un sekmēt valsts varas tiesisku, lietderīgu un labas pārvaldības principam atbilstošu īstenošanu.
Tiesībsarga funkcijas un mandāti
Tiesībsargam ir uzticēti vairāki mandāti:
Tiesībsarga uzdevumi
Pildot funkcijas, tiesībsargs:
Tiesībsarga tiesības
Pildot funkcijas un uzdevumus, tiesībsargam ir tiesības:
Saskaņā ar Tiesībsarga likumu tiesībsargs ik gadu Saeimai un Valsts prezidentam sniedz ziņojumu par aizvadītā gada aktualitātēm cilvēktiesību jautājumos un cilvēktiesību situāciju valstī kopumā. Visi gada ziņojumi ir publiski pieejami Tiesībsarga biroja mājaslapā.
Tiesības vērsties pie tiesībsarga
Ikvienam cilvēkam ir tiesības vērsties Tiesībsarga birojā ar iesniegumu, sūdzību vai priekšlikumu par iespējamu cilvēktiesību vai labas pārvaldības principa pārkāpumu vai tā novēršanu. Saņemot iesniegumu, Tiesībsarga biroja darbinieki to izvērtē, vajadzības gadījumā sazinoties ar iesniedzēju, lai padziļināti izzinātu situāciju. Daudzos gadījumos iesniedzējam var palīdzēt, sniedzot padomu par to, kā risināt konkrēto problēmu vai kurā iestādē vērsties. Tomēr, ja tiesībsargs (izvērtējot iesniegumu vai savas izpētes rezultātā) konstatē iespējamu sistēmisku problēmu vai nepilnības normatīvajā regulējumā, viņš var uzsākt pārbaudes lietu. Tajā tiesībsargs skaidro lietas apstākļus un sazinās ar atbildīgajām iestādēm. Ja tiesībsargs atklāj labas pārvaldības vai cilvēktiesību pārkāpumus, viņam ir tiesības sniegt rekomendācijas, lai aicinātu atbildīgās iestādes novērst pārkāpumus un uzlabot savu darbu. Ja problēma tiek ilgstoši ignorēta vai ja rekomendācijas nav devušas pozitīvu efektu, tiesībsargs var vērsties arī Satversmes tiesā. Sabiedrībai svarīgākie atzinumi par pārbaudes lietām un pieteikumi Satversmes tiesai tiek publicēti datubāzē Tiesībsarga biroja mājaslapā.
Jazz (albums)
Jazz ir grupas Queen septītais studijas albums.
Šajā albumā sākās grupas eksperimenti ar mūzikas stilu. Tika izmēģināta gan disko, gan fankmūzika, arī kantrī un arābu mūzika. Tas tika ierakstīts Šveicē lielo nodokļu dēļ, ar ko būtu jārēķinās ierakstu veicot Lielbritānijā. Pēc vairāku gadu pātraukuma kā producents atkal tika piesaistīts Rojs Tomass Beikers, tomēr šis kļuva par viņa pēdējo projektu kopā ar Queen.
Sākotnēji bija paredzēts, ka albums tiks pārdots kopā ar plakātu, kurā attēlotas kailas meitenes, kas brauc ar velosipēdiem, atsaucoties uz dziesmām Fat Bottomed Girls un Bicycle Race. Tomēr tas nenotika.
Par spīti albuma nosaukumam, džezs kā mūzikas stils albumā saklausāms nebija.
Tiesībsargs (Latvija)
Tiesībsarga birojs
Pirms tiesībsarga institūcijas izveides Latvijā darbojās Valsts cilvēktiesību birojs (VCB). Līdz ar tiesībsarga institūcijas ieviešanu, tika izveidots Tiesībsarga birojs, kas ir šīs sākotnējās Latvijas cilvēktiesību aizsardzības institūcijas tiesību un saistību pārņēmējs. Tā kā birojs tika veidots uz VCB bāzes, tas uzsāka darbību vēl pirms tiesībsarga apstiprināšanas amatā — jau no 2007. gada 1. janvāra.
Alens Ginsbergs
Ērvins Alens Ginsbergs (en; dzimis, miris ) bija bītu paaudzes ASV dzejnieks. Pazīstamākais darbs ir 1956. gadā publicētais dzejolis "Kauciens" (Howl), kuru līdz ar Džeka Keruaka romānu "Ceļā" (On the Road) un Viljama Berouza romānu "Kailās brokastis" (Naked Lunch) var uzskatīt par vienu no bītu kustības galvanajiem daiļdarbiem.
Tiesībsargs (Latvija)
Tiesībsarga biroja struktūra
Tiesībsarga biroja darbība ir organizēta trijās tiesību nodaļās un divās atbalsta funkciju nodaļās. Pamatdarbības nodaļas ir iedalītas atbilstoši tiesību katalogam, un tās ir Pilsonisko un politisko tiesību nodaļa, Sociālo, ekonomisko un kultūras tiesību nodaļa un Bērnu tiesību nodaļa. Pilsonisko un politisko tiesību nodaļā ietilpst arī Prevencijas daļa. Atbalsta funkcijas pilda Administratīvā nodaļa un Komunikācijas un starptautiskās sadarbības nodaļa.
Alens Ginsbergs
Dzīvesgājums
Dzimis Ņuarkā, skolotāja ģimenē. Māte bija aktīva Komunistu partijas atbalstītāja un bieži ņēma mazo Alenu uz komunistu sapulcēm. Vidusskolas laikā iepazīnās un iemīļoja Volta Vitmena daiļradi.
Tiesībsargs (Latvija)
Dalība starptautiskās organizācijās
Tiesībsarga birojam piešķirts „A” akreditācijas statuss (augstākais novērtējums) Nacionālo cilvēktiesību aizsardzības institūciju Starptautiskās koordinēšanas komitejas Akreditācijas apakškomitejā.
Tiesībsarga birojs regulāri sadarbojas ar Apvienoto Nāciju Organizāciju, kā arī ar citām starptautiskajām institūcijām, kā, piemēram, Eiropas Padomi, Eiropas Ombudu un vēl daudzām citām.
Alens Ginsbergs
Dzīvesgājums
1949. gadā iestājās Kolumbijas Universitātē, kur iepazinās ar topošajiem Ņujorkas bītu kustības redzamākajiem pārstāvjiem - Džeku Keruaku, Viljamu Berouzu un Nīlu Kesediju. Vēlāk darbojies Sanfrancisko, kur, būdams gejs, iepazinās ar savu ilgadējo partneri Pīteru Orlovski, kā arī ieinteresējās par budismu. 1957. gadā pameta Sanfrancisko un līdz ar citiem bītniekiem uzturējās Parīzē lētā hotelī. Vēlākos gados Ginsbergs ietekmēja arī hipiju kustības līderus Timotiju Līriju, Kenu Kīziju un Bobu Dilanu.
Alens Ginsbergs arī ietekmējā krišniešu kustības attīstību, piedalījās protestos pret Vjetnamas karu, bija geju tiesību aizstāvis un iestājās par psihotropo vielu likumdošanas liberalizāciju.
Tiesībsargs (Latvija)
Dalība starptautiskās organizācijās
Tiesībsarga birojs ir vairāku pasaules, Eiropas un reģionālo organizāciju jeb tīklu biedrs.
Tiesībsarga birojs iepriekš bija arī Eiropas Omudu institūta EOI (European Ombudsman Institute) biedrs un valdes loceklis, bet saistībā ar Krievijas karadarbību Ukrainā un organizācijas neviennozīmīgo nostāju šajā jautājumā, tiesībsargs 2022. gada 16. septembrī ar oficiālu vēstuli no organizācijas izstājās.
Rādiuss
Par riņķa līnijas rādiusu sauc jebkuru nogriezni, kas savieno riņķa līnijas centru ar kādu no tās punktiem. Par rādiusu mēdz saukt arī šī nogriežņa garumu. Riņķa līnijas un sfēras rādiuss ir vienāds ar pusi no tās diametra.
Vispārīgākā gadījumā ģeometrijā, grafu teorijā, inženierzinātnē un citās nozarēs rādiuss kādam objektam (piemēram, sfērai, cilindram, daudzstūrim, grafam) ir attālums no tā centra vai simetrijas ass līdz tā tālākajiem punktiem. Šādā gadījumā rādiuss var būt lielāks par pusi no diametra.
Lietojums
Visiem vienas riņķa līnijas rādiusiem ir vienāds garums, tāpēc riņķa līniju var viennozīmīgi uzdot, norādot tās rādiusu un centra koordinātas. Piemēram, ja riņķa līnijas rādiuss ir r un tās centrs ir punktā (x0, y0), tad šo riņķa līniju apraksta vienādojums
Divi viena riņķa rādiusi OA un OB, kas novietoti uz vienas taisnes (viens pret otru 180 grādu leņķī), veido šī riņķa diametru AB. Tātad, ja riņķa līnijas rādiuss ir r, tad tās diametrs ir
Rādiusu izmanto arī riņķa līnijas garuma un riņķa laukuma aprēķināšanai. Ja riņķa līnijas rādiuss ir r, tad tās garums ir bet tai atbilstošā riņķa laukums ir
Kauja pie Mazās Juglas
Kauja pie Mazās Juglas bija Krievijas Republikas 12. armijas aizsardzības kauja Pirmā pasaules kara laikā gar otro Rīgas frontes aizsardzības līniju ar mērķi neļaut Daugavu forsējušajai Vācijas 8. armijai apmēram 30 000 vīru sastāvā aplenkt ap Rīgu esošās Krievijas Impērijas karaspēka daļas. Kauja notika 1917. gada 1. un 2. septembrī Mazās Juglas upes krastos tagadējā Ogres novada teritorijā un tajā piedalījās ap 6 000 2. latviešu strēlnieku brigādes karavīru. Latviešu strēlniekus kaujā vadīja 2. latviešu strēlnieku brigādes komandieris Ansis Lielgalvis, viņa štāba priekšnieks Aleksandrs Zahariadze un pulku komandieri Jukums Vācietis, Andrejs Krustiņš, Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. Kauja pie Mazās Juglas bija daļa no Vācijas uzbrukuma operācijas Rīgas ieņemšanai 1917. gada 1.–5. septembrī, kas militārajā vēsturē pazīstama kā Rīgas operācija jeb Itjē ofensīva (de – 'kauja par Rīgu', en).
Aizsardzības būves
Aizsardzības pozīcijas Ikšķiles frontes iecirknī uzsāka ierīkot jau 1915. gada rudenī. Visa aizsardzības sistēma šeit tika veidota ar vienu mērķi – lai pēc Daugavas forsēšanas vācu vienības nonāktu t.s. „maisā”.
Ieslīpi pirmajai un otrajai aizsardzības pozīcijai Stopiņu/Ulbrokas tuvumā un pirms Ogres bija ierīkotas garas traversa jeb uztverošās pozīcijas.
Kaujas gaita
1917. gada 1. septembra rītā pēc trīs stundu ilgas artilērijas apšaudes vācieši uzsāka trīs koka pontonu tiltu būvi pāri Daugavai pie Ikšķiles. Tika izšauti apmēram 560 000 šāviņi no 1159 lielgabaliem un mīnmetējiem, kas pilnīgi nomāca 66 krievu lielgabalus un piespieda atkāpties Daugavas labā krastā novietoto 186. divīziju. Krievijas 12. armijas komandieris ģenerālis Parskis lika 43. korpusam veikt pretuzbrukumu pārrāvuma vietā un nodeva korpusa komandiera rīcībā 33., 136., 138. divīzijas, 116. divīzijas vienu brigādi un 2. latviešu strēlnieku brigādi.
1. septembra pēcpusdienā latviešu strēlnieki saņēma pavēli izvirzīties cīņai pret Daugavu šķērsojošajiem vāciešiem. 2. latviešu strēlnieku brigāde no Ropažiem devās pretī uzbrūkošajām vācu vienībām un 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulka karavīri ap pulksten četriem pēcpusdienā sasniedza nocietinātās pozīcijas gar Mazās Juglas upes labo krastu. Pēc artilērijas apšaudes 2. septembra dienas vidū sākās uzbrukums latviešu strēlnieku pozīcijām. Aizsardzības cīņas izvērtās 14 km garā frontē gar Mazās Juglas labo krastu. 2. latviešu strēlnieku brigādes karavīri ar dažiem lielgabaliem stājās pretim skaitliski un tehniski stiprākam vācu karaspēka grupējuma, kas uzbrukumā izmantoja arī aviāciju, ugunsmetējus un ar indi pildītas lielgabalu granātas. Strēlniekiem izdevās 26 stundas varonīgi noturēt fronti līdz 3. septembrim. Izpildījuši savu uzdevumu, dzīvi palikušie latviešu karavīri pēc 12. armijas vadības pavēles atkāpās līdz Siguldas un Cēsu pozīcijām. Zaudējumi bija ļoti smagi – 5. Zemgales un 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulkā no ierindas izsita vairāk nekā pusi cīnītāju, 7. Bauskas un 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulks cieta mazāk.
Notikumu hronoloģija
1. un 2. septembrī vācu 11 divīzijas veiksmīgi pārvarēja Daugavu, kopā vairāk kā 120 000 karavīru ar artilēriju, munīciju, zirgiem, vezumiem: Pirmās dienas laikā Vācijas armija izveidoja Ikšķiles placdarmu, tomēr uzbrūkošās vienības apstājās pirms II Krievijas armijas aizsardzības līnijas pie Mazās Juglas upes.
Krievijas 12. armijas vienības, zaudējot tikai apmēram 10% no sava kaujas sastāva, 1. un 2. septembrī paspēja izkļūt no Rīgas "maisa" un atkāpties uz Cēsu pozīcijām.
Krievijas Republikas armija
Frontes sektoru no Bauskas šosejas, Doles salas, Bērzmentes līdz Ogres upes grīvai abos Daugavas krastos sargāja 43. armijas korpuss 32 km garumā. Korpusa sastāvā bija 109,. 110. un 186. divīzija.
Pie Cēsīm atradās daļa no Ziemeļu frontes rezervēm – 10. Turkestānas strēlnieku divīzija, kā arī pa vienai kājnieku divīzijai un brigādei. Pie Valmieras bija Latviešu strēlnieku rezerves pulks ar vairāk kā 10 000 karavīriem.
Vācijas Impērijas armija
Vācijas Impērijas armija Daugavu forsēja divos viļņos. Pirmajā uzbrukuma vilnī pāri trīs pontontiltiem pārcēlās trīs divīzijas:
Otrajā un trešajā uzbrukuma vilnī pāri trīs pontontiltiem pārcēlās vēl astoņas divīzijas:
Novērtējums
Krievijas 12. armijas galvenie spēki netika ielenkti un paspēja no aizsardzības otrās līnijas un Rīgas priekštilta pozīcijām atkāpties uz Vidzemi. Šo vienību sastāvā bija arī 1. latviešu strēlnieku brigāde, latviešu strēlnieki pēc papildinājumu saņemšanas no rezerves pulka saglabāja savus galvenos spēkus. Latvijas Republikas valdība vēlāk ar Lāčplēša Kara ordeni apbalvoja septiņus Mazās Juglas kaujas varoņus – Jāni Kureli, Jāni Sebežu, Kārli Sloku, Pēteri Stērsti, Pēteri Bebrišu, Kārli Jēkabsonu un Eduardu Bruži-Breži.
Kņazs
Kņazs (sensl. къnedzь - radniecīgs senģ. kuningaz, got. kuniggs; ru, slov. kniež, hr, bg, de, en, pl, fr), suverēnas kņazistes (valsts) valdnieks Austrumeiropā, vai arī lielkņaza/karaļa/imperatora vasalis viduslaikos Krievijas, Lietuvas, Polijas, Čehijas, Horvātijas, Serbijas, Melnkalnes, un Bulgārijas teritorijās. Sākotnēji senajiem slāviem vēlēts karadraudzes vadītājs, agro viduslaiku laikā cilts vadonis. Sieviešu dzimtē — kņaziene (kr. княгиня).
Viduslaikos pēc ranga līdzvērtīgs hercogam, bet mazāko kņazistu kņazi, monarhu vasaļi ar piešķirtiem lēņiem — grāfam.
Lielkņazs
Lielkņazs (ru, lt) - absolūti suverēns lielkņazistes (valsts) monarhs Austrumeiropā (Maskavijas lielkņaziste, Lietuvas lielkņaziste), pēc ranga līdzvērtīgs lielhercogam un karalim.
Lietuvas lielkņazistē tituls parādījās XIII gs., kad to pieņēma Mindaugs (ap 1200-1263). Vēlāk, apvienojoties Lietuvas lielkņazistei un Polijas karalistei jaunā kopvalstī Žečpospolitā, „Lietuvas lielkņazs“ bija viens no Žečpospolitas valdnieku tituliem. Polijas-Lietuvas valdnieki savam titulam pievienoja arī citu uzvarēto suverēno valdnieku titulus, piemēram, "Prūsijas, Mazovijas, Žemaitijas un Livonijas lielhercogs".
Krievijas teriotorijā sākotnēji šis tituls bija tikai Kijivas lielkņazam, XII gs. jau vairāki suverēni kņazi kronējās kā lielkņazi (Vladimiras, Čerņigovas, Rjazaņas u.c.), no XIII gs. lielkņaza titulu krievu kņazistēs piešķīra Zelta ordas hans kā šo zemju suverēns un senjors. Tituls saglabājās arī pēc tam, kad XVI gs. Maskavas lielkņazi kļuva par Krievijas cariem. Krievijas cars Mihails Fjodorovičs Romanovs lietoja "Livonijas lielkņaza" titulu, bet vēlākie Krievijas imperatori pēc Latvijas pakļaušanas sevi titulēja vairs tikai kā "Livonijas kņazus" un "Kurzemes un Zemgales kņazus".
Rubika kubs
Rubika kubs ir telpiska matemātiskā rotaļlieta kuba formā, ko 1974. gadā izgudroja Ungārijas arhitektūras profesors un tēlnieks Erno Rubiks. Sākumā tas tika saukts par "Burvju kubu" ko licencējis Rubiks un 1980. gadā tika pārdots kompānijai Ideal Toys. Līdz 2009. gada janvārim visā pasaulē ir pārdoti 350 miljoni Rubika kubu. Klasiskajā Rubika kubā katra no sešām skaldnēm ir pārklāta ar deviņām uzlīmēm, kādā no sešām krāsām (tradicionāli balta, sarkana, zila, oranža, zaļa un dzeltena). Rotācijas mehānisms ļauj katru skaldni pagriezt neatkarīgi no citām, tā sajaucot krāsas. Lai šo mīklu atrisinātu, katrai skaldnei jābūt vienā krāsā. Līdzīgas mīklas pašlaik tiek ražotas ar dažādiem uzlīmju skaitiem un ne tikai kuba formā.
Kuba izmēri
Standarta Rubika kuba izmēri ir 3×3×3 kubiņi, taču tiek ražoti arī citu izmēru kubi. Vismazākie izmēri ir 2×2×2, tas ir visvienkāršākais grozāmais kubs. Vēl ir 4×4×4, 5×5×5, 6×6×6, 7×7×7, 9x9x9 un pat 11x11x11. Kubiem, kas lielāki par 7×7×7 (ieskaitot) skaldnes vairs netiek izgatavotas plakanas, bet gan izliektas uz āru. Arī to rotācijas mehānismā ir dažādas īpatnības, lai šāds kubs spētu darboties pareizi.
Kuba salikšanas rekordi
Latvijā ātrākais Rubika kuba licējs ir Mikus Lembergs, kurš 3x3 kubu ir salicis 6.71 sekundēs, viņam arī pieder labākais vidējais rezultāts piecās likšanas reizēs (8,29 sekundes).
Kuba matemātika
Kuba 3x3x3 visu iespējamo dažādo stāvokļu skaits ir aprēķināms kā (8! × 38−1) × (12! × 212−1)/2 = 43 252 003 274 489 856 000. Šajos aprēķinos netiek ņemts vērā centrālo kvadrātu novietojums.
2010. gadā programmētājs Palo-Alto Tomass Rokiki, matemātikas skolotājs Gerberts Kocemba, matemātiķis Morli Devidsons un Google Inc. inženieris Džons Detridžs pierādīja, ka jebkuru Rubika kuba konfigurāciju iespējams atrisināt ne vairāk kā ar 20 gājieniem. Turklāt par gājienu tika uzskatīts jebkuras skaldnes viens pagrieziens.
Jazz
Jazz var būt:
Gagauzija
Gagauzijas Autonomā Teritoriālā vienība (gag, ro, ru), neformāli Gagauzija, ir gagauzu tautas autonomā teritorija Moldovas Republikā, kas izveidota 1994. gada 23. decembrī un kurā gagauzi veido nedaudz vairāk par 80% no iedzīvotājiem. Gagauzijas teritorija ir ap 5% no Moldovas platības, tāpat kā Gagauzijas iedzīvotāji (ap 140 000 tūkst.) ir 5% no Moldovas iedzīvotāju skaita. Autonomijā ir trīs oficiālās valodas: gagauzu, krievu un rumāņu, taču visplašāk izmantotā ir tieši krievu valoda.
Vēsture
Pēc 1806.-1812. gada krievu-turku kara Krievijas Impērija anektē Moldāvijas austrumu daļu līdz Prutas upei un izveido Besarābijas guberņu. Lai nodrošinātu savu kontroli pār jauniegūto teritoriju, īpaši tās dienvidu daļu (Budžaku), no tās tiek padzīti vairākus gadsimtus šeit dzīvojušie Nogaju turki, kas tiek piespiesti pārcelties uz Krimu, Azovu un Stavropoli. Viņu vietā no 1812. līdz 1846. gadam šeit tiek nomitināti tūkstošiem pareizticīgo gagauzu un bulgāru no Osmaņu impērijas pakļautībā esošās Bulgārijas austrumiem. Gagauzi apmetas Avdarmas, Komratas, Kongazas, Tomajas, Kismičoias un citos ciematos.
Autonomijas izveidošanās
Tuvojoties PSRS sabrukumam un pieaugot tautu nacionālismam, arī gagauzi 1988. gadā izveido savu nacionālo kustību. 1989. gadā gagauzi sarīko kongresu, kurā pieprasa autonomiju Moldāvijas PSR dienvidos, ar galvaspilsētu Komratā. Pieaugot moldāvu nacionālismam, pastiprinās gagauzu un krievvalodīgo minoritāšu bailes, ka Moldova plāno drīzumā atgriezties Rumānijas sastāvā.
1990. gada augustā gagauzi pasludina savu autonomo republiku. 1991. gada martā gagauzu lielākā daļa nobalso par PSRS saglabāšanu. PSRS valsts apvērsuma laikā gagauzi 1991. gada 19. augustā pasludina neatkarīgas Gagauzijas Republikas izveidošanu.
Politiskajai situācijai nostabilizējoties, 1994. gada 23. decembrī Moldovas parlaments pieņem lēmumu par autonomijas piešķiršanu gagauziem, kā arī, teorētiskajā Moldovas un Rumānijas apvienošanās gadījumā, dod tiem iespēju lemt par atdalīšanos no Moldovas. Tiek izveidota Gagauzijas autonomā teritoriālā vienība.
Ģeogrāfija
Gagauzijas teritoriju veido četras atdalītas teritorijas, kas sadalītas trīs administratīvajos rajonos.
Politika
Gagauzijas parlamentam ir tiesības izdot likumus attiecībā uz izglītību, kultūru, vietējo attīstību, teritorijas pārvaldi un budžetu. Autonomija arī kontrolē savu policiju.
1995. gadā Georgijs Tabunšiks tiek ievēlēts par Gagauzijas gubernatoru uz četru gadu termiņu. 1999. gadā par gubernatoru tiek ievēlēts Dmitrijs Kroitors, kas cenšas izmantot visas autonomijas vadītāja pilnvaras un pēc konflikta ar Moldovas centrālo valdību 2002. gadā atkāpjas no amata. Par gubernatoru no jauna tiek ievēlēts Georgijs Tabunšiks. No 2006. līdz 2015. gadam gubernators ir Mihails Formuzals. 2015. gadā par gubernatori ievēlēta Irina Vlaha.
2014. gada 2. februārī Gagauzijā notiek referendums, kurā 98,4% balsotāju atbalsta ciešākas saites ar Krieviju un nevis Eiropas Savienību.
Saimniecība
Gagauzija ir lauksaimniecības zeme. Galvenie eksporta produkti ir vīns, saulespuķu eļļa, bezalkoholiskie dzērieni, vilna, āda un tekstilizstrādājumi. Gagauzijas 12 vīna darītavās gadā tiek apstrādātas 400 000 tonnas vīna.
Gagauzu valoda
Gagauzu lietotā valoda ir tjurku valodu grupai piederīga valoda, kas ir vislīdzīgākā turku, azerbaidžāņu un turkmēņu valodām, tāpēc to saprot turku valodā runājošie cilvēki. Valodai ir divi dialekti, kas izveidojušies vēsturiskā ceļā — bulgāru un piejūras reģiona. Gagauzu valoda lieto latīņu alfabētu ar 31 burtu, kas balstīts uz moderno turku alfabētu. Alfabētā ir divi burti, ko izmanto tikai gagauzi.
Ārējās saites
Oficiālā Gagauzijas mājas lapa
Skatīt arī
Gagauzijas karogs
Plazma
Plazma (el, plásma — ‘veidojums’) ir daļēji vai pilnīgi jonizēta viela, kur lādētās daļiņas var brīvi pārvietoties. Plazmas svarīgākā īpašība ir tās kvazineitralitāte, tas nozīmē, ka pozitīvo un negatīvo lādēto daļiņu koncentrācija, no kurām tā veidota, ir gandrīz vienāda. Gāze kļūst par plazmu, ja kaut kādu iemeslu dēļ tās atomi vai molekulas ir zaudējuši vienu vai vairākus elektronus, un tie ir kļuvuši par pozitīviem joniem. Dažos gadījumos atomiem var “pievienoties” elektroni, veidojot negatīvos jonus. Jonizāciju var panākt, sakarsējot gāzes līdz augstām temperatūrām vai jonizējot tās citā veidā, piemēram, ar intensīvu elektrisko lauku. Ja gāzē nav neitrālu daļiņu, tad to sauc par pilnībā jonizētu plazmu. Atšķirībā no gāzes, plazma ir elektrovadītājs.
Plazma ir viens no četriem vielas pamata agregātstāvokļiem (pārējie trīs ir cietviela, šķidrums un gāze). Tā pakļaujas gāzu likumiem un daudzējādā ziņā uzvedas kā gāze. Tomēr, tā kā plazma elektriskā un magnētiskā lauka iedarbībā uzvedas citādāk nekā gāze, tā tiek izdalīta kā atsevišķs agregātstāvoklis. Ja temperatūra ir zemāka par 100 000 K, tad to sauc par zemas temperatūras plazmu, savukārt, ja temperatūra ir lielāka, — par augstas temperatūras plazmu.
Plazma tehnikā un dabā
Plazma plaši pielietota tehnikā, piemēram, to izmanto plazmotronos (plazmas ģeneratoros), plazmas displejos, jonu dzinējos. Tā ir darba viela kodolsintēzes eksperimentālajos reaktoros. Dabā tā veidojas zibens laikā, uguns liesmās, atmosfēras augšējos slāņos, īpaši jonosfērā, un citur. Ar plazmu saistīta un skaista dabas parādība ir Svētā Elma ugunis. Kosmiskajā telpā plazma ir visizplatītākais vielas agregātstāvoklis, jo no plazmas sastāv zvaigznes, arī mūsu Saule.
Juhans III
Juhans III Vāsa (Johan III Vasa; 1537-1592), arī Jānis III Vasa, bija Somijas hercogs, vēlāk Zviedrijas karalis no 1568. līdz 1592. gadam.
Kā Somijas hercogs Juhans 1556. -1563. gadā mēģināja izveidot neatkarīgu Somijas valsti ar zemēm arī Livonijas teritorijā. Tādēļ viņš sabiedrojās ar Lietuvas un Polijas valdnieku Sigismundu II Augustu un apprecēja viņa māsu Katrīnu. Viņa plāni cieta neveiksmi, Zviedrijas karalis Ēriks XIV viņu apvainoja valsts nodevībā un ieslodzīja cietumā.
Vēlāk viņam izdevās gāzt Ēriku XIV no troņa un pašam kļūt par Zviedrijas karali. Viņa valdīšanas laikā Zviedrija iesaistījās Livonijas karā par Livonijas ordeņa zemju mantojumu ar Krievijas caristi.
Pilns tituls
Līdz kronēšanai 1569. gada 10. jūlijā hercogs Juhans lietoja šādu titulu:
"Mēs Juhans no Dieva žēlastības zviedru, gotu, vendu u.c. princis un Somijas hercogs." (zviedriski: Wij Johan medh Gudz Nade, Sweriges Gothes och Wendes &c. arffurste och Hertigh till Finland.)
Pēc kronēšanas un Ingrijas un Livonijas ziemeļu daļas iekarošanas krievu—zviedru kara laikā karalis Juhans III 1586. gadā sevi titulēja kā:
"Mēs Juhans Trešais no Dieva žēlastības zviedru, gotu un vendu karalis, lielhercogs Somijā, Karēlijā, Votu piektdaļā un Ingrijā Krievijā un igauņu Livonijas hercogs." (zviedriski: Wij Jahan then Tridie medh Gudz nåde Sverigis, Göthes och Wendes Konung, Storfurste till Finland, Carelen, Wåtzski Petijn och Ingermanland i Rysland, och öffuer the Eester i Liffland Hertigh.)
Juhans III lietoja vienīgi igauņu Livonijas hercoga titulu, turpretī Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Stefans Batorijs lietoja Livonijas lielhercoga titulu.
Dzīvesgājums
18 gadu vecumā 1556. gada 27. jūnijā Juhans no tēva saņēma mantojumā Somijas hercogisti un sāka valdīt Turku pilī. Vēlēdamies paplašināt savus valdījumus, viņš uzsāka sarunas ar finansiālās un politiskās grūtībās nonākušo Livonijas ordeni par 200 000 dālderu liela aizdevuma piešķiršanu apmaiņā pret teritorijām Igaunijā. Pēc tam, kad pēc tēva nāves 1560. gadā viņa pusbrālis Ēriks kļuva par Zviedrijas karali un 1561. gadā pēc Livonijas Konfederācijas iziršanas arī par Igaunijas hercogu, viņu attiecības krasi pasliktinājās.
1562. gada 4. oktobrī Juhans pret brāļa gribu apprecējās ar Lietuvas dižkunigaiša un Polijas karaļa Sigismunda II Augusta māsu Katrīnu. Pūrā viņš no Lietuvas un Polijas valdnieka saņēma astoņus pilsnovadus (Paidi, Helmi, Karksi, Tarvastu, Burtniekus, Trikātu, Ērģemi un Rūjienu) īsi pirms tam izveidotajā Livonijas Pārdaugavas hercogistē, kas bija personālūnijā ar Lietuvas dižkunigaitiju. Hercoga Juhana mērķis bija pievienot šīs zemes Somijas hercogistei un izveidot neatkarīgu valsti. Zviedrijas karalis Ēriks XIV pieprasīja hercogam Juhanam atteikties no Vidzemes cietokšņiem. Tā kā Juhans vilcinājās šo prasību izpildīt, karalis Ēriks XIV viņu apvainoja valsts nodevībā un 1563. gadā karaļa karaspēks vairākas nedēļas aplenca Turku pili. Apmēram četrus gadus hercogs Juhans kopā ar savu sievu Katarīnu pavadīja ieslodzījumā Gripsholmas pilī.
1568. gadā hercogs Juhans kopā ar savu jaunāko brāli Kārli sacēlās pret karali Ēriku XIV un gāza viņu no troņa, pats kļūdams par Zviedrijas karali. Ārpolitikā karalis Juhans galveno uzmanību pievērsa bijušo Livonijas zemju iekarošanai Livonijas karā pret Krievijas caru Ivanu IV.
Karalis Juhans mira 1592. gada 17. novembrī Stokholmas karaļa pilī un tika apglabāts Upsālas Doma baznīcā.
Siladzirnavu ezers
Siladzirnavu ezers (arī Jaungulbenes dzirnezers, Jaungulbenes dzirnavezers, Liedes ezers) atrodas Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Tas ir vecs dzirnavezers, kas izveidots uz Liedes upes.
Ezera platība 48,4 ha, vidējais dziļums 1,2 m, lielākais dziļums 3,2 m. Caurteces ezers, ietek un iztek Liede. Netālu atrodas apdzīvota vieta Jaungulbene (1 km attālumā). Ezers ļoti aizaudzis. Ezerā aug visdažādākie ūdensaugi - platlapu vilkvālītes, meldri, cemeres, bultenes, niedres, kosas, kalmes, ūdensrozes, lēpes, mazlēpes, sīkās lēpes, ežgalvītes, peldošās glīvenes, sūrenes, daudzlapes, spožās glīvenes, struplapu glīvenes, hāras, pūslenes, trejdaivu ūdensziedi. Ezerā dzīvojošās zivis: līdaka, asaris, rauda, līnis un karūsa.
Lietussargs
Lietussargs ir rokās nesams priekšmets, kas tiek izmantots, lai aizsargātos no lietus. Ļoti līdzīgs ir saulessargs, kas tiek izmantots, lai patvertos ēnā no saules stariem. Lietussargu veido kāts un izliekta metāla konstrukcija, kas pārklāta ar blīvu, ūdens necaurlaidīgu audumu vai sintētisku materiālu.
Okultisms
Okultisms (latīņu occultus, slepens, apslēpts) ir mācība par pārdabisku spēku esamību, kurus var uztvert ar vairumam nezināmiem paņēmieniem, un vēlāk šos spēkus izmantot, lai izzinātu un ietekmētu pasaules kārtību. Okultisms reizēm attiecas uz mistiskām mācībām vai uz maģiju. Termins dažkārt popularizējot nozīmē "zināšanas tikai daļai cilvēku" vai "zināšanas, kas jāpatur noslēpumā", bet okultistiem tā esot dziļākas garīgās realitātes studēšana. Termini ezotērisks un arkāns ir ar līdzīgu nozīmi un bieži tiek lietoti kopā ar terminu okults. Termins okults tiek arī lietots, lai apzīmētu organizācijas vai sektas, kurās māca par okultismu un tiek pielietota okultisma mācība. Vārds arī saistās ar literatūru un garīgo filosofiju. Tiek piedēvēts arī raganām, burvjiem un šarlatāniem.
Liepājas Metalurgs (basketbola klubs)
BK "Liepājas Metalurgs" ir Latvijas sieviešu basketbola klubs, kas ir bāzēts Liepājā. Klubs spēlē Latvijas Sieviešu basketbola līgā.
Gnoiene
Gnoiene ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz austrumiem no Rostokas Pēnes upes iztekas rajonā.
Sounds of the Universe
Sounds of the Universe ir angļu sintpopa mūzikas grupas Depeche Mode divpadsmitais studijas albums. Albums Vācijā tika izdots 2009. gada 17. aprīlī, bet internacionāli to izdeva 20.aprīlī. Albums satur 13 kompozīcijas, no kurām viena ir instrumentāla, un tika izlaists 5 dažādās versijās.
CD
"Interlude #5" — 0:42 (slēptā dziesma, sākas 8:17)
Elizabete II Vindzora
Elizabete II (en, dzimusi, mirusi ) bija Apvienotās Karalistes un Sadraudzības personālūnijas karaliene. Viņas kronēšana notika 1953. gada 2. jūnijā. 2015. gada 9. septembrī Elizabete II kļuva par visilgāk valdījušo britu monarhu, apsteidzot savu vecvecvecmāmiņu karalieni Viktoriju. Tāpat viņa bija visvecākā valdniece, kāda bijusi britu tronī. Mirusi 96 gadu vecumā.
Bērnība un jaunības gadi
Elizabete II ir Jorkas hercoga Alberta, vēlākā karaļa Džordža VI (George VI) un viņa sievas lēdijas Elizabetes pirmais bērns. Piecas nedēļas pēc dzimšanas viņa tika kristīta Bakingemas pils (Buckingham Palace) kapelā, viņai tika dots vārds Elizabete Aleksandra Mērija (Elizabeth Alexandra Mary).
Ģimenes dzīve
1939. gadā Lilibete (princeses iesauka; arī Mazā Tillebete) pirmo reizi satika tā laika Grieķijas un Dānijas princi (vēlāk viņš no šī troņa atteicās) Filipu Mauntbatenu, kurš bija arī viņas 4. pakāpes brālēns. Abi kāzas svinēja Vestminsteras abatijā. Filips ieguva Edinburgas hercoga titulu.
Elizabete un Filips centās būt mūsdienīgs karaļpāris. Visi bērni — Čārlzs, Anna, Endrū un Edvards Vindzori — tika audzināti, nenorobežojot viņus no sabiedrības.
1991. gadā Elizabete II centās nosargāt sava dēla, prinča Čārlza laulību ar princesi Diānu, sasaucot abus uz pārrunām, lai kliedētu nesaskaņas abu starpā. Viņai tas neizdevās, un pāris formāli pašķīrās.
Ietekme pēc Otrā pasaules kara
Pēc kara Elizabetes II publisko pienākumu skaits palielinājās. Pirmā tālākā ārvalstu vizīte bija 1947. gadā kopā ar vecākiem un māsu Margaretu uz Āfriku. 1952. gadā, kad viņas tēva Džordža VI varas laiks tuvojās nobeigumam, pēc paša karaļa iniciatīvas vizītē uz Austrāliju un Jaunzēlandi devās tikai Elizabete ar vīru. Vien pusceļā pāri sasniedza sēru vēsts — karalis, Elizabetes II tēvs naktī bija aizmidzis mūža miegā.
Elizabete II tika kronēta par karalieni Vestminsteras abatijā, 27 gadu vecumā. Kronēšanas ceremoniju televīzijā noraudzījās vairāk nekā 20 miljoni cilvēku Lielbritānijā, daudz cilvēku to klausījās pie saviem radioaparātiem. Tolaik viņa tika kronēta arī par Kanādas, Austrālijas, Jaunzēlandes, Dienvidāfrikas, Pakistānas un Šrilankas karalieni. Elizabete II joprojām ir 11 Karību salu karaliene.
1956. gadā Francijas premjerministrs Gī Molē un Lielbritānijas premjers sers Entonijs Īdens tikās, lai apspriestu iespējamo Francijas un Lielbritānijas savienību, tostarp Elizabeti II kā iespējamo Francijas augstāko amatpersonu. Molē gan izteica šaubas par šādu varbūtību un norādīja, ka Francijai būtu grūti samierināties ar "Viņas Majestātes varu pār francūžiem". Beigu beigās savienība tomēr netika noslēgta un jau tajā pašā gadā Francija parakstīja Romas līgumu.
Kad Lielbritānijas premjers Entonijs Īdens 1956. gada novembrī atkāpās no posteņa sakarā ar nesekmīgajiem centieniem kopā ar Franciju ieņemt Suecas kanālu, Elizabetei II pirmo reizi valdīšanas laikā nācās izvēlēties jauno premjera kandidātu no Konservatīvās partijas vidus. Karaliene konsultējās ar daudziem pieredzējušiem politiķiem un politiskajām organizācijām, līdz paziņoja savu izvēli par labu Haroldam Makmillanam. Arī viņš dažus gadus vēlāk atkāpās un sekoja līdzīga konsultēšanās procedūra. Līdz ar to presē un sabiedrībā sākās skandāls par šauro loku, kādā tiek izvēlēts premjers, karalienei konsultējoties vien ar dažiem cilvēkiem, kura rezultātā 1965. gadā Konservatīvā partija pieņēma formālu nākamā līdera iecelšanas mehānismu gadījumā, ja iepriekšējais pamet amatu priekšlaicīgi.
Pēc Suecas krīzes publiskajā telpā parādījās pirmie cilvēki, kas atklāti kritizēja karalieni Elizabeti II. Kad lords Oltrinems presē par viņu izteicās kā "dzīvojošu ārpus realitātes", neilgu laiku vēlāk kolēģi nosodīja viņa rīcību un lords pat esot ticis fiziski iespaidots.
Sudraba jubileja
1977. gada Elizabete II svinēja savu 25. jubileju kā Apvienotās Karalistes augstākā amatpersona. Svinības noritēja visu gadu, kulmināciju sasniedzot jūnija sākumā t.s. "Jubilejas dienās". Neiztika bez īpašām pastmarkām, karalienei radītām dziesmām un parādēm. Kopumā karaliene kopā ar princi Filipu apmeklēja 36 sev pakļautās teritorijas (viena gada laikā) visā pasaulē, kas bija nepieredzēts gadījums britu karaļnama vēsturē. 7. jūnijā karaliene viesojās Sv. Pāvila katedrālē kopā ar vairāku valstu vadītājiem, tostarp ASV prezidentu Džimiju Kārteru, kā arī ar vairākiem bijušajiem Lielbritānijas ministru prezidentiem, un vēlāk aizvadīja svētku mielastu.
