cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lūznavas muiža
Renovētās muižas atklāšana
Atjaunotās Lūznavas muižas kapelas iesvētīšana notika 2015. gada 8. februārī. Bet pārējo muižas daļu apskatei atklāja 2015. gada 25. aprīlī, Latgales podnieku dienu laikā.
Muiža mūsdienās
Rēzeknes novada vadība iecerējusi izmantot muižu kā saieta namu, kā arī semināru, mākslas izstāžu un citu svinīgu pasākumu rīkošanai.
Daniele Orsato
Daniele Orsato (it; dzimis ) ir Itālijas futbola tiesnesis.
Futbola spēles sāka tiesāt 17 gadu vecumā. 2002. gadā debitēja C1 sērijā. 2006. gadā sāka tiesāt A sērijā. 2010. gadā kļuva par FIFA kategorijas tiesnesi. Tā paša gada oktobrī pirmo reizi bija galvenais tiesnesis izlašu spēlē, kurā tikās Armēnija un Slovākija. 2012.— 2013. gada sezonā sāka tiesāt UEFA Čempionu līgas spēles. 2015. gadā tiesāja FIFA U-20 Pasaules kausa spēles.
2018. gada FIFA Pasaules kausā pildīja video tiesneša palīga pienākumus spēlē starp Horvātiju un Dāniju.
2020. gada 23. augustā tiesāja UEFA Čempionu līgas finālu starp Minhenes "Bayern" un Parīzes "Saint-Germain". Starptautiskā Futbola vēstures un statistikas federācija atzina Orsato par 2020. gada labāko futbola tiesnesi.
2021. gada aprīlī Orsato tika apstiprināts par vienu no tiesnešiem 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Eiropas čempionātā tiesāja divas grupu turnīra spēles un vienu astotdaļfinālu.
2022. gada maijā FIFA iekļāva viņu tiesnešu sarakstā 2022. gada FIFA Pasaules kausam. Orsato tika nozīmēts tiesāt turnīra atklāšanas spēli start Kataru un Ekvadoru.
Franko Kauzio
Franko Kauzio (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja malējā uzbrucēja pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras veiksmīgāko posmu aizvadījis Juventus FC komandā, ar ko viņš izcīnīja sešus Itālijas A sērijas čempionu titulus.
Itālijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1972. līdz 1983. gadam. Ar izlasi uzvarējis 1982. gada FIFA Pasaules kausā. Piedalījies arī 1974. un 1978. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1980. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Juventus
Itālija
Arizonas sapnis
"Arizonas sapnis" (en) ir 1993. gada ASV un Francijas drāma, kuras režisors ir Emirs Kusturica. Galvenās lomas atveido Džonijs Deps, Džerijs Lūiss, Feja Danaveja, Lilija Teilore, Vinsents Gallo un Polīna Porizkova. Filmas pirmizrāde notika Francijā.
Jauns ņujorkietis dodas uz Arizonu, kur viņš atrod brīvību mīlēt un sapņot.
KIWIE
KIWIE ir pseidonīms latviešu māksliniekam, kurš pazīstams ar resnā briesmoņa (Fat Monster) attēlošanu pilsētvidē. Kopš 2006. gada KIWIE nodarbojas ar grafisko dizainu, produktu un modes dizainu, specializējas ielu mākslā un košos, bieži lielformāta zīmējumos.
Izstādes
2007. gadā KIWIE piedalījās Latvijas Nacionālā mākslas muzeja izstāžu zālē "Arsenāls" organizētajā laikmetīgās mākslas izstādē "Candy Bomber / Našķu bumba". 2009. gadā Rīgas Mākslas telpā notika ielu mākslas izstāde Beneath, kurā piedalījās ielu mākslinieki KIWIE, AMC un SAKI.
2011. gadā KIWIE mākslas darbi bija apskatāmi izstādē Wood morning. 2012. gadā KIWIE organizēja interaktīvu mākslas izstādi Steal Me!, kurā apmeklētājus aicināja sekot norādēm un nozagt mākslinieka darbus. 2012. gadā Velsā KIWIE piedalījās projektā "Lenkasteras melnais hercogs" (The Black Duke of Lancaster), kā ietvaros izveidoja grafiti uz pamesta kruīza kuģa sāniem.
2013. gadā Alauksta ielā radīja lielformāta grafiti Gray Rainbow, kas tobrīd bija lielākais ielu mākslasdarbs Latvijā. Šis gleznojums bija daļa no izstādes Kiwie Solo Exhibition, kas vienlaikus notika piecās valstīs: Latvijā, Igaunijā, Polijā, Vācijā un Francijā.
2014. gadā viņš Tallinas ielā Rīgā sadarbībā ar ielu mākslinieku Rudens Stencil izveidoja lielāko grafiti ielu gleznojumu Baltijas valstīs ar nosaukumu "Saule, Pērkons, Daugava", tas ir aptuveni 800 m2 liels. Tajā pašā gadā elektroniskās mūzikas festivāla Urban Soulz laikā organizēja KIWIE izstādi Street Noise, kas notika Preses namā.
2016. gadā Rīgas Mākslas telpā notika mākslinieka soloizstāde “MIMIK”. 2019. gadā viņš piedalījās Amsterdamas Ielu mākslas asociācijas organizētā izstādē 28 Stars Exhibition, kurā Latviju pārstāvēja KIWIE. 2021. gadā KIWIE izveidoja digitālo izstādi, kurā bija iespējams iegādāties tiesības uz KIWIE darbiem, izmantojot blokķēžu tehnoloģiju (NFT).
Mākslinieks sadarbojas ar skeitborda apģērbu ražotāju Vans, vegānu restorānu Frost Burgers, alkoholisko dzērienu ražotāju Jägermeister, privāto mākslas muzeju Zuzeum un citiem.
Grafiti festivāli ar KIWIE piedalīšanos
KIWIE ielu māksla ir demonstrēta dažādos grafiti festivālos Latvijā, Igaunijā, Polijā, Vācijā un Kiprā:
Kaspers Rogaliņskis
Kaspers Rogaliņskis (pl; dzimis starp 1725. un 1728. gadu, miris 1788. gadā) bija Žečpospolitas valsts darbinieks un dzejnieks, Inflantijas vaivads no 1778. līdz 1788. gadam, Svētās Romas impērijas grāfs.
1759. gadā tika norīkots par sūtni uz Sanktpēterburgu, kur apsprieda Krievijas armijas apgādes jautājumus. 1764. gadā parakstīja manifestu, kurā tika atzīts, ka Krievijas armijas uzturēšanās Polijā ir nelikumīga, tajā pašā gada sejmā atbalstīja karaļa Staņislavs Poņatovska kandidatūru.
Kalnmuiža (Saldus)
Kalnmuiža jeb Brocēnu Kalna muiža (de) bija viena no Saldus draudzes novada Brocēnu muižas (Brotzen) pusmuižām. Muižas kungu māja atrodas Kalnsētas ielā 24 Saldū.
Vēsture
Brocēnu Kalnmuiža piederēja fon der Rekes dzimtai, 1874. gadā Georgs fon der Reke (1829—1900) uzcēla Kalna muižas kungu māju neoklasicisma stilā. Viņa dēls Frīdrihs muižā saimniekoja līdz 1920. gada zemes reformai, kad Salduskalna muižu 1397 ha kopplatībā sadalīja 103 vienībās. Saldus kooperatīvs "Neatkarība" muižā iekārtoja divgadīgu lauksaimniecības skolu, koku skolu, mašīnu koplietošanas un vaislas punktu. 1922. gada rudenī Kalnmuižas pilī mācības uzsāka divas Saldus pilsētas vidusskolas klases, 1929. gadā vidusskolu pārdēvēja par Saldus pilsētas ģimnāziju.
Pēc Otrā pasaules kara ģimnāzijas ēku pārbūvēja, no 1945. līdz 1991. gadam tajā atradās Saldus lauksaimniecības tehnikums. Kopš 1991. gada profesionālā vidusskola, tagad Saldus tehnikums.
Novaja (Griškānu pagasts)
Novaja ir ciems Griškānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 251 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas keramiķa Anatolija Vituškina darbnīca, Niperovas ezers.
Edgars Kauliņš
Edgars Kauliņš (dzimis, miris ), saukts arī par Kauliņtēvu, bija latviešu lauksaimnieks, kolhoza "Lāčplēsis" priekšsēdētājs. Sociālistiskā Darba Varonis (1965). Pastāv uzskats, ka personīgi nodrošinājis, ka no Lielvārdes 1949. gada marta deportācijās neizveda nevienu iedzīvotāju.
Biogrāfija
Agrā bērnībā zaudējis tēvu, tāpēc nācies iet par ganu. Mācījies tikai 4 klases. Sieva no pirmās laulības traģiski gājusi bojā 1947. gadā, vēlāk apprecējies otrreiz. Dzimuši trīs bērni.
Piedalījies Krievijas pilsoņu karā. Latvijas brīvvalsts laikā dienējis Vidzemes artilērijas pulkā, strādājis cirkā par zirgu dresētāja asistentu, bet no 1925. gada līdz okupācijas laika bijis par ugunsdzēsēju. Otrajā pasaules karā bija Sarkanās armijas 43. gvardes Latviešu strēlnieku divīzijā kā 122. pulka 76. baltajona vada komandieris, četras reizes guva ievainojumus.
Rodžersa līcis
Rodžersa līcis (ru, en) ir sekls Čukču jūras līcis tās dienvidaustrumos, Vrangeļa salas dienvidu krastā. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā. No jūras līci atdala 100—500 m plata smilšu un grants strēle. Līcis sekls, maksimālais dziļums 2,7 m. Ziemeļu krasts galvenokārt klinšains, stāvs.
Edgars Kauliņš
Biogrāfija
1948. gadā kļuva par Ogres rajona kolhoza "Lāčplēsis" priekšsēdētāju. Viņa vadības laikā tas kļuva par paraugsaimniecību PSRS. Kolhozā vienmēr svinēti Jāņi, arī tad, kad tie bija aizliegti, jo Kauliņš Līgo dienu oficiāli dēvējis par kolhoza dibināšanas gadadienu.
Rodžersa līcis
Līcis nodēvēts par godu amerikāņa Roberta Berija kuģim Rodgers, kurš šeit pirmais piestāja 1881. gada 25. augustā. Kopš 1926. gada līča ziemeļu krastā darbojas polārstacija Ostrovvrangeļa, izvietojies Ušakovskas ciems un kopš 2014. gada — militārā bāze.
Edgars Kauliņš
Biogrāfija
Apbedīts Lielvārdes kapos.
2018. gada jūnijā Lielvārdē, Lāčplēša skvērā atklāts vides objekts "Goda krēsls Edgaram Kauliņam".
2023. gadā aprīlī Lielvārdē, Lāčplēša skvērā, iepretim vides objektam "Goda Krēsls Edgaram Kauliņam", tika uzstādīts piemineklis Edgaram Kauliņam. Piemineklis izsaucis asus strīdus Kauliņa darbības neviennozīmīgo vērtējumu dēļ.
Politiskā darbība
Kauliņš bijis pārliecināts sociāldemokrāts, Komunistiskajā partijā iestājās 1943. gadā. 1944. gadā kļuva par Lielvārdes pagasta komunistiskās partijas organizācijas priekšsēdētāju. Bija Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts (1963—1971, 1975—1979). Tāpat bija PSRS Augstākās Padomes deputāts laikā no 1970. līdz 1974. gadam.
Darbība deportāciju laikā
1947. gadā Latvijā tika radīti kulaku saraksti, uz kā pamata veidoja sarakstus 1949. gada marta deportācijām, bet, visticamāk, Kauliņa dēļ tajos bijuši vien divi Lielvārdes pagasta iedzīvotāji. Kopumā 1949. gada deportāciju laikā no Lielvārdes pagasta netika izvests neviens cilvēks. Tiek uzskatīts, ka lielā mērā tas izdevies, jo Kauliņš pārliecinājis iedzīvotājus iestāties jaundibinātajā kolhozā. Tāpat viņam bijušas labas attiecības ar toreizējo Lielvārdes ciemata partijas organizācijas sekretāru Kārli Sebahu, kura darbība arī novērsusi iedzīvotāju deportāciju Lielvārdē. Šie faktori, kā arī Kauliņa cilvēcība un saimniekošanas prasmes, līdzējuši novērst vietējo iedzīvotāju izsūtīšanu.
Apbalvojumi
E. Kauliņš ticis apbalvots ar diviem Ļeņina ordeņiem, Darba Sarkanā karoga ordeni, Tēvijas kara II pakāpes ordeni, kā arī Slavas III pakāpes ordeni. 1972. gadā saņēmis Eduarda Veidenbauma prēmiju. 1965. gadā saņēmis Sociālistiskā Darba Varoņa nosaukumu. 1969. gadā saņēmis LPSR Nopelniem bagātā lauksaimniecības darbinieka nosaukumu.
Viņa vārdā 1979. gadā tika nosaukta vidusskola un aleja Lielvārdē.
Kauliņa tēls kultūrā
Par Edgaru Kauliņu ir izdota Pētera Bauģa grāmata "Kad migla krīt...", bet pats Kauliņš nav bijis apmierināts ar to, uzskatot, ka tajā pārspīlēti attēlota viņa komunistiskā pārliecība.
Edgara Kauliņa darbs atainots Herca Franka dokumentālajā filmā "Mūžs".
Raidījumu cikla "Atslēgas" 10. sērijā "1949. gada marta deportācijas un Lielvārdes apbrīnojamais izņēmums" stāstīts par kolhozu "Lāčplēsis" un tā ilggadējo vadītāju Edgaru Kauliņu.
2020. gadā tika izdota grāmata par Edgaru Kauliņu - "Mūžs kā asara uz vaiga".
Toluka
Pilsēta atrodas aptuveni 63 kilometrus uz rietumiem no Mehiko. Pilsētas straujā izaugsme lielā mērā izriet no tuvumā esošās galvaspilsētas.
Sports
Pilsētā bāzējas futbola klubs Deportivo Toluca.
Good Companion
Good Companion (pilnais nosaukums — The Good Compaion Chess Problem Club, lv) bija amerikāņu šaha problēmista Dž. Magi 1913. gadā Filadelfijā dibinātā problēmistu biedrība.
Tā apvienoja daudzu valstu apmēram 600 šaha problēmistus. Tās locekļi un konkursu dalībnieki bija K. Mensfīlds, A. Ellermans, A. Mari, D. Gvidelli, K. Larsens un citi. Biedrība izdeva žurnālu Our Folder kas periodiski rīkoja divvilču sastādīšanas konkursus (no 1921. gada arī trīsvilču). Kopējais konkursu skaits sniedzās līdz simtam. Pastāvīgais konkursu tiesnesis bija A. Vaits. Viņam bija liela loma Good Companion šaha kompozīcijas skolas izveidošanā. Galveno uzmanību melno spēlē skolas pārstāvji veltīja aizsegšanās, figūru piesaistīšanas un atsaistīšanas (ieskaitot puspiesējumu) un kontršaha idejām. 1921. gadā tika apkopoti biedrības biedru panākumi tās konkursos. Ieskaiti deva uzdevumi, kas konkursos bija ieņēmuši pirmās trīs vietas. Par uzvarētāju kļuva argentīniešu problēmists A. Ellermans ar 90 punktiem, otrais bija itālis Dž. Gvidelli — 48 punkti, trešais amerikānis E. Finks — 22 punkti. Tālākajās vietās ierindojās Č. Promislo (ASV) — 19, A. Sparke (Anglija) — 17, K. Larsens (Dānija), L. Rotšteins un V. Raiss (abi ASV) — visiem 16 punkti. Biedrības žurnālā publicēto labāko uzdevumu izlasi A. Vaits sakopoja un katru gadu izdeva Ziemassvētku sērijas grāmatās.
Vaits 1920. gada vidū, veselības stāvokļa dēļ, bija spiests atstāt klubu, bet klubs, zaudējis savu "dvēseli", 1924. gadā tika slēgts.
Helmuts Vinters
Dr. Helmuts Vinters (vācu: Helmut Winter; dzimis 1935. gadā Štrālzundē, Vācijā; miris 2004. gadā) bija literatūrzinātnieks, rakstnieks, kritiķis un filantrops.
Biogrāfija
Helmuts Vinters izglītību ieguva Vācijā — Greifsvaldes Universitātē un Berlīnes Universitātē. Piedalījies Bonnas seminārā, doktora grādu ieguvis Gīzenas Universitātē. Strādājis par vācu un salīdzinošās literatūras profesoru Bristoles, Ņujorkas, Buenosairesas un Ceilonas universitātēs, kā arī citās pasaules augstskolās.
Helmuts Vinters 35 gadus darbojās laikrakstā Frankfurter Allgemeine Zeitung, kur viņš veidoja sleju par angļu literatūru un darbojās kā angļu literatūras komentētājs. Regulāri rakstīja arī literatūras apskatus laikrakstos Neue Zürcher Zeitung un Süddeutsche Zeitung. Bez darbības literatūrteorijas jomā viņš bija arī daudzu klasisko literāro tekstu tulkotājs un redaktors.
2001. un 2002. gadā Helmuts Vinters darbojās kā Herdera vieslektors Latvijas Universitātē, strādāja Moderno valodu fakultātes (tagadējās Humanitāro zinātņu fakultātes) Ģermānistikas nodaļā un Literatūras un kultūras nodaļā. Viņš piedalījās daudzās konferencēs un rīkoja priekšlasījumus, piemēram, “Jesajas Berlina Hamans”, “E. von Kaiserlinga kultūras koncepcija”, “Hermans Kaiserlings un Viktorija Okampo”. 2004. gadā Helmutam Vinteram tika piešķirts Latvijas Universitātes Goda doktora tituls.
Dāvinājums Latvijas Universitātes Bibliotēkai
Latvijas Universitātes Bibliotēka 2006. gadā pēc Dr. Helmuta Vintera nāves no viņa atraitnes profesores Renātes Krollas saņēma nozīmīgu 5122 eksemplāru (1492 nosaukumi angļu un 3106 nosaukumi vācu valodā) grāmatu, periodisko izdevumu un nošu eksemplāru, kā arī enciklopēdiju un uzziņu materiālu dāvinājumu, kuru doktors novēlēja Moderno valodu fakultātei. Dāvinājumā bija ietverti izdevumi dažādās zinātņu nozarēs — literatūrzinātnē (3625 nosaukumi; t.sk. dažādu autoru oriģināldarbi un zinātniski pētījumi), valodniecībā, mākslā (150 nosaukumi teātra, kino, kā arī mūzikas nozarēs), filozofijā (475 nosaukumi), ētikā u.c. sabiedriskajās zinātnēs, kā arī izdevumi folkloristikas jautājumiem. Lielākais skaits iespieddarbu ir literatūrzinātnē angļu un vācu valodā, kā arī angļu, amerikāņu un vācu daiļliteratūra angļu un vācu valodā. Kolekcijā līdzās pieminētajām valodām ir arī grāmatas esperanto, sengrieķu, azerbaidžāņu un dažādās romāņu saimes valodās — franču, spāņu un itāliešu.
Helmuta Vintera privātā bibliotēka, kas tika uzdāvināta Latvijas Universitātes Bibliotēkai un ir pieejama Humanitāro zinātņu bibliotēkā, bija saturiski ļoti nozīmīgs papildinājums Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes studiju procesa nodrošināšanai; tās sastāvā ir daudz ļoti vērtīgu izdevumu, kas Latvijā šobrīd ir pieejami kā vienīgie eksemplāri. Dāvinājumā ietilpa arī paša Helmuta Vintera sarakstītas grāmatas – Virginia und Leonard Woolf (1999) un Zur Indien - Rezeption bei E.M. Forster und Hermann Hesse (1976).
Latvijas Universitātes Bibliotēkas krājumā esošā Helmuta Vintera dāvinātā kolekcija, kura tika izveidota 2006. gadā, ir pamats Vācu, angļu un amerikāņu literatūras centram, kurš tika atklāts tajā pašā gadā, nosaucot to Dr. Helmuta Vintera vārdā. Centra atklāšanā piedalījās Helmuta Vintera atraitne Renāte Krolla un Latvijas Universitātes vadības pārstāvji.
Gandrīz visas grāmatas, kas atrodas kolekcijā, ir izdotas 20. gs.; izņēmums ir viena 17. gs. grāmata – The safe religion, or, Three disputations for the reformed Catholike religion, against popery proving that popery is against the Holy Scriptures, the Unity of the Catholike Church, the consent of the antient doctors, the plainest reason, and common judgment of sense it self by Richard Baxter (1657), kas glabājas Latvijas Universitātes Bibliotēkas Reto izdevumu un rokrakstu nodaļā. Kopumā kolekcijā atrodamo informācijas resursu izdošanas vieta ir Vācija (3102 nosaukumi), Lielbritānija (1011 nosaukumi), Amerikas Savienotās Valstis (254 nosaukumi), Šveice (110 nosaukumi), Austrija (29 nosaukumi) u.c. valstis.
Pateicoties šim dāvinājumam Helmuts Vinters kļuva par Latvijas universitātes fonda bronzas mecenātu.
Bleiks Kolmens
Bleiks Kolmens (en, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Kolmens pārstāv NHL komandu Kalgari "Flames". 2011. gada NHL draftā Kolmenu ar kopējo 75. numuru trešajā kārtā izvēlējās Ņūdžersijas "Devils".
Iepriekš spēlējis NHL komandās Ņūdžersijas "Devils" un Tampabejas "Lightning". Ar "Lightning" komandu 2020. un 2021. gadā ieguvis Stenlija kausu.
ASV hokeja izlases sastāvā piedalījies 2019. gada Pasaules čempionātā, kur ieguvis trešo vietu.
WWK Arena
WWK Arena ir stadions Augsburgā, Vācijā. Stadionā ir 30 660 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada FC Augsburg.
Darja Blaško
Darja Blaško (uk; dzimusi ) ir Baltkrievijā dzimusi Ukrainas biatloniste.
Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2006. gadā. Starptautiskās sacensībās piedalās kopš 2012. gada. Pirmos nozīmīgos panākumus guva 2015. gada Pasaules čempionātā junioriem Raubičos, kur piedalījās sacensībās jauniešu (U-19) kategorijā un izcīnīja divas zelta medaļas: sprintā un stafetē, kur Baltkrievijas komandas sastāvā startēja kopā ar Hannu Solu un Dzinaru Alimbekavu. 2015.—2016. gada sezonā startēja IBU junioru kausā, kā arī debitēja IBU kausā pieaugušajiem. Kenmorā pirmo reizi piedalījās Pasaules kausa sacensībās, ieņemot 48. vietu sprintā.
2017. gadā nolēma vairs nepārstāvēt Baltkrievijas izlasi un pāriet uz Ukrainu. Tā kā neizdevās vienoties ar Baltkrievijas Biatlona federāciju, divus gadus Blaško nevarēja piedalīties sacensībās un Ukrainu varēja pārstāvēt no 2019. gada marta.
Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2021. gadā Pokļukā. Labāko rezultātu individuāli sasniedza sprintā, ierindojoties 14. vietā, bet Ukrainas komandas sastāvā kopā ar Anastasiju Merkušinu, Jūliju Džimu un Olenu Pidhrušnu ieguva bronzas medaļu stafetē. Kopā ar Artemu Primu piedalījās arī 1+1 jauktajā stafetē, ieņemot 4. vietu.
Novaja (Mākoņkalna pagasts)
Novaja ir ciems Mākoņkalna pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 287 km attālumā no Rīgas.
Džordžs Maršals (sportists)
Džordžs Maršals (en) bija britu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
ANO Klimata pārmaiņu konference
ANO Klimata pārmaiņu konference ir ikgadēja ANO vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām dalībvalstu sanāksme ar mērķi cīnīties pret klimata pārmaiņām. Nozīmīgākie pieņemtie lēmumi konferencēs ir Kioto protokols un Parīzes nolīgums.
26. Klimata pārmaiņu konference norisinājās Glāzgovā Skotijā no 2021. gada 31. oktobra līdz 12. novembrim.
FIFA Pasaules kauss sievietēm
FIFA Pasaules kauss sievietēm ir galvenais futbola turnīrs pasaulē sievietēm. To organizē FIFA. Turnīrs tiek rīkots kopš 1991. gada. Pašreizējā kausa ieguvēja ir ASV izlase, kas triumfēja 2019. gada Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā. ASV ir arī panākumiem bagātākā izlase un pasaules kausu ir ieguvusi četras reizes.
Pirmajā turnīrā piedalījās 12 izlases, vēlāk dalībnieču skaits tika palilielīnāts līdz 16 komandām, 2015. un 2019. gadā spēlēja 24 komandas, bet 2023. gada finālturnīrā pirmo reizi būs 32 valstsvienības.
1296. gads
1296. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Karlušs I
Karlušs I (pt; dzimis, miris ) bija Portugāles karalis no 1889. gada līdz savai nāvei 1908. gadā atentāta jeb t.s. Lisabonas regicīda rezultātā.
Dzimis Portugāles karaļa Luiša I ģimenē. Kļuva par karali pēc tēva nāves 1889. gadā. Karaļa varas prestižu iedragāja pakļaušanās Lielbritānijas 1890. gada ultimātam, kura rezultātā Portugāle atmeta plānus apvienot Angolas un Mozambikass teritorijas. Valsts divreiz (1892. un 1902. gadā) deklarēja bankrotu.
1908. gada 1. februārī Lisabonas centrālajā laukumā Karlušu I un viņa troņmantinieku Luišu Filipi atentātā nogalināja divi republikāņi. Par nākamo karali kļuva Karluša I jaunākais dēls Manuels II.
Kārnija sala
Kārnija sala (en) ir ar ledu klāta neapdzīvota sala Antarktīdas piekrastē, ceturtā lielākā Antarktikas sala. Izvietojusies Geca šelfa ledājā Amundsena jūras piekrastē starp Saipla salu rietumos un Raita salu austrumos. Šelfa ledājs to atdala no Bakuta krasta Mērijas Bērdas zemē.
BayArena
BayArena ir stadions Leverkūzenē, Vācijā. Stadionā ir 30 210 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Leverkūzenes "Bayer".
Argosa
Argosa (gr. Άργος) ir pilsēta Grieķijā. Atrodas 42 metri augstu virs jūras līmeņa, Peloponēsas pussalas ziemeļaustrumu daļā, 96 kilometrus uz dienvidrietumiem no Atēnām un 10 kilometru uz ziemeļrietumiem no Nafplijas. Argosas-Mikēnu municipalitātes (dima) administratīvais centrs. Tiek uzsaktīta par senāko pastāvīgi apdzīvoto pilsētu Eiropā.
Ģeogrāfija
Pilsēta atrodas pašā sausākajā Grieķijas ielejā uz Aspisa (Pravieša Elijas) un Larisas pauguriem, uz kuriem atradās divas citadeles. Pilsēta atradās netālu no senākajām pilsētām Mikēnām un Tirintas, kas ir pazīstamas no Homēra eposiem kā Agamemnona valsts, taču vēstures gaitā tika pamestas, un to loma kā Argolīdas varas centrs pārgāja uz Argosu.
Vēsture
Pilsētas dibināšana tiek datēta ar 2000 gadu pr.Kr. Argosas ziedu laiki ir attiecināmi uz vēlo vidushellādas un agro Mikēnu laiku, kā arī uz ģeometrisko periodu.
Pilsētas mitoloģiskā vēsture ir cieši saistīta ar valdnieku Adrastu un viņa karagājienu uz Tēbām, kas kļuva par vienu no iecienītākajiem sengrieķu traģiķu sižetiem. "Septiņi pret Tēbām" ir neizdevies varoņu karagājiens, kurā visi, izņemot Adrastu, gāja bojā. Epigonu karagājiens ir veiksmīga bojā gājušo varoņu bērnu ofensīva. Viens no Homēra centrālajiem "Iliādas" varoņiem bija Diomeds, Adrasta mazdēls un Argosas valdnieks, kas bija atkarīgs no Mikēnu ķēniņa Agamemnona. Vēl vajadzētu minēt Io, ķēniņa Inaha meitu, kuru pēc vienas versijas nolaupīja feniķieši, bet pēc otras viņa pati aizmuka. Šo notikumu aprakstīja Hērodots.
Antīkie laiki
Kā visu Peloponēsu, arī Argosu iekaroja dorieši, turklāt Argosa kļuva par doriešu varas nostiprināšanās centru Peloponēsā. Apgabala pamatiedzīvotāji dzīvoja perieku stāvoklī. Ķēniņu vara Argosā tiek skaitīta no Hērakla pēcteča, Temena. No Argosas valdniekiem izceļas Fidons, kas domājams valdīja 8.—7. gadsimtā pr.Kr. Viņš praktizēja aktīvu uzbrūkošu politiku, pakļaujot sev Argolīdu un Eginas salu. Pēc viņa ir zināmi tirāni: Perils un Arhins. Neskatoties uz savu dorisko izcelsmi, Argosa bija pastāvīgais Spartas konkurents.
Pēc spartiešu sakāves 371. gadā pr.Kr. pie Leiktrām Argosa izstājās no Peloponēsas savienības un noslēdza vienošanos ar Atēnām. Bet nākamajā gadā pilsētā notika masveidīgs oligarhu grautiņš, kas pazīstams kā Argosas skitālisms.
3. gadsimtā pr.Kr. ir zināmi tirāni: Arhins un Lafaess, un pēc tam Aristips I un viņa dēls Aristomahs I. Aristomahs I gāja bojā 241. gadā pr.Kr. sazvērestības rezultātā, un vara pārgāja viņa dēliem, vispirms Aristipam II, bet pēc tam Aristomaham II. Aristips II gāja bojā 235. gadā pr.Kr. kaujā pie Mikēnām ar Sikionas Aratu.
Korintas karā pret Spartu Argosai bija otršķirīga nozīme, un kādu īsu brīdi tā izskatīja iespēju apvienoties ar Korintu, lai izveidotu paplašinātu Argolīdas valsti. Uz īsu brīdi abas pilsētas apvienojās, taču Korinta ātri vien sacēlās pret argosiešu valdīšanu, un Argosa atgriezās savās iepriekšējās robežās. Pēc tam Argosa turpināja ieņemt otršķirīgu vietu Grieķijas politikā.
Argosa izvairījās no Maķedonijas okupācijas Filipa II un Maķedonijas Aleksandra valdīšanas laikā, un arī Diadohu karu laikā palika malā. Taču 272. gadā pr.Kr. tai uzbruka Epīras Pirrs, un Argosas kaujā viņš gāja bojā.
Viduslaiki
Ar romiešu atnākšanu Argosa tika iekļauta Ahajas provincē. Bizantijas valdīšanas laikā tā atradās Hellādas tēmā, bet pēc tam Peloponēsas tēmā.
Pēc Ceturtā Krusta kara krustneši ieņēma cietoksni uz Larisas paugura, kas bija senā akropole. 1388. gadā Argosa tika pārdota venēciešiem, taču to ieņēma Morejas despots Teodors I Paleologs pirms tam, kā venēcieši varēja paņemt pilsētu savā kontrolē. 1394. gadā viņš tāpat pārdeva tiem pilsētu. Krustneši dibināja latīņu bīskapiju. Venēciešu valdīšana turpinājās līdz 1463. gadam, kad pilsētu ieņēma osmaņi.
1397. gadā osmaņi izlaupīja Argosu, sagūstot lielāko daļu iedzīvotāju, lai pārdotu tos verdzībā. Venēcieši atkal izmitināja pilsētā un apkārtnē albāņus, atbrīvojot tos uz ailgu laiku no lauksaimniecības nodokļiem. Kopā ar Argosas grieķiem tie piegādāja Venēcijas armijai stradiotus (algotņus). Daži vēsturnieki uzskata, ka franču militārais termins "argulets" ir cēlies no grieķu "argetes" jeb Argosas iedzīvotājs, jo liela franču stradiotu daļa nāca no Argosas līdzenuma.
Pa šo laiku Argosa auga eksponenciāli, un tās paplašināšanās notika haotiski un bez plānojuma. Kā atzīmēja franču ceļotājs Pokvils, "viņu mājas nav izlīdzinātas, nav sakārtotas, izmētātas haotiski, sadalītas ar piemājas dārziem un nekoptām teritorijām". Liepuras mahala likās visvairāk organizēta, ar labāku izvietojumu, un tajā pat laikā Bekiras un Karamuzas mahalas bija vishaotiskākās. Tomēr visiem kvartāliem bija vienāds ielu veids. Pirmkārt, visiem tiem bija galvenās ielas, kas bija platas, noslogotas, un bija koplietojuma ceļi, kas bija paredzēti sakariem starp rajoniem (tipiski paraugi lielā mērā var būt mūsdienu Korintas, Nauplijas un Tripoles ielas). Otršķirīgās ielas arī bija parasta parādība visos četros kvartālos, jo tie veda uz mahalu iekšējām daļām, un tām bija daļēji sabiedrisks lietojums, kur pretī trešais ielu tips attiecās uz privātām šķērsielām un strupceļiem, un tos lietoja ģimenes nokļūšanai savos namos. Šādu pilsētas plānojumu paliekas var redzēt arī mūsdienās, jo Argosā ir saglabājušies daži šī osmaņu stila elementi, īpaši ar to garajām un sarežģītajām ielām, šaurām šķērsielām un cieši sabūvētiem namiem.
Transports
Cauri pilsētai iet nacionālā maģistrāle 7 (Kalaata — Korinta). Nacionālais ceļš 70 savieno Argosu ar Nafpliju un Palea-Epidauru. 1886. gadā bija atklāta dzelzceļa līnija un dzelzceļa stacija "Argosa", taču 2010. gadā tā ir slēgta.
Leonīds Lencs
Leonīds Lencs (dzimis Prokopjevskā, Kemerovas apgabalā, PSRS) ir latviešu aktieris un Latvijas Puškina biedrības priekšsēdētājs.
Dzimis staļinisma laikā izsūtīto – no Līgatnes nākušā Dmitrija Lenca un ukrainietes Marijas Poļetunas – ģimenē, kura 1953. gadā pārcēlās uz Līgatni.
1971. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas aktierkursu; tajā pašā gadā kļuvis par Krievu teātra aktieri. Vēlāk strādājis arī Kirovas apgabala teātrī un Rīgas Jaunatnes teātrī. 1988. gadā atgriezies Krievu drāmas teātrī.
Attēlojis lomas filmās "Tēvs Nakts" (2018), "Pelnu sanatorija" (2016), "Sarkanā kapela", "Likteņa līdumnieki", "Rīgas gambīts", "De Granšānu ģimenes noslēpumi" un "Zītaru dzimta".
Novički
Novički ir ciems Šķaunes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 308 km attālumā no Rīgas.
Viktors Emanuels II
Viktors Emanuels II (it; dzimis, miris ) bija Sardīnijas karalis no 1849. gada. 1861. gada 17. martā tika kronēts par apvienotās Itālijas karali.
Dzimis Sardīnijas karaļa Kārļa Alberta ģimenē. Piedalījies Pirmajā Itālijas neatkarības karā. Kļuva par karali, kad tēvs atkāpās no troņa pēc pjemontiešu sakāves Novaras kaujā 1849. gadā.
1852. gadā Viktors Emanuels II par karalistes premjerministru iecēla Kavūru. Sekojot karaļa padomam, Kavūrs iesaistīja Pjemontu Krimas karā. 1858. gadā Kavūrs un Napoleons III tikās Lotringā, un noslēdza vienošanos, ka, apmaiņā pret Savoju un Nicu, Francija atbalstīs Pjemontu tās karā pret Austriju Lombardijas un Veneto atkarošanai. 1859. gadā sākās Otrais Itālijas neatkarības karš, kura rezultātā Pjemonta ieguva Lombardiju, bet Francija — Savoju un Nicu.
1860. gadā Viktors Emanuels II sūtīja karaspēku pret Pāvesta valsti, par ko tika ekskomunicēts no baznīcas. No 1860. līdz 1861. gadam Viktors Emanuels II atbalstīja Garibaldi Tūkstoša ekspedīciju, kuras rezultātā krita Abu Sicīliju karaliste. 1860. gada 26. oktobrī Teano tikās Viktors Emanuels II un Garibaldi. Tikšanās rezultātā, kuras iespējamā gaita ir folklorizējusies, Garibaldi nodeva Itālijas dienvidus Viktora Emanuela II rīcībā.
1861. gada 17. martā oficiāli tika deklarēta Itālijas karaliste ar Viktoru Emanuelu II kā Itālijas karali. Par Itālijas karalistes galvaspilsētu kļuva Turīna. 1865. gadā galvaspilsēta tika pārcelta uz Florenci. 1866. gadā Itālija kā Prūsijas sabiedrotā austriešu-prūšu karā uzsāka karu pret Austriju. Itālijas kontekstā šis karš tiek dēvēts par Trešo Itālijas neatkarības karu. Kara rezultātā Itālija ieguva Veneto. 1870. gadā, Franču-prūšu kara aizsegā, itāliešu ieņēma arī Romu. Par Itālijas galvaspilsētu 1871. gadā kļuva Roma, un Itālijas apvienošanu bija noslēgusies. Par karaļa rezidenci kļuva Kvirināla pils. Viktors Emanuels II miris 1878. gadā Romā un apglabāts Romas Panteonā.
Mariu Zagalu
Zagalu ir pirmais cilvēks, kurš uzvarējis FIFA Pasaules kausā gan kā spēlētājs, gan kā treneris, bet vienīgais, kurš to ir izdarījis vairākkārt. Kā spēlētājs Brazīlijas futbola izlases sastāvā, uzvarējis 1958. un 1962. gada FIFA Pasaules kausā, bet, kā treneris, 1970. gadā un kā trenera asistents 1994. gada FIFA Pasaules kausā. Vadījis arī Brazīlijas izlasi 1974. un 1998. gada FIFA Pasaules kausā. Vadījis arī Kuveitas un Saūda Arābijas futbola izlasi, kā arī vairākas komandas Brazīlijā.
Spēlētāja karjera
Flamengo
Botafogo
Brazīlija
Trenera karjera
Botafogo
Fluminense
Flamengo
Al-Hilal
Brazīlija
Santiljana
Karloss Alonso Gonsaless (es, dzimis ), pazīstams kā Santiljana (Santillana), ir bijušais Spānijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Spānijas futbola izlases dalībnieks.
Gandrīz visu savu karjeru pavadījis Spānijas komandā Real Madrid, kur 17 sezonu laikā viņš nospēlēja kopumā 643 mačus. Ar Real Madrid komandu izcīnījis deviņus La Liga titulus, četrus Spānijas Karaļa kausus un divus UEFA kausus.
Spānijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1975. līdz 1985. gadam. Piedalījies 1978. un 1982. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1980. un 1984. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Real Madrid
Biķernieki (Biķernieku pagasts)
Biķernieki (ltg) ir ciems Augšdaugavas novada Biķernieku pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumdaļā Leiksnas krastā autoceļu V687 un V688 krustojumā 26 km no novada centra Daugavpils un 247 km no Rīgas. Biķerniekos atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru-vecmāšu punkts, pasts, veikals. Netālu no Biķerniekiem atrodas Krivošejevas vecticībnieku baznīca. Sena apdzīvotā vieta, agrāk daudz lielākā Biķernieku pagasta centrs. Izaudzis pēckara gados kā kolhoza «Pamjatj Ļeņina», vēlāk — «Komsomoļec», centrālais ciemats.
Solņečnaja
Solņečnaja (ru), arī Buhta Solņečnaja (Бухта Солнечная) ir slēgta Krievijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Severnaja Zemļas arhipelāga otras lielākās salas Boļševikas dienvidos, Solņečnajas līča krastā Anceva ragā.
Vēsture
1945. gadā Solņečnajas līča krastā tika izveidota hidrogrāfiskās ekspedīcijas bāze, kuras vajadzībām uzbūvēja dzīvojamo ēku un vairākas tehniskās ēkas. Pēc ekspedīcijas darba beigām 1947. gadā bāze tika pamesta. 1949.-1950. gada ziemā līcī bija spiesti pārziemot vairāki kuģi, kuru apgādei tika izmantota aviācija. Lidlauka darba nodrošināšanai tika izveidota meteostacija ar triju cilvēku apkalpi, ko izmitināja bijušās hidrogrāfiskās ekspedīcijas bāzē. 1951. gadā staciju pārveidoja par pastāvīgo. Tā kā ievāktie meteoroloģiskie dati nebija reprezentabli, 1952. gada vasarā tika izlemts pārcelt staciju uz netālo Anceva ragu līča austrumu galā. 1953. gada vasarā jaunā stacija tika pabeigta. 1958. gada rudenī loģistikas problēmu dēļ (apgādes kuģis ledus apstākļu dēļ nespēja piekļūt stacijai) stacija uz gadu tika slēgta. Kopš 1959. gada līdzās polārstacijai izveidoja pretgaisa aizsardzības garnizonu, kam izbūvēja kazarmas un virsnieku kopmītnes. Garnizons darbojās līdz 1993. gadam. Solņečnajā bija arī atsevišķa ģeoloģiskās izpētes ekspedīciju atbalsta bāze ar savām kopmītnēm un noliktavām. Polārstacija slēgta 1992. gada februārī.
Gunārs Freimanis
Gunārs Freimanis (dzimis, miris ) bija Carnikavā dzīvojošs latviešu dzejnieks, publicists un represiju upuris. PEN kluba Rietumvācijas centra goda biedrs no 1985. gada. Latviešu preses biedrības Kanādas kopas goda biedrs no 1989. gada.
Dzīvesgājums
Dzimis Vaiņodē 1927. gadā saimnieka ģimenē. 1942. gadā absolvēja Rīgas pilsētas 33. pamatskolu un sāka mācīties Rīgas Valsts tehnikuma Elektrotehnikas nodaļā.
1946. gadā Valsts drošības komiteja Freimani apcietināja par pretpadomju propagandu, viņš tika notiesāts uz desmit gadiem ieslodzījumā “Sevvostlaga” nometnē Tālajos Austrumos. Atbrīvots 1959. gadā, uzsāka darbu Latvenergo. No 1963. gada dzīvoja Līņu ielā 17, Carnikavā, dārzkopības sabiedrībā "Gauja" Ādažu ciema padomes teritorijā netālu no dzejnieka Ojāra Vācieša dzīvesvietas. Pēc atgriešanās Freimanis sāka rakstīt dzejoļus, daži no tiem 1964. gadā tika publicēti žurnālā "Karogs". Apstākļu sakritības dēļ žurnāla numurs ar Freimaņa dzejoļiem iznāca īsi pēc viņa otrā aresta.
Par pretpadomju dzejoļu sacerēšanu 1964. gada 27. martā Valsts drošības komiteja Freimani vēlreiz apcietināja, viņu notiesāja uz pieciem gadiem Mordovijas soda nometnēs. 1969. gadā atbrīvots, turpināja darbu Latvenergo. 1976. gada 8. oktobrī viņam tika izteikts oficiāls brīdinājums par darbību nepieļaujamību, kas ir pretrunā ar PSRS valsts drošības interesēm. 1983. gadā par pretpadomju darbību, dzejas un prozas sacerējumiem Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja Freimani apcietināja trešo reizi. Tiesāts kopā ar Gunāru Astru. Atšķirībā no citām 1983. gada politiskajām prāvām, Freimaņa nodarījums kvalificēts pēc Latvijas PSR Kriminālkodeksa 65. panta otrās daļas, kurā bija paredzēts smagāks sods. Trešoreiz Freimani notiesāja uz četriem gadiem nometnēs un diviem nometinājumā, bijis ieslodzījumā Permas apgabalā. 1987. gada februārī atbrīvots. Miris 1993. gadā Rīgā.
Piemiņa
2020. gada 1. oktobrī izdevniecība "Mansards" izdeva grāmatu par Gunāru Freimani "Es neesmu viens. Ar mani ir mana tauta", kurā Janīna Kursīte-Pakule, Lidija Lasmane, Rasma Pērkons, Maija Cālīte, Inta Purva, Jānis Vēveris stāsta par tikšanos ar Gunāru Freimani, publicēti arī literatūrzinātnieka Rolfa Ekmaņa iespaidi par Gunāra Freimaņa dzeju un sarakste ar rakstnieku Jāni Klīdzēju. Redaktors Arnis Šablovskis.
Ļvivas starptautiskā lidosta
Ļvivas Galīcijas Daņilo starptautiskā lidosta (uk; IATA: LWO, ICAO: UKLL) ir starptautiska lidosta Ukrainā, Ļvivā, 6 kilometrus no pilsētas centra. Tā ir nosaukta 13. gadsimta valdnieka Galīcijas Daņilo vārdā.
Lidostas vēsture aizsākusies 1929. gadā. Lidosta tika rekonstruēta saistībā ar 2012. gada Eiropas čempionātu futbolā, kura spēles notika arī Ļvivā. Būtiskākās izmaiņas rekonstrukcijas rezultātā: tika uzbūvēts jauns pašažieru terminālis un pagarināts skrejceļš.
Kučinska Ministru kabinets
Māra Kučinska vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās no 2016. gada 11. februāra līdz 2019. gada 23. janvārim. Šis Ministru kabinets tika dēvēts arī par Māra Kučinska valdību un bija Ministru kabinets, kuru vadījis Māris Kučinskis. Māris Kučinskis pārstāvēja Zaļo un Zemnieku savienību. Kabineta koalīcijas sastāvā bija Zaļo un Zemnieku savienība, Vienotība un Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK". Ministru prezidenta Māra Kučinska valdībā strādāja 13 ministri.
Ministru kabineta sastāvs
Pašreizējie amata ieņēmēji izcelti treknrakstā
Jans Ņepomņaščijs
Jans Ņepomņaščijs (ru; dzimis Brjanskā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007).
Biogrāfija
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. 2003. gadā Maskavā uzvarējis Tigrana Petrosjana memoriālā. 2007. gadā bijis otrais Veikanzē (Nīderlande). 2008. gadā Maskavā uzvarējis Aeroflot Open šaha turnīrā. 2008. gadā Dortmundē dalījis otro vietu lielmeistaru turnīrā Dortmunder Schachtage. 2010. gadā uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā, kā arī bijis labākais Krievijas šaha čempionāta finālā. 2015. gadā Maskavā atkārtoti uzvarējis Aeroflot Open šaha turnīrā. 2016. gada oktobrī Maskavā uzvarējis Mihaila Tāla memoriālā. 2018. gada septembrī Čeļabinskas apgabala Satkas pilsētā dalījis 4.-6. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2020. gada decembrī Maskavā uzvarējis Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā.
2021. gada aprīlī Jekaterinburgā uzvarējis Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā un izcīnījis tiesības uz maču par Pasaules šaha čempiona nosaukumu ar Magnusu Karlsenu. 2021. gada decembrī Dubaijā zaudējis mačā par Pasaules čempiona nosaukumu pret Magnusu Karlsenu ar 3½ : 7½ (+0, =7, -4).
2021. gada decembrī Varšavā bijis otrais Pasaules ātrā šaha čempionātā, papildu mačā par 1. vietu zaudējot Uzbekistānas lielmeistaram Nodirbekam Abdusatorovam.
2022. gada jūlijā Madridē atkārtoti uzvarējis Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā par 1½ punktu apsteidzot tuvāko sekotāju un izcīnījis tiesības uz maču par Pasaules šaha čempiona nosaukumu. 2023. gada aprīlī Astanā mačā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu zaudējis Ķīnas lielmeistaram Dinam Ližeņam ar 8½:9½.
2023. gada maijā Bukarestē ierindojies 9. vietā starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā GCT Superbet Chess Classic.
Pārstāvējis Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Ņepomņaščijam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
No krēslas līdz rītausmai
"No krēslas līdz rītausmai" (en) ir 1996. gada ASV šausmu filma. Filmas režisors ir Roberts Rodrigess un scenārija autors ir Kventins Tarantīno. Filmā galvenās lomas attēlo Hārvijs Keitels, Džordžs Klūnijs, Kventins Tarantīno, Džuljeta Lūisa, Čīčs Mārins, Freds Viljamsons un Salma Hajeka.
Filma ir par diviem gangsteriem (Klūnijs un Tarantīno), kuri saņem gūstā ģimeni, lai nokļūtu Meksikā, bet beigās tiek ieslodzīti bārā ar vampīriem.
"No krēslas līdz rītausmai" pirmizrāde notika. Tā saņēma dalītas kritiķu atsauksmes, tomēr tā bija finansiāli veiksmīga. Filmai ir iznākuši divi turpinājumi — "No krēslas līdz rītausmai 2: Teksasas asiņainā nauda" (From Dusk Till Dawn 2: Texas Blood Money) un "No krēslas līdz rītausmai 3: Bendes meita" (From Dusk Till Dawn 3: The Hangman's Daughter).
Kuja (dabas parks)
Kuja ir dabas parks Vidzemē, Madonas novada austrumu daļā. Izvietots Kujas upes vidustecē 19,6 km garā upes posmā Sarkaņu un Mētrienas pagastos Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenuma austrumu daļā. Dabas parkā parasta ir mozaīkas veida lauksaimniecības zemju un mežu ainava gar Kujas upi. Visbiežākie ir platlapju – egļu meži. Kujas un tās pieteku palienes ir savulaik meliorētas, bet tagad daudz kur dabiski atjaunojas.
Bioloģiskā nozīme
Dabas parks „Kuja” izveidots 2004. gadā, lai saglabātu teritoriju kā unikālu putniem nozīmīgu vietu ar izcili augstu putnu sugu daudzveidību, taču galvenais iemesls ir Latvijas un Eiropas nozīmes īpaši aizsargājamās putnu sugas mazā ērgļa Aquila pomarina augstais ligzdošanas blīvums. Teritorijas mozaīkveida ainava nosaka tajā sastopamo putnu, bezmugurkaulnieku un augu sugu lielo skaitu. Dabas parkā ir vērtīgi īpaši aizsargājami meža, pļavu, upju un ezeru biotopi. Parka teritorija aizņem 10 788 ha, no tiem 4409 ha ir meži. Teritorijā konstatētas 29 aizsargājamas putnu sugas. Nozīmīgākās no tām ir mazais ērglis Aquila pomarina (zināmas 90 ligzdošanas vietas), melnais stārķis, ķikuts, mazais ormanītis, niedru lija, pļavu lija, ziemeļu gulbis un purva pūce. Vēl teritorijā konstatētas 9 zīdītāju, 7 bezmugurkaulnieku, 9 augu, 5 sūnu un 14 ķērpju īpaši aizsargājamas sugas. Parks ir Eiropas putniem nozīmīga vieta un Natura 2000 teritorija (kods LV0304200).
Kujas dabas parka režīms
Parkā izveidotas četru līmeņu dabas aizsardzības zonas:
Parkā biotopu uzlabošanai un mazā ērgļa medību atvieglošanai vasaras otrajā pusē tiek izpļautas pļavas un vairākkārt gadā speciāli – invazīvais augs Sosnovska latvānis. Rudenī un ziemā ap vecajiem ozoliem izcērt pamežu.
Vēsture
Dabas parkā Sarkaņu pagastā Ižezera gultnē ezera ZA daļā pie "Ezerlauku" mājām atrodas Ižezera ezera mītne, kurai piešķirts valsts nozīmes arheoloģiskā pieminekļa statuss.
Līdz XX gadsimta vidum pa Kujas upi pludināja kokus. Pļavas tika izpļautas. XX gadsimta vidū aizsāka plašu teritorijas meliorāciju. Tās gaitā labākai notecei iztaisnoja un padziļināja upju gultnes. Kolhoza laikā lauksaimniecības zemes tika lietotas piena lauksaimniecības uzturēšanai – parasti kā ganības, pļavas vai tīrumi. Šai laikā minerālmēslu kaisīšanai tika uzbūvēts Praulienas lidlauks, ko tagad izmanto deltaplanieristi. Dabas parku šķērso bijušā Madonas-Lubānas dzelzceļa trase, kura slēgta kopš 1990. gada. Pēc 1991. gada daudzas pļavas aizauga ar krūmiem, taču kopš 2004. gada to apsaimniekošana atjaunojusies.
Dabas pieminekļi
Parka dienviddaļā netālu no Kujas upes aug Auziņu paeglis (apkārtmērs 2,10 m). 2006. gadā paegli izgāza vētra, un tas pašlaik nīkuļo. Citi ievērojami objekti ir dižakmeņi Velna skroderis un Plātes akmens, kura tilpums pārsniedz 10 m3.
Noviki (Kalniešu pagasts)
Noviki ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Noviku ezers.
Nākotnes iela (Jūrmala)
Nākotnes iela ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Nākotnes iela sākas krustojumā ar Talsu šoseju un beidzas krustojumā ar Reņģu ielu. Kopējais ielas garums ir 300 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Nākotnes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
BAFTA Fellowship
BAFTA Fellowship (en) jeb Academy Fellowship ir ikgadējs apbalvojums, ko pasniedz Britu Kino un televīzijas mākslas akadēmija (BAFTA) par mūža ieguldījumu "atzinībā par izciliem sasniegumiem kustīgā attēla mākslas veidos". Tā tiek pasniegta kopš 1971. gada. Šī balva tiek uzskatīta par augstāko pagodinājumu, ko piešķir BAFTA. Pirmais BAFTA Fellowship balvu saņēma Alfreds Hičkoks (1971).
Visbiežāk BAFTA Fellowship balvu saņēmuši kinorežisori, bet tā piešķirta arī aktieriem, kino un televīzijas producentiem, kinooperatoriem, montāžas meistariem, scenārija autoriem. Kopš 2007. gada tiek apbalvoti arī videospēļu autori.
Lielākā daļa no balvas saņēmējiem ir Apvienotās Karalistes pārstāvji, bet tikuši apbalvoti arī ievērojami ASV, Eiropas un Āzijas valstu pārstāvji. Pirmais balvas saņēmējs no Āzijas bija videospēļu autors no Japānas Sigeru Mijamoto (2010).
Divas reizes BAFTA Fellowship piešķirta pēc nāves — britu komiķu pārim Morkama un Vaizs (1999) un Stenlijam Kubrikam (2000).
Sokograda
Sokograda (sr) jeb Sokolaca (sr) ir bijusī viduslaiku pilsēta un pils 2 km uz austrumiem no Serbijas kūrortpilsētas Sokobaņas, Moravicas upes stāvkrastā. 1982. gadā cietoksnis tika atzīts par nozīmīgu kultūras pieminekli un ņemts valsts aizsardzībā.
Vēsture
Cietoksnis tika uzbūvēts, visticamāk, 6. gadsimtā Austrumromas imperatora Justiniāna I valdīšanas laikā, lai novērstu Panonijas avāru un slāvu iebrukumu Balkānu pussalā. Par romiešu kādreizējo klātbūtni liecina izrakumos atrastie daži romiešu priekšmeti. 1172. gadā to ieņēma Stefans Nemaņa un tas kļuva par daļu no viduslaiku Serbijas valsts. Bogomilu izraidīšanas laikā no Serbijas Nemaņa cīnījās ar Sokolacas pilsētas valdītāju, kurš pats bija bogomils, kā rezultātā pilsētu nopostīja pirmoreiz. Osmaņu impērija to ieņēma 1398. gadā. Pilsēta tika vairākkārt postīta un iznīcināta, pēdējo reizi 1413. gadā, kad tā bija pievienojusies kārtējai serbu sacelšanās reizei pret turkiem vienlaikus ar pilsoņu karu starp osmaņiem un Musa Čelebi, Edirnes sultāns, to ieņēma, iedzīvotāji tika izsūtīti, un šodien vienīgais virs zemes redzamais ir augšpilsētas paliekas ar vārtiem, mūriem un trim torņiem. Tikai pirmais ieejas tornis augšpilsētā ir saglabājies un labā stāvoklī, savukārt citi torņi un aizsargmūris ir drupās. Vienam tornim saglabājusies vairogsienas daļa ar lielgabalu šaujamlūkām. Soko Grad tulkojumā nozīmē "piekūnu pilsēta". Tā esot ieguvusi šādu nosaukumu, jo pilsētā bijis daudz piekūnu apmācītāju, kuri ar tiem maksājuši nodokļus.
Apraksts
Sākotnējais Justiniāna celtais nocietinājums bija citadele, kas uzcelta klints augstākajā daļā, padarot to ienaidniekam praktiski nesasniedzamu. Pils atrodas uz klints, kas paceļas apmēram simts metrus virs Moravicas, no visām pusēm, izņemot dienvidrietumus, to aizsargā stāvas akmens kraujas. Tiek pieļauts, ka pilsētas iedzīvotāji varētu būt aizsprostojuši upi, un tam ir saglabājušās pēdas, un tādējādi nodrošināt dzeramo ūdeni aplenkuma gadījumā. Vēl tagad var redzēt pakāpienus, kas veda uz pilsētu no Moravicas kanjona. Turpmākās Serbijas valsts attīstības laikā cietoksnis paplašinājās ap citadeli un izplatījās lejā pa klinti. Nocietinājuma vidū augšpusē joprojām atradās citadele ar dominējošo galveno torni. No turienes vaļņi nolaidās uz Moravicu, tādā veidā veidojot Lejpilsētas teritoriju, kas tika uzcelta uz vieglāk sasniedzamas zemes. Visam nocietinājumu kompleksam bija vairāki torņi, no kuriem mūsdienās ir saglabājušies tikai daži.
Cietoksnis ir atvērts apskatei, taču prasa uzmanību, jo vairākās vietās ir stāvas kraujas.
Pirmskola "Ābelīte"
Pirmskola "Ābelīte" ir pirmskolas izglītības iestāde Jūrmalā, kas atrodas Plūdu iela 4A Majoros.
Vēsture
Bērnudārzs "Ābelīte" dibināts 1986. gadā. 1993. gadā uz pirmsskolas iestādes bāzes izveidoja sākumskolu.
2012. gadā skolas ēka renovēta ar Eiropas Savienības Klimata pārmaiņu finanšu instrumenta un Jūrmalas pilsētas domes (15% līdzfinansējums) atbalstu. 2013. gadā bērnu laukumā uzstādīja jaunas rotaļu konstrukcijas no pašvaldības līdzekļiem. 2018. gadā Jūrmalas dome nolēma, ka no 2020. gada 1. septembra sākumskolas "Ābelīte" 1.-4.klases un tajās īstenotās izglītības programmas “Pamatizglītības 1.posma (1.-4.klase) mazākumtautību programma” tiks īstenota Lielupes ielā 21 Jūrmalā.
Līdz 2021. gadam sākumskolā "Ābelīte" darbojās 7 pirmsskolas grupas (divas specializētās grupas bērniem ar valodas traucējumiem, divas sagatavošanas skolai grupas 5-6 gadīgiem bērniem un trīs jauktās grupas 3 – 4 gadīgiem bērniem) un četras sākumskolas klases pēc mazākumtautības programmas.
Mironis (filma)
"Mironis" (en) ir 1995. gada ASV vesterna filma. Tās režisors un scenārija autors ir Džims Džārmušs. Galvenās lomas atveido Džonijs Deps, Gerijs Fārmers, Lānss Henriksens, Maikls Vinkots, Jūdžīns Bairds, Krispins Glovers, Igijs Pops un Billijs Bobs Torntons. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā.