cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akrotira (pilsēta)
Vidējais kiklādu periods
Akrotiras pilsēta, kas kopā ar pārējām aktivitātēm piedalījās Kipras vara rūdas pārvadājumos un metālapstrādē, 17. gadsimta pr.Kr. vidū cieta no spēcīgas zemestrīces. Kārtējo reizi pilsēta tika izpostīta, un tās iedzīvotāji atkal izmantoja izdevību, atjaunojot, to paplašināt un pilnveidot ar monumentālām sabiedriskajām un privātajām ēkām. Šī bija pēdējā Akrotiras pārbūve, kas apmēram pēc pusgadsimta aizies bojā katastrofiskā vulkāna izvirdumā.
Vēlais kiklādu periods
(1650—1615. gadi pr.Kr.)
Pilsētas atjaunošana
Uzreiz pēc zemestrīces sākās sagrautās pilsētas atjaunošana uz iepriekšējo celtņu pamatiem ar nelielām izmaiņām pilsētas pamatstruktūrā. Acīmredzamais ātrums, ar kādu pilsēta tika atjaunota pēdējā posmā, liecina ne tikai par ekonomiskajām iespējām, bet arī par profesionālu plānošanu tādu vērienīgu darbu veikšanai.
Būvgružus pēc drupu attīrīšanas izklāja atklātās teritorijās, atkal paaugstinot ielu un pilsētas laukumu līmeni, pārveidojot ēku apakšējos stāvus puspagrabos. Ieeja katrā ēkā veda nelielā vestibilā, caur kuru pa nelielām kāpnēm varēja nokļūt puspagrabu istabās, kas tika izmantotas tikai kā noliktavu telpas vai preču apstrādei un ēdienu pagatavošanai. No priekštelpas akmens kāpnes tālāk veda uz augšējiem stāviem.
Galvenie celtniecības materiāli joprojām bija laukakmeņi un zeme, kaut arī, domājams, bija arī jauninājumi. Ņemot vērā iepriekšējo pieredzi, saistībā ar regulārām zemestrīcēm, tika izmēģinātas metodes, kas saistītas ar jaunuzcelto ēku seismisko drošību. Dažos gadījumos andezīta bloki, kas atradās lielo celtņu pamatos, uzgūla porainiem lavas slāņiem. Domājams, šie slāņi pildīja amortizācijas funkciju. Citos gadījumos aizsardzībai pret zemestrīcēm ēku sienas tika nostiprinātas ar koka karkasiem, kuru nišas ir saglabājušās pēc koka konstrukciju sairšanas. Atjaunojot pilsētu, iedzīvotāji pielietoja arī dažādus aizguvumus no mīnojiešu piļu arhitektūras, piemēram, politiras, poliparatiras, gaismas akas, t.s. lustrālos baseinus u.c. elementus. Istabu dekorēšanai plaši tika pielietoti sienu gleznojumi un freskas, kuros ir atainoti dažādi dabas un sadzīves elementi.
Saimnieciskā darbība
Pilnveidojās arī saimnieciskā darbība. Tirdzniecībā tika lietotas māla plāksnītes ar lineāro A rakstu. Šie pieraksti norāda uz to, ka Akrotirā lielos apjomos tirgojās ar aitu vilnu un olīveļļu. Daudzie atrastie aušanas atsvari un audumu krāsas liek domāt, ka Akrotirā bija tekstīliju pārstrādes centrs. Tika iepirkta vilna un, domājams, arī lini, kurus vērpa un no tiem auda un krāsoja audumus, un pārdeva tālāk blakus esošajās ziemeļu salās un īpaši Krētā. Šāda darba dalīšana ir reti sastopama pirmsnaudas sabiedrībās.
Olīvkoki Egejas jūras salās tika audzēti lielākā apjoma, nekā mūsdienās, un Akrotirai bija liela loma šīs produkcijas tirdzniecībā. Vēlajā Kiklādu I periodā gandrīz 50% no visām kāpšļu krūkām (tipiska tirdzniecības vienība olīveļļai un vīnam), kas atrastas kiklādu kultūras, Krētas un Kipras apgabalos, nāk no Santorīnas. Salas ideālais izvietojums uz galvenajiem tirdzniecības ceļiem bija tās ekonomikas galvenais faktors. Konkrēti, Santorīna bija vienīgā sala, līdz kurienei dienas laikā varēja nokļūt no Krētas. Tā kā bronzas laikmeta tirdzniecības kuģi nekuģoja naktīs, bet bija spiesti meklēt patvērumu ostās, šī sala kļuva par centrālo punktu mīnojiešu tirdzniecībai ar visām ziemeļu teritorijām. Ar lauksaimniecību nodarbojās izkliedētās zemnieku saimniecībās, no kurām trīs ir atrastas. Divas no tām veidoja vienistabu nami, trešajai bija divas istabas, kur ar sētu apjoztā pagalmā bija arī noliktava un stallis. Citas saimniecības pagaidām nav iespējams izpētīt, jo teritorija ir klāta ar lavas slāni. Bez zemnieku saimniecībām dažādās salas vietās tika atrasti sienu fragmenti ar Kiklādu kultūras laika kārniņiem. Šo palieku lielums un funkcijas nav zināms.
Sabiedrība un politika
Pilsēta joprojām nebija nocietināta un nekādi citi militāri objekti nav atrasti, kas liecina, ka dominējošās saites ar Krētu bija daudz ciešākas, nekā iepriekš tika uzskatīts. Akrotira tajā laikā ne ar vienu nekonkurēja un pat nebija opozīcijā, un, attiecīgi, tai nebija vajadzības pēc aizsardzības pasākumiem, kā tas tajā laikā bija ziemeļu salās, piemēram, Filakopi, Milas salā. Skaidrojums ciešajām saitēm un kultūras sakariem ar Krētu varētu būt tāds, ka mīnojieši ieradās uz šejieni kā tirgoņi, amatnieki vai mākslinieki, stājās laulības sakaros ar salas ietekmīgākajām dzimtām, tādējādi veidojot jauktu eliti, saistītu ar savstarpējām laulības saitēm.
Keramisko atradumu analīze rāda, ka vidējā kiklādu perioda beigās imports no Krētas sastādīja ne vairāk par 10%, vēlāk jau 15% atradumu, bet pakāpeniski aizvien vairāk palielinājās ietekme uz vietējām Akrotiras rotaslietām un stiliem. Sakarā ar šīm lēnajām izmaiņām var secināt, ka pilsēta nebija Krētas kolonija, jo pretējā gadījumā izmaiņas notiktu daudz straujāk. Tādējādi Akrotira atšķīrās no citām vietām Egejas jūras reģionā, kā piemēram Milētā, kur mīnojiešu keramikas stili ienāca agri un strauji, vai arī Kitiras sala, kuru var uzskatīt par mīnojiešu pilnīgi asimilētu pirmspiļu perioda beigās. Akrotirā vēlajā kiklādu periodā tika izmantota arī mīnojiešu mērvienību sistēma; pilsētā atrastie atsvari pēc masas un nomināla bija identiski Krētas atsvariem.
Noriets
Atšķirībā no Pompejiem zem Akrotiras vulkānisko pelnu un pumeka slāņa netika atrastas cilvēku paliekas. Netika atrastas arī rotaslietas. Tas liecina, ka iedzīvotāji paspēja līdz vulkāna izvirdumam savākt savas bagātības un evakuēties ar kuģiem.
