cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vombats
Izplatība
Vombats kādreiz bija plaši sastopams visā Austrālijas dienvidaustrumu reģionā, bet mūsdienās, līdz ar eiropiešu ienākšanu un apdzīvoto vietu attīstību tieši šajos reģionos, vombats pārvietojies dzīvot vairāk uz dienvidiem. Tas sastopams piekrastes joslā Jaundienvidvelsas austrumos, Viktorijā un Tasmanijā, kā arī fragmentētas populācijas mājo pašos Austrālijas dienvidos. Kādreiz vombats dzīvoja vairākās Basa šauruma salās, bet mūsdienās tas sastopams tikai Flindersas salā.
Austrālijas dienvidos vombats mājo gan jūras līmenī, gan kalnos, bet areāla ziemeļos tikai kalnainos rajonos. Tas sastopams dažādos biotopos: lietus mežos, eikaliptu mežos, krūmājos, zālājos, virsājos un jūras piekrastē, tomēr priekšroku tas dod vēsākiem apgabaliem. Dažviet vombats piemērojies dzīvei cilvēka tuvumā zemnieku saimniecībās, un to var novērot ganāmies kopā ar liellopiem un aitām.
Izskats un īpašības
Vombats ir spēcīgs, masīvs, vidēji liels dzīvnieks. Tas atgādina nelielu lācīti ar īsām kājām un platām pēdām. Nagi ir ļoti spēcīgi, piemēroti zemes rakšanai. Tam ir mazas, trīsstūrveida ausis, kā arī acis ir mazas, bet deguns liels un plats. To sedz melna, grubuļota, spīdīga āda, līdzīgi kā sunim. Kažoks ir biezs, asspalvains, pavilna ir ļoti īsa vai tās nav vispār. Pēc taustes vombata kažoks atgādina zirga krēpes. Tā krāsa variē no smilšu brūnas līdz pelēkai un melnai. Reizēm tam ir rudi plankumiņi. Tomēr visbiežāk patieso kažoka krāsu nevar noteikt, jo matojums nokrāsojas ar augsni, kuru vombats rok. Pavēdere ir nedaudz gaišāka nekā mugura.
Kontinentā dzīvojošie vombati parasti ir apmēram vienu metru gari, bet var sasniegt 1,3 m. Īsā aste ir tikai 2,5 cm gara. Dzīvnieka augstums skaustā ir apmēram 36 cm. Svars 22—39 kg, lai gan iespējami ļoti nelieli īpatņi, kas sver tikai 15 kg, vai arī ļoti lieli, kas sver līdz 45 kg. Tēviņi vidēji ir lielāki un smagāki nekā mātītes. Tasmanijā dzīvojošie vombati ir smalkāki un nedaudz mazāki. To ķermeņa vidējais garums ir 85 cm, svars ap 20—25 kg. Toties Flindersas vombati ir vēl mazāki, to vidējais ķermeņa garums ir 75 cm, svars 15—22 kg.
Atšķirībā no citiem somaiņiem tam ir tikai viens priekšzobu pāris augšžoklī un apakšžoklī. Šiem zobiem nav sakņu un tie aug visu vombata mūžu. Ar tiem vombats, līdzīgi kā bebrs, sagrauž visu, kas tam zem zemes neļauj izrakt tuneli. Kā jau visiem somaiņiem, arī vombata mātītei ir vēdera soma, bet tā vērsta uz aizmuguri, lai raktās zemes nepiepildītu somu un neapraktu mazuļus. Somā ir divi zīdekļi. Vombata ķermeni sedz ļoti bieza, izturīga āda, kas to pasargā no plēsējiem.
Uzvedība
Vombats ir savrups, teritoriāls dzīvnieks, kas ir aktīvs galvenokārt krēslā un naktī. Temperatūrai krītot un tumsai atnākot, tas iznāk laukā no pazemes, lai dodoties baroties. Tomēr vēsākās dienās vombats iznāk no alas arī dienas laikā. Reizēm to pat var novērot saulītē sildāmies. Vombats parasti ganās laikā no trijiem naktī līdz astoņiem no rīta. Šajā laikā tas noiet vairākus kilometrus un apmeklē vairākas savas alu sistēmas, lai atpūstos. Lai arī katram īpatnim ir sava teritorija (5—27 ha ), kurā tas barojas, tomēr vairāku dzīvnieku teritorijas reizēm savstarpēji pārklājas, un vienā alu sistēmā var atrasties arī vairāki vombati. Lai izvairītos no teritoriju pārklāšanās, vombats savu teritoriju iezīmē ar urīnu un kubveidīgiem ekskrementiem, kā arī par savu klātbūtni paziņo ar skaļiem brēcieniem, un izrādot agresiju pret kaimiņu. Virszemē vombats ne tikai barojas, bet arī masē un kasa savu muguru pret koka stumbriem. Dabas vērotāji atrod vombata iespējamo mītnes vietu, pamanot šādu kokus, kuru stumbri nopulēti gludi.
Ļoti bieži vombats alas rok virs avotiem un upju krastos. Ala var būt līdz 20 metriem gara un 2 metru dziļumā zem zemes, turklāt tas nav viens tunelis, bet sazarota tuneļu un vairāku izeju sistēma. Arī migas var būt vairākas. Tās, līdzīgi kā putniem, sakrautas no zariem, lapām un sausās zāles. Zemi vombats rok ar priekšķepām, to stumjot uz vienu pusi. Pēc tam tas ar visām četrām ķepām, pašam atmuguriski atkāpojoties, izstumj izraktās zemes.
Ja vombatu izbiedē, tas slēpjas savā alā vai kādā caurā koka stumbrā, pagriežot pret uzbrucēju savu pakaļgalu, kuru sedz ļoti bieza āda, un atspārdot plēsēju ar spēcīgajām pakaļkājām. Vombats ir tik spēcīgs, ka spēj ielauzt plēsēja galvaskausu pret alas griestiem. Tā dabīgie ienaidnieki ir Tasmanijas velns un lielie plēsīgie putni.
Barība
Vombats ir zālēdājs. Tas galvenokārt barojas ar graudzālēm, bet grauž arī krūmus, grīšļus, koku mizu un citus augus. Īpašs gardums vombatam ir sūnas. Laikā, kad zāle ir nokaltusi un virszemē nav daudz ko ēst, vombats izrok ēšanai zāles saknes.
Vairošanās
Lai arī vombats var pāroties jebkurā gada mēnesī, tomēr visbiežāk tas notiek ziemā. Grūsnības periods ilgst 30 dienas, un piedzimst tikai viens mazulis. Uzreiz pēc piedzimšanas tas ielien somā un tur paliek apmēram 6 mēnešus. Pēc tam mazulis ir pietiekami izaudzis, lai varētu visur sekot savai mātei, kura par to rūpējas, līdz jaunais vombats sasniedz 18 mēnešu vecumu. Izlienot no somas, mazulis sāk piebaroties ar zāli, bet māte to zīda līdz 15 mēnešu vecumam. Tā kā māte rūpējas par mazuli pusotru gadu, tad mazuļi dzimst katru otro gadu. Ja tas aiziet bojā un apstākļi ir piemēroti, tad mātīte sapārojas atkārtoti.
Dzimumbriedumu jaunie vombati sasniedz 2 gadu vecumā. Savvaļā dzīves ilgums ir apmēram 5 gadi.
Sistemātika
Vombatam izšķir 3 pasugas:
Planētājkuskusu virsdzimta
Planētājkuskusu virsdzimta (Petauroidea) ir viena no divām posumu apakškārtas (Phalangeriformes) virsdzimtām, kas apvieno 31 sugu un kas tiek iedalītas 4 mūsdienās dzīvojošas dzimtas. Šīs grupas sugas mājo Austrālijā un Jaungvinejā, un saliņās to tuvumā. To tuvākie radinieki ir kuskusu virsdzimtas (Phalangeroidea) sugas.
Marumi Jamadzaki
Marumi Jamadzaki (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
12. līnija (Jūrmala)
12. līnija ir iela Jūrmalā, Lielupes apkaimē. 12. līnija sākas kāpu rajonā un beidzas krustojumā ar Meža prospektu. Kopējais ielas garums ir 230 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. 12. līnijā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
11. līnija ir savienota ar šādām ielām:
Posumi
Posumi, posumu apakškārta (Phalangeriformes) ir viena no trim somaiņu diprotodontu kārtas (Diprotodontia) apakškārtām, kas apvieno 6 mūsdienās dzīvojošas dzimtas un tiek iedalītas 2 virsdzimtās. Šajā grupā ir apmēram 70 maza vai vidēja lieluma kokos dzīvojošu somaiņu sugu, kas mājo Austrālijā, Jaungvinejā un Sulavesi. Posumi ir introducēti arī Jaunzēlandē un Ķīnā. Savu nosaukumu dzīvnieciņi ieguvuši, pateicoties vizuālai līdzībai ar Amerikā dzīvojošiem oposumiem.
Kopīgās īpašības
Posumi pārvietojas uz visām četrām ekstremitātēm, tiem ir apaļīgs ķermenis ar salīdzinoši nelielu galvu, smailu purniņu un garu tvērējasti. Astes iekšpuse nav apspalvota, tādējādi uzlabojot tās satvērienu ar koka zaru. Arī nagi ir ļoti asi, piemēroti kāpšanai kokos.
Kopumā posumi ir mājas kaķa lielumā, tomēr daudzas sugas ir mazākas. Mazākais posums — Tasmānijas pundurposums (Cercartetus lepidus) — ir arī mazākais diprotodontu kārtas somainis. Tā ķermeņa garums kopā ar galvu un asti ir apmēram 70 mm, svars 6 g. Lielākās šajā apakškārtā ir abas lāču kuskusu (Ailurops) sugas. Sulavesi lāču kuskuss (Ailurops ursinus) var sasniegt 10 kg masu, un tā ķermeņa garums ir 61 cm.
Vairošanās
Posumi ar savas sugas pārstāvjiem tiekas tikai pārošanās laikā. Tiem nav noteiktas vairošanās sezonas. Grūsnības periods ilgst apmēram 2 nedēļas, piedzimst 2—4 mazuļi, kuri pēc dzimšanas ielien mātes somā. Parasti izdzīvo tikai viens mazulis un somu atstāj apmēram pēc 6—7 mēnešiem.
Ķinguti
Ķinguti, agrāk arī Kroķi, ir apdzīvota vieta Saldus novada Šķēdes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumos autoceļu V1148 un V1297 krustojumā 7 km no pagasta centra Šķēdes, 32 km no novada centra Saldus un 131 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Ķingutu pusmuižas (Kingut) centru.
Teveņāni
Teveņāni (arī Tēvenāni, Tievināni) ir ciems Viļānu novada Viļānu pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 3,3 km no pagasta un novada centra Viļāniem un 215,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa A12 (Jēkabpils–Rēzekne–Ludza–Krievijas robeža (Terehova)) un dzelzceļa līniju Krustpils—Rēzekne II.
Agnese Rudzīte
Agnese Rudzīte (dzimusi 1979. gada 31. oktobrī Liepājā kā Matisone) ir latviešu māksliniece, kas veido grafiskus darbus – punktojumus, taktilās gleznas (taustāmi darbi, kas paredzēti neredzīgiem cilvēkiem), tekstildarbus – panno, zārdi, leļļuki, kā arī krāsojamās darba lapas.
Agnese Rudzīte ir mākslas maģistre, Higašikavas, Hokaido salas Japānā Goda pilsone, titula ”Gada liepājnieks 2015”, ”Liepājas Kultūras balva 2015” ieguvēja un Starptautiskās Mākslas asociācijas IAA/AIAP UNESCO pārstāve (2018). Starpnozaru mākslas grupas SERDE rezidente.
Mamma: Vaira Matisone, dzīvesbiedrs: pedagogs, mākslinieks Jānis Rudzītis, meita: māksliniece, skolniece Terēze Marija Miltiņa.
IAA/AIAP UNESCO Latvijas Nacionālās Komitejas vadītājs, Europe IAA  UNESCO loceklis, mākslinieks Jānis Spalviņš:
"Mākslinieces Agneses Rudzītes trīsdimensiju taktilie darbi ir spilgts apliecinājums ne tikai lieliskiem mākslinieciskiem meklējumiem, bet arī cilvēciskumam un humānismam. Izstāde “Plaisa” Liepājas muzejā ir pirmais gadījums Latvijas mākslā, kad kāds radošais mākslinieks ir pievērsies šim virzienam - iespējai integrēt cilvēkus ar redzes traucējumiem."
Amerikas Latviešu mākslinieku apvienības (ALMA) prezidente Linda Treija raksta: ”Pēdējais mākslinieces projekts ir savas dzimtas izpēte, kas vainagojusies nopietnā, dziļā izstādē – vizuālajā stāstā ”Stiprā Made. Latvija”. Agnese spēj saskaņoties ar laiku, ienirt savas dzimtas vēsturē un šī ceļojuma emocionālo pārdzīvojumu nodot tālāk skatītājiem. Latvijas simtgadē ir būtiski savienot atmiņas, paaudzes un emocijas, tāpēc viņas redzējums par savas dzimtas likteni ir sevišķi nozīmīgs”. ("Jaunā Gaita", 2018, rudens)
Agnese Rudzīte sadarbībā ar Liepājas pilsētas pašvaldību izveidojusi 3 krāsojamos albumus "Izkrāso Liepāju!", sadarbojas ar rakstnieka H.Dorbes muzeju Ventspilī, Ventspils Amatu māju.
Izstāde "Leļļuki".
Ar darbu "kubKULTŪRA" Agnese Rudzīte 11.11.2022. pl.11:11 atklāja Linmeijera pasaules mazāko izstāžu zāli. https://www.lsm.lv/raksts/kultura/maksla/aizpute-pa-atslegas-caurumu-var-ielukoties-pasaule-mazakaja-izstazu-zale.a482224/
Jēkabpils vēsturiskais centrs
Jēkabpils vēsturiskais centrs ir Jēkabpils pilsētas vēsturiskā centra daļa, kas atrodas Daugavas kreisajā krastā — pilsētas teritorijas vēsturiskajā iedalījumā. Tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Kopā ar Krustpils vēsturisko centru veido Jēkabpils pilsētas vēsturisko centru.
Rašanās
Jēkabpils nosaukta Kurzemes hercoga Jēkaba vārdā, bet patiesie Jēkabpils dibinātāji ir krievu vecticībnieki, kas šeit 17. gadsimtā apmetās hercoga kroņa muižas zemē un pie Salas kroga nodibināja slabadu. Šajā vietā nodibinājās arī plostnieku un strūdzinieku apmetne, jo Daugavas tirdzniecības ceļš no Salas kroga līdz Jaunjelgavai bija ļoti krāčains, tāpēc preces šajā posmā pārvadāja ar pajūgiem un pie Salas kroga tās pārkrāva. Pakāpeniski šajā vietā radās apbūve un rosīgas saimnieciskās dzīves apstākļos hercogs Jēkabs pilsētai piešķīra pilsētas tiesības. Vieta, kur hercogs pasludināja par nodibinātu, atrodas pilsētas skvērā Jēkaba un Brīvības ielu krustojumā, kur pirmās neatkarīgās Latvijas Republikas laikā atradās siena tirgus. Šī vieta ir uzskatāma par Jēkabpils vēsturiskā centra centrālo vietu, kur 2000. gadā pilsētas svētku laikā, kad tika atzīmēta pilsētas 330 gadu jubileja, tika uzstādīts Jēkabpils 330 gadu piemiņas akmens.
