cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maksims Veigāns
Maksims Veigāns (fr; dzimis, miris ) bija franču ģenerālis. Piedalījies abos pasaules karos.
Dzimis Briselē, nezināmiem vecākiem. Savulaik klejoja baumas, ka Veigāns ir Meksikas imperatora Maksimiliāna I sievas Meksikas Karlotas vai Beļģijas karaļa Leopolda II ārlaulības dēls. Veigāns, pieņemot patēva uzvārdu, Francijas pilsonību ieguva pēc mācībām Sensīras militārajā akadēmijā 1887. gadā.
Pirmajā pasaules karā darbojās Ferdinanda Foša štābā, un karu beidza divīzijas ģenerāļa (général de division) dienesta pakāpē. Personīgi Veigāns bija tas cilvēks, kurš 1918. gada novembrī nolasīja vācu delegācijai pamiera noteikumus dzelzceļa vagonā Kompjeņā.
Pēc pamiera noslēgšanas 1920. gada jūlijā/augustā darbojās Polijā, veikdams padomdevēja pienākumus, tomēr, pēc Normana Deivisa uzskata, Veigāna loma Polijas armijas uzvarā pār padomju karaspēku bija niecīga. 1931. gadā Veigāns tika iecelts par Francijas armijas ģenerālštāba priekšnieku. 1935. gadā Veigāns demobilizējās.
Īsi pirms Otrā pasaules kara sākuma, 1939. gada augustā, Veigāns tika atkal iesaukts aktīvajā karadienestā, un nozīmēts par Tuvo Austrumu kara teātra komandieri. Jau dažas dienas pēc Vācijas iebrukuma Francijā 1940. gada 10. maijā, Francijas armijas stāvoklis kļuva kritisks. Franču spēku komandieris Moriss Gamelēns 19. maijā tika nomainīts pret Veigānu, tomēr arī viņš nespēja stabilizēt stāvokli.
Višī režīma laikā no 1940. gada 17. jūnija līdz 5. septembrim ieņēma aizsardzības ministra posteni, vēlāk kļuva par maršala Petēna pārstāvi Ziemeļāfrikā, kur realizēja pretrunīgu politiku. 1941. gada novembrī atcelts no amata. 1942. gadā vāciešu arestēts, un līdz kara beigām atradās ieslodzījumā.
Pēc kara atzīts par kolaboracionistu, tomēr 1948. gadā Augstākās tiesas attaisnots.
Subates baznīcas
Subatē ir šādas baznīcas:
Losandželosa konfidenciāli
"Losandželosa konfidenciāli" (en) ir 1997. gada ASV kriminālfilma, kas balstīta uz Džeimsa Elroja tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Kērtiss Hensons. Galvenās lomas atveido Kevins Speisijs, Rasels Krovs, Gajs Pīrss, Džeimss Kromvels, Denijs DeVito, Deivids Stratērns un Kima Beisingere. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Nokia N800
Nokia N800 bija Somijas uzņēmuma Nokia planšetdators, kas izlaists 2007. gada janvārī. Tas paredzēts galvenokārt interneta pārlūkošanai. Ierīce darbojas ar Maemo operētājsistēmu. Tā internetam varēja pieslēgties, izmantojot Wi-Fi tīklu vai arī pieslēdzoties mobilajam telefonam ar Bluetooth.
Losandželosa konfidenciāli
20. gadsimta 50. gados, kad Losandželosā pieaug korupcija, trīs policisti ar dažādiem raksturiem izmeklē slepkavību sēriju ar savu izpratni par taisnīgumu.
Nokia N800
N800 priekštecis bija 2005. gadā izlaistais Nokia 770 Internet Tablet. 2007. gada oktobrī izlaists pēctecis Nokia N810.
Gustavs Rogmans
Gustavs Rogmans (de; — 1947. gada jūlijs) bija Vācijas šahists.
Biogrāfija
No 1930. gadu beigām līdz 1940. gadu vidum bijis viens no Berlīnes šaha meistariem. 1937. gadā Veidenavas šaha turnīrā ieņēmis 2. vietu aiz Vilhelma Ernsta, bijis 9. vietā Bohumas šaha turnīrā, dalījis 6.-7. vietu Berlīnes BSG šaha turnīrā (uzvarējis Frīdrihs Zēmišs). 1938. gadā Krēfeldes šaha turnīrā dalījis 4.-7. vietu (uzvarējuši Erihs Eliskazess un Ludvigs Engelss).
Otrā pasaules kara laikā piedalījies šaha turnīros tagadējās Polijas teritorijā. 1940. gadā dalījis 3. vietu Pozenes šaha turnīra (uzvarējuši Kārlis Ahuess un Rūdolfs Elstners), Dancigas šaha turnīrā bijis 2. vietā aiz uzvarētāja Valtera Jona, kā arī uzvarējis četru šahistu turnīrā Pozenē. 1943. gadā Pozenes šaha turnīrā bijis 3. vietā (uzvarējis Pauls Keress). Pēc kara 1947. gada Limburgas šaha turnīrā ieņēmis 3. vietu.
Fricis Zauers
Fricis Zauers (de; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija vācu vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 214 punktus, izcīnot dalīto 84. vietu.
Van Deiks
Van Deiks (nl, van Dyck; sieviešu dzimtē van Deika) ir nīderlandiešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Krūtsgals
Krūtsgals (la) ir uz āru izvirzīts, pigmentēts krūts dziedzera veidojums. Krūtsgalu aptver pigmentēta zona, ko sauc par areolu. Zīdīšanas laikā caur krūtsgalu izdalās mātes piens. Krūtsgalu žargonā mēdz dēvēt arī par pupu. Daudzās kultūrās sieviešu krūtsgali ir seksualizēti un tiek saistīti ar seksualitāti. Dzimumuzbudinājuma un ovulācijas laikā var novērot krūtsgala erekciju un jutīguma paaugstināšanos.
Knudsona hipotēze
Knudsona hipotēze ir teorija, ka audzēji rodas uzkrājoties mutācijām šūnās DNS. Retinoblastomas kanceroģenēzē kļuva par galveno teorētisko pieņēmumu modelim, kā aprakstīt pārmainīta gēna mantošanas ietekmi uz gēna nesēja predispozīciju vēzim. Teorija nosaka, ka šūna var iniciēt audzēju tikai tad, ja abas tās alēles ir izmainītas. Personai, kura manto vienu kopiju no mutantā retinoblastomas gēna, ir jānotiek otrai, somatiskai mutācijai vienā vai vairākos retinoblastos, lai attīstītos viena vai vairākas retinoblastomas.
Oļa Poļakova
Oļha Poļakova (ukraiņu: Ольга Юріївна Полякова; dzimusi 1979. gada 17. janvārī, Vinnicā), labāk pazīstama kā Oļa Poļakova, ir ukraiņu dziedātāja, blogere, TV raidījumu vadītāja, komiķe un aktrise.
Vairāku mūzikas balvu - Музична платформа, YUNA, M1 Music Awards - laureāte un nominante.
"Viena no 100 ietekmīgākajām Ukrainas sievietēm" 2020. gadā saskaņā ar žurnālu Focus.
Biogrāfija
Oļha Poļakova dzimusi Vinnicā 1979. gada 17. janvārī. Patēvs ir diplomāts, māte - pediatre.
Viņa absolvējusi Vinnicas 13. specializēto skolu un Vinnicas mūzikas skolas klavieru klasi, Vinnicas Kultūras un mākslas skolas kordiriģēšanas klasi, kā arī Kijivas Kultūras un mākslas universitātes popvokāla klasi.
Ivicas tunelis
Ivicas tunelis ir autoceļa tunelis Melnkalnē. Tas tika atvērts 2010. gada decembrī. Tunelis ir daļa no autoceļa, kas savieno Šavniku ar Žabļaku. Ivicas tunelis ir 2,2 km garš un ir otrais garākais un modernākais tunelis Melnkalnē.
Oļa Poļakova
Biogrāfija
Balss diapazons - 3 oktāvas.
Kopš 2004. gada viņa ir precējusies ar Vadimu Burjakovski. Viņa dzemdējusi divas meitas - Mariju (2005) un Alisu (2011).
Darbība politikā
Politiskās partijas "Blondīņu partija" (Партія білявок) dibinātāja un vadītāja. 2019. gada maijā Poļakova paziņoja, ka veido “pirmo sieviešu partiju Ukrainā”.
2021. gada 30. aprīlī Poļakova paziņoja, ka komponists Konstjantins Meladze seksuāli uzmācies dziedātājai Aņi Lorakai un atbalstīja Loraku, sakot, ka Meladze arī viņai piedāvājis iesaistīties seksuālajos kontaktos.
Interesanti fakti
Papildus "superblondīnei" viņu bieži sauc par "ukraiņu Lēdiju Gāgu", "kokošņiku uz kājām" (viņa ir 1,80 metrus gara) un Ukrainas "valsts garākajām kājām" (viņas kājas ir 1,27 metrus garas).
Viņa ir draugos ar Volodimiru Zelenski.
Adrjēns Rabjo
Adrjēns Rabjo (fr; dzimis ) ir Francijas futbolists, pussargs. Pašlaik (2023) Rabjo pārstāv Itālijas Serie A komandu Turīnas "Juventus" un Francijas futbola izlasi.
Sasniegumi
Paris Saint-Germain
Juventus
Francija
Krustaines
Krustaines (la) ir augu ģints kurvjziežu dzimtā. Ģints ir izplatīta gandrīz visā pasaulē.
Taksonomija
Pēc šobrīd aktuālajiem ģinšu nodalījumiem, šobrīd krustaiņu ģints satur aptuveni 1250 sugas un ir viena no lielākajām ziedaugu ģintīm. Tajā pašā laikā tā ir uzskatāma par mākslīgi sastrukturizētu, jo daudzas tajā iekļautās sugas ir polifilētiskas, bet, tā kā nav zināmas morfoloģiskas sinapomorfijas, kas noteiktu, kuras sugas pieder pie ģints vai nē, precīzs, ģenētiski apstiprināts sugu skaits nav zināms.
Sugas
Latvijā ir sastopamas šādas krustaiņu sugas :
Lielo līdzenumu indiāņi
Bieži kaimiņu cilšu valodas piederēja pilnīgi atšķirīgām valodu saimēm, tāpēc iedzīvotāji bija izstrādājuši zīmju valodu, kuru saprata visas līdzenumu ciltis.
Lielo līdzenumu ciltis
Precīzu cilšu skaitu noteikt ir neiespējami. Par vairākām no tām nav zināms gandrīz nekas cits, kā vienīgi nosaukums, un dažkārt to turpmākais liktenis ir neskaidrs. Citas veidoja vairākas neatkarīgas grupas, kuras nereti izdala kā atsevišķas ciltis.
Ziemeļu līdzenumu ciltis
Līdzenumu zemkopju ciltis ne tikai medīja bizonus, bet arī apstrādāja zemi, audzējot vairākas augu kultūras. Vieni no pirmajiem Misūri augšteces iedzīvotājiem bija mandani, kas tur mitinājās vēl pirms Kolumba laikiem. 18. gadsimta sākumā mandaniem pievienojās hīdatsi. Arikari sākotnēji bija daļa no pauni cilts un atdalījās no tiem ap 15. gadsimta vai vēlāk. Pirms katastrofālo Eiropas epidēmiju ievazāšanas tās bija daudzskaitlīgas ciltis, kas apdzīvoja plašus ciematus.
Siksikus kā ziemeļrietumu līdzenumu iemītniekus piemin jau pirmie eiropiešu ceļotāji. Lielo līdzenumu reģionā no mežainajiem austrumiem tie ieradās 15. — 16. gadsimtā. Nelielā sarsi cilts bija daļa no subarktiskajā reģionā dzīvojošiem daneziem. Ap 1700. gadu sarsi no tiem atšķēlās un migrēja uz dienvidiem, kulturāli saplūsdami ar siksikiem, bet saglabājot valodu.
Līdzīgi siksikiem un citām algonkinu saimes tautām, arī atsinu vēsturiskā dzimtene bija kontinenta austrumi. Kopīgi ar arapahiem tie veidoja vienu ļaužu grupu, kas pirms 17. gadsimta no Lielo ezeru rietumu reģiona ieradās līdzenumos. Cilts sadalījās, un par to sākotnējo kopību liecina ciešā arapahu-atsinu valodu radniecība.
Asiniboini atdalījās no siu janktonajiem ap 1640. gadu, kur ziemeļu līdzenumos sadalījās trīs lielās neatkarīgās ciltīs — asiniboinos, kas klejoja Montānas ziemeļos, Kanādas prēriju asiniboinos un stoni no Klinšu kalnu pakājes Albertā.
Pirmās ziņas par "līdzenumu krī" ir 1730. gadā. Vēl 1790. gadā viņi vasarās mežos ieguva kažokzvērus, bet ziemā pārvietojās uz prērijām, kur medīja bizonus. Līdzenumu anišinabi vēl ap 1730. gadu bija tipiski mežu indiāņi. Pirmie rietumu anišinabi līdzenumos parādījās ap 1790. gadu. Pēc 1797. gada līdz ar bebru izzušanu anišinabi kopā ar sabiedrotajiem krī un asiniboiniem ziemas periodā devās bizonu medībās. Tomēr pavasarī lielākā daļa atgriezās mežos, kur tecināja kļavu sulu, lai pagatavotu sīrupu, ķēra zivis un rudeņos ievāca tā saucamos savvaļas rīsus. Ap 1830. gadu bija izveidojušās tipiskas anišinabu līdzenumu kopienas, kas pārtika no bizonu medībām, un kurām piederēja plaši zirgu ganāmpulki.
Centrālo līdzenumu ciltis
Senākie līdzenumu kultūras pārstāvji bija nometnieki un pusnometnieki, kuri dažādos laikos un atšķirīgu ārēju apstākļu spiesti pameta iepriekšējās dzīvesvietas. Viņi turēja zirgu ganāmpulkus priekš medībām un, līdzīgi mežainajos austrumos dzīvojošiem indiāņiem, nodarbojās ar zemkopību. Kvapavi, osedži, kanzi, omahi un ponki bija lingvistiski ļoti tuvas ciltis, kurus no Ohaio upes ielejas uz prērijām izspieda irokēzi Bebru karu laikā 17. gadsimta vidū.
Aiovi, misūri un otoi bija cita dialektiski radniecīga siu grupa. Šīs ciltis migrēja uz līdzenumiem no Lielo ezeru rietumu reģiona. Pēc epidēmijām izdzīvojušie misūri 19. gadsimta 30. gados pievienojās otoi, kļūdami par vienu cilti.
Francisko Koronado ekspedīcijas laikā 1541. gadā pauni jau apdzīvoja teritoriju, kur viņus 18. gadsimtā satika franči un angļi. No pauni cilts skidi vēl 15. gadsimtā atdalījās arikari. Neraugoties uz valodu līdzību, dienvidu grupas uztvēra skidi kā svešiniekus, un 18. gadsimtā starp viņiem notika pat asiņainas sadursmes. Naidīgās attiecības izbeidzās tikai ap 1847. gadu. Tās bija kareivīgas vietsēžu ciltis, kurām bija nepārtraukti kari un sadursmes ar siu un citām klejotāju ciltīm. Apsaroki ar hīdatsiem kādreiz bija vienota tauta, taču pēc tam apsaroki atdalījās un devās uz rietumiem, kļūdami par tipiskiem līdzenumu nomadiem. Tiem bija lielākie zirgu tabūni centrālajos un ziemeļu līdzenumos. Princis Maksimiliāns 1834. gadā apsarokus dēvēja par vislepnākajiem indiāņiem, kuri nicina baltos.
Vēl 17. gadsimtā šaijeni jeb tsisisti nodarbojās ar zemkopību un dzīvoja uz austrumiem no Misisipi, bet jau 18. gadsimta beigās viņi bija tipiska Lielo līdzenumu klejotājcilts. Ap 1730. gadu tsisitiem pievienojās un līdz 1850. gadam ar tiem pilnībā asimilējās sutaio. 19. gadsimta otrajā pusē šaijeni cīnījās pret amerikāņiem un piedalījās gandrīz visās nozīmīgākajās kaujās ar armiju gan ziemeļu, gan dienvidu līdzenumos. Vienā laikā ar šaijeniem līdzenumos ieradās arapahi, kur tie izveidojās kā piecas dialektiski atšķirīgas bet radnieciskas ciltis. Arapahi bija mazāk kareivīgi, un līdz Sandkrīkas slaktiņam 1864. gadā cilts neiesaitījās karos ar regulāro armiju.
Lakoti bija vistālāk uz rietumiem dzīvojošā siu grupas cilts, kas 17. gadsimtā ieradās līdzenumos. Lakotiem bija ļoti grūti saglabāt ilgstošu mieru ar lielāko daļu no kaimiņu ciltīm, jo viņi bija pārāk daudzskaitlīgi, kareivīgi, izmētāti milzīgā teritorijā un dažādu virsaišu vadīti. Piemēram, minekondži līdz 1846. gadam karoja galvenokārt ar arikariem, mandaniem un hīdatsiem. Ap 1846. gadu bizonu skaits sāka samazināties, un minekondži saprata, ka viņiem ir izdevīgi noslēgt ar arikariem mieru, lai no viņiem pret ādām un gaļu iemainītu kukurūzu. Bruli, oglali un ohenonpi 1850. gados parasti viesmīlīgi uzņēma savās nometnēs baltos tirgotājus un ceļotājus. Savukārt hunkpapu, sihasapu un sanarksu nometnēs tirgotāji nevarēja justies droši un tie "nogalina jebkuru balto cilvēku, kuru satiek", bet minekondži dažkārt tiek raksturoti kā "vismežonīgākie no siu".
Lai aizsargātu pārceļotājus, pirmie zaldāti ieradās siu zemēs 1845. gada vasarā. 1849. un 1850. gadā simtiem lakotu nomira no epidēmijām, tomēr viņi bija pārāk spēcīga cilts un negrasījās padoties bez cīņas. Pirmā sadursme ar zaldātiem notika 1853. gadā un karš ar pārtraukumiem turpinājās turpmākos 24 gadus. Savukārt, lai sakautu Meksiku Amerikas-Meksikas karā, Savienotajām Valstīm bija nepieciešams gads un deviņi mēneši.
Dienvidu līdzenumu ciltis
Kaiovu vēsturiskā dzimtenē bija Misūri upes ziemeļi. Jaunu brīvu zemju meklējumos viņi ap 17. gadsimta vidu apmetās Melno kalnu dienvidu daļā, kur izveidoja draudzīgas attiecības ar apsarokiem. Tās tika uzturētas arī vēlāk, kad abas ciltis šķīra simtiem jūdžu. Kaiovi pamazām migrēja dienvidu virzienā, kur 18. gadsimta pirmajā pusē dienvidu līdzenumos sadūrās ar kareivīgajiem komančiem. Starp ciltīm nekavējoties uzliesmojušais karš turpinājās līdz 1790. gadam, kad tika noslēgts miers, kurš nekad netika pārkāpts. Kaiovu zemes bija bīstamas amerikāņu pārceļotājiem un tiek uzskatīts, ka, proporcionāli iedzīvotāju skaitam, neviena cilts Mežonīgajos rietumos nav nogalinājusi tik daudz baltos, kā kaiovi. Ar kaioviem bija cieši saistīta nelielā kaiovu apaču cilts, kas kulturāli pilnībā sakusa ar kaioviem, taču saglabāja valodu.
Komanču grupas atdalījās no šošoniem Vaiomingas asutrumos un ieradās dienvidu līdzenumos 18. gadsimta sākumā. Tur viņi kļuva par līdzenumu "lordiem" un vairāk nekā pusotru gadsimtu iedzina šausmas spāņu un meksikāņu, bet vēlāk amerikāņu ieceļotājiem. ASV armijas pulkvedis Rihards Dodžs, kurš ir bēdīgi slavens ar apgalvojumu ka "katra bizona nāve nozīmē arī indiāņu izzušana", komančus un kaiovus dēvēja par "mūsdienu spartiešiem".
Lipani bija viena no vismežonīgākajām un nežēlīgākajām dienvidu līdzenumu ciltīm. Botāniķa Berlandejē vārdiem, "lipanu ieroči ir šautenes, šķēpi un loks... Neskaitāmās lipanu pastrādātās slepkavības abpus Riograndei ir kļuvis par iemeslu, kāpēc šo zemju iedzīvotāji tos ienīst un uzskata par slogu, no kura varētu ar prieku tikt vaļā". Lipanu uzbrukumus pret pārceļotājiem bieži izraisīja pēdējo naidīgums. Pēc vairākām sadusmēm ar regulāro armiju 1870. gados cilts pārstāvji apmetās apaču rezervātos.
Par vičitiem 19. gadsimtā sauca kadoanu saimei piederošu cilšu savienību. Vasarā viņi apstrādāja plašus laukus un dzīvoja ciematos salmu mājās, bet ziemā bizonu medību laikā mitinājās tipi. Berlandjē 1828. gadā rakstīja, ka vičiti "apstrādā zemi un ir visneatkarīgākā tauta Teksasā... viņiem ir lieliski zirgi un tie ir bruņoti šautenēm, kaut arī lielieki prot rīkoties ar loku, šķēpu un dunci. Šī cilts bieži uzbrūk ceļotājiem", taču no otras puses, "bada laikos šie ļaudis daudzas reizes glāba garnizona zaldātu un pārceļotāju dzīvības, kas ieradās pie viņiem lūgt pārtiku."
Rīgas aplenkums (1656)
1656. gada Rīgas aplenkums no 1656. gada 22. augusta līdz 5. oktobrim bija pirmais Krievijas caristes mēģinājums iekarot Rīgas pilsētu un pakļaut Daugavas ūdensceļu Otrā Ziemeļu kara laikā.
Lielo līdzenumu indiāņi
Dienvidu līdzenumu ciltis
Tonkavi izveidojās, 17.—18. gadsimtā tiem apvienojoties ar virkni citu mazāku cilšu. Tonkavi kanibālisma dēļ bija iemantojuši gandrīz visu apkārtējo cilšu naidu, un tāpēc tika nepārtraukti pakļauti komanču un citu indiāņu uzbrukumiem. Reizē ar postošajām epidēmijām, tonkavu cilts 19. gadsimta vidū vairs neradīja draudus ne amerikāņiem, ne saviem "sarkanādainajiem" kaimiņiem.
Ugāles baznīcas
Ugālē ir šādas baznīcas:
Rīgas aplenkums (1656)
Vēsture
Rīgas aplenkums sākās 22. augustā, un pilsētu aizstāvēja ap 10 000 vīru, to starpā 2000 jātnieku. Uzbrucēju bija ap 30 000, to skaitā ap 8000 tatāru, kalmiku un kazaku jātnieku. Galvenā kara apmetne tika izvietota tagadējā Ķengaraga apkaimē, krievi ieņēma arī Kobronskansti Daugavas kreisajā pusē. Galvenie uzbrukumi cietoksnim bija trīs vietās - pie Rīgas pils, pie Pirts bastiona un pie Mārstaļu vārtiem, kur aizstāvju artilērija nodarīja uzbrucējiem lielus zaudējumus. Cars Aleksejs Mihailovičs, kas vadīja aplenkumu, pavēlēja rakt ierakumus arvien tuvāk pilsētai un 18 lielgabalu baterijas tika pievirzītas arvien tuvāk nocietinājumiem. Lai arī krieviem izdevās ieņemt divus zemes vaļņus un lielgabali tika novietoti uz vēlāk nolīdzinātā Kubes kalna (tagad - Esplanādes laukums), tomēr Rīgas cietoksnis bija neieņemams, un 5. oktobrī tika dota pavēle atkāpties.
Lielo līdzenumu indiāņi
Apģērbs un rotājumi
Tradicionālo apģērbu indiāņi gatavoja no miecētas bizonu, briežu un citu pārnadžu ādas. Taču, sākot ar 19. gadsimta sākumu, aizvien biežāk izmantoja apģērbu, šūtu no eiropiešu ievestiem audumiem. Popularitāti ieguva vestes, krekli, mundieri, cilindri, lakati, kurus iegādājās ne tikai caur maiņas tirdzniecību, bet arī novilka no kritušajiem zaldātiem. Tomēr šīs drēbes bija mazāk izturīgas un aukstā laikā nespēja konkurēt ar silto bizonādas apģērbu. Tamdēļ ziemā indiāņi tērpās tradicionālajās ādas drēbēs.
Vīriešu apģērbu veidoja virsvalks un getras — divām bikšu starām, kuras pie jostas sasēja līdzīgi garām zeķēm, kā arī gurnauta — gara, šaura ādas vai kokvilnas gabala, kuru izlaida starp kājām un jostas, ļaujot brīvi nokarāties priekšpusē un aizmugurē.
Mokasīni bija divu veidu. Senākais, kuru šuva no viena ādas gabala, un vairāk pilnveidots — ar atsevišķu zoli no izturīgākas un cietākas ādas.
Sieviešu ietērpu veidoja gara ādas vai auduma kleita, mokasīni un getras, kas bija īsākas par vīriešu un stiprinājās virs ceļgala. Nereti mokasīni un getras bija viens vesels, un vairāk līdzinājās gariem zābakiem. Kleitas bija izšūtas saplacinātām dzeloņcūku adatām vai pērlītēm, kauri gliemežvākiem, garām dentālija gliemežnīcām, aļņu zobiem. Bagāta indiāņa meitai ar pērlītēm nereti bija izšūta visa kleita.
Gludvaļi
Gludvaļi (Eubalaena) ir lielākā polāro vaļu dzimtas (Balaenidae) ģints, kas apvieno lielāko daļu šīs dzimtas sugu, kopumā 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Divas no šīm sugām mājo ziemeļu puslodes ziemeļos, bet viena Dienvidu okeānā. Šo vaļu tuvākais radinieks ir polārais valis, un nesenā pagātnē gludvaļi un polārais valis tika uzskatīti par vienu sugu.
Izskats un īpašības
Gludvaļi ir liela auguma vaļi, lielākajiem īpatņiem, sasniedzot apmēram 20 m garumu un 100 t svaru. Gludvaļiem ir apaļīgs ķermenis, liela galva ar arkveidā izliektu purna augšējo daļu. To ķermeņi ir tumši pelēki vai melni, nāsīm V veida forma. Visvieglāk pamanāmā gludvaļu pazīme ir gaiši, it kā smilšaini ādas laukumi, kas visbiežāk atrodas uz galvas. Tā nav ādas pigmentācija, bet gan vaļu utu dzīvotnes.
Uzvedība
Visas trīs gludvaļu sugas ir migrējošas, atbilstoši sezonai tie dodas vai nu baroties, vai uz vairošanās vietām. Siltie ekvatoriālie ūdeņi veido dabīgu robežjoslu, kas atdala ziemeļos un dienvidos dzīvojošās sugas. Tomēr ir zināms vismaz viens gadījums, kad dienvidu gludvalis ir šķērsojis ekvatoru. Ziemeļu puslodes gludvaļi izvairās no atklātiem ūdeņiem, cenšoties uzturēties krasta līnijas tuvumā, tā kā seklākajos piekrastes ūdeņos ir visbagātākie iecienītākās barības resursi. Dienvidu gludvalis vasaras periodā barojas tālu no krasta, atklātā okeanā, bet ziemas periodā lielākā daļa populācijas uzturas krasta tuvumā. Gludvaļi galvenokārt barojas ar airkājvēžiem, kā arī ar kriliem un pteropodiem. Barošanās notiek gan no ūdens virsmas, gan zem ūdens, gan dziļumā pie pašas gultnes.
Pārošanās laikā tēviņi pulcējas lielākās grupās, savstarpēji c;ikstoties par vientuļas mātītes uzmanību. Grūtniecības periods ilgst apmēram gadu, piedzimstot vienam mazulim, kas sver ap 900 kg un kas ir 4—6 metrus garš. Māte to zīda ar pienu apmēram 8 mēnešus.
Apdraudējums
Gludvaļi gadsimtiem ilgi ir bijuši vaļu mednieku iecienīts medījums, tā kā tie mēdz uzturēties tuvu krasta līnijai, barojas no ūdens virsmas un raksturā tie ir mierīgi un lēni. Turklāt to ķermeņi satur tik daudz tauku, ka nogalināti tie peld pa ūdens virsmu, negrimstot lejup. Intensīvo medību dēļ gludvaļi ir vieni no apdraudētākajiem vaļiem pasaulē. Lai arī mūsdienās tos ir aizliegts medīt, vaļus joprojām apdraud lielo kuģu dzenskrūves, tos savainojot īdlz nāvei, un zvejnieku tīkli, kuros vaļi sapinas un iet bojā. Kopš 1970. gada 48% nāves gadījumu ir dēļ šiem diviem iemesliem.
Īpaši apdraudēta ir Japānas gludvaļa Klusā okeāna austrumdaļas populācija, kurā ir mazāk kā 50 īpatņi, un ziemeļu gludvaļa Atlantijas okeāna austrumu populācija, kurā ir mazāk nekā 15 īpatņi.
Rise Like a Phoenix
Rise Like a Phoenix ir Austrijas dziedātājas Končitas Vurstas dziesma, ar kuru viņa uzvarēja 2014. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.
Singls tika izdots, kad arī tika izdots mūzikas videoklips
Roberts Laitfūts
Roberts M. Laitfūts jaunākais (Robert M. Lightfoot Jr., dzimis 1963. gadā) ir ASV inženieris. No 2017. gada viņš ir NASA administratora vietas izpildītājs.
Laitfūts ir ieguvis bakalaura grādu mehānikas inženierijā Alabamas universitātē. 1989. gadā Roberts Laitfūts pievienojās NASA, sākot strādāt Māršala kosmisko lidojumu centrā par inženieri un programmu pārvaldnieku. 1998. gadā viņš tika izvirzīts par Māršala dzinēju izmēģinājumu nodaļas priekšnieka vietnieku. 1999. gadā Laitfūts kļuva par Džona Stenisa kosmosa centra dzinēju izmēģinājumu operāciju priekšnieku. 2001. gadā viņš iecelts par Stenisa centra Dzinēju izmēģinājumu direktorāta direktora vietnieku, bet 2002. gada martā kļuva par direktoru.
2003. gadā Laitfūts tika pārcelts uz NASA Kosmisko operāciju biroja Space Shuttle programmas asociētā administratora asistentu. 2005. gadā viņš atgriezās Māršala centrā kā Space Shuttle dzinēju biroja pārvaldnieks. 2007. gadā Laitfūts kļuva par Māršala centra direktora vietnieku. Pēc tam, kad Māršala centra direktors Deivida Kinga atstāja amatu, 2009. gada 26. martā Roberts Laitfūts kļuva par direktora vietas izpildītāju. Oficiāli par direktoru viņš tika apstiprināts 2009. gada 24. augustā.
2012. gada 5. martā Laitfūts kļuva par NASA asociētā administratora vietas izpildītāju. Par pastāvīgu asociēto administratoru viņš tika apstiprināts 2012. gada 25. septembrī.
Pēc tam, kad par ASV prezidentu tika ievēlēts Donalds Tramps, no amata atkāpās NASA administrators Čārlzs Boldens. 2017. gada 20. janvārī par NASA administratora vietas izpildītāju tika iecelts Roberts Laitfūts.
Ārējās saites
! colspan="3" style="background:#a8bb22;" | Amati
Pakalniešu iela
Pakalniešu iela var būt:
Davļekanova
Davļekanova (krievu: Давлеканово, baškiru: Дәүләкән) ir pilsēta Baškortostānā, Krievijas Federācijā.
Pilsēta atrodas 96 km no Ufas.
Japiji
Japiji (en) ir jauni, labi apmaksāti profesionāļi, kuri piekopj luksusa dzīvesveidu. Japijisms nav definējams tikai pēc algas apjoma vai piederības kādai noteiktai sociālai šķirai. Tas ir narcistisku, augsti atalgotu, jaunu profesionāļu kulturālais fenomens, kas radies 20. gadsimtā. Parasti japiji ir vidusšķiras izcelsmes cilvēki, kuriem ir augstākā izglītība, dzīvo lielās pilsētās vai piepilsētās. Lielākoties vīriešu dzimtes japiji strādā ar informācijas tehnoloģijām, finansēm un likumdošanu saistītajās sfērās. Viņi bauda izsmalcinātu pilsētniecisku dzīvesveidu, uzturas liberāli domājošas elites sabiedrībā. Parasti japiji ir vecumā no 20 līdz 30 gadiem. Japiji bieži sadarbojas ar citiem tāda paša dzīvesveida piekopējiem, tādējādi vēl papildinot savas finanses. Japijiem nav bērnu, galvenās intereses ir luksusa preces un pakalpojumi - dārgas automašīnas, grezni nekustamie īpašumi utt.
Antoniss van Deiks
Antoniss van Deiks (dzimis, miris ) bija baroka laika flāmu mākslinieks. Pazīstams kā portretu un reliģisko sižetu gleznotājs.
Biogrāfija
Dzimis Antverpenē. Kļuvis par mākslinieku jau agrā vecumā. Strādājis Pītera Paula Rubensa darbnīcā. No 1621. līdz 1627. gadam darbojies Itālijā. 1632. gadā kļuva par Anglijas karaļa Čārlza I galma mākslinieku. Miris Londonā.
Antoniss van Deiks dzimis 1599. gada 22. martā Antverpenē, bagāta audumu tirgotāja Frana van Deika ģimenē. Viņš bija septītais no divpadsmit bērniem. 1609. gadā, kad viņš bija 10 gadus vecs, viņš tika atdots slavenā gleznotāja Hendrika van Balena darbnīcā, kurš veidoja gleznas par mitoloģiskām tēmām. Pirmo šedevru Antoniss uzgleznojis 14 gadu vecumā, tas bija 70 gadu veca vīra portrets. Kopš 1615. gada Van Deikam jau bija sava darbnīca, kurā viņš kopā ar vairākiem jaunajiem māksliniekiem izveidojis gleznu sēriju "Apustuļu galvas". Viena no agrīnajām gleznām ir viņa pašportrets, kas izceļas ar eleganci. 1620.-1620. gadā izveidoja 13 dēļu ciklu, kas attēlo Kristu un apustuļus. Apustuļu izteiksmīgās sejas ir gleznotas brīvā vizuālā veidā. Tagad ievērojama šī cikla dēļu daļa ir izkaisīta muzejos visā pasaulē. 1618. gada februārī van Deiks tika pieņemts Sv. Lūkas glezniecības ģildē. Sadarbojās ar Rubensu, strādāja kā asistents viņa darbnīcā.
Van Deiks agri pierādīja sevi kā portretu un reliģisko- mitoloģisko sižetu meistaru. No 1618. līdz 1620. gadam viņš strādāja Rubensa darbnīcā. No 1620. gada beigām līdz 1621. gada sākumam viņš strādāja pie  Anglijas valdnieka Jēkaba I, bet pēc tam atgriezās Antverpenē. Kādu laiku dzīvojis Itālijā, galvenokārt Dženovā. No 1621. līdz 1627. gadam van Deiks dzīvoja un strādāja Vācijā. 1627. gadā van Deiks atgriezās Antverpenē un kļuva par Izabellas Klāras Eižēnijas mākslinieku. Kopš 1632. gada gleznotājs atkal dzīvoja Londonā, strādājot par mākslinieku pie Čārlza I. 1632. gadā karalis viņu iecēla bruņinieka kārtā un 1633. gadā viņam piešķīra karaliskā galma mākslinieka statusu. Gleznotājs saņēma stabilu atalgojumu. Anglijā 1639. gadā viņš apprecējās ar Mariju Rufvenu.
Van Deiks nomira 1641. gada 9. decembrī Londonā, tika apglabāts Sv. Pāvila katedrālē Londonā.
Atlona
Atlona (en, ga) ir pilsēta uz Roskomonas grāfistes robežas ar Vestmītas grāfisti, Konahtas un Lensteras provincē, Īrijā. pilsētā dzīvoja 21 349 iedzīvotāji.
Popes luterāņu baznīca
Popes luterāņu baznīca ir Latvijas evaņģēliski luteriskās Baznīcas dievnams Popē. Baznīca un tās interjers ir valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Draudzes mācītājs ir Jānis Gaisiņš.
Vēsture
Popes luterāņu baznīcas pamati likti 1771. gadā pēc baroneses Luīzes Šarlotes fon Bēras pavēles. 1786. gada 7. oktobrī jaunais dievnams tika iesvētīts. Šajā laikā par draudzes mācītāju kalpoja no Kēnigsbergas atbraukušais teologs Johans Zāmuels Hillners. 1879. gadā dievnama ēka un interjers tika kapitāli pārbūvēti. 1932. gadā Popes baznīca tika iekļauta valsts aizsargājamo pieminekļu sarakstā. Nākamais remonts notika 1936. gadā. 1987. gada rudenī tika nomainīts baznīcas jumta segums, bet 2004. gadā tika nomainīti torņa logi.
Šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 300 metri ar šauteni guļus pozīcijā vīriešiem
300 metri ar šauteni guļus pozīcijā vīriešiem bija viena no astoņām disciplīnām šaušanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Parīzē. Sacensības tika aizvadītas 1900. gadā no 3. līdz 5. augustam, militārajā nometnē Satori, Versaļas teritorijā. Tajās startēja 30 sportisti no 6 valstīm.
Sacensību formāts
Sacensībās katrs šāvējs raidīja 40 šāvienus no guļus pozīcijas. Mērķis bija 1 metra diametrā, ar 10 punktu gredzeniem; mērķi tika noteikti 300 metru attālumā. Tādējādi maksimālais iespējamais rezultāts bija 400 punkti. Rezultāti no šī notikuma tika apvienoti ar pārējām divām pozīcijām (pozīcijā uz ceļiem un stāvus pozīcijā), lai iegūtu trīs pozīciju individuālo, kā arī komandas rezultātu.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 30 sportisti no 6 valstīm. Visas valstis pirmo reizi bija pārstāvētas šajā disciplīnā.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Nokia N810
Nokia N810 bija Somijas uzņēmuma Nokia planšetdators, kas izlaists 2007. gada oktobrī. Tas paredzēts galvenokārt interneta pārlūkošanai.
Ierīce darbojas ar Maemo operētājsistēmu. Tā internetam varēja pieslēgties, izmantojot Wi-Fi tīklu, pieslēdzoties mobilajam telefonam ar Bluetooth vai ar USB. Bija iebūvēts GPS atbalsts.
N810 priekštecis bija 2007. gada janvārī izlaistais Nokia N800. 2009. gada novembrī izlaists pēctecis Nokia N900.
Maimuna
Maimuna (be; dzimusi Sanktpēterburgā) ir Krievijā dzimusi baltkrievu vijolniece. 2015. gadā kopā ar Juzari pārstāvēja Baltkrieviju 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kas norisinājās Austrijas galvaspilsētā Vīnē, ar dziesmu Time.
Biogrāfija
Maimuna ir dzimusi Sanktpēterburgā, Krievijā. Viņas māte ir balkrieviete, bet tēvs ir no Mali. Kopā ar ģimeni bijusi pārcēlusies uz Mali, bet, nespējot pierast pie klimata, atgriezusies Baltkrievijā pie savas vecmammas Mogiļevā.
Rio Olimpiskais velodroms
Rio Olimpiskais velodroms (pt) ir velodroms Riodežaneiro, Brazīlijā, kurš uzbūvēts Nelsona Pikē starptautiskā autodroma vietā. Sākotnēji būvēts 2007. gada Panamerikas spēļu vajadzībām, tas tika pārbūvēts, lai atbilstu augstākām starptautiskajām prasībām treka riteņbraukšanas sacensībām 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un 2016. gada vasaras paraolimpiskajās spēlēs.
Jaunais velodroms
Jauno velodromu, kas tika veidots riteņbraukšanas ķiveres formā, projektēja Vācijas arhitektu birojs Schuermann, kuri strādājuši pie septiņām olimpiskajām riteņbraukšanas būvēm, pēdējā no tām Laošan velodroms 2008. gadā. Rekonstrukcija izrādījās viens no problemātiskākajiem celtniecības objektiem 2016. gada olimpiskajām spēlēm ar regulāru celtniecības grafika kavēšanu un būvuzņēmēja nomaiņu. Tika atceltas visas pārbaudes sacensības, velodroms tika nodots ekspluatācijā tikai 25. jūlijā, īsi pirms spēļu sākuma.
Peroksisoma
Peroksisoma ir pūslītis eikariotu šūnās, kuru apņem vienkārša membrāna. Peroksisomās notiek lipīdu un taukskābju šķelšana (oksidēšana). Kā šķelšanas blakusprodukts rodas ūdeņraža peroksīds. Tas šūnai ir toksisks, tāpēc ferments katalāze to tūlīt sadala, veidojot H2O un O2. Daudz peroksisomu ir metaboliski aktīvās dzīvnieku šūnās — šūnās, kas nodrošina lipīdu vielmaiņu un aknu šūnās, kas atindē organismu, piemēram, šķeļot alkoholu. Arī augos ir peroksisomas. Dīgstošās sēklās tās sauc par glioksisomām. Tajās taukskābes oksidē līdz ogļhidrātiem, kurus izmanto kā enerģijas avotu augšanai. Lapās peroksisomas nodrošina skābekļa izlietošanu un fotosintēzei nepieciešamā CO2 atbrīvošanu. Visus pūslīšus, kuros ir kāds specifisks, no citosola saņemts ferments, tai skaitā peroksisomas, sauc par mikroķermenīšiem.
Sojuz TMA-07M
Sojuz TMA-07M (ru) bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Sojuz TMA-07M palaists orbītā 2012. gada decembrī.
Apkalpes
Dublējošā apkalpe:
Lidojuma gaita
Starts notika 12:12:36 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 21. decembrī 14:09 UTC pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
No stacijas Sojuz TMA-07M atvienojās 23:08 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 14. maijā 02:31 UTC. Lidojuma ilgums — 145 dienas 14 stundas 18 minūtes.
Ķeriet īso
"Ķeriet īso" (en) ir 1995. gada krimināltrilleris, kas balstīts uz Elmora Leonarda tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Berijs Sonnenfelds. Galvenās lomas atveido Džons Travolta, Džīns Hekmens, Renē Ruso un Denijs DeVito. Filmas pirmizrāde notika.
Gangsteris dodas uz Holivudu, lai savāktu parādu, un atklāj, ka filmu bizness lielā mērā ir tāds pats kā viņa pašreizējais darbs.
Tilpuma apgaismojums
Tilpuma apgaismojums ir metode, kas tiek izmantota 3D datorgrafikā,  lai pievienotu apgaismojuma efektus attēlotajā ainavā. Tas ļauj skatītājam redzēt gaismas starus apkārtejā vidē, piemēram, saules stari caur atvērtu logu ir tilpuma apgaismojums, arī zināmi par krēslas stariem. Termins, šķiet, ir ievests no kino, un tagad ir plaši pielietots 3D modelēšanā un renderēšanā, it īpaši 3D spēļu laukā.
Tilpuma apgaismojumā, gaismas konuss, ko izstaro gaismas avots, ir veidots kā caurredzams objekts un tiek uzskatīts kā tilpne: tā rezultātā gaismai ir spēja dotu efektu, kas tā iet cauri reālai trīsdimensiju videi (piemēram, migla, putekļi, dūm i, vai tvaiks), kura atrodas iekš šīs tilpnes, tāpat kā reālajā pasaulē.
Kā tilpuma apgaismojums strādā
Tilpuma apgaismojumam ir nepieciešami divi elementi: gaismas telpas ēnu karte un dziļuma buferis. Sākot tuvākajā kameras plaknē, visa aina ir izsekota un paraugvērtības tiek uzkrātas ievades buferī. Katram paraugam tiek noteikts, vai paraugs tiek izgaismots ar gaismu no telpas ēnu kartes. Tikai šie apgaismotie paraugi ietekmēs galīgo pikseļu krāsu.
Šī pamata metode strādā, bet ir vajadzīga optimizācija, lai tā varētu darboties reālajā laikā. Viens veids, kā optimizēt tilpuma apgaismojuma efektu, ir padarīt apgaismojuma tilpnes izšķirtspēju daudz rupjāku par to, kas ir izmantota grafikas kontekstā. Tas rada apgaismojuma artifaktus,kuri ir viegli maskējami ar miglošanas otu (motion blur).
Var arī izmantot trafareta buferi, piemēram kā ēnu apjoma tehnika.
Ir vēl viens paņēmiens, ko var izmantot, lai sniegtu apmierinošus rezultātus. Algoritms nomiglo gaismas objektus, kas ir tālāk no galvenā gaisma avota centra. Pārsvarā, pārredzamība pakāpeniski samazinās ar katru miglošanas soli, it īpaši vairāk apgaismotās ainavās. Jāņem vērā, ka šī metode pieprasa ekrānā redzamu gaismas avotu.
Dumitru Prunarju
Dumitru Dorins Prunarju (Dumitru Dorin Prunariu; dzimis ) ir Rumānijas pirmais kosmonauts, inženieris, ģenerālis. 1981. gadā veicis lidojumu kosmosā ar PSRS kosmosa kuģi.
Dumitru Prunarju dzimis Brašovā. 1971. gadā viņš pabeidza Brašovas matemātikas un fizikas vidusskolu. 1976. gadā Prunarju absolvēja Bukarestes politehnisko institūtu aeronautikas inženiera specialitātē un sāka strādāt aviācijas rūpnīcā IAR Brașov.
No 1977. gada marta līdz septembrim Prunarju izgāja apmācību Rezerves virsnieku militārajā skolā Bakavā. 1977. gada aprīlī kosmiskajam lidojumam ar PSRS kosmosa kuģi Rumānijas Gaisa spēku vadība sāka meklēt pretendentus gan starp kara lidotājiem gan civilajiem inženieriem. Dumitru Prunarju pieteicās, bet pēc medicīnas pārbaudēm visi kandidāti tika noraidīti. Prunarju atteikums bija saistīts ar sirds problēmām. Pēc tam, kad medicīnas prasības tika mīkstinātas, augustā notika atkārtotas pārbaudes, un Prunarju iekļuva pretendentu grupā. Septembrī 7 kandidāti sāka specializētas apmācības Rumānijā (teorija Bukarestes kara akadēmijā, treniņlidojumi, fiziski treniņi un krievu valodas apmācība). Pēc pretendentu atsijāšanas, decembrī tika nolemts uz Maskavu sūtīt 3 kandidātus. Tā kā Prunarju bija civilais inženieris, viņš no rezerves tika iesaukts armijā.
1978. gada 20 martā, pēc mēneša ilgām medicīnas pārbaudēm Maskavā, Dumitru Prunarju un Dumitru Dedju sāka kosmisko apmācību Kosmonautu sagatavošanas centrā Interkosmos 2. grupā. 1980. gadā no oktobra līdz decembrim Prunarju trenējās kosmosa kuģa apkalpē kopā ar Jevgēņiju Hrunovu, kuru 1981. gada janvārī nomainīja Leonīds Popovs. Sākotnēji viņu apkalpe tika uzskatīta par otro, bet 1981. gada 13. maijā Valsts komisija lēma, ka šī būs pamatapkalpe.
Dumitru Prunarju savu pirmo un vienīgo kosmisko lidojumu sāka 1981. gada 14. maijā, kosmosa kuģī Sojuz-40 kopā ar Leonīdu Popovu dodoties uz staciju Saljut-6. 22. maijā viņi atgriezās uz zemes. Pēc lidojuma kosmosā Prunarju dienēja par Rumānijas Aizsardzības ministrijas vecāko inspektoru aerokosmiskajās lietās (šis amats tika izveidots īpaši viņam). Viņš strādāja arī par pasniedzēju Bukarestes politehniskajā institūtā. 1990. gadā Prunarju kļuva par transporta ministra vietnieku un civilās aviācijas priekšnieku. 1992. gadā Dumitru Prunarju tika iecelts par Rumānijas kosmosa aģentūras (ROSA) padomes locekli; 1998. gadā viņš kļuva par ROSA ģenerāldirektoru. 1991. gadā viņš Monreālā pabeidza Starptautisko aviācijas menedžmenta apmācību institūtu (IAMTI/IIFGA). 1992. gadā Prunarju kā Rumānijas pārstāvis sāka darboties ANO Kosmiskās telpas mierīgas izmantošanas komisijā. 1999. gadā viņš ieguva filozofijas doktora grādu aerokosmiskajā mašīnbūvē un sešus mēnešus mācījās nacionālajā kara koledžā. No 2004. gada februāra līdz 2005. gada jūlijam Dumitru Prunarju bija Rumānijas vēstnieks Krievijā. 2007. gada 7. februārī viņš atvaļinājās no militārā dienesta. 2012. gadā Prunarju kļuva par valsts lidsabiedrības TAROM padomes locekli.
Āģēre
Āģēre, arī Adgere, Agere, Ādģēre, Gikša, Gikše ir Vārtājas kreisā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā.
Iztece - no Reiņu ezera rietumu gala. Tek rietumu virzienā, pēc Čikstes ietekas pagriežas uz ziemeļiem. Bez Čikstes Āģerē ietek arī Remese. Ietek Vārtājā augšpus Alfreds Krūkļa dzimto māju Būdnieki vietai.
Sezemice
Sezemice (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Pardubices apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1227. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Vašingtona šaurums
Šaurumu 1821. gada 11. decembrī atklāja un caurkuģoja amerikāņu roņu mednieks Natenjels Pālmers, nodēvēts, domājams, par godu pirmajam ASV prezidentam Džordžam Vašingtonam.
Priežu lielais lūksngrauzis
Priežu lielais lūksngrauzis (Tomicus piniperda) ir raksturīga mizgraužu dzimtas suga Eiropā, Ziemeļaustrumu Āfrikā kā arī Ziemeļāzijā. Šī suga ir atzīta par vienu no lielākajiem priežu kaitēkļiem Ziemeļeiropā. Tās galvenais saimniekaugs ir parastā priede (Pinus sylvestris) un arī citas priežu sugas, retāk lielais priedes lūksngrauzis apdraud egli (Picea abies) vai lapegli (Larix).
Morfoloģija
T. piniperda ir pavisam neliela izmēra (3,5 – 5,2 mm) vabole. Tai ir melnas krūtis ar punktveida reljefu un dzeltenbrūni vai tumši brūni līdz pat melni, cilindriski segspārni, kas beigu daļā ir noapaļoti, bet augšējā mala pieguļ krūšu lokveida līnijai. Segspārni ir ar reljefu – vertikālām rieviņām un punktveidīgiem izcilnīšiem.
Sistemātika
Otrs biežāk lietotais sinonīms ir Blastophagus piniprda un mazāk zināmi nosaukumi ir Dermestes piniperda, Myelophilus piniperda. Līdzīga šai sugai ir priežu mazais lūksngrauzis (T. minor), kam ir līdzīgs izplatības areāls, tomēr sugas ekoloģija atšķiras. T. minor atšķirībā no T. piniperda izmanto tikai stāvošus mirušos kokus un olu dēšanas laikā ejas grauž šķērsām koksnes šķiedrai, nevis paralēli tai. Dažādus areālus aizņem T. destruens (Vidusjūras reģions) un T. yunnanensis (Dienvidrietumu Ķīna), kas pēc ārējām pazīmēm ir izteikti līdzīgas T. piniperda, tomēr ir reproduktīvi izolētas savā starpā.
Izplatība
Suga plaši izplatīta lielā daļā pasaules, galvenokārt reģionos, kur sastopama parastā priede. 'Tā ir sastopama lielā daļā Eiropas (Austrija, Beļģija, Bulgārija, Francija, Krievija, Lielbritānija, Norvēģija, Polija, Somija, Spānija, Vācija, Zviedrija u.c.), Ziemeļ- un Ziemeļaustrumāzijā (Japāna, Ķīna, Mongolija), Āfrikā (Alžīrija) un konstatēta arī Ziemeļamerikā (ASV, Kanāda), kur tā kļuvusi invazīva.
Attīstības cikls
Mērenajā joslā un tālāk uz ziemeļiem ir sastopama tikai viena paaudze gadā, bet siltākos reģionos var būt divas un vairāk paaudzes gadā. T. piniperda uzbrūk veseliem, dzīviem jebkura izmēra un vecuma kokiem, parasti priedei, izņemot stādus, bet var baroties arī ar citām priežu vai egļu sugām. Rudenī, iestājoties vēsākam laikam, kukaiņi pārvietojas uz ziemošanas vietām (koku stumbra pamatne vai meža zemsega), kur paliek līdz pavasarim, kad tie atkal izlidos, lai dētu olas.
Pētīšanas metodes
Galvenās metodes, lai pētītu šīs sugas populāciju mežos ir priežu apsekošana un bojāto zaru un dzinumu izpēte, skaitot izveidotās ejas vai pašus indivīdus barošanās laikā, kā arī jauno indivīdu izskreju uzskaite uz bojā gājušo koku stumbriem, celmiem un baļķiem, kur tika iedētas olas. Pieaugušos indivīdus iespējams ievākt arī ar loga lamatām, par pievilinošu izmantojot svaigu priedes koksni periodā, kad kukaiņi pārlido uz priežu vainagiem, lai barotos ar jaunajiem dzinumiem, vai arī periodā, kad mātītes lido uz kritušajiem kokiem. Tiek izmantotas arī lamatas pie koku stumbriem un indivīdu ievākšana, noņemot mizu no koku stumbra pamatnes, kur tie ziemo. Par to, ka priedē iemitinājies lūksngrauzis, liecina jauno priežu zaru dzinumu atmiršana, kas pārvietojas stumbra virzienā, nodzeltēšana un atmirušu, „izurbtu” dzinumu klātbūtne uz zemes ap inficētajiem kokiem. Kaitējums var būt līdzīgs tam, ko izraisa citas kukaiņu kaitēkļu sugas, piemēram, Ips ģints mizgrauži, tādēļ nepieciešama bojāto dzinumu papildus izpēte, lai identificētu sugu. Uz nolūzušajiem dzinumiem ir 2 – 3 mm diametra cirkulāras ieejas un izejas atveres, ko izveidojuši pieaugušie indivīdi tuvu dzinumu galiem. Pirmā un otrā gada dzinumi vasaras sākumā nokrīt un kļūst dzelteni vai sarkani.
Ietekmējošie faktori
Šai kaitēkļu sugai nav īpaši daudz faktoru, kas varētu būtiski ietekmēt tās populācijas lielumu. Kukaiņu attīstības stadijas lielā mērā ir atkarīgas no vides temperatūras, tomēr tā ietekmē stadiju ilgumu, vairošanās un ziemošanas perioda sākumu, kas populācijas blīvumu būtiski nesamazina. Galvenokārt regulējošais faktors ir pašas kaitēkļu populācijas blīvums, īpaši kāpuru stadijā, kad liela kāpuru blīvuma rezultātā rodas konkurence par barību. Līdz ar to ir lielāka iespēja, ka populācijā izplatīsies slimības un parazīti, kas ievērojami var samazināt indivīdu skaitu. Nelielā mērā populāciju var ietekmēt arī koku mizas biezums. Jo biezāka miza, jo lielāka ir aizsardzība kāpuriem no plēsējiem un sausuma. Ja miza ir plāna, tad ir lielāks risks, ka izteikta sausuma apstākļos kāpuri izžūs vai arī tos apēdīs kāds plēsējs. Viens no svarīgākajiem T. piniperda plēsējiem ir mizgraužu skudrulītis Thanasimus formicarius, kas katru dienu patērē vairākas mizgraužu vaboles. T. formicarius izplatās tieši pirms sava barības objekta izlidošanas vai nedaudz vēlāk. Tie bieži gaida uz kritušām priedēm, kur nolaižas mizgraužu mātītes, lai dētu olas. Gan skudrulīti, gan mizgraužu vaboles piesaista monoterpēni, kas izdalās no kritušiem kokiem.
Ekonomiskā nozīme un kaitējums
T. piniperda tiek uzskatīts par vienu no nopietnākajiem priežu kaitēkļiem Eiropas mežos. Tas kaitē gan koka stumbram, gan jaunajiem dzinumiem un galvenokārt ir sastopams priedēm, bet var baroties arī eglēs un lapeglēs. Vislielāko kaitējumu izraisa pieaugušo indivīdu barošanās jaunajos dzinumos, kas tiešā veidā traucē koku augšanu un samazina koksnes pieaugumu, radot lielus ekonomiskos zaudējumus. Netiešā veidā koku augšanu ietekmē arī kaitēkļu izraisītais stress. Desmit gadu laikā augšanas efektivitāte var samazināties par 20 – 45%, kas līdz ar to ietekmē koksnes ražas daudzumu. Tā kā arī Latvijas teritorijā ir priedes, tad arī šis kaitēklis ir sastopams, tomēr nav precīzi noskaidrots, cik lielus zaudējumus tas rada. Latvijas kaimiņvalstī Lietuvā šis kaitēklis ir samērā bieži sastopams un izraisa priedēm defoliāciju - skuju nobiršanu.
Ķiršu iela (Lielvārde)
Ķiršu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Stacijas ielu un beidzas krustojumā ar Meža ielu.
Ielu savienojumi
Ķiršu iela ir savienota ar šādām ielām:
Bora
Bora var būt:
Tomislavs Šaričs
Tomislavs Šaričs (hr, dzimis ) ir Horvātijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2022. gada Šaričs pārstāv Horvātijas komandu NK Jarun.
No 2008. līdz 2013. gadam spēlējis Horvātijas komandā Inter Zaprešić, kur bijis arī komandas kapteinis. Vēlāk pārcēlies uz Itālijas A sērijas komandu Parma. Tur viņš nevienu spēli neaizvadīja un pēc pāris mēnešiem pārcēlies uz B sērijas komandu Crotone. Ticis izīrēts vairākām Itālijas un Horvātijas komandām. 2016. gadā atgriezies Inter Zaprešić. 2018. gadā pievienojies Latvijas futbola Virslīgas komandai Riga FC, bet 2020. gadā RFS komandai.
Sasniegumi
Riga FC
Ušmala
Ušmala (Uxmal, Óoxmáal) ir maiju pilsēta, atrodas mūsdienu Meksikas teritorijā Jukatanas pussalā. Tiek uzskatīta par vienu nozīmīgākajiem maiju civilizācijas pilsētām. Atrodas 62 km uz dienvidiem no Meridas pilsētas.
10. gadsimta beigās Ušmalu iekaroja tolteku ciltis. Tiek uzskatīts, ka 13. gadsimta sākumā Maijapana sagrāva pilsētu. Pilsēta tika pamesta ap 1450. gadu. Ievērojamākais objekts pilsētā ir 40 m augstā Burvja piramīda (Pirámide del adivino).
1996. gadā Ušmala tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Nāc pie puikām! (albums)
Nāc pie puikām! ir 1983. gadā izdots Raimonda Paula dziesmu albums ar Jāņa Petera tekstiem no tāda paša nosaukuma muzikālas izrādes, kuru ierakstījusi grupa "Dālderi".
Irakli Garibašvili
Irakli Garibašvili (ka; dzimis ) ir Gruzijas uzņēmējs, politiķis. Kopš 2021. gada februāra viņš ir Gruzijas premjerministrs. Garibašvili ir bijis premjerministrs arī no 2013. līdz 2015. gadam.
Nāc pie puikām! (albums)
Tapšana
1982. gadā R. Pauls sāka sadarbību ar ansambli "Dālderi", uzticot viņiem izveidot mūzikla dziesmu aranžējumus un tos ieskaņot. Kā atceras grupas vadītājs E. Zariņš, grupa šo programmu sagatavojusi divarpus nedēļu laikā, bet albuma ieraksts aizņēmis tikai divas dienas. Albums padarīja grupu "Dālderi" populāru, taču neilgi pēc tā iznākšanas tā uz laiku beidza pastāvēt.
Irakli Garibašvili
Garibašvili politikā iesaistījās 2012. gada oktobrī kopā ar savu ilglaicīgo uzņēmējdarbības partneri Bidzinu Ivanišvili. Ivanišvili valdībā no 2012. līdz 2013. gadam viņš ieņēma iekšlietu ministra posteni. 2013. gada novembrī Ivanišvili nosauca Garibašvili par savu pēcteci premjerministra amatā, pats brīvprātīgi atkāpjoties no amata.