cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brocēni (stacija)
Vēsture
Stacija atklāta. Pēc Jāņa Šarlova projekta 1937. gadā uzcelta divstāvu mūra ēka. Apbūves laukums 305 m2. 1961. gadā saistībā ar Brocēnu cementa un šīfera kombināta modernizāciju no stacijas līdz Sātiņu karjeram tika izbūvēts 9,4 km garš, elektrificēts platsliežu dzelzceļš, pie jaunatklātās drupināšanas fabrikas izbūvēts elektrolokomotīvju depo. 1999. gadā kustība elektrificētajā dzelzceļa posmā slēgta, tomēr cementa rūpnīcai joprojām pieder plašs platsliežu pievedceļu tīkls. No 2006. gada 31. martam līdz 2008. gada 1. janvārim Brocēnos pieturēja atjaunotais pasažieru vilciens Rīga—Liepāja—Rīga, bet no 2008. gada Brocēni darbojas tikai kā kravas stacija, jo mazā pasažieru skaita dēļ Brocēnos pasažieru vilciens vairs nepietur. Brocēnos galvenokārt notiek cementa nosūtīšana uz Rīgu un Liepājas ostu. Blakus stacijai atrodas cementa ražotne "Cemex". Brocēnu stacijas pārmijas tikai 2011. gadā tika aprīkotas ar elektrocentralizāciju (elektrocentralizācijas gadījumā tās pārbīda stacijas dežurants no vadības pults, nevis pārmijnieki).
2018. gada 12. oktobrī, pēc 10 gadu pārtraukuma, plkst. 20:14 Brocēnu stacijā pieturēja dīzeļvilciens Nr.721 Rīga—Liepāja, lai aizvestu uz Liepāju bērnus no Brocēnu interešu pulciņa. Papildu apstāšanos un bērnu biļešu cenu sedza Brocēnu novada pašvaldība.
Pelējums
Pelējums ir mikroskopisku sēņu kopums. Pelējumu veido vairāku sugu mikroskopiskās sēnes. Daži pelējumi var būt kaitīgi veselībai, bet citi tiek izmantoti pārtikas rūpniecībā un zāļu izgatavošanai.
Ojārs Kehris
Ojārs Kehris (dzimis ) ir latviešu ekonomists un politiķis ("Latvijas Ceļš"), LR Augstākās Padomes un 5. Saeimas deputāts, bijušais Latvijas ekonomikas ministrs. No 1997. līdz 2011. gadam — Latvijas Basketbola savienības priekšsēdētājs.
Izglītība
Kehris ir dzimis Jūrmalā, žurnālistu ģimenē. Mācījies Jūrmalas 4. astoņgadīgajā skolā, vēlāk Jūrmalas 1. vidusskolā. No 1974. līdz 1978. gadam studējis Latvijas Universitātē, pabeidzis Finanšu un tirdzniecības fakultāti tirdzniecības ekonomikas specialitātē. No 1980. līdz 1984. gadam mācījies aspirantūrā Georgija Pļehanova Tautas saimniecības institūtā Maskavā, gadu vēlāk ieguvis ekonomikas zinātņu kandidāta grādu. 1989. gada kļuvis docents, 1993. gadā kļuvis par ekonomikas doktoru.
LU un PSKP
No 1978. līdz 1989. gadam strādājis LU Finanšu un tirdzniecības fakultātē. Bijis Tirdzniecības ekonomikas katedras asistents, vecākais pasniedzējs un docents. Paralēli tam no 1985. gada bijis LPSR MP un LKP CK ekonomikas un ideoloģisko nodaļu konsultants. 1989. gada rudenī beidzis darbību PSKP un no amata aizgājis. No 1989. līdz 1994. gadam bijis LU Vadības un ekonomiskās informātikas fakultātes Starptautisko ekonomisko attiecību katedras vadītājs, docents. No 1990. līdz 1992. gadam Rīgas Komercbankas valdes loceklis.
LTF un LC
Atmodas laikā iesaistījies Latvijas Tautas frontes dibināšanā. No 1988. līdz 1990. gadam Domes loceklis un Ekonomikas komisijas vadītājs. 1990. gadā ievēlēts Augstākajā padomē no LTF saraksta, bijis AP Ekonomikas komisijas priekšsēdētājs un Prezidija loceklis. Darbojies naudas reformas komitejā.
1993. gadā iesaistīts Latvijas Ceļa dibināšanā, kļuvis par valdes locekli. No partijas saraksta ievēlēts 5. Saeimā. Neilgi pēc tam kļuva par ekonomikas ministru un Ministru prezidenta biedru Birkava valdībā. Amatus nesaglabāja pēc Birkava kabineta krišanas. Saeimā kļuvis par Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas, Saeimas izmeklēšanas komisijas sakarā ar finanšu krīzi vairākās Latvijas Republikas bankās, kā arī Latvijas Republikas un Uzbekijas Republikas parlamentu atbalsta grupas locekli. 6. Saeimas vēlēšanās 1995. gadā nekandidēja.
Bijis Latvijas Valsts prezidenta Gunta Ulmaņa padomnieks no 1996. līdz 1999. gadam. Vairāku Ministru prezidentu padomnieks kopš 1998. gada. Latvijas Kultūras fonda valdes loceklis no 1996. līdz 1998. gadam.
Darbs uzņēmumos un biedrībās
1994. gadā kļuvis par Rīgas Ekonomikas augstskolas valdes loceklis, amatu zaudējis 1997. gadā. No 1995. līdz 1997. gadam bijis "Latvijas Unibankas" padomes loceklis. No 1995. līdz 1999. gadam Latvijas-Krievijas kopuzņēmuma "LatRosTrans" padomes priekšsēdētāja vietnieks, vēlāk priekšsēdētājs. 1997. gadā iecelts par "Baltijas Tranzītu bankas" padomes priekšsēdētāju, amatā līdz 1999. gadam.
Ir bijis "Ventspils naftas" padomes priekšsēdētājs, padomes vēlēšanās nav ievēlēts uz vēl vienu termiņu. Savulaik darbojies arī "Latvenergo" padomē un bijis uzņēmuma valsts pilnvarnieks.
Ojāram Kehrim piederēja 31% SIA "Multihalle" akciju un viņš bija uzņēmuma lielākais akcionārs. Firma bija viena no kandidātēm uz Arēnas Rīga būvniecību.
Dalība sporta organizācijās
Kopš 1992. gada Kehris ir Latvijas Olimpiskās komitejas viceprezidents. Paralēli tam, 1997. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Basketbola savienības prezidentu. izturēja uzticības balsojumu LBS biedru ārkārtas pilnsapulcē. notikušajā savienības biedru ārkārtas kopsapulcē Kehris nekandidēja uz atkārtotu ievēlēšanu prezidenta amatā. Par viņa pēcteci kļuva Valdis Voins. Kehris turpina darbu LBS padomē.
Privātā dzīve
Ojārs Kehris ir bijušā Latvijas rekordista tāllēkšanā, Latvijas PSR Nopelniem bagātā fiziskās kultūras darbinieka Ērika Kehra (1930 — 1993) dēls. Māte — Aija Kehre (dzimusi 1931. gada 28. augustā), žurnāliste, mākslas vingrošanas federācijas priekšsēdētāja.
Bijis precējies ar politoloģi Ilzi Brands-Kehri. Viņam ir četri dēli.
Ebers Landaus
Ebers Landaus (dzimis 1878. gada 8. novembris, Rēzekne; miris 1959. gada 30. oktobris Lozanna, Šveice) bija Latvijā dzimis patologs, profesors Kauņas un Lozannas universitātēs.
Biogrāfija
Dzimis Rēzeknē, studējis Tērbatas universitātē (1902), papildinājies Minhenē un Pēterburgā. Prorektora asistents Tērbatas universitātē, vēlāk strādājis Anatomijas institūtā Bernē.
