cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mimi Hristova
Biogrāfija
2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā notikušajā kontinenta čempionāta svara kategorijas līdz 65 kg finālcīņā M. Hristova pieveica Azerbaidžānas sportisti Elisu Manolovu un izcīnīja Eiropas čempionāta zelta medaļu.
2021. gada maijā Hristova piedalījās Pasaules olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā un kvalificējās 2020. gada vasaras olimpiskajām spēlēm. Tokijā viņa startēja svara kategorijā līdz 68 kg, taču zaudēja jau pirmajā cīņā Krievijas Olimpiskās komitejas cīkstonei Harumai Veļijevai un ieņēma 11. vietu.
2023. gada Eiropas čempionātā fināla Zagrebā Hristova pieveica Moldovas sportisti Irinu Ringaču un kļuva par Eiropas čempioni.
Krīvu Gorbuni
Krīvu Gorbuni ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
ARCNET
ARCNET ir pievienotais resursu datoru tīkls, kas ir komunikāciju protokols lokālajiem tīkliem. ARCNET bija pirmā plaši pieejamā tīkla sistēma priekš mikrodatoriem. Tas kļuva populārs 1980.gados priekš biroja automatizācijas uzdevumu veikšanas. Vēlāk ARCNET tika piemērots iegultām sistēmām, kur noteiktas protokola funkcijas ir īpaši noderīgas.
Apraksts
Oriģinālajā ARCNET tika izmantots RG-62/U koaksiālais kabelis ar 93Ω lielu pretestību priekš pasīviem vai aktīviem koncentratoriem jeb centrmezgliem. Vislielākās popularitātes laikā šī bija ievērojama ARCNET priekšrocība salīdzinājumā ar Ethernet. Zvaigznes tipa tīklus bija daudz vieglāk izveidot, paplašināt un vieglāk uzturēt salīdzinājumā ar tā laika neveiklo Ethernet kopnes tīklu. Kabeļu topoloģija "Savstarpēji savienotas zvaigznes" ļāva viegli pievienot un noņemt mezglus, neatvienojot visu tīklu, un bija daudz vieglāk diagnosticēt un izolēt kļūmes sarežģītā lokālā tīklā.
1653. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1653. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Jeļena Mihailovska
Jeļena Mihailovska (ru, dzimusi, mirusi ) bija PSRS un Krievijas dambretiste, nopelniem bagātā sporta meistare, "Goda zīmes" ordeņa kavaliere. Četrkārtējā pasaules čempione starptautiskajā dambretē (1974—1977) un četrkārtējā PSRS čempione krievu dambretē (1969—1972).
Dzīvesgājums
Jeļena Mihailovska ir dzimusi Maskavā. Pabeidza skolu ar matemātisku novirzienu, vēlāk absolvēja Maskavas dzelzceļa transporta inženieru institūtu.
Pēc aktīvās karjeras pabeigšanās nodarbojās strādāja par treneri un nodarbojās ar administratīvo darbu, vadot Maskavas Dambretes Federāciju. Mirusi 1995. gada februārī pēc ilgstošās slimības. Apbedīta Vagaņkovas kapsētā.
Pēc Dambretes Federācijas iniciatīvas, 2005. gads tika pasludināts par Jeļenas Mihailovskas gadu.
Širmeļi
Širmeļi, agrāk arī Dzintari, ir ciems Ogres novada Birzgales pagastā. Izvietojies pagasta vidusaļā Širmeļupītes krastā (uz tās vairāki uzplūdinājumi) pie autoceļa P88 (Bauska—Linde) 6,5 km no pagasta centra Birzgales, 24 km no novada centra Ogres un 60 km no Rīgas.
Jeļena Mihailovska
Sporta karjera
1966. gadā, būdama pirmās sporta klases dambretiste, uzvarēja PSRS junioru sacensībās Maskavas izlases sastāvā. 3 gadus pēc nodarbību sākšanas viņai piešķira PSRS sporta meistara nosaukumu. 1969. gadā kļuva par PSRS čempioni krievu dambretē, uzveicot pagājušā gada čempioni Iraīdu Spasku un cīņā par pirmo vietu uzvarot Janinu Augustinaiti. .
Vēlāk pievērsās starptautiskajai dambretei. 1973. gadā uzvarēja starptautiskajā turnīrā Amsterdamā, kas kļuva par neoficiālo pasaules čempionātu. No 1974. līdz 1979. gadam četras reizes pēc kārtas kļuva par oficiālo pasaules čempioni. 1979. gadā zaudēja Ludmilai Iļjinai.
Koteļnija
Koteļnija (ru, sah) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Anžū salu un visa Jaunsibīrijas salu arhipelāga lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija uz austrumiem no 140° meridiāna kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Anžu salu vidusdaļā. Zarjas šaurums rietumos to atdala no Beļkova salas, Blagoveščeņjes šaurums austrumos — no Jaunsibīrijas salas, bet Saņņikova šaurums dienvidos — no Ļahova salām. Rietumos tās krastus apskalo Laptevu jūra, austrumos — Austrumsibīrijas jūra. Sala faktiski ģeogrāfiski un vēsturiski veidojas no trijām atsevišķām daļām. Līdz pat 20. gadsimta beigām kartēs visas trīs daļas tika attēlotas kā atsevišķas salas — Koteļnija, Bunges Zeme un Fadejeva sala. Koteļnija veido salas lielāko, rietumu daļu (11 700 km²). Veidota galvenokārt no kaļķakmens un slānekļa, tās augstākais punkts ir Malahatintass (361 m) Koteļnijas dienvidrietumos. Daudz upju, garākā no kurām ir Baliktāha (205 km), kas notek salas dienvidu krastā gar robežu ar Bunges Zemi. Salas austrumu daļu veido Fadejeva pussala (agrāk saukta par Fadejeva salu; 5300 km²). Pussala ir apaļas formas, no tās ziemeļrietumu virzienā stiepjas 70 km garā Anžū strēle ar pussalas augstāko punktu 64 m vjl. Koteļniju un Fadejeva pussalu savieno Bunges Zeme — smilšu līdzenums ar ļoti vāji izteiktu reljefu un nabadzīgu augu valsti. Bunges Zemi no abām pārējām daļām nodala divi izteikti līči — 110 km garais un 4-18 km platais Hedenštrēma līcis gar Fadejeva salu dienvidaustrumos un ap 70 km garais Dragocennajas līcis gar Koteļnijas krastu ziemeļrietumos.
Koteļnijas salā valda arktiskās tundras klimats, ziemeļu daļā — arktiskais tuksnesis. Augu valsts nabadzīga. Mīt polārlapsa, ziemeļbriedis, baltais lācis, lemingi.
Infrastruktūra
Ilgu laiku Koteļnija tika izmantota tikai polārlapsu medībām un mamutu kaulu ievākšanai. Visapkārt salai tās piekrastē bija mednieku ziemas apmetnes, bet pastāvīgo iedzīvotāju salā nebija. Līdz ar Ziemeļu jūras ceļa attīstību salā tika ierīkotas meteostacijas: Ostrovkoteļnija (1933), Saņņikova (1942), Tempa (1949), Zemļa Bunge (1953) un Mispescovija. 1949. gadā salas rietumu krastā līdzās Tempas polārstacijai tika ierīkots lidlauks. Aukstā kara laikā netālu no lidlauka bāzējās pretgaisa aizsardzības karaspēka vienība. 1990. gados lidlauks un armijas garnizons tika pamesti. Lidlauku atjaunoja 21. gadsimta sākumā, bet 2013. gadā bijušā pretgaisa aizsardzības garnizona vietā uzbūvēja Severnijkļeveras militāro bāzi.
