cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steyr AUG
Ieroča stobra galā uzskrūvēts liesmu slāpētājs, kurš vienlaikus kalpo arī kā stobra bremze un kuram ir iekšējā vītne palīgierīces uzstādīšanai šauteņu granātu izšaušanai. Šauteņu granātas tiek izšautas ar signālpatronu palīdzību. Trīs stobra modifikācijas atšķiras tikai ar garumu. Tie visi stobra kārbā stiprinās ar izciļņu palīdzību: astoņi izciļņi stobra aizmugurējā daļā sajūdzas ar noslēdzošo uzmavu stobra kārbā. Šīs uzmavas aizmugurējā daļā novietots aizslēgs.
Pistoles veida uguns vadības rokturis izgatavots ar lielu šaušanas mēlītes aizsargskavu, kura aptver visu roku un ļauj šaut ar cimdiem rokās. Stobra kārbas priekšējā daļā ērtākai ieroča vadāmībai un labākai noturībai šaušanas laikā uzstādīts papildus atlokāms rokturis, kurš šarnīrveidā stiprinās pie gāzu regulatora.
Šaušanai tiek lietotas 5,56x45 mm NATO patronas.
Triecienšautenes izjaukšanas secība
Tālāka triecienšautenes izjaukšana nav nepieciešama.
Janica Kosteliča
Janica Kosteliča (hr; dzimusi Zagrebā, Horvātijā) ir bijusī horvātu kalnu slēpotāja, viena no visu laiku labākajām kalnu slēpotājām, četrkārtējā olimpiskā un pieckārtējā Pasaules čempione. Viņas vecākais brālis Ivica Kosteličs arī ir kalnu slēpotājs, Olimpisko spēļu medaļnieks, bet abu treneris ir tēvs Ante Kosteličs.
Olimpiskajās spēlēs J. Kosteliča debitēja 16 gadu vecumā Nagano 1998. gadā, sasniedzot augstāko 8. vietu kombinācijā. Kopš 1999. gada piedalījās Pasaules kausa posmos. Nākamajās Olimpiskajās spēlēs viņa kļuva par Horvātijas ziemas sporta pirmo medaļnieci un vienlaikus visu laiku vistitulētāko sportisti: 2002. gada Olimpiskajās spēlēs Soltleiksitijā viņa izcīnīja 3 zelta un vienu sudraba medaļu. Nākamajās Olimpiskajās spēlēs 2006. gadā Turīnā viņa pievienoja vēl vienu zelta un vienu sudraba medaļu, līdz ar to J. Kosteliča ir vienīgā kalnu slēpotāja, kam pieder 4 Olimpiskās zelta medaļas. Brālis un māsa Kosteliči kopā ir izcīnījuši 9 Olimpiskās medaļas, no 10, ko vispār sakrājuši neatkarīgās Horvātijas sportisti ziemas olimpiskajās spēlēs.
Bez 6 Olimpiskajām medaļām J. Kosteličas īpašumā ir 5 zelta medaļas, kas izcīnītas Pasaules čempionātos 2003. un 2005. gadā, kā arī viņa ir trīskārtēja Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētāja (2001., 2003. un 2006. gadā).
Vairākas reizes karjeras laikā viņu piemeklējušas nopietnas traumas, piemēram, visu 2004. gada sezonu izlaida dēļ ceļa traumas. Pēc uzvaras Pasaules kausa 2005.-2006. gada sezonas kopvērtējumā J. Kosteliča veselības problēmu dēļ pārtrauca profesionāli slēpot un, tikai 25 gadu vecumā, oficiāli paziņoja par sportistes karjeras beigām.
Anja Hūbere
Anja Hūbere (de; dzimusi Berhtesgādenā, Vācijā) ir vācu skeletoniste, 2010. gada Vankūveras Olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.
Skeletonā trenējas kopš 2003. gada. 2008. gada FIBT Pasaules čempionātā viņa izcīnīja zelta medaļu individuālajās skeletona sacensībās un zelta medaļu jauktajā bobsleja—skeletona sacensībās. 2010.—2011. gada Pasaules kausā skeletonā viņa izcīnīja uzvaru sieviešu sacensībās.
Piedalījusies divās olimpiskajās spēlēs (2006, 2010). 2006. gadā Turīnā viņa palika 8. vietā un 2010. gadā Vankūverā izcīnīja bronzas medaļu.
Lestera
Lestera (en) ir Anglijas pilsēta un vienotā pašvaldība, kas atrodas Anglijas centrālajā daļā pie Souras upes. Tā ir Lesteršīras grāfistes tradicionālā galvaspilsēta, kaut gan mūsdienās tajā administratīvi neietilpst. Tā ir arī Austrummidlendas reģiona lielākā pilsēta. Pēc 2014. gada datiem Lesteras teritorijā dzīvo 337 653 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā 836 484 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Lielbritānijas desmitā lielākā pilsēta un 88. lielākā Eiropas Savienības pilsēta.
Mūsdienās pilsēta ir pazīstama kā etniski ļoti jaukta pilsēta. Ap 40% no mūsdienu Lesteras iedzīvotājiem nav Eiropas izcelsmes un pilsētas iedzīvotāju sastāvu veido liels pakistāniešu un indiešu skaits. Tiek lēsts, ka Lestera būs pirmā pilsēta Anglijā, kurā angļu izcelsmes iedzīvotāju būs mazāk par iebraucējiem. Lestera ir pazīstama arī ar regbija klubu "Leicester Tigers", kas spēlē Anglijas augstākajā regbija līgā (Guinness Premiership).
Vēsture
Pēc Monmutas Džefrija ziņām pilsētu dibinājis mītiskais britu karalis Leirs, nosaucot par Kerleiru (Kaerleir). Arī mūsdienās pilsētas nosaukums velsiešu valodā ir Kerlīra (Caerlŷr). Pašu karali pēc leģendas karaliene Kordēlija apglabāja zem Souras upes. Šos notikumus par pamatu lugai "Karalis Līrs" izmantojis Viljams Šekspīrs.
Pirms romiešu ierašanās Lestera bija ķeltu cilts koreltauvu (corieltauvi) galvenais centrs. Ap 50. gadu romieši šeit nodibināja pilsētu, kuru sauca par Rate Koreltauvora (Ratae Corieltauvorum), kas kļuva par vienu no svarīgākajām romiešu pilsētām Britānijā. Pēc romiešu aiziešanas pilsēta panīka. No VII līdz IX gadsimtam Lestera bija bīskapijas centrs (bīskapiju atjaunoja 1927. gadā). Kad Angliju pakļāva t. s. dāņi, tā kļuva par vienu no Danelāga centriem. XI gadsimtā Lestera zaudēja pilsētas tiesības (atjaunotas tikai 1919. gadā).
1265. gadā Simons de Monfors piespieda Anglijas karali Henriju III Lesterā akceptēt pirmā brīvi vēlētā Anglijas parlamenta sanākšanu. 1485. gadā Lesterā tika apglabāts pēdējais Jorkas dinastijas Anglijas karalis Ričards III. 1530. gadā Lesterā mira kardināls Tomass Volsijs.
XVIII gadsimta beigās caur pilsētu tika izbūvēts kanāls, kas savienoja to ar Londonu un Birmingemu, veicinot rūpniecības attīstību. Lestera attīstījās kā trikotāžas un apavu ražošanas centrs. XX gadsimtā attīstījās arī mašīnbūve, tomēr mūsdienās šīs rūpniecības sfēras pilsētā ir panīkušas. Pēc Otrā pasaules kara pilsētā strauji palielinājās iebraucēju skaits no bijušajām britu kolonijām, tāpēc XX gadsimta 70. gados Lestera bija viens no ietekmīgākajiem labējās partijas Britu nacionālā fronte (British National Front) centriem.
Cilvēki
Lesterā ir dzimuši:
Fox
Fox (lv) var būt:
ANO Augstais komisārs bēgļu jautājumos
Apvienoto Nāciju Augstā komisāra bēgļu jautājumos birojs jeb UNHCR (, UNHCR), pazīstama arī kā ANO Bēgļu aģentūra, ir Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūra, kas pilnvarota aizsargāt un atbalstīt bēgļus, atsaucoties uz bēgļu problēmu skarto valstu lūgumiem vai ANO aicinājumiem. Tās uzdevums ir palīdzēt bēgļiem integrēties patvēruma valstī, kā arī sniegt tiem atbalstu labprātīgas repatriācijas gadījumos, vai arī tiem pārceļoties uz citām valstīm.
Par savu darbu Augstā komisāra birojs bēgļu jautājumos divas reizes saņēmis Nobela miera prēmiju (1954, 1981)
UNHCR pārvaldes statūti pieņemti ar ANO Ģenerālās Asamblejas rezolūciju. UNHCR dibināta, sākotnēji uz trīs gadu periodu, bet vēlāk tās mandāts ticis pagarināts ik pa pieciem gadiem.
UNHCR galvenā mītne atrodas Ženēvā, Šveicē. Kopš 2016. gada 1. janvāra UNHCR biroju vada ANO Augstais komisārs bēgļu jautājumos Filippo Grandi, itāļu diplomāts.
UNHCR darbība Latvijā
1991. gadā UNHCR Ziemeļvalstu reģionālā pārstāvniecība savā darbībā iekļāva arī Baltijas valstis. 1998. gada oktobrī UNHCR Baltijas valstu birojs uzsāka darbu arī Latvijā. Taču vēlāk birojs tika slēgts, un šobrīd par Latviju atbild UNHCR Ziemeļvalstu reģionālās pārstāvniecības birojs Stokholmā, Zviedrijā. Aģentūru Latvijā medijos no 2015. gada pārstāvēja Didzis Melbiksis. Sākot ar 2020. gadu latviski runājoša mediju pārstāvja aģentūrai vairs nav, par preses pārstāvi Latvijai kļuva Matiass Sundholms. Taču 2021. gada sākumā viņš amatu pameta un preses pārstāvja Latvijai vairs nav.
Zloceņeca
Zloceņeca (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz austrumiem no Dravsko Pomorskes. Polijas armijas kara bāze — 2. mehanizēto leģionu brigāde (2. Brygada Zmechanizowana Legionów), apbruņojumā Polijā ražotie tanki PT-91 Twardy.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Falkenburga (de). Nacistu laikā uz ziemeļaustrumiem no pilsētas tika ierīkots pirmais lielais NSDAP mācību centrs — Ordensburg Krössinsee. Šādus centrus Vācijā līdz kara beigām paguva izveidot vēl divus, bet viens (Marienburgā) tika ieplānots. Pašlaik centru izmanto Polijas armija. Pēc Otrā pasaules kara pilsētu piešķīra Polijai, tās vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Latvijas futbola izlase 2004. gadā
'''Latvijas futbola izlase 2004. gadā''' aizvadīja 17 spēles, no kurām četrās uzvarēja, piecās spēlēja neizšķirti, bet astoņās zaudēja.
2004. gada sezonu Latvijas izlase uzsāka ar pārbaudes spēļu turnīru Kiprā. Tajā Latvijas izlase vispirms ar rezultātu 3-1 uzvarēja Kazahstānu, bet tad piedzīvoja zaudējumus pret Ungāriju (1-2) un Baltkrieviju (1-4). Turpinājumā Latvijas izlase aizvadīja vēl 3 draudzības spēles - izbraukumā Latvija uzvarēja slovēņus ar 1-0, kā arī savā laukumā spēlēja neizšķirti 0-0 un 2-2 ar attiecīgi Īslandes un Azerbaidžānas izlasēm. Spēlē pret Slovēniju komandas kapteinis Vitālijs Astafjevs kļuva par pirmo izlases futbolistu, kurš sasniedzis 100 nospēlēto spēļu skaitu izlasē.
Jūnijā Latvijas izlase pirmoreiz piedalījās Eiropas čempionāta finālturnīrā, kas norisinājās Portugālē. Tajā Latvija bija ielozēta D apakšgrupā kopā ar Čehijas, Nīderlandes un Vācijas izlasēm. Pirmajā spēlē Latvijas izlase zaudēja Čehijas valstsvienībai ar rezultātu 1-2, lai arī pirmajā puslaikā bija vadībā ar 1-0 pēc Māra Verpakovska precīzā sitiena. Nākamajā spēlē Latvija tikās ar Vāciju, nospēlējot 0-0 un izcīnot vēsturisku neizšķirtu. Turnīra pēdējā spēlē Latvijas izlase piedzīvoja zaudējumu Nīderlandes izlasei ar rezultātu 0-3. Grupā Latvijas izlase ar 1 iegūto punktu ieņēma 4. vietu, bet visā finālturnīrā 14. vietu.
Augustā Latvijas izlase Skonto stadionā draudzības spēlē zaudēja Velsas futbola izlasei ar 0-2.
Gadu Latvijas izlase noslēdza decembrī ar pārbaudes spēļu turnīru Bahreinā. Pirmajā spēlē Latvija zaudēja Omānai ar 2-3. Otrajā spēlē pret Bahreinas izlasi pamatlaiks noslēdzās ar rezultātu 2-2, bet pēcspēles 11 m sitienu sērijā Latvija zaudēja ar 2-4.
Spēles
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis (Artūrs Zakreševskis 90'), Dzintars Zirnis — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 78'), Vitālijs Astafjevs, Juris Laizāns, Andrejs Rubins — Marians Pahars (Vladimirs Koļesņičenko 78'), Māris Verpakovskis (Vīts Rimkus 72').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Dzintars Zirnis — Jurģis Pučinskis, Valentīns Lobaņovs (Ģirts Karlsons 87'), Vladimirs Koļesņičenko, Andrejs Rubins — Vīts Rimkus (Kristaps Blanks 73'), Gatis Kalniņš.
🇱🇻 latvia: Andrejs Pavlovs — Aleksandrs Isakovs (Artūrs Zakreševskis 20'), Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Dzintars Zirnis — Imants Bleidelis, Valentīns Lobaņovs (Māris Smirnovs 75'), Vladimirs Koļesņičenko (Vladimirs Žavoronkovs 73'), Andrejs Rubins — Vīts Rimkus (Kristaps Blanks 73'), Gatis Kalniņš (Ģirts Karlsons 69').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Dzintars Zirnis, Aleksandrs Isakovs, Artūrs Zakreševskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Valentīns Lobaņovs, Vitālijs Astafjevs (Andrejs Rubins 71'), Juris Laizāns — Marians Pahars (Andrejs Prohorenkovs 20'; Andrejs Štolcers 83'), Māris Verpakovskis (Vīts Rimkus 75').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Artūrs Zakreševskis, Oļegs Blagonadeždins — Juris Laizāns, Valentīns Lobaņovs (Marians Pahars 69'; Andrejs Štolcers 80'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Māris Verpakovskis, Andrejs Prohorenkovs (Vīts Rimkus 78').
🇱🇻 latvia: Andrejs Piedels — Dzintars Zirnis, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins (Igors Korabļovs 62') — Imants Bleidelis (Valentīns Lobaņovs 46'), Juris Laizāns (Mihails Miholaps 86'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Vīts Rimkus (Andrejs Prohorenkovs 46'), Māris Verpakovskis (Andrejs Štolcers 64').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Valentīns Lobaņovs (Vīts Rimkus 90'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Andrejs Prohorenkovs (Juris Laizāns 72'), Māris Verpakovskis (Marians Pahars 81').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Valentīns Lobaņovs (Juris Laizāns 70'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Andrejs Prohorenkovs (Marians Pahars 67'), Māris Verpakovskis (Dzintars Zirnis 90+2').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Andrejs Štolcers 83'), Valentīns Lobaņovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Andrejs Prohorenkovs (Juris Laizāns 74'), Māris Verpakovskis (Marians Pahars 62').
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins (Igors Korabļovs 74') — Mihails Miholaps (Igors Semjonovs 61'), Valentīns Lobaņovs, Juris Laizāns, Andrejs Rubins — Andrejs Prohorenkovs (Vīts Rimkus 66'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis — Imants Bleidelis (Andrejs Prohorenkovs 323'), Juris Laizāns, Valentīns Lobaņovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Vīts Rimkus (Igors Semjonovs 64'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Igors Korabļovs, Aleksandrs Isakovs, Māris Smirnovs, Dzintars Zirnis — Imants Bleidelis (Igors Semjonovs 86'), Valentīns Lobaņovs, Vitālijs Astafjevs (Vladimirs Koļesņičenko 90'), Juris Laizāns — Vīts Rimkus (Mihails Miholaps 76'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs (Andrejs Rubins 46'), Mihails Zemļinskis, Dzintars Zirnis — Imants Bleidelis (Vīts Rimkus 81'), Valentīns Lobaņovs, Vitālijs Astafjevs, Juris Laizāns — Andrejs Prohorenkovs, Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Aleksandrs Koliņko — Aleksandrs Isakovs, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Dzintars Zirnis — Imants Bleidelis, Vitālijs Astafjevs, Juris Laizāns (Valentīns Lobaņovs 90'), Andrejs Rubins (Artūrs Zakreševskis 90+2') — Vīts Rimkus (Andrejs Prohorenkovs 59'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Igors Korabļovs, Artūrs Zakreševskis, Māris Smirnovs, Oļegs Blagonadeždins (Vladimirs Žavoronkovs 1') — Aleksejs Višņakovs, Viktors Morozs, Vladimirs Koļesņičenko (Gatis Kalniņš 53'), Igors Semjonovs (Kristaps Blanks 68') — Vīts Rimkus, Andrejs Rubins.
🇱🇻 latvia: Deniss Romanovs — Igors Korabļovs, Artūrs Zakreševskis, Māris Smirnovs, Vladimirs Žavoronkovs — Aleksejs Višņakovs (Blanks 82'), Vladimirs Koļesņičenko, Viktors Morozs, Ruslans Mihaļčuks (Igors Semjonovs 46') — Vīts Rimkus (Gatis Kalniņš 64'), Andrejs Rubins.
Lagosa
Lagosa (en, yo) ir pilsēta Nigērijas dienvidrietumos pie Atlantijas okeāna Lagosas lagūnas. Valsts galvenais biznesa un finanšu centrs. Līdz 1991.gadam — Nigērijas galvaspilsēta. Viena no visstraujāk augošajām pilsētām pasaulē.
Pilsētas centrs atrodas uz vairākām salām Lagosas lagūnā. Pilsētas attīstību labvēlīgi ietekmēja tas, ka tā ir viena no retajām dabīgajām ostām Āfrikas austrumu krastā.
Vēsture
Pirms eiropiešu ierašanās pilsētas nosaukums bija Eko, un to dibināja augstmaņa cilts no Beninas.
Mūsdienu Lagosu XVI gs. dibinājuši portugāļi, nosaucot to par Lagosu (lagos — ezers). Līdz 1851.gadam tas bija rosīgs vergu tirdzniecības centrs, līdz pilsētu sagrāba briti, kuriem verdzība bija atcelta 1807.gadā.
1861.gadā formāli tika izveidota britu kolonija. 1886. gadā Lielbritānija sagrāba atlikušo Nigērijas teritoriju. 1914.gadā Lagosu deklarēja par Nigērijas kolonijas galvaspilsētu.
Pēc Nigērijas neatkarības iegūšanas 1960.gadā Lagosa strauji attīstījās līdz pat Biafras karam.
1976. gadā Nigērijas valdība pieņem lēmumu pārvietot galvaspilsētu uz valsts vidieni. Par Nigērijas galvaspilsētu tiek proklamēta Abudža. Tomēr līdz pat 1991. gadam Nigērijas faktiskā galvaspilsēta bija Lagosa, jo jaunā galvaspilsēta nebija vēl izbūvēta.
Cilvēki
Lagosā dzimuši:
Labākie vizuālie efekti (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākie vizuālie efekti" jeb "Oskara" balva par labākajiem vizuālajiem efektiem tiek pasniegta katru gadu kopš 1939. gada. Dažos gados, kad nominācijām izvirzīto filmu skaits nav pietiekošs, akadēmija pasniedz balvu par īpašiem sasniegumiem vizuālajos efektos (bez nominācijām).
1. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas laikā pastāvēja nominācija "Labākie inženierzinātņu efekti", kas uzskatāma par šīs nominācijas pirmsākumu.
Petrovska
Petrovska var būt:
Jānis Maizītis
Dzīvesgājums
Saeima ar 79 balsīm par uz pieciem gadiem apstiprināja J. Maizīti ģenerālprokurora amatā. Tajā viņu virzīja toreizējais Augstākās tiesas priekšsēdētājs Andris Guļāns pēc tam, kad šo amatu gada sākumā pameta Jānis Skrastiņš. Pirms Maizīša apstiprināšanas notika balsojums par kandidātu Ilgaru Zigfrīdu Šepteri, bet viņu Saeimas vairākums neatbalstīja. Vienīgā frakcija, kas neatbalstīja Maizīti, bija "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā".
2010. gada septembrī J. Maizītis sāka lasīt lekcijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, paralēli studējot doktorantūrā. 2011. gada jūlijā viņš kļuva par jaunievēlētā Valsts prezidenta Andra Bērziņa padomnieku Nacionālās drošības jautājumos.
Miris 2021. gada 11. novembrī pēc ķirurģiskas manipulācijas.
Apbalvojumi
Apbalvots ar II šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Privātā dzīve
J. Maizītis bija precējies ar Latvijas Nacionālās operas un baleta izrāžu vaditāju Gundegu Maizīti (šķirušies 2016. gadā), 1989. gadā dzimusi meita. Bez dzimtās latviešu valodas Maizītis prata arī krievu, vācu un angļu valodas. Brīvajā laikā nodarbojās ar peldēšanu, slēpošanu un alus kausu kolekcionēšanu. Dzīvoja pie Cēsīm.
Cicerons
Izcelsme
Cicerons bija cēlies no mazturīgas jātnieku kārtas ģimenes Arpinumas (mūsdienu Arpino pilsēta Lacio provincē, 100 km no Romas pilsētas). Oratora karjeru iesāka tiesā kā aizstāvis (advokāts). Romas Republikas konsuls 63. gadā p.m.ē.
Politiskie uzskati
Cicerona politiskie uzskati bija svārstīgi un nekonsekventi. Viņš bija dedzīgs Romas patriots un aizstāvēja republikas ideju.
Tiesas runas un daiļrade
Cicerona laikā dominē divi daiļrades stili: Pirmās Cicerona runas bija aziāniskajā stilā, bet vēlāk viņš pievērsās mērenam (savam) runasveidam.
Četru runu apkopojumā „Runas pret Katilīnu“ (Catiline Orations, jeb Catilinarian Orations, 63. gads p.m.ē.) Cicerons sevi pasniedz, kā tipisku senāta aizstāvi, savukārt Katilīna pret to gatavo sazvērestību. Cicerons Katilīnu atmasko (viņu sauc par tēvijas glābēju). „Runas pret Katilīnu“ ir labākais romiešu daiļrunas paraugs, to stils ir svinīgs un emocionāli iedarbīgs. Cicerons, pēc paša atzinuma, centās ne tikai pierādīt savas tēzes, „mācīt“ (docere), bet arī sagādāt baudu klausītājiem (delectare) un viņus ietekmēt (movere).
Runas parasti būvētas pēc tradicionālās grieķu shēmas. Ievadam seko izklāsts, kas bieži ir tendenciozs un vienpusīgs, pēc tam ir argumentācija, kurā ļoti prasmīgi tiek izmantotas liecinieku liecības, bet spilgtajā epilogā orators visiem līdzekļiem cenšas izraisīt tiesnešu līdzjūtību.
Cicerons pielietojis „izvēršanu“, smalki ironizējis, alegoriski lika runāt nedzīviem priekšmetiem. Īsi teikumi mijas ar gariem, mākslinieciski uzbūvētiem periodiem, kas parasti sadalīti līdzīgās daļās (locekļos). Periodi ir ritmizēti, jo locekļu beigās un visa perioda noslēgumā (klauzulā) tiek ievērots pantmērs.
Teorētiskie darbi
Cicerona teorētiskie darbi par daiļrunu: „Par oratoru“, „Bruts“, „Orators“ un citos, ko viņš, sekojot Platonam un Aristotelim, sarakstījis dialogu veidā, viņš popularizē sengrieķu sasniegumus daiļrunas mākslā un piemēro tos romiešu retorikas prasībām. „Brutā“ Cicerons izklāsta romiešu daiļrunas vēsturi, vērtē vairāk nekā 200 runātāju teiktās runas, tas ir pirmais romiešu literatūrvēsturiskais darbs.
Pats Cicerons bija viens no sava laika izglītotākajiem cilvēkiem. Savos filozofiskajos traktātos Cicerons iepazistināja romiešus ar hellēnistiskās filozofijas virzieniem, ar stoiķiem, Akadēmijas mācību, epikūrismu un citiem. Viņa darbi ir labs palīgs grieķu filozofu uzskatu izzināšanai, jo to vairākums līdz mūsdienām nav saglabājušies.
Filozofijā Cicerons nebija oriģināls, lielākoties pārstrādāja grieķu darbus, nepieslienoties nevienam virzienam.
Cicerons uzstājies pret zīlēšanu, māņticību, dažādiem aizspriedumiem. Noliedzot upurus un orākulus, izsmejot pareģus, atzina, ka reliģija valstī ir nepieciešama sabiedriskās kārtības uzturēšanai.
Dobradži
Dobradži, dobradžu dzimta jeb vēršu dzimta (Bovidae) ir pārnadžu kārtas (Artiodactyla) atgremotāju apakškārtas (Ruminantia) dzimta, kurā ietilpst aptuveni 140 sugu. Pazīstamākie ir bizons, sumbrs, antilope, gazele, govs, aita un kaza.
Dobradžu dzimta ir ļoti plaša un sazarota, tās sugas apdzīvo ļoti dažādus biotopus, sākot ar tuksnesi un beidzot ar tundru, un sākot ar bieziem tropu mežiem un beidzot ar augstiem kalniem. Savvaļas dobradžu dabiskā izplatība aptver lielu daļu pasaules, izņemot Antarktīdu, Austrāliju un Dienvidameriku. Vislielākā dobradžu sugu dažādība mūsdienās ir sastopama Āfrikā, tad seko Āzija un Ziemeļamerika.
Latvijā
Latvijas savvaļas dobradži ir taurs un sumbrs. Vairāk kā 500 gadus abas sugas bija izzudušas no Latvijas ainavas. Sumbri izmira 16. gadsimtā, bet, kad izzuda tauri, tas nevienam nav zināms. Pēdējais savvaļas taurs Eiropā mira Polijā 1627. gadā.
Pateicoties Pasaules Dabas Fondam, kopš 2004. gada Latvijas dabā no jauna ir reintroducēts sumbrs, bet taurs mūsdienās vairākās Eiropas valstīs tiek selekcionēts no taurgovs.
Abi lielie zālēdāji ir novērojami Papes ezera dabas parka ganībās. Tā kā taurs bija savvaļas priekštecis liellopam, un līdz mūsdienām tas nav izdzīvojis, tad Pasaules Dabas Fonds ir uzsācis tauru programmu, cenšoties tauru selekcionēt no mājas liellopa. Līdzīga programma ir savvaļas zirga tarpāna selekcijai no poļu konikiem.
Izskats un īpašības
Dobradžu dzimtas sugas ir ļoti dažādas, tās var būt ļoti lielas un pavisam mazas. Lielākais no visiem ir gaurs (Bos gaurus), tas sver vairāk kā 1 tonnu, un tā augstums skaustā ir 2,2 metri. Toties mazākā ir karaliskā antilope (Neotragus pygmaeus), kas sver tikai 3 kg un skaustā nav augstāka par mājas kaķi. Daži dobradži ir masīvi un muskuļoti, citi graciozi, ar smalku ķermeņa uzbūvi un garām kājām. Daudzas sugas ir ļoti sociālas un veido lielus barus, toties citas vientuļnieces.
Visiem dobradžiem visām pēdām ir 4 pirksti, bet tie iet uz diviem vidējiem. Malējie ir maz attīstīti un ļoti reti pieskaras zemei.
Ragi
Visiem dobradžu tēviņiem ir ragi, lai gan ir selekcionētas dažas mājas šķirnes bez ragiem, un daudzu sugu mātītēm arī ir ragi. Ragu lielums un forma ir ļoti dažāda, tomēr ragu uzbūve un struktūra visiem dobradžiem ir līdzīga. Tie nekad neveido sānu zarus - žuburus. Ragi ir no kaulaina izauguma, tie var būt vienkārši un gludi, vai vīti, vai saplacināti, bet tiem ir tukšs vidus un no ārpuses tos sedz keratīna kārta. Tieši ragu unikālā forma ir tā, kas dobradžus atdala no pārējiem atgremotājiem. Ja ragi ir gan tēviņiem un mātītēm, tad mātīšu ragi ir mazāki un dažreiz tiem ir atšķirīga forma. Ragu esamības evolūciju mātītēm zinātnieki skaidro ar nepieciešamību aizstāvēties pret plēsējiem vai ar teritoriālu dzīves veidu, jo visbiežāk sugām, kuras nav teritoriālas, mātītēm nav ragu.
Barība un gremošanas sistēma
Lielākā daļa dobradžu ir zālēdāji, izņemot dukerus, kas ir visēdāji. Kā visiem atgremotājiem, dobradžiem ir 4 kameru kuņģis. To gremošanas sistēma spēj sagremot zāli un citus augus, ko citi dzīvnieki nespēj sagremot, jo zāle satur daudz celulozes. Tikai dažu dzīvnieku gremošanas sistēmas ir piemērojušās celulozes sašķelšanai. Tā kā šī gremošanas sistēma organismā aizņem vietu, liela daļa dobradžu ir lieli un masīvi dzīvnieki. Mazākie un graciozākie dzīvnieki ir izvēlīgāki barojoties un meklē sulīgāku, mazāk šķiedrainu barību.
Dobradžiem nav augšējo priekšzobu un augšējo ilkņu. To vietā tiem ir cietas, ragveida augslejas, pret kurām apakšzobi maļ zāli un augus. Dzerokļi ir zemi un plati, kas atdalīti no priekšzobiem ar lielu atstarpi. Par malējo priekšzobu pāri apakšējā žoklī viedoklis dalās; daži zinātnieki uzskata, ka tie ir ilkņi, bet citi, ka dobradžiem ilkņu nav.
Vladimirs Toporovs
Vladimirs Toporovs (dzimis, miris ) bija krievu filologs, valodniecības, literatūrzinātnes, mitoloģijas speciālists un semiotiķis.
Zinātniskā darbība
1961. gadā iznākušajā monogrāfijā „Slāvu valodu lokatīvs” (Локатив в славянских языках) plaši izmantoti arī baltu valodu dotumi. Izcila nozīme ir 1962. gadā publicētajam pētījumam (kas veikts kopā ar Oļegu Trubačovu) par Dņepras augšteces rajona hidronīmiju Лингвистический анализ гидронимов Верхнего Поднепровья (1962). Labi pazīstami arī citi Toporova darbi, piemēram, kopā ar Vjačeslavu Ivanovu uzrakstītās grāmatas „Sanskrits” (Санскрит, 1960), „Slāvu valodu modelējošās semiotiskās sistēmas” (Славянские языковые моделирующие семиотические системы, 1965), „Pētījumi par slāvu senatni” (Исследования в области славянских древностей, 1974). Tāpat izcila nozīme ir arī Vladimira Toporova senprūšu valodas vārdnīcai (Прусский язык: Словарь, 1975-90; klajā nākuši pieci sējumi, kas aptver burtus A-L). Toporovs pievērsies arī baltu mitoloģijas izpētei: 2001. gadā Viļņā izdota darbu izlase „Baltu mitoloģijas un rituāla pētījumi” (Baltų mitologijos ir ritualo tyrimai); kopā ar Vjačeslavu Ivanovu sagatavoti raksti par baltu un slāvu mitoloģiju enciklopēdijai „Pasaules tautu mīti” (Мифи народов мира 1-2, 1980-82) utt. Kopējais Toporova zinātnisko publikāciju skaits — ap 1500.
Galvenie Vladimira Toporova zinātniskās darbības virzieni bija:
Vladimirs Toporovs bija Viļņas Universitātes goda doktors (no 1994. gada), Krievijas Zinātņu akadēmijas (1990) un arī Latvijas Zinātņu akadēmijas (1990) goda biedrs, dažādu izdevumu, to skaitā arī starptautisku, redakcijas kolēģijas loceklis (Вопросы языкознания, Этимология, Linguistica Baltica, International Journal of Poetics, Kodikas, Proverbium u.c.), dažādu starptautisku organizāciju (Academia Europaea, International Semiotic Society, International Language Origin Society, International Philosophic Peirce Society) biedrs.
1990. gadā Toporovs kļuvis par PSRS Valsts prēmijas laureātu, taču no tās atteicies, protestējot pret PSRS vardarbīgo politiku Baltijas valstīs. 1998. gadā saņēmis Aleksandra Solžeņicina, bet 2004. - Andreja Belija prēmiju. 2002. gadā ieguvis arī Latvijas ZA Lielo medaļu.
1196. gads
1196.
Slavno
Slavno (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz rietumiem no Slupskas.
Viduslaikos viena no t.s. Šlāves un Štolpas (Slavno un Slupskas) zemju (Länder Schlawe und Stolp) galvenajām pilsētām. Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Šlāve (de). Pēc Otrā pasaules kara pilsētu piešķīra Polijai, tās vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Vācu publicista un politiķa Franča Mēringa (Franz Mehring, 1846—1919) dzimtā pilsēta.
42 (skaitlis)
42 (četrdesmit divi) ir skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 41 un 43. Romiešu skaitļu sistēmā 42 tiek pierakstīts šādi — XLII —, bet binārajā skaitīšanas sistēmā četrdesmit divi ir 101010, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 52 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 2A. Sadalot 42 pirmreizinātājos, iegūst 2 × 3 × 7.
Zālamana Salas
Zālamana Salas (en) ir vidēji attīstīta salu valsts Klusā okeāna dienvidrietumos, kura aizņem lielāko daļu Zālamana salu arhipelāga. Uz ziemeļrietumiem no tās ir Papua-Jaungvineja, ziemeļos — Nauru, austrumos — Tuvalu, dienvidaustrumos — Fidži, bet dienvidos atrodas Vanuatu. Valsts ietilpst Nāciju sadraudzībā, tās formālais vadītājs ir Lielbritānijas karalis.
Kultūra
Zālamana salas lielākoties ir saglabājušas savu vēsturisko kultūras izskatu. Ciematos dominē tradicionālā tipa mājas: gaišas, taisnstūrveida būdiņas uz pīlāriem ar pītām sienām un divslīpju jumtu no palmu lapām. Tomēr lielās apdzīvotās vietās ir daudz Eiropas tipa ēku.
Apģērbā Eiropas elementi ir ievērojami aizstājuši tradīciju, bet daži vietējie iedzīvotāji turpina valkāt gurnus un īsus svārkus.
Arī salas iedzīvotāju garīgajā kultūrā tradīcija ir cieši saistīta ar mūsdienīgumu.
