cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inženiergrafika
Griezumi
Griezumus iegūst, objektu nosacīti šķeļot ar vienu vai vairākām šķēlējplaknēm un nosacīti atmetot to objekta daļu, kas atrodas starp skatītāju un šķēlējplakni. Griezumā tiek parādītas ķermeņa iekšējās kontūras, kas atrodas tieši šķēlējplaknē, un arī aiz tās esošie elementi. Izstrādājuma daļas, kuras tieši šķeļ šķēlējplakne, iesvītro atbilstoši materiālu apzīmējumiem. Ja nav noteikts izstrādājuma materiāls, iesvītrojums tiek veikts ar šauru līniju 45° leņķī pret attēla kontūrlīniju.
Lai paskaidrotu priekšmeta uzbūvi atsevišķā tā daļā, izmanto vietēju griezumu, kuru norobežo no skata ar šauru viļņotu līniju. Gadījumā, ja vietēju griezumu attēlo rotācijas virsmas daļai, griezumu var norobežot ar rotācijas ass līniju. Vietēju griezumu norobežojoša līnija nedrīkst sakrist ar citām līnijām.
Ja griezumu veido divas vai vairākas šķēlējplaknes, to sauc par saliktu griezumu. Pakāpienveida griezumu veido savstarpēji paralēlas šķēlējplaknes. (Priekšmeta griezumi tiek attēloti vienā plaknē.) Šķēluma līnijai ir lūzumi, kuros ir pāreja starp blakusesošām šķēlējplaknēm, griezumā šīs pārejas nav redzamas, saliktais griezums attēlojas kā vienkāršais. Ja šķēlējplaknes nav paralēlas un starp tām esošais leņķis lielāks par 90°, veidojas lauzts griezums, kurā vienu no šķēlējplakni ar tajā esošo šķēlumu nosacīti pagriež, savietojot ar otru plakni (vienai no šķeļošajām plaknēm jābūt paralēlai tai projekciju plaknei, kurā lauzto spriegumu attēlo). Arī šis griezums attēlojas kā vienkāršais. Sarežģītām detaļām griezumu ar pagriežamo šķēlējplakni var neveikt līdz krustošanās līnijai ar otru šķēlējplakni.
Šķēlumi
Šķēlumos (atšķirībā no griezumiem) tiek parādītas tikai tās ķermeņu iekšējās kontūras, kas atrodas šķēlējplaknē. Šķēluma figūru apzīmē un iesvītro tāpat kā griezumu. Pēc šķēluma attēla novietojuma izšķir iznestus šķēlumus, kurus novieto ārpus skata kontūras uz šķēlumlīnijas pagarinājuma, norādot šķēlējplaknes stāvotni un skata virzienu bez burta apzīmējuma, un kuru figūru apvelk ar tikpat platu pamatlīniju kā redzamās kontūras, un uzliktus šķēlumus, kurus novieto iekš skata kontūras un kurus apvelk ar šauru nepārtrauktu līniju. Pie iznestiem šķēlumiem attiecas arī pārrāvumā novietoti šķēlumi, tos novieto starp divām skata daļām, kuras norobežo ar šauru viļņotu līniju. Ja šķēlējplakne krusto urbumu vai padziļinājumu norobežojošas rotācijas virsmas asi, tad urbuma vai padziļinājuma kontūru šķēlumā attēlo pilnībā (lai arī tā neatrodas šķēlējplaknē).
Vienkāršojumi
Lai rasējums būtu vienkāršāk nolasāms un izgatavots, tajā var tikt izmantoti vienkāršojumi. Piemēram, lai cilindriskā detaļā izceltu plakanu virsmu, uz tās ar šauru nepārtrauktu līniju var novilkt krustiskas diagonāles. Ja priekšmeta virsmai ir rievojums, tīklojums, ornaments vai reljefs, to var attēlot daļēji (attiecīgi vai nosacīti iesvītrojot tikai daļu virsmas). Ja priekšmetam ir vairāki atkārtoti un vienmērīgi izvietoti elementi, var attēlot vienu no tiem un pārējos tikai nosacīti atzīmēt. Ja gariem objektiem ir posms ar nemainīgu vai likumsakarīgi mainīgu šķērsgriezuma laukumu, šādu posmu var aizstāt ar izrāvumu, kurš izpaužas kā pārtaukums starp priekšmeta skata divām daļām, kas aprautas ar viļņotu līniju. Ja jāparāda izstrādājuma iekšiene, kas atrodas aiz vāka vai apvalka, tad šo vāku vai apvalku var nerasēt, virs attēla rakstiski norādot par neuzrādīto daļu (piemēram, "Vāks nav parādīts"). Tāpat tiek lietoti daudzi citi vienkāršojumi.
Dokumentu noformēšana
Veidojot rasējumu, jāievēro daudzi noformēšanas noteikumi. Papīra lapām, uz kurām rasē, ir standarta izmēri. A4 formāta novietojums ir tikai vertikāls, pārējo formātu novietojums ir tikai horizontāls.
Lapas tiek noformētas arī datorizētajā rasēšanā (stūra marķējums, apmale u.c.). Elektronisko rasējumu izdrukas sagatavo ar ploteriem, kuros papīru padod ruļļi, kuru platums ir lielāks nekā standarta lapām.
Uz rasējuma lapas ir norobežots rakstlaukums, kurš satur vairākas ailes un kurā sniegta informācija par rasējumā skatāmo izstrādājumu, norādīts rasētājs un pārbaudītājs, dots mērogs, lapu skaits, tajā atrodams izmantotā oktanta (1. vai 3.) koordinātu sistēmas apzīmējums.
Mērogs tiek norādīts ar diviem skaitļiem, kas atdalīti ar kolu. Pirmais skaitlis norāda izmēru rasējumā, otrais — izmēru dabā. Ja mērogs ir 1:1, to sauc par dabisko mērogu. Ja tas ir 1:2, 1:2,5 u.c., to sauc par samazināšanas mērogu. 2:1, 100:1 u.c. atbilst palielināšanas mērogam. Mērogu nevar izvēlēties gluži brīvi, jo arī tam pastāv savi standarti.
Rasējumos tiek izmantoti 15 līniju pamattipi, starp kuriem sastopami: Līnijas šaurumu vai platumu nosaka tās attiecība pret citām līnijām. Bieži izmanto divu platumu līnijas. Platai līnijai jābūt divas reizes platākai par šauro līniju. Rasējumā viena veida līnijām jābūt vienādā platumā.
Pastāv noteikts minimālais attālums, kāds jāietur, attēlojot paralēlas līnijas. Pārtrauktām līnijām jākrusto nepārtrauktas līnijas vai jākrustojas savā starpā ar svītrām (nevis atstarpēm vai punktiem).
Veidojot rasējumu, jāievēro rasējuma kompozīcija — horizontālajā lapas virzienā attālumiem starp lapsas rāmīti un projekciju un starp projekcijām jābūt vienādiem, tāpat šiem attālumiem jābūt vienādiem vertikālajā virzienā.
Papildus informāciju, kas attiecas uz rasējumā attēloto izstrādājumu, izklāsta rakstlaukumā rasējuma lapas apakšā un specifikācijā, kas ir uz atsevišķas A4 lapas vai vairākām lapām novietota speciāla tabula.
Deniss Vasiļjevs
Deniss Vasiļjevs (dzimis Daugavpilī) ir Latvijas daiļslidotājs, 2022. gada Eiropas čempionāta bronzas medaļas ieguvējs un divu olimpisko spēļu dalībnieks.
