cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Očamčira
Očamčira (ab) vai Očamčire (ka) ir pilsēta pašpasludinātajā Abhāzijas Republikā, de iure Gruzijas Abhāzijas Autonomajā Republikā. Izvietojusies Abhāzijas dienvidaustrumu daļā Melnās jūras piekrastē Galidzgas upes krastos.
Vēsture
Senākā apdzīvotā vieta Očamčiras apvidū zināma kopš 6. gadsimta p.m.ē., kad grieķu jūrasbraucējs un ģeogrāfs Skilaks no Kariandas savā periplā aprakstījis grieķu koloniju Giēnu (Γυένος, Gyēnos). No 2. līdz 7. gadsimtam pilsētas teritorija ietilpa Kolhidas valsts sastāvā. Vēlāk piederējusi abhāzu un gruzīnu kņazistēm. 1926. gadā piešķirts pilsētas statuss. Gruzīnu—abhāzu konflikta laikā pilsēta stipri cietusi.
Vins Dīzels
Marks Sinklērs (en), pazīstams kā Vins Dīzels (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, producents, režisors un scenārists.
2013. gada augustā Vīnu Dīzelu uzņēma Holivudas Slavas alejā.
Dipterīni
Dipterīni (Dipterinae) ir izmirušu dipterīdveidīgo zivju apakšdzimta no divējādelpojošo zivju virskārtas. Apakšdzimtu 1846. gadā izdalīja britu paleontologs Ričards Ovens. Šīs zivis dzīvoja devona periodā un bija izplatītas Eiropā, Ziemeļamerikā un Austrālijā. Arī Latvijas devona nogulumos ir sastopamas dipterīnu fosilās paliekas (piemēram, Dipterus serratus no narvas svītas nogulumiem ). Apakšdzimtas tipveida ģints ir Dipterus, bet kopā tajā ir 3 ģintis ar vairāk, nekā 20 sugām.
Morfoloģija
Dipterīni ir vidēja lieluma zivis. Galvaskauss nav iztiepts. Segkauli un zvīņas klāti ar kosmīnu. Etmoīds pārkaulojas. D kauli var būt vairāki. Zobu plātnes vēdekļveidīgas ar sīku noapaļotu zobu rindām vai ar zobu ķīļiem, kas radiāli atiet no viena virsotnes punkta.
Maurisio Makri
Maurisio Makri (es,, dzimis ) ir Argentīnas politiķis. No 2015. līdz 2019. gadam bija Argentīnas prezidents. Viņš pārstāv koalīciju Cambiemos (Mainīsimies!), kas ir centriska līdz centriski labēja, un ir arī tajā ietilpstošās centriski labējās politiskās partijas Propuesta Republicana (Republikāņu priekšlikums) prezidents.
Organiskais mēslojums
Organiskais mēslojums ir svaigas vai bioloģiski pārveidotas augu vai dzīvnieku organiskās vielas, kuras lieto augsnes mēslošanai, lai uzlabotu tās auglību un palielinātu kultūraugu ražu. Pie organiskajiem mēslojumiem pieder kūtsmēsli, virca, fekālijas, putnu mēsli, kūdra, ezera dūņas jeb sapropelis, jūras mēsli, dažādi komposti un zaļmēsli, kā arī lauksaimniecības, rūpniecības un ražošanas procesā radušies atkritumi. Organiskā mēslojuma sastāvā ietilpst slāpeklis, fosfors, kālijs, kalcijs, magnijs, dažādi mikroorganismi un organiskās vielas kā ogļhidrāti un olbaltumvielas.
Organiskais mēslojums ir augu un mikroorganismu uzturvielu avots, kas veicina augsnē dzīvojošo slāpekļa saistītāju baktēriju, amonifikācijas un nitrifikācijas baktēriju derīgo mikrobu darbību. Mikroorganismu ietekmē noris fermentatīvas reakcijas, sadalās un mineralizējas organiskās vielas, līdz ar to palielinās ogļskābās gāzes koncentrācija augsnes un virszemes gaisā, kas apgādā augus ar ogļskābo gāzi.
Ramslova
Ramslova ir ciems Cirmas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Gomeļmuižas ezers.
Ernests Eferts-Klusais
Ernests Eferts (1889—1927), saukts arī Ernests Eferts-Klusais, bija latviešu rakstnieks, literatūrkritiķis, sabiedriskais darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1889. gada 26. janvārī Vānes pagasta „Buļļos” turīga muižas rentnieka Ernesta Efferta (1842—1906) 12 bērnu ģimenē. Mācījās pirmmācības skolā Tukumā (1899—1901), Tukuma proģimnāzijā, no 1905. gada Rīgas reālskolā. Studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības fakultātē. Pēc studiju beigām Ernests Eferts 1914. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijā (LSD), strādāja par dabas zinību un vēstures skolotāju Alūksnes proģimnāzijā (1914—1915) un darbojās LSD Malienas organizācijā ar segvārdu Klusais. 1915. gadā viņu arestēja, pēc atbrīvošanas viņš turpināja darboties Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas Maskavas organizācijā, 1916. gadā viņu no jauna arestēja un izsūtīja uz Turgajas apgabalu tagadējās Kazahstānas teritorijā.
Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas E. Eferts atgriezās Alūksnē, 1917. gada beigās vadīja Iskolata Pārtikas nodaļu. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas un vācu karaspēka okupācijas 1918. gadā devās uz Maskavu, kur bija Latvijas Nacionālo lietu komisariāta Kultūrizglītības nodaļas vadītājs. 1919. gada sākumā atgriezās Latvijā, bija LSPR Tautas izglītības komisāra vietnieks un Centrālās izpildkomitejas loceklis Rīgā, pēc tam Rēzeknē.
Burdura
Burdura (tr) ir pilsēta Turcijas dienvidrietumos, Burduras ila administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Pilsēta atrodas Burdura ezera piekrastes līdzenuma austrumu daļā 4 km no ezera krasta un 420 km no galvaspilsētas Ankaras.
Ernests Eferts-Klusais
Dzīvesgājums
1920. gada sākumā kopā ar Sarkano armiju atkāpās no Latgales, bija izdevniecības „Spartaks” redaktors Pleskavā (1920—1922), vēlāk Maskavas Latviešu strādnieku fakultātes un pedagoģijas tehnikuma pedagogs (1922—1926), vienlaikus Rietumtautu Komunistiskās universitātes docētājs (1922—1927). Nodarbojās ar rakstniecību. Miris 1927. 16. jūlijā ar tuberkulozi Zaharjinas sanatorijā Himkos, Maskavas apgabalā, apbedīts Novodevičjes kapsētā, Maskavā.
Burdura
Vēsture
Pilsēta Burdura ezera krastā zināma kopš bronzas laikmeta; tā vairākkārt mainījusi atrašanās vietu. Bijusi zināma kā Limnombrija (Limnombria — ‘Ezera pilsēta’) un Polidoriona (Πολυδώριον). Mūsdienu pilsētas vēsture aizsākās 11. gadsimtā, kad apvidu iekaroja seldžuki un nodibināja Hamambendi (Hamam Bendi) apmetni. Attīstījusies kā nozīmīga tirdzniecības pilsēta ceļā uz Antaljas ostu.
Ernests Eferts-Klusais
Darbi
Publicējies no 1917. gada, rakstīja par materiālistisko filozofiju, ateismu, darvinismu, LKP vēsturi, Latvijas ekonomiku.
1936. gadā izdevniecība "Prometejs" sāka izdot E. Eferta-Klusā Kopotus rakstus, bet represiju pret PSRS latviešiem dēļ iznāca tikai rakstu 1. sējums. Pēc Otrā pasaules kara Rīgā izdeva vairākas E. Eferta-Klusā darbu izlases (1947, 1971, 1978).