Dibinājis un vadījis Histoloģijas un embrioloģijas katedru Kauņas Vītauta Dižā universitātē Lietuvā (1923-1932). Piedalījies 1. medicīniskās sintēzes konferencē, kas notika profesora Mārtiņa Zīles vadībā Latvijas Universitātes aulā Rīgā 1930. gadā. Profesors Lozannas universitātē (1932-1950).
Atstarotājspēja
Atstarotājspēja apraksta, cik daudz no krītošā starojuma virsma atstaro. Teorētiski atstarotājspēja ir atkarīga gan no krītošā starojuma virziena, gan no viļņa garuma, gan atstarotā starojuma virziena, bet bieži vien tiek apskatīta vidējā vērtība neatkarīgi no šiem lielumiem:
kur G ir starojuma intensitāte. Vai ņem vērā tikai viļņa garumu:
Gustavs Feigmanis
Gustavs Feigmanis (1885, Dundagas pagastā - 1941?) bija Latvijas Republikas Valsts kontroles departamenta direktors. Apcietināts un izsūtīts uz Krieviju 1941. gada 14.jūnijā. Stokholmas ložas „Den Nordiska Första” brālis. Stokholmas Andreja ložas „Den Nordiska Cirkeln” brālis (1938).
Ferencs II Rākoci
Ferencs II Rākoci (hu, sk; dzimis, miris ) — mūsdienu Slovākijas teritorijā dzimis ungāru augstmanis, Ungārijas nacionālais varonis. No 1703. līdz 1711. gadam vadīja sacelšanos pret Hābsburgu varu Ungārijas karalistē.
Dzīvesgājums
Dzimis Transilvānijas hercogistes prinča Ferenca I Rākoci un Horvātijas augstmanes Ilonas Zrīņi ģimenē Ferencs II Rākoci zaudēja tēvu četru mēnešu vecumā. Viņa bērnība pagāja Mukačeves (mūsdienu Ukrainā), Šārošpatakas un Regēcas pilīs, līdz 1680. gadā Ferencs apmetās Mukačeves pilī, kas vēlāk kļuva par viņa varas centru.
Mātes otrais vīrs, kurucu līderis Imre Tekejs neiesaistījās Ferenca II audzināšanā, bet aktīvi iesaistījās tālaika politikā. 1686. gadā austriešu spēki aplenca Mukačeves pili, kuru Ferenca māte Ilona Zrīņi aizstāvēja trīs gadus, līdz 1688. gadā bija spiesta padoties. Ilona Zrīņi un Ferencs bija spiesti pārcelties uz Vīni. 1694. gadā Ferencs II apprecējās ar Hesenes-Landfrīdas grāfa meitu. Pēc 1699. gada Karlovicas līguma noslēgšanas Imre Tekejs un Ilona Zrīņi bija spiesti emigrēt, bet Ferencs palika Vīnē.
Tuvojoties Spānijas mantojuma karam, franču emisāri kontaktējās ar Ferencu II Rākoci, solot atbalstu Ungārijas neatkarības cīņai. Par to 1700. gada 18. aprīlī Ferencs tika ieslodzīts Vīnerneištatē. Ar cietuma priekšnieka atbalstu Ferencam izdevās bēgt uz Poliju. Sākoties Spānijas mantojuma karam Mukačevē sacēlās kuruci un lūdza Ferencu vadīt sacelšanos, kam viņš piekrita.
Mercury Comet
Mercury Comet bija Mercury auto marka, ko modelēja un izgatavoja Ford Motor Company. Tas bija starp 1960. un 1969., kā arī 1971. - 1977. gadu. Modeļa uzlabojumi un veiksmīgā tirdzniecība padarīja Comet populāru visu septiņpadsmit gadu pastāvēšanas laikā. Tie bija ekonomiskās un vidējās klases automobiļi.
Comet bija Ford Falcon atvase. Tā kā Comet stažējās kā Mercury auto, tas tika aprīkots ar modernāku un elegantāku salonu, un nedaudz garāku garenbāzi, tāpat kā līdzgaitnieks Falcon.
Saistība ar Edsel
Sākotnēji Comet bija plānots kā Edsel modelis. Oficiāli, līdz pat 1962. gadam, tas nebija arī Mercury kompānijas modelis un, kā Comet, tika marķēts jau 1960. un 1961. gadā.
Comet un līdzgaitniekam Ford Falcon sākumā bija ļoti līdzīgi priekšējie režģi. Vēlāk šī līdzība pazuda, jo režģi sadalīja. Pirmie Ford autofurgona modeļi lietoja vārdu Edsel.
Kad auto ražošana sākās, dalīto režģi nomainīja vēlreiz, un lika akcentu uz Mercury dizaina iezīmēm. Lai gan bija dažas detaļas, kas netika mainītas. Tā, piemēram, slīpie, eliptiskie Edsel prototipa lukturi. Tos izmantoja joprojām, kopā ar „E” (kas ir Edsel saīsinājums) burtu. Īsmūžīgie 1960. gada Edsel modeļi izmantoja eliptiskās tālās gaismas, un abiem auto tika lietoti vieni un tie paši stikli, tikai ar atšķirīgiem izmēriem. Tāpat arī pirmie Comet lietoja 1959. gada Edsel modeļu stāvgaismas un priekšējā paneļa detaļas. 1960. un 1961. gada Comet modeļiem bija tāda paša veida atslēgas kā Edsel automobiļiem. Nomainīja tikai burtu „E” pret „C”.
Pārskats
No 1960. līdz 1965. gadam Comet bija veidots uz Ford Falcon bāzes (sedani bija ap 12 centimetriem garāki, furgoni — tādi paši). 1960. — 1963. gada Comet modeļiem bija līdzīga forma. Dažreiz šie Comet tika saukti par „apļveida korpusu” automobiļiem. 1962. un 1963. gada Comet ar Mercury Meteor modeli dalījās ar detaļām un citām mehāniskām daļām.
1960. — 1963. gads
Sākumā (pēc Edsel aiziešanas) Comet modeļi izbrauca no rūpnīcas bez ražotāja emblēmas, tikai ar „Comet” nozīmīti. Tas tika pārdots caur Mercury tirgotājiem un nemainīja vārdu veselus divus gadus.
1960. g. martā iznāca 2 un 4 durvju furgons, 2 durvju coupe un 4 durvju sedans. Bija pieejami divi veidi, pirmais — standarta, otrs — nestandarta, ar ražotāja emblēmu, hromētu virsbūvi un vinila auduma salonu. 1960. gadā vienīgais pieejamais bija 2.36 litru (L) Thriftpower I-6 motors, aprīkots ar viena barela Holley karburatoru. Tas spēja attīstīt 90 zirgspēku (Zs) jaudu, pie 4200 apgriezieniem minūtē (Daži avoti norāda 85 Zs un 4200 apgriezienus minūtē). Tiem bija manuālā, 3 ātrumu transmisija vai automātiskā, 2 ātrumu Merc-O-Matic transmisija (unikāla Comet automobiļiem, jo ar tādu pašu nosaukumu tika iebūvēta Mercury modeļos).
1960. gadā Kanādā tirgotāji no Mercury-Meteor sāka laist apgrozībā ekonomiskās klases auto ar nosaukumu „Frontenac”. Frontenac bija Ford modelis. Lai gan tas bija ļoti līdzīgs Ford Falcon versijai, atšķirības netika ieviestas. Frontenac paspēja saražot tikai vienu gadu. 1961. gadā Kanādas tirgū tika iepludināts Comet.
Atbildē uz sūdzībām par 2.36 L motora zemo veiktspēju, Ford 1961. gadā prezentēja 2.79 L 101 Zs I-6 modeli ar viena barela Holley karburatoru. Tā motora apgriezieni minūtē sasniedza ciparu 4400. Vēl bija iespējams iegādāties četru ātrumu spēkratu ar manuālo transmisiju.