Karjera
Izcīnījis divas medaļas 2016. gada jaunatnes ziemas olimpiskajās spēlēs: sacensībās vīriešiem izcīnīja sudraba medaļu, savukārt komandu sacensībās — bronzas medaļu (pārstāvot no vairāku valstu sportistiem sastādīto jaukto komandu). Kopš 2016. gada augustā D. Vasiļjeva treneris ir bijušais Šveices daiļslidotājs, divkārtējais pasaules čempions Stefans Lambjels. Grand Prix sacensībās debitējis 2016.—2017. gada sezonā Rostelecom Cup.
2018. gada Eiropas čempionātā ieguva 4. vietu, summā sasniedzot 243,52 punktus, kas uz to brīdi bija viņa karjeras rekords. D. Vasiļjevs piedalījās 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kur ieņēma 19. vietu. Pēc olimpiskajām spēlēm viņš startēja arī Pasaules čempionātā, kur ieņēma augsto 6. vietu, kas bija līdz tam labākais Latvijas daiļslidotāju sasniegums pasaules čempionātos (līdz tam augstākā bija dueta Jeļena Berežnaja un Oļegs Šļahovs sasniegtā 7. vieta).
2022. gada Eiropas čempionātā Tallinā izcīnīja bronzas medaļu. Īsajā programmā ar 90,24 punktiem ierindojās sestajā vietā, bet izvēles jeb garajā programmā saņēma 181,84 punktus, kas deva trešo vietu. Gan abos programmas veidos, gan summā sasniedza savus personiskos rekordus. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā īsajā programmā ieņēma 16. vietu, bet izvēles programmā bija 12. vietā, summā tas deva 13. vietu. 2022. gada Pasaules čempionātā Monpeljē īsajā programmā sasniedza personīgo rekordu (90,95 punkti), ierindojoties 11. vietā. Izvēles programmā nopelnīja 152,05 punktus, summā ieņēma 13. vietu.
Šefīldā pirmo reizi karjerā kāpa uz goda pjedestāla Grand Prix posmā, izcīnot sudraba godalgu. Trīs zvaigžņu balvas ceremonijā atzīts par Latvijas 2022. gada labāko sportistu. 2023. gada Eiropas čempionātā ieņēma 5. vietu. Pēc īsās programmas bija trešajā vietā, bet izvēles slidojumā neizdevās četrkāršais Salhova lēciens, arī citos lēcienos bija neprecizitātes, kas deva sesto vietu slidojumā. 2023. gada Pasaules čempionātā Saitamā ar 243,15 punktiem summā ierindojās 13. vietā.
Inženiergrafika
Atsperes
Atsperes attēlo nenoslogotā stāvoklī. Atsperes (izņemot vērpes atsperes) neatkarīgi no to vijuma virziena attēlo ar labo vijumu, savukārt patieso vijuma virzienu uzrāda tehniskajās prasībās.
Ja atsperei uzstādītas noteiktas prasības par attīstāmo spēku, rasējumā ietver spēka pārbaudes diagrammu — parāda slodzes un atsperes deformācijas sakarību.
Izmēru izlikšana
Izmēru izlikšanai rasējumos izmanto
Lineāros izmērus norāda milimetros, neuzrādot mērvienību. Izliekot leņķiskos izmērus, iznesuma līnijas velk leņķī, bet mērlīnijas — lokā. Leņķus izsaka grādos (nepieciešamības gadījumā sīkāk minūtēs un sekundēs), un norāda mērvienību.
Kopā ar mērskaitļiem lieto šādus apzīmējumus:
Jura Alunāna iela (Jūrmala)
Jura Alunāna iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Jura Alunāna iela sākas krustojumā ar Upes ielu un beidzas meža rajonā. Kopējais ielas garums ir 340 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Jura Alunāna ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Inženiergrafika
Izmēru izlikšana
Iespējamie vairāku izmēru novietojumi:
Jura Alunāna iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Jura Alunāna iela ir savienota ar šādām ielām:
Inženiergrafika
Izmēru izlikšana
Izmērus var uzrādīt arī ar koordinātām, uzrādot elementu punktu koordinātas no koordinātu sākumpunkta.
Izliekot izmērus, jābūt ievērotiem vairākiem principiem:
Pielaides
Rasējumos tiek izlikti nominālizmēri, kuri ir teorētiski, jo, izgatavojot izstrādājumu, tam rāsējumā norādītos izmērus absolūti precīzi iegūt nav iespējams. Rasējuma izveides laikā tiek aprēķināti ražošanas izmēri — pieļaujamie izmēri, kas nodrošina izstrādājuma atbilstību izvirzītajām tehniskajām prasībām. Divus izmērus, starp kuriem jāatrodas vai ar kuriem jābūt vienādam reālajam izstrādājuma izmēram, sauc par robežizmēriem. Starpību starp lielāko un mazāko robežizmēru sauc par pielaidi. Par augšējo robežnovirzi sauc starpību starp lielāko robežizmēru un nominālizmēru, savukārt par apakšējo — starpību starp mazāko robežizmēru un nominālizmēru. Robežnovirze ir pozitīva, ja robežizmērs ir lielāks par nominālizmēru. Robežnovirze ir negatīva, ja robežizmērs ir mazāks par nominālizmēru. Urbumiem un vārpstām robežnovirzes var tikt uzrādītas kādā no trim veidiem: ar pielaides lauka nosacīto apzīmējumu, ar robežnoviržu lielumiem, ar pielaides lauka nosacīto apzīmējumu un robežnoviržu lielumiem iekavās. Piemēri robežnoviržu uzrādīšanai:
Izgatavojot izstrādājumu, svarīgi ievērot ne tikai izmēru, bet arī virsmu formu un novietojumu robežnovirzes, kuras apzīmē ar nosacītiem simboliem.
Virsmas raupjums, materiāls
Virsmas raupjumu rasējumos raksturo ar profila vidējo aritmētisko novirzi Ra (µm) un profila nelīdzenumu augstumu pēc 10 punktiem Rz (µm).
Virsmas raupjumu apzīmē ar dažādām zīmēm:
Virsmas raupjumu var uzrādīt šādos veidos:
Materiālu apzīmējumi (nosaukums, marka un valsts standarta numurs) tiek norādīti rasējuma rakstlaukumā.
Savienojumi
Rasējumos sastiprināšanas detaļas (piemēram, skrūvju) izjaucamos savienojumos, kā arī neizjaucamos savienojumus (piemēram, metinājuma šuves) attēlo nosacīti.
Merieši
Runāja meriešu valodā, kas bija līdzīga mariešu valodai. Līdztekus citiem Volgas somugriem muromiešiem, meščeriem kļuva par vienu pamattautām krievu nācijas veidošanās procesā. Iespējams, daļa meriešu iekļāvās arī mariešu vai citu Volgas somugru etnosos.
Nosaukums
Acīmredzot meriešu etnonīms radies no somugru vārda "märi", tulkojumā "cilvēks". Līdzīgi mūsdienās sevi dēvē joprojām dzīvās tautas, kas ir radniecīgas meriešiem — marieši (mari), udmurti (mort-ud) un mordvieši (mort-va).
Daļa mūsdienu mariešu vārdu merieši jeb krieviski merja uzskata par rusificētu rietumu mariešu pašnosaukumu "maari" (мäрӹ).
Valoda
Meriešu valoda (merjan jelma, senkrievu мер(ъ)скый) piederēja Volgas somu valodu atzaram. Maksimālo valodas runātāju skaitu Kijivas Krievzemes veidošanās laikā, kad notika meriešu kristīšana, noskaidrot pagaidām nav iespējams. Taču, ņemot vērā milzīgo teritoriju, kurā šī tauta dzīvoja, runātāju skaits līdzinājās citām tā laika lielākajām tautībām krivičiem, vjatičiem, mordviešiem. Valoda sāka izzust ap 10. gadsimtu, pēdējās saglabājušās ziņas par meriešiem ir kopš 14. gadsimta.
2007. gadā izdevniecība "Merjan Jelma" laida klajā "Meriešu - krievu, krievu - meriešu valodas vārdnīcu". Vārdnīca satur arī vēsturisku informāciju, kartes, iepazīstina ar valodas gramatikas īpatnībām, meriešu toponīmiem, īpašvārdiem un aizguvumiem vietējos krievu valodas dialektos.
Vēsture
862. gadā pār meriešiem sāka valdīt skandināvu izcelsmes karavadonis Ruriks. Nestora hronikā teikts, ka "pamatiedzīvotāji Novgorodā ir slovēņi, Polockā kriviči, Rostovā merieši, Beloozerā vesi, Muromā muromieši, un pār tiem visiem valdīja Ruriks".
Saskaņā ar "Pagājušo laiku stāstu", 882. gadā merieši piedalījās skandināvu izcelsmes kņaza Novgorodas Oļega karagājienā uz Smoļensku un Kijivu. Tas bija daudzskaitlīgs karaspēks, kuru veidoja vikingi un piecas tautas, trīs no kurām pārstāvēja somugru saimi. Hronikā šīs neslāvu tautas tiek nosauktas kā rusīniem piederīgas. Oļegs meriešus aplika ar nodokli, kas sekmēja Kijivas Krievzemes centralizāciju. Pēdējo reizi "Pagājušo laiku stāstā" merieši pieminēti 907. gadā, kad viņi bija daļa no kņaza Oļega vadītā karaspēka plašā karagājienā pret Konstantinopoli.
Meriešu zemes kļuva par pamatu Vladimiras-Suzdaļas kņazistei, un 10. — 11. gadsimtā iesākās meriešu kristianizācija un lingvistiskā slavinizācija, kas turpinājās vairākus gadsimtus. 14. gadsimtā viņi joprojām bija saglabājuši savas tradīcijas. Ap 1350. gadu pareizticīgās baznīcas pārstāvis Galičas-Merjas knazistē (tagadējais Kostromas apgabals) rakstīja, ka  nekristītie merieši dzīvo ozolu birztalās.
Merieši un balti
Līdz m.ē. 6. gadsimtam meriešu rietumu kaimiņi bija baltu tauta galindi. Tie bija vistālāk uz austrumiem dzīvojošie balti, kuri daudzu gadsimtu garumā uzturēja ciešus sakarus ar Volgas — Kamas vidusteces somugru medniekiem un zvejniekiem. Par šādiem ilglaicīgiem sakariem liecina ne tikai arheoloģija, bet arī baltiskie aizguvumi Volgas somugru valodās, bet nav pazīstami rietumu somugriem (piemēram, mordviešu karda, kardo — "pīts žogs" aizguvums no baltu gardas — "aploks").
Saskaņā ar Marijas Gimbutienes pētījumiem, "agrajā dzelzs laikmetā un pirmajos gadsimtos pēc Kristus dzimšanas somugru kultūras cilvēki Volgas augštecē iemācījās no baltiem ierīkot apmetnes pauguru virsotnēs, celt četrstūrainus virszemes mājokļus un nodarboties ar zemkopību un lopkopību". 7. gadsimtā Dņepras augšteces baseinā ienāca slāvu ciltis, kura rezultātā pamazām pārtrūka abu kultūru areāli. 9. gadsimtā izveidojās Kijivas Krievzemes valsts. Tai tika pievienotas un lingvistiski asimilētas arī slāvu valodās nerunājošās tautas. 1401./1402. gada Serpuhovas kņaza vēstulē jeb gramotā minēta apdzīvota vieta Goļadiči (Голядичи), kas atradās Maskavas pievārtē tagadējā Zveņigorodas apgabalā un līdztekus lielam skaitam līdzīgu nosaukumu saglabāja liecības par kādreizējo galindu klātbūtni. Šeit arī atradās ciemati Starije Merji, Malaja Merka, Merju purvs. Tie kalpo kā norāde uz meriešu etnisko elementu vietā, kuru ieskauj desmitiem nepārprotamu baltu hidronīmu, kā piemēram, Neglimna, Bolva, Možaika un citi.
Mūsdienu merieši
Volgas augštecē pēdējos gados ir izveidojusies kustība, kas cenšas iedzīvotājos atdzīvināt meriešu pašapziņu. Tās pārstāvji caur savām interneta lapām, diskusijām, periodiskiem izdevumiem krievu un erzju valodās informē par novada somugrisko vēsturi un kultūru, popularizē meriešu valodu. 2012. gadā tika prezentēts meriešu karogs. 2013. gada jūlijā notika pirmais meriešu kultūras speciālistu kongress.
2010. nāca klajā mākslas filma "Stērstes" (Овсянки). Filmas darbība risinās 21. gadsimtā, un tās galvenie varoņi uzskata sevi par meriešu tradīciju glabātājiem.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Salvadorā
Sarakstā apkopotas tās vietas Salvadotā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Salvadoras ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 6 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Salvadora Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1991. gada 8. oktobrī.
Mūza
Mūza var būt:
Andrejs Kurbskis
Kņazs Andrejs Kurbskis (, dzimis 1518. gadā, miris 1583. gada maijā) bija viens no tuvākajiem cara Ivana IV līdzgaitniekiem.
Bija viens no redzamākajiem krievu karavadoņiem Livonijas kara laikā, tai skaitā uzvarot kaujā pie Valmieras. 1564. gadā, iespējams uzzinot par cara ieplānotajām represijām pret viņu, pārgāja Žečpospolitas karaļa Sigismunda II Augusta dienestā un piedalījās kaujās pret Krievijas caristi. Par pāriešanu poļu pusē Kurbskim tika piešķirti dažādi īpašumi, to skaitā Koveļas pilsēta.
Jau pēc pāriešanas Polijas karaļa dienestā sarakstījās ar caru Ivanu IV par valsts pārvaldes jautājumiem. Šī sarakste, iespējams pārveidotā veidā, ir saglabājusies līdz mūsdienām.
Stromatoporas
Stromatoporas jeb stromatoporoidejas (Stromatoporoidea) ir izmirušu koloniālu jūras bezmugurkaulnieku grupa ar ne visai skaidru sistemātisko stāvokli. Pirmo reizi 1826. gadā tās aprakstīja Goldfuss, un kaut arī šī grupa tika daudz pētīta, vienots viedoklis par šo izmirušo organismu sistemātiku un radniecību nav sasniegts. Dažādi pētnieki tās pieskaitīja pie foraminīferām, sūkļiem, sūneņiem, hidrozojiem gan arī pie zarndobumaiņiem, plašā nozīmē. Stromatoporu sistemātiskā stāvokļa noskaidrošanu apgrūtina tas, ka gandrīz nekas nav zināms par šo organismu mīksto audu uzbūvi, kas veidoja cenosteju. Nikelsona pētījumi 1886-1892. gados ļāva secināt, ka stromatoporas ir jāattiecina zarndobumaiņiem, un konkrēti hidrozoju klasei, konstatējot līdzību no vienas puses ar Hydractinia, bet no otras puses ar Millepora. Šāds viedoklis vēlāk lielā mērā tika akceptēts daudzu pētnieku darbos.
1929. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
1929. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības brīvajā cīņā februārī Parīzē (Francija), bet grieķu-romiešu cīņā no 1929. gada 4. līdz 7. aprīlim Dortmundē (Vācija).
Hromina
Hromina ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 217 km attālumā no Rīgas.
Stromatoporas
Stromatoporas ir zināmas no ordovika perioda. Silurā un devonā tās bija galvenie rifus veidojošie organismi, un pazuda karbonā. Triasā tās parādījās atkal un jaunu uzplaukumu sasniedza krīta periodā, bet šī perioda beigās izmira pilnībā. Iespējams, ka paleozoja un mezozoja stromatoporas radās neatkarīgi (konverģenti). Grupā ir virs 70 ģintīm. Stromatoporas dzīvoja siltā un seklā ūdenī.
1929. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
Grieķu-romiešu cīņa
Grieķu-romiešu cīņas sacensībās piedalījās 65 cīkstoņi no 15 valstīm.
Latvijas cīkstoņi
Eiropas čempionātā no Latvijas piedalījās četri cīkstoņi:
Stromatoporas
Apraksts
Stromatoporu kolonijas pēc ārējās formas ir ļoti atšķirīgas: garozveidīgas, bezformīgas, sfēriskas, pussfēriskas, kupolveidīgas, plākšņveidīgas, konusveidīgas, cilindriskas, zarotas u.c. Pie tam daudzas no tām sasniedz lielus izmērus, turpretī citas kolonijas nesasniedz 10 mm. Formu daudzveidība tiek skaidrota kā apkārtējās vides (substrāta, straumju u.t.t.) ietekmes rezultāts. Reizēm tās saaug ar rugozām, tabulātām u.c. organismu kolonijām.
Daudzām stromatoporām pamatnē ir koncentriski sakrokota bazālā epiteka. Sfēriskās formas vai nu pieaug pie substrāta ar īsu kājiņu, vai arī tām apakšā uz nelielas virsmas daļas ir bazālā epiteka. Formām ar ar konisku cenosteju, vērstai ar virsotni uz substrātu, ir novērojama pieaugšanas kājiņa, līdzīga kā sūkļiem.
Stromatoporu cenostejs (skelets) parasti ir no kalcīta, reizēm pārkramots. Parasti tas veidots no paralēlām taisnām vai arī dažādā pakāpē izlocītām (viļņainām) plānām, koncentriskām plāksnītēm (laminām), kas atrodas tuvu cita citai, taču dažādām sugām atšķirīgā attālumā, sauktām par starplaminu atstarpi. Blakus esošās plāksnītes vienām formām savā starpā savienotas ar radiāliem stabiņiem (tādā pašā resnumā, kā plāksnītes biezums, vai arī resnākiem). Citām formām stabiņi iet nepārtraukti lielā attālumā. Šāda skeleta struktūra garengriezumā vai arī uz erodētās sānu virsmas izskatās kā taisnstūra tīkls. Atstarpes starp blakusesošām laminām, norobežotas ar blakus esošajiem stabiņiem, tiek sauktas par šūnām.
Daudzām formām starp koncentriskajām plāksnītēm ar nelieliem intervāliem (1-2 mm) skaidri izceļas uz sānu virsmas nedaudz biezākas plāksnītes (latilaminas). Tās iezīmē cenosteja augšanas periodiskumu. Pa latilaminu virsmām cenostejs dalās plānās garoziņās. Latilaminu struktūra lielākoties neietekmē cenoseju veidojošo audu elementu izvietojuma regularitāti, un radiālie stabiņi iet nepārtraukti cauri latilaminām. Cenosteja audu elementi (šķiedras) dažādām formām pēc struktūras ir atšķirīgi: vienām formām blīvi, citām — poraini.
Daudzām formām laminas aizvieto burbuļaini audi, kurus caurauž radiālie stabiņi. Ir arī formas, kurām skaidri izceļas radiālie stabiņi, bet koncentriskās plāksnītes ir neskaidras. Šādām formām atstarpēs starp blakus esošajiem radiālajiem stabiņiem iet horizontālas, biežas, plānas, kaļķa starpsieniņas — grīdiņas (tabulae). Šīm atstarpēm šķērsgriezumā ir apaļa forma. Tās ir t.s. zooīdās caurulītes, kurās grīdiņas marķē dažādus līmeņus (horizontus), kuras aizpildīja zooīdi skeleta augšanas procesā.
No šī kopējā stromatoporu cenosteja uzbūves plāna vairākām ģintīm (Amphipora, Paramphipora, un it īpaši Beatricea un Cryptophragmus) ir novērojamas būtiskas novirzes.
Skeleta virsma dažādām formām ir atšķirīga. Vienām ģintīm ir raksturīgi dažāda lieluma pauguriņi (mikroskopiski vai arī acīm redzami). Citām formām uz virsmas novērojama tārpveidīga struktūra. Daudzām stromatoporu grupām uz virsmas ir koniskas formas paaugstinājumi — pumpas (mamelons), caur kuru virsotni iet cilindriskas formas kanāls. Pumpu virsotnes ir nosmailinātas vai arī daudz maz plakanas. Attālumi starp pumpu centriem dažādām grupām ir atšķirīgi.
Uz cenosteja virsmas bieži ir novērojami arī tievi kanāli, radiāli atejoši no kopējā centra ar apaļu atveri, un tālāk šie kanāli zarojas. Tās ir astrorizas, kas ir viena no stromatoporu diagnosticējošām īpašībām. Ļoti bieži astrorizas izvietojas uz pumpu virsmām, taču ir formas ar pumpām bez astrorizām. Astrorizas, atrodoties uz katras laminas, dažām formām ir savrupas, savukārt citām apvienotas, uzguļošām cita citai vertikālās sistēmās ar kopēju vertikālo kanālu.
Attālumi starp astrorizu centriem, vai arī uz to horizontālajiem kanāliem, kā arī zarošanās dažādām formām ir atšķirīgi. Dažām šie kanāli ir ļoti īsi, savukārt citām tik gari, ka blakus esošo astrorizu kanālu virsotnes sapinas savā starpā. Astrorizu kanāliem nav savu sieniņu, bet ir norobežoti ar skeleta audiem. Tos šķērso taisnas vai nedaudz izliektas grīdiņas. Vertikālajos kanālos grīdiņas ir izvietotas horizontāli vai nedaudz slīpi, bet horizontālajos — vertikāli.
Vienota viedokļa par astrorizu nozīmi kolonijas dzīvē nav. Ir uzskats, ka astrorizas kalpoja par hidrantu mītni vai arī tiem bija kaut kāda loma vairošanās procesā.
Mētriena
Mētriena (līdz 1990. gadam — Pamati) ir ciems Madonas novada Mētrienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P62 23 km no novada centra Madonas un 173 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies netālu no Ļaudonas Odzienas muižas (Odsen) pie pagasta valdes. Ciems izaudzis pēckara gados kā kolhoza «Līdums» ciemats. Lielāko daļu ciema teritorijas aizņem apbūve, galvenokārt savrupmāju un mazstāvu, kā arī lauksaimniecības zemes, kas ir pieguļošās saimniecības savrupmājās un daudzdzīvokļu mājās dzīvojošajiem iedzīvotājiem. Mētrienā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, pasts, feldšeru un vecmāšu punkts, veikals. Līdz 2019. gadam darbojās pamatskola.
Kišalfelda
Kišalfelda (hu) jeb Mazais Ungārijas līdzenums (de, sk) ir Vidusdonavas zemienes ziemeļrietumu daļa 8000 km2 platībā Ungārijā, Slovākijā un Austrijā.