Teritorija
Jēkabpils vēsturiskais centrs ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, kas noteikts ar Kultūras ministrijas rīkojumu Nr.218. Vēsturiskais centrs kā senpilsēta laika gaitā ir mainījies, vietām zaudējis savu sākotnējo funkciju, pat ēku sabiedrisko nozīmīgumu. Jēkabpils vēsturiskā centra centrālā vieta ir skvērs Jēkaba un Brīvības ielu krustojumā, blakus Svētā Gara pareizticīgo baznīcas klosterim, bet centra izbūvi veido trīs Daugavai paralēlās ielas — Brīvības, Pasta un Andreja Pormaļa iela. Brīvības un Pasta iela ir veidojušās kā sabiedriskās apbūves ielas, bet Andreja Pormaļa iela kā izteikta dzīvojamā iela.
Vēsturiskā centra zonējums
Jēkabpils vēsturiskais centrs ir Jēkabpils pilsētas vēsturiskā centra daļa, kas sevī ietver: Daugavas kreiso krastu no Blaumaņa ielas līdz Viestura ielai, Viestura ielu no Daugavas līdz Brīvības ielai, Brīvības ielas pāra numuru zemes gabalu iekškvartāla robežas līdz Brīvības ielas 26. zemes gabalam ieskaitot, šķērso Brīvības ielu līdz Brīvības ielas 57. zemes gabalam ieskaitot, pa Brīvības ielas nepāru numuru apbūves zemes gabalu iekškvartāla robežām līdz Katoļu baznīcas zemes gabala D stūrim pie Zemgales ielas 3 ieskaitot, līdz Nameja ielas krustojumam ar Jauno un Zemgales ielām, ieskaitot Nameja ielas 2. zemes gabalu, pa Jaunās ielas nepāru numuru iekškvartāla robežām līdz Romas ielas krustojumam, Romas ielas pāru numuru iekškvartāla zemes gabalu robežas līdz Pormaļa ielai, Pormaļa ielas nepāru numuru iekškvartālu robežas līdz Blaumaņa ielai 25 ieskaitot, no Blaumaņa ielas 25. zemes gabala pa iekškvartāla robežām līdz Daugavas kreisajam krastam.
Rīgas pilsētas mākslas skola
Rīgas pilsētas mākslas skola bija mākslas izglītības iestāde Rīgā, kas pastāvēja no 1906. līdz 1915. gadam. Pēc kara beigām Rīgas pilsētas mākslas skola veidoja pamatu Latvijas Mākslas akadēmijai.
Vēsture
1873. gadā gleznotāja Elīze Junga-Štillinga (Jung-Stilling) Rīgā atvēra privātu mākslas skolu, kurā bija trīs divgadīgas klases: elementārā, ģipšu zīmēšanas un augstākā. 1879. gadā tā saņēma oficiālu atļauju, mācībspēki bija tēlnieks Augusts Folcs, vēlāk arī gleznotāji Gerhards fon Rozens, Bernhards Borherts un Frīdrihs Morics.
Pēc Jungas-Štillingas nāves 1904. gadā skolu pārņēma Rīgas pilsēta un 1906. gadā izveidoja Rīgas pilsētas mākslas skolu Pēterburgas Mākslas akadēmijas pārziņā. Līdz 1909. gadam skolu vadīja gleznotājs Rozens, pasniedzēji bija Janis Rozentāls, Eva Borherte-Šveinfurte (Borchert-Schweinfurth), Bernhards Borherts, Teodors Krauss un Augusts Folcs.
1909. gadā Rīgas pilsētas mākslas skolas vadību pārņēma Vilhelms Purvītis, Pēterburgas Mākslas akadēmija sāka apstiprināt reflektantu kvalifikāciju. 1913. gadā Jaņa Rozentāla pienākumus pārņēma Jānis Roberts Tillbergs, tēlniecības nozarē Augustu Folcu nomainīja Konstantīns Rončevskis. Studējošo skaits pieauga no 19 audzēkņiem un 26 brīvklausītājiem 1908. gadā līdz 38 audzēkņiem un 88 brīvklausītājiem 1912. gadā.
Sākotnēji skola atradās kādā Vecrīgas namā, atsevišķas klašu nodarbības notika Rīgas pilsētas muzejā, vēlāk skola darbojās Jēkaba kazarmās. 1915. gada vasarā Rīgas mākslas skola pārtrauca darbību, tās audzēkņiem piedāvāja turpināt mācības vairākās Krievijas mākslas skolās.
Izglītības programma
Skolā uzņēma audzēkņus ar apgūtu vidējo vispārējo izglītību. Četru mācību gadu laika periods ietvēra ģeometrisko priekšmetu, ģipšu, dzīvo modeļu zīmēšanu un gleznošanu, akvareļa tehnikas apgūšanu un perspektīvas studijas. Skolas absolventi bija tiesīgi mācīt zīmēšanu vidējās mācību iestādēs, bet pirmo divu gadu studijas deva tiesības mācīt zīmēšanu zemākajās skolās.
1. kursā bija jāmāca zīmēt klusās dabas objektus, ģipšu ornamentus, galvas un figūras, tēlniecībā jākopē vienkāršākie priekšmeti, 2. kursā – jāglezno klusās dabas, interjerus, plenēra motīvus ar akvareli, eļļu, pasteli, jāzīmē ģipši un dzīvie modeļi, tēlniecībā – jāveido sarežģītākas formas, tai skaitā cilvēka galvas. 3. kursā bija jāzīmē modelis un jāstudē anatomija, jāglezno cilvēka galva, tēlniecībā – arī jāveido cilvēka galva. 4. kursā – turpinājās dzīva modeļa zīmēšana un gleznošana, tēlniecībā bija jāveido jau cilvēka figūra, kā īpašs priekšmets parādījās kompozīcija. Bez tam kā atsevišķi priekšmeti sākot ar 2. kursu, bija lietišķā māksla, pedagoģija un grafisko mākslu pasniegšana (4. kursā), rasēšana, mākslas vēsture.
Skolas audzēkņi
Jēkabs Kazaks, Leonīds fon Dēns, Konrāds Ubāns, Voldemārs Tone, Romans Suta, Aleksandrs Drēviņš, Eduards Lindbergs, Erasts Šveics, Jānis Cielavs, Jānis Muncis, Jēkabs Bīne u.c.
O'Higinsa reģions
Atbrīvotāja ģenerāļa Bernardo O'Higinsa reģions ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts vidusdaļā Klusā okeāna krastā, ziemeļos robežojas ar Valparaiso un Santjago reģioniem, dienvidos — ar Maules reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Administratīvi reģions dalās trijās provincēs — Kačapoala, Kolčagva un Kardenalkaro. Reģiona administratīvais centrs ir Rankagvas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Sanfernando un Rengo. Reģions nosaukts par godu vienam no Čīles valsts dibinātājiem Bernardo O'Higinsam.
Almati metropolitēns
Almati metropolitēns (kk) ir metro sistēma, kas darbojas Kazahstānas lielākajā pilsētā Almati. Šis ir pirmais metropolitēns Kazahstānā, otrais Centrālāzijā (aiz Taškentas metropolitēna) un sešpadsmitais bijušās Padomju Savienības teritorijā.
