cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Degizraktenis
Degizraktenis, fosilais kurināmais jeb kurināmais izraktenis ir organisko vielu materiāls, kas ir atrodams Zemes garozā, un kuru var izmantot kā enerģijas avotu. Degizrakteņi ir akmeņogles, nafta, dabasgāze, degslāneklis, bitumi (dabiskais asfalts, ozokerīts) un citas vielas. Visi degizrakteņi satur oglekli un ir veidojušies kā nogulumieži ģeoloģisku procesu rezultātā sākot ar arhaja eonu pirms 3 miljardiem gadu. Lielākā daļa no degizrakteņiem, kas sākuši veidoties pirms devona laikmeta, ir veidojušies no aļģēm un baktērijām, miljoniem gadu agrāk nekā parādījās pirmie dinozauri.
Ābrams (nozīmju atdalīšana)
Ābrams var būt:
10 000 p.m.ē. (filma)
"10 000 p.m.ē." (en) ir Warner Bros. 2008. gadā izdota filma. Filmas darbība notiek aizvēsturē. Tās režisors ir Rolands Emerihs un tās galvenie aktieri ir Stīvens Straits un Kamilla Bella. Filmas pirmizrāde notika Sony Center, Pocdamas laukumā, Berlīnē. Kinoteātros tā parādījās.
Sižets
Noslēgtā kalnu ciematā jaunais mednieks D'Lehs ir atradis savu mīlestību — Evoletu. Kad grupa nepazīstamu uzbrucēju uzbrūk ciematam un nolaupa Evoletu, D'Lehs ar nelielu grupu mednieku dodas uz pasaules malu viņu glābt.
Vadims Gaiļus
Vadims Gaiļus (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs.
VIRSLĪGĀ: 2007 - Olimps - 6(0), 2007 - Skonto - 12(0), 2008 - Skonto - 5(0)
1. kavalērijas divīzija
1. kavalērijas divīzija ir kavalērijas vienības nosaukums vairāku valstu armijās.
Liborijs fon Bergmanis
Liborijs fon Bergmanis (de; — ) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs, vēsturnieks, rakstnieks, masons. Pēc brīvmūrnieku ložu apturēšanas 1802. gadā dibinājis „Rīgas literāri praktisko pilsoņu savienību“ (Literärisch-Praktische Bürgerverbindung), bijis tās goda loceklis (1821).
Dzīvesgājums
Liborijs fon Bergmanis dzimis Ādažos. No 1768. līdz 1774. gadam mācījās Rīgas licejā. No 1774. līdz 1784. gadam studēja teoloģiju Leipcigas Universitātē, ieguva filozofijas doktora grādu. No 1778. līdz 1779. gadam apceļoja Vāciju, Šveici, Franciju, Angliju, Nīderlandi, pēc atgriešanās dzimtenē bija barona fon Budberga ģimenes skolotājs Strazdumuižā (1779-1780). 1785. gada ceļojumā pa Vāciju iepazinies ar Lesingu, Klopštoku un Kantu. No 1790. gada Sv. Pētera draudzes (arī Doma) mācītājs un virsmācītājs (1800), konsistorijas loceklis. 1816. gadā dibinājis Vidzemes mākslas muzeju. Izdevis Vecākās atskaņu hronikas fragmentus ar saviem komentāriem (1817). Miris Rīgā.
Vecākās Atskaņu hronikas izdošana
Liborijs Bergmanis izveidoja lielu bibliotēku un iesaistījās Nikolausa Himzeļa muzeja izveidē. 1797. gadā ar kāda grāmatu tirgotāja starpniecību viņam no Ļvivā dzīvojoša ierēdņa Bretšneidera izdevās iegādāties agrāk Livonijas ordeņa bruņinieku īpašumā bijušu Vecākās atskaņu hronikas norakstu. Tas bija liela formāta uz pergamenta rakstīts manuskripts uz 166 lappusēm.
Par saviem līdzekļiem Bergmanis to savā spiestuvē iespieda 107 eksemplāros un izplatīja saviem draugiem. Izdevumā bija hronikas teksts oriģinālvalodā ar Bergmaņa pēcvārdu uz septiņām lappusēm, kurā atspoguļota rokraksta atrašanas vēsture un dots tā izvērtējums. Tam seko īss hronikas satura atstāstījums modernajā vācu valodā uz 23 lappusēm, notikumus grupējot pēc ordeņa mestru valdīšanas laika un papildinot ar komentāriem no citiem vēstures avotiem. Grāmatas beigās bija senās vidusaugšvācu valodas vārdu skaidrojums (glosārijs) uz deviņām lappusēm.
Darbošanās kā masonam
Rīgas ložas Zum Schwerdt krēsla meistars (1779-1790), ieguvis 4. grādu Striktās Observances sistēmā (1790). 1783. gadā kā ložas "Pie zobena" vadītājs atklāja brīvmūrnieku uzturētu skolu trūcīgajiem bērniem. 1785. gadā izdotas viņa "Brīvmūrnieku dziesmas mūzikā lietošanai Rīgas un Vidzemes ložās".
Livonijas monētu kolekcija
1795. gadā L. fon Bergmanis savu Livonijas monētu kolekciju pārdeva Himzeļa muzejam. Ir saglabājies viņa apraksts par kolekcijas 1119 Livonijas monētām un medaļām un 99 Krievijā kaltām monētām un medaļām. Apjoma un sastāva ziņā tā, iespējams, bija pati pilnīgākā tāda veida kolekcija Baltijā 18. gs. nogalē.
Mainca-Veizenava
Iedzīvotāji (2017) 12 959 Platība 3,9 km² Federālā zeme Reinzeme-Pfalca Mājaslapa www.mainz-weisenau.de
Veizenava (vācu - Weisenau) - viens no 15 Maincas pilsētas rajoniem.
Ģeogrāfija
Veizenava atrodas uz dienvidaustrumiem no pilsētas centra. Veizenavu austrumu pusē norobežo Reinas upe, ziemeļos vecpilsēta, rietumos Hehtsheima, bet dienvidos Laubenheima. Tādējādi Veizenavas teritoriālā izplešanās ir neiespējama.
1. kavalērijas divīzija (ASV)
1. kavalērijas divīzija, saukta par Pirmo komandu , ir viena no visvairāk apbalvotajām ASV Armijas vienībām. Tā ir bāzēta Forthudā, Teksasā.
Vienība ir unikāla ar to, ka tā līdz 1943. gadam ir pildījusi zirgu kavalērijas divīzijas funkcijas, vēlāk kā kājnieku divīzija, gaisa desanta divīzija un bruņutehnikas divīzija līdz mūsdienām, vienības pastāvēšanas laikā.
Pirmā komanda
Pirmā komanda var būt:
Adiles sultānas pils
Adiles sultānas pils bija Osmaņu dinastijas rezidence Turcijā, Stambulas Kandili mikrorajonā (Īskīdaras rajons). Tagad pilī ir ierīkots kultūras un mākslas centrs.
Pili uzbūvēja Osmaņu princesei Adilei sultānai (1825—1898), sultāna Mahmuda II (1785—1839) meitai un sultānu Abdulmedžida I (1823—1861) un Abdulaziza (1830—1876) māsai. Pili uzbūvēja vietā, kur viņai pirms tam 1856. gadā sultāns Abdulmedžids I bija uzdāvinājis kiosku. 1861. gadā sultāns Abdulazizs pasūtīja pils būvniecību un to projektēja armēņu arhitekts Sarkis Baljans. Pils aizņem aptuveni 17’000 m² zemes un tajā ir 55 istabas.
Adile sultāna bija vienīgā Osmaņu dinastijas sieviete, kas mācēja rakstīt dzeju Divāna stilā. Viņa šajā pilī dzīvoja līdz sava vīra Mehmeda Ali pašā nāvei 1898. gadā. Pirms to nodeva lietošanai, atbilstoši Adiles sultānas novēlējumam, pili Pirmā pasaules kara laikā lietoja Kara ministrija. Tikai 1916. gadā to pārveidoja par meiteņu vidusskolu un pirmās absolventes pabeidza skolu 1920. gadā. 1924. gadā skolu nosauca par Kandili meiteņu vidusskolu, kas bija diezgan prestiža mācību iestāde. 1969. gadā skola pārcēlās uz jaunām telpām un ēku izmantoja skolnieču kopmītnēm līdz 1986. gadam, kad tā nodega dēļ elektriskā īssavienojuma. No vēsturiskās ēkas palika pāri tikai četras sienas.
Dažas Kandili vidusskolas absolventes nodibināja fondu un vāca līdzekļus ēkas atjaunošanai. Tomēr atjaunošanas maksa bija pārāk liela, lai šķistu sasniedzama ar ziedojumiem. Turcijas miljonārs un filantrops Sakips Sabandži un Stambules gubernators Muammers Gulers ziedoja ļoti iespaidīgu naudas summu un varējas sākt pils atjaunošanu. Kad līdzekļi atkal sāka pietrūtk, Sakips Sabandži atkal noziedoja nepieciešamo summu, būdams smagi slims tikai trīs dienas pirms nāves. Pavisam pils atjaunošanai tika izlietoti 9,6 miljoni jauno turku liru un pili atkal svinīgi atklāja pēc divdesmit gadu pārtraukuma 2006. gada 28. jūnijā.
Jauno izglītības un kultūras centru nosauca Sakipa Sabandži vārdā.
2010. gada FIFA Pasaules kauss — G grupa
2010. gada FIFA pasaules čempionāta spēles G grupā norisināsies no 15. līdz 25. jūnijam.
1393. gads
1393. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Abdulla Saūds
Abdulla bin Abdulazīzs al Saūds (ar, dzimis, miris ) bija Saūda Arābijas karalis no 2005. gada, kad sāka valdīt pēc sava pusbrāļa Fahda nāves, līdz savai nāvei 2015. gada janvārī. No 1987. gadā bija kroņprincis un kopš 1996. gada faktiski valdīja kā reģents pēc karaļa Fahda insulta. Bijis arī Saūda Arābijas premjerministrs un Nacionālās gvardes komandieris. Trešais jaunākais no Saūda Arābijas dibinātāja karaļa Ibn Saūda dēliem. Vahābistu islāma piederīgais.
2011.—2012. gada Pasaules kauss bobslejā
2011.—2012. gada Pasaules kauss bobslejā bija vairāku sacīkšu bobsleja turnīrs, kas sākās Īglsā un beidzās  Vistlerā. Pasaules kausu rīkoja FIBT, kas rīko arī pasaules čempionātu bobslejā, kā arī pasaules kausus un čempionātus skeletonā.
Stratosfēra
Stratosfēra ir Zemes atmosfēras slānis 11 līdz 50 km augstumā. Augstumā no 11 līdz 25 km virs Zemes gaisa temperatūra pazeminās, bet 25 - 40 km augstumā tā paaugstinās no -55 līdz 0 °C. Sasniedzot 0 °C temperatūru 40 km augstumā, tā paliek nemainīga līdz 55 km augstumam. Šī josla tiek saukta par stratopauzi un tā ir robeža starp stratosfēru un mezosfēru. Stratosfērā atrodas arī ozonosfēra (ozona slānis). Tā atrodas 15 - 20 km augstumā un tā ir robeža, kur beidzas biosfēra. Ozons šajā slānī rodas fotoķīmisko reakciju rezultātā, visintensīvāk 30 km augstumā. Ozona slānis normālā spiedienā būtu tikai 2 - 4 mm biezs, bet tas ir pietiekami, lai absorbētu kaitīgo Saules ultravioleto starojumu. Stratosfērā gandrīz nemaz nav ūdens tvaiku.
2011.—2012. gada Pasaules kauss bobslejā
Vīriešu divnieku ieskaitē uzvarēja Beats Hefti, četrinieku ieskaitē — Aleksandrs Zubkovs, bet jauktajā ieskaitē — Maksimiliāns Arnts. Sieviešu divnieku ieskaitē uzvarēja Katlīna Martini.
Bismuts
Vēsture
Nosaukums bismuts ir radies aptuveni 1660. gados. Šī vārda izcelsme ir neskaidra. Tiek pieļauts, ka nosaukums ir radies no vācu vārdiem Weisse Masse, kas nozīmē ‘baltā masa’. Tas bija viens no pirmajiem 10 metāliem, kas cilvēcei bija zināmi. Līdz tam bismuts nereti tika saukts par svinu vai alvu. Alķīmiķi uzskatīja, ka no šī metāla var izgatavot sudrabu. 1753. gadā franču ķīmiķis Klods Fransuā Žeofruā (Claude François Geoffroy) pierādīja, ka bismuts ir atsevišķs ķīmiskais elements, un ka tas nav ne svins, ne alva.
18. gadsimts
18. gadsimts jeb XVIII gadsimts bija laika posms vēsturē no 1701. līdz 1800. gadam. Eiropā tas bija jauno laiku periods un apgaismības laikmets, kas noslēdzās ar Amerikas neatkarības karu un Franču revolūciju.
Bismuts
Atrašanās dabā
Zemes garozā bismuta koncentrācija aptuveni 50 daļiņas no miljarda. Parasti bismuts ir atrodams tādu minerālu sastāvā, kā bismutīns (Bi2S3) un bismīts (Bi2O3). Tīrā veidā bismuts ir atrodams Austrālijā, Bolīvijā un Ķīnā. Rūpnieciski to visvairāk iegūst Ķīnā, Peru, Meksikā, Japānā un Kanādā.
Izotopi
Dabiskais bismuts sastāv no viena izotopa — bismuta-209, kas tika uzskatīts par vissmagāko no dabā esošajiem stabilajiem izotopiem. 2003. gadā tika atklāts, ka šis izotops ir alfa radioaktīvs. Tomēr dabiskā bismuta radioaktivitāte ir ārkārtīgi vāja (daudz vājāka par dabisko radioaktivitātes fonu), jo tā pussabrukšanas periods ir 1,9 gadu, kas ir miljards reižu vairāk par Visuma vecumu.
6 cepuru metode
6 cepuru metodes darbības princips
Edvards de Bono radīja sešu domāšanas cepuru metodi, lai uzlabotu domāšanas efektivitāti. Uzliekot galvā vienu no cepurēm tiek aktivizēta noteikta tipa domāšana. Autors izmanto cepuri kā domāšanas metaforu, jo kultūrā ir iesakņojusies asociācija starp domāšanu – galvu – cepuri. Cepure ilustrē lomu, kuru esam uzņēmušies konkrētā brīdī. Cepuri var viegli uzlikt, noņemt un tā ir visiem pamanāma. Tāpat ir ar domāšanas veidu, kuru izmanto cilvēks. Uzvelkot cepuri, uzsvaru liek uz krāsu vai stilu; izvēloties domāšanas veidu, uzsvars tiek likts uz procesu un mērķi.
Inga Vanaga
Inga Vanaga (agrāk Inga Svarinska ; dzimusi  Rīgā) ir latviešu pasniedzēja, politiķe un lielākās Latvijas arodbiedrības Latvijas Izglītības un zinātnes darbinieku arodbiedrības (LIZDA) priekšsēdētāja. Bijusi Centrālās vēlēšanu komisijas locekle un 11. Saeimas deputāte (ievēlēta no Reformu partijas).
