cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toshiba
Vēsture
Lai segtu radušos zaudējumus,2017. gada 20. septembrī Toshiba padome apstiprināja vienošanos par 18 miljardiem ASV dolāru pārdot savu atmiņas mikroshēmu biznesu konsorcijam, ko vadīja ASV investīciju uzņēmums Bain Capital un kurā ietilpa uzņēmumi Apple, Dell Technologies, Hoya Corporation, Kingston Technology, Seagate Technology un SK Hynix. 2018. gada 1. jūnijā NAND zibatmiņas un pusvadītāju disku nodaļas pārdošana tika pabeigta, un atdalītais uzņēmums ieguva nosaukumu Toshiba Memory Corporation (2019. gadā tas pārdēvēts par Kioxia). 2017. gada 15. novembrī Ķīnas uzņēmums Hisense panāca vienošanos par 113.6 miljoniem USD iegādāties Toshiba Visual Solutions (televizori un vizualizācijas ierīces) 95 % kapitāldaļu. 2018. gada 6. aprīlī paziņoja par Westinghouse Electric Company pārdošanu par 4,6 miljardiem dolāru investoriem, ko pārvaldīja Brookfield Business Partners. 2018. gada jūnijā Toshiba par 36 miljoniem USD pārdeva savas Client Solutions (personālie datori) struktūrvienības 80,1 % kapitāldaļu uzņēmumam Sharp ar iespēju ļaut Sharp iegādāties atlikušo 19,9 % daļu. Atdalītais bizness tika pārdēvēts par Dynabook, zīmolu, ko Toshiba bija lietojusi Japānā, un sāka izlaist produktus ar šādu nosaukumu. 2020. gada 30. jūnijā Sharp izmantoja iespēju iegādāties atlikušās 19,9 % Dynabook kapitāldaļas.
Skradeļi (Skaistas pagasts)
Skradeļi ir ciems Skaistas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V643. Ciema apkārtnē atrodas Kuļs.
Laurīne van der Grāfa
Laurīne van der Grāfa (nl; dzimusi ) ir Nīderlandē dzimusi Šveices distanču slēpotāja.
Karjera
Dzimusi nīderlandiešu ģimenē. Viņai ir Šveices un Nīderlandes dubultpilsonība. Kopā ar ģimeni pārcēlusies uz Šveici četru gadu vecumā. Pasaules kausa sacensībās debitēja. Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla PK posmos izcīnīja Diseldorfā, ieņemot trešo vietu sprintā.
Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2011. gadā Oslo. Startēja tikai sprintā, kvalifikācijā ieņemot 40. vietu. Piedalījās Sočos, kur iekļuva sprinta pamatsacensībās, bet tālāk par ceturtdaļfinālu netika. Tour de Ski pirmajā posmā, kas risinājās Šveicē, izcīnīja savu pirmo uzvaru PK posmos. Phjončhanā labāko rezultātu sasniedza komandu sprintā, ieņemot 4. vietu. Individuālajā sprintā iekļuva pusfinālā un tika ierindota 10. vietā. 2021. gada Pasaules čempionātā kopā ar Nadīni Fēndrihu izcīnīja sudraba medaļu komandu sprintā.
Emma
Emma var būt:
Haime Emma
Haime Emma (es; — ) bija Argentīnas starptautiskais meistars šahā (1978).
Biogrāfija
No 1950. gadu beigām līdz 1970. gadu beigām bijis viens no spēcīgākajiem Argentīnas šahistiem. Argentīnas šaha čempionāta finālā debitējis 1957. gadā un ieņēmis 6. vietu. 1978. gadā uzvarējis Argentīnas šaha čempionātā, bet 1972. gadā šajā turnīrā izcīnījis bronzas medaļu. 1965. gadā uzvarējis Buenosairesas pilsētas šaha čempionātos. Daudzu starptautisko šaha turnīru godalgoto vietu ieguvējs. Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Pārstāvējis Argentīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Džalma Santušs
Džalma Pereira Diašs duš Santušs (pt, —) bija Brazīlijas futbolists, spēlēja labās malas aizsarga pozīcijā. Kopā ar Brazīlijas futbola izlasi Santušs ir spēlējis četros Pasaules kausos, 1958. un 1962. gadā arī iegūstot čempionu titulu. 2004. gadā Santušs tika iekļauts FIFA 100 sarakstā,
Sasniegumi
Palmeiras
Brazīlija
Lietuva Eirovīzijas dziesmu konkursā
Lietuva Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 23 reizes. Lietuva debitēja 1994. gada konkursā, kad valsti pārstāvēja Ovīdijs Višņausks, neiegūstot nevienu punktu. Pēc šī Lietuva izstājās no konkursa un atsāka dalību tikai 1999. gada konkursā. Lietuvas labākais rezultāts ir 2006. gada konkursā, kad grupa LT United izpildīja dziesmu We Are the Winners, iegūstot 6. vietu.
Skradeļi (Lūznavas pagasts)
Skradeļi ir ciems Lūznavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Šēlupīte
Šēlupīte (arī Šēlupe) ir Ķires labā satekupe Valkas novadā.
Iztek no Cepšu ezera. Augštecē tek rietumu virzienā, lejtecē - uz dienvidiem. Augšpus Kārķiem, satekot ar Akmeni, Šēlupīte izveido Ķires upi. Upi šķērso valsts autoceļš V180 (Naukšēni-Piksāri–Veckārķi), tās krastos nav lielu apdzīvoto vietu.
KazSat-1
KazSat-1 bija Kazahstānas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Sakaru pavadoni izmantoja Kazahstānas Republikas kosmisko sakaru centrs. Kosmisko aparātu izgatavoja Krievijas Hruņičeva Valsts kosmiskais zinātniskais ražošanas centrs. Pavadonis palaists 2006. gada jūnijā, bet 2008. gadā sabojājās.
Pavadonis izgatavots uz platformas Jahta bāzes. Tam ir plazmas dzinēja sistēma SPT-70. Kosmiskā aparāta retranslācijas aparatūru (200 kg) izgatavoja Itālijas kompānija Thales Alenia Space. Tam ir 12 Ku joslas retranslatori, no kuriem 8 no tiem paredzēti fiksēto sakaru nodrošināšanai, 4 — televīzijai.
Līgums ar Hruņičeva centru par KazSat-1 izgatavošanu tika noslēgts 2004. gada janvārī. Sākotnēji pavadoni orbītā bija paredzēts palaist 2005. gada decembrī. Tā kā tam netika atrasta "līdzbraucēja" krava raķetei Proton-K, starts tika pārcelts uz 2006. gadu. Arī vēlāk netika atrasts piemērots otrs pavadonis, tādēļ tika nolemts KazSat-1 palaist vienu pašu, lai arī raķete bija tikai daļēji noslogota.
