cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rods Stjuarts
Kopumā karjeras laikā izdevis 29 solo studijas albumus, trīs koncertierakstu albumus, 13 labāko dziesmu izlases un vairāk nekā 100 singlus. Apvienotajā Karalistē seši viņa albumi pēc kārtas ierindojās valsts topa pirmajā vietā, 31 singls ierindojās topa pirmajā desmitniekā (seši sasniedza 1. vietu). ASV topu pirmajā desmitniekā ierindojās 16 singli, četri ierindojās Billboard Hot 100 topa pirmajā vietā.
Svebodzina
Svebodzina (Švībusa) ir komponista Martina Agrikolas (Martin Agricola, 1486 - 1556) dzimtā pilsēta un visiespējamā vieta, kur dzimis rakstnieks B. Travens (B. Traven, 1882? - 1969?). Pilsētas pievārtē ir dzimis vācu ģenerālis Kurts Štūdents (Kurt Student, 1890 – 1978).
Martins Nečass
Martins Nečass (cz, dzimis ) ir Čehijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Nečass pārstāv NHL klubu Karolīnas "Hurricanes".
Rods Stjuarts
Divas reizes uzņemts rokenrola slavas zālē: 1994. gadā kā solomākslinieks, 2012. gadā kā grupas Faces dalībnieks. 2005. gadā saņēmis Grammy balvu.
Martins Nečass
Karjera
2017. gada NHL draftā Nečasu ar kopējo 12. numuru izvēlējās Karolīnas "Hurricanes". HC Kometa Brno sastāvā 2017. un 2018. gadā kļuvis par Čehijas Ekstralīgas čempionu.
Rods Stjuarts
Billboard 2008. gadā ierindoja Stjuartu 100 visu laiku izcilāko mākslinieku saraksta 17. vietā. Rolling Stone savā 100 visu laiku izcilāko dziedātāju sarakstā viņu ierindoja 59. vietā.
Martins Nečass
Karjera
Čehijas hokeja izlases sastāvā Nečass ir spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā.
Gabjauja
Gabjauja lietuviešu mitoloģijā ir uguns un bagātības dieve. Par labības un tās glabātavas — uguns — dievi Gabjauju 17. gadsimtā nosaucis vācu vēsturnieks Matejs Pretorijs, bet par bagātības dievi — 1747. gadā Filips Ruiģis. Viņa ir tuva uguns dievei Gabijai.
Game Boy Color
Game Boy Color, bieži saīsināta kā GBC, ir 8 bitu pārvietojamā spēļu konsole kuru izveidoja Nintendo. Konsole ir pēctecis konsolei Game Boy. Konsole tika izdota Japānā, Ziemeļamerikā, kā arī  Eiropā.
Pārdošanas rādītāji
Pasaulē ir pārdotas kopā 118,69 miljoni Game Boy un Game Boy Color ierīču: 32,47 miljoni ierīču Japānā, 44,06 miljoni ierīču Amerikā un 42,16 miljoni ierīču citos reģionos.
Zobena ēnā
"Zobena ēnā" ir 1976. gada latviešu padomju vēsturiskā drāma. Filmas režisors ir Imants Krenbergs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā, par pamatu izmantojot Raiņa lugas "Mīla stiprāka par nāvi" un leģendas par Turaidas Rozi motīvus.
Sižets
1620. gads. Turaidas pils. Zemi pārņēmis bads, mēris un svešzemju karaspēku uzbrukumi. Vecās Kačas mazmeita Maija, saukta par Turaidas Rozi, kalpo pilī pie pilskunga meitas.
Pilī ierodas algotņu armijas virsnieks Jakubovskis, kas vēlas iegūt Maijas mīlestību, bet meitenei jau ir līgavainis, vienkāršs lauku puisis Kaspars. Nevēloties būt apkaunota, Turaidas Roze izvēlas nāvi.
Lomās
Epizodēs:
Jūrmalas vakara vidusskola
Jūrmalas vakara vidusskola bija viena no Jūrmalas vidusskolām. 2019. gadā Jūrmalas dome pieņēma lēmumu par Jūrmalas vakara vidusskolas likvidāciju, tās izglītības programmu īstenošanu pārņēma Majoru vidusskola.
Vēsture
Jūrmalā vakarskolu nodibināja tūlīt pēc kara. Tā darbojās Slokas pamatskolas telpās. 1949. gadā sāka darboties Rīgas pilsētas 13. vakara vidusskola strādājošai jaunatnei. 1960. gadā tā kļuva par Jūrmalas 2. vakara vidusskolu strādājošai jaunatnei. 1985. gadā abas vakarskolas apvienoja un izvietoja Jaundubultu vidusskolas 3. stāvā.
Jānis Ozoliņš (komponists)
Jānis Ozoliņš (dzimis, miris ) bija latviešu mūzikas pedagogs, diriģents un komponists.
Dzīvesgājums
1930. gadā pabeidza Jelgavas Skolotāju institūtu, 1935. gadā absolvēja Latvijas konservatorijas Mūzikas pedagoģijas nodaļu. No 1930. līdz 1941. gadam strādāja par skolotāju.
Otrā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Ivanovu, kur dibināja un vadīja Latvijas PSR Valsts mākslas ansambļa kori (1942—1944), pēc atgriešanās Rīgā bija Latvijas PSR Valsts kora mākslinieciskais vadītājs un diriģents (1944—1953), līdztekus arī Latvijas PSR Valsts filharmonijas mākslinieciskais vadītājs (1946—1948). 1951. gadā sāka pasniegt Latvijas Valsts konservatorijā, no 1951. līdz 1977. gadam bija tās rektors.
Ozoliņš bija virsdiriģents vairākos Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos. Ir vairāk nekā 300 kora un apmēram 40 solo dziesmu autors.
1944. gadā kļuvis par Latvijas Komponistu savienības biedru. 1965. gadā saņēmis Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. Saņēmis trīs PSRS ordeņus: Darba Sarkanā Karoga ordeni, Sarkanās Zvaigznes ordeni un ordeni "Goda Zīme".
Bubils
Bubils (lt) lietuviešu mitoloģijā ir bišu dievs, ko 16. gadsimtā minējuši poļu vēsturnieki Macejs Strijkovskis, Jans Lasickis un lietuviešu rakstnieks Dionizs Poška. Bubils aprakstīts kā mēru nezinošs pinkains resnis un vilinātājs, kas pretnostatīts bišu dievei Austējai. Strijkovskis rakstījis par Bubilam veltītu rituālu, kurā pret krāsni sasita medus podu. Darbību pavadīja lūgšana, kas pārtraukta ar kliegšanu un bišu spieta dūkšanas atdarināšanu.
Austrijas kanclers
Austrijas federālais kanclers (de) ir Austrijas valdības vadītājs. Kā Austrijas augstākās federālās izpildvaras vadītājs, formāli koordinē Ministru kabineta darbu kā vienlīdzīgs tā loceklis, tomēr tiek uzskatīts par visietekmīgāko amatu Austrijas politikā. Kanclera oficiālā rezidence ir Austrijas federālā kanceleja.
Kancleru un citus Austrijas Ministra kabineta locekļus amatā ieceļ Austrijas prezidents. Ne valdības vadītāju, ne kabineta locekļus neapstiprina valsts parlaments. Tomēr parlamentam ir tiesības izteikt neuzticību atsevišķiem kabineta locekļiem vai visai valdībai, kā rezultātā attiecīgajam ministram vai visam kabinetam ir jāatkāpjas. Vicekanclers ir kanclera vietnieks visās viņa darbības sfērās. Gadījumā, ja kanclers un vicekanclers vienlaicīgi nevar pildīt amata pienākumus, valsts prezidents norīko vienu no ministru kabineta locekļiem par kanclera vietas izpildītāju.
Pašreizējais Austrijas federālais kanclers kopš 2021. gada 6. decembra ir Karls Nehammers, kurš pārstāv Austrijas Tautas partiju (Österreichische Volkspartei, ÖVP).
Autoceļš P113
P113 autoceļš Grobiņa—Bārta—Rucava ir reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu A9 pie Grobiņas caur Bārtu ar autoceļu A11 pie Rucavas. Autoceļa garums ir 51,7 km un tas no Grobiņas līdz Bārtas tiltam (27 km) klāts ar asfaltbetona segumu, bet no Bārtas līdz Rucavai — ar grants segumu. Ceļš šķērso Dienvidkurzemes novadu.
Latvijas Universitātes Latvijas Vēstures institūts
Latvijas Universitātes Latvijas Vēstures institūts ir Latvijas Universitātes zinātniska institūcija, kas pēta dažādas Latvijas vēstures jomas.
Galvenie pētniecības virzieni
Latvijas Vēstures institūta galvenie pētniecības virzieni ir:
Vēsture
Latvijas vēstures institūts dibināts ar Latvijas Republikas Ministru kabineta 1936. gada 14. janvāra likumu. No 1936. līdz 1940. gadam tas atradās Latvijas Republikas Izglītības ministrijas pakļautībā. Pēc Latvijas padomju okupācijas 1940. gadā pārdēvēts par Latvijas PSR Vēstures institūtu, Latvijas vācu okupācijas laikā 1941. gadā institūtu slēdza un 1942. gadā pārveidoja par Vēstures krātuvi. Pēc Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas izveides 1946. gadā to pārveidoja par Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures institūtu. 1960. gadu beigās tas pārcēlās no ēkas Smilšu ielā 1 uz LZA augstceltni. 1991. gada decembrī iznāca atjaunotā Latvijas Vēstures Institūta Žurnāla pirmais numurs. 1998. gadā institūts tika integrēts Latvijas Universitātē kā patstāvīga juridiska persona, 2006. gada 1. aprīlī to pārveidoja par Latvijas Universitātes aģentūru. 2015. gadā institūts pārcēlās no LZA augstceltnes Akadēmijas laukumā 1 uz bijušo Kerkoviusa namu Kalpaka bulvārī 4.
Linards Jaunzems
Linards Jaunzems (dzimis Bauskā) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Ventspils. Iepriekš spēlējis citos Latvijas klubos, kā arī Igaunijā.
Karjera
Jaunatnes basketbolā trenējies Iecavas/Bauskas basketbola sistēmā, pārstāvējis tās komandu LJBL, bet vēlāk arī Iecavas komandu "Dartija" LBL3 līmenī. Pieaugušo basketbola karjeras sākumā spēlējis BK Latvijas Universitāte, šajā laikā arī studējis Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātē, iegūstot bakalaura grādu un sporta skolotāja kvalifikāciju. 2019. gadā pievienojās vienam no Latvijas vadošajiem klubiem BK Ventspils. Pēc tam spēlējis Igaunijā — Pērnavas "Sadam", bet kopš 2021. gada ir atgriezies Ventspilī un kļuvis par vienu no komandas līderiem.
L. Jaunzems ir spēlējis Latvijas U-20 izlasē.
Glūdas
Glūdas ir ciems Cenu pagastā, Jelgavas novadā. Atrodas 37 km attālumā no Rīgas.
Zemgaļu purvs
Zemgaļu purvs ir dabas liegums Talsu novada Ārlavas un Lubes pagastos. Izveidots 1977. gadā kā dzērvenāju liegums 248 ha platībā lielākajā daļā Griķlībpura rietumu tipa augstā purva ar ciņu mazmeldru aizsardzībai. Purvu ietver purvains mežs. Teritorijā konstatētas arī vairākas aizsargājamas putnu un augu sugas. Dzērvenāji galvenokārt purva rietumu malā, pārejas purvā, tie aizņem 85 ha. Apaugumā retas priedes. Liegums ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā.
Arendoles muiža
Arendoles muiža atrodas Latgalē, Preiļu novada Rožkalnu pagasta Arendolē. Celta 1895. gadā kā medību un atpūtas muiža un līdz mūsdienām saglabājusies, salīdzinoši, ļoti labā stāvoklī. 2004. gadā muižas kungu māja tika iekļauta Valsts nozīmes kultūras pieminekļu sarakstā.
Vēsture
Arendoles muiža, saukta arī par Randauku, ir veidojusies uz senas lībiešu apdzīvotas vietas Dubnas upes krastā. Vietas nosaukums Randol, iespējams, cēlies no vārda "randa" (liv). Vienīgais ceļš no Randaukas veda cauri mežam uz administratīvo centru Kalupi.
Arendoles muiža vēstures avotos minēta jau 16. gadsimtā, kad Arendoles muižas īpašnieki bija Grappenbruki. Vēlāk Arendoles muiža piederēja Līdinhauzeniem-Wolfiem (līdz 1773. gadam). Pēc tam muižu iegādājās Ilūkstes muižnieks Juzafats Zībergs. 1803. gadā Zīberga vienīgā meita Izabella Helēna (1785-1849) apprecēja Krāslavas grāfu Mihailu Plāteru (1777-1862). Lai nezustu Zībergu uzvārds, izveidoja jaunu – Plāteru-Zībergu dzimtu.
No 19. gadsimta vidus Arendoles muižā sāka dzīvot Izabellas un Mihaila dēls Staņislavs Plāters-Zībergs (1823-1896). No šī laika 1861. gadā ir saglabājusies liecība – atskaite Rīgas gubernatoram par brīvlaišanas likuma tulkošanu latgaliešu valodā, kuru Staņislavs Plāters-Zībergs, būdams Vitebskas guberņas juridiskās komisijas loceklis, uzrakstīja Arendoles muižā. Viņš pēc 1863. gada Janvāra sacelšanās apspiešanas ar ģimeni aizbrauca uz Franciju un dzīvoja Parīzē.
Arendoles muižas kungu māja laika gaitā tika vairākkārt pārbūvēta. 1895. gadā muižu mantoja Staņislava dēls Andrejs. Muižas kungu mājai piebūvēja vēl vienu korpusu, torni un virtuves māju. Tajā pašā laika posmā tika uzbūvētas arī vairākas saimniecības ēkas, kā arī zirgu staļļi. Muižas īpašumā iekļauti arī 500 ha zemes un 5000 ha meža. Muižas pārbūve tika pabeigta 1901. gadā.
20. gadsimts
„Sarkano baltiešu” valdības laikā muižu nacionalizēja un 1919. gada pavasarī tajā nodibināja komūnu, kurā iesaistīja vietējos strādniekus un kara bēgļus. Latgales atbrīvošanas kauju laikā 1920. gada 6. janvārī Sarkanā armija bez pretestības atstāja Arendoli 3. Jelgavas kājnieku pulkam. 1921. gada 14. februārī, pamatojoties uz Agrārās reformas likumu, muižu no tās pēdējā pārvaldnieka Kazimira Valentinoviča pārņēma Kalupes pagasta valde. Muižas nodošanas aktā bija uzskaitītas 27 ēkas: pati kungu māja, kalpu māja, noliktavas, rija ar piedarbu, labības kalte un noliktava, ledus pagrabs, pirts, siltumnīca, kalve, vējdzirnavas, govju un cūku kūti un taisnstūrī veidotu ēku kompleksu ar iekšējo pagalmu, kurā ietilpst zirgu staļļi ar diviem siena šķūņiem, vāgūzi un trīs dzīvokļiem. Aktā minētas arī lauksaimniecības mašīnas un inventārs, kā arī 3 zirgi. Agrārās reformas rezultātā muižā tika izvietota sešklasīgā Āmuļu pamatskola un bērnu patversme.
Agrārās reformas likums Latgalē paredzēja atstāt 5 lielākos muižas centrus nedalītus un tos izmantot mācību vajadzībām. Kad 1925. gadā par Saeimas deputātu kļuva dzejnieks Juris Pabērzs, tika pieņemts lēmums Arendoles muižas centru sadalīt. Deputātam tika zirgu stallis, māsas vīram Pudānam — dārznieka māja un ķieģeļu žogs. Muižas kūti nojauca, lai vietējiem luterāņiem uzceltu baznīcu tālu mežā. Vēlāk ēku ķieģeļus izpārdeva jaunsaimniekiem.
Kungu māju līdz 1925. gadam izremontēja — uzlika jaunu skārda jumtu. Jaunajā korpusā izvietoja pamatskolu, bet vecajā daļā — bāreņu patversmi. Kalpu mājā tika izveidots kara invalīdu pansionāts.
Otrajā pasaules karā muiža palika neskarta. Pēc kara muižu izmantoja kā skolu un invalīdu namu līdz 1975. gadam, kad skolēnu trūkuma dēļ skola izbeidza darbību.
Ap to pašu laiku vietējā kolhoza vadība sāka nojaukt vienīgo Latgalē stalli ar iekšējo pagalmu, kura ķieģeļi tika izmantoti ceļa būvniecībai līdz jaunajai fermai. Divdesmit gadus muižas kungu māja stāvēja neapdzīvota, taču netika demolēta.
90. gadu sākumā muižas teritorija tika vēl papildus sadalīta, arī zeme ap muižas kungu māju. Pašlaik muižas kungu mājas sienas ir tikai 18 metru attālumā no cita īpašnieka teritorijas, kas izjauc muižas un tās pieguļošās teritorijas vienoto ansambli. Pateicoties tam, ka muižas kungu māja 1995. gadā nonāca privātīpašumā, muiža ir apdzīvota un uzturēta.
Mūsdienas
Kopš 2002. gada muižu apsaimnieko un tajā darbojas biedrība „Es Latgalei“. Muižas restaurācija un atjaunošana sākta ar muižas labības noliktavu — atjaunots jumta segums, ielikti logi un ieejas durvis. Kalpu mājai tika nomainīts koka šindeļu jumts un notekas, ielikti pēc vecā parauga darinātie logi, kopskaitā 31. Iekonservēti arī palikušie staļļa mūri un uzsākta to atjaunošana. Kungu mājai nomainītas notekas un remontēts jumts. Restaurēts kungu mājas fasādes apmetums, kopā 500 m². Nomainīta 160 m² grīdas. Restaurācijas procesā protezētas 5 griestu sijas, 30 m² guļbaļķu sienas. Atjaunots 120 m² iekšējo sienu kaļķa apmetuma. Pagrabstāvā nomainīti 6 logi un nomainītas 9 durvis, divas oriģinālās- restaurētas un daļēji restaurētas 7 logu ailes.
Heinrihs Gustavs fon Patkuls
Heinrihs Gustavs fon Patkuls (, dzimis, miris 1778. gadā) bija Rozulā dzimis vācbaltiešu muižnieks un politiķis. Vidzemes landmaršals no 1742. līdz 1747. gadam, šajā amatā 1742. gadā parakstīja Livonijas bruņniecības matrikulu. No 1750. līdz 1765. gadam bija landrāts. Atbalstīja brāļu draudzes nama celtniecību Straupes draudzes novadā.
Johans Frīdrihs Štrūenzē
Kļuvis par garā vājā Kristiāna VII galma ārstu, ieguva kontroli pār Dānijas valsti un no 1770. līdz 1772. gadam izvērsa tajā radikālas reformas Apgaismības garā. Viņa sakars ar karalieni Karolīni Matildi izraisīja skandālu, sevišķi pēc karalienes meitas Luīzes Augustas piedzimšanas, kas tika uzskatīta par Štrūenzē meitu. Nepopulārās reformas un Štrūenzē rakstura īpašības konsolidēja viņa pretiniekus. Štrūenzē tika gāzts un sodīts ar nāvi.
Filips Bradaričs
Filips Bradaričs (hr; dzimis ) ir Horvātijas futbolists, pussargs, Horvātijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Saūda Arābijas kluba Al-Ain FC sastāvā, kas viņu īrē no Cagliari Calcio.
Sasniegumi
HNK Rijeka
Okeānija
Okeānija ir ģeogrāfisks reģions Klusā okeāna centrālajā daļā un tā rietumu daļā. Kopā ar Austrāliju tā veido Austrālijas un Okeānijas pasaules daļu. Ģeogrāfiski un kultūrvēsturiski Okeānija sīkāk tiek iedalīta Mikronēzijā, Melanēzijā un Polinēzijā (dažreiz vēl atsevišķi tiek izdalīta Jaunzēlande). Okeānijas salu kopējā platība ir 1,26 miljoni km², kas ir 14,8 % no Austrālijas un Okeānijas pasaules daļas platības. Lielākās Okeānijas salas ir Jaungvineja (786 tūkstoši km²), Dienvidsala (146 000 km²), Ziemeļsala (112 000 km²; abas salas ir Jaunzēlandes pamatā), Jaunbritānija (35 000 km²) un Jaunkaledonija (17 000 km²).
Lielākās Okeānijas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir Oklenda (Jaunzēlande), Honolulu (ASV, Havajas), Kraistčērča (Jaunzēlande), Portmorsbi (Papua-Jaungvineja) un Velingtona (Jaunzēlande).
Pavasara ceļazīme
"Pavasara ceļazīme" ir 1978. gada Latvijas PSR spēlfilma. Filmas režisors ir Varis Brasla. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Dažas nedēļas, kas pavadītas piejūras atpūtas namā, ir mainījušas Lienes dzīvi. Pēc iepazīšanās ar jauno "mežoņu" kompāniju viņa iemīlas Artūrā. Romantiskas pastaigas vakaros pa pludmali un kafejnīcu apmeklējumi Artūram ir nenozīmīga intriga. Viņi izšķiras un apbēdinātā meitene apsola sev nekad vairs ar viņu netikties, bet liktenis ir lēmis savādāk.
Albins Ēkdāls
Albins Ēkdāls (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, pussargs, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Serie A kluba Spezia sastāvā.
Jelgavas Svētās Trīsvienības baznīca
Jelgavas Svētās Trīsvienības Evaņģēliski luteriskā baznīca bija senākais dievnams un senākā mūra ēka Jelgavā. Pēc izpostīšanas Otrā pasaules karā saglabāts vienīgi Jelgavas Sv. Trīsvienības baznīcas tornis, kurā ierīkots tūrisma informācijas centrs, vēstures ekspozīcijas, skatu laukums 9. stāvā un restorāns. Arheoloģisko izrakumu laikā torņa austrumu pusē atsegta daļa no sākotnējā baznīcas joma, izveidojot iedziļinātu priekšlaukumu, un atsegti oriģinālie baznīcas ārsienu mūri. Atrodas Akadēmijas ielā 1, Jelgavā.
Vēsture
Zināms, ka Livonijas ordeņa valsts laikā 1522. gadā tagadējā Sv. Trīsvienības baznīcas torņa vietā atradusies neliela koka katoļu baznīca. Neilgi pēc tam, kad hercogs Gothards Ketlers izvēlējās Jelgavu par vienu no savām rezidencēm un piešķīra tai pilsētas tiesības, 1574. gadā viņš blakus vecajai baznīcai lika celt jaunu mūra baznīcu pilsētas luterāņu draudzei, par kura autoru tiek uzskatīts holandiešu būvmeistars Joriss Jorisons Frēze. Baznīcas pulkstenis un zvani tika izgatavoti 1575. gadā. Valsts sadalīšanas, Polijas-Zviedrijas kara un iekšējo cīņu dēļ baznīcu pabeidza celt tikai Frīdriha Ketlera valdīšanas laikā un iesvētīja 1615. gada 25. maijā. Baznīcas altāri 1641. gadā dāvināja hercoga Frīdriha sieva Pomerānijas princese Elizabete Magdalēna. Hercoga Frīdriha Kazimira valdīšanas laikā 1686.—1688. gadā pēc arhitekta Martina Knoha projekta uzbūvēja baznīcas torni, kas slējās 49,68 metru augstumā un bija augstākā celtne visā hercogistē. 1862. gadā arhitekta Emīla Strausa vadībā torni paaugstināja, tā augstums kopā ar apzeltīto krustu sasniedza 80,5 metrus un tā bija augstākā celtne pirmskara Jelgavā.
Pēc 1944. gada 27. jūlija PSRS aviācijas uzlidojuma Jelgavas Sv. Trīsvienības Evaņģēliski luteriskā baznīca nodega un vairs netika atjaunota. 1954. gadā Padomju armijas sapieri uzspridzināja baznīcas altāra daļu, bet vēlāk nojauca arī atlikušos baznīcas mūrus, militārajām vajadzībām kā augstāko ēku pilsētā atstājot tikai torni.
1958. gadā pēc pilsētas galvenā arhitekta Ādolfa Krūmiņa iniciatīvas uzsāka torņa remontu, kura laikā atjaunoja tā apmetumu, izveidoja kāpnes un salaboja jumta segumu, virsotnē ierīkojot skatu laukumu tūristiem. 1969. gada 29. decembrī ar Latvijas PSR Ministru padomes lēmumu Nr. 595. torni iekļāva republikas nozīmes kultūras pieminekļu sarakstā.
1993. gadā baznīcas torni nodeva pašvaldībai, kas 1994. gadā izstrādāja tā atjaunošanas projektu, sākotnēji paredzot tur izvietot Jelgavas dzimtsarakstu nodaļu, tūrisma informācijas centru un suvenīru veikalu. 1998. gadā torni iekļāva Valsts Kultūras pieminekļu sarakstā kā valsts nozīmes kultūras pieminekli. 2004. gadā torni pārsedza ar stikla jumtu.
No 2009. līdz 2010. gadam torni pārbūvēja, tajā ierīkojot tūrisma un kultūrizglītības centru. 2011. gadā priekšlaukuma vidū atklāja tēlnieka Jāņa Aivara Karlova veidoto akmens skulptūru-strūklaku "Trīsvienība". Pašreizējais torņa augstums ir 50,17 metri, un tam saglabāta Martina Knoha veidotā sākotnējā forma.
Andreass Vezālijs
Andreass Vezālijs (Andreas Vesalius; dzimis, miris ) bija flāmu anatoms, ārsts un autors vienai no visietekmīgākajām grāmatām par cilvēka anatomiju "Par cilvēka ķermeņa uzbūvi" (De humani corporis fabrica).
Jelgavas Svētās Trīsvienības baznīca
Torņa interjers
Atjaunotā Jelgavas Sv. Trīsvienības baznīcas torņa deviņos stāvos iekārtotas šādas telpas:
Andreass Vezālijs
Viņš nācis no ārstu ģimenes. 1528. gadā iestājās Lēvenas Universitātē, lai studētu mākslu, bet 1533. gadā pārcēlās uz Parīzi, kur Parīzes Universitātē apmeklēja militārās studijas. Šajā laikā sāka interesēties arī par anatomiju. Tomēr drīz bija jāpārtrauc studijas, jo Svētā Romas impērija pieteica karu Francijai. 1536. gadā Vezālijs atgriezās Lēvenā, kur pabeidza medicīnas studijas. Pēc tam devās uz Padujas Universitāti, kur 1537. gadā ieguva doktora grādu.
Rail Baltica
Rail Baltica ir dzelzceļa infrastruktūras projekts Baltijas valstu integrēšanai Eiropas dzelzceļu tīklā. Tas ir viens no Eiropas Savienības transporta tīklu (Trans-European Transport Networks, TEN-T) prioritārajiem projektiem.
Rail Baltica savienos Helsinkus, Tallinu, Pērnavu, Rīgu, Paņevežu, Kauņu, Viļņu ar Varšavu (tālāk ar Berlīni) un vedīs cauri piecām Eiropas Savienības valstīm. Latvijā dzelzceļš šķērsos Limbažu, Saulkrastu, Siguldas, Ropažu, Salaspils, Mārupes, Olaines, Ķekavas, Bauskas novadu un Rīgas pilsētu.
Plānošanas posms Baltijas valstīs norisinājās no 2010. līdz 2017. gadam. Projektēšanas fāzi uzsāka 2016. gadā ar projektēšanas darbiem Rīgas Centrālajā Stacijā un Starptautiskajā lidostā "Rīga" un tie turpinājās līdz 2023. gadam. Pirmos celtniecības darbus Igaunijā sāka 2020. gada pavasarī, bet Latvijā — 2020. gada rudenī.
Raksturojums
Rail Baltica līnija būs pilnībā elektrificēta. Maršrutu plāno tā, lai izvairītos no "Natura 2000" īpaši aizsargājamo dabas teritoriju tīkla un neatstātu zīmīgu iespaidu uz citām ekoloģiski jutīgām teritorijām, cik tālu vien iespējams, kā arī esošajām dzelzceļa līnijām. Lai mazinātu trokšņu līmeni, paredzēts uzstādīt trokšņu barjeru. Tiks veidotas arī savvaļas dzīvnieku pārejas.
Rail Baltica dzelzceļa trases Latvijas daļā paredzēts būvēt tiltus pār Daugavu, Gauju un citām upēm, divlīmeņu šķērsojumus ar autoceļiem, Rīgas ielām un 1520 mm sliežu ceļiem, viaduktus pār ielejām, gravām un citām pazeminātām teritorijām, dzīvnieku pārejas (zaļos tuneļus un tiltus) un citus šķērsojumus gājējiem, lauksaimniecības tehnikai, kā arī elektroapgādes apakšstacijas. Kopumā Latvijā paredzētas divas starptautiskās pasažieru stacijas (Rīgas Centrālā stacija un Starptautiskā lidosta "Rīga"), viena kravas vilcienu stacija, piecas apdzīšanas stacijas, divi apkalpes punkti un viens intermodālais kravu terminālis Salaspilī.
Baltijas valstīs Rail Baltica nodrošinās gan intermodalitāti, gan multimodalitāti. Esošais plāns iekļauj trīs multimodālos termināļus — Mūgas (Igaunija), Salaspils (Latvija) un Kauņas (Lietuva) — veidojot sinerģiju ar jau esošo 1520 mm dzelzceļa tīkla infrastruktūru, septiņām starptautiskajām pasažieru stacijām (Tallinā, Pērnavā, Rīgā, Rīgas lidostā, Paņevežā, Kauņā un Viļņā) ar potenciālām reģionālajām stacijām un savienojumiem ar lidostām un ostām.
Rail Baltica ir paredzēta kā jauna, ātra, elektrificēta, ar Eiropas Dzelzceļa satiksmes vadības sistēmu aprīkota divvirzienu dzelzceļa līnija, kuras maksimālais būvprojektētais ātrums pasažieru pārvadājumiem ir 249 km/h un kravas pārvadājumiem 120 km/h. Jaunā līnija tiks būvēta atbilstoši Eiropas sliežu platumam: 1435 mm.
Citi tehniskie parametri:
Visi parametri noteikti atbilstoši ES Tehniskajām Savstarpējās Izmantojamības specifikācijām (TSI — P2, F1).
Pamatojums
Projekta mērķis ir integrēt Baltijas valstis Eiropas dzelzceļu tīklā, jo Latvijā un pārējās Baltijas valstīs līdz šim saglabājies pēc Krievijas standartiem būvētais 1520 mm platuma sliežu ceļš, bet vairumā pārējo Eiropas valstu sliežu platums ir 1435 mm. Tādēļ esošais Baltijas dzelzceļa tīkls un ritošais sastāvs nav tehniski savietojams ar Polijas un Vācijas dzelzceļa tīklu un neiekļaujas vienotā Eiropas transporta tīklā.