Brīdinājums par draudošo vulkāna izvirdumu, domājams, nāca sakarā ar zemestrīci. Tās pēdas ir redzamas akmens kāpņu pakāpienos, kas vidū ir pārplēsti pušu, kā arī pēc sabojātajām ēku sienām. Pēc zemestrīces daļa iedzīvotāju atgriezās. Viņi atkal attīrīja ielas, nojauca bojātās sienas, un aizvāca otreizēji izmantojamos materiālus. Viņi sagatavoja izvešanai mēbeles un preces. Tika atrasta gultu karkasu kaudze, lai izvestu no mājām. Veseli trauki un amforas ar pārtiku arī bija sanesti savākšanas punktos ārpus mājām.
Šī evakuācija netika pabeigta līdz brīdim, kad vulkāns iznīcināja pilsētu. Pēc pašreizējām ziņām t.s. mīnojas izvirdums sākās ar vieglā piroklastiskā materiāla izvirdumu no vulkāniskā krātera, kas atradās salas centrā. Izvirdums nebija ilgs, un izmestā irdenā materiāla bija maz, kas ļāva glābējiem nokļūt drošā vietā. Taču nav liecību, ka blakus esošajās salās izvirduma laikā būtu notikusi būtiska imigrācija. Tāpēc varētu uzskatīt, ka bēgļi gāja bojā no indīgajām vulkāniskajām gāzēm vai cunami.
Galvenais sprādziens notika pēc dažiem mēnešiem. Uz dažām sienu paliekām jau auga zāle, kuras pārogļotās atliekas tika atrastas. Izvirdumu veidoja vairākas fāzes. Sākotnēji notika salīdzinoši vieglā pumeka izmešana, kas izveidoja salīdzinoši nelielu, līdz 7 m biezu slāni. Tā dēļ no smaguma iebruka jumti, taču pasargāja ēkas no sagraušanas ar vēlāko, daudz smagāko vulkānisko materiālu. Tie izgulsnēja biezus pelnu slāņus ar lavas gabaliem līdz 5 m diametrā (citās salas daļās pat līdz 20 m). Pēc izvirduma beigām uz salas paliekām sāka gāzties ilgstoši, intensīvi lieti. Tie veidoja ūdens straumes, kas izgrauza jaunajā reljefā dziļas gravas. Viena tāda grava gāja pāri izrakumu teritorijai, caur kuru ar dubļiem un pelniem tik ātri aizpildīja vairakas istabas, ka priekšmeti šeit saglabājās īpaši labi.
Mīnojas izvirduma datējums, un līdz ar to Akrotiras bojāejas laiks, pagaidām nav precīzi nosakāms. Paši jaunākie keramiskie stili pilsētā attiecināmi uz vēlo kiklādu IA periodu. Tie ir sinhronizēti ar ēģiptiešu hronoloģiju, pateicoties atradumiem Krētā un Ēģiptē, kas dod datējumu ap 1530. gadu pr.Kr. Izvirduma zinātniskās klasifikācijas metodes izmantojot radioaktīvā oglekļa metodi un vulkānisko pelnu nosēdumus Grenlandes ledos norāda uz 1620. gadiem pr.Kr. Pretrunīgo datu interpretēšana un to sekas kultūrām, kas saistītas ar Ēģiptes hronoloģiju, joprojām strīdus objekts zinātniskajās aprindās.
Spriežot pēc nedaudzajiem arheoloģiskajiem atradumiem, bija nepieciešami vairāki gadsimti, lai augājs atjaunotos tādā mērā, ka sala būtu derīga apdzīvošanai. Netālu no Monolitas bija atrastas dažas keramikas lauskas no mikēniešu kultūras SH IIIB perioda ap 1200. gadu pr.Kr. Hērodots stāsta par feniķiešu apmetni, kas līdz šim nav pierādīta. Būtiska apdzīvotība atjaunojās tikai 9. gadsimtā pr.Kr., kad pēc Hērodota un Pausānija ziņām šeit ieradās lakedemonieši Teras vadībā, kura vārdā sala arī tika nosaukta. Tie vairs neapmetās Akrotiras vietā, bet uzcēla savu pilsētu Tēru uz Mesavouno kalna grēdas, blakus mūsdienu Kamari ciemam.
Salvadora (filma)
"Salvadora" (en) ir 1986. gada ASV kara drāmas filma, kuras režisors ir Olivers Stouns. Filmā galvenās lomas atveido Džeimss Vudss kā fotoreportieris Ričards Boils, kā arī Džims Beluši, Maikls Mērfijs, Džons Sevidžs, Elpidija Kariljo un Sindija Giba. Stouns sarakstīja filmas scenāriju kopā ar Boilu.
Lai gan filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, tā nebija komerciāli veiksmīga. "Salvadora" tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvām nominācijās labākais aktieris galvenajā lomā (Džeimsam Vudam) un labākais oriģinālscenārijs.
Truša ala
"Truša ala" (en) ir 2010. gada traģēdija, kuras režisors ir Deivids Kamerons Mičels. Galvenās lomas atveido Nikola Kidmena, Ārons Ekharts un Daiena Vīsta.
Filma seko pārim, kurš cenšas pieņemt dēla nāvi. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Dubinska muiža
Dubinska muiža (de), arī Hiršeita muiža (Hirschheydt, Hirschhof) atradās pie Cēsu pilsētas dienvidu robežas, Āraišu ceļa (tagadējās Rīgas ielas) malā. Līdz mūsdienām saglabājies vienīgi muižas dzirnavu ezers jeb Dubinska dīķis.
Vēsture
Kad 1582. gadā Pārdaugavas Livonijas hercogiste nokļuva Polijas-Lietuvas kopvalsts pakļautībā, Dubinskis pieminēts 1590. gadā Cēsu pilsoņu sarakstā. Zviedru Vidzemes laikā 1624. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Cēsu pili un Cēsu draudzes novadu piešķīra valsts kancleram Akselam Uksenšernam. 1635. gadā Dubinska muiža piederēja Bernhardam Hiršam jeb Hiršeitam (Hirscheit), kurš 1639.—1642. gadā bija Cēsu birģermeistars.
1798. gadā Krievijas Impērijas ķeizars Pāvils I Auļu un Dubinska (Aula, Dubinsky) muižas uzdāvināja Vidzemes guberņas civilgubernatoram Baltazaram fon Kampenhauzenam, Kampenhauzenu dzimtas īpašumā Dubinska muiža atradās līdz 1908. gadam. 1842. gadā Dubinska muižas īpašnieka Teofila Aurela fon Kampenhauzena ģimenē piedzima Leokādija fon Freitāga-Loringhofena, kura Skultes muižā nodibināja savu privāto proģimnāziju un meiteņu skolu. 1863. gadā Dubinska muižu mantoja viņas brālis Heinrihs Gotlībs Maksimiliāns fon Kampenhauzens, kuru 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gada jūlijā Tiegažos nogalināja revolucionāri.
Pēc 1920. gada agrārreformas muižu atsavināja tās bijušajiem īpašniekiem, pie ūdens dzirnavām turpināja darboties ādu ģērētava. 1927. gadā muižas ēku vietā Cēsu alus darītavas īpašnieks uzbūvēja savrupmāju, kurā Latvijas PSR laikā ierīkoja mazbērnu novietni.
Ričards Doners
Ričards Doners (en; dzimis Ričards Donalds Švarcbergs (en), miris ) bija amerikāņu filmu veidotājs, kura ievērojamāko darbu vidū ir dažas no finansiāli veiksmīgākajām Jaunās Holivudas laikmeta filmām. Pēc kinovēsturnieka Maikla Bārsona domām, Doners bija "viens no uzticamākajiem Holivudas asa sižeta grāvēju veidotājiem". Viņa karjera ilga vairāk nekā 50 gadus, piedzīvojot dažādus žanrus un filmu veidošanas tendences.
