cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maikls Džordans
Bērnība
Maikls piedzima kā ceturtais no pieciem bērniem: viņam ir divi brāļi — Lerijs un Džeimss jaunākais, vecākā māsa Doloresa un jaunākā māsa Rozlena. Drīz pēc Maikla dzimšanas, viņa vecāki pārcēlās un Volesu, kur viņa tēvs strādāja par iekrāvēja operatoru rūpnīcā, bet viņa māte par bankas darbinieci. 1970. gadā Džordani pārcēlās uz lielāku pilsētu — Vilmingtonu. Vecāki tika paaugstināti amatā, Džeimss kļuva par ceha priekšnieku un rūpnīcas aprīkojums nodaļas vadītāju, māte — par bankas sakaru nodaļas vadītāju. Ģimene kļuva turīgāka un varēja sev atļauties jaunu māju piekrastē. Tajā pašā laikā Maikla brāļi un māsas pēc skolas piepelnījās un palīdzēja vecākiem, taču Maikls bija diezgan slinks. Vidusskolā viņš nebija īpaši centīgs, bija problēmas ar disciplīnu.
Karjera
Pēc izcilas karjeras Ziemeļkarolīnas Universitātē Čapelhilā, 1984. gadā Džordans pievienojās NBA klubam Čikāgas "Bulls". Viņš ātri sevi parādīja kā vienu no līgas zvaigznēm, izklaidējot skatītājus ar savu augsto rezultativitāti. Par savu atsperīgumu, ko viņš demonstrēja izpildot slam dunk no brīvmetiena līnijas Slam Dunk konkursos, Džordans saņēma iesaukas Air Jordan un His Airness. Viņš arī izpelnījās reputāciju kā viens no labākajiem aizsardzības spēlētājiem basketbolā. 1991. gadā viņš ieguva savu pirmo NBA čempionu titulu kopā ar "Bulls", un turpmākos titulus 1992. un 1993. gadā, nodrošinot three-peat. Lai gan Džordans pēkšņi aizgāja no basketbola 1993./94. gada NBA sezonas sākumā, lai turpinātu karjeru beisbolā, viņš atgriezās "Bulls" komandā 1995. gadā un palīdzēja viņiem iegūt vēl trīs papildus čempionu titulus (1996., 1997. un 1998. gadā), kā arī NBA rekordu par 72 regulārās sezonas uzvarām 1995./96. gada sezonā. Džordans aizgāja otro reizi 1999. gadā, bet viņš atgriezās uz divām NBA sezonām 2001. gadā kā Vašingtonas "Wizards" spēlētājs.
Džordans individuāli ir ieguvis piecas MVP balvas, desmit reizes nosaukts Visu NBA pirmajā komandā, deviņas reizes ieguvis Visu NBA pirmās komandas aizsardzības apbalvojumu, četrpadsmit reizes piedalījies NBA Visu Zvaigžņu spēlēs un trijās no tām ticis atzīts ieguvis MVP balvu, trīs iemesto grozu titulus, trīs pārtverto bumbu titulus, sešas NBA fināla MVP balvas, un 1988. gada NBA gada aizsardzības spēlētāja balvu. Viņam pieder rekords par visaugstāko regulārās sezonas vidējo spēlēs iemestu grozu ziņā ar 30.12 punktiem gūtiem spēlē, kā arī vidēji izslēgšanas spēlēs iemesto grozu rekords ar 30.12 par spēli. 1999. gadā ESPN viņu atzina par labāko 20. gadsimta ziemeļamerikāņu sportistu, un bija otrais aiz Beiba Ruta Associated Press sarakstā par gadsimta labākajiem sportistiem. Viņš tika ievēlēts NBA slavas zālē, un tika oficiāli uzņemts. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē.
Džordans ir arī ievērojams savu produktu indosamenta dēļ. Viņa vārds nodrošināja panākumus Nike Air Jordan kedām, kuras sāka izlaist 1985. gadā un kas saglabājušas popularitāti līdz šodienai. Džordans arī uzņēmās 1996. gada mākslas filmā "Zvaigžņu basketbols" (en). Pašlaik viņš ir Šarlotas "Bobcats" kontrolpaketes īpašnieks un šī kluba vadītājs basketbola jautājumos.
Sergejs Kožans
Sergejs Kožans (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbola aizsargs. Savu karjeru viņš sāka Skonto FC, bet 2009. gada vasarā kopā ar kuba biedru Ivanu Lukjanovu pārcēlās uz Polijas kubu. . Kopš 2006. gada spēlē Riga FC sastāvā.
Kokneses nodedzināšana (1208)
Kokneses nodedzināšana (1208) bija Livonijas krusta karu konflikta rezultāts, kas notika drīz pēc Kokneses ķēniņa Vetsekes savienības noslēgšanas pret lietuviešiem ar Livonijas bīskapu Albertu 1207. gada vasarā. Par konflikta iemeslu kalpoja Lielvārdes bruņinieka Daniela uzbrukums sava kaimiņa pilij, kaut arī tobrīd abi bija bīskapa Alberta vasaļi. Tādēļ bīskaps nosodīja uzbrukumu, lika atbrīvot sagūstīto ķēniņu un apdāvināt viņu. Kā atlīdzību viņš nosūtīja arī 20 bruņiniekus, stopniekus un mūrniekus pils nostiprināšanai. Ķēniņš nolēma atriebties vāciešiem un aicināja Polockas kņazu Vladimiru uzbrukt Rīgai, jo domāja, ka bīskaps Alberts ar krustnešiem ir devies prom uz Vāciju un pilsēta ir neaizsargāta. Viņš lika nogalināt pilī esošos vāciešus un gaidīja papildspēku ierašanos. Tomēr bīskaps Alberts, kas pretvēja dēļ bija aizkavējies Daugavgrīvā, mobilizēja vairāk kā 300 krustnešu un kristīto līvu karaspēku prettriecienam. Kokneses ķēniņš nevēlējās uzsākt kauju, pats lika nodedzināt pili un kopā ar savu karadraudzi devās uz Polocku, vēlāk uz Pleskavu. 1223. gadā viņš kļuva par Tērbatas ķēniņu un krita kaujā ar krustnešiem 1224. gadā.
Koņecpole (Polija)
Koņecpole ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz austrumiem no Čenstohovas pie Pilicas upes. Viduslaikos ietekmīgās šļahtiču dzimtas Koņecpolsku (Koniecpolscy) ģimenes īpašums. Magnāta un Polijas-Lietuvas valstsvīra Staņislava Koņecpolska (Stanisław Koniecpolski, 1590/1594 - 1646) dzimtā pilsēta.
Raivis Hščanovičs
Raivis Hščanovičs (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbola aizsargs.
Savu karjeru uzsāka un no 2007. līdz 2009. gadam spēlēja Skonto FC sastāvā. 2010. gada aprīlī viņš parakstīja līgumu ar Toronto FC un kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kurš spēlējis ASV augstākajā futbola līgā (MLS).
Pēc sportista karjeras beigām izveidojis labdarības fondu "RH3 fonds", kas līdzekļus vāc, interneta izsolēs pārdodot dažādu pasaules sportistu ziedotu sporta inventāru un atribūtiku. Šobrīd fonds darbību pārtraucis.
Miltons Frīdmans
Miltons Frīdmans (Milton Friedman, dzimis Ņujorkā, miris  Sanfrancisko) bija ebreju izcelsmes ASV ekonomists. Viens no Čikāgas ekonomikas skolas un neoliberālisma redzamākajiem pārstāvjiem.
Bija viens no konsekventākajiem monetārisma un brīvā tirgus aizstāvjiem pretstatā keinsismam vai labklājības valstij. Rakstījis par cenu teoriju.
Ievērojamākais darbs — "Kapitālisms un brīvība" (Capitalism and Freedom, 1962). Rakstījis rakstus žurnālā Newsweek. Pretrunīgi vērtēta Frīdmana iesaistīšanās Čīles ekonomikas reformēšanā pēc Augusto Pinočeta apvērsuma. 1976. gadā ieguva Nobela prēmiju ekonomikā.