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Elejas vidusskolā (1996), Jelgavas Spīdolas ģimnāzijā (1998), Latvijas Lauksaimniecības universitātē (2002. gadā bakalaura grāds ekonomikā, 2005. gadā maģistra grāds socioloģijā), kopš 2009. gada studē Latvijas Universitātē. No 1999. līdz 2011. gadam bijusi sabiedriskās ēdināšanas uzņēmuma "Singas" īpašniece, no 2003. līdz 2005. gadam — kultūras nama "Līvbērze" (Līvbērzes pagasts) vadītāja. Bijusi lektore Latvijas Valsts administrācijas skolā. Kopš 2003. gada pasniedz lekcijas arī Latvijas Lauksaimniecības universitātes Sociālo zinātņu fakultātē, no 2005. līdz 2011. gadam I. Vanaga pildīja arī prodekādes mācību jautājumos amata pienākumus Sociālo zinātņu fakultātē.
Politiskā darbība
Politikā iesaistījusies pirms 2005. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanām, kad Jelgavas domes vēlēšanās nesekmīgi kandidēja no "Latvijas Ceļa" saraksta. Tāpat arī 2009. gada Jelgavas domes vēlēšanās netika ievēlēta, kandidējot no LPP/LC saraksta.
2011. gadā pievienojusies Zatlera Reformu partijai. No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēta Zemgales vēlēšanu apgabalā. Pēc ievēlēšanas Saeimā kļuva arī par Izglītības un zinātnes ministrijas parlamentāro sekretāri.
2013. gada nogalē pameta parlamentārā sekretāra amatu un izstājās no Reformu partijas Saeimas frakcijas. 2014. gada martā iestājās partijā "Reģionu alianse". 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās un 12. Saeimas vēlēšanās kandidēja no Latvijas Reģionu apvienības saraksta, taču netika ievēlēta. No 2014. gada novembra līdz 2015. gada jūnijam strādāja par Latvijas Reģionu apvienības Saeimas frakcijas vecāko konsultantu.
2011. gada Pasaules čempionāts hokejā — D grupa
Spēles
Pēc Latvijas laika.
Bernardo Belloto
Bernardo Belloto (, dzimis, miris ) bija Venēcijas izcelsmes vedutu jeb pilsētu ainavu gleznotājs. Pazīstams ar gleznām, kurās attēlojis Drēzdeni, Vīni, Turīnu un Varšavu. Kanaleto māsasdēls un skolnieks. Dažkārt izmantoja Kanaleto vārdu, tāpēc Vācijā un Polijā bieži pazīstams ar šo vārdu.
Dzimis Venēcijā, mācījās pie sava tēvoča. 1742. gadā devās uz Romu, vēlāk klejoja pa Ziemeļitāliju, gleznodams pilsētu ainavas. No 1747. līdz 1758. gadam pēc Žečpospolitas karaļa un Saksijas kūrfirsta Augusta III ielūguma dzīvoja Drēzdenē, radīdams Drēzdenes ainavas. Vēlāk strādāja Vīnē, Marijas Terēzes galmā, Minhenē, vēlāk atkal Drēzdenē. Pēc Augusta III nāves devās uz Sanktpēterburgu, tomēr Varšavā pieņēma karaļa Staņislava Poņatovska piedāvājumu kļūt par galma gleznotāju. Radīja daudzas Varšavas ainavas. Miris Varšavā.
Austrālijas ģenerālgubernatoru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Austrālijas ģenerālgubernatori, kopš 1901. gada, kad tā ieguva neatkarību no Apvienotās Karalistes. Austrālijas ģenerālgubernators ir augstākā pilnvarotā persona Austrālijā pēc monarha.
Pāvels Vaļentenko
Pāvels Vaļentenko (dzimis ) ir krievu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2017) Vaļentenko spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Hantimansijskas "Jugra" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Vaļentenko sāka 2005.—06. gada sezonā, kad aizvadīja savas pirmās divas spēles Krievijas Superlīgas kluba Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvā. Nākamo sezonu "Neftekhimik" rindās aizsargs aizvadīja jau pilnībā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2007.—08. gada sezonu Vaļentenko aizvadīja AHL vienībā Hamiltonas "Bulldogs", taču jau 2008.—09. gada sezonas ievadā atgriezās Krievijā, pievienojoties Maskavas "Dinamo" rindām. 2010. gadā Vaļentenko pievienojās Konektikutas "Whale" rindām, tās sastāvā aizvadot divas sezonas.
2012.—13. gada sezonu aizsargs aizvadīja Omskas "Avangard" rindās, taču tad pievienojās Ņižņijnovgorodas "Torpedo". 2014.—15. gada sezonā hokejists sāka pildīt "Torpedo" kapteiņa funkcijas, taču sezonas vidū tika aizmainīts uz Hantimansijskas "Jugra".
1960. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1960. gada notikumi Latvijas PSR. Latvija atradās PSRS sastāvā.
Anniņmuižas iela
Anniņmuižas iela ir iela Rīgā, Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, Zolitūdē. Kopējais ielas garums ir 977 metri un tā sastāv no 2—4 braukšanas joslām (daļā ielas brauktuves ir atdalītas). Anniņmuižas iela sākas krustojumā ar Rostokas ielu un beidzas krustojumā ar Apuzes ielu.
Iela ir nosaukta Anniņmuižas, kas atrodas netālu — aiz dzelzceļa līnijas Rīga—Jūrmala, Imantā (Jūrmalas gatvē 74/76) vārdā.
Ielas raksturojums
Anniņmuižas iela sākas krustojumā ar Rostokas ielu un šķērso Zolitūdes daudzdzīvokļu dzīvojamo namu mikrorajonu ziemeļrietumu virzienā. Posmā starp Rostokas ielu un Gramzdas ielu Anniņmuižas ielā braukšanas joslas ir atdalītas ar zālāju (ielas galā pie Rostokas ielas atstatums starp joslām pārsniedz 100 m). Starp Gramzdas ielu un Apuzes ielu iela sašaurinās, šeit ir 2 braukšanas joslas, kas nav nodalītas. Pie krustojuma ar Priedaines ielu atrodas tirdzniecības centrs. Anniņmuižas ielas apbūvē dominē daudzstāvu dzīvojamie nami.
Anniņmuižas iela ved gar adresi Priedaines ielā 20, kur 2013. gada 21. novembrī notika lielveikala "Maxima" sagrūšana, kurā gāja bojā 54 cilvēki.
Ielu savienojumi
Anniņmuižas iela krustojas ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Pa Anniņmuižas ielu kursē 4z., 8., 44., 46. un 53. maršruta autobusi.
Ananass
Cekulainais ananass (Ananas comosus) jeb kultūras ananass (Ananas sativus) vai vienkārši ananass ir bromēliju dzimtas tropu augs. Par ananasu sauc arī šī auga augli. Tā augļkopa ir partenokarpa. Augļi tiek lietoti svaigā veidā vai pārstrādāti sulās un konservos. No ananasu lapām iegūst ļoti izturīgu pita šķiedru, no kuras tālāk gatavo virves, smalkus un rupjus audumus.
Cekulainā ananasu dabiskais izplatības areāls ir Paragvaja un Brazīlijas dienvidi. Mūsdienās ananasi tiek audzēti plašā teritorijā tropu un ekvatoriālās joslas zemēs visā pasaulē. Vadošās valstis ananasu ražas ieguvē 2017. gadā bija Kostarika, Filipīnas, Brazīlija, Taizeme, Indija, Indonēzija un Nigērija. Trijās valstīs, Kostarikā, Filipīnās un Brazīlijā, novāca gandrīz trešdaļu no visas pasaules ananasu ražas.
