cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sudrabkaija
Izskats
Ārpus vairošanās sezonas sudrabkaijām koši baltā galva un kakls kļūst it kā noēnoti ar pelēkbrūnām svītriņām. Arī knābis zaudē košo, dzelteno krāsu. Apspalvojums abiem dzimumiem ir vienāds, bet paiet vairāki gadi, līdz sudrabkaija iegūst balti-pelēko apspalvojumu. Jaunie putni pirmo gadu ir pelēkbrūni ar tumšām, smalkām svītrām, arī to knābji un acis ir tumšas. Otrā gada sudrabkaijām galvas un vēderi kļūst gaišāki, samazinoties pelēkbrūnajam svītrojumam, mugura kļūst viendabīgi pelēka. Trešā gada jauno putnu apspalvojums ir gandrīz tāds pats kā pieaugušiem putniem, bet joprojām vietām saglabājas dažas pelēkbrūnas svītriņas uz spārniem, arī knābis joprojām ir tumšs. Tikai ceturtajā gadā sudrabkaija iegūst pieaugušas kaijas izskatu. Valda uzskats, ka sudrabkaijai ir ļoti laba redze dienā, bet naktīs apmēram tāda pati kā cilvēkiem. Pēdējos gados noskaidrojies, ka sudrabkaija spēj redzēt arī ultravioletos starus. Sudrabkaijai ir arī ļoti laba dzirde un garšas sajūta, tā spēj sagaršot sāļu un skābu.
Kāju krāsu dažādība
Kāju krāsa ir vienāda visu vecuma īpatņiem — tā parasti ir gaiši rozīga, bet var būt arī gaiši dzeltena. Šādas kājas var novērot Baltijas reģionā dzīvojošām sudrabkaijām. Tādēļ 20. gadsimtā tika izdalīta Baltijas sudrabkaijām atsevišķa pasuga — L. a. omissus, tomēr mūsdienās šī pasuga netiek atzīta. Turklāt dzeltenkāju sudrabkaijas krustojas ar rozīgo kāju sudrabkaijām un putnēni vienā perējumā var izšķilties gan ar sārtām, gan dzeltenām kājām.
Līdzīgās sugas
Sudrabkaijām līdzīgas ir reņģu kaijas, bet pēdējās ir nedaudz mazākas un to muguras un spārnu virspuses ir tumšāk pelēkas. Tomēr vispamanāmākā atšķirība ir tā, ka reņģu kaijām ir koši dzeltenas kājas.
Uzvedība
Sudrabkaijām attiecības barā ir samērā mainīgas. Vietu bara hierarhijā nosaka īpatņa lielums, agresivitāte un fiziskais spēks. Pieaugušie tēviņi parasti dominē pār mātītēm un jaunajiem putniem barošanās vietās, bet mātīte dominē, izvēloties ligzdošanas vietu. Kopumā kaijām barā neveidojas ciešas attiecības vienai ar otru, vienīgās attiecības ir pāru attiecības un vecāku — mazuļu attiecības, bet barā katrs īpatnis cenšas ieturēt drošu telpu ap sevi. Tomēr šī suga būtu jāraksturo kā sabiedriska, jo sudrabkaijas izvairās no palikšanas vienatnē.
Savstarpējās ķildas parasti izceļas par barību un lai aizsargātu perējumu un putnēnus. Ja barības ir maz, sudrabkaijas savā starpā ar kliedzieniem cenšas pieteikt savas tiesības uz kumosiņu. Ļoti bieži var novērot situāciju, kamēr divas kaijas savstarpēji noskaidro attiecības, trešā pienāk, nozog barības kumosu un aizlido, lai to vienatnē apēstu. Situācija mainās, ja barības ir daudz. Ja atrastā barība atrodas nedrošā vietā, sudrabkaija sauc citas kaijas no bara. Kad ierodas bars, tikai tad kaijas uzdrošinās tuvoties barībai bīstamā vietā. Ja barība atrodas drošā vietā, kaija pasauc citas kaijas un uzreiz uzsāk barošanos, negaidot bara ierašanos. Secinājums ir tāds, ka sudrabkaijas viena otrai kopumā palīdz baroties, ja barības ir daudz.
Sudrabkaijām pastāv sarežģīta un labi attīstīta spēja vienai ar otru komunicēt, izmantojot gan balsi, gan ķermeņa valodu. Piemēram, brīdinājuma signāls par briesmām mazuļiem atgādina suņa rejas. Ja briesmas tuvojas, rējieni kļūst arvien intensīvāki. Ja putnēns ir tik mazs, ka nevar bēgt, sudrabkaija lido pretī ienaidniekam un uzbrūk tam. Lai padzītu ienaidnieku, var apvienoties vairākas sudrabkaijas. Sudrabkaijām nav nepieciešama obligāta peldēšanās, bet tām patīk jebkāda veida ūdeņi, īpaši karstās vasaras dienās.
Barība
Sudrabkaija līdzīgi kā citas kaijas ir visēdāja un barojas ar jebko, ko var atrast. Arvien lielākas populācijas veidojas pie apdzīvotām vietām, jo sudrabkaijas barojas pilsētu izgāztuvēs. Ziemas laikā milzīgus sudrabkaiju barus reizēm var novērot novāktos lauksaimniecības tīrumos, īpaši, ja zeme nav sasalusi. Tās kā vistas pārkašā tīrumu, meklējot dažādus bezmugurkaulniekus, kas paslēpušies zemē. Pavasaros un rudeņos viena no galvenajām sudrabkaiju barībām ir sliekas. Vasaras periodā sudrabkaijas pārmeklē piekrastes seklākos ūdeņus un izskalotās dūņas, meklējot vēžveidīgos un bezmugurkaulniekus.
Ūdenstilpēs sudrabkaija spēj noķert tikai ļoti lēnu medījumu, piemēram, lēni peldošu krabi, kuru pēc tam nomet zemē no liela augstuma, lai tam sašķeltos bruņas. Lielajam putnam nav spēcīgu žokļu un spējas kaut ko saplēst ar knābi, bet tas spēj ļoti labi ar līko knābi pacelt gaisā savus upurus. Ir arī novērots, ka, lai veiksmīgāk medītu, sudrabkaija uzlasīto maizi izbaro dīķa karpām, lai tās pievilinātu pacelties augšup līdz ūdensvirsmai. Sudrabkaija parasti uzlasa zivis, kas nokļuvušas seklumā, citu putnu olas vai putnēnus ligzdās, kā arī dažādu ūdensputnu mazuļus. Sudrabkaija spēj arī ienirt līdz 1—2 metru dziļumam un satvert noskatīto medījumu. Tā labprāt mielojas ar maitu un līdzīgi kā maitas putns spēj ierakties miruša truša vēderā ar visu galvu un kaklu. Lai arī cilvēkiem parasti nepatīk sudrabkaiju klaigāšana un uzbāzība, tomēr nenoliedzami, ka tās attīra apkārtni no maitām, atkritumiem un arī grauzējiem. Izgāztuvēm, kurās saimnieko sudrabkaijas, žurkas netuvojas vai to ir ļoti maz, jo sudrabkaijas paspēj apēst visu to, ko būtu izvēlējušās žurkas. Atšķirībā no maitasputniem, kas barojas tikai ar gaļas atkritumiem, sudrabkaijas barojas arī ar maizi un jebkādiem citiem cilvēku pārtikas pārpalikumiem. Sudrabkaijas barojas arī ar saknēm, sēklām, riekstiem, svaigiem augļiem, tomēr iebojājušies augļi tām šķiet pievilcīgāki.
Ir novērots, ka sudrabkaija izvairās no ļoti sāļas gaļas, bet ar to barojas, ja ir ļoti izsalkusi. Lai gan tā spēj patērēt sāļo jūras ūdeni un tai ir īpaši dziedzeri, ar kuru palīdzību izvadīt lieko sāls daudzumu no ķermeņa, tomēr, lai padzertos, tā labprātāk lieto saldūdeni. Sudrabkaija, ja nepieciešams, ēdienu pirms norīšanas nomazgā un kārtīgi izmērcē ūdenī. Lai, piemēram, izvilinātu sliekas no zemes, sudrabkaija mēdz ritmiski pret zemi sist kājas, atgādinot īru stepa dejotāju. Ievibrētā zeme provocē slieku parādīšanos.
Ligzdošana
Sudrabkaijas dzimumbriedumu sasniedz apmēram 4 gadu vecumā. Tās veido monogāmas pārus, kuru attiecības pamatā saglabājas visu mūžu. Izņēmums ir pāri ar neveiksmīgiem perējumiem. Riesta laikā mātīte ir pirmā, kas, atdarinot lūdzošu mazuli, tuvojas tēviņam. Ja tēviņš neizrāda agresiju un ir gatavs pieņemt mātīti, tas to izrāda ar īpašu ņaudēšanai līdzīgu skaņu. Tad pāra attiecības tiek nostiprinātas kādu laiku sinhroni šūpojot galvas, pēc tam tēviņš atrij nedaudz barības, ko atdod mātītei. Tad seko sapārošanās. Ligzdai vietu pāris piemeklē kopīgi, dominējot mātītei. Ligzdošana notiek lielās kolonijās, kas nodrošina mazuļiem lielāku drošību. Mazuļiem mēdz uzbrukt melnspārnu kaijas, lijas, vārnas, gārņi un sauszemes plēsēji.
Dējumā ir 2—4 olas, visbiežāk trīs. Mātīte olas izdēj tieši uz zemes kādā iedobē vai citā piemērotā vietā. Olas ir olīvzaļā krāsā, bagātīgi raibumotas ar tumšiem pleķīšiem. Inkubācijas periods ilgst 28—30 dienas. Izšķīlušos mazuļus klāj pelēkbrūnas dūnas. Mazuļi, lai pavēstītu par savu izsalkumu, mēdz klauvēt ar saviem knābīšiem pa vecāku knābja apakšējās daļas sarkano izaugumu. Pēc tam vecāki barību atrij. Kad jaunie putni sasniedz 35 — 40 dienu vecumu, tie sāk lidot. Vecāki par jaunajiem putniem parasti rūpējas, līdz tie sasniedz 11—12 nedēļu vecumu, bet reizēm tie turpina rūpēties par tiem līdz 6 mēnešu vecumam. Tēviņš barību mazuļiem, kamēr tie vēl nelido, pienes biežāk nekā mātīte, toties mātīte biežāk piebaro jau lidojošos jaunuļus. Putnēni pamatā tiek baroti ar zivīm.
Sudrabkaija var sasniegt cienījamu vecumu un vecākais zināmais īpatnis ir sasniedzis 49 gadu vecumu. Pieaugušas sudrabkaijas medī pūces un piekūni, kā arī reizēm tās nomedī roņi, visbiežāk to darot pelēkajam ronim.
Sistemātika
Sudrabkaijai izdala 2 pasugas:
Drandi
Drandi ir valsts adrešu reģistrā neesošs ciems Smiltenes novada Blomes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4,7 km no pagasta centra Blomes, 14,4 km no novada centra Smiltenes un 133,8 km no Rīgas.
Rikardo Gareka
Rikardo Alverto Gareka Nardi (es; dzimis ) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Argentīnas futbola izlases dalībnieks. No 2015. līdz 2022. gadam bija Peru futbola izlases galvenais treneris.
Drandi
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Rikardo Gareka
Futbolista karjera
Profesionāla futbolista karjeru sāka 1978. gadā Buenosairesas "Boca Juniors". 1981. gadā tika izīrēts Sarmiento. 1985. gadā pievienojās Boca Juniors galvenajiem sāncenšiem River Plate.
1985. gadā pārgāja uz Kolumbijas klubu América de Cali, kura sastāvā divreiz kļuva par Kolumbijas čempionu (1985. un 1986. gadā). Šīs komandas sastāvā trīsreiz spēlēja Copa Libertadores finālā, bet visas trīs reizes zaudēja. 1989. gadā atgriezās Argentīnā un pievienojās Buenosairesas "Velez Sarsfield". Karjeras pēdējās sezonas aizvadīja Independiente, 1994. gadā uzvarot Argentīnas pirmās divīzijas Clausura čempionātā.
Argentīnas izlasē debitēja 1981. gadā pret Poliju. Izlases rindās aizvadījis 20 spēles un guvis 5 vārtus.
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka 1996. gadā klubā Talleres. Vēlāk strādāja arī citos Argentīnas klubos: Independiente, Colón, Quilmes un Argentinos Juniors. 2004. gadā neilgu laiku bija trenera asistents Spānijas klubā Elche CF.
Karjeras turpinājumā vadīja Kolumbijas klubus América de Cali un Santa Fe. 2006. gadā atgriezās Talleres.
No 2007. līdz 2008. gadam bija Peru kluba Universitario galvenais treneris un uzvarēja 2008. gada Apertura čempionātā. 2009. gadā atgriezās Argentīnā un ar Vélez Sarsfield trīs reizes izcīnīja Argentīnas čempionu titulu. 2014. gadā bija Brazīlijas kluba Sanpaulu "Palmeiras" galvenais treneris.
2015. gada februārī tika apstiprināts par Peru futbola izlases galveno treneri. Garekas vadībā Peru izlase 2015. gada Copa America izcīnīja 3. vietu un kvalificējās 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Tajā komanda neizkļuva no grupas. Gareka aizveda komandu līdz 2019. gada Copa América finālam, kur tā zaudēja Brazīlijai. Peru nekvalificējās 2022. gada FIFA Pasaules kausam, izšķirošajā spēlē zaudējot Austrālijai. Gareka nespēja vienoties ar federāciju par darba turpināšanu un galvenā trenera amatu atstāja. 2023. gadā vēlreiz vadīja Vélez Sarsfield.
Holovaņivska
Holovaņivska (uk) ir pilsētciemats Ukrainas vidienē, Kirovohradas apgabalā, Holovaņivskas rajona centrs. Izvietojies apgabala rietumdaļā Kainaras upītes krastos 168 km no apgabala centra Kropivnickas.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1757. gadā kā viena no apvidū dibinātajām slobodām (Holowaniewskie). 18. gadsimta beigās minēta kā viens no Podolijas guberņas miestiem un pagasta centrs. 20. gadsimta sākumā apmēram puse no miesta iedzīvotājiem bija ebreji. 1918. gada rudenī apvidū sākās egreju grautiņi un Holovaņivskas ebreji izveidoja pašaizsardzības vienību ar aptuveni 500 kaujiniekiem. Līdz 1919. gada augustam vienība spēja atvairīt visus uzbrukumus, bet zaudēja kaujā pret atamana Grigorjeva pārspēku.
Kopš 1923. gada rajona centrs, kopš 1957. gada — pilsētciemats.
Džastins Viljamss
Džastins Viljamss (dzimis 1981. gada 4. oktobrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, malējais uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 1264 spēles Nacionālajā hokeja līgā, trīs reizes kļūstot par Stenlija kausa čempionu. 2014. gadā kā kausa izcīņas vērtīgākais spēlētājs ieguva Kona Smita balvu. Kanādas hokeja izlases sastāvā kļuvis par divkārtēju pasaules čempionu.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Viljamss uzsāka 2000. gadā, kad debitēja Filadelfijas "Flyers" rindās. "Flyers" rindās Viljamss spēlēja līdz pat 2003.—04. sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes" vienību. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Džastins spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Luleå HC, taču tad atgriezās "Hurricanes" rindās, kopā ar klubu izcīnot Stenlija kausu. 2006. gada vasarā Viljamss noslēdza jaunu, piecus gadus ilgu līgumu ar "Hurricanes" vienību. 2005.—06. un 2006.—07. bija līdz šim Viljamsa NHL karjerā rezultatīvākās sezonas. 2008.—09. sezonas ievadā Viljamss guva nopietnu savainojumu, taču 2009. gada martā tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings" vienību.
Kanādas izlases rindās Viljamss spēlējis 2002., 2004. un 2007. gada Pasaules čempionātos, 2004. un 2007. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Upurējot bandinieku
"Upurējot bandinieku" (en) ir 2015. gada ASV biogrāfiska drāma, kuras režisors un viens no producentiem ir Edvards Cviks. Galvenās lomas atveido Tobijs Magvairs, Pīters Sarsgārds, Līvs Šreibers, Maikls Stūlbargs, Lilija Reiba un Robina Veigerta. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Filmas sižets notiek Aukstā kara laikā, kad amerikāņu šaha brīnumbērns Bobijs Fišers nonāk starp divām lielvarām, kā arī personiskajām cīņām brīdī, kad Bobijs izaicina Padomju Savienību.
Anna Haida
Anna Haida (dzimusi, mirusi ) bija Jorkas hercoga Džeimsa, vēlākā Anglijas karaļa Džeimsa II sieva, Anglijas karalieņu Marijas II un Annas māte.
Pāris apprecējas Holandē 1660. gadā vēl pirms atgriešanās Anglijā. Laulības tika vērtētas pretrunīgi, jo, pēc daudzu domām, Haidas izcelsme nebija karaļa dzimtas cienīga. Pēc kāda laika Anna Haida pārgāja katolismā. Tas ietekmēja arī Džeimsu, kurš katolismā pārgāja 1668. gadā. Vēlāk tas bija viens no faktoriem, kas noveda pie t.s. Slavenās revolūcijas. Haida mira vēl pirms Džeimss kļuva par Anglijas karali.
Valkas vēsture
Līdz sadalīšanai
Pirmās ziņas par Valku (tolaik Pedeli) atrodamas 1286. gada Rīgas parādu grāmatās. Viduslaikos Valka atradās izdevīgu satiksmes ceļu tuvumā pie Livonijas ordeņa valsts un Tērbatas bīskapijas robežas, netālu no Livonijas ordeņa Lugažu pils. 1419. gadā Rīgas arhibīskaps Johans VI Ambundi panāca Livonijas Konfederācijas landtāgu regulāru sasaukšanu Valkā. Līdz ar to Valka ir uzskatāma par Baltijas parlamentārisma šūpuli 15. gadsimtā. 1577. gada Rusova Livonijas hronikas sadaļā par Livonijas ģeogrāfiju un 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Valka nav pieminēta. Pēc Livonijas hercogistes izveides tā nonāca Polijas—Lietuvas ūnijas pārvaldē, kas jau 1584. gadā Valkai piešķīra pilsētas tiesības.
1627. gadā Poļu—zviedru kara laikā Valku tik ļoti nopostīja, ka dzīvi palika tikai četri iedzīvotāji. Pēc kara Valka nonāca Zviedru Vidzemes sastāvā. Valkas pilsētā redzams plašs un lēzens pacēlums, kurā uzcelts ūdenstornis, kādreiz tas bija Karātavu kalns. Nosaukums saglabājies no zviedru laikiem, kad paugurā stāvēja karātavas. 1721. gadā, pēc Ziemeļu kara, Valka nonāca Krievijas Impērijas pārziņā. 1849. gadā no Valmieras uz Valku pārcēla Vidzemes skolotāju semināru. 1886. gadā atklāja dzelzceļa līniju Rīga—Pleskava, bet 1887. gadā izbūvēja tās atzaru Valka—Tērbata. 1896. gadā atklāja šaursliežu dzelzceļa līniju Valka—Rūjiena—Pērnava, ko 1903. gadā savienoja ar dzelzceļa līniju Valka—Pļaviņas.
1917. gada 2. decembrī Valkā Latviešu Pagaidu Nacionālā padome pieņēma deklarāciju par Latvijas autonomiju, kurā tika oficiāli pasludināts, ka Latvija ir autonoma valstsvienība, kurā ietilpst Vidzeme, Kurzeme un Latgale.
Pēc Februāra revolūcijas, kad 1917. gada 12. aprīlī Krievijas Pagaidu valdība atļāva pievienot pārsvarā Vidzemes guberņas igauņu apdzīvotos Tērbatas, Pērnavas un Sāmsalas apriņķus Igaunijas guberņai, etniski neviendabīgā Valkas pilsēta palika Vidzemes guberņas latviešu daļā un pēc Oktobra revolūcijas šeit tika izveidotas t.s. Iskolata Latvijas pārvaldes iestādes. 1918. gada 12. februārī Valku okupēja Vācijas Impērijas karaspēks, bet 1918. gada decembrī Sarkanā armija. Latvijas brīvības cīņu laikā, pēc Paju kaujas 1919. gada 31. janvārī Valku atbrīvoja Igaunijas karaspēks.
Pēc karadarbības beigām un politiskās situācijas stabilizācijas Igaunijas valdība pieprasīja Valkas pilsētu iekļaut savas valsts teritorijā, tā kā etniskā dalījuma princips šajā gadījumā nebija viennozīmīgs, bet Igaunijas valdība par savu ieguldījumu brīvības cīņās vēlējās saņemt noteiktu pateicību. Starpvalstu sarunās par vidutāju tika pieaicināts angļu pulkvedis S. Dž. Talents. Abu valstu robeža tika nosprausta pa nelielo Varžupīti, kā rezultātā igauņu pusē nonāca pilsētas vēsturiskais un saimnieciskais centrs, tai skaitā rātsnams, ģimnāzija, dzelzceļa stacija, u.c. sabiedriski nozīmīgas ēkas, kamēr Latvija ieguva vien pilsētas dienvidu nomali ar 142, pārsvarā vienstāvu, dzīvojamām ēkām.
Jaunas pilsētas izveide
Pilsētas sadalīšanas rezultātā no Valkas Igaunijas daļas uz bijušo priekšpilsētu, kas tagad atradās Latvijas Republikas teritorijā pārcēlās 2500 latviešu, bet pati priekšpilsēta saskaņā ar Ministru kabineta 1920. gada 22. novembra rīkojumu ieguva patstāvīgas pilsētas statusu un tika nosaukta par Valku. Pilsētas normālai funkcionēšanai nepieciešamās pārvaldes un sabiedriskās ēkas faktiski bija jāuzceļ no jauna, vienlaikus bija jārisina jautājums par no igauņu Valgas pārnākušo latviešu izmitināšanu.
Latvijas Republikas 20 neatkarības gados Valka kā patstāvīga administratīva vienība jau bija nostiprinājusies, taču līdz ar padomju okupāciju abas pilsētas atkal saplūda vienotā organismā, neskatoties uz to, ka atsevišķās pārvaldes un pilsētu nosaukumi tika saglabāti.
1991. gadā, sabrūkot Padomju Savienībai, tika atjaunota Igaunijas-Latvijas valsts robeža, tai skaitā arī robeža starp Valku un Valgu. 2007. gadā Latvija un Igaunija pievienojās Šengenas līgumam, kā rezultātā robežkontroles un robežpārejas punkti atkal tika likvidēti un abas pilsētas faktiski kļuva par vienotu urbānu teritoriju ar divām atsevišķām pašpārvaldēm divās atsevišķās valstīs.