KazSat-1 tika palaists 22:44 UTC ar nesējraķeti Proton-K / Blok-DM3 no Baikonuras kosmodroma. 25. jūnijā paziņots, ka pavadonis sasniedzis ģeostacionārās orbītas punktu 103° austrumu garuma. Augustā tika pabeigti kosmiska aparāta testi, un 6. septembrī visi Kazahstānas sakaru kanāli bija pārslēgti uz KazSat-1.
2008. gada jūnijā Kazahstānas kosmosa aģentūra paziņoja, ka zaudēti sakari ar KazSat-1. 30. oktobrī izdevās atjaunot kontroli pār pavadoni. 26. novembrī atkal zaudēts kontakts ar KazSat-1, bet šoreiz tā darbību neizdevās atjaunot.
Neratovice
Neratovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Melnīkas apriņķī pie Labas upes. Ķīmiskās rūpniecības centrs.
Pilsētas tiesības ieguva 1957. gadā, sociālistiskās Čehoslovākijas laikā. Kopš 1993. gada — Čehijā. Galvenais pilsētas rūpniecības uzņēmums ir 1898. gadā dibinātā Spolana. 20. gadsimta 60. gados tas ražoja dioksīnus, kas pasliktināja ekoloģisko situāciju apkaimē. Mūsdienās rūpnīca ražo polivinilhlorīdu, kaprolaktāmu un citus produktus. Pilsētā atrodas arī ASV kompānijas Cayman Chemical Company rūpnīca, kas ražo prostaglandīnus.
Makgila Arktikas pētniecības stacija
Makgila Arktikas pētniecības stacija (en, MARS) ir Kanādas sezonāla polārstacija Arktikā. Izvietojusies Aksela Heiberga salā Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Stacija pieder Makgila Universitātei; ierīkota 1959. gadā un ir viena no vecākajām universitāšu lauka pētniecības stacijām Kanādas Arktikā.
Koku jūra
"Koku jūra" (en) ir 2015. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Gass Van Sants. Galvenās lomas filmā atveido Metjū Makonahijs, Kens Vatanabe un Naomi Votsa. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Makgila Arktikas pētniecības stacija
Struktūra
Stacijas abas nometnes iekļauj 10 apsildāmas vissezonas dzīvojamās mājiņas, pa vienai virtuvei, kā arī vairākas neapsildāmas būves. Stacija aprīkota ar saules, vēja un dīzeļģeneratoriem, satelītsakariem, internetu, vietējo transportu.
Koku jūra
Amerikānis Artūrs Brenans dodas uz Aokigahara mežu, kas zināms arī kā "Pašnāvību mežs", lai tur veiktu pašnāvību. Tur Artūrs sastop japāņu vīrieti Takumi Nakamuru, kurš arī vēlas sevi nogalināt, un abi vīrieši sāk ceļu pretī izdzīvošanai.
Makgila Arktikas pētniecības stacija
Zinātniskā darbība
Kopš stacijas dibināšanas tiek veikti nepārtraukti pētījumi glacioloģijā par trīs tuvējo ledāju kustības dinamiku. Tāpat tiek īstenotas pētniecības programmas ģeoloģijā, ģeomorfoloģijā, botānikā, klimatoloģijā, mūžīgā sasaluma izpētē u.c. MARS-CARN nometnē tiek veikti pētījumi par planetārajām analoģijām, astrobioloģiju, mikrobu ekoloģiju, klimata izmaiņām.
Makgila Universitāte uztur arī Makgila Subarktikas pētniecības staciju Šefervilā.
Morālais statuss
Dzīvnieku morālais statuss
Pastāv vismaz trīs dažādi uzskati par dzīvnieku morālo statusu:
Niltons Santušs
Niltons duš Santušs (pt, —) bija Brazīlijas futbolists, spēlēja kreisās malas aizsarga pozīcijā. Brazīlijas futbola izlases sastāvā Santušs uzvarēja 1958. un 1962. gada FIFA Pasaules kausu. 2004. gadā Santušs tika iekļauts FIFA 100 sarakstā.
Girlfight
Girlfight ir 2000. gada ASV sporta drāmas filma, kuras režisore un scenārija autore ir Karina Kusama. Galvenos tēlus atveido Mišela Rodrigesa, Džeimijs Tirelli, Pols Kalderons un Santjago Duglass. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Daiena Guzmana ir pusaudze no Bruklinas, kura nolemj savu agresiju izlikt, trenējoties boksā, par spīti tam, ka šo Daienas nodarbi neatbalsta ne viņas tēvs, ne treneri, ne sāncenši.
Pauls van der Sterrens
Pauls van der Sterrens (nl; dzimis Venlo) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (1989).
Biogrāfija
Starptautiskajos šaha turnīros debitējis 1974. gadā, kad Groningenā pārstāvējis Nīderlandi Eiropas junioru šaha čempionātā. Vēlākajos gados kļuvis par daudzu starptautisko šaha turnīru laureātu, tajā skaitā Veikanzē B turnīrā bijis 2. vietā (1979), dalījis 1.-2. vietu Londonā (1980), uzvarējis Ostendē (Beļģija) un dalījis 1.-2. vietu ar Jerunu Piketu Minhenē (abi 1989), bijis 2. vietā Altenšteigā (Vācija, 1991), dalījis 1.-2. vietu Netetālē (Vācija, 1992) un uzvarējis Antverpenē, apsteidzot Viktoru Korčnoju (1993). Divas reizes uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātos (1985, 1993).
Piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. 1993. gadā Briselē kopā ar Lūku van Veli uzvarējis zonas turnīrā, bet starpzonu turnīrā Bīlē izcīnījis 2. vietu aiz Borisa Gelfanda, iekļūstot pretendentu mačos. 1994. gadā Veikanzē pretendentu 1. kārtās mačā piekāpies Gata Kamskim ar 2½:4½. 1997. gadā Groningenā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas turnīrā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā piekāpies Mihailam Krasenkovam.
Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1979. gadā van der Sterrenam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1989. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Frīdrihs fon Flotovs
Frīdrihs fon Flotovs (de; dzimis, miris ) bija vācu komponists. Apmēram 30 operu un 4 baletu autors. Mūsdienās visbiežāk tiek pieminēts kā operas "Marta" (Martha oder Der Markt zu Richmond, pirmatskaņojums - 1847. gadā Vīnē) autors.
Dzimis Teitendorfā, Mēklenburgā. Studēja Parīzes Konservatorijā. Ietekmējies no Obēra, Rosīni, Meierbēra, Doniceti, Alevī, vēlāk no Guno un Ofenbaha. No 1856. līdz 1863. gadam bija teātra intendants Šverīnē. Vecumdienas pavadīja Parīzē un Vīnē. Miris Darmštatē.
Nestorijs
Nestorijs (el; dzimis ap 386. gadu, miris ap 450. gadu) bija Konstantinopoles arhibīskaps no 428. līdz 431. gadam, kad Efesas koncila rezultātā viņš tika atcelts no amata un izsūtīts. Nestoriānisma pamatlicējs.
Viktors Lobačovs
Spēlētāja karjera
2011.—12. gada sezonu hokejists aizvadīja Francijas 2. līgas klubā HC Mulhouse, kļūstot par līgas čempionu, taču tad vēl vienu sezonu aizvadīja Ozolniekos. 2013. gada vasarā pievienojās Rīgas "Prizma", kopā ar to nākamajā sezonā izcīnot Latvijas čempiona titulu, bija arī komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2014. gadā kļuva par komandas kapteini. 2016.—17. gada sezonā Lobačovs vēlreiz bija komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2017.—18. gada sezonu aizvadīja HK Mogo un HK Daugavpils rindās.
Libānas karš (1982)
Libānas karš (ar, Al-ijtiyāḥ — 'iebrukums'; he, Milhemet Levanon Harishona — 'Pirmais Libānas karš'); sākotnējais militārās operācijas nosaukums "Miers Galilejai" (he vai מבצע של"ג, Mivtsa Shlom HaGalil vai Mivtsa Sheleg) bija Izraēlas iebrukums Libānā, kas sākās 1982. gada 6. jūnijā. Aktīvā karadarbības fāze beidzās 1982. gada septembrī, Izraēlas karaspēka klātbūtne oficiāli turpinājās līdz 1985. gada jūnijam, lai gan Izraēlas Aizsardzības armija Libānas dienvidus pilnībā atstāja tikai 2000. gadā.
Izraēla karā zaudēja 657 kritušos un 3887 ievainotos. Precīzs libāņu, palestīniešu un sīriešu kritušo un ievainoto skaits nav zināms, taču bojā gāja vismaz 19 000 cilvēku un 30 000 tika ievainoti, liela daļa no kuriem bija civiliedzīvotāji.
Kara mērķi
Lai arī Izraēla karā sasniedza taktisku militāru uzvaru, tā nesasniedza savu stratēģisko ilgtermiņa mērķi — nodrošināt mieru pie savām ziemeļu robežām. Izraēla uzsāka karu, lai sasniegtu vairākus mērķus: piespiestu Palestīnas Atbrīvošanas organizāciju pamest Libānu, atbrīvotu Libānu no Sīrijas armijas ietekmes, izveidotu Izraēlai draudzīgu kristiešu valdību Bašira Žemajela vadībā un noslēgtu miera līgumu starp Izraēlu un Libānu. Izraēla uzbruka PAO, Sīrijas armijas, Libānas kreiso un Libānas musulmaņu bruņotajām vienībām, sasniedza un iekaroja Beirutu, piespiežot atbruņotām PAO vienībām pamest Libānu. PAO vadītājs Jāsirs Arafāts 1982. gada jūnijā drošības pēc pārcēlās no Beirutas uz Libānas ziemeļu pilsētu Tripoli, bet vēlāk PAO vadība pārcēlās uz Tunisiju. Izraēla panāca Bašira Žemajela ievēlēšanu par Libānas prezidentu, taču viņš uzreiz tika nogalināts atentātā. Kristiešu falangisti atriebās par sava līdera nāvi ar slaktiņu PAO kontrolētajās Sabras un Šatilas palestīniešu bēgļu nometnēs. Pieaugošā starptautiskā kritika, Izraēlas iedzīvotāju neapmierinātība ar karu un nespēja noslēgt ilgtermiņa mieru ar Libānas valdību noveda pie Izraēlas karaspēka pakāpeniskas izvešanas no Libānas un drošības buferzonas izveidošanas Libānas dienvidos, kas pastāvēja līdz 2000. gadam. Pēc izraēliešu karaspēka atvilkšanas Libānā turpinājās sīvas kaujas un slaktiņi starp Sīrijas armiju, PAO un dažādajiem libāņu grupējumiem. Libānas pilsoņu karš oficiāli beidzās tikai 1990. gadā, Sīrijai iegūstot pilnīgu militāri politisku kontroli pār valsti, kas turpinājās līdz Sīrijas karaspēka izvešanai 2005. gadā. Sakautās PAO vietā par lielāko militāro draudu Izraēlas ziemeļiem kļuva radikālā kustība Hezbollah, ar kuru Izraēlai regulāri notiek militāri konflikti, lielākais no kuriem ir 2006. gada Otrais Libānas karš.
Pirmskara situācija
Kara iemesli meklējami militāri politiskajos izraēliešu — arābu konfliktos, palestīniešu bēgļu radikalizācijā, Libānas Republikas iekšējā sabrukumā u. c.
Palestīnieši Libānā
Pēc 1948. gada Izraēlas Neatkarības kara Libānā patvērumu atrada vairāk nekā 110 000 Palestīnas arābu. Bēgļu skaits Libānā ievērojami palielinājās pēc 1970. gada Melnā septembra pilsoņu kara Jordānijā, pēc kuriem Palestīnas Atbrīvošanas organizācija tika izdzīta uz Libānu. Ap 1975. gadu jau tā nestabilajā Libānā bija ap 300 000 palestīniešu arābu bēgļu. Daudzi no viņiem iesaistījās PAO un citu politisko organizāciju organizētajās bruņotajās vienībās, lai cīnītos pret Izraēlu, taču vēl vairāk, lai iesaistītos Libānas pilsoņu karā.
PAO izmantoja pilsoņu karu, lai Libānas dienvidos un lielākajās palestīniešu bēgļu nometnēs ar Sīrijas atbalstu radītu savu neoficiālu "valsti valstī". Palestīniešu partizānu uzbrukumi Izraēlai no Libānas puses aktīvi sākās jau 1968. gadā. Pieaugot PAO militārajām spējām un haosam Libānā, artilērijas un reaktīvo raķešu uzbrukumi Izraēlai kļuva aizvien lielāki un asiņaināki.
Ceļš uz karu
Jau 1976. gadā Izraēla sāka militāri palīdzēt Dienvidlibānas kristiešu bruņotajām vienībām ar ieročiem un apmācību. Izraēlas galvenie sabiedrotie bija kristiešu maronītu Falangas partija, kuras militāro spārnu vadīja Baširs Žemajels, kurš vēlējās PAO un palestīniešus padzīt no valsts.
Pēc tam kad PAO kaujinieki 1978. gada 11. martā uz Haifas-Telavivas šosejas sagrāba divus pasažieru autobusus kā rezultātā tika nogalināti 36, bet ievainoti vairāk nekā 70 izraēliešu, 1978. gada 15. martā Izraēla sāka operāciju "Litani", iebrūkot Libānas dienvidos līdz Litani upei, iznīcinot palestīniešu partizānus un piespiežot 250 000 bēgļus bēgt no konflikta zonas. Izraēlas armija 13. jūnijā atstāja Libānu, izveidojot pierobežas drošības buferzonu, kuru nodeva kristiešu Dienvidlibānas armijai.
Pēc ANO Drošības padomes pieņemtās rezolūcijas 425, 1978. gada martā Libānas dienvidos tika izvietotas ANO miera uzturēšanas vienības, lai nodrošinātu mieru šajā reģionā un fiksētu tā pārkāpumus.
Šajā laikā no atbildes triecienu taktikas Izraēla pārgāja uz taktiku, kas paredzēja uzbrukt jebkuram kaujinieku mērķim jebkurā brīdī. Tas noveda arī pie sadursmēm ar Libānā izvietotajiem Sīrijas militārajiem spēkiem.
Sākot ar 1980. gadu, ANO miera uzturētāji fiksēja aizvien biežākus Izraēlas gaisa, zemes un jūras spēku iebrukumus Libānas teritorijā, kas tika veikti, lai iznīcinātu palestīniešu kaujinieku bāzes un pozīcijas.
1981. gada jūlijā PAO desmit dienas apšaudīja Izraēlu ar 130 milimetru artilēriju un Grad reaktīvajām raķešu iekārtām, kā rezultātā tika nogalināti 6 un ievainoti 111 Izraēlas iedzīvotāji. Atbildot Izraēla veica gaisa uzlidojumus Libānas dienvidos un bombardēja PAO štābu Beirutas centrā, kur bojā gāja ap 300 cilvēkiem un vēl 800 tika ievainoti. ASV diplomāti panāca pamieru, kas turpinājās deviņus mēnešus no 1981. gada jūlija beigām līdz 1982. gada pavasarim.
Pamiera laikā, no 1981. gada augustam līdz 1982. gada maijam ANO miera uzturētāji reģistrēja 2096 Libānas gaisa telpas un 652 teritoriālo ūdeņu pārkāpumus, ko veica Izraēlas spēki. Šai pašā laikā Izraēla ziņoja par 270 PAO uzbrukumiem Izraēlā, okupētajā Rietumkrastā, no Libānas un Jordānijas robežu puses, kā arī 20 uzbrukumus Izraēlas pārstāvjiem citur pasaulē, kuros bojā gājuši 29 un ievainoti virs 300 izraēliešu.
Uzbrukuma iegansts
Izraēlas premjers Menahems Begins un aizsardzības ministrs Ariels Šarons uzskatīja, ka jebkurš uzbrukums izraēliešiem vai ebrejiem jebkur pasaulē ir jāuzskata par PAO organizētu pamiera pārkāpumu, lai arī palestīniešu pretošanās kustībā pastāvēja dažādas savstarpēji naidīgas organizācijas. PAO vadītājs Jāsirs Arafāts centās norobežoties no palestīniešu uzbrukumiem Izraēlai pamiera laikā, lai izvairītos no kara.
Izraēlas armija izstrādāja kara plānu "Lielās Priedes", kas 1981. gada 20. decembrī tika prezentēts Izraēlas valdībai. Tas paredzēja iebrukumu Libānā līdz Beirutas — Damaskas šosejai un savienošanos ar maronītu bruņotajām vienībām Beirutas apkārtnē. Lielākā ministru daļa bija pret šādu uzbrukumu.
1982. gada 5. aprīlī Parīzē tika nošauts Izraēlas diplomāts Jakovs Bar-Simantovs. 1982. gada 3. jūnijā Šlomo Argovs, Izraēlas vēstnieks Apvienotajā Karalistē, tika sašauts un smagi ievainots. Uzbrukumu veica Irākas atbalstītā Abu Nidala teroristu organizācija, kas bija PLO naidīgi noskaņota un kuru atbalstīja Sīrija un Irāka.
4. jūnija Izraēlas valdības sapulcē premjerministrs Begins un armijas ģenerālštāba vadītājs uzvēla atbildību par uzbrukumu uz PAO. Tā vietā, lai iznīcinātu Abu Nidalu Damaskā vai Bagdādē, tika apstiprināts plāns iebrukumam Libānā.
Izraēla jau 4. jūnijā veica uzlidojumus palestīniešu pozīcijām Libānā un Beirutā, kuru laikā gāja bojā 200 cilvēki. Tajā pašā dienā PAO atbildēja ar Izraēlas ziemeļu artilērijas apšaudi, kas ievainoja 3 cilvēkus. 5. jūnijā Izraēlas aviācija bombardēja 15 Libānas pilsētas un palestīniešu bēgļu nometnes.
Karš
5. jūnijā valdība un Knesets pieņēma lēmumu par iebrukumu Libānā. 1982. gada 6. jūnija 11.00 25 000 Izraēlas kareivji aizsardzības ministra Ariela Šarona vadībā uzsāka operāciju "Miers Galilejai", kuras publiskotais mērķis bija atspiest PAO bruņotās vienības 40 kilometrus no Izraēlas-Libānas robežas. Paralēli armijas virzībai uz Beirutu, kara flote izsēdināja desantu ziemeļos no Sidonas.
Iebrukuma gaitā izvērtās nepasludināts karš starp Izraēlu un Sīriju. Lai nodrošinātu gaisa pārākumu un darbības brīvību, Izraēlas gaisa spēki operācijā Mole Cricket 19 9. jūnijā iznīcināja vairāk nekā 30 Sīrijas pretgaisa aizsardzības SAM raķešu sistēmas un 80 lidmašīnas gaisa kaujā, kurā no abām pusēm kopā piedalījās vairāk nekā 150 lidmašīnas. Šī uzvara bija šokējoša ne tikai Sīrijai, bet arī PSRS, kuras militārie speciālisti bija izveidojuši un kontrolēja Sīrijas pretgaisa aizsardzības sistēmu.
Izraēlas armija ātri virzījās uz priekšu un pēc pirmās kara nedēļas atradās pie Beirutas, savienojās ar kristiešu kontrolētajiem apgabaliem Beirutas apkārtnē un no 13. jūnija sāka Beirutas rietumu aplenkumu, kur atradās PAO un vairāku citu palestīniešu un libāniešu grupējumu galvenie spēki, kā arī daļa no Sīrijas garnizona. Izraēlas armija necentās ieņemt šo pilsētas daļu, lai ielu kaujās nezaudētu karavīrus. Rietumbeiruta tika pakļauta artilērijas apšaudēm un aviācijas bombardēšanai, tai tika atslēgta elektrības, ūdens un pārtikas piegāde. Jūlija sākumā pilnībā sagrautas bija jau 500 ēkas.
1982. gada 18. augustā ASV diplomāti panāca vienošanos, ka PAO spēki pametīs Beirutu un Libānu, bet Izraēla pārtrauks Rietumbeirutas aplenkumu. Vēl 10. augustā Ariels Šarons pavēlēja veikt masīvu Rietumbeirutas artilērijas apšaudi, kurā bojā gāja 300 cilvēki. ASV prezidents Reigans šo apšaudi nosauca par "bezjēdzīgu un neizskaidrojamu". 12. augustā Izraēlas valdība ierobežoja Šarona tiesības pavēlēt īstenot militārus uzbrukumus bez valdības vai premjerministra atļaujas.
1982. gada 21. augustā Beirutā ieradās pirmais ANO miera uzturēšanas kontingents, ostā izsēdās 350 Francijas kareivju. Tajā pašā dienā pirmie 400 palestīniešu kaujinieki grieķu kuģos pameta Beirutu. ANO miera uzturēšanas spēkos iesaistījās 800 ASV jūras kājnieki u. c. valstu kareivji. Kopējais ANO kontingents sasniedza 2130 karavīrus. Pēc starptautiski organizētas vienošanās panākšanas, 1982. gada augusta beigās un septembrī vairāk nekā 14 000 PAO karotāji pameta Libānu. Daudzi tūkstoši palestīniešu aktīvistu un militāristu devās uz citām arābu pasaules valstīm. PAO galvenā mītne tika pārcelta uz Tunisiju. Lielākā daļa Izraēlas armija spēku Beirutu atstāja jau līdz 27. septembrim, savā kontrolē vēl neilgu laiku paturot starptautisko lidostu un jūras ostu.
Slaktiņi
Pēc Žemajela nogalināšanas, 15. septembrī Izraēlas armija nekavējoties ieņēma Beirutas rietumus, kuros atradās palestīniešu Sabras un Šatilas nometnes, lai novērstu kristiešu atriebību pret musulmaņiem. Sabras un Šatilas nometnēs PAO bija organizējusi treniņnometnes vairākiem tūkstošiem ārvalstu kaujinieku. Izraēlas armija uzskatīja, ka nometnēs atrodas vēl 2000 — 3000 PAO kaujinieki, kas apšaudīja izraēliešus ar automātiskajiem un prettanku ieročiem. Lai neriskētu ar saviem karavīriem, 16.-17. septembrī nometņu attīrīšanu izraēlieši uzticēja saviem sabiedrotajiem falangistiem, kuru līderis Žemajels nupat bija nogalināts. Izraēlas armija atļāva nometnēs ieiet ap 150 falangistiem, kas atriebībā īstenoja brutālu slaktiņu. Visas notikušā detaļas un upuru skaits nav noteikts, taču pēc dažādiem aprēķiniem falangisti esot nogalinājuši starp 460 un 3500 cilvēku. Precīzāki aprēķini svārstās starp 700 un 1200 upuriem.
Izraēlas izveidotā izmeklēšanas komisija atzina Arielu Šaronu personīgi atbildīgu par to, ka viņš nenovērsa slaktiņu un ieteica viņu atstādināt no Aizsardzības ministra amata, kā arī nepieļaut viņam turpmāk ieņemt nekādus amatus valdībā. Šis ieteikums netika ņemts vērā.
Militārie spēki
Lai arī Izraēla iebruka suverēnajā Libānas Republikā, tās galvenie militārie pretinieki bija dažādas palestīniešu un libāņu bruņotās vienības un Sīrijas armija, kas Libānā bija ievesta, lai ierobežotu Libānas pilsoņu karu. Libānas armija pa šiem nestabilitātes gadiem bija sabrukusi.
Izraēla
Izraēla karā piedalījās ar 78 000 kareivju, 1240 tankiem, 1500 bruņutransportieriem un 600 lidmašīnām, kas bija organizēti piecās divīzijās un divās pastiprinātās brigādēs.
Izraēlas uzbrukums tika sadalīts trīs uzbrukuma sektoros: Piekrastes sektors (virziens:Tīra, Sidona, Damora un Beiruta), iekļāva 91. divīziju, kuru pēc vajadzības papildināja desantnieki. Sektoru atbalstīja kara flote, kas nodrošināja artilērijas atbalstu un desanta operācijas. Centrālais sektors (virziens: no Bofortas forta līdz Nabatijai), iekļāva 36. un 162. divīziju, kuru uzdevums bija ieņemt Džezīnes pilsētu un pēc tam virzīties uz Sidonu. Austrumu sektors (virziens: no Rahaijas un Hasbaijas cauri Bekas ielejai līdz Karaūnas ezeram, 90. un 252. divīzija, kā arī kājnieku un desantnieku brigādes. Galvenais uzdevums bija bloķēt Sīrijas tanku vienības, taču neuzsākt kaujas pret tiem.
Sīrija
Sīrija Libānā bija izvietojusi virs 30 000 karavīru, galvenokārt centrālajā Bekas ielejā, kurā 8. jūnijā iegāja 1. bruņutanku divīzija, kurā ietilpa vairākas mehanizētās un tanku brigādes un desmit komando bataljoni. Bekas ielejā bija izvietoti ap 400 tanku un 19 PSRS ražotas zeme-gaiss zenītraķešu iekārtas, tai skaitā SA6. Kara pirmajās dienā to skaits tika ievērojami palielināts.
Beirutā un Čoufa kalnos bija izvietotas divas brigādes, kuras atbalstīja ap 200 tankiem. To galvenais uzdevums bija aizsargāt Beirutas-Damaskas šoseju.
Libāna
Libānas armija šajā laikā bija gandrīz pilnībā sabrukusi un zaudējusi lielu daļu smagā bruņojuma, kareivjiem iesaistoties pilsoņu karā. 1982. gadā armiju veidoja ap 10 000 kareivju piecās brigādēs, kurus komandēja kristiešu virsnieki. Libānas armija oficiāli skaitījās neitrāla, taču parasti atbalstīja falangistus.
Bruņotie grupējumi
Pilsoņu karš Libānā bija izveidojis daudzus vietējo reliģisko grupu un politisko partiju organizētus bruņotos grupējumus, kas, lai arī pa lielam, dalījās divās koalīcijās — kristiešos un musulmaņos, bieži mainīja sabiedrotos, un nežēlīgi cīnījās viena pret otru.
Libānas fronte, dažādu partiju koalīcija kurā bija virs 20 000 kaujinieku.
Dienvidlibānas armija, ar Izraēlas atbalstu dibināta 1979. gadā, karoja pret PAO un Hezbollah. Kareivji pamatā bija kristieši, šiīti un druzi, bet komandieri parasti bija kristieši.
Ciedru sargi, 3000 — 6000 cilvēku liels maronītu grupējums, kas cīnījās pret sīriešiem.
Libānas nacionālā pretestības fronte, dažādu partiju koalīcija, kurā bija ap 30 000 kaujinieku.
Tautas atbrīvošanas armija, etnisko druzu Progresīvās Sociālistu partijas bruņotais formējums, kurā bija 10 000 līdz 20 000 karotāju. Glābēji, vairākus tūkstošus liels, pārsvarā sunnītu bruņotais formējums, kas cīnījās kopā ar PAO.
Kurdistānas strādnieku partija, kurai tajā laikā bija bāzes Libānā. Karoja kopā ar sīriešiem un PAO.
Libānas fronte, kristiešu partiju organizētā koalīcija, kurā bija ap 30 000 karotāju. Pārsvarā falangisti, lai arī iekļāva arī dažas labējā spārna kristiešu grupas.
Šiītu musulmaņiem bija vairākas organizācijas. Amal, kas bija naidīgi PAO, sākotnēji bija neitrāli un tiem bija pavēlēts nepretoties. Hezbollah kara laikā izveidoja revolucionārā Irāna, un šiītu bruņotie grupējumi aizvien vairāk radikalizējās.
Palestīnieši
Paralēli PAO karadarbībā bija iesaistītas vēl gandrīz desmit citas palestīniešu organizācijas, kuras lielākā vai mazākā mērā finansēja un kontrolēja Sīrija, Lībija un Irāka.
Kalnaraupi
Kalnaraupi ir ciems Jēkabpils novada Aknīstes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4 km no pagasta centra Aknīstes un 155 km no Rīgas.
Libānas karš (1982)
Kara rezultāti
1982. gada septembrī PAO evakuēja gandrīz visus savus spēkus no Libānas. Ar ASV starpniecību Izraēla un Libāna 1983. gada 17. maijā noslēdza vienošanos, par Izraēlas karaspēka pakāpenisku izvešanu un drošības zonas izveidošanu pierobežā. Šī vienošanās netika oficiāli ratificēta, un 1984. gada martā, Sīrijas spiediena rezultātā Libāna šo vienošanos izbeidza.
1985. gada janvārī Izraēla sāka izvest lielāko daļu armijas, atstājot 850 km2 (8% Libānas teritorijas) pierobežas drošības zonas kontroli nelieliem Izraēlas spēkiem un Dienvidlibānas armijai.
Ņemot vērā kara brutalitāti un lielos mierīgo iedzīvotāju upurus, Izraēlas tēls pasaulē smagi cieta.
Pēc Izraēlas aiziešanas, Sīrija ieguva dominējošu stāvokli Libānā un militāri vērsās pret saviem iepriekšējiem sabiedrotajiem palestīniešiem. Izraēlas—Maronītu alianse sabruka un kristiešu bruņotajiem spēkiem Libānas iekšienē vieniem pašiem bija jākaro pret druziem, atlikušajiem palestīniešiem, sīriešiem un citiem bruņotajiem formējumiem, līdz tos aplenca un transportēja uz Austrumbeirutu.
Pēc Izraēlas aiziešanas no Dienvidlibānas 2000. gadā, šo rajonu ieņēma Irānas izveidotās radikālās Hezbollah kustības bruņotie spēki, kas noveda pie 2006. gada Otrā Libānas kara.
Mazais Balasta dambis
Mazais Balasta dambis ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Ķīpsalā. Tā sākas krustojumā ar Balasta dambi, Daugavas krastā. Sākotnēji ved rietumu virzienā, tad pagriežas ziemeļu virzienā un beidzas strupceļā pie Žaņa Lipkes memoriāla (muzeja). Kopējais ielas garums — 225 metri, visā garumā tā ir ļoti šaura, sākumā klāta ar asfalta segumu, tālāk — ar bruģi.
Ielas raksturojums
Mazais Balasta dambis ir 225 metrus gara ieliņa Ķīpsalas dienvidu daļā. Tā sākas krustojumā ar Balasta dambi, Daugavas krastā, un virzās rietumu virzienā kā ļoti šaurs asfaltēts ceļš, kurš kalpo kā dienesta piebrauktuve pie Ķīpsalas peldbaseina (adrese Ķīpsalas iela 5). Ap peldbaseinu ceļš ir platāks, nodrošinot iespēju ceļa malā novietot automašīnas vai apgriezties braukšanai pretējā virzienā. Taču tūlīt pat aiz ceļa paplašinājuma tas atkal kļūst ļoti šaurs, pilnībā pagriežas ziemeļu virzienā un asfalta segumu nomaina bruģis. Mazais Balasta dambis beidzas kā strupceļš pie Žaņa Lipkes memoriāla (muzeja).
Vēsture
Iela iekļauta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 80. gadiem ar nosaukumu Mazā Balasta iela (Kleine Ballast Strasse). Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija bija četros gruntsgabalos (tikai ielas pāra numuru pusē). Vācu okupācijas laikā nosaukums Kleine Ballaststrasse (Mazā Balasta iela). Mūsdienās tiek lietots nosaukums Mazais Balasta dambis (pirmoreiz nosaukums Mazais Balasta dambis ir uzrādīts 1983. gadā izdotajā Rīgas uzziņu krājumā).
Kunašira
Kunašira (ru) ir Krievijai piederoša vulkāniska sala, Kuriļu salu arhipelāga trešā lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahalīnas apgabala Dienvidkuriļu rajonā. Krievijas suverenitāti apstrīd Japāna, kas uzskata, ka sala ietilpst Hokaido prefektūras Nemuro apriņķī. Salas lielākā pilsēta ir rajona centrs Južnokuriļska.
Mazais Balasta dambis
Vēsture
Mazajā Balasta dambī 8, bijušajā Kellermaņu ģimenes īpašumā, vācu okupācijas laikā Žanis Lipke zem malkas šķūņa izbūvētā bunkurā slēpa un izglāba no nāves Holokaustā vairākus ebrejus. Līdzās namam Mazajā Balasta dambī 8 2012. gadā atklāja Žaņa Lipkes memoriālu (muzeju).
Kunašira
Etimoloģija
Salas krievu (Кунашир) un japāņu (国後島, Kunashiri-tō) nosaukums cēlies no pamatiedzīvotāju ainu nosaukuma クナシㇼ(Kuna-sir), kas nozīmē pēc dažādām versijām ‘Melnā sala’ vai ‘Zāles sala’.
Mazais Balasta dambis
Ielu savienojumi
Mazais Balasta dambis ir savienots ar šādām ielām:
Kunašira
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Kuriļu arhipelāga dienvidos starp Itrupu ziemeļaustrumos un Hokaido dienvidrietumos. Austrumos tās krastus apskalo Klusais okeāns, bet rietumos — Ohotskas jūra. Sala vulkāniskas izcelsmes, to veido saplūduši četri aktīvi vulkāni. Reljefs ir kalnains. Augstākais kalns ir Tjatjas vulkāns 1819 m vjl salas ziemeļos. Sala atrodas tā sauktajā «sniega subtropu» reģionā; tās augu valsts ievērojami daudzveidīgāka, kā citās arhipelāga salās. Lielāko daļu teritorijas (ap 70%) klāj meži, kuru tipi mainās atkarībā no augstumjoslojuma.
Ievērojamu daļu salas teritorijas aizņem 1984. gadā dibinātais Kuriļu rezervāts; tā teritorijā mīt 84 Krievijas Sarkanajā grāmatā iekļautas dzīvnieku sugas.
Skradeļi (Blontu pagasts)
Skradeļi ir ciems Blontu pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas Rūbežneicas upes krastos.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V506.
Murjāņi (Jaunalūksnes pagasts)
Murjāņi ir ciems Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 12 km no pagasta centra Kolberģa, 14 km no novada centra Alūksnes un 216 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V399, Alūksnes upes krastā.
Serbi
Serbi (serbu: Срби / Srbi) ir nācija, kas pieder pie dienvidslāvu grupas un lielākoties apdzīvo Balkānu pussalas ziemeļu daļu. Tā ir Serbijas pamatnācija.
Serbi ir cēlušies no slāvu ciltīm, kuras no 6. līdz 7. gadsimtam ienāca Balkānu pussalā, kur viņu senči sajaucās ar šeit dzīvojošiem illīriešiem un trāķiešiem. Kā tautība izveidojusies 12. gadsimtā, bet 19. gadsimtā konsolidējusies nācijā. Serbi runā serbhorvātu (serbu) valodā. Pēc ticības kristieši (lielākoties pareizticīgie).
Serbu kopējais skaits tiek lēsts ap 12 - 13 miljoniem. Lielākā daļa dzīvo Serbijā, kur tie veido valsts pamatnāciju. Ievērojamā skaitā serbi dzīvo arī Bosnijā un Hercegovinā, Melnkalnē, Horvātijā, kā arī citās bijušās Dienvidslāvijas teritorijās. Ārpus Balkāniem lielākās diasporas ir atrodamas Vācijā, Austrijā, Šveicē un citviet.
Dabašaņs
Dabašaņs (zh, Dàbā Shān) ir kalnu grēda Ķīnas vidienē, viens no Cjiņlina atzariem. Izvietojies uz Šaaņsji provinces un Čuncjinas municipalitātes robežas, iestiepjoties Hubei provincē, stiepjas ap 200 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā, iekļaujot arī Ušaņa grēdu ar Dabašaņa augstāko virsotni Šeņnundinu (3105 m). Grēda veidota galvenokārt no kristāliskajiem iežiem, saposmota dziļām ielejām, virsotnes noapaļotas. Vidējais augstums 1300—2000 m vjl. Akmeņogļu atradnes.
Dabašaņa mūžzaļie meži ir iekļauti Pasaules Dabas Fonda sevišķi aizsargājamo ekoreģionu skaitā. Grēdas Čuncjinas daļā ierīkots Dabašaņa Valsts dabas rezervāts, bet Hebei daļā — Šeņnundzjas kalnu dabas rezervāts (272 km²).
Vēži
Vēži (Astacidea) ir desmitkājvēžu kārtas (Decapoda) infrakārta, kas apvieno apmēram 780 sugas. Kopumā vēžu infrakārta apvieno 5 mūsdienās dzīvojošu sugu virsdzimtas. Katrā no tām ir vairākas fosilo sugu dzimtas.
Izplatība
Vēžu infrakārtas sugas sastopamas visā pasaulē: gan okeānos un jūrās, gan saldūdens tilpēs. Kopumā trīs dzimtas apvieno saldūdens vēžus — ziemeļu puslodē izplatītās Amerikas vēžu (Cambaridae) un upesvēžu dzimtas (Astacidae) sugas un Dienvidu puslodē mītošās dienvidu vēžu dzimtas (Parastacidae) sugas. Turklāt 80% Amerikas vēžu sugu sastopamas ASV, bet lielākā daļa dienvidu vēžu mājo Austrālijā. Kopumā saldūdens vēži sastopami gandrīz visos kontinentos, izņemot Āfriku un Antarktīdu. Arī daļā Āzijas nemājo neviena saldūdens vēžu suga. Toties saldūdens vēži mājo Madagaskarā, kā arī Jaunzēlandē.
Latvijā
Latvijas saldūdens tilpēs sastopamas 4 vēžu sugas: platspīļu upesvēzis (Astacus astacus), šaurspīļu upesvēzis (Astacus leptodactylus), Amerikas signālvēzis (Pacifastacus leniusculus) un dzeloņvaigu vēzis (Orconectes limosus).
Kopīgās īpašības
Vēži no citām desmitkājvēžu sugām atšķiras to, ka tiem ir spīles uz pirmajiem trim kāju pāriem (ejkājām), turklāt pirmā pāra spīles ir daudz lielākas nekā pārējiem diviem pāriem. Pēdējie divi ejkāju pāri ir vienkārši, bez spīlēm, izņemot garpirkstu omārus (Thaumastocheles), kuriem arī pēdējam piektajam ejkāju pārim ir nelielas spīlītes.
Alydidae
Alydidae ir blakšu kārtas dzimta. Tā ir maza blakšu dzimta, kurā ietilpst aptuveni 250 sugas no 53 ģintīm. Latvijā ir sastopama tikai viena suga Alydus calcaratus. Barojas pamatā ar pākšaugiem un zālaugiem. Ir zināmas dažas sugas, kas nopietni kaitē pākšaugiem un rīsiem. Alydidae ir mazas vai vidēji lielas blaktis, kuru ķermeņa garums sasniedz 8—20 mm. Galva ir trīstūrveidīga. Nepieaugušie īpatņi (nimfas) un dažām sugām arī pieaugušas blaktis līdzinās skudrām.
Izplatība
Alydidae dzimtā ir aprakstītas aptuveni 250 sugas, no kurām lielāka daļa tropu un subtropu reģionos.
Apraksts
Alydidae ķermenis ir no 8 līdz 20 mm garš, slaids, garums ir lielāks par platumu (īpaši lielākai daļai Leptocorisini un dažām Micrelytrini.
Murjāņi (nozīmju atdalīšana)
Murjāņi var būt:
Vīls
Vīls var būt:
Guta
Guta var būt:
Nauris Miezis
Nauris Miezis (dzimis Rīgā  ) ir latviešu basketbolists, kas startē 3x3 basketbola disciplīnā. Olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1991. gadā Rīgā, viņa māte spēlēja basketbolu, bet tēvs bija vieglatlēts un volejbolists. Abi vecāki ir nedzirdīgi un piedalījās nedzirdīgo sporta turnīros. Septiņu gadu vecumā Purvciemā, ejot ar vecmammu uz tirgu, Nauri notrieca automašīna, traumas dēļ viņš pirmajā klasē gāja divreiz. Kad vecāki izšķīrās, dzīvoja pie tēva Ķekavā.
Karjera
N. Miezis pārstāvēja Latviju 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kopā ar Agni Čavaru, Edgaru Krūmiņu un Kārli Lasmani izcīnot zelta medaļu. Šīs bija pirmās olimpiskās zelta medaļas šī sporta veida vēsturē, kā arī pirmās olimpiskās zelta medaļas Latvijai vasaras olimpiskajās spēlēs 9 gadu laikā, kopš Māra Štromberga zelta BMX riteņbraukšanā 2012. gada Londonas olimpiskajās spēlēs. Olimpiskajā turnīrā desmit spēlēs N. Miezis guva 61 punktu.
2022. gada janvārī pēc vairāku gadu pārtraukuma N. Miezis atgriezās oficiālā spēlē klasiskajā basketbolā, pārstāvot "Ķekavas" komandu "Ramirent" Nacionālajā basketbola līgā (pēc spēka otrā Latvijā), demonstrējot izcilu sniegumu laukumā un gūstot 41 punktu, 13 atlēkušās bumbas un 6 rezultatīvas piespēles uzvarētā spēlē pret "Bausku" (100:85). 2022. gada septembrī pārcēlies no "Ķekavas" komandas, kuru pārstāvēja kopš 2016. gada, uz citu Nacionālās basketbola līgas klubu BK "Jelgava", kurā jau spēlēja viņa 3x3 basketbola biedrs Edgars Krūmiņš.
Valstu vadītāji 2013. gadā
Šajā sarakstā apkopoti valstu vadītāji, valdības vadītāji un citi valdnieki 2013. gadā.
Āfrika
Alžīrija
Angola
Benina
Botsvāna
Burkinafaso
Burundi
Centrālāfrikas Republika
Čada
DĀR
Dienvidsudāna
Džibutija
Ekvatoriālā Gvineja
Eritreja
Ēģipte
Gabona
Gambija
Gana
Gvineja
Gvineja-Bisava
Kaboverde
Kamerūna
Kenija
Kongo Demokrātiskā Republika
Kongo Republika
Kotdivuāra
Lesoto
Libērija
Lībija
Madagaskara
Malāvija
Mali
Mauritānija
Majota (Francijas aizjūras departaments)
Maroka
Mozambika
Namībija
Nigērija
Ruanda
Santome un Prinsipi
Senegāla
Seišelas
Sjerraleone
Somālija
Sudāna
Svatini
Svētās Helēnas Sala (Lielbritānijas aizjūras teritorija)
Tanzānija
Tunisija
Uganda
Zambija
Zimbabve
Āzija
Apvienotie Arābu Emirāti
Austrumtimora
Bahreina
Bangladeša
Butāna
Bruneja
Dienvidkoreja
Indija
Indonēzija
Irāka
Irāna
Kambodža
Kirgizstāna
Kuveita
Japāna
Jemena
Jordānija
Katara
Ķīnas Republika (Taivāna)
Ķīnas Tautas Republika
Laosa
Libāna
Malaizija
Maldīvija
Mongolija
Omāna
Pakistāna
Saūda Arābija
Singapūra
Sīrija
Turcija
Turkmenistāna
Uzbekistāna
Vjetnama
Ziemeļkoreja
Eiropa
Albānija
Andora
Armēnija
Austrija
Azerbaidžāna
Baltkrievija
Beļģija
Bosnija un Hercegovina
Bulgārija
Čehija
Dānija
Francija
Gruzija
Horvātija
Igaunija
Islande
Itālija
Īrija
Kipra
Latvija
Lielbritānija Gibraltārs (Britu kroņa teritorija)
Lietuva
Luksemburga
Maķedonija
Malta
Melnkalne
Moldova
Monako
Nīderlande
Norvēģija
Polija
Portugāle
Rumānija
Sanmarīno
Serbija
Slovākija
Slovēnija
Spānija
Šveice
Ukraina
Ungārija
Vatikāns
Vācija
Zviedrija
Dienvidamerika
Argentīna
Bolīvija
Brazīlija
Čīle
Ekvadora
Folklenda Salas (Lielbritānijas aizjūras teritorija)
Gajāna
Kolumbija
Paragvaja
Surinama
Venecuēla
Okeānija
ASV Samoa (ASV atkarīgā teritorija)
Austrālija
Fidži
Franču Polinēzija (Francijas aizjūras teritorija ar speciālu statusu)
Trīs R princips
Trīs R princips ir bioētikas princips, kas izveidots ar mērķi aizsargāt laboratorijas dzīvnieku tiesības pētījumos. Tas pirmoreiz aprakstīts 1959. gadā un sastāv no trīs prasībām: Trīs R princips ir noteikts kā tiesiska norma un prasība Eiropas Savienības direktīvā 2010/6/ES par zinātniskiem mērķiem izmantojamo dzīvnieku aizsardzību.
Valstu vadītāji 2013. gadā
Okeānija
Guama (ASV organizēta neinkorporēta teritorija)
Jaunkaledonija (Francijai piederoša teritorija)
Jaunzēlande
Kiribati
Māršala Salas
Mikronēzija
Nauru
Palau
Zoltāns Kodājs
Zoltāns Kodājs (hu; dzimis, miris ) bija ungāru komponists, etnomuzikologs, mūzikas pedagogs, valodnieks un filozofs. Pazīstams kā Kodāja mūzikas mācīšanas metodes autors. 20. gadsimta pirmajā pusē kopā ar Bēlu Bartoku pētīja ungāru folkloru. No 1912. gada — Budapeštas Mūzikas akadēmijas profesors.
Valstu vadītāji 2013. gadā
Okeānija
Pitkērna (Lielbritānijas aizjūras teritorija)
Samoa
Tonga
Tuvalu
Volisa un Futuna (Francijas aizjūras komūna)
Zālamana Salas
Ziemeļu Marianas Salas (ASV sadraudzības statusā esoša valsts)
Ziemeļamerika
Angilja (Britu aizjūras teritorija)
Antigva un Barbuda
Aruba (Nīderlandē ietilpstoša valsts)
ASV
Bahamu Salas
Barbadosa
Beliza
Bermudas (Britu aizjūras teritorija)
Britu Virdžīnu Salas (Britu aizjūras teritorija)
Dominika
Dominikāna
Grenāda
Haiti
Hondurasa
Jamaika
Kaimanu Salas (Britu aizjūras teritorija)
Kanāda
Kostarika
Kuba
Meksika
Montserrata (Britu aizjūras teritorija)
Nikaragva
Senbartelmī (Francijas aizjūras teritorija)
Sentkitsa un Nevisa
Senmartēna (Francijas aizjūras teritorija)
Senpjēra un Mikelona (Francijas aizjūras teritorija)
Sentlūsija
Sentvinsenta un Grenadīnas