Apgrozībā tika laista S-22 — tā saucamā „sporta” pakete. Tā bija pieejama tikai divu durvju sedaniem. Uzbūvē paturēja dažus mehānismus no esošajām Comet versijām, papildus uzstādot S-22 nozīmīti, saliekamus sēdekļus un pilnveidotu vadības paneli.
Sākot no 1962. gada, Comet oficiāli tika veidots kā Mercury modelis. Tam nedaudz izmainījās stils, tika pārveidots bagāžnieks un palielināts tālo gaismu attālums. Akcents tika likts uz to, lai Comet kļūtu līdzīgāks Mercury kompānijas spēkratam. Tas bija pirmais gads, kad auto nesa Mercury emblēmu.
Jaunais S-22 bija aprīkots ar sešām tālajām gaismām, kamēr esošajām Comet versijām bija tikai četras. Parādījās Comet Villager autofurgons, kas būtībā bija nestandarta četru durvju Comet. Tas bija aprīkots ar koka imitāciju sānos (Vārds Villager iepriekš tika lietots, apzīmējot 4 durvju furgonu Esdel Ranger sērijās).
Kamēr 1963. gada modelis izskatījās gandrīz tāds pats kā priekšteči, šasija un amortizācijas sistēma tika nomainīta, lai pielāgotu 4.26 L V8 motoru ar divu barelu karburatoru un 164 Zs jaudu. Tajā pašā gadā nestandarta Comet un Comet S-22 coupe aprīkoja gan ar paceļamo jumtu, gan ar „cieto” jumtu.
1964. — 1965. gads
1964. gada Comet izskats mainījās — kļuva vairāk taisnstūrains un brauca uz tās pašas, 1963. gada modeļu šasijas. Priekšējās restes bija līdzīgas tām, kuras lietoja uz Lincoln Continental modeļa. Līdzās šīm pārmaiņām, mainījās arī modeļu nosaukumi. Jaunā versija guva nosaukumu Cyclone, aizstājot iepriekšējo S-22 modeli. Sekojoši, gatavībā bija Caliente, 404 un 202, aizstājot iepriekšējos nestandarta un bāzes modeļus. 2 durvju autofurgona virsbūves attīstība pārtūka. Veiksmīgākie autofurgoni guva vārdu Villager. 2.36 L sešu cilindru motors bija novecojis, tā vietu ieņēma 2.79 L modelis, kurš arī kļuva par jauno bāzes modeli.
1964. gadā Ford bija saražojis 50 sevišķi augstas veiktspējas vieglos Comet Cyclone modeļus. Aprīkots ar sacīkšu divu karburatoru 427 motoru, tas bija līdzīgs Ford Thunderbolt. Thunderbolt pārvietojās uz Super Stock 180 mm riepām, bet Cyclone — uz A/FX 250 mm riepām. Abas riepu markas bija vienlīdz populāras.
1965. gadā Comet uzlaboja auto priekšpusi un aizmuguri (iekļaujot priekšējās gaismas). Vecais 6 cilindru motors no 2.79 L pieauga līdz 3.28 litriem. Izmantojot viena barela karburatoru, tas saražoja 120 Zs jaudu un izcēlās ar 4400 apgriezieniem minūtē. Izmantojot divu barelu karburatoru, pamata 8 cilindru motors pieauga no 4.26 līdz 4.73 litriem un ražoja 200 Zs (4400 apgriezieni minūtē). Par standarta transmisiju kļuva kolonnu 3 ātrumu manuālā transmisija. Izvēles automātiskā transmisija tika pārmainīta uz „Merc-O-Matic” 3 ātrumu automātisko transmisiju (būtībā Ford C4 transmisija). Cita izvēles iespēja bija 289 Hiperformance — 271 Zs un 4 ātrumu manuālā transmisija.
1966. — 1967. gads
1966. gada sākumā Comet no ekonomiskā modeļa pārtapa par vidēja izmēra auto. No tā brīža tas būs bāzēts uz Ford Fairlane šasijas (un iepriekšējā Mercury Meteor, kas bija pārdošanā tikai starp 1962. un 1963. gadu). Šīs vidēja izmēra automašīnas lietoja viena veida pamata šasiju, tāpat kā sākotnējie Ford Falcon un Mercury Comet ekonomiskās klases auto. Auto garenbāze bija nedaudz garāka.
1966. gadā Comet āra apveidi izmainījās. Comet Capri aizstāja iepriekšējo Comet 404, un Comet Voyager 4 durvju autofurgons aizstāja iepriekšējo Comet 404 autofurgonu. (vārds Voyager iepriekš tika lietots, apzīmējot Mercury autofurgonu, kas bija starp Commuter un veiksmīgāko Colony Park autofurgonu). Comet 202 4 durvju furgona attīstība apstājās. Jaunākās, modernākās sērijas bija Comet Cyclone GT.
1966. gadā bija pieejami jauni Comet motori: 6.39 L V-8 motors, ražojot 265 Zs jaudu ar 4400 apgriezieniem minūtē, 6.39 L V-8, ražojot 275 Zs jaudu un 6.39L V-8, ar 335 Zs. 335 Zs 6.39 L V-8 modelis kļuva par standartu Cyclone GT un, izvēles veidā, uz citiem auto. Kad Cyclone GT tika aprīkots ar automātisko transmisiju, tas ieguva nosaukumu Cyclone GTA.
Cyclone GT ar noņemamo jumtu kā drošības auto parādījās 1966. gada sacensībās Indianapolis 500.
Sākot ar 1967. gadu, Comet vārdu lietoja tikai uz pamata Comet 202, pieejamu tikai kā 2 vai 4 durvju sedanu. Pārējie modeļiem vārdus nenomainīja. Jaunie Mercury vidējās klases auto tika ņemti no Comet 202, uz Capri, Caliente, Cyclone un Cyclone GT. Arī Voyager ar metāla sānu dekorējumu, un Villager ar koka šķiedru dekorējumu, kas bija salīdzināmi ar Capri.
1968. — 1969. gads
1968. gadā vidējās klases modeļi vēlreiz saņēma jaunu metāla pārklājumu un izskatīgu stilu, kas tika ņemts no vecajiem Mercury modeļiem. Tie apmainījās ar savām šasijām un daudzām detaļām no Ford Fairlane un Torino automobiļiem. Vecie bāzes modeļi bija Comet. Mercury noņēma savu piedēkli 202, pieejamu tikai kā 2 durvju kupeju. Capri aizstāja ar Montego un Caliente — ar Montego MX. Bija arī luksusa auto modeļi, piemēram, Montego MX Brougham, kas tika piedāvāta kā variants, izvēloties Montego MX. Cyclone un Cyclone GT, kuri tika uzskatīti kā veiksmīgāki modeļi, saglabāja savus nosaukumus.
Iepriekšējo, 4.73 L V-8 modeli, 1968. gadā aizstāja ar 4.95 L V-8 modeli. Tam bija divu barelu karburators, tā jauda sasniedza 210 Zs pie 4600 apgriezieniem minūtē.
1969. gada modelim bija tikai dažas nelielas izmaiņas. Tas kļuva par beidzamo gadu, kad vārdu Comet lietoja vidējas klases modeļiem. 1969. gadā tika plānots izlaist 4 durvju Comet sedanu, taču tam nebija lemts notikt. Vēlāk labākajiem pievienosies Cyclone Spoiler un Cyclone CJ.
Standarta 3.28 L 6 cilindru modelis tika aizstāts ar 4.1 L 6 cilindru modeli. Jaunajam bija viena barela karburators, tas saražoja 155 Zs (116kW) jaudu pie 4000 apgriezieniem minūtē. Jaunais modelis bija pieejams sekojošajos veidos:
1). 4.95 L V-8. Aprīkots ar četru barelu karburatoru, 220 Zs jaudu pie 4400 apgr. Min. (Cyclone standarts); 2). 5.75 L V-8. Aprīkots ar četru barelu karburatoru, 290 Zs jaudu pie 5200 apgr. Min. (Cyclone Spoiler standarts); 3). 7.01 L V-8. Aprīkots ar četru barelu karburatoru, 335 Zs jaudu pie 5200 apgr. Min. (Cyclone CJ standarts). Šie jaunie V-8 modeļi aizstāja iepriekšējos 6.39 L V-8 automobiļus.