Starptautiskā Darba organizācija
Starptautiskā Darba organizācija (, ILO) ir Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūra, kas starpvalstu līmenī pārrauga jautājumus par algām un citiem ienākumiem, bērnu darbu, bezdarbu, darba laiku, darbaspēku, streikiem un lokautiem, un par citiem ar darba ekonomiku saistītiem jautājumiem. Organizācijas galvenā mītne atrodas Šveices pilsētā Ženēvā. Starptautiskā Darba organizācija tika izveidota 1919. gada aprīlī, bet 1946. gadā tā kļuva par Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūru. 1969. gadā Starptautiskajai Darba organizācijai tika piešķirta Nobela miera prēmija.
Mastu iela (Rīga)
Mastu iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajonā, Pētersalā. Mastu iela sākas krustojumā ar Eksporta ielu un beidzas krustojumā ar Katrīnas dambi. Ielas garums ir 240 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu visā garumā. Mastu ielā ir daudzstāvu namu apbūve.
Ielu savienojumi
Mastu iela ir savienota ar šādām ielām:
Krasovska
Krasovska (uk; vīriešu dzimtē Krasovskis (Красовський)) ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kemijervi
Kemijervi (fi) ir 230,91 km2 liels ezers Somijas ziemeļdaļā pie Kemijervi pilsētas. Ezeram caurtek Kemijoki upe.
Pepsi Center
Pepsi Center ir daudzfunkcionāla halle Denverā, Kolorādo, ASV. Tā tika atklāta. Arēnā savas mājas spēles aizvada NHL komanda Kolorādo "Avalanche" un NBA komanda Denveras "Nuggets".
IK Sirius FK
IK Sirius ir profesionāls Zviedrijas futbola klubs no Upsālas. Dibināts 1907. gadā. Pašlaik spēlē Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. Līdz šim lielāko panākumu guva 1924. gadā, kad iekļuva Svenska Mästerskapet finālā, taču piekāpās Fässbergs IF. No 1975. līdz 2016. gadam spēlēja Zviedrijas zemākajās līgās, bet pēc uzvaras Superettan līgā 2016. gada sezonā atgriezās Allsvenskan. Mājas spēles aizvada Studenternas IP stadionā.
Marijs Mārbls
Marijs Mārbls (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
Dzimis ārsta ģimenē. Šahu iemācījies spēlēt no tēva 1898. gadā. Divus gadus vēlāk publicējis savu pirmo uzdevumu. Kopš 1900. gada sastādījis apmēram 350 šaha uzdevumus.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Popkorns
Popkorns pirmoreiz tika atklāts pirms vairākiem tūkstošiem gadu Gvatemalā. Tas ir viens no senākajiem kukurūzas veidiem: pierādījumi par popkorna eksistenci ir tikuši datēti ar 3600. gadu p.m.ē. Ņūmeksikā un vēl senāki — apmēram 4700. gadu p.m.ē. Peru. Ir daudzas metodes popkorna pagatavošanai. Lielās komerciālām vajadzībām izveidotās popkorna mašīnas izgudroja Čārlzs Kretors 19. gadsimta beigās. Pastāv iespēja pagatavot popkornu arī mājas apstākļos, piemēram, ievietojot mikroviļņu krāsnī fasēta popkorna paku.
Atkarībā no tā pagatavošanas veida, vairāki cilvēki uzskata to par veselīgu pārtikas produktu, savukārt citi to dažādu iemeslu dēļ par tādu neuzskata. Popkorns var tikt izmantots arī ne kā pārtikas produkts, piemēram, kā svētku rotājums vai iepakošanas materiāls.
Leopolds Vanags
Leopolds Vanags (dzimis, miris ) bija latviešu inženieris un sabiedriskais darbinieks. No 1981. līdz 1985. gadam — Daugavpils pašvaldības vadītājs.
Dzīvesgājums
Dzimis dzelzceļnieku ģimenē. 1950. gadā iestājās Daugavpils Dzelzceļa transporta tehnikumā, kuru pabeidza pēc četriem gadiem. Pēc tehnikuma absolvēšanas strādāja Ventspilī līdz 1955. gadam, kad tika iesaukts karadienestā. No 1959. gada strādāja Baltijas dzelzceļa Daugavpils nodaļā par elektroapgādes daļas inženieri, vēlāk — par tā priekšnieku.
1966. gadā Vanags pabeidza Ļeņingradas Dzelzceļa transporta inženieru institūtu, bet pēc 4 gadiem sāka strādāt par Daugavpils pilsētas partijas komitejas Rūpniecības un transporta nodaļas vadītāju. 1978. gadā ievēlēts par Rīgas Kirova rajona partijas komitejas 1. sekretāru.
1981. gada 17. jūnijā ieguva par Daugavpils izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieka amatu; tā paša gada jūlijā ievēlēts par Daugavpils pašvaldības priekšsēdētāju. Viņa valdības laikā Daugavpilī uzcēla apavu kombināta jaunie ražošanas korpusi, kā arī uzsākta Jaunās Forštates mikrorajona apbūve. 1985. gadā viņu amatā nomainīja Vladimirs Žarkovs. Tajā pašā gadā Vanagu iecēla par Austrumu elektrisko tīklu priekšnieku Daugavpilī, kur viņš nostrādāja līdz mūža beigām.
Miris 1998. gadā. Apbedīts Daugavpils Brāļu kapos.
Bērenbergs
Bērenbergs (no) ir aktīvs vulkāns Norvēģijai piederošajā Jana Majena salā Atlantijas okeāna ziemeļos. Vulkāna masīvs veido salas lielāko — ziemeļu daļu. Kalna nogāzes lielākoties klātas ar sniegu un ledu, tā virsotnē ap 1 km diametra ar ledu pildīts krāteris. Vulkāniskais masīvs pamatā veidots no bazaltas lavas. Vulkāna pēdējais izvirdums novērots 1985. gada janvārī, bet pirms tam 1973. un 1970. gadā, turklāt tie visi bija izvirdumi no ziemeļu nogāzes sānu sprauslām.
Kalnu apklāja holandiešu jūrasbraucēji 17. gadsimtā un nosauca par ‘Lāču kalnu’ pēc tur novērotajiem polārlāčiem.
2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 5. posms
'''2016.—2017. gada Pasaules kausa biatlonā 5. posms''' notika Rūpoldingā, Vācijā, laika posmā no 2017. gada 11. janvāra līdz 15. janvārim.
Parastais zilenītis
Parastais zilenītis (Polyommatus icarus) ir neliela zeltainīšu dzimtas (Lycaenidae) tauriņu suga, kas pieder pie zilenīšu ģints (Polyommatus). Parastais zilenītis sastopams plašā areālā Palearktikas ekozonā. Tas mājo Eiropā, sākot ar Skandināvijas dienvidiem un beidzot ar vismazākajām Vidusjūras saliņām, Āzijas mērenajā joslā, Ziemeļāfrikā un Kanāriju salās, nesenā pagātnē introducēts Kanādas austrumos Kvebekas provincē. Tā ir visbiežāk Latvijas pļavās novērojamā zilenīšu suga.
Ekoloģija
Parastais zilenītis novērojams pļavās, piekrastes kāpās, upju krastos, sausos, skrajos priežu mežos, mežmalās, tīreļos, ceļmalās, dzelzceļmalās un dārzos. Tas sastopams līdz 2800 metriem virs jūras līmeņa. Pieaugušie īpatņi ir augu apputeksnētāji un barojas ar ziedu nektāru. Iecienīti ir ragainie vanagnadziņi, gundegas, pīpenes, apiņu lucernas, lauka āboliņš un citi ziedi. Nakti tauriņi pavada uz ziediem, zāļu stiebru galotnēm, bieži grupās līdz 4—5 indivīdiem.
Atkarībā no izplatības reģiona parastajam zilenītim vasaras laikā var izaugt 1—3 jaunās paaudzes. Mātīte olas pa vienai dēj uz ragainā vanagnadziņa (Lotus corniculatus), ložņu blaktenes (Ononis repens), apiņu lucernas (Medicago lupulina) un citiem pākšaugiem. Apmēram pēc nedēļas izšķiļas kāpuri, kas ir gaiši zaļi un tāpat kā pieaugušie īpatņi aktīvi diennakts gaišajā laikā. Kā lielāko daļu zeltainīšu dzimtas sugu arī parasto zilenīti mēdz apkalpot skudras, jo kāpurs izdala saldu sekrētu. Skudras aizsargā kāpuru pret citiem plēsīgiem kukaiņiem. Pārziemo daļēji attīstījušies kāpuri, agri pavasarī tie pabeidz attīstīties, izaugot līdz 13 mm, un uz zemes iekūņojas. Skudras ļoti ātri atrod jauno kūniņu un to nosedz ar zemi vai meža kritalām, ļoti bieži ienes savos pūžņos. Tauriņš kūniņā attīstās 2 nedēļu laikā.
Fricis Hofmanis
Fricis Hofmanis (de; dzimis, miris ) bija vācu vieglatlēts un sporta vingrotājs, vairāku olimpisko medaļu ieguvējs. Startējis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un 1906. gada neofiālajās olimpiskajās spēlēs.
Olimpiskās spēles
Hofmanis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja gan vieglatlētikā, gan sporta vingrošanā.
Vieglatlētikā viņš startēja 5 disciplīnās, no kurām 100 metru skriešanā viņš izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties ASV sportistam Tomasam Bērksam. Fināla rezultāts šajā disciplīnā viņam bija 12.2 sekundes. 400 metru skriešanā viņš fināla skrējienā ar rezultātu 56.7 sekundes ieguva 4. vietu. Augstlēkšanā viņš ar rezultātu 1.55 metri ieguva 5. vietu. Savukārt iegūtais rezultāts trīssoļlēkšanā un lodes grūšanā nav precīzi zināms.
Vingrošanā viņš startēja trijās disciplīnās. Virves kāpšanā viņš ieguva trešo vietu, piekāpjoties Grieķijas sportistiem Nikolajam Andriakopulam un Tomam Ksenaki. Savukārt komandu sacensībās uz līdztekām un vingrošanas stieņos bija Vācijas vingrotāju komandas pārstāvis. Šajās abās disciplīnās tika izcīnītas zelta medaļas.
1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja 100 metru skriešanā. Viņš priekšskrējienā finišēja kā beidzamais (piektais) un fināla skrējienam nekvalificējās.
Rezultāti
Q — kvalifikācija fināla kārtai
Neišābūra
9. gadsimtā Neišābūra bija Tahirīdu dinastijas galvaspilsēta. No 1037. līdz 1043. gadam tā bija Seldžuku impērijas galvaspilsēta. Neišābūra ir bijusi Horasānas ostāna administratīvais centrs.
Daniels Betfīrs
Johans Jakobs Daniels Betfīrs (Johann Jacob Daniel Böthführ vai Johann Jacob Daniel Boetefeur, 1741—1802) bija Apgaismības laikmeta sabiedriskais darbinieks. Rīgas Lielās ģildes tirgotājs, Rīgas maģistrāta loceklis (1784), Rīgas birģermeistars (1787), Rīgas pilsētas galva (1790).
Neišābūra
Neišābūrā ir dzimis slavenais persiešu dzejnieks, astronoms un matemātiķis Omars Haijāms.
Daniels Betfīrs
Dzīvesgājums
Dzimis Mēklenburgas pilsētā Rēbelē 1741. gada 12. februārī Šverīnes ārsta Daniēla Zaharija Betfīra (Boetefeur) ģimenē. Jaunībā pārcēlās uz Rīgu, kur 1766. gadā par godu Biķera draudzes baznīcas atklāšanai 1766. gadā sacerēja kantāti ar sava drauga Herdera vārdiem.
1782. gadā kļuva par Lielās ģildes vecāko, 1784. gada par Rīgas rātes locekli, 1787. gada par Rīgas birģermeistaru. Kad 1790. gadā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvu, viņš lika izvākt no luterāņu baznīcām visus greznumus. Slimības dēļ atkapās no amata un pārcēlās uz dzīvi Limbažos, kur mira 1802. gadā.
Sabiedriskā darbība
Rīgas brīvmūrnieku ložas „Apollo” dibinātājs un brālis (1772—1784), krēsla meistars (1772—1778). Tērbatas ložas „Pollukss (Liepa)“ dibinātājs (1778).
Kas notika ar mazulīti Džeinu?
"Kas notika ar mazulīti Džeinu?" (en) ir 1962. gada ASV šausmu trillera filma, kuras režisors un producents ir Roberts Oldričs. Filmā galvenās lomas atveido Beta Deivisa un Džoana Kroforda. Filma balstīta uz 1970. gada Henrija Farela romānu ar tādu pašu nosaukumu.
Filma stāsta par novecojošu bērnu zvaigzni, kura terorizē savu paralizēto māsu, bijušo filmu zvaigzni.
Filmas "Kas notika ar mazulīti Džeinu?" pirmizrāde notika un to izplatīja Warner Bros. Pictures. Filma saņēma plašu kritiķu atzinību un bija finansiāli veiksmīga. To nominēja piecām Amerikas Kinoakadēmijas balvām saņemot balvu kategorijā "Labākie kostīmi". Deivisa nominēta kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā".
Filmas panākumus deva Deivisas un Krofordas lielā nepatika vienai pret otru. Šīs lomas abām aktrisēm deva otru elpu karjerā. Filma laika gaitā ieguvusi kulta statusu. Amerikas Kinoinstitūts Deivisas attēloto tēlu nodēvēja par 44. visu laiku labāko filmu ļaundari. 2021. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Roberts Oldričs
Roberts Bērdžess Oldričs (en, dzimis, miris ) ir amerikāņu kinorežisors, kinoproducents un scenārists.
Nozīmīgs režisors, galvenokārt strādājis film noir, kara filmu un melodrāmu žanros. Oldriča pazīstamākās filmas ir Vera Cruz (1954), Kiss Me Deadly (1955), The Big Knife (1955), "Rudens lapas" (Autumn Leaves, 1956), Attack (1956), "Kas notika ar mazulīti Džeinu?" (1962), "Kuš... kuš, jaukā Šarlote" (Hush...Hush, Sweet Charlotte, 1964), "Fēniksa lidojums" (The Flight of the Phoenix, 1965), "Netīrais ducis" (The Dirty Dozen, 1967) un "Futbols aiz restēm" (The Longest Yard, 1974).
Enkura iela
Ielas raksturojums
Enkura iela ir 380 metrus gara vietējas nozīmes iela Ķīpsalas centrālajā daļā. Kopējais ielas garums ir 430 metri, tā posmā no Balasta dambja līdz Zvejnieku ielai klāta ar asfalta segumu, šajā posmā pāra numuru pusē izbūvēta gājēju ietve (izņemot posmu pie ēkas Zvejnieku ielā 14a, nepāra numuru pusē - ietve no Balasta dambja līdz Ogļu ielai), atlikušajā ielas daļā - grants segums. Tā sākas krustojumā ar Balasta dambi iepretīm Daugavai un virzās rietumu-ziemeļrietumu virzienā kā asfaltēts ceļš. Ielas sākumdaļā nepāra numuru pusē atrodas „Ģipša fabrikas” dzīvojamo ēku un restorāna komplekss (adrese Balasta dambis 70), pēc kura seko krustojums ar Ogļu ielu, aiz kura iela pagriežas vairāk rietumu virzienā un ir izbūvēta ar kritumu. Nākamais krustojums ielai ir ar Zvejnieku ielu, tālāk iela turpinās kā grantēts ceļš, kas pieved pie vairākām dzīvojamajām ēkām un klostera. Enkura iela beidzas pie Daugavas attekas Zunda, ar brauktuvi ir savienota ar Ģipša ielu.
