cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skaistule un briesmonis (2017. gada filma)
Filmā kāds egoistisks princis tiek nolādēts un kļūst par briesmoni uz visu mūžu. Izglābt viņu varēs vien iemīlēšanās kādā jaunā, skaistā sievietē, kuru viņš tur ieslodzītu savā pilī.
Pablo Savaleta
Pablo Savaleta (es, dzimis ) ir bijušais Argentīnas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā. Pārstāvējis Argentīnas futbola izlasi. Iepriekš ir spēlējis Argentīnas futbola klubā San Lorenzo, La Liga klubā Espanyol un Premjerlīgas komandās Manchester City un West Ham United.
Sasniegumi
Espanyol
Kongs: Galvaskausa sala
"Kongs: Galvaskausa sala" (en) ir 2017. gada briesmoņu filma, kuras režisors ir Džordans Vogts-Robertss. Galvenās lomas atveido Toms Hidlstons, Semjuels Džeksons, Bri Lārsone, Tomass Manns un Tobijs Kebels. Filmas pirmizrāde notika Londonā.
Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākie vizuālie efekti".
Zinātnieku komanda iepazīst Klusajā okeāna salu, kura kartē nav atzīmēta. Pēc tam, kad grupa nokļūst varenā Konga tuvumā, viņiem jācīnās, lai izkļūtu no salas.
Orgala kalanhoja
Orgala kalanhoja (Kalanchoe orgyalis) ir augu suga kalanhoju ģintī. Dabā tā ir sastopama Madagaskaras dienvidos un dienvidrietumos un mūsdienās bieži tiek audzēta kā telpaugs. Tautā šo augu mēdz dēvēt par "vara karotēm" lapu krāsas un formas dēļ.
Morfoloģija
Orgala kalanhoja ir mūžzaļš, krūmveidīgs sukulents, kurš aug lēnām un var sasniegt 1,8 metru augstumu. Lapas ir biezas, to virspusi klāj smalki matiņi, kuri jaunām lapām piešķir rudi-brūnu nokrāsu, un lapu apakšpuse ir pelēki zaļa. Lapām nobriestot, tās pazaudē savu brūno nokrāsu.
Ziedēšanas sezona ir ziemas beigas un pavasara sākums, un ziedi ir koši dzelteni.
Kosmos-2533
Kosmos-2533 (ru) jeb Blagovest № 13L (Благовест № 13Л) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis; to izmanto arī komerciāli. Tas orbītā tika palaists 2018. gada decembrīKrievijas Aizsardzības ministrijas uzdevumā. Pavadoņa operators ir valsts uzņēmums Vojentelekom.
Kosmiskais aparāts tika izgatavots Krievijas uzņēmumā Informacionnye sputnikovye sistemy (ISS) uz platformas Ekspress-2000 bāzes. Sakaru aparatūru izgatavoja ISS un Francijas Thales Alenia Space. Pavadonim uzstādīti Ku / Q un C joslas raidītāji. Kosmiskā aparāta darbības laiks plānots 15 gadu.
Lidojuma gaita
Blagovest № 13L palaists 00:20:00.020 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Pēc ievadīšanas orbītā pavadonim dots nosaukums Kosmos-2533. 27. decembrī tika paziņots, ka dzinējbloks Briz-M pavadoni ievadījis nedaudz zemākā orbītā nekā plānots. Tika ziņots, ka nepieciešamo orbītas pozīciju Kosmos-2533 sasniegs ar savu dzinējsistēmu, bet vēlāk tika veiktas ballistiskie aprēķini, ka liecināja, ka orbītas korekcija nebūs vajadzīga pateicoties kosmiskā aparāta orbītas dabiskajai deviācijai.
2019. gada 19. janvārī pavadonis sasniedza sākotnējo ģeostacionārās orbītas punktu, kur tika veikti Kosmos-2533 izmēģinājumi un pārbaudes.
Arvīds Novikovs
Lietuvas izlasē debitējis 0—4 zaudējumā pārbaudes spēlē pret Ukrainu. Pirmos vārtus guvis Baltijas Kausa spēlē pret Somiju, kas izrādījās vienīgie vārti spēlē.
Gada dzīvotne Latvijā
Gada dzīvotne ir nominācija, ko līdzās citiem Latvijas dabas simboliem kopš 2015. gada nosauc Latvijas Dabas fonds, lai pievērstu sabiedrības uzmanību dabas daudzveidības saglabāšanas nozīmei. Nav iespējams aizsargāt organismu sugas, ja netiek saglabātas to dzīves vietas. Nosaucot Gada dzīvotni, Latvijas Dabas fonds skaidro, kādas dabas vērtības tajā ir sastopamas, kā to pareizi apsaimniekot un saudzēt.
Retu sugu mājvieta parasti ir cilvēku maz pārveidotas teritorijas — dabiskas pļavas, meži ar dažāda vecuma kokiem un kritalām, upju straujteces. Taču dabas daudzveidību var novērot un uzturēt arī lauku sētā un pilsētas ainavā, ja saimnieko ar izpratni par dabas vērtībām.
Kosmos-2532
Kosmos-2532 (Космос-2532) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2018. gada novembrī. Domājams, kosmiskais aparāts ir Strela-3M (Rodnik-S) sērijas pavadonis.
Kosmos-2532 tika palaists 02:27 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti analoģiski pavadoņi Kosmos-2530 un Kosmos-2531 un vēl kāds objekts.
Rekapitulācija
Rekapitulācija var būt
Rolkeris
Rolkeris jeb RO-RO kuģis (en (RORO vai ro-ro)) ir kuģis, kurš paredzēts kravas ar riteņiem (automašīnu, kravas automašīnu, vilcējautomobiļu, piekabju un vagonu) pārvadāšanai, kura uzbrauc uz un nobrauc no kuģa ar saviem riteņiem vai ar tādiem platformas transportlīdzekļiem kā modulārais pašgājējtransportieris. Pretēja iekraušanas veida kuģi ir pacelt — nolaist (en) tipa kuģi, kuri kravas iekraušanai un izkraušanai izmanto kravas krānus.
RO-RO kuģiem ir vai nu iebūvētas vai krastā izvietotas rampas, kas ļauj kravu efektīvi uzbraukt un nobraukt no kuģa atrodoties ostā. Lai arī mazākiem prāmjiem, kuri strādā pāri upēm vai citām nelielām distancēm, bieži ir iebūvētas rampas, terminu RO-RO kuģis parasti izmanto lieliem okeāna kuģiem. Rampas un durvis var tikt izvietotas pakaļgalā, priekšgalā vai bortos, vai arī dažādās kombinācijās.
Vēsture
Sākotnēji pret riteņu transportlīdzekļiem, kurus uz okeāna kuģiem pārvadāja kā kravu, izturējās kā pret jebkuru citu kravu. Pirms automobiļu pacelšanas un nolaišanas kuģa tilpnē, to bākas iztukšoja un akumulatoru baterijas atvienoja. Tilpnē zem riteņiem palika riteņu ķīļus un automobiļus nostiprināja. Šī procedūra bija nogurdinoša un grūta. Transportlīdzekļiem radīja bojājumus un tos nevarēja izmantot ikdienas ceļošanai.
Nord Stream 2
Gāzes cauruļvads Nord Stream 2 jeb "Ziemeļu straume 2" ir 1220 kilometrus garš zemūdens cauruļvads, kas pa Baltijas jūras gultni savieno Ustjlugas ostu Krievijā ar Greifsvaldes ostu Vācijā.
Rolkeris
Ieviešana
Pirmais modernais vilcienu prāmis bija 1849. gadā uzbūvētais Leviathan. Edinburgas, Lītas un Ņūheivenas dzelzceļu dibināja 1842. gadā un uzņēmums vēlējās pagarināt austrumu krasta galveno dzelzceļa līniju (East Coast Main Line — angļu val.) tālāk uz ziemeļiem līdz Dandī un Aberdīnai. Tā kā tiltu būvniecība vēl nebija attīstījusies tik tālu, lai spētu nodrošināt Fortas līča šķērsošanu, kurš ir apmēram piecas jūdzes plats, bija nepieciešams atrast citu risinājumu pirmām kārtām ražīgai preču pārvadāšanai.
Nord Stream 2
Projekta apturēšana
Krievijas—Ukrainas—NATO krīzes laikā 2022. gada 21. februārī Vācijas kanclers Olafs Šolcs paziņoja par gāzesvada Nord Stream 2 sertifikācijas apturēšanu.
Rolkeris
Ieviešana
Uzņēmums nolīga jaunu un perspektīvu inženieri Tomasu Bouču (Thomas Bouch — angļu val.), kurš pārliecināja uzņēmumu par vilcienu prāmi ar efektīvu RO — RO mehānismu, lai maksimizētu kopējo sistēmas produktivitāti. Bija jābūvē īpaši prāmji ar dzelzceļa sliedēm un ostas iekārtas sliežu pieskaņošanai abos maršruta galos, kas ļautu preču krājumam uz riteņiem viegli uzbraukt un nobraukt no kuģa. Lai kompensētu plūdmaiņu iespaidu, ostās tika izbūvētas regulējamas rampas. Portāla celtņa veida struktūras augstumu mainīja pārvietojot to pa slipu. Vagonus iekrāva un izkrāva izmantojot stacionārus tvaika dzinējus.
Nord Stream 2
Projekta apturēšana
26. septembrī 2:03 pie Nord Stream 2 uz dienvidaustrumiem no Bornholmas salas un 19:03 pie Nord Stream uz ziemeļaustrumiem no salas notika zemūdens sprādzieni, kas radīja trīs dabasgāzes noplūdes vietas abos cauruļvados.
Rolkeris
Ieviešana
Lai arī citiem bija līdzīgas idejas, Boučs pirmais tās realizēja dzīvē un darīja to pievēršot uzmanību sīkumiem (tādiem kā prāmja rampas uzbūve), kas pārliecināja, darbiem līdzi sekojošo, inženieru institūcijas (Institution of Civil Engineers — angļu val.) prezidentu izšķirt izgudrojuma pirmatklājēja strīdu par labu Boučam: "Ir maza jēga no vienkāršas šāda veida koncepcijas salīdzinot ar visos sīkumos praktiski paveikto darbu un idejas novešanu līdz pilnībai."
Uzņēmums tika pārliecināts ieviest šo vilcienu prāmju pakalpojumu preču vagonu transportam pāri Fortas līcim no Berntailendas Faifā uz Grantonu. Pašu prāmi būvēja Tomass Graindžers, uzņēmuma "Graindžers un Millers" līdzīpašnieks.
Pakalpojuma sniegšana tika uzsākta 1850. gada 3. februārī un to sauca "Peldošais dzelzceļš". Šis pakalpojums tika domāts kā pagaidu pasākums, kamēr dzelzceļš varēs uzbūvēt tiltu, bet to atklāja tikai 1890. gadā. Tilta būvi daļēji aizkavēja atskaņas no Tomasa Bouča Tejas dzelzceļa tilta sabrukšanas.
Izplatīšanās
Vilcienu prāmju pakalpojumus plaši izmantoja Pirmā pasaules kara laikā. No 1918. gada 10. februāra lieli apjomi ar artilēriju un apgādes materiāliem frontei uz dzelzceļa vagoniem tika pārvadāti ar kuģiem uz Franciju no Ričboro "slepenās ostas" blakus Sendvičai Anglijas dienvidu krastā.
Tika uzbūvēti trīs vilcienu prāmji, katrs ar četriem dzelzceļa sliežu pāriem uz galvenā klāja, lai būtu vietas manevrēt tieši virsū uz un no prāmja 54 dzelzceļa vagonus. Šos vilcienu prāmjus varēja izmantot arī motorizēto transporta līdzekļu pārvadāšanai kopā ar krājumiem uz dzelzceļa vagoniem. Vēlāk, tajā pašā mēnesī, tika atklāta otra vilcienu prāmja līnija no Sauthemptonas ostas dienvidaustrumu piekrastē. Pirmajā darba mēnesī no Ričboro pāri kanālam tika transportētas 5000 t kavu, bet līdz 1918. gada beigām tika pārvadātas gandrīz 261 000 t.
Vilcienu prāmju izmantošanai Pirmajā pasaules karā salīdzinot ar parastajiem kuģiem bija virkne priekšrocību. Bija daudz vienkāršāk pārvietot lielu, smagu artilēriju un tankus, jo šī veida moderno bruņojumu, izmantojot vilcienu prāmjus, nevajadzēja atkārtoti iekraut un izkraut no kuģa. Ražotājiem iekraujot tankus, lielgabalus un citu smago aprīkojumu frontei tieši uz dzelzceļa vagoniem, kurus varēja manevrēt virsū uz vilcienu prāmja Anglijā un pēc tam manevrēt nost no tā Francijas dzelzceļa tīklā, kuram bija tieša sasaiste ar frontes līniju, bija iespējams izvairīties no daudzām, nevajadzīgām cilvēku darba stundām.
Kara laikā veiktā analīze rādīja, ka, lai transportētu 1 000 t kara materiālu no rūpnīcas uz fronti ar parastajiem līdzekļiem, tika izmantoti 1 500 strādnieki, bet izmantojot vilcienu prāmjus, šis skaits saruka līdz aptuveni 100 cilvēkiem. Tas bija ļoti svarīgi, jo 1918. gadā britu dzelzceļa uzņēmumi izjuta nopietnu darbaspēka trūkumu, jo simtiem tūkstošu kvalificētu un nekvalificētu darbinieku cīnījās frontē. Satiksmes intensitātes pieaugums, kara dēļ, nozīmēja, ka transportā ekonomija un efektivitāte jāievieš, kur vien iespējams.
Pēc miera līguma parakstīšanas 1918. gada 11. novembrī, vilcienu prāmjus plaši izmantoja, lai atgrieztu kara materiālus no frontes. Patiešām, pēc kara ministrijas statistikas, lielāka kara materiālu tonnāža ar vilcienu prāmi caur Ričboro tika transportēta 1919. nevis 1918. gadā. Tā kā uz vilcienu prāmjiem bija vieta gan motorizētajiem transportlīdzekļiem, gan krājumiem uz dzelzceļa vagoniem, tūkstošiem kravas automašīnu, vieglo automašīnu un "B tipa" autobusu izmantoja šos prāmjus, lai atgrieztos Anglijā.
Tanku desanta kuģis
Otrā pasaules kara laikā desanta kuģi bija pirmie ar nolūku būvētie jūras kuģi, kuri ļāva autoceļu transporta līdzekļus tieši uzbraukt un nobraukt no tiem. Britu evakuācija no Denkerkas 1940. gadā demonstrēja admiralitātei, ka sabiedrotajiem vajag salīdzinoši lielus okeāna kuģus, kuri spētu no krasta līdz krastam nogādāt tankus un citus transporta līdzekļus jūras desanta operāciju laikā Eiropas kontinentālajā daļā. Kā tūlītēju pasākumu pārbūvei izvēlējās trīs 4 000 līdz 4 800 BRT tankkuģus, kuri tika būvēti ar mazu iegrimi, lai spētu ienākt Marakaibo ezerā Venecuēlā. Kuģiem uzstādīja priekšgala durvis un rampas, un tie kļuva par pirmajiem tanku desanta kuģiem.
Pirmais ar nolūku būvētais tanku desanta kuģis bija HMS Boxer. Tas bija samazināts Čērčila sniegto ideju rezultātā radītā projekta variants. Lai pārvadātu 13 Churchill kājnieku tankus, 27 transportlīdzekļus un gandrīz 200 karavīrus (bez apkalpes) ar ātrumu 18 mezgli, kuģim nevarēja būt maza iegrime, kas atvieglotu izkraušanu. Rezultātā katram no trīs 1941. gada martā pasūtītajiem kuģiem (Boxer, Bruiser un Thruster) bija ļoti gara rampa aiz priekšgala durvīm.
1941. gada novembrī maza britu admiralitātes delegācija ieradās ASV, lai dalītos idejās ar ASV Jūras kara flotes kuģu biroju attiecībā uz nākotnes kuģu attīstību. Tajā skaitā tika apspriesta iespēja būvēt Boxer tipa kuģus ASV. Šīs tikšanās laikā tika nolemts, ka kuģu birojs pats projektēs savu tanku desanta kuģi, kā arī tika panākta pastāvīga vienošanās, ka šo kuģu būvniecība notiks ASV, lai britu kuģu būvētavas varētu koncentrēties uz kuģu būvi Apvienotās Karalistes jūras kara flotei. Specifikācijā bija paredzēti kuģi, kuri spētu šķērsot Atlantijas okeānu, tādēļ oriģinālais kuģa nosaukums bija "Atlantijas tanku desanta peldlīdzeklis" (Atlantic Tank Landing Craft (Atlantic (T.L.C.)) — angļu val.). Tomēr saukt 91 m garu kuģi par "peldlīdzekli" nešķita pareizi un tipu pārsauca par "Tanku desanta kuģi (2)" vai "LST (2)" (Landing Ship Tank (2) (LST (2)) — angļu val.).
LST (2) projektā iekļāva elementus no Sera Roulanda Beikera (Sir Rowland Baker — angļu val.), kurš bija britu delegācijas loceklis, projektētā pirmā britu tanku desanta kuģa. Viens no šiem elementiem bija pietiekama peldamība, kuru nodrošināja korpusa sienas, lai kuģi spētu peldēt pat tad, ja tanku klājs applūstu. LST (2) ar saviem 10 mezgliem atpalika ātruma ziņā no HMS Boxer, bet tam bija līdzīga kravnesība un tikai 0,91 m priekšgala iegrime uzsēžoties uz sēkļa. Ar trīs dažādiem lēmumiem, kurus Kongress pieņēma 1942. gada 6. februārī, 1943. gada 26. maijā un 1943. gada 17. decembrī, tika dota pilnvara būvēt LST kopā ar plašu spektru palīgkuģu, eskorta mīnu kuģu un citu mazāku desanta kuģu. Ātri tika uzsākta liela apjoma būvniecības programma. LST būvei tika piešķirta tāda prioritāte, ka pat iepriekš ielikts aviācijas bāzeskuģa ķīlis tika steidzami novākts, lai dotu vietu vairākiem LST tā vietā. Pirmā LST ķīlis tika ielikts 1942. gada 10. jūnijā Ņūportņuzā un pirmie standartizētie LST tika manevrēti ārā no to būves sausajiem dokiem oktobra mēnesī. 1942. gada beigās aktīvajā dienestā bija 23 vienības.
Autoceļu transportlīdzekļu RO — RO
Pēc pirmā pasaules kara transportlīdzekļus veda atpakaļ no Francijas uz Ričboro ostu uzbraucot un nobraucot tos no vilcienu prāmja. Kara laikā britu karavīri atzina lielo desanta kuģu potenciālu. Ideja bija vienkārša, ja tankus, lielgabalus un smagās automašīnas var uzbraukt tieši uz kuģa un tad nobraukt tos otrā galā tieši krastā, tad teorētiski to pašu desanta kuģi var izmantot, lai veiktu tādu pašu operāciju civilajā tirgū, ja vien ir piemērotas ostas. No šīs idejas izauga mūsdienu RO — RO prāmju pasaules industrija. Starpkaru periodā pulkvežleitnants Frenks Bustards (Frank Bustard — angļu val.) nodibināja kuģniecību Atlantic Steam Navigation Company jeb ASN ar mērķi piedāvāt lētus ceļojumus pāri Atlantijas okeānam. Tas viņam neizdevās, bet kara laikā 1943. gadā viņš novēroja LST izmēģinājumus Braitonbīčā un tā miera laika iespējas bija skaidri redzamas.
1946. gadā kuģniecība vērsās ar lūgumu pie admiralitātes pārdot tai trīs no šiem kuģiem. Admiralitāte nevēlējās tos pārdot, bet pēc sarunām piekrita nodot tos ASN uz berbouta līguma nosacījumiem par maksu. Šie kuģi bija LST ar numuriem 3519, 3534 un 3512. Kuģu nosaukumus nomainīja uz Empire Baltic, Empire Cedric un Empire Celtic. Nosaukumi atkārtoja White Star Line kuģu nosaukumus kombinācijā ar vārdu Empire, kuru lietoja kara laikā valsts dienestā esošo kuģu nosaukumos.
1946. gada 11. septembra rītā notika pirmais Atlantic Steam Navigation Company reiss, kad Empire Baltic devās no Tilburijas uz Roterdamu ar pilnu 64 transportlīdzekļu kravu Nīderlandes valdībai. 1948. gadā sākotnējiem trīs LST pievienojās vēl viens kuģis, LST 3041, kuru nosauca par Empire Doric. Tas notika pēc tam, kad ASN izdevās pārliecināt kravu pārvadāšanas uzņēmumus uzturēt jaunu maršrutu starp Prestonu un Ziemeļīrijas ostu Lārnu. Pirmais reiss jaunajā maršrutā notika 1948. gada 21. maijā ar Empire Cedric. Pēc atklāšanas reisa Empire Cedric turpināja strādāt Ziemeļīrijā sākotnēji piedāvājot pārvadājumus divas reizes nedēļā. Empire Cedric bija pirmais ASN flotes kuģis, kurš ieguva pasažieru sertifikātu, kas tam ļāva pārvadāt piecdesmit pasažierus. Tādā veidā Empire Cedric kļuva par pirmo kuģi pasaulē, kurš strādāja kā privāts pasažieru RO — RO prāmis un ASN kļuva par pirmo privāto uzņēmumu, kurš piedāvāja šādu pakalpojumu.
Pirmā RO — RO līnija pāri Lamanšam tika atklāta 1953. gadā no Duvras. 1954. gadā britu transporta komisija (British Transport Commission (BTC) — angļu val.) pārņēma ASN atbilstoši leiboristu valdības nacionalizācijas politikai. 1955. gadā tika nofraktēti vēl divi LST: Empire Cymric un Empire Nordic. Hamburgas līnijas darbība tika pārtraukta 1955. gadā, bet tika atklāta līnija starp Antverpeni un Tilburiju. Tolaik līdz septiņiem kuģiem izaugusī flote tika sadalīta divās daļās, trīs kuģi palika bāzēties Tilburijā, bet pārējie nodrošināja līniju no Prestonas uz Ziemeļīriju.
1956. gada beigās visa ASN flote tika mobilizēta izmantošanai Vidusjūrā Suecas krīzes laikā un RO — RO pakalpojumi netika atjaunoti līdz 1957. gada janvārim. Pēc 1957. gada janvāra ASN tika uzdots pārvaldīt 12 admiralitātes LST (3), kurus izņēma no rezerves Suecas krīzes rezultātā, bet pārāk vēlu, lai tie pieredzētu aktīvu kara darbību.
Turpmāka attīstība
Pirmais ar nolūku būvētais RO — RO kuģis piekrautu vilcējautomobiļu transportam bija Searoad of Hyannis, kurš uzsāka darbu 1956. gadā. Lai arī tā tilpība bija mērena, tikai trīs puspiekabes, kuģis pārvadāja kravas starp Hyannis, Masačūsetsā uz Nantaketas salu pat ledus apstākļos.
1957. gadā ASV militāristi parakstīja līgumu ar kuģu būvētavu Sun Shipbuilding & Drydock Co. Česterā, Pensilvānijā, lai uzbūvētu jauna tipa motorizēto transportlīdzekļu pārvadātāju. Kuģim USNS Comet bija pakaļgala rampa, kā arī iekšējās rampas, kuras ļāva automašīnas uzbraukt uz kuģa un iebraukt savā vietā tieši no piestātnes. Piekraušana un izkraušana tika būtiski paātrināta. Tāpat Comet bija regulējami riteņu ķīļi automašīnu bloķēšanai uz klājiem un ventilācijas sistēma, lai izvadītu izplūdes gāzes, kuras uzkrājās transportlīdzekļu kraušanas laikā.
1982. gada Folklendu kara laikā tika rekvizēts kuģis SS Atlantic Conveyor, lai steidzami transportētu helikopterus un britu Hawker Siddeley Harrier īsa pacelšanās skrejceļa, vertikālās nolaišanās (Short Take-Off and Vertical Landing (STOVL) — angļu val.) iznīcinātājus. Viens Harrier iznīcinātājs tika turēts uz klāja apbruņots un pilns ar degvielu, gatavs tūlītējai izmantošani pret Argentīnas tāla darbības rādiusa lidmašīnām kā vertikālās pacelšanās un nolaišanās lidmašīna (Vertical take-off and landing (VTOL) — angļu val.). Atlantic Conveyor nogremdēja Argentīnas Exocet pretkuģu raķetes pēc tam, kad tas bija izkrāvis Harrier lidmašīnas uz aviācijas bāzeskuģiem, bet uz borta atradās helikopteri un citi transportlīdzekļi, kuri tika zaudēti.
Pēc kara tika attīstīta kuģu konteinerizētās pretgaisa aizsardzības sistēmas (Shipborne containerized air-defense system (SCADS) — angļu val.) koncepcija. Tā bija modulāra sistēma, kura piedāvāja pārvērst lielu RO — RO kuģi par ārkārtas aviācijas bāzeskuģi ar tramplīnu, degvielas uzpildes sistēmām, radaru, aizsardzības raķetēm, munīciju, apkalpes dzīvojamajām un darba telpām. Tika paredzēts, ka visu sistēmu varētu uzstādīt apmēram 48 stundu laikā uz konteinerkuģa vai RO — RO kuģa. Sistēma ļautu kuģim veikt uzdevumus apmēram mēnesi bez apgādes. Kad konflikts beigtos, sistēmu atkal ātri varētu demontēt un nodot glabāšanā. Padomju Savienība, kura izmantoja Yakovlev Jak-38 iznīcinātājus arī pārbaudīja operācijas izmantojot civilus RO — RO kuģus Agostinio Neto un Nikolai Cherkasov.
Tipi
RO -RO transportlīdzekļi ietver prāmjus, kruīza prāmjus, kravas kuģus, baržas un RO — RO aviāciju. Jaunas automašīnas, kuras paredzēts transportēt pa jūru, bieži pārvadā lielos RO — RO kuģos: pilnīgos automašīnu pārvadātājos (pure car carrier (PCC) — angļu val.) vai pilnīgos automašīnu/kravas automašīnu pārvadātājos (pure car/truck carrier (PCTC) — angļu val.).
Ja citur kuģniecības nozarē kravu mēra tonnās, tad RO — RO kravas parasti mēra līnijmetros (lanes in meters (LIMs) — angļu val.). Tos aprēķina sareizinot kuģa kravas telpas garumu metros ar klāju skaitu un kuģa platumu izteiktu kravas līnijās (kravas līnijas platums ir atšķirīgs dažādiem kuģiem un industrijā pastāv vairāki standarti). Uz PCC kravas tilpību bieži mēra RT vai RT 43 vienībās (bāzētās uz 1966. gada izlaiduma Toyota Corona, pirmo masveidā ražoto automašīnu, kuru pārvadāja ar specializētiem automašīnu pārvadātājiem un, kuru izmanto RO — RO kuģu izmēru noteikšanai. 1 RT ir apmēram 4 līnijmetri, kuri nepieciešami, lai novietotu 1,5 m plato Toyota Corona) vai automašīnu ekvivalenta vienībās (car-equivalent units (CEU) — angļu val.).
Lielākais RO — RO pasažieru prāmis ir MK Color Magic, 75 100 BT lielais kruīza prāmis, kurš uzsāka darbu 2007. gada septembrī kuģniecībā Color Line. Kuģi uzbūvēja Somijas kuģu būvētavā STX Finland. Tas ir 223,8 m garš un 35 m plats, un var pārvadāt 550 automašīnas vai 1270 līnijmetrus kravas.
RO — RO pasažieru prāmis ar lielāko kravas tilpību ir Ulysses (nosaukts par godu Džeimsa Džoisa novelei), kurš pieder Irish Ferries. Ulysses uzsāka darbu 2001. gada 25. martā līnijā starp Dublinu un Holihedu. 50 938 BT lielais kuģis ir 209,02 m garš un 31,84 m plats, un var pārvadāt 1342 automašīnas vai 4101 līnijmetru kravas.
Automašīnu pārvadātāji
Pirmie kravas kuģi, kuri bija īpaši aprīkoti, lai transportētu lielus daudzumus automašīnu, parādījās 1960. gadu sākumā. Šiem kuģiem vēl joprojām bija savas kravas ierīces un tā saucamie iekārtie klāji iekšpusē. Tos fraktēja, piemēram, vācu Volkswagen, lai ievestu transportlīdzekļus ASV un Kanādā. 1970. gados automašīnu eksporta un importa tirgus dramatiski pieauga un tāpat pieauga RO — RO kuģu skaits un tipi. 1970. gadā Japānas K Line uzbūvēja Toyota Maru No. 10, Japānas pirmo pilnīgo automašīnu pārvadātāju, un 1973. gadā European Highway, tajā laikā lielāko pilnīgo automašīnu pārvadātāju (PCC), kurš varēja transportēt 4 200 automašīnas. Mūsdienu pilnīgie automašīnu pārvadātāji un to tuvie līdzinieki pilnīgie automašīnu/kravas automašīnu pārvadātāji (PCTC) ir īpatnēji kuģi ar kastes veida virsbūvi, kura stiepjas visā korpusa garumā un platumā pilnībā nosedzot kravu. Tiem parasti ir pakaļgala un sānu rampas, lai pa diviem atšķirīgiem ceļiem iekrautu tūkstošiem transportlīdzekļu (tādu kā automašīnas, kravas automašīnas, smagā un kāpurķēžu tehnika, Mafi RO - RO piekabes). Šiem kuģiem ir daudzpusīgas, automātiskās ugunsdzēsības sistēmas.
PCTC ir paceļami klāji, lai palielinātu vertikālo klīrensu un smagie klāji "augstai un smagai" kravai. 6 500 vienību automašīnu kuģim ar 12 klājiem var būt trīs klāji, kuri var uzņemt kravu ar masu līdz 136 t. Virs dažiem no šiem klājiem ir paceļami paneļi, kuri var palielināt klīrensu no 1,7 m līdz 6,7 m. Paceļamie klāji, kuri domāti, lai varētu pārvadāt augstākas kravas, samazina kopējo kravas tilpību.
Šī veida kuģi parasti iet ar ekonomisko gaitu: 16 mezgliem, bet pilnā gaitā var attīstīt virs 19 mezgliem.
Kad Wallenius Wilhelmsen Logistics 2007. gada jūnijā uzbūvēja 8 000 CEU automašīnu pārvadātāju Faust ar pieraksta ostu Stokholmu, sākās jauna lielo automašīnu un kravas automašīnu pārvadātāju (Large car and truck carrier (LCTC) — angļu val.) ēra. 2019. gadā lielākie ir seši Höegh Autoliners kuģi ar tilpību 8 500 CEU.
2008. gadā uzbūvētais Nippon Yusen piederošais Auriga Leader ar tilpību 6 200 automašīnas ir pasaulē pirmais automašīnu pārvadātājs, kuru daļēji darbina Saules enerģija.
Jūras spējas
Jūras RO — RO pasažieru prāmji ar lielām ārējām durvīm tuvu ūdenslīnijai, atklātiem transportlīdzekļu klājiem un mazu skaitu iekšējo starpsienu ir iemantojuši riskantas konstrukcijas reputāciju līdz tādam līmenim, ka saīsinājumu RO — RO dažreiz skaidro kā "uzbraukt un apgāzties" (roll on/roll over — angļu val.). Nepietiekami nostiprinātas priekšgala durvis var novest pie ūdens iekļūšanas kuģī un tā nogrimšanas kā notika 1987. gadā ar MK Herald of Free Enterprise. Ūdens, kurš skalojas transportlīdzekļu klājā, var radīt brīvās virsmas efektu, padarot kuģi nestabilu un izraisot tā apgāšanos. Pēc elektrokuģa Wahine apgāšanās Jaunzēlandē 1968. gadā, tiesa kā avārijas iemeslu noteica brīvās virsmas efektu transportlīdzekļu klājā. Šis efekts bija viens no iemesliem MK Estonia nogrimšanā.
Neskatoties uz šiem neatņemamajiem riskiem, ļoti lielais brīvsānu augstums palielina šo kuģu noturību pie lieliem sānsveres leņķiem. Piemēram, automašīnu pārvadātājs MK Cougar Ace 2006. gadā sasvērās par 80 grādiem uz kreisā borta pusi, bet nenogrima, jo augstie, noslēgtie sāni neļāva ūdenim iekļūt iekšpusē.
2016. gada janvāra beigās Francijas piekrastē MK Modern Express, pēc kravas pārvietošanās, bīstami sasvērās. Glābējiem izdevās kuģi nostiprināt un ievilkt Bilbao ostā Spānijā.
ROPAX
Saīsinājumu ROPAX (roll-on/roll-off passenger — angļu val.) lieto RO — RO kuģiem, kuri būvēti kravas transportlīdzekļu transportam, bet kuriem ir telpas arī priekš pasažieriem. Tehniski tas iekļauj visus prāmjus, kuriem ir gan RO — RO automašīnu klājs, gan vietas pasažieriem. Bet praksē, kuģus, kuri var uzņemt vairāk par 500 pasažieriem, sauc par kruīza prāmjiem.
ConRO
ConRO ir RO — RO kuģa un konteinerkuģa hibrīds. Šī tipa kuģim ir zemklāja telpa, ko lieto transportlīdzekļu izvietošanai, kamēr konteineros ievietotā krava tiek krauta uz augšējiem klājiem. Tādi ConRO kuģi kā Atlantic Container Line G4 klases kuģi var pārvadāt konteinerus, smago tehniku, lielgabarīta kravu un automašīnas dažādās kombinācijās. Atsevišķas iekšējo rampu sistēmas kuģī atdala automašīnas no citiem transportlīdzekļiem, Mafi RO — RO piekabēm un ģenerālās kravas.
RoLo
RoLo (roll-on/lift-off — angļu val.) kuģis ir vēl viens hibrīda tips ar rampām, kuras kalpo transportlīdzekļu klājiem, kamēr citi kravas klāji ir pieejami tikai attiecīgā plūdmaiņu brīdī vai izmantojot celtņus.
LMSR
ASV Jūras kara flotes jūras pārvadājumu pavēlniecība (Military Sealift Command (MSC) — angļu val.) izmanto vairākas klases ar lielajiem, vidēja ātruma RO — RO (Large, Medium-Speed Roll-on/Roll-off (LMSR) — angļu val.) kravas kuģiem. Daži no šiem kuģiem ir īpaši būvēti, lai pārvadātu militārās kravas, bet daži ir pārbūvēti civilie kuģi.
Cietoksnis
Cietoksnis ir ar dažādiem nocietinājumiem aprīkota pils. Šaurākā nozīmē par cietoksni mūsdienās uzskata neatkarīgu, ļoti strukturētu, no izturīga akmens mūra, vēlāk arī no betona, celtu nocietinājumu, kas kalpo aizsardzībai no ienaidnieka šaujamieročiem (īpaši artilērijas), vienlaikus ļaujot aizstāvjiem izmantot šaujamieročus cietokšņa aizsardzībai. Šāda veida cietokšņi tika celti no 15. gadsimta kā atbildes reakcija uz smago šaujamieroču lietošanu, un bija izplatīti līdz 20. gadsimta vidum. Tie var kalpot robežu vai piekrastes aizsardzībai, veidot atbalsta punktu uzbrukumam un atbalstīt atkāpjošos karaspēku. Daži cietokšņi tika arī lietoti kā štābi, cietumi, vai valsts naudas un dārgmetālu glabātavas. Cietokšņu aizsardzībai tika izveidoti pastāvīgi cietokšņu garnizoni ar lieliem pārtikas un bruņojuma krājumiem, lai būtu iespējams izturēt ilgstošus aplenkumus. Tikai ar jaunu ieroču veidu izgudrošanu un jaunu kaujas taktiku lietošanu cietokšņu kā pamata nocietinājumu punktu nozīme mazinājās.
Apraksts
Par cietokšņu prototipiem var uzskatīt zemes vaļņus ar palisādēm, ar kuriem tika norobežotas nelielas apmetnes. Šādi cietokšņu prototipi bieži vien tika veidoti uz pauguriem. Vēlāk pirms aizsargsienas tika rakti aizsarggrāvji ar ūdeni. Attīstoties militārajām un celtniecības zināšanām, savas formas mainīja arī cietokšņi.
Klasisks cietoksnis sastāvēja no torņiem (apaļiem vai kvadrātveida), kas savienoti ar aizsargmūri ar šaujamlūkām.
Viduslaikos izplatītas bija nelielas cietokšņpilis, kurās dzīvoja feodāļi. Pilis kalpoja aizsardzībai no kaimiņu iebrukumiem, un tajās rada patvērumu feodāļa pakļautībā esošie zemnieki. Beidzoties feodālajai sadrumstalotībai, piļu loma mazinājās. Daudzas pilis no aizsardzības būvēm tika pārbūvētas par reprezentatīviem namiem (piemēram, Jelgavas pils).
Starp cietoksni un pili ir atšķirības. Ja pils faktiski ir viena celtne, kurā vienā veselumā savienoti aizsargmūri, tilti, dzīvojamās telpas (kazarmas, arsenāli), torņi, aizsarggrāvji un citas būves, tad cietoksnis būtībā ir ar aizsargmūri un torņiem apbūvēts zemes gabals. Turklāt šī teritorija var būt kā blīvi apbūvēta (ar namiem, baznīcām, noliktavām u.c.), tā arī tukša — šādā gadījumā runa ir par cietokšņa pagalmu. Turklāt cietoksnim parasti ir lielāka teritorija, nekā pilij, kas ļāva cietokšņa iekšējo telpu apbūvēt ar dažādām celtnēm. Atsevišķs gadījums ir pilsētcietokšņi, piemēram, kremļi.
Pilsētcietokšņi
Viduslaiku pilsētas tika ieskautas ar aizsargmūri — tādos gadījumos pati pilsēta skaitījās cietoksnis. Pilsētām pieaugot, pilsētu aizsargsienu nozīme, kas ieskāva tikai vidusdaļu, mazinājās. Sienas nojauca vai arī izmantoja kā dzīvojamo namu daļas. Raksturīgs viduslaiku pilsētcietokšņa piemērs ir Jeruzaleme ar pilnībā saglabājušos vecpilsētas aizsargsienu. Pilsētcietokšņi ir izplatīti arī viduslaiku Eiropā, no kuriem saglabājušies ir ne pārāk daudzi, piemēram, vecpilsēta ar cietokšņa aizsargmūri Avilā. Pilsētcietokšņi tika celti arī senajā un viduslaiku Ķīnā, no tiem arī ir saglabājušās vien nedaudzi, piemēram, vecpilsētu teritorijas ar aizsargmūri Siaņā, Datunā, Pinjao u.c.
Hakans Čalhanoglu
Hakans Čalhanoglu (dzimis Manheimā) ir Vācijā dzimis turku futbolists, kas pārstāv Itālijas A sērijas klubu Milānas "Internazionale" un Turcijas futbola izlasi. Parasti spēlē uzbrūkošā pussarga vai malējā uzbrucēja pozīcijās, viņš ir zināms kā izcils brīvsitienu izpildītājs.
Karjeru sācis Karlsruher SC, vēlāk pievienojoties Vācijas Bundeslīgas klubam Hamburger SV. viņš par 14,5 miljoniem eiro pievienojās citam Bundeslīgas klubam Leverkūzenes "Bayer". viņš tika pārdots Itālijas A sērijas klubam AC Milan, kas par Čalhanoglu samaksāja 20 miljonus eiro.
Lai gan Čalhanoglu ir dzimis Vācijā, viņš futbolā izvēlējās pārstāvēt Turciju. Viņš ir spēlējis vairākās Turcijas jauniešu izlasēs. Debiju Turcijas pieaugušo izlasē viņš piedzīvoja nospēlējot 8 minūtes 2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē, 5—0 uzvarā pār Andoru. Čalhanoglu pirmos vārtus izlasē viņš guva 2—1 uzvarā pārbaudes spēlē pret Luksemburgu realizējot tiešo brīvsitienu.
Sasniegumi
Inter Milan
Poti līgums
Poti līgums noslēgts 1918. gada 28. maijā Gruzijas ostas pilsētā Poti starp Vācijas Impērijas ģenerāli Oto fon Losovu un Gruzijas Demokrātiskās Republikas valdību. Apmaiņā pret Vācijas sniegto diplomātisko atzīšanu un militāro aizsardzību no Osmaņu impērijas uzbrukuma, Gruzija kļuva par vācu protektorātu un ekonomisko sabiedroto.
Iemesli
14. martā sākās Trabzonas miera konference, kurā osmaņi uzstāja uz Brestļitovskas miera līgumā noteiktajām robežām un paziņoja, ka nevar uzskatīt Aizkaukāza Sejma delegāciju par līdzvērtīgu partneri, jo tas nepārstāv neatkarīgu valsti. 14. aprīlī osmaņi atsāka karadarbību. Bez lielas pretestības krita Batumi, kurā atradās 3000 gruzīnu kareivji un 600 virsnieki. Adžāri un citi vietējie musulmaņi atklāti sadarbojās ar osmaņiem. Gruzīniem izdevās gūt tikai vienu uzvaru, pie Čoloki upes. Viņu vienības atkāpās Kutaisi un Bordžomi virzienā. Radās bažas, ka osmaņi plāno ieņemt reģiona administratīvo centru Tbilisi. Gruzīni nevēlējās karot, jo osmaņu teritoriālās prasības, izņemot Batumi, galvenokārt koncentrējās uz armēņu apdzīvoto Karsas un Ardahanas apgabalu iegūšanu.
1918. gada 11. maijā sākās Batuma miera sarunas, kurās osmaņu prasības jau pārsniedza Brestļitovskas robežas. Viņi pieprasīja Tbilisi, Batumi un Erivanas guberņu zemes, kā arī tiesības brīvi izmantot Karsas, Džulfas, Baku dzelzceļa līniju sava karaspēka pārvietošanai uz Persijas ziemeļiem, karadarbībai pret Lielbritāniju.
Vienošanās ar Vāciju
Lai izvairītos no pilnīgas sakāves un okupācijas, gruzīnu politiķi vērsās pie Vācijas. 14. maijā Gruzīnu Nacionālā Padome autorizēja sarunu sākšanu ar ģenerāli fon Losovu, lai panāktu Vācijas politisko un militāro protektorātu Gruzijā. Sarunas vadīja Nojs Žordanija, gruzīnu sociāldemokrātu un Gruzīnu Nacionālās Padomes vadītājs. Vācija gruzīniem ieteica pasludināt neatkarību un lūgt militāro palīdzību. Lai arī sociāldemokrāti, kas uz visu skatījās no šķiru cīņas viedokļa, ideoloģiski neatbalstīja nacionālu valstu veidošanos, militārā situācija reģionā piespieda gruzīnus vienoties par neatkarīgas gruzīnu valsts pasludināšanu. 22. maijā gruzīnu pārstāvji Batumi vienojās par neatkarības deklarācijas tekstu. 24. maijā tika panākta vienošanās ar vāciešiem. Tas viss notika slepenībā no armēņu un musulmaņu pārstāvjiem. 25. maijā vācu desants izsēdās Poti ostā un nodrošināja pilsētas aizsardzību. 26. maijā Gruzija pasludināja neatkarību. Vācijas karagūstekņi, kas bija izvietoti Gruzijas teritorijā, jau bija atbrīvoti un uzturējās Zviedrijas konsulātā Tbilisi. Uzreiz pēc neatkarības pasludināšanas viņi sāka patrulēt stratēģiski svarīgākajos punktos un pie dzelzceļa.
Gruzijas premjers devās uz Poti. Pa ceļam viņam pievienojās gruzīnu pārstāvji no Batumi miera sarunām. 28. maijā uz fon Losova kuģa "Minna Horn" parakstīja līgumu ar kuru Vācija atzina Gruziju Brestļitovskas robežās, tā apstiprinot gruzīnu tiesības uz osmaņu iekārotajām dienvidu teritorijām. Gruzīnu delegācija ar fon Losovu devās uz Rumānijas Konstancas ostu, lai tālāk dotos uz Vāciju un nostiprinātu attiecības. Vācija arī solīja palīdzēt panākt, lai Padomju Krievija atzīst Gruzijas neatkarību.
Poti līgums Gruziju pārvērta par Vācijas protektorātu. Gruzija atzina Brestļitovskas miera līgumu, saņēma Vācijas diplomātisko atzīšanu un aizsardzību. Vācija saņēma tiesības neierobežoti izmantot Gruzijas dzelzceļus un ostas, ievest savu karaspēku, kā arī dibināt kopuzņēmumus. Vācija uz Gruziju sākotnēji nosūtīja 3000 kareivjus, ko drīz papildināja vēl divas divīzijas, kopējam kareivju skaitam sasniedzot 19 000. Lai arī Vācijas diplomātiskais un militārais spēks palīdzēja nosargāt Gruzijas neatkarību, gruzīni atteicās veidot ciešāku savienību. Līdz ar Vācijas Impērijas sakāves tuvošanos, 1918. gada 21. oktobrī sākās vācu karaspēka izvešana.
Ārons Remsdeils
Ārons Kristofers Remsdeils (en, dzimis ) ir Anglijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Remsdeils pārstāv Anglijas Premjerlīgas klubu Arsenal.
Savu karjeru sācis Sheffield United, vēlāk spēlējis Bournemouth komandā Premjerlīgā. 2020. gadā atgriezās tikko Premjerlīgā iekļuvušai Sheffield United. Nākamsezon, pēc tam, kad komanda izkrita no Premjerlīgas, viņš par 30 miljoniem Sterliņu mārciņu pievienojās Arsenal, kļūstot par visu laiku dārgāko Arsenal vārtsargu.
Anglijas futbola izlases sastāvā bijis iekļauts 2020. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Arsenal
Latvijas skolu reformas
Latvijas skolu reformas ir skolu reformu virkne Latvijā, kas aizsākās 1995. gadā un turpinājās 2004. gadā ar valsts un pašvaldību finansēto vidusskolu Latvijas mazākumtautību izglītības programmu pakāpenisku pāreju uz divvalodu izglītību (60% latviski un 40% mazākumtautību valodās), bet 2017. gadā pieņēma lēmumu par pakāpenisku pāreju uz mācībām latviešu valodā līdz 2025. gadam.
Līdztekus 2009. gadā sākās strauja skolu skaita samazināšana, pēc Latvijas Pašvaldību savienības datiem no 2016./2017. līdz 2022./2023. mācību gadam Latvijā slēdza 165, bet izglītības pakāpi pazemināja 77 izglītības iestādēm.
Divvalodu izglītības reformas
Latvijas PSR laikā 1960. gados tika izveidotas divplūsmu skolas, kurās skolēni mācījās gan latviešu, gan krievu valodā. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas daudzas divplūsmu skolas tika sadalītas vai likvidētas. 1995. gadā tika veikti grozījumi Latvijas Izglītības likumā, nosakot, ka mazākumtautību skolās trīs priekšmeti vidusskolās un divi priekšmeti pamatskolās mācāmi latviešu valodā. 1999. gadā Latvijas skolās sāka ieviest divvalodu izglītības programmas, kas paredzēja ieviest četrus mazākumtautību skolu pamatizglītības programmu modeļus.
2004. gadā visās Latvijas mazākumtautību skolās tika uzsākta pāreja uz divvalodu izglītību, pakāpeniski palielinot to mācību priekšmetu skaitu, kas apgūstami valsts valodā.
Par spīti krievu skolu protestiem, līdz 2006. gadam valsts un pašvaldību vidusskolu mazākumtautību izglītības programmas 10.—12. klasēs tika pārveidotas tā, lai vismaz 60% mācību stundu notiktu latviešu valodā.
Pāreja uz izglītību latviešu valodā (2019—2025)
2017. gada oktobrī tālaika Latvijas izglītības un zinātnes ministrs Kārlis Šadurskis ierosināja veikt grozījumus Latvijas Republikas Izglītības likumā un Vispārējās izglītības likumā, paredzot no 2019./2020. līdz 2021./2022. mācību gadam mazākumtautību izglītības iestādēs veikt pakāpenisku pāreju uz izglītību latviešu valodā vidusskolu posmā. Vispirms sāka pāreju uz jaunu divvalodu izglītības modeli pamatskolas 7.—9. klasēs, paredzot, ka ne mazāk kā 80% no mācību satura tiek mācīti valsts valodā, bet pēc 2021./2022. mācību gada visā vidusskolas posmā visi vispārizglītojošie priekšmeti tiks mācīti latviešu valodā, saglabājot mazākumtautību skolēniem iespēju dzimtajā valodā apgūt mazākumtautību valodu, literatūru un ar kultūru un vēsturi saistītus priekšmetus. Neraugoties uz Latvijas Krievu savienības un Krievu skolu atbalsta štāba protestiem, 2018. gada 22. martā 12. Saeima pieņēma šos grozījumus.
2018. un 2019. gadā Krievu skolu aizstāvības štābs un Latvijas Krievu savienība organizēja akcijas "Vislatvijas vecāku sapulce" ar mērķi izteikt protestu pret izglītības krievu valodā samazināšanu Latvijas skolu reformas gaitā.
2022. gadā Latvijā bija 678 vispārizglītojošās skolas, no tām 527 (77%) bija ar mācībām vienīgi latviešu valodā (139 983 skolēni), 115 ar mācībām latviešu un krievu valodās (58 666 skolēni), 26 ar mācībām krievu, poļu, ukraiņu, baltkrievu un vēl citās valodās (5520 skolēni).
2022. gada 7. jūnijā Ministru kabinets pieņēma grozījumus Izglītības un Vispārējās izglītības likumā, kas no 2023. gada 1. septembra līdz 2025. gada 1. septembrim paredz pāreju uz mācībām vienīgi latviešu valodā. Paredzēts, ka 2023. gadā uz mācībām latviešu valodā pāries pirmsskolas grupas, kā arī 1., 4. un 7. klašu skolēni, bet 2024. gadā - 2., 5. un 8. klašu skolēni, bet 2025. gadā visi skolēni izglītību iegūs latviešu valodā. Likumprojektā noteikts, ka pamatizglītības pakāpes mazākumtautību izglītojamais interešu izglītības programmas ietvaros varēs apgūt mazākumtautību valodu un kultūrvēsturi. Šādas programmas apguves iespēju finansēs valsts ar mērķdotācijas palīdzību pašvaldībām, kā arī pašvaldības. Grozījumu pieņemšanas brīdī 24% Latvijas skolēnu mācījās un 17% pedagogu izglītoja mazākumtautību pirmsskolas un pamatizglītības programmās.
29. septembrī arī Saeima galīgajā lasījumā atbalstīja pakāpenisku pāreju uz mācībām tikai valsts valodā vispārējās izglītības un pirmsskolas pakāpē līdz 2025. gadam. Izmaiņas attiecas gan uz pašvaldības, gan privātpersonu dibinātajām izglītības iestādēm. Savukārt profesionālās izglītības iestādēs mācību valodas loks tiks sašaurināts līdz citām Eiropas Savienības valstu valodām. Interešu izglītības programmas ietvaros varēs apgūt mazākumtautību valodu un kultūrvēsturi. Šādas programmas apguves iespēju finansēs valsts ar mērķdotācijas palīdzību pašvaldībām, kā arī pašvaldības. Šos grozījumus Izglītības un Vispārējās izglītības likumā atbalstīja 63 deputāti, pret bija 16 deputāti.
Rīgas skolu reformas
Līdz 2009. gada 1. septembrim tika apvienotas šādas skolas:
Pēc šī paša lēmuma līdz 2010. gada 1. septembrim tika apvienotas šādas skolas:
Savukārt līdz 2011. gada 1. septembrim
Rīgas domes Izglītības, sporta un jaunatnes departamenta direktors Guntis Helmanis pieļāva, ka reorganizācijas rezultātā darbu varētu zaudēt ap 400 pedagogu, bet daļa no viņiem varētu ieņemt vietas, kuras atstāj pensijas vecumu sasniegušie skolotāji. Reorganizācijas rezultātā Rīgas pašvaldība 2009. gadā plānoja ieekonomēt vairāk nekā 200 000 latu, bet 2010. gadā — 1,7 miljonus latu.
Krasi samazinoties skolēnu skaitam, 2016. gadā Izglītības un Zinātnes ministrija ierosināja slēgt vai apvienot Rīgas vidusskolas ar skolēnu skaitu zem 800, no kurām liela daļa bija mazākumtautību skolas, kam nepiekrita Rīgas dome:
2016. gadā Rīgas vidusskolas ar skolēnu skaitu starp 500 un 800 bija Rīgas 33. vidusskola — 778 skolēni (mācības pamatā krievu valodā), obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indekss 47,80% (2016), Rīgas Kultūru vidusskola — 747 (latviešu), Rīgas 80. vidusskola — 743 (krievu), OCE indekss 48,33% (2016), Rīgas Imantas vidusskola — 737 (latviešu), Puškina licejs — 723 (krievu), Rīgas Natālijas Draudziņas vidusskola — 716 (latviešu), Rīgas 63. vidusskola — 716 (krievu), OCE indekss 40,31% (2017), Rīgas 45. vidusskola — 698 (latviešu), Rīgas Rīnūžu vidusskola — 683 (krievu), OCE indekss 43,22% (2017), Rīgas 13. vidusskola — 683 (krievu), Rīgas 86. vidusskola — 680 (krievu), OCE indekss 44,09% (2017), Rīgas Ķengaraga vidusskola — 664 (krievu, latviešu), Rīgas 41. vidusskola — 656 (latviešu), Rīgas 51. vidusskola — 633 (krievu), Rīgas 74. vidusskola — 624 (krievu), Rīgas 22. vidusskola — 617 (krievu), J. G. Herdera Rīgas Grīziņkalna vidusskola — 602 (krievu), OCE indekss 47,36% (2016), 45,80% (2017), Rīgas 89. vidusskola — 597 (krievu), OCE indekss 47,91% (2016), Rīgas 60. vidusskola — 568 (krievu), Rīgas 94. vidusskola — 561 (latviešu), Rīgas 75. vidusskola — 555 (krievu), Rīgas Austrumu vidusskola — 552 (krievu), Rīgas Iļģuciema vidusskola — 548 (latviešu), OCE indekss 45,86% (2016), Rīgas 93. vidusskola — 540 (latviešu), Rīgas 21. vidusskola — 533 (krievu), Rīgas 31. vidusskola — 528 (latviešu), Rīgas Daugavgrīvas vidusskola — 526 (krievu).
Rīgas vidusskolas ar skolēnu skaitu starp 300 un 500 bija Rīgas 47. vidusskola — 497 (latviešu), OCE indekss 45,67% (2017), Rīgas 46. vidusskola — 485 (krievu), OCE indekss 43,99% (2017), Rīgas 15. vidusskola — 478 (krievu), OCE indekss 34,75% (2016), 43,09% (2017), Rīgas 85. vidusskola — 476 (latviešu), Rīgas 65. vidusskola — 472 (krievu), OCE indekss 34,80% (2016), Rīgas 53. vidusskola — 448 (krievu), Rīgas 54. vidusskola — 419 (krievu), Rīgas Jāņa Poruka vidusskola — 405 (latviešu), Rīgas Sergeja Žoltoka vidusskola — 383 (krievu), Rīgas Lietuviešu vidusskola — 383 (lietuviešu), Rīgas 69. vidusskola — 338 (latviešu), Rīgas 61. vidusskola — 311 (krievu), OCE indekss 38,21% (2016), 41,24% (2017), Rīgas Itas Kozakevičas Poļu vidusskola — 304 (poļu).
Vismazākās Rīgas vidusskolas ar skolēnu skaitu zem 300 bija Šimona Dubnova Rīgas Ebreju vidusskola — 299, Rīgas 28. vidusskola — 291 (latviešu), Rīgas 66. speciālā vidusskola — 290 (latviešu, krievu), Rīgas 19. vidusskola — 277 (latviešu), Rīgas 29. vidusskola — 250 (krievu), OCE indekss 30,14% (2016), 16,89% (2017), Rīgas Ukraiņu vidusskola — 242, Rīgas Kristīgā vidusskola — 200 (latviešu) un Rīgas Pļavnieku ģimnāzija — 108 (latviešu).
Kā pirmo 2017. gadā slēdza Rīgas pilsētas Pļavnieku ģimnāziju, bet Rīgas dome pēc 2019. gada 13. februāra Izglītības iestāžu tīkla optimizācijas komisijas sēdes nolēma pilnveidot un optimizēt Rīgas izglītības iestāžu tīklu, lai "nodrošinātu kvalitatīvas pamatizglītības pieejamību galvaspilsētas apkaimēs, attīstītu skolu mācību vides modernizēšanu, veicinātu izglītības kvalitātes paaugstināšanu vidusskolās, kā arī vienlaikus risinātu pirmsskolas izglītības pieejamību apkaimēs". Lai nodrošinātu pilnvērtīgu mācība plāna īstenošanu un konkurētspējīgu pedagogu darba samaksu, 2019. gadā slēdza skolas ar nelielu skolēnu skaitu un klašu piepildījumu, nododot to mācību programmu realizēšanu citām skolām: Rīgas 7. pamatskola tika pievienota Rīgas 31. vidusskolai, Rīgas 29. vidusskola — Rīgas 46. vidusskolai, Rīgas 5. internātpamatskola – attīstības centrs — Rīgas Sanatorijas internātpamatskolai, atbrīvotajā ēkā Stokholmas ielā 24 atverot pirmsskolas izglītības grupas, Rīgas Ezerkrastu pamatskola tika apvienota ar Rīgas Juglas vidusskolu, mācību procesu turpinot abu skolu ēkās, Rīgas 60. vidusskola apvienota ar Rīgas Klasisko ģimnāziju, mācību procesu turpinot abu skolu ēkās, Rīgas Jāņa Poruka vidusskola apvienota ar Rīgas 37. vidusskolu, izveidojot jaunu divplūsmu pamatskolu, kur mācītos gan latviešu, gan mazākumtautību bērni, no 2010. gadā apvienotās Rīgas 94. vidusskolas un Ziepniekkalna sākumskolas izveidoja jaunu Ziepniekkalna vidusskolu, mācību procesu turpinot abu skolu ēkās.
Bērnu un jaunatnes sporta skolu "Rīdzene" apvienoja ar Rīgas 3. bērnu un jaunatnes sporta skolu, saglabājot līdzšinējās nodarbību norises vietas. Apvienoja arī bērnu un jauniešu interešu centrus (BJC) "Altona", "Kurzeme" un "Zolitūde", BJC "Mīlgrāvis" un "Laimīte", savukārt BJC "Bolderāja" pievienoja Rīgas 19. vidusskolai. Bērnu un jauniešu vides izglītības centru “Rīgas Dabaszinību skola” apvienoja ar Rīgas Jauno tehniķu centru.
2021. gada 18. februārī Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departaments atbalstīja vairāku skolu slēgšanu un reorganizēšanu Rīgā: Rīgas Jāņa Poruka vidusskolas pievienošanu Rīgas 45. vidusskolai, Rīgas Mūzikas vidusskolas pievienošanu Rīgas Valdorfskolai, Rīgas Avotu pamatskolas pievienošanu Rīgas Raiņa vidusskolai. Rīgas dome atbalstīja Rīgas 61. vidusskolas un Rīgas 53. vidusskolas apvienošanu un Rīgas Arkādijas vidusskolas izveidi, kā arī Rīgas 15. pirmsskolas pievienošanu Rīgas 7. pamatskolai. Tika nolemta arī Rīgas 19. vidusskolas pārveide par Rīgas Bolderājas Jaunā pamatskolu, Rīgas 54. vidusskolai – Rīgas Baltmuižas pamatskolu, Rīgas 65. vidusskolas par Rīgas 65. pamatskolu, Rīgas 69. vidusskolas par Rīgas 69. pamatskolu, Rīgas Austrumu vidusskolas par Rīgas Austrumu pamatskolu, Rīgas Sergeja Žoltoka vidusskolas par Rīgas Sergeja Žoltoka pamatskolu.
2022. gada februārī Rīgas dome atbalstīja Rīgas 65. pamatskolas, Rīgas 14. vidusskolas un Rīgas 18. vidusskolas likvidēšanu, bet 8. jūnijā atbalstīja Iļģuciema vidusskolas, Daugavgrīvas vidusskolas, kā arī Rīgas 46. vidusskolas, Rīgas 63. vidusskolas, Rīgas 74. vidusskolas un Rīgas 85. vidusskolas pārdēvēšanu par pamatskolām. Savukārt Rīgas 28. vidusskolai nolēma piešķirt Rīgas Sarkandaugavas pamatskolas nosaukumu.