Augļi
Cekulainā ananasa augļi arī tiek saukti par ananasiem. Pēc ārējā izskata tie atgādina lielus priežu čiekurus. Angļu valodā tos tā arī sauc par “priežu āboliem” (pineapples). Atkarībā no šķirnes un augšanas apstākļiem ananasa masa var būt no 2 līdz 15 kg. Izmanto visu augļkopu, kas saaugusi ar sulīgajām seglapu pamatnēm un ziedkopas asi. Ananasi ir sulīgi, aromātiski, satur 12—15% saharozes. Ananasa augļi uzturā tiek lietoti svaigā veidā vai arī tos konservē. No tiem iegūst arī sulu.
Eduards IV Jorks
Eduards IV (en, dzimis, miris ), bija Anglijas karalis no 1461. līdz 1470. gadam un no 1471. līdz 1483. gadam. Valdīšanas pirmā daļa pagāja cīņās Sarkanās un Baltās rozes karā.
Biogrāfija
1471. gadā t.s. Sarkanās un Baltās rozes karā virsroku ņēma Jorkas hercogi, Henrijs VI tika sagūstīts un nogalināts. Īsi pirms tam kaujā pie Tuksberijas bija kritis viņa vienīgais dēls Velsas princis Eduards - Plantagenetu dzimtas Lankasteru atzars pārstāja pastāvēt. Tās vietā Anglijas karalistes tronī kāpa Jorku dinastija.
Centrālais procesors
Centrālais procesors (en — CPU) ir jaudīgs mikroprocesors. Terminu procesors bieži izmanto kā saīsinājumu no centrālais procesors (en) vai mikroprocesors (en). Centrālais procesors ir datora mezgls, kas pēc norādītās programmas, realizē datu matemātisko un loģisko apstrādi un attiecīgajos momentos ierosina pārējo mezglu darbību. Centrālais procesors var nebūt vienīgais procesors datorā, jo procesorus var saturēt arī citas datora sastāvdaļas, piemēram, video karte. Šo procesoru uzdevums ir daļēji atvieglot centrālā procesora uzdevumus no specifisko ievades/izvades uzdevumu veikšanas.
Centrālais procesors ir arī personālā datora sastāvdaļa, kas veic datu apstrādi un ļauj datoram darboties. Dažkārt to dēvē par datora "smadzenēm". Datu apstrādes gaitā procesors veic instrukciju interpretāciju un vada citu datora bloku darbību. To parasti dzesē ar siltuma novadošu radiatoru un ventilatoru. Procesors tieši ietekmē datora ātrdarbību. Centrālā procesora veiktspēja ir atkarīga gan no tā tipa, gan takts frekvences, kuru mēra hercos.
Centrālā procesora darbība, neskatoties uz to fizisko formu, ir izpildīt uzkrāto instrukciju secību, kuru sauc par programmu. Programma ir skaitļu sērija, kura tiek turēta kādā datora atmiņas ierīcē. Ir četri soļi, kurus lieto gandrīz visi centrālie procesori to darbībā: saņemt, atšifrēt, izpildīt un atbildēt.
Vēsture
Centrālais procesors ir kā mašīna, kas var izpildīt datora programmas. Šī definīcija varētu tikt attiecināta uz daudziem agrāko paaudžu datoriem, kuri pastāvēja ilgi pirms termina "centrālais procesors" plašākas izplatības. Pats termins un tā iniciāļi (CPU — en) tiek lietoti datoru rūpniecībā jau kopš 1960. gadu sākuma. Salīdzinājumā ar pirmsākumiem, forma, konstrukcija un centrālā procesora jauda ir dramatiski mainījusies, bet būtiskākās pamatdarbības ir saglabājušās nemainīgas. Agrāk centrālais procesors bija pamatkonstrukcija — kā daļa no lielāka datora. Standartizācija tendence sāka atsevišķu tranzistoru lieldatoru un personāldatoru ērā un ātri paātrināja mikroshēmu popularizēšanu. Zinātnes un tehnikas straujā attīstība pavēra aizvien plašākas iespējas centrālo procesoru attīstībā. Miniaturizācija un standartizācija ir palielinājusi šo ciparu ierīču klātbūtni modernā pasaulē tālu ārpus skaitļošanas mašīnām. Moderni mikroprocesori ir sastopami it visur — no automašīnām un mobilajiem telefoniem, līdz pat bērnu rotaļlietām.
Raksturojošie lielumi
Svarīgākie centrālo procesoru raksturojošie lielumi ir takts frekvence, konveijera dziļums, kešatmiņas apjoms, tranzistoru izmērs, kristālvirsmas izmērs, ligzdas tips un atbalstītās tehnoloģijas.
Takts frekvence
Izpildot algoritmus, procesors veic milzīgu skaitu vienkāršu soļu. Šos soļus sauc par taktīm, un to skaitu, ko procesors spēj izpildīt vienā sekundē, sauc par procesora takts frekvenci. Procesora takts frekvence tiek mērīta megahercos (MHz), agrāk takta frekvenci mērīja kilohercos (1KHz = 1000Hz), bet mūsdienās tā tiek mērīta megahercos (1MHz = 1000KHz), bet bieži tā tiek izteikta gigahercos (1GHz = 1000MHz). Mūsdienās takts frekvences lielums procesoros sasniedz 4000 MHz un vairāk. Jo skaitlis ir lielāks, jo procesors ir ātrāks, tomēr procesora takts frekvence nav tā ātrdarbības galīgais rādītājs, vēl ir jāņem vērā, kādu skaitu komandu procesors spēj izpildīt vienā taktī un lai to izdarītu, tika ieviesta mērvienība, ar kuru var mērīt procesora ātrdarbību. Šo mērvienību sauc MIPS (en — miljons instrukciju sekundē). Takts frekvence ir viena no noteicošajiem rādītājiem, kas ietekmē procesora ātrdarbību, tomēr svarīgākais ir pareiza proporcija visos procesora raksturlielumos, kā arī to var ietekmēt procesora tips, atmiņas apjoms un pat mātes plates veids. Jāņem vērā, ka dažādu tipu procesoru ātrdarbība pie vienas un tās pašas frekvences var ļoti atšķirties. Katrs procesors ir konstruēts un ražots darbam pie noteiktas frekvences, kuras pārsniegšana var izraisīt procesora darbības traucējumus un tā mūža saīsināšanos. Svarīgi ievērot, ka frekvence, ar kuru strādā pats procesors, saukta par iekšējo frekvenci, tiek realizēta tikai pašā procesorā un nosaka tikai paša procesora ātrdarbību. Datu apmaiņa ar pamatplati notiek ar ārējo frekfenci, kura parasti ir robežās no 60—800 MHz. Iekšējo frekvenci veido ārējā ar reizinātāju 1,5—4.
Centrālā procesora takts frekvence parasti ir noteikta pēc kristāla ģeneratora frekvences. Pirmais komerciālais personālais dators "Altair 8800" izmantoja Intel 8080 CPU ar takts frekvenci 2 MHz (2 miljoni darbības sekundē). Sākotnējam IBM personālajam datoram (1981. gads) takts frekvence bija 4,77 MHz (4 772 727 darbības sekundē). 1995. gadā, Intel Pentium plate darbojās 100 MHz (100 miljoni darbības sekundē), bet 2002. gadā, Intel Pentium 4 bija pirmais centrālais procesors ar takts frekvenci 3 GHz (trīs miljardi darbības sekundē).
Modifikācijas
Jebkuram centrālajam procesoram, aizvietojot kristālu ar citu kristālu, kura frekvence ir uz pusi mazāka (en), tā izpildījuma īpašības samazināsies uz pusi. Tas arī liek procesoram izdalīt uz pusi mazāk siltuma. Turpretīm ir lietotāji, kas mēģina palielināt centrālā procesora izpildījuma gaitu aizstājot kristāla ģeneratoru ar augstākas frekvences kristālu (en). Tomēr, pastāv risks sastapties ar kādu no 2 takts frekvences robežām:
Konveijera dziļums
Konveijera dziļums parāda, cik procesi var tikt vienlaicīgi apstrādāti, protams, katrs savā gatavības formā. Pārāk dziļš konveijers ir par lielu un daudzas taktis tiek laistas pa tukšo (ja programmā ir sazarojums, konvejieru nākas iztukšot (pabeigt visus iesāktos procesus) un ja konveijers ir garāks, stipri sazarotām programmām tas ir neefektīvāks). Intel izrāda savu varu, ieliekot 32 konvejiera rindas, bet patiesībā tas ir absolūti lieki un palēnina citus procesus. AMD ar savām 14 rindām ir nošāvuši divus zaķus ar vienu šāvienu - konvejieris nestāv tukšs un tiek atvēlēta vieta svarīgākām lietām, kā, piemēram, L1.
Kešatmiņa
L1 ir kešatmiņa, kas noder, lai ātri piegādātu atkārtoti nepieciešamo informāciju. Nav daudz, ko teikt - jo vairāk, jo labāk. L1 ir pirmā līmeņa kešatmiņa, kas parasti strādā ar procesora kodola frekvenci, L2 ir otrā līmeņa kešatmiņa, un tā var būt lēnāka.
Ergonomika
Ergonomika ir daudzdisciplināra zinātnes nozare, kas orientēta uz disciplīnām, kuras pēta ar cilvēku saistītu ikvienu aktivitāti. Tā pamatā balstās uz cilvēka anatomiju, fizioloģiju un psiholoģiju un izvērtē cilvēka attiecības ar darbu. ES dalībvalstīs lieto terminu "ergonomika", bet ASV — "cilvēka faktori". Saskaņā ar Starptautisko Ergonomikas asociācijas definīciju "ergonomika — cilvēka faktori" ir zinātnes disciplīna, kas pēta cilvēka un apkārtējās vides savstarpējās attiecības. Tā nodarbojas ar cilvēka un vides (tehnoloģiju, instrumentu...) mijiedarbības teorētisko un praktisko izpēti, tehnoloģiskā aprīkojuma darbības principu apgūšanu un veidošanu, iegūto datu analīzi, vides un tehnoloģiju dizaina veidošanu, nodrošinot labklājību un uzņēmuma ekonomisko efektivitāti.
Ergonomikas jēdziens
Vārdam ergonomika ir grieķu izcelsme, un tulkojumā tas nozīmē ergon — (cilvēka) darbs un spēks, nomos — likums vai noteikumi. Tātad ergonomika ir zinātne par cilvēka attiecībām ar darbu. Ergonomikas uzdevums ir darba procesa un darba vides piemērošana cilvēka psihiskajām un fiziskajām iespējām, lai nodrošinātu efektīvu darbu, kas neizraisa draudus cilvēka veselībai un kuru var viegli izpildīt.
Ergonomikas attīstības vēsture
Ergonomikas pirmsākumus var atrast jau Aristoteļa, Hipokrāta un Galena darbos. Viņi runā par anatomiskajām sakarībām organismā. Leonardo da Vinči 16.gs. savos darbos iemūžinājis cilvēka ķermeņa kustības. Pirmos zinātniskos pētījumus par cilvēka un dzīvnieku kustībām veica itāļu pētnieks Borelli (1608.- 1679.), kurš savā darbā “De moto Animalum” aprakstījis galvenās kustību formas — peldēšanu, iešanu, lidošanu. Šajā darbā pirmo reizi tika noteikts cilvēka smaguma centrs.
Ergonomika strauji attīstījās 2. pasaules kara laikā. Šajā laikā pirmo reizi tika uzsākta cilvēka un tehnoloģiju savstarpējo attiecību koordinēšana: inženiertehniskais personāls, darba zinātnieki, ārsti, antropologi, psihologi un fiziologi kopīgi mēģināja rast risinājumu, strādājot ar militāro aprīkojumu.
1949. gadā. Anglijā tika nodibināta Ergonomikas biedrība. Terminu “ergonomika” kā jaunvārdu sāka lietot bioloģijas, fizikas un psiholoģijas zinātnieku grupa, izskaidrojot savus sasniegumus un attiecinot tos uz operatoru darbu, arī uz darba iekārtām un veicamajiem uzdevumiem.
1961. gadā nodibināta Starptautiskā Ergonomikas asociācija, kurā ietilpst 40 valstu pārstāvji ar kopējo dalībnieku skaitu ap 15000. Latvijas Ergonomikas biedrība iestājusies Starptautiskajā Ergonomikas Asociācijā 2008. gadā.
Ergonomikas loma darbā
Darbā un ikdienas dzīves dažādās situācijās galvenā ergonomikas sastāvdaļa ir CILVĒKS. Neveselīga, nedroša, diskomfortabla vide ierobežo cilvēka fiziskās un garīgās spējas un tās, savukārt, ietekmē strādājošā cilvēka uzvedību turpmāk.
Ikvienas Organizācijas vadības uzdevums ir laikus noteikt darbinieku vadības objektīvās tendences, ietekmes faktorus, kā arī potenciālu, lai to prasmīgi pielietotu darbības procesā, Organizācijas attīstības pamatā ir cilvēka kapitāls, bet vadības uzdevums it konsolidēt cilvēka zināšanas, pieredzi un novācijas kā procesa virzošo spēku. Tātad nepārtrauktas rūpes par darbinieku labklājību darbā, cilvēku iesaistīšanu procesu realizācijā un pilnveidošanā maina indivīdu uzvedību pozitīvā virzienā un, savukārt, šī apziņa un uzticēšanās palīdz saglabāt uzņēmuma finanšu rezultātu pieaugumu.
Uzņēmuma darbinieku labklājības līmeni darbā nosaka tādi faktori kā darba pozas, darba kustības, troksnis, vibrācija, apgaismojums, mikroklimats, procesu vadība, darba organizācija, stress u.c. Būtiska nozīme ir darba dizainam, tehniskajam aprīkojumam, sistēmām. Šie fakti mūsdienās ir cieši saistīti ar to, kādos apstākļos un cik veselīgā vai neveselīgā vidē cilvēki strādā un kāda ir viņu uzvedība un attieksme pret darbu un uzņēmumu kopumā.
Ergonomika palīdz risināt šādus sociālus jautājumus darbā un sadzīvē:
Ergonomists
Lai sasniegtu augstākminēto, daudzās ES dalībvalstīs, ASV uzņēmumos tiek nodarbināti ergonomisti vai speciālisti ergonomikā. Ergonomists ir persona, kas ieguvusi speciālu izglītību ergonomikā. Ergonomisti, kā rāda pasaules pieredze, darbojās šādās jomās:
Par ergonomistu var strādāt arī jebkuras citas profesijas pārstāvis, kas ieguvis augstāko izglītību kādā no inženieru tehniskām zinātnēm, medicīnā vai sociālajās zinātnēs un papildinājis savas zināšanas ergonomikā.
Ergonomisti var strādāt valsts institūcijās likumdošanas jomā, izglītojošās institūcijās (universitātes un koledžas), zinātniski pētnieciskajās institūcijās, pakalpojumu sfērā (konsultanti), ražošanā (aroda veselības pakalpojumi), personāla daļās, dizaina un attīstības departamentos, un citur.
Ergonomika darbā veicina veselīgāku biznesa vidi, kā rezultātā rodas:
1471. gads
1471. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otdienā.
Alfrēds fon Šlīfens
Alfrēds fon Šlīfens (dzimis, miris ) bija Vācijas impērijas feldmaršals un militārais stratēģis, kurš vadīja Vācijas impērijas ģenerālštābu no 1891. līdz 1905. gadam. Viņa vārdā tika nosaukts Šlīfena plāns, kuru viņš izstrādāja no 1904. līdz 1905. gadam.
Biogrāfija
Dzimis Berlīnes prūšu virsnieka ģimenē. Divdesmit gadu vecumā, 1854. gadā, viņš iestājās Vācijas impērijas armijā. Ātri kāpjot pa militārās karjeras kāpnēm viņš nokļuva ģenerālštābā. Tur viņš piedalījās Austrijas-Prūsijas karā 1866. gadā un Francijas-Prūsijas karā no 1870. līdz 1871. gadam. 1884. gadā viņš kļuva par ģenerālštāba militārās vēstures nodaļas vadītāju.
1891. gadā viņu iecēla par visa ģenerālštāba priekšnieku. 1904. gadā viņam tika uzdots izstrādāt militāro plānu karam pret Franciju ar tās sabiedrotajiem Vācijas impērijas austrumos un Krievijas impēriju Vācijas impērijas rietumos. 1905. gadā viņš to prezentēja plašākai publikai. Turpmāk viņš nodarbojās ar tā uzlabošanu. 1906. gada 1. janvārī Šlīfens aizgāja no šī amata pēc 53 gadu ilga karadienesta.
1913. gada 4. janvārī Alfrēds fon Šlīfens nomira Berlīnē, tikai 19 mēnešus pirms Pirmā pasaules kara sākuma.
Ietekme
Uz pašu Šlīfenu un arī viņa kara plānu lielu ietekmi atstāja Kauja pie Kannām. Tās ietekmē viņš izstrādāja arī vairākas savas militārās teorijas, kas atstāja ietekmi arī uz viņa pēctečiem. Viņa teorijas tika studētas ASV militārajās akadēmijas pēc Pirmā pasaules kara atstājot ietekmi arī uz amerikāņu virsniekiem Otrā pasaules kara laikā. Pašā Vācijā pēc Pirmā pasaules kara viņa teorijas atstāja ietekmi uz Blitzkrieg izstrādi, kura faktiski lielākoties atkārtoja Šlīfena plānā iecerēto.
Augšnormandija
Augšnormandija (fr, izrunā, nrm) ir viens no agrākajiem Francijas reģioniem, kas mūsdienās ir atkalapvienots ar Lejasnormandijas reģionu vienotā Normandijas reģionā.
Tajā ietilpa divi departamenti: Piejūras Sēnas un Ēras. Augšnormandijas vēsturiskā galvaspilsēta ir Ruāna, bet lielākā pilsēta ir Havra. Aiz šīm divām pilsētām nākamās lielākās ir Evrē, Djepa, Vernona un Fekāna. Caur Augšnormandiju plūst Sēnas upe, kas pie Havras ietek Lamanšā.
Teravere (stacija)
Teravere (et) ir pieturas punkts Tartu—Valgas dzelzceļa līnijā Igaunijā, Tartu apriņķa Neo pagasta Teraverē un atrodas 19,8 km attālumā no Tartu, 69,4 km attālumā no Valgas un 209,9 km attālumā no Tallinas. Teraverē pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.
2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums - 550 mm, garums - 100 metri.
Tēvreize
Tēvreizes tiek izmantotas visu kristīgo konfesiju dievkalpojumos, kazuālijās un privātā praksē. Romas Katoļu Baznīcā Tēvreize ir sastopama kā rožu kroņa sastāvdaļa. Viduslaikos Tēvreize tika skaitīta latīņu valodā. To darīja pat neizglītoti cilvēki. Latviešu valodā paralēli pastāv divi atšķirīgi tulkojumi – protestantu un katoļu. Tās atšķiras ar ievadfrāzi: "Mūsu tēvs" | "Tēvs mūsu", "Lai nāk Tava Valstība" | "Lai atnāk Tava Valstība". Katoļi ārpus liturģijas neizmanto arī noslēguma frāzi: "Jo Tev pieder Valstība un spēks un godība mūžīgi." Tā ir ietverta Svētās Mises liturģijā ar šādu tulkojumu: "Jo Tev pieder Valstība, tev gods un vara mūžīgi."
Latviešu valodā (Katoliskās Baznīcas apstiprinātā versija)
Mateja evaņģēlija Tēvreizes versija:
Latīņu valodā
Viduslaikos Tēvreize tika skaitīta latīņu valodā. To darīja pat neizglītoti cilvēki. Tēvreizes liturģiskā versija latīņu valodā:
Arturs Konans Doils
Sers Arturs Konans Doils (en; dzimis, miris ) bija skotu rakstnieks, kas īpaši pazīstams ar darbiem par detektīvu Šerloku Holmsu. Arturs Konans Doils rakstījis detektīvromānus, vēsturiskus romānus, piedzīvojumu romānus, zinātniskās fantastikas darbus, kā arī lugas un dzeju.
Konans bija viņa otrais vārds, taču viņš pats to lietoja arī kā uzvārda daļu.
Dzīvesgājums
Arturs Konans Doils dzimis Edinburgā. 9 gadu vecumā viņš ticis nosūtīts uz jezuītu skolu Stonijhērstā, ko pabeidza 1875. gadā, kad arī atteicās no kristietības un kļuva par agnostiķi. No 1876. līdz 1881. gadam viņš studēja medicīnu Edinburgas Universitātē. Pēc universitātes viņš neilgu laiku bija kuģa ārsts braucienā uz Rietumāfrikas piekrasti, 1882. gadā viņš atvēra privātpraksi Portsmutā. 1885. gadā viņš ieguva doktora grādu. Tomēr viņa ārsta prakse nebija pārāk veiksmīga, un brīvajā laikā viņš sāka rakstīt stāstus.
Viņa pirmais nozīmīgākais darbs bija detektīvstāsts "Etīde purpura toņos" (A Study in Scarlet, 1887), kurā pirmo reizi parādījās Šerloks Holmss, kura prototips dzīvē bija Doila bijušais universitātes pasniedzējs Džozefs Bells.
1885. gadā viņš apprecējās ar Luīzi Houkinsu, kas bija slima ar tuberkulozi un nomira 1906. gadā. 1907. gadā viņš apprecējās ar Džīnu Lekiju, kurā bija iemīlējies jau kopš 1897. gada, taču pirmās sievas dzīves laikā nekādas attiecības ar viņu nebija uzsācis. Doilam bija pieci bērni - divi ar pirmo sievu, trīs - ar otro.
Pēc studijām Vīnē 1890. gadā Doils 1891. gadā Londonā atvēra acu ārsta praksi, taču, kā viņš rakstījis savā autobiogrāfijā, viņu neesot apmeklējis neviens pats pacients. Toties viņam atlicis daudz vairāk laika literārajai darbībai.
1891. gada 23. novembrī vēstulē mātei Doils rakstījis, ka vēlas "atbrīvoties" no Šerloka Holmsa, kas traucējot pievērsties labākiem darbiem. Šerloks Holms tiek nogalināts viņa 1893. gadā stāstā "Pēdējā problēma" (The Final Problem). Tas izsauca lielu sašutumu lasītāju vidū, un Doilam tika pieprasīts Holmsu "atdzīvināt". Doils pakļāvās lasītāju spiedienam un turpināja rakstīt darbus par Šerloku Holmsu. Kopumā Šerloka Holmsa tēls parādās 56 stāstos un 4 romānos.
1912. gadā Arturs Konans Doils publicēja romānu "Zudusī pasaule" (The Lost World), kas bija viņa pirmais zinātniskās fantastikas romāns un kurā pirmo reizi parādījās profesora Čelendžera tēls.
20. gadsimta 20. gados Doils aizrāvies ar spirituālismu (reliģiska kustība, kas radniecīga spiritismam), kas atspoguļojas vēl vienā romānā par profesoru Čelendžeru - "Miglas zeme" (The Land of Mist, 1926). 1926. gadā viņš arī izdeva darbu "Spirituālisma vēsture" (The History of Spiritualism).
Arturs Konans Doils nomira 1930. gada 7. jūlijā 71 gada vecumā; nāves cēlonis - infarkts.
Brazīlijas dižūdrs
Brazīlijas dižūdrs (Pteronura brasiliensis) ir gan ūdenī, gan uz sauszemes dzīvojošs sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, kura dabiskais izplatības areāls ir Dienvidamerikas centrālā un ziemeļu daļa. Brazīlijas dižūdrs ir vienīgā suga dižūdru ģintī (Pteronura).
Brazīlijas dižūdrs ir lielākais sermuļu dzimtas dzīvnieks. Tā garums var sasniegt pat pieauguša cilvēka garumu. Brazīlijas dižūdra populācija ir ļoti cietusi cilvēku dēļ, jo lielā cieņā bija dižūdra samtainā kažokāda. Visdaudzskaitlīgāk dižūdrs tika medīts un. 1999. gadā Brazīlijas dižūdrs tika ierakstīts Sarkanajā grāmatā, tā populācija bija mazāka par 5000 indivīdiem. Arī zoodārzos dižūdru skaits ir neliels, 2003. gadā bija 60 dzīvnieki.
Brazīlijas dižūdrs priekšroku dod saldūdenim, apmetoties strautiņu, upju un ezeru krastos. Dižūdra klātesamība kādā no ūdenstilpēm liecina par ūdens tīrību.
Brazīlijas dižūdru sauc arī par upju vilku un ūdens suni. Zinātniskais vārds Pteronura ir cēlies no sengrieķu valodas; "pteron" nozīmē "spārns", bet "ura" nozīmē "aste". Vārds sasaucas ar dižūdra spārnam līdzīgo asti.
Vēsture
Zinātnieki uzskata, ka dižūdru priekšteči no Vecās pasaules Jaunajā pasaulē ieradās pliocēna vai pleistocēna laikā. Dienvidamerikā bez Brazīlijas dižūdra dzīvo arī 3 sugas no Amerikas ūdru ģints (Lontra): garastes upesūdrs, dienvidu upesūdrs un jūrasūdrs. Lai arī visiem ir kopīga teritorija, tomēr dižūdrs ir attīstījies pats par sevi un nav tuvs radinieks Amerikas ūdriem. Tuvākais radinieks starp mūsdienās dzīvojošiem ūdriem ir Āzijā dzīvojošais īsspalvainais ūdrs (Lutrogale perspicillata). Abām sugām ir līdzīga uzvedība, komunikācija un galvaskausu morfoloģija. Abām sugām ir raksturīgas spēcīgas pāru attiecības, kas kopīgi audzina mazuļus.
Par dižūdru ģints vecumu ir vairākas versijas. Veicot DNS pētījumus 1998. gadā, zinātnieki secināja, ka Brazīlijas dižūdrs no pārējās saimes ir atdalījies pirms 10—14 miljoniem gadu. Iespējams, ka dižūdrs ir ūdru apakšdzimtas pamatsuga, kas saglabājusi lielāko līdzību ar aizvēsturiskajām formām. Dižūdrs ir noformējies vēl pirms no kopīgā sermuļu dzimtas priekšteča atdalījās sermuļi, caunas un ūdeles. 2005. gada pētījumu zinātnieki uzskata, ka dižūdri atdalījās vēlāk, tikai pirms 5—11 miljoniem gadu, līdz ar to tā nav vecākā sermuļu dzimtas ģints, un dižūdru ģints ir jaunāka par Amerikas ūdru ģinti.
Izskats
Brazīlijas dižūdrs ir labi piemērots dzīvei ūdenī; biezs kažoks, spārna formas aste, ķepas ar peldplēvēm. Brazīlijas dižūdrs ir lielākais sermuļu dzimtas dzīvnieks, lai gan kalāns var būt smagāks. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Tēviņu ķermeņa garums ir 1,5—1,8 m, mātītēm 1,5—1,7 m. Ūdra muskuļotā aste var sasniegt 69 cm no kopīgā garuma. Laika gaitā izmedījot dižūdrus, to augums ir kļuvis mazāks. Taču ir vēsturiskas liecības par nomedītiem, milzīgiem eksemplāriem, kuru augums ir sasniedzis 2,4 metrus. Dižūdru svars svārstās robežās no 32—45 kg tēviņiem un 22—26 kg mātītēm.
Brazīlijas dižūdram ir visīsākais kažoka apmatojums starp visiem ūdriem. Kažoka krāsa visbiežāk ir šokolādes brūna, bet var būt arī sarkanbrūna un pelēkbrūna, kas slapja izskatās melna. Zem zoda, pakaklē dižūdram ir balts apmatojums, baltie laukumi katram indivīdam ir unikāli, un ir redzami jau piedzimstot. Kažoks ir ļoti biezs un dubults, līdz ar to ūdens nekad nenokļūst pie ādas. Akotspalva sargā pavilnu no samirkšanas, bet pavilna saglabā ķermeņa siltumu, kamēr ūdrs ir zem ūdens. Akotspalva ir apmēram 8 mm gara, vismaz 2x garāka par pavilnu. Samtainais kažoks ir gadsimtiem vilinājis medniekus un kažokādu lietotājus.
Dižūdra purns ir īss un viegli slīps, padarot galvu bumbai līdzīgu. Ausis mazas un apaļas. Degungalu pilnībā sedz kažoka apmatojums, līdz ar to ir redzamas tikai nāsis. Dižūdram ir ļoti jutīgas ūsas, kas tam ļauj sajust ūdens spiediena un straumes izmaiņas, ļaujot ūdenī atrast medījumu. Kājas ir īsas un spēcīgas, ķepas platas, ar peldplēvēm un asiem nagiem. Zem ūdens ūdrs noslēdz ausis un nāsis.
Dižūdram ir laba redze, labāka kā citiem ūdriem. Virs ūdens tas medī, vadoties pēc redzes, spējot atpazīt upuri jau lielā attālumā. Tam ir arī ļoti laba oža un dzirde.
Uzvedība
Atšķirībā no citām sermuļu dzimtas sugām Brazīlijas dižūdrs ir sabiedrisks dzīvnieks. Tie dzīvo grupās no trim līdz astoņiem indivīdiem, bet var būt arī 20 grupas locekļi. Grupa centrējas ap galveno, dominanto pāri, tā ir ļoti draudzīga un izpalīdzīga, dižūdri kopīgi guļ, spēlējas, ceļo un medī. Lai arī kopumā dzīvnieki ir miermīlīgi viens pret otru, katrai grupai ir sava teritorija, un grupas savā starpā var saplēsties. Reizēm vairākas grupas apvienojas un medī kopā. Brazīlijas dižūdrs ir diennakts dzīvnieks, bet visbiežāk tas ir aktīvs dienas laikā.
Brazīlijas dižūdram bez cilvēkiem ir vēl citi nopietni ienaidnieki: jaguārs, puma un anakonda, kā arī kaimans. Reizēm dižūdri cieš no elektriskā zuša, ja uzskrien tam virsū, un piraijas var sakost un savainot vientuļus īpatņus.
Komunikācija
Brazīlijas dižūdrs ir īpaši skaļš dzīvnieks, ar kompleksu vokalizāciju. Visi ūdri ir pļāpīgi, bet dižūdrs ir daiļrunīgākais no visiem. Kopumā var izdalīt 9 pamatskaņas, no kurām atvasinās līdzīgas skaņas, kas bagātinātas ar dažādām vokālām niansēm. Ātra nopūta, rējiens vai sprauslāšana caur degunu liecina par ieinteresētību un iespējamām briesmām. Garš, izlocīts kliedziens tiek lietots pret negaidītu miera traucētāju, bet zemas frekvences rūciens brīdina par iespējamu uzbrukumu, kas var drīz sekot. Starp grupas locekļiem tiek lietoti dažādas murdošas skaņas. Svilpiens ir īpašs brīdinājuma sauciens, kas nozīmē, ka grupas vidū ir nelūgts viesis ūdra izskatā no malas. Tikko dzimuši ūdrēni pīkst, lai pievērstu pieaugušo uzmanību, bet jaunuļi, kad uzsāk pirmās pastāvīgās gaitas, daudz smilkst un gaudo.
Barība un medības
Brazīlijas dižūdri medī pa vienam, pāros un grupās. Koordinētas medības reizēm notiek, ja medījums ir pietiekami liels, piemēram, anakondas un kaimani. Dižūdrs var uzbrukt gan no apakšas, gan augšas. Uzbrukums ir ātrs un negaidīts. Noķerto dižūdrs uzreiz apēd, zivs tiek stingri saķerta ar priekšķepām un sākta ēst no galvas.
Vairošanās
Dižūdri ir ļoti jūtīgi pret cilvēka klātbūtni saviem mazuļiem, tādēļ tos ir grūti pavairot zoodārzos. Cilvēku klātbūtne un cilvēku radīti trokšņi var novest pie tā, ka dižūdri atsakās no saviem mazuļiem, sakropļo vai nokož tos, vai mātītei nepietiekami izstrādājas piens. Savvaļā ir novērots, ka līdzīga problēma var rasties no pārmērīgiem tūristu apmeklējumiem dižūdru apdzīvotās vietās; saīsināts laktācijas periods, samazinās pieaugušo laiks, izejot medībās, jo šī jūtība iet roku rokā ar agresīvu un greizsirdīgu mazuļu sargāšanu. Visa dižūdru grupa var uzbrukt nevēlamajam viesim. Ir bijuši gadījumi, kuros dižūdru ģimene uzbrūk cilvēkiem, pat uzbrukusi un apgāzusi tūristu laivu.
Ilgākais datētais dzīves ilgums savvaļā Brazīlijas dižūdram ir 8 gadi. Zoodārzā tas var nodzīvot līdz 17 gadiem. Dzīvnieki ir jūtīgi pret dažādām slimībām un parazītiem. Tie var saslimt, piemēram, ar suņu parvavīrusu.
Sistemātika
Brazīlijas dižūdram ir 2 pasugas, lai gan ir zinātnieki, kas uzskata, ka sugai nav pasugu:
ANSI
ANSI ( "Amerikas nacionālā standartu organizācija") - privāta bezpeļņas organizācija, kas nodarbojas ar standartu izstrādi produktiem, pakalpojumiem, procesiem, sistēmām un personālam ASV. Organizācija arī saskaņo ASV standartus ar starptautiskajiem standartiem tā, lai amerikāņu produktus varētu lietot visā pasaulē.
Hugo Gernsbeks
Hugo Gernsbeks (, dzimis, miris ) bija Luksemburgā dzimis amerikāņu izdevējs, izgudrotājs un zinātniskās fantastikas rakstnieks. Gernsbeks 1926. gadā sāka izdot pirmo zinātniskajai fantastikai veltīto žurnālu angļu valodā — Amazing Stories. Viņa vārdā nosaukta Hugo balva, ko piešķir par darbiem zinātniskās fantastikas jomā.
Biogrāfija
Hugo piedzima ebreju ģimenā Luksemburgā. Viņa tēvs bija vīndaris Morics Gernsbahers, māte Berta bija mājsaimniece. Hugo ieguva labu izglītību, apguva inženiera-elektriķa profesiju. 1904. gadā Hugo Gernsbeks emigrēja no Luksemburgas uz ASV, vēlāk kļuva par tās pilsoni un angliskoja savu uzvārdu. Viņš bija precējies trīs reizes: 1906. gadā ar Rozu Hārviju, 1921. gadā ar Dorotiju Kantrovicu, 1951. gadā ar Mēriju Henčeri.
Pirms zinātniskās fantastikas izdevēja karjeras uzsākšanas Hugo Gernsbeks darbojas elektronikas industrijā: ieveda ASV no Eiropas radio detaļas, kā arī popularizēja amatieru radio kustību. 1909. gadā viņš dibināja organizāciju Wireless Association of America, kurā gada laikā iestājās 10 000 biedru. Tajā pašā gadā viņš nodibināja pasaulē pirmo elektronikai veltīto žurnālu Modern Electrics. 1913. gadā viņš nodibināja vēl vienu līdzīgu žurnālu — Electrical Experiment, kas 1920. gadā tika pārdēvēts par Science and Invention. Šajos izdevumos tika publicēti arī zinātniskās fantastikas darbi.
1925. gadā viņš dibināja radiostaciju WRNY. Bija iesaistīts arī pirmo televīzijas pārraižu organizēšanā. Viņš tiek uzskatīts par vienu no amatieru radio kustības aizsācējiem.
Gernsbeks arī pats ir uzrakstījis dažus fantastikas darbu, no kuriem pazīstamākais ir romāns "Ralfs 124C 41+" (Ralph 124C 41+, 1911). Viņa vārdā ir nosaukta Hugo balva, ko pasniedz par zinātniskās fantastikas darbiem kopš 1953. gada.
Gernsbeks dzīves laikā bija reģistrējis 80 patentus.
1909. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1909. gada notikumi Latvijas vēsturē. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
2010. gada FIFA Pasaules kauss — H grupa
2010. gada FIFA pasaules čempionāta spēles H grupā norisinājās no 16. līdz 25. jūnijam.
Hull
Hull var būt:
Bellingshausen
Bellingshausen var attiekties uz:
1. kavalērijas divīzija (Vācijas impērija)
1. kavalērijas divīzija bija Vācijas Impērijas karaspēka vienība Pirmā pasaules kara laikā. Tā tika izveidota pēc Vācijas mobilizācijas 1914. gada augustā, bet tika likvidēta 1919. gadā, saistībā ar Vācijas armijas demobilizāciju pēc Pirmā pasaules kara.
Sākotnēji tā bija vienīgā kavalērijas divīzija Austrumu frontē, kur tā nonāca 8. armijas pakļautībā. Austrumu frontē tā palika līdz pat kara beigām. No 1915. gada 6. janvāra līdz 1917. gada 22. augusts tā bija izvietota Ziemeļkurzemē. 1918. gada martā to pārvietoja uz Ukrainu, kur tā atradās līdz 1919. gada 29. janvārim.
Kaujas hronika
Sākotnēji tā bija vienīgā kavalērijas divīzija Austrumu frontē, kur tā tika iedalīta 8. armijai. Austrumos tas palika visu kara laiku. No 1915. gada 6. janvāra līdz 1917. gada 22. augustam divīzija bija iesaistīta piekrastes aizsardzības pienākumos Kurzemes ziemeļos. 1918. gada martā to pārveda uz Ukrainu, kur tas palika līdz 1919. gada 29. janvārim. No 1918. gada 16. janvāra tajā bija tikai viena 3 pulku brigāde.
Sudrabs
Sudrabs ir ķīmiskais elements ar simbolu Ag un atomskaitli 47. Dabā sudrabs ir sastopams brīvā veidā un savienojumos ar sēru un hloru. Sudrabs ir metāls ar vislielāko elektrovadītspēju un siltumvadītspēju. Savienojumos sudrabam var būt oksidēšanas pakāpe +1 un +2. Lielākajā daļā savienojumu sudrabs ir vienvērtīgs.
Ar laiku sudraba rotaslietas apsūbē un kļūst tumšas, jo notiek ķīmiskā reakcija ar gaisā esošajām sērūdeņraža zīmēm:
Reakcijas gaitā veidojas melns, ūdenī nešķīstošs sudraba sulfīds.