Lemborka
Lemborka (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē starp Slupsku un Vejherovo. Saglabājušies pilsētas viduslaiku aizsardzības mūru fragmenti.
Cilvēki
Lemborkā dzimuši:
Freaks and Geeks
Freaks and Geeks ir ASV televīzijas seriāls, kas tika raidīts no 1999. līdz 2000. gadam. To radīja NBC, un tā veidotāji ir Pols Feigs un Džads Apatovs. Kopumā seriālam tika uzfilmētas 18 sērijas, bet tas tika atcelts, kad tika izrādītas vien 12 sērijas.
Pēc skatītāju sarīkotas kampaņas NBC parādīja vēl 3 sērijas 2000. gada jūlijā, bet atlikušās 3 sērijas tika izrādītas 2000. gada septembrī kabeļtelevīzijā Fox Family Channel, kad tas nopirka raidīšanas tiesības. Pilna Freaks and Geeks sezona tika vēlāk izlaista DVD formātā.
Freaks and Geeks parādījās žurnāla Time 100 visu laiku labāko seriālu sarakstā 2007. gadā un tika ierindots 3. vietā starp 2000. gadu labākajiem televīzijas seriāliem. 2008. gadā Entertainment Weekly to ierindoja 13. vietā starp labākajiem pēdējo 25 gadu laikā uzņemtajiem seriāliem.
Karaliskais grifs
Karaliskais grifs (Sarcoramphus papa) ir liels Amerikas grifu dzimtas (Cathartidae) putns, kurš dzīvo Centrālamerikā un Dienvidamerikā. To izplatības areāls stiepjas no Meksikas dienvidiem līdz Argentīnas ziemeļiem. Šī ir vienīgā mūsdienās dzīvojošā suga karalisko grifu ģintī (Sarcoramphus), kurai pieder arī vairākas aizvēsturiskās sugas, par ko liecina atrastās fosilijas.
Sistemātikas izmaiņas
Ilgu laiku Amerikas grifu dzimtas sugas tika sistematizētas stārķveidīgo kārtā, tomēr Dienvidamerikas zinātnieki, balstoties uz pēdējo gadu DNS pētījumiem, šos putnus ir izņēmuši no stārķveidīgo kārtas un sistematizē kārtā — Incertae sedis, kas nozīmē, ka kārta nav zināma. Tā varētu būt vai nu vanagveidīgo kārta vai katartidveidīgo kārta, kas jānoskaidro turpmākajos pētījumos.
Izskats un īpašības
Karaliskais grifs ir liels putns, par to lielāki Amerikas grifu dzimtā ir tikai Andu kondors un Kalifornijas kondors. Tā kopējais ķemeņa garums ir 67—91 cm, spārnu plētums 1,2—1,98 metri, svars 2,7—4,5 kg. Karaliskajam grifam ir krāšņs apspalvojums. Pieaugušam putnam ķermeņa apspalvojums ir balts, bet spārni un aste ir tumši pelēki vai melni. Ap kakla pamatni tam ir kupla spalvu apkaklīte pelēkā krāsā. Galva un kakls ir kaili, bez spalvām, kā arī uz krūtīm tam ir laukums bez spalvām. Atsegtā kakla āda ir divos toņos - no dzeltenas rīkles pusē līdz oranžai vai sarkanai kakla aizmugurē. Uz galvas āda ir krokota ielocēs, bet uz knābja pamatnes neregulāras formas koši dzeltena sekste. Pats knābis ir oranžs, bet pamatne melna. Arī galvas virsma ir divkrāsaina - melna ar sarkanu. Sekste putnam attīstās sasniedzot 4 gadu vecumu. No visiem Jaunās pasaules maitas putniem karaliskajam grifam ir vislielākais galvaskauss un smadzeņu apjoms, kā arī tam ir visspēcīgākais knābis. Knābim ir asas, griezošas malas un līks gals līdzīgi kā Vecās pasaules maitas putniem. Karaliskajam grifam ir arī spēcīgi un gari nagi. Spārni ir plati un salīdzinoši īsi, aste taisnstūrveida. Tā acu zīlītes ir baltas ar sarkanu ārējo malu. Acīm skropstu nav.
Karaliskajam grifam abi dzimumi izskatās vienādi, tikai tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Jaunajiem putniem knābis un acis ir tumšas, kakls pelēks, kas samērā ātri kļūst krāsains. Jaunie putni ir pelēkāki, mazāk koši, to spalvas nav tik baltas. Sasniedzot 3 gadu vecumu, tie sāk izskatīties līdzīgi pieaugušajiem putniem, bet pilnībā košo izskatu tie iegūst tikai piektajā vai sestajā gadā. Jaunos putnus, kamēr tie ir vēl tumši, var viegli sajaukt ar tītaru grifu.
Uzvedība
Karaliskais grifs līdzīgi kā pārējie Amerikas grifi, izmantojor siltās gaisa straumes, spēj ilgstoši planēt, nesasitot spārnus. Tā platie spārni lidojumā veido lielu horizontālu plakni, un tikai lidspalvu galiņi ir viegli uzliekti uz augšu. No attāluma vērojot karalisko grifu lidojumā, varētu šķist, ka tam nav galvas, jo kakls tiek ievilkts uz iekšu.
Barošanās
Karaliskais grifs ir maitēdājs un barojas ar maitu, sākot ar kritušiem liellopiem un beidzot ar mirušām ķirzakām. Reizēm pienāk ziņojumi par karalisko grifu, ka tas ir uzbrucis ievainotiem dzīvniekiem vai tikko dzimušiem lielajiem zālēdājiem.
Lai gan pamatā tas maitu atrod, izmantojot redzi, tomēr daži pētnieki uzskata, ka karaliskais grifs izmanto arī ožu. Lai arī līdzīgi kā Andu kondors tas seko citiem maitēdājiem, kas maitu meklē, izmantojot ožu, piemēram, tītaru grifam vai lielajai dzeltengalvas katartai, karaliskais grifs tomēr spēj biezi aizaugušā mežā, neizmantojot maitēdājus "gidus", atrast maitu. 1991. gadā tika veikti īpaši pētījumi, un zinātnieki izvirzīja hipotēzi, ka karaliskais grifs maitas atrašanai tomēr izmanto arī ožu. Vislabprātāk tas barojas ar maitu, ko var atrast mežā. bet karaliskais grifs bieži barojas arī savannā. Kad lielais putns ir atradis maitu, tas citas maitas putnu sugas tai klāt vairs nepielaiž. Tā asais knābis spēj padzīt ikvienu, izņemot Andu kondoru, kas ir par to lielāks. Mazākie maitas putni izmanto arī karalisko grifu, lai tas kā pirmais ar savu aso knābi pāršķeltu mirušā dzīvnieka ādu, ko paši nespētu izdarīt. Pēc tam, kad spēcīgākais karaliskais grifs ir paēdis un aizlidojis, tie turpina baroties. Karaliskā grifa mēle atgādina vīli, tādējādi tā ir piemērota miesas plucināšanai. Tas pamatā barojas tikai ar ādu un cīpslām. Reizēm var novērot, ka karaliskais grifs barojas ar gataviem, zemē nokritušiem palmas Mauritia flexuosa augļiem.
Ligzdošana
Karaliskā grifa vairošanās savvaļā ir maz pētīta, iegūtās zināšanas pamatā saistītas ar putnu novērojumiem zooloģiskajos dārzos. Dzimumbriedumu tas sasniedz 4—5 gadu vecumā. Mātītes nobriest nedaudz ātrāk nekā tēviņi. Šīs sugas grifi pamatā pārojas sausajā sezonā. Pāris tiek veidots uz mūžu un ligzdai vieta tiek meklēta liela koka dobumā. Dējumā ir 1 balta ola bez raibumiem. Olu perē abi vecāki 52—58 dienas. Ja ola aiziet bojā, pēc apmēram 6 nedēļām tiek izdēta jauna. Arī mazo cālēnu pārmaiņus silda abi vecāki līdz tas ir sasniedzis 1 nedēļas vecumu. Pēc tam vecāki mazuli apsargā, bet vairs nesilda. Izšķiļoties cālēns ir nevarīgs, bet segts ar pūkām. Tas attīstās ātri un jau otrā dienā ir samērā spēcīgs, spējot izslieties, bet trešajā dienā tas spēj tīrīt savas pūkas. Kad tas sasniedz 10 dienu vecumu, mazulim sāk augt otrā dūnu kārta. Uz savām kājām tas nostājas 20 dienu vecumā. Līdz trīs mēnešu vecumam tas staigā pa savu ligzdu, izpētot apkārtni, bet spārnos tas paceļas apmēram 3 mēnešu vecumā.
Enejs
Enejs (, Aineías, ) grieķu un romiešu mitoloģijā ir viens no Trojas kara varoņiem, prinča Anhīsa un dievietes Afrodītes dēls. Viņš ir pieminēts sengrieķu dzejnieka Homēra eposā "Iliāda", savukārt romiešu dzejnieks Vergīlijs ir uzrakstījis liroepikas darbu "Eneīda", kurā aprakstīja kā Enejs nonāca no Trojas mūsdienu Itālijā un kā trojieši uzvarēja latīņus.
Biķernieku mežs
Biķernieku mežs jeb Biķernieki ir priežu mežs Rīgā starp Mežciemu, Teiku, Purvciemu un Šmerli. Meža platība ir aptuveni 642 hektāri. Tajā atrodas Linezers, Biķernieku kompleksā sporta bāze, Rīgas Austrumu Klīniskās universitātes slimnīcas Infektoloģijas centrs, Biķernieku slimnīca, bijusī Linezera slimnīca (tagad Zemessardzes 1. brigāde), kā arī Otrā pasaules kara upuru kapi (Biķernieku memoriāls). Pavisam Biķernieku mežā atzīmētas 55 masu apbedījumu vietas.
Mežā ir vairākas kāpu grēdas, augstākais pacēlums ir atsevišķi stāvošais Bākas kalns (21 m vjl.) Tā pakājē atrodas daļa no Biķernieku memoriāla masu kapiem.
Caur mežu ved Mežtaka un tās alternatīvie maršruti.
Biķernieku un blakus uz ziemeļaustrumiem esošajā Šmerļa mežā vietām sastopama aizsargājamā meža silpurene, kuras populāciju apdraud meža aizaugšana un atpūtnieki.
Vēsture
Jau kopš viduslaikiem Biķenieku mežs ietilpa Rīgas landfogtejā. 1226. gadā pāvesta legāta Modenas Viļuma noteiktā Rīgas lauku novada robeža gāja no Daugavas Rumbulas krācēm līdz Piķurgas tiltam pie tās ietekas Ropažu (mūsdienās Juglas) ezerā. 1349. gadā šī teritorija tika piešķirta Salaspils līviem bišu stropu ierīkošanai, vēlāk pierobežas mežs nosaukts par Biķera mežu (Bickeren).
Aiz meža 1694. gadā uzcelta koka Biķeru baznīca, kas pilnībā sagrauta Lielā Ziemeļu kara laikā 1709. gadā, atjaunota 1766. gadā. Pēc Pirmā pasaules kara starp mežu un baznīcu izveidojās mazstāvu apbūves rajons, kas nodēvēts par Mežciemu. No 1975. līdz 1986. gadam tajā uzbūvēja daudzstāvu dzīvojamās mājas.
Fanija Kaplāne
Dzīvesgājums
Dzimusi 1890. gada 10. februārī Krievijas impērijas Volīnijas guberņā ebreju skolotāja Nahima (Haima) Roitmana septiņu bērnu ģimenē. 1905. gada revolūcijas laikā iestājās anarhistu pulciņā un pieņēma segvārdu "Dora". 1906. gadā viņu Kijevā apcietināja sakarā ar paštaisītās bumbas sprādzienu viesnīcā, kur viņa gatavojās atentātam pret ģenerālgubernatoru Suhomļinovu. Kara tiesa viņai piesprieda nāvessodu, kas nepilngadības dēļ tika nomainīts uz mūža ieslodzījumu katorgā. Sodu par atentāta mēģinājumu izcieta Nerčinskas katorgā, tajā skaitā Maļcevskas cietumā kopā ar Austru Tievais, Spiridonovu, Fialku-Račinsku, Škoļņiku un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm, ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. Pēc Februāra revolūcijas ieradās Maskavā un dzīvoja tabakas fabrikas "Dukat" īpašnieka Iļjas Pigita mājā Boļšaja Sadovaja Nr. 10, dzīvoklī Nr. 5 pie katorgas biedrenes, eseres Annas Pigitas.
1918. gada 30. augustā veica neveiksmīgu atentātu pret Ļeņinu, ieslodzīta Kavalērijas korpusa cietumā Maskavas Kremlī. Viņu pratināja Viskrievijas Ārkārtas komisijas (čekas) priekšnieka vietnieks Peterss. Nogalināta bez tiesas un izmeklēšanas. Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas priekšsēdētājs Jakovs Sverdlovs pavēlēja Kaplāni nošaut personīgi Kremļa komandantam Pāvelam Maļkovam, kurš to izdarīja garāžā, iedarbinot mašīnas, lai slāpētu šāvienu troksni, 1918. gada 3. septembrī. Demjans Bednijs atmiņās raksta, ka redzējis šo šāvienu. Viņas līķi tūlīt aplējuši ar benzīnu un sadedzinājuši pie Kremļa sienas.
Joprojām eksistē spekulācijas un versijas — vai patiešām Kaplāne pati ir šāvusi.
Rebeka Fialka-Račinska
Rebeka Fialka-Račinska (ru; dzimusi, mirusi 1975. gadā) bija Baltkrievijas ebrejiete, revolucionāre. Krievijas Sociālrevolucionāru jeb eseru partijas biedre, teroriste.
1905. gadā Odesas apgabaltiesa notiesāja uz piecpadsmit gadiem katorgā par sprāgstvielu glabāšanu un bumbu izgatavošanu. Austrumsibīrijā izcieta sodu Nerčinskas katorgā Maļcevskas cietumā, kopā ar latvieti Austru Tievo, vēlāko Ļeņina atentāta mēģinātāju, ukrainas ebrejeti Kaplāni, kā arī eserēm — Spiridonovu un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm (розги), ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. Vīrs - polis, Sigismunds Račinskis (Рачинский Сигизмунд Густавович) (1882. - ), nošauts kā arteļa "Himkraska" galvenā grāmatveža vietnieks staļinisko represiju laikā.
Tatravagonkas arēna
Tatravagonkas arēna (, pazīstama arī kā ) ir ledus halle, kas atrodas Popradā, Slovākijā un kas atklāta 1973. gadā. Arēna ir vairāku Popradā bāzētu hokeja klubu mājvieta. Tā var uzņemt 4500 skatītājus.
2011.—12. gada sezonā hallē bāzējās arī KHL kluba Popradas "Lev", taču jau pēc vienas līgā aizvadītas sezonas tas pārcēlās uz Prāgu.
Butadiēns
1,3-butadiēns (butadiēns, divinils, eritrēns, Н2С=СН—СН=СН2) ir vienkāršākais alkadiēns ar konjugētām dubultsaitēm (dubultsaitēm, starp kurām ir viena vienkāršā saite). Butadiēns ir bezkrāsaina gāze ar specifisku smaku.
Izmantošana
Butadiēnu lieto kā sintētiskā kaučuka izejvielu.
Karagājiens uz Lietuvu (1208)
1208. gada karagājiens uz Lietuvu notika pēc zemgaļu vadoņa Viestarda aicinājuma, kurš jau 1205. gadā bija noslēdzis pret lietuviešiem vērstu militāru savienību ar krustnešiem. Karaspēks, kurā piedalījās apvienotais zemgaļu karaspēks un vairāk nekā 50 krustnešu un zobenbrāļu, caur Zemgali devās uz Lietuvu. Lietuviešu jātnieku karaspēks sakāva iebrucējus, un tikai daži no krustnešiem atgriezās Rīgā. Drīz vien zemgaļiem gan izdevās sakaut atbildes karagājienā Zemgalē iebrukušos lietuviešus.
Madride
Madride (es) ir Spānijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Atrodas valsts vidienē. Spānijas ekonomikas un kultūras centrs.
Madridē senās pilsētas būves mijas ar moderno arhitektūru. Madridē ir viens no Eiropas populārākajiem mākslas muzejiem — Prado, kā arī Museo Thyssen-Bornemisza, slavenā strūklaka La fuente de Cibeles, Catedral de la Almudena, šeit ir daudz krodziņu un tapas bāru.
Vēsture
Rakstītās ziņas par Madridi ir no 9. gadsimta vidus, kad mauri uzcēla nelielu cietoksni tagadējās Madrides vietā. Arābu valodā cietoksni sauca par al-Magrīt (المجريط — avots) no kā visticamāk cēlies pilsētas nosaukums.
Rekonkistas laikā 1085. gadā Madridi ieņēma Kastīlijas karalis Alfonso III un pārveidoja pilsētas mošeju par katoļu baznīcu. 1329. gadā Madridē kā Spānijas ģeogrāfiskajā centrā pirmoreiz sapulcējās Kastīlijas parlaments Kortesi.
Kad apvienojās Kastīlijas karaliste (galvaspilsēta — Toledo) un Aragonas karaliste (galvaspilsēta — Barselona), izveidojot Spāniju, karaļi Karloss I un Felipe II par galvaspilsētu izvēlējās Madridi, un no 1561. gada tur atradās Spānijas galms. Spānijas uzplaukuma periodā (XVI — XVII.gs) Madride tomēr neatgādināja lielās Eiropas pilsētas, jo gandrīz visa saimnieciskā darbība bija vērsta uz galma apkalpošanu. Karloss III (1716—1788) pārveidoja pilsētu, uzceļot daudz jaunu celtņu.
1808. gada maijā Madridē iebruka Napoleona karaspēks, bet 2. maijā notika madridiešu sacelšanās, kura tika apspiesta. Pēc neatkarības kara, 1814. gadā, troni ieguva Fernando VII. 1873.—1874. gados Madride bija Pirmās Spānijas republikas galvaspilsēta.
Spānijas pilsoņu kara laikā pilsēta ilgu laiku bija sīvu cīņu arēna un tai tika nodarīti lieli postījumi. Nacionālistu aviācija bombardēja pilsētu. Madrides aizstāvības laikā radās teiciens par Piekto kolonnu — nacionālistu slepenajiem atbalstītājiem pilsētā.
Franko diktatūras laikā Madride strauji auga un attīstījās tās ekonomika. 1973. gada 20. decembrī ETA kaujinieki Madridē atentātā nogalināja Spānijas premjerministru Luisu Karero Blanko (Luis Carrero Blanco). 1981. gada 23. februārī Madridē notika neveiksmīgs valsts apvērsuma mēģinājums.
2004. gada 11. martā Madridē notika lielākais terorakts Spānijas vēsturē — gandrīz vienlaicīgi tika uzspridzinātas 10 bumbas dažādos piepilsētas vilcienos, nogalinot 191 un ievainojot 1460 cilvēkus.
Cilvēki
Madridē dzimuši:
Autoceļš P37
P37 autoceļš Pļaviņas (Gostiņi)—Madona—Gulbene ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu 6 pie Pļaviņām caur Madonu ar Gulbeni. Ceļa garums ir 91,4 km, tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu un šķērso Aizkraukles, Madonas un Gulbenes novadus.
Vēsture
Autoceļš izbūvēts 1977. gadā.
2020. gadā sāka ceļa pārbūves darbus no rotācijas apļa krustojumā ar A6 pie Pļaviņām līdz Aiviekstes ciemam, pār Vesetu pārbūvēja divus tiltus un atjaunoja vienu. Pārbūves darbus veica SIA "8 CBR" par līgumcenu 6,7 miljoni eiro.
2022. gada aprīlī sāka autoceļa posma no Madonas līdz Dzelzavai (42,78–60,14 km) rekonstrukciju, atjaunojot tiltus pār Kujas un Sūlas upēm. Darbus veic ACBR8 par līgumcenu 12 479 679 eiro no valsts budžeta līdzekļiem.
Sapieris (filma)
Filma tika nominēta deviņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām un sešās nominācijās tā uzvarēja, tajā skaitā arī nominācijās labākā filma, labākais režisors un labākais oriģinālscenārijs. Šī ir Summit Entertainment veiksmīgākā filma.
Gallijs
Gallijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Ga un atomskaitli 31. Brīvā veidā gallijs dabā nav sastopams, jo ir samērā ķīmiski aktīvs. Arī gallija rūdas koncentrētā veidā nav īpaši izplatītas, tāpēc galliju lielākoties iegūst no citu metālu rūdu piemaisījumiem. Gallijs ir viens no visvieglāk kūstošajiem metāliem. Savienojumos gallijs parasti ir trīsvērtīgs.
Vēsture
Gallijs tika atklāts 1875. gadā. To ar spektroskopijas metodēm paveica franču ķīmiķis Pols Emīls Lekoks de Boabodrāns (Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran). Jaunatklātais elements tika nosaukts Gallijas vārdā. Vēl pastāv versija, ka tā nosaukums ir cēlies no latīņu vārda Gallus, kas nozīmē "gailis" un ir burtiskais tulkojums no atklājēja uzvārda "Lekoks".
Atrašanās dabā
Brīvā veidā gallijs dabā nav sastopams, jo ir samērā ķīmiski aktīvs. Gallija rūdas koncentrētā veidā nav īpaši izplatītas. Arī minerāli, kas satur galliju, ir maz. Viens no tādiem ir gallīts (CuGaS2). Zemes garozā ir 16,9 daļiņas uz miljonu, bet Visumā gallijs ir sastopams vēl retāk — tur ir 0,01 daļiņa uz miljonu. Gallijs galvenokārt ir atrodams boksīta rūdās, kā arī cinka rūdās, īpaši, kur ir sfalerīts.
Izotopi
Dabā ir sastopami divi stabili gallija izotopi: gallijs-69 (60,108% no visa kopējā gallija daudzuma) un gallijs-71 (39,892%). No laboratorijas apstākļos iegūtajiem izotopiem, visizplatītākie ir radioaktīvie izotopi gallijs-67 un gallijs-68, kuru pussabrukšanas periodi ir attiecīgi 3,26 dienas un 67,7 minūtes.
Bioloģiskā nozīme
Gallijam nav acīmredzamas bioloģiskās nozīmes, tomēr daži zinātnieki uzskata, ka tas stimulē vielmaiņu. Gallija savienojumi lielākoties nav indīgi. Par gallija koncentrāciju cilvēka ķermenī nav informācijas.
Iegūšana
Gallijs lielākoties tiek iegūts kā blakusprodukts alumīnija un cinka ieguvē no to rūdām. 1984. gadā visā pasaulē tika iegūtas aptuveni 40 tonnas gallija, bet 2011. gadā tiek lēsts, ka aptuveni 216 tonnas.
Rodžers Zelaznijs
Rodžers Džozefs Zelaznijs (, dzimis, miris ) bija amerikāņu zinātniskās fantastikas un fantāzijas rakstnieks, trīskārtējs Nebula balvas un seškārtējs Hugo balvas ieguvējs, viens no nozīmīgākajiem Jaunā viļņa zinātniskās fantastikas pārstāvjiem. Zelaznija pazīstamākie darbi ir fantāzijas romānu cikls Emberas hronikas, romāni "Nemirstīgais" (This Immortal, 1968), "Gaismas valdnieks" (Lord of Light, 1968). Gan Zelaznija zinātniskās fantastikas, gan fantāzijas darbiem raksturīgs dažādu tautu mitoloģijas — sengrieķu mitoloģijas, Amerikas indiāņu mitoloģijas, indiešu mitoloģijas, ēģiptiešu mitoloģijas, skandināvu mitoloģijas, japāņu mitoloģijas — motīvu un tēlu izmantojums. Zelaznijs lielā mērā ietekmējies arī no franču, angļu un amerikāņu klasiskās 19. un 20. gs. literatūras, īpaši dzejas.
Ščirka
Ščirka ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē Silēzijas Beskidos (Beskid Śląski) uz dienvidiem no Belsko-Bjalas. Populārs ziemas sporta centrs ar vairāk kā 30 slēpošanas pacēlājiem un citu sporta infrastruktūru. Pilsētā dzimuši vairāki pazīstami ziemas sporta veidu sportisti. 1985. un 1999. gadā šeit notika Eiropas čempionāts kamaniņu sportā dabīgajās trasēs.
Rodžers Zelaznijs
Zelaznijs dzimis Eiklīdā Ohaio, viņa tēvs bija poļu imigrants Jozefs Franks Zelaznijs (vai Želaznijs), māte - Amerikas īriete Džozefīna Svīta. Vidusskolā Zelaznijs bija skolas avīzes redaktors, šajā laikā viņš apmeklēja arī radošās rakstīšanas klubu. 1955. g. viņš iestājās Case Western Reserve University, ko pabeidza 1959. g. ar bakalaura grādu angļu literatūrā (sākotnēji gan viņš bija studējis psiholoģiju). Studijas viņš turpināja Kolumbijas universitātē Ņujorkā, kur specializējās Elizabetes laikmeta un Jakobīņu dramaturģijā. 1962. g. viņš ieguva maģistra grādu. Studiju laikā Zelaznijs nodarbojās ar džudo un citām austrumu cīņām (vēlāk ieguva melno jostu aikido), spēlēja šahu, apguva hindi un japāņu valodu.
Zelaznijs nomira 1995. gadā, nāves cēlonis - vēzis.
Latviešu valodā publicēts Zelaznija stāsts "Nemirstīgais" tāda paša nosaukuma krājumā ("Vaga", 1993, tulk. Zane Rozenberga un G. Groza).
Poprada
Poprada (sk, hu, de) ir pilsēta Slovākijas ziemeļdaļā, Tatru kalnu pakājē, vēsturiskajā Spišas reģiona pie Popradas upes. Tā ir desmitā lielākā Slovākijas pilsēta. Tūrisma uz ziema sporta centrs. Blakus pilsētai atrodas Popradas -Tatru lidosta, kas ir visaugstāk novietotā starptautiskā lidosta Eiropā (718 metri virs jūras līmeņa).
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, tomēr iedzīvotāju vairums šeit bija vācieši. No 1412. līdz 1770. gadam Poprada bija ieķīlāta Polijas kronim. Vēsturiskā Poprada bija tikai viena no sešām apdzīvotām vietām, kuras 1946. gadā tika apvienota vienotā pilsētā.
Iedzīvotāji
Saskaņā ar 2006. gada 31. decembra datiem, pilsētā dzīvo 55 042 iedzīvotāji. No tiem 94,1% ir slovāki, 2,1% ir čigāni, 1% ir čehi, bet pārējās minoritātes nesasniedz procenta barjeru. 65,9% pilsētas iedzīvotāju ir Romas katoļi, bet 7,3% ir luterāņi.
Sports
Poprada kandidēja uz 2006. gada ziemas olimpisko spēļu rīkošanu, taču tajā nenokļuva līdz pat galīgajam balsojumam, kurā tiesības rīkot Olimpiskās spēles izcīnīja Turīna.
Pilsētā atrodas vairāki hokeja klubi. 2010. gadā izveidotais Popradas "Lev" 2011.—12. sezonu spēlēja Kontinentālājā hokeja līgā, nākamajā sezonā pārceļoties uz Prāgu, bet vietējā Slovākijas Ekstralīgā spēlē 1926. gadā izveidotā HK Popradas vienība. Visas trīs komandas savas spēles aizvada Tatravagonkas hallē.
Cilvēki
Popradā dzimuši vai uzauguši:
Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāte
Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāte ir viena no Latvijas Universitātes (LU) fakultātēm. Tās absolventi iegūst bakalaura, maģistra vai doktora grādu dabas zinātnēs ar specializāciju ģeogrāfijā, ģeoloģijā vai vides zinātnē, kā arī profesionālo maģistra grādu telpiskās attīstības plānošanā. Kopš 2015. gada fakultāte atrodas LU Dabaszinātņu akadēmiskajā centrā Jelgavas ielā 1, Torņakalnā, Rīgā (līdz tam ilgstoši bijusi Alberta ielā 10).
Ģeogrāfijas fakultāte Latvijas Valsts universitātē tika izveidota 1944. gadā, atdaloties no agrākās Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes. 1949. gadā apvienojot divas fakultātes izveidoja Ģeogrāfijas un ģeoloģijas fakultāti, taču no 1952. gada, kad slēdza fakultātes Ģeoloģijas nodaļu, līdz 1989. gadam, kad to atjaunoja, Latvijā ģeologi netika sagatavoti. 1995. gadā fakultāte ieguva savu tagadējo nosaukumu.
Ģeogrāfijas studiju procesā nozīmīga vieta visos laikos ir bijusi lauku praksēm gan prakšu bāzē Lodes muižā (agrāk arī citās vietās), gan tālajām praksēm ārvalstīs. Neoficiālo ģeogrāfu brālību dēvē par "Ģeogrāfu mafiju", fakultātē ir virkne ilggadīgu tradīciju, starp kurām īpaši izceļas pavasara un rudens laivu braucieni jeb "ģeoralliji".
Fakultātes reputāciju 2023. gadā negatīvi ietekmējuši studentu darbu plaģiāta gadījumi no mācībspēku puses, kā arī krimināllieta par iespējamu Eiropas fondu līdzekļu izkrāpšanu.
Mājas vista
Mājas vista jeb vienkārši vista (Gallus gallus domesticus) ir fazānu dzimtas (Phasianidae) sarkanās savvaļas vistas (Gallus gallus) viena no pasugām. Šīs sugas tēviņus sauc par gaiļiem, bet mātītes par vistām un jaunos putnus par cāļiem.
Galvenokārt vistas tiek audzētas, lai cilvēks iegūtu pārtikas produktus: olas un gaļu. Tiek izmantotas arī vistu spalvas un dūnas segu un spilvenu ražošanā. Latvijā viens iedzīvotājs vidēji patērē ap 200 olām gadā. Citās Eiropas valstīs viens iedzīvotājs gadā patērē vidēji 250 olas. Eiropā olas visvairāk patērē Portugālē, Spānijā un Itālijā. Pasaulē olu ēšanas rekordiste ir Japāna. Šajā valstī viens cilvēks gada laikā apēd 450 olu.
Vistas pieradināšana
Pēdējo gadu pētījumi liecina, ka vistas pieradināšana sākusies Dienvidaustrumāzijā: Taizemē un Vjetnamā. Tas noticis pirms vairāk kā 10 000 gadiem. Daļēji pieradinātās vistas izplatījās tālāk uz kaimiņu zemēm, uz Ķīnu un tālāk uz Indiju, kur tās kļuva par tipiskiem mājdzīvniekiem. No Indijas pieradinātā vista nokļuva Persijā un Mazāzijā. Pirms 5000 gadiem mājas vista sasniedza Eiropu: Seno Grieķiju, Rumāniju, Turciju un Ukrainu. Rietumeiropu mājas vista sasniedza vēlāk, tikai pirms 2000 gadiem. Senajā Ēģiptē mājas vista tika iepazīta apmēram pirms 3400 gadiem, 18. dinastijas laikā. To sauca par putnu, kas katru dienu dēj. Saskaņā ar Tutmosa III hroniku mājas vista tika ievesta no Sīrijas un Babilonijas.
Mājas vistas izcelšanās
Pamatā mājas vista ir cēlusies no sarkanās savvaļas vistas (Gallus gallus), līdz ar to tā tiek klasificēta kā sarkanās savvaļas vistas pasuga. Mājas vistu joprojām var viegli sapārot ar sarkano savvaļas vistu. Tomēr pēdējo gadu ģenētiskie pētījumi ir atklājuši, ka pieradināšanas procesā sarkanā savvaļas vista ir hibridizēta ar pelēko savvaļas vistu (Gallus sonneratii) no Indijas. Šīs hibridizācijas rezultātā mājas vista ieguva dzelganu ādu.
Vista pēc savas izcelsmes ir vistuvāk radniecīgais putns karaliskajam tiranozauram. ASV zinātnieki noskaidrojuši, ka mājas vistas ir cēlušās no aizvēsturiskajiem plēsoņām. Izanalizējot molekulas, kas iegūtas no 68 miljonus gadu veciem tiranozaura kauliem, atklājās pārsteidzoša radniecība starp tiranozauriem un mūsdienu vistām. Molekulārā līmenī tiranozauri ir tuvāk radniecīgāki vistām un strausiem, nekā aligatoriem un ķirzakām.
Izskats un īpašības
Pasaulē ir apmēram 250 mājas vistu šķirņu, kas ārēji viena no otras var būt diezgan atšķirīgas. Tās var būt gan liela auguma, gan maza. Tām var būt visdažādāko krāsu apspalvojums. Ir šķirnes, kurām uz kakla nav vispār spalvu (Ungāru plikkaklainā vista), ir šķirnes kurām aug kuplas, greznas bikses (Kohinhinas lielās formas vista), un ir šķirnes, kurām ir liels masas pieaugums, salīdzinot ar citām. Latvijas vienīgā selekcionētā šķirne — Latvijas pundurvista (arī krūpiņvistiņa jeb cukurvistiņa) ir maza auguma, spalvainām kājām.
Zinātnieki 2006. gadā, veicot cāļu embriju pētījumus, atklāja, ka tiem ir zobu aizmetņi tāpat kā aizvēsturisko putnu fosilijām. Zinātnieki izvirzīja hipotēzi, ka pie noteiktiem apstākļiem cālim varētu attīstīties zobi.
Mājas vista nespēj lidot garas distances, lai gan vieglāku šķirņu putni īsas distances spēj lidot. Tās spēj uzlaisties uz sētas vai laktas, vai koka zarā.Mājas vista var skriet ar ātrumu 14,5 km/h. Arī briesmu gadījumā tā mēdz lidot īsas distances. Vistas pulss, kad tā ir mierīga, ir 280—315 sirds sitieni minūtē.
Uzvedība
Gaiļi bieži un skaļi dzied, signalizējot par savu teritoriju citiem gaiļiem, bet tas dzied arī tad, ja ir par kaut ko satraucies. Toties vistas klukst pēc tam, kad ir izdējušas olu, vai arī, lai sasauktu cālēnus. Vistām ir vairāk nekā 200 skaņu paveidu, ko tās izmanto savstarpējai komunikācijai.
Barība
Vista ir visēdāja. Lai arī vistas barošanās ir atkarīga no cilvēka, tomēr palaista savā vaļā tā, kašājot un rušinot irdina augsni, meklē kukaiņus un citus bezmugurkaulniekus, tā ēd arī sēklas un dažādus augus, kā arī medī lielākus dzīvniekus par kukaiņiem, kā ķirzakas un peles. Tā apēd arī savas olas, ja čaumala ir ieplīsusi.
Kad gailis atrod barību, tas sasauc vistas ēst pirmās. Tas vistas sauc ar augstu, klukstošu skaņu, kā arī uzlasa ēdienu un to atkal met zemē. Tāpat dara cāļu māte, kas sasauc cālēnus pie ēdiena.
Vistas, kuras dzīvo privātās saimniecībās, vidēji dzīvo 5—7 gadus, bet daži eksemplāri spēj sasniegt pat 20 gadu vecumu.
Vistu barošana mazās saimniecībās
Mājas vistas vasarās līdz salnām labprāt dzīvojas pa āru un mielojas ar to, ko var atrast, rušinoties pa zemi. Ja tās vasaras periodā tiek laukā ganīties, tad 1x dienā vistas piebaro ar kviešiem, auzām un miežiem. Tām nevajadzētu dot rudzu graudus, jo tie mēdz būt inficēti ar endofītu sēnīti Neotyphodium lolii, kas vistām ir toksiska un izraisa nopietnus traucējumus gremošanas trakta darbībā ― atsevišķos gadījumos ar rudzu graudiem barots putns var pat nobeigties. Vistām tiek izbarota arī maize, klijas un putraimu putras. Laukos vistām bieži atdod arī to, kas palicis pāri no pašu ēdiena. Veikalos var iegādāties speciālu vistu barību.
Ir šķirnes, kurām jāuzmanās ar barošanu, jo tām nav sāta sajūtas un no pārēšanās var pārplīst kuņģis (Amroks vistai). Turklāt, ja vistas pārāk daudz saēdas, tad mazāk dēj olas. Vistas neēd saldumus, toties tām noteikti ir vajadzīgs sāls, lai izskaustu kanibālismu. Kanibālisms mēdz parādīties pieaugušām vistām. Lai cīnītos ar šo parādību, vistām ir jāpotē selēns vai tas jāpievieno dzeramajam ūdenim. Ja vistu aplokā nav zaļumu, tad tie ir jāpiebaro. Var dot dāžādas saknes, salātus, kāpostus un citus augus. Vistām noteikti jādod smalka grants, lai nodrošinātu gremošanu, kā arī kalcijs un citas minerālvielas. Kalcija piedevu iegūst, saberžot izlietoto olu čaumalas un gliemežvākus.
Reprodukcija
Lai piesaistītu vistas uzmanību, gailis reizēm tai dejo apkārt. Dejas laikā tas nolaiž spārnu, kas atrodas vistas pusē. Gailis dejo tik ilgi, līdz vista atsaucas aicinājumam, tad gailis uzkāpj vistai uz muguras un sapārojas.
Olas
Mājas vista atšķirībā no daudziem citiem putniem olas spēj dēt visu gadu. Vienas dienas laikā tā izdēj tikai 1 olu, bet tā nedēj katru dienu. Vista dēj olas arī tad, ja barā nav neviena gaiļa. Šādas olas nav apaugļotas, un no tām nevar izšķilties cāļi. Dažādu šķirņu vistām ir dažādu krāsu olas, sākot no baltām un brūnām līdz pat zilām, zaļām un sārtām olām. Sārtās olas dēj Arakaunas šķirnes vistas no Dienvidāzijas. Dažādas šķirnes dēj dažādu olu skaitu gadā. Gaļas vistas izdēj apmēram 2 reizes mazāk olu kā dējējvistas. Pirms 100 gadiem vistas arī dēja mazāk, kā mūsdienu dējējvistas. Piemēram, 1925. gadā vistas izdēja vidēji 100 olas gadā, bet 1979. gadā tika uzstādīts rekords – 371 ola 364 dienās. Mūsdienu dējējvista gadā vidēji izdēj 300 olas. Kad vista sasniedz 20 nedēļu vecumu, tā sāk dēt olas. Reizēm vienā olā ir vairāki olu dzeltenumi. Datētais rekords ir 9 dzeltenumi vienā olā. Jaunās vistas salīdzinot ar vecajām vistām dēj mazas olas, bet biežāk, un, jo vecāka vista, jo tā dēj lielākas olas, bet retāk. Vidēji viena vistas ola sver 63—65 g, vieglākās sver 35 gramus, smagākās 80 gramu, olas garums vidēji ir ap 6 cm.
Perēšana un cālēnu šķilšanās
Dabīgos apstākļos savvaļas vistas sadēj ligzdu pilnu ar olām, un pēc tam visas olas izperē. Daudzas mājas vistas arī vienā brīdī pārtrauc dēt olas un sēžas tās perēt. Inkubācijas periods ilgst 21 dienu. Lai arī olas netiek izdētas vienā dienā, cālēna attīstība olā sākas tikai tad, kad vista tās sāk perēt. Tādēļ cālēni izšķiļas apmēram vienā laikā, vienas vai divu dienu laikā. Lai vistu nestimulētu perēt, olas visu laiku ir jāaizvāc prom, vai, lai stimulētu perēšanu, ligzdā jāievieto vairākas mākslīgās olas. Ja kāda vista nolēmusi perēt, bet saimnieki nevēlas cālēnus, vista uz dažām dienām jāieliek būtrī ar metāla sieta grīdu. Pilna ligzda vistas izpratnē ir apmēram 12 olas. Perētājvista silda olas un skaļi protestē, ja to traucē. Tā reti pamet ligzdu, lai paēstu, padzertu vai nomazgātos smilšu vanniņā. Perēšanas laikā olām ir nemainīga temperatūra un mitrums. Perēšanas laikā vista katru olu ligzdā apgroza vidēji 50 reizes dienā. Tas nepieciešams, lai piedzimtu vesels cālis.
Pirms izšķilšanās vista var dzirdēt cālēnu čiepstēšanu olā. Tā maigi pieklauvē pie čaumalas, lai rosinātu cālēnus pārsist čaumalu no iekšpuses. Šķiļoties cālēns vispirms izlauž nelielu elpošanas caurumiņu, parasti tas ir olas smailajā galā. Tad cālēns nedaudz atpūšas, uzsūcot pēdējo olas dzeltenumu. Tad cālēns izlauž lielāku caurumu un izrāpjas no olas. Tas ir slapjš, bet drīz vien ligzdas siltumā izžūst un kļūst pūkains.
Perētājvista parasti nepamet ligzdu apmēram 2 dienas pēc tam, kad pirmais cālēns ir izšķīlies. Pirmajās dienās cālēni iztiek ar dzeltenuma barības vielām, kas uzsūktas caur ādu īsi pirms izšķilšanās. Ja no kādas olas šo 2 dienu laikā neizšķiļas cālēns, vista zaudē par to interesi un ligzdu pamet. Vista ir bezbailīga mamma un rūpīgi sargā savus cālēnus. Tā tos silda zem spārniem un pirmās naktis atgriežas gulēt ligzdā. Tā ierāda cālēniem, kur meklēt barību, kur ūdeni. Ar skaļiem klukstieniem vista sasauc cālīšus, ja atrod kaut ko ēdamu. Par cālēniem vista rūpējas vairākas nedēļas, līdz pakāpeniski zaudē par tiem interesi un sāk atkal dēt olas.
Moderno šķirņu vistas reti sāk perēt, un tās, kas sākušas perēt ļoti bieži nepabeidz perēšanu. Ir šķirnes, kuru vistas ir labas perētājas, piemēram, zīda vista, Brama vista vai Kohinhinas vista. Reizēm vistu olu perēšanu uztic pīlei.
Mākslīgā inkubācija
Mūsdienās vistu fermās cāļus inkubē mākslīgi speciālās mašīnās, kuras sauc par inkubatoriem. Inkubators nodrošina pareizu vidi cāļu attīstībai. Inkubators automātiski regulē temperatūru un mitrumu. Optimālā temperatūra, lai olā attīstītos cālēni, ir 37,5 °C. Pēdējās 3 dienās relatīvais mitrums ir jāpaceļ līdz 70%, lai olas membrāna neizžūtu pēc tam, kad cālēns olu ir pārplēsis. Pirmajās 18 dienās mitrums ir zemāks. Arī olu novietojums inkubatorā ietekmē cāļu izšķilšanos. Vislabākie rezultāti tiek sasniegti, ja olas inkubatora plauktiņos ir ievietotas ar smailo galu uz leju, un pēc tam tās tiek grozītas, vismaz 3 reizes dienā. Tikai pēdējās trijās dienās olas vairs negroza. Ja ola netiek grozīta, embrijs var pielipt pie membrānas un attīstīties ar fiziskiem defektiem. Inkubatora ventilācijai arī ir liela nozīmē, jo olas ir jāapgādā ar svaigu gaisu. Jo olas ir bijušas ilgāk inkubētas, jo vairāk skābekļa tām vajag.
Lielajos rūpnieciskajos inkubatoros var ievietot vairākus 10 000 olu. Visi procesi šādās mašīnās ir automatizēti. Mājas apstākļu inkubatori var būt paredzēti 6—75 olām.
Zaali Eliava
Zaali Eliava (dzimis ) ir bijušais Gruzijas futbola aizsargs, spēlējis Gruzijas futbola izlasē.
Spēlētāja karjera
* - spēlētās spēles un vārti
Bērzciems
Bērzciems ir ciema Tukuma novada Engures pagastā, kas atrodas Rīgas līča piekrastē, uz zemes strēles starp jūru un Engures ezeru, 10 km no pagasta centra Engures 34 km no novada centra Tukuma un 78,5 km no Rīgas. Pēc Latvijas ciemu iedalījuma tas tiek uzskatīts par vidējciemu, 2018. gadā tajā bija nedaudz mazāk kā 200 iedzīvotāju.
Autokrātija
Autokrātija ir pārvaldes vai valdīšanas forma, kura vienam cilvēkam valstī ir neierobežota augstākā vara — patvaldība. Ar šādu vārdu apzīmē arī valsti ar tādu pārvaldes formu.
Swiss International Air Lines
Swiss International Air Lines jeb Šveices starptautiskās aviolīnijas ir Šveices nacionālā lidsabiedrība. Tai piederošās 74 lidmašīnas nodrošina regulārus lidojumus uz 71 galamērķi visā pasaulē, lidojot no bāzes lidostas Cīrihē, kā arī no Bāzeles un Ženēvas starptautiskajām lidostām. Kā daļa no Lufthansa group un globālās Star Alliance biedrs, Swiss nodrošina gaisa pārvadājumus gan no Šveices, gan no citu valstu lidostām Eiropā un pasaulē.
2007. gada 20. novembrī Swiss International Airlines gaisa flote sastāvēja no 7 Airbus A319, 19 Airbus A320, 6 Airbus A321, 11 Airbus A330, 11 Airbus A340 un 20 Avro RJ100 lidmašīnām.
Svarcelšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 69 kg sievietēm
2008. gada vasaras olimpisko spēļu svarcelšanas sacīkstēs sievietēm svara kategorijā līdz 69 kilogramiem uzvaru izcīnija Ķīnas sportiste Čunhona Liu. Sacīkstes noritēja 132. augustā. Sacīkstēs piedalījās 10 sportistes.
Tallijs
Tallijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Tl un atomskaitli 81. Tallijs ir viegli kūstošs, sudrabbalts, samērā aktīvs metāls un reaģē ar gaisa skābekli, lēni oksidējoties. Talliju iegūst galvenokārt no vara, cinka un citu metālu sulfīdu rūdām, jo tas pieder pie izkliedētiem elementiem un savus minerālus tikpat kā neveido.
Savienojumos tallijam parasti ir oksidēšanas pakāpe +1, retāk +3. Vienvērtīgā tallija hidroksīds (TlOH) ir stiprs sārms, līdzīgs kālija hidroksīdam (KOH) vai nātrija hidroksīdam (NaOH).
Vēsture
Tallijs tika atklāts 1861. gadā. Elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda (thallos), kas nozīmē ‘zaļš zars’. Koši zaļas līnijas parādījās, kad tika karsēta gaisīga viela. Tās tika piedēvētas jaunam ķīmiskajam elementam.
Izmantošana
Tallija šķīstošie savienojumi ir stipras indes (tallijs uzskatāms par visindīgāko no smagajiem metāliem). Saindēšanos ar talliju ir grūti diagnosticēt, jo tā līdzīga daudzām citām slimībām (piemēram, gripai vai pneimonijai). Viena no hroniskas saindēšanās pamatpazīmēm — matu izkrišana, jo tallijs iznīcina matu saknes (folikulus). Maksimāli pieļaujamā tallija koncentrācija ūdenī ir tikai 0,0001 mg/m3.
Tallija sulfātu agrāk lietoja kā žurku indi. Tallija savienojumus pievienoja dažiem kosmētiskajiem līdzekļiem (depilatoriem). Mūsdienās tamlīdzīga tallija izmantošana ir aizliegta.
Tallijam un tā savienojumiem ir daudzveidīgs pielietojums tehnikā, kaut arī to izlieto samērā nelielos daudzumos — speciālu stiklu un optikas elementu izgatavošanā, luminoforu aktivēšanā, fotoelementos, kā svina sakausējumu komponentu.
Fjodors Apraksins
Grāfs Fjodors Apraksins (, dzimis, miris ) bija krievu politiķis. Cara Pētera I domubiedrs un viens no Krievijas kara flotes dibinātājiem. Komandējis krievu floti Ziemeļu kara laikā. Pirmais Igaunijas guberņas gubernators (1719—1728).
Dzīvesgājums
Dzimis 1661. gadā, no 10 gadu vecuma kalpoja cara Fjodora III galmā. Galmā pietuvinājās nākamajam imperatoram Pēterim I. 1692. gadā Apraksinu iecēla par Arhangeļskas gubernatoru, kur viņš vadīja pirmā kroņa tirdzniecības kuģa "Svētais Pavils" celtniecību. No 1697. gada darbojās Voroņežā, kur uzraudzīja kara flotes būvniecību. Vēlāk bija Azovas cietokšņa gubernators.
Vadīdams Krievijas kara floti, Lielā Ziemeļu kara laikā 1714. gada jūlijā/augustā guva uzvaru pret zviedriem Hanko pussalas kaujā (Гангу́тское сраже́ние, Sjöslaget vid Hangö udd), kurā krievu flote uzvarēja zviedru floti, kas bija pirmā nopietnā Krievijas kara flotes uzvara tās vēsturē. 1722. gadā piedalījās kampaņā pret Persiju.
Saglabāja ietekmi valsts lietās arī pēc Pētera I nāves, 1726. gadā kļūdams par Augstākās slepenās padomes locekli. Zaudējot ietekmi, kad tronī sāka valdīt Pēteris II, Apraksins pārcēlās uz Maskavu, kur mira un tika apglabāts klosterī. Kaps nopostīts 1930. gados.
Tabivere (stacija)
Tabivere (et) ir stacija Tapas—Tartu dzelzceļa līnijā Igaunijā, Jegevas apriņķa Tabiveres pagastā un atrodas 21,8 km attālumā no Tartu, 90,7 km attālumā no Tapas un 168,3 km attālumā no Tallinas. Tabiveres stacija apkalpo pasažieru vilcienu satiksmi un veic dzelzceļa kravu operācijas. Tabiverē pietur Tapas (Tallinas) un Tartu (Koidulas un Valgas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni.
Stacijas ēka
Līdz ar dzelzceļa līnijas Tapa--Tartu izbūvi 1876. gadā tika atklāta arī stacija Tabiveres ciemā. Tās sākotnējais nosaukums - Voldi. 1926. gadā pārdēvēta par Tabiveri.
Tabiveres stacijas ēka būvēta 19. gs. beigās. Pēc oriģinālprojekta veidotā ēka ir vienstāva koka ēka ar paralēli sliežu ceļam izvietotu pamatapjomu un diviem dvīņu šķērsjomiem. Šķērsjomi ēkas fasādēs veido stāvus zelmeņus, kas bagātīgi dekorēti ar koka siluetgriezumiem.
Marija Škoļņika
Biogrāfija
kopā ar A. Špeizmani piedalījās atentātā pret Čerņihivas gubernatoru A. A. Hvostovu, kurš tika ievainots. Piespriests nāvessods, kas aizstāts ar mūža katorgu. Austrumsibīrijā izcieta sodu Nerčinskas katorgā, tajā skaitā Maļcevskas cietumā, kopā ar latvieti Austru Tievais, vēlāko atentāta pret Ļeņinu izdarītāju Kaplāni, kā arī eserēm - Spiridonovu, Fialku un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm, ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. 1911. gadā bēgusi no katorgas, cauri Mandžūrijai izdevies nokļūt ASV. Pēc 1917. gada atgriezusies Krievijā, 1927. gadā iestājusies Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku (boļševiku) partijā. PSRS nozīmes personālā pensionāre. Publicējusi atmiņas "Bijušās teroristes dzīve" («Жизнь бывшей террористки», 1929).
Tīruma kosa
Tīruma kosai stumbram ir 6 — 19 ribas (rievas), purva kosai - līdz 5 ribām. Tīruma kosa ir gan ārstniecisks augs, gan grūti iznīcināma nezāle. Drogai ievāc zaļo dzinumus. Kosu tēju vai uzlējumu lieto kā urīndzenošu līdzekli. Izmanto arī kompresēm uz svaigām brūcēm, lai apturētu asiņošanu.
Hunta
Hunta ir militāru vai politisku personu grupa, kas pēc valsts apvērsuma pārņēmusi savās rokās politisku varu. "junta" apzīmē arī pašvaldības Spānijā un Latīņamerikā.
Audruve
Audruve (lt) ir Vircavas kreisā krasta pieteka Latvijā (Jelgavas novadā) un Lietuvā (Šauļu apriņķī). Sākas Lietuvā Gatauču seņūnijā. Tek ziemeļu virzienā pa Zemgales līdzenumu. Baseins garš un šaurs, upes gultne lielākajā daļā tecējuma regulēta, izņemot lejteces posmu no Sesavmuižas. Ietek Vircavā pie Lielvircavas. Lielākās pietekas ir Ķirena, Klampe (Lietuvā), Daumantu grāvis (Latvijā). Upi šķērso autoceļi P103 (Latvijā) un 152, 209 (Lietuvā). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Jonišķi, Barūni, Skilvoņi (Lietuvā).
Jefims Bogoļubovs
Jefims Bogoļubovs (ru; dzimis Stanislavčikas ciemā, Vinnicas apgabalā, Krievijas impērijā, tagad Ukraina, miris  Tribergā, Vācijā) bija Krievijas un Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1951), kurš ir divas reizes spēlējis ar Aleksandru Aļehinu mačos par pasaules šaha čempiona nosaukumu.
Agrīnā karjera
Par šahistu izveidojies dzimtajā Ukrainā. 1911. gadā sasniedza savu pirmo panākumu, dalot 1. vietu Kijevas šaha čempionātā. 1912. gadā ieņēma 2. vietu Viļņas turnīrā. 1913. gadā Bogoļubovs kļūst par meistaru Sanktpēterburgas Viskrievijas meistaru turnīrā.
Pirmais pasaules karš
1914. gada jūlijā un augustā Bogoļubovs piedalījās starptautiskajā turnīrā Manheimā, kurš netika pabeigts, jo sākās Pirmais pasaules karš. Kā Krievijas impērijas pavalstnieks kopā ar Aleksandru Aļehinu un vēl 10 krievu šahistiem viņš tika internēts un kādu laiku pavadīja ieslodzījumā. Pēc tam lielākajai daļai šahistu atļāva caur Šveici atgriezties dzimtenē, bet Bogoļubovs izvēlējās palikt Tribergā (Švarcvalde), kur viņš apprecēja vietējā skolotāja meitu un nodzīvoja līdz mūža beigām.