cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaromīrs Jāgrs
Karjera
"Penguins" sastāvā viņš pavadīja 11 sezonas. Nākamās trīs sezonas viņš aizvadīja Vašingtonas "Capitals" sastāvā. "Capitals" parakstītais līgums ar J. Jāgru bija tā brīža lielākais parakstītais līgums NHL vēsturē: 77 miljoni ASV dolāru liels līgums uz 7 gadiem. 2003. gadā parakstīja līgumu ar Ņujorkas "Rangers", kluba sastāvā viņš pavadīja kopumā 4 sezonas. 2006. gada novembrī viņš kļuva par visu laiku rezultatīvāko eiropieti NHL, gūstot savus 602. vārtus, tādējādi apdzenot somu Jari Kurri, kuram ir 601 vārtu guvums. 2004.—2005. gada sezonu viņš aizvadīja Eiropā lokauta dēļ.
2008. gadā parakstīja līgumu ar KHL klubu Omskas "Avangard". spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē, tajā atzīmējoties ar divām rezultatīvām piespēlēm.
2011. gada vasarā Jāgrs atgriezās NHL, 2011.—12. gada sezonu aizvadot Filadelfijas "Flyers" rindās. 2012.—13. gada sezonā kopā ar Bostonas "Bruins" sasniedza Stenlija kausa finālu, taču pēc sezonas beigām noslēdza līgumu ar Ņūdžersijas "Devils" vienību. "Devils" rindās aizvadīja pusotru sezonu, līdz 2015. gada februāra nogalē tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". 2015.—16. gada sezonā ar 66 punktiem Jāgrs bija rezultatīvākais "Panthers" spēlētājs un vecākais NHL spēlētājs vēsturē, kurš sezonā pārsniedzis 60 punktu robežu.
Kopš 2018. gada pārstāv Čehijas Ekstralīgas klubu HC Kladno.
Karjera Čehijas izlasē
Piedalījies astoņos Pasaules čempionātos (1994, 2002, 2004, 2005, 2009, 2010, 2011, 2014), kopumā izcīnījis divas zelta medaļas (2005. un 2010. gadā), kā arī vienu bronzu 2011. gadā.
Pēc 2014. gada Pasaules čempionāta Jāgrs paziņoja par karjeras beigšanu Čehijas izlasē.
1990. gadā Čehoslovākijas izlases rindās izcīnījis Pasaules čempionāta bronzas medaļas.
Maiks Brauns
Maikls "Maiks" Brauns (en; dzimis Kolumbusā, Ohaio štatā, ASV) ir amerikāņu basketbola treneris.
Karjera
Trenera karjeru uzsāka 1997. gadā kā Vašingtonas "Wizards" trenera asistents. Vēl laika posmā līdz 2005. gadam bijis Sanantonio "Spurs" un Indiānas "Pacers" klubu trenera asistents.
Pirmoreiz par kāda NBA kluba galveno treneri M. Brauns kļuva, kad tika apstiprināts par Klīvlendas "Cavaliers" galveno treneri, kurā spēlēja viena no līgas lielākajām zvaigznēm Lebrons Džeimss. 2008.—2009. gada sezonā viņš tika atzīts par sezonas labāko treneri visā līgā, tāpat bija 2009. gada NBA Visu zvaigžņu spēles Austrumu konferences komandas treneris.
M. Brauna vadībā "Cavaliers" ir 2007. gadā sasnieguši NBA finālu, 2009. gadā — konferences finālu un 2010. gadā — konferences pusfinālu. Viņš tika atlaists no "Cavaliers" galvenā trenera amata. 2010.—2011. gada sezonas laikā viņš trenēja dažādas jaunatnes komandas.
M. Brauns tika apstiprināts par Fila Džeksona aizstājēju Losandželosas "Lakers" galvenā trenera amatā. Amatā noturējās līdz 2012. gada novembrim.
Ganimēds (pavadonis)
Ganimēds (el) ir Jupitera pavadonis, viens no Galileja pavadoņiem. Lielākais Saules sistēmas pavadonis, pēc izmēriem lielāks par Merkuru, kaut arī pēc masas ir divas reizes vieglāks.
Atklāšanas vēsture un nosaukums
Ganimēdu atklāja Galileo Galilejs 1610. gadā ar pasaulē pirmo teleskopu. Uz pavadoņa pirmatklājēja statusu pretendēja arī vācu astronoms Simons Mariuss, kurš novēroja pavadoni 1609. gadā, taču pētījumu rezultātus nebija publicējis. Bet vēl ilgi pirms tam Ganimēds tika novērots jau senajā Ēģiptē un senajā Babilonā.
Nosaukumu „Ganimēds” deva tieši Simons Mariuss 1614. gadā pēc sengrieķu mitoloģiskas personas vārda, taču ilgu laiku tas netika lietots. Galilejs četrus atklātos pavadoņus nosauca par „Mediči planētām” un deva tiem kārtas numurus. Ganimēds skaitījās kā „trešais Jupitera pavadonis”. Tikai 20. gs. vidū nosaukums „Ganimēds” guva vispārēju atzīšanu.
Fiziskais raksturojums
Ganimēds sastāv pārsvarā no ledus un iežiem. Domājams, Ganimēda iekšējā uzbūvē var izšķirt trīs slāņus: izkausēts metālisks vai sēra-metālisks kodols, no iežiem veidota mantija un 900-950 km biezs ledus slānis. Nav izslēgts, ka starp akmens iežiem un ledu atrodams šķidrā ūdens slānis, kura temperatūra daudz zemāka par nulli, jo ūdens atrodas zem spiediena. Ir ziņas, ka senāk siltuma plūsma no kodola ir bijusi daudz lielāka.
Ganimēdam ir samērā spēcīgs magnētiskais lauks. Ir aprēķināti divi pavadoņa magnētiskā lauka veidošanās modeļi: pamatojoties uz izkausēta kodola esamību vai arī balstoties uz elektrovadošu sāls šķīdumu zem ledus segas. 2015. gadā NASA paziņoja, ka izmantojot Habla kosmisko teleskopu gūti papildus pierādījumi šķidra sālsūdens okeāna esamībai zem ledus segas. Tiek lēsts, ka okeāns atrodas zem apmēram 150 km biezas ledus segas un ir apmēram 100 km dziļš.
Uz Ganimēda virsmas atrodami pārsvarā divu tipu apgabali: ļoti veci, ar krāteriem stipri izroboti tumšie apgabali un jaunāki (bet arī seni) gaišie apgabali. Gaišo apgabalu izcelsme acīmredzami ir saistīta ar tektoniskiem procesiem. Ganimēda ledus sega, iespējams, ir sadalīta milzīgās plātnēs (līdzīgi Zemes tektoniskajām plātnēm), kuras varēja pārvietoties samērā brīvi un, savstarpēji mijiedarbojoties, veidot kalnu grēdas un lūzumus. Uz pavadoņa var novērot arī senās sacietējušas lavas straumes. Tektoniskā ziņā Ganimēds, iespējams, vairāk līdzinās Zemei, nekā Marsam vai Venerai (jāatzīmē tomēr, ka nesenu tektonisko aktivitāšu pēdas uz Ganimēda pagaidām nav konstatētas).
Līdzīgi „krokoti” apgabali ar kalnu grēdām un padziļinājumiem ir novērojami arī uz tādiem ledus pavadoņiem, kā Encelads, Ariels un Miranda. Konstatēti arī lentveida veidojumi, līdzīgi, kā uz Eiropas, taču daudz mazākā skaitā; šādas lentveida struktūras var veidoties ledus plātnēm savstarpēji atbīdoties, kur izveidojušās ieplakas aizpildās ar mīkstu vai šķidru zemledus materiālu. Ganimēda tumšie apgabali atgādina Kallisto virsmu.