Pēc mielasta Elizabete II devās uz Bakingemas pili, kur bija sapulcējies vairāk kā 1 miljons interesentu. Karaliene iznāca un pamāja pūlim. Šo ainu pasaulē noraudzījās vairāk nekā 500 miljoni televīzijas skatītāju.
Princeses Diānas nāve
Lai gan sašķobījusies, tomēr 1990. gadu sākumā prinča Čārlza un viņa sievas Diānas laulība oficiāli nebija šķirta. Sabiedrībā sākās baumas par abu nesaskaņu nopietnību. Pēc sarunas ar premjerministru Džonu Meidžoru, Kenterberijas arhibīskapu, karalienes privāto sekretāri un pašas vīru, Elizabete II aizrakstīja vēstuli Čārlzam un Diānai atsevišķi, norādot, ka būtu vēlama oficiāla šķiršanās, kas vēlāk arī notika.
Gadu pēc šķiršanās princese Diāna gāja bojā autokatastrofā Parīzē,. Pati karaliene tajā laikā atradās brīvdienās Belmorālā ar dēlu un mazbērniem. Skumju pārņemti, Diānas bērni vēlējās apmeklēt baznīcu pēc iespējas ātrāk, un vecvecāki ar viņiem turp devās jau nākamajā rītā. Turpmākās piecas dienas karaļnama pāris slēpa savus mazbērnus Belmorālā, pasārgājot tos no preses uzmācības, ļaujot Diānas bērniem skumt vienatnē. Karaliskās ģimenes noslēgtība mulsināja sabiedrību. Sabiedrības, ģimenes, kā arī premjera Tonija Blēra spiediena ietekmē Elizabete II uzstājās ar runu, paužot patiesu apbrīnu Diānas personībai, kā arī jūtas pret saviem mazbērniem, prinčiem Viljamu un Hariju.
Eduards Ševardnadze
Politisko karjeru sācis 1940. gadu beigās kā vietējās Komjaunatnes organizācijas darbinieks. Laikā no 1972. līdz 1985. gadam bija Gruzijas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs, pēc tam kļuva par PSRS ārlietu ministru (līdz 1991. gadam). Laikā no 1985. līdz 1990. gadam bija PSKP CK Politbiroja loceklis.
Elizabete II Vindzora
Tonijs Blērs
Tika uzskatīts, ka starp Elizabeti II un Lielbritānijas premjeru Toniju Blēru viņa pirmajos piecos amata gados valdījušas ļoti draudzīgas attiecības. Tomēr atsevišķi notikumi liecināja, ka abu attiecības, gadiem ritot, kļuva aizvien saspīlētākas. 2007. gadā karaliene atklāja, ka Tonija Blēra rīcība dažādos jautājumos ir izvedusi viņu no pacietības, norādot arī uz atsvešināšanos no lauku jautājumu risināšanas. Turklāt Elizabetei II aizvien nepieņemamāka kļuva Blēra familiārā izturēšanās, uzskatot, ka karalienei premjers būtu jāuzrunā vienkārši kā Tonijs. Tika baumots, ka Elizabete II Tonijam Blēram ieteikusi arī samazināt Britu Armijas spēku iesaistīšanos dažādos pasaules militārajos konfliktos, visvairāk Afganistānā un Irākā. Tajā pat laikā oficiāli karaliene tā arī nekad nepauda savu nostāju Irākas jautājumos. Turpmāk abu attiecības kļuva attālinātas un samērā vēsas.
Eduards Ševardnadze
Neilgi pēc Padomju Savienības sabrukuma 1995. gadā E. Ševarnadze kļuva par otro Gruzijas prezidentu (pēc pirmā prezidenta Zviada Gamsahurdijas gāšanas sākotnēji bija valsts padomes, pēc tam parlamenta priekšsēdētājs). Bija spiests atkāpties 2003. gadā Rožu revolūcijas laikā.
Elizabete II Vindzora
Zelta jubileja
2002. gadā karaliene svinēja 50. valdīšanas gadadienu. Līdz tam tik ilgi valdījuši tikai 5 angļu monarhi: Henrijs III (Henry III), Edvards III (Edward III), Džeimss I (James I), Džordžs III (George III) un karaliene Viktorija (Queen Victoria).
Šoreiz svinības bija jūtami klusākas kā pirms 25 gadiem, karalienes sudraba jubilejā. Tas galvenokārt skaidrojams ar karalienes mātes nāvi jubilejas gadā. Neraugoties uz to, neiztika bez krāšņām parādēm, pieminekļiem un dažādām dāvanām karalienei Lilibetai, kā viņu mēdza saukt.
Aizraušanās
Karalienes Elizabetes aizraušanās bija zirgi un suņi, īpaši būtu jāizceļ Velsas korgijs pembroks. Dzīves laikā viņai bija piederējuši vairāk kā 30 Velsas korgiji pembroki. Pirmais, kuru sauca Susana, Elizabetei tika uzdāvināts 18 gadu dzimšanas dienā 1944. gadā. Lielākā daļa vēlāko Elizabetes suņu bija Susanas pēcnācēji. Mūža nogalē karalienei ir bija Velsas korgiji pembroki. Karaliene bija izveidojusi jaunu suņu hibrīdu — dorgiju, sakrustojot Velsas korgiju pembroku ar taksi, kas piederēja princesei Margaretai. Bez Velsas korgijiem pembrokiem un dorgijiem pilī mājoja arī labradori un kokerspanieli. Karaliene bija arī aizrāvusies ar zirgiem, zirgu audzēšanu un zirgu sacīkstēm. Karalienei piederēja apmēram 25 zirgi. Pirmo poniju viņai uzdāvināja Elizabetes vectēvs karalis Džordžs V. Karalienei piederēja arī sporta baloži, kas piedalijās baložu sacīkstēs. Karaļnams sporta baložus sāka audzēt 1886. gadā, kad pirmos sporta baložus uzdāvināja Beļģijas karalis Leopolds II.