Niks Suzuki
Nikolass Suzuki (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Suzuki pārstāv NHL klubu Monreālas "Canadiens" un ir arī komandas (Kapteinis).
Rail Baltica
Pamatojums
Kaut arī sākotnēji uzskatīja, ka šo mērķu sasniegšanai pietiktu nomainīt patlaban esošās Krievijas standarta sliedes pret Eiropas platuma sliedēm esošajā dzelzceļa trasē maršrutā Tallina-Tartu-Rīga-Jelgava-Kauņa-Polijas robeža, šāda risinājuma nodrošināšana radītu lielākas celtniecības un uzturēšanas izmaksas, ilgāku ceļošanas laiku un lēnāku satiksmi, kas to padarītu ekonomiski neizdevīgu. Jau projekta plānošanas laikā visas trīs valstis vienojās par to, ka dzelzceļa līnijai nepieciešams būt pēc iespējas taisnākai, lai nodrošinātu maksimālos ieguvumus pie zema izmaksu līmeņa. Rail Baltica ticis dēvēts gan par Baltijas valstu simbolisku atgriešanos Eiropas sastāvā (līdz Otrajam pasaules karam Rīgu ar Berlīni jau savienoja 1435 mm platas sliedes), gan arī par "otro Baltijas ceļu".
Niks Suzuki
Karjera
2017. gada NHL draftā Suzuki ar kopējo 13. numuru izvēlējās Vegasas "Golden Knights". Vairākus gadus spēlējis Ontārio hokeja līgas komandās Ouenas "Sound Attack" un Gvelfas "Storm". 2019. gadā izcīnījis Džona Rosa Robertsona kausu. 2017. gadā Suzuki noslēdza trīs gadu līgumu ar Vegasas "Golden Knights". 2018. gadā Suzuki tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens".
2022. gada 12. septembrī Suzuki tika iecelts par Canadiens komandas kapteini. 23 gadu vecumā viņš ir jaunākais kapteinis franšīzes vēsturē.
Rail Baltica
Priekšvēsture
1861. gadā tika atklāta dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils, kas Daugavpilī savienojās ar 1860. gadā izbūvēto dzelzceļa līniju Pēterburga—Daugavpils, ko 1862. gadā caur Viļņu pagarināja līdz Varšavai un savienoja ar Eiropas standarta platuma dzelzceļa līniju Varšava—Vīne. Dzelzceļa atzars Lentvare-Kauņa-Kēnigsberga to savienoja ar Berlīni. 1896. gadā starptautiskā akciju sabiedrība Compagnie Internationale des Wagons-Lits uzsāka ekspresvilciena Nord-Express kustību maršrutā Parīze—Berlīne—Kēnigsberga—Kauņa—Viļņa—Daugavpils—Pēterburga ar īpašu Rīgas vagonu, ko atkabināja Daugavpils stacijā. Vilciens kursēja divas reizes nedēļā ar pārsēšanos Virbales stacijā uz Vācijas un Krievijas Impēriju robežas, kopējais brauciens no Parīzes līdz Pēterburgai ilga 52 stundas (vairāk nekā divas diennaktis).
Pirmā pasaules kara laikā Vācijas okupācijas iestādes uzbūvēja dzelzceļa līniju Jelgava—Šauļi—Tilzīte ar Eiropas standarta sliežu platumu. Pēc kara beigām un neilgi pirms Rīgas miera līguma parakstīšanas 1921. gada 15. februārī atjaunoja tiešo dzelzceļa satiksmi starp Rīgu un Virbali, bet tā paša gada 19. augustā pagarināja bezpārsēšanās vagonu kursēšanu līdz Parīzei un Ostendei, iekļaujot Rīgu kā galapunktu jaunajā Nord-Express maršrutā. 1923. gadā Rīgas-Berlīnes vilcienā sāka iekļaut arī Latvijas dzelzceļu, Lietuvas dzelzceļu un Vācijas dzelzceļu vagonus, jo šie pārvadājumi izrādījās ļoti pieprasīti. 1925. gadā pēc Latvijas dzelzceļu pasūtījuma Rīgas rūpnīca "Fēnikss" uzsāka ražot guļamvagonus. Vilciens, kurš no Latvijas kursēja pirms Otrā pasaules kara maršrutā Rīga—Jelgava—Kauņa—Kēnigsberga—Berlīne, sasniedza galamērķi 15 stundās un 19 minūtēs, atceļā pavadot pat mazāk — 14 stundas un 43 minūtes, un kļuva par ērtāko un ātrāko transporta līdzekli. Latvijas teritorijā tā vidējais komerciālais kustības ātrums bija 77,1 km/h, Lietuvā — 79,2 km/h, bet Vācijā — 80,4 km/h.
1949. gadā maršrutā Tallina-Rīga-Viļņa tika ieviesti Ungārijā ražoti dīzeļvilcieni, kas ceļu no Rīgas līdz Viļņai veica 8 stundās, bet līdz Kauņai brauca 6 stundas (1940. gadā Rīgas-Berlīnes ātrvilciens Kauņu sasniedza 4 stundu un 14 minūšu laikā).
Tiešā bezpārsēšanās starptautiskā satiksme uz Poliju un VDR tika atjaunota 1970. gados, kad tika ieviesti tiešās satiksmes vagoni maršrutos Rīga—Varšava un Rīga—Berlīne. PSRS un Polijas robežstacijā Kuzņicā (tagadējā Baltkrievijas-Polijas robežstacijā) tika izveidots vagonu ratiņu maiņas punkts, jo PSRS sliežu platums (1520 mm) atšķīrās no citur Eiropā pieņemtā sliežu standartplatuma (1435 mm). No Rīgas kursēja bezpārsēšanās vagoni maršrutos Rīga—Jelgava—Viļņa—Varšava—Berlīne (ceļā bija jāpavada 31 stunda 15 minūtes), Rīga—Varšava, Tallina—Varšava. Caur Rēzekni un Daugavpili kursēja Ļeņingradas—Varšavas un Ļeņingradas—Berlīnes vilcieni.
Maršruts
Pēc ilgām diskusijām visas trīs Baltijas valstis 2011. gada martā vienojās, ka to teritorijās Rail Baltica tiks būvēts no jauna pa īsāko maršrutu Tallina-Pērnava-Rīga-Panevēža-Kauņa, lai nodrošinātu lielākos ieguvumus par zemākajām izmaksām. Jo īsāks un taisnāks ir sliežu ceļš, jo ātrāku satiksmi ir iespējams nodrošināt, sniedzot lielākos ieguvumus, salīdzinot ar citām alternatīvām. Šādu secinājumu izteica arī AECOM veiktais pētījums 2013. gadā, analizējot iespējamos maršrutus un sliežu ceļu atrašanās vietu visās trīs Baltijas valstīs. Šajā variantā galvenokārt plānots veidot jaunas dzelzceļa līnijas, kas šķērso pārsvarā lauksaimniecības un meža zemi. 2017. gadā visu Baltijas valstu ministrijas apstiprināja starpvaldību līgumu, kas nosaka Rail Baltica maršrutu no Tallinas caur Pērnavu, Rīgu, Paņevežu, Kauņu līdz Lietuvas/Polijas robežai ar Kauņa—Viļņa savienojumu kā daļu no kopējā projekta, un nosakot projektēšanas ātrumu 240 km/h pasažieru pārvadājumiem.
Kustība posmā no Tallinas līdz Helsinkiem nodrošinās, izmantojot esošos komercprāmjus. Nākotnē iespējama tuneļa Tallina—Helsinki izbūve, kas nodrošinātu dzelzceļa transportu abu pilsētu starpā. Paredzēts, ka dzelzceļš no Tallinas līdz Varšavai būs vismaz 950 km garš, taču posma garums Baltijas valstīs sasniegs 870 km.
Igaunijā paredzētas divas pasažieru dzelzceļa stacijas — Tallinas Centrālā stacija un Pērnava, Latvijā — Rīgas Centrālā stacija un Starptautiskās lidostas "Rīga" stacija. Lietuvā paredzētas trīs stacijas — Palemonas stacija Kauņā, Viļņā un Panevēžā. Citas nozīmīgākās Baltijas valstu pilsētas, kuras neatrodas tieši uz sliežu līnijas, bet ko paredzēts pieslēgt Rail Baltica, izmantojot esošos 1520 milimetru sliežu ceļus, ir Tartu, Daugavpils, Ventspils, Jelgava, Liepāja, Šauļi un Klaipēda.
2018. gada aprīlī Latvijas, Lietuvas un Igaunijas valstu ministrijas apstiprināja izstrādātās būvprojektēšanas vadlīnijas, kas nosaka maksimālo projektēto pasažieru vilcienu ātrumu 249 km/h, nodrošinot iespēju pārvietoties ar ātrumu līdz 234 km/h, un maksimālo kravas vilcienu kustības ātrumu — 120 km/h.
Reģionālās stacijas
Atkarībā no pasažieru skaita, plānoti trīs Rail Baltica reģionālo staciju varianti — pamatstacija, paplašinātā stacija vai pieturvieta tikai ar peroniem, katrā stacijā un pieturvietā būs nodrošināta autostāvvieta, e-automašīnu uzlādes stacija, kā arī velosipēdu novietnes. Sākotnēji vilcienu kustības plāns paredzēja Igaunijā 12, Lietuvā 10 un Latvijā 15 reģionālās pieturas. 2021. gada oktobrī Latvijā norisinājās sabiedrības iesaistes kampaņa, kurā aicināja iedzīvotājus, apkaimju biedrības un pašvaldības piedalīties balsojumā, lai palīdzētu rast topošo Rail Baltica staciju nosaukumus 16 reģionālajiem mobilitātes punktiem: Salacgrīva, Tūja, Skulte, Vangaži, Saurieši, Slāvu tilts, Torņakalns, Zasulauks, Imanta, Jaunmārupe, Olaine, Ķekava, Salaspils, Baldone, Iecava un Bauska un vienai jaunai pieturvietai pie Stradiņa slimnīcas uz esošā sliežu ceļa.
Projektēšana
2014. gada novembrī Mārupes un Babītes novadu pašvaldības kategoriski iebilda pret piedāvātajiem Rail Baltica savienojumu variantiem ar Rīgas lidostu un ostu Krievu salā, bet Babītes novada pašvaldība atsauca savu iebildumu, uzzinot, ka savienojums netiks būvēts Babītes novadā. 2015. gada janvārī Rail Baltica plānotajam maršrutam iebilda arī Rīgas, kā arī Ķekavas un Sējas novada pašvaldība, Limbažu novada iedzīvotāji.
2018. gada 20. martā Eiropas Sliežu platuma projekta ieviesējs Latvijā SIA "Eiropas Dzelzceļa līnija" noslēdza pirmo līgumu par Rail Baltica atzara projekta izstrādi 4,4 kilometru garam dzelzceļa savienojumam ar Starptautisko lidostu "Rīga", tā celtniecību bija plānots sākt 2020. gadā. Projekta izstrādi veiks uzņēmumu apvienība "Prosiv", kuras sastāvā ir Itālijas uzņēmums "Sintagma", Slovākijas uzņēmums "Prodex" un Latvijas uzņēmums "Vektors T". Projektēšanas cena ir 4,5 miljoni eiro, tajā iekļauta arī būvniecības autoruzraudzība līdz 2025. gadam, kad plānots pabeigt jaunās dzelzceļa stacijas būvi lidostā.
2019. gadā sāka Rail Baltica Rīgas dzelzceļa tilta, uzbēruma un Rīgas Centrālās pasažieru stacijas kompleksā apbūves būvprojekta izstrādi, bet būvdarbus plānots paveikt 2021. — 2022. gadā. Šī projekta aprēķinātās izmaksas ir tuvu 200 miljoniem eiro.
2020. gada aprīlī kļuva zināms, ka 94 km garā dzelzceļa posma no Vangažiem līdz Latvijas un Igaunijas valsts robežai projektēšanu 30 mēnešus veiks uzņēmumu apvienība INECO-ARDANUY, līguma summa ir 13 523 414 eiro, bet 45 km garo posmu no Misas līdz Latvijas un Lietuvas valsts robežai 24 mēnešus projektēs uzņēmumu apvienība IDOM, Consulting, Engineering, Architecture S.A.U., līguma summa ir 6 903 802 eiro. Posmā no Vangažiem līdz Latvijas un Igaunijas valsts robežai paredzēti 13 tilti, 36 ceļu pārvadi, 3 dzelzceļa pārvadi, 119 caurtekas un 3 dzīvnieku pārejas, bet posmā no Misas līdz Latvijas un Lietuvas robežai paredzēti 4 tilti, 16 ceļu pārvadi, 4 dzelzceļa pārvadi, 54 caurtekas un 1 dzīvnieku pāreja.
Rīgas Centrālā stacija
Rail Baltica Rīgas dzelzceļa tilta, uzbēruma un Rīgas Centrālās pasažieru stacijas kompleksās apbūves būvniecība notiek pēc projekta meta, ko izstrādāja arhitektu birojs PLH Arkitekter sadarbībā ar COWI (Dānija). Būvniecības gaitā tiks izbūvēti divi jauni Eiropas sliežu platuma (1435 mm) ceļi 2,6 km garumā, 6 jauni dzelzceļa pārvadi, jauna iela un tiks norakts esošais uzbērums, lai varētu dzelzceļa satiksmi organizēt pa estakādi, kā arī jauns, 1 km garš tilts pār Daugavu un Mazo Daugavu. Torņkalnā un Mārupē izveidos pieturas lidostas ekspreša (shuttle) pasažieriem. Palielinot sliežu ceļu skaitu, pārveidos visas stacijas infrastruktūru, kas palielinās mobilitāti, drošību, pieejamību, kā arī piešķirs Rīgai jaunus vaibstus, vizuāli un funkcionāli savienojot līdz šim ar dzelzceļa uzbērumu atdalītās pilsētas daļas, kā arī ar jaunu dzelzceļa tiltu ērti savienojot Daugavas abus krastus arī gājējiem un riteņbraucējiem. Rail Baltica Rīgas Centrālās pasažieru stacijas un tilta projektētājs un būvnieks ir personu apvienība BESIX RERE GROUP.
Jaunās Rīgas Centrālo stacijas būvi bija plānots pabeigt 2025.–2026. gadā, bet finansējuma kavēšanās dēļ būvniecības pabeigšanu pārbīdīja līdz 2026.–2027. gadam.
Rīgas lidostas dzelzceļa stacija
Jaunbūvējamo lidostas dzelzceļa staciju plānots pilnībā integrēt esošajā lidostas "Rīga" infrastruktūrā. Paredzams, ka pa jaunuzbūvēto dzelzceļu līdz Rīgas centrālajai dzelzceļa stacijai četras reizes dienā kursēs "Rail Baltica" ātrvilciens, un ik pa 15-30 minūtēm atspoles (shuttle) vilciens, ļaujot astoņās minūtēs nokļūt no lidostas galvaspilsētas centrā.
Kopumā būvniecības darbi plānoti vairākās kārtās: stacijas ēkas būve trijos līmeņos un piebraucamie ceļi ar saistīto infrastruktūru, stacijas ēkas fasādes izveide, estakādes uz Rīgu un Jaunmārupi izbūve. Dzelzceļa estakādes plānotais augstums ir apmēram 10 metri, pār K. Ulmaņa gatvi būvēs 113 m garu dzelzceļa pārvadu. Līdztekus "Rail Baltica" stacijas izbūvei plānota arī lidostas termināla paplašināšanas 6. kārta un jauna gaisa satiksmes vadības torņa būvniecība.
Rail Baltica stacijas būvniecību pie lidostas sāka 2021. gada 30. jūnijā, termināli bija plānots pabeigt 2023. gada sākumā, savukārt lidostas infrastruktūru kopumā — līdz 2025. gada beigām. Lai gan 2023. gadā termināļa ēka nebija uzcelta, tomēr būvnieku konsorcijs (Austrijas uzņēmums Swietelsky AG, Latvijas ceļu būves firma SIA Binders un AS LNK Industries) solīja lidostas dzelzceļa stacijas būvdarbus paveikt piecos posmos līdz 2025. gada decembrim.
Projekta ieviesēji
Projekta nacionālie ieviesēji ir Rail Baltic Estonia OU un Estonian Technical Regulatory Authority Igaunijā, "Eiropas Dzelzceļa līnijas" SIA Latvijā, Rail Baltica statybe UAB un Lietuvos geležinkeliai JSC Lietuvā. Būvniecība, ko veic projekta ieviesēji, notiek RB RAIL AS pārraudzībā un atbilstoši vienotiem iepirkuma principiem un līgumiem.
2019. gada 1. februārī Somijas valdība pieņēma lēmumu dibināt sabiedrību ar ierobežotu atbildību Oy Suomen Rata AB. Plānots, ka tās apakšuzņēmums, Rail Baltica company, kļūs par Rail Baltica projekta kopuzņēmuma RB Rail AS akcionāru. Somija sekmēs Ziemeļjūras—Baltijas pamattīkla koridora izaugsmi arī uz ziemeļiem no Helsinkiem.
Finansēšana
Kopējās plānotās izmaksas Rail Baltica projektam ir 5,8 miljardi visās trīs Baltijas valstīs, balstoties uz izmaksu-ieguvumu analīzi, ko veica EY 2017. gadā. Veiktā izmaksu-ieguvumu analīze pierādīja projekta ekonomisko ilgtspēju un sabiedrības ieguvumus, kas vairākkārt pārsniedz izmaksu apmēru, tādējādi nodrošinot nepieciešamos parametrus, lai turpinātu projekta finansēšanu no ES un Baltijas valstu puses.
AECOM analīze, kas veikta 2011. gadā, paredzēja projekta izmaksas 3,6 miljardu apmērā un pierādīja, ka projekts ir ilgtspējīgs un nesīs ekonomiskos ieguvumus. Kopš analīzes veikšanas ir notikusi būtiska attīstība un nozīmīgi elementi ir pievienoti Rail Baltica Globālajam projektam, lai nodrošinātu labāku savienojamību, intermodalitāti un pasažieru mobilitāti. Kopš AECOM analīzes projekts ir papildināts ar pasažieru staciju Starptautiskajā lidostā "Rīga" (Latvija), Kauņa—Viļņa savienojumu (Lietuva), plānots uzlabot savienojumu ar Kauņas pilsētu (Lietuva), kā arī izbūvēt tramvaja līniju Ilemiste—Tallinas lidosta (Igaunija). Papildus veikts vides ietekmes novērtējums, teritoriālā plānošana, kā arī sagatavoti daži sākotnējie tehniskie risinājumi, lai pēc iespējas precīzāk varētu aplēst potenciālās projekta izmaksas.
Projekta rentabilitāte slēpjas tā sociālekonomiskajos ieguvumos, ko EY aplēsis 16,2 miljardu eiro apmērā. Paredzams, ka Rail Baltica projekts radīs arī vairākus nekvantificējamus ieguvumus, ko būs iespējams realizēt caur reģionu integrāciju, tūrisma attīstību, jaunām biznesa iespējām, ārvalstu tiešajām investīcijām, pieeju jauniem eksporta tirgiem, tehnoloģiju transfēru, inovācijām, u.c.
Finansiālais ieguldījums no CEF un Baltijas valstīm 2018. gada jūlijā tika aplēsts 824 milj. eiro apjomā (Igaunija 235, Latvija 303, Lietuva 286).
Bezpajumtnieks
Bezpajumtnieks ir cilvēks bez pastāvīgas dzīves vietas. Žargonā šādus cilvēkus sauc arī par bomžiem (akronīms no ru — 'bez noteiktas dzīves vietas'). Šo abreviatūru ieviesa padomju milicija 1970. gados.
Rail Baltica
Iespējas
Šī projekta galvenais ieguvums ir Baltijas dzelzceļa savienojums ar Eiropas dzelzceļa koridoru, kas nodrošinās ātrgaitas pasažieru un kravas pārvadājumus. Rail Baltica sniedz iespēju novirzīt galvenos reģionu pārvadājumus no ceļiem uz dzelzceļu, kas pašlaik tiek transportēti, izmantojot kravas mašīnas.
Rail Baltica nodrošinās daudz priekšrocību reģioniem. Projekts kalpos kā spēcīgs ekonomiskās izaugsmes veicinātājs Baltijas valstīs, nodrošinās jaunu pasažieru un kravas mobilitātes standartus, ilgtspējīgas nodarbinātības un izglītības iespējas, videi draudzīgu infrastruktūru, iespējas multimodālajai kravu attīstībai, jaunus intermodālus transporta risinājumus pasažieriem.
Maskarēna smaile
Maskarēna smaile (en), līdz 2003. gadam Prezidenta Svarta smaile (en), ir aktīvs vulkāns Prinča Edvarda salu Mariona salā Indijas okeānā, salas un visa arhipelāga augstākā virsotne, Dienvidāfrikas vienīgais aktīvais vulkāns.
Mariona salu veido divi vulkāni, kas paceļas virs zemūdens plato deinvidrietumos no zemūdens Atlantijas-Indijas grēdas. Veidoti galvenokārt no bazalta. Maskarēna smaile ir šī vulkāna augstākais punkts, bet visā salā ir ap 150 pelnu un izdedžu konusi. Senākais izvirdums datēts pirms apmēram 450 000 gadiem, kamēr jaunākās, ar veģetāciju vēl neklātās, lavas straumes radušās tikai pirms dažiem simtiem gadu. Senākais reģistrētais izvirdums noticis 1980. gada septembrī, pēdējais — 2004. gada jūnijā.
Līdz 2003. gadam salas augstākā virsotne saucās par godu Dienvidāfrikas pirmajam prezidentam Čārlzam Robertsam Svartam, bet 2003. gadā tika pārdēvēta par godu salas otrreizējā atklājēja Marka Žozefa Mariona Difrena kuģim Le Mascarin.
Latvijas flora
Latvijas flora ir paparžaugu un ziedaugu sugu kopums, kas veidojies Latvijas teritorijā kopš tā atbrīvojās no ledāja un tā kušanas ūdeņiem (apm. pirms 12 000 gadu). Pēdējā no Baltijas ledus ezera ūdeņiem atbrīvojās Latvijas Piejūras zemiene (apm. pirms 10 000 gadu). 2014. gadā izdotajā Dr. biol. Normunda Priedīša Latvijas augu enciklopēdijā "Latvijas augi" iekļautas 1800 sugas, no kurām ap 1300 autors uzskata par vietējās floras sugām, 350 — par ievazātām jeb adventīvām un 140 par dārzbēgļiem. Pēdējo gadu laikā Latvijas botāniķi ir atraduši jaunas sugas un noskaidrojuši arī vairāku kā "izzudušas sugas" apzīmētu augu jaunas atradnes. Latvijas floras izpētes process turpinās.
Latvijas floras vēsture
Latvijas floras attīstība pēcleduslaikmetā tiek iedalīta 4 posmos, atbilstoši klimata periodiem — boreālais, subboreālais, atlantiskais, subatlantiskais. Mainoties klimatam, mainījās arī Latvijas veģetācija un augu sugu sastāvs. Tundrai līdzīgu veģetāciju nomainīja priežu un bērzu meži, lazdu un alkšņu audzes. Atlantiskajā periodā klimats kļuva siltāks un mitrāks. Izplatījās ozolu, gobu, vīksnu un liepu meži. Straujāk veidojās purvi. Subatlantiskajā periodā nokrišņu daudzums samazinājās un kļuva vēsāks. Platlapju mežu izplatība samazinājās un palielinājās egles īpatsvars. Šis periods turpinās līdz mūsdienām, kad atkal tiek novērotas būtiskas klimata izmaiņas, kurām neizbēgami seko izmaiņas dabā — florā un veģetācijā. Pēdējos 1000-4000 gadus Latvijas floru ir ietekmējusi arī cilvēku saimnieciskā darbība — lauksaimniecība un mežsaimniecība. Līdz ar lauksaimniecības kultūrām (labībām, lopbarības augiem, dārzeņiem) ieviesās nezāles. Dažu jaunu produktīvāku augu ieviešana ir beigusies neveiksmīgi, piemēram, bīstamais Sosnovska latvānis (Heracleum sosnowskyi Manden.) strauji izplatījies daudzviet Latvijā. Arī dekoratīvo augu ievešana un audzēšana ir veicinājusi jaunu sugu ieviešanos dabā (Kanādas zeltgalvīte (Solidago canadensis L.), puķu sprigane (Impatiens noli-tangere L.), ošlapu kļava (Acer negundo L.)). Gar ceļiem, dzelzceļiem ieceļo un tiek ievazātas augu sugas no tālākiem reģioniem, piemēram, austrumu dižpērkone (Bunias orientalis L). Savukārt, mežsaimniecībā jau vairākus gadsimtus dabīgās mežaudzes tiek aizstātas ar ekonomiski izdevīgākām sugām. Kādreiz tās bija kuģubūvei nepieciešamās sugas — ozols, priede. Vēlāk kokmateriālu tirgū un mežu atjaunošanā dominē egle, priede, bērzs.
Latvijas floras izpētes vēsture
Pirmās ziņas par augiem, kas auguši Latvijā, atrodamas latviešu tautas dziesmās. Mutvārdu folklora, kas fiksēta 19. gs. beigās — 20. gs. sākumā, saglabājusi tautas zināšanas par kultūraugiem, kurus audzēja šajā teritorijā un par ārstniecībā un maģijā izmantotajām sugām. Ģ. Gavrilova un V. Šulcs savā priekšvārdā “Latvijas vaskulāro augu floras taksonu sarakstam” raksta: “Pirmās rakstiskās liecības par augiem Latvijā atrodamas 17. gs. pirmajā pusē H. Samsona (Samsonius, 1626) un S. Guberta (Guberto, 1645, 1649) darbos. Tajos ir minēti augi, kurus mūsu tālie senči audzēja uzturam, lietoja apģērba izgatavošanai, dziedniecībai un citām vajadzībām.” Tomēr tikai 18. gs. beigās parādījās pirmās publikācijas par augiem Latvijas teritorijā, kuras varam saukt par zinātniskām. 1777. gadā Rīgā iznāca A. V. Hupela “Topogrāfiskas ziņas no Līv- un Ēstlandes” 2. sējums, kurā bija J. B. Fišera raksts “Augu valsts jeb Līvzemes augi”. Šim rakstam sekoja citas šī pētnieka publikācijas 1778., 1784., 1791. gadā. Vēlāk K. F. Lēdebūrs šos darbus izmantoja “Flora Rossica” sastādīšanai.
Latvijas floras izpēte vairāk nekā 200 gadu garumā ir daļa no botānikas zinātnes attīstības vēstures. Floristisko pētījumu attīstības vēsture līdz 20. gs. 70. gadiem un tās pilnīgākā bibliogrāfija atrodama Dr. biol. L. Tabakas rakstā. Latvijas Universitātes Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas pēdējo gadu pētījumi un jaunākie izdevumi apkopoti rakstā un publicēti žurnālā “Latvijas Veģetācija”. Kopš minētā saraksta publicēšanas ir pagājuši 20 gadi. Šajā laikā botāniskajos pētījumos ir atrastas jaunas sugas, atkal atrastas sugas, par kurām tika domāts, ka tās ir izmirušas un izzudušas no Latvijas floras. Ir izaugusi jauna botāniķu paaudze, kas turpina iesākto darbu, bagātinot to ar modernās zinātnes atziņām un metodēm. 2014. gadā izdots Normunda Priedīša darbs "Latvijas augi", kurā autors apkopojis ziņas par 1800 Latvijā atrastajām augu sugām un papildinājis to aprakstus ar izplatības kartēm un oriģinālām fotogrāfijām. Īpašs izaicinājums pašlaik ir klimata pārmaiņu izraisīto procesu novērošana un novērtēšana, kā arī šī fenomena tālredzīga iestrādāšana dabas aizsardzības politikā un tās ieviešanā.
Ādolfs Ramanausks
Ādolfs Ramanausks (lt; 1918—1957) bija lietuviešu skolotājs un virsnieks, Lietuvas nacionālo partizānu bruņoto spēku komandieris ar segvārdu Vanags (Vanagas). Viens no nelegālās partizānu preses organizatoriem, izdevējiem un redaktoriem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1918. gada 6. martā Ņūbritenā, Konektikutas pavalstī ASV, lietuviešu izceļotāju ģimenē. Pēc Lietuvas neatkarības atjaunošanas viņš kopā ar ģimeni 1921. gadā atgriezās Lietuvā.
1930. gadā beidza mācības pamatskolā un 1936. gadā absolvēja Lazdiju vidusskolu. Studēja Klaipēdas Pedagoģiskajā institūtā, bet pēc Klaipēdas apgabala pievienošanas Vācijai 1939. gadā turpināja izglītību Kauņas kara skolā. Pēc Lietuvas okupācijas 1940. gadā viņš strādāja par skolotāju lauku skolā netālu no Druskininkiem, tad līdz Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā par Alītas skolotāju semināra mācībspēku.
Pēc tam, kad Sarkanā armija atkal iekaroja Lietuvu, Ramanausks ar segvārdu "Vanags" 1945. gada aprīlī pievienojās mežabrāļiem un no 1945. gada vasaras vadīja Merķines partizānu bataljonu, no 1946. gada Merķes vienību. 1947. gada rudenī viņš vadīja Dainavas apgabala partizānus un no 1948. gada visas Dienvidlietuvas nacionālos partizānus. 1949. gada februārī Lietuvas partizānu komandieru kongresā Vanagu (Ā. Ramanausku) ievēlēja par Lietuvas Brīvības cīnītāju savienības (LLKS) padomes prezidija priekšsēdētāja Vītauta (Jona Žemaiša) vietnieku, un 1950. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi.
Kad ģenerālis Vītauts pēc triekas 1951. gada decembrī atkāpās no amata, pulkvedis Vanags kļuva par Lietuvas Brīvības cīnītāju savienības vadītāju. No 1952. gada beigām Ramanausks ar fiktīviem dokumentiem dzīvoja nelegāli un rakstīja memuārus "Partizānu rindās". 1956. gada 12. oktobrī viņu kopā ar sievu Biruti Mažeikaiti VDK aģenti arestēja Kauņā. Pēc vairāku stundu pratināšanas A. Ramanausks ļoti smagā stāvoklī tika nogādāts cietuma slimnīcā, ārsta iesniegtajā ziņojumā teikts:
Labās acs dobumā konstatēja sešus durtus ievainojumus, kas izdarīti ar asu, caurdurošu instrumentu. Slepenajā aktā minēta arī dzimumorgānu kropļošana, neskaitāmi sasitumi vēdera rajonā, griezta brūce kreisās rokas trešajā pirkstā.
Mirstīgo atlieku atrašana
Tikai 2018. gada 7. aprīlī atklāja viņa apbedīšanas vietu Viļņas bērnunama kapsētā Antakalnā. Mirstīgo atlieku autentiskumu noteica tiesas antropoloģiskā analīze, galvaskausa un personīgo fotogrāfiju salīdzinājumi un DNS testi.