Valērijs Kravcovs
Valērijs Kravcovs (ru; dzimis ) ir Latvijas krievu politiķis. Bijis 10. Saeimas deputāts, pārstāvējis partiju "Saskaņa".
Dzīves sākums un izglītība
Valērijs Kravcovs ir dzimis Prokopjevskas pilsētā Kemerovas apgabalā. No 1976. līdz 1980. gadam mācījies Meždurečjes Kalnrūpniecības tehnikumā kalnu elektromehāniskajā nodaļā. No 1980. līdz 1986. gadam studējis Sibīrijas Metalurģiskajā institūtā, melnās metalurģijas fakultātē, iegūta kvalifikācija inženieris-metalurgs. iegūta profesija kalnu tehniķis-elektromehāniķis. No 1988. līdz 1991. gadam studējis Maskavas tērauda un kausējumu institūta metālu iegūšanas procesu fakultātē, iegūta kvalifikācija: metalurģijas maģistrs.
Darba pieredze
No 1979. līdz 1988. gadam strādājis Krievijas PFSR. 1988. gadā sācis strādāt "Liepājas Metalurgā" par tērauda kausēšanas ražotnes inženieri. No 1996. līdz 1997. gadam bija galvenais skaitļošanas sistēmu speciālists tajā pašā rūpnīcā, no 1997. līdz 1998. gadam bija mārketinga nodaļas vadītājs. No 1998. līdz 2009. gadam bija uzņēmuma "TONUS ELAST" finanšu direktors.
Politiskā karjera
2009. gadā piedalījies Liepājas domes vēlēšanās no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta, ticis ievēlēts. Latviešu valodas neprasmes dēļ viņš sev algoja tulku, kas nāca uz domes sēdēm. 2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā. Nacionālās apvienības frakcijas deputāti rosināja V. Kravcovu valodas neprasmes dēļ izslēgt no parlamenta, taču tas nenotika. 2011. gadā Saeima tika atlaista un V. Kravcovs nepiedalījās 11. Saeimas vēlēšanās, paziņojot par vēlmi piedalīties 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās. 2013. gadā uzrakstīja iesniegumu par izstāšanos no partijas "Saskaņa", kā iemeslu minot savu darbību Liepājas Krievu kopienā.
Privātā dzīve
Valērijs Kravcovs ir precējies, ir trīs bērni. Brīvajā laikā nodarbojas ar boksu, kalnu slēpošanu, vindsērfingu un daivingu.
Marģeris Zariņš
Marģeris Zariņš (dzimis Jaunpiebalgā, miris  Rīgā) bija latviešu rakstnieks un komponists. Viņš tiek uzskatīts par pirmo postmodernisma stila pārstāvi latviešu literatūrā.
Bamenda
Bamenda ir Kamerūnas trešā lielākā pilsēta un Ziemeļrietumu reģiona administratīvais centrs. Tā atrodas valsts ziemeļrietumu daļā, 1614 metrus virs jūras līmeņa. Pilsētā 2012. gadā dzīvoja 348 766 iedzīvotāji un tā atrodas 366 kilometru attālumā no Kamerūnas galvaspilsētas Jaundes. Lielākā daļa iedzīvotāju runā angļu valodā. Pilsēta ir plašāk pazīstama ar savu vēso klimatu un kalnaino apkārtni.
Marģeris Zariņš
Dzīvesgājums
Marģeris Zariņš dzimis 1910. gada 24. maijā Jaunpiebalgā skolotāja, kordiriģenta, ērģelnieka un ērģeļu būvētāja Oto Zariņa ģimenē. Mācījās Āraišu pamatskolā un Rīgas 2. ģimnāzijā. Jau divpadsmit gadu vecumā M. Zariņš kopā ar divus gadus jaunāko brāli Oļģertu uzstājies kā ērģelnieks. No 1925. gada mācījās Jelgavas Skolotāju institūtā, no 1929. gada Latvijas konservatorijā Arvīda Dauguļa klavieru, Paula Jozuus ērģeļu un Jāzepa Vītola kompozīcijas klasēs. 1931. gadā VII Dziesmu svētku rīcības komiteja svētku koncerta repertuārā iekļāva viņa dziesmu "Līksme", 1932. gadā viņš sacerēja kantāti "Tālavas taurētājs" ar Rūdolfa Blaumaņa tekstu korim un orķestrim. Pēc tam strādāja par Rīgas Meža skolas skolotāju un bibliotekāru, komponēja dziesmuspēli "Kungs un spēlmanītis" (1938).
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā M. Zariņu iecēla par Dailes teātra muzikālās daļas vadītāju un viņš sacerēja mūziku vairāk nekā 50 teātra uzvedumiem (1940—1950). 1944. gadā M. Zariņš sacerēja astoņu klavieru prelūdiju ciklu "Grieķu vāzes". Pēc Otrā pasaules kara beigām komponēja padomju varu slavinošus skaņdarbus, bet vienlaikus eksperimentēja ar stiliem, žanriem, laikmetiem, nacionālo kolorītu, to savdabīgu pretstatījumu vai polistilistisku apvienojumu, jauniem, neparastiem žanriskiem meklējumiem.
1960. gadu beigās M. Zariņš pievērsās rakstniecībai. 1969. gadā laikraksts „Literatūra un Māksla” publicēja viņa pirmo stāstu „Elizejas lauku Mocarts”, bet 1973. gadā iznāca viņa pazīstamākais romāns "Viltotais Fausts jeb pārlabota un papildināta pavārgrāmata", kas tulkots krievu, poļu, bulgāru, slovāku, rumāņu un igauņu valodā. Ilgus gadus M. Zariņš bija Latvijas PSR Komponistu savienības priekšsēdētājs.
Precējies ar Jolantu Dzeni (dzimušu Špīlbergu). Audžutēvs Jolantas Dzenes meitai no pirmās laulības, televīzijas režisorei Dainai (dz. Dzenei) Dumpei.
Miris 1993. gada 27. februārī Rīgā.
Daiļrades raksturojums
Marģeris Zariņš bija viena no savdabīgākajām Latvijas radošajām personībām. M. Zariņam bija raksturīga spēja aizraut ar optimismu, bagātu fantāziju, dažādu stilu perfektu pārvaldīšanu un stilizācijas meistarību, dzirkstošu humorista talantu visdažādākajās niansēs no vieglas ironijas līdz pat groteskai un parodijai. Piemēram, Jēkaba Janševska romānu "Dzimtene" Marģeris Zariņš pārveidoja par komisko operu "Zaļās dzirnavas", baletoperā "Svētā Maurīcija brīnumdarbi" viņš sintezēja operas un baleta žanru izteiksmes līdzekļus.
Sešdesmito gadu beigās komponists aktīvi pievērsās literārai darbībai – radīja virkni oriģinālu, asprātīgu stāstu, noveļu, romānu. M. Zariņa prozu raksturo nosliece uz paradoksālām situācijām, to ironisku risinājumu, krāsainu, nereti savdabīgi stilizētu valodu – iezīmes, ko atpazīstam arī viņa muzikālajā daiļradē. Kritiķi viņu dēvē par latviešu postmodernisma tēvu literatūrā.
Skaņdarbi
Sarakstījis operas, baletoperu, oratorijas, kantātes un ērģeļmūziku. Radījis vairāk nekā 100 dziesmu jauktajam, sieviešu, vīru korim. Sacerēja mūziku 16 kinofilmām – "Nāves ēnā”, "Purva bridējs", "Pie bagātās kundzes”, "Ceplis", "Vārnu ielas republika", "Motociklu vasara" u.c.
Literārie darbi
Sarakstījis 10 stāstu krājumus, vairākas noveles un romānus.
Programmatūras izmaiņu pieprasījums
Programmatūras izmaiņu pieprasījums jeb izmaiņu pieprasījums ir dokuments, kas izsaka nepieciešamību programmatūras sistēmas pilnveidošanai.
Izmaiņu pieprasījums ir deklaratīvs, t.i., tas paziņo vajadzības, kuras nepieciešams realizēt, taču ne veidu, kā tieši tās ir jārealizē.
Izmaiņu pieprasījums tipisks saturs:
Izmaiņu pieprasījumu autori (avoti) visbiežāk ir sekojoši:
Pretkūļu paātrinātājs
Kolaideri tiek iedalīti lineāros kolaideros un gredzenveida kolaideros.
Ferrari
Ferrari S.p.A. ir Itālijas luksusa sporta automašīnu ražotājs. Uzņēmumu 1929. gadā dibināja Enco Ferrāri. Galvenā mītne atrodas Maranello
Ferrari akcijas tiek kotētas Ņujorkas fondu biržā (simbols RACE) un Borsa Italiana. Lielākie akcionāri (2020. gada februāris): Exor (24,0 %), Pjero Ferrari (10,2 %), BlackRock (6,1 %), T. Rowe Price AssociateS (4,7 %).
Uzņēmums atbalsta Formula 1 komandu Scuderia Ferrari.
Vēsture
1929. gadā Enco Ferrāri Alfa Romeo dibināja sporta automobiļu nodaļu Scuderia Ferrari (burtiski "Ferrāri Stabilais"), kas nodarbojās ar autosacīkšu braucēju sponsorēšanu un automašīnu izgatavošanu sacīkšu vajadzībām. Enco Ferrāri iesākumā nemaz nebija ieinteresēts ielu automobiļu ražošanā. 1938. gadā Ferrāri aizgāja no Alfa Romeo. Enco Ferrāri pēc līguma bija autosacīkšu liegums uz četriem gadiem, kā arī viņš nedrīkstēja projektēt sporta auto.
Pirmais ielas Ferrari bija 1947. gada 125 S, kas bija aprīkots ar 1,5 litru V12 dzinēju; Enco Ferrāri nelabprāt izgatavoja un pārdeva savus automobiļus, lai finansētu Scuderia Ferrari.
1988. gadā, Enco Ferrāri vadīja Ferrari F40 ražošanas uzsākšanu, tas bija pēdējais jaunais Ferrari, kas tika izlaists pirms viņa nāves tajā pašā gadā. No 2002. līdz 2004. gadam, Ferrari ražoja modeli Enzo, kas ir visu laiku ātrākais šīs markas modelis, nosaukums modelim tika piešķirts godinot kompānijas dibinātāju Enco Ferrari. Modelim bija jāsaucas F60, kas turpinātu F40 un F50 modeļu sēriju, tomēr Ferrari bija tik ļoti apmierināts ar jaunā modeļa rezultātu, ka nolēma to nodēvēt par Enzo. Iesākumā šis modelis tika piedāvāts kompānijas pastāvīgajiem klientiem, katrs no 399 automobiļiem (izņemot 400., kas tika ziedot Vatikāna labdarībai) maksāja 650 tūkstoši dolārus.
Drupal
Drupal ir modulārs bezmaksas atvērtā koda ietvars un satura vadības sistēma (SVS), izveidota PHP progammēšanas valodā. Tāpat kā citas SVS, Drupal ļauj sistēmas administratoriem veidot un organizēt saturu, pielāgot izskatu, automatizēt administratīvos uzdevumus, pārvaldīt vietnes redaktorus un apmeklētājus.
Ferrari
Vēsture
, 964 dažādi Ferrari markas automobiļi apvienojās Ferrari Driving Days pasākumā Silverstonas trasē, kur visi automobiļi devās trasē uzstādot jaunu pasaules rekordu.
Petrovo-Krasnosiļļa
Petrovo-Krasnosiļļa ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos 50 km no apgabala centra Luhanskas. Pakļauta Hrustaļnijas pilsētas padomei, savukārt Petrovo-Krasnosiļļas pilsētas padomei pakļauts Fedorivkas pilsētciemats, Butkevičas un Verhuļivskes ciemati un Voskreseņivkas ciems.
Ferrari
Vēsture
Līdz 2008. gadam FIAT bija ieguvis līdz 85 % Ferrari kapitāldaļu.
Drupal
Drupal dažreiz tiek aprakstīts kā "tīmekļa lietotņu ietvars", jo tā iespējas ietver ne tikai satura vadību, bet arī plašu citu servisu un darbību klāstu.
Petrovo-Krasnosiļļa
Vēsture
Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 1790. gadu, kad uz serbu pulkvedim Šteričam piederošajām zemēm tik izveidoti vairāki ciemi, tajā skaitā Petrovo-Krasnosiļļa (Петрово-Красносілля, Петрово-Красноселье). Pašas pilsētas veidošanās saistāma ar Franču-krievu biedrības 1895. gadā uzbuvēto Šterovkas ķīmisko un sprāgstvielu rūpnīcu. Pie rūpnīcas izaugušais ciemats 1930. gadā oficiāli ieguva nosaukumu Šterovkas dinamīta rūpnīcas ciemats (посёлок Штеровского динамитного завода). 1935. gadā rūpnīcai piešķīra revolucionāra un komunistiskās partijas darbinieka Grigorija Petrovska vārdu. 1941. gadā rūpnīcu evakuē uz austrumiem (Permu, Soļikamsku un Sterļitamaku), bet 1944. gadā to atjauno iepriekšējā vietā. 1959. gadā ciemats pārdēvēts par Petrovski (Петровське), bet 1963. gadā tam piešķirts pilsētas statuss.
Ferrari
Vēsture
2014. gada 29. oktobrī mātes uzņēmums Fiat Chrysler Automobiles paziņoja, ka plāno atdalīt Ferrari, sākotnēji 10 % tā kapitāldaļu pārdodot biržā. Līdz tam FIAT piederēja 90 % Ferrari akciju. 2015. gada 22. oktobrī Ferrari Ņujorkas fondu biržā veica sākotnējo publisko piedāvājumu ar 9 % akcijām. Atlikušajos atdalīšanas posmos FCA daļa Ferrari tika sadalīta FCA akcionāriem, un 10 % kapitāldaļu joprojām paturēja Pjēro Ferrari. Atdalīšana tika pabeigta 2016. gada 3. janvārī. 4. janvārī Ferrari akcijas sāka kotēt Borsa Italiana biržā.
Drupal
Drupal ietver modernu programmēšanas saskarni, tomēr vienkāršas vietnes uzstādīšanai un administrēšanai programmēšana nav nepieciešama.
Petrovo-Krasnosiļļa
Vēsture
2016. gadā ukrainizācijas ietvaros pilsēta ieguva tās esošo nosaukumu. Kopš 2014. gada pilsētu kontrolē pārņēmuši neatzītās Luhanskas tautas republikas spēki, kas turpina lietot tās veco nosaukumu.
Drupal
Drupal darbojas daudzās vidēs, tajā skaitā Windows, Mac OS X, Linux, FreeBSD, OpenBSD, Solaris 10, OpenSolaris un jebkurā platformā, kura uztur Apache (versija 1.3+) vai IIS (versija IIS5+) tīmekļa serveri un PHP programmēšanas valodu (versija 4.3.3+). Drupal nepieciešama MySQL vai PostgreSQL datubāze, lai glabātu saturu un iestatījumus.
Alūksnes apriņķis
Alūksnes apriņķis bija administratīvi teritoriāla vienība Latvijas PSR sastāvā. 1946. gada 19. aprīlī Alūksnes apriņķis tika atdalīts no Valkas apriņķa. 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Alūksnes apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Alūksnes, Apes un Gulbenes rajonos.
Pussabrukšanas periods
Pussabrukšanas periods ir laiks, kurā kādu nestabilu, eksponenciāli sadalošos objektu skaits samazinās divas reizes jeb laiks, kurā nestabila objekta sabrukšanas varbūtība ir 1/2. Visbiežāk pussabrukšanas perioda jēdzienu lieto kodolfizikā attiecībā uz radioaktīvu izotopu kodoliem, lai novērtētu to radioaktivitāti. Jo mazāks ir izotopa pussabrukšanas periods, jo tas ir radioaktīvāks.
Pussabrukšanas periods T½ ir saistīts ar vidējo dzīves laiku τ un sabrukšanas konstanti λ saskaņā ar radioaktīvās sabrukšanas likumu: Tā kā ln2 = 0,693…, pussabrukšanas periods ir apmēram par 30% mazāks, nekā vidējais dzīves laiks.
Nedrīkst uzskatīt, ka, ja pussabrukšanas perioda laikā sabrūk puse kodolu, nākamajā tādā pašā periodā sabruks otra puse. Īstenībā sabruks puse no šīs puses, t.i., ceturtā daļa no sākotnējā daudzuma. Trešajā periodā sabruks puse no šīs ceturtdaļas jeb astotdaļa no sākotnējā utt. Nav iespējams uzzināt, pēc kāda laika sabruks kāds konkrēts kodols, var tikai novērtēt sabrukšanas varbūtību.
Kodolu pussabrukšanas periodi var būt ļoti dažādi - no sekundes miljondaļām līdz daudziem miljardiem gadu. Piemēram, puse francija visstabilākā izotopa kodolu sabrūk jau pēc 22 minūtēm, bet urāna-238 pussabrukšanas periods ir 4,49 miljardi gadu. Dažiem kodoliem, kas parasti tiek uzskatīti par stabiliem, piemīt ārkārtīgi liels pussabrukšanas periods, piemēram, bismuta dabiskā izotopa pussabrukšanas periods ir miljards reižu lielāks par Visuma vecumu. Kodolu pussabrukšanas periods ir stabils lielums, tas nemainās pat ļoti lielā laika periodā un nav atkarīgs no ārējiem apstākļiem (izņēmums ir rets radioaktivitātes veids - elektrona satveršana). Uz to pamatojas ģeoloģisko un bioloģisko objektu radioizotopu datēšanas metodes, piemēram, oglekļa metode vai kālija-argona metode.
Pussabrukšanas perioda jēdzienu izmanto arī citās zinātnes nozarēs. Toksikoloģijā un medicīnā tādējādi novērtē indīgu vai ārstniecisku vielu sadalīšanos organismā, ekoloģijā - kaitīgu savienojumu sadalīšanos dabā.
Nīderlandiešu īpašvārdu atveidošana
Nīderlandiešu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa ievērojot latviešu valodas tradīcijas nīderlandiešu un flāmu īpašvārdu atveidošanā. Nīderlandiešu valodas alfabēta burti un burtkopas tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveido nīderlandiešu un flāmu personvārdus, kā arī ģeogrāfiskos nosaukumus Nīderlandē, Flandrijā (Beļģija), Surinamā. Arubā un Nīderlandes Antiļās nīderlandiešu valoda ir oficiālā valoda, bet lielākajai daļai vietvārdu ir spāņu, portugāļu, angļu un franču valodu cilme. Atsevišķos gadījumos nīderlandiešu valodas cilmes personvārdi un vietvārdi sastopami Indonēzijā, Brazīlijā, Mazajās Antiļu salās un citur.
Nīderlandiešu valodas alfabēts
Nīderlandiešu valodas alfabētā ir 26 burti. Dažkārt digrafs IJ tiek uzskatīts par atsevišķu alfabēta vienību, alfabētiskajā secībā to novietojot pirms vai kopīgi ar Y.
A a B b C c D d E e F f G g H h I i J j K k L l M m N n O o P p Q q R r S s T t U u V v W w X x (IJ ij) Y y Z z
Šrilanka
Šrilanka (si, śrī laṃkāva, ta, ilaṅkai), oficiāli Šrilankas Demokrātiskā Sociālistiskā Republika, līdz 1972. gadam Ceilona, ir salu valsts Dienvidāzijā. Tā atrodas apmēram 31 km attālumā no Indijas dienvidu krasta. Tai ir jūras robeža ar Indiju un Maldīviju. Šrilanka bieži tiek saukta par "Indijas okeāna pērli". Šrilankā dzīvo gandrīz 20 miljoni iedzīvotāju.
Ekonomika
Šrilanka vēsturiski ir viens no ekonomiski un sociāli attīstītākajiem Dienvidāzijas reģioniem, taču kopš 21. gadsimta sākuma ekonomikā pieauga nevēlamas tendences, kas 2019. gadā noveda pie smagas finanšu krīzes, kura turpmākajos gados pieļauto kļūdu dēļ kļuva arī ekonomiska un sociāla.
2019. un turpmāko gadu krīze
Kopš 2005. gada Šrilanku pārvaldīja Radžapaksu klans, kurš orientējās uz tūrisma ienākumiem pie ārvalstu tiešas investēšanas tajos un uz ārējiem aizņēmumiem, nepietiekami attīstot vietējo ekonomiku. Imports gandrīz divreiz pārsniedza eksportu, valsts un tās vārdā aizņemošos komercbanku parādi pieauga, Šrilankas rūpijas kurss tika mākslīgi uzturēts pārāk augstā līmenī. Brīdinājumi par ekonomisko nedrošību bija bieži, taču valdība tos ignorēja, būdama aizņemta ar politiskām problēmām, un valdošā koalīcija neapstiprināja sava premjerministra 2015. gadā iesniegto ekonomikas atveseļošanas programmu. Citi svarīgi apstākļi bija pārmērīgā korupcija, tai skaitā saistīta ar lielu kredītu ņemšanu no Ķīnas uz neefektīviem infrastruktūras projektiem (Hambantotas ostas un Radžapaksas lidostas uzbūve u.c.), kā rezultātā lielu daļu ārējā parāda kontrolē Ķīna, un neveiksmīgas naudas atmazgāšanas shēmas.