Līdzenums robežojas ar Karpatiem ziemeļos, Gerču austrumos, Vērtešu un Bākoņu dienvidaustrumos un Leitas kalniem rietumos. Kišālfelda centrālajā daļā no rietumiem uz austrumiem tek Donava, kas starp Bratislavu un Komārno veido daudzas attekas un Slovākijas-Ungārijas robežu. Līdzenuma teritorijā Donavā ieplūst Leitas, Vāhas un Rābas upes. Līdzenuma galējos rietumos atrodas Neizīdles ezers. Lielākās reģiona pilsētas ir Ģēra, Komāroma, Mošonmaģarovāra Ungārijā, kā arī Komārno, Dunajska Streda un Nove Zāmki Slovākijā.
Zemkopība Kišalfeldā attīstījusies kopš neolīta. Starp 1. un 4. gadsimtu līdzenuma dienvidu daļa atradās romiešu Panonijas provincē. No 10. gadsimta līdzenums ietilpa Ungārijas teritorijā. Pēc Pirmā pasaules kara teritorija tika sadalīta starp Ungāriju, Čehoslovākiju un Austriju. Līdzenuma Slovākijas daļā ievērojams daudzums iedzīvotāju ir ungāri, piemēram, Dunajska Stredas apriņķī to ir vairāk nekā 80% no iedzīvotājiem. No 1977. gada Čehoslovākija un Ungārija kopīgi uz Donavas būvēja Gabčikovo HES, veidojot dambi un citas hidrobūves. 1989. gadā Ungārija vienpusēji izstājās no projekta, radot saspīlējumu valstu attiecībās.
Mūzas
Mūzas sengrieķu mitoloģijā ir Zeva un Mnēmosines meitas, poēzijas, mākslu un zinātņu dievietes. Sengrieķu mitoloģijā ir deviņas mūzas: Kalliope, Eiterpe, Klio, Erato, Melpomene, Polihimnija, Terpsihora, Talija un Urānija. Mūzas bieži tiek attēlotas pavadot mākslas aizbildi Apollonu. No vārda "mūza" ir radies vārds "muzejs".
Holanderi
Holanderi (de) bija vācbaltiešu cilmes Rīgas patriciešu dzimta.
Vēsture
Dzimtas pirmsākumi izsekojami līdz 17. gadsimta vidū dzīvojušajam Rostokas tirgonim Matīsam Holanderam (de). 1682. gadā viņa jaunākais brālis Johans (1669–1732) pārcēlās uz Zviedru Vidzemes galvaspilsētu Rīgu, kur 1694. gadā nodibināja savu tirdzniecības namu. Rīgas lielā aplenkuma laikā 1710. gadā Johans Holanders (1669–1732) kļuva par Lielās ģildes dokmani (Dockmann), vēlāk viņu vairākkārt ievēlēja par Lielās ģildes vecāko un kopš 1719. gada bija arī Rīgas rātes loceklis, kur darbojas kā virspārraugs par būvēm un staļļiem.
Mūzas
Katrai mūzai ir sava sfēra, par kuru tās atbild.
Holanderi
Vēsture
1780. gadā Johans Heinrihs Holanders kopā ar dēlu Johanu Zāmuelu nodibināja uzņēmumu Johann Heinrich Hollander und Sohn, kas pastāvēja līdz 1866 gadam. 1788. gadā Holanderu dzimtu uzņēma Svētās Romas impērijas dižciltīgo kārtā. 19. gadsimta sākumā Holanderu ģimene Liezēres draudzes novadā iegādājās Ozolu muižu (Ohlenhof).
1885. gadā četri Zāmuela Holandera mazdēli izveidoja ģimenes nodibinājuma Hollander-Familienstiftung statūtus.
Transportlīdzekļa vadītāja vietas sagatavošana
Transportlīdzekļa vadītāja vietas sagatavošana nodrošina visu no vadītāja atkarīgo darbību izpildīšanu, kas saistītas ar transportlīdzekļa vadīšanu kustības laikā. Transportlīdzekļa vadītājs (turpmāk vadītājs) kustības laikā sēž vadītājam paredzētajā sēdvietā un no šīs vietas ergonomiski kontrolē ar ceļu satiksmi visus saistītos procesus.
Sēdekļa regulēšana
Sēdeklim jābūt ērti noregulētam - pielāgotam katra konkrēta vadītāja izmēriem.
Pamatnes noregulēšana
Vispirms sēdekli virzienā uz priekšu vai atpakaļ piedzen pamatni, kura citādi ir stingri nofiksēta uz vietas. Sēdekli atbrīvo un nofiksē ar skavas (var būt novietota sēdeklim pa vidu) vai roktura priekšējā labajā stūrī palīdzību. Pamatni regulē to pārvietojot pa sliecēm vai sliedēm. Pareizs attālums būs tāds, lai ar kāju līdz galam izspiežot sajūga pedāli zem kājas (pie ieliektas ceļa locītavas uz sēdvietas malas) pietiktu vieta ievietot tajā plaukstu.
Atzveltnes regulēšana
Pēc pamatnes noregulēšanas, regulē atzveltnes stāvumu - tā lai rokas uz stūres rata būtu uz pulksteņa ciparnīcas - pl. 10 (kreisā roka), uz pl. 02 (labā roka). Rokai jābūt viegli ieliektai. Vadītājam pie tam jāsēž ar piespiestu muguru atzveltnei.
Galvas atzveltnes regulēšana
Pēc muguras atzveltnes noregulēšanas regulē galvas atzveltni tā, lai pakausis atrastos galvas atzveltnes vidū. Galvas atzveltne vadītāju glābj no kakla salaušanas sadursmes laikā un drošības spilvena izšaušanās laikā, kā arī, lai aizmugurējais nepiesprādzētais pasažieris, sēdošs aiz vadītāja pats saglabātos un neietriektos sadursmes laikā vadītāja pakausī, tādējādi nedaudz saudzējot gan pasažieri un glābjot vadītāju no bezatbildīga pasažiera.
Stūres regulēšana
Pēc galvas atzveltnes regulēšanas, regulē stūres augstumu tā, lai caur stūres rata caurredzamo pusloku būtu pēc iespējas labāk saskatāmi visi kontrolpaneļa rādījumi. Stūres augstuma regulēšanas kloķis atrodas uz stūres statņa zem stūres.
Drošības jostas regulēšana
Pēc stūres augstuma noregulēšanas regulē drošības jostas augstumu uz transportlīdzekļa sienas, lai siksna šķērsotu pleca vidu un tālāk pāri vēderam uz leju. Ja josta būs par zemu, var salauzt trauslās ribas, kas var pārdurt plaušas, bet ja siksna būs par augstu, var ar inerces spēku var salauzt kaklu. Tāpat jāregulē priekšējā pasažiera drošības josta. Aizmugurējo pasažieru drošības josta iznāk no sēdekļa muguras. Un tā paredzēta vidējam cilvēka augumam aptuveni 170 cm un nav regulējama tāpat kā priekšējām sēdvietām.
Iekšējais atpakaļskata spogulis
Iekšējo atpakaļskata spogulis atrodas transportlīdzekļa salonā, to groza ap lodīti, kuras kājiņa ir piestiprināta pie priekšējā stikla. To regulētu lai atpakaļ skats pa centru būtu iespējami plašāk pārskatāms.
Ārējais sānu atpakaļskata spogulis
Ārējo sānu atpakaļskata spoguli regulē vai nu ar rokām vai ar elektronisko vadības kloķi. Ja regulē ar kloķi, tas parasti atrodas blakus pie ātruma pārslēgšanas kloķim. Ārējo sānu atpakaļskata spoguļu atstarotajam staram nedaudz jāķer sānu spārns.
Mirusī zona
Diemžēl automašīnai ir arī mirusī zona, no vadītāja abiem sāniem, kurā ar spoguļiem apkārtni pārskatīt nav iespējams. Tāpēc vispirms skatās iekšējā atpakaļ spogulī, tad sānu spoguļos – vienā un otrā, tad jāpagriež galva uz mirušās zonas vieniem un otriem sāniem, lai tādējādi kontrolētu mirušo zonu.
Jūras iela (Jūrmala)
Jūras iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Jūras iela sākas krustojumā ar Ērgļu ielu un beidzas krustojumā ar Turaidas ielu. Kopējais ielas garums ir 1290 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Jūras ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Jūras iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Turaidas ielas uz Ērgļu ielu. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Jūras ielā atrodas Baltic Beach Hotel, tenisa klubs "Jūra", kā arī vairākas viesnīcas.
Ielu savienojumi
Jūras iela ir savienota ar šādām ielām:
Tollensa reaģents
Tollensa reaģents ir reaģents, ko izmanto karbonilgrupu saturošu savienojumu piederības noteikšanai aldehīdu vai ketonu klasei. Visbiežāk tas ir sudraba nitrāta un piesātināta amonjaka šķīdums, tomēr iespējami arī citu vielu šķīdumi, ja vien tajos ir diamīnsudraba komplekss ([Ag(NH3)2]+). Reaģents nosaukts tā atklājēja vācu ķīmiķa Bernarda Tollensa vārdā.
Ja šķīdumā ir aldehīdi, uz mēģenes sieniņām izgulsnējas atomārs sudrabs, radot spogulim līdzīgu atspīdumu, tāpēc šo aldehīdu pierādīšanas reakciju nereti sauc arī par sudraba spoguļa reakciju. Sudraba spoguļa reakcija pieder pie oksidēšanās-reducēšanās reakcijām, tās gaitā sudraba joni reducējas par metālisko sudrabu, bet aldehīdi oksidējas par karbonskābēm (to amonija sāļiem): Lai reakcija izdotos, šķīdums nedrīkst būt pārāk lielā koncentrācijā un mēģenei jābūt pilnīgi tīrai. Pretējā gadījumā sudrabs veidos nevis „spoguli”, bet gan irdenas nogulsnes.
Iegūšana
Tad pievieno atšķaidītu amonjaka šķīdumu, līdz visas sudraba(I) oksīda nogulsnes ir izšķīdušas un šķīdums kļūst pilnībā dzidrs. Sudraba joni ir saistījušies ar amonjaku, šķīdumā veidojot [Ag(NH3)2]+ kompleksu, kas ir Tollensa reaģenta darbīgā sastāvdaļa. Reakcijas beigās rodas arī sākotnējais nātrija hidroksīds.
Vēl viens veids, kā iegūt reaģentu no mazāka vielu skaita, ir sākotnējam sudraba nitrātam pievienojot vairāk amonjaka šķīduma. Rodas sudraba(I) oksīda nogulsnes, kas, turpinot pievienot amonjaku, ar laiku izšķīst un šķīdums kļūst dzidrs, jo radies diamīnsudrabs(I). Šajā brīdī reaģents ir iegūts un amonjaka pievienošana jāpārtrauc.
Iegūto reaģentu nedrīkst ilgstoši uzglabāt, jo var veidoties sprādzienbīstamais sudraba nitrīds.
2018. gada ziemas olimpisko spēļu medaļu tabula
Šajā lapā apkopota informācija par medaļu kopvērtējumu .
2018. gada ziemas olimpiskās spēles bija 23. ziemas olimpiskās spēles, kas notika Phjončhana, Dienvidkorejā, no 2018. gada 9. līdz 25. februārim. Kopumā Olimpiskajās spēlēs piedalījās apmēram 2880 sportisti no 92 Nacionālajām Olimpiskajām komitejām. Kopumā tiks sadalīti 102 medaļu komplekti 15 sporta veidos. Pirmo reizi ziemas spēlēs medaļu komplektu skaits pārsniedza simtu.
Medaļu kopvērtējums
Divas zelta medaļas ir pasniegtas bobslejā vīriešu divniekiem, tādēļ šajā disciplīnā netika pasniegta sudraba medaļa. Divas sudraba medaļas tika pasniegtas bobsleja četriniekiem, savukārt divas bronzas medaļas tika pasniegtas distanču slēpošanā sieviešu 10 km brīvā stila slēpojumā.
Olimpisko sportistu no Krievijas (Krievijai kā valstij bija liegts piedalīties olimpiskajās spēlēs) jauktā kērlinga komanda ieguva bronzas medaļu, bet pozitīvu dopinga analīžu rezultātā tā tika atņemta un piešķirta Norvēģijas jauktajai kērlinga komandai.
Latvijas sportisti izcīnīja vienu bronzas medaļu - bobsleja divniekiem to paveica Oskars Melbārdis un Jānis Strenga.
Pēc medaļu skaita pārliecinoši triumfēja Norvēģijas delegācija (39 medaļas), tomēr zelta medaļu skaita ziņā tai bija vienāds sasniegums (14) ar Vācijas delegāciju.
Uropodi
Uropodi ir vēžveidīgo abdomena sestā segmenta ekstremitātes, kas morfoloģiski un funkcionāli atšķiras no pārējām abdomena ekstremitātēm. Uropodi sastāv no diviem atzariem - endopodīta un eksopodīts. Eksopodīts (ārējais zars) reizēm ar šķērsenisku vagu var būt sadalīts divos segmentos. Endopodīts sastāv no viena segmenta. Lielai vēžveidīgo daļai uropodiem ir horizontāli plakana lāpstveida forma un tie kopā ar telsonu veido astes spuru, ar kuras palīdzību vēzis briesmu brīžos ar straujām vēdera kustībām var atmuguriski aizpeldēt prom. Taču ir vēžveidīgo grupas, kurām uropodi ir zariņu veidā un tie nav piemēroti airēšanas funkcijai. Vientuļniekvēžiem uropodi kalpo par balsta orgāniem, bet lielākai krabju daļai un Lithodidae uropodi ir reducējušies.
Apguldes ezers
Apguldes ezers ir publisks dzidrūdens ezers Dobeles novada Naudītes pagastā. Izvietojies pagasta austrumos pie robežas ar Auru pagastu. Krasti lēzeni, slīpi, dibens dūņains, vietām smilšains, akmeņains. Garena, ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā izstiepta ezerdobe. Mīt plaudis, asaris, karūsa, līnis, līdaka.
Ziemeļaustrumu galā izteka uz Ālavi. Dienvidu krastā Apgulde, ziemeļu — Lielapgulde. Ir peldvieta.
Autoceļš P121
P121 autoceļš Tukums—Kuldīga ir reģionālais autoceļš, kas savieno Tukumu ar autoceļu A10 un tālāk caur Zemīti un Vāni ar autoceļu P120 pie Kuldīgas. Autoceļa garums ir 83,2 km un tas klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Tukuma un Kuldīgas novadus.
Vēsture
2020. gada jūnijā notika seguma atjaunošanas darbi autoceļa P121 gala posmā no pagrieziena uz Pļavsargiem līdz krustojumam ar Kuldīgas apvedceļu (75,49 km — 82,65 km). Būvdarbus veica "Saldus ceļinieks" par līgumcenu 211 210 eiro (ar PVN), ko finansēja no valsts budžeta.