Vēsture
Iela iezīmēta Rīgas plānā 1876. gadā kā iela bez nosaukuma. 1881. gadā piešķirts nosaukums Enkura iela (Anker Strasse). Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija septiņos gruntsgabalos. Vācu okupācijas laikā nosaukums Ankerstrasse (Enkura iela). Pēckara gados iela minēta arī ar nosaukumu Enkuru iela.
Daugavmalā, iepretī Enkura ielai, līdz 40. gadiem atradās Ķīpsalas tvaikonīšu piestātne. Enkura ielas un Balasta dambja stūrī 30. gados atradās Ķīpsalas laikrakstu kiosks.
Ielu savienojumi
Enkura iela ir savienota ar šādām ielām:
Ramuļēni
Ramuļēni ir ciems Kalsnavas pagastā, Madonas novadā. Atrodas 146 km attālumā no Rīgas, Savītes krastos.
Uz ziemeļiem no ciema atrodas Ramuļēnu kalns (182 m augsts).
Frīdrihs Samsons fon Himmelšerna
Frīdrihs Oto Eduards Samsons fon Himmelšerna (de, 1872—1958) bija vācbaltiešu muižnieks un politiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1872. gada 7. novembrī mūsdienu Igaunijā: Reuges muižā (et) Vidzemes guberņas Veravas apriņķī tās īpašnieka Klaudija Samsona fon Himmelšernas un viņa sievas Emīlijas Annas Elizabetes, dzimušas fon Melleres, ģimenē.
Mācījās Tērbatas Kolmaņa privātskolā (Kollmannsche Schule, 1881-1890), tad studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1890—1894), aizstāvēja ''Cand. jur.'' disertāciju. Dienēja Tveras 1. dragūnu pulkā. Pēc 1905. gada revolūcijas viņš bija Baltiešu konstitucionālās partijas priekšsēdētājs (1905—1908).
Pirmā pasaules kara beigās 1918. gada novembrī viņš bija viens no minoritāšu pārstāvjiem Baltijas hercogistes Reģentu padomē. 1919. gadā Baltiešu-vācu Nacionālās komitejas (Baltisch-Deutsches Nationalausschuss) priekšsēdētājs. Pēc Aprīļa puča viņš bija viens no Latvijas Pagaidu valdības Iekšlietu ministra kandidātiem Oskara Borkovska Ministru kabinetā. Pēc 1920. gada Igaunijas zemes reformas Samsonam fon Himmelšernam atņēma Rauges muižas zemes īpašumus un viņš izbrauca uz Vāciju. Miris 1958. gada 28. februārī Dertingenē, VFR.
Lodāmurs
Lodāmurs ir rokas instruments, ko izmanto lodēšanā, lai izkausētu lodalvu, kas izplūstot un sacietējot fiziski savieno divus metāliskus elementus, nodrošinot elektrisko vadāmību. Vienkāršākais lodāmurs sastāv no metāliska, uzsildāma uzgaļa un roktura ar siltuma izolāciju. Uzgalis parasti tiek uzsildīts, izmantojot strāvu, kas izplūst cauri pretestības tipa sildelementam. Retāk uzgalis tiek uzsildīts ar gāzi, izmantojot katalītisko gāzes sildītāju. Lodāmurus pārsvarā izmanto elektronikā, lodējot vai pārlodējot komponentes uz iespiestās plates. Lielie lodāmuri tiek izmantoti, lai savienotu metāliskas plāksnes. Tirgū ir pieejami lodāmuri ar jaudām no 5W līdz 550W. Lodāmurus ar jaudu zem 30W izmanto ļoti smalku detaļu lodēšanai elektronikā, pulksteņu un fotokameru remontam. 30 līdz 80W jaudas lodāmurus izmanto pārsvarā elektronisko komponenšu lodēšanai. Lieljaudīgos lodāmurus izmanto metālisko lokšņu lodēšanai. Praktiski lodāmura izvēli nosaka katra atsevišķa lietotāja ieradumi un vēlmes. Teorētiski prasības pret lodāmura jaudu nosaka nepieciešamais siltuma daudzums, lai uzkarsētu un izkausētu lodalvu vēlamā laikā. Piemēram, lai izkausētu vienā sekundē lodalvu SN60Pb40 ar masu m = 0,1g\, īpatnējo siltumietilpību, sākuma temperatūru t_1 = \25°C, kušanas temperatūru t_2 = \191°C un īpatnējo kušanas siltumu , ir nepieciešami 6,47 W. Prasības pret jaudu par 30 - 50 W var palielināt siltuma noplūdes uz pašu lodējamo komponenti, metāliskiem korpusiem un siltuma novadītājiem.
Lodēšanas stacijas
Lodēšanas stacijas ir lodāmuri ar temperatūras kontroli.
Lodēšanas staciju priekšrocības: Lodēšanas staciju trūkumi:
Lodēšanas uzgaļu tīrīšana
Lodēšanas uzgaļi temperatūras iedarbības rezultātā ar laiku oksidējas. Oksidēti lodēšanas uzgaļi izkausēt lodalvu var tikai ļoti lēni. Lai lodēšanas uzgaļi ilgāk kalpotu:
Al Wahda FC
Al Wahda FC (ar) ir profesionāls Apvienoto Arābu Emirātu futbola klubs no Abū Dabī, kas piedalās valsts augstākajā futbola līgā jeb AAE Pro līgā.
Klubs tika dibināts 1974. gadā. Tas savas mājas spēles aizvada Al Nahyan Stadium stadionā, kurā ir 15 000 skatītāju vietas. Klubs savā vēsturē ir četras reizes uzvarējis valsts augstākajā futbola līgā.
Lonzo Bols
Lonzo Andersons Bols (en; dzimis ) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Čikāgas "Bulls".
L. Bola tēvs Lavars Bols ir spēlējis basketbolu koledžā, kā arī profesionāli amerikāņu futbolu, bet vēlāk nodarbojies ar uzņēmējdarbību. Lonzo Bola jaunākais brālis Lamelo Bols arī ir basketbolists, pārstāv NBA komandu Šarlotas "Hornets" (izvēlēts ar trešo numuru 2020. gada NBA draftā). Basketbolu spēlē arī viņu jaunākais brālis Liendželo Bols.
Karjera
2019. gada jūlijā L. Bols kopā ar Brendonu Ingramu, Džošu Hārtu, kā arī vairākām nākotnes drafta tiesībām un naudas kompensāciju tika aizmainīts uz Ņūorleānas "Pelicans", par ko pretī "Lakers" saņēma vienu no līgas labākajiem garajiem spēlētājiem Entoniju Deivisu un kļuva par čempioniem jau pirmajā sezonā pēc šīs maiņas.
2021. gada 2. augustā L. Bols kā brīvais aģents parakstīja līgumu ar Čikāgas "Bulls".
Rancāni (Brigu pagasts)
Rancāni ir ciems Brigu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 294 km attālumā no Rīgas.
Chrysolina hyperici
Chrysolina hyperici ir lapgraužu dzimtas suga, kurā izšķir divas pasugas.
