cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vinni pagasts
Vinni pagasts (et) ir viena no 8 Igaunijas Rietumviru apriņķa pašvaldībām tā dienvidaustrumu daļā. Pašvaldībā ietilpst 6 lielciemi (Laekvere, Pajusti, Roela, Tudu, Vinni, Viru-Jāgupi) un 70 ciemi. Izveidots 2017. gada reģionālās reformas gaitā, apvienojot Laekveres, Regaveres un Vinni pagastus. Robežojas ar Viru-Nigulas pagastu ziemeļos, Austrumviru apriņķa Liganuzes pagastu ziemeļaustrumos, Austrumviru apriņķa Alutaguzes pagastu austrumos, Jegevas apriņķa Mustvē pagastu dienvidaustrumos, Jegevas apriņķa Jegevas pagastu dienvidos, Veike-Mārjas pagastu dienvidrietumos, Tapas pagastu rietumos, kā arī Rakveres pagastu un Rakveres pilsētu ziemeļrietumos.
Atpakaļ nākotnē 3
"Atpakaļ nākotnē 3" (en) ir 1990. gada ASV zinātniskās fantastikas vesterna kinokomēdija, kuras režisors ir Roberts Zemekis, bet scenārija autors — Bobs Geils. Filma ir triloģijas "Atpakaļ nākotnē" trešā daļa. Galveno lomu tēlotāji ir Maikls Dž. Fokss, Kristofers Loids, Mērija Stinbergena, Lija Tomsone un Tomass Vilsons.
Filmā turpinās iepriekšējās filmas "Atpakaļ nākotnē 2" (1989) notikumi. Ceļojot laikā, Mārtijs Makflajs (Fokss) iesprūdis 1955. gadā. Viņš uzzina, ka viņa draugu Emitu "Doku" Braunu (Loids), kas ieslodzīts 1885. gadā, nogalinājis Bafords "Trakais suns" Tannens (Vilsons), Bifa Tennena vecvectēvs. Mārtijs dodas uz 1885. gadu, lai glābtu Doku un atkal atgrieztos 1985. gadā, taču situācija kļūst vēl sarežģītāka, kad Doks iemīlas Klērā Kleitonē (Stinbergena).
Filma "Atpakaļ nākotnē 3" filmēta Kalifornijā un Arizonā. Tai izmantots filmas "Atpakaļ nākotnē 2" paredzētais 40 miljonu ASV dolāru lielais budžets, abas filmas filmējot paralēli. "Atpakaļ nākotnē 3" Amerikas Savienotajās Valstīs izlaista 1990. gada 25. maijā, sešus mēnešus pēc iepriekšējās filmas, un tās peļņa visā pasaulē bija 244 miljoni ASV dolāru, padarot to par sesto pelnošāko 1990. gada filmu.
Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērija
Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērija (gr) ir Grieķijas administratīvais apgabals (perifērija), kurš atrodas Maķedonijas vēsturiskā apgabala dienvidaustrumu un Trāķijas vēsturiskā apgabala dienvidrietumu daļā. Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērija robežojas rietumos ar Centrālās Maķedonijas perifēriju, ziemeļos ar Bulgāriju, bet austrumos ar Turciju. Dienvidos perifēriju apskalo Egejas jūra. Perifērijas sastāvā ietilpst Dramas, Kavalas, Ksanti, Rodopu, Tasas un Evrosas perifērijas vienības.
Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērija tika izveidota 1987. gadā, bet 2011. gadā saskaņā ar "Kalikratis" programmu sastāv Maķedonijas un Trāķijas decentralizētajā administrācijā. Perifērijas administratīvais centrs atrodas Komotini pilsētā. Austrummaķedonijas un Trāķijas periferiahs ir Hristoss Metioss (Χρήστος Μέτιος), kurš nomainīja 2014. gadā ievēlēto, bet 2016. gadā mirušo Giorgosu Paulidisu (Γιώργος Παυλίδης).
Naivās T šūnas
Naivās T šūnas jeb Th0 limfocīti ir T šūnas (jeb T limfocīti), kuras nav kontaktējušās ar antigēnu. Pēc antigēna prezentācijas naivās T šūnas tiek aktivētas. Antigēna prezentāciju naivajām T šūnām veicina dendrītiskās šūnas.
Doktors Streindžs (filma)
"Doktors Streindžs" (en) ir 2016. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Skots Deriksons. Marvel Cinematic Universe 14. filma.
Filma ir par neiroķirurgu Stīvu Streidžu, kas pēc izdzīvošanas autoavārijā un izdziedēšanas atklāj maģijas pasauli. Tajā galvenās lomas attēlo Benedikts Kamberbačs, Čīvetels Edžiofors, Reičela Makadamsa, Benedikts Vongs, Maikls Stūlbargs, Bendžamins Brats, Skots Edkinss, Madss Mikelsens, Tilda Svintone.
Filmas pirmizrāde notika 2016. gada oktobrī Honkongā. "Doktors Streindžs" guva kritiķu atzinību un tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labākajiem vizuālajiem efektiem.
Jūičiro Nagai
Jūičiro Nagai (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||4||1
Akrokorinta
Akrokorinta (el) bija Senās Korintas akropole, kas izvietota uz monolītas klints, un kuras pakājē atrodas senā pilsēta (mūsdienu Korinta atrodas apmēram 5 km uz ziemeļaustrumiem no tās). Kā cietoksnis tā pastāvēja no seniem laikiem līdz pat 19. gadsimta sākumam. Labvēlīgs reljefs veidoja izdevīgu pozīciju aizsardzībai. Turklāt aizstāvjiem bija pieeja dzeramā ūdens avotam. Cietoksnis kontrolēja Korintas zemesšaurumu un bija pēdējais šķērslis ceļā no ziemeļiem uz Peloponēsu.
Apraksts
575 metrus augstais paugurs, akmeņains un stāvs, ir pieejams vienīgi no rietumu puses. Paugura virsotni ieskauj 2 kilometrus garš cietokšņa mūris. Labi saglabājusies viduslaiku fortifikacija daudzās vietās uzguļ senāku sienu paliekām, kas tika celtas 4. gadsimtā pr.Kr. Mikēniešu un arhaiskā laika fortifikācijas būves nav sastopamas. Akropoles galvenā rietumu ieeja ir nocietināta ar trim aizsargmūru rindām un trim vārtiem, celtiem dažādos līmeņos. Aiz pirmajiem vārtiem ir izrakts aizsarggrāvis, kuram pāri iet tilts. Cietokšņa mūra ziemeļu un ziemeļaustrumu daļā atradās divi mazāk svarīgi vārti. Tā kā šo vietu daudzus gadsimtus nepārtraukti apdzīvoja cilvēki, tad lielākajā nocietinātās teritorijas daļā senākas liecības par teritorijas izmantošanu ir saglabājušās gaužām maz. Pati nozīmīgakā celtne bija Afrodītes templis, celts 5. vai 4. gadsimtā pr.Kr. uz senāka tempļa pamatiem. Antīkajos laikos šajā templī dominēja "Korintas Afrodītes" kults, kuru praktizēja hetēras, kas bija veltījušas sevi kalpošanai dievietei. Kopā ar Afrodīti pielūdza arī Hēliju — saules dievu, kuru godāja kā pirmo valdnieku un aizgādni. Pirmajos kristietības gadsimtos tempļa vietā tika uzcelta neliela bazilika, bet vēlāk tornis un tad musulmaņu mošeja un venēciešu terase. Akropoles dienvidu daļā netālu no mūra atrodas avots, kuru senie autori sauca Pirene (Πειρήνη). Ūdens bija dzerams un pieejams, nokāpjot pa kāpnēm. Romiešu periodā virs avota padziļinājuma tika uzbūvēts kārniņu jumts. 2. gadsimta sengrieķu ģeogrāfs Pausānijs par šo avotu izteicās tā:
''Pausānijs. Hellādas apraksts II, 5, 1''
Bet par pašu Akrokorintu Pausānijs citēja korintiešu mītu, saskaņā ar kuru pilsēta kļuva par strīda objektu starp Poseidonu — jūras dievu un Hēliju — saules dievu. Par tiesnesi šajā strīdā kļuva Briarejs, viens no Hekatonheiriem, kas izlēma, ka Korintas zemesšaurums piederēs Poseidonam, bet Akrokorinta — Hēlijam.
Vēsture
Daudzu gadsimtu laikā Akrokorintu kā stratēģiski svarīgu vietu bija iekarojuši daudzi iekarotāji. Cietoksnis korintiešu varā atradās līdz 338. gadam pr.Kr., kad tajā tika izvietots maķedoniešu garnizons. 243. gadā pr.Kr. to iekaroja Arats, un tā tika iekļauta Ahajas federācijā, bet 146. gadā pr.Kr. romiešu karavadonis Mumijs ieņēma Akrokorintu un nojauca tās aizsargmūri.
Bizantijas periodā cietokšņa mūri tika pamatīgi nocietināti (īpaši Justiniāna valdīšanas laikā), jo šeit atradās Hellādas tēmas stratēga sēdeklis. Cietoksnis kalpoja aizsardzībai pret slāvu sirojumiem (7. gadsimtā) un bulgāru iebrukumu (10. gadsimtā). Normāņi šeit valdīja tikai īsu brīdi (1147—1150), bet 1203. gadā un līdz 1210. gadam cietoksni pārvaldīja Nauplijas despots Leons Sguross. 1205. gadā rietumu bruņinieki, lai ielenktu Akrokorintu, uz pretējā paugura uzcēla nelielu cietoksni (t.s. Penteskufi). 12010. gadā bruņinieki ieņēma Akrokorintu, bet Sguross izdarīja pašnāvību, metoties ar zirgu lejā no Akrokorintas mūra. No 1210. līdz 1259. gadam to pārvaldīja bruņinieki, bet no 1259. līdz 1359. cietoksni iekaroja Adžajoli florenciešu dzimta. Tad tā atgriezās bizantiešu valdījumā, bet periodā no 1458. līdz 1687. gadam to pārvaldīja turki (pirmais valdīšanas periods). No 1687. līdz 1715. gadam par Akrokorintas pārvaldniekiem kļūst venēcieši, bet no 1715. līdz pat 1822. gadam atkal turki, kad grieķu bruņotas sacelšanās rezultātā tā pārstāj pildīt cietokšņa funkcijas. 1827. gadā sakarā ar Grieķijas atbrīvošanu Akrokorinta pāriet grieķu valdījumā.
1929. gadā amerikāņu zinātnieki pirmo reizi Akrokorintā sāka arheoloģiskus izrakumus. Bet pašlaik tur ir izveidots arheoloģiskais parks.
Rēna
Rēna ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā starp Lībeku un Vismāru. Āmtes centrs. Pilsēta attīstījusies ap 1237. gadā Raceburgas bīskapa dibināto Rēnas benediktiešu klosteri.
Perejaslava
Perejaslava ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabala austrumdaļā Trubižas upes krastos, 78 km no Kijivas. Pilsēta ir Perejaslavas-Hmeļnickas rajona administratīvais centrs (rajonā neietilpst). Tā ir viena no senākajām Ukrainas pilsētām (līdz 1943. gadam Perejaslava), bijusi Perejaslavļas kņazistes centrs.
Vēsture
Vēstures avotos Perejaslava pirmoreiz minēta 907. gadā kņaza Oļega līgumā ar Bizantiju. Nosaukums, domājams, cēlies no leģendas, ka kādā kaujā ar pečeņegiem vienkāršs karotājs no kņaza karaspēka uzveicis pečeņegu spēkavīru un pārņēmis tā slavu (перея славу) sev. Kņaza Vladimira laikā šeit uzbūvēja lielu cietoksni, kas aizsargāja Krievzemes robežu pret klejotājiem, un pilsēta tika saukta par Perejaslavļu-Ruskiju (Переяславль Руський; (lai atšķirtu no Perejaslavļas-Zaļeskas Vladimiras-Suzdaļas kņazistē). Pēc tam, kad kņazs Jaroslavs 1054. gadā sadalīja zemes starp saviem dēliem, tika izveidota Perejaslavas kņaziste.
1239. gadā Prejaslavu nopostīja mongoļu karspēks un pilsēta ietilpa Mankermanas (Kijivas) tatāru ulusā. Vēlāk Prejaslava minēta 1545. gada turku un 1580. gada poļu dokumentos. 1585. gadā pilsētai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1645. gadā Prejaslava kļuva par kazaku pulka pilsētu un bija tāda līdz 1782. gadam. 1654. gadā Perjaslavas rada Bohdana Hmeļnicka vadībā zvērēja uzticību Krievijas caram.
1943. gadā pēc pilsētas iedzīvotāju ierosinājuma Perejaslavas nosaukums tika papildināts ar Hmeļnicka vārdu (Perejaslava-Hmeļnicka). 2019. gada pilsētai atgrieza vēsturisko nosaukumu Perejaslava.
Tartaks (Ūdrīšu pagasts)
Tartaks ir ciems Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta dienvidrietumos.
Ciems atrodas Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidus un Daugavas loku dabas parka teritorijā. Ciemā darbojas veikals un SIA "Nedfarming (Udele Tartaks Latvia)", kas nodarbojas ar ūdeļu audzēšanu. Ciemu ar pagasta centru savieno vietējais autoceļš Tartaks—Borovka (V635). Garām ciemam plūst Rudņa, uz kuras līdzās ciemam izveidots Tartaka dzirnavezers. Starp ciemu un upi atrodas Tartaka grants un smilts atradne, kuras izpēte veikta 1959. gadā. Uz austrumiem no ciema atrodas Tartaka mežs.
Andrē Zeme
Andrē Zeme var būt:
Babītes iela
Babītes iela var būt:
Kvantu ķīmija
Kvantu ķīmija ir ķīmijas nozare, kas ķīmisko savienojumu uzbūvi un īpašības, reaģētspēju, kinētiku un ķīmisko reakciju mehānismu apskata, pamatojoties uz kvantu mehāniku. Kvantu ķīmijai ir šādas sadaļas: molekulu uzbūves kvantu teorija, ķīmisko saišu un starpmolekulāro mijiedarbību kvantu teorija, ķīmisko reakciju un reaģētspējas kvantu teorija u.c. Kvantu ķīmija atrodas starp ķīmiju un kvantu fiziku (kvantu mehāniku). Kvantu ķīmija aplūko vielu ķīmiskās un fizikālās īpašības atomārajā līmenī (atomu uzbūves un kvantu mehānisko mijiedarbību modeļos). Tā kā pētāmo procesu sarežģītība daudzos gadījumos neļauj atklātā veidā atrast procesu ķīmiskajās sistēmās aprakstošo vienādojumu atrisinājumus, pielieto tuvinātās aprēķina metodes. Kvantu ķīmija ir cieši saistīta ar ķīmiskajiem datoraprēķiniem. Šī aprēķinu disciplīna izmanto kvantu ķīmijas matemātiskās metodes, adaptētas speciālu datorprogrammu veidošanai, izmantojamu molekulāro īpašību, elektronu atrašanās varbūtību amplitūdas aprēķinam un molekulārās uzvedības simulācijai.