Vēsture
Metropolitēnu sāka būvēt 1988. gada 7. septembrī. Pēc PSRS sabrukuma būvdarbi tika apturēti, jo lielāka daļa finansējuma nāca no PSRS budžeta. 2003. gadā Kazahstānas valdība izstrādāja jaunu attīstības iniciatīvu, kas ietvēra valdības līdzekļus metro celtniecības turpināšanai. Metro celtniecības laikā Almati tramvaju tīkls tika likvidēts, tā maršrutu lielākā daļa tika slēgta līdz 2010. gadam, 2015. gadā pilsētas tramvaju satiksme beidza pastāvēt. Līdz 2005. gadam būvniecības programma, kuru kontrolēja prezidents Nursultans Nazarbajevs, bija saņēmusi 72 miljonus tenge 2006. — 2008. gadam. 2007. gadā, naktī uz 24. un 25. maiju, tika pabeigts tunelis starp Almali un Abaja stacijām. 2007. gada beigās pabeigts tunelis no Abajas virzienā uz Baikonuru. Vēl viens tunelis uz šī laiduma tika pabeigts 2008. gada vidū.
Almati metropolitēns tika atklāts 2011. gada 1. decembrī.
Noteikumi
2014. gada 16. oktobrī Kazahstānas Republikas Valdība apstiprināja metropolitēna izmantošanas noteikumus. To uzskaitījumu var atrast metropolitēna oficiālajā mājaslapā.
Metropolitēnā aizliegts:
Eskalatora izmantošanas noteikumi:
Brauciena apmaksa
Brauciena apmaksa tiek veikta ar viedkartēm, kurus var izmantot vairākas reizes vai arī ar speciāliem žetoniem, kas domāti vienam braucienam. Viena brauciena cena ir 80 tenge, sākot ar 2012. gada vasaru bērniem no 7 līdz 14 gadu vecumam, uzrādot dzimšanas apliecību, cena tiek samazināta līdz 40 tenge. Bezlimita viedkarte maksā 100 tenge, karti var papildināt metropolitēna kasēs un staciju terminālos, tās derīguma termiņš — 3 gadi, žetoni ir derīgi līdz diennakts beigām. Trešdienās pasažieri var izmantot žetonus, kuriem beidzies derīguma termiņš.
Pasažieru plūsma
Pirmajā darbadienā sešu stundu laikā (no 18:00 līdz 0:00 (UTC+6)) metropolitēnu izmantoja 11 tūkstoši cilvēku.
Pirmajās 3,5 dienās tika pārvadāti ap 130 tūkstošiem pasažieru.
Pirmā gada laikā metropolitēns pārvadāja 6 miljonus cilvēku. 2016. gadā metro pakalpojumus izmantoja 12,4 miljoni. 2017. gadā metropolitēnā tika pārvadāti 14 miljoni pasažieru.
Sistēma
Metro strādā katru dienu no plkst. 6:20 līdz 0:00. Pirmās līnijas pirmā kārta ir 10,3 kilometrus gara, tajā ir 9 stacijas. Uz līnijas darbojas septiņi četrvagonu vilcieni. Darbdienās kustības intervāls ir 10 minūtes, maksimumstundās tas tiek samazināts līdz astoņām minūtēm, savukārt brīvdienu intervāls ir 13 minūtes. Vidējais braukšanas ātrums ap 40 kilometriem stundā, no līnijas viena gala uz otru var nokļūt aptuveni 16 minūšu laikā. Ritošais sastāvs — Dienvidkorejas uzņēmuma Hyundai ražotie vilcieni (modelis saucas Hyundai Rotem). Pašlaik notiek pirmās līnijas pagarināšanas darbi uz pilsētas rietumu pusi. Pēc darbu pabeigšanas tiek plānots pagarināt līniju uz ziemeļu pusi, līdz dzelzceļa stacijai Almati-1. Perspektīvā ir arī uzbūvēt otru līniju.
Pirmās līnijas stacijas
Pirmās līnijas otru kārtu sāka būvēt 2011. gada 25. martā, tā būs 8,62 kilometrus gara un sastāvēs no četrām stacijām:
Pirmās līnijas trešu kārtu plāno uzbūvēt līdz dzelzceļa stacijai Almati-1, tajā būs 6 stacijas. Būvdarbi tiks sākti pēc otrās kārtas uzbūvēšanas (2026.-2028. gads), tos plāno pabeigt 2035. gadā.
Daugmale (stacija)
Daugmale ir pieturas punkts Rīgā, līnijā Rīga—Krustpils, Šķirotavas stacijas teritorijā. Daugmalē pietur visi Aizkraukles virziena elektrovilcieni un viens no maršruta Krustpils—Rīga dīzeļvilcienu reisiem. No Daugmales pieturas apmēram 400 m garš gājēju tiltiņš ved pāri Šķirotavas un lokomotīvju depo sliežu ceļiem uz Krustpils ielu. Blakus Daugmalei atrodas Šķirotavas stacijas C parks (tranzīta parks).
Vēsture
Pieturas punkts ierīkots 20. gadsimta 30. gados Šķirotavas lokomotīvju depo strādnieku vajadzībām un sākumā tā arī saukts — par Depo. Vēlāk pārdēvēts par C parku, bet no 1974. gada pieturas nosaukums ir Daugmale.
No 2009. gada 1. augusta biļešu kase slēgta.
Baškīru zirgs
Baškīru zirgs ir zirgu šķirne. Šo zirgu audzēšana plaši izplatīta Baškortostānā, bet tie ir sastopami Krievijas teritorijā no Urālu kalnu dienvidrietumiem līdz Volgas upes krastiem. Baškīru zirgu audzēšanas centrs ir Baškortostānas galvaspilsēta Ufa.
Baškīru zirgu pirmsākumi ir nezināmi. 19. gadsimtā šo zirgu vērtība cēlās, un tika veikti pasākumi, lai uzlabotu baškīru zirgu darba spējas, saglabājot to tradicionālās īpašības. Pirmie baškīru zirgu audzēšanas centri tika izveidoti 1845. gadā.
Krikets 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — komandu sastāvi
Šajā uzskaitījumā apkopoti sportisti, kriketa komandu sastāvi, kuras startēja kriketa turnīrā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Turnīrs tika aizvadīts 1900. gada 19. un 20. augustā, Vensēnas velodromā, Parīzē. Šajā turnīrā startēja 2 komandas, kopā ar 24 spēlētājiem no 2 valstīm.
Komandu sastāvi
Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.
Gluži kā debesīs
"Gluži kā debesīs" (en) ir 2005. gada romantiska komēdija, kas balstīta uz Marka Levī romānu "Et si c'était vrai...". Filmas režisors ir Marks Voterss. Galvenās lomas atveido Rīza Viterspūna un Marks Rafalo. Filmas pirmizrāde notika.
Kustības izplūdums
Kustības izplūdums ir kustīgu objektu redzamā svītra fotogrāfija vai rāmju secībā, piemēram, filma vai animācija. Tas rodas, kad ieraksta attēls mainās vienreizējas ekspozīcijas ierakstīšanas dēļ straujas kustības vai ilgas ekspozīcijas dēļ.
Gluži kā debesīs
Vientuļš ainavu arhitekts Deivids iemīlas skaistas sievietes, kura agrāk dzīvoja Deivida jaunajā dzīvoklī, garā.
Kustības izplūdums
Fotogrāfija
Kad kamera izveido attēlu, šis attēls neveido vienu laika momentu. Tehnoloģisko ierobežojumu vai māksliniecisko prasību dēļ attēls var atspoguļot ainu vairākus laika periodus. Galvenokārt, šī iedarbība laiks ir samērā īss, pietiek ka uzņemtais kameras attēls, šķiet ka attēlotu momentāno mirkli, bet tas ne vienmēr tā notiek, kā arī ātri kustīgu objektu vai ilgāks ekspozīcijas laiks var izraisīt izplūšanas efektu, kas padara šo acīmredzamo. Objektiem pārvietojoties, bildē jāatspoguļo visu šo objektu pozīciju integrācija, kā arī kameras skatpunkts, ekspozīcijas laiku nosaka slēdža ātrums. Šādā attēlā jebkurš objekts, kas pārvietojas attiecībā pret kameru, izskatās neskaidrs vai izsmērējies objekta relatīvā kustības virzienā. Šī izsmērēšanās var rasties uz objekta, kas pārvietojas vai atrodas statiskā fona un kamera pārvietojas. Filmās vai televīzijas attēlā tas izskatās dabiski, jo cilvēka acs izturas tāpat.
Tā ietekme rada relatīvo kustību starp kameru un objektu, un ainu, kustību izplūšanu, var izvairīties, panoramēšana kameru, lai sekotu šiem kustīgu objektu. Šajā gadījumā pat ar ilgu ekspozīcijas laiku objekti izskatīsies asāk, un fons būs vairāk izplūdis.
Animācijas
Datora animācijā šis efekts ir jāstimulē, jo virtuālā kamera patiešām uzņem diskrētu momentu laikā. Šo simulēto kustības izplūšanu parasti izmanto, vai nu kamera, vai objekti uz skatuves ātri pārvietojas. Bez šī simulētā efekta katrs kadrs parāda perfektu laika momentu (analogs kamerai ar bezgalīgi ātru aizvaru), ar nulles kustību izplūšanu. Tāpēc videospēle ar kadru ātrumu 25-30 kadri sekundē izskatās satriekts, bet dabiskā kustība, kas tiek uzņemta ar tādu pašu kadru ātrumu, šķiet diezgan nepārtraukta. Vislielākajā daļā mūsdienu spēlēs tiek izmantots kustības izplūdums, īpaši transportlīdzekļu simulācijas spēles.
Dažas no labāk pazīstamajām spēlēm, kuras to izmanto, ir nesenākie "Need for Speed" nosaukumi, Unreal Tournament III, "Zelda Legend of the Majora's Mask" un daudzi citi. Video spēlēs tiek izmantotas divas galvenās metodes, lai panāktu izkropļojumu: pilna ekrāna lētākais efekts, kas parasti aizņem tikai kameras kustību (un dažreiz, cik ātri kamera pārvietojas 3-D telpā, lai izveidotu radiālo izplūšanu), un vairāk "selektīvs" vai "uz objektu" kustīgu izplūšanu, kas parasti izmanto ēnotāju, lai izveidotu ātruma buferi, lai atzīmētu kustības intensitāti kustības izplūšanas efektam.
Iepriekš izveidota ( angļu valodā: Pre-rendering ) animācijā, piemēram, CGI filmās, var rasties reāla kustības izplūšana, jo iepriekš izveidotajām animācijām ir vairāk laika, lai izveidotu katru kadru. Laika pagarināšana rada kadrus kā daudzu mirkļu salikumu. Kadri nav laika punkti, tie ir laika posmi. Ja objekts ceļo pa lineāro ātrumu pa ceļu no 0% līdz 100% četros laika periodos un ja šie laika periodi tiek uzskatīti par kadriem, tad objekts izdarīs kustības izplūšanas svītras katrā rūtī, kas ir 25% no ceļa garums Ja slēdža ātrums ir saīsināts mazāk nekā kadra ilgums, un tas var būt tik saīsināts, ka tas ir atkarīgs no nulles laika ilguma, tad datora animatoram ir jāizvēlas, kura ceturtā ceļa daļa (mūsu 4 rāmīšu piemērā) viņi vēlas iezīme kā "atvērta slēdža" reizes. Viņi var izvēlēties pārveidot katra kadra sākumu, un tādā gadījumā viņi nekad neredzēs objekta ierašanos ceļa galā vai arī var izvēlēties padarīt katra kadra galus garākus, un tādā gadījumā būsim garām sākšanās brauciena punktam.
Kustības līnijas cel animācijā tiek vilktas tajā pašā virzienā, kā kustība izplūst un veic daudz vienādu pienākumu. Iet kustība ir apturēšanas kustības animācijas variants, kas iedarbina eksponēšanas modeļus, lai izveidotu mazāk izkliedētu efektu.
Datorgrafika
2d datorgrafika kustības izplūdums ir māksliniecisks filtrs, kas pārvērš digitālos attēlus / bitmap / rastra attēlus, lai simulētu efektu. Daudzas grafikas programmatūras (piemēram, Adobe Photoshop vai GIMP) piedāvā vienkāršus kustības izplūdes filtrus. Tomēr uzlabotas kustības izplūduma filtrēšanai, ieskaitot līknes vai nevienmērīgu ātruma regulēšanu, ir nepieciešami specializēti programmatūras produkti (piemēram, VirtualRig Studio ).
Bioloģija
Kad dzīvnieka acs ir kustībā, attēls cieš no kustības izplūduma, kā rezultātā neizdodas atrisināt detaļas. Lai to panāktu, cilvēki parasti mainās starp "saccades" (ātras acu kustības) un fiksāciju (koncentrējoties uz vienu punktu). "Sacadic maskēšana" padara kustību izplūšanu laikā "saccade" neredzamu. Līdzīgi, gludas darbības ļauj acumirklī izsekot mērķi straujā kustībā, novēršot šī mērķa kustības izplūšanu, nevis skatuves.
Negatīvās puses kustības izplūdumam
Un pretēji, displejā neizbēgami var rasties papildu kustības izplūšana, kad tas nav vēlams. Tas notiek ar dažiem video displejiem (īpaši LCD), kas izstaro kustības izplūšanu ātras kustības laikā. Tas var novest pie vairāk uztverta kustības izplūšanas virs un pēc esošā kustības izplūduma video materiālā. Skatiet displeja kustības izplūšanu.
Kuskusu virsdzimta
Kuskusu virsdzimta (Phalangeroidea) ir viena no divām posumu apakškārtas (Phalangeriformes) virsdzimtām, kas apvieno divas mūsdienās dzīvojošas dzimtas (kuplastes posumus, kuskusus un pundurposumus ) un divas izmirušas dzimtas. To tuvākie radinieki ir planētājkuskusu virsdzimtas (Petauroidea) sugas.
Senākās kuskusu virsdzimtas fosilijas saglabājušās no oligocēna beigām un miocēna sākuma.
Plašsaziņa
Plašsaziņa jeb masu komunikācija ir process, kurā ar tehniskiem līdzekļiem (iespiestu līdzekļu, radio, kinematogrāfu, televīziju u.c.) skaitliski lielām un izkliedētām auditorijām tiek nodota informācija ar mērķi ietekmēt cilvēku vērtējumu, viedokli un rīcību. Saziņas elementi ir sūtītājs, kanāls (informācijas pārraides līdzeklis, ziņojums, informācija un saņēmējs). Plašsaziņas līdzekļi saziņā iesaista lielu daudzumu cilvēku, tie aptver visas saziņas formas ar masu auditoriju (televīzija, prese, radio, internets, kinozāles, grāmatas). Saziņa tomēr pārsvarā ir vienvirziena — informācijas saņēmējiem ir mazas iespējas atbildēt tieši, tāpēc plašsaziņas līdzekļu īpašnieki ir lielākās varas pozīcijās. Taču auditorijai ir iespēja atstāt negatīvu ietekmi — nepirkt laikrakstus, neskatīties TV utml. Mūsdienās mediji attīstījušies tik ļoti, ka atgriezenisko saikni un informācijas saņēmējiem ir iespējams iegūt pietiekami ātri, piemēram, zvanīt vai rakstīt uz radio, kā arī televīziju pārraides laikā, veidot forumus viedokļu apmaiņai interneta vidē.
Mediju ideoloģijas
Mediju ideoloģijas nosaka, ka mediji darbojas un kā to darbību uztver sabiedrība.
Autoritārā ideoloģija
Mediji kā ideoloģiskās uzraudzības, apstrādes un kontroles līdzeklis, kā politiskās varas nodrošinājuma instruments (īpaši 17.—18. gadsimtā)
Marksisma ideoloģija
Masu mediji pieder valstij, šī ideoloģija ir līdzīga autoritārajai ideoloģijai.
Kadri sekundē
Kadri sekundē jeb fps (no en — 'kadri sekundē') ir attēlu jeb kadru attēlošanas biežums. Šis termins attiecas arī uz kinofilmām, videokamerām, datorgrafiku u.c. Kadrus sekundē izsaka hercos.
Mēmās filmas
Agrīnās filmas, kam nebija skaņas, jeb mēmās filmas tika uzņemtas ar aptuveni no 16 līdz 24 kadriem sekundē, bet ar roku darbinātu kameru dēļ kadru ātrums mainijās un tika mainīts, lai iegūtu nepieciešamo noskaņojumu. Kadru ātrumu varēja mainīt arī pie filmas atskaņošanas, veicot izmaiņas projektorā. Filmu veidotāji bieži paredzēja to, ka kinoteātros to rādīs ātrāk, nekā tā tika filmēta. Šāds kadru ātrums bija pietiekams, lai iegūtu kustības sajūtu, bet tā izlikās saraustīta. Lai mazinātu šo sajūtu, projektoros lietoja divkāršu vai trīskāršu kadru attēlošanu, kas savukārt palielināja kadru daudzumu sekundē un samazināja slogu uz skatītāju acīm. Tomass Edisons uzskatīja, ka 46 kadri sekundē ir minimālais kadru daudzums kustības šķietamības iegūšanai. 1920 gadu beigās kadru daudzums sekundē filmām bez skaņas tika palielināts uz 20 līdz 26.
Plašsaziņa
Sociālās atbildības ideoloģija
Uzsvērta pašu mediju sociālā atbildība un politiskā atbildība demokrātijas apstākļos.
Kadri sekundē
Filmas ar skaņu
Filmu, kurām bija iespējama skaņa, veidošanu uzsāka 1926. Tad filmu ātrumam bija lielāka nozīme, jo cilvēka auss ir jutīgāka pret izmaiņām audio frekvencēs. Daudzi kinoteātri rādīja mēmās filmas ar 22 līdz 26 kadriem sekundē, tāpēc filmu industrija izvēlējās 24 kadrus sekundē kā kompromisu filmām ar skaņu. No 1927. līdz 1930. gadam 24 kadru sekundē ātrums kļuva par standartu 35 mm skaņas filmai. 24 kadru sekundē filmas pārvietojas projektorā ar ātrumu 456 milimetri (18 collas) sekundē. Tas ļāva ar vienkāršu divdaļīgu obturatoru projicēt 48 attēlus sekundē, izpildot Edisona ieteikumu. Daudzi moderni 35 mm kinoprojektori izmanto trīsdaļīgus obturatorus, lai demonstrētu 72 kadrus sekundē — katrs kadrs tiek parādīts ekrānā trīs reizes.
Animācija
Šī zirga animētā karikatūra tiek parādīta 12 zīmējumos sekundē, un ātrā kustība ir diezgan saraustīta. Zīmētā animācijā, pārvietojot rakstzīmes, viens zīmējums tiek parādīts pa katriem diviem filmas kadriem (kas parasti darbojas 24 kadros sekundē), kas nozīmē, ka ir tikai 12 zīmējumi sekundē. Tomēr, ja rakstzīme ir nepieciešama ātras kustības veikšanai, parasti ir jāatgriežas pie katra kadra animēšanas, lai nodrošinātu atbilstošu kustību. Abu paņēmienu sajaukums apmāna redzi bez liekām ražošanas izmaksām.
Animācijās lielākā daļa “rīta multiplikācijas filmu” tiek veidota pēc iespējas lētāk un visbiežāk samazina darbu ,izmantojot trīs vai četrus kadrus no zīmējuma.
Mūsdienu video standarti
Moderni video formāti izmanto dažādas kadru frekvences. Sakarā ar elektrotīklu strāvas frekvenci, analogais televīzijas raidījums tika izstrādāts ar kadru pārraides ātrumu 50 Hz vai 60 Hz, dažkārt video tika savīti, lai pārraidot veicinātu kustības sajūtu. Video pārraidi pārsūtija ar 25 vai 30 kadriem sekundē un katru kadru dubultoja. Filmas, kas gandrīz universāli tika uzņemtas ar 24 kadriem sekundē, nevarēja pārraidīt to oriģinālajā kadru ātrumā. Lai pārveidotu no 24 kadriem sekundē par 60 kadriem sekundē, katru nepāra kadru divkāršoja un katru pāra kadru trīskāršoja, kas radīja nevienmērīgu kustību. Citām pārveidošanas metodēm ir līdzīga nevienmērīga kadru dubultošana. Jaunāki video standarti nodrošina 120, 240 vai 300 kadrus sekundē, tāpēc kadrus var vienmērīgi reizināt ar kopējiem kadru rādītājiem, piemēram, 24 kadru sekundē filmu un 30 kadru sekundes videoklipiem, kā arī 25 un 50 kadru sērijas videoklipiem, ja pieejams 300 kadru sekundē ekrāns. Šie standarti arī atbalsta video, kas ir aktuāli augstākā kadru ritmā.
Gabriēle D'Annuncio
Gabriēle D'Annuncio (it, dzimis, miris ) bija Itālijas Karalistes dzejnieks, dramaturgs, orators, žurnālists, libretists un aristokrāts. Pirmajā pasaules karā bija aviators Itālijas Karaliskajā armijā. No 1889. līdz 1910. gadam D'Annuncio bija nozīmīga vieta itāļu literatūrā, bet no 1914. līdz 1924. gadā bija nozīmīga politiskā loma Itālijas politikā.
Gabriēles D'Annuncio darbi tiek saistīti ar dekadences literāro kustību.
Ātrs un bez žēlastības 10
"Ātrs un bez žēlastības 10" (en) ir 2023. gada ASV asa sižeta filma. Filmas režisors ir Luiss Leterjērs. Šis ir turpinājums filmai "Ātrs un bez žēlastības 9" (2021), filmu sērijas desmitā daļa un franšīzes vienpadsmitā filma. Lomās Vins Dīzels, Mišela Rodrigesa, Tairīss Gibsons, Ludacris, Džeisons Momoa, Natālija Emanuela, Džordana Brūstere, Džons Sina, Džeisons Steitems, Sons Kans, Alans Ričsons, Daniela Melšiora, Skots Īstvuds, Helēna Mirena, Šarlīze Terona, Bri Lārsone un Rita Moreno. Filmā Domam (Dīzels) ir jāaizstāv sava ģimene no Dantes Rejsa (Momoa), kurš vēlas atriebt tēva nāvi.
Filmas desmito daļu jau ieplānoja 2014. gadā, bet divu daļu sērijas finālu plānoja kopš 2020. gada oktobra, kad Lins apstiprināja, ka atgriezīsies pie režijas un turpinājumam piekrita arī aktieru pamatsastāvs. Oficiāli filmas nosaukumu izziņoja līdz ar filmēšanas sākumu 2022. gada aprīlī. Lins pēc mēneša pameta režisora amatu, atsaucoties uz radošajām domstarpībām, kaut arī projektā palika kā scenārists un producents. Līgumu ar Leterjēru noslēdza pēc nedēļas, kurš veica arī titros neatzīmētas nelielas izmaiņas scenārijā. Mūziku filmai sarakstīja ilggadējais filmu sērijas komponists Braiens Tailers. Ar 340 miljonu ražošanas budžetu filma izdošanas brīdī ierindojās astotajā vietā starp visu laiku dārgākajām filmām. Filmēšana ilga līdz augustam, un norisinājās Londonā, Romā, Turīnā, Lisabonā un Losandželosā.