Hvorobina
Hvorobina ir ciems Audriņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 253 km attālumā no Rīgas.
Prosopanche
Prosopanche ir neliela parazītaugu ģints, kas pārstāv aristolohiju dzimtu.
Izplatība
Ģints sastopama Kostarikā, kā arī Dienvidamerikā — Peru, Paragvajā un no Brazīlijas dienvidiem līdz Argentīnai. Kostarikas suga P. costaricensis ir ļoti reta, zināma tikai no viena nacionālā parka valsts centrālajā daļā.
Veģetācija
Parazitē uz dažādiem augiem, tajā skaitā nakteņu dzimtas lakstaugiem.
Neizīdles ezera—Zēvinkeles nacionālais parks
Neizīdles ezera—Zēvinkeles nacionālais parks (de) ir 1993. gadā izveidots nacionālais parks Austrijas galējos austrumos, Burgenlandē, Neizīdles ezera dienvidu daļā. Nacionālais parks piekļaujas Ungārijas teritorijā esošajam Fertē—Hanšāgas nacionālajam parkam. Neizīdles ezera kultūrainava kopš 2001. gada ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Nacionālā parkā tiek aizsargāta Eirāzijas stepes vistālākā rietumu gala stepes ezera ainava un daba. Seklais ezers un tā mitrāji ir dzīves vide daudzām putnu sugām. Tiek aizsargāta arī tipiskā stepes (pustas) ainava un sālsezeri.
Žagars
Žagars var būt:
Braiens Patriks Rīlijs
Braiens Patriks Rīlijs (en; Mentona —  Hastingsa) bija Īrijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Mentonā Franču Rivjērā. Ar Īriju bijis saistīts caur savu vectēvu no tēva puses, kas cēlies no Kelsas pilsētas Mitas grāfistē.
1920. gadu sākumā Rīlijs pievienojies sava tēva firmai, kura nodarbojusies ar farmācijas biznesu. Sākumā firma bijusi samērā veiksmīga, taču pēc tam tā ievērojami cietusi no Lielbritānijas atteikšanās no zelta standarta 1930. gadu sākumā. Otrā pasaules kara laikā Višī režīms internējis Rīliju. Viņš atgriezies Anglijā tikai pēc kara beigām un kļuvis par pastāvīgu šaha žurnālistu un redaktoru.
1924. gadā uzvarējis Nicas šaha kluba čempionātā. 1927. gadā dalījis 5. vietu šaha turnīrā Jerā. 1930. gadā Nicas starptautiskajā šaha turnīrā ierindojies 10. vietā (turnīrā uzvarējis Savelijs Tartakovers). 1931. gadā uzvarējis Nicas šaha turnīrā un bijis piektais citā turnīrā šajā pašā pilsētā, kurā uzvarējis Aleksandrs Aļehins. 1935. gadā dalījis 4.—6. vietu Margitas starptautiskajā šaha turnīrā (turnīrā uzvarējis Semjuels Reševskis). Tajā pašā 1935. gadā ieņēmis 5. vietu Barselonas šaha turnīrā, kurā uzvarējuši Salo Flors un Džordžs Koltanovskis, un dalījis 5.—7. vietu Rosasas šaha turnīrā, kurā uzvarējis Flors. 1937. gadā bijis ceturtais Nicas šaha turnīrā (turnīrā uzvarējis Aļehins). 1938. gadā bijis otrais Nicas turnīrā aiz uzvarētāja Karela Opočenska. 1959. un 1960. gadā uzvarējis Īrijas šaha čempionātos.
Pārstāvējis Īrijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 9 reizes (1935, 1954—1968). Ļoti lepojies ar savu uzvaru par vienu sava laika vadošajiem šaha lielmeistariem Rubenu Fainu 6. šaha olimpiādē 1935. gadā Varšavā.
No 1949. līdz 1981. gadam bijis britu šaha žurnāla British Chess Magazine redaktors, uzstādot savdabīgu ilgstošas atrašanās rekordu šajā amatā. 1950. gadu sākumā faktiski ieguvis kontroli pār šo izdevumu, izmantojot žurnāla finansiālās grūtības, un pārvērtis šaha žurnālu par sekmīgu biznesu.
Dāvids Bīskaps
Dāvids Bīskaps (1879—1972) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Jelgavas Latviešu biedrības priekšsēdētājs (1924—1930, 1941—1944). Viņa vadībā izveidoja tuberkulozes sanatoriju Kalnamuižā. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 3. jūnijā Jēkabnieku pagasta "Milleros" (tagad Zaļenieku pagastā). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Bija ārsts Jelgavā (1912—1914). Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada decembrī nodibināja Latvijas Sarkanā Krusta Jelgavas nodaļu ar ambulanci un slimnīcu.
Bija Jelgavas slimnīcas direktors un Jelgavas un Bauskas apriņķa ārsts. Žēlsirdīgo māsu skolas direktors. Jelgavas laikraksta "Jaunais Zemgalietis" redaktors (1923—1925). Zemgales muzeja biedrības priekšnieks.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk — uz ASV. Miris 1972. gada 30. martā Leikvjū, Mičiganā, ASV.
Asinsblakšu virsdzimta
Asinsblakšu virsdzimta (Cimicoidea) ir blakšu kārtas (Hemiptera) virsdzimta, kas pieder pie asinsblakšveidīgo infrakārtas (Cimicomorpha). Šajā virsdzimtā ir apvienotas 7 mūsdienās dzīvojošas dzimtas. Ik pa laikam sistemātiku papildina kāda jaunatklāta suga. ASV dienvidaustrumos jaunatklātā blakšu suga Curalium cronini sistemātikā tika iekļauta 2007. gadā un tā ir vienīgā suga Curaliidae dzimtā.
Gandrīz visas šīs grupas sugas ir plēsīgas un barojas ar citiem kukaiņiem. Izņēmums ir asinsblakšu (Cimicidae) un poliktenīdu dzimtas (Polyctenidae) sugas, kas ir ektoparazīti (ārējie parazīti). Abu ektoparazītu dzimtu sugas parazitē uz mugurkaulniekiem, galvenokārt uz sikspārņiem un putniem, bet vispazīstamākā ir gultas blakts, kas parazitē uz cilvēkiem.
Pārdebergas kauja
Pārdebergas vai Perdebergas kauja ("Zirgu kalna kauja") bija liela kauja Otrā angļu—būru kara laikā. Tā notika netālu no Pārdebergas brasla Moderas upes krastā, Oranjē netālu no Kimberlijas.
Lords Metuens 1899. gada novembrī virzījās pa dzelzceļa līniju uz augšu ar mērķi atbrīvot aplenkto Kimberlijas pilsētu (un Mafekingas pilsētu, kas arī atradās aplenkumā). Šajā frontē notika kaujas pie Graspanas, Belmontas, Moderas upes, pirms virzība tika apturēta uz diviem mēnešiem pēc britu sakāves Magersfonteinas kaujā. 1900. gada februārī feldmaršals Lords Robertss personīgi pārņēma ievērojami pastiprināta britu karaspēka veiktas ofensīvas vadību.
Sekas un piemiņa
Būru karš bija pirmā reize, kad Kanādas armija tika izvietota ārzemēs. Kanādas Karaliskā kājnieku pulka (Royal Canadian Regiment of Infantry) Toronto rota pievienojās Kvīnslendas kalnu kājniekiem, lai janvārī izdzītu būru komandosus no Sanisaidas un Belmontas, Rietumkāpā.
Diviem britu karavīriem tika piešķirti Viktorijas krusti pēc nāves:
Donijs Jens
Čžens Czidans (zh; dzimis ), plašāk pazīstams kā Donijs Jens, ir Honkongas aktieris, cīņas mākslu meistars un cīņas skatu koordinators. Atzīts kā viens no labākajiem Honkongas asa sižeta filmu zvaigznēm, Jens atpazīstamību ieguva ar jaukto cīņas mākslu (MMA) ieviešanu populārajā Āzijas kino, kopš 2000. gadu sākuma daudzās savās filmās ieviešot MMA. Pirmā ķīniešu UFC čempione Čžana Veili paziņoja, ka Jena filmas viņu iepazīstināja ar MMA. Viņš kopš no 2000. gadu sākuma ir viena no Āzijas populārākajām kinozvaigznēm un viens no vislabāk apmaksātajiem Āzijas aktieriem. Jens 2013. gadā nopelnīja 220 miljonus Honkongas dolāru (28,4 miljonus ASV dolāru) par četrām filmām un sešām reklāmām.
Jens devis lielu ieguldījumu Wing Chun cīņas mākslas popularizēšanā Ķīnā. Viņš atveidoja Wing Chun lielmeistaru Ip Manu "Ip Mans" filmu sērijā, kas bija finansiāli ienesīga un izraisīja cilvēku skaita pieaugumu, kas pievērsās Wing Chun cīņas apguvei, tādējādi atverot simtiem jaunu Wing Chun skolu kontinentālajā Ķīnā un citās Āzijas valstīs. Donijs Jens ieguvis arī starptautisku atpazīstamību atveidojot lomas tādās filmās kā "Rogue One: Zvaigžņu karu stāsts" (2016), "xXx: Reaktivēts" (2017), "Mulana" (Mulan, 2020) un "Džons Viks 4" (2023).
Jurģu iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Jurģu iela ir savienota ar šādām ielām:
2021.—2022. gada Francijas futbola 1. līgas sezona
'''2021.—2022. gada Francijas futbola 1. līgas sezona''' bija 84. Francijas futbola čempionāta spēcīgākās līgas (Ligue 1) sezona. Tā sākās, bet noslēdzās.
pēc neizšķirta 1:1 pret RC Lens uzvaru līgā nodrošināja Parīzes "Saint-Germain" futbolisti, izcīnot 10. Francijas čempionu titulu kluba vēsturē.
Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem līgu atstāja Nîmes un Dijon, bet uz Ligue 1 tika paaugstināti klubi Troyes AC un Clermont.
Roberts fon Greims
Roberts Riters fon Greims (vācu: Robert Ritter von Greim, 1892-1945) bija vācu ģenerālis, feldmaršals un iznīcinātāju pilots. Otrā pasaules kara beigu posmā Ādolfs Hitlers iecēla viņu par galveno vācu gaisa spēku Luftwaffe virspavēlnieku. Vadījis Kurskas kauju, operāciju "Kutuzovs" un Varšavas sacelšanās apspiešanu. Piedalījies arī Berlīnes kaujā un operācijā "Barbarosa".
Kara beigās nonāca Sabiedroto gūstā. Izdarījis pašnāvību amerikāņu spēku kontrolētā cietumā.
Stepermaņu Krustiņš
Stepermaņu Krustiņš jeb Kristaps Krustiņš Stepermanis (1860-1941) bija latviešu izdevējs un rakstnieks. Romantisma lirisko ideju paudējs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1860. gada 10. februārī (29. janvārī) Kroņa Vircavas pagasta Stepēnos zemnieku ģimenē. Mācījās Jelgavas reālskolā (1872-1877). Strādāja par rakstvedi pie Vircavas mežziņa, publicēja pirmos dzejoļus laikrakstā "Latviešu Avīzes" (1878). Iestājās karadienestā (1881-1883), pēc tam nodevās traģēdijas rakstīšanai, kurā attēloja Mežotnes cīņas ar vācu iebrucējiem 13. gadsimtā. 1884. gadā strādāja Rīgas pilsētas policijas avīzē, vēlāk par rakstvedi mežniecībā. 1887. gadā tika izdota viņa luga "Zemgalieši".
1888. gadā nodibināja Saldus Sadraudzīgo biedrību un atvēra grāmatu veikalu ar bibliotēku, 1894. gadā to pārcēla uz Bausku, kur nodibināja Bauskas Lauksaimnieku biedrību un bija tās ilggadējs priekšnieks. Turpināja vēsturisku lugu rakstīšanu, izdeva sabiedrisko rakstu krājumu "Pa vaļas brīžiem" (1-2, 1897-1898), sadarbībā ar F. Ādamoviču "Paidagoģisku kalendāru" (1897-1900) ar pielikumiem "Paidagoģisks rakstu krājums". Šajā laikā Ausekļa teātris iestudēja viņa lugas "Mācītāja meita" (1896) un "Ūdens meita" (1905), kas panākumus neguva. Pēc 1905. gada revolūcijas neilgu laiku pavadīja apcietinājumā, pēc tam Krievijā (1906-1907). Pirmā pasaules kara laikā dienēja armijas apgādē Kislovodskā.
Pēc atgriešanās dzimtenē darbojās Rīgas Jūrmalas Domē (1921-1941), bija pilsētas galvas biedrs (1922-1928), finanšu nodaļas vadītājs, pilsētas bankas direktors (1931-1939). Miris 1941. gada 25. maijā Rīgā, apbedīts Rīgā Meža kapos.
Škoda 9Tr
Škoda 9Tr ir trolejbusu modelis, kuru ražoja autobūves uzņēmums Škoda, Čehoslovākijā, rūpnīcā Ostravā pie Oras. Tas ir uzskatāms par trolejbusa Škoda 8Tr pēcteci, neskatoties uz abu modeļu paralēlu ražošanu trīs gadu garumā.
Prototipi
Pirmais trolejbusa Škoda 9Tr prototips, kas būtiski atšķīrās no vēlāk sērijveida ražošanā konstruētajiem trolejbusiem, tika izgatavots 1958. gadā Škoda rūpnīcā Plzeņā, Čehoslovākijā. Vizuāli tas bija līdzīgs tobrīd ražošanā esošajam trolejbusa Škoda 8Tr modelim.
Otrais trolejbusa Škoda 9Tr prototips, kas kļuva par pamatu modeļa sērijveida ražošanas uzsākšanai, tika izgatavots 1960. gadā. Gadu vēlāk, pēc visu nepieciešamo pārbaužu veikšanas, uzsāka pasažieru pārvadāšanu Plzeņā, taču nav zināms kādu reģistrācijas numuru transporta kompānija piešķīra. Minētais transportlīdzeklis 1962. gada rudenī pilsētā iekļuva smagā ceļu satiksmes negadījumā, pēc kura radušos bojājumu dēļ tika nolemts to neatjaunot. Trolejbusa Škoda 9Tr masveida ražošana tika uzsākta 1961. gadā.
Tika nolemts konstruēt vēl vienu trolejbusa prototipu, šoreiz ar divām durvīm. Tā saucamais Mariānske Lāzņe pilsētas trolejbusa paraugs (modifikācija 9TrL) dienasgaismu ieraudzīja 1961. gadā. Turpmākiem izmēģinājumiem gada laikā tika nodots Plzeņas sabiedriskā transporta kompānijas rīcībā, kur ar reģistrācijas numuru 194 atradās ekspluatācijā līdz pat 1976. gadam.