Vispārējs apraksts
Kvantu ķīmijas pamatuzdevums ir Šrēdingera vienādojuma un tā relatīvistiskā varianta risināšana atomiem un molekulām. Šrēdingera vienādojums risinās analītiski tikai nedaudzām sistēmām. Piemēram, cieta rotatora (modelis, kurš apraksta lineāras molekulas ar konstantu starpkodolu attālumu; tādā modelī enerģijas līmeņi ir atkarīgi tikai no orbitālā kvantu skaitļa), harmoniskā oscilatora, vienelektrona sistēmas modeļiem. Reālas daudzatomu sistēmas satur mijiedarbojošos elektronu lielu daudzumu, bet tādām sistēmām nav šo vienādojumu analītiskā atrisinājuma. Tāpēc kvantu ķīmijā nākas meklēt tuvinātos atrisinājumus. Ar sistēmas sarežģītības pieaugumu ātri pieaug atrisinājumu meklēšanas sarežģītība, un aprēķina precizitātes prasību dēļ kvantu mehānisko aprēķinu iespējas stipri aprobežojas ar skaitļošanas tehnikas pašreizējo attīstību, kaut gan pēdējos divos gadu desmitos novērotas revolucionāras pārmaiņas datortehnikas attīstībā, kādēļ šī tehnika kļūst lētāka, ievērojami stimulē praktiskās kvantu ķīmijas attīstību. Šrēdingera vienādojuma atrisinājums (kā viļņu funkcijas veids) bieži tiek veidots, pamatojoties uz Hartri—Foka—Rutāna vienādojumu ar iterāciju metodi (SCF — self consistent field). Tuvinājumi, kurus izmanto kvantu ķīmijā: \psi (r) — viļņu funkcija (precīzāk — tās elektronu daļa),
\psi_1 — atoma orbitāles viļņu funkcija (iegūst, risinot Šrēdingera vienādojumu ūdeņraža atomam; precīzi zinām).
Uzdevums tiek risināts, meklējot koeficientus. Ievērojot visus tā saucamās Ab initio metodes integrāļus, aprēķinu daudzums pieaug proporcionāli elektronu daudzumam 6.-8. pakāpē, pusempīriskajās metodēs — 4.-5. pakāpē.
Risinot iegūstamā viļņu funkcija apraksta sistēmas kvantu stāvokli. Viļņu funkcijas moduļa kvadrāts raksturo varbūtības sadalījuma blīvumu novērot sistēmu konfigurāciju telpas dotajā punktā. Doto interpretāciju piedāvāja Makss Borns, kam par fundamentāliem pētījumiem kvantu ķīmijas jonā, īpaši par viļņu funkcijas statistisko (varbūtisko) interpretāciju, bija piešķirta 1954. gadā Nobela prēmija fizikā.
Atoma uzbūve
Atoms (no sengrieķu vārda "nedalāms") ir ķīmiskā elementa vismazākā daļa, kura ir tā īpašību nesējs. Atoms sastāv no atoma kodola un elektroniem. Pie tam elementa kārtas numurs (Z) atbilst protonu skaitam atoma kodolā, nosaka atoma kodola (tas nes gandrīz visu atoma masu: vairāk par 99,9%) summāro elektrisko lādiņu (Ze), kā arī neitronu skaitu neitrālajā atomā, kuri nosaka tā izmēru. Elektroni veido atoma elektronapvalku. Elektronu apvalka aizpildīšana pakļaujas Pauli principam — atomā nevar būt divu elektronu, kuriem būtu vienāds visu četru kvantu skaitļu komplekts. Elektronu čaulu līmeņu kapacitāte, attālinoties no kodola, palielinās: 2 (n = 1), 8 (n = 2), 18 (n = 3), 32 (n = 4) utt. Elektronapvalka slāņus ar galveno kvantu skaitli n = 1, 2, 3, 4... apzīmē attiecīgi ar burtiem K, L, M, N... Elektronu čaulas apakšslāņa aizpildīšanas kārtība pakļaujas Hunda likumam: dotā apakšslāņa elektronu summārajam spina skaitlim jābūt maksimālam. Elektronu sadalījumu atomā sauc par elektronu konfigurāciju. Elektronu konfigurāciju apzīmē ar pakāpes rādītājiem: tie rāda elektronu skaitu elektronu čaulā 1s, 2s, 2p utt. Burti s, p, d, f simbolizē orbitālā kvantu skaitļa secīgas vērtības (0, 1, 2, 3).
Saskaņā ar kvantu mehānikas priekšstatiem, atomiem nav noteiktu robežu, bet varbūtība atrast elektronu, saistītu ar doto kodolu, attālumā r no kodola ātri samazinās, palielinoties r. Tāpēc atomam var piedēvēt nosacītu izmēru.
Elektrona atrašanās varbūtības sadalījuma radiālajai funkcijai ir maksimums attēla (1. att.) punktā a_0. Šis elektrona varbūtīgākais rādiuss sakrīt ar Bora rādiusu. Vairāk izplūdušais varbūtības blīvuma mākonis, kuru iegūst kvantu mehāniskajā apskatā, ievērojami atšķiras no Bora atoma modeļa un saskan ar Heizenberga nenoteiktības principu.
Izolēta atoma efektīvo izmēru labākais apraksts ir teorētiskais aprēķinātais ārējo elektronu stāvoklis. Šo atoma rādiusu sauc par orbitālo rādiusu. Atkarībā no elementa kārtas numura, ir novērojams periodiskums atomu orbitālo rādiusu skaitlisko vērtību izmaiņā.
Atoma kodols sastāv no protoniem un neitroniem. Ja protonu skaits kodolā sakrīt ar elektronu skaitu, tad atoms ir elektriski neitrāls. Pretējā gadījumā tam ir pozitīvs vai negatīvs lādiņš, un šo atomu sauc par jonu. Atomus klasificē pēc protonu un neitronu skaita kodolā: protonu skaits nosaka atoma piederību ķīmiskajam elementam, neitronu skaits – šī elementa izotopam.
Ķīmiskās saites veidošanās un molekulu, kā arī cietvielu, uzbūve
Vienīgā molekulārā sistēma, kurai Šrēdingera vienādojumu var precīzi atrisināt, ir molekulārais ūdeņraža jons, kur vienīgais elektrons kustas divu kodolu (protonu) laukā. Ķīmiskās saites garums molekulārajā ūdeņraža jonā ir 1,06 Å. Ķīmiskās saites enerģija molekulārajā ūdeņraža jonā ir 61 kcal/mol. Vienelektrona ķīmiskās saites elektrona pievilkšanās abiem kodoliem enerģija kompensē protonu atgrūšanās enerģiju, kura attālumā 1,06 Å ir 314 kcal/mol.
Pirmkārt, valences saišu teorija, Haitlera un Londona 1927. gadā radīta un Sleitera un Polinga attīstīta. Izstrādātas atomu orbitāļu hibridizācijas teorija, sigma- un pī- saišu koncepcija.
Otrkārt, molekulāro orbitāļu teorija, kura ir parādījusies 20. gadsimta 20. gadu beigās Leonarda—Džonsa, Malikena un Hunda darbos.
Treškārt, kristāliskā lauka teorija, kuras pamati bija ielikti Bētes fundamentālajos darbos, un pēc tam van Fleka attīstīta. Šī teorija ieguva daudzveidīgus ķīmiskus pielietojumus ligandu lauka teorijas veidā jau 50-jos gados, pateicoties Orgela, Jorgensena un Baļhauzena darbiem.