Doners savu karjeru sāka 1957. gadā kā televīzijas režisors. 1960. gados viņš režisēja sērijas seriāliem The Rifleman, The Man from U.N.C.L.E., The Fugitive, "Krēslas zona" un daudziem citiem. Kino režijā debitēja 1961. gadā ar mazbudžeta aviācijas drāmu X-15, bet kritiķu uzmanību un komerciālus panākumus guva 1976. gadā ar šausmu filmu "Zīme" (The Omen). 1978. gadā viņš režisēja ievērojamo supervaņu filmu "Supermens", kas iedvesmoja fantāzijas filmu žanra attīstību, ar laiku tam iegūstot māksliniecisku vērtību un komerciālus panākumus. 1980. gados Doners režisēja tādas filmas kā "Palaidņi un pirātu zelts" (The Goonies, 1985) un "Ziemassvētki" (Scrooged, 1988), vienlaikus atdzīvinot draugu filmu žanru ar filmu sēriju "Nāvējošais ierocis".
Doneram un viņa sievai Lorēnai piederēja producentu kompānija The Donners' Company (iepriekš Donner/Shuler Donner Productions), kas veidojusi "Brīvību Villijam" (Free Willy) un "X-cilvēki" filmu sērijas. Vēl Doners producējis televīzijas seriālu "Kapeņu stāstiņi" (Tales from the Crypt) un piedalījies vairāku Supermena komiksu sarakstīšanā priekš DC Comics. 2000. gadā Doners saņēma Zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu filmu akadēmijas Prezidenta balvu.
Biogrāfija
Ričards Donalds Švarcbergs dzimis Bronksā, Ņujorkā, krievu ebreju ģimenē, vecākiem Hetijai (Horovicai) un Fredam Švarcbergam. Viņa tēvam piederēja neliels mēbeļu ražošanas uzņēmums, bet māte bija mājsaimniece. Viņam ir māsa Džoana. Ričarda vectēvam piederēja kinoteātris Bruklinā, kas jau agrīnā vecumā ietekmēja viņa uztveri par kino.
Pēc vidusskolas beigšanas Doners dienēja ASV Jūras kara flotē par aerofotogrāfu. Viņš īslaicīgi apmeklēja Ņujorkas Universitāti, tomēr pameta aktiera karjeru, pārceļoties uz Losandželosu un pieņemot pseidonīmu "Ričards Doners".
Sākotnēji Doners vēlējās veidot aktiera karjeru. Viņš nedaudz piedalījās televīzijas programmā, ko režisēja Mārtins Rits, kurš iedvesmoja Doneru kļūt par režisoru. Rits nolīga Doneru par savu palīgu. Vēlāk Doners strādāja producentu kompānijā Desilu Productions, kur režisēja reklāmas. Piecdesmito gadu beigās viņš pārgāja uz televīzijas seriāliem, režisējot dažas sērijas Stīva Makvīna vesterna seriālam Wanted Dead or Alive un Čaka Konora vesterna seriālam The Rifleman.
Quo Vadis, Aida?
Quo Vadis, Aida? ir 2020. gada Bosnijas spēlfilma. Filmas scenārija autore, producente un režisore ir Jasmila Žbaņiča. Šī filma ir divpadsmit starptautisku kinostudiju kopražojums, un tās pirmizrāde notika 77. Venēcijas kinofestivāla pamatprogrammā. To nominēja 93. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma" un tā ieguva 34. Eiropas Kino balvu kategorijā "Labākā filma". Producents Damirs Ibrahimovičs par filmas veidošanu saņēma Ivica Matiča balvu.
Galerts
Galerts, arī aukstā gaļa, zilcgaļa un aspiks, ir savā novārījumā sarecināta gaļa vai zivs. Galerts veidojas, vārot gaļu vai buljonu, atdziestot tas pārvēršas želejveidīgā masā. Tas notiek, jo skrimšļi un kauli satur dabisko želatīnu, kas liek masai sarecēt. Galertu izmanto kā piedevu citiem ēdieniem, kā arī citu ēdienu dekorēšanai. Ja vēlas iegūt gaišāku galertu, tad to dzidrina ar olas baltumu.
Quo Vadis, Aida?
Filma ataino Srebrenicas slaktiņa notikumus, kuru laikā Serbijas karaspēks serbu kara noziedznieka Ratko Mladiča vadībā 1995. gada jūlijā nogalināja bosniešu vīriešus un zēnus. Visi notikumi ir parādīti no mātes un skolotājas Aīdas skatupunkta, kas strādā Apvienoto Nāciju Organizācijā par tulku. Pēc trīsarpus aplenkuma gadiem Srebrenicas pilsēta, kas atrodas netālu no Serbijas ziemeļaustrumu robežas, 1993. gadā tika pasludināta par ANO drošības zonu un nodota ANO holandiešu bataljona aizsardzībā.
Zvēru valstība
"Zvēru valstība" (en) ir 2010. gada kriminālfilma, kuras režisors un scenārija autors ir Deivids Mišods. Galvenās lomas atveido Džeki Vīvere, Bens Mendelsons, Gajs Pīrss, Džoels Edžertons un Lūks Fords. Filmas pirmizrāde notika.
Džeki Vīvere par savu darbu filmā 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".
Filmā septiņpadsmit gadīgs jaunietis cenšas izdzīvot starp kriminālu ģimeni un detektīvu, kuram liekas, ka viņš var jaunieti izglābt.
Urugvajas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Urugvajas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši medaļas.
Urugvaja olimpiskajās spēlēs līdz šim kopā ir izcīnījusi 10 olimpiskās medaļas (2 zelta, 2 sudraba un 6 bronzas medaļas). Visvairāk medaļas ir izcīnītas airēšanā. Urugvajas futbola izlase olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi divas zelta medaļas (1924. gada Parīzes un 1928. gada Amsterdamas spēlēs.) Kopumā Urugvajas sportisti medaļas ir izcīnijuši 5 dažādos olimpiskajos sporta veidos.
Sportistu uzskaitījums
''Šajā uzskaitījumā iekļauti tie sportisti, kas olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Urugvaju. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Rāms Varans Jādavs
Rāms Varans Jādavs (राम वरण यादव; Ram Baran Yadav; dzimis ) ir Nepālas politiķis, ārsts. Pēc republikas pasludināšanas 2008. gadā viņš kļuva par pirmo Nepālas prezidentu. Agrāk Jādavs divas reizes ir bijis veselības ministrs; no 2006. līdz 2008. gadam viņš bija Nepālas kongresa partijas ģenerālsekretārs.
Biogrāfija
Jādavs politisko darbību sāka, kad bija medicīnas students Kalkutas Universitātē. Studējot Kolkatā, Indijā, viņš tikās ar Nepālas politiķiem, piemēram, Višvešvaru Prasadu Koiralu, Ganešmanu Singhu, Suvarnu Šamseru Ranu, Pušpu Lalu Šresthu un Saroju Koiralu, kuri tajā laikā atradās trimdā Indijā. Šo līderu ietekmē Jādavs ienāca politikā.
Jādavs pildīja dažādus pienākumus Nepālas Kongresa partijā. Viņš 15 gadus bija Centrālās darba komitejas loceklis, kā arī parlamentārās padomes loceklis un partijas disciplīnas komitejas loceklis. No 2006. līdz 2008. gadam viņš bija Nepālas kongresa ģenerālsekretārs
2007. gada maijā Jādava mājais Džanakpurā uzbruka Janatantrik Terai Mukti Morcha (JTMM) kaujinieki. Viņi pie mājas izlika paziņojumu par konfiskāciju un bumbas ievietošanu, pacēla pie tās karogus. Jādavs tika ievēlēts 2008. gada aprīļa Pārstāvju palātas vēlēšanās.
