cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majoru vidusskola
Vēsture
Pēc Jūrmalas pievienošanas Rīgai 1946. gadā to pārdēvēja par '''Rīgas 73. septiņgadīgo skolu''', 1959. gadā par Jūrmalas septiņgadīgo skolu, vēlāk par Jūrmalas astoņgadīgo skolu. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas to nosauca par Majoru pamatskolu un veica ēku rekonstrukciju divās kārtās (1991—2004). 2011. gadā pamatskolu pārveidoja par Majoru vidusskolu. 2019. gadā Majoru vidusskola pārņēma likvidētās Jūrmalas vakara vidusskolas izglītības programmu īstenošanu.
2020. gada 13. martā COVID-19 pandēmijas dēļ skolā tika pārtrauktas mācības klātienē, un skolēni tās turpināja attālināti. 2021. gadā skolēni atgriezās pie mācībām klātienē.
Skolas ēka
Skolai ir pieci stāvi, neieskaitot pagrabstāvu. Ceturtajā stāvā atrodas skolas muzejs ar informāciju par skolas vēsturi un labākajiem skolēniem, piektajā stāvā atrodas skolas bibliotēka.
Stefens Iversens
Stefens Iversens (no, dzimis ) ir Norvēģijas futbolists un futbola treneris, spēlē uzbrucēja pozīcijā, bijis Norvēģijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Iversens ir Norvēģijas 4. divīzijas kluba Trygg/Lade spēlējošais treneris.
Iversens savu karjeru sāka 18 gadu vecumā Rosenborg komandā, kur viņš divas reizes kļuva par Norvēģijas čempionu. 1996. gadā viņš pārcēlās uz Anglijas Premjerlīgas komandu Tottenham Hotspur. Septiņu gadu laikā, viņš guva kopumā 64 vārtus un uzvarēja Anglijas Līgas kausa izcīņā. Vēlāk nedaudz uzspēlējis Wolverhampton Wanderers, bet tad atgriezes Norvēģijā, lai spēlētu Vålerenga vienībā. 2006. gadā atgriezies Rosenborg, kur viņš izcīnīja vēl trīs Eliteserien titulus. Pavadījis 13 mēnešus Anglijas klubā Crystal Palace, bet 2012. gadā jau trešo reizi pievienojās Rosenborg.
Norvēģijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2000. gada Eiropas čempionātā, kur viņš guva komandas vienīgos vārtus visā turnīrā, 1–0 uzvarā pār Spāniju.
Sasniegumi
Rosenborg
Tottenham Hotspur
Vålerenga
Individuālie sasniegumi
2016. gads sportā
Šajā lapā apkopoti 2016. gada sporta notikumi.
Team Qhubeka NextHash
Team Qhubeka NextHash (UCI komandas kods: TQA) ir profesionāla Dienvidāfrikas šosejas riteņbraukšanas komanda.
Vēsture
Komanda dibināta 2007. gadā un 2008. gadā kļuva par UCI kontinentālo komandu. Šajā statusā tā palika līdz pat 2012. gada sezonas beigām, kad tā pieteicās UCI profesionālajai kontinentālajai licencei nākamajai sezonai. 2012. gada novembrī pieteikums tika apstiprināts  un komanda kļuva par pirmo Āfrikas komandu ar šādu statusu.
Vaive (ciems)
Vaive (agrāk arī Kaķukrogs) ir apdzīvota vieta Cēsu novadā, Vaives pagastā. Izvietojies pagasta vidienē pie autoceļa A2 Kaķupītes krastos 4 km no pagasta centra Rīdzenes, 8 km no novada centra Cēsīm un 85 km no Rīgas.
Team Qhubeka NextHash
Vēsture
2015. gada jūlijā MTN paziņoja, ka pārtrauks sponsorēt komandu. Pēc diviem mēnešiem par komandas galveno sponsoru kļuva informācijas tehnoloģiju uzņēmums Dimension Data.
Vaive (ciems)
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie 1869. gadā uzceltā Veismaņu pagastnama un Kaķukroga. Ziemeļos no ciema Vaives upes krastā atrodas viesu māja Kalauzu dzirnavas.
Team Qhubeka NextHash
Vēsture
Pirms 2020. gada sezonas līdz ar sponsora nosaukuma maiņu arī komanda mainīja nosaukumu uz Team NTT (Team Nippon Telegraph and Telephone). 2020. gada 8. janvārī komanda paziņoja, ka daļu komandas iegādājies un par tās menedžeri kļūs 1996. gada Tour de France uzvarētājs Bjarne Rīss. Rīss iepriekš ilgstoši vadīja  komandu. Septembra beigās komandas sponsors NTT paziņoja, ka pārtrauks saistības līdz ar sezonas beigām un komandai jāmeklē jaunu ģenerālsponsoru. Novembrī komanda paziņoja, ka līdz ar gada beigām pārtrauks sadarbību ar Bjarni Rīsu. Novembra beigās tika paziņots, ka komandai atrasts jauns sponsors un nākamajā sezonā to sauks Team Qhubeka ASSOS. Pirms 2021. gada Tour de France komanda paziņoja par jauna sponsora — NextHash Group — piesaisti ar piecu gadu līgumu par sponsora vārdu nosaukumā, kļūstot par Team Qhubeka NextHash, tomēr jau pēc diviem mēnešiem parādījās ziņas par finansiālām problēmām un neizmaksātām algām.
2021. gada sezonas beigās komanda paziņoja, ka sponsoru trūkuma dēļ nākamajā sezonā vairs nestartēs UCI Pasaules tūres sacensībās, komandu saglabājot kontinentālās komandas statusā.
Acs refrakcija
Acs refrakcija ir acs gaismas laušanas spēja. Attiecībā uz aci izšķir divus refrakcijas veidus — fizisko un klīnisko. Fiziskā refrakcija ir acs optiskās sistēmas laušanas spēja, kuru izsaka nosacītās vienībās — dioptrijās. Klīniskā refrakcija ir acs optiskās sistēmas galvenā fokusa novietojums attiecībā pret tīkleni.
Šiliņš
Šiliņš bija viduslaiku monētas, no 1550. gada Anglijas, vēlāk Apvienotās Karalistes (1707-1971) un tās koloniju naudas vienības nosaukums. 1643. gadā arī hercogs Jēkabs lika uzsākt sudraba Kurzemes šiliņu (Curlandiae solidus) kalšanu, kas kalpoja kā Kurzemes hercogistes galvenā naudas vienība.
Pjasina (polārstacija)
Polārā stacija «Pjasina» (ru), ir slēgta PSRS vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Pjasinas upes lejtecē Taimiras pussalas ziemeļrietumu daļā, 80 km no upes ietekas Karas jūrā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.
Šiliņš
Mūsdienās par šiliņiem dēvēta arī Austrijas nauda (1924-1938, 1945-2002), no 1966. gada Kenijas, Somālijas, Tanzānijas un Ugandas nauda.
Etimoloģija
Vārda "šiliņš" izcelsme nav viennozīmīga. Nosaukums cēlies no Kārļa Lielā laika solidiem, kas bija 20 daļa no sudraba mārciņas. Šī sudraba svara vienība tautā dēvēta par šiliņu. Uzskata, ka vārda saknei ir sakars ar senajās indoeiropiešu valodās sastopamo sakni *(s)kel- „skaldīt, nogriezt“.
Pjasina (polārstacija)
Vēsture
Stacija atvērta 1976. gada jūlijā kā hidroloģiskā stacija Slucka ragā upes labajā krastā. 1979. gada jūlijā pārcelta 9 km pa straumi augšup uz upes kreiso krastu. 1984. gada jūlijā stacijā noorganizēti meteoroloģiskie novērojumi. 1991. gada augustā stacija iekonservēta.
Šiliņš
Latvijā kaltie šiliņi
Arhibīskapa Johana VI Ambundi valdīšanas laikā pēc 1422. gada monetārās reformas visās Livonijas Konfederācijas naudas kaltuvēs tika ieviests vienots standarts un ieviesta vienota Livonijas monetārā sistēma. 1 ārtavs (ārtigs) tika pielīdzināts 12 Lībekas vecajiem šiliņiem un kopš 1426. gada 18. janvāra Livonijas landtāga lēmuma tika dēvēts par šiliņu (schilling), bet mazākās monētas tika sauktas par šerfiem (scherf). Vienā šiliņā bija 8 šerfi. No 1515. gadā Rīgā sāka kalt lielākas sudraba monētas - vērdiņus (ferding), markas un dālderus (thaler). Starp naudas vienībām bija šādas attiecības: 1 dālderis = 4,5 markas = 18 vērdiņi, savukārt 1 vērdiņš = 9 šiliņi = 27 feniņi.
Pirmais Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards Ketlers nodibināja naudas kaltuvi Jelgavā, kur no 1575. gada tika kalti pirmie hercogistes šiliņi (0,95-1,05 g) un dālderi. 1643. gadā hercogs Jēkabs Jelgavā lika uzsākt 0,45-0,52 gramu, 1646. gadā — 0,70-0,80 gramu sudraba Kurzemes šiliņu (Curlandiae solidus) kalšanu, kas kalpoja kā hercogistes galvenā naudas vienība.
1687. gadā hercoga Frīdriha Kazimira valdīšanas laikā ieviesa jaunu monetāro sistēmu, kurā bez 1,27-1,32 gramu šiliņiem (1696. gadā) un 3,51 gramu zelta dukātiem 1687., 1689., 1695. un 1696. gadā kala arī 1,02 gramu sudraba trīspolherus (Dreipolcher), 1689. un 1694. gadā kala 3,03 gramu sudraba sešgrašus (6 Grossus) un sudraba ortus (Ort). 1762. gadā, kad saasinājās cīņa par hercogistes troni, hercogs Kārlis Kristians Jozefs lika kalt 1,17-1,32 gramu vara šiliņus, 1,05-1,20 gramu sudraba grašus un 2,68 gramu sudraba sešgrašus. Pēc varas atgūšanas hercogs Ernests Johans 1763. gadā lika kalt 1,25-1,28 gramu vara šiliņus, 3,57 gramu vara grašus.
Meļņica (Pildas pagasts)
Meļņica ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 286 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rancānu ezers.
Ruskulišķi
Ruskulišķi, arī Ruskuliškas, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā 38 km no novada centra Preiļiem, 10 km no pagasta centra Aglonas un 242 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa V762.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Talgats Žailauovs
Talgats Žailauovs (dzimis ) ir bijušais kazahu hokejists, centra uzbrucējs, Kazahstānas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 393 spēles Kontinentālās hokeja līgas kluba Astanas "Baris" sastāvā. Izlases sastāvā spēlējis deviņos pasaules čempionātos.
Spēlētāja karjera
Karjeru Žailauovs sāka 2002.—03. gada sezonā Krievijas Augstākās līgas kluba Ustjkamenogorskas "Kazzinc-Torpedo" rindās. Kluba sastāvā spēlēja līdz pat 2007.—08. gada sezonai, kurā pievienojās Astanas "Baris" rindām. 2008.—09. gada sezonā "Baris" sastāvā uzsāka spēlēt KHL. 2012.—13. un 2013.—14. gada sezonās jau bija viens no rezultatīvākajiem komandas spēlētājiem. Karjeras pēdējās sezonas aizvadīja Kazahstānas hokeja līgā, līdz 2020. gada nogalē paziņoja par karjeras beigšanu.
Kazahstānas hokeja izlases rindās spēlējis deviņos Pasaules čempionātos.
Sudānas ģerbonis
Sudānas Republikas ģerbonis ir viens no mūsdienu Sudānas valsts simboliem. Ieviests 1985. gadā. Ģerbonī attēlots sekretārputns, kas nes Mahamada Ahmada, pašpasludinātā mahdi, valdīšanas laika vairogu, kurš valdīja neilgu laiku Sudānā 19. gadsimtā.
Divi ruļļi, kas izvietoti ģerbonī sevī ietver frāzes: augšējā rullī ir valsts moto An-nasr lanā النصر لنا ("Uzvara ir mūsu"), un apakšējā ir rakstīts valsts nosaukums جمهورية السودان Jumhūriyat as-Sūdān ("Sudānas republika").
Ģerbonis ir arī Sudānas Republikas prezidenta zīmogs zelta krāsā, kas ir attēlots uz prezidenta karoga un transportlīdzekļiem, kuri pārvadā prezidentu.
Sekretārputns ģerbonim tika izvēlēts, jo tas vislabāk raksturo valsti. Pirms tam tika izskatīti arī Saladīna ērgļa un Kuraišīta vanaga atveidojumiem, kas sastopami vairākos arābu valstu ģerboņos un tiek asociēti ar arābu nacionālismu.
Edgars Tavars
Edgars Tavars (dzimis ) ir latviešu politiķis. Šobrīd ir 14. Saeimas deputāts, pārstāv Latvijas Zaļo partiju un partiju apvienību "Apvienotais saraksts". Bijis arī 13. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
2002. gadā E. Tavars pabeidzis Rīgas Celtniecības koledžu. Augstāko izglītību ieguvis RPIVA (bakalaurs ekonomikā, "uzņēmumu un iestāžu vadība") un Banku augstskolā (2012. gadā iegūts maģistra grāds "inovācijas ekonomikā").
Politiskā darbība
2011. gadā E. Tavars kļuva par Latvijas Zaļās partijas priekšsēdētāju. Par partijas vadītāju pārliecinoši pārvēlēts arī 2013., 2015., 2017., 2019. un 2021. gadā. Viņa vadīšanas laikā Zaļā partija piedzīvojusi būtisku biedru skaitu pieaugumu un nostiprinājusi savu lomu valsts reģionos. Kopš 2019. gada jūlija vada Zaļo un Zemnieku savienību. 2014. gadā nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības, taču kļuva par Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas parlamentāro sekretāru. 2016. gadā mainoties valdībai, mainīja darba vietu, kļūstot par Satiksmes ministrijas parlamentāro sekretāru. 2018. gadā E. Tavars kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, netika ievēlēts, ieņemot ceturto vietu sarakstā (ievēlētas tika divas tā laika ministres). Tāpat pietiekošu vēlētāju atbalstu nesaņēma 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās un 2020. gada Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās. E. Tavars nekad nav mainījis vēlēšanu apgabalu, kandidējis tikai no Rīgas vēlēšanu apgabala, kur Zaļo un Zemnieku savienībai tradicionāli ir vismazākais atbalsts. Startu vēlēšanās E. Tavars uzskata par savu kā politiķa pienākumu, neraugoties uz iespējām sarakstam pārvarēt 5% vai paša izredzēm tikt ievēlētam.
2021. gada sākumā, pēc tam, kad deputāte Dana Reizniece-Ozola nolika Saeimas deputāta mandātu, E. Tavars kļuva par 13. Saeimas deputātu.
2022. gada 10. maijā Zaļā partija paziņoja par lēmumu izstāties no ZZS, lai kopā ar Latvijas Reģionu apvienību, Liepājas partiju un Ulda Pīlēna veidoto biedrību startētu 14. Saeimas vēlēšanās. Saistībā ar jaunās apvienības veidošanu 2022. gada jūnijā E. Tavars kopā ar Raimondu Bergmani un Māri Kučinski atstāja ZZS Saeimas frakciju, kļūstot par pie frakcijām nepiederošu deputātu. Rudenī ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Apvienotais saraksts". Kļuvis par "Apvienotā saraksta" frakcijas vadītāju.
Umajādu kalifāts
Umajādu kalifāts bija otrais no četriem lielajiem arābu kalifātiem Tuvajos Austrumos, kas izveidojās pēc pravieša Muhameda nāves. Umajādu kalifāts pastāvēja no 661. gada līdz 750. gadam, kad tika izveidots Abāsīdu kalifāts un Kordovas emirāts. Kalifāta pastāvēšanas laikā valdīja četrpadsmit Umajādu dinastijas kalifi: Muāvija I (661-680), Jazīds I (680-683), Muāvija II (683–684), Marvāns I (684–685), Abdelmaliks (685–705), Al Valids I (705–715), Suleimans ibn Abdelmaliks (715–716), Umars II (717-720), Jazīds II (720–724), Hišams ibn Abdelmaliks (724–743), Al-Valids II (743–744), Jazīds III (744), Ibrahims ibn Al-Valids (744) un Marvāns II (744–750). Lai gan Umajādu dinastijas dzimtā pilsēta ir Meka, kalifāta galvaspilsēta bija Damaska.
Lūpukrāsas indekss
Lūpukrāsas indekss (en) ir Leonarda Laudera, kosmētikas kompānijas "Estée Lauder Companies" valdes priekšsēdētāja, ieviests ekonomikas rādītājs, ar kuru viņš aprakstīja kosmētikas izstrādājumu pārdošanas apjomu palielināšanos 2000. gadu sākuma recesijas laikā. Lauders apgalvoja, ka pieprasījums pēc kosmētikas apgriezti korelējas ar ekonomisko labklājību.
Šāda indeksa atbilstība ekonomiskā stāvokļa noteikšanai īstenībā ir apšaubāma pēc 2000. gadu beigu recesijas laikā novērojamo kosmētikas pārdošanas apjomu samazināšanās un tai sekojošās pārdošanas apjomu palielināšanās tieši ekonomikas izaugsmes laikā.
Lūpukrāsas indeksa koncepcijas piekritēji angļu valodā laika gaitā ir piešķīruši tam arī citus nosaukumus, kā "nagu lakas indekss", 2010. gados daudzās valstīs pieaugot pieprasījumam pēc manikīra pakalpojumiem, un "uzacu tušas indekss" kovida laikā, pastāvot nepieciešamībai valkāt sejas maskas.
Amadu Aidara
Amadu Aidara (fr, dzimis ) ir Mali futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Mali futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Aidara pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu RB Leipzig.
Iepriekš spēlējis Austrijas komandā Red Bull Salzburg, kur divas reizes kļuvis par Austrijas Bundeslīgas uzvarētāju.
Mali futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā. Piedalījies 2019. un 2021. gada Āfrikas Nāciju kausā.
Sasniegumi
Red Bull Salzburg
RB Leipzig
Jans Smēts
Jans Smēts (nl; dzimis Leidenē) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (2004).
Biogrāfija
Kopš desmit gadu vecuma pārstāvējis Nīderlandi Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros labāko panākumu guvis 2005. gadā Stambulā, kad Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā ieņēmis 5. vietu. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Nīderlandes junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā (1998, 1999), bet 2000. gadā uzvarējis arī U16 vecuma grupā. 2002. gadā dalījis 2. vietu Nīderlandes junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā dalījis arī pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Hengelo. 2003. gadā dalījis 1. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Lipštatē (Vācija). 2005. gadā Veikanzes šaha festivāla B turnīrā dalījis 2. vietu ar Šehrijaru Memmedjarovu (uzvarējis Sergejs Karjakins). 2007. gadā Hogevēnas (Nīderlande) starptautiskajā šaha turnīrā Essent Open kopā ar Jevgeņiju Postniju dalījis otro vietu (uzvarējis Eltadžs Seferli). 2008. gadā Hilversumā uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātā un ieņēmis 3. vietu aiz Maikla Adamsa un Lūka van Veli Hauarda Stauntona memoriālā Londonā. 2010. gadā Eindhovenā atkārtoti uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātā.
Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā Smētam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2004. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Āboltiņi
Āboltiņi ir ciems Limbažu novada Viļķenes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V138.
Skrienot ar šķērēm
"Skrienot ar šķērēm" (en) ir 2006. gada drāma, kas balstīta uz Augustēna Burouza tāda paša nosaukuma memuāriem. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Raiens Mērfijs. Galvenās lomas filmā atveido Anete Beninga, Braians Kokss, Džozefs Fainss, Evana Reičela Vuda, Aleks Boldvins un Gvineta Paltrova. Filmas pirmizrāde notika.
Kublinskis
Kublinskis (pl; sieviešu dzimtē Kublinska (Kublińska)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mendriki
Mendriki ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 209 km attālumā no Rīgas.
2023. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija
'''2023. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija''' bija hokeja sacensības, kas norisinājās Madridē un Stambulā. A grupas uzvarētāji iekļuva 1. divīzijas B grupā, bet B grupas uzvarētāji kvalificējās uz A grupu.
A grupa
Visi laiki ir attēloti pēc vietējā laika (UTC+2)
B grupa
Visi laiki ir attēloti pēc vietējā laika (UTC+3)
Slovēnijas vēsture
Slovēnijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Slovēnijas teritorijā.
Aizvēsture
Vissenākās arheoloģiskajos izrakumos atrastās liecības par mūsdienu Slovēnijas teritorijas apdzīvošanu ir netālu no Orehekas atrastie divi akmens darbarīki. Arheologi uzskata, ka tie varētu būt 250 000 gadu veci. Pēdējā ledus laikmetā teritoriju sāka apdzīvot neandertālieši. Vērtīgākais tā laika atradums ir Šebrelje ciemā, netālu no Čerkno, atrastā flauta, kas tiek uzskatīta par vecāko zināmo mūzikas instrumentu pasaulē. Arheologi to nosauca par „Divje Babe flautu”, jo tā tika atrasta Divje Babe alā. Ļubļanas purvos atrasts sens koka ritenis, kam ir vairāk par 5000 gadiem un ko uzskata par vecāko šādu atradumu Eiropā.
Pārejas laikā no Bronzas laikmeta uz Dzelzs laikmetu uzplaukumu piedzīvoja urnukapu kultūra. Slovēnijas teritorijā, galvenokārt Mostā na Soči, Novo Mesto, Šentvidā pri Stični, kā arī Vačē, ir atrastas daudzas arheoloģiskas liecības no Halštates laikmeta. Novo Mesto arheologi ir nodēvējuši par „Situlu pilsētu”, jo tās tuvumā ir atrastas vairākas situlas.
Iekļaušana Romas impērijas sastāvā
Dzelzs laikmetā mūsdienu Slovēnijas teritoriju apdzīvoja illīriešu un ķeltu ciltis, līdz kamēr 1. gadsimtā p. m. ē. cilšu apdzīvoto teritoriju iekaroja romieši, kuri tajā izveidoja Norikas un Panonijas provinces. Mūsdienu Rietumslovēnija tika pievienota Venēcijas-Istrijas reģionam. Romieši izveidoja vairākas apdzīvotas vietas, piemēram, Emona (tagadējā Ļubļana), Poetovio (tagadējā Ptuja), Celeia (tagadējā Celje) un citas. Slovēnijas teritorijā tika būvēti militārie un tirdzniecības ceļi, tie veda no Apenīnu pussalas līdz Panonijai.
Lielās tautu staigāšanas laikā reģionu, sava ģeogrāfiskā stāvokļa dēļ, iekaroja daudzu barbaru cilšu armijas, kuras, turpinādamas iekarojumus Apenīnu pussalas virzienā, uz dzīvi tajā neapmetās. 4. gadsimta beigās Romas karaspēks pameta Norikas un Panonijas provinces, aiz sevis atstādami izpostītas daudzas apdzīvotas vietas. Vietējie iedzīvotāji, pēc karaspēka aiziešanas, pārcēlās uz dzīvi kalnainākos apvidos un uzcēla jaunus, labāk nocietinātus ciematus. 5. gadsimtā teritoriju iekaroja austrumgoti un tā tika iekļauta Austrumgotu karalistes sastāvā.
Agrīnie viduslaiki
6. gadsimtā Āzijas klejotājcilšu – avāru spiediena rezultātā mūsdienu Slovēnijas teritoriju pameta pēdējā no ģermāņu ciltīm – lombardi un šeit  pamazām sāka nostiprināties slāvu ciltis. 623. gadā franku tirgotāja Samo vadībā slāvu ciltis uzvarēja avārus un pievienojās Samo izveidotajai cilšu konfederācijai, kas pastāvēja līdz Samo nāvei 658. gadā. Slāvi, kuri apdzīvoja mūsdienu Karintiju, izveidoja neatkarīgu Karantānijas karalisti, kas kļuva par vienu no pirmajiem slāvu valstiskajiem veidojumiem.
745. gadā Karantānija, apmaiņā pret militāru palīdzību, atzina franku protektorātu, saglabājot formālu neatkarību līdz pat 1180. gadam, kad tā sabruka. Franku klātbūtne veicināja slovēņu pāriešanu kristietībā. Ap 1000. gadu tika uzrakstīts „Brižinski spomeniki” — pirmais rakstiskais dokuments slovēņu valodā.
Austrijas pakļautībā
14. gadsimtā Slovēnijas teritorija nokļuva Austrijas Hābsburgu varā un palika to valdījumos līdz pat 20. gadsimta sākumam. Pēdējos 1000 gadus Slovēnijas vēsture ir saistāma ar Austrijas vēsturi. Austroungārijas impērijas laikā Slovēnija bija Austrijas daļa.
Dienvidslāvijas sastāvā
Pirmā pasaules kara rezultātā Austroungārijas monarhija sabruka. 1918. gada 6. oktobrī Zagrebā tika izveidota Slovēņu, horvātu un serbu Nacionālā Padome, kas 29. oktobrī pasludināja Slovēņu, horvātu un serbu valsti. 1. decembrī tā apvienojās ar Serbiju, izveidojot Serbu, horvātu un slovēņu karalisti. No 1929. gadā valsts saucās Dienvidslāvijas Karaliste. Šo valsti veidoja vairāk nekā 20 etniskas grupas un to sauc par „pirmo Dienvidslāviju”, kura pastāvēja no 1918. līdz 1941. gadam. Šī valsts bija centralizēta un tajā dominēja serbi. 1929. gada 6. janvārī Dienvidslāvijā tika nodibināta militārmonarhiska diktatūra. Slovēņu apdzīvotās teritorijas rietumu daļa pēc Pirmā pasaules kara tika pievienota Itālijai. Pēc Vācijas spiediena 1941. gada 25. martā Dienvidslāvijas reģents princis Pauls parakstīja Berlīnes-Romas paktu, taču tas izraisīja serbu tautas protestus un 27. martā militārā apvērsumā princis Pauls tika gāzts. Atbildot uz to jau 6. aprīlī Vācijas karaspēks iebruka Dienvidslāvijā un ātri okupēja visu valsti. 1941. gada 17. aprīlī Dienvidslāvijas armija kapitulēja. Slovēņu apdzīvotā teritorija tika sadalīta starp Vāciju un Itāliju.
Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā tika nodibināta „otrā Dienvidslāvija”, Slovēnija kļuva par Dienvidslāvijas republiku. 1947. gadā Slovēnijai tika pievienota slovēņu apdzīvotās teritorijas rietumu daļa, kas pēc Pirmā pasaules kara bija pievienota Itālijai. 1981. gadā Dienvidslāvijā kopā bija 22,4 miljoni iedzīvotāju, no tiem slovēņi — 7,8%. Lai gan Slovēnija bija viena no mazākajām Dienvidslāvijas republikām, tā deva vislielāko atbalstu tās visas federācijas ekonomikai. Tās iekšzemes kopprodukts uz iedzīvotāju bija 212%, salīdzinot ar federācijas vidējo. Otra ekonomiski spēcīgākā republika bija Horvātija, kuras IKP sastādīja 123%. Salīdzinājumam — Serbija (bez provincēm) — 93%, Melnkalne — 78%, Bosnija un Hercegovina — 74%, bet Maķedonija — 66%. Arī eksporta un importa ziņā Slovēnija un Horvātija bija priekšā pārējām republikām.
Neatkarība
Pēc Tito nāves Dienvidslāvijas daļas pieprasīja vairāk autonomijas. 1990. gada 22. janvārī Dienvidslāvijas komunistu līgas XIV kongresā, nespēdami vienoties ar serbu komunistiem, slovēņu komunisti pameta kongresu, bet Dienvidslāvijas komunistu līga sadalījās nacionālās partijās. 1990. gada aprīlī Slovēnijā notika pirmās daudzpartiju vēlēšanas, kurās uzvarēja Slovēnijas Kristīgi Demokrātiskā partija, bet par prezidentu tika ievēlēts bijušais Slovēnijas Komunistu līgas CK sekretārs Milans Kučans. 1990. gada 23. decembrī Slovēnijā notika referendums, kurā 88% iedzīvotāju atbalstīja neatkarību. 1991. gada 25. jūnijā Slovēnija pasludināja neatkarību, taču Dienvidslāvijas armija iebruka Slovēnijā. Desmitdienu karā uzvarēja Slovēnija un nosargāja neatkarību. 2004. gada 1. maijā Slovēnija kļuva par Eiropas Savienības dalībvalsti un tajā pašā gadā pievienojās NATO.
Stigs Inge Bjernebjo
Stigs Inge Bjernebjo (no, dzimis ) ir Norvēģijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Norvēģijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Norvēģijā, līdz 1992. gadā viņš pievienojās Anglijas Premjerlīgas komandai Liverpool. Savu karjeru noslēdzis Blackburn Rovers.
Norvēģijas futbola izlases sastāvā piedalījies 1994. un 1998. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2000. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Rosenborg
Liverpool
Blackburn Rovers
Šaņduna
Šaņdunas province ir viena no Ķīnas 22 provincēm. Province atrodas Lielajā Ķīnas līdzenumā. Robežojas ar Hebei, Henaņu un Dzjansu provincēm. Austrumos to apskalo Dzeltenā jūra. Provinces administratīvais centrs ir Dzjinaņa, bet lielākā pilsēta ir Cjindao. 2010. gadā Šaņdunas provincē dzīvoja 95,8 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 99,3% ir haņi, 0,6% — hueji, bet 0,1% — citi.
Špremberga
Špremberga (de, dsb) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Šprē-Neises apriņķī uz 20 kilometrus uz dienvidiem no Kotbusas pie Šprēs upes. Uz dienvidiem no pilsētas rūpniecības zonā atrodas kompānijai "Vattenfall" piederoša liela termoelektrostacija Kraftwerk Schwarze Pumpe, kas izmanto oglekļa dioksīda uzglabāšanu zemes dzīlēs.
Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1301. gadā. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1990. gadam ietilpa VDR.
Sociolingvistika
Sociolingvistika ir valodniecības nozare, kas pēta ar valodu un sabiedrību saistītas problēmas. Uzmanība tiek veltīta sabiedrības ietekmei uz valodu. Sociolingvistika daļēji pārklājas ar pragmatiku. Nozare radusies 20. gadsimta 20.—30. gados.
Sociolingvisti pēta, kā atšķiras lietotā valoda dažādām sabiedrības grupām (piemēram, cilvēkiem ar dažādu izglītības līmeni, vecumu, reliģiju, statusu sabiedrībā).
Voldes
Voldes ([o]) ir ciems Limbažu novada Viļķenes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Lielurgas un Kurliņupes upes krastā.
Andrejs Kolmogorovs
Andrejs Kolmogorovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju matemātiķis, darbojies vairākās matemātikas nozarēs.
Absolvējis Maskavas Valsts universitāti. Definējis vairākas varbūtību teorijas aksiomas, līdz ar to var uzskatīt, ka viņš ir dibinājis moderno varbūtību teoriju. Darbi topoloģijā, turbulencē, klasiskajā mehānikā, matemātiskajā analīzē un citās zinātnēs.
1980. gadā saņēmis Volfa balvu matemātikā, kas ir viena no prestižākajām balvām matemātikā.
Bernards Kublinskis
Bernards Augustīns Kublinskis ( — ) bija Latvijas katoļu mācītājs un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, 1. un 2. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Bernards Kublinskis piedzima Skaistkalnē. Mācījies skolā Radvilišķos un Pēterburgas Sv. Katrīnas ģimnāzijā. Pēc tam apmeklējis garīgo semināru Kauņā. No 1912. līdz 1916. gadam studējis Pēterburgas Garīgajā akadēmijā.
Pēc ordinēšanas vispirms strādāja Maskavā, kur iesaistījās bēgļu komitejas darbā. 1918. gadā atgriezās Latvijā, vācu okupācijas laikā bija prāvests Ilūkstē. Vēlāk Latvijas SPR varas iestādes viņam piesprieda nāvessodu, taču pirms tā izpildīšanas aizbēga uz Rīgu, kur iesaistījās Latvijas Republikas veidošanā. Kļuva par pagaidu parlamenta — Tautas padomes — locekli.
Vairākkārt ievēlēts Latvijas parlamentā. No 1922. līdz 1925. gadam strādāja 1. Saeimā. Ievēlēts no Zemgales Katoļu saraksta. No 1925. gada novembra līdz 1927. gada janvārim strādāja 2. Saeimā, no mandāta atteicās, lai pievērstos garīgajai dzīvei. Kublinskis pārcēlās uz Lietuvu un kļuva par mūku. Viņu Saeimā nomainīja Lukass Ozoliņš.
Bernards Kublinskis nomira no gripas Marijampolē. Apbedīts Rīgas Sv. Miķeļa kapos.
2000. gada ASV prezidenta vēlēšanas
2000. gada ASV prezidenta vēlēšanas bija 54. ASV prezidenta vēlēšanas, kas notika 2000. gada 7. novembrī. Tajās ievēlēja ASV prezidentu Džordžu V. Bušu un viceprezidentu Diku Čeiniju
Džordžs Bušs bija pirmais prezidents, kopš Bendžamina Herisona 1888. gadā, kurš uzvarēja vēlēšanās, saņemot mazāk balsu nekā viņa pretinieks.
Kandidātu izvirzīšana
Republikāņu partija nominēja Džordžu V. Bušu, kā viņu prezidenta amata kandidātu. Viņš ir bijušā prezidenta Džordža H. V. Buša dēls.
Demokrātiskā partija bez nekādas nopietnas opozīcijas nominēja tābrīža ASV viceprezidentu Elu Goru. Viņš izvēlējās Konektikutas senatoru Džo Lībermanu, kā viņa viceprezidenta amata kandidātu.
Čaks Palahņuks
Čārlzs Maikls "Čaks" Palahņuks (en; dzimis ) ir ASV rakstnieks. Viņš ieguva slavu, pateicoties savam romānam "Cīņas klubs", kas 1999. gadā tika ekranizēts. Viņš ir autors arī tādām grāmatām kā "Aizrīties" un Rant.
Rīdzene
Rīdzene (agrāk arī Pauči) ir apdzīvota vieta Cēsu novadā. Vaives pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidienē pie autoceļa A2 12 km no novada centra Cēsīm un 89 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados kā Baltijas zonālās mašīnu izmēģinājumu stacijas ciemats. Nosaukts pēc netālās Rīdzenes upītes. Rīdzenē atrodas pasts, feldšeru un vecmāšu punkts, bibliotēka un pagasta pārvalde.
Burhards Malihs
Burhards Malihs (de; dzimis, Šveidnicā) ir Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1975).
Biogrāfija
Viens no vadošajiem Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistiem 20. gadsimta vidū. 1951. gadā uzvarējis valsts skolēnu šaha čempionātā, bet 1953. gadā - jauniešu šaha čempionātā. Divas reizes kļuvis par Vācijas Demokrātiskās Republikas šaha čempionu (1957, 1973) un sešas reizes bijis otrais (1962, 1963, 1967, 1971, 1972, 1974). Divas reizes (1963, 1972) piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla zonālajos turnīros. 1962. gadā FIDE viņam piešķīra starptautiskā meistara (IM), bet 1975. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Vācijas Demokrātiskās Republikas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
1961. gadā Rīgā piedalījies Vācijas Demokrātiskās Republikas, Latvijas un Lietuvas izlašu mačturnīrā, kur pie 3. galdiņa zaudējis Latvijas meistaram Andrejam Pētersonam.
2004. gadā Vācijas izlases sastāvā uzvarējis Pasaules senioru šaha komandu čempionātā.
Afganistānas Islāma Republika
Afganistānas Islāma Republika (puštu: د افغانستان اسلامي جمهوریت, Da Afġānistān Islāmī Jumhoryat; dari: جمهوری اسلامی افغانستان, Jumhūrī-yi Islāmī-yi Afġānistān) bija valsts, kas no 2004. līdz 2021. gadam pārvaldīja Afganistānu. Tā tika dibināta 2004. gadā pēc ASV iebrukuma Afganistānā, pārņemot lielāko valsts daļu no talibu pārvaldītā Afganistānas Islāma Emirāta. Islāma Republika 2021. gadā augustā zaudēja kontroli pār lielāko daļu valsts teritorijas Taliban kaujiniekiem, galu galā zaudējot Kabulu 2021. gadā 15. augustā.
2021. gadā NATO karaspēkam atkāpjoties, talibi maijā sāka masīvu militāru ofensīvu, kas ļāva viņiem trīsarpus mēnešu laikā pārņemt kontroli pār valsti. Afganistānas Islāma Republikas bruņotie spēki ātri izjuka. Republikas institūcijas faktiski sabruka 2021. gada 15. augustā, kad Taliban spēki ienāca Kabulā un Afganistānas prezidents Ašrafs Gani aizbēga no valsts.
Valsts pārvalde
Prezidentāla republika, ko pārvaldīja prezidents, valdība, Nacionālā asambleja un pašvaldību padomes.
Konstitūcija pieņemta 2004. gada janvārī.
Ārpolitika
Afganistāna Islāma Republika bija pievienojusies Dienvidāzijas reģionālās sadarbības asociācijai (SAARC). Attiecības ar ES balstījās uz partnerattiecību nolīgumu "Ieguldot jaunā ES — Afganistānas partnerībā", ko parakstīja 2005. gada 16. novembrī Strasbūrā.
Sinfonietta Rīga
"Sinfonietta Rīga" ir Latvijas kamerorķestris, kas izveidots 2006. gada 17. jūlijā. Kamerorķestra mākslinieciskais vadītājs ir Normunds Šnē un tajā muzicē 34 mūziķi, kas spēlē vijoles, altus, čellus, kontrabasus, flautas, obojas, klarnetes, fagotus, mežragus, trompetes un sitamos instrumentus. Regulāri sadarbojas ar dažādiem pašmāju un ārzemju viesmāksliniekiem.
Kamerorķestris saņēmis Latvijas Lielo Mūzikas balvu 2007. gadā par izcilu un daudzveidīgu koncertdarbību, un 2008. gadā par izcilu interpretāciju.
2014. gada Grammy balvu kategorijā "Labākais kora sniegums" saņēma kompānijas ECM izdotais albums ar igauņu komponista Arvo Perta opusu Adam's Lament, kura ierakstā piedalījies arī Latvijas Radio koris un "Sinfonietta Rīga".
2017. gadā stīgu kvartets Sinfonietta Rīga piedalījās smilšu animācijas koncertā “Titāniks” kopā ar smilšu kino mākslinieci Tatjana Gavriļenko.
Adi Hiters
Ādolfs "Adi" Hiters (de; dzimis ) ir austriešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Austrijas futbola izlases dalībnieks. Kā treneris strādājis vairākos Austrijas klubos, bijis arī Vācijas Bundeslīgas klubu Frankfurtes "Eintracht" un Menhengladbahas "Borussia" galvenais treneris.
Futbolista karjera
Hiters ir Rheindorf Altach kluba audzēknis. Vēlāk pārstāvēja Grazer AK un LASK. 1993. gadā pārgāja uz Zalcburgas "Austria" (tagad Red Bull Salzburg), kurā nospēlēja septiņas sezonas. Šajā laikā trīs reizes kļuva par Austrijas čempionu (1994., 1995. un 1997. gadā). 1994. gadā ar Zalcburgas klubu iekļuva UEFA kausa finālā, kurā piekāpās Milānas "Internazionale". 2000. gadā atgriezās Grazer AK, 2002. gadā ar to uzvarēja Austrijas kausa izcīņā. No 2002. līdz 2005. gadam pārstāvēja Austrijas 1. līgas komandu Kapfenberger SV. Karjeru noslēdza 2007. gadā Red Bull Salzburg otrajā komandā.
Austrijas izlasē debitēja draudzības spēlē pret Ungāriju. Savā otrajā spēlē izlasē pret Skotiju guva vārtus. Divreiz karjeras laikā spēlējis pret Latvijas izlasi. Pēdējo spēli izlasē aizvadīja 1997. gadā pret Baltkrieviju 1998. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā. Kopumā izlases rindās aizvadījis 14 spēles un guvis trīs vārtus.
Trenera karjera
2015. gada septembrī tika apstiprināts par Šveices Superlīgas kluba Young Boys galveno treneri. 2017.—2018. gada sezonā aizveda komandu līdz Šveices čempiontitulam. 2018. gada maijā kļuva par Vācijas Bundeslīgas kluba Frankfurtes "Eintracht" galveno treneri, aizvietojot Niko Kovaču. Ar Frankfurtes klubu sasniedza 2018.—2019. gada UEFA Eiropas līgas pusfinālu. 2019. gada jūnijā Vācijas Profesionālo futbolistu savienība atzina Hiteru par sezonas labāko treneri. Pēc 2020.—2021. gada sezonas atstāja klubu un kļuva par Menhengladbahas "Borussia" galveno treneri. Vācijas Bundeslīgā ar komandu ieņēma tikai 10. vietu un sezonas beigās pēc abpusējas vienošanās amatu atstāja. 2023. gada jūlijā kļuva par AS Monaco galveno treneri.
Hoakins Fīnikss
Hoakins Rafaels Fīnikss (en, IPA : ; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, mūzikas klipu režisors, producents un mūziķis. Plašāku atpazīstamību ieguvis pēc filmām "Zīmes" (2002) un "Gladiators". Četras reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvas — par lomām filmās "Gladiators" (2000), "Sirds robeža" (2005), "Pavēlnieks" (2012) un "Džokers" (2019). Ceturtajā reizē par filmu "Džokers" balvu ieguvis kā labākais aktieris galvenajā lomā. Par šo lomu saņēmis arī Zelta globusa balvu un BAFTA kino balvu.
2006. gadā par Džonija Keša lomu filmā "Sirds robeža" Hoakins Fīnikss saņēma Zelta globusa balvu. 2012. gadā Venēcijas kinofestivālā Fīnikss saņēma Volfi kausu par labāko vīriešu lomu filmā "Pavēlnieks".
Arī viņa vecākais brālis Rivers Fīnikss bija aktieris.
Rīdzene (nozīmju atdalīšana)
Rīdzene var būt:
Cīņas sports 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Cīņas sports 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro notika no 14. līdz 21. augustam. Sacensības tika aizvadītas Kariokas arēnā 2. Cīņas sports bija sadalīts divās disciplīnās — grieķu-romiešu cīņa un brīvā cīņa, kuras tālāk tika sadalītas dažādās svara kategorijās. Vīrieši sacentās abās disciplīnās, savukārt sievietes tikai brīvās cīņas sacensībās.
Visvairāk medaļu cīņas sportā izcīnīja Krievijas sportisti, kopumā 9 medaļas, 4 zelta, 3 sudraba un 2 bronzas medaļas. Otrajā vietā bija Japānas sportisti ar 7 medaļām, 4 zelta un 3 sudraba. Kopumā medaļas cīņas sportā izcīnīja 27 dažādu valstu pārstāvji. Azerbaidžānas sportisti kopā arī izcīnīja 9 olimpiskās medaļas, taču neviena no tām nebija zelta medaļa.
Kvalifikācija
Olimpisko spēļu cīņas sporta sacensībām kvalifikācijas turnīrs sākās 2015. gada 7. septembrī un noslēdzās 2016. gada maijā. Kvalificēties olimpiskajām spēlēm varēja no 7 dažādiem turnīriem.
Kvalifikācijas turnīri bija šādi:
Sacensību kalendārs
Katrā olimpisko spēļu cīņas sporta programmas dienā sacensības tika aizvadītas divās sesijās, izņemot pēdējo dienu. Pirmā sesija (kvalifikācija un izslēgšana) tika organizēta no plkst. 10:00 līdz 13:00 BRT, bet otrā sesija (atkārtošana, bronzas un zelta medaļu izcīņa) no plkst. 16:00 līdz 19:00 BRT. Savukārt 21. augustā, kas bija arī olimpisko spēļu noslēguma ceremonijas diena, sacensības notika attiecīgi no 08:30 līdz 11:15 un 12:45 līdz 15:15 BRT.
Pārstāvētās valstis
2016. gada vasaras olimpisko spēļu cīņas sporta sacensībās bija pārstāvētas 67 valstis. Pirmoreiz cīņas sportā bija pārstāvēta Bahreina un Haiti.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Sportisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu burāšanas sacensībās startēja 344 sportisti.
Tropi (nozīmju atdalīšana)
Tropi var būt:
Meņģi
Meņģi ir ciems Asūnes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 295 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Garais ezers.
Vingrošana 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Vingrošanā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 18 medaļu komplekti. Sacensības notiek no līdz. Latviju pārstāvēja Dmitrijs Trefilovs (individuālā daudzcīņa, vingrošanas zirgs).
Lielie mazie noslēpumi
"Lielie mazie noslēpumi" (en) ir 2001. gada drāma, kuras režisors un viens no producentiem ir Blērs Treu. Galvenās lomas filmā atveido Maikls Angarano, Evana Reičela Vuda un Deivids Galahers. Filmas pirmizrāde notika Hārtlendas filmu festivālā.
Emīlija ir pusaudze, kurai padodas vijoles spēle. Katru trešdienu Emīlija savā pagalmā izveido stendu, kurā viņa par 50 centiem uzklausa savu kaimiņu lielākos noslēpumus. Tomēr drīz vien Emīlijai sāk rasties grūtības pie sevis paturēt visus viņai uzticētos noslēpumus, kā rezultātā rodas dažādi pārpratumi.
Konstantīns fon der Pālens
Konstanīns Johans Georgs fon der Pālens (de, ru, 1861—1923) bija vācbaltu sabiedriskais darbinieks, Kurzemes guberņas muižnieks, Krievijas Impērijas ierēdnis, hofmeistars, Viļņas gubernators, Senāta loceklis. Rietumkrievijas kara politiskās padomes (Военно-политический совет для Западной России) priekšsēdētājs (1919).
Dzīvesgājums
Dzimis 1861. gada 26. martā (14. martā pēc VS) Pēterburgā grāfa Konstantīna fon der Pālena (1830—1912) un viņa sievas Helenas Šarlotes, dzimušas fon Tollas (1833—1910), ģimenē. Viņa tēvs bija Pleskavas gubernators (1864—1867), Krievijas tieslietu ministrs (1867—1878) un Valsts padomes loceklis (1878—1912).
Tēva ietekmē Konstantīns mācījās Ķeizariskajā tieslietu skolā (Императорское училище правоведения) un pēc mācību beigšanas 1882. gadā sāka strādāt Tieslietu ministrijā, no 1887. gada darbojās Kurzemes guberņas pārvaldē, 1889. gadā bija Kuldīgas apriņķa komisārs zemnieku jautājumos, tad goda miertiesnesis Kuldīgas-Ventspils tiesu apgabalā (1893) un Jelgavas tiesu apgabalā (1896).
Pēc Nikolaja II kļūšanas par ķeizaru viņš kļuva par Varšavas (1897), tad par Pleskavas (1900) vicegubernatoru, bet 1902. gadā par Viļņas gubernatoru. 1903. gadā uzrakstīja slepenu dienesta ziņojumu par ebreju stāvokli Nometinājuma joslā.
1906. gadā Pālens kļuva par slepenpadomnieku un Krievijas valsts senatoru. Senāta uzdevumā viņš 1908. gadā veica Krievijas Turkestānas revīziju.
Pēc tēva nāves 1912. gadā mantoja Lielauces muižu, Veczvārdes muižu un Ķeveles muižu.
Bermontiādes laikā 1919. gada 6. oktobrī viņu iecēla par Rietumkrievijas armijas civilpārvaldes (ru:Совет Западной России) priekšsēdētāju, kurā līdzdarbojās arī viņa radinieks Vidzemes bruņniecības landmaršals un bijušais Apvienotās Baltijas hercogistes reģents Ādolfs Pilars fon Pilhavs, Ludvigs Knorings, lielrūpnieki Andrejs Rēmers (Römmer), Hermanis fon Bergs, krievu ģenerālis Vasīlijs Biskupskis un pulkvedis Pjotrs Durnovo. Padome plānoja pēc Krievijas Impērijas atjaunošanas piešķirt neatkarību Polijai un Somijai, bet Baltijas provincēm piešķirt autonomiju, līdzīgu pirmskara Somijas lielhercogistes statusam.
1920. gada zemes reformas laikā zaudēja savus īpašumus Latvijā. Mūža nogalē dzīvoja Vācijā.
Miris 1923. gada 14. augustā Vernigerodē.
Mazie Tropi
Mazie Tropi (arī Tropi) ir ciems Varakļānu novada Murmastienes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2,7 km no pagasta centra Murmastienes, 19,4 km no novada centra Varakļāniem un 210,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Murmastienes upes krastā.
Lapsiņas
Lapsiņas (arī Lapsiņu kakts) ir ciems Limbažu novada Viļķenes pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Kurliņupes upes krastā.
Kalidu Kulibali
Sasniegumi
Napoli
Senegāla
Individuālie sasniegumi
Lūķi
Lūķi ir ciems Smiltenes novada Smiltenes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6,7 km no pagasta centra Kalnamuižas, 6,2 km no novada centra Smiltenes un 139,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta nomaļus no valsts autoceļiem, Abula upes krastā.
Omo
Omo (amharu: ኦሞ) ir Etiopijas dienviddaļas upe. Tā tek tikai pa Etiopijas teritoriju un ietek Turkanas ezerā, kas atrodas uz robežas ar Keniju. Upes garums — 760 kilometri.
2016. gadā atklāts hidroelektrostacijas aizsprosts “Gilgel Gibe III”. Tas ir 243 metrus augsts — trešais augstākais Āfrikā.
Kārlis Eduards Napjerskis
Kārlis Eduards Napjerskis (, 1793-1864) bija no Šteinhaueru dzimtas cēlies vācbaltiešu vēsturnieks, izdevis vairākas grāmatas par Latvijas vēsturi un Baltijas provinču rakstnieku un zinātnieku leksikonu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1793. gada 1. jūnijā (21. maijā) Rīgas mastu šķirotāju dzimtā. Viņa vectēvs bijas kroņa mastu šķirotāju amata eltermanis Jānis Šteinhauers (1705–1779). Pēc Rīgas Domskolas beigšanas studēja teoloģiju Tērbatas universitātē (1810-1812), pēc tam strādāja par mājskolotāju Vecpiebalgā (1813) un par Jaunpiebalgas luterāņu mācītāju (1814-1829). Šajā laikā latviešu valodā izdeva "Īsu pamācīšanu priekš skolmeisteriem" (1822) un rakstus vāciski par latviešu vietvārdu "Jelgava" (1827) un latviešu personvārdiem (1827).
Miris 1864. gada 14. (2.) septembrī Rīgā.
Obi salas
Obi salas (id) ir salu grupa Indonēzijā, Moluku arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, daļa no Dienvidhalmaheras apriņķa.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Indonēzijas austrumdaļā uz dienvidiem no Halmaheras. Dienvidos tās apskalo Seramas jūra, rietumos — Moluku jūra, bet ziemeļos Obi šaurums atdala no Bačanu salām un Halmaheras. Sastāv no vienas galvenās salas — Obi (2542 km²) un ap 40 mazākām salām, no kurām lielākās ir Bisa (174 km²) un Obilatu (65 km²). Salas ir vulkāniskas izcelsmes, reljefā pauguraini līdzenumi un kalni; augstākā virsotne ir 1611 m vjl Obi salā.
Salās valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Iedzīvotāji
Visi Obi salu iedzīvotāji ir relatīvi neseni imigranti no vairākām tautām. Pārstāvēti galvenokārt Halmaheras etnosi (butoni, tobelo, ternati, tidori, bugi u.c.), kā arī makasarieši un javieši. Iedzīvotāji koncentrēti galvenokārt salu piekrastē, vidiene faktiski neapdzīvota. Galvenā nodarbe ir zveja un lauksaimniecība (kokosrieksti, muskatrieksti, krustnagliņas, pipari, rīsi u.c.).
Pilskalne (Augšdaugavas novads)
Pilskalne (agrāk Šlosberga) ir ciems Augšdaugavas novada Pilskalnes pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā Dubupītes krastā pie autoceļa P70 28 km no novada centra Daugavpils un 195 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Šlosbergas muižas (Schloßberg) centra. Pilskalnē atrodas pagasta pārvalde, Ilūkstes novada tūrisma informācijas centrs, viesu nams, veikals. Ziemeļos no Pilskalnes Tartaka ezera krastā atrodas dabas liegums ar tūristu takām «Pilskalnes Siguldiņa».
Benevento
Benevento (it) ir pilsēta Itālijā, Kampānijas reģionā, Benevento provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas apmēram 50 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Neapoles, uz paugura 135 metrus virs jūras līmeņa, Kalore Iprino un Sabato upju sateces vietā. Šeit atrodas Romas katoļu arhibīskapa sēdeklis. Ap Benevento ir pilsētas rajons ar 110 000 iedzīvotāju.
Pilsēta atrodas senā Beneventuma vietā, kura sākotnējais nosaukums bija Maleventum, vai vēl agrāk Maloenton. Pilsētas latīniskais nosaukums tulkojumā nozīmē ceļavēju.
Pilsētas aizbildnis skaitās Sv. Bartolomejs, kura pīšļi atrodas Benevento Sv. Bartolomeja bazilikā.
Vēsture
Līdz romiešu atnākšanai, kuri pārsauca to par Beneventumu, šeit atradās samnītu apdzīvota vieta Maleventuma. Caur šo pilsētu tika izveidots Apija ceļš, kas ļāva romiešiem izmantot to kā placdarmu savas ietekmes paplašināšanai uz Itālijas dienvidiem. Pie Benevento 275. gadā pr.Kr. cieta sakāvi savā beidzamajā kaujā pret romiešiem Epīras ķēniņš Pirrs.
860. gadā Benevento ķēniņš Adelhizs deva patvērumu no saviem valdījumiem atbēgušajam Lambertam un Hildebertam, Kamerino grāfam, kas bija sazvērestībā pret Itālijas karali Ludviķi II. Nedaudz vēlāk Adelhizs kopā ar Salerno ķēniņu Gveferu un Neapoles hercogu Sergiju II vadīja Dienviditālijas aristokrātu sacelšanos. 871. gadā tiem pievienojās Lamberts, kurš kļuva par Spoleto hercogu, un Lamberts Plikpauris, jaunais Kamerino grāfs. Benevento ķēniņš sagūstīja Ludviķi II un noturēja to gūstā vairāk par mēnesi, no 871. gada 13. augusta līdz 17. septembrim. Imperators tika atlaists pēc tam, kad deva zvērestu neatriebties dumpiniekiem, taču uzreiz pēc atbrīvošanas Spoleto un Kamerino viņš konfiscēja. Lamberts II atkal atrada patvērumu Benevento pie Adelhiza, un šoreiz ar Lambertu Plikpauri. 872. gadā viņi karoja ar saracēņiem, sakaujot viņu karaspēku, kas turēja aplenkumā Salerno.
Nākamā gadā Romas pāvests Jānis VIII atbrīvoja Ludviķi II no zvēresta, kuru tas bija devis Adelhizam, un pēc tam imperators aplenca Benevento, taču cieta neveiksmi.
1266. gadā pie Benevento mūriem karalis Anžujas Kārlis sakāva pēdējo Štaufenu monarhu Sicīlijas Manfredu, un iekaroja viņa valsti.
Antīkais periods
Dažādus uzrakstus un senus dekoratīvus akmens fragmentus var redzēt iemūrētus senu māju sienās. 1903. gadā Izīdas tempļa pamati tika atrasti netālu no Trajāna arkas, kā arī tika atrasti daudzu skulptūru fragmenti kā ēģiptiešu, tā arī grieķu-romiešu stilā. Tie, domājams, tika izmantoti pilsētas mūra pamatiem, kas tika rekonstruēts 663. gadā, baidoties no Bizantijas imperatora Konstanca II uzbrukuma. Templis tika nojaukts pēc bīskapa Sv. Barbata pavēles, lai sagādātu nepieciešamos materiālus
Jētalande
Jētalande ir viena no Zviedrijas vēsturiskajām zemēm, kas robežojās ar Svēlandi ziemeļos un Norvēģiju ziemeļrietumos.
Vēsture
Senatnē Jētalandē dzīvoja seno ģermāņu cilts goti, kas Lielās tautu staigāšanas laikā 2. gadsimtā devās pāri Baltijas jūrai un gar Vislas, Dņestras, Daugavas un Dņepras krastiem nonāca pie Melnās jūras. Tur tie sadalījās rietumgotos un austrumgotos un sagrāva Seno Romas impēriju.
Gutasāgā aprakstīta gotu cilts daļas pārcelšanos no Gotlandes uz Dagdas salu, kur tie „uzcēluši pili, bet nespēdami sevi uzturēt, devušies pa Daugavu (Dyna) tālāk uz Krieviju un Grieķiju”.