cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grujecas apriņķis
Grujecas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes dienvidrietumos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Žirardovas, Grodziskas, Pjasečno, Otvockas, Garvolinas, Kozeņices, Bjalobžegu un Pšisuhas apriņķiem, kā arī Lodzas vojevodistes Tomašovas un Ravas apriņķiem.
.vu
.vu ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Vanuatu. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Telecom Vanuatu Limited, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Sērrondanes kalni
Grēdu 1937. gada 6. februārī no gaisa nofotografēja norvēģa Larsa Kristensena ekspedīcija un nosauca par Dienvidu Rondanes kalniem pēc kalnu masīva Norvēģijas dienvidos.
Grēda veido barjeru Polārā plato ledus masīvu dreifā, augstumu starpība ir ap 1500 m. Kalnus šķērso vairāki šļūdoņi, daļa no kuriem veido izteiktus leduskritumus.
.ve
.ve ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Venecuēlu. Domēns izveidots 1991. gadā. Domēna sponsors ir Centro Nacional de Tecnologias de Informacion, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēnu reģistrēšana notiek tikai trešajā līmenī zem otrā līmeņa domēniem.
Turcijas hokeja izlase
Turcijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Turciju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 38. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. Turcijas izlase pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2002. gadā, kad savā grupā, 2. divīzijā, palika pēdējā - 3. divīzijas vēl nebija. Nākamajā gadā tā jau bija 3. vietā 3. divīzijā, bet toties 2004. gadā tā ierindojās 2. vietā un nokļuva 2. divīzijā. 2005. gadā tā no tās izkrita, bet 2006. gadā vēlreiz izcīnīja 2. vietu un vēlreiz iekļuva 2. divīzijā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta II B divīzijā.
Aukstasiņu zirgi
Jēdziens "aukstasiņu zirgi" tiek lietots konkrēta zirga tipa apzīmējumam, kas izpaužas zirgu šķirnes izcelsmē, fiziskajās īpašībās un raksturā. Bieži cilvēki kļūdās, iedomājoties, ka šis jēdziens ir saistīts ar asiņu temperatūru. Zirgiem izšķir divus pamattipus: karstasiņu zirgus un aukstasiņu zirgus jeb vilcējus.
Aukstasiņu tipa zirgiem ir raksturīga lēna gaita, smagnēja ķermeņa miesas būve, mierīgs nosvērts raksturs un liela ķermeņa masa un augums. Tie var sasniegt skaustā pat 2,10 m, piemēram, Šairas zirgi, un ķermeņa masu līdz 910 kg. Aukstasiņu zirgiem ir augsts skausts, kas rada priekšrocības smagumu vilkšanai. Tiem ir īsas muguras un ļoti spēcīgi krusti. Aukstasiņu zirgi ir slaveni ar savu lielo spēku, un to galvenais pielietojums pagātnē bija lauksaimniecības un preču pārvadājumu darbi. Mūsdienās izmainoties zirgu pielietojumam, vilcēju ikdienas loma ir mazinājusies. Tomēr zirgu audzētāji lepojas ar savu valstu darba zirgu šķirnēm un cenšas tās saglabāt.
Tiek uzskatīts, ka aukstasiņu zirgi ir Eiropas seno meža zirgu un savvaļas poniju pēcnācēji. Aukstasiņi zirgi ir ļoti dažādi savos augumos: no lielā Šairas zirga līdz mazajam Skotu ponijam. Visas aukstasiņu zirgu šķirnes ir labi piemērotas Eiropas ziemeļu klimatam, kas var būt gan auksts, gan mitrs. Katram darba veidam tika attīstītas atšķirīgas šķirnes.
Purva atālene
Purva atālene (Parnassia palustris) ir daudzgadīgs 10—40 cm augsts atāleņu dzimtas lakstaugs ar vienu vai nedaudziem stumbriem, īsu sakneni un bārkšsaknēm. Bieži sastopams mitrās, purvainās pļavās. Stumbrs vienkāršs, kails, ar vienu sēdošu, veselu, olveidīgu, skaujošu lapu, kas atrodas gandrīz stumbra vidū. Pārējās lapas rozetē, ovālas, ar sirdsveida pamatu, apmēram 4 cm garas un 3 cm platas, ar kātu; dzīslojums lokveida. Zied no jūlija līdz septembrim. Ziedi pa vienam stumbra galotnē. Kauss līdz pamatam dalīts 5 daļās, divas reizes īsāks par vainagu, kauslapas strupi nosmailotas. Vainaglapas 5, brīvas, 0,5 - 1,5 cm garas, plati olveidīgas, baltas, ar daudzām (5 - 17) dzelteni zaļām vai brūnganām dzīslām. Putekšņlapas 5, zaļgani dzeltenas, vēdekļveidīgi sašķeltas dažāda garuma pavedienveidīgās daļās. Sēklotne augšēja, balta vai iesārta, ar violetiem punktiņiem. Drīksnas 4, sēdošas. Auglis — viencirkņa pogaļa, atveras augšdaļā ar 4 zobiņiem. Sēklas brūnas, ļoti sīkas. Satur rūgtas, aromātiskas vielas.
Tautas medicīnā lakstus un saknes lieto sirds slimību (īpaši neirožu) ārstēšanai, pret galvas sāpēm un epileptiskiem krampjiem, kā diurētisku līdzekli un gremošanas trakta darbības traucējumu gadījumos. Ārīgi lieto acu kompresēm.
Staņislavs Moņuško
Staņislavs Moņuško (pl, be; dzimis, miris ) bija poļu komponists, diriģents un padagogs, pirmās poļu nacionālās operas "Halka" (Halka) autors.
Dzimis mūsdienu Baltkrievijas teritorijā muižnieku ģimenē. No 1837. gada Berlīnē mācījās kompozīciju. Dzīvodams Berlīnē, sacerēja trīs dziesmas ar Ādama Mickeviča vārdiem, kas guva panākumus. Pēc trīs Berlīnē pavadītajiem gadiem, atgriezās dzimtenē un sāka strādāt Viļņā par ērģelnieku un pianistu. Pēc 1840. gada sāka aktīvi komponēt. Vairākkārt uzstājās Sanktpēterburgā, kur sadraudzējās ar Aleksandru Dargomižski.
1848. gadā Moņuško Viļņā uzveda savas operas "Halka" pirmo, divcēlienu versiju. Pagāja desmit gadi, līdz operas patriotiskā satura dēļ to bija iespējams uzvest pilnā - četru cēlienu versijā, tagad jau Varšavā, un šis uzvedums piedzīvoja triumfu. Pēc tam opera ar panākumiem tika uzvesta arī Prāgā, Maskavā un Sanktpēterburgā.
1858. gadā Moņuško kļuva par Varšavas Lielā teātra (Teatr Wielki) galveno diriģentu. Šeit 1865. gadā tika iestudēta otra pazīstamākā Moņuško opera "Apburtā pils" (Straszny dwór). Moņuško miris 1872. gadā, apglabāts Povonzku kapsētā.
Moņuško sacerējis vēl citas operas, baletus, operetes, vairākus iecienītus simfoniskās mūzikas sacerējumus un kamerdarbus.
Vengrova
Vengrova (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz rietumiem no Sokolovas Podlaskas.
Padomju politiķa Staņislava Kosiora (Станислав Викентьевич Косиор, 1889 - 1939) dzimtā pilsēta.
Hosē Luiss Rodrigess Sapatero
Hosē Luiss Rodrigess Sapatero (es; dzimis Valjadolidā, Spānijā) ir spāņu politiķis, bijis Spānijas premjerministrs no 2004. līdz 2011. gadam. Viņš ir Spānijas Sociālistiskās Strādnieku partijas līderis kopš 2004. gada.
Bejlerbejs
Bejlerbejs bija Osmaņu impērijas administratīvās vienības ejāleta vadītājs. Amata nosaukums tiešā tulkojumā nozīmē beju bejs (sk. bejs) un šis amats dažādos Osmaņu impērijas vēstures posmos tika saukts arī dažādos no persiešu valodas aizgūtos vārdos, piem. mîrimîran, emirülümera un vali.
Izraēlas premjerministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Izraēlas premjerministri, kopš 1948. gada, kad tika izveidota Izraēlas valsts
30px Izraēlas valsts (1948 — mūsdienas) 30px
{{legend|#C61318| Mapai / Noregulēšana / Izraēlas Darba partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#0047AB| Likud | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#32127A| Kadima | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#3799B2| Yamina | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#ed780c| Yesh Atid | border=1px solid #AAAAAA}}
Vengrovas apriņķis
Vengrovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes austrumdaļā. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Ostrovas, Sokolovas, Sedlces, Miņskas, Volominas un Viškovas apriņķiem.
Norvēģijas karogs
Norvēģijas karogs ir viens no Norvēģijas oficiālajiem valsts simboliem. Oficiāli pieņemts. Karogam ir divi varianti: taisnstūra formā kā nacionālais karogs un civilā (tirdzniecības) flaga un ar dubultu šķēlumu plīvojošajā galā valsts (valdības) un kara karogs un flaga. Karogs tika pieņemts ar Norvēģijas parlamenta (stortinga) lēmumu 1821. gadā, bet ar likumu tika apstiprināts tikai 1898. gada 10. decembrī.
Proporcijas
Sarkans: PMS 200. Zils: PMS 281 (Pantone)
Mazuri (Nautrēnu pagasts)
Mazuri ir skrajciems Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta ziemeļu daļā. 2012. gadā apdzīvotas bija trīs viensētas. Ciems atrodas septiņus kilometrus no pagasts centra Rogovkas. Mazuru ciems atrodas līdzenā vietā. Dažviet redzamie reljefa pacēlumi ir nelieli. Tam par iemeslu bija biežie pļavu un aramzemju applūšanas gadījumi līdz teritorijas meliorācijai, kas tika iesākta 20. gadsimta 30. gados, bet pilnos apmēros veikta LPSR laikā - 20. gadsimta vidū. Tā rezultātā kādreiz cauri tekošais strautiņš padziļināts un izveidots par notekgrāvi. Informācijas avotos nav norādīts tā nosaukums, bet tautā tas ir saukts par "Kanavu". Šobrīd tā krasti ir apauguši lielākoties kārkliem, alkšņiem un mazākiem krūmiem.
Vēsture
Līdz 19. gadsimta vidum gar šo vietu gāja ceļš, kas savienoja Zaļmuižas un Ruskulovas muižas. Ciems veidojies no sādžas, kas pastāvējusi dzimtbūšanas laikā. 19. gadsimta otrajā pusē pēc Zaļmuižas muižas zemju atsavināšanas, zemnieki pārcēlās no sādžas uz viensētām, būvējot tās pilnīgi no jauna. Zemes iemērīšanu veica no Mazuru ciema Dekšņu mājām nākamais zemnieks un mērnieks - Vincents Laizāns. Līdz 20. gadsimta vidum Mazuri bija blīvi apdzīvoti ar vienpadsmit viensētām, no kurām līdz mūsdienām saglabājušās sešas.
Iedzīvotāji
Kādreiz biezi apdzīvotais ciems mūsdienās ir tikpat kā neapdzīvots. Saglabājušās viensētas ir tukšas vai periodiski apdzīvotas, daļai jau pašlaik draud sabrukšana. Pēdējos gados ir rekonstruēts cauri skrajciemam ejošais zemes ceļš.
2016. gada Eiropas čempionāts futbolā
Rīkotājvalsts izvēle
Kandidatūras izvēle oficiāli sākās 2008. gada 11. decembrī — UEFA atļāva arī divu un pat trīs valstu kopēju kandidēšanu. Tika paredzēts, ka turnīra aizvadīšanai būtu nepieciešami 9 stadioni (plus vēl 3 rezerves), kuriem būtu jābūt darba gatavībā līdz 2014. gada 30. jūnijam. Euro 2016 rīkošanai pieteicās 4 kandidatūras: Francija, Turcija, Itālija un Zviedrijas/Norvēģijas kopīgā kandidatūra. Norvēģija un Zviedrija dalību atsauca 2009. gada nogalē, jo trūka politiskā atbalsta turnīra rīkošanai. No atlikušajām kandidātvalstīm tikai Turcija līdz šim nav rīkojusi Eiropas čempionātu — gan Francija, gan Itālija čempionātu rīkojušas divreiz. Pēc pirmās balsošanas kārtas pēdējo vietu ieņēma Itālijas kandidatūra, otrajā kārtā ar vienas balss pārsvaru pār Turciju uzvarēja Francijas kandidatūra. UEFA prezidents Mišels Platinī saņēma kritiku par izvēli, jo uz jautājumu, ka Šveice saņēma 2008. gada Eiropas čempionāta rīkotājvalsts godu laikā, kad UEFA vadīja Zeps Blaters un tagad — Francija, Platinī atbildēja, ka "Turcija varēs rīkot čempionātu, kad UEFA vadīs turks".
Čempionāta formāts
Čempionātā piedalījās 24 izlases, sadalītas 6 grupās pa 4 komandām katrā. Katras grupas divas labākās komandas un 4 labākās no 6 trešo vietu ieguvējām kvalificējās astotdaļfināliem un izspēlēja standarta izslēgšanas turnīru. Kopumā čempionātā tika aizvadīta 51 spēle.
Stadioni
Čempionāts tika aizvadīts 10 pilsētās — UEFA izpildkomiteja stadionus apstiprināja.
Komandu sastāvi
Katrai nacionālajai izlasei vismaz desmit dienas pirms turnīra atklāšanas spēles bija jāiesniedz pieteikums ar 23 spēlētājiem, no kuriem trijiem bija jābūt vārtsargiem. Ja spēlētājs pirms komandas pirmās spēles saslimst vai tiek savainots pietiekami nopietni, lai nevarētu piedalīties turnīrā, viņu varēja nomainīt ar citu spēlētāju.
Grupu turnīrs
Visi spēļu laiki norādīti pēc Latvijas laika (EEST).
Izslēgšanas spēles
Izslēgšanas spēļu astotdaļfināla pāru precīzu kārtību noteica tas, no kurām grupām kvalificējās labāko trešo vietu ieguvēji, un tie spēlēja pret A, B, C un D grupu uzvarētājiem pēc UEFA noteiktās shēmas. {{legend|#BBF3BB|Vēl iespējamās kombinācijas}} {{legend|#FFBBBB|Kombinācija, kas vairs nav iespējama}}
Oficiālās dziesmas
Turnīra atklāšanas oficiālā dziesma bija "This One's For You", kuras mūzikas autors ir Dāvids Geta un iedziedājusi zviedru dziedātāja Sāra Lāšone. Noslēguma oficiālā dziesma bija "Free Your Mind", kuras autore ir Meja Lavelle.
Bloņe
Bloņe (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz rietumiem no Juzefovas. 2. pasaules kara laikā Bloņē padomju varas iestādes arestēja ebreju glābēju Vilmu Hozenfeldu (Wilm Hosenfeld).
Dauna sindroms
Dauna sindroms ir viena no hromosomu patoloģijas formām, kad 46 hromosomu vietā ir 47 hromosomas, turklāt kariotipā ir trīs 21. hromosomas kopijas (normāli jābūt tikai divām). Šo sindromu 1866. gadā pirmoreiz aprakstīja angļu ārsts Džons Dauns (John Down), no kā arī ir radies sindroma nosaukums.
Dažreiz šī patoloģijas forma tiek nepareizi dēvēta par Dauna slimību.
Martins Karija
Martins Tecuja Karija (dzimis 1981. gada 5. oktobrī Vankūverā) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Karjeras laikā vairākas sezonas aizvadīja Amerikas hokeja līgā, kā arī vairākās vadošās Eiropas hokeja līgās, tostarp sezonu aizvadījis Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Martinam ir divi brāļi, kuri abi spēlē hokeju — Pols un Stīvs.
Spēlētāja karjera
Līdz pat 2003. gadam Martins spēlēja NCAA līgas Meinas Universitātes klubā. Tiesa, 2002.—03. sezonu viņš noslēdza AHL kluba Portlendas "Pirates" rindās, bet 2003.—04. sezonā spēlēja citā AHL klubā - Bridžportas "Sound Tigers". 2004.—05. sezonā viņš spēlēja Āzijas līgas klubā HC Nikko Icebucks, bet 2005.—06. sezonā - Norvēģijas Elitsērijas klubā Stjernen Hockey.
2006.—07. sezonu Karija aizvadīja SM līgas klubā Espo "Blues", noslēdzot to kā visas līgas rezultatīvākais spēlētājs, bet 2007.—08. sezonā atkal spēlēja AHL - šoreiz Peorijas "Riverman" rindās. 2008.—09. sezonu viņš aizvadīja Šveices hokeja līgas klubā SC Langnau, tad sezonu pavadīja KHL kluba Rīgas "Dinamo" ierindā, taču tad atgriezās Šveicē. Pēc divām HC Ambri-Piotta rindās aizvadītām sezonām noslēdza spēlētāja karjeru.
Skopolamīns
Skopolamīns (C17H21NO4) ir dabīgs tropāna grupas alkaloīds, kas tiek iegūts no melnās driģenes, dzeloņainā velnābola, eņģeļtaures un vairākiem citiem nakteņu dzimtas augiem. Skopolamīnam ir antiholīnerģiskas un antimuskarīna īpašības. To medicīniski lieto, lai novērstu nelabumu, vemšanu un krampjus. Skopolamīns tiek izmantots arī kā papildviela narkotiskajām sāpju mazinošajām vielām (opioīdiem) un kā pirmsanestēzijas līdzeklis.
Skopolamīns iedarbojas uz CNS, samazina reiboni, sliktu dūšu, krampjus. To izmanto jūras slimības terapijai un arī pēc operācijas novēršot simptomus kā slikta dūša, vemšana.
Blakusparādības:
Līga
Līga var būt:
Līgupe (Abavas pieteka)
Līgupe (saukta arī Līga, Jāņupe, Cūkezerupīte, Līgasupe, Tiltakroga upe, Tiltakrogupīte) ir Abavas labā krasta pieteka Talsu un Tukuma novados. Sākas satekot vairākām upītēm augšpus Līgciema dzelzceļa stacijas. Līkumaina upe, tek pa seklu ieleju. Uz upes bijušas vairākas dzirnavas. Pie Līgas dzirnavām aizsprosts ar Līgas dzirnavezeru. Krastā apdzīvotās vietas Līgas dzirnavas un Līgciems. Upi šķērso autoceļi A10 un P130, kā arī dzelzceļa līnija Rīga - Ventspils.
Jāņupe
Jāņupe var būt:
Laide
Laide ir daudzos šaujamieročos un dažos stopos pie stobra kārbas klātesoša daļa, kas domāta, lai pārnestu atsitienu no šaujoša ieroča uz šāvēja plecu. Kopā ar siksnu un reizēm arī divkāji laide var kalpot arī, lai nostiprinātu ieroci pirms šaušanas. Tā var būt izgatavota no koka, metāla, plastmasas, tā var būt arī sabīdāma, uz sāniem, uz augšu vai leju noliecama u.c.
Raksturojums
Ja no ieroča tiek šauts, to neatbalstot pret plecu (vai nu tāpēc, ka tas ir balstīts uz trijkāja vai militārā transportlīdzekļa, vai tas tiek turēts rokās kā pistole), laide nav vajadzīga. Kad ierocis ir izstrādāts, lai ieņemtu gan uz transporta uzstādīta, gan pārnēsājama ieroča lomu, bieži vien tam ir noņemama laide. Tāpat daudzu mašīnpistoļu un dažu triecienšauteņu stāvoklī ierocim ir saliekama laide, līdz ar to ierocis var tikt ērti lietots no pleca, rokās vai no gurna, kā kurā reizē vajadzīgs. Metāla elementu iekļaušana laidē nav ne vajadzība, ne arī iespēja. Kad ir izjaukta MA-1 šautene, tās metāla elementi un munīcija der ievietošanai tās laidē ūdensdrošai uzglabāšanai.
Tradicionāli laides tika izgatavotas no koka, pārsvarā no izturīgas cietkoksnes. Salokāmās laides mēdz būt veidotas no tērauda caurulēm, modernās saliktu materiālu laides pārsvarā ir no pastiprinātas plastiskās šķiedras ar putuplasta serdi.
Stambulas "Beşiktaş JK" (basketbols)
Stambulas "Beşiktaş JK" (tr) ir profesionāls Turcijas basketbola klubs, kas ir bāzēts Stambulā, Turcijā. Klubs spēlē Turcijas basketbola līgā. Tas tika dibināts 1933. gadā.
Savas pastāvēšanas vēsturē "Beşiktaş" ir 2 reizi uzvarējis nacionālajā čempionātā, tas notika 1975. un 2012. gadā. Mājas spēles komanda aizvada BJK Akatlar Arena.
Jūrmalas gatve
Jūrmalas gatve ir Rīgas iela, Pārdaugavā, Imantas, Dzirciema un Zasulauka apkaimēs. Kopējais ielas garums ir vairāk nekā 6,3 kilometri, un tā sastāv no 2 līdz 4 braukšanas joslām. Jūrmalas gatve ir viena no svarīgākajām un garākajām ielām Pārdugavā. Sākas krustojumā ar Slokas ielu un iet līdz pašai Rīgas pilsētas robežai ar Mārupes novada Babītes pagastu, kur pāriet valsts vietējā autoceļā V10.
Jūrmalas gatve šķērso dzelzceļa līniju Rīga—Bolderāja un vienlaikus 2. tramvaja līniju (satiksmes pārvads autotransportam). Posmā no Slokas ielas līdz Kurzemes prospektam pa Jūrmalas gatvi iet 1. tramvaja līnija, kā arī pa to ved vairāki autobusa maršruti.
Ielu savienojumi
Jūrmalas gatve ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Pa Jūrmalas gatvi kursē 4., 30., 36., 37., 41., 54., 56. un 63. maršruta autobusi, kā arī 1. maršruta tramvaji.
Latvijas Jahta
Latvijas Jahta ir jahtu piestātne Daugavā, Bolderājā, Latvijā, blakus Daugavas ietekai jūrai un ir 15 minūšu brauciena attālumā no Rīgas centra. Izveidota kā akciju sabiedrība 1991. gadā (izmantojot bijušā Latvijas Centrālā Jahtkluba saimniecisko bāzi).
Var piestāt 48 jahtas garumā līdz 15 metriem un ar iegrimi līdz 2,5 metriem. Jahtu piestātnē atrodas Daugavas lejteces akvatorijā vienīgā peldošā degvielas uzpildes stacija jahtām un kuteriem.
Darjus Kasparaitis
Darjus Kasparaitis (lt, ; dzimis ) ir bijušais lietuviešu hokejists, aizsargs, Krievijas un Lietuvas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 863 spēles dažādos Nacionālās hokeja līgas klubos.
Spēlētāja karjera
D. Kasparaitis pametis Lietuvu 14 gadu vecumā, lai Krievijā attīstītos kā hokejists. Jau 1988.—1989. gada sezonā 16 gadu vecumā viņš aizvadīja pirmo spēli Maskavas "Dinamo" pieaugušo komandā PSRS čempionātā.
Apvienotās komandas sastāvā izcīnījis zeltu, savukārt Krievijas izlases sastāvā — sudrabu. un bronzu. gadā. 2018. gada Pasaules čempionāta 1. divīzijas B grupas turnīram notiekot Lietuvā, Kasparaitis 45 gadu vecumā palīdzēja izlasei izcīnīt uzvaru turnīrā.
Bihāri valodas
Bihāri valodas ir indoāriešu saimes valodu grupa, kas izplatīta Biharā un kaimiņu štatos Indijā. Bhodžapurī un maithilī valodas sastopamas arī Nepālā, kur tās prot ap 20% iedzīvotāju. Neskatoties uz šo valodu lielo pratēju skaitu, tās Indijā nav konstitucionāli atzītas. Bihāri valodas tiek uzskatītas par hindi dialektiem, un lietvedībā un oficiālajā saziņā tiek izmantots hindi. Bihāri valodu grupā ietilpst šādas valodas:
Džuzepe Farina
Emiljo Džuzepe "Nino" Farina ( — ) bija Itālijas sacīkšu pilots. Viņš ir iegājis vēsturē kā pats pirmais Formula 1 pasaules čempions.
Helikobaktērija
Helikobaktērija ir baktērija, kas izraisa kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlu. Šīs baktērijas saasina arī gastrīta un kuņģa vēža slimības. Tomēr daudziem šīs baktērijas nēsātājiem nav novērotas nekādas saslimšanas pazīmes.
Šidloveca
Šidloveca (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Radomas. Pilsēta radās XV gadsimta sākumā un līdz XIX gadsimtam piederēja Šidlovecku un Radzivilu augstmaņu ģimenēm. Piedzīvoja uzplaukumu XVI un XVII gadsimtā, kad bija tirdzniecības un amatniecības centrs. Saglabājusies pils, gotiska baznīca un renesanses stila rātsnama ēka.
Rēzeknes sadraudzības pilsēta.
Fricis Roziņš
Fricis Roziņš, pazīstams arī kā Fricis Roziņš-Āzis (1870—1919), bija latviešu marksists un revolucionārs, viens no Latvijas Komunistiskās partijas pamatlicējiem, sociāldemokrātiskās literatūras izdevējs un feļetonists. Iskolata priekšsēdētājs (1918), LSPR zemkopības komisārs (1919).
Dzīvesgājums
Fricis Roziņš, pilnajā vārdā Frīdrihs Roziņš, dzimis 1870. gada 19. martā Purmsātu pagasta "Vanagu" māju saimnieka Ādama Roziņa ģimenē. Mācījās Durbes elementārskolā, tad Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. 1891. viņš sāka studēt medicīnu Tērbatas universitātē, bija Pīpkalonijas biedrs, 1894. gadā tika izslēgts par revolucionāru darbību. Laikrakstā "Dienas Lapa" 1894. gada pavasarī viņš publicēja rakstu „Vai vispārējie dziedamie svētki ir tautas svētki?”
Derons Viljamss
Derons Maikls Viljamss (en; dzimis Pārkensburgā, Rietumvirdžīnijas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Bruklinas "Nets". Pirms tam spēlēja NCAA koledžu čempionātā Ilinoisas universitātes komandā.
2005. gada NBA draftā viņu Jūtas "Jazz" izraudzījās ar kopējo 3. kārtas numuru. Nospēlējis piecas pilnas sezonas "Jazz" sastāvā un kļuvis par komandas līderi, sestās sezonas vidū, 2011. gada februārī D. Viljamss tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Nets" (vēlāko Bruklinas "Nets").
Fricis Roziņš
Dzīvesgājums
1899. gada jūnijā Roziņš pārcēlās uz dzīvi Londonā un kļuva par profesionālu revolucionāru. Viņš piedalījās Rietumeiropas latviešu sociāldemokrātu savienības dibināšanā, izdeva žurnālu "Latviešu Strādnieks” (1899), vēlāk žurnālu "Sociāldemokrāts” (1900-1905) un brošūras sērijā "Sociāldemokrāta bibliotēka". Viņa vadītajos žurnālos iespieda rakstus par marksistiskās filozofijas u.c. jautājumiem, arī literārus darbus un dzejoļus, ko kā nelegālo literatūru caur Liepājas ostu sūtīja uz Krieviju un Latviju. Šajā laikā tapa Roziņa vēsturisks apcerējums "Latviešu zemnieks” un Kārļa Marksa "Komunistiskās partijas manifesta” tulkojums. 1902. gada jūlijā "Sociāldemokrāta" redakcija ar Roziņu priekšgalā pārcēlās uz Šveici. 1904. gadā viņu ievēlēja par LSDSP centrālkomitejas locekli un viņš piedalījās Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas 5. kongresā.
Derons Viljamss
Kopā ar ASV izlasi izcīnīja zelta medaļas 2007. gada Amerikas čempionātā, kā arī divās Olimpiskajās spēlēs.
Fricis Roziņš
Dzīvesgājums
1905. gada revolūcijas laikā viņš atgriezās Latvijā, kur izdeva satīriskus „Latviešu strādnieku kalendārus”, ko parakstīja ar pseidonīmu „Āzis”, lasītāju vidū tie bija pazīstami kā „Āža kalendāri”. 1908. gadā viņš tika apcietināts un izsūtīts uz četriem gadiem Sibīrijas katorgā. 1912. gadā Roziņu nometināja Irkutskas guberņā, no kurienes viņš 1913. gadā izbēga uz ASV un bija laikraksta "Strādnieks” redaktors.
Pēc Februāra revolūcijas viņš 1917. gadā atgriezās Latvijā un tika ievēlēts par Krievijas Satversmes sapulces deputātu, 1918. gada janvārī kļuva par Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes Izpildu komitejas (Iskolata) priekšsēdētāju. Pēc Iskolata izformēšanas 1918. gada martā Roziņš darbojās KPFSR nacionālo lietu tautas komisariātā Maskavā, pēc tam atgriezās Rīgā, kur bija zemkopības komisārs LSPR valdībā.
Derons Viljamss
Vidusskolas laikā viņš bija veiksmīgs cīkstonis, izcīnīdams vairākus štata čempiontitulus savā vecuma un svara grupā. <!--
Fricis Roziņš
Dzīvesgājums
Miris Rēzeknes apriņķa Lūznavā 1919. gada 7. maijā ar plaušu karsoni, apbedīts Rīgas Brāļu kapos.
Valkā viņa vārdā nosaukta iela.
Derons Viljamss
Izslēgšanas spēles
-->
Endrū Loids Vebers
Endrū Loids Vebers (en; dzimis Londonā, Anglijā) ir britu komponists un mūziklu autors.
Vebers piedzima mūziķu ģimenē. Sācis spēlēt dažādus mūzikas instrumentus un komponēt jau pavisam agri. 9 gadu vecumā spēlējis ērģeles, piedaloties sava tēva koncertos. 1964. gadā Vebers uzsāka vēstures studijas Oksfordas Universitātē, bet jau 1965. gadā Vebers iepazinās ar dzejnieku un dziesmu tekstu autoru Timu Raisu, ar kuru viņam vēlāk izveidojās ilgstoša sadarbība. Vebers pameta universitāti, lai nodarbotos ar mūziklu komponēšanu. 1968. gadā viņš guva pirmos panākumus ar uzvedumu Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat, kuram Tims Raiss bija sarakstījis tekstu.
Pasaules slavu Vebers ieguvis ar tādiem mūzikliem kā "Jēzus Kristus Superzvaigzne" (Jesus Christ Superstar, 1970), "Evita" (1976), "Kaķi" (Cats, 1981), "Operas spoks" (The Phantom of the Opera, 1986).
Par saviem darbiem Vebers ir saņēmis dažādus apbalvojumus, tai skaitā četras Grammy un septiņas Tony balvas. Par dziesmu You Must Love Me filmai "Evita" (1996) Vebers ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu un Zelta globusa balvu (kopā ar teksta autoru Timu Raisu). Vēl divas reizes bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labākajām oriģināldziesmām un muzikālo adaptāciju filmai "Jēzus Kristus Superzvaigzne" (1973), kā arī par dziesmu Learn to Be Lonely filmai "Operas spoks" (2004).
Dēmetra
Dēmetra (atiešu: Δημήτηρ (Dēmḗtēr), doriešu: Δαμάτηρ (Dāmā́tēr)) sengrieķu mitoloģijā ir viena no visvairāk pielūgtajām dievēm, auglības un zemkopības dieve. Dēmetrai pielīdzināta romiešu Cerēra. Viņa ir labvēlīgi noskaņota pret cilvēkiem, māca tiem art un apsēt laukus, palīdz zemkopības darbos. Titāna Krona un titanīdas Rejas meita, Aīda, Hēras, Hestijas, Poseidona un Zeva māsa. Viņa sargāja labību un zemes dotās veltes. Viņas kults attiecās uz zemes auglību.
Dēmetras vārds nozīmē "zemes māte", bet viņa pati personificē auglīgo zemes kārtu, kurā cilvēks kaisa graudus. Dieve cilvēkiem deva arī vīģes koku un magoņu ziedus, bet klinšainos un sausos apvidos lika plūst avotiem. Dēmetra sargāja ne tikai zemkopjus, viņu dzīvi un ieražas, bet arī rakstītos un vispār pieņemtos likumus. Viņas vārds tika piesaukts, noslēdzot savstarpējās vienošanās, un tiesneši un ierēdņi, uzsākot amata gaitas, deva zvērestu Dēmetrai.
Attēlojums mākslā un simboli
Dēmetra bija arī putnu un zivju radītāja, visas dzīvās dabas, dzīvības dieve. Arkādijā atradās ļoti sena Dēmetras skulptūra. Viņai bija zirga galva, vienā rokā viņa turēja balodi, bet otrā delfīnu. Dēmetra ļoti bieži tika attēlota kopā ar meitu Persefoni (nāves dievi). Viņu simboliskie atribūti ir labības vārpas, magones, narcise un granātābols. Parasti viņām upurēja govi vai cūku. Dēmetrai visbiežāk galvā ir vārpu vainags, rokā lāpa, mugurā cēls valdnieces tērps, kas sniedzas līdz papēžiem.
Mīts par meitas Persefones nolaupīšanu
Nozīmīgākie mīti par Dēmetru vēsta, kā pazemes valdnieks Aīds nolaupīja viņas meitu Persefoni. Noskumusi un saniknota, Dēmetra pameta dievu mājokli Olimpa kalnā un sāka klejot pa pasauli, pārģērbusies par veceni. Noskrandušā tērpā, atrisušiem, putekļu un pelnu piebirušiem matiem, sērīga un skumja viņa meklēja pazudušo meitu. Vārpas viņas rokās izžuva, magoņziedi novīta. Velti māte iztaujāja katru garāmgājēju. Nedz dievs, nedz cilvēks, nedz kāds putns neko nevarēja pateikt par Persefoni.
Visbeidzot viņa nonāca Eleisīnā pie Salamīnas līča un apsēdās pie Jaunavas avota. Akmeni, uz kura viņa bija sēdējusi, nosauca par Skumju klinti, bet avotu par Skaistavotu, jo Dēmetras asaras atgādināja pērles. Tajā brīdī pie avota pienāca valdnieka Keleja meitas, kuras iežēlojās par noskrandušo vecenīti un aicināja līdzi uz pili auklēt nesen dzimušo jaunāko brālīti. Dēmetra piekrita auklēt valdnieks Keleja un viņa sievas Metaneiras vārgo un slimīgo Dēmetrofonu. Gribēdama bērnu padarīt nemirstīgu, dieve slepus baroja viņu ar ambroziju (dievu ēdiens) un katru nakti izņēma no šūpuļa un turēja virs uguns, lai liesmas izdeldētu viņā visu laicīgo un nīcīgo. Kādu nakti to ieraudzīja Metaneira un sāka kliegt un vaimanāt. Bērns izkrita Dēmetrai no rokām. Tai pašā brīdī istabu piepildīja labības, dārza augļu un visas zemes ziedu smarža. No skrandām atdalījās daiļa debesu būtne, kuras zelta mati, līdzīgi nobriedušām labības vārpām, pielēja māju ar žilbinošu gaismu. Metaneira pazina dižo dievi un nokrita pie viņas kājām. Viņa izņēma zēnu no uguns un atklāja savu īsto vārdu, pavēstot, ka tagad mazais zēns būs parasts mirstīgais.
Dieve sērās liedza zemei labību, draudot nomērdēt cilvēkus badā, ja viņa nesatiksies ar savu meitu. Dedzinošā svelmē izžuva upes un avoti. Dēmetra no visuredzošās Saules bija uzzinājusi patiesību par Persefoni un apvainojusies uz dieviem. Viņa paslēpās tā, ka to neviens nevarēja atrast, līdz beidzot viņu Arkādijas kalnā atrada Hermejs. Zevs, lai izlūgtos Dēmetras žēlastību, aizsūtīja pie viņas mūzas un haritas, visjaukākās un visdaiļrunīgākās mazās dievietes — bet Dēmetra viņas neuzklausīja. Tad viņš lika brālim Aīdam atdot nolaupīto Persefoni. Zevs nosūtīja Hermeju pārvest Persefoni no pazemes valstības.
Kad Persefone iznāca no pazemes, pasaule uzplauka visā pavasara ziedu krāšņumā, tik liels bija mātes prieks. Dēmetra apskāva meitu, bet brīdināja, ja viņa ir ko ēdusi pazemes valstībā, tad viņai tur būs jāatgriežas. Pie Aīda viņa bija apēdusi dažas granātābola sēkliņas, taču Zevs nolēma, ka divas trešdaļas gada viņa pavadīs ar māti, bet pēdējo trešdaļu (ziemu) — Aīda valstībā.
Pirms atgriešanās Olimpā Dēmetra Keleja dēlam Triptolemam iedeva labības graudus un savus spārnotos ratus un lika viņam apbraukt zemi no vienas malas līdz otrai un izsēt auglīgos graudus. Ik reizi, kad māte un meita šķīrās, Dēmetru pārņēma tik lielas sāpes, it kā viņām vairs nekad nebūtu lemts satikties. Tad līdzīgi kā pirmajās sēru dienās Dēmetra pameta laukus un dārzus, un viss pārstāja augt. Iestājās ziema.
Eleisīnas mistērijas
Pēdējā dienā pirms aiziešanas no Eleisīnas Dēmetra sapulcināja valdnieka ģimeni un, apsēdusies pakalnā, atklāja viņiem svētos noslēpumus. Šajā vietā viņai par godu vēlāk uzcēla templi, kur ik gadu tika rīkotas lielās Eleisīnas mistērijas (slavenākais mistēriju kults Senajā Grieķijā). Septembra dienās no Atēnām uz Eleisīnu devās svētku gājiens. Priesteri, ierēdņi, pilsoņi, vergi un svešzemnieki gāja aiz vezuma, kurā bija sakrauti grozi ar noslēpumainiem svētumiem, dīvainiem un rēgainiem dievu tēliem un simboliem. Pēc ilga gavēņa un atturības sākās ceremonijas, kurās varēja piedalīties tikai iesvētītie. Beigās tika vērti vārti uz telestēriju — lielu, teātra zālei līdzīgu telpu, ko no trim pusēm ieskāva klints sienā izkaltas solu rindas. Tika izrādīta svētsvinīga drāma, kas atainoja Dēmetras sāpju ceļa posmu. Tika attēlots dieves izmisums un neveiksmīgie meklējumi, kamēr ar narcišu vainagu galvā tronī blakus Aīdam sēdēja Persefone. Pazemes valdniekam rokās bija magoņu pušķis. Izrādes kulminācija bija mātes un meitas atkal satikšanās.
Āltonens
Āltonens (fi — 'vilnītis'; sieviešu dzimtē Āltonena) ir somu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Peress
Peress (es, no personvārda Pe(d)ro; sieviešu dzimtē Peresa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Žans Ogists Dominiks Engrs
Žans Ogists Dominiks Engrs (,, dzimis , miris ), plašāk zināms vienkārši kā Engrs, bija franču gleznotājs un zīmētājs, neoklasicisma un romantisma pārstāvis. Viņš bija Žaka Luija Davida māceklis. Engrs tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem 19. gadsimta gleznotājiem.
Biogrāfija
Engrs dzimis Montobanā, Dienvidu-Pireneju reģionā, Francijas dienvidrietumos. Viņš bija tēlnieka Žana Marijas Žožefa Engra (1755–1814) vecākais dēls. Viņa māte bija Ana Mulē. 11 gadu vecumā sāka mācīties Tulūzas akadēmijā. Engrs jau jaunībā interesējās par seno un renesanses mākslu un Rafaēlu. 1797. gada augustā viņš devās uz Parīzi, kur kļuva par Žaka Luija Davida skolnieku. Iespaidojoties no viņa, Engrs kļuva uzticīgs neoklasicisma mākslas virzienam. 1806. gadā devās uz Romu, kur nodzīvoja četrpadsmit gadus. 1813. gadā viņš apprecējās. 1820. gadā kopā ar sievu pārcēlās dzīvot uz Florenci, bet pēc četriem gadiem atgriezās Parīzē. 1835. gadā Engrs atkal devās uz Romu, kur kļuva par Romas Franču akadēmijas direktoru. 1841. gadā atgriezās Parīzē, kur nodzīvoja līdz mūža beigām. Miris Parīzē. Engrs savos darbos galveno uzmanību pievērsa krāsām.
Galvkāji
Galvkāji (Cephalopoda) ir gliemju (Mollusca) klase, kam raksturīga bilaterāla ķermeņa simetrija. Tiem ir attīstīta galva, no kuras atiet 8-10 taustekļi, kas veidojas no gliemju „kājas”. No visiem bezmugurkaulniekiem galvkājiem ir visattīstītākās asinsrites un nervu sistēmas. Tā kā visi galvkāji aizsardzības nolūkos spēj izšļākt "tinti", tos mēdz saukt arī par tintes zivīm.
Ir zināmas vairāk nekā 800 mūsdienu un apmēram 11 000 izmirušo galvkāju sugu. Vislielākā sugu dažādība sastopama ekvatora tuvumā. Mūsdienu sugas iedalītas 2 apakšklasēs. Pazīstamākie pārstāvji ir kalmāri, sēpijas un astoņkāji.
Galvkāji mājo visos pasaules okeānos. Neviena galvkāju suga nespēj dzīvot saldūdenī. Izņēmums ir Atlantijas īsais kalmārs (Lolliguncula brevis), kurš sastopams Česapikas līcī. Šī līča ūdeņiem salīdzinājumā ar okeānu nav augsts sāls daudzums. Galvkāji mājo visos dziļumos no gultnes līdz ūdens virsmai.
Nervu sistēma un uzvedība
Galvkājus pamatoti uzskata par visinteliģentākajiem bezmugurkaulniekiem. Tiem ir labi attīstītas maņas un lielas smadzenes. Galvkāju nervu sistēma ir vissarežģītākā no visiem bezmugurkaulniekiem. Smadzenes aizsargā no skrimšļaudiem veidots galvaskauss.
Galvkāji ir sociāli dzīvnieki. Piemēram, ja tos izolē no savas sugas brāļiem, tie cenšas kontaktēties ar zivīm.
Maņas
Galvkājiem ir izcila redze. Tiem ir līdzsvara orgāns - statocists, ar kuru tie spēj noteikt gravitāciju un skaņas avotu, nodrošinot dzirdi. Tiem ir arī vairāki ķīmiska rakstura maņu orgāni. Ar saviem taustekļiem, piemēram, astoņkājis spēj noteikt virsmas reljefu un ūdens dziļumu.
Redze
Lielākajai daļai galvkāju redze ir galvenais maņu orgāns. Ar redzes palīdzību tie nosaka medījumu un ienaidniekus, kā arī komunicē viens ar otru. Eksperimentos ir noskaidrots, ka galvkāji ar redzi spēj atšķirt gaismas spilgtumu, izmēru, formu, horizontālo un vertikālo orientāciju telpā. Acs uzbūve ir līdzīga haizivju acīm, bet galvkājiem nav radzenes, tās vietā tiem ir apgriezta uz otru pusi acs tīklene. To acis ir jūtīgas uz koncentrētu gaismu. Pārsteidzoši ir tas, ka, lai arī lielākā daļa no tiem spēj mainīt ķermeņa krāsu, galvkāji ir krāsu akli. Piemērojoties apkārtējai videi, tie lieto savus hromatoforus, izmainot ķermeņa krāsas spilgtumu un rakstu.
Atšķirībā no pārējiem galvkājiem nautiliem nav laba redze. To acu struktūra ir labi attīstīta, bet tiem nav acs lēcas. Tās vietā tiem ir vienkāršs caurums, caur kuru plūst ūdens. Nautiliem galvenā maņa ir nevis redze, bet oža.
Kustības
Kalmāri, sēpijas un astoņkāji samērā ātri peld pēc reaktīvās kustības principa. Mantijas dobumā caur atveri ieplūst ūdens, bet pēc tam caur piltuvi (pārveidotu kājas daļu) dzīvnieks to spēcīgi izšļāc ārā. Astoņkāji spēj ne tikai peldēt, bet, piepalīdzot taustekļiem (izveidojušies kā kājas priekšdaļas derivāti), var arī rāpot pa gultni.
Daži galvkāji spēj lidot gaisā, nolidojot 50 metru attālumu. Lai lidotu, galvkājis izmanto reaktīvās kustības principu, līdzīgi kā zem ūdens enerģiski izšļācot no ķermeņa ūdeni.
Galvkāju tinte
Lielākajai daļai galvkāju, izņemot nautilus un astoņkājus no Cirrina apakškārtas, ir spēja ražot tinti, kas uzkrājas tintes maisā. Tinte tiek izmantota, lai noslēptos no vajātājiem, izlaižot tintes maisa saturu ūdenī. Tintes maiss ir muskuļots orgāns, kas veidojas kā zarnas beigu daļas izaugums. Tas atrodas zem zarnas un atveras tūpļa kanālā. Tinte sastāv no gandrīz tīra melanīna pigmenta. Briesmu gadījumā tā tiek izšļākta kopā ar ūdeni. Tinte ūdenī veido necaurredzamu, biezu mākoni, kas lēnām izšķīst.
Asinsrite
Galvkāji ir vienīgie gliemji, kuriem ir noslēgta asinsrites sistēma. Divžauņu apakšklases (Coleoidea) galvkājiem ir 3 sirdis: divas žaunu sirdis un asinsrites sirds. Žaunu pārim atbilst vienkāršs sirds priekškambaru pāris. Žaunu sirdis pumpē asinis cauri žaunu kapilāriem, pēc tam asinsrites sirds, kas sastāv no 3 kambariem, ar skābekli piesātinātās asinis pumpē pa visu ķermeni.
Kā lielākā daļa gliemju arī galvkājiem skābekli pārnēsā hemocianīns, nevis hemoglobīns. Tādēļ galvkāju asinis ir bezkrāsainas, bet, saskaroties ar gaisu, kļūst zilas.
Elpošana
Galvkāji iegūst skābekli, dzenot cauri žaunām okeāna ūdeni. Žaunas ir piestiprinātas ķermeņa pavēderē, un tās atbalsta vienkāršs, šķiedrains olbaltumvielas skelets. Līdzko ūdens caur atveri ieplūst mantijas dobumā, tās atvere noslēdzas. Tad mantija saraujas, un ūdens ar spēku pa īpašu piltuvi tiek izšļākts laukā. Tā kā žaunas atrodas starp mantiju un piltuvi, ūdens tiek izspiests cauri žaunām. Ūdens spēks tiek izmantots kustībai uz priekšu, tādēļ žaunas ir nelielas, lai nebremzētu ūdens kustību tām cauri. Toties ūdens spiediena spēks kompensē žaunu mazo izmēru. Tomēr galvkājiem, kas pamatā uzturas dziļumā virs gultnes un peld lēni un kas nepumpē lielus ūdens daudzumus cauri mantijai, žaunas ir attīstījušās lielākas. Ūdens cirkulāciju cauri žaunām tiem nodrošina žaunu sirdis, pat tad, kad dzīvnieks atrodas miera stāvoklī.
Gremošana
Visiem galvkājiem ir divdaļīgs knābis. Tie medī savus upurus, izmantojot taustekļus. Noķertais medījums ar taustekļiem tiek tuvināts mutei. Tad galvkājis no tā nokožas. Gremošanas sula, kas ir dažādu indīgu sulu sajaukums, atdala upura mīkstos audus no cietajiem (asakām, kauliem vai gliemežvākiem). Kopumā gremošanas sitēma ir samērā īsa.
AKS-74U
AKS-74U (ru; GRAU indekss 6П26) ir triecienšautenes АКS-74 saīsināta modifikācija. Tā tika izstrādāta PSRS 1970. gadu beigās bruņumašīnu, aviotehnikas, lielgabalu apkalpju un desanta apkalpju apbruņošanai, kur svarīgs bija ieroča izmērs un kompaktums.
Nosaukums "AKS-74U" atšifrējams kā "1974. gada Kalašņikova automāts", "S" — со складным прикладом ("ar saliekamu laidi"), "U" — укороченный ("saīsinātais").
Apraksts
Salīdzinot ar triecienšauteni, AKS-74U ir diezgan mazs, savos izmēros atgādinot mašīnpistoli, taču tas šauj ar 5,45x39 mm patronām, kas ir triecienšautenes patronas. AKS-74U ir konstruēta no dzelzs un koka (pastobres un pistoļveida rokturis) materiāliem. Tam ir dzelzs saliekama laide. Tā kā daļa stobra ir ļoti īsa, tika konstruēta speciāla stobra ierīce. Tā kalpo kā liesmu slāpētājs un kā gāzu izplešanās kamera. Tā stobrs ir daudz reiz sašaurināts, arī gāzu kamera ir pabīdīta uz pabīdīta uz atpakaļu (laides pusi), pienācīgi nogriežot gāzes virzuļa kātu. Stobra kārba tam ir identiska kā AK-74, bet to, atšķirībā no AK-74, nevar noņemt. Uz stobra kārbas atrodas mērķeklis, kas domāts 200—400 m distancei. Tēmēklis ir cilindrisks pusaplis ar graudu. Dažiem AKS-74U nav atveres uz pastobres kā citiem. AKS-74U nevar pielikt durkli. Optiskos tēmēkļus var uzlikt modifikācijai AKS-74UN.
Uzbūve
AKS-74U sastāv no:
Ātršāvība
Šausanas ātrums (automātisks): 650—700 šāvieni minūtē Kaujas šaušanas ātrums:
Versijas
AKS-74UN "Nakts" versija. Var uzlikt nakts redzamības tēmēkli (NSPU), sarkanā punkta tēmēkli "Kobra" (EKP-8-02), Dienas tēmēkli (Trilukss) un citus krievu optisko tēmēkļu izstrādājums.
AKS-74UB "Beztrokšņa" versija. Veidoja Krievijas speciālo uzdevumu vienība. Ierocis ir ekipēts ar PBS-4 slāpētāju un 30 mm zemstobra granātšavēju BS-1 "Tišina" ar slāpētāju.
AKS-74U filmās un datorspēlēs
AKS-74U ir sastopams filmās: AKS-74U ir sastopams datorspēlēs:
Wishmaster
Wishmaster ir simfoniskās metāla grupas Nightwish trešais studijas albums, kurš tika izdots 2000. gada 19. maijā. Vēl vairāk nekā iepriekšējā albumā dominē fantāzijas tēma. Lai arī albums vairāk saistās ar pauermetālu, ir arī lēnākas dziesmas, kā "Come Cover Me" un "Two for Tragedy", episkas balādes, kā "Dead Boy's Poem" un "FantasMic". Dziesmā "The Kinslayer" ir stāstīts par Kolumbijas augstskolas slaktiņu. Wishmaster ir iedvesmojies no fantāzijas noveles The Lord of the Rings un Dragonlance, pieminot Elberetu, Lorēnu un Greju Hevenu no veidotājiem. Dalamāra, Raistlin Majare (Dalamar's shalafi vai "pavēlnieks"), Gilthanas, Sla-Mori un Inn of the Last Home. "FantasMic" ir dziesma par Disneja animācijas filmām, pārsvarā fantāzijas elementi ņemti no Disneja šova Fantasmic.
Igaunija
Igaunijas Republika (et) ir valsts Ziemeļeiropā, viena no trim Baltijas valstīm. Igauniju veido tās kontinentālā daļa un Monzunda arhipelāgs Baltijas jūrā. Austrumos Igaunija robežojas ar Krieviju, dienvidos ar Latviju. Igaunijai ir arī jūras robežas ar Somiju ziemeļos, Somu līcī, ar Zviedriju rietumos, Baltijas jūrā, un Latviju dienvidrietumos, Rīgas līcī. Valstī, kuras platība ir 45 339 km², dzīvo vairāk nekā 1,3 miljoni iedzīvotāju. Igaunijas galvaspilsēta ir Tallina.
Kopš 13. gadsimta igauņu apdzīvotā zeme bija dāņu, vācu, zviedru un krievu pakļautībā. Vēsturiski un arī kultūras ziņā Igaunijai vienmēr ir bijusi cieša saikne ne tikai ar Baltijas valstīm, bet arī ar Ziemeļvalstīm. Par neatkarīgu valsti Igaunija kļuva, Otrā pasaules kara laikā pēc 1940. gada nokļuva PSRS un Vācijas okupācijā, neatkarības atjaunošana tika pasludināta, bet pilnībā atjaunota , ko atzina arī PSRS valdība.
Kopš Igaunija ir Eiropas Savienības dalībvalsts, kopš  ir NATO dalībvalsts, un kopš  ir OECD dalībvalsts.
Etimoloģija
Latviešu valodas vārds "Igaunija" ir cēlies no Indriķa hronikā minētā novada Ugaunijas nosaukuma, kurš pēc latviešu valodnieka Jāņa Endzelīna domām ir ticis izrunāts kā ü.
Igaunijas pašnosaukums Eesti, iespējams, ir cēlies no romiešu vēsturnieka Tacita darba "Germania", kurā viņš līdzās ģermāņiem aprakstīja arī austrumos no gotiem dzīvojošās ciltis, dēvētas par eistiem (la). Arī skandināvu sāgās Igaunija bieži ir pieminēta kā Eistland. Latīņu valodā antīkos rakstiskajos avotos igauņu apdzīvotās zemes bieži ir apzīmētas kā Estia vai Hestia. Tikai 19. gadsimtā, lai nostiprinātu savu nacionālo identitāti, igauņi savu zemi sāka saukt par Eesti.
Vēsture
Tiek pieņemts, ka pirmie cilvēki, kuri apdzīvoja pašreizējo Igaunijas teritoriju, bija Baltijas somu ciltis. Vēlāk tie sajaucās ar no dienvidiem ieceļojušajām baltu ciltīm un skandināviem (salās un ziemeļu piekrastē). 13. gadsimtā krustneši Dānijas karaļa Valdemāra II vadībā devās krusta karā uz Baltijas jūras piekrastes teritorijām, lai pagānu ciltis pievērstu kristietībai. Livonijas krusta karu laikā no 1208. līdz 1227. gadam Igaunijas teritoriju no savām galvenajām militārajām bāzēm Cēsīs un Tallinā ar kristīto līvu un latgaļu vasaļu palīdzību iekaroja Zobenbrāļu ordenis un Dānija, bet Romas pāvests to pasludināja par "Māras zemi" (Terra Mariana).
1343. gadā notika igauņu Jurģa nakts sacelšanos pret vācu un dāņu virskundzību, atsakoties no kristietības un cīnoties pret dzimtbūšanu. Pēc diviem gadiem Vācu ordenis, kas valdīja Livonijā, apspieda nemierus un nopirka no Dānijas tai piederošās teritorijas. Līdz ar to Igaunijas teritorijā sākās pilnīga vācu virskundzība.
Livonijas kara (1558—1583) sākumā 1559. gadā Krievijas cariste pilnībā iekaroja Tērbatas bīskapiju, vēlāk arī gandrīz visu Igaunijas teritoriju, tās dienvidu daļā Krievijas protektorātā nodibināja Livonijas karalisti. Pēc Krievijas sakāves Igaunijas ziemeļu daļā izveidojās Zviedru Igaunija, dienvidu daļā Pārdaugavas Livonijas hercogiste Lietuvas dižkunigaitijas tiešā pārvaldībā, Sāmsala piederēja Dānijai. Poļu—zviedru kara laikā zviedru iekarotajās Livonijas zemēs izveidoja Zviedru Vidzemes provinci. 1645. gadā Dānija zaudēja Sāmsalas–Vīkas bīskapiju Zviedrijai un zviedri pilnībā kontrolēja Igaunijas teritoriju. Zviedru laikos igauņu ciemos tika dibinātas pirmās skolas. 1632. gadā ar karaļa Gustava II rīkojumu Tartu atvēra Tērbatas Universitāti.
Līdz 1700. gada februārim pret zviedru dominanci Baltijas jūras reģionā apvienojās Dānija, Polijas—Lietuvas ūnija, Krievija un Saksija, uzsākot Lielo Ziemeļu karu. Pēc vairākām kaujām, kurās uzvarēja gan zviedri, gan krievi, 1709. gadā Krievijai tomēr izdevās izšķirošajā Poltavas kaujā pieveikt karaļa Kārļa XII vadīto karaspēku un vēlāk iekarot zviedru Baltijas provinces. Pēc kara igauņu apdzīvotā teritorija turpināja būt sadalīta starp divām guberņām: ziemeļu daļā atradās Igaunijas guberņa un dienvidu daļā Vidzemes guberņa.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā Vidzemes guberņas Pērnavas un Tērbatas apriņķus pievienoja Igaunijas guberņai. Brestļitovskas miera sarunās Krievija 1918. gada sākumā atteicās no Baltijas provincēm. Īsi pirms vācu karaspēka ienākšanas Tallinā tika pasludināta Igaunijas valsts neatkarība. Savukārt vācbaltieši 1918. gadā mēģināja izveidot Apvienoto Baltijas hercogisti Vācijas Impērijas protektorātā.
Pēc Novembra revolūcijas Vācijā un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas jaunajai Igaunijas valstij 1919. gadā nācās izcīnīt smagas brīvības cīņas pret Sarkano armiju un Padomju Latvijas armiju (Kauja pie Paju), vēlāk pret Baltijas landesvēru, kas beidzās ar uzvaru Cēsu kaujās 1919. gada jūnijā. Saskaņā ar Molotova—Ribentropa paktu, Igauniju 1940. gada jūnijā okupēja Sarkanā armija un augustā tā tika iekļauta Padomju Savienības sastāvā kā Igaunijas PSR. 1941. gadā nacistiskā Vācija uzsāka karu ar Padomju Savienību un iebruka arī Igaunijas teritorijā. Sākotnēji igauņi uzskatīja vāciešus par atbrīvotājiem, jo cerēja, ka Igaunija atgūs neatkarību no PSRS, bet faktiski vienu okupācijas varu nomainīja cita. Pēc Vācijas karaspēka atkāpšanās Igaunija palika PSRS sastāvā. Pēckara gados Igaunijā darbojās nacionālo partizānu vienības, pazīstamākā bija Metsavennad (Meža brāļi), bet tās pamazām tika apspiestas. Igaunijas PSR tika likvidēta, bet pilnīga neatkarība no PSRS tika pasludināta.
Pēc neatkarības atjaunošanas Igaunijas valdība 1998. gadā sāka sarunas par valsts iestāšanos Eiropas Savienībā, kas sekmīgi noslēdzās. Igaunija kļuva par NATO locekli. Neatkarības gados Igaunijas ekonomika nostiprinājās un 2011. gadā tā pievienojās eiro zonai.
Ģeogrāfija
Igaunija ir valsts Eiropas ziemeļaustrumos, Baltijas jūras austrumu krastā ar daudziem ezeriem un salām. Tā robežojas ar Krieviju austrumos un Latviju dienvidos, tai ir jūras robeža ar Somiju, Zviedriju un Latviju. Igaunijas platība ir 45 339 km² un tā ir viena no mazākajām Eiropas Savienības valstīm. Igaunijas platums austrumu–rietumu virzienā ir 350 km, bet ziemeļu–dienvidu virzienā ir 240 km.
Igaunija ir viena no līdzenākajām un zemāk virs jūras līmeņa novietotajām Eiropas valstīm. Igaunijas ainava lielākoties ir Ledus laikmeta (glaciālās aktivitātes) rezultāts. Lielāko daļu teritorijas klāj meži (vairāk kā 45%) un purvi, vai lauksaimiecībā izmantojamas zemes. Valsts dienvidos atrodas Hānjas augstiene un Otepē augstiene. Šajā apvidū izteikti morēnu pauguri. Valsts centrālajā daļā atrodas Pandiveres augstiene — viens no bagātākajiem upju izteces reģioniem Igaunijā. Raksturīgi pauguri ar plakanām virsotnēm. Savukārt Ziemeļigaunijai ir raksturīgi ledāju atnesti dižakmeņi, ūdenskritumi un piekrastes klintis. Igaunijas vidējais augstums virs jūras līmeņa ir aptuveni 50 metri. 90% no valsts ir zemāk par 100 metriem virs jūras līmeņa. Hānjas augstienē atrodas augstākā virsotne valstī un visā Baltijā — Lielais Munameģis (317,4 m).
Rietumigaunijā atrodas kadiķu lauki, bet austrumos — Peipuss, piektais lielākais ezers Eiropā. Cauri Peipusa-Pleskavas ezeru sistēmu ir novilkta Igaunijas un Krievijas robeža, tāpēc daļa no ezera ir Igaunijas pusē, atlikusī daļa Krievijas pusē. Igaunijā ir aptuveni 1200 ezeri, kuru platība ir lielāka par vienu hektāru. Aptuveni 4,7% no Igaunijas teritorijas ir ezeri. Igaunijas centrālās daļas dienvidos atrodas vēl viens liels ezers — Vertsjervs. Aptuveni 10% no Igaunijas platības ir salas. Igaunijas rietumu piekrastē ir ļoti daudz salu, kuru kopskaits Monzunda arhipelāgā sasniedz ap 1500. Lielākās no tām ir Sāmsala, Hījumā, Muhu un Vormsi.
Igaunijā esošās upes ietek Somu līcī, Rīgas līcī vai Peipusa ezerā. Garākās upes ir Vehandu (165,2 km) un Pernu (144,5 km). Citas nozīmīgas upes ir Narva, kas savieno Piepusu ar Somu līci, Pedja, Peltsamā un Kazari.