Koči
Koči var būt:
Arkādijs Kacs
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gadā. 1947. gadā beidza mācības vidusskolā Nikolajevā un iestājās Odesas Teātra skolā. Strādāja Moldāvijas Beļcu Krievu teātrī un Odesas Padomju armijas teātrī. Trīs gadus dienēja Baltijas flotē. Pēc dienesta studēja Ļeņingradas Valsts teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūta Režisoru fakultātē, kuru absolvēja 1960. gadā un strādāja par Iževskas Dramatiskā teātra režisoru.
1964. gadā sāka strādāt par Rīgas Krievu drāmas teātra galveno režisoru. No 1963. līdz 1988. gadam bija Rīgas Krievu drāmas teātra mākslinieciskais vadītājs. No 1988. līdz 2002. gadam strādāja Vahtangova Valsts akadēmiskajā teātrī par režisoru. Pēc tam režisēja izrādes dažādos Maskavas teātros, kā arī Latvijas Nacionālajā teātrī. Pasniedza teātra mākslu Latvijas Valsts konservatorijā un Mičiganas štata universitātē.
Šehrijars Memmedjarovs
Šehrijars Memmedjarovs (az; dzimis, Sumgajitā) ir Azerbaidžānas starptautiskais lielmeistars šahā (2002).
Biogrāfija
Piedzimis ģimenē, kur visi spēlējuši šahu. Pirmais treneris bijis tēvs, arī abas māsas - Zeinaba un Turkana ir piedalījušās Azerbaidžānas junioru šaha čempionātos, bet vēlāk kļuvušas par šaha lielmeistarēm. 2000. gadā uzvarējis Azerbaidžānas junioru čempionātos divās vecuma grupās (U-16 un U-18). 2002. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U-18 vecuma grupā. 2003. gadā uzvarējis Pasaules junioru (U-18) čempionātā. Vienīgais šahists, kas divas reizes kļuvis par Pasaules jauniešu čempionu (2003, 2005). Divkārtējs Azerbaidžānas šaha čempionāta uzvarētājs (2001, 2002). 2002. gadā FIDE Memmedjarovam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
2004. gadā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kur zaudējis 3. kārtā. 2011. gadā pirmo reizi iekļuvis Pasaules šaha čempionāta pretendentu mačos, kur ceturtdaļfinālā Kazaņā zaudējis vēlākajam turnīra uzvarētājam Borisam Gelfandam. 2013. gadā Hantimansijskā uzvarējis Pasaules čempionātā ātrajā šahā. Šajā pašā gadā ieguvis 2. vietu (aiz Veselina Topalova) FIDE Grand Prix 2012-2013 izcīņā. Pateicoties šim panākumam, iekļuvis Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā, kur ieņēmis augsto 5. vietu. 2018. gada martā Berlīnē izcīnījis 2. vietu pretendentu turnīrā. 2021. gada jūnijā Bukarestē uzvarējis Grand Chess Tour posma turnīrā. 2022. gada janvārī dalījis 2.-3. vietu tradicionālajā Tata Steel Masters lielmeistaru turnīrā.
Azerbaidžānas izlases sastāvā piedalījies šaha komandu sacensībās:
2012. un 2014. gadā Baku komandas "Socar" sastāvā uzvarējis Eiropas klubu komandu šaha čempionātos. 2018. gada decembrī Sanktpēterburgā izcīnījis sudraba medaļu Pasaules čempionātā ātrajā šahā.
Priekules slimnīcas Svētās Annas Romas katoļu kapela
Priekules slimnīcas Svētās Annas Romas katoļu kapela ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes kapela. Draudzei nav sava dievnama, kapela atrodas Dienvidkurzemes novada Priekules pilsētā, slimnīcas ēkā Aizputes ielā 5.
Kapelu izveidoja 2008. gadā Priekules slimnīcā, atklāja Ziemassvētkos un iesvētīja Svētās Annas godam. Tā atrodas slimnīcas trešajā stāvā blakus terapijas nodaļai. To izveidoja, norobežojot gaiteņa galu vietā, kur agrāk atradās kristīgās literatūras stends. Vieta izvēlēta apzināti, lai viegli varētu piekļūt no terapijas nodaļas puses, arī ieeja kapelā ir no divām pusēm, kas atvieglo guļoša slimnieka ievešanu nepieciešamības gadījumā. Kapela tika izveidota kā ekumēniska lūgšanu vieta, kur var tikt noturēti dažādu konfesiju dievkalpojumi.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Gatis Mārtiņš Bezdelīga. Priekules draudze izveidojusies 2008. gadā. Dievkalpojumi notiek piecas reizes mēnesī. Draudzi veido kā Priekules katoļticīgie cilvēki, tā arī slimnīcā atrodošies cilvēki.
Hansapost
Hansapost ir attālinātās mazumtirdzniecības zīmols, kas pieder Igaunijas uzņēmumam Hobby Hall Group OÜ. Tas ir viens no lielākajiem interneta veikaliem Igaunijā. Hansapost tika izveidots 1997. gadā Somijā kā preču pasūtīšanas uzņēmums ar pasta starpniecību, bet 2000. gados tas atdzima Igaunijā kā interneta veikals.
Vēsture
1997. gadā Somijā uzņēmumi Hansaprint, Somijas Pasts (tagad Posti) un Telecom Finland (vēlāk Sonera, tagad Telia Company) dibināja uzņēmumu Hansapost Oy, kurā Hansaprint ieguva 40 % kapitāldaļu, Somijas Pasts 40 % un Telecom Finland 20 %. Uzņēmums nodarbojās ar attālināto tirdzniecību, piegādājot preces ar pasta starpniecību, klientiem pasūtot tās no drukāta kataloga. 1998. gadā Igaunijā tika izveidots meitas uzņēmums Hansapost Eesti AS. 1999. gadā Hansapost sāka darbību Latvijā. 2000. gada 28. novembrī Hansapost Eesti AS dzēsts no Igaunijas uzņēmumu reģistra.
2006. gada martā Igaunijā tika dibināts uzņēmums OÜ ZUKUSA, 2008. gada jūnijā tā nosaukums tika mainīts uz OÜ Hansapost. Tas pārvaldīja interneta veikalu hansapost.ee. 2015. gada aprīlī OÜ Hansapost ieguva 70,05 % Latvijas e-komercijas uzņēmuma SIA Xnet (interneta veikals xnet.lv) kapitāldaļu.
2018. gada martā Hansapost no SGN Group iegādājās Somijas uzņēmuma Hobby Hall Suomi Oy (pārvaldīja interneta veikalu hobbyhall.fi) 46 % kapitāldaļu. 2018. gada 11. aprīlī OÜ Hansapost nosaukums mainīts uz OÜ Wraith Invest. Hansapost, Somijas Hobby Hall un Latvijas Xnet pārvaldīšanai Wraith Invest 2018. gada 18. decembrī Igaunijā dibināja pārvaldītājsabiedrību Kinnistuabi OÜ, kas 2019. gada 15. februārī tika pārdēvēta par Hobby Hall Group OÜ.
2021. gada 17. jūnijā tika pabeigta Hobby Hall Group un Lietuvas uzņēmuma UAB Pigu apvienošanās grupā PHH Group. Ar laiku hansapost.ee pārgāja uz grupas vienotu tiešsaistes mazumtirdzniecības platformu.
Amatas novada dome
Amatas novada dome (arī Amatas novada pašvaldība) bija Amatas novada pašpārvaldes augstākā iestāde, kas atradās Drabešu pagasta viensētā „Ausmas”. Dome sastāvēja no 15 deputātiem, ko ievēlēja reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās Amatas novadā deklarētie Latvijas pilsoņi.
Reto Suri
Reto Suri (Reto Suri; dzimis 1989. gada 25. martā) ir šveiciešu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2019) Suri spēlē Šveices hokeja līgas kluba HC Lugano rindās.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Suri sāka 2007.—08. gada sezonā, kad aizvadīja 18 spēles Šveices hokeja līgas kluba Klotenes "Flyers" sastāvā. Nākamās divas sezonas uzbrucējs aizvadīja HK Ženēva sastāvā, taču tad pievienojās HK Rapersvīlas klubam, kura rindās nākamajās divās sezonas bija viens no komandas rezultatīvākajiem spēlētājiem.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā.
Brīnums 34. ielā
"Brīnums 34. ielā" (en, arī The Big Heart) ir 1947. gada amerikāņu Ziemassvētku filma, kuras režisors ir Džoržs Sītons. Filmas sižets veidots pēc Valentaina Deivisa stāsta.
Stāsts ir par Macy's Ņujorkas lielveikala Ziemassvētku vecīti, kas apgalvo, ka ir īstais Ziemassvētku vecītis. Filmas darbība notiek laikā no Pateicības dienas līdz Ziemassvētku vakaram. Tajā galvenās lomas attēlo Morīna O'Hāra, Džons Peins, Natālija Vuda, Edmunds Gvens.
"Brīnums 34. ielā" tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai četrās nominācijās. Gvenns saņēma balvu kā labākais aktieris otrā plāna lomā, tāpat balva tika iegūta par labāko literatūras oriģinālavotu, adaptēto scenāriju. Labākās filmas nominācijā tika zaudēts filmai "Džentlmeņu vienošanās".
Amerikas Kinoinstitūts filmu ierindoja 9. vietā 100 iedvesmojošāko amerikāņu filmu sarakstā, kā arī nosauca to par 5. labāko filmu fantāzijas žanrā. 2005. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Filmai ir vairākas reizes iznākušas remake filmas.
Ilgas
Ilgas ir vasarnīcu ciems Smiltenes novada Smiltenes pagastā. Atrodas uz rietumiem no Smiltenes, 5,7 km no pagasta centra Kalnamuižas, 4,4 km no novada centra Smiltenes un 128,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V250 (Blome–Strante–Smiltene).
Červonohrada
Červonohrada (, līdz 1951. gadam - Kristinopiļa ) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā pie Rietumu Bugas. Akmeņogļu ieguves centrs - Ļvivas-Volīnijas akmeņogļu baseina centrs.
Vēsture
Pilsētu 1685. gadā dibinājis hetmanis Felikss Kazimirs Potockis, nosaucot savas sievas Kristīnes vārdā. Viņa mazdēls Francis Potockis šeit uzcēla pili, ap kuru izveidojas pilsēta. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara laikā atradās jaunizveidotajā Polijas valstī. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Kristinopiļu ieņēma vācu karaspēks.
Pēc kara pilsētu atkal iekļāva Polijas teritorijā un tās tika padzīti ukraiņu iedzīvotāji. 1951. gadā notika teritorijas apmaiņa starp PSRS un Poliju, un pilsēta tika piešķirta PSRS. Polija savukārt ieguva rajonu ap Ustšiki Dolni pilsētu. Tad savukārt tika padzīti pilsētas poļu iedzīvotāji. Tika attīstīta akmeņogļu ieguves rūpniecība, un 1957. gada 25. decembrī tika atvērta apkārtnē pirmā akmeņogļu ieguves šahta. Līdz 1991. gadam Borislava bija Ukrainas PSR sastāvā.
Karbonilgrupa
Karbonilgrupa (>C=O) ir divvērtīga organisko savienojumu funkcionālā grupa, kas sastāv no viena oglekļa un viena skābekļa atoma. Karbonilgrupu saturošas vielas organiskajā ķīmijā sauc par karbonilsavienojumiem (neorganiskie metālu karbonili ir pavisam cita rakstura vielas, kas pieder pie kompleksajiem savienojumiem). Karbonilgrupu, kas saistīta ar diviem oglekļa atomiem, sauc arī par ketogrupu, jo tā ir ketonu pamatā. Ja karbonilgrupai pievienots viens ūdeņraža atoms, veidojas aldehīdgrupa −CHO. To saturošos karbonilsavienojumus sauc par aldehīdiem. Savukārt karbonilgrupu ar pievienotu hidroksilgrupu sauc par karboksilgrupu −COOH. Karboksilgrupa ir karbonskābju funkcionālā grupa. Atsevišķi tiek izdalīti hinoni — vielas, kuru molekulās ir sešlocekļu cikls ar divām dubultsaitēm un divām karbonilgrupām, kā arī ketēni — vielas, kuru molekulās karbonilgrupa ar dubultsaites palīdzību saistīta ar vienu oglekļa atomu.
Pats vienkāršākais karbonilsavienojums ir formaldehīds, kura molekula sastāv no karbonilgrupas, kam pievienoti divi ūdeņraža atomi. Pie karbonilsavienojumiem nosacīti var pieskaitīt arī tādas neorganiskas vielas kā fosgēns.
1655. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1655. gada notikumi Latvijā'''. Šajā laikā Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Notikumi
1655. gada jūlijā Zviedrijas karaspēks no Zviedru Vidzemes iebruka Poļu Livonijas teritorijā. Kurzemes hercogs Jēkabs pasludināja neitralitāti. 11. jūlijā zviedru karaspēks ieņēma Daugavpils cietoksni, pēc tam izgāja cauri Sēlijai un ieņēma Biržu pili, vēlāk visu Žemaitijas rietumu daļu.
Krievu Sloboda
Krīvu Sloboda (arī Krievu Sloboda) ir ciems Ozolmuižas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 237 km attālumā no Rīgas.
Pasaules U-17 čempionāts basketbolā
Pasaules čempionāts basketbolā U-17 izlasēm ir basketbola turnīrs Pasaules vīriešu basketbola izlasēm, kuru sastāvā ir 17 gadus veci un jaunāki basketbolisti. Čempionāts notiek kopš 2010. gada un tiek organizēts ik pēc diviem gadiem.
Mārcienas iela
Mārcienas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Braslas ielu un beidzas krustojumā ar Purvciema ielu. Ielas garums ir 273 metri. Ielas abas puses nav savienotas (pa vidu uzcelta dzīvojamā ēka). Ielā ir Latvijas PSR laika daudzstāvu un mazstāvu apbūve.
Vēsture
Iela tika izveidota 20. gadsimta 70. gados ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.
Anna Koltera
Anna Hārta Koltera (en; dzimusi 1961. gada 8. decembrī, Ņujorkā, ASV) ir labēja amerikāņu politikas komentētāja, rakstniece, žurnāliste un juriste. Koltera ir uzrakstījusi 13 grāmatas, kurās apraksta savus politiskos uzskatus.
Uzskati
Koltera uzauga kristīgā ģimenē, kur tēvs bija katolis, bet māte — protestante. Kādā publiskā lekcijā ir sacījusi: "Man nekas cits nerūp; Kristus nomira par maniem grēkiem, un nekas cits nav svarīgāks." Koltera ir kristiete, politiski konservatīva un reģistrēta republikāne. Koltera stingri iestājas pret 1965. gadā ieviesto Imigrācijas un pilsonības likuma noteikumu (Immigration and Nationality Act). Attiecībā uz nelegālo imigrāciju viņa stingri iebilda pret amnestiju nedokumentētiem imigrantiem. Anna Koltera sevi raksturo kā polēmiķi. Mediju uzmanību Koltera guva, izsakot pretrunīgi vērtētus spriedumus par 2001. gada 11. septembra uzbrukumu ASV, apgalvojot, ka tikai musulmaņi esot spējīgi paveikt ko tādu. Koltera iestājas pret sieviešu iestāšanos armijā un militārajos spēkos.
1924. gada Latvijas čempionāts futbolā
1924. gada Latvijas čempionāts futbolā bija 3. Latvijas čempionāta futbolā sezona.
Rīgas meistarsacīkšu uzvarētāji (Rīgas Futbolklubs) finālā tikās provinces meistariem — Cēsu viesīgo biedrību. Finālā ar 5—1 uzvarēja Rīgas Futbolklubs. Iepriekšējo sezonu Latvijas čempioni FK Ķeizarmežs izstājās Rīgas meistarsacīkšu laikā.
Magdalēna Elizabete fon Hallarte
Magdalēna Elizabete fon Hallarte (Magdalene Elisabeth von Hallart) (1683–1750) bija vācbaltiešu muižniece, Valmiermuižas nomniece, hernhūtiešu kustības atbalstītāja. Uzturējusi kontaktus ar vācu vadošajiem piētisma un hernhūtisma darbiniekiem. Valmiermuižā nodibinājusi hernhūtiešu skolotāju semināru latviešiem (1738-1743). Finansējusi un organizējusi pirmo nozīmīgāko hernhūtiešu izdevumu latviešu valodā “Kādas izlasītas garīgas jaukas dziesmas” (1742), tā izplatīšanai iekārtojusi noliktavu Valmiermuižā.
Dzīvesgājums
1716. gadā viņa devās līdzi vīram uz Saksiju, kur Drēzdenē iepazinās ar piētisma idejām un jauno grāfu Ludvigu Nikolaju fon Cincendorfu, kas 1722. gadā savos zemes īpašumos Saksijā izveidoja pirmo Hernhūtes brāļu draudzi.
1721. gadā kopā ar piētistu sludinātāju Albertu Antonu Fīrortu (Vierorth) uzturējās Pēterburgas galmā, tad atgriezās Vidzemē. 1725. gadā Krievijas ķeizariene Katrīna I ģenerālim Hallartam mūža rentē piešķīra Valmiermuižu, Mūrmuižu, Burtnieku un Zvārtes muižas, tajā pašā gadā Valmiermuižā tika iekārtota zemnieku bērnu skola. Pēc vīra nāves 1727. gadā viņa kļuva par viņa muižu mantinieci. 1729. gada novembrī pēc viņas aicinājuma Rīgā ieradās pirmā Hernhūtes brāļu draudzes misija, ko vadīja namdaris Kristiāns Dāvids (1690-1751). Pirmo brāļu draudzi Rīgā dibināja un līdz savai nāvei 1734. gadā vadīja mastu šķirotāju amata vecākais Matīss Šteinhauers. Hernhūtes brāļi devās uz Valmiermuižu, lai Jēru kalnā veidotu kopienu pēc Hernhūtes draudzes paraugiem. 1735. gadā M. E. fon Hallarte sūtīja vēstuli Cincendorfam un aicināja sūtīt no Hernhūtes papildus brāļus evaņģēlija sludināšanai. No Saksijas izraidītais grāfs Cincendorfs izlēma pats doties uz Valmieru. 1736. gada septembrī viņš ieradās Rīgā un ar lieliem panākumiem sprediķoja gan Rīgas, gan Valmieras un Tallinas baznīcās, gūstot daudz draugu un atbalstītāju, ieskaitot Vidzemes ģenerālsuperintendentu Jēkabu Fišeru. Valmiermuižā pie Hallartes notika plašākas Vidzemes muižnieku un luerāņu mācītāju apspriedes par jaunas mācību iestādes dibināšanu, ka rezultātā 1737. gadā viņa Valmiermuižā izveidoja brāļu draudzu semināru un 1738. gadā uzcēla jaunu ēku agrāk dibinātajai zemnieku skolai. 1737. gada rudenī pie Hallartes Valmiermuižā no Vācijas ieradās pieci hernhūtieši, kas ātri iemācījās latviešu valodu un devās sludināt uz Straupi, Ungurmuižu un Ērģemi.
Hallarte Gaujas labajā krastā tagadējās Diakonāta ielas galā uzcēla brāļu draudzes skolotāju sagatavošanas skolu jeb Valmieras draudzes novada palīgmācītāju diakonātu. Līdzās diakonātam tika uzcelts mazāks saiešanas nams latviešu sapulcēm, vēlāk pašā Gaujas krastā lielāks ar divām zālēm vācu un latviešu sanāksmēm, kas tika nodēvēts par Jēra kalnu. 1742. gada sākumā iznāca Hallartes sponsorētā latviešu Brāļu draudzes dziesmu grāmata ar 234 dziesmām pehz sawu muhschigu isglahbschanu mekledamahm dwehselehm par labbu. 1743. gadā Vidzemes landtāga rosināta evaņģēliski luteriskās baznīcas konsistorija izveidoja izmeklēšanas komisiju hernhūtiešu brāļu draudžu lietā. Muižnieku un mācītāju sūdzību rezultātā 1743. gada 16. aprīlī Krievijas ķeizariene Elizabete Romanova pavēlēja slēgt lūgšanu namus un aizliedza sapulces. Diakonija un Jērakalna saiešanu vieta tika slēgtas.
Mirusi 1750. gada 30. janvārī Valmiermuižā.
Sabiles mācītājmuiža
Sabiles mācītājmuiža (de) bija Sabiles draudzes mācītāja muiža, kas atradās mūsdienu Talsu novada Abavas pagastā, Abavas kreisajā krastā uz rietumiem no Sabiles pilsētas.
Mācītājmuiža izveidota ap 1567. gadu — laikā, kad Gothards Ketlers pavēlēja celt jauno Sabiles baznīcu vecās kapelas vietā. Nams vairākkārt remontēts un pārbūvēts. Ēka, kas daļēji saglabājusies, celta 1802. gadā. Vienstāva mūra ēkai bijis liels cokols, divslīpju jumts, fasādei bagāts dekors ar klasicisma elementiem — dzegām ar zobinājuma joslu un stūra rustu. Logailas sākotnēji ietvēra krāsotas apmales. Kādreiz ansamblī bijusi graudnieka māja, klēts, ratnīca, kūts, šķūnis. 1937. gadā tika nolemts, ka vārda "mācītājmuiža" vietā jālieto vārds "mācītāja māja . Pēc Otrā pasaules kara uz ēkas jumta uzkrita nolūzis koks un to ielauza. Tā kā jumts netika labots, ēka pakāpeniski bruka. 1967. gadā mājā iespēra zibens un tā dega. Pašlaik tā atrodas privātas ēkas pagalmā.
Izcili ainaviskā vieta ļauj skatīt Sabiles pilsētu un senlejas pretējo pusi ar Sabiles pilskalnu, Karātavu kalnu un Sabiles Vīna kalnu.
Žulians Volkers
Žulians Volkers (Julian Walker; dzimis 1986. gada 10. septembrī) ir šveiciešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2013) Volkers spēlē Šveices hokeja līgas kluba HC Lugano sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Volkers sāka 2004.—05. gada sezonā, aizvadot debijas spēli Šveices hokeja līgas kluba HK Berne sastāvā. Pēc sezonas beigām uzbrucējs pārcēlās uz HK Bāzele vienību, jau 2005.—06. gada sezonā būdams tās pamatsastāva spēlētājs.
2008. gadā hokejists pievienojās HC Ambri-Piotta vienībai, tās sastāvā kļūstot par vienu no kluba rezultatīvākajiem spēlētājiem. 2012.—13. gada sezonu Volkers aizvadīja jau Genève-Servette HC rindās.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā.
Il-76
Il-76 ir PSRS līdz 1973. gadam radīta četru dzinēju turboreaktīvā transporta lidmašīna, ko līdz 1997. gadam ražoja Uzbekistānā, pēc 2010. gada Krievijas Federācijas aviācijas rūpnīcās. Lidmašīna spēj pārvadāt smago militāro aprīkojumu, arī tankus. Il-76 militārais variants ir aprīkots ar aizmugures lielgabala kupolu ar diviem 23 mm lielgabaliem. Veiktspējas ziņā tā līdzinās ASV transporta lidmašīnām Lockheed C-141 Starlifter un Boeing C-17. Līdz 1997. gadam uzbūvēja aptuveni 960 Il-76 lidmašīnu, no tām aptuveni 100 eksportēja uz ārzemēm.
Vēsture
1971. gada 25. martā Il-76 veica pirmo izmēģinājuma lidojumu, bet sērijveida ražošana sākās 1973. gadā Taškentas aviorūpnīcā. 1974. gadā lidmašīnu sāka piegādāt PSRS gaisa spēkiem, 1976. gada decembrī civilās aviācijas pārvaldei Aeroflot. Lidmašīnas Taškentas Čkalova vārdā nosauktajā rūpnīcā (ТАПОиЧ) ražoja līdz 1997. gadam. 2010. gadā ražošanu pārcēla uz Uļjanovskas aviorūpnīcu.
Piedalīšanās karadarbībā
1979. gada 25. decembrī, Afganistānas kara pirmajā dienā avarēja viena no PSRS gaisa spēku lidmašīnām IL-76M, kas transportēja desantnieku vienības no Taškentas uz Kabulas lidostu. Bojā gāja visi karavīri un militārā tehnika.
Savukārt Krievijas 2022. gada iebrukuma sākumā 2022. gada februārī Ukrainas pretgaisa aizsardzība notrieca divas Krievijas kara lidmašīnas Il-76 ar desantniekiem. Pēc Rietumvalstu izlūkdienestu ziņām 20. augustā Irānas galvaspilsētas Teherānas lidostā nolaidās Krievijas gaisa spēku transporta lidmašīna Il-76 ar ASV un Lielbritānijas ieročiem, kurus Krievija bija sagrābusi Ukrainā. Krievijas valdības pārstāvji samaksājuši 140 miljonus eiro par pirmo bezpilota lidaparātu partiju, kurā bija 100 droni-kamikadzes "Shahed" un seši lielie lidaparāti.
Ieva Kauliņa
Veidojusi scenogrāfiju un kostīmus Dailes teātrī, Latvijas Nacionālajā teātrī, Jaunajā Rīgas teātrī, Krievu Drāmas teātrī, Latvijas Nacionālajā operā, Dirty Deal Teatro, Ģertrūdes ielas teātrī, United Intimacy, Liepājas teātrī, Valmieras Drāmas teātrī, kā arī ārzemju teātros. Bijusi filmas "Mammu, es tevi mīlu" māksliniece un filmas "Pitons" kostīmu māksliniece. Piedalījusies arī dažādos projektos un festivālos.
Toms Mūrs
Sers Toms Mūrs  (en, pazīstams kā kapteinis Toms; dzimis, miris ) bija britu Otrā pasaules kara veterāns un labdarības akcijas rīkotājs.
Biogrāfija
Otrajā pasaules karā Mūrs bija britu armijas virsnieks, dienēja Indijā, piedalījās Birmas kampaņā. Apbalvots ar četrām medaļām. Vēlāk bija instruktors tanku bruņotajos spēkos. Pēc kara bija rīkotājdirektors betona ražošanas uzņēmumā. Nodarbojās ar motosportu, piedalījās sacensībās, izcīnot balvas.
Mūrs divas reizes reģistrēts Ginesa rekordu grāmatā. Viņš ar savu labdarības akciju savāca vislielāko ziedojumu summu, kāda jebkad tikusi savākta vienā akcijā. Otrs rekords viņam 99 gadu vecumā bija kā visvecākajam cilvēkam, kurš piedalījies dziesmas ierakstā, kas nonākusi pirmajā vietā Apvienotās Karalistes singlu topā. Dziedātājs Maikls Bols kopā ar kori par godu Toma Mūra labdarības gājienam ierakstīja jaunu versiju dziesmai You'll Never Walk Alone, kurā Mūrs piedalījās, ierunājot dziesmas vārdus.
2020. gada 17. septembrī iznāca Mūra autobiogrāfija Tomorrow Will Be a Good Day, ko viņam palīdzēja sarakstīt žurnāliste Vendija Holdena. Septembrī arī tika paziņots par biogrāfiskas spēlfilmas veidošanu par Mūru.
2021. gada 12. janvārī Mūrs tika ievietots Bedfordas slimnīcā ar pneimoniju. Vēlāk viņam tika konstatēta arī inficēšanās ar COVID-19. Mūrs nomira.
2011. gada Korejas Grand Prix
2011. gada Korejas Grand Prix izcīņa notika 16. oktobrī Dienvidkorejā, Korejas starptautiskajā trasē. Uzvaru izcīnīja Sebastians Fetels, aiz sevis atstājot gan Luisu Hamiltonu, gan savu komandas biedru Marku Veberu. Red Bull komanda 3 posmus pirms čempionāta beigām atkārtoti izcīnīja F1 Konstruktoru kausu.
École nationale des ponts et chaussées
École nationale des ponts et chaussées (École des Ponts ParisTech) ir Francijas inženierzinātņu skola.
Tā ir viena no vecākajām un prestižākajām Francijas augstskolām, ko 1747. gadā dibināja Daniels Šarls Trudains (Daniel-Charles Trudaine) kā "École royale des ponts et chaussées", lai apmācītu inženierus tiltu un ceļu būvniecībai. Tā galvenokārt ir pazīstama ar savu inženieru apmācību, kuras studentus un absolventus sauc par "Ingénieur des Ponts et Chaussées".
To parasti dēvē ar 2008. gada jūlijā pieņemtajiem metonīmiem "Ponts et Chaussées", "les Ponts" vai "École des Ponts ParisTech".
Šahrekorda
Šahrekorda ir pilsēta Irānas dienvidrietumos, Čahārmahālas un Bahtijārī ostāna administratīvais centrs. Izvietojusies Zāgrosa kalnu grēdā 540 km no valsts galvaspilsētas Teherānas. Viena no Irānas augstkalnu pilsētām; piepilsētā izvietojies kalnu slēpošanas kūrorts.
Sprādzieni Oklahomasitijā
Sprādzieni Oklahomasitijā bija terora akts Alfrēda Maraha federālajā ēkā Oklahomasitijas centrā, Oklahomas štatā, ASV,. Tas bija lielākais terorisma akts ASV vēsturē līdz 2001. gada 11. septembra uzbrukumam. Sprādziena rezultātā bojā gāja 168 cilvēki, kā arī tika ievainoti vairāk nekā 600 cilvēki. Sprādziena viļņa rezultātā tika sagrautas ēkas vai tika izdarīti mazāki postījumi 16 kvartālu rādiusā, tika iznīcinātas vai nodega 86 mašīnas, 258 netālu esošajām ēkām tika izsisti stikli, kopumā tika izdarīti apmēram 652 miljonus ASV dolārus lieli zaudējumi.
Oficiālā izmeklēšana bija lielākā noziegumu izmeklēšana ASV vēsturē. FIB aģenti veica 28 000 nopratināšanu, savāca 3,2 tonnas pierādījumu, tāpat tika savākts 1 miljards informācijas vienību. Spridzinātāji tika notiesāti 1997. gadā. Makvejam tika izpildīts nāvessods ar nāvējošu injekciju, Nikolsam tika piespriests mūža ieslodzījums. Maikls un Lori Fortjē liecināja pret Makveju un Nikolsu, Maiklam tika piespriesti 12 gadi cietumā par ASV valdības nebrīdināšanu un Lori saņēma imunitāti pret apsūdzībām apmaiņā pret liecībām. Tāpat kā citos lielos teroristu uzbrukumos, arī Oklahomasitijas spridzināšanā pastāv dažādas sazvērestības teorijas.
Sprādziena rezultātā ASV valdība pieņēma Pretterorisma un nāves soda likumu. Tāpat tika pieņemts likums apsardzības pastiprināšanai ap federālajām ēkām, lai izvairītos no turpmākajiem uzbrukumiem. tika atvērts Oklahomasitijas nacionālais memoriāls uzbrukuma upuru piemiņai.
Vecpils katoļu baznīca
Vecpils Svētā Laurencija Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Dienvidkurzemes novada Vecpils pagasta centrā Vecpilī. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Vecpils mūra baznīca celta 1644. gadā un veltīta Svētā Laurencija godam. Vēlāk tā tika sagrauta, bet Vecpils muižas īpašnieks, poļu karaspēka virsnieks Otto Ernests de Rappe 1700. gadā dievnamu atjaunoja. Draudzes dibinātājs un baznīcas cēlājs Rappe prāvestam paredzēja atalgojumu no muižas un uzturu, ko papildināja 1763. gada grāfa F. H. Līvena novēlējums. Baznīcas labklājību palielināja arī Vecpils prāvesta Jāņa Krauzes 1793. gada 28. novembra testaments, kas paredzēja par labu baznīcai 1000 rubļu, kurus noguldīja Liepājas bankā 1804. gadā. Šī nauda radās no luterāņiem pārdotās Ilmājas baznīcas. Taču vēlāk, 1844. gadā dievnama īpašumus un kapitālu atsavināja kronis, Vecpils draudzei atstājot 80 pūrvietas zemes un mēnešalgu prāvestam. Vecpils draudzei bija arī filiālbaznīca Ilmājā. To būvēja Rappe vienā laikā ar Vecpils dievnamu. Baznīca bija bez torņa un veltīta Svētā Bērtuļa godam. Tajā 1764. gadā bija remonts. Par šo baznīcu ar luterāņiem bija ilgas cīņas un tiesu prāvas. Beidzot, 1791. gadā, ar Kurzemes hercoga Ernesta Bīrona palīdzību Ilmājas baznīcu pārņēma luterāņi, samaksājot Vecpils draudzei 200 dālderu. Pie Vecpils dievnama bijusi bibliotēka ar garīga satura grāmatām latīņu valodā. Darbojusies skola, ko nodibinājis bīskaps Volončevskis. Sākotnēji baznīcā bijis tikai viens altāris. Prāvesta Sandoviča darbības laikā (1829—1859) tika ielikts otrs altāris, bet prāvesta Tomaševska kalpošanas laikā (1859—1880) uzbūvēja trešo altāri.
No 2006. gada draudze dievnama rekonstrukcijai ir saņēmusi Kultūrkapitāla fonda un Valsts Kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas atbalstu.
Eksterjers
Dievnams ir mūra celtne ar vienu masīvu torni un skārda jumtu. Sākotnēji bijis skārdiņu jumts, taču vājās jumta konstrukcijas dēļ māla kārniņus noņēma. Tā ir 23,5 metrus gara un 9,6 metrus plata celtne. Tornī atrodas četri zvani, kas lieti 1654., 1676., 1694. un 1700. gadā. Ārpusē uz torņa ir uzraksts AERSK (Anna Elizabete Rappe, dzimusi Korfs), otrajā pusē uz torņa uzraksts OERCM (Otto Ernst Rappe Castrorum Metator (Otto Ernests nocietinājumu iekārtotājs)). Uz torņa priekšējās sienas redzams baznīcas atjaunošanas gads A.1700. Torni rotā gailis, virs kura novietots krusts. Pie presbitērija labajiem sāniem piebūvēts ģērbkambaris. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz koka žogs. Dievnama dārzā atrodas prāvesta Jāņa Dauģa kaps.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Mariušs Kempa. Vecpils draudze ir sena, sākusi veidoties 17. gadsimtā. Dievkalpojumi baznīcā notiek reizi mēnesī, jo ir palicis maz draudzes locekļu.
Draudzes lielākie svētki ir Svētā Laurencija svētki, Svētā Jāzepa svētki un Rožukroņa svētki.
Krīvu Stiglova
Krīvu Stiglova ir ciems Mērdzenes pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 272 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļiem V530, V501.
Sergejs Jēgers
Sergejs Jēgers (dzimis, Jelgavā) ir latviešu dziedātājs, kontrtenors. Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Jelgavā, bērnību pavadījis Vilces pagastā. Māte gājusi bojā autokatastrofā, Sergeju un trīs viņa brāļus un māsas uzaudzinājusi vecmamma. Mācījās Rīgas mūzikas internātskolā, studēja J. Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur 2003. gadā ieguva bakalaura grādu, bet 2005. gadā absolvēja maģistratūru Kārļa Zariņa vadībā. Paralēli mācījās arī Bāzeles Senās mūzikas akadēmijā Schola Cantorum Basiliensis pie profesora Andreasa Šolla. Strādāja par mūzikas audzinātāju dienas aprūpes centrā Saule (1997-1999) un bērnu namā Vita (1996-2005).
Regulāri koncertē kopš 2001. gada. 2003. gadā debitēja uz Latvijas Nacionālās operas skatuves A. Rubinšteina operā Dēmons. Piedalījās vēl vairāku citu operu uzvedumos kā arī lielas formas darbu atskaņojumos, kuru vidū G. F. Hendeļa "Mesija", A. Vivaldi "Gloria" u.c.
2005. gadā kā vienīgais kontrtenors ierindojās 25 finālistu vidū un ieguva 6. vietu prestižajā Britu raidsabiedrības BBC konkursā "Pasaules dziedātājs" 2005 Velsā (Cardiff Singer of the World 2005). 2006. gadā izdeva savu pirmo soloalbumu Ave Musica, bet 2007. gadā kopīgu albumu Duende ar saksafonistu Arti Gāgu. 2009. gadā Sergejs Jēgers izdeva trešo albumu "Dziesmiņās remdējos" - latviešu tautas dziesmu apdares Raimonda Tigula aranžijā ko dziedātājs ieskaņoja kopā ar orķestri Sinfonietta Rīga un diriģentu Māri Sirmo.
Apbalvojumi
saņēma IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par "Par nopelniem kultūrā, daudzveidīgu radošo ieguldījumu mūzikā".
Septiņi Rilas ezeri
Septiņi Rilas ezeri (bg) ir septiņi ledāja ezeri, kas atrodas 2100 līdz 2500 metrus virs jūras līmeņa, Rilas nacionālajā parkā Bulgārijas dienvidrietumos. Ezeri ir populārs tūrisma objekts. Tie ir savienoti ar strautiem un nelieliem ūdenskritumiem. No oktobra līdz jūnijam ezerus klāj ledus.
Elita Bukovska
1985. gadā beigusi Rīgas Horeogrāfijas vidusskolu. 1993. gadā absolvējusi Latvijas Mūzikas akadēmijas Horeogrāfijas nodaļu.
No 1985. līdz 1987. gadam dejojusi Lietuvas Valsts operas un baleta teātrī. No 1990. līdz 1992. gadam dejojusi Latvijas Neatkarīgajā baletā. No 1993. līdz 1995. gadam bijusi Jaunatnes teātra horeogrāfe. 1996. gadā kļuvusi par Latvijas Nacionālās operas un baleta administratori. Tāpat piedalījusies vairākos iestudējumos kā horeogrāfe un kustību konsultante. Režisējusi vairākus pasākumus un koncertus, tai skaitā Latvijas Republikas neatkarības gadadienas koncertu un Lielo Mūzikas balvu.
Marsa gatve
Marsa gatve ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Ilūkstes ielu un beidzas krustojumā ar Varavīksnes gatvi. Ielas garums ir 305 metri.
Vēsture
Marsa gatve kā viena no Rīgas pilsētas ielām pastāv no 20.gs. 70.-tajiem gadiem ar savu tagadējo nosaukumu.
Ielu savienojumi
Marsa gatve krustojas ar:
2006. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti 2006. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki. Šīs bija XX ziemas olimpiskās spēles, kas notika Itālijas pilsētā Turīnā no 2006. gada 8. februāra līdz 26. februārim. Turīnas olimpiskajās spēlēs piedalījās 80 valstis, kuras pārstāvēja 2508 sportisti. Kopumā tika sadalīti 84 medaļu komplekti 15 sporta veidos. Turīnas olimpiskajās spēlēs vairāku sporta veidu programmas tika papildinātas ar jaunām disciplīnām.
Kopumā 451 sportists ieguva medaļas. Vācijas sportisti ieguva visvairāk zelta medaļas — 11. Sportisti no 26 valstīm ieguva vismaz vienu olimpisko medaļu, no tām 18 valstu sportisti ieguva vismaz vienu zelta medaļu. Latvija un Slovākija ieguva pirmās medaļas ziemas olimpisko spēļu vēsturē. Korejiešu šortrekists Ans Hjonsu (vēlāk Viktotrs Ans) bija šo Olimpisko spēļu veiksmīgākais sportists, izcīnot trīs zelta un 1 bronzas medaļu. Viņa tautietis Čins Sunju un vācietis Mihaels Greiss arī šajās spēlēs ieguva trīs zelta medaļas, attiecīgi šorttrekā un biatlonā. Kanādiešu ātrslidotāja Sindija Klasena izcīnīja piecas olimpiskās medaļas (vienu zeltu, divas sudraba un divas bronzas), kļūstos par astoto ziemas olimpisko spēļu dalībnieku, kurš vienās olimpiskajās spēlēs izcīnījis vismaz piecas medaļas. Vāciete Klaudija Pehšteina kļuva ieguva divas medaļas un kļuva par ceturto olimpisko spēļu dalībnieku, kurš ieguvis vismaz vieno olimpisko spēļu medaļu piecās olimpiskajās spēlēs pēc kārtas.
Medaļu ieguvēju maiņas
A. Krievu biatloniste Olga Piļova bija vienīgā kurai 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs tika atņemta medaļa. Viņa izcīnīja sudraba medaļu 15 kilometru individuālajā distancē, taču viņai tika atklātas pozitīvas dopinga analīzes un līdz ar to atņemta medaļa. Sudraba medaļu ieguva vāciete Martina Glagova un bronzas medaļu krieviete Albīna Ahatova.
Medaļu līderi
Sportisti, kuri ieguvuši vismaz divas zelta medaļas vai trīs kopējās medaļas, ir uzskaitīti zemāk pēc iegūto medaļu skaita, kam seko zelta, sudraba un bronzas skaits.
Cerera (nozīmju atdalīšana)
Cerera var būt:
Ksenacelveidīgie
Morfoloģija
Ksenacelveidīgie ir tārpveidīgi dzīvnieki, kuru ķermeņa garums ir no dažiem milimetriem līdz 10 cm un vairāk.
Nervu sistēma ir baziepidermāla, t.i. atrodas zem epidermas, bet galvas smadzeņu nav. Ksenoturbellīdām ir vienkāršs nervu tīkls bez specializētām neironu koncentrācijām. Savukārt, acelveidīgajiem tas ir veidots garenisku kūlīšu sērijas veidā, kas priekšpusē ir savienoti ar dažādas sarežģītības pakāpes gredzenveida komissuru. Sensoros orgānus veido statocisti (līdzsvara sensori), un dažām grupām ir arī primitīvas ocellijas (vienkāršās acis).
Visām sugām epidermu veido skropstainas šūnas. Skropstiņas sastāv no 9 perifēro mikrocaurulīšu pāriem un vienas vai divām centrālajām mikrocaurulītēm. 4–7 pāri nobeidzas pirms skropstiņas gala, veidojot t.s. "plauktu".
Dzīvesveids
Šī tipa pārstāvji ir jūrā vai sājūdenī dzīvojoši bentosa vai planktona organismi, kas var dzīvot arī uz aļģu un koraļļu virsmām. Tās var būt brīvi dzīvojošas, parazītiskas (parazitē jūras gurķu zarnu traktā) vai simbiotiskas sugas. Ksenacelveidīgo pārstāvjus var sastapt dziļumā līdz 4 km netālu no hidrotermālajiem zemūdens avotiem.
Šī tipa pārstāvji ir hermafrodīti un vairojas dzimumceļā ar tiešu attīstību, t.i. bez kāpura stadijas.
Filoģenēze
Sākotnēji ksenoturbellīdas kā atsevišķs tips tika pieskaitītas otrmutniekiem. Taču veidojot ksenacelveidīgo tipu un apvienojot tajā ksenoturbellīdas un acelveidīgos uz molekulāro pētījumu pamata, tika secināts, ka ksenacelveidīgie ir radniecīga grupa nefrozojiem, kas savukārt apvieno pirmmutniekus un otrmutniekus. Tas nozīmē, ka ksenacelveidīgie nav ne pirmmutnieki, nedz arī otrmutnieki, bet primitīvāka bilaterāļu forma, no kuras varētu būt cēlušās attīstītākās bilaterālo dzīvnieku formas.
Taču daži pētījumi norāda uz to, ka ksenacelveidīgo primitīvā uzbūve ir degradācijas rezultāts, bet sākotnēji tā bija radniecīga ambulakrārijām, kas apvieno sevī adatādaiņus un pushordaiņus, un attiecīgi tie būtu pieskaitāmi otrmutniekiem. Rezultātā tika piedāvāts izveidot jaunu kladu ksenambulakrārijas, kurā iekļautas gan ambulakrārijas, gan ksenacelveidīgie. Taču pagaidām skaidrības nav, vai jauno kladu pieskaitīt otrmutniekiem, vai arī tā ir nefrozojiem radniecīga klada.
Robežnieki (Grobiņas pagasts)
2013. gada novembrī apstiprinātā Grobiņas novada teritorijas plānojumā 2014.—2025. gadam bija paredzēts Grobiņas un Robežnieku ciemus iekļaut Grobiņas pilsētas robežās. Tomēr 2018. gada marta ierosinājuma publiskajā apspriedē Robežnieku ciema iedzīvotāji neatbalstīja Grobiņas pilsētas robežas paplašināšanas ieceri.
1925. gada Latvijas čempionāts futbolā
1925. gada Latvijas čempionāts futbolā bija 4. Latvijas čempionāta futbolā sezona.
Rīgas meistarsacīkšu uzvarētāji (Rīgas Futbolklubs) finālā tikās provinces meistariem — Liepājas "Olimpija". Finālā ar 4—3 pagarinājumā uzvarēja Rīgas Futbolklubs.
Armands Strazds
Armands Strazds (dzimis Rīgā) ir latviešu mūziķis.
1989. gadā beidzis Emīla Dārziņa Mūzikas vidusskolu, kur mācījies mūzikas teoriju. 1992. gadā absolvējis Latvijas Mūzikas akadēmiju, kur studējis kompozīciju. No 1992. līdz 1994. gadam studējis Lībekas Mūzikas akadēmijā. 2004. gadā sācis studēt Rīgas Tehniskās universitātes doktorantūrā.
Ir strādājis Vācijā par diriģentu, ērģelnieku, programmētāju un datorprogrammatūru izstrādātāju, kā arī Vācijas Kultūras atašejas asistentu Latvijas vēstniecībā Vācijā. 2004. gadā sācis pasniegt algoritmisko kompozīciju Tehniskajā universitātē.
Pols Šreiders
Pols Džozefs Šreiders (en, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors un scenārists.
Sarakstījis scenārijus vairākām Mārtina Skorsēzes filmām, kā "Taksists" (1976), "Satrakotais vērsis" (1980), "Kristus pēdējais kārdinājums" (1988) un "Augšāmceļot mirušos" (Bringing Out the Dead, 1999).
Šreiders ir arī režisējis kopumā 19 filmas, tai skaitā krimināldrāmas Blue Collar (1978), Hardcore (1979) un "Amerikāņu žigolo" (American Gigolo, 1980), šausmu filmu Cat People (1982), drāmas Mishima: A Life in Four Chapters (1985), Patty Hearst (1988), Light Sleeper (1992) un Affliction (1997), biogrāfisko filmu Auto Focus (2002), erotisko trilleri "Kanjoni" (2013) un drāmas First Reformed (2018) un "Kāršu skaitītājs" (2021). Par filmu First Reformed ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs".
Pļusas pamiera līgums
Pļusas pamiers (sv, ru) bija starpvalstu līgums, kuru pēc Livonijas kara beigām 1583. gada 10. augustā parakstīja Krievijas caristes un Zviedrijas karalistes pārstāvji.
Pamieru uz trim gadiem noslēdza abu valstu pierobežā apmēram piecus kilometrus uz dienvidiem no Narvas pie Pļusas upes grīvas (de, tagad appludināta pēc Narvas HES būves), bet 1585. gadā to pagarināja līdz 1590. gadam. Krievija atteicās no kara laikā okupētās Igaunijas ziemeļu daļas un tajā izveidoja Zviedru Igaunijas provinci. Uz pamiera laiku Zviedrijas pārvaldībā nokļuva arī Ingrija un Keksholmas lēne.
Vēsture
1581. gadā Pontusu Delagardiju iecēla par Zviedrijas armijas virspavēlnieku, 1580. gada rudenī viņš iekaroja Keksholmu, tad ziemā vadīja savu karaspēku pāri aizsalušajam Somu līcim, lai ieņemtu Tolsburgas un Vezenbergas pilis. 1581. gada septembrī viņa vadībā Zviedrijas karaspēks ieņēma arī Narvas, Ivangorodas, Jamburgas un Koporjes cietokšņus.
Jamas Zapoļskas miera līguma sarunās starp Krievijas un Polijas-Lietuvas pārstāvjiem 1582. gada janvārī krievi uzskaitīja tos cietokšņus, kurus bija ieņēmuši zviedri: Narva, Vasknarva, Ece, Tolsburga, Rakvere, Rēvele, Paide, Koluvere, Lihula, Hāpsala un Vihulas muiža.
Sarunu norise
Pamiera sarunas sākās 1583. gada maijā pie Pļusas upes ietekas Narvā, Krievijas un Zviedrijas delegācijas apmetās atsevišķās teltīs. Sarunu sākumā I. Tatiščevs pieprasīja zviedriem atdot visus viņu ieņemtos cietokšņus, bet 26. maijā noslēdza pamieru uz diviem mēnešiem, bet 10. augustā uz trim gadiem, nepanākot jebkādu piekāpšanos no Zviedrijas.
Pēc Fjodora I kļūšanas par Krievijas caru Krievijas un Zviedrijas sūtņi vēlreiz sāka pamiera pagarināšanas sarunas 1585. gada 25. oktobrī. Krievijas pārstāvji Tatiščevs un Fjodors Šestunovs paziņoja par pretenzijām uz Ivangorodas, Jamburgas, Koporjes un Korelas cietokšņiem, pēc tam piedāvāja iegādāties šos cietokšņus par 15 tūkstošiem rubļu. 1585. gada 5. novembrī laivas pārbraucienā no Pļusas upes grīvas uz Narvu Narvas upē noslīka Zviedrijas sarunu vedējs Pontuss Delagardijs. 28. decembrī puses pagarināja pamieru uz vēl četriem gadiem.
Iznākums
1583. gada 10. augustā Zviedrijas un Krievijas pārstāvji vienojās apturēt karadarbību trīs gadus, skaitot no sarunu sākuma 1583. gada 29. jūnijā. Ar Pļusas pamiera līgumu Zviedrija ieguva Narvas, Ivangorodas, Jamburgas un Koporjes cietokšņus Ingrijā, kā arī Korelas cietoksni Karēlijā. Krievijas pakļautībā bija Ņevas ieteka Somu jūras līcī.
1585. gada 19. decembrī pamieru pagarināja vēl uz četriem gadiem, skaitot no 1586. gada 6. janvāra. Pēc Krievu-zviedru kara 1595. gada 18. maijā noslēgtā Teizinas miera līguma (sv, ru) cars Fjodors I atguva Ingriju un Keksholmu, bet atteicās no pretenzijām uz Igaunijas hercogisti.
Aloiss Votava
Aloiss Votava (de; dzimis, miris ) bija austriešu šaha problēmists un prokurors.
Aloiss Votava dzīvoja un strādāja Vīnē. Viņš bija prokurors ekonomisko noziegumu jomā.
Šaha kompozīcija
A. Votava sastādījis un vācu preses izdevumos publicējis vairāk nekā 350 šaha kompozīcijas, galvenokārt etīdes. Ap 1960. gadu viņš sadraudzējās ar Frīdrihu Hlubnu, kurš "spēra tikai pirmos soļus" šaha kompozīcijas laukā. Lielākā daļa Votavas etīžu tika publicētas žurnālā Deutsche Schachzeitung, kurā viņa draugs Jozefs Halumbireks bija etīžu nodaļas redaktors. No 1957. gada Votava bija starptautiskais tiesnesis un no 1966. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums: