cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2010. gada Tour de France
Pireneji: 14. - 17. posms
Notikumiem bagātajā 16. posmā atkal uzvarēja francūzis, pie tam atkal no Bbox Bouygues Telecom - šoreiz tas bija Pjeriks Fedrigo. Viens no lielākajiem nemiera cēlājiem un atrāvienu grupu veidotājiem šoreiz bija L. Ārmstrongs, kuram, iespējams, šī bija pēdējā izdevība uzvarēt Tour de France posmā. Tomēr grupa, kas kompakti nokļuva līdz finišam vairāk kā 6 minūtes pirms pelotona, bija pārāk liela, lai varētu uzvarēt braucējs bez īpašām sprintera spējām. Kopvērtējuma līderi A. Kontadors un A. Šleks viens ortru pieskatīja un nemēģināja aizbēgt, atstājot izšķirīgo cīņu uz 17. posmu pēc brīvdienas. Toties notika cīņa par labākā sprintera zaļo kreklu un kalnu karaļa raibo kreklu. T. Hūshovdam izdevās izcelties lielās grupas finišā un iegūt vajadzīgos punktus, lai atņemtu zaļo kreklu A. Petaki (izcils sniegums sprinterim - prasme gūt punktus finišā arī smagam kalnu posmam ar vairākām augstākās un vidējās kategorijas pārejām). Savukārt franču veterāns Kristofs Moro no Caisse d'Epargne spēja gūt punktus svarīgākajos kalnu ieskaites starpfinišos, bīstami pietuvojoties līdšinējam šīs ieskaites līderim A. Šarto.
Pēc atpūtas dienas sekoja pēdējais kalnu posms - ļoti smags, ar finišu augstākās kategorijas pārejā Col du Tourmalet. Abiem kopvērtējuma līderiem A. Kontadoram un A. Šlekam bija līdzīgi mērķi - tieši šeit atrauties no konkurenta un iegūt vajadzīgo pārsvaru, lai uzvarētu velobrauciena kopvērtējumā. Viņi pierādīja, ka patiešām ir spēcīgākie šogad, noslēguma kāpumā aizbēgot no visiem pārējiem dalībniekiem un finišējot pirmajās divās vietās, taču abu laiks finišā bija pilnīgi vienāds. A. Šleks uzvarēja 17. posmā (jau otrā uzvara šogad), kamēr A. Kontadors, ļaujot konkurentam uzvarēt šodien, visticamāk, nodrošināja uzvaru visā tūrē, ņemot vērā, ka vienīgā reālā cīņa par sekundēm starp šiem braucējiem bija iespējama vairs tikai 19. posmā - braucienā ar atsevišķu startu, kur spēcīgāks ir spāņu braucējs.
18. - 20. posms
19. posms bija brauciens ar atsevišķu startu un tieši šeit tika izšķirts 2010. gada prestižākā velobrauciena uzvarētājs. Brīnums nenotika un A. Kontadors, kas ir prasmīgāks individuālo braucienu speciālists nekā viņa vienīgais reālais konkurents A. Šleks, pārsvaru kopvērtējumā palielināja līdz 39 sekundēm un gandrīz droši garantēja sev trešo uzvaru Tour de France kopvērtējumā. Toties cīņā par 3. vietu kopvērtējumā notika izmaiņas: Rabobank krievs D. Meņšovs pārliecinoši ieguva nepieciešamo pārsvaru pār S. Sančesu no Euskaltel-Euskadi. Individuālo braucienu speciālistu cīņā par uzvaru posmā, otro uzvaru šogad un 7. uzvaru Tour de France posmos karjerā izcīnīja F. Kančellāra.
Posmi
Piezīme: * Alverto Kontadors 2012. gadā tika diskvalificēts par dopinga lietošanu un Tour de France uzvarētāja tituls viņam tika atņemts. Par uzvarētāju kļuva otrās vietas ieguvējs Andi Šleks.
Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām
Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām ir 2006. gada 13. decembrī pieņemtā un 2008. g. 3. maijā spēkā stājusies ANO konvencija. Uzraudzību pār Konvencijas izpildi — valstu ziņojumu izvērtēšanu un vispārējo rekomendāciju izstrādi — veic Personu ar invaliditāti tiesību komiteja 18 ekspertu sastāvā (kamēr Konvencijas dalībvalstu skaits nesasniedza 80, komitejas sastāvā bija 12 eksperti). Vienlaikus ar Konvenciju tika pieņemts un stājās spēkā tās fakultatīvais protokols, kurš tā dalībvalstīm paredz sūdzību par Konvencijas pārkāpumiem izskatīšanu Personu ar invaliditāti tiesību komitejā.
Līdz 2016. g. septembra vidum Konvencijai pievienojās ES un to ratificēja 165 valstis; no tām 90 valsts ratificēja arī fakultatīvo protokolu. Latvija Konvenciju parakstīja 2008. g. 18. jūlijā kā pēdējā no ES dalībvalstīm un ratificēja 2010. g. 1. martā, fakultatīvo protokolu parakstīja 2010. g. 22. janvārī, ratificēja 2010. g. 31. augustā.
SKS 17. Krievijas viesekspedīcija
Viesekspedīcija startēja ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-16, un tās apkalpe bija kosmiskais tūrists Gijs Lalibertē, Kanādas Cirque du Soleil ("Saules cirka") dibinātājs un vadītājs. Kopā ar viņu ar Sojuz TMA-16 uz staciju tika nogādāti arī SKS 21. ekspedīcijas apkalpes locekļi Maksims Surajevs un Džefrijs Viljamss.
Gijs Lalibertē veica biotehnoloģiskus eksperimentus, fotografēja un filmēja. Tā kā Lalibertē ir cirka mākslinieks, viņš arī izklaidēja apkalpi, kā arī veica simbolisku sabiedrības informēšanu ūdens pieejamības problēmai visā pasaulē (Gijs Lalibertē ir fonda One Drop Foundation dibinātājs).
Uz zemi kosmonauts atgriezās kosmosa kuģa Sojuz TMA-14 nolaižamajā aparātā kopā ar SKS 20. ekspedīcijas apkalpes locekļiem Genādiju Padalku un Maiklu Beretu.
Aizvīķu pagasts
Aizvīķu pagasts bija viena no Liepājas apriņķa (līdz 1924. gadam Aizputes apriņķa) pašvaldībām tā dienvidaustrumos, Lietuvas pierobežā. Robežojās ar Gramzdas un Vaiņodes pagastiem. Pagasta valde atradās Aizvīķos. Lielākās apdzīvotās vietas bija Aizvīķi, Diždamas un Rauzi.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Aizvīķu pagastā (Aiswicken) apvienoja Aizvīķu, Mazaizvīķu, Mazdāmas, Smaižu un Raužu muižu pagastus. Tajā pat laikā Diždāmas pagasts pārdēvēts par Dāmas pagastu un ap 1870. gadu pievienots Aizvīķu pagastam.
Koriba ezers
Koriba ezers arī Lohkoribs (ga, en) ir lielākais ezers Īrijā.
Aizvīķu pagasts
Vēsture
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Aizvīķu un Velēnas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Priekules rajonā. Mūsdienās Aizvīķu pagasta teritorija iekļauta Dienvidkurzemes novada Gramzdas un Vaiņodes pagastos.
Rosa
Rosa var būt:
Koriba ezers
12. gadsimtā kaļķakmenī izkalts pirmais Īrijā veidotais kanāls (Friar's Cut), kas savieno Koriba ezeru ar Golvejas līci. Ūdens ļoti dzidrs, populāra foreļu zvejas vieta. No ziemeļos esošā Māska ezera pazemes ūdens pieplūde caur kaļķakmenī esošiem tukšumiem. Ezerā asas kaļķakmens šķautnes, tāpēc makšķernieki ezerā dodas kopā ar gillie — pavadoni, ezera pārzinātāju.
Ezera krastā atrodas 15. gadsimta katedrāles drupas. Baznīca ietver arī vecākas, 1195. gadā celtas klostera baznīcas drupas. Arī uz vienas no ezera salām atrodas senas, romānikas stila baznīcas drupas.
Jaunā strāva
Jaunā strāva bija latviešu inteliģences kustība 19. gadsimta beigās, kas izplatīja jaunu virzienu domāšanā un pasaules uztverē, aizstāvēja demokrātiskas un sociālistiskas idejas. Jaunās strāvas pazīstamākie dalībnieki bija Pauls Dauge, Jānis Jansons-Brauns, Jānis Pliekšāns, Fricis Roziņš, Pēteris Stučka, Miķelis Valters, Elza Rozenberga, Dāvids Bundža.
Jaunās strāvas izplatīšanās iemesli
1880. gadu beigās un 1890. gadu sākumā latviešu tautā sāka izplatīties jauns kultūras virziens, ko sauca par "Jauno strāvu". Šī virziena piekritēji jeb jaunstrāvnieki sludināja mācības, kas ievērojami atšķīrās no iepriekšējo Atmodas darbinieku idejām. "Jaunās strāvas" izplatīšanos veicināja izmaiņas sabiedrības struktūrā, kas bija saistītas ar strauju pilsētnieku skaita, rūpniecības un tirdzniecības pieaugumu. Savukārt Atmodas darbinieku aktivitātes pierima sakarā ar Aleksandra III veicināto pārkrievošanas politiku un Rietumu ideju arvien lielāko ietekmi.
Jaunās strāvas ideju saturs
Jaunās strāvas idejas parādījās vispirms latviešu daiļliteratūras dažādo virzienu kritiska novērtējumā. Rietumeiropas literatūrā toreiz bija izplatījies reālisma virziens, tas vairāk centās tagadnes dzīvi patiesi (reāli) attēlot. Šo virzienu jaunstrāvnieki gribēja nostiprināt arī latviešu literatūrā.
Viens no pirmajiem reālisma sludinātājiem latviešu literatūrā bija Teodors Zeiferts (1865—1929). Apskatīdams 1888. gada "Austrumā" Lautenbaha-Jūsmiņa dzeju, Zeiferts pārmeta viņam, ka tas savā dzejā pārāk cieši atbalstoties uz tautas gara mantām. Zeiferts prasīja, ka dzejai jābūt dzīvā sakarā ar savu laiku un jāstāv uz tagadnes pamatiem. Reizē ar to viņš gribēja, lai dzeja kalpo zināmiem sabiedriskiem nolūkiem. Vēl asāk līdzšinējo literatūru kritizēja Jānis Jansons-Brauns 1893. gadā Jelgavā noturētā priekšlasījumā "Domas par jaunlaiku literatūru". Jansons pārmeta latviešu rakstniekiem, ka viņu darbos īstenība esot attēlota pavirši un nedabiski; viņi nododoties par daudz senatnes un tautas gara mantu cildināšanai; viņu darbos trūkstot nopietnāku ideju utt. Jansons uzaicināja latviešu rakstniekus "pludināt citu tautu varenās, spēcīgās idejas uz mūsu dzimtenes klajumiem un vest tautu pie atziņas un plašākiem uzskatiem". Sakarā ar literatūras kritiku, jaunstrāvnieki sludināja arī jaunus uzskatus ētikā. Viņi mācīja, ka līdzšinējā stingrā (jeb absolūtā) ētika neesot piemērota jaunajiem dzīves apstākļiem, kāpēc tikumiskā dzīvē esot atļaujama lielāka brīvība. Jaunstrāvnieki atzina arī, ka līdzšinējais sievietes stāvoklis sabiedrībā esot pārāk ierobežots un tāpēc prasīja sievietes tiesību paplašināšanu (sieviešu emancipācija). Jaunstrāvnieki ļoti cildināja zinātni un aicināja iepazīties it sevišķi ar dabas zinātnēm. Tās popularizēdami, viņi sevišķu vērību piegrieza darvinismam.
Deviņdesmito gadu sākumā jaunstrāvnieki galveno vērību sāka piegriezt sociāliem un politiskiem jautājumiem. Liela daļa no viņiem kļuva par marksisma vai sociālisma piekritējiem.
Sludinādami latviešiem šādus uzskatus, jaunstrāvnieki aicināja viņus vispirms uz nesaudzīgu revolucionāru cīņu pret Krievijas patvaldību. Apkarojot nacionālismu, jaunstrāvnieku marksisti centās latviešu strādniekus atdalīt no pārējām šķirām, aicinot viņus uz nesaudzīgu cīņu ar tām. Viņi stipri kritizēja tautas kopējos pasākumus (piem., vispārējos dziesmu svētkus).
Jaunas strāvas ideju izplatīšanās
Jaunās strāvas idejas sākumā atrada vislielāko piekrišanu latviešu inteliģences jaunajā paaudzē, sevišķi tai daļā, kas apmeklēja krievu augstskolas. Tērbatas Universitātes studenti 1888. gadā nodibināja literāri zinātnisku biedrību, ko dēvēja par Pīpkaloniju, arī pie Krievijas augstskolām nodibinājās latviešu studentu pulciņi, kas apsprieda kulturālos, sociālos un politiskos jautājumus jauno ideju garā. Arī pie dažām ģimnāzijām nodibinājās līdzīga rakstura skolnieku pulciņi. Jauno ideju piekritēji sāka tās izplatīt arī plašākās tautas aprindās. Šai nolūkā viņi noturēja biedrībās priekšlasījumus un uzstājās jautājumu izskaidrošanas vakaros. Tāpat savas mācības viņi centās izplatīt ar brošūru un laikrakstu palīdzību. Tērbatas jaunstrāvnieku studenti izdeva trīs rakstu krājumus "Pūrs" (1891—1893), bet Maskavas studenti — "Populārzinātnisku rakstu krājumu" (1892). Sevišķi liela loma jaunās strāvas ideju izplatīšanā bija laikrakstam "Dienas Lapa", kas sāka iznākt 1886. gadā. Sākumā laikraksts darbojās tautiskā garā, bet pēc tam, kad par jaunā laikraksta redaktoru kļuva Pēteris Stučka un vēlāk Rainis, tas pamazām savu virzienu mainīja. Ar lielu dedzību "Dienas Lapa" nodevās jauno ideju paušanai, visvairāk 1894.—1897. gadā. Šos gadus parasti uzskata par jaunās strāvas ziedu laikiem.
Ilgu laiku jaunstrāvnieki varēja diezgan netraucēti sludināt savas mācības latviešu tautā, jo valdība sākumā nesaprata jaunstrāvnieku ideju opozicionāro raksturu. Marksisma revolucionārās idejas par šķiru cīņu izplatījās arī Rīgas fabriku strādniekos un dažās fabrikās 1896. un 1897. gadā izcēlās strādnieku streiki. Tas pamudināja valdības iestādes piegriezt nopietnāku vērību jaunstrāvnieku darbībai. 1897. gada vasarā notika plašas kratīšanas, apcietināja un vēlāk uz Krievijas vidienes guberņām izsūtīja Pēteri Stučku, Raini un Jāni Jansonu-Braunu. "Dienas Lapu" apturēja uz 8 mēnešiem. Tas bija smags trieciens jaunstrāvniekiem, tomēr jaunās strāvas ideju izplatīšanu tas neaizturēja. Jaunstrāvnieki sāka tagad savas idejas izplatīt nelegālā ceļā.
Jaunstrāvnieku darbības sekas
Ar savu darbību jaunstrāvnieki ienesa lielāku rosību latviešu kultūras dzīvē. Tagad bija spiesti dzīvāk darboties arī tautībnieki, sākot vairāk interesēties par tiem jautājumiem, kurus līdz šim viņi bija gandrīz pilnīgi ignorējuši.
Jaunstrāvnieku devumu vēlāk augsti vērtēja Latvijas sociāldemokrāti un komunisti. Savukārt mūsdienās tiek pausts arī cits viedoklis, ka "Jaunā strāva" ar savu graujošo kritiku un mācībām stipri satricināja latviešu tautas morāles un reliģijas pamatus. Tiek kritizēta marksistu jaunstrāvnieku cīņa pret nacionālismu un šķiru cīņas mācība.
Dombrovskis
Dombrovskis (pl, no dąb — 'ozols' vai dąbrowa — 'ozolājs'; sieviešu dzimtē Dombrovska (Dąbrowska)) ir poļu cilmes uzvārds, kas izplatīts arī Latvijā. Cilvēki ar šo uzvārdu:
AirBaltic
Tūkstošgades pirmajā desmitgadē lidsabiedrība piedzīvoja strauju izaugsmi, kam sekoja finansiālas grūtības un bankrota draudi, kuru dēļ tā tika pārņemta valsts īpašumā. Tai izdevās atgūties un turpināt izaugsmi un paplašināšanos. 2015. gadā airBaltic veidoja aptuveni 1,5 % no Latvijas iekšzemes kopprodukta. Uzņēmuma apgrozījums 2022. gadā sasniedza 500,17 miljonus eiro.
airBaltic 96.14 % akciju pieder Latvijas valstij, bet 3.86 % — SIA Aircraft Leasing 1, kas pieder Dānijas uzņēmējam Larsam Tūsenam.
Dibināšana
Lidsabiedrība dibināta 1995. gada 28. augustā kā sabiedrība ar ierobežotu atbildību (SIA) pēc Latvijas nacionālās aviokompānijas "Latavio" likvidēšanas. To nodibināja Latvijas valdība kopā ar Latvijas — ASV kopuzņēmumu "Baltic International Airlines" un Skandināvijas aviolīnijas. Jaundibinātajā lidsabiedrībā Latvijas valstij piederēja 51% akciju, pārējo akciju īpašnieki bija SAS (28,5%), Baltic International USA (8%) un divas investīciju kompānijas — Swedfund International AB (6,2%) un IO Danish Investment Fund for Central and Eastern Europe (6,2%). Pirmie lidojumi tika sākti tā paša gada 1. oktobrī ar lidmašīnu Saab 340, bet 1996. gadā aviokompānija iegādājās Avro RJ70. 1998. gada beigās SAS nopirka visas Baltic International USA akcijas un aktīvi iesaistījās kompānijas vadīšanā.
Straujas izaugsmes periods
1999. gadā visas airBaltic Saab 340 lidmašīnas tika aizstātas ar Fokker 50 lidmašīnām. Jaunu tūkstošgadi airBaltic uzsāka ar darbinieku jauno tērpu demonstrāciju un kravas nodaļas centra izveidi Rīgas lidostā. 2003. gadā airBaltic nopirka pirmo Boeing 737-500 lidmašīnu, bet nākamā gada 1. jūnijā aviokompānija uzsāka tiešos lidojumus no otrās bāzes — Viļņas lidostas. 2005. gadā aviokompānija pārvadāja 1 037 925 pasažierus, bet 2006. gadā jau 1 425 276 pasažierus. 2006. gada rudenī aviokompānija piedāvāja pirmos divus reisus uz Āfriku. 2008 gada aprīlī airBaltic flotei pievienojās pirmā Boeing 757-200 lidmašīna, bet 2010. gada maijā airBaltic saņēma pirmo Bombardier Dash 8 Q400 tipa lidmašīnu. Tika iegādātas astoņas pilnīgi jaunas lidmašīnas, veicot lielāko flotes papildināšanu kompānijas vēsturē. 2010. gadā airBaltic sāka vasaras sezonu ar vairāk nekā 100 lidojumu maršrutiem Eiropas un Āzijas valstīs un plānoja atvērt bāzes lidostas Tallinas Lenarta Meri lidostā un Somijas ziemeļrietumu pilsētā Oulu.
Darbības rādītāju pasliktināšanās un konflikts ar Latvijas valdību
Iestājoties 2008. gada finanšu krīzei, pasliktinājās darbības rādītāji, un lidsabiedrībai draudēja bankrots. Valdība atteicās glābt uzņēmumu, kamēr nebija pieejami skaidri darbības rādītāji un īpašumu tiesību struktūra.
Uzņēmuma pārveide
2011. gada 3. oktobrī tika panākta vienošanās par airBaltic glābšanu. Tika izbeigts valstij neizdevīgais akcionāru līgums un parakstīta vienošanās par nosacījumiem airBaltic pamatkapitāla palielināšanai, Latvijas valstij un Baltijas Aviācijas sistēmām lidsabiedrībā ieguldot 153 miljonus eiro (107,1 miljonu latu). No amata tika atcelts vienīgais valdes loceklis Bertolts Fliks. Pēc Latvijas krājbankas finanšu skandāla Latvijas valsts uz pirmpirkuma tiesību pamata iegādājās AS "Latvijas Krājbanka" ieķīlātās SIA "Baltijas Aviācijas sistēmas" piederošās 47,2 % airBaltic kapitāldaļas, kļūstot par 99,8 % airBaltic akciju īpašnieku.
2012. gada martā Latvijas valdība izskatīja lidsabiedrības iesniegto biznesa plānu, kas paredzēja līdz 2016. gadam veikt budžeta konsolidāciju par 330 miljoniem latu. Saskaņā ar šo biznesa plānu airBaltic sākotnēji plānoja nomainīt novecojušo reaktīvo lidmašīnu floti pret jaunām Boeing vai Airbus lidmašīnām, bet vēlāk izšķīrās par labu Bombardier. 2015. gada februārī lidsabiedrība paziņoja, ka jauno lidmašīnu Bombardier CS300 piegāde atlikta no 2015. gada beigām uz 2016. gada septembri.
2015. gada septembrī Satiksmes ministrija nolēma izlīgt ar bijušajiem īpašniekiem, tiem samaksājot 9 miljonus eiro.
Jaunais investors
2015. gada otrajā pusē notika plašas diskusijas par finanšu investora piesaisti uzņēmumam, lai lidsabiedrība varētu iegādāties jaunas lidmašīnas. Novembrī Latvijas valdība nolēmuma pieņemt vācu investora Ralfa Dītera Montāga-Girmesa finanšu investīciju piedāvājumu, kā arī veikt 80 miljonu eiro ieguldījumu. 3. decembrī ieguldījumu un airBaltic kapitalizāciju apstiprināja Saeima. 2016. gada februārī Latvijas valdība un Montāgs-Girmess parakstīja līgumu par 20 % akciju pārdošanu par 52 miljoniem eiro.
Pēc pamatkapitāla palielināšanas līdz 256,473 miljoniem eiro kopš 2016. gada Latvijas valstij piederēja aptuveni 80 % airBaltic akciju, bet 20 % akciju piederēja uzņēmumam SIA Aircraft Leasing 1. 2016. gada 30. novembrī airBaltic saņēma pirmo Bombardier CS300 lidmašīnu. 2017. gada 6. aprīlī par pastarpinātu mazākuma akcionāru kļuva Dānijas uzņēmējs Larss Tūsens, kurš no Montāga-Girmesa pārņēma SIA Aircraft Leasing 1. Uzņēmuma biznesa plānā Horizon 2021 bija iekļauta papildu kapitāla piesaiste 50 miljonu eiro apmērā, lai pilnībā nodrošinātu lidmašīnu flotes nomaiņas finansējumu, kā arī turpinātu uzlabot lidsabiedrības kapitāla struktūru. Latvijas valdība uzstādīja mērķi atrast airBaltic stratēģisko investoru.
COVID-19 pandēmija
COVID-19 pandēmijas laikā airBaltic veica vienīgi Baltijas valstu iedzīvotāju repatriācijas lidojumus un paziņoja, ka 2020. gada vasaras sezonā atliks lidojumu uzsākšanu jaunajos maršrutos, kā arī no 2020. gada 15. aprīļa līdz 31. oktobrim atcels aptuveni 50 % plānoto lidojumu. Pēc ārkārtas stāvokļa atcelšanas airBaltic plāno atsākt regulāros lidojumus populārākajos maršrutos ar samazinātu lidmašīnu skaitu, ar katru nākamo nedēļu izmantojot aizvien vairāk lidmašīnu.
23. aprīlī airBaltic padome apstiprināja jaunu uzņēmuma biznesa plānu, kas paredzēja samazināt lidmašīnu floti nākamajiem gadiem, sākotnēji atsākot lidojumus ar 22 Airbus A220-300 lidmašīnām ar samazinātu sēdvietu skaitu 2020. un 2021. gadā, vienlaikus paredzot atgriešanos pie izaugsmes ar 50 Airbus A220-300 lidmašīnām līdz 2023. gada beigām un atliekot papildu 30 Airbus A220-300 lidmašīnu pasūtīšanu.
18. maijā airBaltic atsāka starptautiskos pasažieru lidojumus uz Viļņu, Tallinu, Oslo un Frankfurti, tad uz Amsterdamu, Helsinkiem, Minheni, Berlīni un Hamburgu, jūnijā arī uz Vīni, Diseldorfu, Parīzi un Kopenhāgenu, kā arī vairākus tiešos lidojumus no Tallinas un Viļņas lidostām. No 15. jūnija līdz 7. jūlijam airBaltic atsāka lidojumus no Rīgas uz Dubrovnikas, Rijekas, Splitas, Barselonas, Nicas, Larnakas, Romas, Katānijas un Milānas lidostām.
Lai sniegtu atbalstu COVID-19 pandēmijas izraisītās krīzes pārvarēšanai, 2020. gada 4. augustā airBaltic pamatkapitāls tika palielināts līdz 506 473 000 eiro, no Latvijas valsts budžeta iemaksājot 250 miljonus eiro, tādējādi valsts līdzdalība lidsabiedrībā palielinājās no 80,05 % līdz 91 %. Latvijas Ministru kabinets 2021. gada 17. augustā piešķīra 90 miljonu eiro airBaltic pamatkapitāla palielināšanai. Pārējai investīcijas daļai 45 miljonu eiro Eiropas Komisijas apstiprinājums tika saņemts 21. decembrī.
Krievijas iebrukums Ukrainā
Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā 2022. gada 24. februārī airBaltic paziņoja, ka sakarā ar gaisa telpas slēgšanu civilajai aviācijai atcēla visus lidojumus uz un no Ukrainas, bet 26. februārī uz un no Krievijas. Ņemot vērā kara izraisītos gaisa telpas ierobežojumus, airBaltic nolēma 2022. gada vasaras sezonā neveikt lidojumus no Rīgas uz Baku un Erevānu. Sākot no 2022. gada 1. maija, airBaltic no Ukraine International Airlines iznomāja vienu Boeing 737-900ER lidmašīnu ar apkalpi, kas sāka lidojumus airBaltic maršrutu tīklā.
2022. gada 1. maijā airBaltic atvēra jaunu bāzi Tamperes Pirkalas lidostā, kur bez esošā galamērķa Rīgas lidsabiedrība varēja piedāvāt lidojumus uz jauniem galamērķiem: Kopenhāgenu, Frankfurti, Minheni, Oslo, kā arī vasaras periodā uz Malagu un Rodu.
Lidojumu galamērķi
Līdz 2011. gadam airBaltic tiešo lidojumu skaits pieauga, sasniedzot 72 tiešos lidojumus no Rīgas (daži no tiem bija sezonāli), 13 no Viļņas, 7 no Tallinas. Pēc kompānijas vadības maiņas lidojumu skaitu stipri reducēja un pārtrauca gandrīz visus lidojumus no Viļņas un Tallinas lidostām. 2014. gadā airBaltic atjaunoja pa vienam tiešajam reisam no Tallinas un Viļņas uz kādu no Rietumeiropas galvaspilsētām un 2015. gada februārī paziņoja par pirmā reisa, kas savieno divus galamērķus ārpus Baltijas, atvēršanu. 2017. gadā, saņemot jaunās Bombardier CS300 lidmašīnas, airBaltic atklāja 11 jaunus galamērķus. Tika palielināts reisu skaits arī no Tallinas un Viļņas.
Vienīgas reģionālais maršruts, kurā airBaltic izpildīja lidojumus, bija Rīga-Liepāja, kas bija arī neilgākais šīs aviokompānijas reiss - tā ilgums parasti nepārsniedza 35 minūtes. Lidojumus šajā maršrutā zemā pieprasījuma dēļ atcēla 2020. gadā. Visi pārējie airBaltic lidojumi ir starptautiski. Ilgākais airBaltic reiss ir no Rīgas uz Tenerifi, kas ilgst apmēram 6 stundas un 40 minūtes.
2018. gada vasaras sezonā airBaltic piedāvāja lidojumus uz 65 galamērķiem, bet 2018. gada ziemas sezonā galamērķu skaits bija 47 (uz 6 no tiem tiek lidots arī no Viļņas un uz 9 - arī no Tallinas).
Koda koplietošanas līgumi
Koda koplietošana ir vairāku lidsabiedrību reisa koda pievienošana vienam un tam pašam lidojumam. Savienotos lidojumos, kur pirmo lidojuma segmentu izpilda airBaltic, bet otro — sadarbības partneris — pirmajam (retāk otrajam) segmentam mēdz pievienot gan airBaltic, gan partnera kodu. Papildus tiešajiem lidojumiem airBaltic sadarbībā ar partneriem piedāvā savienotos lidojumus uz galamērķiem visā pasaulē. Ne visi savienotie lidojumi koplieto reisa kodus.
airBaltic ir spēkā esoši koda koplietošanas līgumi ar šādām aviokompānijām:
Pašreizējā flote
2012. gada 20. decembrī airBaltic paziņoja, ka ir noslēgusi līgumu ar Kanādas Bombardier Commercial Aircraft kompāniju par desmit jaunu Airbus A220-300 (toreiz Bombardier CS300) lidmašīnu iegādi un ir nodrošinātas arī pirkuma tiesības uz vēl desmit tādām lidmašīnām. Pirmās CSeries lidmašīnas tika saņemtas 2016. gada pēdējā ceturksnī un pakāpeniski airBaltic pāriet tikai uz Airbus lidmašīnām. 2018. gada 28. maijā tika paziņots par vēl 30 Airbus A220-300 pasūtījumu.
airBaltic Airbus A220-300 lidaparātos izmanto Pratt & Whitney PW1521G dzinējus, kas nodrošina par 15% zemākas lietošanas izmaksas un par 20% zemāku degvielas patēriņu. Airbus A220-300 ir videi draudzīgākais komerciālais lidaparāts pasaulē (savā klasē) - tas izdala par 20% mazāk CO2 emisijas un par 50% mazāk NOx emisijas nekā citi pašreiz ražošanā esošie lidaparāti (vidēji). Tā ir arī savā klasē klusākā pasažieru lidmašīna - tās trokšņu līmenis ir apmēram tik mazs cik mazajām reģionālajām turbopropelleru lidmašīnām. Pat braukšana pa šoseju rada lielāku troksni. Tas ir arī pirmais lidaparāts pasaulē, kura dzīves cikla ietekmes uz vidi deklarācija ir pilnīgi caurspīdīga.
2018. gada septembrī airBaltic rīkoja vārdu došanas konkursu - internetā varēja balsot par to, kādu pilsētu vārdos nosaukt 14 Airbus A220-300 lidmašīnas. Konkursā uzvarēja Cēsis, kam sekoja Alūksne, Valmiera, Kuldīga, Smiltene, Ogre, Līvāni, Bauska, Gulbene, Rīga, Jelgava, Liepāja, Jūrmala un Sigulda.
2018. gada 9. novembrī airBaltic Latvijai pasniedza dāvanu simtgadē - Latvijas karoga krāsās nokrāsotu Airbus A220-300 lidmašīnu (reģ. nr. YL-CSL). Svinīgajā lidmašīnas prezentēšanas pasākumā piedalījās arī Latvijas valsts prezidents Raimonds Vējonis. 2023. gadā par godu 40. saņemtajai lidmašīnai un gaidāmajiem Latviešu Dziesmu un Deju svētkiem AirBaltic izveidoja otro Airbus A220-300 lidmašīnu Latvijas karoga krāsās.
Incidenti
airBaltic tiek uzskatīta par ļoti drošu aviokompāniju. Šīs aviosabiedrības notikušajos nedaudzajos nopietnajos incidentos nav gājis bojā neviens cilvēks un kopumā 25 gadu laikā tikai 3 guvuši traumas.
Fjodors II Godunovs
Fjodors II Godunovs (ru, dzimis, miris ) 49 dienas bija Krievijas cars pēc sava tēva Borisa Godunova nāves 1605. gadā. Konkurējošās bajāru dzimtas Fjodoru II atcēla no varas un pēc neilga laika viņu nožņaudza Viltusdmitrija I sūtīti sazvērnieki.
Rucavas pagasts
Daba
Atrodas Piejūras zemienes Bārtavas līdzenumā. Augstākā vieta pagastā ir Pāļu kalns (35,9 m vjl). Pāļu kalns ir augstākā kāpa Baltijas jūras piekrastē.
Pagasta kopējā platība ir 23 805,2 ha, ~ 30 % no kopplatības lauksaimniecības zeme, ~ 30 % meži. Aptuveni puse no Rucavas pagasta teritorijas ir dabas liegumi, lielākais no tiem — Papes dabas parks. Pagasta teritorijas lielāko daļu aizņem smilšainā Piejūras zemiene, pārējo Sventājas morēnu pauguraine ar lēzeni viļņoto reljefu. Piejūras zemienes centrālo daļu aizņem Nidas purvs un Papes ezers. No Papes Priediengala līdz Jūrmalciemam atrodas augsto kāpu valnis. Lielākā upe ir Latvijas — Lietuvas robežupe — Sventāja.
Rucavas pagasta ūdensapgādē izmantojami visi pieci ūdensnesējslāņi. Papes apkārtnē 1700 m dziļumā ir atrasti karstie jeb termālie ūdeņi (līdz 62,4° C), pagasta teritorijā iestiepjas arī ieguvei perspektīvas naftas iegulas.
Purvi
Arī ap aizaugušo Papes ezeru plešas pārplūstošas, purvainas pļavas.
Vēsture
Dokumentos pirmo reizi Rucavas vārds minēts 1253. gada 5. aprīlī, kad Kursas zeme Duvzare tika sadalīta starp Kurzemes bīskapiju un Vācu ordeni, ko parakstīja Kurzemes bīskaps Heinrihs no Licelburgas un Vācu ordeņa mestra vietnieks Livonijā Sainas Eberhards. Šajā un 1253. gada 20. jūlijā dokumentā vietas apzīmējums „Rutzowe” ir identisks gan vācu, gan latīņu valodā rakstītajos tekstos.
Mūsdienu Rucavas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Kaķišķu muiža (Gut Kakischken, Ķāķišķe), Meirišķu muiža (Gut Meirischken, Meirišķe), Rucavas muiža (Gut Rutzau). Pēc Latvijas-Lietuvas robežas komisijas lēmuma 1921. gadā Būtiņģes ciemu kopā ar Palangas pagastu pievienoja Lietuvai.
1935. gadā Liepājas apriņķa Rucavas pagasta platība bija 268,0 km² un tajā dzīvoja 5021 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Rucavas, Brušvītu, Ķāķišķes, Meirišķes un Papes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Rucavas ciemam pievienoja likvidētos Meirišķes, Papes un Brušvītu ciemus, 1968. gadā - Sikšņu ciema kolhoza «Padomju Latvija» teritoriju, bet 1975. gadā daļu Rucavas ciema pievienoja Nīcas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Rucavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rucavas novadā. 2021. gadā Rucavas novadu iekļāva Dienvidkurzemes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Rucava (pagasta centrs), Ķāķišķe, Pape, Papes Priediengals, Papes Ķoņu ciems, Nida, Peši, Palaipe, Ģeistauti, Katuži.
Reliģija
Pagastā ir divas draudzes — luterāņu un baptistu, 19 kapsētas ar 1 kapliču Rucavas centra kapos.
Saimniecība
Lielākā daļa pagasta iedzīvotāju dzīvo pagasta un novada centrā Rucavā. Pagastā darbojas vairāki nozīmīgi uzņēmumi, notiek kūdras ieguve un pārstrāde, niedru pļaušana Papes ezerā un sagatavošana, mežizstrāde un kokapstrāde, lielogu dzērveņu audzēšana vairākas zemnieku saimniecības, 8 viesu mājas, ir trīs veikali, bērnu dārzs, skola, mūzikas skola, bibliotēka ar iekārtotu novadpētniecības ekspozīciju, tūrisma informācijas centrs, ambulance, aptieka, darbojas kultūras nams, Rucavas tradīciju klubs.
Nikolajs Habibuļins
Nikolajs Habibuļins (dzimis 1973. gada 13. janvārī) ir bijušais krievu hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā aizvadījis 18 sezonas Nacionālajā hokeja līgā, 2004. gadā kopā ar Tampabejas "Lightning" izcīnot Stenlija kausu. Četras reizes spēlējis līgas Zvaigžņu spēlē. Izcīnījis olimpisko spēļu zelta un bronzas medaļas.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Habibuļins uzsāka 1988.—89. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja līgas kluba Sverdlovskas "Avtomobilist" sastāvā. 1991.—92. gada sezonā hokejists divas spēles aizvadīja arī Maskavas CSKA sastāvā, nākamajās divās sezonās viņa spēles laikam komandā vienīgi pieaugot.
1993.—94. gada sezonas vidū Habibuļins pārcēlās uz Ziemeļameriku, spēlējot IHL. 1994.—95. gada sezonā hokejists aizvadīja 26 spēles Vinipegas "Jets" rindās. 1996. gada vasarā, "Jets" franšīzei pārceļoties uz Fīniksu, jaunizveidotajā Fīniksas "Coyotes" savu karjeru turpināja arī Habibuļins.
2000.—01. gada sezonas izskaņā hokejists tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību. 2003.—04. gada sezonā Habibuļins kopā ar "Lightning" izcīnīja Stenlija kausu. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Nikolajs spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" sastāvā.
Savu karjeru Habibuļins turpināja Čikāgas "Blackhawks" rindās, kas ar hokejistu noslēdza līgumu pirms 2005.—06. gada sezonas sākuma, padarot viņu par augstāk apmaksāto vārtsargu visā NHL. Pirmā sezona "Blackhawks" rindām hokejistam gan izvērtās pagalam nesekmīga, noslēdzot to ar 3,35 vidēji spēlē ielaistiem vārtiem. 2009. gada vasarā Habibuļins noslēdza līgumu uz četriem gadiem ar Edmontonas "Oilers" vienību. 2013. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Čikāgas "Blackhawks", tās sastāvā nākamajā sezonā laukumā dodoties vien četrās spēlēs. 2015. gada novembrī oficiāli paziņoja par karjeras beigšanu.
NVS hokeja izlases rindās kļuvis par 1992. gada olimpisko čempionu, taču Krievijas izlases rindās 2002. gadā izcīnījis Olimpisko bronzas medaļu.
Aīds
Aīds (grieķu ᾍδης  vai Ἅιδης 'neredzamais') sengrieķu mitoloģijā ir mirušo valstības valdnieks, kā arī pati mirušo valstība. Sākotnēji šajā vārdā dēvēja tikai dievu, taču tā ģenitīvs nozīmēja (saīsināti) "Aīda mājoklis", un drīz vien arī nominatīvu sāka lietot, lai apzīmētu veļu valstību.
Romiešu mitoloģijā Aīdu dēvē par Plutonu (no grieķu Πλούτων).
Aīds (mirušo valstība)
Aīdam ir vairākas daļas (to skaitā Elisija lauki un Tartars). Grieķu mītos Aīda daļas norādītas dažādi. Citos mītos pēcnāves dzīve saistās ar Hesperīdu dārzu.
Aīdā mirušo dvēseles nogādā Hermejs. Pēc homēriskās tradīcijas ieeju Aīdā sargā Cerbers; Aīdā atrodas asfodeļu pļava, kur klīst mirušo gari, vairākas upes (Kokīta, Stiksa, Lēta, Aheronta, Flegetonta). Atsevišķa Aīda daļa ir Tartars.
Mirušo dvēseles nokļūst pazemē, šķērsojot Aherontas upi, pār kuru tās pārceļ laivinieks Harons, kas par pārcelšanu prasa nelielu monētu (tādu mēdza likt zem mēles mirušajiem). Tie, kam monētas nav, uz visiem laikiem paliek tuvējā krastā. Upes attālāko daļu sargā Cerbers, trīsgalvainais suns, ko sakāva Hērakls.
Tālāk atrodas Erebs (iespējams - eifēmisms, kas apzīmē Aīdu), kurā ir divi avoti - Lētas (kur parastās dvēseles dodas izdzēst atmiņas) un Mnēmosines (no kura dzer mistērijās iniciētie). Tiesu pār mirušajiem spriež Minijs, Radamantijs un Aiaks. Triju ceļu krustojumā, kas svēts Hekatei, tiek vērtētas mirušo dvēseles. Tām, kas nav nedz labas, nedz ļaunas, jāatgriežas asfodeļu pļavā; ļaunajām jādodas uz Tartaru, savukārt varonīgās vai svētītās nonāk Elisija laukos.
Dzīvajiem mirušo valstībā izdevās iekļūt reti, parasti iekļūt izdevās varoņiem, piemēram, Hēraklam, Odisejam, Enejam (Sibilas pavadībā), Orfejam un Tēsejam.
Aīds (dievs)
Sengrieķu mitoloģijā Aīds ir titāna Krona un pirmatnējās dievietes Rejas dēls. Viņam ir trīs vecākas māsas - Hestija, [Dēmetra] un Hēra - un divi jaunāki brāļi - Poseidons un Zevs.
Aīdu kopā ar viņa brāļiem un māsām pēc piedzimšanas aprija Krons, taču Zevs piespieda Kronu viņus atrīt. Vēlāk Aīds kopā ar Zeva atbrīvotajiem dieviem un Krona brāļiem cīnījās ar titāniem, kurus arī uzvarēja. Cīņai Zevs, Poseidons un Aīds no ciklopiem saņēma ieročus - Zevs zibens šautru, Poseidons trejžuburi, bet Aīds - bruņucepuri, kas padara neredzamu. Viņš naktī pirms kaujas iezagās titānu apmetnē un iznīcināja viņu ieročus. Pēc kara trīs dievi lozēja savas valstības - Zevs izlozēja debesis, Poseidons ūdeņus, bet Aīds - pazemi.
Aīds sēž melnkoka tronī, viņa pajūgu velk ogļmelni zirgi, viņam bija vēl trīsgalvains suns, kas sargā ieeju pazemē. Aīda simboli ir bruņucepure, kas dara neredzamu (to viņš dažkārt aizdeva gan dieviem, gan cilvēkiem, piemēram, Persejam), kā arī divzaru zizlis. Citi Aīda atribūti ir narcise un ciprese.
Pielūgsme
Dzīvie no Aīda baidījās, tāpēc bieži viņa apzīmēšanai tika lietoti eifēmismi. Tika uzskatīts, ka viņš pārvalda arī zem zemes esošos minerālus, tāpēc viņu dēvēja par Plūtonu (Πλούτων, saistīts ar vārdu "pārticība"), no kā radies arī attiecīgais romiešu dieva vārds. Sofokls Aīda dēvēšanu par "bagāto" skaidroja šādi: "Drūmais Aīds sevi dara bagātu ar mūsu nopūtām un asarām."
Pielūdzot Aīdu, grieķi sita rokas pret zemi, lai viņš tos dzirdētu. Aīdam tika ziedoti melni dzīvnieki. Uzskata, ka reiz viņam piedāvāti pat cilvēku ziedojumi. Asinis, kas tika ziedotas Aīdam, tika tecinātas bedrē, lai varētu viņu sasniegt. Cilvēkam, kurš piedāvāja ziedojumu, bija jāaizgriež seja.
Persefone
Savu sievu Persefoni Aīds nolaupīja, kamēr viņa ar draudzenēm pļavā plūca puķes. Persefones māte - auglības dieviete Dēmetra - devās meitu meklēt un aizmirsa par savu pienākumu, tāpēc zemi piemeklēja sausums un bads. Aīdam izdevās Persefonei iemānīt trīs granātābola sēkliņas, kas nozīmēja, ka viņai pilnībā neizdotos atstāt mirušo valstību pat ar Zeva palīdzību. Uzzinājusi par mātes bēdām, Persefone lūdza Aīdam atļauju doties viņu apciemot. Katru nākamo gadu Persefonei tomēr bija jāatgriežas pie Aīda, un ziemas mēneši ir tie, kuru laikā Dēmetra skumst pēc meitas.
Orfejs un Eiridīke
Orfejs devās uz mirušo valstību, lai atgūtu savu sievu Eiridīki. Aīds deva viņam savu atļauju to darīt, jo Orfejs skaisti spēlēja, taču ar vienu noteikumu - Eiridīkei jāiet aiz Orfeja un viņš nedrīkst palūkoties tai sejā, pirms abi nav sasnieguši virszemi. Orfejs piekrita, tomēr paraudzījās atpakaļ, tāpēc Eiridīki zaudēja.
Brendans Freizers
Brendans Džeimss Freizers (en, dzimis ) ir ASV un Kanādas teātra un kino aktieris.
Biogrāfija
Freizers dzimis ASV, Indianapolisā, bet, tā kā viņa tēvs bija atbildīgais par ārzemju sakariem Kanādas valdības Tūrisma birojā, viņa ģimene bieži mainīja dzīvesvietu. Brendans dzīvojis dažādās vietās ASV, Kanādā un Eiropā.
Freizers studējis Augškanādas Koledžā Toronto (Upper Canada College in Toronto) un Sietlas Korniša Mākslas koledžā (Acting at Seattle's Cornish College of the Arts).
1998. gada 27. septembrī Freizers apprecēja Aftonu Smitu, viņiem ir trīs bērni.
Freizera hobijs ir fotografēšana.
Karjera
Freizera kino debija bija epizodiska loma filmā Dogfit (1991). Pirmā nozīmīgā loma sekoja jau 1992. gadā filmā Encino Man. Tajā pašā gadā viņš piedalījās filmā, kurā tēloja arī lielākā mēroga zvaigznes (Mets Deimons, Bens Afleks, Kriss O'Donels): "Skolas saites" (School Ties). 1997. gadā Brendans Freizers izpelnījās vispārēju popularitāti, atveidojot galveno lomu komēdijā "Džordžs no džungļiem". Nozīmīgas ir arī lomas filmās "Mūmija" (1999) un "Mūmija atgriežas" (2001). 2008. gada augustā iznāca trešā filma, kurā Freizers tēlo Riku O'Konelu: "Mūmija: Pūķa imperatora kapenes" (The Mummy: Tomb of the Dragon Emperor).
2005. gadā Freizers saņēma Ekrāna aktieru ģildes balvu kategorijā "Labākais tēlojums kinofilmā" par lomu filmā "Sadursme". 2023. gadā saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu "Labākais aktieris galvenajā lomā" par lomu filmā "Valis" (2022).
Sprūževa
Aiz Sprūževas, braucot pa ceļu V579, atrodas agrākās Zarečnajas pamatskolas ēka, dibināta 1960.gadā (slēgta 2016.gadā).
Montgomeri
Montgomeri (en, izrunā: ) ir pilsēta ASV, Alabamas štata pārvaldes centrs un ir otra lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Pilsēta atrodas pie Alabamas upes. Netālu no Montgomeri Kūsas un Talapūsas upes saplūst kopā, veidojot Alabamas upi.
Vēsture
Pirmais eiropietis, kas 1540. gadā nokļuva mūsdienu pilsētas teritorijā, bija spāņu konkistadors Ernando de Soto. Šeit viņš ieraudzīja Amerikas pamatiedzīvotāju ciematus. 1717. gadā nedaudz uz ziemeļiem pa upi no mūsdienu Montgomeri franči dibināja Tulūzas fortu (Fort Toulouse), bet pati pilsēta tika dibināta 1819. gada 3. decembrī, apvienojoties divām apmetnēm. Pilsēta tika nosaukta ģenerāļa Ričarda Montgomerija vārdā, kas tika nogalināts Amerikas revolūcijas laikā. 1846. gadā Montgomeri kļuva par štata pārvaldes centru. 1861. gada 4. februārī, neilgi pirms Amerikas pilsoņu kara, Montgomeri nodibinājās Konfederācija un pilsēta kļuva par pirmo tās galvaspilsētu. Tā paša gada 9. februārī pilsētā tika ievēlēts, bet 18. februārī — inaugurēts Konfederācijas prezidents — Džefersons Deiviss. Tā paša gada 30. maijā Konfederācijas galvaspilsēta tika pārcelta uz Ričmondu, Virdžīnijas štatā. 1865. gadā Montgomeri iekaroja Savienības karaspēks.
Divdesmitā gadsimta vidū Montgomeri kļuva par afroamerikāņu cilvēktiesību kustības centru. Šeit norisinājās tāds būtisks kustības aizsākums kā Montgomeri autobusu boikots (1955. gadā).
Pēc atgūšanās no kara Montgomeri attīstījās par nozīmīgu kokvilnas, mājlopu, dzeltenkoksnes un cietkoksnes tirdzniecības centru. Lielu daļu no pilsētas ienākumiem veidoja arī pakalpojumi, īpaši valdības un veselības aprūpes pakalpojumi. Nozīmīga loma bija arī piensaimniecībai. No rūpniecības nozarēm attīstījās mājputnu un liellopu gaļas apstrāde, ūdens sildītāju ražošana, kokapstrāde, plastmasas ražošana, tekstilrūpniecība un gaisa kuģu detaļu ražošana. Pilsētas pievārtē ir divas ASV gaisa spēku bāzes, bet 2005. gadā tika atklāta Hyundai autorūpnīca.
Montgomeri ir vieglatlēta Alonso Bābersa (Alonzo Babers, 1961), džezmena Neta Kinga Kola (Nat King Cole, 1919—1965) un rakstnieces Zeldas Ficdžeraldas (Zelda Fitzgerald, 1900—1948) dzimtā pilsēta.
The Pleasure Principle
The Pleasure Principle ir elektroniskās mūzikas pioniera Gerija Ņūmena trešais studijas albums, izdots 1979. gadā. To faktiski var uzskatīt par Ņūmena debijas albumu, jo iepriekšējie divi albumi tikai ierakstīti viņam esot Tubeway Army sastāvā.
Siringomiēlija
Siringomiēlija (no grieķu syrinx, syringos - caurule, kanāls un myelos - muguras smadzenes) ir patoloģisks stāvoklis, ko raksturo likvoru saturošu dobumu ("sirinksu") veidošanās muguras smadzenēs. Šiem veidojumam ir tendence saspiest apkārtējos nervu audus, radot šķērsli normālai nervu impulsu pārraidei pa muguras smadzenēm un izraisot lielāku vai mazāku neiroloģisko deficītu. Bērniem un pusaudžiem siringomiēlijas raksturīga pazīme ir skolioze, it īpaši straujas attīstības skolioze bērniem līdz desmit gadu vecumam ar izliekumu vairāk par divdesmit grādiem. .
Izšķir primāro siringomiēliju, kuras etioloģija nav skaidra, un sekundāro, kas attīstās kā citas slimības komplikācija. Atšķirībā no pieaugušajiem, kuriem tā ir saistīta lielākoties ar Arnolda—Kiari malformāciju, bērniem tā var būt saistīta ar vairākām patoloģijām, tādām kā ahondroplāzija, mukopolisaharidoze, Dauna sindroms, Marfāna sindroms, nepilnīgā osteoģenēze, mugurkaulāja šķeltne (spina bifida), kā arī infekcijas vai traumas izraisīts arahnoidīts.
Epidemioloģija
Siringomiēlija pieder pie retajām slimībām. Tās izplatība tiek vērtēta kā 8 gadījumi uz 100 000 iedzīvotāju. Ir pazīstama slimības ģimenes forma, tā sastāda aptuveni 2% no kopējās statistikas un tiek pārmantota autosomāli recesīvā ceļā.
Vēsture
1882. gadā Oto Kālers un Frīdrihs Šulce publicēja slimības klīniskās ainas aprakstu.
Basteja
Bastija, arī basteja (no ) ir fortifikācijas būve. Bastejas izveidojās 15. gs. Itālijā, attīstoties artilērijai. Nocietinājumu evolūcijā basteja bija kā pārejas posms no aizsargtorņa uz bastionu. Basteja, salīdzinājumā ar aizsargtorni, bija zemāka un platāka. Tai bija vairāki stāvi, kuros izvietojās artilērija, turklāt, lielgabalus varēja izvietot arī uz bastejas jumta. Parasti basteja atradās pārējo nocietinājumu priekšpusē, aizsargājot tos ar flankējošu uguni. Pēc formas bastejas bija pusapaļas, apaļas vai daudzstūrainas. Apaļas formas basteja ir rondelis.
Rudzātu pagasts
Rudzātu pagasts ir viena no Līvānu novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos. Robežojas ar sava novada Sutru, Rožupes un Turku pagastiem, kā arī Jēkabpils novada Atašienes pagastu, un Preiļu novada Sīļukalna un Saunas pagastiem.
Basteja
Basteju izmantošanu pirmoreiz aprakstījis Albrehts Dīrers, kurš tās aprakstījis grāmatā par militārajiem nocietinājumiem. Tā tika publicēta 1527. gadā.
Rudzātu pagasts
Daba
Atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā. Augstākā vieta pagastā — 106,4 m vjl (dienvidos no Pelēčores).
Hidrogrāfija
Upes:
Ezeri:
Purvi: Pagastā daudz lielu purvu. No ziemeļiem pagastā iestiepjas Lielais Pelečāres purvs. Dienvidu daļā — Medņu purvs
Vēsture
Pēc 1920. gada agrārās reformas Rēzeknes apriņķa Rudzātu muiža (pl) tika sadalīta 255 vienībās (85 piegriezumi) 2240 ha kopplatībā, bet Eleonorviles muižiņa 4 vienībās 17 ha kopplatībā. 1920. gadā izveidoja Rudzātu pagastu, atdalot daļu Stirnienas pagasta teritorijas. 1924. gadā to nodeva Daugavpils apriņķa pakļautībā. 1925. gadā pagastu paplašināja, tam pievienojot daļu no Preiļu, Vārkavas un Līvānu pagastiem. Tai pašā gadā tā nosaukumu izmainīja uz Rudzētu pagasts. 1935. gadā pagasta platība bija 141 km² un tajā dzīvoja 3355 iedzīvotāji.
Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā pagastā izveidoja Aizupes, Mālkalna, Rudzētu un Vidus ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rudzētu ciems ietilpa Līvānu (1949—1959) un Preiļu (1959—2009) rajonos. 1954. gadā Rudzētu ciemam pievienoja likvidētos Mālkalna un Vidus ciemus, 1962. gadā — Stirnienes ciema kolhoza «Pa Ļeņina ceļu» teritorija. 1965. gadā kolhoza «1. maijs» teritoriju pievienoja Upenieku ciemam. 1975. gadā Rudzētu ciemam pievienoja daļu Turku ciema kolhoza «Nereta» teritorijas.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. Kopš 1991. gada Rudzētu pagastu atkal sāk dēvēt par Rudzātu pagastu. 2009. gadā Rudzātu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Līvānu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Rudzāti (Rudzātys) (pagasta centrs), Lūzenieki (Lyuzinīki), Būmaņi (Byumani), Steķi (Steča).
Gudenieku lidlauks
Gudenieku lidlauks ir nesertificēts lidlauks Kuldīgas novada Gudenieku pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā starp autoceļiem V1264 un V1289 3,8 km uz ziemeļaustrumiem no Gudenieku ciema centra. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Izbūvēts padomju laikā un izmantots kā lauksaimniecības lidlauks. Lidlauka teritorija kādu laiku izmantota uzņēmuma First Forest International kokapstrādes ražotnei, 2010. gadā lidlauks renovēts un izmantojams lidojumiem.
Pārziepošana
Pārziepošana ir process, kurā hidrolizē esterus ar sārmu. Šis process ir pamatā ziepju ražošanai (kur sašķeļ taukskābju triglicerīdus (taukus) ar nātrija vai kālija sārmu, lai iegūtu attiecīgo taukskābju sāļus), no tā arī ir cēlies nosaukums. Pārziepošanas procesā veidojas attiecīgās skābes sāls un brīvs spirts. Pārziepošanas produkti parasti ūdenī šķīst labāk nekā sākotnējie esteri.
Pārziepošanai pretēja reakcija ir esterificēšana.
Nāve
Nāve ir pilnīga dzīvības procesu izbeigšanās organisma šūnās un audos. Nāvi raksturo tas, ka tā ir neatgriezenisks stāvoklis — miris organisms nevar atdzīvoties. Nāve var iestāties momentāni (ļoti smagu traumu gadījumos), bet parasti tā iestājas caur termināliem stāvokļiem (robežstāvokļiem). Terminālie stāvokļi ir šādi: preagonālā stadija, agonija un klīniskā nāve. No šiem robežstāvokļiem cilvēku iespējams reanimēt (atgriezt dzīvē). Pēdējā — neatgriezeniskā — miršanas stadija ir bioloģiskā nāve.
Kross
Kross var būt:
Nāve
Nāve var būt dabiska (fizioloģiskas novecošanās dēļ) un priekšlaicīga (traumas vai slimības dēļ).
Tiek uzskatīts, ka klīniskās nāves beigas un bioloģiskās nāves sākums ir smadzeņu garozas neatgriezeniska bojāeja (garoza iet bojā bez skābekļa padeves apmēram 5 minūšu laikā, bet tas atkarīgs arī no ķermeņa temperatūras un medikamentiem). Drošas bioloģiskās nāves pazīmes ir līķa atdzišana, līķa plankumu parādīšanās, līķa sastingums.
Bioloģiski nāve var skart visu organismu vai organisma daļas. Piemēram, daudzšūnu organismos šūnas nepārtraukti nomainās, vecajām atmirstot, savukārt pēc visa organisma nāves iestāšanās daži orgāni vēl kādu laiku var dzīvot, padarot iespējamu orgānu transplantāciju.
Nāves nozīme dažādās kultūrās
Dažādu pasaules tautu kultūrās nāve ieņem atšķirīgu nozīmi, kas visbiežāk ir saistīta ar cilvēku reliģisko piederību. Tas, kādu nozīmi šī cilvēka dzīves daļa ieņem kādā kultūrā, tiešā veidā ietekmē arī ikviena cilvēka attieksmi pret nāvi. Piemēram, Latvijas kultūrā nāve vienmēr ir ieņēmusi ļoti svarīgu lomu. Par to liecina dažādas tautas tradīcijas, kas saistītas ar nāvi, apbedīšanu un pēcnāves dzīvi. Par vienu no zināmākajām tradīcijām ir kļuvuši kapu svētki, kas jūlijā un augustā tiek atzīmēti dažādās kapsētās visā Latvijā. Arī mirušo ofīcijs ir viena no tām tautas paražām, kas tiešā veidā ir saistītas ar cilvēka nāvi. Šāda veida tradīcijas ir saistītas ar cilvēku pārliecību par pēcnāves dzīvi, ar to, kas tieši notiek pēc tam, kad cilvēka fiziskais ķermenis ir piedzīvojis nāvi.
Dažādas tautas tradīcījas tiešā veidā ietekmē arī to, kā notiek mūžībā aizgājušās personas apbedīšana. Tuvinieku atvadīšanās no mirušās personas atspoguļo cieņas izrādīšanu pret mirušo personu, un tieši tāpēc dažādās tautās šim notikumam tiek pievērsta pastiprināta uzmanība.
Apbedīšana
Apbedīšana ir ceremonija, kas notiek pēc tam, kad konstatēta attiecīgā cilvēka nāves iestāšanās. Apbedīšanas ceremonijas laikā notiek atvadīšanās no mirušā cilvēka. Mūsdienās attīstītās valstīs, to skaitā arī Latvijā, ir ierasta cilvēka ķermeņa apbedīšana zārkā. Apbedīšanas ceremonija sevi ietver šādu darbību veikšanu: kapa vietas sagatavošana, mirušā cilvēka izvadīšana, zārka nolaišana sagatavotajā kapā, kapa aizbēršana un kopiņas izveidošana, kapa kopiņas noklāšana ar skujkoka zariem. Šīs ceremonijas organizēšana ir sarežģīta un tāpēc šis darbs visbiežāk tiek uzticēts apbedīšanas birojam, kas specializējas pienācīgu apbedīšanas ceremoniju organizēšanā.
Kremēšana
Kremēšana ir viena no alternatīvām ierastajai apbedīšanas ceremonijai un mūsdienās tā kļūst arvien populārāka. Kremēšanā mirušā cilvēka ķermenis atrodas zārkā un tiek ievietots speciālā krāsnī. Pēc ceremonijas tiek savākti pelni, ko ievieto īpašā urnā, un tie tiek nodoti tuviniekiem.
Marta Skulme
Marta Skulme ( — ) bija pirmā profesionāli izglītotā latviešu sieviete — tēlniece. Bijusi viena no tolaik nelielās latviešu tēlnieku saimes nacionālās skolas veidotāju loka, kas iepazinusi un izvērtējusi Rietumeiropas mākslas sasniegumus un avangarda ievirzes. Galvenā darbības joma bijusi stājtēlniecība-portrets, figurālas kompozīcijas un monumentālā tēlniecība. Bijusi Rīgas mākslinieku grupas locekle. Viena no Skulmju dinastijas māksliniecēm.
Biogrāfija
Marta Skulme (dzimusi Liepiņa) dzimusi 1890. gadā Mālpils pagastā lauksaimnieka ģimenē.