cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malārijas antigēnu noteikšanas testi
pLDH
P. falciparum laktāta dehidrogenāze (PfLDH) ir 33 kDa oksidoreduktāze [EC 1.1.1.1.27]. Tas ir pēdējais enzīms glikolītiskajā ceļā, kas ir būtisks ATP veidošanai un ir viens no visizplatītākajiem P. falciparum ekspresētajiem fermentiem. Plasmodium LDH (pLDH) no P. vivax, P. malariae un P. ovale) uzrāda 90-92 % identitāti ar PfLDH no P. falciparum. novērots, ka pLDH līmenis asinīs pēc ārstēšanas samazinās ātrāk nekā HRP2. Šajā ziņā pLDH ir līdzīgs pGluDH. Tomēr kinētiskās īpašības un jutība pret inhibitoriem, kas vērsti uz kofaktora saistīšanas vietu, ievērojami atšķiras, un to var noteikt, izmērot inhibitoru disociācijas konstantes, kas atšķiras līdz pat 21 reizei.
pAldo
Fruktozes-bisfosfāta aldolāze [EC 4.1.2.13] katalizē galveno reakciju glikolīzē un enerģijas ražošanā, un to ražo visas četras sugas. P.falciparum aldolāze ir 41 kDa olbaltumviela, un tai ir 61-68 % sekvences līdzība ar zināmajām eikariožu aldolāzēm. Ir publicēta tās kristāliskā struktūra. Antivielu pret p41 klātbūtne pret malāriju daļēji imūnu pieaugušo cilvēku serumos liecina, ka p41 ir iesaistīts aizsargājošajā imūnā reakcijā pret parazītu.
Salikts pakārtots teikums
Palīgteikums var atrasties gan starp virsteikuma vārdiem, gan pirms un aiz tā, tomēr dažiem palīgteikumiem ir ierobežotas novietojuma mainīšanas iespējas. Palīgteikums ir jānovieto tā, lai būtu nepārprotams saistījums ar virsteikumu.
Starp virsteikumu un palīgteikumu veidojas pakārtojuma saistījums. Teikuma daļas saista dažāda veida pakārtojuma vārdi: pakārtojuma saikļi, attieksmes vietniekvārdi, apstākļa vārdi, vārdu grupas. Ja pakārtojuma vārds ir patstāvīgas vārdšķiras vārds, tas palīgteikumā pilda teikuma locekļa funkciju. Ja teikuma daļas saistītas bez saistītājvārdiem, saistījumu sauc par bezsaikļa saistījumu. Var būt gan tiešais pakārtojums (katrs palīgteikums paskaidro virsteikumu), gan pakārtotais pakārtojums (virsteikumu paskaidro viens palīgteikums, kuru savukārt paskaidro cits palīgteikums utt.).
Daļa palīgteikuma veidu saistīti ar vienu vārdu virsteikumā, daļa attiecināmi uz visu virsteikumu. Par nosacītu palīgteikumu tiek uzskatīts relatīvais palīgteikums, kas par palīgteikumu tiek uzskatīts, jo to ievada pakārtojuma vārds. Palīgteikumi var arī būt vienlīdzīgi savā starpā (tiem visiem jābūt viena veida palīgteikumiem). Par vienlīdzīgiem palīgteikumiem tiek uzskatīti arī visi tie viena veida palīgteikumi, kas pakārtoti virsteikumam.
Sēra
Sēra (fr) ir 120 kilometrus gara Dordoņas kreisā krasta pieteka Francijas dienviddaļā, Centrālajā masīvā.
Izteka Senžakdeblā komūnā Kantālas departamentā. Augštecē un lejtecē tek dienvidrietumu virzienā, vidustecē - uz ziemeļaustrumiem. Ietek Dordoņā pie Pridomātas Lo departamentā.
Vranova pie Topļas
Vranova pie Topļas ir pilsēta Slovākijas austrumos, Prešovas apgabala Vranovas pie Topļas apriņķa centrs tradicionālajā Zemplīnas novadā pie Topļas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1333. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Varanno. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (93,11 %), čigāni (4,40 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (62,61 %), grieķu katoļi (20,13 %), luterāņi (7,18 %), nereliģiozi (5,70 %).
1575. gada 8. maijā Vranno pilī tika svinētas tolaik četrpadsmitgadīgās Eržēbetas Bātori (Báthori Erzsébet, 1560-1614) kāzas.
Holivudas zīme
Holivudas zīme ir ASV kultūras ikona, kas atrodas Losandželosā, Kalifornijā, ASV. Zīme slejas pāri Losandželosas apgabalam Holivudai. Vārds HOLLYWOOD ir izveidots no baltiem lielajiem burtiem, kas ir 14 m augsti un kopumā 110 m plati, pati zīme atrodas 481 m augstumā Lī kalnā. Tā sākotnēji tika izveidota, lai reklamētu vietējo nekustamā īpašuma attīstību 1923. gadā, un sākotnējais uzraksts bija HOLLYWOODLAND. Zīme tika atklāta 1923. gadā, vispirms to bija iecerēts nojaukt pēc pusotra gada, taču ASV kino attīstības Losandželosā dēļ tika nolemts zīmi atstāt.
Holivudas zīme bieži parādās populārajā kultūrā, piemēram, TV programmās un filmās. Zīme ir biežs parodiju objekts, kur ir līdzīga izskata zīme ar citu uzrakstu. Tāpat zīme agrāk bija populārs vandalisma objekts, taču pēc restaurācijas laikā tika uzstādīta speciāla aizsardzības sistēma.
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Paukošanas sacensības tika aizvadītas no 1900. gada 14. maija līdz 27. jūnijam, Francijas galvaspilsētā Parīzē, Tilerī dārzā. Tajās startēja 260 sportisti, visi vīrieši, no 19 valstīm. Sportisti varēja startēt 7 paukošanas disciplīnās. Šī bija pirmā reize, kad paukošanas programmā bija iekļautas paukošanas disciplīnas ar špagu.
Paukošanā visvairāk olimpisko medaļu izcīnīja Francijas sportisti — 15 medaļas (5 zelta, 5 sudraba un 5 bronzas medaļas). Kopumā olimpiskās medaļas izcīnījas četru valstu pārstāvji. Pa divām medaļām paukošanā izcīnīja kubietis Ramons Fonsts, francūzis Albērs Robērs Aijā un francūzis Leons Sē. Austrijas, Itālijas un Kubas paukotāji savām valstīm izcīnīja pirmās olimpiskās medaļas paukošanā.
Paukošana bija vienīgais sporta veids, kurā notika arī profesionāļu sacensības.
Sacensību kalendārs
— Sacensības; — fināls (medaļu izcīņa)
Pārstāvētās valstis un sportisti
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs paukošanas sacensībās startēja 260 sportisti (visi vīrieši) no 19 valstīm. Lielākā daļa, 211 sportistu, bija no Francijas. Pirmoreiz paukošanā bija pārstāvēta Argentīna, ASV, Beļģija, Haiti, Irāna, Itālija, Krievijas Impērija, Kuba, Lielbritānija, Nīderlande, Peru, Spānija, Šveice, Ungārija, Vācija un Zviedrija.
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Nepilnīgā osteoģenēze
Nepilnīgā osteoģenēze, ko dažreiz sauc par Lobšteina sindromu (en) vai osteogenesis imperfecta (OI) latīņu valodā, ir ģenētiska slimība, kas izraisa 1. tipa kolagēna ražošanas patoloģiju un tā rezultātā osteoģenēzes procesa traucējumus. Tā izpaužas ar dažādas pakāpes kaulu trauslumu un mazākā mērā skar citus orgānus: zobus, cīpslas, ādu, acu radzenes, sirds saistaudu kārtu, nieres, smadzeņu apvalkus un dzirdes orgānus. Šo slimību nevajadzētu jaukt ar osteoporozi, kurai ir pavisam cits rašanās mehānisms. Nepilnīgā osteoģenēze pieder pie retajām slimībām. Ir gadījumi, kad tā netiek diagnosticēta jaundzimušajam un vēlāk, atkārtoti griežoties slimnīcā ar bērna kaulu lūzumiem, vecāki tiek apsūdzēti vardarbībā.
Etioloģija
Nepilnīgā osteoģenēze skar 6-7 no 100 000 iedzīvotājiem pasaulē (uz 2013. gadu). Visbiežāk sastopamās I un IV slimības formas skar 4-5 no 100 000 iedzīvotājiem.
Cēloņi
Nepilnīgā osteoģenēze tiek pārmantota kā autosomāli dominantā, tā autosomāli recesīvā ceļā. Ir zināmi arī sporādiskie gadījumi.
Slimības pamatā ir viena vai divu no COL1A1, COL1A2, CRTAP un LEPRE1 gēnu mutācijas.
Lielākā daļa mutāciju, kas izraisa nepilnīgās osteoģenēzes I tipu, ir saistīta ar COL1A1 gēna mutāciju.
CRTAP un LEPRE1 gēnu mutācijas ir vainojamas pie retiem, bieži vien smagiem traucējumiem. CRTAP mutācijas parasti izraisa VII slimības tipu, bet LEPRE1 mutācijas VIII tipu. Šo gēnu kodētie proteīni strādā kopā, lai kolagēns sasniegtu savu nobriedušo formu. Mutācijas abos gēnos traucē kolagēna molekulu uzbūvi, savienojumu un sintēzi. Šie defekti vājina saistaudus, izraisot smagas kaulu anomālijas un bērna augšanas problēmas.
Gadījumos bez noteiktas COL1A1, COL1A2, CRTAP vai LEPRE1 gēnu mutācijas, nav zināms kas izraisa patoloģiju. Šie gadījumi ietver nepilnīgās osteoģenēzes V un VI veidus. Pētījumi ap šo problēmu vēl turpinās.
Formas un simptomi
Ir vismaz astoņas nepilnīgās osteoģenēzes atzītas formas, no I tipa līdz VIII tipam. Visvieglākā ir I tipa forma un vissmagākā II tipa. Pārējās formas atrodas kaut kur starp šīm divām. Iedalīšana notiek pēc klīniskajām pazīmēm, kā arī pēc ģenētiskiem faktoriem un pārmantošanās ceļa.
I tipam ir raksturīgi neizskaidrojami kaulu lūzumi bērnībā un pusaudža gados, to izraisošs ārējais faktors (trauma, piepūle) šķiet neatbilstam bojājuma pakāpei. Acu sklēras krāsa parasti ir zilgana. Daļai slimnieku var rasties dzirdes pavājināšanās un dzirdes zudums, miopija (tuvredzība). Bērna augšana parasti ir normāla. Pieaugušajiem lūzumi notiek retāk. Iespējama skolioze.
Pārējās formas ir daudz nopietnākas. II un III tipam lūzumi sākas pirms dzimšanas, tos var saskatīt pirmsdzemdību ultrasonogrāfijas kontroles laikā. Tam klāt var būt zilgana acu sklēras krāsa, kaulu deformācijas, neliels augums, dzirdes zudums, elpošanas problēmas un zobu veidošanās traucējumi (dentinogenesis imperfecta). Jaundzimušajiem ar vissmagāko II slimības tipu var būt mikrocefālija, anencefālija, iedzimta katarakta, iedzimtas sirdskaites, nesamērīgi mazs krūšu kurvis ar mazattīstītām plaušām. Zīdaiņi ar šādām anomālijām parasti neizdzīvo.
Rūjienas vēsture
Rūjienas vēsture rakstītajos avotos sākas no Livonijas ordeņa Rūjienas pils dibināšanas pie lielceļa, kas veda no Burtniekiem uz Vīlandes pili Sakalas zemē. 1491. gadā pieminēts Rūjenes miests pie pils. Pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā Rūjienai piešķīra pilsētas tiesības. Kopš 2009. gada tā ir Rūjienas novada centrs.
Gājēju pāreja
Vēsture
Pirmais gājēju pārejas signāls tika izveidots 1868. gadā. Ideju par gājēju pāreju izdomāja dzelzceļa inženieris Džons Pēks Knaits. Signāls sastāvēja no semafora rokas, kurā bija gāze, kas imitēja zaļo un sarkano gaismu. Semafora rokas kustināja policists. Taču 1869. janvārī gāze noplūda un izraisīja sprādzienu, ievainojot policijas darbinieku. Piecus gadus vairs netika strādāts pie gājēju signāla.
Veidi
Ir diva veida gājēju pārējas — regulējamās un neregulējamās. Regulējamās gājēju pārejas regulē luksofors. Neregulējamās pārejas neregulē luksofors, tur autovadītājiem jādod priekšroka gājējiem.
Rūjienas vēsture
Livonijas ordeņa valsts sastāvā
Livonijas krusta karu laikā pēc 1217. gada Svētā Matīsa dienas kaujas Rūjienas apkārtni pakļāva Zobenbrāļu ordenis un tā sabiedrotie Tālavas leti un līvi. 1248. gadā pirmo reizi rakstos pieminēts Sakalas zemē uzceltās Livonijas ordeņa Karkuses pils fogts, kas 14. gadsimta sākumam pie Rūjas upes uzcēla savu mūra pili (hove to Ruyen) un Sv. Bērtuļa baznīcu. Nocietinājums atradās pie ceļa, kas veda no Vīlandes pils uz Burtniekiem, un tajā parasti apmetās Livonijas ordeņa mestri un citi ceļotāji. Stratēģiski svarīgā novietojuma dēļ Rūjienas pilij Livonijas—Maskavijas kara laikā ieņēma krievu karaspēks (1481). Livonijas kara laikā pili 1560. gada augustā ieņēma Krievijas cars Ivans IV.
Livonijas hercogistes un Zviedru Vidzemes sastāvā
Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas 1561. gadā Lietuvas dižkunigaitis Sigismunds Augusts kļuva par Livonijas senioru. Kad 1562. gadā Somijas hercogs Juhans Vāsa Viļņā apprecēja Sigismunda II Augusta māsu Katrīnu Jagailieti, viņš pūrā saņēma Rūjienas pili un vēl sešus Livonijas cietokšņus, ko pievienoja saviem Somijas īpašumiem. Pēc hercoga Juhana apcietināšanas 1563. gadā Rūjienas pils pakļāvās zviedriem, bet 1575. gadā kopā ar Ērģemes un Helmetas pilīm nolēma padoties Livonijas ķēniņam Magnusam.
Pēc Livonijas kara beigām 1582. gadā pilsnovads tika iekļauts Livonijas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Pili dzimtas īpašumā ieguva Jirgens fon Fārensbahs, kas vēlāk kļuva par Cēsu vaivadu (1598-1602). Rūjienas luterāņu baznīca pēc nopostīšanas Livonijas karā atjaunota Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimta vidū.
Lielā Ziemeļu kara laikā 1704. gadā Rūjienu ieņēma Pētera I karaspēks, kas sagrāva pili un baznīcu.
Vidzemes guberņas sastāvā
No 1785. līdz 1814. gadam Rūjienas luterāņu draudzes mācītājs bija Gustavs fon Bergmanis, kas savā grāmatu spiestuvē Rūjienā iespieda tādas latviešu grāmatas, kā "Labu ziņu un padomu grāmata" (1791), "Vidzemes kalendārs" (1791-1800), kā arī "Latviešu jūtu dzejas krājumu" (Sammlung ächt lettischer Sinngedichte) vācu valodā ar vairāk nekā 200 latviešu vārsmām (1807).
Pēc dzimtbūšanas atcelšanas Ternejas muižas teritorijā pamazām izveidojās Rūjenes miests, kurā 1840. gados iedalīja apbūves gabalus. 1872. gadā miestu atdalīja no Ternejas muižas pagasta. 1896. gadā atklāja dzelzceļa līniju Valka—Rūjiena—Pērnava (sliežu platums 750 mm). 1897. gadā Rūjenes miestā bija 335 dzīvojamās ēkas un 3500 iedzīvotāji, bet 1914. gadā jau vairāk nekā 4000 iedzīvotāji. Darbojās koku zāģētava, nažu kaltuve, konfekšu un limonādes rūpnīcas, sešas skolas, četras biedrības, miertiesa, zemnieku virstiesa, aptieka, te dzīvoja Valmieras apriņķa priekšnieka palīgs un vairāki ārsti.
1905. gada revolūcijas laikā varu Rūjienā no 6. līdz 20. decembrim pārņēma revolucionārā Rūjienas tautas dome un tautas milicija.
Latvijas valsts sastāvā
Latvijas brīvības cīņu laikā Rūjienu 1919. gada februārī ieņēma Igaunijas armija. 18. februārī Latvijas Pagaidu valdības pārstāvji Tallinā ar Igaunijas Pagaidu valdību noslēdza līgumu par Ziemeļlatvijas karaspēka vienības izveidi, bet 31. martā ar igauņu armijas virspavēlnieka pavēli nodibināja Ziemeļlatvijas brigādi pulkveža Zemitāna vadībā. Rūjienā atradās Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljons. 1919. gada 25. aprīlī lielinieki ieņēma Rūjienu, no kurienes virzījās uz Valku. Pie Ērģemes igauņu un latviešu daļas apturēja pretuzbrukumu un 1. maijā atguva Rūjienu.
Kad 1920. gadā Rūjenes miestam piešķīra pilsētas tiesības, tajā bija 3406 iedzīvotāji un 572 ēkas, no kurām tikai 18 bija mūra mājas. 1923. gadā Rūjenes nosaukuma vietā sāka lietot Rūjienas nosaukumu. 1925. gadā tajā dzīvoja 4030 iedzīvotāji, starp tiem 72 žīdi, 59 vācieši, 51 igaunis.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gada septembrī vācu armija atkāpšanās laikā nodedzināja apmēram 200 ēku un pilnīgi izpostīja dzelzceļu. Dzelzceļa satiksme ar Rīgu tika atjaunota tikai 1970. gados. 1949.-1959. gadā pastāvēja Rūjienas rajons. Dzelzceļa satiksme Rūjienā pastāvēja līdz 1996. gadam.
Kopš 1992. gada Rūjienā ir atvērta izstāžu zāle — muzejs, kurā ir baznīcas grāmatas un citas liecības par Rūjienas un tās apkaimes vēsturi.
Paides pilsētas pašvaldība
Paides pilsētas pašvaldība (et) ir viena no 3 Igaunijas Jervas apriņķa pašvaldībām tā centrālajš daļā. Izveidots 2017. gada teritoriālās reformas gaitā, apvienojot Paides un Rosna-Alliku pagastus, kā arī Paides. Pašvaldībā ietilpst 1 pilsēta (Paide), 1 lielciems (Rosna-Alliku) un 40 ciemi. Ziemeļos, austrumos un dienvidos tā robežojas ar Jervas pagastu, austrumos ar Tiri pagastu, bet ziemeļrietumos - ar Harju apriņķa Kozes pagastu.
Resurs-P № 3
Resurs-P № 3 (Ресурс-П № 3) ir Krievijas civilais Zemes tālizpētes pavadonis. Tas solārsinhronā orbītā palaists 2016. gada martā.
Pavadonis izgatavots uzņēmumā RKC Progress pēc Krievijas Federālās kosmiskās aģentūras pasūtījuma. Galvenais instruments ir hiperspektrālā attēluzņemšanas iekārta Geoton-L1. Tas var uzņemt Zemes virsmas attēlus ar izšķirtspēju līdz 70 cm monohromatiskā režīmā vai 3 — 4 m piecu spektru joslās.
Resurs-P № 3 tika palaists 18:56:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1b no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 31/6. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā; mērķa orbītu sasniedza 17. martā. Drīz tika pamanīts, ka viens no saules bateriju paneļiem ir tikai daļēji atvēries. Vēlāk paneli izdevās atvērt pilnībā. 6. septembrī Resurs-P № 3 nodots ekspluatācijā.
2017. gada maijā neoficiāls avots ziņoja, ka Resurs-P № 3 ir sabojājies, pēdējie attēli no tā saņemti februārī. Roskosmos noliedza, ka pavadonis ir izgājis no ierindas, apgalvojot, ja tas "pagaidām netiek izmantots". 2018. gada novembrī laikrakstam Kommersant neoficiāls avots no kosmiskās nozares pastāstīja, ka Resurs-P № 3 bija sabojājušies ātrdarbīgie radioraidītāji, un pavadonis tagad ir statusā "galvenā konstruktora izpētē". Resurs-P № 3 bija ekspluatēts tikai piecus mēnešus plānoto piecu gadu vietā. 2019. gada janvārī RKC Progress ģenerāldirektors Dmitrijs Baranovs paziņoja, ka Resurs-P № 2 un Resurs-P № 3 kļūmju cēlonis ir elektronikas komponenšu atteice.
2020. gada 29. maijā tika paziņots, ka 22. aprīlī Resurs-P № 3 ir atgriezts ekspluatācijā. 2022. gada maija beigās neoficiāli interneta avoti ziņoja, ka Resurs-P № 3 ir pārtraucis darboties.
Īri
Īri ir viena no Eiropas nācijām, kas cēlusies no ķeltiem; Īrijas pamatnācija (87,4%).
Tauta izveidojusies, kad Īrijā ieceļoja ķeltu saimes gēlu ciltis, bet kā nācija īri konsolidējušies 19. gadsimtā, kad uzsāka cīņu pret Lielbritānijas impēriju, kā rezultātā ieguva autonomu statusu un vēlāk arī neatkarību.
Ārpus Īrijas īri dzīvo Amerikas Savienotajās Valstīs, Apvienotajā Karalistē, Kanādā un citviet. Lai arī kopējais īru skaits tiek lēsts ap 8,5 miljoniem cilvēku, tomēr savu izcelsmi ar īriem pasaulē saista gandrīz desmit reizes lielāks cilvēkus skaits — 80 miljoni.
Lielākoties runā angļu valodā, tomēr neliela daļa joprojām izmanto arī seno īru valodu. Pēc ticības katoļi.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Mārupes novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Mārupes novadā.
Ozolnieku luterāņu baznīca
Augsburgas Ticības Apliecības Ozolnieku luterāņu baznīca ir Latvijas Konfesionāli luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Jelgavas novada Ozolnieku pagasta Ozolniekos.
2021. gads kosmonautikā
Šeit apkopoti 2021. gada nozīmīgākie notikumi kosmonautikā.
Ozolnieku luterāņu baznīca
Draudze Ozolniekos darbojas no 1998. gada. Atšķirībā no daudzām citām luterticības draudzēm, Ozolnieku draudze iekļāvusies Latvijas Konfesionāli luteriskajā baznīcā. 2004. gada ziemā tika iemūrēts baznīcas pamatakmens, bet 2011. gadā dievnams tika iesvētīts.
2021. gads kosmonautikā
Vispārēji
2021. gadā bija rekordliels kosmisko startu (145, no tiem 135 veiksmīgi vai daļēji veiksmīgi) un kosmisko aparātu skaits (vairāk nekā 1800). Iepriekšējais rekords bija 1967. gadā, kad veikti 139. starti.
Novembrī Krievija izmēģināja pretpavadoņu raķeti, trāpot neaktīvā pavadonī un radot atlūzu mākoni, tādējādi izraisot starptautisku nosodījumu.
Kosmiskie nesēji
2021. gadā pirmo lidojumu veica divas jaunas nesējraķetes:
Martā izdevās Ķīnas raķetes Chang Zheng 7A (ar kriogēno trešo pakāpi) pirmais veiksmīgais starts. Novembrī izdevās ASV privātā uzņēmuma Astra raķetes Rocket 3 pirmais veiksmīgais starts.
Pēdējo lidojumu veica Japānas raķetes modifikācija H-IIA 204.
Starpplanētu zondes
2020. gadā palaistās Marsa zondes (Apvienoto Arābu Emirātu Al Amal, Ķīnas Tianwen 1 un NASA Mars 2020) februārī sasniedza Marsu. Ķīnas mobilis Zhurong un NASA mobilis Perseverance  nolaidās uz planētas virsmas. Pirmoreiz ārpus Zemes lidojumus veica helikopters Ingenuity.
Maijā zonde OSIRIS-REx atstāja asteroīda 101955 Bennu orbītu un sāka ceļu uz Zemi. Oktobrī Merkura zonde BepiColombo veica Merkura pirmo pārlidojumu.
Oktobrī tika palaista NASA zonde Lucy, kas paredzēta Jupitera trojas asteroīdu izpētei.. Novembrī tika palaistas asteroīdu zondes DART un LICIACube.
Decembrī zonde Parker Solar Probe pirmo raizi izlidoja cauri Saules vainagam.
Kosmiskās observatorijas
Decembrī tika palaista kosmiskā observatorija James Webb Space Telescope un rentgenstaru observatorija IXPE.
Pilotējamie lidojumi
Ķīna aprīlī palaida orbitālās stacijas Tiangong pirmo, bāzes moduli Tianhe. Uz to tika veiktas divas pilotējamās ekspedīcijas. Krievija no Starptautiskās kosmosa stacijas atvienoja no novadīja no orbītas Pirs moduli, tā vietā nogādājot jaunus moduļus Nauka un Pričal.
2021. gads iezīmējās ar kosmiskā tūrisma attīstīšanos. 11. jūlijā uzņēmuma Virgin Galactic suborbitālā lidmašīna VSS Unity sasniedza 86 km augstumu ar diviem pilotiem un četriem pasažieriem, to skaitā uzņēmuma dibinātāju Ričardu Brensonu. 20. jūlijā uzņēmuma Blue Origin suborbitālā raķete ar kapsulu New Shepard veica pirmo lidojumu ar pasažieriem, to skaitā Blue Origin īpašnieku Džefs Beizosu. Septembrī SpaceX kosmosa kuģis Crew Dragon devās autonomā kosmiskā lidojumā Inspiration4 (bez saslēgšanās ar staciju), ar pirmo pilnībā neprofesionālu kosmonautu apkalpi. Oktobrī Krievijas kosmosa kuģis Sojuz MS-19 uz SKS nogādāja kinofilmas uzņemšanas komandu režisoru Kļimu Šipenko un aktrisi Jūliju Peresiļdu. Decembrī ar kosmosa kuģi Sojuz MS-20 uz SKS tika nogādāti tūristi Jūsaku Maedzava un Jodzo Hirano.
Agena Target Vehicle
Agena Target Vehicle (ATV) bija NASA programmas Gemini kosmosa kuģu tuvošanās un saslēgšanās mērķis. Tas bija nepieciešams, lai sagatavotos Apollo lidojumiem uz Mēnesi. Septiņi starti notika 1965. un 1966. gadā.
Uzbūve
Agena Target Vehicle tika veidota uz raķešpakāpes Agena-D bāzes, kuru būvēja Lockheed. Tai tika piemontēts McDonnell Aircraft izgatavotais saslēgšanās adapters. Dzinēja Bell Model 8096 vietā izmantots Bell Model 8247, kuru varēja iedarbināt līdz 15 reizēm. Saslēgšanās laikā un pēc tās kosmosa kuģa apkalpe varēja redzēt ATV stāvokli panelī Gemini-ATV Status Panel, kas bija izvietots pie saslēgšanās mezgla.
Pēc saslēgšanās ar Gemini kosmosa kuģi raķešpakāpei pietika degvielas, lai abus kosmiskos aparātus paceltu augstā Zemes orbītā un atgrieztos atpakaļ zemā orbītā.
F-35 Lightning II
F-35 Lightning II ir ASV vienvietīga viena dzinēja piektās paaudzes daudzuzdevumu iznīcinātāja saime, kas izmanto Stealth tehnoloģiju. Lidmašīna var veikt uzbrukumus zemes mērķiem, izlūkošanu un gaisa aizsardzības uzdevumus. F-35 ir trīs galvenie modeļi: F-35A — konvenciālās pacelšanās un nolaišanās variants, F-35B — īsas pacelšanās un vertikālas nolaišanās variants, F-35C — variants aviācijas bāzeskuģiem.
Lidmašīnas primārais kontraktors ir Lockheed Martin Aeronautics, kas veic beigu montāžu, visu sistēmu integrāciju, piegādā priekšējo fizelāžu, spārnus un lidojuma kontroles sistēmu. Northrop Grumman  piegādā radaru, sakaru, navigācijas, identifikācijas sistēmas, centrālo fizelāžu, ieroču telpu. BAE Systems nodrošina fizelāžas gala daļu, horizontālās un vertikālās astes, apkalpes dzīvības nodrošināšanas sistēmu un katapultas sistēmu, radioelektroniskās cīņas sistēmas, degvielas sistēmu, lidojuma kontroles programmatūru. Alenia Aeronautica veic beigu montāžu Itālijā, bija atbildīgs par vairumu konstruktīvo elementu, ieroču sistēmām un F-22 beigu montāžu. Projekta partneris Boeing Defense, Space & Security piegādāja spārnus, pakaļgala fizelāžu, avionikas integrāciju un treniņu sistēmas.
Lidmašīnu saime izveidota programmas Joint Strike Fighter program ietvaros, lai nomainītu ASV, Apvienotās Karalistes, Kanādas, Austrālijas, Nīderlandes un to sabiedroto iznīcinātājus, triecieniznīcinātājus un lidmašīnas uzbrukumiem zemes mērķiem. 1996. gadā ar Boeing un Lockheed Martin tika noslēgti līgumi par prototipu būvi. Pēc lidojumu izmēģinājumiem 2001. gadā tika izvēlēts Lockheed Martin X-35, kurš tika uzskatīts par veiksmīgāku nekā Boeing X-32.
F-35 pirmais lidojums veikts. Pirmais sērijveida modeļa lidojums notika. 2011. gadā izmēģinot F-35C, bija konstatētas konstrukcijas nepilnības, nolaišanās laikā uz klāja lidmašīnu nespējot noķert ar aviofinišētāja trosi.
Modeli F-35B plānots nodot ekspluatācijā 2015. gada decembrī, F-35A — 2016. gada decembrī, F-35C — 2019. gada februārī.
Beludžistāna
Beludžistāna (bal, Balōčistān) ir sauss, tuksnešains un kalnains reģions Irānas augstkalnē. Pakistānas teritorijā atrodas Beludžistānas province, Irānā tā ir lielākā daļa no Sīstānas un Beludžistānas ostāna, bet Afganistānā daļa no dienvidu vilajetiem. Dienvidos reģionu apskalo Arābijas jūra un Omānas līcis. Reģionā lielākoties dzīvo beludži un puštuni. Kopējais reģiona iedzīvotāju skaits tiek lēsts no 18 līdz 19 miljoniem. Lielākās pilsētas ir Kveta, Zāhedāna, Īrānšahra, Turbata, Khuzdāra, Čamana.
Kūdra (Smārdes pagasts)
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie kūdras ieguves un pārstrādes ražotnes.
Kaze
Kaze (Pelecus cultratus) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) saldūdens zivs, kas ir vienīgā suga kažu ģintī (Pelecus). Tā sastopama Eiropā un Rietumāzijā. Kopš 1995. gada kaze iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas reto sugu kategorijā.
Latvijā
Latvijā kaze jau kopš 20. gadsimta sākuma tiek uzskatīta par retu sugu. Latvijā divi īpatņi 1929. gadā konstatēti Mazajā Baltezerā, 1930. gadā viens Lilastes ezerā. Literatūrā kazes izplatība tiek attiecināta arī uz citiem piejūras ezeriem: Juglas ezeru un Lielo Baltezeru, kā arī uz Gaujas baseinu. 1980. gados atsevišķi kazes eksemplāri noķerti Irbes grīvā, Lielupē un Ventā, arī jūras piekrastē pie Ventas, Irbes, Salacas, Daugavas, Vitrupes grīvām un Ķurmraga tuvumā. 1990. gados vairāki eksemplāri noķerti Ķīšezerā.
Izskats
Kaze ir vidēji liela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 60 cm, svars 3,5 kg, lai gan tās garums parasti ir apmēram 25—40 cm, bet svars 300—400 g. Latvijā kaze ir mazāka, tās garums ir līdz 37 cm, svars 0,5 kg. Ķermenis kazei ir samērā slaids, no sāniem spēcīgi saplacināts, mugura tikpat kā taisna, bet vēders izliekts. Galva maza ar augstu novietotām acim. Mute vērsta uz augšu. Mugura zilgana vai pelēcīgi zaļgana, sāni un vēders sudrabaini. Krūšu spuras, vēdera spura un anālā spura var būt dzeltenīgas vai sārtas. Krūšu spuras ļoti garas, muguras spura izvietota tālāk par anālās spuras sākumu. Sānu līnija zigzagveida, zvīņas smalkas, kuru skaits uz viduslīnijas apmēram 88—120. Uz vēdera garenvirzienā asa, ķīļveida viduslīnija, kuru nesedz zvīņas. Rīkles zobi smalki, ar āķīšiem galā.
Uzvedība un barība
Kaze mājo lielu upju lejtecēs, grīvās, jūrā un lielos ezeros. Uzturas baros tuvu ūdens virsmai. Lielākas koncentrācijas tā veido nārsta laikā un izvietojoties ziemošanas bedrēs. Ziemā mazaktīva. Kazei novērota līdz 500 km tāla migrācija. Mazuļi jau pirmajā vasarā migrē uz upju gīrvām. Tā barojas ar nelielām zivīm, bentosu, planktonu un ūdenī iekritušiem kukaiņiem.
Baltezers (Susāju pagasts)
Baltezers (arī Baltais ezers) ir ezers Balvu novada Susāju pagasta ziemeļrietumos, uz austrumiem no Kupravas, netālu no autoceļa P42 (Viļaka—Zaiceva—Krievijas robeža (Pededze)).
Svemps
Svemps var būt:
Aumeisteru draudzes novads
Aumeisteru draudzes novads bija viens no Vidzemes guberņas Valkas apriņķa (līdz 1783. gadam — Cēsu apriņķa) draudzes novadiem, izveidots no Palsmanes—Aumeisteru draudzes novada.
Drošības josta
Drošības josta jeb drošības siksna ir pasīvās drošības līdzeklis, kas paredzēts automobiļa (vai kāda cita transportlīdzekļa) pasažiera noturēšanai savā sēdvietā avārijas vai pēkšņas apstāšanās gadījumā. Nostiprinot to diagonāli ķermeņa pozīcijai, tā tiek nofiksēta un novērš pasažiera kustību pēc inerces un iespējamo sadursmi ar transportlīdzekļa interjera (salona) detaļām vai citiem pasažieriem, kā arī nodrošina pasažiera atrašanos pareizajā stāvoklī drošības spilvena atvēršanās brīdī. Drošības jostas avārijas brīdī mazliet pastiepjas, slāpējot pasažiera kinētisko enerģiju un bremzējot viņa kustību, sadalot bremzēšanas spēku uz lielāku pasažiera virsmu. Nepiesprādzēšanās ir otrais biežākais nāves gadījumu iemesls ceļu satiksmē aiz ātruma pārsniegšanas Eiropā.
Vēsture
19. gadsimta sākumā drošības jostas izmantot ierosināja angļu izgudrotājs Džodžs Keilijs. 1913. gadā pirmo reizi aviācijas vēsturē drošības jostu izmantoja Ādolfs Pegu, tomēr līdz 20. gadsimta 30. gadiem drošības jostas lidmašīnās netika izmantotas.
1903. gadā Luiss Reno izgudroja piecu punktu drošības jostu. Pēc šīs jostas principa kompānija Volvo izstrādāja trīspunktu drošības jostu.
Drošības jostas uzbūve
Drošības josta parasti ir izveidotas no polistera vai neilona. Mūsdienās plašāk pielietotas tiek trīspunktu drošības jostas, nofiksēta josta stiprinās trīs vietās.
Drošības jostu tipi
Drošības jostu tipi iedalās pēc to stiprinājumu skaita pie transportlīdzekļa virsbūves.
Gurnu
Divpunktu gurnu drošības jostas tika ieviestas 1949. gadā kompānijas Nash Motors automobiļos.
Jostasvietas
Divpunktu jostasvietas drošības vietas izmantoja daudzi autoražotāji, ar tām aprīkojot automobiļu aizmugurējās rindas sēdekļus. Vēl ar šā veida jostām ir aprīkoti daži autobusu modeļi. Plaši tiek izmantotas lidmašīnās, jo notur pasažieri krēslā, ļaujot tam ieņemt drošas lidmašīnas nosēšanās pozu.
Plecu
Divpunktu plecu drošības josta iet no pleca līdz gurnam. Šīs drošības jostas izmantoja 1960. gadu automobiļos. Tās nebija drošas, jo avārijas brīdī pasažieris varēja brīvi izslīdēt laukā no jostas.
Trīspunktu
Trīspunktu drošības josta ir plecu un jostasvietas drošības jostu apvienojums, kas sastāv no vienas veselas jostas, pa kuru ir pārvietojama sprādze, kas nodrošina piesprādzēšanos vai atsprādzēšanos. Avārijas brīdī bremzēšanas spēki sadalās pa krūšu, plecu un jostasvietas laukumu, kas nozīmīgi atvieglo trieciena pārciešanu. Trīspunktu drošības jostu izgudroja Nils Bolins un pirmo reizi sērijveida automobiļos, tas tika uzstādīts 1959. gadā, automobilim Volvo PV 544.
Līdz 1980. gadiem trīspunktu drošības jostas pārsvarā izmantoja tikai automobiļu priekšējiem sēdekļiem; aizmugurējie sēdekļi bija aprīkoti vai nu ar jostasvietas vai plecu drošības jostām. Tomēr dēļ apstiprinājumiem, ka jostasvietas drošības jostas avārijās var radīt pasažieriem mugurkaula skriemeļu deformāciju vai paralīzi ("drošības jostu sindroms") noveda pie ceļu satiksmes drošības noteikumu pārskatīšanas praktiski visās attīstītajās valstīs, un tika nolemts pieņemt prasību par visu pasažieru sēdvietu aprīkošanu ar trīspunktu drošības jostām. No 2007. gada 1. septembra visi jaunie automobiļi, kas tiek tirgoti ASV, tiek aprīkoti ar trīspunktu drošības jostām.
Piesprādzēt bērnus vai neliela auguma cilvēkus ar trīspunktu drošības jostām nav ieteicams, jo pie standarta sēdekļu izmēriem un drošības jostu stiprinājuma izvietojuma, jostas augšējais segments atradīsies dzīvībai bīstamā tuvumā piesprādzētā pasažiera kaklam. Lai izvairītos no šādām situācijām, parasti izmanto sēdekļu paliktņus.
Trīspunktu drošības jostas iedalās divos veidos:
Daudzpunktu
Daudzpunktu drošības jostas izmanto sporta lidmašīnās un sacīkšu automobiļos. Daudzpunktu drošības jostas var būt ar četriem, pieciem vai sešiem stiprinājuma punktiem, kas ļauj šoferim vai pilotam stingrāk turēties sēdeklī, noturot viņu arī sāniskā virzienā.
Lietošanas jēga
Drošības jostu nelietošanas gadījumā pastāv par 80% lielāka varbūtība, ka cilvēks iegūs traumas nelaimes gadījuma laikā, jo trieciena gadījumā cilvēks neizlidos no sēdvietas un neietrieksies priekšējā stiklā, interjera daļās vai drošības spilvenā. Lielākajā daļā valstu drošības jostu lietošana ir minēta valsts ceļu satiksmes drošības noteikumos. Izņēmums ir jaundzimušie un pasažieri—bērni, kuru pārvadāšanai tiek izmantoti speciālie autosēdeklīši.
Drošības jostu lietošana ir obligāta, ja automobilis ir aprīkots ar drošības spilveniem. Drošības spilvenu atvēršanās algoritms ir izstrādāts, rēķinoties, ka pasažieris vai šoferis būs piesprādzējies. Drošības spilvenu atvēršanās nekontrolētā un straujā cilvēka ķermeņa pārvietošanās brīdī avārijas laikā var novest pie nenosakāmām sekām. Piemēram, frontālā trieciena laikā nepiesprādzējies šoferis ar drošības spilvenu saņem stipru sitienu pa galvu, kas pārsniedz spēku, kāds būtu, ja šoferis atsistos pret automobiļa paneli. Daudzos mūsdienu automobiļos drošības spilvenu atvēršanās bloķējas, ja drošības siksnas nav piesprādzētas.
Kļecka
Kļecka ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Kļeckas rajona centrs pie Laņas upes.
Drošības josta
Drošības jostas lietošana Latvijā
Latvijā piektā daļa autovadītāju braucot nelieto drošības jostas, kaut arī tas ir likumpārkāpums un par to draud naudas sods.
Kļecka
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1127. gadā kā dregoviču centrs. No 1442. gada atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā, un kļuva par vienu no Radzivilu dzimtas centriem. 1506. gada 6. augustā pie pilsētas notika Kļeckas kauja, kurā lietuvieši Mihaila Glinska vadībā sakāva Krimas hanistes karaspēku. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimtā kļuva par ievērojamu ebreju centru - absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāju tolaik bija ebreji. No 1919. līdz 1939. gadam Kļecka atradās Polijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 27. jūnija līdz 1944. gada 4. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.
Mogulu impērija
Mogulu impērija (fa, Shāhān-e Gūrkānī, ur), arī Mogolu impērija vai Mugalu impērija, bija musulmaņu lielvalsts, kas no 1526. līdz 1857. gadam pastāvēja tagadējās Indijas, Pakistānas, Afganistānas un Bangladešas teritorijā.
Lokalizācija
Impērijas ziedu laikā 17. gadsimtā tās platība sasniedza aptuveni 3,2 miljoni km² un iedzīvotāju skaits bija starp 100 līdz 150 miljoniem. Galvaspilsēta ar īsiem pārtraukumiem atradās Āgrā (1526—1540, 1555—1571, 1598—1648), pēc tam Deli (1648—1857).
Valdnieki
Mogulu imperatori jeb padišāhi (fa — pādšāh) bija tiešie Čingishana un Tamerlana pēcteči. Pirmais mogulu imperators Bāburs bija dzimis Fergānas ielejā tagadējā Uzbekistānā. Akbara Lielā valdīšanas laikā (1556—1605) impērija nostiprinājās, bet Šaha Džahāna laikā (1628—1658) tika uzcelts Tadžmahāls, kas ir viens no ievērojamākajiem mogulu arhitektūras pieminekļiem. Aurangzeba valdīšanas laikā (1658—1707) impērija bija vislielākā tās pastāvēšanas vēsturē.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Mērsraga novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Mērsraga novadā.
Džošs Maja
Džošs Maja (en, dzimis ) ir Anglijā dzimis Nigērijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Nigērijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Maja pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Stoke City, kas viņu īrē no Bordo "Girondins".
Nigērijas futbola izlases sastāvā Maja debitēja mačā pret Ukrainu.
Dana Bjorka
Dana Bjorka (dzimusi Dana Čerņecova ) ir krievu izcelsmes latviešu teātra un kino aktrise, teātra un pasākumu producente, Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātra direktore.
Maldīvijas administratīvais iedalījums
Maldīvijas administratīvo iedalījumu veido 7 provinces un galvaspilsēta Male. Līdz 2010. gada administratīvajai reformai Maldīvijas administratīvo iedalījumu veidoja 20 distrikti.
Čistigi
Čistigi ir ciems Alūksnes novada Pededzes pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā 5 km no pagasta centra Pededzes, 30 km no novada centra Alūksnes un 231 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V402.
Sīverts Bakens
Sīverts Gutorms Bakens (no; dzimis ) ir norvēģu biatlonists.
Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2008. gadā. Piedalījās 2016. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās viņa dzimtajā pilsētā Lillehammerē. Tajās izcīnīja trīs medaļas — divas zelta godalgas (iedzīšanā un jauktajā stafetē) un sudrabu (sprintā). 2017. gada Pasaules čempionātā biatlonā jauniešiem Brezno ieguva bronzu sprintā un zeltu stafetē. Nākamajā gadā Pasaules čempionātā junioriem Otepē izcīnīja sudrabu stafetē.
2018.—2019. gada sezonā sāka startēt pieaugušo konkurencē IBU kausā. Obertilliahā sprintā guva pirmo uzvaru IBU kausa posmos. 2019. gada Pasaules junioru čempionātā izcīnīja divas bronzas medaļas — sprintā un iedzīšanā. Arī 2020. gada Eiropas čempionātā Raubičos divreiz kļuva par bronzas ieguvēju — jauktajā stafetē un iedzīšanā.
Pasaules kausa sacensībās debitēja Oberhofā ar 24. vietu sprintā. 2021. gada Eiropas čempionātā Dušņikizdrojā Norvēģijas komandas satāvā uzvarēja stafetē. 2021.—2022. gada Pasaules kausa sezonu iesāka ar 6. vietu 20 km individuālajā distancē. pirmoreiz tika iekļauts stafetes sastāvā PK posmā un kopā ar Vetli Šostadu Kristiansenu un brāļiem Tarjeiju un Juhannesu Bē izcīnīja uzvaru.
Oligocēns
Oligocēns (grc — "neliels" +  — "jauns") ir paleogēna perioda pēdējā epoha. Tā sākās pirms 33,9 mlj. gadu un beidzās pirms 23,03 mlj. gadu. Tādējādi šī epoha ilga apmēram 11 mlj. gadu. Oligocēns nomainīja eocēnu un beigās pārgāja miocēna epohā, ar kuru sākās neogēna periods. Oligocēns sīkāk tiek dalīts Hattu un Rūpela laikmetā (stāvā). Oligocēnā klimats kļuva vēsāks. Palielinājās zīdītāju daudzveidība, ieskaitot senos ziloņus un zirgu senčus — mezohipus. Šīs epohas sākumā izmirst senākās zīdītāju sugas.
Dzīvnieki
Oligocēna sākumā planētas klimats bija sauss un vēss, kas labvēlīgi ietekmēja atklātu līdzenumu, tuksnešu un krūmāju teritoriju rašanos. Klimatisko izmaiņu rezultātā eocēna beigās izmira daudzas seno zīdītāju dzimtas. Viņu vietu ieņēma jaunas zvēru sugas, tai skaitā tādu mūsdienu zīdītāju, kā degunradžu, zirgu, cūku, kamieļu un trušu senči.
Starp zīdītājiem turpināja veidoties gigantiski zālēdāji. Piemēram, indrikotēriji pēc izmēriem bija salīdzināmi ar daudziem dinozauriem, tie varēja sasniegt 8 metru augstumu un svērt līdz 15 tonnām. Lieli izmēros bija arī plēsēji, tādi kā entelodonts un hienodonts. Parādās pirmie plēsēju kārtas pārstāvji (piemēram, sunim līdzīgais cinodikts). Kontinentu dreifa rezultātā Dienvidamerika un Austrālija pilnībā nodalījās no pārējās sauszemes. Ar laiku šajos izolētajos kontinentos izveidojās unikāla fauna, kuru pārstāvēja somaiņi u.c. endēmiski dzīvnieki.
Augu valsts
Pirms apmēram 25 mlj. gadu Āzijā izveidojās pirmie plašie līdzenumi — graudzālēm klātās stepes. No tā laika graudzāles, kas pirms tam bija nenozīmīgs ekosistēmu pārstāvis, daudzās pasaules daļās pakāpeniski kļuva par valdošo floras elementu, kas pašlaik klāj piekto daļu sauszemes.
Pēc mūsdienu ģeoloģiskajiem datiem C4-fotosintēze radās oligocēnā pirms apmēram 30 mlj. gadu. Šī epoha raksturojas ar temperatūras un oglekļa dioksīda koncentrācijas krišanos (no 1000 daļām uz miljonu līdz apmēram 300 daļām uz miljonu). Turklāt atmosfēras skābekļa koncentrācija palielinājās no 18% līdz 21%. Izveidojās ļoti nepateicīgi apstākļi C3-fotosintēzei. Ir uzskats, ka tieši zema CO2 pieejamība kļuva par iemeslu augu izlasei ar koncentrēšanas mehānismiem, kas gala rezultātā noveda pie C4 un CAM fotosintēzes. Tā laika klimats kļuva sausāks, radās atklātas platības ar augstu apgaismojumu, pastiprinājās sezonalitāte un ugunsgrēku biežums, kam, domājams, arī bija būtiska loma C4- un CAM- sugu atlasē.
Selē
Selē (fr) ir 104 kilometrus gara Lo labā krasta pieteka Francijas dienviddaļā, Centrālajā masīvā.
Izteka Pijkapelas komūnā Kantālas departamentā. Tek rietumu virzienā. Ietek Lo pie Buzjē Lo departamentā. Upes krastos atrodas Fižaka.
Gailova (Kupravas pagasts)
Gailova ir viens no diviem ciemiem Balvu novada Kupravas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 3,9 km no pagasta centra Kupravas, 18,6 km no Viļakas un 239,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Bolupes krastā, uz dienvidiem no ciema atrodas Susāju pagasta ciems Gailava.
Halkidikes pussala
Halkidikes pussala (el) ir apmēram 120 gara pussala Grieķijas ziemeļos, Egejas jūras ziemeļu krastā. Pussala kartēs atgādina trijžuburi, ietverot trīs atsevišķas pussalas  - Kasandru, Sitoniju un Ajonoru. Pussala ir ievērojams tūrisma centrs.
Pussala pirmoreiz pieminēta Hērodota darbos. 384. gadā pirms mūsu ēras Halkidikes pussalas Stageiras pilsētā dzimis Aristotelis. Vismaz kopš 4. gadsimta Ajonoras pussalā mitinās kristiešu mūki un tā ir ievērojams pareizticības centrs.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Neretas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Neretas novadā.
Alfrēds Vītols (inženieris)
Alfrēds Vītols (dzimis, miris ) bija latviešu inženieris un hidrotehniķis.
1906. gadā Pēterburgā beidzis mācības Satiksmes ceļu inženierijas institūtā. 1919. gadā sācis strādāt Latvijas Universitātē, līdz 1944. gadam bijis docētājs, trīs gadus bijis Mehānikas fakultātes dekāns (1931—1933). Laikā no 1936. līdz 1940. gadam Vītols bijis universitātes prorektors, pēc tam līdz 1946. gadam vadījis Tehniskās mehānikas katedru. Viņš konsultēja Ķeguma HES būvniecību. 1944. gadā emigrējis uz Zviedriju.
Meksikas kailgalve
Meksikas kailgalve (Psilocybe mexicana) ir psihodēliska kailgalvju ģints sēne. Tā ir zināma kā pirmā sēne, no kuras Alberts Hofmanis ieguva psihoaktīvās vielas psilocibīnu un psilocīnu. Abas vielas tika nosauktas pēc sēnes ģints latīniskā nosaukuma (Psilocybe). Meksikas kailgalves izmantoja Ziemeļamerikas un Centrālamerikas vietējie iedzīvotāji vēl pirms vairāk kā 2000 gadiem. Acteki Meksikas kailgalves vietējā valodā dēvēja par teonanacatl (Dieva sēnēm).
Veseļi
Veseļi ir Jēkabpils mikrorajons un pilsētas daļa tās ziemeļaustrumos Madonas ielas galā, netālu no pilsētas robežas ar Krustpils pagastu.
Apdzīvotās vietas nosaukums radies no bijušās Veseļmuižas nosaukuma un no māju "Veseļi" nosaukuma, kas atrodas Krustpils pagasta dienvidos pie Jēkabpils pilsētas robežas. Veseļi sāka veidoties, uzbūvējot Veseļmuižu, kas bija Krustpils pils pusmuiža jeb lopu muiža. Pēc 1897. gada tautas skaitīšanas materiāliem ir redzams, ka tad šajā vietā bija septiņas saimniecības ar 32 iedzīvotājiem. Agrārās reformas laikā muižas lauki tika sadalīti viensētās un iedzīvotāju skaits strauji palielinājās. Latvijas pirmās brīvvalsts laikos Veseļos atradās mežniecība ar čiekuru kalti, ka arī Krustpils pagasta nespējnieku patversme, kurā pagasta valde 1940. gada janvārī ierīkoja radio.1941. gadā blakus Veseļiem izveidoja Krustpils kara aerodromu. Tā rezultātā viensētas tika nojauktas, jo zeme bija nepieciešama aerodroma vajadzībām, bet tajā pašā laikā sāka attīstīties Veseļi kā mikrorajons. Padomju varas gados šajā mikrorajonā izveidojās celtniecības uzņēmums "SUMR"- mehanizēto darbu celtniecības uzņēmums, Gāzes uzņēmums, ūdens attīrīšanas iekārtu uzņēmums. Mikrorajonā atradās veikals. Padomju varas gados iedzīvotāji bieži mainījās, jo šeit lielākoties tika ierādīti kā pagaidu mītnes vietas iebraucējiem no citām padomju republikām, kā arī aerodromā strādajošiem militāristiem. Atgūstot neatkarību, mikrorajons panīka un daļēji degradējās. Daudzas ēkas, to starp viena no Veseļmuižas celtnēm ir nojauktas vai atrodas sliktā stāvoklī. Tika slēgts "SUMR", krasi samazinājās iedzīvotāju skaits Veseļos, kam sekoja veikala un pilsētas sabiedriskā transporta uz Veseļiem slēgšana. Mūsdienās Veseļos atrodas uzņēmums "Latvijas gāze", pilsētas ūdens attīrīšanas iekārtu uzņēmums un dažas privātfirmas.
35. šaha olimpiāde
Vispārīgs apskats
Ieņemtās vietas noteica: 1) iegūtie punkti (P); 2) Buholca punkti (BP); 3) komandas punkti (KP).
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija FIDE starptautiskais tiesnesis Gērts Geisens (Nīderlande).
Vīriešu turnīra rezultāti
Tālākajās vietās ierindojās:
Labākie individuālie rezultāti
Gveize bija otrais spēlētājs šaha olimpiāžu vēsturē, kas sasniedza maksimāli iespējamo simtprocentīgo rezultātu — 9 punkti 9 spēlēs. Pirmais 1930. gadā šādu rezultātu sasniedza Aleksandrs Aļehins.
Latvijas komandas sniegums
Latvijas vīriešu komanda ierindojās 42. vietā. Tās dalībnieku rezultāti apkopoti tabulā:
Sieviešu turnīra rezultāti
Medaļu ieguvēji komandām: Nākamajās vietās ierindojās:
Latvijas sieviešu komanda uz olimpiādi netika nosūtīta Latvijas Šaha savienības finansiālo problēmu dēļ.
Labākie individuālie rezultāti
Pēc performances retinga (ELOp) kā labākā šahiste no visām dalībniecēm tika apbalvota: Pēc procentuālā vērtējuma kā labākās šahistes pie saviem galdiņiem zelta medaļu saņēma:
Anabara
Anabara (ru) vai Anābira (sah) ir upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst pa Sahas Republikas teritoriju. Nosaukums cēlies no jukagiru valodas Ану un evenku valodas Бира, kas abās nozīmē ‘ūdens’.
Sākas Anabaras plato un augštecē līdz satekai ar Mazo Kuonamku tiek dēvēta par Lielo Kuonamku (Большая Куонамка, Улахан Куонамка). Augštecē plūst kalnainā apvidū pa dziļu ieleju, daudz krāču. Lejtecē upe plūst pa Ziemeļsibīrijas zemieni. kur upes ieleja ievērojami paplašinās un plūdums rāmāks. Grīvā veido paplašinātu estuāru, kuru ietekmē jūras paisums. Ietek Laptevu jūras Anabaras līcī. Sniega un ledus barošanās. Aizsalusi no septembra beigām līdz jūnija sākumam. Ļielākās pietekas ir Mazā Kuuonamka, Udja, Majata, Ebeļaha (labās), Suolema, Harabila, Konniesa (kreisās), estuārā ietek Uele. Lejtecē līdz Saskilahai kuģojama. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Saskilaha, Jurjunghaja, Ebeļaha, Žilinda. Upes grīvā pie Suolemas ietekas izvietojusies Anabaras polārstacija.
Anabaras baseinā ir pasaulē lielākās dimantu atradnes ārpus Āfrikas un Austrālijas.
Ivars Puga
Ivars Puga (dzimis ) ir latviešu aktieris un politiķis.
Kopš 1986. gada ir Latvijas Nacionālā teātra aktieris. 1995. gadā ieguvis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā "Gada aktieris". 2005. gadā ieguvis Harija Liepiņa balvu par izcilu darbu varoņlomās. Piedalījies filmās "Durvis, kas tev atvērtas" (1984), "Kā mēs aizgājām no mājām" (1986), "Viktorija" (1988), "Zītaru dzimta" (1989), "Homo Novus" (2018), Still River (2018).
Ir bijis precējies ar Lolitu Pugu, kā arī bijis kopā ar aktrisi Daci Bonāti.
2018. gada rudenī no partijas "KPV LV" kandidējis 13. Saeimas vēlēšanās, kurās ticis arī ievēlēts.
Tatjana Širko
Tatjana Širko (uk; dzimusi ) ir ukraiņu dziedātāja un dziesmu autore.
Biogrāfija
Tatjana Širko dzimusi  Rivnes apgabala, Kostopiļā.
Kopš 2009. gada Tatjana Širko sadarbojas ar talantu aģentūras Tuaron menedžeri Antonu Sovu.
2009. gadā Tuaron pirmo reizi pārstāvēja Tatjanu starptautiskajā mūzikas konkursā "Dzintara zvaigzne" Rīgā, Latvijā, kur tika pirmatskaņota autores dziesma Ispoved' Lyubvi.
2010. gadā viņa piedalījās 9. starptautiskajā jauno izpildītāju konkursā "Jaunais Vilnis". Konkurss notika 2010. gadā no 27. jūlija līdz 1. augustam Dzintaru koncertzālē, Jūrmalā. Ukrainu pārstāvēja Ivans Berezovskis, Пающие трусы un Tatjana Širko. Tatjana izpildīja trīs dziesmas (All by Myself, Tjom Mu Ne Prusjov, Ispoved' Lyubvi) iegūstot 287 punktus un otro vietu.
Dailonis Pakalns
Dailonis Pakalns (dzimis, miris ) bija latviešu biologs, bioloģijas zinātņu doktors, ārstniecības augu speciālists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1932. gadā 25. septembrī un izaudzis Latvijā, Pededzes pagastā, zemnieka jaunsaimnieka ģimenē.
Zinātnisko darbu ārstniecības augu jomā izstrādājis Padomju Savienības Ārstniecības augu zinātniski pētnieciskajā institūtā. Pētniecisko darbu 20 gadu garumā strādājis Sibīrijā, Ziemeļkaukāzā un Ukrainā, pētījis Rietumsibīrijas un Kazahstānas stepju, Urālu un Altaja kalnu, Kaukāza un Aizkaukāza savvaļas ārstniecības augus.
Kopš 1993. gada strādāja Rīgas farmaceitiskajā fabrikā, radot jaunus ārstniecības augu produktus.
Disertāciju bioloģijas zinātņu kandidāta grāda ieguvei aizstāvējis 1968. gadā Tartu Universitātē. 1993. gadā Latvijas Universitātē nostrificēts par bioloģijas zinātņu doktoru.
Miris 2021. gada 24. septembrī.
Darbi
D. Pakalns ir sešu grāmatu autors un līdzautors: D. Pakalns ir vairāk kā 180 zinātnisko publikāciju autors.