2008. gadā Rāms Varans Jādavs kandidēja pirmā Nepālas prezidenta vēlēšanās. Pēc pirmās vēlēšanu kārtas apturēšanas 6. jūlijā tika rīkota otrā kārta. 21. jūlijā viņš saņēma 308 no 590 Pārstāvju palātā nodotajām balsīm, pārspējot Nepālas Komunistiskās partijas (maoistu) virzīto Ramu Radžu Prasadu Singhu. Jādavs prezidenta zvērestu nodeva 23. jūlijā. 2015. gadā viņu prezidenta amatā nomainīja Bidhja Devi Bhandari, kura pārstāvēja Nepālas komunistisko partiju (apvienoto marksistu ļeņinistu).
Braiena dzīve
"Braiena dzīve" (en) ir 1979. gada Apvienotās Karalistes komēdijas filma, kuras autori un aktieri ir humora trupas Monty Python dalībnieki (Greiems Čepmens, Džons Klīzs, Ēriks Aidls, Terijs Giljams, Terijs Džonss un Maikls Peilins). Filmas režisors ir Terijs Džonss.
Filma vēsta par Braienu Koenu (Čepmens), jaunu ebreju romiešu okupētajā Jūdejā, kurš tiek sajaukts ar Mesiju.
"Braiena dzīve" pirmizrāde notika. Izdošanas brīdī, filma izraisīja pretrunīgas emocijas, tajā attēlotās reliģiskās satīras dēļ. Filma izraisīja protestus no vairākām reliģiskajām grupām. Dažās valstīs, tostarp Īrijā un Norvēģijā, filmu aizliedza demonstrēt, un dažās no tām, piemēram, Itālijā, aizliegums ilga vairākas desmitgades. Neskatoties uz to, filma guva plašus finansiālos panākumus, kļūstot par ceturto ienesīgāko 1979. gada filmu Lielbritānijā, kā arī par ienesīgāko Lielbritānijas filmu ASV. Filma vēljoprojām ir saglabājusi savu popularitāti un tiek dēvēta par vienu no visu laiku labākajām komēdijām. 2006. gada Channel 4 aptaujā, "Braiena dzīve" tika atzīta par visu laiku labāko komēdiju.
Daiena Riga
Lēdija Enida Daiena Elizabete Riga (en, dzimusi, mirusi ) bija angļu aktrise.
Pazīstamākās Rigas lomas bija televīzijas seriālā The Avengers (1965—1968), Džeimsa Bonda sieva filmā "Viņas augstības slepenajā dienestā" (1969) un seriālā "Troņu spēle" (2013—2017). Rigas pēdējā loma bija Edgara Raita šausmu filmā "Vakarnakt Soho" (2021).
Par lomu filmā The Hospital (1971) nominēta Zelta globusa balvai. Deviņas reizes nominēta Emmy balvai, no kurām vienu balvu ieguva par otrā plāna lomu TV miniseriālā Rebecca (1997). Par galveno lomu filmā Mother Love (1989) ieguvusi BAFTA televīzijas balvu. Vēl vienu BAFTA balvu (Speciālo balvu) 2000. gadā ieguvusi kopā ar trim citiem kolēģiem par agrāko gadu TV seriālu The Avengers (1961—1969).
Piedalījusies arī dažādās gan Brodvejas, gan Londonas lugās. Par lomu lugā Medea, 1994. gadā Riga saņēma Tony balvu kā labākā aktrise.
Danuri
Danuri jeb Korea Pathfinder Lunar Orbiter (KPLO) ir Dienvidkorejas Mēness orbitālais aparāts. Projektu vada Korejas aerokosmisko pētījumu institūts (KARI). Zonde tika palaista 2022. gada 4. augustā. Mēness orbītā tā iegāja 16. decembrī.
Pārskats
Korejas aerokosmisko pētījumu institūts kopā ar NASA 2014. gada jūlijā izstrādāja Mēness orbitālā aparāta priekšizpēti. Abas aģentūras 2016. gada decembrī parakstīja vienošanos, saskaņā ar kuru NASA sadarbotos ar vienu zinātnisko instrumentu, telesakariem, navigāciju un misijas izstrādi.
Korejas Mēness izpētes programma (KMIP) ir sadalīta divos posmos. 1. posms ir orbitālā aparāta Korea Pathfinder Lunar Orbiter palaišana un darbība, kas būtu pirmā Dienvidkorejas Mēness zonde, kā mērķis ir attīstīt un uzlabot Dienvidkorejas tehnoloģiskās iespējas, kā arī kartēt dabas resursus no orbītas. KPLO misijas galvenie mērķi ir Mēness ģeoloģijas un kosmosa vides izpēte, Mēness resursu izpēte un nākotnes kosmosa tehnoloģiju testēšana, kas palīdzētu turpmākajās cilvēka darbībās uz Mēness un ārpus tās.
KMIP otrajā posmā tiktu izveidots Mēness orbitālais aparāts, Mēness nolaižamais aparāts un 20 kg mobilis, ko paredzēts palaist 2025. gadā ar Dienvidkorejas nesējraķeti KSLV-2 no Naro kosmosa centra.
Mērķi
KPLO projekta galvenie mērķi ir uzlabot Dienvidkorejas tehnoloģiskās iespējas uz Zemes un kosmosā un "paaugstināt gan nacionālā zīmola vērtību, gan nacionālo lepnumu". Konkrētie tehnoloģiskie mērķi ir:
Zinātniskie instrumenti
KPLO ir uzstādīti seši instrumenti ar kopēju masu aptuveni 40 kg:
Lidojuma gaita
Tā kā KPLO izmantoja ballistisko Mēness pārejas trajektoriju, lai pārvietotos uz Mēness orbītu, kosmiskajam aparātam bija nepieciešamas aptuveni 135 dienas, lai sasniegtu Mēnesi. 2022. gada 16. decembrī tas iegāja Mēness orbītā. Pēc tam tas pakāpeniski veica orbītas korekcijas manevrus, lai samazinātu orbītas ekscentriskumu no eliptiskas uz apļveida, sasniedzot zemu Mēness orbītu.
Amguema (ciems)
Amguema (ru) vai Omvāma (ckt — ‘platā upe’) ir nacionālais čukču ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Iuļtinas rajonā. Izvietojies Amguemas upes labajā krastā pie Egvekinotas—Iuļtinas autoceļa — vienīgā rajona pastāvīgā apdzīvotā vieta, kas neatrodas kādas jūras krastā.
Ciemā ir vidusskola, bērnudārzs, kultūras centrs, mākslas skola, sporta komplekss, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, vairāki veikali, maizes ceptuve, gaļas pārstrādes uzņēmums. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība.
Anja Teilore-Džoja
Dzimusi Maiami, uzaugusi Buenosairesā un Londonā, Teilore-Džoja 16 gados pameta skolu, lai uzsāktu aktrises karjeru. Pēc mazām lomām televīzijā, viņa piedzīvoja savu kinodebiju šausmu filmā "Ragana" (2015), par savu tēlojumu iegūstot Gotham balvu un Empire balvu. Pēc tam piedalījusies M. Naita Šjāmalāna šausmu filmā "Sašķeltais" (2016) un melnajā komēdijā Thoroughbreds (2017). Vēlāk piedalījusies miniseriālā The Miniaturist (2017), seriāla Peaky Blinders (2019—2022) piektajā un sestajā sezonā, seriālā The Dark Crystal: Age of Resistance 2019), filmas "Sašķeltais" turpinājumā "Misters Stikls" (Glass, 2019), romantiskajā komēdijā "Emma" (Emma, 2020), supervaroņu filmā "Jaunie mutanti" (2020), Edgara Raita šausmu filmā "Vakarnakt Soho" (2021), vēsturiskajā drāmā "Ziemeļnieks" (2022) un komēdijās "Amsterdama" (2022) un "Ēdienkarte" (2022).
Skumjais Valentīns
Filmā parādīts mūsdienīgs precēts pāris un viņu attiecības gadu gaitā, tai skaitā pāra laulības šķiršana.
Anja Teilore-Džoja
Par lomu Netflix miniseriālā "Dāmas gambīts" (2020), Teilore-Džoja ieguva Zelta globusa balvu, Ekrāna aktieru ģildes balvu, kā arī tika nominēta Emmy balvai.
Biutiful
Biutiful ir 2010. gada Spānijas un Meksikas drāmas filma, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Alehandro Gonsaless Injaritu. Galvenās lomas atveido Havjers Bardems, Luo Džins un Marisela Alvareza. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā.
Filmu 2011. gadā nominēja divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākais aktieris galvenajā lomā" un "Labākā filma svešvalodā".
Filmas galvenais varonis ir Uksbals, vīrs, kurš dzīvo šajā pasaulē un redz savu nāvi, kas pavada katru viņa kustību.
Indulgence
Indulgence (la — 'žēlastība') bija kristietībā viduslaikos pastrādāto un pat vēl nepastrādāto grēku atlaišana par īpašiem nopelniem ticības aizstāvēšanā, vēlāk arī nopērkama par naudu.
Sergejs Antonovs
Sergejs Antonovs (1884—1956) bija Latvijas krievu arhitekts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gada 25. augustā Rīgā. Mācījās Pētera I reālskolā, studēja Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras nodaļā, pēc tam Pēterburgas Mākslas akadēmijā (1909—1914), piedalījās arhitektūras konkursos un mākslas izstādēs. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gadā Sergejs Antonovs atgriezās dzimtenē un strādāja par Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātes asistentu un vecāko asistentu (1921—1925). No 1925. līdz 1940. gadam viņš strādāja par mākslinieku dekoratoru Rīgas Krievu teātrī, bija radošā komandējumā Itālijā un Francijā (1926—1927).
1935. gadā projektēja Latvijas paviljonu Pasaules izstādē Briselē. Kopā ar arhitektu Nikolaju Voitu uzvarēja Rīgas rātslaukuma pārbūves plāna konkursā.
Pēc Latvijas okupācijas turpināja darboties kā teātra dekorators, gleznotājs un RPI mācībspēks. Sergejs Antonovs bija arī viens no 1954. gadā uzbūvētās viesnīcas "Rīga" projekta autoriem.
Miris Rīgā 1956. gada 2. jūnijā.
Katerina Stefanidi
Katerina Stefanidi (el; dzimusi Atēnās) ir grieķu kārtslēcēja, 2016. gada olimpisko spēļu čempione. Viņa tiek plaši uzskatīta par izcilāko sievieti Grieķijas sporta vēsturē.
Stefanidi vecāki arī ir bijuši vieglatlēti. Viņa sasniedza pasaules rekordus visās vecuma grupās no 11 līdz 14 gadiem, viņas rekordi vecuma grupās līdz 13 un līdz 14 gadiem vēl aizvien nav pārspēti. Viņas pirmās starptautiskās sacensības bija 2005. gada pasaules jauniešu čempionāts, kurā viņa 15 gadu vecumā uzvarēja ar rezultātu 4,30 m. 2007. gada pasaules jauniešu čempionātā viņa ieguva sudraba medaļu ar rezultātu 4,25 m. 2008. gadā viņa ieguva bronzas medaļu pasaules junioru čempionātā ar rezultātu 4,25 m.
2011. gadā Stefanidi ieguva sudraba medaļu Eiropas U23 čempionātā ar rezultātu 4,45 m. 2012. gadā viņa piedalījās savās pirmajās olimpiskajās spēlēs, nepārvarot kvalifikācijas kārtu. 2014. gadā viņa ieguva sudraba medaļu Eiropas čempionātā ar rezultātu 4,60 m, zaudējot tikai Andželikai Sidorovai. Nedēļu pirms čempionāta viņa bija uzlekusi 4,71 m, kas bija atkārtots Grieķijas rekords. 2015. gada Eiropas čempionātā telpās viņa atkal ieguva sudraba medaļu, šoreiz ar rezultātu 4,75 m. viņa uzstādīja savu personīgo un arī Grieķijas rekordu telpās — 4,90 m. Tajā pašā gadā viņa ieguva bronzas medaļu Pasaules čempionātā telpās, kā arī kļuva par Eiropas čempioni ar rezultātu 4,81 m.
2016. gada olimpiskajās spēlēs Stefanidi ar lēcienu 4,85 m kļuva par olimpisko čempioni. Tajā pašā gadā viņa uzvarēja Dimanta līgas kopvērtējumu. 2017. gadā viņas sekmīgie rezultāti turpinājās, viņa kļuva par Eiropas čempioni telpās, kā arī par Pasaules čempioni ar rezultātu 4,91 m, kas kļuva par viņas personīgo, kā arī Grieķijas rekodu. 2018. gadā viņa ieguva bronzas medaļu Pasaules čempionātā telpās, kā arī kļuva par Eiropas čempioni ar rezultātu 4,85 m, kas ir čempionāta rekords.
2019. gada Pasaules čempionātā Dohā ieguva bronzas medaļu. 2020. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā ieņēma 4. vietu. 2022. gada Eiropas čempionātā Minhenē izcīnīja sudrabu, piekāpjoties tikai Somijas kārtlēcējai Vilmai Murto.
Stefanidi ir ieguvusi bakalaura grādu cilvēka bioloģijā Stenforda Universitātē, kā arī maģistra grādu kognitīvajā psiholoģijā Arizonas štata Universitātē. 2015. gadā viņa apprecējās ar amerikāņu kārtslēcēju Mičelu Krājeru, kurš kļuva arī par viņas treneri. Viņa dzīvo Amerikas Savienotajās Valstīs.
Nīderlande Eirovīzijas dziesmu konkursā
Nīderlande Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 63 reizes, no kurām finālos ir piedalījusies 53 reizes, debitējot 1956. gada konkursā. Kopš tā laika Nīderlande ir izlaidusi 4 konkursus: 1985., 1991., 1995. un 2002. gada konkursus.
Sovetskaja Latvija
Sovetskaja Latvija var būt:
Morgans De Sanktiss
Morgans De Sanktiss (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā pārstāvējis vairākas Itālijas komandas. Savu karjeru sācis Pescara, spēlējis arī Juventus, Udinese, Napoli un Roma. Spēlējis arī Spānijas komandā Sevilla un Turcijas komandā Galatasaray, bet karjeru 2017. gadā noslēdzis Francijas 1. līgas komandā Monaco.
Itālijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2008. un 2012. gada Eiropas čempionātā, 2010. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
Juventus
Udinese
Galatasaray
Napoli
Monaco
Gokseong
Gokseong (ko) ir 2016. gada Dienvidkorejas šausmu filma, kuras režisors un scenārija autors ir Na Hondžins. Filmā galvenās lomas atveido Kvaks Dovons, Hvans Junmins, Čuna Vuhi un Juns Kunimura.
Filma stāsta par policistu, kurš izmeklē mistiskas slepkavības un slimību mazā Dienvidkorejas ciematā, lai glābtu savu meitu.
Filmas Gokseong pirmizrāde notika un to izplatīja 20th Century Fox. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un komerciālus panākumus. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 99% vērtējums.
Hercoga Jēkaba laukums
Hercoga Jēkaba laukums ir Jelgavas galvenais laukums starp Lielo, Uzvaras un Krišjāņa Barona ielu.
Vēsture
Kā Tirgus laukums atrodams jau senākajās Jelgavas kartēs. Tirgus laukumu norobežoja Akcīzes iela (Akzisestraße), Sudmalu iela (Mühlenstraße), Rātūža (vēlāk Domes) iela (Rathausstraße) un Kolonādu (Kolonnu) iela (Kolonadenstraße, Kolonnenstraße), kas visas mūsdienās izzudušas. Pēc Ulmaņa apvērsuma starp 1935. gadu un 1937. gadu to pārdēvēja par Hercoga Jēkaba laukumu.
Pēc senās apbūves nopostīšanas 1944. gadā laukumu paplašināja un nosauca par Centrālo laukumu, no 1974. līdz 1990. gadam laukuma vidū atradās Ļeņina piemineklis (tēlnieks O. Kalējs, arhitekts E. Bāliņš). 2001. gadā tas atguva Hercoga Jēkaba laukuma nosaukumu.
Mūsdienu Hercoga Jēkaba laukums pilnībā nesakrīt ar seno Tirgus laukumu, kas atradies tuvāk Driksas upei. Pie tagadējā Uzvaras (agrāk Ezera) un Krišjāņa Barona (agrāk Rakstvežu) ielas krustojuma atradās Kurzemes viesnīcas (arī Cēra viesnīcas) ēka, vēlākais Latviešu Savstarpējās Apdrošināšanas biedrības nams. Pa labi no krustojuma atradās Pilsētas krājkase un Policijas pārvaldes ēka. Vecā Tirgus laukuma labajā malā atradās Jelgavas rātsnams, virs kura pamatiem mūsdienās slejas piecstāvu dzīvojamu namo apbūve.
Sašķeltais
"Sašķeltais" (en) ir 2016. gada ASV psiholoģiska šausmu filma, kuras režisors un scenārija autors ir M. Naits Šjāmalāns. Filmā galvenās lomas atveido Džeimss Makevojs, Anja Teilore-Džoja un Betija Baklija.
Filma it par kādu vīrieti ar 24 dažādām personībām, kurš nolaupa un iesloga trīs pusaugu meitenes.
Jakobs Peltls
Karjera
Abi J. Peltla vecāki bija volejbola spēlētāji, spēlējuši nacionālās izlases līmenī. Austrijā nospēlējis vienu sezonu pieaugušo basketbolā, pārstāvot Bunderslīgas komandu Traiskirhenes "Lions". 2014. gada vasarā viņš devās uz ASV, Jūtas Universitāti, lai studētu un spēlētu basketbolu NCAA. Divās sezonās koledžu līgā J. Peltls nospēlēja 70 spēles, visas uzsākdams starta pieciniekā.
NBA
2016. gada NBA draftā J. Peltlu ar kopējo 9. kārtas numuru izraudzījās Toronto "Raptors". Viņš kļuva par pirmo Austrijas basketbolistu, kas izvēlēts NBA draftā, un rudenī arī par pirmo, kas spēlējis NBA. Pirmajā sezonā J. Peltls aizvadīja 54 spēles "Raptors" satāvā, taču spēlēja arī komandas D-Līgas vienībā. Otrajā sezonā "Reptors" sastāvā viņš piedalījās visās 82 spēlēs (vienīgais komandā) un abas sezonas "Raptors" sastāvā spēlēja arī play-off.
2018. gada jūlijā J. Peltls tika iekļauts vērienīgā maiņas darījumā, kura rezultātā viņš kopā ar Demaru Derouzenu un pirmās kārtas drafta izvēles tiesībām nonāca Sanantonio "Spurs", kas pretī mainīja savu lielāko zvaigzni Kavai Leonardu, kā arī Deniju Grīnu. 4. decembrī, zaudētā spēlē pret Jūtas "Jazz" (105–139) viņš iemeta 20 punktus, kas ir spēlētāja karjeras rezultativitātes rekords.
Austrijas izlase
Spēlējis Austrijas jaunatnes izlasēs.
Vītauts Bubnis
Vītauts Jurģis Bubnis (dzimis, miris ) bija lietuviešu rakstnieks, dramaturgs, esejists un politiķis, bijušais Lietuvas Republikas Seima deputāts, Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordeņa ieguvējs.
Bubnis debitējis rakstniecībā 1953. gadā. Viņa pirmais romāns “Alkanā zeme” sarakstīts 1971. gadā. Pašlaik ir iznākušas 33 grāmatas, no tām 15 romāni, no kuriem seši ir tulkoti latviski. Pavisam viņa darbi ir tulkoti 17 valodās.
2003. gadā saņēmis Baltijas Asamblejas balvu literatūrā.
Rikardo Montolivo
Rikardo Montolivo (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Fabio Borīni
Fabio Borīni (it, dzimis ) ir Itālijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Borīni pārstāv Turcijas Superlīgas komandu Fatih Karagümrük.
Rikardo Montolivo
Savu karjeru 2003. gadā sācis Atalanta komandā, bet 2005. gadā pievienojies Fiorentina. Septiņu gadu laikā ar Fiorentina komandu aizvadījis vairāk nekā 250 mačus. 2012. gadā kā brīvais aģents noslēdzis līgumu ar Milan. No 2013. līdz 2017. gadam bijis Milan komandas kapteinis. Futbolista karjeru beidzis 2019. gadā.
Fabio Borīni
Savu karjeru sācis Anglijas komandā Chelsea. 2011. gadā pievienojies AS Roma, bet jau nākamajā sezona atgriezies Anglijā, lai pārceltos uz Liverpool komandu. 2013–14. gada sezonu pavadījis īrē Sunderland, bet 2015. gadā pievienojies komandai pilnvērtīgi. Vēlāk spēlējis arī Itālijas komandās Milan un Hellas Verona.
Rikardo Montolivo
Itālijas futbola izlases sastāvā debitējis 2007. gadā. Piedalījies 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
AC Milan
Fabio Borīni
Itālijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2012. gada Eiropas čempionātā.
Melnais grifs
Melnais grifs (Aegypius monachus) ir liela auguma plēsīgais maitas putns, kas ir vienīgā suga melno grifu ģintī (Aegypius), kas savukārt ietilpst grifu apakšdzimtā. Tas sastopams plašā teritorijā Eiropas dienvidos un Āzijas centrālajā daļā, bet populācija ir ļoti sadrumstalota (īpaši Eiropā) un mūsdienās dramatiski samazinājusies. Francijas dienvidos melnais grifs ir veiksmīgi reintroducēts un atkal sastopams šajā reģionā. Lai arī tas mājo Eiropas dienvidos, reizēm melnais grifs ieklejo arī Latvijā. Līdz šim reģistrēti 10 novērojumi, pēdējo reizi tas novērots 2009. gadā.
Izplatība
Melnais grifs ir Eirāzijas putnu suga, kuras izplatības areāla rietumu mala sasniedz Spāniju un Portugāli. Virzienā uz austrumiem nelielas, reintroducētas populācijas mājo Francijas dienvidos, arī Grieķijā melnajam grifam ir sīkas, sadrumsatlotas populācijas. Tālāk tā areāls turpinās Turcijā un cauri Vidējiem Austrumiem, Afganistānai, sasniedzot Indijas ziemeļus. Centrālāzijā un Austrumāzijā melnais grifs sastopams Mandžūrijas ziemeļos, Mongolijā un Korejā.
Kopumā šī suga ir nometniece, izņemot reģionus ar aukstām, sniegotām ziemām Āzijas areāla ziemeļos. Šīs populācijas, lai ziemotu, migrē uz dienvidiem un dienvidaustrumiem, sasniedzot Korejas un Ķīnas dienviddaļu. Reizēm migrāciju var novērot Vidējo Austrumu populācijām, bet tas nav tipiski.
Etimoloģija
Melnā grifa zinātniskais ģints nosaukums Aegypius cēlies no sengrieķu mitoloģijas. Aigipts bija sengrieķu dzejnieka Neofrona draugs. Viņš kļuva par Neofrona mātes Timandras mīļāko. Tas ļoti sadusmoja Neofronu un viņš nolēma draugam atriebties, pievēršot uzmanību Aigipta mātei. Neofronam izdevās iepatikties drauga mātei un pierunāt uz satikšanos tumšā istabā. Palūdzis sievieti nedaudz pagaidīt, tas ievilināja tumšajā istabā Aigiptu, iestāstot, ka tur viņu gaida Timandra. Aigipts tumšajā istabā stājās mīlas sakaros ar savu māti. Kad abi mīlnieki atklāja patiesību, māte dēlam izrāva acis un tad nogalināja pati sevi. Aigipts lūdzās dievus, lai palīdz atriebties bijušam draugam. Viņa lūgšanu uzklausīja Zevs un abus naidniekus pārvērta par maitas putniem. Interesants fakts — baltā grifa (Neophron percnopterus) zinātniskais nosaukums atvasināts no dzejnieka Neofrona vārda.
Otrs zinātniskā nosaukuma vārds — monachus cēlies no latīņu valodas un latviski nozīmē mūks.
Izskats un īpašības
Melnais grifs ir lielākais vanagu dzimtas putns. Par to lielāki ir tikai kondori no Amerikas grifu dzimtas, un tā lielumu vanagu dzimtā gandrīz sasniedz vienīgi Himalaju grifs. Līdzīgi kā citiem vanagveidīgajiem putniem mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Melnā grifa ķermeņa garums ir 98—120 cm, spārnu plētums 2,5—3,1 m. Tēviņa svars ir 6,3—11,5 kg, mātītes 7,5—14 kg. Melnais grifs ir viens no smagākajiem lidojošiem putniem pasaulē. Neskatoties uz minimālām ģenētiskajām variācijām, tā ķermeņa lielums pieaug virzienā no rietumiem uz austrumiem. Putni Spānijā un Francijā ir par kādiem 10% mazāki nekā melnie grifi Mandžūrijā, Mongolijā un Ķīnas ziemeļos.
Melnā grifa apspalvojums ir ļoti tumšs — ķermenim tas ir tumši brūns, bet pieaugušiem īpatņiem galva ir tumši pelēka, gandrīz melna. Uz galvas aug tikai smalkas dūnas, āda uz galvas un kakla ir zilganpelēka, bet virs acīm gaišāka. Melnajam grifam ir brūnas acis ar sarkanām zīlītēm, zilganpelēks knābis un kājas. No attāluma putns izskatās melns. Melnajam grifam no visiem vanagveidīgajiem ir lielākais un masīvākais knābis un, salīdzinot ar to, putnam ir mazs galvaskauss. Jauno putnu apspalvojums ir gaišāk brūns, uz galvas tiem ir gaišas dūnas un gaiši pelēkas kājas. Pieaugušajiem putniem raksturīgā apspalvojuma un neapspalvoto daļu krāsa tiek iegūta 6—7 gadu laikā.
Melnā grifa lidojums ir lēns ar dziļiem, smagiem spārnu vēzieniem. Lidojumā raksturīgi vienmērīgi plati spārni ar ļoti gariem „pirkstiem”. Tas ir kluss putns un parasti balsi neizdod, bet reizēm var izdot dažādus kurkstošus un šņācošus saucienus.
Uzvedība
Melnais grifa mājo kalnos un klinšainos apgabalos, tam patīk sausi un atklāti reģioni ar pārskatāmām pļavām, stepēm, skrajiem mežiem un stāvām klintīm, kur apmesties. Melnais grifs ir izteikts neskartas dabas iemītnieks un nemīl cilvēku klātbūtni. Tas Eiropā un Tuvajos Austrumos sastopams 100—2000 metrus virs jūras līmeņa, toties Āzijas areālā augstāk. Ķīnā un Tibetā atkarībā no dzīves veida izšķir divu veidu melnos grifus. Daļa mājo kalnu daļā, kur aug meži, 800—3800 metrus virs jūras līmeņa, bet daļa mājo kalnos, kur meži vairs neaug, 3800—4500 metrus virs jūras līmeņa. Melnais grifs spēj lidot ļoti retinātā gaisā, tas ir novērots pat Everestā 6970 metru augstumā. Tam ir īpašs hemoglobīns, kas piemērots skābekļa uzņemšanai, lidojot retinātā gaisā.
Melnie grifi, salīdzinot ar citiem maitas putniem, ir vientuļnieki un arī pāris turas savrupi no citiem sugas brāļiem. Tie parasti novērojami vai nu vieni paši, vai pa pāriem. Reizēm pie lielu dzīvnieku maitas sapulcējas neliels bars. Šādā grupā ļoti reti ir vairāk kā 12—20 īpatņi.
Barošanās
Līdzīgi kā citi maitas putni melnais grifs pamatā barojas ar dažādu dzīvnieku maitu. Tie var būt gan lieli un mazi zīdītāji, gan zivis un rāpuļi. Melnie grifi nokopj gan savvaļas dzīvnieku, gan mājdzīvnieku maitas, izveidojot vietējo iedzīvotāju ieradumu, mirušos dzīvniekus atstāt uz lauka. Vēsturiski Pireneju pussalā melnie grifi barojās ar kritušiem Eiropas trušiem, bet, tā kā mūsdienās plaušu vīrusa slimība ir gandrīz iznīcinājusi daudzskaitlīgo trušu populāciju, melnie grifi barojas ar aitu, cūku un briežu maitu. Ļoti retos gadījumos var novērot, ka melnais grifs medī dzīvu upuri. Tie parasti ir dažādu zīdītāju mazuļi (piemēram, teļi, jēri, sivēni, kucēni), liela auguma putni un rāpuļi. Reizēm tas nomedī bruņurupuci, kuru uznes augstu gaisā un tad nomet zemē. Visbiežāk nomedītie zīdītāju mazuļi ir slimi un nevarīgi.
Ligzdošana
Melnie grifi ligzdo augstu kalnos un lielos meža masīvos, ligzdu vijot lielos kokos vai retos gadījumos uz klints malas. Tie veido izretinātās kolonijas, bet ļoti reti vienā kokā vai klinšu kraujā atradīsies divas ligzdas. Spānijā ligzdas atrodas apmēram 300—2000 metru attālumā viena no otras. Riesta laikā pāris izpilda sinhronu lidojumu, brīžiem spēlējot kauju, asos nagus sacērtot kopā un spirālveidā krītot lejup. Ligzdas būvniecībai putni izmanto lielākus un mazākus koku zarus. Tā ir milzīga, atgādinot nedaudz torni, sasniedzot šķērsvirzienā 1,45—2 metrus, bet augstumā 1—3 metrus. Ar katru gadu ligzda paliek arvien lielāka, jo pāris to lieto atkārtoti. Tā bieži ir izdekorēta ar dzīvnieku ādām un mēsliem. Ligzda parasti atrodas lielā kokā (piemēram, ozolā, kadiķī, mandeļkokā vai priedē), 5—12 metru augstumā. Koki visbiežāk aug klinšu tuvumā. Reizēm ligzda tiek vīta uz klints dzegas.
Pāris gan perē, gan audzina mazuļus kopīgi. Dējumā tipiski ir viena balta vai gaiši brūna ola ar sarkaniem vai violetiem raibumiņiem. Retos gadījumos mātīte izdēj divas olas. Tās ir 83,4—104 mm augstas un 58—75 mm platas. Inkubācijas periods ilgst 50—62 dienas. Tikko izšķīlušos putnēnus klāj mīkstas pūkas, kas var būt, sākot ar gaiši pelēku krāsu un beidzot ar pelēkbrūnu. Kad jaunais putns sasniedz 30 dienu vecumu, tam sāk augt lidspalvas. Īstais apspalvojums ir izaudzis, sasniedzot 60 dienu vecumu. Vecāki mazuli baro, barību atrijot un diezgan drīz pēc izšķilšanās ligzda kļūst ļoti smirdīga. Mēneša vecumā melnais grifs sver apmēram 2 kg, rudenī sasniedzot pieauguša īpatņa masu. Lidot tas sāk 104—120 dienu vecumā, lai gan vecāki turpina jauno putnu barot vēl 2—3 mēnešus.
Mazuļu izdzīvošanas statistika ir ļoti augsta, apmēram 90%, tā kā abi vecāki ir ļoti rūpīgi un aktīvi, un agresīvi pret ikvienu traucētāju. To galvenie ienaidnieki, piemēram, Mongolijā ir manuls un krauklis, kas mēdz izlaupīt olas gan no ligzdām kokos, gan klintīs. Reizēm mazos putnēnus nomedī citi plēsīgie putni, piemēram, bārdainais grifs vai Spānijas ērglis. Melnais grifs dzīvo ilgu mūžu, sasniedzot 39 gadu vecumu, bet visbiežāk tas ir ap 20 gadiem.
Otruba grīslis
Otruba grīslis (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas rietumu, centrālajā un dienvidu daļā, kā arī ļoti reti Latvijā.
Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Apraksts
Otruba grīslis ir daudzgadīgs, 40-80 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tā vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu augšdaļā.
Augs veido nelielu ceru. Tā stublājs ir trīsšķautņains, nav spārnains, un ir diezgan raupjš un spēcīgs. Lapas ir pelēkzaļas, īsākas nekā stublājs, aptuveni 0,5-1 cm platas. Lapas gals ir smails. Pie stublāja pamata ir gaiši brūnas lapu makstu paliekas. Ziedkopa ir blīva, 2—5 cm gara, to vārpiņas ir strupas. Seglapas ir īsas un plēkšņveidīgas. Augļa pūslītis ir bāli zaļš, olveidīgs, 0,3-0,45 cm garš, tam ir smalks, neskaidrs dzīslojums. Pūslīša virsma ir gluda. Sašaurinājums divzobainā knābītī ir pakāpenisks. Knābīša gala zobiņi vienāda garuma. Segplēksne ir zaļganbrūna, olveidīga, galā īsi smaila, mazliet īsāka nekā pūslītis. Zied maija beigās, jūnijā.
Fjodors Dobronravovs
Fjodors Dobronravovs (ru; dzimis Taganrogā) ir krievu komiķis, aktieris un kinoproducents.
Biogrāfija
Dzimis Taganrogā. Viņa tēvs strādāja būvlaukumā, bet māte maizes ceptuvē. Bērnībā Fjodors gribēja kļūt par klaunu. Savā dzimtajā pilsētā viņš apmeklēja cirka studiju un intensīvi nodarbojies ar sportu (basketbolu, peldēšanu, volejbolu, boksu). No 1979. līdz 1981. gadam dienējis Gaisa desanta karaspēkos. Vēlāk pārvācās uz Maskavu, sāka piedalīties teātra izrādēs un spēlēt kino.
Kļuvis pazīstams pēc filmēšanās skeču šovā "6 kadri". Vēlāk filmējies seriālos "Radu būšana" un "Tētuka meitiņas". Tāpat tēloja kino un ieskaņoja animācijas filmas.
Balerīna
"Balerīna" (fr) ir 2016. gada Francijas un Kanādas kopražojuma animācijas filma, kuras režisori ir Ēriks Sammers un Ēriks Vorins. Filma stāsta par bāreni vārdā Felīsija, kas kopā ar savu draugu Viktoru aizbēg no patversmes, lai dotos uz Parīzi un kļūtu par balerīnu.
Filmas pirmizrāde notika Parīzē 2016. gada 19. oktobrī, Latvijā — 2017. gada 20. janvārī.
Galvenās lomas filmā ieskaņojuši Ella Faninga, Deins Dehāns, Medija Zīglere un Kerlija Reja Džepsena.
Linux Mint
Linux Mint ir kopienas izstrādāts Linux distributīvs, kas balstīts uz Debian un Ubuntu distributīviem, kura mērķis ir nodrošināt lietotājam "modernu, elegantu un lietotājam draudzīgu operētājsistēmu, kas ir gan spēcīga, gan viegli lietojama". Linux Mint nodrošina pilnīgu atbalstu dažādiem multivides formātiem, ietver dažas patentētas programmas un tiek komplektēts ar plašu atvērtā pirmkoda lietojumprogrammu klāstu. Distributīva izveidotājs ir Klements Lefevre (Clément Lefèbvre), kurš aktīvi iesaistās arī tā attīstības komandā Mint Linux Team un lietotāju kopienā.
Infekcija (filma)
"Infekcija" (en) ir 2011. gada ASV filma, kuras režisors ir Stīvens Soderbergs. Filmā parādīta cīņa pret nāvējošu vīrusu no tā identifikācijas līdz brīdim, kad tiek izstrādāta vakcīna.
Filmas pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā 2011. gada 3. septembrī, Latvijā — tā paša gada 30. septembrī.
Filmas galvenās lomas atveido Mariona Kotijāra, Mets Deimons, Lorenss Fišbērns, Džūds Lo, Gvineta Paltrova un Keita Vinsleta.
Krokodils Dandijs
Galvenās lomas filmā atveido Pols Hogans, Linda Kozlovski, Marks Blums, Džons Meilons, Davids Galpilils un Maikls Lombards. Šī ir pirmā filma par Krokodilu Dandiju, filmai izdoti divi turpinājumi: "Krokodils Dandijs 2" (1988) un "Krokodils Dandijs Losandželosā" (Crocodile Dundee in Los Angeles, 2001). Tiek uzskatīts, ka Mika Dandija prototips ir Arvīds Blūmentāls, pēc citiem datiem, Dandija prototips ir austrāliešu mednieks Rodnijs Ansels.
Franču skūpsts (filma)
Keitas līgavainis Čārlijs dodas uz konferenci Francijā un iemīlas franču sievietē Džuljetā, kā rezultātā Čārlijs pamet Keitu. Keita dodas uz Franciju, lai censtos pārliecināt Čārliju atgriezties pie viņas. Ceļojuma laikā Keita satiek noziedznieku Luku, kurš cenšas izmantot Keitu, lai Francijā ievestu nozagtu dimantu kaklarotu.
Airēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — stūrmaņa četrinieki vīriešiem
Stūrmaņa četrinieki vīriešiem (M4+) airēšanā bija viena no četrām olimpiskajām disciplīnām airēšanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības tika aizvadītas 1900. gada 25. augustā (kvalifikācija) un 26. augustā (fināls). To norises vieta bija Sēnas upe, Parīzē, starp Kurbevuē un Aņēras tiltiem. Sacensībā startēja 10 airētāju komandas, kuras lielākoties veidoja 5 sportisti. Kopumā sacensībās piedalījās 51 sportists no 4 valstīm.