cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas klimats
Decembris
Decembris Latvijā ir pirmais ziemas mēnesis — aukstākā gadalaika sākuma posms. Dienas šajā laikā sarukušas pavisam īsas — tikai nedaudz vairāk par 6 stundām, un zeme saņem niecīgu siltuma daudzumu. Mēneša vidējā gaisa temperatūra ir jau 5—6 °C zemāka nekā novembrī un svārstās no −4, −5°C Latvijas austrumu rajonos līdz —0,5 °C galējos rietumu rajonos. Baltijas jūras piekrastē stabils sals decembrī novērots 1 reizi 4 gados.
Tas ir arī gaismas gaidīšanas laiks, jo 22. decembrī (garajā gadā 21. decembrī) saule pagriežas uz pavasara pusi un katra diena kļūst par minūti garāka, tomēr īsta ziema vēl tikai sākas.
Decembra pirmajā un otrajā dekādē Latvijas austrumu pusē, bet pēdējā dekādē centrālajos un rietumu rajonos izveidojas pastāvīga sniega sega. Turpretī jūras piekrastē pastāvīga sniega sega gan izveidojas tikai janvāra sākumā.
Decembrī ir vislielākais gaisa relatīvais mitrums — ap 90%, tāpēc aukstums jūtams jo stipri.
Kopumā vissiltākais decembris bijis 1960. gadā, kad pastiprinātas ciklonu darbības rezultātā valdošais bija siltais un mitrais Atlantijas okeāna gaiss. Savukārt senās hronikas vēstī, ka 1537. gadā ziemas pirmajā mēnesī dārzi jau bijuši vienos ziedos. Kopumā visaukstākais decembris bijis 1978. gadā, kad mēneša beigās Latvijas austrumu rajonos tika sasniegts absolūtais gaisa temperatūras minimums −43 °C. Vidējā diennakts gaisa temperatūra šajā laikā bija 15—18 °C zemāka par normu, bet viss decembris izrādījās 6—8 °C aukstāks nekā parasti, lai gan tā gada novembris bijis 4—5 °C siltāks par normu. Ļoti auksta decembra 3. dekāde bijusi arī 1996. gadā. Tā atzīmēta kā viena no aukstākajām 20. gadsimtā, jo vidējā gaisa temperatūra bija 8—12 °C zemāka par normu.
No nelabvēlīgām laika parādībām šajā mēnesī iespējamas vētras, stipra snigšana, putenis, apledojums, sarma, migla.
Gaisa temperatūra
Latvijas absolūtā minimālā un maksimālā gaisa temperatūra pa dekādēm.
Gaisa temperatūras minimums
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums desmit Latvijas meteoroloģiskajās novērošanas stacijās.
Gaisa temperatūras maksimums
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša maksimums desmit Latvijas meteoroloģiskajās novērošanas stacijās.
Gaisa temperatūras fakti
Gadi ar agrākajiem un vēlākajiem +20 grādiem Latvijā (kopš 1961. gada).
Nokrišņi
Vidējie mēneša un gada nokrišņu summa (mm) Latvijas meteoroloģiskajās novērošanas stacijās. Aprēķini veikti par laika posmu no 1961. līdz 1990. gadam.
Termins "nokrišņi" ietver šķidros (lietus), cietos (sniegs) un jauktos atmosfēras, kā arī stipru rasas, sarmas, salnas un miglas radītos nokrišņus. Nokrišņu daudzumu meteoroloģijā mēra milimetros: 1 mm biezs ūdens slānis rodas, izlejot 1 litru ūdens uz 1 m² horizontālas virsmas, ūdenim neaiztekot, neiesūcoties un neiztvaikojot.
Vētras
Atmosfēras cirkulācijas virs Eirāzijas kontinenta un Atlantijas okeāna rezultātā izveidojušais atmosfēras spiediena sadalījums nosaka, ka rudens un ziema Latvijā ir gada gaitā visstiprāko vēju laiks. Par to liecina ne tikai ilggadīgais vidējais vēja ātrums gada mēnešos, bet arī datumi, kad Latvijā ir bijuši visstiprākie vēji. Rudens—ziemas periodā vēja pastiprināšanās visbiežāk aptver visu Valsts teritoriju. Latvijā dominējošie šajā gadalaikā ir rietumu—dienvidrietumu—dienvidu kvadranta vēji, tādējādi stiprie vēji parasti kā pirmo skar Kurzemes Baltijas jūras piekrasti, kur tie arī ir visintensīvākie. Turpmāk, mērojot ceļu pāri Latvijai, reljefa un veģetācijas, visvairāk mežu, ietekmē vēju stiprums samazinās, parasti vismazākās vērtības sasniedzot Latvijas austrumu iekšzemes rajonos.
Visstiprāko vēju gadījumu Latvijā novērtējums tiek veikts, par noteicošo raksturlielumu izvēloties vidējo no visās novērojumu stacijās reģistrētajiem maksimālajiem vēja ātrumiem brāzmās konkrētajā vēja pastiprināšanās gadījumā.
Tabulā sniegtā informācija par trīspadsmit visstiprāko vēju gadījumiem Latvijā liecina, ka pirmajos trīs vidējais no visās novērojumu stacijās reģistrētajiem maksimālajiem vēja ātrumiem brāzmās ir bijis ļoti tuvs (29 m/s) un ievērojami pārāks par tiem sekojošajiem (23—25 m/s). Turpmākajos, tabulā nesniegtajos vēja pastiprināšanās gadījumos vidējais no visās novērojumu stacijās reģistrētajiem maksimālajiem vēja ātrumiem brāzmās ir 22 m/s un mazāk.
Gadu rekordi
Regulāra meteoroloģisko datu apkopošana, kas aptvertu visu Latvijas teritoriju, sākot no 1924. gada, kad Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas aģentūra sāka apkopot šāda veida informāciju, tādēļ informācija par Latvijas vissiltākajiem, visaukstākajiem kā arī vismitrākajiem un vissausākajiem gadiem meteoroloģisko novērojumu vēsturē tiek datēta sākot no šī gada.
Par vissiltāko gadu Latvijā tiek uzskatīts 2020. gads, kad vidējā gaisa temperatūra bija +8,8 °C, otrs siltākais — 2019. gads, kad vidējā gada gaisa temperatūra bija +8,2 °C. Trešais siltākais ir 2015. gads ar temperatūru +7,8 °C. Aukstākais gads Latvijā bija 1941. gads, kurā gada vidējā temperatūra bija tikai +3,1 °C.
Vismitrākie gadi, ar vislielāko nokrišņu daudzumu, bija 1928. gads, kurā nokrišņu summa sastādīja 134% no vidējās gada nokrišņu normas un 2007. gads, kurā kopējā nokrišņu summa bija 785 mm. 2008. gads bija 9. vismitrākais gads Latvijas novērojumu vēsturē ar 757 mm nokrišņu, kas sastādīja 115% no vidējās gada nokrišņu normas. Savukārt sausākais gads Latvijā bija 2018. gads, kurā nokrišņu summa sastādīja 472,7 mm jeb 32% zem gada normas.
Virpuļviesuļi
Stiprākais virpuļviesulis Latvijā ir novērots Vidzemē, 1986. gada 7. jūlijā. Ap plkst. 14:00 pār apkārtni Ogres krastos netālu no Ērgļiem uznāca spēcīgs negaiss. Sacēlās spēcīgas vēja brāzmas, kas lauza vai visām saknēm izgāza lielus kokus. Nedaudz vēlāk no negaisa mākoņiem lejup sāka liekties tumšs virpuļstabs, kas milzīga trokšņa pavadībā aizvirzījās ziemeļaustrumu virzienā līdz Rankai Gulbenes rajonā, 2 stundās veikdams apmēram 50 km lielu attālumu. Šķērsojot ezeru, viesuļa piltuve uzrāva gaisā daudz ūdens ar visām zivīm, ko pēc tam nometa lejā krietnā attālumā no ezera. Nopostītās joslas platums dažās vietās sasniedza 2 km, bet citviet tikai 20 metrus. Viesulim sekoja ļoti stipra 15—20 minūtes ilga lietusgāze, vietām arī krusa. Pavisam cieta 10 lauku saimniecības, viena tika pilnībā noslaucīta no zemes virsas. Gaisā tika uzrauti ne tikai dažādi priekšmeti, bet arī teļi. Pat 100 kg smagi laukakmeņi bija mainījuši atrašanās vietu. Pēc bojājumu apsekošanas tika konstatēts, ka šis bija F2 intensitātes tornādo pēc Fudžitas-Pīrsona tornādo skalas, kurā vēja ātrums varēja svārstīties 51—70 m/s robežās.
Lāčplēša diena
Lāčplēša dienā — par Latvijas neatkarību kritušo karavīru piemiņas dienā (11. novembris) — laikapstākļi mūsdienās lielākoties ir raksturīgi vēlam rudenim. Vidējās gaisa temperatūras norma (1991.—2020. gads) Latvijā ir +2,8 °C, teritoriāli tā ir no +1,0 °C Alūksnē līdz +4,7 °C Liepājā un Ventspilī.
Kopš Brīvības cīņu noslēguma 1920. gadā laikapstākļi 11. novembrī ir bijuši gan rudenīgi silti, gan ar ziemīgu salu. Visaukstākā bija otrā Lāčplēša diena 1921. gadā, kad Priekuļos gaisa temperatūra pazeminājās līdz −17,4 °C, savukārt vissiltākais 11. novembris bija 2008. gadā, kad visās tobrīd strādājošajās novērojumu stacijās tika pārspēti maksimālās gaisa temperatūras rekordi un Jelgavā tika reģistrēts Latvijas diennakts rekords +13,0 °C. Arī Rīgā aukstākā Lāčplēša diena bija tālajā 1921. gadā, kad minimālā gaisa temperatūra bija −14,1 °C, bet siltākā 2008. gadā, +12,2 °C.
Kā ierasts novembrī, arī Lāčplēša dienā nereti ir vērojami nokrišņi. Kopš 1923. gada ir bijušas tikai 6 Lāčplēša dienas bez nokrišņiem visā Latvijā, pēdējoreiz 2011. gadā. Nokrišņiem bagātākais 11. novembris bija 1950. gadā, kad vidēji Latvijā nokrišņu daudzums bija 8,9 mm, bet vislielākais reģistrētais diennakts nokrišņu daudzums kādā no Latvijas novērojumu stacijām bija 24 mm, kas 1972. gadā novērots Kolkā.
Reizēm Lāčplēša dienā zemi klāj sniega sega. Pēdējoreiz sniega sega Lāčplēša dienā tika novērota 2016. gadā, bet visbiezākā sniega sega bija 1980. gadā Aizputē — 27 cm.
Kopš 1960. gada 11 reizes Latvijā Lāčplēša dienā vēja brāzmas sasniegušas vētras spēku (vismaz 20 m/s), no kurām 2 reizes (1969. un 1971. gadā) brāzmas bija pat ar stipras vētras spēku (vismaz 25 m/s). Visstiprākās vēja brāzmas 11. novembrī bija 1969. gadā, kad Liepājā to ātrums sasniedza 28 m/s.
Latvijas Republikas Proklamēšanas diena
Latvijas Republikas Proklamēšanas dienā 1918. gada 18. novembrī Rīgā valdīja vēlam rudenim raksturīgi laika apstākļi. Diennakts vidējā gaisa temperatūra bija +2,2 °C, dienā gaisam iesilstot līdz +5,0 °C, bet naktī gaisa temperatūrai nepazeminoties zem +0,9 °C. Nokrišņu šajā dienā nebija.
Mūsdienās Latvijā 18. novembrī ir līdzīgi laika apstākļi. Vidējā diennakts gaisa temperatūra Latvijas teritorijā ir no +0,1 °C Alūksnē līdz +4,1 °C Ventspilī, vidēji valstī tai esot +2,0 °C (1991.—2020. gada klimatiskā norma).
Vēsturiski atsevišķos gados ir piedzīvoti gan rudenīgi silti, gan ziemīgi auksti un sniegoti svētki. Vissiltākais 18. novembris bija 2020. gadā, kad Bauskā maksimālā gaisa temperatūra bija +12,2 °C, savukārt dienas minimālās gaisa temperatūras rekords (−18,1 °C) 1965. gadā tika novērots Mērsragā.
Līdzīgi kā pārējās novembra dienās, arī 18. novembrī lielākoties ir apmācies, un bieži ir novērojama migla un nokrišņi. Lai gan gandrīz katru gadu kādā no valsts reģioniem 18. novembrī nav nokrišņu, kopš 1923. gada visā Latvijā 18. novembris bez nokrišņiem ir pavadīts vien 2 reizes — 1997. un 2014. gadā. Savukārt nokrišņiem bagātākais 18. novembris bija 1991. gadā, kad vidēji Latvijā nokrišņu daudzums bija 14,9 mm, bet Jersikā tas sasniedza pat 27,7 mm.
Svētkos, valdot ziemīgiem laika apstākļiem, zemes virsmu mēdz klāt sniega sega. Visbiezākā sniega sega 18. novembrī tika novērota 1947. gadā Salacgrīvā — 28 cm.
Reizēm 18. novembrī Latvijā vēja brāzmas sasniedz vētras spēku. Kopš 1960. gada 10 reizes vēja brāzmas kādā no Latvijas reģioniem sasniedza 20 m/s, no kurām 2 reizes — 1967. un 1978. gadā — vēja brāzmas sasniedza arī stipras vētras spēku (vismaz 25 m/s). Visstiprākās vēja brāzmas (28 m/s) tika novērotas 1978. gadā Priekuļos.
Voldemārs Lūsis
Voldemārs Lūsis (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu vieglatlēts, startējis šķēpa mešanas sacensībās. V. Lūsis ir šķēpa metēju Jāņa Lūša un Elvīras Ozoliņas dēls.
Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (2000, 2004). 2000. gadā Sidnejā izcīnīja 18. vietu (80,08 m) un 2004. gadā Atēnās ieņēma 17. vietu (79,27 m). Tāpat startējis divos Pasaules čempionātos (2001, 2003). 2001. gadā Edmontonā izcīnīja 11. vietu (79,70 m), taču 2003. gadā Parīzē ieņēma 19. vietu (75,15 m). V. Lūsis ir piedalījies 1998. gada Eiropas čempionātā Budapeštā, kurā ieņēma 20. vietu ar rezultātu 75,14 m.
Pēc karjeras beigām bijis Latvijas Vieglatlētikas savienības ģenerālsekretārs. Mēģinājis iesaistīties politikā, piedaloties 2001. gada pašvaldību vēlēšanās, kā arī 10. Saeimas vēlēšanās no politiskās apvienības "Par prezidentālu republiku" saraksta.
Frailty
Frailty var būt:
Edvards Nortons
Edvards Harisons Nortons (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, kinorežisors un producents. Trīsreiz nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par lomām filmās "Pirmatnējās bailes" (1996), "Amerikāņu vēsture X" (1998) un "Putncilvēks" (2014). Ieguvis Zelta globusa balvu par otrā plāna lomu filmā "Pirmatnējās bailes".
Nortons piedalās labdarības pasākumos, ir vides aktīvists. 2010. gadā Nortons kļuva par ANO Labas Gribas vēstnieku biodiversitātes jomā (Goodwill Ambassador for Biodiversity).
Z-Scars
Z-Scars ir Latvijas mūzikas grupa, kas tika dibināta, kad notika pirmais grupas koncerts klubā "Metro". Z-Scars plašāku atpazīstamību Latvijā izpelnījās 2003. gadā ar dziesmu "Tu tuvojies sev" un savu debijas albumu "Starp tevi un mani".
Biogrāfija
Sākotnēji grupa Z-Scars uzstājās dažādos klubos un piedalījās mūzikas festivālos un konkursos. 2002. gada vasarā Z-Scars uzvarēja Latvijas jauno grupu konkursā "Stage Number One" un "Tu esi pamanīts", 2003. gadā, piedaloties Liepājas dzintarā, ieguva ceturto vietu. Pirmie panākumi radiostacijās bija radiosingla "Jūtot tā" uzvara Radio SWH jauno mūziķu topā "Priekšnams", kas pavēra dziesmai ceļu uz vadošo radiostaciju topiem. Vēl labākus panākumus 2002. gada beigās guva nākamā dziesma "Ja tu esi viens". Savukārt 2003. gada vasarā klajā nāca līdz šim populārākā Z-Scars dziesma "Tu tuvojies sev", kas arī ir vadošā dziesma dokumentālajā filmā "Atrasts Amerikā". Rudenī pirmās vietas radiostaciju topos ieņēma arī dziesma "Tev es nemelotu".
2003. gada decembrī klajā nāca Z-Scars debijas albums "Starp tevi un mani", kas bija trešais pirktākais albums Latvijā. 2004. gada sākumā dziesma "Tu tuvojies sev" uzvarēja Latvijas Radio 2 Muzikālajā bankā apsteidzot daudzas Latvijas grupas un izpildītājus. Savukārt 2003. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvā grupa tika nominēta 3 kategorijās: par labāko debiju, albums "Starp tevi un mani" nominācijā Gada labākais roka albums, savukārt dziesma "Tu tuvojies sev" nominācijā labākā roka dziesma.
2005. gada jūnijā klajā nāca otrais Z-Scars albums "Pasakas un reklāmas", kurā grupas stils bija nedaudz izmainījies un kļuvis smagāks. Vēl radiostaciju apritēs nonāca albuma dziesmas "Pirmoreiz", "Tavas stiprās ilūzijas" un "Spilgti melnos uzvalkos". Dziesma "Tavas stiprās ilūzijas" tika nominēta Gada balvai kā labākā roka dziesma, bet albums "Pasakas un reklāmas" kā labākais roka albums.
2006. gadā klajā nākušas dziesmas no grupas gaidāmā trešā albuma: "Cauri pilsētai", "Trīs vārdi", 2007. gadā — dziesmas "Izģērbies", "Way back home" un "Ziemassvētku sapņi". 2008. gadā — "Uz vienu dienu". Grupa Z-Scars sākusi ierakstīt dziesmas arī krievu valodā, pirmā no tām — "Кричи" vairākas nedēļas noturējās Latvijas krievvalodīgo radiostaciju topa pirmajā vietā. Tagad krievvalodīgo radio Radio SWH+ apritē nonākusi dziesma "Все мои мечты", kas arī iekarojusi topa pirmo vietu.
iznāca trešais studijas albums ar nosaukumu "Tieši sirdī", kad klubā "Spalvas pa gaisu" notiks albuma prezentācija un vēlāk ap pusnakti arī vakara koncerts. Šis ir pirmais divvalodīgais, dubultais CD Latvijas rokmūzikas vēsturē.
2008. gada augustā grupa šķiras no diviem grupas dalībniekiem — Mārča Auziņa un Haralda Stenclava. Grupa to pamato ar viņu spēlēšanu arī citu grupu sastāvos un grupai licies, ka zudusi grupas sajūta un vienotība. Grupā atpakaļ pieņemts kādreizējais taustiņinstrumentālists Artūrs Koris. Dažās uzstāšanās reizēs gan viņa vietā taustiņus spēlējis grupas FINX producents un mūzikas autors Reinis Kazāks.
2010. gada oktobrī, pēc 10 gadu kopdarbības, uz nenoteiktu laiku no grupas aiziet basģitārists Toms Veismanis — pēdējais sākotnējā sastāva dalībnieks.
Justina Kovalčika
Justina Marija Kovalčika-Tekeli (pl; dzimusi Limanovā, Polijā) ir bijusī poļu distanču slēpotāja. Sacensībās startē kopš 2000. gada, Pasaules kausa posmos — kopš 2001. gada. 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Turīnā viņa ieguva bronzas medaļu 30 km brīvā stila slēpojumā, kļūstot par pirmo poļu slēpotāju, kas izcīna medaļu distanču slēpošanā. J. Kovalčika uzvarēja 2008.—2009. gada Pasaules kausa kopvērtējumā, kopvērtējumā triumfējusi vēl trīs reizes. Pasaules kausa posmos guvusi vairāk nekā 30 uzvaras.
Z-Scars
Biogrāfija
2011. gada februārī iznāk "Labāko dziesmu izlase 2001—2011".
Justina Kovalčika
Biogrāfija
2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankūverā J. Kovalčika ieguva pilnu medaļu komplektu. Vispirms viņa izcīnīja sudraba medaļu klasiskā stila sprinta sacensībās, bet pēc tam ieguva trešo vietu iedzīšanas sacensībās (abi slēpošanas stili). Pēdējā sacensību veidā — 30 km distancē klasiskajā stilā viņa finišā par 0,3 sekundēm apsteidza Norvēģijas slēpotāju Maritu Bjergenu un izcīnīja savu pirmo olimpisko zelta medaļu.
Z-Scars
Biogrāfija
2012. gadā no grupas aiziet Uldis Beitiņš, bet 2016.gadā — Mārtiņš Opmanis un Eduards Zagainovs-Veinbrants.
Justina Kovalčika
Biogrāfija
J. Kovalčika ir bijusi pieķerta dopinga lietošanā 2005. gada janvārī Universiādes sacensībās Insbrukā un diskvalificēta uz diviem gadiem, tomēr vēlāk soda termiņš tika samazināts uz gadu, bet tā paša gada beigās Sporta Arbitrāžas tiesa diskvalifikāciju atcēla.
2020. gadā J. Kovalčika apprecējās ar alpīnistu Kacperu Tekeli (Kacper Tekieli), kurš gāja bojā 2023. gada maijā noejā no Jungfrau virsotnes Šveices Alpos.
Senākā dzelzs laikmeta apmetnes un kapulauki Latvijā
Senākā dzelzs laikmeta apmetnes un kapulauki Latvijā ir Latvijas vēstures arheoloģiskie pieminekļi, kuru izcelsme ir laika periodā no 6. gadsimta p.m.ē. līdz 1. gadsimtam m.ē. Pēc Otrā pasaules kara arheoloģiskos izrakumus veica Latvijas vēstures institūta arheologi.
HIV
Cilvēka imūndeficīta vīruss (CIV jeb HIV no ) ir retrovīrusu dzimtas lentivīruss, kas tiek nodots tālāk ar spermas, vagīnas gļotu vai asins palīdzību. Tas uzbrūk un pakāpeniski sagrauj cilvēka imūnsistēmu. CIV izraisa akūtu imūndeficīta sindromu (AIDS), kas pašlaik ir neārstējams. Saslimstība ar CIV pēdējos 25 gados ir ievērojami pieaugusi, un tiek lēsts, ka pasaulē šajā laikā no šī vīrusa ir miruši aptuveni 25 miljoni cilvēku.
Parastais pīlādzis
Parastais pīlādzis, sērmūkslis jeb pucene (Sorbus aucuparia) ir rožu dzimtas suga. Tas ir Latvijā bieži sastopams koks vai krūms.
Apraksts
Vasarzaļš neliels (līdz 20 m) lapkoks vai krūms. Miza pelēka, gluda. Lapas nepāra plūksnaini saliktas no pāriem iegareni lancetisku lapiņu. Ziedu daudz, lielā ziedkopā. Tie balti un smaržīgi. Auglis — oranžsārts, ieapaļš un sulīgs, atgādina ogu. Zied maijā, jūnija sākumā.
Biotopi
Aug dažadās augsnēs, lapkoku vai jauktos mežos, mežmalās.
Anete Muižniece-Brice
Anete Muižniece-Brice (dzimusi Anete Muižniece Rīgā) ir bijusī latviešu basketboliste, spēlējusi uzbrūkošās aizsardzes pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece.
Spēlētājas karjera
Laikā no 1981. līdz 1990. gadam spēlējusi Rīgas TTT klubā. 1982. gadā tika izcīnīta uzvara Eiropas čempionvienību kausā, 1987. gadā tika iegūts Liliānas Ronketi kauss, tāpat trīs uzvaras tika gūtas PSRS čempionātā. PSRS izlases sastāvā tika izcīnīta otrā vieta 1987. gada Universiādē, savukārt Latvijas PSR izlases sastāvā — uzvarēts 1983. gada PSRS Tautu spartakiādē. 1990.—1991. gada sezonu viņa aizvadīja Francijas Racing kluba sastāvā. 1991.—1992. gada sezonā viņa atgriezās TTT sastāvā, kā sastāvā tika uzvarēts Latvijas čempionātā. Pēc tam viņa līdz pat 2008. gadam A. Muižniece-Brice spēlēja Arkādija/RTU (vēlāk RTU/Klondaika) sastāvā, ar ko piecas reizes tika izcīnīts Latvijas čempiontituls un vēl sešas reizes tika izcīnīta otrā vieta (1995, 2001—2005).
Privātā dzīve
Anete Muižniece ir dzimusi Rīgā. Izglītību ieguvusi Rīgas 77. vidusskolā. Viņas brālis ir bijušais basketbolists un pašreizējais basketbola treneris Kārlis Muižnieks, savukārt viņu abu tēva brālis ir bijušais basketbolists Valdis Muižnieks.
2009. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
'''Latvijas futbola Virslīgas 2009. gada sezona''' bija 35. Virslīgas sezona un 4. kā LMT Virslīgas sezona. Tā sākās, bet noslēdzās. Sākotnēji tika paziņots, ka tajā spēlēs 10 komandas, kuras izspēlēs 3 riņķus, katra aizvadot 27 spēles. Taču pēc Dinaburg FC un FC Daugava apvienošanās, formāts tika mainīts uz 9 komandas, kas spēlēs 4 apļos. Sezonas izskaņā savu otro čempiona titulu izcīnīja SK Liepājas Metalurgs, kurš par 5 punktiem apsteidza iepriekšējos trīskārtējos čempionus FK Ventspils, un pārtrauca to uzvaru sēriju.
Komandu izmaiņas
FK Rīga un FK Jūrmala klubi pēc iepriekšējās sezonas beigām bankrotēja.
JFK Olimps/ASK tika pazemināts uz 1. līgu, jo pagājušajā sezonā ieņēma pēdējo vietu. To aizvietoja 1. līgas uzvarētāji FK Daugava. Tomēr Olimps saglabāja vietu Virslīgā pēc speciāla Latvijas Futbola federācijas uzaicinājuma. Klubam, apvienojoties ar bankrotējušā FK Rīga struktūrām, nosaukums tika nomainīts uz JFK Olimps/RFS.
SK Blāzma atsauca savu dalību no Virslīgas jau pēc tam, kad LFF jau bija paziņojusi, ka Virslīgā piedalīsies 10 komandas un spēles tiks aizvadītas 3 apļos. Tomēr pēc pāris dienām tika paziņots, ka nepieciešamais finansējums ir atrasts un komanda Virslīgā spēlēs.
FK Vindava atteicās no spēlēšanas Virslīgā, pamatojot to ar krīzi ekonomikā un futbolā, kā arī nesaskaņām ar Ventspils sporta ierēdņiem.
Dinaburg FC diskvalifikācija
Latvijas Futbola federācijas valde sēdē vienbalsīgi nolēma izslēgt Dinaburg FC no LMT Virslīgas, piešķirot tai tehniskos zaudējumus ar rezultātu 0:3 atlikušajās spēlēs. Ka arī diskvalificēja kluba prezidentu Oļegu Gavrilovu un galveno treneri Tamazu Pertiju no turpmākās darbības Latvijas futbolā. Lēmums tika pamatots ar aizdomīgam likmēm par Dinaburg FC uzvarām ar konkrētiem rezultātiem sporta totalizatoros Āzijas valstīs. Drīz pēc tam Dinaburg FC tika izslēgts arī no Baltijas Futbola līgas.
Pārspēles par vietu LMT Virslīgā
Tā kā šajā sezonā Virslīgā piedalījās tikai 9 klubi, neviena komanda automātiski neizkrita uz zemāku līgu. Tomēr FK Daugava, kā 8. vietas ieguvēja, piedalījās pārspēlēs ar 1. līgas 2. vietas ieguvēju - FK Jaunība. Bet FK Jelgava kā 1. līgas uzvarētāji automātiski ieguva vietu Virslīgā nākamajā sezonā.
Divu spēļu summā neizšķirts - 1:1. Pateicoties vairāk pretinieku laukumā gūtajiem vārtiem, pārspēlēs uzvarēja FK Jaunība, kas ieguva tiesības nākamsezon spēlēt Virslīgā. Savukārt FK Daugava izkrita uz 1. līgu.
Statistika
Kopumā LMT Virslīgas 2009. gada sezonā spēlēja 262 futbolisti, 45 no tiem bija ārzemju futbolisti (leģionāri). 18 futbolisti šosezon spēlēja divos Latvijas klubos.
Brīdinājumi un noraidījumi
Kopumā šosezon tika parādītas 440 dzeltenās un 26 sarkanās kartītes.
Spēļu apmeklētība
2009. gada sezonā tika aizvadītas 138 spēles no 144 spēlēm, jo 6 spēles ar Dinaburg FC dalību nenotika sakarā ar kluba izslēgšanu no LMT Virslīgas. Kopumā visas 138 spēles ir apmeklējuši 61 768 skatītāji, vidēji spēlē — 448 skatītāji.
Labākie spēlētāji
Pēc sezonas beigām Latvijas Futbola federācijas treneru padome nosauca aizvadītās sezonas labākos futbolistus.
Latvju kareivju nacionālā savienība
Latvju kareivju nacionālā savienība (LKNS) bija Rīgā 1917. gada 5. augustā (pēc vecā stila) pēc pulkveža Jāņa Kalniņa, 4. pulka virsnieku pārstāvju poručika Aleksandra Plensnera un 2. brigādes štāba strēlnieku pārstāvja Artura Krodera iniciatīvas nodibināta latviešu strēlnieku virsnieku apvienība, kura pamatā apvienoja latviešu virsnieku un pilsoniskās inteliģences pārstāvjus (ierindas strēlnieku tajā bija maz).
Savienības mērķis bija Iskolata likvidēšana, demokrātiskas iekārtas izveide Baltijā un sakaru uzturēšana ar latviešu karavīriem krievu daļās.
Lielākajā daļā latviešu strēlnieku šī organizācija atbalstu neguva, jo bija izteikti labēja. Arī augstākās latviešu virsniecības vidū tā nebija īpaši populāra. Lai gan dibināšanu ierosināja pulkvedis Jānis Kalniņš, viņš pats un daudzi citi augstākie virsnieki tur neiestājās. LKNS ideoloģiju pauda tās laikraksts „Laika Vēstis”, kas 1917. gada augustā sāka iznākt Cēsīs, bet vēlāk tā redakcija evakuējās uz Valku. Otrs savienības laikraksts „Dzimtenes atbalss” tika izdots Maskavā, ko izdeva savienības turienes nodaļa. Vislielākā nozīme savienībai bija 1917. gada nogalē un 1918. gadā, izvēršot ar savām nodaļām darbību Krievijā un piedaloties jaundibinātās Latvijas valsts pirmo militāro vienību veidošanā.
Darbība
Dibināšanas sapulcē ievēlēja pagaidu Izpildu komiteju un tās prezidiju. LKNS pirmais priekšsēdis bija leitnants Eduards Ramats (dzejnieka pseidon.: Lejgalietis), vietnieki — jaunākais leitnants E. Rempe un artilērists („bombardieris”) M. Zālītis, sekretārs — žurnālists Arturs Kroders, sekretāra biedrs — virsleitnants Aleksandrs Plensners, kasieris — Sergejs Staprans. LKNS savai darbībai dabūja Krievijas Impērijas 12. armijas komandiera akceptu.
24. (11.) augusta sēdē LKNS Izpildu komiteja nolēma deleģēt uz mazo jeb nekrievu tautu kongresu Kijivā rakstnieku J. Akurāteru, bet par savu pārstāvi 12. armijas padomes „nacionālajā blokā” (nekrievu karavīru nacionālo organizāciju delegāti) — S. Stapranu. Pēc A. Krodera priekšlikuma nolēma izdot laikrakstu "Latvju Kareivis", ko iespiestu pa daļai ar gotu un pa daļai ar latīņu burtiem. Laikraksta priekšdarbu veikšanai ievēlēja komisiju — A. Kroderu, E. Rempi, Fortiņu un Riekstu. 1917. gada beigās savienībai bija jau nodaļas visā plašajā krievu armijas frontē no Rumānijas līdz Valkai, bez tam savienības nodaļas bija arī visos ievērojamākos Iekškrievijas centros (Pēteburgā, Maskavā, Harkivā, Odesā un Kijivā u.c.). Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes dibināšanas sanāksmē — 1. sesija notika Valkā no 1917. gada 16. (29.) novembra līdz 19. novembrim (2. decembrim) — LKNS pārstāvēja Jānis Akuraters, Fricis Vītoliņš un Jānis Palcmanis.
1918. gada rudenī LKNS prezidijs uzsāka Rīgā brīvprātīgo vervēšanu, aicinot reģistrēties vispirms savienības biedrus, tad arī citus latvju karavīrus, par kuriem galvoja vismaz divas prezidija locekļiem (vervēšanas komisijai) pazīstamas personas. Piesardzība bija nepieciešama tādēļ, ka, vispirms, pati savienības darbība no okupācijas iestāžu viedokļa bija nelegāla un, otrkārt, savienība vēlējās uzsākt Latvijas karaspēka radīšanu ar latvju nacionāliem centieniem pilnīgi uzticamiem kadriem. Brīvprātīgo pieteikšanās īpaši aktīva kļuva pēc 12. novembra, kad blakus Rīgas gubernatoram nostājās vācu 8. armijas kareivju padome, tas ir, kad savienība savu rekrutēšanu varēja jau veikt atklāti. Ieročus gādāja dažādos veidos nelegāli no dezorganizētā vācu karaspēka.
Rīgā ap novembra vidu savienība jau reģistrējusi ap 500 brīvprātīgo, galvenokārt no bijušiem virsniekiem, instruktoriem un no gūsta atlaistajiem strēlniekiem. 15. novembrī sasauca arī pirmo plašāku karavīru un brīvprātīgo sapulci, pēc kuras tika uzsākta papildus militārā apmācība Rīgas Latviešu biedrības namā. LNKS saformēta vienība nodrošināja 18. novembra valsts neatkarības proklamēšanas sapulces apsardzi. 22. novembrī tika izveidota Apsardzības ministrija, kuras vadība pagaidām tika uzticēta iekšlietu ministram, ieceļot par ministra vietniekiem divus LKNS locekļus: pulkvežleitnantu R. Dambīti un pulkvežleitnantu Grīnbergu, pirmajam uzticot ministrijas pagaidu pārvaldīšanu. Trīs nedēļas pēc Latvijas Republikas proklamēšanas, 6. decembrī, par apsardzības ministru tika iecelts advokāts J. Zālītis, pārņemot visus karaspēka organizēšanas jautājumus. LKNS no telpām Latviešu biedrības namā pārcēlās uz Brīvības ielu 37/39, kur izvietojās 8. dzīvoklī. Savukārt no reģistrētajiem brīvprātīgajiem tika saformētas 3 Rīgas apsardzības rotas — pirmās Latviešu nacionālo bruņoto spēku vienības (pēc izformēšanas iekļautas Neatkarības bataljona sastāvā).
Turpmāk biedrība darbojās kā sabiedriska organizācija līdz pat Latvijas okupācijai, kad tās darbība tika aizliegta (darbību atsāka 1941. gada maijā Marienburgā, Austrumprūsijā).
Kaļvi
Kaļvi var būt:
Viktors Puskars
Viktors Puskars (et, — ) bija igauņu pulkvedis, Igaunijas un Latvijas brīvības cīņu dalībnieks. Igaunijas Brīvības krusta, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.
Biogrāfija
Dzimis Viljandi. Izglītojies pašmācības ceļā. 1907. gadā brīvprātīgi iestājies Krievijas impērijas armijā. 1911. gadā pabeidzis Viļņas karaskolu. Pirmajā pasaules kara frontē karojis no 1914. gada jūlija beigām. No 1917. gada decembra līdz 1918. gada martam dienējis kā 2. igauņu pulka komandieris. Krievijas armijā dienot sasniedzis apakšpulkveža dienesta pakāpi, vairākkārt apbalvots.
1920. gada decembrī atvaļinājies no dienesta. Nodarbojies ar lauksaimniecību. 1925. gadā piedalījies Igaunijas brīvības cīņu veterānu savienības izveidē. Vēlāk šī organizācija pārtapa par Vabsiem. Pēc apvērsuma 1934. gadā organizācija tika aizliegta. Par dalību tajā Puskaru 1935. gadā apcietināja un vēlāk notiesāja uz 1 gadu nosacīti. 1936. gadā notiesāts uz 15 gadiem spaidu darbu sakarā ar Vabsu plānoto valsts apvērsumu, tomēr jau 1938. gadā amnestēts.
Fagots
Fagots (it) ir koka pūšamais mūzikas instruments. Mūsdienās tā korpuss parasti tiek gatavots no kļavas. Korpusā tiek iekonstruēta vārpstu sistēma; gaiss tiek pievadīts caur dubultmēlīti, kas savukārt ir tikusi piestiprināta pie metāla pievadcaurulītes. Pastāv parastais fagots un kontrfagots, kura skanējums ir zemāks.
Fagota priekšteči bijuši pommers un bombarda. Pirmoreiz ticis uzkonstruēts Itālijā 16. gadsimta pirmajā pusē. Pēc instrumenta pilnveidošanas instrumenta skaņa kļuva maiga. Tā arī cēlies nosaukums dolčiāns (it, cēlies no dolce — ‘maigs’), 19. gadsimta beigās radās fagota nosaukums. Simfonisko orķestru sastāvā tas tiek regulāri iekļauts kopš 17. gadsimta beigām.
Mūsdienās plašāk lietotās fagota versijas autori ir Johans Ādams Hekels (Johann Adam Heckel) un Kārlis Almenrēders (Carl Almenräder), kas mūsdienās pazīstamo fagotu izveidojuši 1834. gadā. Vairāki komponisti ir rakstījuši solokoncertus fagotam ar orķestri, tai skaitā Antonio Vivaldi, Volfgangs Amadejs Mocarts, Kārlis Marija fon Vēbers (Carl Maria von Weber).
Staburadze (studenšu korporācija)
Staburadze ir latviešu studenšu korporācija. Staburadze ir dibināta trimdā, Minhenē, Vācijā. Staburadzes vārds ņemts no Staburaga klints, kas atrodas Daugavas krastā.
Devīze
Staburadzes devīze ir „Tēvzemei, uzticībai, izturībai!” (no latīņu „Patrie, fidei et perseverantie!”).
Krāsas
Korporācijas krāsas simbolizē Staburadzes ideālus:
Vapenis
Vapenis jeb ģerbonis izsaka Staburadzes būtību, devīzi un mērķus.
Staburadzes Latvijā
S!K! Staburadze veido gandrīz visu Latvijas augstskolu studentes un visdažādāko specialitāšu pārstāves. Staburadzes aktīvi veido sociālu korporācijas interno un eksterno dzīvi, atbilstoši akadēmiskajam studenšu garam, godā valsts svētkus, piedalās studentu un studenšu korporāciju tradicionālajos sarīkojumos, Aristoteļa svētkos, 18. novembra korporāciju gājienā, Oskaram Kalpakam veltītajos piemiņas pasākumos un Kalpaka ballē, Baltijas Tautu komeršos (B!T!K!), katru gadu parāda izcilus sasniegumus Korporāciju sporta spēlēs, Korporāciju teātra festivālos u.c. sabiedriskos un kultūras pasākumos.
Dibināšana
Trimdas gados bija radusies situācija, ka daudzas esošās korporācijas uz kādu laiku bija pārtraukušas jauno biedru uzņemšanu, tādēļ tām latviešu studentēm, kuras trimdā studēja, nebija iespēju iestāties latviešu studenšu korporācijā. Tāpēc deviņas latviešu studentes, kuras studēja trijās Minhenes augstskolās, tostarp Starptautiskās bēgļu organizācijas (UNRA) Universitātē, izlēma dibināt studenšu korporāciju Staburadze, sekojot studenšu korporāciju Spīdola un Zinta piemēram, kuras jau bija nodibinājušās Ziemeļvācijā pie Baltijas Universitātes. Komānu garantēja pie studenšu korporācijas Dzintra.
Darbība pasaulē
No Minhenes staburadzes izklīda pa visu pasauli — kopas izveidojās galvenokārt ASV, Kanādā un Austrālijā, bet pēc 1950. gada atsāka darbību ASV. S!K! Staburadze uzņemta globālajā Studenšu Prezidiju konventā (S!P!K!) Ņujorkā. Meiteņu uzņemšanu sāka Filadelfijā. Piecdesmitajos gados Ņujorkā nostiprinājās lielākā Staburadzes kopa.
Latvijas kopas dibināšana
S!K! Staburadze uzsāka darbību brīvajā Latvijā, dibināšanas procesu vadīja un uzraudzīja filistres Irēne Krečko un Zenta Ramane. Statūti reģistrēti pie Latvijas Universitātes. Ar filistres Irēnes Krečko un filistres Zentas Ramanes gādību tika atrasta mājvieta Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultātē. S!K! Staburadzi uzņēma Latvijas Studenšu Prezidiju Konventā. S!K! Staburadze Latvijas kopas 7. gada svētkos Konvents saņēma dāvinājumā Konventa dzīvokli no korporācijas dibinātājas filistres Ilgas Krūmiņas — Dinbergas, viņai piederošajā namā Rīgā.
Filistru biedrība
S!K! Staburadze pastāv Filistru biedrība (F!B!), kas ir dibināta pie studenšu korporācijas Staburadze. F!B! mērķi ir apvienot studijas beigušās S!K! Staburadze pilntiesīgās locekles, lai saglabātu un pilnveidotu S!K! Staburadze garīgo un laicīgo mantojumu un veicinātu F!B! locekļu aktīvo dzīvi korporācijā.
Konventa dzīvoklis
Uzsākot darbību atjaunotā Latvijā, Staburadzes konventi, svētki un citi pasākumi notika LU EVF telpās.
No 2000. gada 26. marta līdz 2014. gada septembrim Staburadzes mājvieta bija filistres dibinātājas Ilgas Krūmiņas-Dinbergas dāvinātais konventa dzīvoklis (C!Q!) Rīgā, Ausekļa ielā 22-5. Nams ir vēsturiski nozīmīgs, 20. gadsimta 20.-30. gados šajā namā atradās ASV vēstniecība un vasarā šeit 5 dienas uzturējies amerikāņu students Džons Kenedijs, vēlākais ASV prezidents.
Kopš 2014. gada oktobra Staburadzes Konventa dzīvoklis (C!Q!) atrodas Kr. Barona iela 33/35 — 10, Rīgā.
Manša
Manša (fr, ) ir Francijas departaments, viens no pieciem Normandijas reģiona departamentiem. Manšas administratīvais centrs ir Senlo.
Administratīvais iedalījums
Departaments sastāv no 4 apgabaliem, 52 komūnām un 602 kantoniem. Tā administratīvi sīkāk dalās šādos 4 apgabalos (arrondissements):
Saimniecība
Kanāla saimniecība sastāv no lauksaimniecības, vadošās nozares — lopkopība (govju, aitu, zirgu) un augļu audzēšana (āboli) un dārzeņu (burkāni, puravi, ziedkāposti). Cherbourg ir nozīmīga ostas pilsēta (zivsaimniecība, jahtu braucieni, pārejas caur šaurajiem tirdzniecības ceļiem, kara flotes, kuģu būve). Arī Channel ekonomika ir atkarīga no tūrisma, kūrorta un tikai sezonas.
Cīrihe
Izglītības jomā pilsēta slavena ar divām mācību iestādēm — Cīrihes Universitāti (Universität Zürich) un Cīrihes Tehnisko universitāti (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich).
Vēsture
pilsētā notika Cīrihes pučs (Züriputsch) pilsētu ieņēma apkārtnes lauku iedzīvotāji. 1847. gadā Šveicē uzbūvēja pirmo dzelzceļa līniju, kas savienoja Cīrihi ar Beidenu. Kopš tā laika Cīrihe ir dzelzceļu centrs Šveicē. 1916. gadā Cīrihes kabarē Voltaire radās dadaisma kustība.
Cilvēki
Cīrihē dzimuši:
Japānas prefektūras
Japanas prefektūras ir Japānas administratīvais iedalījums. Tradicionāli Japānu dala astoņos reģionos, tomēr oficiāli Japāna iedalās 47 prefektūrās (都道府県/todōfuken). Dažas prefektūras (10) tālāk iedalās apakšprefektūrās (支庁/shichō). Ir 17 galvenās pilsētas jeb t.s. valdības apstiprinātās pilsētas (japāņu - 政令指定都市/seirei shitei toshi; angļu - city designated by government ordinance).
Valstī notiek pašvaldību reforma, daudzas pašvaldības tiek apvienotas.
Japānas prefektūras
Formāli prefektūras pēc tipa iedalās vienā metropolē (都/to) (Tokija), vienā "ceļā" (道/dō) (Hokaido prefektūra), divās pilsētas prefektūrās (府/fu) un 43 prefektūrās (県/ken), šo nosaukumu summa japāņu valodā apzīmē prefektūru kopējo nosaukumu (都道府県/todōfuken). Prefektūras tika izveidotas 1871. gadā. Katru prefektūru vada tieši ievēlēts gubernators un vietējais parlaments.
Birztalas gundega
Birztalas gundega (Ranunculus nemorosus) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.
Indonēzijas pilsētu uzskaitījums
Visas Indonēzijas pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 1 000 000 iedzīvotājiem 2006. gadā.
Birztalas gundega
Raksturojums
Augums vidējs 20 — 70 cm. Stumbrs stāvs, augšdaļā matots, zarojas. Lapas trīsstaraini vai piecstaraini šķeltas, ar ieapaļu sirdsveida formu. Lapas plātnes un kātiņi matoti. Ziedi zeltaini dzelteni, lielums 2 — 3 cm. Kauslapas un ziedgultne klāta ar matiņiem. Zied jūnijā, jūlijā. Augļi — riekstiņi kopauglī. Riekstiņi kaili ar garu ieritinātu knābīti.
Izplatība
Suga sastopama Eiropas vidienē. Latvijā sastopams ļoti reti. Aug mežmalās, sausieņu pļavās un upju krastu nogāzēs.
Izmantošana
Augs ir aizsargājams. Ietilpst Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā.
Alberts Kauls
Alberts Kauls ( — ) bija latviešu lauksaimnieks, uzņēmējs un politiķis. Latvijas Republikas zemkopības ministrs (1995—1996).
Dzīvesgājums
Dzimis Skrundā strādnieku ģimenē. 1953. gadā sāka strādāt padomju saimniecībā. 1960. gadā iestājās PSKP. 1964. gadā kļuva par kolhoza "Ļeņina ceļi" vadītāju. 1970. gadā pabeidza Viļņas Augstāko partijas skolu.
1974. gadā A. Kauls kļuva par kolhoza "Ādaži" vadītāju, 1986. gadā par agrofirmas "Ādaži" vadītāju, kurā zēla visdažādākā ražošana — mēbeles, polietilēns, vīni, vieni no pirmajiem padomju kartupeļu čipsiem, kažokzvēru ferma u.c.
Ernests Lorenss
Biogrāfija
Dzimis nelielā pilsētiņā Dienviddakotā. 1922. gadā ieguva bakalaura grādu Dienviddakotas Universitātē, bet 1923. gadā — maģistra grādu fizikā Minesotas Universitātē. Jau 1925. gadā ieguva doktora grādu Jeila Universitātē. Jeilā Lorenss pētīja fotoelektrisko efektu. 1928. gadā pārcēlās uz Kalifornijas Universitāti Bērkli, 1930. gadā kļūdams par universitātes gados visjaunāko profesoru.
Alberts Kauls
Dzīvesgājums
Perestroikas laikā 1987. gada februārī, apmeklējot Latvijas PSR, Ādažos viesojās PSRS Komunistiskās partijas CK ģenerālsekretārs Mihails Gorbačovs, kurš jautāja, kādu palīdzību vajag agrofirmai, un A. Kauls atbildēja, ka tai ir nepieciešama atļauja patstāvīgi nodarboties ar ārējo tirdzniecību. Pēc atļaujas saņemšanas agrofirma 1988. gada septembrī reģistrēja kompāniju "Ādažimpeks", kuru vadīja Grigorijs Lučanskis. Jau pēc gada tai bija apgrozījums ap 50 miljoniem dolāru, bet 1990. gada 26. februārī Vīnē nodibināja firmu Nordex ar G. Lučanski priekšgalā.
A. Kauls iesaistījās Atmodas procesos un bija Latvijas Tautas frontes pirmās Domes sastāvā, Latvijas lauksaimnieku savienības priekšsēdētājs (1989—1990). 1989. gadā bijis iekļauts izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā. 1989. gadā ievēlēts par PSRS tautas deputātu. Šai pašā gadā A. Kauls kļuva par PSRS prezidenta M. Gorbačova padomes locekli un padomnieku lauksaimniecības lietās.
Ernests Lorenss
Biogrāfija
1929. gadā Lorenss universitātē izgudroja ciklotronu. Pirmais eksperimentālais ciklotrona modelis izmaksāja tikai apmēram 25 ASV dolārus, tomēr tas darbojās. 1931. gadā viņš nodibināja Radiācijas laboratoriju (tagad Lorensa Bērkli Nacionālā laboratorija). 1939. gadā Lorenss par ciklotrona izgudrošanu ieguva Nobela prēmiju fizikā — pirmais Bērkli.
Alberts Kauls
Dzīvesgājums
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1991. gada Augusta puča notikumos A. Kauls nostājās Latvijas neatkarības pretinieku pusē un bija Alfrēda Rubika vadītās Vislatvijas sabiedriskās glābšanas komitejas līdzpriekšsēdētājs. 1991. gadā viņš televīzijā raudot pauda nožēlu un lūdza Latvijas iedzīvotājiem par to piedošanu.
Lai arī A. Kaulam par darbošanos pret Latvijas neatkarības atjaunošanu bija aizliegts kandidēt Saeimas un pašvaldību vēlēšanās, viņš kļuva par paša dibinātās populistiskās Latvijas Vienības partijas (LVP) priekšsēdētāju. 6. Saeimas vēlēšanās partija ieguva 7,15% balsu un 8 vietas 6. Saeimā. Pirms vēlēšanām A. Kauls tika virzīts kā partijas Ministru prezidenta amata kandidāts. Pēc vēlēšanām izveidotajā Andra Šķēles valdībā A. Kauls bija premjerministra biedrs un zemkopības ministrs. 1996. gada maijā Andris Šķēle pieprasīja Alberta Kaula demisiju. Mēnesi vēlāk abos amatos A. Kaulu aizvietoja Roberts Dilba, kurš tobrīd jau bija pārgājis no Latvijas Vienības partijas uz Latvijas Zemnieku savienību.
7. Saeimas vēlēšanās LVP guva tikai 0,46% balsu un netika ievēlēta Saeimā. Pēc neveiksmīgajām vēlēšanām A. Kaulam piedāvāja iespēju kļūt par putnkopības kompleksa vadītāju Krievijā.
Miris pēc ilgstošas slimības.
Ernests Lorenss
Biogrāfija
Otrā pasaules kara laikā Radiācijas laboratorija bija viens no galvenajiem Manhetenas projekta centriem. Kara laikā urāna bagātināšanai Lorenss izveidoja kalutronu.
1958. gada jūlijā Lorenss ASV prezidenta Dvaita Eizenhauera delegācijas sastāvā Ženēvā piedalījās sarunās ar PSRS par kodolieroču izmēģinājumu aizliegšanu, tur saslima un pēc mēneša mira.
Kurzemes prospekts
Kurzemes prospekts ir Rīgas iela, Pārdaugavā, Kurzemes rajona Imantas un Kleistu apkaimēs. Iela veido Imantas dzīvojamā masīva ārējo loku, kamēr Anniņmuižas bulvāris veido iekšējo loku. Prospekta sākums un beigas saslēdzas ar Jūrmalas gatvi. Kopējais ielas garums ir 4896 metri un tā sastāv no 4 braukšanas joslām.
Latvijas PSR laikā, līdz 1991. gada rudenim, Kurzemes prospekts bija sadalīts vairākās daļās. Ielas posmu no Jūrmalas gatves līdz Slokas ielas šķērsojumam sauca par Aleksandra Popova ielu, posmu no Slokas ielas līdz Dammes ielas atzaram sauca par Komarova prospektu, bet posmu no Dammes ielas līdz Jūrmalas gatvei sauca par Jāņa Rudzutaka ielu.
Ielas raksturojums
Kurzemes prospekts ir veidots pusloka formā, kas to ļauj viegli identificēt starp citām ielām Rīgas kartē. Prospekts aizsākas Imantas apkaimes dienvidaustrumu daļā, savienojumā ar Jūrmalas gatvi, iepretīm Imantas 1. un 2. līnijai un virzās ziemeļu virzienā kā atdalīta 4 braukšanas joslu asfaltēta iela. Savienojuma ar Bebru ielu apkārtnē, Kurzemes prospekts virzās gar vienu no ievērojamākajām Imantas ēkām — Radiotehnikas bijušajiem ražošanas korpusiem un nonākot pie Slokas ielas šķērsojuma, pagriežas ziemeļrietumu virzienā. Posmā no Kleistu ielas krustojuma līdz vietai, kur prospekts pagriežas dienvidrietumu virzienā, iela ir kā robežiela starp Imantas un Kleistu apkaimēm.
Posmā līdz atkārtotajam Slokas ielas krustojumam, prospekts veido savienojumu ar Dammes ielu, kura apkārtnē atrodas arī 1. tramvaju maršruta galapunkts. Šajā posmā prospekts virzās paralēli Nordeķu—Kalnciema kāpu grēdai un veido robežšķirtni starp intensīvu Imantas daudzstāvu dzīvojamo apbūvi un neapgūtu meža masīvu. Aiz Slokas ielas krustojuma prospekts iegriežas dienvid—dienvidrietumu virzienā un veido savienojumu ar Zentenes ielu.
Iepretīm Imantas autobusu dispečeru punktam iela pagriežas dienvidu virzienā un veidojot vairākus savienojumus ar mazākām ielām, noslēdzas savienojumā ar Jūrmalas gatvi un Zolitūdes ielu.
Ielu savienojumi
Kurzemes prospekts ir savienots ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Pa Kurzemes prospektu kursē 13., 21., 36., 37., 41., 46. un 56. maršruta autobusi, kā arī 1. maršruta tramvaji.
Jānis Šipkēvics jaunākais
Bērnība un izglītība
Jānis Šipkēvics piedzima Rīgā Sandras Šipkēvicas un žurnālista Jāņa Šipkēvica ģimenē. 1988. gadā sāka apmeklēt Rīgas 58. vidusskolu Iļģuciemā. 1989. gadā iestājās Emīla Dārziņa speciālās mūzikas vidusskolas 1. klasē. 1994. gadā Jānis turpināja mācības nupat izveidotajā Rīgas Doma kora skolā un absolvēja to 2000. gadā. Kopā ar Rīgas Doma skolas kori Jānis devās garās turnejās pa Eiropas valstīm, ASV, Kanādu un Japānu, dziedot gan diskantu, gan — pēc balss lūzuma — kontrtenoru.
Nozīmīgākie skolotāji: Ivars Cinkuss (kordiriģēšana), Daina Libauere (solodziedāšana), Sarmīte Ārenta (klavierspēle), Valdis Bernhofs (mūzikas teorija), Ieva Kolmane (kultūras vēsture), Iveta Šimkus (latviešu valoda, literatūra). Skolas laikā aizrāvies ar basketbolu un snūkeru.
Tēva iespaidā Jānis bērnībā un pusaudža gados klausījies daudz rokmūzikas un populārās mūzikas klasikas — jo sevišķi “Earth, Wind & Fire”, Prinsu, Pīteru Geibrielu, Ēriku Kleptonu, Keitu Bušu, Maiklu Džeksonu un citus.
2000. gadā Jānis Šipkēvics iestājās Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas Kordiriģēšanas nodaļā. Nozīmīgākie pasniedzēji: Sigvards Kļava (kordiriģēšana), Juris Griņevičs (interpretācijas vēsture) un Gunārs Bībers (literatūra).
No 2001. līdz 2003. gadam Jānis strādājis diriģenta amatā Ingas Zirnes vadītajā Valmieras sieviešu korī “Jumara”. Šai profesijā Jānis nerada piepildījumu.
Studiju laikā nozīmīgs intereses objekts, kā arī blakus ienākumu avots bijis darbs fotogrāfijas jomā — Jānis strādājis par sporta fotogrāfu “Neatkarīgajā Rīta Avīzē”, “Sporta Avīzē”, kā arī fotografējis dabu ornitoloģijas izdevumiem.
Privātā dzīve
Jānis Šipkēvics precējies divreiz. Pirmā laulība ar interjera dizaineri Leldi Ozoliņu (2008—2016). 2018. gadā Jānis apprecējās mūzikas un kino producenti Zani Bērziņu.
2019. gadā dzimis dēls Kristaps, 2021. gadā pasaulē nāca meita Jūna.
COSMOS
Mācoties Rīgas Doma kora skolā, Jānis ar domubiedriem izveidoja vokālo apvienību, kurā dziedāja kopā ar Andri Sējānu, Juri Lisenko un Jāni Ozolu. 2001. gada 20. decembrī Rīgas pilī notika grupas Cosmos pirmā uzstāšanās, tas bija Valsts prezidentes rīkots pateicības pasākums daudzbērnu ģimenēm. Grupas darbības otrajā gadā kolēģiem pievienojās Jānis Strazdiņš.
Uzreiz pēc pirmā koncerta “Radio SWH” studijā tapa Cosmos pirmie ieskaņojumi. Grupas pirmās programmas bija ar klasisku ievirzi. 2003. gada Introvertās mūzikas festivālā Cosmos atskaņoja Pētera Vaska “Trīs dziesmas ar Česlava Miloša dzeju”. Grupas repertuārā bija arī Gevina Braiersa, Ģerģa Ligeti mūzika. 2004. gadā Cosmos piedalījās Andra Dzenīša rīkotajos starptautiskajos komponistu meistarkursos Dundagā.
Ainara Mielava iespaidā Cosmos pievērsās populārās mūzikas aranžiju radīšanai, tapa singls “Tu saviļņoji mani” un drīz arī pirmais albums Cosmos (2003). Sākās turnejas pa Latviju, plauka Andra Sējāna fenomenālais aranžētāja talants. 2004. gadā Raimonds Pauls uzaicināja Cosmos piedalīties konkursā “Jaunais vilnis”, un grupa kļuva par konkursa uzvarētājiem. Piedalīšanās “Jaunajā vilnī” nostiprināja Reiņa Sējāna dalību Cosmos darbībā.
INSTRUMENTI
Līdztekus Jānis Šipkēvics kopā ar Reini Sējānu meklēja radošas iespējas formātos, kas neietilpst a cappella mūzikas rāmī — dziesmu skanējumā parādījās instrumenti. Abi domubiedri sākotnēji uzstājās un ierakstus radiostacijām izsūtīja ar izdomātiem vārdiem un adresēm kā grupa no Islandes, Vācijas vai Holandes. Koncertēšanas sākumposmā abi uzstājās pandu maskās. Bija dzimusi apvienība “Instrumenti”, un tās pirmais koncerts notika 2010. gada decembrī “Sapņu fabrikā”.
Ar pašreizējā koncertzāles “Latvija” mākslinieciskā vadītāja Mika Magones starpniecību “Instrumenti” iepazinās ar Bjorkas producentu Valgīru Sigurdsonu, kā arī Sigurdsona domubiedru grupu “Whale Watching Tour”, kuras sastāvā darbojās komponists Niko Mjūlijs, skaņu mākslinieks Bens Frosts, dziesmu autors un izpildītājs Sems Amidons, kā arī altiste Nadja Sirota. Ar mērķtiecīgu darbu un ietekmīgiem paziņām Jānis Šipkēvics un Reinis Sējāns nonāca pie iespējas veikt ieskaņojumu Islandes Greenhouse studijā, kur tapa albums “Tru”, kas izdots 2011. gadā un 2012. gadā ieguvis Zelta diska statusu.