1971. — 1977. gads
No 1971. gada Comet vārds atdzima uz Ford Maverick. Tā bija Mercury ekonomiskā auto versija. Lielāko daļu metāla Comet ņēma no Maverick, tika lietoja citādāku priekšējo resti, tālās gaismas, motora pārsegu un bagāžnieku. Tālās gaismas tika paņemtas no 1970. un 1971. gada Montego un Cyclone modeļiem. Tika pielietota tā pati pamata šasija, kas bija lietota uz Ford Falcon, sākotnējā Comet un vidēja izmēra Ford Fairlane, Morcury Meteor un Mercury Comet (iznāks vēlāk) modeļiem.
Bāzes motors bija 2.78 L 6 cilindru, ar viena barela karburatoru. Tas saražoja 100 Zs, pie 4200 apgriezieniem minūtē. Izvēles modeļi bija 3.28 L 6 cilindru, ar viena barela karburatoru, ražojot 155 Zs jaudu un 4.95 V-8, ar divu barelu karburatoru (210 Zs). Savukārt starp transmisijām bija iespējams izvēlēties vai nu 3 ātrumu manuālo vai 3 ātrumu automātisko ar stienīša vai grīdā iebūvējamu ātrumu pārslēgu.
Comet bija pieejams divu un četru durvju sedanos, par bāzi ņemot 1971. — 1977. gada spēkratus. Vēl tas bija pieejams Comet GT sērijās (tikai 2 durvju 1971 — 1975. gada sedani). GT izcēlās ar aizveramu priekšējo režģi, strīpām sānos, jauna veida sēdekļiem, ar gredzeniem izrotātiem riteņiem, dubultajiem sacīkšu spoguļiem, gaišiem logu rāmjiem, melnu instrumentu paneli un lielu jumta logu.
1972. gada modeļi bija pieejami sekojošajās variācijās:
1). Pamata 2.78 L 6 cilindru motors (82 Zs ar 4400 apgriezieniem minūtē); 2). 3.28 L 6 cilindru motors (91 Zs); 3). 4.95 L V-8 motors (138 Zs). Pēc 1972. gada jauna iespēja bija iegādāties 4.1 L 6 cilindru viena barela karburatora (98 Zs) automobili
1973. gada modeļiem pamata 2.78 L 6 cilindru motors vairs netika pielietots. Tā vietā nāca 3.28 L 6 cilindru motors. Comet automobiļu ražošanas laikā zirgspēku apjoms tikai nedaudz mainījš. 1973. gadā, pēc federācijas pieprasījuma, auto palielināja priekšējo buferi. Jaunais nestandarta spēkrats raksturojās ar vinila jumtu, dekoratīviem diskiem auto pamatkrāsā, plaši ieveidotu vinila salonu, vinila sēdekļus, luksusa paklājus un ekstra skaņas izolāciju, kas kļuva gana populāra. Ne velti auto guva nosaukumu Dekora iesaiņojums.
Izmaiņās pēc 1974. gada iekļāvās lielāki priekšējie un aizmugurējie buferi. 2 durvju modelis pagarinājās par 60 mm, savukārt 4 durvju modelis — par 100 milimetriem.
Sākotnēji Ford plānoja aizstāt Comet un tā Ford Maverick kopiju ar 1975. gada modeli, kas bija plaši pārbūvēti un uzlaboti, kā, piemēram, Mercury Monarch. Taču vēlāk tika nolemts jaunos modeļus ražot līdzās vecajiem — 1971. gada Maverick un Comet modeļiem. Jaunie modeļi joprojām lietoja to pašu, Comet un Maverick šasiju, klajā nākdami ar nosaukumiem Mercury Monarch un American Ford Granada. Tiem bija daudz tipveida modeļu un plašs izvēles aprīkojums. Tā tie kļuva par luksusa ekonomiskās klases auto, lai gan būtībā bija veidoti no jau iepriekšminētajiem agrākajiem modeļiem.
Lai gan 1975. gads kļuva par beidzamo automobilim Mercury Comet GT, GT iezīmes vēlreiz bija taustāmas 1976. un 1977. gadā, „Sports Accent” izvēles grupā.
1977. gadā jaunais modelis bija ar salīdzinoši nelielām izmaiņām. Tā ražošana pārtrūka 1978. gadā, kad tā vietā nāca jaunais Mercury Zephyr.
Avoti
•	Burness, Tad, American Car Spotter's Guide (Osceola, WI: Motorbooks International, 1978 & 1981)
•	Flammang, James M. & Kowlake, Ron, Standard Catalog of American Cars: 1976-199, 3rd Edition (Iola, WI: Krause Publications, 1999)
•	Gunnell, John, Standard Catalog of American Cars: 1946-1975, Revised 4th Edition (Iola, WI: Krause Publications, 2002)
2011. gada Turcijas Grand Prix
2011. gada Turcijas Grand Prix izcīņa notika 8. maijā Turcijā. Tajā Red Bull Racing komanda izcīnija dubultuzvaru - Sebastiāns Fetels pirmajā un Marks Vebers otrajā vietā. Trešajā vietā ierindojās Ferrari pilots Fernando Alonso - izcīnot Ferrari komandai pirmo pjedestālu sezonā.
Kvalifikācija
Piezīmes:
Elbruss
Kalna zemākajā austrumu virsotnē 1829. gadā pirmais uzkāpa Krievijas zinātniskās ekspedīcijas karačaju pavadonis Kilars Hačirovs, bet augstākajā, rietumu, virsotnē — 1874. gadā angļu alpīnistu grupa Florensa Grova (Florence Crauford Grove) vadībā. Elbrusa nosaukums, tāpat, kā Elburss Irānā, domājams, cēlies no irāņu mitoloģijā (Avestā) minētās Harā Berezaitī (Harā Bərəzaitī) kalnu grēdas, kas tulkojumā varētu nozīmēt “Augstais sargpostenis”.
Ģeogrāfija
Elbruss atrodas Kaukāza ziemeļrietumos uz Kabardas-Balkārijas un Karačajas-Čerkesijas robežas, Krievijas Federācijas teritorijā, aptuveni 11 km no robežas ar Gruziju. 100 km attālumā uz rietumiem atrodas Melnā jūra, bet 370 km uz austrumiem atrodas Kaspijas jūra. Elbruss ir Krievijas Federācijas augstākā virsotne. Tam ir divu virsotņu sedlienveidīgs vulkāna konuss. Augstākā ir rietumu virsotne, kuras augstums ir 5642 metru vjl, un no 5621 m augstās austrumu virsotnes atdala 3 km gara un 5416 m vjl. augsta sedliene. Elbrusa relatīvais augstums ir 4741 m, kas to padara par desmito augstāko virsotni pasaulē pēc relatīvā augstuma. Topogrāfiskā izolācija ir 2473 km (līdz Everestam). Elbrusam tuvākās lielās pilsētas ir Kislovodska (65 km uz ziemeļaustrumiem) un Naļčika (80 km uz austrumiem).
Kultūra
Elbruss ir attēlots Kabardas-Balkārijas karogā un ģerbonī. Elbruss ir saistīts ar dažādām leģendām, piemēram, sengrieķu mitoloģijā titāns Prometejs ar važām tika piekalts pie kalna, kas bija sods par to, ka Olimpijā nozaga uguni un nonesa to cilvēkiem.
Liepāja (stacija)
Kopš 2023. gada 31. jūlija pasažieru vilcienu satiksme starp Rīgu un Liepāju tiek nodrošināta katru dienu, bet svētdienās — divreiz dienā.
Liepājas dzelzceļa stacijas ēka tiek izmantota arī Liepājas autoostas vajadzībām.
Vēsture
Stacijas ēka celta 1871. gadā Liepājas—Romnu dzelzceļam klajā, smilšainā vietā. Tajā laikā to sauca par "mūra pili tuksnesī", jo apkārt stacijai nebija nevienas mājas. Ar laiku pilsēta pietuvojās stacijai un ap to sāka celt fabrikas un divstāvu koka namus. Uz Liepāju brauca ļaudis no visas Krievijas impērijas un apmetās emigrantu mājās, gaidot kuģus aizceļošanai uz Ameriku, citi būvēja kara ostu un nocietinājumus apkārt pilsētai. Kopumā caur Liepāju no 1906. līdz 1914. gadam izceļoja ap pusmiljons emigrantu. Stacijas ēkas trešajā stāvā tolaik atradusies pareizticīgo baznīca. 1903. gadā Liepājas stacijā ieradās Krievijas impērijas ķeizars Nikolajs II.
2001. gadā pārtrauktā dzelzceļa satiksme līnijā Rīga—Liepāja atjaunota 2006. gada 31. martā. Dzelzceļa satiksmi līnijās Liepāja—Vaiņode un Liepāja—Ventspils pārtrauca attiecīgi 1999. un 1996. gadā. Dīzeļvilciens Liepāja—Rīga (agrāk "Kurzeme") līdz 2015. gada maijam kursēja tikai pirmdienu un sestdienu agrajos rītos plkst. 6.05, no 1. jūnija tas atcelts. Dīzeļvilciens pieturēja tikai lielākajās stacijās — Skrundā, Saldū, Bikstos, Dobelē un Jelgavā. Kopš 2001. gada 15. augusta dīzeļvilciens nepietur šādās stacijās un pieturas punktos: Torē, Tadaiķos, Durbē, Padonē (no 15.06.2001.), Ilmājā, Kalvenē, Rudbāržos, Sieksātē (no 15.06.2001.), Airītēs, Lašupē, Lutriņos (no 15.06.2001.) , Brocēnos (no 01.01.2008., pieturēja turpceļā 12.10.2018.)), Blīdenē, Jostā (no 15.06.2001.), Bērzupē, Gardenē, Lāčos, Glūdā, Dorupē, Viesturos un p.p. 50. km. Kopš 2015. gada 1. februāra līdz 24. maijam (ieskaitot) svētdienās kursēja savienotais dīzeļvilciena reiss Līvāni—Rīga—Liepāja.
2019.gada 20.jūlijā (ap plkst. 14.00) no Rīgas uz Liepāju tika norīkots papildu vilciens, bet 2019. gada 21. jūlijā (ap plkst. 01.00) tika norīkots papildu vilciens Liepāja-Rīga.
Kopš 2019.gada 8.decembra norīkots papildus vilcienu sastāvs līnijā Rīga—Liepāja. Turpmāk pasažieru vilcieni kursēja divas reizes nedēļā - uz Liepāju—piektdienu vakaros un svētdienās, pa dienu, bet uz Rīgu—sestdienu rītos un svētdienu vakaros.
No 2023. gada 31. jūlija satiksmi starp Rīgu un Liepāju tiek nodrošināta katru dienu, bet svētdienās — divreiz dienā.
PNB Banka
AS PNB Banka (līdz 2018. gadam Norvik Banka) ir Latvijas komercbanka. Tā dibināta 1992. gadā (AS Latvijas starptautiskā biržu banka). 2019. gada 12. septembrī bankai tika pasludināta maksātnespēja un 2020. gada 17. februārī anulēta bankas licence.
PNB Banka bija gandrīz 100 tūkstoši klientu, no kuriem 95 % bija Latvijas rezidenti, no tiem divas trešdaļas seniori. Bankai bija plašs filiāļu un norēķinu grupu tīkls Latvijā.
Vēsture
tika dibināta AS Latvijas starptautiskā biržu banka. banka pārdēvēta par AS Latvijas ekonomiskā komercbanka. tā pārsaukta par AS LATEKO banka. banka pārdēvēta par AS Norvik banka.
2014. gada 16. oktobrī tika paziņots, ka Norvik Banka iegādājusies Krievijas bankas Vjatka Bank 97,75 % akciju. Darījums bijis saskaņots gan ar Latvijas Finanšu un kapitāla tirgus komisiju, gan ar Krievijas Centrālo banku. Pēc aktīvu apjoma 2014. gadā Norvik Banka bija astotā lielākā banka Latvijā.
2018. gada 9. novembrī banka mainīja nosaukumu uz AS PNB Banka. Bankas nosaukuma maiņa ir nākamais loģiskais attīstības posms iepriekš uzsāktām strukturālām pārmaiņām bankā — stratēģijas maiņu, fokusu uz Latvijas biznesu, vadības komandas stiprināšanu.
2019. gada 15. augustā PNB Banka tiešais uzraugs Eiropas Centrālā banka (ECB) atzina banku par tādu finanšu iestādi, kas ir nonākusi vai nonāks finanšu grūtībās. Savukārt Eiropas Vienotā noregulējuma valde bija pieņēmusi lēmumu neveikt PNB Banka noregulējumu (neveikt pasākumus, lai bankas darbību stabilizētu). Tie bija iemesli, lai 15. augustā Finanšu un kapitāla tirgus komisija apturētu PNB Banka finanšu pakalpojumu sniegšanu un pieņemtu lēmumu par noguldījumu nepieejamību. Tajā pašā dienā pulksten 21:00 visā Latvijā bija pārtraukta PNB Banka karšu, internetbankas maksājumu un bankomātu darbība.
2019. gada 12. septembrī Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa pasludināja AS PNB Banka par maksātnespējīgu. 2020. gada 17. februārī Eiropas Centrālā banka anulēja PNB Banka licenci. 2020. gada 10. augustā tika paziņots, ka PNB Banka valsts fondēto pensiju 2. pensiju līmeņa ieguldījumu plānu pārvaldīšanas tiesības ir pārdotas "Citadele banka" meitas uzņēmumam CBL Asset Management.
Īpašnieki
2014. gadā par Norvik Banka vairākuma akcionāru kļuva Londonas investīciju fonda G2 Capital Partners vadošais partneris Grigorijs Guseļnikovs. 2014. gada oktobrī bankas akcionāri Norvik Banka pamatkapitālā ieguldīja 69,6 miljonus eiro.
2015. gada oktobrī par vienu no Norvik Banka akcionāriem kļuva ASV investīciju baņķieris Devons Dodsons Arčers, ar Archer Diversified Investments, LLC. starpniecību bankas kapitālā ieguldot astoņus miljonus eiro, tādējādi iegūstot 6,1 % bankas kapitāldaļu.
2019. gada 28. jūnijā tika paziņots, ka PNB Banka vairākuma (60 %) akcionārs Grigorijs Guseļņikovs pārdos sev piederošās akcijas ASV un Eiropas investoru grupai. Viens no jaunajiem īpašniekiem ir Tuvo Austrumu gāzes un naftas magnāts Rodžers Tamrazs. Viņam pieder 9,99% bankas akciju. Citi akcionāri: Nurlan Abdulov (Lielbritānija) -6.11%, Jeffrey Cooper (ASV) -5.8%.
Vadība
AS PNB Banka padomē darbojas 5 cilvēki. Padomes priekšsēdētājs līdz 2019. gada jūlijam bija Grigorijs Guseļņikovs. Padomes priekšsēdētāja vietnieks — Anderss Fogs Rasmusens, padomes locekļi — Igors Smoļins, Augusts Gustavs Pauls Hannings un Pīters Maikls Odincovs.
Bankas valdē darbojas Anna Verbicka, Aleksejs Kutjavins, Dmitrijs Kalmikovs un Natālija Ignatjeva. No 2013. gada līdz 2019. gada 30. jūlijam valdes priekšsēdētājs bija Olivers Bramvels.
Rēzeknes ezers
Rēzeknes ezers (arī Kovšu ezers, Kovševas ezers, Kauša ezers) ir dzidrūdens ezers Rēzeknes pilsētas teritorijas dienviddaļā austrumos no dzelzceļa stacijas Rēzekne I. Krasti slīpi, lēzeni; dibens dūņains (dūņu slānis 3 m un vairāk). Cauri tek Kovšupe uz Rēzekni. Pie iztekas izbūvēts regulējošs betona slieksnis. Makrofīti: meldri, velnarutki, niedres, lēpes, mazlēpes, peldošās glīvenes, vārpainās daudzlapes, raglapes, elodejas u.c. Niedru un meldru joslas 5—10 m platas. Ezerā mīt šādas zivju sugas: Ziemeļaustrumu krastā labiekārtota atpūtas vieta, peldvieta.
1927. gadā, paplašinot Rēzeknes pilsētas robežas, Kovševas ezers tika iekļauts tās teritorijā. Ar Rēzeknes pilsētas valdes 1937. gada 18. marta lēmumu pārdēvēts par Rēzeknes ezeru.
Aleksandra Čaka iela (Rīga)
Aleksandra Čaka iela ir Rīgas maģistrālā iela, robeža starp Centra rajona Centra apkaimi un Latgales priekšpilsētas Avotu ielas (Avotu) un Grīziņkalna apkaimēm. Aleksandra Čaka iela ir Marijas ielas turpinājums no krustojuma ar Avotu un Blaumaņa ielu un beidzas uz Zemitānu pārvada pār Rīgas—Lugažu dzelzceļa līniju. Ielas kopējais garums ir 2744 metri un tā lielāko posmu, līdz Ērgļu ielai, sastāv no trim neatdalītām braukšanas joslām.
Nosaukumi
Sākotnēji iela saukta par Jauno ielu. 1860. gadā jaunierīkotam ielas posmam no tagadējā Raiņa bulvāra līdz Elizabetes ielai piešķīra nosaukumu Marijas iela, Krievijas imperatora Aleksandra II sievas Marijas Aleksandrovnas vārdā (de, ru). 1885. gadā arī pārējo Jauno ielu apvienoja ar Marijas ielu. Pēc Latvijas vācu okupācijas no 1941. līdz 1944. gadam to sauca par Pleskavas ielu (de), bet 1950. gadā pārdēvēja par Suvorova ielu (ru), krievu karavadoņa, ģenerālisimusa Aleksandra Suvorova vārdā. 1989. gadā ielu atkal sadalīja divās daļās, saglabājot vienotu numerāciju. Posmam no Stacijas laukuma līdz krustojumam ar Blaumaņa/Avotu ielu atjaunoja Marijas ielas nosaukumu, bet tālākajam posmam piešķīra nosaukumu Aleksandra Čaka iela, par godu dzejniekam Aleksandram Čakam, kuram Ziedoņdārzā uzstādīja pieminekli.
Ielas raksturojums
Aleksandra Čaka iela ir 2040 metrus gara asfaltēta iela Centra, Avotu ielas un Grīziņkalna apkaimēs. Tā sākas Marijas, Avotu un Blaumaņa ielas krustojumā (ir Marijas ielas turpinājums) un virzās ziemeļaustrumu virzienā prom no pilsētas centra. Aleksandra Čaka iela krustojas ar Lāčplēša, Ģertrūdes, Stabu, Bruņinieku, Matīsa ielām. Ziedoņdārza un Rīgas 6. vidusskolas tuvumā ielai ir savienojums ar Artilērijas ielu. Ielai virzoties tālāk, tā savienojas arī ar Tallinas, Laboratorijas, Ērgļu ielām. Posmā no Ērgļu ielas līdz Zemitānu pārvadam Aleksandra Čaka iela sastāv no atdalītām braukšanas joslām. Vēl ielai ir savienojumi ar Alauksta, Terēzes, Pērnavas ielām, kā arī īsi pirms Zemitānu pārvada — ar Sapieru ielu. Zemitānu pārvada tuvumā atrodas a/s "Latvijas balzams" ražošanas ēkas. Aleksandra Čaka iela beidzas pie Zemitānu pārvada pār Rīgas—Lugažu dzelzceļa līniju, Zemitānu dzelzceļa pārvads to savieno ar Ieriķu ielu.
Ielu savienojumi
Aleksandra Čaka iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Pa Aleksandra Čaka ielu kursē vairāki autobusu un trolejbusu maršruti.
Agrākā tramvaja līnija
1885. gadā pa ielu atklāja zirgu tramvaja, no 1901. gada elektriskā tramvaja līniju. Tramvaja līnija veda līdz Stabu ielai, tālāk tā turpinājās pa Avotu un tagadējo Jāņa Asara ielu līdz Grīziņkalnam. Likvidēta 1960. gadu vidū.
Frīdrihs Ermlers
Frīdrihs Ermlers (, pēc 1918. gada ru; dzimis Rēzeknē; miris  Ļeņingradā) bija Latvijas ebreju cilmes padomju kinorežisors.
Dzīvesgājums
Dzimis Rēzeknē kā Vulfs Breslavs trūcīga ebreju amatnieka Movšes Breslava ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā pārtrauca farmācijas studijas un iestājās Krievijas impērijas armijā (1917). 1918. gadā pieņēma vārdu Frīdrihs Ermlers. Krievijas pilsoņu kara laikā cīnījās lielinieku pusē Ziemeļkrievijā, nokļuva gūstā. Pēc pilsoņu kara beigām mācījās Ļeņingradas ekrāna mākslas institūtā (1923—1924). Viņa filmās dominēja padomju patriotisma tēma. 1929. gadā propagandēja padomju kino Eiropas valstīs, 1935. gadā viesojās ASV. Filmu studijas "Ļenfiļm" mākslinieciskais vadītājs (1939). Viņa dokumentālā filma par Staļingradas kauju "Lielais pagrieziens" ieguva Kannu kinofestivāla Lielo Balvu 1946. gadā. Maskavas kinofestivālā 2003. gadā tika demonstrēta Ermlera filmu retrospekcija.
MVC
Projektēšanas šablons „Modelis-Skats-Kontrolieris” (Model-View-Controller), tālāk tekstā — MVC, ir fundamentāls projektēšanas šablons, kas tiek lietots interaktīvās sistēmās (sistēmā, kur mijiedarbība starp lietotāju un sistēmu notiek dialogu režīmā, paredz lietotāja saskarni un iekļauj elementus, ar kuriem lietotājs manipulē ar sistēmu, un elementus, kas attēlo šo manipulāciju rezultātus). Loģiski sadalot lietojumprogrammu trīs patstāvīgās komponentēs, kur katrai komponentei ir savi uzdevumi un mērķi, lietojumprogramma kļūst vieglāk saprotama un pārvaldāma, kā arī tās komponentes ir iespējams atkārtoti izmantot.
Projektēšanas šablons MVC sadala sistēmu trijās daļās - datu ievads, datu apstrāde, datu attēlojums, kur katra daļa risina savu uzdevumu. Loģiskā komponente Modelis iekapsulē datu kodolu un pamatfunkcionalitāti, kas nav atkarīga no attēlojuma. Loģiskā komponente Skats ir atbildīga par Modeļa datu attēlošanu, atbilstoši lietotāja definētai datu prezentācijas formai. (Prezentāciju formu nosaka, piemēram, lietotāja saskarnes valoda vai lietotāja piekļuves līmenis). Loģiskā komponente Kontrolleris saņem un nolemj kā apstrādāt ziņojumus, kurus saņem no lietotāja, un translē signālus komandās, kas tiek sūtītas Modelim vai Skatam. MVC mērķis ir padarīt Modeli neatkarīgu no Skata un Kontrollera, kuri kopā veido lietotāja saskarni lietojumprogrammā. Tāda neatkarība ļauj izstrādāt un testēt modeli neatkarīgi no tā attēlojuma. Tā kā Modelis ir neatkarīgs, tas nevar tieši griezties pie Skata vai Kontrollera. Modelis var pasīvi piegādāt servisus un datus citām lietojumprogrammas komponentēm, vai arī paziņot citām komponentēm par sava stāvokļa izmaiņām.
Modelis
Komponente Modelis satur klases un saskarnes, kas atbalsta datu modeli. Modeļa stāvoklis iekapsulēts atribūtos un metožu implementācijās. Modeļa kods nesatur informāciju, kas attiecas uz saskarni, tomēr izsūta Skatam notifikācijas par jebkurām izmaiņām Modeļa stāvoklī. Pastāv divas modeļa variācijas – Pasīvais un Aktīvais Modelis.
Pasīvais Modelis
Pasīvajā Modelī objekti, kas atrodas Modelī, nezina, ka tie tiek izmantoti MVC triādē. Kontrolleris nosūta notifikāciju Skatam tad, kad Kontrolleris palaiž tādu operāciju Modelī, kurai nepieciešama Skata atjaunošana. Šāda pieeja ir raksturīga tīmekļa lietojumprogrammām. MVC šablons ar pasīvo modeli neparedz notifikācijas mehānismu no Modeļa puses. Skats un Kontrolleris nereģistrē sevi kā Novērotājus. Tādējādi, par notifikāciju atbild Kontrolleris, kas paziņo Skatam, ka izsauktās funkcijas izmainīja Modeļa stāvokli. MVC šablons ar pasīvo Modeli tiek izmantots tīmekļa lietojumprogrammās. Attēlotajā secības diagrammā ir redzams, kā Kontrolleris nosūta notifikāciju Skatam par izmaiņām Modelī. Modelis pasīvi atgriež vērtības, ko pieprasa Skats vai Kontrolleris.
Aktīvais Modelis
Aktīvā Modeļa klases nosaka izmaiņu notifikācijas mehānismu, kas atļauj paziņot neatkarīgām komponentēm, Skatam un Kontrollerim, par izmaiņām Modelī. Parasti tam tiek izmantots projektēšanas šablons Novērotājs (Observer). Notifikācijas mehānisms nekāda mērā nepadara Modeli atkarīgu. MVC šablons ar aktīvo Modeli tiek izmantots darbvirsmas lietojumprogrammās. Attēlotajā secības diagrammā ir redzams, kā Modelis nosūta notifikāciju Skatam par izmaiņām Modelī.
Skats
Komponente Skats satur klases un saskarnes, kas nodrošina modeļa vizuālo attēlojumu. Skatu var nosaukt par Modeļa stāvokļa reprezentāciju, kas tikai lasa datus no Modeļa izmantojot Modeļa klases metodes. Skatam ir brīva pieeja pie Modeļa, bet Skats nevar mainīt Modeļa stāvokli.
Kontrolleris
Komponente Kontrolleris saņem no lietotāja signālus un translē tos pieprasījumos Modelim vai Skatam, kuri liek Modelim vai Skatam mainīties un atbildēt par veiktajām izmaiņām Kontrollerim. Aktīvā Modeļa gadījumā Modeļa stāvokļa izmaiņas izmaina arī Skatu — par to ir atbildīgs Modelis. Pasīvā Modeļa gadījumā par Skata notifikāciju atbild Kontrolleris.
Modelis-Skats
MVC šablonā Skats ir atdalīts no Modeļa, nodibinot mijiedarbības protokolu Izdevējs-Parakstītājs (Publisher-Subscriber), plašāk pazīstams kā Noverotājs (Observer). Attiecības starp Modeli un Skatu tiek definētas kā, attiecīgi, Subjekta (Subject) un Novērotāja (Observer) attiecības projektēšanas šablonā Novērotājs.
Skats-Kontrolleris
SmallTalk valodā Skats un Kontrolleris ir ļoti saistīti. Katrs Skata eksemplārs ir saistīts ar unikālu Kontrollera eksemplāru. Skats ir atbildīgs par jaunu Skatu un Kontrolleru izveidošanu. Dažās uz MVC bāzētās grafiskās lietotāja saskarnes realizācijās Skats un Kontrolleris ir vienkārši apvienoti vienā objektā. Attiecības starp Skatu un Kontrolleri varētu būt definētas kā Stratēģija (Strategy) projektēšanas šablons.
Kontrolleris-Modelis
Attiecības starp Modeli un Kontrolleri tiek definētas, izmantojot projektēšanas šablonu Komanda (Command).
Albums
Albums var būt:
Ezermalas iela (Rīga)
Ezermalas iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona Čiekurkalna un Mežaparka apkaimēs. Ezermalas iela sākas pie Viskaļu ielas krustojuma un beidzas pie Meža prospekta, pie 11. tramvaju maršruta galapunkta "Mežaparks". Ezermalas ielas kopējais garums ir 2020 metri.
Mortensons
Mortensons var būt:
Ezermalas iela (Rīga)
Ezermalas ielas posmu Čiekurkalnā (no ielas sākuma līdz krustojumam ar Ķīšezera ielu) plānoja iekļaut Ziemeļu transporta koridorā.
Ielu savienojumi
Ezermalas iela ir savienota ar šādām ielām:
Limerika
Limerika ir trešā lielākā Īrijas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita, Limerikas grāfistes centrs. Atrodas Īrijas dienviddaļā pie Šenonas upes, netālu no Šenonas līča.
Netālu no Limerikas atrodas Šenonas starptautiskā lidosta.
Vēsture
1642. gadā Limeriku pārņēma īru konfederāti, tomēr 1651. gadā Olivera Kromvela spēki ieņēma pilsētu. 1691. gadā šeit tiek noslēgts Limerikas miera līgums.
Tāpat kā pārējā Īrija, Limerika smagi cieta kartupeļu bada laikā XIX gadsimta vidū.
Izvēršoties neatkarības cīņām, angļu varas iestādes 1919. gadā Limeriku pasludināja par īpašu militāro zonu, kurā ieeja un izeja atļauta tikai ar caurlaidēm. 1920. gada aprīlī pilsētā izcēlās sadursmes starp iedzīvotājiem un britu katraspēku. 1921. gada 6. martā britu paramilitārās grupas naktī nogalināja pilsētas mēru un tā sievu. Īrijas pilsoņu kara laikā 1921. gadā Limerikā notika ielu cīņas.
Cilvēki
Limerikā dzimuši:
1958. gads
1958. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Starptautiskais ģeofizikas gads ( — )
Ohotskas jūra
Ohotskas jūra (ru, ja, Ohōtsuku-kai) ir Klusajam okeānam piederīga malas jūra. Nosaukta Ohotas upes vārdā, kuras nosaukums savukārt cēlies no evenu vārda okat — ‘upe’.
Raksturojums
Jūras vidējais dziļums ir 1780 metri, tilpums — ap 1 365 000 km³. Virsējā ūdens slāņa sāļums — 32‰, temperatūra ziemā ir 1,8—2 °С, vasarā — 1,5—15 °С. Plūdmaiņu augstums Šeļihova līcī sasniedz pat 12 metrus, kamēr pie Sahalīnas krastiem tikai 0,8 metri. Jūras rietumu daļa ir salīdzinoši sekla, atrodas uz kontinentālā šelfa. Dziļākā ir rietumu daļa pie Kuriļu salām — Kuriļu lielieplaka. Lielākā daļa jūras atrodas uz kontinentālā tipa Zemes garozas.
Vienīgā centrālās daļas sala ir nelielā Jonas sala. Austrumu daļā ir arī Šantaru salas kas norobežo nelielo Šantaru jūru, savukārt ziemeļos tālāk sauszemē ietiecas Šeļihova līcis ar pagarinājumu — Penžinas līci.
Jūrā notiek zvejniecība. Ziemā navigācija apgrūtināta vai neiespējama ledus segas dēļ — lielāko daļu jūras no oktobra līdz maijam klāj ledus. Ohotskas jūra aizsalst tāpēc, ka tās ūdeni mazāk sāļu padara lielā Amūras upe un līdz ar to ūdens sasalst pie augstākas temperatūras. Jūrai raksturīgas arī biežas miglas, vētras.
Aukstā kara laikā ASV kara flotei vairākkārt izdevās pieslēgties Ohotskas jūrā izvietotajiem sakaru kabeļiem. 1983. gadā PSRS virs Ohotskas jūras notrieca Dienvidkorejas pasažieru lidmašīnu.
Robeža
Ziemeļos un rietumos atrodas Krievijas teritorija — Habarovskas novads un Magadanas apgabals. Austrumos atrodas Krievijai piederošā Kamčatkas pussala un Kuriļu salas. Dienvidos — Japānai piederošā Hokaido sala. Dienvidrietumos — Sahalīna. Ar dienvidos esošo Japāņu jūru savieno Laperūza šaurums starp Sahalīnu un Hokaido, kā arī Tatāru šaurums starp Sahalīnu un Āziju.
Mūzikas albums
Mūzikas albums ir skaņdarbu apkopojums, kas kādā noteiktā veidā vai formātā ir paredzēts izplatīšanai sabiedrībā. Visbiežāk mūzikas albumi tiek izplatīti komerciāli ar ierakstu kompāniju starpniecību, bet bieži mūziķi albumus izplata arī neatkarīgi, piemēram, pārdodot tos koncertos vai publicējot tos tīmekļa vietnēs. Albums tiek nošķirts no cita veida ierakstu veida — singla, kas pārsvarā ir daudz īsāks, ar mazāk skaņdarbiem un domāts kādas konkrētas dziesmas reklamēšanai.
Albumu izplatīšanas veids un ierakstu formāti ir mainījušies līdzi laikam, biežāk sastopamie skaņas nesēji ir skaņuplate, kompaktkasete, kompaktdisks un ciparu lejupielāde. Tiek arī izšķirti albumu veidi pēc to satura un izplatīšanas mērķa, piemēram, albumi var tikt iedalīti studijas albumos, remiksu albumos, koncertalbumos, izlasēs un citos veidos.
Babilonijas trimda
Priekšvēsture
Senā Jūdejas karaliste pastāvēja no aptuveni 930. gada p.m.ē - 586. gadam p.m.ē. Tā izveidojās pēc tam, kad pēc valdnieka Zālamana nāves viņa mantinieka neprasmīgās valdīšanas dēļ sadalījās senā Izraēlas karaliste. Jūdas cilts savulaik bija izvēlējusies Dāvidu par valdnieku un viņa dinastija turpināja valdīt arī Jūdejas karalistē.
Trimda
Jūdejas karalisti 586. gadā p.m.ē Nebukadnecara II vadībā iekaroja babilonieši. Tika nopostīts Jeruzalemes templis un sabiedrības redzamākie pārstāvju deportēti uz Babiloniju. Pēc tam kad Persijas impērija sagrāva Babiloniju, tās valdnieks Kīrs II 539. gadā p.m.ē. deva atļauju ebrejiem atgriezties savā senču zemē. Bībelē aprakstīts, ka atgriezties izvēlējušies 40 000 ebreju, bet daļa palika Babilonijā.
Atgriešanās
Pēc Kīra II atļaujas saņemšanas, Ezras vadībā 40 000 - 120 000 ebreju atgriezās savā senču zemē. Jau pirms Jūdas karalistes sagrāves Asīrija bija iekarojusi Izraēlas karalisti un tās iedzīvotājus aizvedusi trimdā. Šo desmit cilšu liktenis nav zināms. Tāpēc Ezras vadītie ebreji faktiski bija pēdējie no sākotnējo divpadsmit cilšu ebrejiem.
Kad viņi atgriezās Apsolītajā zemē, tur viņi saskārās ar samariešiem, kas piekopa līdzīgu reliģiju. Bībele samariešus apraksta kā svešiniekus, kurus iekarotajā zemē nomitinājuši Asīrijas valdnieki. Teoriju par viņu izcelsmi ir daudz. Iespējams, ka tie vienkārši bija ebreji, kuriem bija laimējies izglābties no deportācijām.
Trimdas nozīme ebreju tautas vēsturē
Babilonas trimda un tai sekojošā atgriešanās Izraēlā tiek uzskatīti par vienu no svarīgākajiem notikumiem ebreju un Dieva attiecībās. Ebreji jau reiz tika izglābti no Ēģiptes verdzības un ievesti Apsolītajā zemē. Babiloniešu iekarojumi, Zālamana tempļa nopostīšana, trimda un tai sekojošās atgriešanās tiek uztverts kā Dieva sods. Taču pēc soda, Dievs atkal ļauj ebrejiem atgriezties Apsolītajā zemē.
Pēc abu karaļvalstu iekarošanas un iedzīvotāju deportācijām beidza pastāvēt senais izraēļu dalījums divpadsmit ciltīs. Trimda arī uzskatāma par ebreju diasporas sākumu, jo pēc tās aizvien lielāks ebreju skaits dzīvoja ārpus Apsolītās zemes robežām.
2010. gada Pasaules čempionāts basketbolā sievietēm
2010. gada Pasaules čempionāts basketbolā sievietēm bija 16. Pasaules čempionāts basketbolā sievietēm. Čempionāts norisinājās 2010. gadā, laikaposmā no līdz  trijās Čehijas pilsētās — Ostravā, Karlovi Vari un Brno. Ostravā un Brno notika priekšsacīkšu un astotdaļfināla kārta, taču Karlovi Vari tika noskaidrots Pasaules čempions. Uz čempionāta rīkošanu bez Čehijas vēl pretendēja Austrālija, Francija un Latvija, taču netika izvirzītas kā čempionāta rīkotājas.
Čempionātā piedalījās 16 valstsvienības, tai skaitā pašreizējās Olimpiskās čempiones ASV izlase un čempionāta rīkotājvalsts Čehijas izlase.
Par Pasaules čempionēm kļuva ASV basketbolistes, kas finālā uzvarēja Čehijas izlasi. Spēlē par trešo vietu un bronzas medaļu uzvarēja Spānijas izlase, kas mazajā finālā uzvarēja Baltkrieviju. ASV izlasei šis jau bija 8. izcīnītais tituls turnīra vēsturē. Par turnīra vērtīgāko spēlētāju tika atzīta Čehijas izlases spēlētāja Hana Horākova.
Selēns
Selēns ir ķīmiskais elements ar simbolu Se un atomskaitli 34. Tas ir nemetāls. Selēns dabā ļoti reti ir sastopams brīvā veidā. Tas galvenokārt ir selenīdu veidā, kā piemaisījums sulfīdu rūdām. Selēnu 1817. gadā atklāja zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss. Tā nosaukums ir radies no grieķu vārda (seléne), kas nozīmē "Mēness". Šāds nosaukums tika izvēlēts, jo selēna ķīmiskās īpašības ir līdzīgas telūra īpašībām, kas bija zināms pirms tam, un kura nosaukuma izcelsme ir saistīta ar Zemi.
Lai arī selēns brīvā veidā nav pārāk toksisks, daži tā savienojumi ir visai indīgi. Pieauguša cilvēka organismā ir līdz 20 mg selēna. Tas galvenokārt ir aknās, nierēs un liesā. Tas ir kā antioksidants, kas palīdz organismam cīnīties pret brīvajiem radikāļiem, mazina iekaisumus un kavē šūnu novecošanu.
Īpašības
Selēnam ir vairākas alotropiskās modifikācijas, kas savstarpēji mainās pie dažādām temperatūrām. Selēns parasti ir amorfa viela, ķieģeļsarkans pulveris. Strauji kausējot, tas ieņem melnu, stiklveidīgu formu. Pie 180 °C temperatūras selēns kļūst pelēks.