Ceturtkārt, blīvuma funkcionāļa teorija, balstīta uz Tomasa—Fermi 1927. gada klasisko modeli, Valtera Kona attīstīta. Teorija ir piemērota daudzu metālu Fermi virsmu aprēķiniem cietvielu fizikā. Sarežģījumi parādās neitrālu atomu un molekulu dispersās mijiedarbības aprēķinā, un padara teoriju par mazderīgu sistēmām, kurās dispersijas spēki ir pārsvarā, piemēram, organiskajos savienojumos.
1958. g. teorētiskās organiskās ķīmijas A. Kekulē piemiņas simpozijā Polings ir prezentējis izliektas ķīmiskās saites teoriju. Divkāršā un trīskāršā ķīmiskā saite tika apskatītas kā divu vai trīs izliekto vienkāršo saišu kombinācija.
Elektronu vienādattālināta stāvokļa kārtula tieši seko no Kulona likuma: elektroni tiecas atrasties maksimāli attālināti viens no otra. Piemēram, tipa molekulām ir strikti lineāras konfigurācijas. Periodiskās tabulas III grupas atomi veido tipa trigonālas molekulas. IV grupas atomi veido tipa tetraedriskas molekulas. V un VI grupas atomu veidotām molekulām ir attiecīgi trigonālas bipiramīdas un oktaedra ģeometrija.
Atomu spektri
Atomu enerģijas kvantēšanās izpaužas to absorbcijas un izstarošanas ( jeb emisijas ) spektros. Atomu spektri ir diskrēti (2. att.).
Līniju parādīšanos spektrā nosaka tas, ka atomu ierosmē elektroni, absorbējot enerģijas porciju, pāriet augstākā enerģijas līmenī. Elektronu pārejā zemākā enerģijas līmenī notiek enerģijas kvantu izdalīšanās (3. att.).
Ūdeņraža atomam ir vienkāršākais spektrs, kura līnijas veido sērijas; līniju pozīciju apraksta formula, kur
v ir līnijas viļņa skaitlis,
R ir Ridberga konstante,
n ir veselie skaitļi, pie kam n_2>n_1.
Analoģiskas sērijas novēro ūdeņražveidīgo jonu ( piemēram,, ) spektros. Ar elektronu skaita palielināšanos atomu spektri kļūst sarežģītāki un likumsakarības līniju izvietojumā kļūst mazāk izteiktas.
Atomu un molekulu polarizējamība
Intensitātes E ārējais elektriskais lauks, uzlikts mijiedarbojušos kodolu un elektronu ( atomu, jonu, molekulu ) sistēmai, deformē to, izsaucot dipola momentu μ=\alpha_eE, kur koeficients \alpha_e ir elektronu polarizējamības kvantitatīvs mērs (tam ir tilpuma dimensija un to sauc par elektronu polarizējamību). 4. attēlā ir ūdeņraža atoma deformācijas polarizācija ( elekronapvalka nobīde ) protona eelektriskā lauka iedarbībā. Kad ārējais elektriskais lauks ir noņemts, dipola moments pazūd. Ūdeņraža atoma un protona mijiedarbības gadījumā veidojas ūdeņraža molekulārais jons ar vienkāršāko vienelektrona ķīmisko saiti:.
Relatīvi nesen bija iegūti ticami dati par atomu vairākuma elektronu polarizējamību brīvā stāvoklī. Elektronu polarizējamības lielākā vērtība ir novērojama sārmu metāliem, bet minimālā — inerto gāzu atomiem.
Daudzkodolu sistēmu gadījumā ārējais elektriskais lauks noved kā pie elektronapvalku deformācijas, tā arī pie starpkodolu līdzsvara attālumu izmaiņām. Saskaņā ar to, molekulas polarizējamība sastāv no diviem saskaitāmajiem:, kur \alpha_e ir elektronpolarizējamība, \alpha_a – atompolarizējamība.
Atomu un molekulu jonizācija
Ārējā elektriskā lauka lielā intensitātē kodolu un elektronu sistēma jonizējas: no sistēmas atraujas elektrons, veidojas katjons. Jonu veidošanās no atomiem un molekulām process vienmēr ir endotermisks. Enerģijas daudzumu, kurš ir nepieciešams elektrona atraušanai no ierosināmajiem atomiem vai molekulām, ir pieņemts saukt par jonizācijas enerģiju. Daudzelektronu atomiem jonizācijas enerģija atbilst pirmā, otrā, trešā utt. elektronu atraušanos. Atrauto elektronu skaita palielināšanās noved pie veidotā jona lādiņa palielināšanās, tāpēc. Pirmā elektrona atraušanās enerģijas atkarībai no elementa kārtas numura ir periodiskais raksturs. Vismazākā jonizācijas enerģija ( 3-5 eV ) ir sārmu metālu atomiem (tiem ir viens vienīgs valences elektrons), vislielākā – inerto gāzu atomiem (tiem ir slēgta ārējā elektronu čaula).
Elektrona afinitāte
Elektrons (tam ir negatīvs elementārlādiņš 1,602•10−19 C), kā jebkurš punktveida elektriskais lādiņš, rada sev apkārt elektrisko lauku ar intensitāti E=q/R^2, kur R ir lauka punkta attālums līdz elektronam. Ūdeņraža atoms, nokļūstot elektrona elektriskajā laukā, pakļaujas deformācijas polarizācijai. Dipola moments μ = : ūdeņraža atoma elektronu čaulas ( L ) centra nobīdes lielums ir apgriezti proporcionāls ūdeņraža atoma attāluma (R) kvadrātam līdz pietuvinātajam elektronam (5. attēls). Ūdeņraža atoma un elektrona tuvināšanās ir iespējama tikmēr, kamēr elektronu atrašanās varbūtību blīvumu apgabalu centri nebūs vienādattālināti no apvienotās sistēmas (t.i. ūdeņraža atoma negatīvi lādētā jona) kodola.
Elektrona pievienošanās neitrālajam atomam procesa enerģētisko efektu sauc par elektrona afinitāti. Šajā procesā veidojas anjons:. Atkarībā no elementa kārtas numura, vislielākā afinitāte ir VII grupas p-elementiem (halogēniem).
Atsevišķu molekulu mijiedarbība, enerģētiskas barjeras molekulu transformāciju ceļā
Starpmolekulārā mijiedarbība ir vienas molekulas elektronu un kodolu elektromagnētiskā mijiedarbība ar citas molekulas elektroniem un kodoliem. Starpmolekulārā mijiedarbība ir atkarīga no attāluma starp molekulām un to savstarpējas orientācijas; to nosaka potenciālā enerģija. Molekulu pievilkšanās enerģija var būt reprezentējama ar 3 saskaitāmajiem: orientācijas enerģiju, indukcijas enerģiju un dispersijas enerģiju.
Muhu pagasts
Muhu pagasts (et) ir viena no 3 Igaunijas Sāremā apriņķa pašvaldībām. Aizņem Muhu salu un apkārtējās nelielās saliņas. Pašvaldībā ietilpst 52 ciemi. 99,53% pašvaldībā dzīvojošo ir igauņi, un tas ir lielākais pašvaldībā dzīvojošo igauņu īpatsvars valstī.
Belasica
Belasica (gr, mk, bg) ir 60 kilometrus gara kalnu grēda vietā, kur satiekas Bulgārijas, Grieķijas un Ziemeļmaķedonijas robežas, šo triju valstu teritorijā. Kalnu grēda stiepjas rietumu - austrumu virzienā. Augstākā virsotne — 2029 metrus augstais Radomirs, atrodas uz Bulgārijas—Grieķijas robežas. Kalnu grēdas Bulgārijas pusē ierīkots Belasicas dabas parks.
Pie kalnu grēdas 1014. gadā notika Kleidionas kauja, kuras rezultātā bizantieši smagi sakāva bulgāru karaspēku un 1018. gadā beidza pastāvēt Pirmā Bulgārijas cariste.
Knituva
Knituva jeb Knētuva (žemaišu: Knėtova,, ) bija kuršu un žemaišu apdzīvota zeme uz robežas ar zemgaļu Dobenes zemi Ventas upes augštecē.
Vēsture
Pieminēta 1390. gadā, kad tā bija karadarbības zonā starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. Pēc tam Knituva kopā ar citām Žemaitijas zemēm 15. gadsimtā integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā kā Knituvas pagasts (Knituvos valsčius).
Teritorija
Dienvidos atradās žemaišu Saulenes un Medininku zemes, bet rietumos kuršu Cekļa zeme. Knituvas zemes vietā mūsdienās aptuveni atrodas Šauļu rajona ziemeļrietumu daļa ar Kuršēnu pilsētu Ventas krastos.
Upesciems (Garkalnes pagasts)
Dažādus notikumu apkopojumus, kopš 2020. gada vasaras, var aplūkot Upesciema laikrakstā "Upesicema Ziņas", kurā regulāri tiek publicētas aktualitātes un notikumi Upesciemā.
Upesciema ciems ir veidojies ap bijušās Berģu muižas (Bergshof) centru. 1922. gadā uz muižas kungu māju pārcelta 1870. gadā dibinātā Berģu skola. 1960. gados pie Berģu skolas sākta zivsaimniecības «Upesciems» centrālā ciemata būvniecība. 20. gadsimta beigās un 21. gadsimta sākumā Upesciema apkārtnē sākās strauja privātmāju ciematu būvniecība. Upesciema teritoriju veido senais ciema centrs, kā arī jaunie ciemati Dumbrāji, Padebeši, Silezers, Ziemeļnieki un citi.
Upesciemā atrodas Berģu Mūzikas un mākslas pamatskola, Upesciema Tautas bibliotēka, ārsta privātprakse, dienas centrs, veikals, futbola laukums, dabīgās zāles regbija/futbola stadions, petanka laukums, muižas parks un vairākas atpūtas vietas.
2020. gada 11. martā tika atklāta jaunā Berģu Mūzikas un mākslas pamatskolas piebūve. Jaunā ēka ir aprīkota ar dažādām modernām tehnoloģijām. Piebūvē ir sākumskolas mācību klases, bet ēdnīca un sporta zāle ir paredzēta arī pamatskolas skolēniem. Drīzumā ir plānots uzsākt 2. kārtas būvniecību, lai izveidotu jaunas mācību telpas un skolu, iespējams, pārveidotu par vidusskolu.
Upesciems atrodas 10 km no novada domes Ulbrokā, 5 km no pagasta pārvaldes Berģos un 18 km no Rīgas centra.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Babītes iela (Rīga)
Vēsture
Iela izveidota 1937. gadā gar Rīgas robežu un Zolitūdes purvu. Otrā pasaules karā vācu okupācijas laikā ielas nosaukums bija Babbistraße. Ar 1948. gadā pieņemto lēmumu par lidostas "Skulte" celtniecību tika likvidēta daļa ielas, izmainot pilsētas robežu.
Ielu savienojumi
Babītes iela bija savienota ar sekojošu ielu:
Angel Beats!
Angel Beats! (Jap. エ ン ジ ェ ル ビ ー ツ!   Endžeru Bitsu!,   lat. „Eņģeļa Pulss!”) - 13 daļu anime sēriāls, ko izveidoja Key, P.A Works un Aniplex. Režisors Seidži Kiši, un sākotnējā stāsta autors Džuns Maeda, citu svarīgāko projektu autors, piemēram, anime, manga un vizuālie romāni Kanon, Air, Clannad un Little Busters!. Maeda kopā ar Anant-Garde Eyes grupu piedalījās arī mūzikas radīšanā, un varoņu dizainers bija mākslinieks Na-Ga. Anime izstāde Japānā ilga no 2010. gada 3. aprīļa līdz 26. jūnijam; Tā paša gada 22. decembrī tika izlaista OVA sērija. Seriāls aptver dzīvības pēc nāves tēmu un stāsta par studentu Judzuru Otonaši, kurš zaudēja atmiņu par savu iepriekšējo dzīvi. Viņš satiek meiteni pēc vārda Juri, kura aicina viņu pievienoties "Aizkapa Pasaules Frontei", kas cīnās pret Dievu un skolas valdes priekšsēdētāju (eņģeli), kurai ir pārdabiskas spējas.
Sižets
Noslēpumainās ēnu radības sāk uzbrukt uz frontes locekļiem, no kuriem viens absorbē Takamatsu. Otonaši un viņa biedri apspriež vai ir iespējams kļūt par NPC. Juri iznīcina datoru, kas ir atbildīgs par ēnu monstriem, kas bija ieprogrammēts, lai aktivizētos, ja pasaulē radīsies mīlestība. Otonaši, Juri, Kanade, Hinata un Naoi piedalās izlaiduma ceremonijā, kurā viņi pateicas viens otram par atbalstu. Otonaši uzzina, ka pēc viņa nāves Kanade pārstādīja viņa sirdi un nožēla, ka viņa nevarēja viņam pateikties. Judzuru, kas viņā iemīlējas, paliek nelaimīgs, kad Kanade pazūd, pateicoties viņam - atrādot mieru. Epilogā atdzīmušie Judzuru un Kanade satiekas reālajā pasaulē. Alternatīvajā epilogā Otonaši paliek Sķistītavā.
Tēli
Judzuru Otonaši (jap 音無 結弦   Otonaši Judzuru) - anime galvenais varonis. Nonākot Šķistītavā viņš neatceras savu pagātnes dzīvi. Pēc Juri piedavajuma viņš pievienojas organizācijai "Aizkapa Pasaules Frontei". Drīz Otonaši sāk atcerēties savu pagātni. Kā izrādās, agrāk viņš nesaprata savas dzīves būtību, tāpēc viņš izstājās no skolas un devās strādāt, lai samaksātu par viņa jaunākajas māsas Hatsune ārstēšanu. Bet meitene drīz nomirst, un Otonaši nolemj veltīt savu dzīvi cilvēku glābšanai: viņš iestājas medicīnas koledžā. Bet ar traģisku negadījumu vilciens, kurā Judzuru brauca uz eksāmeniem, nonāca avārijā tunelī. Kā nākotnes ārsts, Otonaši uzņemas atbildību par visiem cilvēkiem, kas nonāca katastrofā: izplata pārtiku, pārbauda brūces. Pēc septiņām dienām uzturēšanās tunelī, Otonaši paraksta testamentu (tā, ka pēc viņa nāves viņa orgāni tiek doti cilvēkiem, kam tie ir vajadzīgi), un mirst, negaidot glābšanas komandu, kas parādījās gandrīz tūlīt pēc viņa nāves. Jaunajā pasaulē, Šķistītavā, Otonaši atrod jaunu nozīmi dzīvē - lai palīdzētu draugiem atrast mieru. Viņš pakāpeniski iemīlas Kanadē. Viņš trenējas šaušanā un ir vienmēr gatavs palīdzēt komandas biedriem. Viņa ierocis ir Glock 17.
Balss aktieris: Hiroši Kamija
Juri Nakamura (jap 仲村 ゆ り   Nakamura Juri) - meitene, kas pazīstama arī kā Jurippe (jap ゆ り っ ぺ ). Izlēmīga, bet tajā pašā laikā jutīga un rūpīga. Reiz Šķistītavā viņa nolemj cīnīties pret eņģeļiem un Dievu. Tāpēc viņa izveido organizāciju „Aizkapa Pasaules Fronti” un kļūst par tās līderi; tomēr viņa neuzskata, ka viņa veiksmīgi risina līdera lomu. No viņas iepriekšējās dzīves ir zināms, ka viņa kļūva par viņas divu jaunāko māsu un brāļa slepkavību liecinieku, un kopš tā laika ienīst Dievu. Viņa aicina Otonaši pievienoties savai organizācijai. Viņas ierocis ir Beretta 92. Līdztekus šaujamieroču glabāšanai Juri ir prasmes cīnīties ar rokām. Vēlāk viņa nožēlo, ka viņai ir jācīnās ar Kanade, uzskatot, ka viņa var ar viņu draudzīties. Viņā pazūd pēc izlaiduma ceremonijas.
Balss aktrise: Harumi Sakurai
Kanade Tačibana (jap 立華 かなで   Tačibana Kanade) ir skolas padomes priekšsēdētāja. Parasti nerāda emocijas un tiecas runāt tieši. "Frontes" locekļi sauc viņu par Eņģeļi, nezinot viņas īsto vārdu. Kanade palīdz dvēselēm iet cauri atdzimšanas posmam un atrast mieru. "Frontes" locekļi uzskata viņu par savu ienaidnieku, bet īstenībā viņa vienkārši aizsargājās kad uz viņu uzbrūk, kaut viņa nemēģina izskaidrot „Frontes” locekļiem savas rīcības motīvus. Sakarā ar neveiksmīgo eksāmenu nodošanu („Frontes” rīcību dēļ) viņa bija spiesta atkāpties no skolas valdes priekšsēdētājas amata. Pakāpeniski atrod kopīgu valodu ar Otonaši, un pēc tam arī ar pārējiem frontes biedriem. Viņai garšo asais tofu "Mabu".
Kanade piemīt pārdabiskas spējas, piemēram, viņa piesaista savu spēku no datorprogrammas Angel Player. Var izveidot arī aizsargbarjeru, zobenus un dubultniekus. Pazūd pēc tā, kad Juzuru atzīstas viņai mīlestībā.
Balss aktrise: Kana Hanadzava
Andrē Zeme (Svalbāra)
Andrē Zeme (no) ir neapdzīvots dabas apgabals Špicbergenas ziemeļu daļā, Svalbārā. Tās ziemeļu daļu veido 60 km gara un līdz 30 km plata pussala, ko rietumos apskalo Vudfjords, bet austrumos — Veidefjords. Dienvidos Andrē Zeme robežojas ar Diksona Zemi un Džeimsa I Zemi, bet dienvidrietumos — ar Hokona VII Zemi. Nosaukta par godu zviedru inženierim un polārpētniekam Salomonam Augustam Andrē.
Krasta līnija mēreni izrobota. Reljefs kalnains, augstākais kalns ir Leindfjellets (1377 m vjl). Iekšzemē vairāki nelieli ledāji. Zemes dienvidaustrumu daļu aizņem Iekšveidefjorda nacionālais parks.
Klementijs Buļs
Klementijs Buļs (ru; dzimis, miris ) bija latgaliešu izcelsmes Krievijas impērijas un padomju profesionālais cīkstonis, PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars.
Biogrāfija
Klementijs Buļs dzimis 1888. gadā Mērdzenes pagasta Kitkovā kā sestais bērns nabadzīgā astoņu bērnu ģimenē. Pēc pagasta skolas beigšanas viņš strādāja Ludzā par atslēdznieku un, iekrājis ceļa naudu, devās tālā ceļā uz Krasnojarsku pie attāla radinieka.
Daisuke Oku
Daisuke Oku (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||26||2
Programmatūras izstrāde
Programmatūras izstrāde ir nozīmīgs process, kas sastāv no vairākiem posmiem ļauj uzņēmumiem vai organizācijām izveidot un pielāgot programmas un sistēmas, lai risinātu konkrētas uzdevumus vai problēmas. Šāda veida darbība prasa plašu tehnisku zināšanu un pieredzi, jo nepieciešams izstrādāt kodu, kas palīdzēs programmai darboties un veikt nepieciešamās funkcijas.
Skata modelis
Skata modelis (en) ir pamatstruktūra, kas nodrošina sistēmas un tās vides apskatus, kas tiek izmantoti programmatūras izstrādes procesā. Tas ir grafisks attēlojums skata pamata semantikas.
Programmēšanas paradigma
Programmēšanas paradigma ir fundamentāla datorprogrammu veidošanas stila pieeja, kas parasti netiek noteikta ar projekta vadības metodoloģiju (piemēram, ūdenskrituma vai spējā izstrāde).
Olafs Okonovs
Olafs Okonovs (dzimis ; miris ) bija latviešu režisors. Darbojies dažādās mākslas jomās – kino, videomākslā un mūzikā. Tūlīt pēc skolas beigšanas Okonovs strādāja kā raidījuma "Mikrofons" un radio informatīvo raidījumu vadītājs. 90. gados Okonovs papildināja Latvijas Televīzijas darbinieku rindas kā izklaidējošo raidījumu redaktors, producējot un vadot populāros raidījumus "Mikrofons" un "Futūršoks", kā arī veidojot mūzikas video tā laika populārākajiem estrādes māksliniekiem.
Dzīvesgājums
1991. gadā absolvējis Rīgas Franču liceju. No 1991. līdz 1993. gadam Latvijas Universitātē studējis franču valodu un literatūru, bet no 1993. līdz 1995. gadam - žurnālistiku. No 1995. līdz 2001. gadam Latvijas Kultūras akadēmijā studējis TV režiju. 2005. gadā Ķelnes Starptautiskajā kino skolā mācījies mediju dizaina producēšanu.
Miris 2020. gada 7. decembrī Austrālijā, kur pavadījis pēdējo dzīves gadu.
Kino darbi
Režisors Olafs Okonovs ar kino un video sāka nodarboties jau 20. gadsimta 90. gados, un viņa debijas video-darbs IzBraukšana (1992) ieguva Grand Prix Francijas-Baltijas videomākslas festivālā (1993). Olafa kinematogrāfiskā interese dažādos viņa dzīves posmos bijusi vērsta uz izciliem latviešu māksliniekiem; viņa dokumentālā īsfilma Boriss saka (2000, par gleznotāju Borisu Bērziņu) saņēma Nacionālo kino balvu Lielais Kristaps kā labākā debija, bet poētiskā īsfilma Darbnīca laukos (2002), kurā iemūžināta mākslinieku Intas Celmiņas un Edvarda Grūbes ikdiena, stāstot par latviešu glezniecību tās klasisko vērtību izpratnē un vidi, kas to baro, tika nominēta Lielā Kristapa balvai starp labākajām dokumentālajām īsfilmām un saņēma balvu Itālijas Bergamo starptautiskajā mākslai veltīto filmu festivālā (2004).
Olafs Okonovs veidojis dokumentālo filmu arī par Tatjanu Sutu un viņas stāstījumā arī par mākslas zinātnieces vecākiem, māksliniekiem Aleksandru Beļcovu un Romanu Sutu (filma Sutas laiks, 2000); pētījis mākslas zinātnieka Imanta Lancmaņa personību TV filmā Sapnis par pili. Hercogs Imants (2014), sekojis tēlnieka Aigara Bikšes neparastajai idejai Rīgas Lielajos kapos ierīkot Zemesmātes biroju (filma 1/10 Zemesmātes biroja, 2007), bet ar mākslinieci Džemmu Skulmi režisors sadarbojies pat divreiz – 1998. gada dokumentālajā filmā "Māksla un vara" analizējis brīva gara dzīvi režīma laikos, bet 2015. gadā, kad gleznotājai apritēja 90 gadi, sadarbībā ar Latvijas Televīziju tapa filma Dāma. Gleznotāja Džemma Skulme, kurā māksliniece sniedz neskaitāmas intervijas dažādiem medijiem, atlasa un komentē bildes topošajai grāmatai, ciemojas dzimtas mājās Mālpilī, dauzās fotosesijā, tiekas ar jaunajiem māksliniekiem fonda Mākslai vajag telpu vasaras mājā… Un nebeidz prātot: kas gan viņai traucē enerģiski dzīvot?
Līdzās dokumentālajām filmām, kas bija galvenā Olafa izpausme kinomākslā, pēdējos gados viņš paplašināja žanru loku ar rotaļīgo ģimenes spēlfilmu un TV seriālu Vecā dārza noslēpums (2018) – šī studijā F.O.R.M.A. producētā spēlfilma bez maksas pieejama līdz 24. janvārim.
Citi darbi
Olafs Okonovs producējis koklētājas Laimas Jansones Sidrabs. Ar šo mūziku Jansone kļuva par pirmo Latvijas pārstāvi Starptautiskajā mūzikas gadatirgū Womex (2011), savukārt ieraksts iekļuva "Womex" gada labāko skaņu celiņu izlasē.
Baložu ģerbonis
Baložu pilsētas ģerbonis ir viens no Baložu pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1997. gadā.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairoga augšdaļā ir horizontāls dalījums. Vairoga augšdaļā zelta fonā attēlojas trīs zaļas ūdensrožu lapas, bet apakšējā daļā uz zaļa fona attēlota zelta varde. Ģerbonis simbolizē Baložu atrašanos purvainā vietā un izveidošanos no kūdras fabrikas strādnieku ciemata.
Sergejs Slaucītājs
Sergejs Slaucītājs (dzimis, miris ) bija latviešu astronoms. Viņa vecākais brālis Leonīds Slaucītājs bija ģeofiziķis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gada 6. novembrī Jaunlaicenes pagastā Majora skolas pārziņa Jāņa Slaucītāja un viņa sievas Emīlijas Paulīnes, dzimušas Bērzones, ģimenē. Pēc Alūksnes vidusskolas pabeigšanas viņš 1921. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes matemātikas nodaļā, kur specializējies astronomijā. Iestājās studentu korporācijā "Lettonia" un 1924. gadā viņu ievēlēja par fakultātes subasistentu.
Pēc studiju beigšanas 1931. gadā S. Slaucītāju ievēlēja par fakultātes asistentu, 1935. gadā par privātdocentu, vēlāk par docentu. Ar Morberga stipendiju viņš papildinājās Stokholmas observatorijā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Vācu jūras observatorijā. Pēc kara beigām viņš no 1946. līdz 1948. gadam bija docētājs Baltijas universitātē.
1948. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Argentīnā, kur 1952. gadā kļuva par docētāju Laplatas universitātē, 1959. gadā par profesoru. No 1952. līdz 1975. gadam Slaucītājs vadīja Laplatas astronomijas observatoriju.
Nodarbojās ar Dienvidu puslodes zvaigznāju pētīšanu. Slaucītājs ir uzlabojis vairākus astronomiskos instrumentus, tāpat konstruējis jaunu fotoelektrisko reģistrētāju. Ir apmēram 40 zinātnisku rakstu autors.
Miris Laplatā 1982. gada 23. septembrī.
Agrārā reforma Latvijā
1920. gada agrārā reforma Latvijā bija zemes īpašuma sistēmas pārveidošana Latvijā, sākumā valstij nacionalizējot lielsaimniecības, to skaitā muižas un viņu īpašumus, sadalot iegūtās zemes un vēlāk veicot valsts zemes sadalīto gabalu piešķiršanu tās iedzīvotāju privātīpašumā, vienlaicīgi nodrošinot lielu skaitu pilsoņu ar lauksaimniecībā izmantojamu zemi un nostabilizējot valstī agrāro politiku. Agrārā reforma tika uzsākta oficiāli 1920., bet faktiski 1919. gadā un noslēdzās 1937. gadā.
Veicinošie apstākļi reformas ieviešanai
Jau pirms Pirmā pasaules kara dažādā veidā izpaudās iedzīvotāju nemiers ar pastāvošiem apstākļiem toreizējā Baltijā (Igaunijas, Vidzemes un Kurzemes guberņās) īpaši par muižu privilēģijām un agrāro iekārtu. Nemieru kulminācija bija 1905. gada revolūcija Latvijā, kas vēlāk radīja politiskas kaislības. Tolaik Latvijas teritorijā bija milzīgs lauku iedzīvotāju bezzemnieku skaits ar sliktu materiālo un tiesisko stāvokli un pastāvošos apstākļos viņiem nebija izredžu tikt pie savas zemes, tāpēc šī iemesla dēļ nereti bija spiesti doties prom no Latvijas.
Vairums zemes piederēja muižām, taču to nomas apstākļi un atkarība no tām pakļāva savā varā rentniekus jeb īrniekus, jo tolaik pastāvošie zemnieku likumi un agrārais virziens nedeva pārliecību par zemes iegūšanu savā īpašumā. Savukārt tos sīkzemniekus, kas pēc dzimtbūšanas atcelšanas bija ieguvuši zemi un mājas, nospieda parādi muižnieku kredītsabiedrībām, kā arī nespēja aktīvi līdzdarboties zemes pārvaldes lietās. Tolaik galvenās pārvaldes un augstākās pašvaldības iestādes lielā mērā atradās krievu ierēdņu rokās, tajā pašā laikā muižnieki bija galvenokārt vācbaltieši, bet Latgalē arī poļi. Šie apstākļi tautu nemieru kustībās ieviesa arī politiski nacionālu raksturu, tautā attīstījās nacionālisma idejas, kā rezultātā laukos dzīvojošiem bezzemniekiem un sīkzemniekiem piepulcējās klāt arī citi iedzīvotāju slāņi, apzinādamies agrārreformas nepieciešamību.
Agrārreformas ieviešanu veicināja arī vairāki radušies citi apstākļi. Latvijas muižas, līdzīgi kā citas saimniecības, bija guvušas lielus zaudējumus Pirmajā pasaules kara laikā gan no tiešajiem kara postījumiem, gan no lielinieku izpausmēm, kas centās muižās nostiprināt savu varu, muižās ierīkojot 230 padomju saimniecības. Iepriekš minētais norādīja, ka muižas nespēs atjaunot savas saimniecības līdz pirmskara līmenim, jo pat pirms kara tikai mazs skaits muižu gada bilanci spēja noslēgt bez finanšu iztrūkuma.
Cits apstāklis, kas veicināja reformēšanu zemes lietās, izrietēja no pašu muižnieku pieļautajām kļūdām. Vācu okupācijas laikā muižnieki piedāvāja ievērojamas muižu daļas nodot kolonizācijas vajadzībām — tādā veidā Vācijas pilsoņi un karaspēks spētu iegādāties zemi savā īpašumā. Pateicoties Vācijas sakāvei karā un Novembra revolūcijai, šis plāns neīstenojās. Vairāki vietējie vācbaltiešu muižnieki piedalījās arī 1919. gada Bermontiādes kaujās pret Latvijas valsti, kas izraisīja sabiedriski politiskās cīņas pieaugumu par muižniecības politiskās varas iznīcināšanu un to lielo zemes īpašumu likvidēšanu.
Gandrīz puse no Latvijas privātajām muižām tika pārņemta valsts pārziņā jau pirms agrārlikuma stāšanās spēkā. Pēc lielinieku varas krišanas muižas tika pārņemtas no to īpašniekiem vai to pilnvarniekiem, kā arī stājās spēkā sekvestri jeb atņemti īpašumi valsts nodevējiem pēc Latvijas brīvības cīņām. Tādu pārņemto muižu kopskaits 1920. gadā bija 629. Valsts pārziņā tika pārņemtas arī 940 pusmuižas, 16 mācītāju muižas un 66 mācītāju muižu nomas mājas, 15 Vidzemes bruņniecības un Kurzemes bruņniecības muižas, kā arī bijušās zemnieku agrārbankas muižas, kas valsts īpašumā pārgāja, saskaņā ar 1920. gada 20. jūnija likumu. Kopējā valsts pārņemto īpašumu bez mežiem platība bija 800442 hektāri. 133 muižas, no iepriekš minētām muižām, valsts apsaimniekoja pati. Jau 1919. gada beigās un nākamo gadu norisinājās iepriekšēji zemes sadalīšanas darbi, iedalīto zemes gabalu iznomāšanai un agrārreformas priekšdarbu veikšanai.
Agrārās reformas mērķis
Reformas pamatmērķi bija vairāki — jaunu saimniecību izveidošana un jau pastāvošo sīksaimniecību paplašināšana, ar to domājot, līdzšinējo lielsaimniecību zemes platību sadalīšanu mazākās zemes platībās, tādējādi iegūstot zemi jaunu saimniecību izveidei. Dažādu saimniecisku uzņēmumu izveide, sociālu un kultūras vajadzību apmierināšana, ar to saprotot netiešus agrārreformas uzdevumus ka sekas pēc reformas ieviešanas. Reformas mērķis bija arī rast iespējas pilsētu un miestu paplašināšanai, tātad no valsts pārņemtajām zemēm noteiktas platības rezervēt apdzīvotu vietu attīstībai.
Likums
Agrārreformas likuma daļas Latvijas Satversmes sapulce pieņēma dažādos laikos:
Centrālā zemes ierīcības komiteja
Centrālā zemes ierīcības komiteja tika izveidota saskaņā ar Agrārreformas likuma IV daļu "Par zemes ierīcības komitejām", kas izdota 1920. gada 17. septembrī. Tā vadīja un pārzināja visus valsts zemes fonda izlietošanas, sadalīšanas un piešķiršanas darbus valstī, izdeva dažādas instrukcijas, administratīvā ceļā nosakot un regulējot agrārreformas darbus praksē.
Komiteju vadīja priekšsēdētājs — zemkopības ministrs, bet komitejas locekļus sastādīja no 6 Satversmes sapulces ievēlētiem dažādu partiju pārstāvjiem, un no tikpat lielā skaitā valdības ieceltiem ierēdņiem.
Centrālā zemes ierīcības komitejas uzdevumi bija vadīt un pārzināt zemes fonda izlietošanu, sadalīšanu un piešķiršanu; sastādīt zemes izlietošanas, sadalīšanas un darbības plānus; apstiprināt sadalīšanas, izlietošanas un piešķiršanas projektus, kā arī zemes pieprasītāju un pabalstu sarakstus; vadīt un pārzināt apriņķu komiteju darbu; apstiprināt jaunajām saimniecībām izsniedzamos zemes līgumus un plānus; izstrādāt instrukcijas.
Valsts zemes fonds
Agrārreformas mērķu sasniegšanai ar Agrārreformas likuma I daļu "Par Valsts zemes fonda nodibināšanu" tika nodibināts speciāls Valsts zemes fonds. Zemes fondu sastādīja nacionalizētie jeb atsavinātie īpašumi un tie bija:
Valsts zemes fondā tika ieskaitītas arī nepārdotās zemnieku mājas, okupācijas laika kolonizāciju biedrību, ārvalstu banku un sabiedrību iepirktās zemnieku zemes.
Valsts zemes fonda izlietošana
Saskaņā ar Agrārlikuma II daļu "Par Valsts zemes fonda izlietošanu", kas tika izdots 1920. gada 21. decembrī, valsts zemes fondu izmantoja sekojoši:
Atlīdzība par piešķirto zemi
Agrārlikuma II daļa noteica, ka no valsts zemes fonda zeme piešķirama pret zināmu atlīdzību. Atlīdzības lielums bija atkarīgs no zemes vērtības, ko noteica 1923. gada 23. aprīļa likums "Par piešķirtās fonda zemes novērtēšanu nododot to privātīpašumā vai muižu nomā". Likums noteica, ka piešķirtā zeme, atkarībā no tās ienesīguma, novērtējama ar aprēķinu, lai vidējais ienesīgums būtu 10 lati no hektāra, nepārsniedzot 20 latus no hektāra. Atsevišķi vērtēja mežus, kas lielāki par 3 ha un ēkas, izņemot gadījumus, ja tās tika uzcēlis esošais saimnieks vai ticis veikts kapitālais remonts. Pēc faktiskās vērtības, kāda bija nodošanas laikā, novērtēja rūpniecības uzņēmumus, dārzus un ūdenskritumus.
Vērtēšanu un izpirkšanas maksu saimniecībām noteica pagastu, miestu, pilsētu zemes vērtēšanas komisijas, kas tika izveidotas līdz 1924. gadam, kā arī galvenā zemes vērtēšanas komiteja.
Agrārreformas nostiprināšana
Agrārreformas rezultātā radīto saimniecību uzturēšanu un nostiprināšanu regulē Agrārlikuma III daļa "Par agrārreformas nostiprināšanu", kas izdota 1922. gada 3. maijā. Likuma daļa noteica maksimālās un minimālās valsts zemes fonda saimniecību platības.
Likuma aizliedza no jauna apvienot vienā saimniecībā uz īpašnieka vai dzimtnomas tiesībām vairāk kā 50 ha valsts fonda zemes. Gadījumos, ja apvienoja 22—50 ha zemes, bija nepieciešama valdības atļauja un apvienošana bija pieļaujama tikai tādos gadījumos, ja apvienojamām saimniecībām bija kopēja robeža. Ja vienas personas rokās līdz likuma izdošanai jau bija vairāki īpašumi, tad tos vajadzēja likvidēt trīs gadu laikā. Katram zemes iegūšanas pretendentam ar parakstu bija jāapliecina, ka viņam nepieder vairāk zemes kā 22—50 ha.
Jaunsaimniecības un jau pastāvošās saimniecības nedrīkstēja sadalīt mazākos par 10 ha gabalos, izņemot gadījumus, ja dalāmā zeme kalpo mērķiem, kas nav saistīti ar lauksaimniecību, kā arī, likvidējot strejgabalus, taču arī tad bija nepieciešama valdības atļauja.
Valsts līdzdalība saimniecību izveidē
Lielākā daļa no agrārās reformas rezultātā izveidotajām saimniecībām nespēja saviem spēkiem apbūvētie un nostiprināties. Tā kā agrārā reforma bija viens no jaunizveidotās valsts galvenajiem uzdevumiem — agrāras valsts izveidē, valsts ņēma līdzdalību, sniedzot materiālu un finansiālu palīdzību. Līdzdalība jaunsaimniecību atbalstā izpaudās galvenokārt sekojoši: