cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spānijas—ASV karš
Karš sākās pēc Kubas cīņas par neatkarību no Spānijas, kas sākās 1895. gada februārī. Brutālos Spānijas centienus apturēt sacelšanos plaši atspoguļoja ASV laikraksti, un pieauga amerikāņu līdzjūtība kubiešiem. Pieaugošais sabiedrības pieprasījums pēc ASV iejaukšanās kļuva vēl uzstājīgāks, kad Havanā neizskaidrotu iemeslu dēļ tika nogremdēts USS Maine kuģis. Spānija pieteica karu ASV, savukārt ASV Spānijai — nākamajā dienā. Tā kā Spānija nebija gatavojusi armiju vai karafloti attālinātam karam, ASV guva virsroku. 1. maijā ASV jūras eskadras iznīcināja Manilas līcī noenkuroto Spānijas koloniālo flotili. Pašu Manilu ASV spēki ieņēma augustā. Karš faktiski beidzās, kad ASV spēki Kubā pie Santjago iznīcināja Spānijas floti un ieņēma pilsētu.
tika parakstīts Parīzes līgums. Kara rezultātā Spānija zaudēja savas kolonijas Amerikā, savukārt ASV ieguva teritorijas Klusā okeāna reģiona rietumos un Latīņamerikā.
Traķu kunigaitija
Traķu kunigaitija bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa ar centru Traķos, kas bija pakļauta dižkunigaiša Ģedimina dēlam Ķēstutim un viņa pēcnācējiem. Pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tās teritorijā izveidoja Traķu vaivadiju.
Vēsture
Dižkunigaitis Ģedimins pēc senkrievu kņazistu iekarošanas arī Lietuvu sadalīja dalienas kņazistēs jeb kunigistēs. Agrākajā Dainavas zemē ar centru Seno Traķu (Senieji Trakai) pilī izveidojās Traķu kunigaitija, kas pirmo reizi rakstos pieminēta 1337. gada hronikā. Zināms, ka Traķu pilī mēdza uzturēties dižkunigaitis Ģedimins, kaut arī no 1323. gada viņa galvenā rezidence atradās Viļņas pilskalnā uzceltajā pilī. No 1341. gada Traķu pilī valdīja Ģedimina dēls Ķēstutis. Kad 1345. gadā Lietuvas dižkunigaiša troni pārņēma viņa brālis Aļģirds, Ķēstutim tika uzticēta Traķu kunigaitija, Grodņas kņaziste un Žemaitija, bet Aļģirds valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm.
1350. gadā Ķēstutis sāka būvēt jaunu pili zemes šaurumā starp Galves un Lukas ezeriem, bet pēc viena no Vācu ordeņa uzbrukumiem līdz 1377. gadam sāka būvēt arī otru pili uz Galves ezera salas. Pēc Aļģirda nāves (1377) par dižkunigaiti kļuva viņa dēls Jagailis, kurš pēc 1385. gada Krēvas ūnijas kristījās un kļuva arī par Polijas karali (1386). Par Traķu kungu viņš uz laiku iecēla savu jaunāko brāli Šķirgaili (1382-1392).
Lietuvas pilsoņu kara (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti un Traķi kunigaiti kļuva Ķēstuta dēls Vītauts, kas pabeidza Traķu ezerpils būvi. 1409. gadā Traķiem piešķīra pilsētas tiesības un tā kļuva par Lietuvas faktisko galvaspilsētu. Pēc uzvaras pār Vācu ordeni 1408. gadā Traķu kunigaitijai pievienoja arī Kauņas apkārtni un agrāko Upītes zemi. Dižkunigaitis Vītauts 1413. gadā Hordolo (Horodło) parakstīja vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi. Traķu kunigaitija kopā ar Grodņas kņazisti veidoja Traķu vaivadijas pamatteritoriju.
Sprīzdāni
Sprīzdāni ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Riebas upes krastā.
Latvijas Republikas investīciju un kredītpolitikas valsts ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas investīciju un kredītpolitikas valsts ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1995. gada līdz 1996. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #861623 | Demokrātiskā partija "Saimnieks" |border=1px solid #AAAAAA}}
Indriķa iela (Rīga)
Indriķa iela ir Rīgas iela Torņakalna apkaimē Pārdaugavā. Indriķa iela sākas krustojumā ar Friča Brīvzemnieka ielu un beidzas krustojumā ar Robežu ielu. Ielas garums ir 1,1 km, tā klāta ar asfalta un bruģa segumu. Visā garumā iela iet paralēli dzelzceļa līnijai Rīga—Jelgava, tādēļ apbūve ir vairāk vienā tās pusē. Indriķa ielā ir pārsvarā dzīvojamā apbūve, kā arī Rīgas Lutera baznīcas teritorija ar tās draudzes namu (Indriķa ielā 5) un Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas teritorija, kas aizņem veselu kvartālu ielas pāra numuru pusē (slimnīcas adrese Vienības gatve 45).
Vēsture
Indriķa iela pastāv kopš 19. gadsimta 80. gadiem un laika gaitā nav mainījusi nosaukumu.
Aleiropsammītu struktūra
Aleiropsammītu struktūra ir klasiskās iežu struktūras paveids. Tā pēc būtības ir jaukta struktūra, un raksturojas ar vāju drupu materiāla sašķirošanas pakāpi, ko veido no 0,01 līdz 1 mm lielas daļiņas ar smilšu graudiņu pārsvaru, kam piejauktas izkliedētas aleirītiskās daļiņas (0,01—0,1 mm). Aleiropsammītu struktūra ir raksturīga aleirītiskām smiltīm un smilšakmeņiem.
Karinē Šadojana
Karinē Šadojana (hy; dzimusi ) ir bijusī armēņu brīvā stila cīkstone, 2006. gada Eiropas čempionāta bronzas medaļas ieguvēja.
Biogrāfija
Viņa dzimusi Kislovodskā, Stavropoles novadā, Krievijā. Viņa nāk no armēņu ģimenes — viņas vecmāmiņa kādreiz dzīvoja Erevānā. Bērnībā viņa nodarbojās ar peldēšanu. Pēc kāda laika treneri uzaicināja meiteni uz vieglatlētiku — viņa sāka skriet 400 metrus un 400 metru barjerskrējienu. Trenējās līdz desmitajai vai vienpadsmitajai klasei.
Tad trenere sāka nākt un aicināt uz cīņu — viņa nepiekrita un vairākus gadus nesportoja, bet 22 gadu vecumā nolēma izmēģināt spēkus cīņā. Pēc sešiem mēnešiem viņa devās uz Krievijas kausu un uzvarēja ļoti spēcīgo sportisti Zumrudu Kurbangadžijevu. 2005. gadā viņa kļuva par Krievijas čempionāta sudraba medaļnieci. Karīna neiekļuva Krievijas izlasē un 2004. gadā nolēma mēģināt tikt uz olimpiskajām spēlēm Atēnās, cīnoties Uzbekistānas izlasē, taču cieta neveiksmi. 2006. gadā viņa pievienojās Armēnijas izlasei un uzreiz izcīnīja šai valstij pirmo medaļu sieviešu brīvajā cīņā — 2006. gada Eiropas čempionātā Maskavā. Pirmajā cīņā viņa zaudēja topošai šī čempionāta vicečempionei Svetlanai Sajenko, bet uzvarēja abas gandarījuma cīņas un ieguva bronzas medaļu.
Viņa pārstāvēja Erevānas arodbiedrību sporta klubu. Treneri — Araiks Bagdadjans, Eldars Našmudinovs.
Baiļu rags (1991. gada filma)
"Baiļu rags" (en) ir 1991. gada ASV psiholoģiskais trilleris, kura režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmā galvenās lomas atveido Roberts De Niro, Niks Nolte, Džesika Lenga, Džuljeta Lūisa, Džo Dons Beikers, Roberts Mičums un Gregorijs Peks. Šī bija pēdējā pilnmetrāžas filma, kurā piedalījās Gregorijs Peks. Filma ir balstīta uz 1957. gada Džona Makdonalda romāna The Executioners motīviem. "Baiļu rags" ir rimeiks 1962. gada tāda paša nosaukuma filmai, kurā galvenās lomas atveidoja Peks un Mičums.
Filma ir par no cietuma izlaistu izvarotāju (De Niro), kurš cenšas atriebties savam advokātam, kuru viņš vaino savā 14 gadu ilgajā cietumsodā un pierādījumu slēpšanā.
"Baiļu rags" bija septītā Skorsēzes filma, kurā piedalījās Roberts De Niro. Filma bija gan finansiāli, gan kritiski veiksmīga. De Niro nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā labākais aktieris, savukārt Lūisa nominēja kategorijā labākā aktrise otrā plāna lomā. Abus nominēja arī Zelta globusa balvai.
Olīvu iela (Rīga)
Olīvu iela ir Rīgas iela Torņakalna apkaimē Pārdaugavā. Olīvu iela sākas krustojumā ar Vienības gatvi un beidzas krustojumā ar Indriķa ielu. Kopējais ielas garums ir 350 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Ielas nepāra numuru pusē ir dzīvojamā apbūve, bet pretējā pusē atrodas Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas teritorija.
Vēsture
Olīvu iela pirmo reizi Rīgas pilsētas plānos minēta 1876. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.
Ielu savienojumi
Olīvu iela ir savienota ar šādām ielām:
Psion
Psion ražo rokā turamus datorus, automašīnā iemontējamus datorus, kā arī bezvadu ierīces. Produkcija paredzēta rūpniecības, apkalpošanas, tirdzniecības, transporta un citām nozarēm.
Vēsture
1980. gadā Deivids Poters (David Potter) dibināja uzņēmumu Psion PLC, lai, sadarbībā ar Sinclair Research, izstrādātu spēles un citu programmatūru ZX81 un ZX Spectrum mājas datoriem. Uzņēmuma nosaukums veidots no vārdiem Potter Scientific Instruments ("Potera zinātniskie instrumenti"). Tā kā akronīms PSI jau tika plaši izmantots, Poters tam pievienoja ON, tādējādi izveidojot unikālu nosaukumu PSION.
1983. gadā Psion izstrādāja biroja lietojumprogrammu paketi Sinclair QL personālajam datoram. 1984. gadā izlaists kabatdators Psion Organiser, kas bija pasaulē pirmais rokā turamais dators. 1986. gadā izlaista tā uzlabota versija Psion Organiser II, kas tiek uzskatīta par pirmo plaukstdatoru. 1987. gadā Psion sāka izstrādāt ierīču sēriju SIBO (SIxteen Bit Organiser) un jaunu operētājsistēmu EPOC tai. 1988. gadā Psion akcijas sāktas kotēt Londonas fondu biržā. 1989. gadā iegādāts modemu ražotājs Dacom.
1990. gadu sākumā Psion sāka izlaist klēpjdatoru sēriju MC, bet, tā kā tos ražoja Anglijā, tad ražošanas izmaksas bija augstas un tie nespēja konkurēt ar austrumvalstu ražojumiem. 1991. gadā izlaists kabatdators Psion Series 3 ar QWERTY tastatūru. Tas un nākamie modeļi ieguva lielu popularitāti. 1996. gadā Psion restrukturēts četrās nosaļās: Computers, Industrial, Dacom un Software. 1997. gadā izlaists kabatdators Psion Series 5. Tā kā tā operētājsistēma (32 bitu EPOC) nebija savietojama ar Series 3, tad šis produkta pārdošanas apjomi nebija tik lieli kā Series 3. 1998. gadā Psion kopā ar viedtālruņu izstrādātājiem Zviedrijas Ericsson, Somijas Nokia un ASV Motorola dibināja uzņēmumu Symbian Ltd., lai attīstītu operētājsistēmu EPOC, kuru pārdēvēja par Symbian. Šajā uzņēmumā Psion iekļāva savu Software nodaļu un ieguva 31 % kapitāldaļu. 1999. gadā izlaists miniatūrs klēpjdators Psion Series 7.
2012. gadā uzņēmumu par 200 miljoniem USD nopirka Motorola pēctecis Motorola Solutions. Pārtraukta akciju kotēšana Londonas fondu biržā.
Pūniešu kari
Pūniešu kari, saukti arī par Kartāgiešu kariem, bija triju karu sērija starp Romas republiku un Kartāgu laika posmā no 264. līdz 146. gadam p.m.ē. Termins "pūnieši" ir radies no latīņu vārda Punicus (vai Poenicus), ar kuru romieši apzīmēja kartāgiešus, kas bija cēlušies no feniķiešiem (Phoenices). Galvenais karu iemesls bija interešu konflikts starp jau pastāvošo Kartāgas impēriju un Romas republiku, kas kļuva arvien spēcīgāka un varenāka.
Pirmais pūniešu karš
264. gadā p.m.ē. savā starpā sāka cīnīties divas Sicīlijas grieķu polisas — Mesīna un Sirakūzas. Cīņā Sirakūzām palīdzēja Kartāga, bet Mesīna savukārt aicināja palīgā Romu. Romiešu karaspēks iebruka Sicīlijā un pieveica kartāgiešus, kā arī Sirakūzu karaspēku. Sirakūzu valdnieks Hierons bija spiests noslēgt ar Romu miera līgumu. Kara laikā Roma zaudēja savu karafloti un to atkal atjaunoja 256. gadā p.m.ē. Romiešu karaspēks aplenca Kartāgu un Roma, pārliecināta par uzvaru, noraidīja kartāgiešu piedāvājumu noslēgt mieru. Veiksme uzsmaidīja kartāgiešiem un Roma cieta lielus zaudējumus. 241. gadā p.m.ē romieši guva ievērojamu pārsvaru un Kartāga zaudēja savas kolonijas ne tikai Sicīlijā, bet arī Sardīnijas un Korsikas salās. Roma savukārt ieguva īpašumus ārpus Itālijas robežām.
Otrais pūniešu karš
Kartāga nespēja samierināties ar ietekmes zaudējumu Vidusjūrā un sāka sagatavoties jaunam karam pret Romu. Viens no ietekmīgākajiem Kartāgas karavadoņiem — Hamilkārs Barka — iecerēja vispirms nostiprināt Kartāgas varu Spānijā un tad kopīgi ar šajā zemē dzīvojušajām ciltīm doties karagājienā pret Romu pa sauszemi, iebrūkot Itālijā no ziemeļiem.