Vilhelms Kaņeps
Vilhelms Kaņeps (dzimis 1923. gada 13. janvārī Vitebskā; miris 1993. gada 5. martā Rīgā) bija latviešu ārsts un veselības aprūpes organizators, ilggadējs Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrs.
Dzīvesgājums
1966. gadā viņš aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju par medicīnas attīstību "Piebaltijas novadā" 19. gadsimtā (ru). 1970. gadā V. Kaņeps aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju par sociālo higiēnu un veselības aizsardzības organizāciju un 1980. gadā kļuva par paša izveidotā Rīgas Medicīnas institūta Sociālās higiēnas un veselības aizsardzības organizācijas katedras vadītāju.
Atmodas kustības laikā Vilhelms Kaņeps kā viens no Latvijas PSR Augstākās Padomes deputātiem 1988. gadā atbalstīja Valodu likuma pieņemšanu.
1989. gadā viņš atkāpās no ministra amata, amatā stājās viņa vietnieks Edvīns Platkājis.
Ģimene
Bija precējies ar Arvīda Pelšes meitu Birutu.
Jāņmuiža (Blomes pagasts)
Jāņmuiža ir valsts adrešu reģistrā neesošs ciems Smiltenes novada Blomes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumos 5,3 km no pagasta centra Blomes, 11,1 km no novada centra Smiltenes un 132,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Nigras upes krastā.
Smadzeņu nāve
Smadzeņu nāve ir termins, kas apzīmē neatgriezenisku smadzeņu funkcijas zudumu. Smadzeņu nāvi parasti pasludina, kad pacientam, kurš atrodas zāļu neizraisītā komā ar normālu ķermeņa temperatūru un bez aktuālām vielmaiņas novirzēm, nevar novērot smadzeņu stumbra refleksus, spontānu elpošanu vai motoras atbildes, kā arī ir liecības par neatgriezeniskiem smadzeņu bojājumiem. Smadzeņu nāves konstatēšana pieaugušajos mūsdienās ir standartprakse neiroloģijā un neiroķirurģijā, un daudzās pasaules valstīs pastāv likumi, kas nosaka smadzeņu nāves konstatēšanas kārtību.
Vēsture
Līdztekus dzīvības uzturēšanas tehnoloģiju attīstībai parādījās arī orgānu transplantācijas tehnoloģijas, sākot ar pirmo nieru transplantāciju 1954. gadā. Sākotnēji kā orgānu donori tika izmantoti tikai līķi, bet liela daļa no orgānu saņēmējiem drīz pēc sākotnējās operācijas gāja bojā. Radās hipotēze, ka ar dzīviem donoriem operācijas būs sekmīgākas, bet pirms izmainītu nāves kritēriju izvirzīšanas ķirurgiem radās ētiskas šaubas par orgānu izņemšanu no pacientiem, kuri ir pieslēgti pie ventilatora, pat tad, ja tiem bija katastrofiski smadzeņu bojājumi.
Lai mēģinātu veidot jaunu nāves definīciju, Hārvardas medicīnas skolas dekāns Roberts Eberts 1968. gadā sasauca ad hoc komiteju, lai formulētu jaunu nāves definīciju, kuras izvirzītie un vēlāk publicētie "neatgriezeniskas komas" kritēriji bija 1) neuzņēmība un atbildes trūkums pret stimuliem, 2) spontānu kustību un elpošanas neesamība, 3) refleksu trūkums (to vidū acu un cīpslu refleksi), 4) neesoša elektriskā aktivitāte smadzenēs pēc elektroencefalogrammas rādījumiem, izdarot attiecīgos mērījumus un tad tos atkārtojot pēc 24 stundām, izslēdzot pazeminātu ķermeņa temperatūru un centrālo nervu sistēmu nomācošu zāļu klātbūtni.
Nākamo 25 gadu laikā sekoja plaša diskusija par smadzeņu nāves neiroloģiskajiem kritērijiem un šo kritēriju standartizēšanas mēģinājumi. Zīmīgs starp tiem bija ASV prezidenta veidotas speciālas komisijas mēģinājums definēt nāvi 1981. gadā, kurā piedāvātā jaunā nāves definīcija izvirzīja ķermeņa integrācijas procesus kā dzīvības un attiecīgās smadzeņu funkcijas pamatu — miruša organisma atšķirība no dzīva ir tāda, ka ķermenis pārstāj funkcionēt kā viens veselums. Šo centienu kulminācija bija akts, kurš paredzēja, ka persona, kurai ir vai nu 1) apstājusies elpošana un sirdsdarbība, vai arī 2) apstājusies visa smadzeņu funkcija, to vidū smadzeņu stumbra funkcija, ir pasludināma par mirušu, izmeklējumus veicot pēc pieņemtajiem medicīniskajiem standartiem (kas aktā nav definēti).
Nespecifiskums un neprecizitāte smadzeņu nāves definīcijā, kā arī izsmeļošu klīnisko kritēriju trūkums bija pamats turpmākiem centieniem jēdzienu skaidrāk un pilnīgāk definēt smadzeņu nāvi. Zīmīgo klīnisko pazīmju izvēle tika turpmāk attīstīta ASV neirologu vidū 20. gs. 90. gadu vidū, izvēloties kā galvenos kritērijus komu vai nespēju atbildēt uz stimuliem, smadzeņu stumbra refleksu neesamību un elpošanas trūkumu. Par spīti šiem mēģinājumiem diskusija turpinājās par smadzeņu nāves jēdziena piemērojamību, 1981. gada kritēriju atbilstību īstenībai un ētiskajām problēmām nāves pasludināšanas procesā. 2007. gadā ASV prezidenta bioētikas komisija nāca klajā ar jaunu ziņojumu, kurā tika veikta apzināta attālināšanās no smadzeņu nāves kā termina, tā vietā kā alternatīvu izvirzot "pilnīgu smadzeņu funkcijas zudumu", nosaucot par nāves kritēriju organisma nespēju veikt informācijas apmaiņu ar ārvidi un piedalīties darbībās, vadoties pēc organisma vajadzībām.
Kritēriji
Smadzeņu nāves noteikšanu var nosacīti iedalīt 4 soļos pēc ASV Neiroloģijas akadēmijas praktiskajiem ieteikumiem, ar iespējamām variācijām protokolā:
Šie kritēriji ir bijuši noturīgi 15 gadus kopš to pieņemšanas — šajā periodā netika reģistrēts neviens gadījums, kurā pacients, kuram pēc Neiroloģijas akadēmijas nospraustajiem kritērijiem konstatēta smadzeņu nāve, būtu atguvis smadzeņu funkciju.
Normatīvais regulējums
Latvijā smadzeņu nāves noteikšanas kārtību nosaka Ministru kabineta noteikumi Nr. 215, kuros ar smadzeņu nāvi tiek saprasts dziļš bezsamaņas stāvoklis, kuru raksturo pilnīgs un neatgriezenisks visu galvas smadzeņu funkciju zudums. To konstatē, ja pacientam ir nepieciešams uzturēt sirdsdarbību un gāzu apmaiņu un ja tam ir raksturīgi smadzeņu nāves simptomi: pilnīgas un noturīga samaņas zudums, spontāno kustību trūkums, smadzeņu stumbra refleksu zudums (specifiski acu refleksu un sāpju kairinājuma refleksa trijzaru nerva reģionā) un noturīgs spontānas elpošanas zudums. Ja šie simptomi saglabājas 24 stundas (laiku var saīsināt, ja ir pieejami apstiprinoši papildtestu dati) un ir izslēgta potenciāla zāļu iedarbība un hipotermija, pacientam smadzeņu nāvi konstatēt var anesteziologs reanimatologs, ievietojot smadzeņu nāves fakta konstatēšanu pacienta slimības vēsturē ar neirologa vai neiroķirurga parakstu.
Normatīvajos aktos parasti tiek ietverta lielākā daļa standarta kritēriju smadzeņu nāves konstatēšanai, bet noteiktās jurisdikcijās netiek specifiski norādīti visi rādītāji, kā tie ir noteikti Neiroloģijas akadēmijas praktiskajos ieteikumos, kas īpaši spontānās elpošanas testa gadījumā varētu būt klīniski nozīmīgi (inducēta oglekļa dioksīda koncentrācijas palielināšanās, kas tiek pārbaudīta ar arteriālo gāzu testu). Starp valstu likumdošanām var atšķirties nepieciešamo ārstu skaits slēdziena izdarīšanai, ārstam nepieciešamās kvalifikācijas (reizēm izslēdzot ārstus, kuri ir līdzdalībnieki orgānu transplantācijā). Papildus tam pastāv atšķirības starp smadzeņu stumbra nāves (Lielbritānijā populāra nošķīruma) un visu smadzeņu nāves (ASV bioētikas komiteju argumentētās smadzeņu nāves koncepcijas) konceptuālo izmantojumu, lai gan abu klīniskā identifikācija ir funkcionāli identiska.
Aigars Jirgens
Aigars Jirgens ( — ) bija Latvijas žurnālists un politiķis, arī dzejnieks. Bijis 6. Saeimas priekšsēdētāja biedrs (1996—1998), kā arī vairāku ministriju parlamentārais sekretārs.
Biogrāfija
Aigars Jirgens piedzima Rīgā. 1980. gadā absolvēja Rīgas 2. vidusskolu, bet 1985. gadā — Latvijas Valsts universitātes Žurnālistikas nodaļu. Strādājis laikrakstos "Padomju Jaunatne" un "Atmoda".
1990. gadā iesaistījies Latvijas Republikas Pilsoņu Kongresa darbībā, bija viens no tā priekšsēdētājiem. Bija arī Latvijas Tautas frontes un LNNK biedrs. Bijis partijas "18. novembra savienība" biedrs un priekšsēdētāja vietnieks, kā arī laikraksta "Neatkarība" galvenais redaktors. 5. Saeimā (1993—1995) bija no apvienības "Tēvzemei un Brīvībai" (TB) saraksta ievēlētā deputāta Jāņa Straumes palīgs.
1995. gada janvārī Jirgens tika ievēlēts par TB ģenerālsekretāru un valdes locekli. Tā paša gada oktobrī viņš tika ievēlēts 6. Saeimā no TB saraksta. 1996. gada septembrī, pēc tam, kad Alfrēds Čepānis kļuva par Saeimas priekšsēdētāju, Jirgens kļuva par priekšsēdētāja biedru. 1998. gada aprīlī Jirgens no amata atkāpās, kā arī deva atļauju tikt sauktam pie administratīvās atbildības par ceļu satiksmes negadījuma izraisīšanu esot reibumā.
Pēc tam Jirgens bija vairāku ministriju parlamentārais sekretārs. Vispirms viņš īslaicīgi bija Tieslietu ministrijas parlamentārais sekretārs, tad šo pašu amatu līdz 2000. gadam ieņēma Labklājības ministrijā, un visbeidzot Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijā. Miris.
Aigars Jirgens bija arī dzejnieks, sarakstījis vārdus vairākām grupas "Autobuss debesīs" dziesmām, kā arī izdevis dzejas krājumu "Tas nav vēl rudens".
Dagunova (Medņevas pagasts)
Dagunova ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 6,3 km no pagasta centra Semenovas, 13,1 km no novada centra Viļakas un 259,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Ludumkas upes krastā.
Maksims Purkajevs
1915. gadā iesaukts Krievijas Impērijas armijā. Pirmajā pasaules karā Purkajevs bija praporščiks. 1918. gadā iestājās Sarkanajā armijā. Bija Krievijas pilsoņu kara dalībnieks, rotas komandieris. No 1923. līdz 1938. gadam bija dažāda līmeņa pulka komandieris. 1936. gadā absolvēja Frunzes Kara akadēmiju. No 1938. gada bija Baltkrievijas, bet no 1940. gada Kijevas kara apgabala vadītājs.
No 1946. līdz 1950. gadam bija PSRS Augstākās Padomes deputāts.
VALL-E
"VALL-E" (stilizēti VALL·E, saīsinājums no Visuma Atkritumu Laukā Lādētājs — Efektīvais, en, tulkojumā — ‘Zemes klases atkritumu vācējs un krāvējs’, WALL-E) ir 2008. gada ASV datoranimācijas zinātniskās fantastikas filma. Filmas režisors ir Endrū Stentons. Filma 2008. gadā ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā animācijas filma". Arī Endrū Stentona iepriekšējā animācijas filma "Meklējot Nemo" ir saņēmusi balvu šajā kategorijā.
Filmas darbība notiek 2805. gadā. Robots VALL-E ir ieprogrammēts vākt atkritumus, kurus atstājuši cilvēki uz Zemes, pirms pameta to. Uz Zemes ierodas robots IEVA, kuram VALL-E seko līdzi un dodas Visumā. Tur viņš beidzot atrod savu īsto aicinājumu.
Joans Ovitū
Joans Ovitū (fr, dzimis ) ir Francijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) spēlē Šveices hokeja līgas vienībā Genève-Servette HC.
Spēlētāja karjera
Iepriekš Ovitū ir spēlējis Francijas hokeja līgas klubā Mont-Blanc, Somijas hokeja līgas komandās Jiveskiles JYP un Helsinku IFK, AHL komandā Olbani "Devils" un NHL komandās Ņūdžersijas "Devils" un Edmontonas "Oilers".
Francijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis deviņos Pasaules čempionātos.
Skotijas sieviešu futbola izlase
FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrā pirmo reizi Skotijas izlase spēlēja 2019. gadā. Trīs grupu turnīra spēlēs izcīnīja vienu punktu un izslēgšanas spēlēm nekvalificējās. Līdz šim vienu reizi piedalījusies arī Eiropas čempionāta finālturnīrā — 2017. gadā, kad grupā ieņēma 3. vietu un izslēgšanas spēlēs neiekļuva.
2021. gada augustāFIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 22. vietā.
Bonus-malus
Bonus-malus klase ir Obligātās transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās apdrošināšanas (OCTA) sistēmas svarīga komponente, kas nodrošina objektīvu novērtējumu apdrošināšanas riskam. Latvijā Bonus-malus sistēma darbojas kopš 2006. gada. Bonus-malus sistēma paredz, ka transportlīdzekļu īpašniekiem, kuri brauc bez ceļu satiksmes negadījumiem, OCTA apdrošināšanas polise maksā lētāk nekā īpašniekiem, kuri pārkāpj ceļu satiksmes noteikumus. Šo sistēmu, veicot OCTA polises prēmijas aprēķināšanu un piemērojot atlaides vai piemaksas vidējai apdrošināšanas prēmijai, izmanto visas apdrošināšanas sabiedrības.
Bonus-malus klases
Pavisam ir noteiktas 17 bonus-malus klases. Pārbaudīt piešķirto bonus-malus klasi var Latvijas Transportlīdzekļu apdrošinātāju biroja vietnē,
Hedviga Rozenbaumova
Hedviga Rozenbaumova (cz; dzimusi, mirusi ), zināma arī kā Hedviga Rozenbauma (Hedwig Rosenbaum) bija vācu izcelsmes Bohēmijas tenisiste, kas olimpiskajās spēlēs pārstāvēja Bohēmiju. Viņa izcīnīja divas olimpiskās bronzas medaļas.
Viņa tenisu aktīvi spēlēja no 1899. līdz 1904. gadam. Rozenbaumova uzvarēja 1899. gada Berlīnes turnīru un 1904. gada Bohēmijas turnīru, kā arī 1904. gadā palika otrajā vietā Austrijas čempionātā. Rozenbaumova bija vācu izcelsmes tenisiste, bet dzīvoja Prāgā. Viņa 1886. gadā apprecējās ar sporta žurnālistu Zigfrīdu Rozenbaumu.
Olimpiskās spēles
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Rozenbaumova izcīnīja divas bronzas medaļas. Vienu no tām, pārstāvot Bohēmiju sieviešu vienspēlēs, savukārt otru bronzas medaļu viņa ieguva kopā ar britu tenisistu Arčibaldu Vordenu jauktajās dubultspēlēs. Viņu rezultāts un iegūtā medaļa tiek pieskaitītas pie Jauktās komandas panākumiem. Līdz ar to Hedviga Rozenbaumova kļuva par pirmo Bohēmijas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs izcīnīja medaļu.
Rīgas 40. vidusskola
'''Rīgas 40. vidusskola''' ir Rīgas centra vidusskola, kas atrodas Tērbatas ielā 15/17 un Akas ielā 10.
Vēsture
Par skolas pirmsākumu uzskata 1905. gadu, kad pēc arhitektu Konstantīna Pēkšēna un Eižena Laubes projekta Tērbatas ielā 15/17 izglītības darbinieks Atis Ķeniņš uzcēla namu, kurā iekārtoja A. Ķeniņa privāto tirdzniecības skolu un A. Rūmanes-Ķeniņas sieviešu ģimnāziju (Ķeniņu ģimnāziju). 1907. gadā A. Ķeniņš tirdzniecības skolu pārveidoja par zēnu reālskolu, namā bija arī A. Ķeniņa vadītais grāmatu apgāds "Zalktis" un P. Saulīša grāmatu veikals. No 1909. gada tur notika Bertas Dzenes vadītie sieviešu izglītības kursi, ap 1910. gadu nama augšstāvā darbojās komponista Emīla Dārziņa mātei piederoša pansija. Pirmā pasaules kara laikā namā darbojās Latviešu izglītības biedrības zēnu reālskola un meiteņu ģimnāzija. Vēlāk skolas ēku izmantoja '''Rīgas pilsētas 30. latviešu pamatskola''', II papildu skola (1921—1923), pilsētas defektīvo bērnu palīgskola, vēlāk Rīgas pilsētas 2. īpatnējā pamatskola un krievu īpatnējā pamatskola, Rīgas Tautas augstskola (1920. gadu vidū un beigās), Rīgas lietuvju komitejas ģimnāzija, pilsētas 1. vakara pamatskola un Augusta Saulieša latviešu pamatskola (abas 1930. gadu beigās). Pēc Latvijas padomju okupācijas līdz 1953. gadam šajā ēkā atradās Ebreju tautas universitāte, lietuviešu sākumskola, defektīvo bērnu sākumskola un '''Rīgas 83. septiņgadīgā skola'''.
1953. gadā Rīgas 83. septiņgadīgo skolu pārveidoja par Rīgas 40. vidusskolu. Latvijas skolu reformas gaitā 2011. gadā tai pievienoja Rīgas M. Lomonosova krievu vidusskolu (agrāko Rīgas 23. vidusskolu) Akas ielā 10, kas sevi uzskatīja par Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzijas pēcteci. Akas ielā 10 tagad mācās 1.—5. klases skolēni, bet Tērbatas ielā 15/17 — 6.—12. klases skolēni.
Milads Mohamedi
Milads Mohamedi (dzimis ) ir Irānas futbolists, aizsargs, Irānas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Beļģijas Pro līgas kluba KAA Gent sastāvā.
Melnkalnes Karaliste
Melnkalnes Karaliste bija Balkānu valsts, kas pastāvēja daļā no mūsdienu Melnkalnes teritorijas no 1910. līdz 1918. gadam. Piedalījās Balkānu karos. Tās galvaspilsēta bija Cetiņe, naudas vienība perpers.
Vēsture
1910. gada 28. augustā Melnkalnes kņazs Nikola I Petrovičs pasludināja Melnkalnes Karalistes izveidi un 1912. gada 8. oktobrī pieteica karu Osmaņu impērijai, aizsākot Pirmo Balkānu karu, kura laikā Melnkalnes armija ilgstoši aplenca Škodras cietoksni. Otrajā Balkānu karā Melnkalnes Karaliste karoja pret Bulgārijas Karalisti.
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā Melnkalnes Karalisti ieņēma Austroungārijas karaspēks. Karalis Nikola devās trimdā uz Itāliju, vēlāk Franciju. Pēc Pirmā pasaules kara, nodibinoties Serbu, horvātu un slovēņu karalistei, Melnkalne 1918. gada 28. novembrī tika iekļauta Serbijā.
Džons Gretons
Džons Gretons (en; dzimis, miris ) bija britu biznesmenis, politiķis un burātājs. Divu olimpisko zelta medaļu ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Hamarkameratene
Hamarkameratene, biežāk saukts par HamKam vai Ham-Kam, ir profesionāls Norvēģijas futbola klubs no Hāmaras. Klubs ir dibināts 1918. gadā kā Freidig. Pašlaik spēlē Eliteserien, Norvēģijas futbola augstākajā līgā. Mājas spēles komanda aizvada Briskeby stadionā, kura ietilpība ir 7800 vietu. Augstākais sasniegums Norvēģijas spēcīgākajā līgā ir 1970. gadā izcīnītā trešā vieta. 2003. un 2021. gada uzvarēja 1. divīzijā. Komanda ir sešas reizes iekļuvusi Norvēģijas kausa pusfinālā, bet ne reizes nav spēlējusi finālā.
Džons Gretons
Gretons 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas disciplīnās. Open klasē viņš izcīnīja zelta medaļu, bet 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva zelta medaļu, bet otrajā braucienā — 4. vietu.
Gretons bija brīvprātīgais virsnieks 2. brīvprātīgo bataljonā (Velsas prinča) Ziemeļstafordšīras pulkā un dienēja kā pulkvežleitnants un pulkvedis, kad tas kļuva par 6. bataljonu, Ziemeļstafordšīras pulka teritoriālajā armijā no 1907. gada. Sākoties Pirmajam pasaules karam viņš tika apstiprināts par pagaidu pulkvedi 6. bataljona komandieri. 1920. gadā Kara birojs iecēla Gretonu par rezerves virsnieku, pulkvežleitnantu līdz demobilizācijai 1922. gadā.
1895. gadā viņš tika ievēlēts parlamenta apakšpalātā par Derbišīras Dienvidu parlamenta deputātu (MP), kurā viņš ieņēma vietu līdz 1906. gadam. Pēc tam viņš pārstāvēja Ratlendu no 1907. līdz 1918. gadam un Bērtonu no 1918. līdz 1943. gadam, kad tika iecelts par Dienvidu Derbišīras virsnieku. 1919. gadā viņam piešķīra Svētā Džona ordeni un 1926. gadā tika uzņemts Lielbritānijas privātajā padomē.
Gretons ar runu izraisīja Karltona kluba sacelšanos, kas 1922. gadā sagrāva Loida Džordža koalīcijas kabinetu Lielbritānijas parlamentā. 1929. gadā viņš piespieda Lielbritānijas valdību izpildīt solījumu par kompensāciju īru lojālistiem.
1940. gadā lords Gretons ar runu izraisīja Nevila Čemberlena valdības krišanu un tās aizstāšanu ar koalīciju. Prese viņu identificēja kā "vecu toriju".
Rīgas 1. pilsētas teātris
'''Rīgas 1. pilsētas (vācu) teātris, dibināts kā Rīgas pilsētas teātris''' (de), bija 1782. gadā dibinātais senākais Rīgas pilsētas teātris. Repertuārā bija arī operas izrādes un koncerti. No 1837. gada līdz 1839. gadam teātrī strādāja komponists Rihards Vāgners, koncertēja Ferencs Lists (1842), Klāra Vīka-Šūmane (1844), Antons Rubinšteins (1844) un Ektors Berliozs (1847). Tagad kādreizējās Muses biedrības nams Riharda Vāgnera ielā 4 ir pārbūvēts, bet Rīgas 1. pilsētas vācu teātra jaunajā ēkā no 1919. gada darbojas Latvijas Nacionālā opera.
Vēsture
Rīgas pilsētas teātra pirmsākumi meklējami 1782. gadā, kad atklāja pēc Hāberlanda projekta celto Rīgas pilsētas teātra namu ar 500 skatītāju vietām, tā direktors Oto Hermanis fon Fītinghofs-Šēls par saviem līdzekļiem uzturēja 24 mūziķu lielo simfonisko orķestri, kad 1815. gadā ēku nopirka Muses biedrība, ēku sāka dēvēt par Muses namu. 1837.-1839. gadā teātra kapelmeistars bija Rihards Vāgners. 1860.-1863. gadā uzcēla jaunu Rīgas pilsētas teātra ēku ar gandrīz 2000 skatītāju vietām, kuru atklāja ar Frīdriha Šillera "Vallenšteina nometnes" un Ludviga van Bēthovena "Fidelio" iestudējumiem. Ēka celta pēc arhitekta Ludviga Bonšteta (1822—1885) projekta kā helenizēta klasicisma stila celtne, 1882.-1887. gadā pēc pilsētas arhitekta Reinholda Šmēlinga projekta ugunsgrēkā izdegušo ēku atjaunoja. Pirmā pasaules kara laikā teātri slēdza un kā Pilsētas Vācu teātris (Deutsches Stadttheater) savu darbību tas atsāka tikai pēc vācu karaspēka ienākšanas Rīgā 1917. gadā.
Teātra vadītāji un mākslinieciskie vadītāji
Zināms, ka pirmais Rīgas pilsētas teātra vadītājs 1782.-1788. gadā bija Oto Hermanis fon Fītinghofs-Šēls. 1837.-1839. gadā teātra kapelmeistars bija Rihards Vāgners, 1844.—1855. un 1859.—1862. gadā Johans Šrameks (Schramek, Šrámek), 1863.-1865. gadā Ernsts Katenhūzens (Catenhusen), 1865.-1866. gadā Eduards Augusts Molnārs (Molnar), līdz 1893. gadam Oto Loze (Lohse), 1898.-1900. gadā Bruno Valters.
Bernsdorfa
Bernsdorfa ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Baucenes aprīņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1438. gadā kā Bohēmijas pilsēta. No 1639. gada līdz mūsdienām - Saksijas sastāvā.
Dišēna miopātija
Dišēna vai Dišēna—Bekera muskuļu distrofija ir ģenētiska slimība no miopātiju grupas. Tā ir saistīta ar specifiska muskuļšķiedras proteīna distrofīna patoloģiju. Tā sākas agrā bērnībā un izraisa progresējošu visa ķermeņa muskuļu, tai skaitā arī miokarda un diafragmas, funkcijas atrofiju.
Šo slimību pirmo reizi aprakstīja franču neirologs Gijoms Dišēns (Guillaume Duchenne) 1858. gadā, tāpēc tā tika nosaukta viņa vārdā.
Epidemioloģija
Slimības vidējā izplatība ir 1 gadījums uz 3500 līdz 5000 jaundzimušajiem zēniem gadā.
Tās pamatā ir patoloģiski izmainītais DMD gēns, kas atrodas X hromosomas p21.2 fragmentā. Slimības pārmantošanas mehānisms ir saistīts ar X hromosomu, bet klīniskie simptomi izpaužas gandrīz tikai vīriešu dzimuma indivīdiem. Sievietes ir slimības gēna nesējas. Katram no slimības nesējas dēliem ir 50% varbūtības mantot šo patoloģiju, katrai no viņas meitām ir 50% varbūtība savukārt kļūt par tās nesēju. Aptuveni divās trešdaļās gadījumu mutācijas ir iedzimtas. Tomēr vienā trešdaļā gadījumu tā ir jauna mutācija, kuras cēlonis nav zināms.
Ir divi slimības varianti — Dišēna un Bekera —, kas dažos avotos tiek aprakstīti arī kā divas atšķirīgas slimības Abos gadījumos runa ir par viena un tā paša DMD gēna mutāciju. Atšķiras mutācijas veids un līdz ar to simptomu smagums un vecums, kurā tie parādās.
Mutācijas, kas izraisa distrofīna nepilnīgu versiju, kas saglabā dažas savas funkcijas, parasti ir par cēloni vieglākam Bekera distrofijas variantam. Mutācijas, kuru rezultātā šis proteīns netiek veidots vai tiek uzreiz sašķelts, mēdz izraisīt smagāku Dišēna slimības variantu.
Slimības gaita
Dišēna formai simptomu parādīšanās ir raksturīga pirms 5 gadu vecuma. Bērnam ir izteikta nogurdināmība ar apgrūtinātu skriešanu, kāpšanu pa kāpnēm, lēkšanu. Novēro arī apgrūtinātu piecelšanos no guļus stāvokļa. Progresējošs simetrisks muskuļu vājums, kas skar pirmkārt distālos, vēlāk proksimālos muskuļus. Sākas kāju un iegurņa joslā, ar laiku izplatās uz visu ķermeni. Izteikta muskuļu apjoma samazināšanās, uz kuras fona izceļas hipertrofēti ikru muskuļi, jo tajos agrāk nekā citur muskuļšķiedras tiek aizstātas ar saistaudiem un taukaudiem. Attīstās kontraktūras un skolioze, kā arī košanas un rīšanas traucējumi. Parasti nespēja staigāt un piesaistība pie elektriskā riteņkrēsla notiek pirms 13 gadu vecuma. Iespējama intelektuālā atpalicība (ar IQ testa rezultātu zem 75), bet laika gaitā tā nepasliktinās. Kardiomiopātija un elpošanas problēmas parādās ap 20 gadu vecumu, citi avoti norāda, ka tas var notikt jau pusaudža gados. Ar laiku patstāvīga elpošana vairs nav iespējama un kļūst nepieciešama plaušu mākslīgā ventilācija. Slimnieki ar Dišēna formu nodzīvo vidēji 25 gadus. Visbiežāk nāve iestājas sirds vai elpošanas nepietiekamības rezultātā jeb no elpošanas ceļu infekcijas.
Bekera formai ir raksturīgi līdzīgi simptomi, bet tie attīstās pusaudža vecuma sākumā un pasliktinās ne tik ātri. Vidējais dzīves ilgums ar šo formu sasniedz vai pat pārsniedz 40 gadus.
Ķīris
Ķīris var būt:
Robs Skaderi
Robs Skaderi (dzimis 1978. gada 30. decembrī) ir amerikāņu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2016) spēlē NHL kluba Losandželosas "Kings" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Pēc četrām NCAA pavadītām sezonām un Bostonas koledžas pabeigšanas, Skaderi uzsāka savu profesionālā spēlētāja karjeru, 2001.—02. sezonu aizvadot Amerikas hokeja līgas kluba Skrentonas "Penguins" sastāvā. 2003.—04. sezona Skaderi debitēja arī NHL, aizvadot savas pirmās 13 spēles Pitsburgas "Penguins" rindās. 2005.—06. sezonā Skaderi jau bija nostiprinājies Pitsburgas kluba rindās, AHL aizvadot vien 13 spēles. 2008.—09. sezonā Skaderi izcīnīja Stenlija kausu.
Skaderi līgums ar "Penguins" beidzās, un 2009. gada vasarā Robs pievienojās Losandželosas "Kings" vienībai, tās rindās spēlējot līdz 2013. gadam un 2012. gadā jau otro reizi savā karjerā izcīnot Stenlija kausu, taču 2013. gada vasarā aizsargs atgriezās Pitsburgas "Penguins" sastāvā. 2015.—16. gada sezonas gaitā vispirms tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks", taču pēc 17 tās rindās aizvadītām spēlēm nonāca Losandželosas "Kings" sastāvā.
Kalnamuižas kraujas
Kalnamuižas kraujas ir aizsargājams ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis Tukuma novada Kalnmuižā, dabas parka Abavas senleja teritorijā.
Kalnamuižas kraujas ir divi 35 un 14 metri augsti augšdevona iežu atsegumi Amulas senlejā.
Ъ
Ъ (ъ) ir kirilicas burts, kas sastopams tikai krievu un bulgāru alfabētos. Krievu valodā šīs burts tiek saukts par “cieto zīmi” (ru), bet bulgāru valodā — par “lielo er” (bg). Krievu valodā šīm burtam kā tādam nav skaņa, izmanto pēc līdzskaņa, lai saglabātu tā cietumu. Bulgāru valodā šis burts apzīmē nenoapaļotu augsti vidēja mēles pacēluma pakaļējās rindas patskani /ɤ/ vai arī šīs skaņas nolaisto variantu /ɤ̞/. Krievu alfabētā burts ъ ir 28. burts pēc kārtas, bulgāru alfabētā — 27. burts, bet citos kirilicas alfabētos šāda burta nav (citos alfabētos šī burta funkciju pilda apostrofs).
Oleksijs Vadaturskis
Oleksijs Vadaturskis (uk; dzimis, miris ) bija Ukrainas lauksaimniecības un graudu loģistikas uzņēmējs, Ukrainas lielākās graudu loģistikas kompānijas "Nibulon" (uk) dibinātājs, viens no bagātākajiem Ukrainas uzņēmējiem. 2007. gadā saņēmis apbalvojumu "Ukrainas varonis". Kopā ar sievu nogalināts Krievijas veiktajā apšaudē Mikolajivā 2022. gada iebrukumā Ukrainā.
Biogrāfija
Dzimis 1947. gada 8. septembrī Odesas apgabala Baltas rajona Bendžaru ciemā kolhoznieka ģimenē. 1971. gadā absolvējis M. Lomonosova vārdā nosaukto Odesas Tehnoloģiju institūtu specialitātē "Ķīmiski tehnoloģisko procesu automatizācija un kompleksā mehanizācija" un ieguvis elektromehāniķa inženiera kvalifikāciju.
No 1971. līdz 1973. gadam bijis Trikratskijas maizes izstrādājumu rūpnīcas galvenais enerģētiķis, bet 1973.—1980. gadā — galvenais inženieris. 1980.—1983. gadā bija Mikolajivas maizes izstrādājumu reģionālās pārvaldes ražošanas nodaļas vadītājs, bet 1983.—1991. gadā — pārvaldes vadītāja vietnieks.
1991. gadā vadīja jaunizveidoto lauksaimniecības uzņēmumu "Nibulon" Mikolajivā, kas no neliela uzņēmuma kļuva par uzņēmumu ar plašu filiāļu tīklu, kas nodarbojas ar lauksaimniecības produktu ražošanu, uzglabāšanu, pārstrādi un eksportu. Uzņēmums kļuva par vienu no galvenajiem Ukrainas graudu tirgus vietējiem operatoriem.
Par ieguldījumu lauksaimniecības industrijas attīstībā 2007. gadā Vadaturskis saņēma augstāko valsts apbalvojumu — "Ukrainas varonis". Vadaturskis bija pazīstams kā nekorumpējams un proeiropeisks uzņēmējs.
Iesaistīšanās Krievijas—Ukrainas karā
2014. gadā pēc Krievijas veiktās Krimas aneksijas un sākoties Donbasa karam, Vadaturskis finansēja armijas transportlīdzekļu iegādi 2000 cilvēku lielai militārai vienībai. 2018. gadā viņš kļuva par vienu no 322 ukraiņiem, kas iekļauti Krievijas melnajā sarakstā. Pēc 2022. gada Krievijas iebrukuma, graudu eksporta blokādes un 22. jūlija graudu eksporta līguma Vadaturskis un viņa uzņēmumi izstrādāja risinājumus, lai atjaunotu normālu Ukrainas graudu plūsmu uz ārvalstīm.
Nāve
Vadaturskis kopā ar savu sievu tika nogalināts 2022. gada 31. jūlijā agrā rīta stundā Krievijas raķešu triecienos Mikolajivas pilsētai. Septiņas vai astoņas Krievijas raķetes trāpīja viņa mājai Zavodskas rajonā, radot nopietnas aizdomas, ka Krievija tīši mērķēja uz Vadaturski un to nogalināja, lai ietekmētu Ukrainas labības eksporta nozari. Ukraina paziņoja, ka raķete, kas nogalināja Vadaturski, piederēja S-300 raķešu sērijai. Ukrainas prezidenta Volodimira Zelenska padomnieks Mihailo Podoļaks raķetes triecienu nodēvēja par "apzinātu [..] viena no svarīgākajiem lauksaimniecības uzņēmējiem valstī slepkavību". Uzbrukums notika, kad 1. augustā pirmā graudu krava gatavojās atstāt Ukrainu.
Vadaturska bēru dievkalpojumu 12. augustā Kijivas katedrālē apmeklēja vairāki simti cilvēku, tostarp Mikolajivas mērs Oleksandrs Senkevičs.
2021. gadā Forbes bija novērtējis Vadaturska bagātību 430 miljonu dolāru vērtībā un nosaucis viņu par Ukrainas 24. bagātāko cilvēku. Pēc viņa nāves par Vadaturska pēcteci kļuva viņa dēls Andrijs, politiķis. Viņš ir precējies, triju bērnu tēvs.
Jeberi
Jeberi ir ciems Smiltenes novada Blomes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3,4 km no pagasta centra Blomes, 11,4 km no novada centra Smiltenes un 133,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļu V323 (Liepa–Smiltene) un V264 (Jaunsmiltene–Garoziņa) krustojuma, pie Jeberiem atrodas uz Mutulītes uzpludinātā ūdenstilpe Asuāns.
Talecris
Talecris ir ASV farmācijas uzņēmums, kas koncentrējas uz plazmas produktu ražošanu imūndeficīta slimību un plaušu slimību, tostarp hemofilijas, ārstēšanai. Talecris atrodas Research Triangle Park. 2008. gadā Talecris strādāja aptuveni 4500 darbinieku un pārdošanas apjoms bija 1,5 miljardi USD. Talecris galvenokārt strādā ar plazmas imūnglobulīnu izpēti, izstrādi un ražošanas tehnoloģiju.
Vēsture
Talecris dibināts 2005. gada aprīlī no Bayer AG Bayer Biological Products biznesa nodaļas. Uzņēmuma vēsture dažādos veidos un nosaukumos aizsākās 1942. gadā, kad Cutter Laboratories bija pirmās, kurām izdevās frakcionēt plazmu un izgatavot plazmas produktu albumīnu.