Daudzie meteorītu triecienkrāteri uz Ganimēda pārklāj abu tipu apgabalus, kas liecina par to senumu līdz 3-3,5 mljrd. gadu (līdzīgi Mēness virsmai). Relatīvi jaunākiem krāteriem ir novērojami gaiši, radiāli izmešu „stari”. Atšķirībā no Mēness vai Merkura, Ganimēda triecienkrāteri ir plakani un sekli ar zemām krātera sienām. Iespējams, tas liecina par ledus garozas valkanību, kuras rezultātā krāteri ilgākā laika periodā var „izplūst” un reljefa izcēlumi nogludināties. Tā rezultātā visvecākie krāteri vispār ir pazaudējuši savu reljefu, un par to eksistenci liecina tikai vāji izteiktas pēdas.
Tā kā jaunie krāteri satur vairāk ledus, tad visticamāk Ganimēda virsma ir pārklāta ar tumšas vielas slānīti, bet dziļākie slāņi sastāv no daudz tīrāka ūdens ledus. Šī tumšās vielas kārtiņa varētu izveidoties kosmiskajiem putekļiem nosēžoties uz pavadoņa virsmas, vai arī ūdens molekulām sublimējot apkārtējā vidē.
Lielākais Ganimēda veidojums ir tumšs, plakans līdzenums ar koncentriskām kalnu grēdām. To dēvē par Galileo apgabalu (angl. Galileo Region). Iespējams, tas radies sadursmes rezultātā ar lielu debess ķermeni, kura pēdas vēlākos laikos tika izlīdzinātas ģeoloģiskās aktivitātes rezultātā.
Uz Ganimēda ir atklātas depresijas, līdzīgas Zemes tipa vulkāniskajām kalderām (ieplakām); tās tiek interpretētas, kā kriovulkānisma izpausmes.
20. gs. 80. gadu vidū amerikāņu un indiešu astronomi (strādājot Indonēzijas observatorijā, Lebangā), Ganimēdam aizklājot kādu zvaigzni, atklāja uz tā ļoti vājas atmosfēras pazīmes. Šos rezultātus apstiprināja pavadoņa pētījumi ar Habbla teleskopu. Atmosfēra, līdzīgi Eiropai, sastāv no skābekļa, kas veidojies, ūdenim sadaloties skābeklī un ūdeņradī, Saules radiācijas iespaidā (ūdeņradi tā viegluma dēļ pavadoņa vājais gravitācijas lauks nespēj noturēt).
Ganimēda pētījumi ar kosmiskajām zondēm
Jupiters (kā arī visas pārējās gigantiskās planētas) tika pētīts tikai ar NASA starpplanētu zondēm. Pirmās Ganimēda kosmiskās fotogrāfijas veica zonde „Pioneer-10”, kas lidoja garām Jupiteram 1973. gada decembrī. Turklāt „Pioneer-10” precizēja Ganimēda izmērus un blīvumu.
1979. gada martā 112 tūkst. km attālumā garām Ganimēdam nolidoja „Voyager-1”, bet jūlijā - „Voyager-2” nolidoja 50 tūkst. km attālumā. Zondes nosūtīja kvalitatīvus pavadoņa virsmas attēlus, kā arī veica dažādus mērījumus. Mūsdienu hipotēzes par pavadoņa ģeoloģiju radās, pateicoties „Voyager” datiem.
No 1995. gada decembra līdz 2003. gada septembrim Jupitera sistēmu pētīja kosmiskā zonde „Galileo”. Šajā laikā zonde 6 reizes satuvinājās ar Ganimēdu (minimālais attālums — 261 km) un pārraidīja daudz vērtīgas informācijas. Konkrēti, „Galileo” atklāja Ganimēda magnetosfēru. Pateicoties „Galileo” datiem, ir izdevies samērā precīzi izveidot pavadoņa iekšējās uzbūves modeli.
2022. gadā ESA plāno palaist starpplanētu zondi JUICE Jupitera sistēmas izpētei. Zonde pētīs Jupiteru, pietuvosies Kallisto un Eiropai, un ieies orbītā ap Ganimēdu.
Latvijas demogrāfija
Kopš 1991. gada Latvijā ir negatīvs dabiskais pieaugums, mirušo skaitam pārsniedzot dzimušo skaitu, līdztekus tam notiek cittautiešu pakāpeniska asimilēšanās un latviešu īpatsvara palielināšanās.
Vēsture
13. gadsimta vidū kopējais iedzīvotāju skaits tagadējās Latvijas teritorijā tiek lēsts ap 300 000, bet pēc Livonijas krusta kariem iedzīvotāju skaits palielinājās un 16. gadsimta vidū Livonijas Konfederācija bija samērā blīvi apdzīvota zeme. 16.—17. gadsimta lielo karu rezultātā iedzīvotāju skaits atkal samazinājās. Pēc vēsturnieka Edgara Dunsdorfa veiktajām aplēsēm 1700. gadā Latvijas teritorijā dzīvoja tikai 465 000 iedzīvotāju (Kurzemes un Zemgales hercogistē 209 000, Zviedru Vidzemē 153 000, Latgalē 103 000). Milzīgus iedzīvotāju zaudējumus izraisīja 1710.—1711. gada Lielais mēris, kurā nomira apmēram puse Latvijas tālaika iedzīvotāju. Līdz 1800. gadam kopējais iedzīvotāju skaits atkal palielinājās un sasniedza 720 000 (Kurzemē un Zemgalē 307 000, Vidzemē 261 000, Latgalē 152 000). Industrializācijas periodā 19. gadsimta otrajā pusē Latvijas lielajās ostas un rūpniecības pilsētās savukārt no kaimiņu guberņām ieceļoja daudz krievu, ebreju, poļu, baltkrievu, lietuviešu un igauņu, kas samazināja kopējo latviešu īpatsvaru, tomēr pilsētās tas pieauga iekšējās migrācijas dēļ. Ap 1890. gadu latvieši baltvāciešu vietā kļuva par lielāko nacionālo grupu Rīgā un 1897. gadā jau veidoja 45,0% no strauji augošās lielpilsētas iedzīvotājiem.
Pirmais pasaules karš un lielas daļas Kurzemes iedzīvotāju došanās bēgļu gaitās uz Krieviju 1915. gadā radīja krasu iedzīvotāju skaita samazināšanos, Tautas skaitīšanu dati liecina, ka 1914.—1920. gadā Latvijas iedzīvotāju skaits samazinājās no 2 552 000 līdz 1 596 100. Kara izraisītais posts un slimības, kā arī bēgļu un kreisi orientēto latviešu palikšana Padomju Krievijā stipri samazināja latviešu skaitu Latvijā, tomēr pēc neatkarīgas valsts izveidošanas 1918. gada 18. novembrī un Brīvības cīņu noslēguma latviešu skaits atkal strauji pieauga. 1939. gadā Latvijas iedzīvotāju skaits bija sasniedzis gandrīz 2 miljonus (1 994 506). Otrais pasaules karš un neatkarīgas valsts zaudēšana izmainīja iedzīvotāju skaitu un etnisko sastāvu. Kopš 1939. gada beigām uz Vācijas okupētajiem Polijas apgabaliem izceļoja 66 000 vācbaltiešu. 1941. gada jūnija deportācijās uz PSRS austrumu apgabaliem tika izvesti vairāk nekā 15 000 Latvijas pilsoņu. Nacistu okupācijas laikā 1941.—1943. gadā nogalināja vairāk nekā 70 tūkstošus Latvijas ebreju. 1944.—1945. gadā trimdā devās vairāk nekā 130 000 latviešu. Tiek lēsts, ka 1945. gadā Latvijā bija palikuši tikai aptuveni 1 600 000 iedzīvotāju.
Latviešu īpatsvaru samazināja arī atkārtotas turīgāko un izglītotāko Latvijas 1949. gadā (42 149 cilvēku). Toties līdz 1959. gadam Latvijā uz patstāvīgu dzīvi apmetās ap 410 000 cilvēku no Padomju Savienības, bet līdz 1989. gadam vēl papildu 348 000 ieceļotāju. 1980. gadu beigās latviešu īpatsvars Latvijā samazinājās līdz 52%. Pēc 1990. gada ap 158 000 no nesenajiem ieceļotājiem atkal pameta Latviju.
Iedzīvotāju skaits Latvijas teritorijā
1897., 1935., 1959., 1970., 1979., 1989., 2000., 2011., un 2021. gadā — tautas skaitīšanas dati.
Iedzīvotāju skaits un dabiskā kustība
Jau pirms Pirmā pasaules kara summārais dzimstības koeficients Latvijā bija nedaudz zemāks par 3,0 dzimušajiem uz vienu sievieti jeb apmēram par 10 procentiem zemāks nekā ir nepieciešams pilnai paaudžu nomaiņai. Starp abiem pasaules kariem dzimstība turpināja samazināties, viszemāko līmeni sasniedzot ekonomiskās depresijas gados (1934.—1935. gadā summārais dzimstības koeficients bija 2,0). Pēc tam tas nedaudz palielinājās, jo Kārļa Ulmaņa valdība veica īpašus pasākumus dzimstības stimulēšanai. Saslimstības un mirstības rādītāji, kā arī paredzamais vidējais mūža ilgums Latvijā bija aptuveni vienā līmenī vai pat nedaudz augstāki par Eiropas vidējiem rādītājiem.
Pēc Otrā pasaules kara bija mērens dzimstības pieaugums, kam atkal sekoja dzimstības samazināšanās. 1960. gadu vidū summārais dzimstības koeficients (1,7) bija viens no viszemākajiem pasaulē. Pēc dažādu dzimstības stimulēšanas pasākumu īstenošanas tā palielinājās, un 1980. gadu vidū atkal palielinājās virs 2,0. Latviešiem šis rādītājs tajā laikā bija augstāks nekā vidējais citām tautībām.
Politiskās un ekonomiskās nestabilitātes apstākļos kopš 1988. gada dzimstības rādītāji samazinājās, no 1988. gada līdz 1998. gadam summārais dzimstības koeficients Latvijā samazinājās no 2,16 līdz 1,11 un bija viens no viszemākajiem dzimstības līmeņiem pasaulē. No 1990. gada līdz 1995. gadam jaundzimušo paredzamais mūža ilgums samazinājās vīriešiem par 4 gadiem un sievietēm par 2 gadiem. 2008. gadā jaundzimušo paredzamais vidējais mūža ilgums Latvijā bija 67,2 gadi vīriešiem un 77,9 gadi sievietēm, esot vienam no viszemākajiem Eiropā. Zīdaiņu mirstības koeficients 1990. gados ievērojami palielinājās, sasniedzot 18,8 uz 1000 dzīvi dzimušajiem 1997. gadā. Straujas dzimstības samazināšanās un mirstības pieauguma rezultātā iedzīvotāju dabiskais pieaugums pēc neatkarības atgūšanas Latvijā bija negatīvs. Kopā ar iedzīvotāju emigrāciju tas noveda pie Latvijas depopulācijas.
21. gadsimta sākumā dzimstības koeficients nedaudz palielinājās un 2014. gadā sasniedza 1,65. Zīdaiņu mirstība 2014. gadā samazinājās līdz 3,8 uz 1000 dzīvi dzimušo. Arī kopējā mirstība samazinājās, tomēr vēl 2014. gadā tā saglabājās relatīvi augsta — 14,3 mirušie uz 1000 iedzīvotāju. Pēc ES statistikas departamenta Eurostat datiem Latvijā 2015. gadā vidējais bērnu skaits sievietei sasniedza 1,7, kas ir par 0,48 vairāk nekā 2001. gadā, kad vidēji katrai sievietei bija 1,22 bērni, un šis kopējā fertilitātes līmeņa pieaugums bija lielākais Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu vidū šajā laika posmā.
Etniskais sastāvs
Pēc postošajiem 16.—18. gadsimta kariem un Lielās mēra epidēmijas Latvijas iedzīvotāju etniskais sastāvs bija visai viendabīgs. 18. gadsimta beigās Latvijas teritorijā bija apmēram 90% latviešu, 6,5% vāciešu, 1,1% ebreju, 0,8% poļu un 0,6% krievu. 19. gadsimta beigās Krievijas Impērijas pārkrievošanas politikas un industrializācijas rezultātā notikušās krievu un ebreju imigrācijas dēļ 1897. gada tautas skaitīšana uzrādīja 68,3% latviešu, 8% krievu, 7,1% vāciešu un 6,3% ebreju. Pēc valstiskās neatkarības iegūšanas 20. gadsimta 20.—30. gados latviešu īpatsvars atkal pieauga. Etniskais sastāvs dramatiski mainījās Otrā pasaules kara laikā, jo kara laikā notika vācbaltiešu izceļošana, ebreju iznīcināšana un daudzu latviešu došanās bēgļu gaitās uz Vāciju un Zviedriju, tālāk pamatā uz ASV, Kanādu un Austrāliju. Pēckara gadu masveida imigrācija no PSRS savienotajām republikām samazināja latviešu īpatsvaru Latvijā līdz 52% 1989. gadā. Pēc valstiskās neatkarības atjaunošanas, neraugoties uz dabiskā pieauguma kritumu un emigrāciju, latviešu īpatsvars atkal palielinās sakarā ar krievu, baltkrievu, ukraiņu un citu lielāko mazākumtautību straujāku izceļošanu.
Lielākajās pilsētās
Salīdzinot Latvijas administratīvās teritorijas, 2022. gada sākumā vislielākais latviešu īpatsvars bija Kuldīgas novadā un Smiltenes novadā (93,3 %), krievu — Daugavpilī (47,8 %), baltkrievu — Krāslavas novadā (14,3 %), poļu — Daugavpilī (13,0 %), lietuviešu — Saldus novadā (5,4 %), savukārt, ukraiņu — Liepājā (4,4 %).
Pastāvīgo iedzīvotāju izcelsmes valsts
Pēc Centrālā statistikas biroja datiem Latvijas pastāvīgo iedzīvotāju skaits pēc dzimšanas valsts 2019. gada sākumā bija:
Ārvalstu studenti
Latvijas attīstības plāna ietvaros 2013. gadā Rīgas Tehniskā universitāte,  Turība un citas augstskolas sāka piedalīties izstādēs un atvēra informācijas centrus Indijā, kā rezultātā Latvijā strauji pieauga indiešu studentu skaits.
2014. gadā Čennai atvēra Latvijas Augstākās izglītības centru, kuru dibināja RTU, Latvijas Universitāte, biznesa augstskola Turība, Liepājas Universitāte, Banku augstskola, Latvijas Lauksaimniecības universitāte un Rīgas Starptautiskā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskola.
Kopš 2014. gada, samazinoties vietējo studentu skaitam, palielinās ārvalstu studentu skaits - to īpatsvars ir pieaudzis no 6% 2014. gadā līdz 13% 2022. gadā.
Ārvalstu darbaspēks
Līdz Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā Latvijas Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde visvairāk darba atļauju izsniedza ārvalstu darbaspēkam no Ukrainas, Baltkrievijas un Krievijas. 2014. gadā darba atļaujas saņēma 1069 Ukrainas (33% no kopējā atļauju skaita) un 958 Baltkrievijas pilsoņi, bet 2018. gadā piešķirto darba atļauju skaits darba meklētājiem no Ukrainas sasniedza 5771 un Baltkrievijas 1825.
Reliģija
Latvijas Tieslietu ministrijas ziņojumā par reliģisko organizāciju iesniegtajiem pārskatiem par darbību 2015. gadā minēts, ka 35 dažādām reliģiskām organizācijām Latvijā bija reģistrētas 957 draudzes, 153 autonomās draudzes un 880 dievnami vai kulta celtnes. Kā kopējais ticīgo skaits minēts 1,517 miljoni. Pēc šī ziņojuma Latvijas Evaņģēliski luteriskajai baznīcai bija 700 465 locekļi, Romas Katoļu Baznīcai Latvijā — 415 440 locekļu, Latvijas pareizticīgajai baznīcai — 370 000 locekļi, Latvijas vecticībnieku Pomoras baznīcai — 35 872 locekļi, bet dievkalpojumus apmeklējot 41 042 cilvēki, Latvijas Baptistu draudžu savienībai — 6888 locekļi, Septītās dienas adventistu Latvijas draudžu savienībā — 3935 locekļi, Latvijas Vasarsvētku draudžu apvienībām — 3187 locekļi, Evaņģēliskās ticības kristiešu draudzēm — 3175 locekļi, Jaunās Paaudzes draudzēm — 3000 locekļi, Evaņģēlisko kristiešu draudzēm — 1717 locekļi. Minēts, ka Latvijā ir 1295 jaunapustuliskie kristieši, 972 mormoņi, 526 metodisti, 697 dievturi, 310 vācu luterāņi, 337 musulmaņi, 387 jūdaisti, 721 Jehovas liecinieks, 162 budisti, 145 krišnaīti, 100 reformāti, 61 anglikānis u.c. ticību pārstāvji.
Reliģisko organizāciju sniegto datu precizitāte ir tikusi apšaubīta, jo tie kopumā liecina par ārkārtīgi strauju reliģijām piederīgo skaita palielināšanos, kamēr dažādas sabiedriskās domas aptaujas liecina, ka ticīgo skaits varētu būt vismaz uz pusi mazāks.
Vecumstruktūra
Eurostat dati par 2011. gadu liecina, ka pensijas vecuma sieviešu skaits Latvijā vairāk nekā divas reizes pārsniedza vīriešu skaitu, kas ir lielākais īpatsvars starp Eiropas Savienības valstīm. Latvijā starp iedzīvotājiem, kas pārsnieguši 65 gadu vecumu, uz 100 vīriešiem bija 207,6 sievietes, turpretī Igaunijā 204,3 un Lietuvā 197 sievietes un ES valstīs vidēji uz 100 vīriešiem pensijas vecumā bija 138,2 sievietes.
Urbanizācijas līmenis
Pēc aplēsēm un iedzīvotāju uzskaites datiem pilsētnieku īpatsvars Latvijā ir vairākkārt mainījies, strauji pieaugot līdz Pirmajam pasaules karam, stabilizējoties pēc 1920. gada zemes reformas 20%—35% robežās, tad atkal strauji pieaugot pēc Otrā pasaules kara Latvijas PSR zemes kolektivizācijas un industrializācijas laikā, beidzot stabilizējoties 69%—67% robežās pēc Latvijas neatkarības atgūšanas:
Demogrāfiskā stāvokļa izmaiņas pēc 2000. gada
Pēc 2000. gada Latvijā turpināja pasliktināties demogrāfiskā situācija un visas dekādes ilgumā bija mirstības pārsvars pār dzimstību un negatīvs migrācijas saldo. Pēc Centrālās statistikas pārvaldes aprēķiniem Latvijas iedzīvotāju skaits no 2001. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 1. janvārim samazinājās par 340 tūkstošiem — par 211,4 tūkstošiem migrācijas un 128,6 tūkstošiem negatīvā dabiskā pieauguma dēļ. Līdzīga iedzīvotāju skaita samazināšanās šajā periodā notika arī tādās jaunajās ES valstīs kā Rumānija, Lietuva, Bulgārija, Igaunija un Ungārija, kas korelē ar relatīvo IKP uz vienu iedzīvotāju.
Bērnu un pusaudžu (līdz 14 gadu vecumam) skaits samazinājās par 121 600 jeb vidēji par 12 200 gadā, un to īpatsvars kopējā iedzīvotāju skaitā samazinājās no 18% līdz 13,7%. Pateicoties dzimstības pieaugumam šis kritums kļuva lēnāks, proti, ja 2000. gadā bērnu un pusaudžu skaits samazinājās par 18 300, tad 2010. gadā — par 2600. Tomēr 2010. gadā Latvijā bija zemākais jaundzimušo bērnu skaits (19 200) kopš 1997. un 1998. gada, kad pasaulē nāca attiecīgi 18 830 un 18 400 bērni. 2011. gada sākumā pensijas vecuma iedzīvotāju skaits uz 1000 darbspējīgajiem iedzīvotājiem bija 1,5 reizes lielāks nekā bērnu un pusaudžu skaits. Kopš 2000. gada iedzīvotāju īpatsvars 15—64 gadu vecumā palielinājās par 1,7% punktiem. Iedzīvotāju skaits vecumā virs 65 gadiem šajā periodā savukārt pieauga par 33 800, un to īpatsvars kopējā iedzīvotāju skaitā pieauga no 14,8% līdz 17,4% vai par 2,6 procentpunktiem. 2010. gadā vecumā līdz 14 gadiem vīriešu skaits pārsniedza sieviešu skaitu par 2,2 %, bet vecuma grupā 15—64 gadi jau vērojams sieviešu skaita pārsvars — par 2,7%, bet vecuma grupā virs 65 gadiem sieviešu skaits pārsniedz vīriešu skaitu par 35%.
Pēc Centrālās statistikas pārvaldes (CSP) datiem Latvijas iedzīvotāju dzīvildze pastāvīgi palielinās, tomēr saglabājas ievērojama starpība starp sieviešu un vīriešu dzīves ilgumu. Sakarā ar dzīvildzes starpību sieviešu mirstība pārsniedz vīriešu mirstību:
Migrācija
Pēc Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes (PMLP) datiem 2011. gada 1. janvārī ārvalstīs bija reģistrēti 57 605 Latvijas valsts piederīgie (pilsoņi un nepilsoņi). No Iedzīvotāju reģistra zināms, ka 2011. gadā uz pastāvīgu dzīvi ārzemēs oficiāli pārcēlās vēl 14 450 Latvijas valstspiederīgie, pie kam vairāk kā puse no viņiem piereģistrējās Lielbritānijā un Īrijā. Oficiāli Iedzīvotāju reģistrā 2012. gada sākumā bija iekļautas ziņas par 72 292 Latvijas valstspiederīgajiem, kuri kā savu pastāvīgo dzīvesvietu norādījuši adresi ārzemēs. No tiem 54 685 kā pilngadīgi Latvijas pilsoņi bija tiesīgi piedalīties 2012. gada referendumā
Pēc Centrālās statistikas pārvaldes (CSP) datiem līdz 2008. gada krīzes sākumam no Latvijas oficiāli reģistrēto izceļotāju skaits bija 15—25 tūkstoši gadā, tad strauji pieauga līdz gandrīz 40 tūkstošiem 2010. gadā, bet pēc krīzes pārvarēšanas atkal samazinājās līdz 15 tūkstošiem gadā:
Savukārt pēc ekonomista Mihaila Hazana aplēsēm laikā no 2000. līdz 2010. gadam no Latvijas aizbraukuši vismaz 200 tūkstoši cilvēku, kaut arī citu valstu reģistros (ietverot apdrošināšanas numuru piešķiršanas statistiku) atrodamas ziņas par 170 tūkstošiem Latvijas cilvēku. Viņš uzskata, ka uz Lielbritāniju ir aizbraukuši 76 — 87 tūkstoši, uz Īriju 28 — 34 tūkstoši, uz Ziemeļvalstīm (galvenokārt uz Norvēģiju) 11—13 tūkstoši cilvēku. Uz pārējām Eiropas valstīm ir aizplūduši 21—24 tūkstoši Latvijas iedzīvotāju, bet ārpus Eiropas (uz ASV, Kanādu, Austrāliju, Jaunzēlandi un Turciju) 14—18 tūkstoši, uz citām valstīm vēl 19—24 tūkstoši cilvēku. Lielākā daļa iedzīvotāju, pārceļoties uz dzīvi un uzsākot darbu citā valstī, neinformēja par to atbildīgās Latvijas valsts institūcijas, kam bija jāizdara izmaiņas datos par šo Latvijas valsts piederīgo dzīvesvietu ārpus Latvijas. M. Hazans prognozēja, ka emigrācija lielos apjomos saglabāsies vēl līdz 2014.—2015. gadam, kuru laikā valsti pametīs vēl aptuveni 100 000 cilvēku. Ja pirms 2008. gada krīzes tikai apmēram 20% no emigrantiem bija augstākā izglītība, tad krīzes laikā to īpatsvars pārsniedza 30%.
Pēc Latvijas Izglītības kvalitātes valsts dienesta ziņām kopējais skolas vecuma bērnu skaits, kas 2010. gadā nebija reģistrēts nevienas izglītības iestādes sarakstā bija 11 327, 2011. gadā — 12 463, bet 2012./2013. mācību gadā 12 618. 2010. gadā dienestam bija informācija par 5646 skolas vecuma bērniem, 2011. gadā par 7915, bet 2012./2013. gadā par 9,6 tūkstoši bērnu, kas mācījās ārvalstīs. Saeimas Publisko izdevumu un revīzijas komisijas priekšsēdētāja Elīna Siliņa pauda uzskatu, ka ir nepieļaujama situācija, ka valstī nav informācijas par 2648 bērniem vecumā no pieciem līdz 18 gadiem, kuriem būtu jāapmeklē izglītības iestādes.
Atbilstoši Eurostat informācijai par migrācijas radītajām iedzīvotāju skaita izmaiņām Eiropas Savienības valstīs 2013. gadā lielākais negatīvais migrācijas saldo uz 1000 iedzīvotājiem bija Kiprā (-13,9), Latvijā (-7,1), Lietuvā (-5,7), Īrijā (-5,6), Spānijā (-4,7) un Grieķijā (-4,7).
Latvijas valstspiederīgo skaits ārpus Latvijas
Pēc Latvijas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes (PMLP) datiem 2017. gadā lielākais reģistrēto Latvijas valstspiederīgo skaits bija šādās pasaules valstīs:
2011. gada tautas skaitīšanas dati
2011. gadā Latvijā tika veikta kārtējā tautas skaitīšana. No 1. marta līdz 10. jūnijam ar tiešām vizītēm pie iedzīvotājiem un interneta reģistrācijas palīdzību tika iegūti dati par 1,9 miljoniem iedzīvotāju. Analizējot valsts informācijas sistēmās un administratīvajos reģistros iekļautos datus, tika gūti papildus dati par tautas skaitīšanā nesastaptajiem iedzīvotājiem.
Pēc Centrālās statistikas pārvaldes (CSP) provizoriskajiem datiem Latvijas iedzīvotāju skaits 2011. gada 1. martā bija 2 067 887. Tas liecina, ka negatīvā iedzīvotāju dabiskā pieauguma un starptautiskās migrācijas ietekmē Latvijas iedzīvotāju skaits kopš 2000. gada tautas skaitīšanas samazinājies par aptuveni 309 000 cilvēku (13%), jo iepriekšējā tautas skaitīšanā Latvijā tika reģistrēti 2 377 385 iedzīvotāji. Kopējais valsts iedzīvotāju skaits samazinājies par 309 000 (-13%), tai skaitā bērnu (0—14 gadu) vecumā par 138 000 (-32,2%), darbspējas vecuma grupā (15—61 gads) par 185 000 (-12,3%). Par 14 000 (+3,3%) pieaudzis pensijas vecuma iedzīvotāju skaits. Bērnu skaits Vidzemes reģionā samazinājies par 44,1%, Latgales reģionā par 41,7%, Kurzemes reģionā par 36,2% un Zemgales reģionā par 35,9%. Iedzīvotāju skaits visvairāk samazinājies Latgales reģionā (par 21,1%) un Vidzemes reģionā (par 17,5%). Īpaši strauja samazināšanās par 25—33% bijusi Aglonas, Alojas, Alsungas, Baltinavas, Ciblas, Dagdas, Ērgļu, Jēkabpils, Kārsavas, Neretas, Rugāju, Rundāles, Tērvetes un Viļakas novados. Vienīgi Pierīgas reģiona novados iedzīvotāju skaits kopumā pieaudzis par 3,2%.
No kopējā iedzīvotāju skaita latvieši veidoja 62,1%, bet krievi 26,9%. Latviešu īpatsvars iedzīvotāju kopskaitā bija pieaudzis no 57,7% līdz 62,1%, savukārt krievu īpatsvars samazinājies no 29,6% līdz 26,9%, baltkrievu no 4,1% līdz 3,3%, ukraiņu no 2,7% līdz 2,2%, poļu no 2,5% līdz 2,2%, lietuviešu no 1,4% līdz 1,2%. Latvijas pilsoņu proporcija palielinājusies no 74,5% līdz 83,8%.
946 800 (45,8%) no Latvijas iedzīvotājiem bija vīrieši un 1 121 100 (54,2%) sievietes, pie kam vīriešu īpatsvars iedzīvotāju kopskaitā bija samazinājies. 42,5% iedzīvotāju bija ekonomiski neaktīvi, tostarp 26,6% ir nestrādājošie pensionāri, 7,8% nestrādājoši studenti un skolēni, 8,1% personas ar citu statusu. Personu ar augstāko izglītību īpatsvars bija palielinājies no 13,9% līdz 23%, ar profesionālo vidējo izglītību no 20,2% līdz 29,4%, samazinājies personu īpatsvars ar vispārējo vidējo izglītību no 31% uz 22,9%, ar pamatizglītību no 26,5% uz 18%, ar sākumskolas vai zemāku izglītību no 8,4% uz 6,7%.
Vlodavas apriņķis
Vlodavas apriņķis ir apriņķis Polijā, Ļubļinas vojevodistes austrumos. Robežojas ar Ļubļinas vojevodistes Helmas, Lenčnas, Parčevas un Bjalas apriņķiem, kā arī ar Baltkrieviju un Ukrainu.
Nitra
Nitra (sk) ir pilsēta Slovākijas rietumos pie Nitras upes. Nitras apgabala administratīvais centrs un viena no senākajām Slovākijas pilsētām.
23. autobusu maršruts (Rīga)
Darbdienās pa 23. autobusu maršrutu kursē 4 autobusi, bet brīvdienās — 3 autobusi.
23. autobusu maršrutu apkalpo 7. autobusu parks.
No 2022. gada 29. jūnija sakarā ar Ķekavas apvedceļa būvniecības darbiem tika mainīta maršruta satiksmes organizācija A7 šosejā pie pagrieziena uz Baložiem. Maršruts tika novirzīts pa jaunizbūvēto Ķekavas ielu un tās rotācijas apli pagriezienā uz Baložiem. No 15. novembra maršruts tika novirzīts uz jaunizbūvētu brauktuvi Rāmavā, paralēli A7 šosejai, mainīts arī pieturvietu izkārtojums.
Maršruts
Abrenes iela — Baloži kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Akmeņu iela, Jelgavas iela, Bauskas iela, A7, Baložu iela (Baloži) un Rīgas iela (Baloži).
Baloži — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Rīgas iela (Baloži), Baložu iela (Baloži), A7, Bauskas iela, Jelgavas iela, Akmeņu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela un Abrenes iela.
Pieturvietas
23. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 51 pietura. Maršrutā Abrenes iela — Baloži ir 25 pieturas, bet maršrutā Baloži — Abrenes iela ir 26 pieturas.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Pasts (pārdēvēta par Elizabetes iela )
Centrālais tirgus (pārdēvēta par Centrāltirgus )
Akmeņu iela (pādēvēta par Nacionālā bibliotēka )
Laikraksts Diena (pārdēvēta Kīleviena grāvis )
Kīleviena grāvis (pieturvieta slēgta 23.autobusa maršrutā  Abrenes iela - Baloži  )
Celtniecības pasaule (pārdēvēta par Mūkusala )
Mūkusala (pieturvieta slēgta 23.autobusa maršrutā  Abrenes iela - Baloži  )
Laivu iela (pieturvieta slēgta 23.autobusa maršrutā  Abrenes iela - Baloži  )
Bieķensalas iela (pieturvieta slēgta virziens uz Baloži )
Pirmaden (pārdēvēta par Koku iela )
Piena kombināts (pārdēvēta par J.Čakstes iela )
Bauskas šosejs (pārdēvēta par Pagrieziens uz Baložiem )
Nitra
Vēsture
828. gadā šeit tika uzcelta pirmā zināmā baznīca Centrālajā un Austrumeiropā, bet 880. gadā Nitrā tika nodibināta pirmā zināmā bīskapija Slovākijas teritorijā. Savu vislielāko uzplaukumu pilsēta piedzīvoja Lielmorāvijas karaļa Svatopluka I laikā (830-894). Ap 880. gadu tika uzcelts pirmais klosteris Slovākijā tuvējā Zobora (Zobor) kalnā. Bīskapijas veidošanā aktīvi piedalījās Svētais Kirils un Svētais Metodijs - pirmā slāvu alfabēta (glagolicas) radītāji.
Cilvēki
2001. gadā gandrīz visi pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (95.4% %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (74.2 %), nereliģiozi (17,2 %).
No 1915. līdz 1924. gadam par vietējā garīgā semināra vadītāju strādāja Jozefs Tiso.
Martina Hingisa
Martina Hingisa (Martina Hingis, sk, dzimusi Košicē) ir Čehoslovākijā dzimusi Šveices tenisiste, ilgstoša WTA ranga līdere (1997., 1999., 2000. gadā — pavisam 209 nedēļas), pieckārtējā Grand Slam turnīru uzvarētāja. 2013. gadā uzņemta Tenisa Slavas zālē.
Dzimusi Košicē tenisistu ģimenē. Sāka spēlēt profesionālo tenisu 14 gadu vecumā, un 1995. gadā viņa kļuva par visjaunāko Grand Slam titula ieguvēju turnīra vēsturē. Ieguva vairākus Grand Slam titulus, līdz 2002. gadā traumas dēļ pārtrauca piedalīšanos tenisa turnīros. 2005. gadā paziņoja par atgriešanos profesionālajā tenisā.
Hingisa paziņoja, ka viņa aiziet no tenisa, jo tā paša gada Vimbldonas turnīrā bija atklātas kokaīna pēdas viņas ķermenī. Pati Hingisa noliedz to, ka viņa būtu lietojusi kokaīnu, bet par aiziešanas iemeslu paziņoja to, ka nevēlas cīnīties par savu nevainības statusu. Starptautiskā tenisa federācija turpināja izmeklēšanu, neskatoties uz Hingisas karjeras beigšanu.
2008. gada 4. janvārī viņa tika izslēgta no profesionālā tenisa uz diviem gadiem par kokaīna lietošanu. Viņa noteica, ka neatgriezīsies profesionālajā tenisā pēc izslēgšanas termiņa beigām.
Bērnība
Martina piedzima Košicē, Slovākijā, Čehoslovākijas tenisistu ģimenē: māte čehiete, Melānija Molitorova, tēvs slovaks, Karols Hingiss.
Martina ar sportu sāka nodarboties ļoti agri. Jau 3 gadu vecumā viņa sāka slēpot, bet 5 gadu vecumā piedalījās savā pirmajā tenisa turnīra, kuru vadīja viņas māte Melānija Molitorova, kura skaitījās arī kā Martinas trenere. Pēc šķiršanās un atkārtotās laulības Melānija ar meitu (Martinu Hingisu), kurai tajā laikā bija 7 gadi, pārcēlās uz mazu pilsētiņu Šveices ziemeļos — Trūbahu.
Juniores vecums
Nākamās čempiones junioru karjera bija fantastiska. Periodā no 1989. līdz 1993. gadam Martina nepārtraukti uzvarēja visos čempionātos Šveicē, divreiz uzvarēja Eiropas čempionātā un vairākkārt — starptautiskos turnīros. 1993. gadā Martina uzvarēja junioru Francijas Atklātajā čempionātā vienspēļu un dubultspēļu kategorijā un viņa kļuva par pašu jaunāko jauniešu Grand Slam turnīru uzvarētāju, atņemot šo titulu Dženiferai Kapriati. 1994. gadā Martina uzvarēja junioru Vimbldonas čempionātā un kļuva par pašu jaunāko turnīra uzvarētāju, tas notika, kad viņai bija tikai 13 gadi un 276 dienas. Tajā pašā gadā viņa iekļuva ASV Atklātā čempionāta finālā.
Profesionālā karjera
Martina ir profesionāla sportiste no 1994. gada. No tā brīža sākās viņas straujais lēciens uz slavu — jau gada beigās viņa ieņēma 87. vietu reitinga tabulā, bet 1995. gada 12. jūnijā ierindojās 20 labāko planētas tenisistu skaitā. Ievērojams fakts: Hingisa savu pirmo profesionālo maču aizvadīja tajā pašā turnīrā, kurā tad viņas diženā vārdamāsa Martina Navratilova paziņoja par savas profesionālās karjeras beigšanu.
1996. gada 8. jūnijā, kopā ar Helēnu Sukovu ieguva savu pirmo Grand Slam dubultspēļu titulu, Martina arī kļuva par pašu jaunāko Vimbldonas čempionāta uzvarētāju visa turnīra vēsturē. Tajā pat gadā Filderštatē viņa ieguva savu pirmo vienspēļu titulu (Porsche Tennis Grand Prix) un ieņēma 4. vietu pasaules reitingā.
1997. gads Martinai kļuva par īstu triumfu. Šajā gadā viņa spēlēja visos Grand Slam turnīra finālos un zaudēja tikai Francijas Atklātā čempionāta finālā. Tāpat, šajā gadā viņa guva 75 uzvaras un cieta tikai 5 sakāves, Martina iegāja vēsturē pēc uzvaras Austrālijas atklātajā čempionātā, kā Grand Slam turnīru vienspēļu pati jaunākā uzvarētāja (viņas vecums tajā brīdī bija 16 gadi, 3 mēneši un 26 dienas). Uzvara Austrālijas atklātajā čempionātā vienspēlēs un dubultspēlēs un uzvaru sērija no 39 spēlēm gada sākumā ļāva Martinai iekarot pirmo vietu pasaules rangā (1997. gada 31. martā).
1998. gadā Martinai izdevās uzvarēt visus četrus Grand Slam dubultspēļu turnīrus, uzstādot tādējādi personisko rekordu. Tāpat viņa pirmoreiz karjerā uzvarēja WTA tūres noslēguma turnīrā.
1999. gads atzīmējās ar jaunām uzvarām un panākumiem, kuru starpā — trešais pēc kārtas vienspēļu un dubultspēļu tituli Austrālijas atklātajā čempionātā, pirmās uzvaras Berlīnes un Monreālas turnīros, kā arī atgriešanās 1. vietā WTA reitingā. Martina pārī ar Annu Kurņikovu uzvarēja WTA tūres noslēguma turnīrā. Vienspēlēs Martina piekāpās Lindsejai Devenportei finālā.
2000. gadā Martina kārtējo reizi uzvarēja Pan Pacific Open, bet, zaudējot gada sākumā dažus cīniņus Lindsejai Devenportai, kuru starpā — fināls Austrālijas atklātajā čempionātā, uz laiku piekāpjoties viņai pirmajā vietā WTA reitingā. Tomēr pēc mēneša Martina ieguva 29. titulu savā karjerā un atgriezās pasaules reitinga pirmajā vietā. Novembrī, Martina ieguva galveno trofeju noslēguma Chase Championships turnīrā Ņujorkā kā vienspēlēs tā arī dubultspēlēs (pārī ar Kurņikovu) un, kārtējo reizi, pabeidza sezonu reitinga pirmajā vietā.
2001. gadā Martina kopā ar tautieti Rodžeru Federeru ieguva Šveicei prestižo komandu trofeju Hopmana kausā. Viņa tāpat uzvarēja trijos turnīros vienspēlēs un vienu turnīru dubultspēlēs. Trauma Filderštates turnīra (labās kājas saišu plīsums) atņēma Martinai iespēju piedalīties gada noslēguma turnīros — noslēguma WTA čempionātā Minhenē. Hingisa pārcieta saišu sašūšanas operāciju un pazaudēja līderes godu pasaules reitingā.
2002. gadā Martina atgriezās pēc traumas. Austrālijas atklātajā čempionātā Martina spēlēja abas finālos: vienspēlēs piekāpās Dženiferai Kapriati, bet pārī ar Kurņikovu ieguva savu devīto Grand Slam turnīra titulu. Martina nogaidīja vēl trīs gada turnīrus vienspēlēs un dubultspēlēs. 14. oktobrī Martina ieņēma 11. vietu pasaules reitingā un pirmoreiz no 1996. gada 6. oktobra nebija vairs desmitniekā. 2002. gadā Martina pameta tenisu pēc potīšu traumas, pārciešot līdz tam dažas operācijas. Savas neesamības laikā tenisā kā spēlētājs, Martina bija komentētāja Eurosport kanālā un Channel 7 Austrālijas sporta kanālā.
Atgriešanās
Pēc trīs gadu pārtraukuma 2007. gadā viņa uzsāka mēģinājumu atgriezties tenisā, piedaloties Taizemes turnīrā, bet viņa jau pirmajā aplī uzveica vāciete Marlēna Vaingartnere. Tā paša gada beigās Martina paziņoja, ka par spīti sakāvei Taizemes turnīrā, viņa atkal atgriežas tenisā. No tā momenta Martina piedalījās dažos turnīros, bet pirmo uzvaru vienspēlēs viņa ieguva tikai 2006. gada Itālijas atklātajā čempionātā, kurā sasniedza 500 uzvaru robežu. Pirmo trofeja 2006. gadā Martina ieguva Austrālijas atklātajā čempionātā, kur viņa jauktajās dubultspēlēs uzvarēja kopā ar Mahešu Bhupati. Austrālijas atklātajā čempionātā 2007. gadā aizk;luva līdz ceturdaļfinālam, zudējot, tāpat kā pagājušajā gadā un arī ceturdaļfinālā, beļģietei Kimai Kleistersai. Tokijā, Martina spēlēja savu astoto Pan Pacific Open turnīra finālu un piecreiz šo turnīru uzvarēja.
Dopinga skandāls
2007. gada 1. novembrī Martina Hingisa paziņoja par karjeras beigšanu (no 2007. gada 19. novembra pēc viņas pašas lūguma viņa tika izslēgta no WTA reitinga), pēc tam, kad viņas dopinga tests, kas tika veikts 2007. gada Vimbldonas čempionātā, uzrādīja kokaīna pēdas tenisistes asinīs. Tomēr Martina taisās tiesā apstrīdēt testa rezultātus.
Dāvida Getas diskogrāfija
Šī ir franču dīdžeja Davīda Getas diskogrāfija. Viņš ir izdevis četrus albumus, un kļuvis atpazīstams ar dziesmām "Love Is Gone", "When Love Takes Over" un "Sexy Bitch".
Mirāža
Mirāža ir optiska parādība, kad Saules stari atstarojas uz siltu un aukstu (t.i., dažādi blīvu) gaisa masu robežas.
Vārds 'mirāža' ir cēlies no franču valodas: mirer nozīme - ielūkojies spogulī. Apzīmējums ir pilnīgi pareizs, jo šī parādība saistās gan ar atstarošanās procesu, gan ar spoguli: saules stari rada "brīnumus" jeb mirāžas.
Gaiss ir neviendabīga vide, to slāņiem ir nevienāda temperatūra, līdz ar to arī atšķirīgi blīvumi. Ja zeme ir sasilusi, tad apakšējais gaisa slānis ir daudz siltāks par pārējiem gaisa slāņiem, kas atrodas augstāk. Tāpēc saules stari, šķeļot gaisa masu, nekad neiet taisnā virzienā, bet gan izliecas. Šo procesu sauc par refrakciju.
Tādēļ priekšmetus, kas atrodas mūsu redzes laukā, mēs nekad neredzam to patiesajā veidolā. Tie it kā ir nobīdīti nedaudz sānis. Parasti novirzes ir nelielas un mēs tās neredzam. Bet, ja gaismas stari iet cauri dažāda blīvuma gaisa slāņiem, tad tāli priekšmetu mums liekas pavisam citādi - it kā pienākuši tuvāk, pacēlušies no zemes, pabīdīti sānis, izkropļoti. Šādos gadījumos mēs kļūstam par optiskas parādības - mirāžas - aculieciniekiem.
Mirāžas ir daudzveidīgas. Var būt gan vienkāršas, gan augstmirāžas, gan sānmirāžas, gan apakšmirāžas. Ja gaisa slāņiem ir dažāds blīvums, tie pārvietojas attiecībā viens pret citu un robežas starp tiem izzūd. Līdz ar to rodas apstākļi, kas liek izveidoties kustīgajai mirāžai jeb fatamorgānai, kas ir viens no sarežģītākajiem mirāžu veidiem.
Uz Zemes viena no vietām kur visbiežāk ir novērojams mirāžas, ir Mesīnas jūras šaurums Dienviditālijā. Rīta stundās, visbiežāk - saulei lecot, virs jūras šauruma augstu gaisā pēkšņi parādās teiksmainas pilis, dzīvības pilnas, cilvēki kustas, pa ielām kursē dzīvnieku karavānas,šīs ainas ilgst nelielu brīdi un pēc tam atkal izzūd.
Kad gaisa slāņi sasilst, var redzēt arī apakšmirāžas, ko var novērot Vidusāzijā, Kazahstānā, Pievolgā. Apakšmirāžas ir šķietami apgrieztu priekšmetu attēli.
Ja zemie apakšējie gaisa slāņi ir stipri aukstāki par augšējiem gaisa slāņiem, tad rodas augšmirāža, kā rezultātā attēls it kā atraujas no zemes un karājas gaisā. Priekšmeti it kā atrodas tuvāk un augstāk nekā tas ir patiesībā. Šo mirāžu var redzēt agri no rīta, pirms vēl saule ir paspējusi sasildīt zemes virsmu, no atdzišanas naktī.
Karstās vasaras dienās no jūras virsmas iztvaiko liels ūdens daudzums, kā rezultātā ūdens virsējie slāņi atdziest un gaisa temperatūra virs jūras arī pazeminās. Rodas apstākļi, kas ļauj veidoties augšmirāžai.
Sānmirāža rodas tad, kad gaisa slāņiem, kas attiecībā cita pret citu atrodas vertikālā stāvoklī, ir dažāds blīvums. Tā, piemēram, gaiss pie sasilušām klintīm un mūra sienām ir siltāks un mazāk blīvs par gaisu blakus. Tādēļ stari, ejot cauri nevienmērīgi sasilušām gaisa masām, novirzās, bet priekšmets, uz kuru mēs skatāmies, šķietami pārvietojas uz vienu vai uz otru pusi.
Zīmogs
Zīmogs ir nospiedums, ko uzspiež, vai pievieno, vai uzdrukā uz kāda dokumenta tā autentifikācijai, kopā ar parakstu vai tā vietā. Dažādas ierīces tā veidošanai, piemēram zīmoggredzenus, dēvē par spiedogiem.
Zīmogs — noteiktas noslēgtas ģeometriskas formas spiedogs ar tajā atveidotu pilnu organizācijas nosaukumu un — likumos un citos tiesību aktos noteiktajos gadījumos — Latvijas Republikas ģerboņa vai organizācijas emblēmas, firmas zīmes vai preču zīmes attēlu. (Ministru kabineta noteikumi Nr. 154 "Dokumentu izstrādāšanas un noformēšanas noteikumi" Rīgā 1996.gada 23.aprīlī (prot. Nr.23 27.§)).
Bohēmija
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara Bohēmija apvienoja Austroungārijas impērijas ziemeļu teritorijas, izveidojot jauno Čehoslovākijas valsti.
Slēgtā bruņuķivere
Viduslaiku bruņojumā slēgtā bruņuķivere bija karošanai paredzēta ķivere, kuru lietoja bruņinieki vēlajos viduslaikos un agrajā renesansē. Tai parasti līdzi nāca sejsegs, kas pilnībā nosedza seju no mutes līdz pierei, atšķirībā no agrākajām slēgtajām bruņuķiverēm kā salets un barbuts.
Ronalds Kouzs
Ronalds Harijs Kouzs (en, dzimis, miris ) bija britu ekonomists. 1991. gada Nobela prēmijas ekonomikā laureāts.
Dzimis Londonā. Beidzis Londonas Ekonomikas skolu un Londonas Universitāti. Kopš 1951. gada dzīvo ASV. Pazīstamākie Kouza darbi ekonomikā ir rakstu ekonomikas žurnālos - The Nature of the Firm (1937), kurā pētījis transakciju izmaksas kompānijā un The Problem of Social Cost (1960), kurā pētīja ārējās ietekmes (externality) problēmas ekonomikā.
Thiķ Ņat Haņs
Thiķ Ņat Haņs (dzimis, miris ) bija vjetnamiešu dzenbudisma mūks, dzen meistars, dzejnieks, daudzu grāmatu autors un cilvēktiesību aktīvists.
Liels ceļotājs, viņš vairākas reizes atgriezies Vjetnamā. Thiķ Ņat Haņs dzīvoja savā meditācijas centrā (klosterī) "Plūmesciemā" Francijā.
The Beyoncé Experience Live
The Beyoncé Experience Live ir amerikāņu dziedātājas Bejonse Noulza koncertalbums, kas tiks izdots 2004 gada 26. aprīlis.
BASIC
Beisiks jeb BASIC (saīsinājums no - "Iesācēja universālais simboliskais programmu kods" ) ir augsta līmeņa programmēšanas valodu saime. Sākotnēji radīta kā viegli lietojama programmēšanas valoda, tā 20.gs. 70. un 80. gados kļuva plaši izplatīta mājas lietotāju vidū un šo popularitāti saglabājusi līdz pat šai dienai.
Vēsture
Beisiku 1963. gadā izstrādāja Dārtmutas universitātes profesori Džons Kemenijs (1926—1993) un Tomass Kurcs (1928—). Astoņi principi, kas tika ņemti vērā beisika veidošanā, bija:
Piemēri
Vienkārša programma, kas prot nolasīt un izmantot lietotāja ievadīto informāciju:
Janova Lubelska
Janova Lubelska - pilsēta Polijas austrumos, Ļubļinas vojevodistē, uz dienvidaustrumiem no Krasņikas. Pilsētā atrodas liela slimnīca (Samodzielny Publiczny Zespół Zakładów Opieki Zdrowotnej).
Juris Laizāns
Juris Laizāns (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas futbola izlases pussargs. Latvijas izlasē Laizāns ir aizvadījis 113 spēles, tajās gūstot 15 vārtus. 2004. gadā piedalījās Eiropas čempionātā Portugālē, bet 2005. gadā kopā ar Maskavas CSKA ieguvis UEFA kausu. 2002. gadā Laizāns tika atzīts par Latvijas gada labāko futbolistu.
Spēlētāja karjera
Savu futbolista karjeru Laizāns iesāka z/s "Beikas", "Daugava-Juniors" un "FK Tukums" sastāvā, bet viņa pirmā profesionālā komanda bija Skonto FC. Karjeras sākumā Laizāns bija malējais aizsargs, šajā postenī arī debitējot Latvijas izlasē 19 gadu vecumā spēlē pret Gruzijas izlasi. 1999. gadā Laizāns jau nostiprinājās Latvijas izlases pamatsastāvā, kā arī kļuva par vienu no Skonto FC līderiem.
2000. gadā Skonto galvenais treneris Aleksandrs Starkovs Laizānu pārkvalificēja par centra pussargu. Laizāns nospēlēja tik labu sezonu, ka 2001. gada sākumā Laizānu par 3,9 miljoniem dolāru no Skonto FC nopirka viens no Krievijas spēcīgākajiem klubiem Maskavas CSKA. 2002. gadā Laizāns CSKA sastāvā kļuva par Krievijas vicečempionu un Krievijas kausa ieguvēju. Arī Latvijas izlasē Laizāns kļuva par vienu no līderiem. Pēc 2003. gadā izcīnītā Krievijas čempiona titula izcīnīšanas, CSKA nopietni pastiprināja savu sastāvu, līdz ar to Laizānam kļuva aizvien grūtāk iekļūt pamatsastāvā.
2005. gadā Laizāns kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kas ieguvis kādu no Eiropas klubu turnīru kausiem, kopā ar CSKA triumfējot UEFA kausa izcīņā. 2005. gada vidū Laizānu izīrēja uz citu Krievijas Premjerlīgas klubu Maskavas "Torpedo", bet 2006. gadā uz FC Rostov.
2007. gada janvārī Juris Laizāns nonāca Premjerlīgas jaunpienācējas Krasnodaras "Kubaņ" sastāvā, bet 2008. gada sezonā Laizāns spēlēja Jaroslavļas "Šiņņik" komandā.
2008. gada sezonā pievienojās Olimps/RFS komandai, bet vasarā devās nesekmīgos jauna kluba meklējumos, līdz pievienojās FK Ventspils, kuri bija iekļuvuši UEFA Eiropas Līgas grupu turnīrā.
2010. gada martā Laizāns pievienojās Skonto FC, kurā pavadīja sezonas pirmo pusi. Jūlija beigās viņš atgriezās Krievijā, kad pievienojās 1. līgas klubam Belgorodas "Saļut".