273. gadā p.m.ē. Hamilkārs devās uz Spāniju. Sākumā Spānijas ciltis drosmīgi pretojās kartāgiešiem. Cīņas turpinājās kādus desmit gadus un kartāgieši pakļāva lielāko daļu no tagadējās Spānijas. Tur Hamilkārs nodibināja nocietinātu pilsētu — Jauno Kartāgu, kura kalpoja kartāgiešiem par atbalsta punktu.
Pēc Kannu kaujas aizvien vairāk sabiedroto atteicās no Romas un pievienojās kartāgiešiem. Savienību ar Kartāgu noslēdza arī Sirakūzas. Tai pievienojās spēcīgā Kapujas pilsēta Dienviditālijā. Tāpat arī Maķedonijas valdnieks meklēja savienību ar Kartāgu - viņš cerēja pēc Romas sakāves kopā ar kartāgiešiem pakļaut Grieķiju. Tomēr romieši nezaudēja drosmi. Visgrūtākajā brīdī viņi spēja savākt visus spēkus, lai aizstāvētu Romu. Karadienestā stājās visi, kas vien spēja nest ieročus. Apbruņoti tika arī daudzi tūkstoši vergi, kuriem par cīņu Romas labā tika apsolīta brīvība un Romas pilsoņu tiesības. Savukārt Hannibala stāvoklis kļuva aizvien grūtāks.
Romieši saprata, ka Hannibalu varēs uzvarēt tikai tad, kad viņam nebūs vairs nekādas iespējas saņemt no Kartāgas palīdzību, tādēļ vispirms vajadzēja atņemt kartāgiešiem Sicīlijas salu. 212. gadā p.m.ē Romas karaspēks konsula Marcella vadībā Sirakūzas ieņēma un drīz pēc tam arī Sicīliju. Sirakūzu ieņemšanas laikā, gāja bojā tā laika ievērojamākais grieķu zinātnieks Arhimēds. 202. gadā Romas karaspēks Scīpiona vadībā iebruka Kartāgas teritorijā Āfrikā un uzvarēja Hannibala karaspēku Zamas kaujā.
Pēc uzvaras pār Kartāgu Roma kļuva par galveno noteicēju Vidusjūras tirdzniecības ceļos, tomēr nebija vienīgā valdniece. Vidusjūras austrumu daļā liela ietekme bija Maķedonijai, kā arī tās iespaidā esošajai — Grieķijai, Ēģiptei un Sīrijai. Romieši pārmeta Maķedonijas valdniekam Filipam V, ka viņš bija sabiedrojies ar kartāgiešiem. 200. gadā p.m.ē. Romas karaspēks ieradās Grieķijā. Grieķu polisas atbalstīja Romu, jo tā solīja grieķiem neatkarību. Romieši pieveica Filipa V karaspēku un maķedoniešiem nācas aiziet no Grieķijas. 179. gadā p.m.ē. Filipa V dēls Persejs uzsāka romiešiem naidīgu politiku un Roma atkal pieteica karu Maķedonijai. Arī šajā karā uzvarēja romieši un Maķedonija nonāca Romas pakļautībā, bet grieķu polisās vara tika nodota Romai uzticamiem un paklausīgiem aristrokrātiem. Tūkstošiem Epīras grieķu tika aizvesti uz Romu verdzībā.
195. gadā p.m.ē. Roma pieprasīja Kartāgai izdot Hanibālu sodīšanai un viņam nācās bēgt uz Mazāziju. 183. vai 182. gadā p.m.ē. Hannibals dzīvi beidza pašnāvībā, lai nenonāktu romiešu varā.
Trešais pūniešu karš
Romiešu cīņas par grieķu un maķedoniešu pilnīgu pakļaušanu ilga gandrīz pusgadsimtu. Šajā laikā Kartāga bija no jauna atguvusi spēkus, kļuvusi bagāta pilsēta. Roma nevarēja pieļaut, ka tās senie ienaidnieki atkal varētu to apdraudēt, tādēļ senāts pieņēma lēmumu par Kartāgas iznīcināšanu. 149. gadā p.m.ē Romas karaspēks aplenca Kartāgu un cerēja uz vieglu uzvaru, tomēr kartāgieši varonīgi aizstāvējās. Tikai pēc trim gadiem, kad pilsētai aplenkuma dēļ nevarēja piegādāt pārtiku, sākās bads un slimības, romiešiem izdevās ielauzties pilsētā. Cīņa bija nežēlīga, kura ilga 6 dienas. Kartāga tika sagrauta,visi dzīvi palikušie iedzīvotāji pārdoti verdzībā. Par zīmi, ka šajā vietā nekad vairs nedrīkstēs būt pilsēta, pāri tās drupām pārbrauca ar arklu. Viss Kartāgai līdz šim piederošais apgabals tika pasludināts par Romas īpašumu - Āfrikas provinci.
Rūdolfs Kugrēns
Rūdolfs Kugrēns (dzimis 1991. gada 9. augustā Rīgā, Latvijā) ir latviešu komiķis un televīzijas raidījumu vadītājs, kā arī viens no raidieraksta "Paga Ko?" veidotājiem un komiķu apvienības Comedy Latvia dalībniekiem.
Komiķa karjera
Kugrēns savu stand-up komiķa karjeru sāka 2014. gadā ar stāvizrādi "Ikdieņi", uzstājoties dažādos bāros un klubos dzimtajā Rīgā. 2015. gada martā sekoja pirmā profesionālā izrāde "VS" un tā paša gada novembrī izrāde "Fiasko". 2016 gada nogalē izrāde ar nosaukumu "NēNuJā", kuras nosaukums radies no populāras frāzes latviešu vidū. 2017. gada novembrī izrāde — "Prieks", 2018. gada 16. decembrī ar pirmizrādi Splendid Palace debitēja stāvizrādē "Plezīrs". 2019. gada Augustā Rūdolfs Kugrēns uzstājās vienā no lielākajiem komēdijas un mākslas festivāliem pasaulē Edinburgh Festival Fringe. Tās ietvaros vairākas reizes kā viesmākslinieks uzstājās Comedy Club Estonia veidotajā priekšnesumā Straight Outta Estonia un citos.
2019. gadā bija galvenais izpildītājs Comedy Latvia tūres Tas Nav Nopietni ietvaros. 2019. gada 30. decembrī Rīgā Spīķeru koncertzālē pirmizrādi piedzīvoja Rūdolfa solo stāvizrāde "Kā to ņem". 2020. gada sākumā papildus izrādēm Rīgā, Kugrēns uzstājās arī citās Latvijas pilsētās: Valmierā, Cēsīs, Ventspilī u.c.
Personīgā dzīve
Rūdolfs Kugrēns ir dzimis 1991. gada 9. augustā Rīgā. Jaunākais no trīs bērniem ģimenē, Rūdolfa bērnība pagāja Rīgā un vasaras mēnešos vecmāmiņas lauku mājā pie Viešūra ezera netālu no Gaiziņkalna. Absolvējis Rīgas Valsts vācu ģimnāziju, Rūdolfs bez dzimtās latviešu pārvalda arī angļu un vācu valodu. Galvenie vaļasprieki — basketbols un amerikāņu futbols. Šobrīd Rūdolfs ir amatieru basketbola komandas BK "Rimša" kapteinis un arī amerikāņu futbola "Riga Lions" spēlētājs. Kugrēns bijis viens no amerikāņu futbola pamatlicējiem, Latvijā piedaloties pirmās komandas "Mad Dogs" izveidē.
Džuljeta Lūisa
Džuljeta Leika Lūisa (en, dzimusi ) ir ASV aktrise un dziedātāja.
Savu aktrises karjeru sākusi 14 gadu vecumā televīzijā. Viņas pirmā loma bija filmā National Lampoon's Christmas Vacation (1989). Atpazīstamību guvusi, piedaloties Mārtina Skorsēzes filmā "Baiļu rags" (1991), par ko viņa tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā labākā aktrise otrā plāna lomā, kā arī Zelta globusa balvai.
Vēlāk piedalījusies Vudija Allena filmā Husbands and Wives (1992), trillerī "Kalifornija" (Kalifornia, 1993) un "Kas nomoka Gilbertu Greipu" (1993). Lūisa savu atpazīstamību audzēja, attēlojot masu slepkavu Meloriju Noksu Olivera Stouna pretrunīgi vērtētajā satīriskajā kriminālfilmā "Dzimuši slepkavas" (1994). Par šo lomu viņa saņēma labākās aktrises balvu Venēcijas kinofestivālā.
Vēlāk piedalījusies tādās filmās kā "Dīvainās dienas" (1995), "No krēslas līdz rītausmai" (1996), The Other Sister (1999), Hysterical Blindness (2002), "Kā vecajos, labajos laikos" (2003), "Stārskijs un Hačs" (2004), Whip It (2009), "Notiesāšana" (2010), "Augusts: Osedžas zeme" (2013) un "Spēles gūstekņi" (2016).
Krieviņi (ciems)
Krieviņi ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Vietējās nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: kulta vieta Jaunzemju Baznīcas kalns.
2018. gada Parīze—Rubē
2018. gada Parīze—Rubē bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 8. aprīlī. Tā bija 116. reize, kad notika Parīze—Rubē sacensības un tās bija 15. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Pirmo reizi kopš Bernāra Ino 1981. gadā sacensībās uzvarēja tā brīža pasaules čempions, Peters Sagans (). Sagans veica uzbrukumu no galvenās braucēju grupas 12. bruģa sektorā, neilgi pēc tam noķerot vadībā esošos braucējus. Tikai Šveices čempionam Silvānam Diljē no  izdevās noturēties kopā ar viņu līdz pat finišam Rubē velodromā, kur Sagans uzvarēja sprintā. Trešo vietu 57 sekundes vēlāk ieņēma Flandrijas tūres uzvarētājs Niki Terpstra no .
Komandas
Tā kā Parīze—Rubē bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
Kadzuo Imaniši
Kadzuo Imaniši (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
2011. gada Itālijas Grand Prix
2011. gada Itālijas Grand Prix izcīņa notika 11. septembrī Moncā. Astoto uzvaru sezonā izcīnīja Sebastians Fetels, otrajā vietā atstājot Džensonu Batonu, trešais finišēja Ferrari pilots Fernando Alonso.
Sacīkste
Piezīme:
Latvijas Republikas materiālo resursu ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas materiālo resursu ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1990. gada līdz 1991. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #9E3039 | Latvijas Tautas fronte |border=1px solid #AAAAAA}}
Ceidzelīte
Ceidzelīte (arī Ceizelīte) ir Vecpalsas labā krasta pieteka Smiltenes novadā.
Iztece pēc vienām ziņām — no Lejas Bužezera, pēc citām — uz ziemeļiem no Melnā purva. Tek apmēram ziemeļu virzienā. Ietek Vecpalsā lejpus Grundzāles. Ceidzelīti šķērso valsts autoceļš A2 (Rīga—Sigulda—Igaunijas robeža (Veclaicene)).
Žusara Šavisa
Žusara Šavisa (pt; dzimusi ) ir Brazīlijas starptautiskā meistare šahā (1982).
Biogrāfija
Brazīlijas šaha meistares Žoaras Šavisas vecākā māsa. No 1970. gadu vidum līdz 1990. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Brazīlijas šahistēm. Četras reizes uzvarējusi Brazīlijas sieviešu šaha čempionātos (1976, 1981, 1982, 1989) un piecas reizes šajos turnīros bijusi otrā (1978, 1980, 1987, 1995, 1998). Pārstāvējusi Brazīlijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 8 reizes (1980-1994), un individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1984) medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Šavisai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Ir arī FIDE starptautiskā arbitre.
Pļavas čipste
Pļavas čipste jeb pļavu čipste (Anthus pratensis) ir maza auguma cielavu dzimtas (Motacillidae) dziedātājputns, kas sastopams Eiropā, Āzijas rietumos un Āfrikā. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Izplatība
Pļavas čipste ligzdo Grenlandes austrumu malā, Islandē, Eiropas ziemeļdaļā, sākot ar Franciju (dienvidu virzienā sasniedzot Francijas centrālo daļu) un beidzot ar Rumāniju un Kaukāza kalniem. Ligzdošanas areāls virzienā uz austrumiem turpinās līdz Obas upei Āzijas ziemeļrietumos. Ligzdo no jūras līmeņa līdz 3000 m virs jūras līmeņa, tomēr galvenokārt zonā 800—1600 m virs jūras līmeņa.
Ziemo Eiropas dienvidos un rietumos, ziemeļu virzienā sasniedzot Dāniju, Ziemeļāfrikas rietumos, Tuvajos Austrumos, Arābijas ziemeļos, Irānā, Aizkaukāzā un vietām Centrālāzijā. Rietumeiropas populācija ir nometnieki. Tomēr arī šī populācija ziemas periodā pārlido tuvāk okeānam vai uzturas zemienēs.
Latvijā
Latvijā pļavas čipste ir parasta un izplatīta ligzdotāja. Tā arī bieži caurceļo. Ziemo reti, bet, sākot ar 21. gadsimtu, arvien biežāk.
Izskats
Pļavas čipste ir neliela auguma čipste ar noapaļotiem spārniem, smalku, slaidu knābi. Tās ķermeņa garums ir 14—15,5 cm, spārnu plētums 22—25 cm, svars 14,5—23 g. Vidējais svars tēviņam ir apmēram 18,6 g, mātītei 19,5 g.
Apspalvojums pelēkbrūni raibumots: galvas virsa, mugura un spārnu virspuses tumšas ar zaļganu tonējumu, pakakle, krūtis un vēders gaiši, salmu dzelteni. Spārnu lidspalvām gaišas maliņas. Aste tumši brūna ar zaļganu tonējumu centrālajām lidspalvām, malējās spalvas gaišas. Acis tumši brūnas, tās ieskauj gaišs gredzens.
Pirkstam, kas vērsts uz aizmuguri, ir garš, gandrīz taisns nags, garāks par pašu pirkstu. Kājas gaiši brūnas, knābja augšējā daļa tumši brūna, apakšējā gaiši brūna. Tumšo vaigu ietver gaiša josla, kas atgādina gaišas ūsas. Abi dzimumi izskatās vienādi. Jaunie putni ir gaišāk brūni ar vājāk izteiktu raibumojumu uz krūtīm un sāniem.
Līdzīgas sugas
Pļavas čipste ir līdzīga koku čipstei un sarkanrīkles čipstei. Tomēr pirmajai ir slaidāks knābis, tumšāka galva un bagātīgāks raibumojums, kā koku čipstei. Krūtis dzeltenīgas, bez sarkanbrūnā tonējuma, kāds ir sarkanrīkles čipstei.
Uzvedība
Pļavas čipste ir kustīgs, skaļš putniņš, kas uzturas atklātās ainavās, piemēram, tundrā, tīrelī, pļavās, meža pļaviņās, ganībās un jūras krasta kāpās. Tās maskējošais apspalvojums pļavas čipsti padara gandrīz neredzamu. Tā galvenokārt uzturas uz zemes, iet un skrien, pa ceļam uzlasot barību. Ātri pārskrienot no vienas vietas uz otru, šķiet, ka pa pļavu skrien pele. Ārpus vairošanās sezonas uzturas baros, kas var būt gan lielāki, gan mazāki. Lidojums viļņveida, turklāt lidojot pļavas čipste visu laiku sasaucas ar pārējiem barā. Migrācijas lidojumi notiek galvenokārt naktī.
Barība
Pļavas čipste galvenokārt barojas uz zemes, vietās ar zemu veģetāciju. Reizēm ķer kukaiņus lidojumā, bet tas notiek ļoti reti. Mēdz barību meklēt arī seklā ūdenī. Barojas ar nelieliem bezmugurkaulniekiem, piemēram, kukaiņiem, zirnekļiem, gliemežiem un tārpiem. Rudenī un ziemā arī ar sēklām.
Ligzdošana
Pļavas čipstes veido monogāmus pārus. Ligzdošanas sezona no aprīļa līdz augustam, augstu kalnos tā sākas vēlāk. Sezonā parasti divi perējumi, var būt arī trešais. Ligzda atrodas uz zemes, noslēpta zem garākiem augu ceriem. To būvē tikai mātīte. Ligzda vīta no sausas zāles, lapām, salmiem, sūnām un ķērpjiem. Iekšpuse izklāta ar ļoti smalku zāli un dzīvnieku vilnu.
SKS 60. ekspedīcija
'''SKS 60. ekspedīcija' (Экспедиция МКС-60; Expedition 60 jeb ISS-60'') bija Krievijas, ASV un Eiropas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2019. gada 24. jūnija līdz 3. oktobrim.
Šerloks Holmss (2009. gada filma)
"Šerloks Holmss" (en) ir 2009. gada filma, kuras režisors ir Gajs Ričijs. Filmā galvenās lomas atveido Roberts Daunijs jaunākais, Džūds Lo, Reičela Makadamsa, Marks Strongs un Edijs Marsans. Filmas galvenie varoņi ir balstīti uz varoņiem no Artura Konana Doila romāniem. Roberts Daunijs jaunākais atveido Šerloku Holmsu, bet Džūds Lo atveido doktoru Vatsonu.
1890. gadā slepena biedrība nolīgst detektīvu Šerloku Holmsu un viņa kompanjonu doktoru Vatsonu, lai izjauktu lorda Blekvuda plānu, ar šķietami pārdabiskiem līdzekļiem, iegūt kontroli pār Lielbritāniju.
"Šerloks Holmss" saņēma pārsvarā pozitīvus kritiķu vērtējumus. Daunijs par savu sniegumu ieguva Zelta globusa balvu. Filma tika nominēta divās Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijās: labākā oriģinālmūzika un labākais mākslinieka darbs. Filmas sikvels, "Šerloks Holmss: Ēnu spēle" (Sherlock Holmes: A Game of Shadows), tika izlaists.
2014. gada FIFA Pasaules kausa fināls
2014. gada FIFA Pasaules kausa fināls bija futbola spēle, kas notika Estádio do Maracanã stadionā Riodežaneiro, Brazīlijā. Spēlē tika noskaidrots 2014. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas uzvarētājs. Spēlē tikās Vācijas un Argentīnas futbola izlase. Šī bija abu izlašu trešā tikšanās reize Pasaules kausa izcīņas finālturnīru finālos (tās iepriekš tikās . un . gadā).
Spēlē ar 1—0 uzvarēja Vācijas izlase. Vienīgos vārtus 113. minūtē guva Mario Gece. Vācijas izlasei šis bija ceturtais izcīnītais Pasaules kauss. Gece kļuva par pirmo uz maiņu iznākušo futbolistu Pasaules kausa vēsturē, kas finālspēlē gūst uzvaru turnīrā nesošos vārtus, tāpat viņš 22 gadu vecumā ir jaunākais vārtu guvējs finālspēlēs kopš 1966. gada, kad vārtus finālā 22 gadus vecais vācietis Volfgangs Vēbers.
Tika paredzēts, ka finālu televīzijā varētu vērot gandrīz viens miljards cilvēku. Šis bija otrs FIFA Pasaules kausa fināls, kas noticis Estádio do Maracanã, tajā tika aizvadīta arī. gada izšķirošā spēle, kurā Urugvaja ar 2—1 uzvarēja Brazīliju.
Plankumainā tekstūra
Plankumainā tekstūra ir iežu tekstūra, kuru raksturo apgabali iezī, kas atšķiras no tā pamatmasas ar minerālo vai granulometrisko sastāvu, krāsu, reizēm ar cietību vai noturību pret dēdēšanu. Nogulumiežu plankumainā tekstūra var izveidoties, sadaloties organiskajai vielai, organismu dzīves darbības iespaidā, saduļķojoties nogulumiem, iežu masai pārgrupējoties diagenēzes, epigenēzes, dēdēšanas rezultātā, vai arī tie var būt saglabājušies nenosakāmi augu fragmenti. Mālainos iežos tiek izdalīti vairāki plankumaino tekstūru veidi: ligzdveidīga, zvīņveidīga, pārslveidīga, zonāla, strūklakveidīga, briļļveidīga u.c.
Liepājas diecēze (Romas katoļu)
Liepājas diecēze (latīņu: diocesis - "pārvalde, province") ir Romas katoļu baznīcas sastāvdaļas Rīgas metropolijas noteikta teritorija jeb sufraganija, kas ietilpst Rīgas metropolijas kā Baznīcas provinces teritorijā. Diecēzi ar tai piederošo teritoriju — sufraganiju pārvalda tās garīgais un administratīvais vadītājs sufragans — bīskaps, kas, savukārt, pakļaujas arhibīskapam — metropolītam.
Vēsture
Liepājas diecēzi nodibināja 1937. gada 8. maijā, Latvijā darbojoties apustuliskajam nuncijam Sardu arhibīskapam Antonino Arata, kad tika publicēta pāvesta Pija XI bulla "Aeterna animarum salus", vēstot, ka tiek nodibināta jauna Liepājas bīskapija jeb diecēze Kurzemes un Zemgales daļā. Līdz ar Liepājas diecēzes jeb bīskapijas dibināšanu pāvests izdeva arī bullu "Plurirum sano", apliecinot, ka Rīgas arhibīskapija tiek paaugstināta kā Rīgas metropolija ar patstāvīgu provinci un ar atsevišķu dekrētu par metropolītu tika iecelts tā laika Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs. Kad pie Latvijas konkordāta tika noslēgta papildus konvencija, Svētais Krēsls meklēja atbilstošu personu Liepājas bīskapa tronim, par ko izraudzīja sava galma prelātu, ilggadīgo Ludzas dekānu Antoniju Urbšu, ko ar 1938. gada 29. aprīlī izdoto bullu "Commissum Humilitati Nostrae" iecēla par Liepājas bīskapu. Vienlaicīgi pāvests izdeva bullu "Hodie Nos", ar ko sūtīja svētību Liepājas pilsētas un visas bīskapijas garīdzniekiem un tautai, atgādinot, ka par bīskapu ir iecelts Antonijs Urbšs, kurš būs uzņemams un klausāms kā savs tēvs. Ar Liepājas bīskapijas izveidi 1937. gadā tika atjaunota 1583. gadā likvidējusies Kurzemes bīskapija. Otrā pasaules kara laikā, 1944. gada 9. septembrī visus bīskapus, ieskaitot Antoniju Urbšu izveda uz Vāciju, Latvijā palika tikai Antonijs Springovičs. Antonijs Urbšs, lai arī būdams trimdā, līdz pat savai nāvei 1965. gada 17. augustā formāli bija Liepājas bīskaps.
Pēc vienīgā Latvijā palikušā bīskapa metropolīta Antonija Spriganoviča nāves 1958. gada 1. oktobrī Rīgas metropolija faktiski beidza pastāvēt, un vēlākos gados kā Liepājas diecēzi, tā arī Rīgas arhidiecēzi pārvaldīja pāvesta iecelti apustuliskie administratori, kuru vidū bija arī kardināls Julijans Vaivods.
1991. gada 8. maijā pāvests Jānis Pāvils II atjaunoja Rīgas metropoliju kā baznīcas provinci ar Rīgas arhidiecēzi un Liepājas diecēzi, vienlaicīgi ieceļot par Rīgas arhibīskapu-metropolītu Jāni Pujatu, bet par sufraganijas — Liepājas diecēzes sufraganu iecēla Liepājas bīskapu Jāni Buli.
Liepājas diecēzi pārmaiņas skāra pēc pāvesta Jāņa Pāvila II rīkojuma 1995. gada 2. decembrī, kad pāvests Latvijā nodibināja divas jaunas sufraganijas — Jelgavas diecēzi, atdalot no Liepājas diecēzes Zemgales apgabalu un Rēzeknes - Aglonas diecēzi, atdalot no Rīgas arhidiecēzes Latgales apgabalu. Tā rezultātā tika mainītas diecēzes administratīvi teritoriālās robežas, atdalot no Liepājas diecēzes Zemgales apgabalu, ko izveidoja par Jelgavas diecēzi. Par jaunizveidotās Jelgavas diecēzes pirmo bīskapu kļuva Antons Justs, kura ingress Jelgavas katedrālē notika 1996. gada 25. martā, bet par pārstrukturētās Liepājas diecēzes bīskapu kļuva Ārvaldis Andrejs Brumanis, kuru amatā iecēla ar 1995. gada 7. decembrī izdoto pāvesta Jāņa Pāvila II bullu "Mutatis Mutandis". Savukārt, līdzšinējais Liepājas bīskaps Jānis Bulis tika pārcelts par jaunizveidotās Rēzeknes-Aglonas diecēzes bīskapu.
2000. gada 25. janvārī pāvests Jānis Pāvils II par Liepājas diecēzes bīskapa Ārvalda Andreja Brumaņa koadjutoru bīskapu iecēla Liepājas diecēzes ģenerālvikāru, Dienvidkurzemes dekānu, Liepājas prāvestu un dominikāņu klostera prioru Vilhelmu Tomu Mariju Lapeli. Koadjutors bīskaps ir vietējā bīskapa palīgs ar pēcteča tiesībām vēlāk kļūt par šīs diecēzes bīskapu. Bīskapa konsekrācija norisa 2000. gada 25. martā, bet par Liepājas bīskapu Vilhelma Lapelis kļuva 2001. gada 12. maijā, no šī datuma līdzšinējais diecēzes bīskaps Ārvaldis Andrejs Brumanis kļuva Liepājas bīskaps emeritus (atpūtā).
2012 gada 20. jūnijā Vilhelms Lapelis atkāpies no Liepājas diecēzes vadītāja, kļūdams par bīskapu emeritus. No šī laika Liepājas bīskapa funkcijas veic Jelgavas diecēzes bīskaps Edvards Pavlovskis vienlaicīgi kā Liepājas diecēzes apustuliskais administrators līdz jauna bīskapa ievēlēšanai un iecelšanai.
Struktūra
Diecēzi vada diecēzes bīskaps. Bīskapa sēdeklis atrodas Liepājas Svētā Jāzepa katedrālē. Diecēzei ir 7 konsultori-priesteri Gatis Mārtiņš Bezdelīga, Marcins Vozņaks un Toms Priedoliņš. Diacēzei ir draudzes.
Draudzes
Kopumā Liepājas diecēzē ir 39 draudzes, kuras apkalpo 17 priesteri un 2 bīskapi.
Skatīt pamatrakstu: Liepājas diecēzes draudzes.
Diecēzes bīskapi
(dzimis 29.11.1879, ordinēts 22.03.1903, nominēts 29.04.1938., konsekrēts 29.06.1938., miris 11.08.1965.) (dzimis 17.08.1950, ordinēts 22.05.1977, nominēts 08.05.1999., konsekrēts 24.06.1999, nominēts Rēzeknes-Aglonas diecēzei 07.12.1996, no 06.01.2006 Rēzeknes-Aglonas bīskaps.) (dzimis 13.02.1926, ordinēts 25.07.1954, nominēts 07.12.1995., konsekrēts 06.01.1996, pensionējies 12.05.2001.) (dzimis 30.12.1961, ordinēts 01.06.1986, nominēts 25.01.2000., konsekrēts 25.03.2000., nomainījis bīskapu 12.05.2001., emeritus 20.06.2012.)
Lase Šēne
Lase Šēne (dk; dzimis ) ir Dānijas futbolists, pussargs, Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē Eredivisie kluba NEC Nijmegen sastāvā.
Sasniegumi
Ajax
Andrejs Jansons (diriģents)
Andrejs Jansons (1938—2022) bija trimdas latviešu komponists un kora diriģents.
Dzīvesgājums
Mācījās Virdžīnijas štata Norfolkas pilsētas vidusskolā, Džuljarda mūzikas skolā, kuru absolvēja 1960. gadā, spēlēja oboju Pitsburgas un Baltimoras orķestros, kā arī American Symphony orķestrī. Kā Itālijas valdības stipendiāts papildinājās obojas spēlē Itālijas Valsts konservatorijā Venēcijā. Bija orķestra mūziķis Brodvejas teātross, Ņujorkas pilsētas operā, Metropoles operā, American Ballet Theatre un Džofrija baleta (Joffrey Ballet) orķestrī. Muzicēja Fēniksa pūtēju kvintetā (Pxoenix Woodwind Quintet), 1970. gadā piedalījās vieskoncertos Eiropā, uzstājies arī kā solists.
1973. gadā absolvēja Manhatanas mūzikas skolu (Manhattan School of Music), 1986. gadā aizstāvēja doktora grādu kompozīcijā Ratgersa universitātē (Rutgers University) Ņūdžersijā. Bija viesdiriģents ASV, Kanādas un Eiropas valstu orķestros, koros un ansambļos. Kopš 1987. gada angažēts kā Bronx Arts orķestra galvenais viesdiriģents. Bija arī Fordhama universitātes (Fordham University) kora diriģents. Vadījis Ņujorkas igauņu sieviešu un amerikāņu kori Bergen Chorale, kurš atskaņoja galvenokārt lielformu darbus. Kā viesdiriģents muzicējis arī Lietuvas Nacionālajā simfoniskajā orķestrī un Ungārijas orķestrī Philharmonia Hungarica, Maskavas, Nirnbergas, Milvoku simfoniskajos orķestros un Tallinas un Jaunanglijas kamerorķestros un vēl citos. Strādājis kā mācībspēks Ratgersa universitātē, Kalifornijas Valsts universitātē un Fordhama universitātē.
Darbi
Radījis ap 50 kora dziesmu un tautas dziesmu apdaru, 2 dziesmu ciklus, 20 solo dziesmas, Tautas dejas mazam orķestrim, Ziemassvētku kantāti, skaņdarbus muzikālam teātrim (mūziklus).
Džundži Kavano
Džundži Kavano (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||2||0
Ikaunieki (Ošupes pagasts)
Ikaunieki ir ciems Madonas novada Ošupes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, starp Meirānu un Zvidzienas kanāliem.
Latvijas Republikas ārējās tirdzniecības ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas ārējās tirdzniecības ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1991. gada līdz 1993. gadam, savukārt pēc 1993. gada amats tika pārveidots par ārējās tirdzniecības un Eiropas kopienas lietu valsts ministra amatu, kurš pastāvēja līdz 1994. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #9E3039 | Latvijas Tautas fronte |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #87CEEB | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}}
Pālmspringsa (filma)
"Pālmspringsa" (en) ir 2020. gada ASV zinātniskās fantastikas romantika kinokomēdija, Filmas režisors ir Makss Barbakovs, kuram tā ir pinmetrāžas debija, scenārija autors ir Endijs Siara. Galvenās lomas atveido Endijs Sembergs (arī filmas līdzproducents), Kristina Milioti un Dž. K. Simonss. Filmas sižets vēsta par diviem svešiniekiem, kuri iepazīstas kādās kāzās Pālmspringsā un ir iesprūduši laika cilpā.
Filmas "Pālmspringsa" pasaules pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā, bet no  to vienlaicīgi izrādīja atsevišķos ASV kinoteātros un tā bija pieejama straumēšanas platformā Hulu. Filma saņēmusi pozitīvas atsauksmes par aktierspēli un scenārija oriģinalitāti. To nominēja 78. Zelta globusa balvai divās kategorijās: "Labākais mūzikls vai kinokomēdija" un " Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā" (Sembergs). Vēl filmu nominēta 46. Saturna balvai, Hugo balvai un Amerikas scenāristu ģildes balvai.
Perlamutrenes
Perlamutrenes (la) ir gliemeņu ģints ar divpusēji simetrisku, biezu čaulu, kas ietilpst dižgliemeņu dzimtā. To iekšējā virsma izklāta ar perlamutra slāni. Čaulas virsotne izceļas, slēdzējmalai ir pauguri — zobiņi. Perlamutrenes apdzīvo saldūdeņus.
Latvijā sastopamas:
Kalve (nozīmju atdalīšana)
Kalve var būt:
Uzvārds
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Latvijas Republikas Baltijas valstu un Ziemeļvalstu lietu valsts ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas Baltijas valstu un Ziemeļvalstu lietu valsts ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1993. gada līdz 1995. gadam.
Cujoši Kunieda
Cujoši Kunieda (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||2||0
Tomass Dileinijs
Tomass Dileinijs (Thomas Delaney; dzimis ) ir Dānijas futbolists, pussargs, Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē La Liga kluba Sevilla sastāvā.
Sasniegumi
København
Borussia Dortmund
Pauri (Ošupes pagasts)
Pauri ir ciems Madonas novada Ošupes pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V868 un V560 krustojuma.
Fanija un Aleksandrs
"Fanija un Aleksandrs" (sv) ir 1982. gada Zviedrijas, Francijas un Rietumvācijas kopražojuma kinodrāma, kuras režisors un scenārija autors ir Ingmars Bergmans. Filmā galvenās lomas atveido Pernilla Alvina, Bertils Gūve, Eva Frēlinga, Gunna Volgrēna un Jans Malmše.
Filmas darbība norisinās Zviedrijā 20. gadsimta sākumā. Pēc tēva nāves brāļa un māsas māte aprecas ar ietekmīgu bīskapu, kas viņu dzīvē ievieš stingru kārtību un soda viņus par katru mazāko pārkāpumu.
"Fanija un Aleksandrs" ir Bergmana pēdējā filma, un filmas scenārijs ir daļēji autobiogrāfisks. Tā sākotnēji tika iecerēta kā 312 minūtes garš televīzijas miniseriāls, tomēr vispirms tika laista klajā 188 minūtes gara filma izrādīšanai kinoteātros. Televīzijas versija vēlāk tika laista klajā kā viena filma, kas to padara par vienu no visu laiku garākajām kinofilmām.
Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Tā ieguva četras Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijās labākā starptautiskā spēlfilma, labākais mākslinieka darbs, labākais operatora darbs un labākie kostīmi.
Sentinel-3B
Sentinel-3B ir Eiropas Kosmosa aģentūras un EUMETSAT Zemes tālizpētes pavadonis. Tas paredzēts okeānu novērojumiem; ietilpst Copernicus programmā. Pavadonis orbītā tika palaists 2018. gada aprīlī.
Kosmisko aparātu izgatavojis Thales Alenia Space uz platformas Prima bāzes.
Instrumenti
Sentinel-3 izmanto vairākus tālizpētes instrumentus:
Lidojuma gaita
Sentinel-3A tika palaists 17:57:51 UTC ar nesējraķeti Rokot / Briz-KM no Pļeseckas kosmodroma.
Latvijas Republikas jūras lietu ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas jūras lietu ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1991. gada līdz 1993. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #DDDDDD | Bez partijas/ Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Doktas
Doktas ir ciems Alūksnes novada Liepnas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 9 km no pagasta centra Liepnas, 33 km no novada centra Alūksnes un 235 km no Rīgas.
Tadao Oniši
Tadao Oniši (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Greizais nams
"Greizais nams" (en) ir 2017. gada Apvienotās Karalistes un ASV mistērijas filma, kuras režisors ir Žils Pakē-Brenērs. Filmā galvenās lomas atveido Glenna Klouza, Terenss Stemps, Makss Aironss, Stefānija Martīni, Džulians Sandss, Džiliana Andersone un Kristīna Hendriksa. Filma balstīta uz Agatas Kristi tāda paša nosaukuma 1949. gada romānu.
Filma stāsta par privātdetektīvu, kuru viņa bijušā mīļākā lūdz izmeklēt viņas vectēva slepkavību.
Almute Leitgeba
Almute Leitgeba (de; dzimusi ) ir bijusī austriešu džudiste un brīvā stila cīkstone.
Greizais nams
Filmas "Greizais nams" pirmizrāde notika. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 58% vērtējums.
Almute Leitgeba
Biogrāfija
Almute Leitgeba dzimusi 1968. gadā. Vispirms viņa nodarbojās ar džudo. Bija Austrijas kadetu un junioru čempione. No 1983. līdz 1992. gadam Austrijas čempionātos izcīnīja 6 sudraba un 3 bronzas medaļas. 1984. gadā piedalījās džudo pasaules čempionātā Vīnē, bet jau pirmajā cīņā zaudēja bronzas medaļas ieguvējai austrālietei Džūlijai Rīrdonai.
Deviņdesmito gadu vidū pārgāja uz brīvo cīņu. 1995. gadā viņa ieņēma 4. vietu pasaules čempionātā. 1996. gadā viņa kļuva par pasaules un Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci. 1997. gadā viņa ieņēma 10. vietu Pasaules un 7. vietu Eiropas čempionātā.
Pēc profesijas ārste. Strādā Žēlsirdīgo brāļu slimnīcā Eizenštatē.
Nukunonu
Nukunonu (tkl) ir lielākais no trijiem Tokelau teritoriju veidojošajiem atoliem Klusajā okeānā. Izvietojies teritorijas vidusdaļā 60 km no dienvidaustrumos esošā Fakaofo atola un 90 km no ziemeļrietumos esošā Atafu atola. Nukunonu atola kopējā platība ir ap 98 km², tajā ir 24 saliņas ar kopējo sauszemes platību ap 4,7 km². Apdzīvotas ir divas saliņas atola rietumos — Nukunonu ar Fales ciemu un Motuhaga; tās savienotas ar tiltu. Nukunonu atrodas skola, viesnīca un saules elektrostacija, Motuhagā — slimnīca.
Nukunonu pārvalda ciema vecajo padome Taupulega. Periodiski rotācijas kārtībā uz vienu gadu Nukunonu ir salu padomes Fono priekšsēdētāja Ulu o Tokelau rezidences vieta un Tokelau nominālā galvaspilsēta.
60 ha liela teritorija atola austrumdaļā ir noteikta kā putniem nozīmīga vieta — šeit ligzdo vairākas retas putnu sugas — Anous minutus, Anous stolidus, Gygis alba un citas.
Herberts Līkums
Herberts Līkums (1902—1980) bija latviešu mākslinieks un sabiedriskais darbinieks. Tautas Saeimas deputāts (1940), Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts, PSRS Augstākās Padomes deputāts. LPSR Mākslinieku savienības organizācijas komitejas priekšsēdētājs (1941–1942, 1944–1946). Latvijas PSR nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1962).
Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gada 29. martā Rīgā strādnieku ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām atgriezās dzimtenē, studēja Latvijas Mākslas akadēmijā (1921—1931). 1925. gadā sāka mācīties J. Kugas Dekoratīvās glezniecības darbnīcā. Līdztekus strādāja par dekoratoru Valmieras teātrī (1925), Nacionālajā teātrī (1926—1931) un Rīgas Strādnieku teātrī (1926—1934). Papildinājās Eiropas valstīs (1927) un Padomju Savienībā (1933—1934). Pēc atgriešanās Latvijā apcietināts sakarā ar aizdomām par darbošanos nelegālā organizācijā. 1936. gadā Latvijas Nacionālajā operā veidoja operas "Hamlets" dekoratīvo ietērpu. Rīgas Krievu drāmas teātra mākslinieks (1937–1940).
Pēc Latvijas okupācijas viņu iecēla par Sabiedrisko lietu ministrijas Sabiedriski — kulturālā departamenta direktoru un ievēlēja par Tautas Saeimas deputātu.
Pēc Otrā pasaules kara H. Līkums bija Rīgas Kinostudijas mākslinieciskais inscenētājs (1953–1976), veidojis vairāk nekā 20 mākslas filmu: „Salna pavasarī”, „Kā gulbji balti padebeši iet”, „Nauris”, „Latviešu strēlnieka stāsts”, „Purva bridējs”, „Jolanta”, "Mērnieku laiki", „Nāves ēnā” un citas.
Miris 1980. gada 7. oktobrī Rīgā.
Horvātijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Horvātijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Horvātija vasaras un ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1992. gada.
Vilciens uz Jūmu (2007. gada filma)
"Vilciens uz Jūmu" (en) ir 2007. gada ASV vesterna filma, kuras režisors ir Džeimss Mengolds. Filmā galvenās lomas atveido Kristians Beils, Rasels Krovs, Pīters Fonda, Gretčena Mola, Bens Fosters, Dallass Robertss, Alans Tjūdiks, Vinesa Šova un Logans Lermans. Filma balstīta uz Elmora Leonarda tāda paša nosaukuma 1953. gada īso stāstu, un tā ir otrā stāsta adaptācija pēc 1957. gada filmas.
Filma stāsta par rančo īpašnieku, kurš piesakās nogādāt sagūstīto noziedznieku uz vilcienu, kas vedīs viņu uz tiesu.
Filmas "Vilciens uz Jūmu" pirmizrāde notika un to izplatīja Lionsgate. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, īpaši slavējot Beila un Krova aktierspēli. Filmu nominēja 80. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" un "Labākā skaņa". Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 89% vērtējums.
Nikolajs Kuzņecovs
Nikolajs Kuzņecovs (krievu: Николай Герасимович Кузнецов) bija Padomju Savienības Flotes admirālis, vairākkārtējs PSRS Jūras kara flotes vadītājs, Padomju Savienības Varonis, PSKP CK loceklis, PSRS Augstākās Padomes otrā un ceturtā sasaukuma deputāts.
Dienests
Piedzimis 1904. gada 24. (pēc vecā stila — 11.) jūlijā Veļikoustjugas apriņķa Medvedku ciemā, Vologdas guberņā. Tēvs Gerasims Kuzņecovs (1861—1915) — valsts zemnieks. No 13 gadu vecuma strādāja par izsūtāmo (kurjeru) Arhangeļskas ostā. 1919. gadā, norādīdams par savu dzimšanas gadu 1902., iestājās Ziemeļdvinas Upes kara flotilē. No 1923. līdz 1926. gadam mācījās Frunzes Jūras kara skolā, kuru absolvēja ar izcilību. Par dienesta vietu izvēlējās Melnās jūras floti, kreiseri "Červona Ukraina". No 1929. līdz 1932. gadam mācījās Jūras kara akadēmijā, kuru pabeidza ar izcilību. 1932.—1933. gadā bija kreisera "Krasnij Kavkaz" komandiera vecākais palīgs. No 1933. gada novembra līdz 1936. gada augustam — kreisera "Červona Ukraina" komandieris. 1936. gada augustā aizsūtīts uz Spānijas pilsoņu karu kā republikāņu valdības galvenais padomnieks jūras kara jautājumos, darbojās ar pseidonīmu Nikolass Lepanto (par godu Lepanto kaujai).
Naktī uz 1941. gada 22. jūniju, tieši pirms Vācijas uzbrukuma PSRS, Kuzņecovs pavēlēja Jūras kara flotē ieviest kaujas gatavību, tādēļ kara sākumā padomju jūras spēku zaudējumi bija ievērojami mazāki nekā sauszemes un gaisa spēkiem. Kara gaitā flote Kuzņecova vadībā piedalījās Sevastopoles aizstāvēšanā un citās kaujās, apsargāja Sabiedroto kuģus, kas veica lendlīzes piegādes. No 1945. gada 2. februāra Kuzņecovs bija Valsts Aizsardzības komitejas loceklis, tajā pašā gadā padomju delegācijas sastāvā piedalījās Jaltas un Potsdamas konferencē. 1945. gadā, būdams PSRS Bruņoto spēku Tālajos Austrumos virspavēlnieka Aleksandra Vasiļevska vietnieks, piedalījās PSRS—Japānas karā 1945. gada augustā.