Introdukcija
Chrysolina hyperici ir introducēta Ziemeļamerikā un Austrālijā 1930. gadā pēc asinszāļu bioloģiskās kontroles programmas, lai kontrolētu asinszāļu augšanas un izplatīšanas šajās teritorijās, un samazināt fitopatogēnas sēnītes Colletotrichum gloeosporioides izplatīšanos. Drīz pēc veiksmīgas introdukcijas Austrālijā, šī suga tiek introducēta Jaunzēlandē (1943. gadā), pēc tādas pašas programmas, lai mazināt šīs nezāles skaitli. Kāpuri, noēdot saknes, apstādina auga augšanu, kas noved līdz auga nāves. Noēdot ziedpumpurus, imago arī smagi kaitē augiem.
Pieaugušo īpatņu apraksts
Pieaugušas vaboles (imago) ķermeņa garums ir 5 — 7 mm. Ķermenis no apakšdaļas ir zaļš ar metālisku spīdumu vai tumši zils. No augšas ķermenis ir zaļš ar bronzas nokrāsu ar tumši violetiem punktiem uz segspārniem; retāk augšdaļa ir tumši zila vai melna.
Preimaginalo stadiju apraksts
Olas ir izstieptas un sarkanīgas.
Kāpuri ir resni un ar C veidīgu ķermeni. Ķermeņa nokrāsa ir pelēki rozīga. Šīs sugas kāpuri ir ļoti līdzīgas Chrysolina quadrigemina sugas kāpuriem.
Attīstīšanās
Mātīte dēj simtiem olu uz asinszāļu lapām pa vienam vai nelielās grupās. Kāpuri parādās pēc 6 — 7 dienām. Parādoties jaunie kāpuri sāk baroties ar lapu pumpuriem. Dažreiz kāpuri var pilnīgi noēst auga lapas un pāriet uz blakus esoša. Pirms kūniņošanas ceturtās, pēdējas stadijas kāpuri norāpo uz augsni, kur vēlīnā pavasarī kūniņojas. Kūniņas stadijā attīstās vidēji 12 dienas.
Imago, kas tikko parādās no kūniņas, tie sāk baroties ar ziedpumpuriem. Barojas nākamo dažu nedēļu laikā. Pēc tām atgriežas uz augsni, kur tie iegrimst obligātā vasaras anabiozē. Rudenī, kad sākas lietus laiki, vaboles pamodās un uzsāk partnera meklēšanu. Pārošanas notiek sausajā laikā, kad nav lietu. Olu dēšana notiek arī sausajā laikā. Ziemot var visi, izņemot kūniņas.
Ekoloģija
Chrysolina hyperici ir monofāga fitofāga suga, jo imago un kāpuri barojas tikai ar asinszāļu ģints pārstāvjiem, galvenokārt ar divšķautņu asinszāli, bet arī ar Hypericum gramineum, Hypericum perfoliatum. Imago barojas ar asinszāles ziedpumpuriem, bet kāpuri ar asinszāļu lapu pumpuriem un saknēm. Sastopama sausās un mitrās vidēs, neatzīst ēnainas, akmeņainas un atvērtas vides.
Al Asads
Al Asads var būt:
Miroslavs Blaževičs
Miroslavs Blaževičs (hr, dzimis, miris ) bija Horvātijas futbolists un futbola treneris, spēlēja pussarga pozīcijā.
Savas spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis komandas Dienvidslāvijā un Šveicē.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. Savu trenera karjeru iesācis Šveicē. Vadījis Šveices, Horvātijas, Irānas un Bosnijas un Hercegovinas futbola izlasi. Vairākreiz veiksmīgi trenējis Dinamo Zagreb komandu.
Spēlētāja karjera
Lokomotiva Zagreb
Sarajevo
Sion
Trenera karjera
Sion
Dinamo Zagreb
Grasshopper
Hajduk Split
Edvards Datons
Edvards Krofts Datons (en; dzimis 1980. gadā Londonā, Anglijā ) ir angļu antropologs. Datonam ir grāds teoloģijā no Durhamas universitātes un doktora grāds reliģijas studijās Aberdīnas universitātē. Kopš 2019. gada viņš ir žurnāla “Humanity Quarterly” redaktors.
Akadēmiskais darbs
Datons ir parādījies kā viesis Red Ice podkāstā. Datons uzrakstīja rakstu, aizstāvot Kevina Makdonalda "Kritikas kultūra" (Culture of Critique) sēriju, kurā apgalvots, ka ebreji ir bioloģiski etnocentriskāki, kaitējot citām grupām. Darbs tika publicēts žurnālā Evolutionary Psychological Science 2018. gadā. Rakstu aizstāvēja žurnāla redaktors Tods K. Šeklfords kā piemērotu, jo tas bija "riskants", savukārt valdes loceklis Stīvens Pinkers kritizēja žurnāla lēmumus publicēt rakstu. Pinkers sacīja, ka tas neko jaunu nesniedz, un evolūcijas psiholoģija to neatbalstīja, vienlaikus atkārtojot arī vecās antisemītiskās runas.
Grāmatas
Datons ir publicējis 14 grāmatas.
Cits
2019. gada 19. oktobrī Datons deva uzrunu Tradicionālās Lielbritānijas grupas ikgadēja konferencē, kurā viņš apgalvoja, ka britu izgudrojumi un ģēniji tos nostādija civilizācijas virsotnē.
Asterolepis estonica
Asterolepis estonica ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā eifela stāva narvas un arukilas svītās, un ir senākā zināmā asterolepju suga. Sugai nosaukumu 1940. gadā deva Valters Gross. Šīs sugas pārstāvji izmēru ziņā ir vismazākie no visiem zināmajiem asterolepjiem.
Apraksts
Tās ir neliela izmēra zivis. Vidukļa bruņas dorsālās sienas garums nepārsniedz 10 cm. Priekšējais vidējais muguras kauls (AMD) ir diezgan augsts. Tergālais stūris ir labi saskatāms un atrodas tālu priekšā sānu stūriem. AMD priekšējā daļa ir garāka par aizmugurējo. Garuma attiecība starp aizmugurējo un priekšējo daļu ir robežās 60-100. Aizmugurējās slīpās bedrīšu līnijas vagas ir īsas. Uz AMD iekšējās virsmas, no kaula vidusdaļas slīpi atpakaļ atiet skaidri saskatāmas ribas, kas tālāk pāriet uz sānu jaukto kaulu (MxL). Reizēm ir attīstīti postlevatoru sabiezinājumi. Uz AMD šuvju virsmas, kas pārsedz priekšējo sānu-muguras kaulu (ADL), vienmēr ir atrodama slīpa vaga. Konusveida dzelksnis uz pakaļējā vidējā muguras kaula (PMD) iekšējās virsmas izceļas ļoti vāji. Leņķis starp locītavas padziļinājumu uz ADL un kaula virsmu ir 45°. Kaulu ornamentējumu veido lieli, konusveida vai apaļīgi, pamatnē zvaigžņveidīgi izciļņi.
Izplatība
Suga Asterolepis estonica bija izplatīta vidusdevonā, Narvas un arukilas svītās, Baltijā (Igaunijā pie Virtsjarves ezera Tartu apkartnē, Latvijā urbumu serdēs pie Vidrižiem, Seces u.c.), Ļeņingradas apgabalā (atsegumā lejpus Bežanu ciema), Baltkrievijā (Starobinas urbumā), kā arī Kalugas apgabalā.
Ozerotaimira
Ozerotaimira (ru), arī Buhta Ožidaņija (Бухта Ожидания), ir slēgta Krievijas vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Taimiras pussalas vidienē Taimiras ezera ziemeļu krastā Ožidaņijas līča piekrastē.