Filmas "Ātrs un bez žēlastības 10" pirmizrāde notika Romas The Space Cinema Roma Moderno. No 17. maija filmu sāka demonstrēt vairākās Eiropas valstīs un Dienvidamerikā, bet no 19. maija — ASV un Kanādā. To izplata Universal Pictures. Filma saņēmusi dažādus kritiķu vērtējumus, kas slavē aktierspēli (it sevišķi Momoa), bet kritizē scenāriju. Tās pasaules kases ieņēmumi ir vairāk nekā 720 miljoni ASV dolāru, ierindojot to ceturtajā vietā starp ienesīgākajām 2023. gada filmām. Turpinājuma pirmizrāde ieplānota 2025. gadā.
Ādažu ielu uzskaitījums
Ādažu pilsētas ielu uzskaitījumā iekļautas Ādažu novada Ādažu pilsētas 103 ielas.
13. līnija (Jūrmala)
13. līnija ir iela Jūrmalā, Lielupes apkaimē. 13. līnija sākas kāpu rajonā un beidzas krustojumā ar Meža prospektu. Kopējais ielas garums ir 350 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. 13. līnijā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
13. līnija ir savienota ar šādām ielām:
Oto fon Kocebū
Oto fon Kocebū (de; 1801-1871) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas kara flotes virsnieks un ceļotājs. Pētīja Krievijas Amerikas piekrasti un Klusā okeāna salas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1787. gada 30. (18. pēc VS) decembrī Tallinā rakstnieka un dramaturga Augusta Frīdriha Ferdinanda fon Kocebū (1761—1819) un viņa sievas Frederikas, dzimušas Esenas, ģimenē. Astoņu gadu vecumā viņu nosūtīja uz Pēterburgas kadetu korpusu, Napoleona karu laikā no 1803. līdz 1806. gadam viņš piedalījās Krūzenšterna vadītajā ekspedīcijā uz Kluso okeānu, kuras oficiālais mērķis bija izpētīt tirdzniecības ceļus no Aļaskas piekrastes līdz Japānai. No 1815. līdz 1818. gadam viņa vadītā ekspedīcija neveiksmīgi centās atrast Ziemeļu jūras ceļu cauri Beringa šaurumam. 1823. — 1826. gadā Oto fon Kocebū vadīja ekspedīciju uz Krievu Amerikas piekrasti. Pēc atgriešanās Pēterburgā viņu 1826. gadā paaugstināja par 2. ranga kapteini, 1829. gadā par 1. ranga kapteini.
Pēdējos sešpadsmit dzīves gadus viņš pavadīja savā Kaues muižā netālu no Tallinas. Miris 1846. gada 15. (3.) februārī Tallinā.
Misčapļina
Polārā stacija «Misčapļina» (ru) ir bijusī Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietota Beringa jūras ziemeļrietumos Čapļina ragā. Stacija administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Provideņijas rajonā.
Vēsture
Staciju Čapļina zemesragā netālu no eskimosu ciema Unazikas 1937. gadā izveidoja Ziemeļu jūras ceļa galvenā pārvalde. Darbi stacijā veikti pēc jūras hidrometeoroloģisko novērojumu 2. kategorijas programmas. Otrā pasaules kara laikā Čapļina ragā izbūvēja rezerves lidlauku lidmašīnu pārdzīšanas trasē no Aļaskas uz Sibīriju. Vēlāk izbūvētas robežsardzes postenis.
Sāra Šēstrema
Sāra Fredrīka Šēstrema (sv; dzimusi ) ir zviedru peldētāja. Četru olimpisko medaļu īpašniece, kā arī 22 medaļu ieguvēja Pasaules čempionātos. Pašreizējā pasaules rekordiste 50 m brīvā stila distancē un 100 m tauriņstilā, bijusi rekordiste arī citās distancēs.
Četras reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs. 2012. gadā Londonā izcīnījusi 4. vietu 100 m tauriņstilā. 2016. gadā Riodežaneiro šajā distancē kļuva par olimpisko čempioni, finālā arī uzstādot pasaules rekordu. Šī bija Zviedrijas peldētāju sieviešu pirmā zelta medaļa olimpisko spēļu vēsturē. 2020. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā kļuva par 50 m brīvā stila vicečempioni.
Šēstrema ir daudzu medaļu īpašniece gan Pasaules, gan Eiropas čempionātā gan garajā, gan īsajā baseinā. Kopā izcīnījusi 21 individuālo medaļu Pasaules čempionātos — vairāk kā jebkurš cits peldētājs (kopā 22 medaļas, viena iegūta stafetē). S. Šēstrema ir arī vienīgā peldētāja, kas izcīnījusi zelta medaļas 7 Pasaules čempionātos laika posmā no 2009. līdz 2023. gadam un vienīgā sieviete, kura izcīnījusi 5 medaļas individuālajās distancēs vienā Pasaules čempionātā (to viņa paveica 2019. gada Pasaules čempionātā). Eiropas čempionātos garajā baseinā izcīnījusi 28 medaļas dažādās distancēs.
FK Varakļāni
FK Varakļāni ir Latvijas futbola klubs no Varakļāniem, kas pašlaik spēlē Latvijas 3. līgā. FK Varakļāni aizvadījuši vairākas sezonas Madonas novada telpu futbola čempionātā un sākot no 2020. gada startē Latvijas futbola 3. līgā, Ziemeļaustrumu reģionā. Futbola klubā galvenokārt spēlē vietējie Varakļānu spēlētāji, ar papildinājumiem no blakus novadiem. Kluba spēles kreklu aizmugures apakšdaļā ir redzami vārdi Latgaliešu valodā — Celīs brōl (Celies, brāli).
SDL Trados
SDL Trados ir produktivitātes rīka tulkotājiem komplekts, ko sākotnēji izstrādāja Vācijas uzņēmums Trados GmbH. Pašlaik šo programmatūras komplektu nodrošina uzņēmums SDL International, kas ir pazīstams kā tulkošanas pārvaldības programmatūras pakalpojumu, satura pārvaldības pakalpojumu un valodu pakalpojumu sniedzējs. Uzņēmums izstrādā tulkošanas atmiņas un terminoloģijas pārvaldības līdzekļus.
Vēsture
Uzņēmuma Trados GmbH aizsākumi ir meklējami 1984. gadā, kad Johens Hummels (Jochen Hummel) un Iko Knīphauzens (Iko Knyphausen) izveidoja valodu pakalpojumu sniegšanas uzņēmumu Štutgartē, Vācijā. 80. gadu beigās uzņēmums uzsāka tulkošanas programmatūras izstrādi un 90. gadu sākumā radīja tulkošanas programmatūras komplekta divu pamata sastāvdaļu versijas operētājsistēmai Windows: 1992. gadā tika izlaista programma MultiTerm, un 1994. gadā — programma Translator’s Workbench. Savukārt plašu atzinumu un popularitāti uzņēmums ieguva 1997. gadā, kad korporācija Microsoft savām iekšējām lokalizācijas vajadzībām sāka izmantot programmu Trados. Tuvāk 90. gadu beigām uzņēmums kļuva par līderi datortulkošanas atmiņu programmatūras izstrādes jomā.
2005. gadā uzņēmumu Trados pārņēma uzņēmums SDL.
Konfigurācija
Sākot no 2011. gada, SDL Trados programmatūras izdevumos Freelance un Professional ir ietveras trīs pamata sastāvdaļas.
Turklāt programmatūras komplektā Studio ir ietverts arī specializēts rīks grafikas interfeisu tulkošanai, kā arī rīks avotteksta dokumentu izlīdzināšanai ar esošajiem tulkojumiem. Papildu funkcionalitāte, piemēram, papildu failu formātu atbalsts, uzdevumu automatizēšana un savienojamība ar automatizētās tulkošanas līdzekli, tiek nodrošināta, izmantojot lietojumprogrammas, kas ir pieejamas platformā SDL OpenExchange.
Atbalstītie pirmdokumentu formāti
Programmatūrā SDL Trados Studio 2009 tiek atbalstīti šādi formāti: TTX, ITD, Trados divvalodu faili formātā Word, Adobe PDF, Microsoft Word (2003, 2007, 2010), Excel, PowerPoint, OpenOffice, InDesign, QuarkXPress, PageMaker, Interleaf, Framemaker, HTML, SGML, XML un SVG.
Tulkošanas atmiņu un glosāriju izmantošana
Programmā Trados pieejamās tulkošanas atmiņas (Translation Memory — TM) formāts ir SDLTM.
Programmas Trados iepriekšējā versijā tika veidots arī neironu tīkls. Šajā tīklā ietilpa faili, kas tika lietoti, lai meklētu segmentus ar neprecīzu atbilstību. Jauno tulkošanas atmiņu veido pieci jauni faili. Tulkošanas atmiņas datubāzes galvenā faila formāts ir .tmw. Neironu tīkla failu formāti ir .mdf, .mtf, .mwf, .iix. Kopējot tulkošanas atmiņu, ir jānokopē visi pieci tulkošanas atmiņas faili. Pretējā gadījumā, atverot kopēto tulkošanas atmiņu, programmā Translator’s Workbench tiks rādīts kļūdas ziņojums.
Programmā Trados var izmantot arī serverī izvietotas tulkošanas atmiņas.
Glosāriju atvēršanai tiek izmantota lietojumprogramma MultiTerm. Var būt vienvalodas vai vairākvalodu glosāriji.
Mašīntulkošanas un pēcrediģēšanas funkcionalitātes integrēšana
Programmatūras Trados Studio 2009 tulkošanas plūsmā ir integrēta mašīntulkošanas un pēcrediģēšanas funkcionalitāte. Ja programmā Trados ir pielāgoti nepieciešamie parametri, segmentā tiek ievietots tulkošanas vienības (Translation Unit — TU) mašīntulkojums gadījumā, kad tulkošanas atmiņā nav pieejams atbilstošs tulkojums. Pēc tam tulkotājs var veikt teksta pēcrediģēšanu, lai padarītu tulkojumu skaidrāku. Programmatūrā SDL Trados pašlaik tiek atbalstītas šādas mašīntulkošanas sistēmas: Language Weaver, SDL RbMT un Google Translate. Turklāt programmatūrā Trados tiek atbalstītas arī citas mašīntulkošanas sistēmas, kas ir integrējamas, izmantojot atvērto API un spraudņa arhitektūru.
Tirgus daļa
Saskaņā ar Pasaules Bankas 2004. gadā veikto aptauju Trados ieņem aptuveni 75% globālā tirgus, savukārt papildu 10 % ir SDL.
Saskaņā ar Londonas Imperiālās koledžas (Imperial College London) 2006. gadā veikto aptauju par tulkošanas atmiņas lietošanu 75 % aptaujāto izmantoja programmatūru SDL Trados: 51 % no šiem aptaujātajiem — programmu Trados un 24 % — programmatūru SDL Trados (sk. 21. tabulu).
Dokumentācija un palīdzība
SDL Trados rokasgrāmatas var lejupielādēt tiešsaistē, apmeklējot uzņēmuma vietni. Pamata apmācība tiek nodrošināta kā ikmēneša tīmekļsemināri, kuros var piedalīties bez papildu maksas. Valstīs, kurās atrodas uzņēmuma SDL un tā partneru, t.i., pilnvaroto apmācības centru, filiāles, apmācība tiek nodrošināta arī klātienē. Apmācības kalendārs ir pieejams vietnes www.translationzone.com sadaļā Event (Pasākumi). Apmācības videoklipi ir pieejami vietnē www.youtube.com/sdltrados.
Kritika
Programmatūra SDL Trados ir kritizēta par augstām cenām, sarežģītiem licencēšanas noteikumiem, nesaderību ar iepriekšējām versijām, neefektīvu lietotāju atbalstu, zināmu programmatūras kļūdu nenovēršanu.
Pārstāvniecība Latvijā
Pilnvarotie SDL tālākpārdevēji Baltijas valstīs ir uzņēmums K Solutions (Rīga), kas ir arī SDL oficiālais apmācību centrs Baltijas valstīs un Synergium (Rīgā, Viļņā, Kauņā, Tallinā).
Ralfs Rangniks
Ralfs Rangniks (de, dzimis ) ir Vācijas futbola treneris un bijušais futbolists. Kopš 2022. gada Rangniks ir Austrijas futbola izlases galvenais treneris.
Karjera
Pēc neveiksmīgas spēlētāja karjeras sākuma Rangniks 1983. gadā, 25 gadu vecumā sāka savu trenera karjeru. 1997. gadā viņš kļuva par Vācijas kluba Ulm 1846 un savā pirmajā sezonā kļuva par Regionalliga Süd uzvarētāju. Pēc tam Rangniks tika apstiprināts par Vācijas Bundeslīgas kluba VfB Stuttgart galveno treneri. Tur viņš pavadīja divus gadus, 2000. gadā uzvarot UEFA Intertoto kausa izcīņā. 2001. gadā kļuvis par Hannover 96 treneri, 2002. gadā kļūstot par 2. Bundeslīgas uzvarētāju. Vēlāk vadījis arī Schalke 04. 2006. gadā viņš kļuva par 1899 Hoffenheim treneri. Divu sezonu laikā Rangniks komandu aizveda no Regionalliga Süd līdz Vācijas Bundeslīgai. 2011. gadā atgriezies Schale 04 komandā, ar to izcīnīja Vācijas kausu un aizveda komandu līdz UEFA Čempionu līgas pusfinālam. Vēlāk divas reizes bijis RB Leipzig galvenais treneris.
2012. gadā Rangniks pievienojās Red Bull sistēmai, palīdzot pārraudzīt viņu paplašināšanos Eiropas futbolā, piesaistot jaunos talantus, kā arī attīstot jaunatnes sistēmu un uzbrūkošas sistēmas uz laukuma. Viņa darbības noveda līdz veiksmīgiem rezultātiem gan uz laukuma, gan finansiālā ziņā. 2019. gadā Rangniks kļuva par galveno sporta direktoru, bet 2020. gadā viņš Red Bull pameta. 2021. gadā viņš kļuva par Lokomotiv Moscow sporta un attīstības direktoru.
2021. gada novembrī kļuva par pagaidu galveno treneri Anglijas Premjerlīgas klubā Manchester United, uzņemoties pienākumus līdz sezonas beigām. 2022. gada aprīlī kļuva zināms, ka pēc Anglijas Premjerlīgas sezonas beigām Rangniks kļūs par Austrijas futbola izlases galveno treneri, parakstot līgumu uz diviem gadiem. Sākotnēji bija plānots, ka viņš turpinās darbu arī Manchester United, pildot konsultanta pienākumus, taču vēlāk tika paziņots, ka neturpinās darbu klubā.
Rangniks ir izveidojis un attīstījis Gegenpressing taktiku, kurā komanda pēc bumbas pazaudēšanas nekavējoties to mēģina to atgūt, nevis atgriezties atpakaļ aizsardzībā. Viņa vadītās komandas izceļas ar augstu presingu un uzbrūkošām sistēmām. Rangniks ir iedvesmojies no tādiem treneriem kā Ernsta Hapela, Valērija Lobanovska, Arrigo Saki un Zdeņeka Zemana, kā arī iedvesmojis tādus trenerus kā Tomasu Tuhelu, Jūliānu Nagelsmanu, Ralfu Hāzenhitlu un Jirgenu Klopu.
Sasniegumi
Ulm 1846
VfB Stuttgart
Hannover 96
Schalke 04