Vēsture
Stacija izveidota 1943. gada septembrī polārās aviācijas un Ziemeļu jūras ceļa nodrošināšanai ar meteoroloģisko informāciju. Tās pirmais vadītājs bija Pjotrs Svirņenko. Slēgta 1995. gadā.
IF Elfsborg
IF Elfsborg ir profesionāls Zviedrijas futbola klubs no Burosas. Dibināts 1904. gadā, pašlaik spēlē Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. Komanda ir sešas reizes izcīnījusi Zviedrijas čempionu titulu, pēdējo no tiem 2012. gadā, kā arī trīs reizes kļuvusi par Zviedrijas kausa ieguvējiem. Mājas spēles aizvada Borås Arena stadionā.
Dubultu luterāņu baznīca
Dubultu evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams, kas atrodas Dubultos Jūrmalā. Tā ir lielākā jūgendstila mūra baznīca Latvijā.
Vēsture
19. gadsimtā tagadējā Jūrmalas teritorija piederēja pie Slokas luterāņu draudzes. Pieaugot iedzīvotāju skaitam Dubultos, mācītājs Pauls Oto Aleksandrs Zēbergs atļāva tur celt koka lūgšanu namu, ko iesvētīja 1857. gadā. Dievkalpojumus latviešu valodā noturēja svētdienās divas reizes mēnesī, bet vācu valodā vasarās katru trešdienu. No 1853. līdz 1869. gadam Slokas draudzi vadīja mācītājs Gothards Kārlis Vilhelms Fīrufs. 1863. gadā Dubultu lūgšanas namu apstiprināja par Slokas draudzes filiālbaznīcu un 1868. gadā pārbūvēja.
Pēc tam Slokas-Dubultu draudzi vadīja Hugo fon Braunšveigs (1869—1893), bet 1894. gadā par mācītāju ievēlēja Eduardu Jūliju Zeibotu. Pēc viņa nāves par mācītāju 1898. gadā ievēlēja Vilhelmu Rozenieku, kas pēc draudzes lūguma 1903. gadā lika priekšā atdalīt Dubultu draudzi kā patstāvīgu. Draudzes konventā bija Bulduru un Majoru muižu pārstāvji un pa vienam pārstāvim no Mellužu, Jaundubultu, Dubultu, Majoru un Bulduru iedzīvotājiem. Draudzes priekšnieks bija Majoru muižas īpašnieks Ernests Firkss. Par pirmo Dubultu draudzes mācītāju ievēlēja Jāni Opsi, kas savus pienākumus pildīja līdz 1930. gadam.
Tagadējo baznīcu būvēja Rīgas būvuzņēmējs un rūpnieks, mūrnieku amata meistars, Krišjānis Ķergalvis (1856—1936) pēc arhitekta Vilhelma Ludviga Bokslafa (1858—1945) un Edgara Voldemāra Eduarda Frīzendorfa (1881—1945) projekta. Baznīcas pamati tika likti 1905. gada septembrī, bet oficiāli pamatakmens likšanas svētki notika 1907. gada 16. jūnijā. Dievnamu iesvētīja 1909. gada 3. oktobrī. Būve izmaksāja 55 tūkstošus rubļu, torņa pulksteni dāvināja kokrūpnieks un kuģu īpašnieks Jēkabs Putniņš, zvanus un altāri barons Ernests Firkss, altāra lukturus Līza Ose.
Pirmā pasaules kara laikā, gatavojoties aizsardzības kaujām, 1915. gada vasarā krievu armija gatavojās uzspridzināt Dubultu luterāņu baznīcas torni, ko izdevies apturēt vietējam policijmeistaram J. Verīgo. 1930. gadā par Dubultu draudzes mācītāju kļuva Mārtiņš Eihe (1880—1952), savukārt no 1952. līdz 1967. gadam Dubultu draudzes mācītājs bija Voldemārs Lorbergs (1907—1987).
1962. gadā Dubultu draudzei dievnamu atsavināja, to pārvēršot par muzeju un koncertzāli. Dubultu draudzes dievkalpojumi notika Slokas luterāņu baznīcā ik svētdienu plkst. 12.00, pēc Slokas draudzes dievkalpojuma. 1967. gadā par draudzes mācītāju kļuva Valdis Amols. Pēc Latvijas neatkarības deklarācijas pieņemšanas 1990. gada 18. novembrī draudze atkal pulcējās uz dievkalpojumu Dubultu baznīcā. Ievērojamu daļu no baznīcas atjaunošanas sākotnējo izdevumu 1989. gadā sedza Jūrmalas pilsēta. Tika atjaunots baznīcas torņa krusts, no jauna uzmūrēts demontētais oriģinālais altāris, vietā atgriezās kancele, kroņlukturi, atgūti izvestie baznīcas soli utt. Baznīcas un draudzes nama atjaunošanā 90. gados ievērojams atbalsts tika saņemts arī no Somijas māsu draudzes un individuāliem ziedotājiem. 2003. gada Dubultu draudzē sāka kalpot mācītājs Guntars Dimants, kopš 2005 gada draudzē kalpoja divi mācītāji: G. Dimants un Artis Druvietis (2005—2007), no 2007. gada — Ivo Grantiņš.
2005. gadā par būvuzņēmuma "LEC" un partneru ziedojumiem tika izveidota baznīcas mākslinieciskā izgaismojuma sistēma. 2006. gadā pēc Dubultos dzīvojošā uzņēmēja Jāņa Kola ierosmes apjomīgu baznīcas torņa restaurāciju finansēja būvuzņēmums "LEC".
Arhitektūra
Celtnes galvenais un iespaidīgākais akcents ir masīvais zvanu tornis ar dinamisku siluetu, kura smagnējo mūra masu vainago četrslīpju jumts pidrežģa konstrukcijā, ar nošķeltām šķautnēm, zvanu galerija un jumta kupols. Šī torņa augšdaļu grezno virs pulksteņa izveidotie akmens kalumi — maskaroni un ziedu vītnes, ornamentāli rotātais dvīņulogs un četrarku aklā arkāde. Tā stūros — apmetumā veidots rustojums.
Interjerā dominē koka konstrukcijas. Kokā darināti griesti, ērģeļu un sānu joma balkoni. Draudzes telpā saglabājušies soli ar trejlapja ornamentu to galos. Šos solus dāvinājis K. fon Štrickis. Ieejot pa baznīcas durvīm skatam paveras V. L. Bokslafa un E. V. E. Frīzendorfa projektētais altāris. Tas mūrēts no kaļķakmens blokiem, tā augšdaļā — masīvs akmens krusts. Altāra aizmugurē uzraksts ar ziedotāja vārdu: Jēkabs Taube, kurš altāra būvei ziedoja 4200 rubļu. Šīs baznīcas kopiespaidu papildina četri ieejas portāli un kontrforsi torņa stūros un fasādēs. Īpaši izteiksmīgs ir ieejas portāls. Arī unikālajos kapiteļos vērojama figurālā plastika.
Burgosas katedrāle
Burgosas Svētās Marijas katedrāle (es) ir katedrāle Burgosā, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Spānijā. Katedrāle pieder Romas katoļu baznīcai. Katedrāles celtniecība tika uzsākta 1221. gadā, bet tika iesvētīta 1260. gadā.
Katedrāles stils galvenokārt ir ieturēts gotikas stilā, bet tai ir arī renesanses un baroka stila piesitiens, kuru tā ieguva 15. un 16. gadsimtā pēc vērienīgās baznīcas pārbūves. Burgosas katedrāles galvenā fasāde ir ieturēta franču gotikas stilā līdzīgi kā Parīzes Dievmātes katedrāle un Reimsas Dievmātes katedrāle. Savukārt katedrāles interjers ir ieturēts līdzīgā stilā kā Buržas katedrālē.
1984. gada 31. oktobrī Burgosas katedrāle tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Manis tur nav
"Manis tur nav" (en) ir 2007. gada ASV un Vācijas muzikāla drāma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Tods Heinss. Filmas pirmizrāde notika Venēcijas filmu festivālā. Galvenās lomas filmā atveido Keita Blanšeta, Kristians Beils, Markuss Karls Frenklins, Ričards Gīrs, Hīts Ledžers un Bens Višovs.
Filmā tiek stāstīts par Boba Dilana dzīvi caur sešiem dažādiem tēliem un viņu stāstiem.
Al Wasl F.C.
Al Wasl Football Club (ar) ir profesionāls Apvienoto Arābu Emirātu futbola klubs no Dubaijas, kas piedalās valsts augstākajā futbola līgā jeb AAE Pro līgā.
Klubs tika dibināts 1960. gadā. Tas savas mājas spēles aizvada Zabeel Stadium  stadionā, kurā ir 8 439 skatītāju vietas. Klubs ir izcīnījis septiņas valsts augstākās futbola līgas čempionu titulus.
Federālisms
Federālisms ir politiskā ideoloģija, kas balstās uz federatīviem pamatiem, tas ir, ka vienības, kaut arī saglabā zināmu pašnoteikšanās pakāpi, ir saistītas ar kopēju vadību vai valdību. Politiskā izpratnē federālisms ir gan federācijās, gan konfederācijās. Daudzas pasaules valstis ir federācijas, piemēram, Amerikas Savienotās Valstis, Austrālija, Brazīlija, Indija, Kanāda, Krievija un Vācija.
Ročs
Ročs var būt:
Jānis Kubilis
Jānis Kubilis (dzimis ) ir latviešu aktieris.
Dzīvesgājums
1948. gadā beidza mācības un līdz 1994. gadam bija Drāmas (vēlāk – Nacionālā) teātra aktieris. Filmējās arī vairākās Rīgas Kinostudijas spēlfilmās. 1994. gadā Jānis Kubilis pensionējās.
Daiļrades raksturojums
Kubilis kopumā nospēlējis aptuveni 140 lomu. Jaunībā bieži izmantota viņa pievilcīgā, vīrišķīgā āriene, muzikalitāte un temperaments. Aktieri raksturo inteliģence, romantisms, humora izjūta un artistiskums.
1906. gada Sanfrancisko zemestrīce
1906. gada Sanfrancisko zemestrīce notika, tā skāra Sanfrancisko pilsētu un Ziemeļkalifornijas krastu. Pilsētā pēc tam izcēlās postošs ugunsgrēks, kas ilga vairākas dienas. Zemestrīces un ugunsgrēka rezultātā mira apmēram 3000 cilvēku un vairāk nekā 80% Sanfrancisko tika iznīcināta.
Zemestrīce un tai sekojošais ugunsgrēks ir viena no ļaunākajām dabas katastrofām ASV vēsturē. Vispārējais uzskats ir, ka zemestrīces magnitūda bija 7,8, tomēr ir versijas, ka tā varētu būt bijusi 7,7—8,25.
Rancāni (Pildas pagasts)
Rancāni ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 286 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rancānu ezers.
Bumbuļkāta celmene
Bumbuļkāta celmene (Armillaria cepistipes) ir Latvijā vidēji reti sastopama celmeņu ģints sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.
Taksonomija
Pastāv viedoklis, ka visas sešas Latvijā atrodamās celmeņu sugas vai kāda daļa no tām ir tikai parastās celmenes Armillaria mellea varietātes. Latvijas avoti vadās no tā, ka bumbuļkāta celmene ir atsevišķa suga.
Augšanas apstākļi
Celmenes augļķermeņus veido kā blīvus cerus uz koksnes, kurā aug to sēņotne. Tās nav saimniekspecifiskas, jo spēj inficēt gan dažādas skuju, gan dažādas lapu koku sugas. Celmeņu sugas var būt gan saprotrofas, sadalot atmirušu koksni, gan nekrotrofas, izraisot kokiem balto trupi. Daļa Armillaria ģints sēņu ir fakultatīvi nekrotrofas — atkarībā no vides apstākļiem var baroties gan ar dzīvu, gan atmirušu koksni. Bumbuļkāta celmenes ir relatīvi vāji agresīvas un nekrotrofas var būt tikai novājinātā koksnē, kuru jau pirms tam inficējusi kāda cita sēne. Latvijas melnalkšņu audzētavās no sēņu inficētajiem kokiem 6,5% gadījumos attiecīgā suga bijusi bumbuļkāta celmene, trupējušos baltalkšņos tā sastapta 2,5% gadījumu. Sastopama ziemeļu puslodes mērenajā zonā. Aug vasarā un rudenī. Itālijā novērojama kalnos kopā ar tumšo celmeni, no kuras tās parādīšanās atpaliek par 1—2 nedēļām. Arī Čehijā bumbuļkāta celmene vairāk novērojama kalnu rajonos.
Barības vērtība
Bumbuļkāta celmenes vēlams pirms lietošanas pusstundu novārīt, jo bez novārīšanas tās var izraisīt gremošanas traucējumus. Kātiņus to sīkstuma dēļ parasti nelieto. Citas Latvijas celmeņu sugas pārtikā tiek lietotas analoģiski parastajai celmenei, ne vienmēr tās savstarpēji atšķirot. Vācijā tiek uzskatīta par augstvērtīgu ēdamo sēni un pret alerģiju izturīgiem indivīdiem nelielu daudzumu jaunu cepurīšu iesaka lietot bez novārīšanas. Vecākas sēnes biežāk izraisa gremošanas problēmas nekā jaunas.
Līdzīgās sugas
Visas Latvijā sastopamās celmeņu sugas ir līdzīgas izskatā, ārēji atšķiroties galvenokārt pēc krāsas. Kulināras nozīmes celmeņu sugu sajaukšanai Latvijā nav, visas tās ir ar līdzīgām īpašībām. Vislīdzīgākā šai ir dzeltenā celmene, no kuras tā droši atšķirama tikai ar mikroskopu. Dzeltenajai celmenei arī nekad krāsu gammā nav zilganuma.
Picunda
Picunda (ab) vai Bičvinta (ka) ir pilsēta pašpasludinātajā Abhāzijas Republikā, de iure pilsētciemats Gruzijas Abhāzijas Autonomajā Republikā. Izvietojusies Abhāzijas rietumu daļā Melnās jūras piekrastē. Nozīmīgs piejūras klimatiskais kūrorts.
Vēsture
Zināma kopš 4. gadsimta p.m.ē. kā grieķu pilsēta Pitiusa (Πιτυοῦς) vai Pitiunta (Πιτυοῦντος), kas līdz 1. gadsimta p.m.ē. sākumam ietilpa Pontas valstī. No 1. gadsimta p.m.ē. šeit atradās Romas impērijas cietoksnis. No 4. gadsimta viens no kristietības centriem Kaukāzā. Vēlākos gadsimtos piederējusi abhāzu un gruzīnu kņazistēm; kopš 11. gadsimta gruzīnu avotos zināma kā Bičvinta. 14.—15. gadsimtā šeit atradās dženoviešu faktorija Peconda (Pezonda). 17.—18. gadsimtā piederēja Osmaņu impērijai, vēlāk — Krievijas sastāvā. 20. gadsimtā attīstījās kā klimatiskais kūrorts. 2007. gadā piešķirts pilsētas statuss.
Spulgzāles
Spulgzāles (la) ir graudzāļu dzimtas ģints ar gandrīz kosmopolītisku izplatību — tās ir sastopamas gandrīz visos kontinentos (atskaitot Antarktīdu).
Mitrājos Phalaris arundinacea un Phalaris aquatica var būt invazīvas sugas.
Sugas
Spulgzāļu ģintī ir klasificētas šādas sugas un dabiski sastopamie hibrīdi:
Dienvidu ziloņronis
Dienvidu ziloņronis (Mirounga leonina) ir liela auguma roņu dzimtas (Phocidae) jūras zīdītāju suga. Tā tuvākais radinieks ir ziemeļu ziloņronis (Mirounga angustirostris). Izplatīts dienvidu puslodē gar Antarktīdas un pieguļošā reģiona salu krastiem, areālam aptverot Dienvidu okeānu un pieguļošo okeānu dienviddaļu.
Dienvidu ziloņronis ir lielākais no visiem roņiem un plēsējiem, un lielākais no mūsdienās dzīvojošiem jūras zīdītājiem, kas nav vaļi. Tas ir par 40% smagāks nekā ziemeļu ziloņronis, apmēram divas reizes smagāks nekā valzirgs un 6—7 reizes smagāks nekā lielākie sauszemes plēsēji — leduslācis un Kadjakas lācis.
Izplatība
Dienvidu ziloņronim ir plašs, gandrīz cirkumpolārs izplatības areāls Dienvidu okeānā ap Antarktīdu. Pētījumi liecina, ka kopējā populācija (664 000—740 000 ) ģeogrāfiski sadalās trīs subpopulācijās, katrai no tām bez Dienvidu okeāna uzturoties arī vienā no trim pieguļošajiem okeāniem: Atlantijas, Indijas un Klusajā okeānā.
Dienvidu ziloņroņa galvenais barošanās areāls atrodas starp Antarktīdas piekrasti un 40° dienvidu paralēli. Tas ļoti reti iznāk kontinenta krastā, lai atpūstos vai vairotos. Lielākās subpopulācijas (ap 400 000 īpatņu) izplatības areāls iesniedzas Atlantijas okeāna dienviddaļā. Dienviddžordžijas salas vairošanās kolonijā pulcējas apmēram 113 000 mātīšu. Citas lielākās vairošanās kolonijas atrodas Folklenda salās un Argentīnai piederošajā Valdes pussalā, kas ir vienīgā kontinentālā vairošanās kolonija.
Otra lielākā subpopulācija (200 000 īpatņi) izplatīta Indijas okeāna dienvidos. Apmēram trešā daļa pulcējas Kergelēna arhipelāga vairošanās kolonijā, bet pārējie apmetas Krozē, Hērda un Prinča Edvarda salās. Daži īpatņi apmetas arī Amsterdamas salā. Trešā subpopulācija (75 000 īpatņi) vairojas Klusā okeāna subantarktiskajās salās — Tasmānijai un Jaunzēlandei pieguļošajās salās (galvenokārt Makvorija salā).
Vēsturiski dienvidu ziloņronis kādreiz vairojās arī Tasmānijā, Svētās Helēnas un Huana Fernandesa salās pie Čīles krastiem. Matojuma nomaiņas laikā daži īpatņi sastopami Dienvidāfrikas un Austrālijas krastos. Reizēm dzīvnieki ieklejo Maurīcijas piekrastēs un divi novērojumi bijuši Ekvadoras krastos.
Izskats un īpašības
Dienvidu ziloņronis ir liels jūras zīdītājs, kuram raksturīgs dzimumdimorfisms — tēviņi izteikti lielāki (5—6 reizes smagāki) nekā mātītes, ķermenis daudz masīvāks, ar platiem pleciem un spēcīgu kaklu. Tēviņiem ir arī sekundārās dzimumpazīmes — īss, gaļīgs snuķis. Tēviņa ķermeņa garums ir 4,2—5,8 m, svars 2000—4000 kg, mātītes ķermeņa garums 2,6—3 m, svars 350—900 kg. Ļoti lielu tēviņu masa var sasniegt 5000 kg. Atkarībā no izplatības reģiona dienvidu ziloņroņa lielums ir atšķirīgs. Pētījumi liecina, ka Dienviddžordžijas ziloņroņi ir 30% smagāki un 10% garāki nekā Makvorija salas ziloņroņi. Dienviddžordžijā 1913. gadā tika nošauts rekordliels ziloņroņa tēviņš, kura garums bija 6,85 m, svars 5000 kg. Lielākā mātīte bijusi 3,7 m gara un svērusi 1000 kg.
Dienvidu ziloņronim (abiem dzimumiem) ir masīva, spēcīga ķermeņa uzbūve, plata galva, purns un apakšējais žoklis. Mātītēm un jaunajiem tēviņiem purns īss un noapaļots, bet tēviņiem augšlūpa veido gaļīgu snuķi, kuru tas var pacelt. Miera stāvoklī snuķis karājas uz leju. Lai arī dienvidu ziloņronis ir lielāks par ziemeļu ziloņroni, tā snuķis ir īsāks. Vairošanās sezonas laikā snuķis kļūst biezāks un izteiksmīgāks. Briedumu sasniegušiem tēviņiem attīstās arī krūšu "vairogs" — sabiezinātas ādas laukums, kas arī nav tik iespaidīgs kā ziemeļu ziloņronim. Tēviņa ķermeni klāj daudzas rētas, kas iegūtas savstarpējās cīņās. Īpaši daudz rētu ir uz krūtīm un snuķa.
Acis ir lielas, apaļas un melnas, īpaši izceļas mātītēm un jaunajiem dzīvniekiem. To uzbūve liecina, ka dzīvnieks labi redz sliktos apgaismojuma apstākļos, un redzei, medījot dziļumā zem ūdens, ir liela nozīme. Uz augšlūpas (abpus degungalam), uz purna virsējās plaknes (viens vai divi) un virs acīm (līdz 7) aug jutīgie vibrisi. Tie ir īsi un melni. Katrai airkājas "plaukstai" ir pieci pirksti, kurus savieno peldplēve. Katra pirksta galā liels, melni brūns nags. Līdzīgi kā citiem roņiem pakaļējās airkāju pleznas ūdenī kalpo kā dzenskrūve, un peldēšanas ātrums ir 8 km/h. Iešanai pa sauszemi pakaļējās airkājas nav piemērotas, jo nespēj balstīt ķermeni. Priekšējās airkājas peldot izmanto minimāli, tām ir lielāka nozīme uz sauszemes.
Dienvidu ziloņroņa matojums ir īss un vienkrāsains (parasti bez izteiktām toņu atšķirībām uz muguras un vēdera), krāsa pelēka (no sudrabaini gaišas līdz tumšai). Daļa īpatņu vēlā rudenī iegūst gaišas krēmkrāsas vai brūnu matojumu. Daudziem tēviņiem ar gadiem kļūst gaišāka seja un snuķis. Mazuļi piedzimst ar melnu, biezu un pūkainu matojumu, kas nav piemērots peldēšanai, bet pasargā mazuli no aukstuma. Sasniedzot 3—4 nedēļu vecumu, tas nomainās un kļūst sudrabaini pelēks uz muguras un gaiši brūns pavēderē.
Uzvedība
Lielāko daļu laika ziemeļu ziloņronis pavada jūrā un uz sauszemes uzturas, lai dzemdētu mazuļus, pārotos un nomainītu kažoka matojumu. Vairošanās sezonas kolonijās pirmie ierodas tēviņi, un dominantie īpatņi (lielākie un smagākie) ieņem labākās teritorijas. Starp tēviņiem valda stingra hierarhija, un sapāroties parasti var tikai paši spēcīgākie un lielākie. Mātītes ierodas pamazām un grupējas ap tēviņiem, veidojot harēmus (20—40 mātītes). Līdz ar mātīšu ierašanos, lai nosargātu teritoriju ar harēmu, iesākas tēviņu savstarpējās cīņas.