cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juris Zaķis
Juris Zaķis (dzimis Ogrē, miris  ) bija latviešu fiziķis, pasniedzējs un politiķis. Fizikas zinātņu doktors. Bijis Latvijas Valsts universitātes Cietvielu fizikas institūta direktors (1978—1984), Latvijas Valsts Universitātes rektors (1987—1990), Latvijas Universitātes rektors (1990—2000), Sociālo tehnoloģiju augstskolas rektors (no 2004). Aktīvi darbojies arī politikā. Bijis PSRS Tautas deputātu kongresa deputāts (1989), Saeimas deputāts (1995—1996), Rīgas domes deputāts.
Dzīvesgājums
Juris Zaķis dzimis bijušajā Hermaņa Hilbiga vasarnīcā Zaķu ielā Ogrē galdnieka, vēlāk Ķeguma hidroelektrostacijas strādnieka Roderiha Zaķa un viņa sievas Eiženijas ģimenē. 1955. gadā beidza Ogres 1. vidusskolu, līdz 1960. gadam studēja Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē. Strādāja LVU Fizikas un matemātikas fakultātē, Pusvadītāju fizikas problēmu laboratorijā, pētīja sārmu metālu halogenīdu optiskās īpašības, 1966. gadā aizstāvēja zinātņu kandidāta grādu fizikā, 1968. gadā kļuva par Pusvadītāju fizikas problēmu laboratorijas vadītāju.
1969.—1970. gadā J. Zaķis trīs mēnešus papildinājās Kornela, Ilinoisas un Oregonas Universitātē ASV, bet 1973.—1974. gadā desmit mēnešus strādāja Čikāgas Universitātē un Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā. Šai laikā viņš pievērsās stiklu fizikai un 1977. gadā aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju par šo tēmu, publicējot monogrāfiju „Nesakārtotu cieto materiālu fizikas pamati” (ru).
1978. gadā Juris Zaķis kļuva par jaunizveidotā LVU Cietvielu fizikas institūta direktoru (1978.—1984.). 1981. gadā viņu ievēlēja par profesoru, 1984.—1987. gadā viņš pildīja LVU zinātņu prorektora pienākumus. 1982. gadā tika ievēlēts par Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli, bet 1990. gadā par īsteno locekli.
1987. gadā J. Zaķis pirmo demokrātisko vēlēšanu rezultātā kļuva par LVU rektoru, 1990. gadā par Latvijas Universitātes (LU) rektoru, pārvēlēts 1992. un 1996. gadā (termiņš līdz 2000. gadam). Rektora Zaķa vadīšanas laikā LU tika atjaunota Teoloģijas fakultāte un Medicīnas fakultāte. 2004. gadā par mūža ieguldījumu Latvijas Universitātes attīstībā un pētījumiem stikla fizikā viņam tika piešķirta LU Ģerboņa Zelta zīme.
2004. gadā viņš kļuva par Sociālo tehnoloģiju augstskolas rektoru.
Politiskā darbība
Bijis PSKP biedrs. Atmodas laikā iesaistījies Latvijas Tautas frontē.
1989. gadā Juris Zaķis tika ievēlēts PSRS Tautas deputātu padomē kā Latvijas Tautas frontes kandidāts. 1995. gadā ievēlēts 6. Saeimas no Demokrātiskās partijas "Saimnieks" saraksta. Mandātu nolicis 1996. gadā, kad atkārtoti tika ievēlēts par LU rektoru.
2004. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās no LSDSP saraksta. 2005. gadā viņš tika ievēlēts par Rīgas domes deputātu no LSDSP. 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, taču partijas saraksts Saeimā neiekļuva. Tai pašā gadā J. Zaķis iestājās Latvijas Pirmajā partijā un pārgāja uz tās frakciju Rīgas domē. 2007. gadā tika ievēlēts par Rīgas Domes Izglītības, jaunatnes lietu un sporta komitejas priekšsēdētāju. 2009. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidēja no LPP/LC saraksta, taču netika ievēlēts.
2012. gadā J. Zaķis bija Andra Amerika veidotās partijas “Gods kalpot Rīgai!” dibinātāju skaitā un nākamajā gadā tika ievēlēts Rīgas domē no “Saskaņas Centra” un “Gods kalpot Rīgai!” apvienības. Uz vietu Rīgas domē no šīs pašas apvienības kandidēja arī 2017. gada pašvaldību vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Kenotrons
Kenotrons (grc (kenós) — 'tukšs' + (elektr)ons) ir elektronu lampa, kas paredzēta rūpnieciskās frekvences maiņstrāvas taisngriešanai. Kenotroni pieder pie vakuuma diodēm, kuru konstrukcija ir pielāgota darbam ar samērā augstu spriegumu. Augstsprieguma kenotroni spēj taisngriezt maiņstrāvu ar vairākus desmitus kilovoltu lielu spriegumu.
Uzbūve
Kenotroniem, tāpat kā visām diodēm ir divi elektrodi — anods un katods. Katods var būt tiešās kvēles (elektronus emitējošais slānis uzklāts tieši uz kvēldiega) vai netiešās kvēles (kvēldiegs atrodas atsevišķa relatīvi masīva katoda iekšienē). Kenotroniem bieži mēdz būt divi anodi ērtākai lietošanai divu pusperiodu taisngriežos. Šādiem kenotroniem katods var būt kopējs vai arī atsevišķs (tad tie pēc būtības ir divi kenotroni vienā balonā). Augstsprieguma kenotroniem anods ir cilindrveidīgs un atrodas visai tālu no katoda. Katoda un anoda izvadi arī ir iespējami attālināti viens no otra. Jaudīgiem kenotroniem ir iebūvēti radiatori siltuma novadīšanai.
Izmantošana
Agrāk kenotronus izmantoja jebkuras lampu aparatūras barošanas blokos anodsprieguma taisngriešanai. Mūsdienās tos izmanto kvalitatīvu lampu skaņas pastiprinātāju barošanai, pamatojoties uz subjektīvu viedokli par pastiprinātāja skanējuma uzlabošanos. Vakuuma diodei ir daudz lielāka iekšējā pretestība, kas attiecīgi palielina barošanas bloka iekšējo pretestību, kādu to jūt slodze. Parasti tas noved pie pastiprinātā signāla kompresijas, kas arī veido dzirdamo efektu. Bez tam kenotroni nodrošina anodsprieguma padeves aizturi lampām (nav vēlams, ka lampas anodam pievada pilnu anodspriegumu, kamēr katods nav pilnīgi uzsilis) un dod mazāk traucējumu. Mazjaudīgus augstsprieguma kenotronus izmantoja lampu televizoros augsta līdzsprieguma iegūšanai, kas bija nepieciešams kineskopa anodam (rindu izvērses transformatoru impulsu taisngriežos); to vietā tagad izmanto pusvadītāju taisngriežus. Lampu televizoros lietoja arī speciālas dempferdiodes, kas ierobežoja impulsveida strāvas maksimālās vērtības ierobežotās katoda emisijas dēļ.
Kenotroni mūsdienās tiek izmantoti sevišķi lielu spriegumu taisngriešanai, kur nepieciešams sasniegt samērā lielu jaudu. Parastā sadzīves aparatūrā tos vairs nav vajadzības lietot.
Jēkabpils pamatskola
Jēkabpils pamatskola ir viena no pamatizglītības iestādēm Jēkabpilī. Atrodas Jēkabpilī Rīgas ielā 200 (pasta indekss LV—5202), kā arī Blaumaņa ielā 27 (Jēkabpils Valsts ģimnāzijas telpās). Skolas direktore ir Silvija Dreimane.
Tradīcijas
Skolā ir izveidojušās tradīcijas ik gadu organizēt pasākumus, kuru vidū ir minami: Ziemassvētku koncerts, Drošības pasākumu cikls 1. klasēm, Ābeču svētki (100 skolas dienā), Tautas tradīciju atzīmēšana, Skolotāju diena, Atvērto durvju dienas vecākiem, Sporta diena, Mātes — ģimeņu diena, "Vai esi gudrāks par pirmklasnieku?", Sumināšanas svētki, "Pamatskolnieks", 18. novembra svētki.
2009. gada Olaines novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Olaines novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Olaines novada domē tika ievēlēti 17 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 10 kandidātu saraksti, kas veidoti no 153 kandidātiem. Olaines novads tika izveidots administratīvi teritoriālajā reformā, tāpēc šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Olaines novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva LSDSP (43,1%), bet kopā novada domē iekļuva 7 no 10 sarakstiem. Olaines novada domes vēlēšanās piedalījās 6 495 vēlētāji jeb 59,06% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīga bija 6 481, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 6 367 vēlētāji.
Dembicas apriņķis
Dembicas apriņķis ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Melecas, Ropčices-Seņdzišovas, Stšižovas un Jaslo apriņķiem, kā arī Mazpolijas vojevodistes Tarnovas un Dombrovas apriņķiem.
1960. gada ziemas olimpiskās spēles
1960. gada ziemas olimpiskās spēles bija astotās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1960. gada līdz  notika Skvoveli, Kalfornijas štatā, ASV. Oficiāli spēles atklāja ASV viceprezidents (vēlākais prezidents) Ričards Niksons. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kas notiek Ziemeļamerikā pēdējo 28 gadu laikā.
Skvoveli olimpiskajās spēlēs piedalījās 30 valstis, kuras pārstāvēja 665 sportisti. Kopumā tika sadalīti 27 medaļu komplekti 4 sporta veidos.
Latvija olimpiskajās spēlēs
Latvijas PSR sportisti PSRS delegācijā 1960. gada ziemas olimpiskajām spēlēm netika iekļauti, tomēr Krievijas PFSR pārstāvēja Latvijā dzimušais ātrslidotājs Nikolajs Štelbaums, kurš bija 1949. gadā izsūtīts uz Omskas apgabalu Sibīrijā. Olimpiskajās spēlēs gan viņš palika bez rezultāta, jo tika diskvalificēts.
Ernests Rirdāns
No Rirdāna iedvesmojies Gunārs Bērziņš.
1964. gada ziemas olimpiskās spēles
1964. gada ziemas olimpiskās spēles bija devītās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1964. gada līdz  notika Insbrukā, Austrijā. Oficiāli spēles atklāja prezidents Ādolfs Šārfs. Olimpisko spēļu laikā treniņos mira Lielbritānijas kamaniņu braucējs Kazimirs Kejs-Skrzipeskis un Austrālijas slēpotājs Ross Milns.
Insbrukas olimpiskajās spēlēs piedalījās 36 valstis, kuras pārstāvēja 1091 sportists. Kopumā tika sadalīti 34 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Insbruka par 9. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 56. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Minhenē, Rietumvācijā. Insbruka par spēļu rīkošanu apsteidza Kalgari (Kanāda) un Lahti (Somija).
Sīnāja pussala
Sīnāja pussala (ar, Shibh Jazīrat Sīnāʾ) ir pussala Ēģiptes ziemeļaustrumos. Pussala atrodas Sarkanās jūras ziemeļos; rietumos to apskalo Suecas līcis, bet austrumos — Akabas līcis. Sīnāja pussalas aptuvenā platība ir 60 000 km². Pussalas dienvidu reģioni ir kalnaini, un tur atrodas arī Sīnāja kalns, kura vārdā nosaukta pussala. Savukārt pussalas ziemeļu reģionos aptuveni divas trešdaļas no teritorijas ir tuksneši.
Gadsimtiem ilgi caur pussalas ziemeļiem ir gājis tirdzniecības ceļš no Ēģiptes uz Palestīnu un atpakaļ. No 2. gadsimta p.m.ē. līdz 7. gadsimtam Sīnāja pussala bija Senās Romas un Bizantijas pakļautībā. Līdz 16. gadsimtam pussalu ir pārvaldījušās dažādas musulmaņu dinastijas, bet pēc tam tā bija daļa no Osmaņu impērijas. 1918. gadā pussala kļuva par ēģiptiešu kontrolētu teritoriju. Kopš 1948. gada Sīnāja ir bijusi stratēģisks kaujaslauks arābu un izraēliešu konfliktiem: 1956. gadā šeit norisinājās Suecas krīze, 1967. gadā — Sešu dienu karš, bet 1973. gadā — Salīdzināšanas dienas karš. No 1967. līdz 1982. gadam Sīnāja pussalu kontrolēja Izraēla, bet pēc tam to atkal atguva Ēģipte.
Gandrīz pussalas pašos dienvidos atrodas Šarm eš Šeihas pilsēta, kas ir viena no slavenākajām Ēģiptes kūrortpilsētām.
Johans VII Blankenfelds
Johans VII Blankenfelds vai Jānis Blankfelds (de, la; ap 1471. -9.09.1527.) bija Rīgas arhibīskaps 29.06.1524.-09.09.1527. Izcēlās ar labu juridisko izglītību un plašiem sakariem Vācijas ķeizara un Romas pāvesta galmos. Pēc ievēlēšanas par arhibīskapu mēģināja nostiprināt arhibīskapa absolūto varu, pretoties reformācijas kustībai un nonāca konfliktā ar Livonijas mestru Valteru fon Pletenbergu.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1471. gadu dižciltīga Berlīnes tirgotāja un birģermeistara ģimenē. 1499.-1503. gadā studēja tieslietas Boloņas universitātē, ieguva doktora grādu. Ietekmējies no tā laika itāļu humānisma idejām. 1504.-1509. gadā tieslietu profesors Leipcigas un Frankfurtes pie Oderas univesitātēs. 1509.-1512. gadā bija vācu ķeizara kambartiesas asesors Vormsas galmā. 1512. — 1514. gadā bija ģenerālprokurors pie Vācu ordeņa lielmeistara Albrehta I, vēlāk Vācu ordeņa un Brandenburgas firsta sūtnis pie pāvesta Romā.
1514. gadā pēc pāvesta Leo X vēlēšanās kļuva par Tallinas bīskapu. 1518. gadā kļuva par Tērbatas bīskapu. 1523. gadā kļuva par Rīgas arhibīskapa koadjuktoru. 1524. gadā pāvests Klements VII viņu pasludināja par Rīgas arhibīskapu. 1525. gadā nonāca konfliktā ar Livonijas ordeņa mestru Valteru Pletenbergu par ietekmi Livonijā. Pletenbergs aizstāvēja protestantus un vēlējās lielāku neatkarību no katoļu baznīcas. Kad viņš uzzināja, ka Jānis VII ir uzsācis sarunas ar Polijas karali Sigismundu I, viņš lika arhibīskapu apcietināt viņa rezidencē Raunas pilī. 1526. gada 10.-17. jūnijā Valmieras landtāgā viņš solīja atzīt mestru Valteru Pletenbergu par Rīgas arhibīskapijas protektoru un izgādāt viņam Vācu ordeņa lielmestra godu. 1527. gadā viņš devās uz Romu, bet pāvests viņu sūtīja uz Spāniju pie Svētās Romas impērijas ķeizara Kārļa V. 1527. gada septembrī miris Spānijas pilsētā Torkvemadā no asinssērgas, kur arī apglabāts. Savā politiskajā testamentā norādīja, ka Livonijas iekārtu var glābt vienīgi vācu firstu iecelšana bīskapu amatos.
Lima
Lima (es) ir pilsēta Peru rietumos, pie Klusā okeāna. Peru galvaspilsēta, galvenais valsts politiskais, ekonomiskais un kultūras centrs. Kaut arī Lima atrodas pie okeāna, par tās ostu kalpo atsevišķā Kaljao pilsēta.
Vēsture
Limu dibināja konkistadors Fransisko Pisarro 1535. gadā, nosaucot par Karaļu pilsētu (Ciudad de los Reyes), tomēr saglabājās senais — indiāņu nosaukums.
Spāņu valdīšanas laikā Lima bija Peru vicekaralistes centrs t.i. tā bija vissvarīgākā spāņu pilsēta Dienvidamerikā. 1724. gadā pilsētu izpostīja spēcīga zemestrīce.
1824. gadā pēdējais vicekaralis kapitulēja Simonam Bolivāram, izbeidzot spāņu kundzību Dienvidamerikā, bet Lima kļuva par neatkarīgās Peru galvaspilsētu.
1996. gada 17. decembrī Tupaka Amaru Revolucionārā kustība (MRTA) Limā ieņēma Japānas vēstnieka rezidenci, sagrābdama par ķīlniekiem rezidencē esošos cilvēkus. 1997. gada 22. aprīlī (pēc 126 dienām) armijas specvienības atbrīvoja ķīlniekus, nogalinot visus iebrucējus.
Cilvēki
Limā dzimuši:
Dievs
Dievs ir visaugstākā būtne un vienīgā dievība monoteismā. Dievs pēc savas būtības ir neradīts, mūžīgs un bezgalīgs gars, kurš ir perfekts savā spēkā un gudrībā. Dievs parasti tiek raksturots kā radītājs, proti, tas, kurš ir devis sākotni visam esošajam, tai skaitā arī laiktelpai, un tādēļ pastāv ārpus laika un telpas. Dievs tiek raksturots arī kā tiesnesis, jo no morāla skatpunkta Dievu uzskata par visa labā un taisnīgā avotu. Tādā veidā Dievu izprot kā pamatu priekš radītās pasaules un morāles normām.
Atkarīgi no cilvēka uzskatiem par Dievu, tiek iedalīti vairāki jēdzieni. Teisms ir uzskats, ka eksistē viens Dievs (monoteisms) vai vairāki dievi (politeisms), savukārt pretstats tam ir ateisms — uzskats, ka neeksistē nekāda veida dievību. Vēl ir arī agnosticisms, kas ir uzskats, ka jautājums par dievības eksistenci nav izzināms, tādējādi Dieva esamība netiek nedz apstiprināta, nedz noliegta. Tad vēl ir panteisms, kur Visums ir izprasts kā Dieva iemiesojums, un deisms, kur Dievam piemīt pasīva loma attiecībā pret pasauli, proti, ka Dievs ir pasaules radītājs, bet nav aktīvs valdītājs pār to un neiesaistās tās norisē.
Vārds "dievs" var tikt lietots kā īpašvārds vai sugasvārds, un atkarībā no tā to raksta ar lielo vai mazo sākumburtu. Monoteismā "Dievs" tiek lietots kā īpašvārds, bet politeismā — kā sugasvārds, tādēļ katram dievam tiek piedēvēts īpašs personvārds, lai katru atšķirtu. Visi vietniekvārdi un tituli, kas tiek adresēti uz Dievu, tiek vienmēr rakstīti ar lielo burtu reliģiskos tekstos, tādā veidā izrādot cieņu pret Dievu.
Tā kā Dievs ir gars, tam nepiemīt dzimuma, kā tas ir raksturīgs cilvēkam. Ābramiskās reliģijās izprot cilvēku — gan vīrieti, gan sievieti,— kā "radītu pēc Dieva tēla", tādēļ abas dzimtas personificē kādu no Dieva rakstura īpašībām. Tomēr visbiežāk Dievs ir personificēts kā vīriešu dzimtas un saukts par visa "tēvu".
Dievs ābramiskās reliģijās
Visizplatītākās no monoteiskām reliģijām ir jūdaisms, kristietība un islāms. Katrai no šīm reliģijām ir savi svētie raksti: jūdaismā ir Tanahs (Vecā Derība), kristietībā ir Bībele (Vecā un Jaunā Derība), bet islamā — Korāns. Neskatoties uz to, šīm reliģijām ir ļoti līdzīga izpratne par Dievu. Piemēram, Dieva mūžīgums ir uzsvērts katrā no svētajiem tekstiem."Tā saka Tas Kungs, Israēla Ķēniņš un Pestītājs, Tas Kungs Cebaots: Es esmu pirmais un pēdējais, un bez Manis nav cita Dieva! (Is. 44:6)""'Es esmu Alfa un Omega!' saka Kungs Dievs, kas ir, kas bija, kas nāk, Visuvaldītājs! (Atkl. 1:8)""Viņš ir Pirmais un Pēdējais, Redzamais un Apslēptais. Un Viņš zin Visu par Visu. (Korāns 57:3)"Kopumā Dievs savā būtībā un funkcijā tiek izprasts gandrīz vienādi visās trīs reliģijās. Būtiskākā atšķirība ir izpratne par Dieva personām, jo jūdaismā un islāmā tiek pieņemts vienpersonisks Dievs, savukārt kristietībā — trīsvienīgs Dievs.
Dievs kristietībā
Kristietībā izprot Dievu kā Trīsvienību. Tas nozīmē, ka ir viena dievība trīs savstarpēji atsevišķās, tomēr būtībā vienotās, personās — Tēvs, Dēls un Svētais Gars. Vairākās rakstu vietās Trīsvienības personas tiek pieminētas, un dažkārt arī tiek uzsvērts, kā šīs trīs personas ir viens Dievs."Jo trīs ir, kas dod liecību debesīs: Tēvs, Vārds un Svētais Gars, un šie trīs ir viens. (1 Jņ. 5:7)"Vienkāršots skaidrojums priekš Trīsvienības ir parasti saistīts ar Jaunā Derībā rakstīto, ka Dievam nevis piemīt mīlestība, bet, ka Dievs pats ir mīlestība, tādēļ šo triju dievišķo personu savstarpējā attiecība tiek skaidrota kā Dieva mīlestības izpausme. Savukārt detalizētāks paskaidrojums ir atrodams Atanasija ticības apliecībā. Tēvu nav neviens darinājis: nedz radījis, nedz dzemdējis.
Vienīgi Dēls ir no Tēva: ne darināts, ne radīts, bet piedzimis.
Svētais Gars ir no Tēva un no Dēla: ne darināts, ne radīts, ne piedzimis, bet no tiem izejošs.
(Fragments no Atanasija ticības apliecības) Saskaņā ar Trīsvienības uzskatu, Jēzus Kristus tiek izprasts kā Dieva Dēla cilvēciskais iemiesojums, tādēļ Jēzu sauc par pilnīgu Dievu un pilnīgu cilvēku. Saskaņā ar Jāņa evaņģēliju, Jēzus tiek dēvēts arī par "Dieva Jēru" un par "Vārdu" (gr, Lógos) jeb Logosu:"Iesākumā bija Vārds, un Vārds bija pie Dieva, un Vārds bija Dievs. Tas bija iesākumā pie Dieva. Caur Viņu viss ir radies, un bez Viņa nekas nav radies, kas ir. (Jņ. 1:1-3)""Otrā dienā Jānis ierauga nākam Jēzu un saka: 'Redzi, Dieva Jērs, kas nes pasaules grēku. Šis ir, par ko esmu sacījis: pēc manis nāk Vīrs, kas mani pārspējis, tāpēc ka Viņš bija pirmāk nekā es.' (Jņ. 1:29-30)"Nozīmīgs kristiešu teoloģiskais darbs, kas argumentē par Dieva esamību un paskaidro Trīsvienības būtību, ir 13. gadsimta katoļu mūka Sv. Akvīnas Toma "Summējums Teoloģijai" (la).
Dieva attēlošana
Vairums monoteisko reliģiju, tai skaitā islāms un jūdaisms, savā mākslā izvēlas vien lietot nozīmīgus reliģiskos simbolus un kaligrāfiju, taču pašu Dievu neattēlo. Iemesls ir tādēļ, ka ar Dievu asociē kaut ko tādu, kas ir apslēpts šai pasaulei. Mēģinājumi attēlot Dievu mākslā kā konkrētu cilvēkam līdzīgu personu vai kā citādi tiek aizliegts, jo uzskata, ka bezgalīgo un apslēpto Dievu nav iespējams aptvert, kur vēl vizuāli attēlot, un tādēļ šāda rīcība ir uzskatāma par elkdievību. Šajās reliģijās pat praviešu attēlošana ir strīdīgs jautājums.
Tomēr šāds uzskats nav universāls visās monoteiskās reliģijās. Visnozīmīgākais izņēmums šim ir kristietība. Pateicoties Jaunai Derībai, Dievs sevi ir atklājis caur Jēzu Kristu, kurš ir Dieva iemiesojums virs zemes, un balstoties uz to kristietībā tiek attēlots Dievs. Nozīmīgi ir akcentēt, ka šīs gleznas, vitrāžas un ikonas ir tikai domātas kā vizuāls simbols priekš Dieva, kas var palīdzēt koncentrēties lūgšanās, taču nav pieņemts pašu svētbildi pielūgt it kā tas būtu Dievs, jo tāda rīcība tiek uzskatīta par elkdievību. Atsevišķās kristīgās konfesijās šādas svētbildes ir pavisam aizliegtas — šādu nostāju sauc par ikonoklasmu.
Dievs kristiešu mākslā
Dieva attēlošana kristietībā ir daudzveidīga, jo katru no Trīsvienības personām ir iespējams attēlot savādāk. Bez tam vēl dažkārt izvēlās kādu no personām attēlot atsevišķi, bet citreiz — visas trīs ir attēlotas vienkopus. Retos gadījumos visas trīs personas tiek attēlotas kā trīs vīri, kas ir balstīts uz notikumu no Radīšanas grāmatas:"Un Tas Kungs parādījās viņam pie Mamres ozoliem, kad tas dienas tveicē sēdēja savas telts durvīs. Un viņš pacēla savas acis un skatījās, un raugi, trīs vīri stāvēja viņa priekšā. (Rad. 18:1-2)"Katra no Trīsvienības personām ir iespējams attēlot divos veidos. Pirmais veids ir balstoties tikai uz simboliem, kas Bībeles rakstos ir pieminēti saistībā ar konkrēto personu. Dievs Tēvs tiek saistīts ar "Dieva roku", kas parādās no debesu mākoņa. Dievs Dēls jeb Jēzus Kristus ir parasti saistīts ar krustu, jēru vai zivi. Dievs Svētais Gars ir visbiežāk saistīts ar miera balodi vai uguni.
Otrs veids ir attēlot Trīsvienības personu kā antropomorfisku figūru. Šāda attēlošana var tikt saistīta ar to, ka Radīšanas grāmatā tiek runāts par to, ka cilvēks ir "radīts pēc Dieva tēla", un Jēzus, būdams Dieva cilvēciskais iemiesojums, tiek arī tādēļ izvēlēts kā pamats priekš tā.
Antropomorfiskā attēlošana priekš Dieva Tēva nebija īsti pieņemta sākumā, jo uzskatīja, ka saskaņā ar Izceļošanas grāmatas teikto, ka "Manu vaigu tu nedrīksti redzēt, jo cilvēks nevar Mani redzēt un palikt dzīvs," un Jāņa evaņģēlija teikto, ka "Dievu neviens nekad nav redzējis," Tēvu drīkstēja tikai attēlot ar simboliem kā Dieva roka un neko vairāk.
Ap 12. gadsimtu Rietumu baznīcā aizsākās tradīcija attēlot Dievu Tēvu kā līdzīgu Jēzum izskatā, kura Bībelisko pamatu var meklēt Jāņa evaņģēlija 14. nodaļā:
''Ja jūs Mani būtu pazinuši, jūs būtu pazinuši arī Manu Tēvu. Jau tagad jūs Viņu pazīstat un esat Viņu redzējuši."''
Filips Viņam saka: "Kungs, rādi mums Tēvu, tad mums pietiek."
Jēzus viņam saka: "Tik ilgi Es jau esmu pie jums, un tu vēl neesi Mani sapratis, Filip? Kas Mani ir redzējis, Tas ir redzējis Tēvu. Kā tu vari sacīt: rādi mums Tēvu?"
Dievs Tēvs parasti ir attēlots ar sirmākiem matiem nekā Jēzus, kas ir balstīts uz "cienījamo sirmgalvi" no Daniēla grāmatas. Tomēr šāda veida attēlošana priekš Trīsvienības ir lielākoties vien Rietumu kristietībā, jo Austrumu baznīcās to nepieņem, uzskatot, ka "cienījamais sirmgalvis" ir attiecināms uz Dieva Dēlu un, ka ir nepareizi attēlot Tēvu, kuram nav cilvēciska miesa, kā būdamu cilvēkveidīgu.
Mikrometrs
Mikrometrs jeb mikrons ir metra miljonā daļa. 1µm=1/1000mm=1/1000000m. Mikrometru parasti apzīmē ar "µm", bet, tā kā šis simbols ne vienmēr ir ērti pieejams, lieto arī "um", kas izskatās līdzīgi.
UM
UM var būt:
Viktors Blūmenaus
Viktors Blūmenaus, pseidonīms - Vitamīns, latviešu humorists un karikatūrists, kurš darbojās vācu okupācijas laikā (1941-1945). Strādājis Rīgas radiofonā, "Daugavas Vanagu" redakcijā. Viņa karikatūras bieži publicēja žurnāls "Laikmets", "Humorists" un "Tēvija". Par viņa dzīvi maz zināms.
Tēvija (laikraksts)
“Tēvija” bija latviešu valodā izdots laikraksts nacionālsociālistiskās Vācijas okupācijas laikā (1941 — 1945), kas no 1941. gada 1. jūlija iznāca Rīgā, no 1944. gada 17. oktobra līdz 1945. gada 29. aprīlim Liepājā.
Vēsture
“Tēvija” sāka iznākt 1941. gada 1. (faktiski 2.) jūlijā, dienā, kad vācu karaspēka daļas ienāca Rīgā, un kļuva par nacistiskās Vācijas okupācijas režīma tribīni latviešu valodā faktiski līdz pat kara beigām — pēdējais “Tēvijas” numurs iznāca 1945. gada 29. aprīlī. Laikraksts iznāca Rīgā, bet no 1944. gada 17. oktobra ar nosaukumu “Tēvija un Kurzemes Vārds” (ar šādu nosaukumu laikraksts iznāca līdz 1944. gada 29. oktobrim, tad atgriezās pie vecā nosaukuma “Tēvija”) sāka iznākt Liepājā. Laikraksts iznāca ikdienu, izņemot svētdienas un ar pārtraukumu no 1944. gada 11. līdz 16. oktobrim, kad redakcija no Rīgas evakuējās uz Liepāju.
Par laikraksta izdevēju kļuva Ernests Kreišmanis (1890—1965), bet faktiski “Tēvijas” izdošana bija Ostlandes reihskomisariāta Propagandas nodaļas pārziņā. Par “Tēvijas” pirmo redaktoru kļuva Arturs Kroders (1892—1973), kuru no redaktora pienākumu izpildes 1941. gada 24. jūlijā atcēla. No 1941. gada 25. jūlija līdz 23. septembrim redaktora pienākumus pildīja Andrejs Rudzis (1905—1984), tad par redaktoru tika iecelts rakstnieks Pauls Kovaļevskis (Klāns) (1912—1979) No 1944. gada 26. novembra laikraksta redaktors bija Jānis Vītols (1911—1990).
Laikraksta apjoms bija svārstīgs; sākotnēji tas iznāca uz 4 lpp., tad ikdienas numurs sasniedza 4—6 lpp. apjomu (sestdienu numuri bija apjomīgāki — līdz 16.lpp.) īpašos gadījumos laikraksta apjoms tika palielināts līdz 16 lpp., ar 1944. gada otro pusi un 1945. gada sākumu laikraksta apjoms, ar dažiem izņēmumiem tika samazināts uz 2 lpp., pazeminoties arī papīra un drukas kvalitātei.
"Tēvija" faktiski bija vienīgais laikraksts Latvijas ģenerālapgabalā, kas bija pakļauts rakstu cenzēšanai pirms iespiešanas visu okupācijas laiku. “Tēvijas” cenzūra tika nodota bijušā vācbaltiešu laikraksta Rigasche Rundschau pronacistiski noskaņotā redaktora Ernesta Eduarda fon Menzenkampfa (Mensenkampff) (1895—1945) pārraudzībā.
Čūska (zvaigznājs)
Čūskas zvaigznājs ir unikāls — tas ir vienīgais zvaigznājs kas ir sadalīts divās daļās — čūskas galvā un astē, taču tiek uzskatīts par vienu zvaigznāju. Pa vidu atrodas Čūskneša zvaigznājs. Senatnē zvaigznāju zīmēja kā čūsku, kuru satvēris čūsknesis. Spožākā zvaigzne ir Unukalhajs, kas savu vārdu guvusi no arābu عنق الحية (ʿunuq[u] al-ħayya[h]) — kas tulkojumā nozīmē "kakls" vai "čūskas kakls".
Peldpīles
Peldpīles, peldpīļu apakšdzimta (Anatinae) ir viena no pīļu dzimtas (Anatidae) apakšdzimtām, kas apvieno dažādu sugu pīles, kurām ir kopīgs zemūdens barošanās veids: tās barību iegūst, iegremdējot ķermeni tikai līdz pusei ūdenī. Tomēr ne visas pīles, kurām ir šāds barošanās veids, tiek sistematizētas šajā apakšdzimtā. Daļa "peldpīļu", piemēram, tiek iedalītas dižpīļu apakšdzimtā (Tadorninae).
Pīļu dzimtas sistematizācijā zinātniekiem nav vienprātības, sistemātika pēdējos gados bieži mainās un daudzu sugu iedalījums ir diskutabls. Pastāv arī vairākas alternatīvas sistemātikas. Peldpīļu apakšdzimtā ir 3 izmirušas pīļu ģintis, kas izmira apmēram 10. gadsimtā. Šajās ģintīs ir 4 sugas (Chelychelynechen quassus, Ptaiochen pau, Thambetochen xanion, Thambetochen chauliodous), kuras visas kopīgi sauc par moanalo pīlēm un kuras visas dzīvoja Havaju salu lielākajās salās, izņemot pašu Havaju.
Peldpīles Latvijā
Latvijā ir novērojamas 10 peldpīļu sugas: baltvaigu garkaklis (Anas bahamensis), baltvēderis (Anas penelope), pelēkā pīle (Anas strepera), krīklis (Anas crecca), meža pīle (Anas platyrhynchos), garkaklis (Anas acuta), prīkšķe (Anas querquedula) un platknābis (Anas clypeata). Kā retu viešņu var novērot mandarīnpīli (Aix galericulata). Tomēr pēdējā, iespējams, pieder dižpīļu apakšdzimtai.
Sistemātikas diskusijas
Peldpīļu apakšdzimtā ir 58 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas iedalītas 10 ģintīs. Pirms vairākiem gadiem 1986. gadā peldpīļu ģints tika sadalīta 8 ģintīs. Mūsdienās no meža pīļu ģints (Anas) ir izdalītas vēl 2 jaunas ģintis: Dienvidamerikas cekulpīles (Lophonetta) un bronzspārnu pīles (Speculanas). Par vairākām ģintīm zinātniekiem nav vienprātības. Tādas ir, piemēram, Brazīlijas pīles (Amazonetta), par kurām lielākā daļa, taču ne visi sistemātiķi domā, ka tās ir peldpīles. Ir vairākas ģintis, kuras daļa sistemātiķu rosina iedalīt dižpīļu apakšdzimtā. Tādas ir: mandarīnpīles (Aix), gredzenkrīkļi (Callonetta) un Austrālijas koku pīles (Chenonetta). Par muskuspīlēm (Cairina) valda uzskats, ka viena no divām sugām pieder dižpīlēm, bet otra nirējpīlēm (Aythyinae). Vēl viena diskutabla grupa ir Hartlauba pīles (Pteronetta), kuras tiek rosināts apvienot ar zilspārnu zosīm (Cyanochen) no dižpīļu apakšdzimtas un izveidot jaunu apakšdzimtu.
Mūsdienās pīlēm tiek veikti dažāda rakstura ģenētiskie pētījumi, un daudzie atklājumi ir jau ieviesuši izmaiņas sistemātikā, nākotnes atklājumi drīz vien ieviesīs jaunas izmaiņas. Jau šobrīd DNS pētījumi ir pierādījuši, ka starp dažādajām pīļu apakšdzimtām (kopumā astoņas), lai arī pastāv morfoloģiskas līdzības, ir lielas ģenētiskas atšķirības un samērā attāla radniecība.
Sistemātika
Iespējams, ka paugurknābja pīles (Sarkidiornis) un tvaikoņpīles (Tachyeres) patiesībā pieder peldpīļu apakšdzimtai, nevis dižpīļu apakšdzimtai (Tadorninae), kurā tās ir sistematizētas šobrīd.
Krīts
Krīts ir mīksts, balts nogulumiezis. Tas sastāv galvenokārt no vāji cementēta kalcija karbonāta - kaļķakmens.
Latvijā krīts lielā daudzumā nav sastopams. Tas ir sastopams tikai kā atsevišķi ieslēgumi mālos.
Krītu tā dabiskā baltā pigmenta dēļ jau kopš seniem laikiem izmanto krīta krāsu izgatavošanai. Tāfeles krītu mūsdienās bieži vien izgatavo no ģipša, lai arī var lietot arī krītu.
Caterham F1 Team
Komandas galvenā bāze atrodas Līfīldas pilsētā Oksfordšīrā, Apvienotajā Karalistē.
Team Lotus (2010–2011)
Pirmajā sezonā komandā brauca Jarno Trulli un Heiki Kovalainens, bet par komandas testu un rezerves pilotu kļuva Fairuzs Fauzijs. Komandas tehniskais direktors ir Maiks Gaskoins.
Nosaukuma strīdi
Pēc ilgstošām diskusijām 2011. gada novembrī F1 vadītāju sanāksmē tika pieņemts lēmums:
Caterham (2012–)
. gada sezonā komandas sastāvā startē Heiki Kovalainens un Vitālijs Petrovs. Sezonas gaitā komanda regulāri parādīja labākus rezultātus par pārējām t.s. "jaunajām" komandām (HRT un Marussia), tomēr sacīkstēs ne reizi nefinišēja augstāk par 13. vietu un pēc sezonas četrpadsmitā posma, Singapūras Grand Prix, kurā Marussia pilots Timo Gloks ieņēma 12. vietu, Caterham konstruktoru kausa kopvērtējumā atkrita uz priekšpēdējo, 11. vietu. Divus posmus pirms sezonas beigām komandas īpašnieks Tonijs Fernandess atkāpās no komandas vadītāja amata, nodot to francūzim Sirilam Abitbulam.
Avva
Avva, abba (he, el; aramiešu-sīriešu vārds, kas atbilst senebreju vārdam "ab" — tēvs) ir pareizticības mūku dzīvē vadošais starecs, mūku vecākais.
2010. gads
2010. ir parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Vanags
Vanags var būt:
Augšaustrija
Augšaustrija (de) ir viena no deviņām Austrijas federatīvajām zemēm valsts ziemeļu daļā. Robežojas ar Lejasaustriju austrumos, ar Štīriju dienvidos un ar Zalcburgu dienvidrietumos, kā arī ar Vāciju un ar Čehiju ziemeļos. Augšaustrijas federatīvās zemes administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Linca.
Federatīvās zemes kopējā platība ir 11 982 km², pēc 2014. gada datiem federatīvajā zemē dzīvo 1 416 772 iedzīvotāji. Tā ir ceturtā lielākā Austrijas federatīvā zeme pēc platības un trešā lielākā pēc iedzīvotāju skaita. Augšaustrija ir sīkāk sadalīta piecpadsmit rajonos.
Maksims Maksimovs
Maksims Maksimovs (ru; dzimis Iževskā, Krievijas PFSR, PSRS) ir profesionāls krievu biatlonists.
Pasaules kausa posmos startē kopš 2001. gada. Uzrādījis atzīstamus rezultātus Pasaules čempionātā junioriem. 1999. gadā Pokļukā viņš izcīnīja 22. vietu izdividuālajā 20 km klasiskajā biatlona distancē. Karjeras sākumā startējis IBU kausā. Izcīnījis divas medaļas Eiropas čempionātā: 2008. gadā Novamesto pilsētā kļuva par čempionu stafetes komandas sastāvā, kā arī izcīnīja bronzu iedzīšanā. Pasaules čempionātos ir izcīnījis divas medaļas: 2008. gadā Estešundā ierindojās 3. vietā un 2011. gadā Hantimansijskā ierindojās 2. vietā 20 km distancē un 4 x 7,5 km stafetē.
2009. gada Pārgaujas novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Pārgaujas novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Pārgaujas novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 4 kandidātu saraksti, kas veidoti no 43 kandidātiem. Pārgaujas novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Pārgaujas novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Vienoti novadam" (50,27%), bet kopā novada domē iekļuva 3 no 4 sarakstiem. Pārgaujas novada domes vēlēšanās piedalījās 2 015 vēlētāji jeb 57,29% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 2 013, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1 976 vēlētāji.
Grigorijs Čirkins
Grigorijs Čirkins (dzimis ) ir Krievijas futbolists, kurš šobrīd spēlē FC Dynamo Bryansk.
Edgars Andersons
Edgars Andersons (dzimis Tukumā, miris  Sanhosē, Kalifornijas štatā, ASV) bija latviešu vēsturnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gadā Tukumā. Mācījās Rīgas Valsts 2. ģimnāzijā. Studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātes Vēstures nodaļā, kuru absolvēja 1943. gadā.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bija mācību lietu pārzinis un lektors Vircburgas Tautas augstskolā (1945—1949), vēlāk doktorands Vircburgas Universitātē (1946—1949) un latviešu studentu centra savienības vadītājs Vācijā un Baltijas studentu centrālās padomes priekšsēdētājs. 1949. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi ASV, studēja Pensilvānijass un Čikāgas Universitātēs. 1950. gadu vidū bija Leikforestas koledžas pedagogs, 1956. gadā ieguva doktora grādu Čikāgas Universitātē ar promocijas darbu "Kurši un Vestindija" (The Curonians and the Westindies). 1957. gadā ievēlēts par vēstures profesoru Sanhosē Universitātē, kopš 1957. gada konsultēja ASV federālo valdību un Kalifornijas štata valdību izglītības, militārajā un diplomātijas vēsturē. Latvju enciklopēdijas galvenais redaktors.
Miris 1989. gada 5. jūlijā Sanhosē.
Darbi
123 raksti (no tiem 30 svešvalodās) un 90 recenzijas un kritiskas esejas (no tām 64 svešvalodās) žurnālos: ''American Historical Rewiew, Baltic Rewiew, Baltische Briefe, Baltische Hefte, Caribbean Quarterly, Caribbean Studies, Ceļa Zīmes, Church History, Daugavas Vanagu Mēnešraksts, Draugas, East European Quarterly, Hispanic American Historical Review, History, Izglītības Mēnešraksts, Jahrbücher für Geschichte Osteuropas, Journal of Baltic Studies, Journal of Central European Studies, Latvju Domas, Lituanus, Mitteilungen aus baltischen Leben, Revue Canadienne d’étude Slaves, Russian Review, Sauksme, Scandinavian Studies. scholar, Slavic Review, Swedish Pioneer Historical Quarterly, Treji Vārti, Universitas, Western Folklore, Zeitschrift für Ostforschung'' u.c.
Čērčils
Čērčils (en; sieviešu dzimtē Čērčila) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ises svētnīca
Ises svētnīca (ja, se Jingū) ir Japānas karaliskā sintoistu svētnīca. Ises svētnīca atrodas meža vidū Honsju salas dienvidos Ises līča dienvidrietumu krastā, Mie prefektūras Ises pilsētas teritorijā. Tā ir viena no vecākajām sintoistu svētnīcām Japānā, kas glabā japāņu nacionālās reliģijas sintoisma - senās tradīcijas. Tomēr tās koka ēkas ar salmu jumtiem pieder pie jaunākajām celtnēm, jo reizi 20 gados tās tiek nojauktas un pēc tam tieši tādas pašas ēkas tiek uzbūvētas no jauna uz blakus esošā zemes gabala. Šis process simbolizē dzīves atjaunotni, līdzīgu dabas cikliskajai atdzimšanai. Tāpēc Isē svētas ir nevis atsevišķas celtnes, bet vieta kopumā.
Šī periodiskā ēku celšana, kas sākās jau 7. gadsimtā, Ises templim piešķir svaigumu un tradīciju pārmantojamības valdzinājumu. Tempļu komplekss ir slēgts apmeklētājiem. Tajā drīkst ieiet tikai priesteri un Japānas imperatora ģimenes locekļi. Parastie viesi var vienīgi slepus lūkoties caur ieejas vārtu balto zīda aizskaru, lai mēģinātu saskatīt noslēpumainās senatnīgās būves, ap kurām stiepjas mūžzaļi augi.
Atšķirībā no Eiropas milzīgajām katedrālēm, kuras izgaismo vitrāžām rotāti logi, vai apzeltītajiem budistu tempļiem un flīzēm apšūtajām mošejām Ises būves ir iespējami vienkāršas. Divu taisnstūra ēku starpā izvietotie būdām līdzīgie tempļi celti no gaiša koka honki - Japānas cipreses. Tie nav ne krāsoti, ne lakoti. Stāvie jumti rūpīgi pārklāti ar biezu brūnu niedru kārtu. No lieliski apstrādātajiem materiāliem celtie tempļi, ap kuriem aug milzīgas kriptomērijas un kuri pakļauti vējam, saulei un zvaigznēm, rada dievišķu sajūtu, kas harmonē ar Japāņu tautas reliģiju. Imperatora (iekšējais) templis veltīts Saules dievietei Amaterasu Omikami, no kuras cēlusies Japānas imperatoru cilts. Savukārt ārējais templis veltīts zemkopības un auglības dievietei Tojuko Okami. Sintoisms ir sena japāņu tautas reliģija. Vārds sinto cēlies no ķīniešu vārda ar nozīmi „dievu ceļš”. Sintoisma pamatā ir kami — kalnu, koku, klinšhu,avotu un un citu dabas parādību garu pielūgšana.
Delfīns (zvaigznājs)
Delfīns ir zvaigznājs, kas bija pazīstams jau sengrieķu astronomiem, lai gan ir diezgan mazs un tajā nav īpaši izteiktu zvaigžņu. Spožāko zvaigžņu — Sualocīns un Rotanevs — vārdi cēlušies 18. gadsimtā, kad itāļu astronoms Nikolo Kačiotore tiem deva sava vārda un ģimenes vārda latīnisko versiju vārdus no otras puses. Nicolaus — Sualocin un Venator — Rotanev.
Kuntas Kinteha sala
Kuntas Kinteha sala (agrāk pazīstama arī kā Džeimsa sala un Svētā Andreja sala) ir sala Gambijā, Gambijas upes grīvā, 30 kilometru attālumā no upes ietekas Atlantijas okeānā. Tā ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Sala ir smagi cietusi no erozijas, un pašlaik tā ir vienīgi 1/6 no tās izmēra 17. gadsimtā. Ja uz salas nebūtu uzbūvēts forts, tā būtu aizskalota pavisam. Pašlaik sala tiek aizsargāta no tālākas erozijas.
Vēsture
No 1651. līdz 1661. gadam sala bija Kurzemes hercogistes kolonija, šajā laikā šeit uzbūvēja Jēkaba fortu. 1664. gadā to pārņēma Anglija, Jēkaba forta nosaukumu angliskojot par Džeimsa fortu. Starp 1661. un 1664. gadu uz salas valdīja holandieši. 1695. gadā salu iekaroja franči, 1697. gadā to atkal pārņēma angļi, bet 1702. gadā - franči. Šajā laika posmā forts tika izpostīts un uzbūvēts no jauna vairākas reizes. 1750. gadā to pārņēma Gambijas administrācija. Pēc 1779. gada forts vairs netika izmantots.
2011. gada 6. februārī salas oficiālais nosaukums tika nomainīts uz Kuntas Kinteha sala, lai dotu salai nosaukumu ar vietējo nozīmi.
Skatvala
Skatvala (no) ir ciems un pašvaldība Trendelāgas filkē, Norvēģijas ziemeļos. Ciemā 2012. gadā dzīvoja 935 iedzīvotāji. Tuvu atrodas Stjordāle. Ciems ir izvietots 90 metrus virs jūras līmeņa.
Zelta Ordas hanu uzskaitījums
Zelta Ordas hani (mn) 13.-15. gadsimtā bija valdnieki Mongoļu impērijas Džuči ulusā (dēvēta par Zelta Ordu), pēc impērijas sairšanas tie kļuva patstāvīgi valdnieki. Viņiem bija pakļautas plašas zemes mūsdienu Krievijas Federācijas, Baltkrievijas, Ukrainas, Kazahstānas un Uzbekistānas teritorijā. Krievu hronikās Zelta Ordas hani tika dēvēti par cariem.
Valdnieku rezidence bija Saraja jeb "Batija Saraja" (pie Astrahaņas), no 1285. gada Jaunā Saraja jeb Berkes Saraja (pie Volgogradas, agrākās Caricinas).
Zelta Ordas hani
Ordas hanu vārdi doti tatāru, krievu un angļu valodu transkripcijā:
Pasaules čempionāts
Pasaules čempionāts var būt:
Zelta Ordas hanu uzskaitījums
Dižās Ordas hani (1466-1502)
Tā sauktā "Dižā Orda" bija Zelta Ordas atlieku teritorija starp Dņepras un Jaikas upēm. Pēc 1480. gada tās hani sabiedrojās ar Polijas karaļiem un Lietuvas dižkunigaišiem.
Dienvidu Hidra
Dienvidu Hidra ir viens no 12 zvaigznājiem kurus 16. gadsimta beigās aprakstīja divi nīderlandiešu navigatori Pīters Kaizers (Pieter Dirkszoon Keyser) un Frederiks de Houtmans (Frederick de Houtman).
Badmintons 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vienspēles sievietēm
2008. gada vasaras olimpisko spēļu sieviešu vienspēļu badmintona spēļu rezultāti.
Izsētie sportisti
<li> Pi Hunjaņa <li> Tīne Rasmusena <li> Sju Huaiveņa <li> Vona Mjo Čo </ol>
Zalcburga (zeme)
Zalcburgas federālā zeme (Das Land Salzburg) ir Austrijas administratīvais iedalījums pie Vācijas robežas. Iedzīvotāju skaita ziņā viena no valsts mazākajām federālajām zemēm. Galvaspilsēta - Zalcburga.
Alūksnes viduslaiku pils
Alūksnes viduslaiku pils jeb Marienburgas pils (de, arī Margenborg, 1342—1702) atrodas Alūksnē uz Alūksnes ezera Marijas jeb Pils salas dienvidu daļas. Mūsdienās Marienburgas pils drupas ir viens no Alūksnes tūrisma objektiem. Pilsdrupās ir izveidota brīvdabas estrāde.
Vēsture
Pils celta 1342. gadā ordeņa mestra Burharda fon Dreilēbena laikā. Ar cietzemi to saistīja 120 m garš koka tilts. Tā bija komtura pils un varenākais cietoksnis Livonijas ordeņa valsts austrumu daļā. Tajā pašā laikā šāda stila pilis tika uzceltas Vastselīnā (Neuhausen) un Izborskā.
Livonijas kara laikā Alūksnes komturs Zībergs 1560. gadā pili bez pretošanās atdeva krieviem. Vēlāk pils gāja no rokas rokā. Tā piederēja gan krieviem, gan zviedriem, gan poļiem. Pēc kara beigām 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā dēvēta par Alūksnes pilsnovada citadeli (la, Алист). Pēc līguma noslēgšanas Alūksnes pilsnovads kļuva Livonijas hercogistes Cēsu vaivadijas stārastiju.
Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā pili pamatīgi nostiprināja. Pils mūri ar deviņiem torņiem veidojuši nocietinājumu sistēmu. Galvenā ieeja atradusies pils ziemeļu galā. Pils ēka bijusi kvadrātveida, ar iekšēju pagalmu, celta nocietinājumu vidusdaļā. Lielā Ziemeļu kara laikā cietoksni aplenca krievu karaspēks grāfa Borisa Šeremetjeva vadībā. Pils aizstāvēšanā kopā ar zviedriem piedalījās arī latvieši. 1702. gadā pēc 10 dienu aplenkuma zviedri pili uzspridzināja un padevās. Krievi nopostīja visu pārējo, kas vēl bija postāms. Pils aizstāvjus saņēma gūstā. Krievu gūstā nokļuva arī Bībeles tulkotājs prāvests Ernsts Gliks un viņa audžumeita Marta — vēlākā Krievijas impērijas ķeizariene Katrīna I. Pēc izpostīšanas Marienburgas cietoksnis pie Krievijas robežas zaudēja savu stratēģisko nozīmi un pils vairs netika atjaunota.
Dienvidu torņa atjaunošana
Ar Eiropas Reģionālās attīstības fonda finansējumu īstenotā projekta “Gaismas ceļš cauri gadsimtiem” ietvaros 2015. gadā SIA "Arhitektoniskās izpētes grupa" izstrādāja pils attīstības metu, kas paredzēja atjaunot Dienvidu torni kā pabeigtu un pastāvīgi darboties spējīgu ēku. Torņa un tā apkārtnes arheoloģiskās izpētes laikā tika attīrīta pils pagalma puses siena, atsegta logaila, ieejas durvis tornī un kāpnes, kā arī atrakts pagrabstāvs. Tornī konstatēja vairākus deguma slāņus, iegruvušu pārsegumu fragmentus, kā arī māla izolācijas slāni, kas varētu būt kalpojis zemes stāva telpu aizsardzībai pret ūdens līmeņa celšanos. Torņa atjaunošanas darbi beidzās 2020. gada janvārī.
Marienburgas astotais brālis
Atjaunotajā Dienvidu tornī no 2021. gada apmeklētājiem atvērta muzikāla gaismas ekspozīcija "Marienburgas astotais brālis", kurā pils vēsture atspoguļojas astotā brāļa dzīvesstāstā. Teiksmu pēc dizaina biroja H2E koncepcijas radījis dramaturgs Lauris Gundars, komponisti un mūzikas producenti Sigvards Kļava, Mārtiņš Brauns un Arturs Maskats.
Tomass Šēnings
Tomass Šēnings, arī Toms Šēnings (vācu: Thomas Schöning, latīņu: Thomas Schoningus) bija Rīgas virsbīskaps (1528-1539), kura rezidence atradās Kokneses pilī.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgas birģermeistara Johana Šēninga ģimenē. No 1499.-1500. gada studēja Rostokas Universitātē. 1505. gadā ievēlēts par Rīgas domkungu. 1515. gadā kļuva par Rīgas domkapitula dekānu. 1519.-1528. gadā bija Rīgas domkapitula prāvests.
1528. gada 6. februārī domkapituls viņu pēc Livonijas mestra Valtera Pletenberga ieteikuma ievēlēja par arhibīskapu, kas tika apstiprināts Regensburgas reihstāgā. 1529. gadā viņš Lībekā noslēdza līgumu uz 6 gadiem ar Rīgas pilsētu, pēc kura Rīga atkal atzina arhibīskapa virskundzību, bet tās iedzīvotājiem bija tiesības paturēt Mārtiņa Lutera ticību. Par savu koadjuktoru viņš uzaicināja Brandenburgas markgrāfu Vilhelmu, kuram piešķīra Raunas pili ar Raunas, Piebalgas, Smiltenes, Dzērbenes, Limbažu, Vainižu un Salacas pilsnovadiem, bet pats pārcēlās uz Kokneses pili. 1531. gadā pāvests Klements VII beidzot apstiprināja viņu par Rīgas arhibīskapu, tomēr Rīgas, Tallinas un Tērbatas rātes bija protestantu kontrolē un arhibīskapam vairs nepakļāvās. 1533. gadā Rīgas rāte atņēma katoļu arhibīskapam Tomasam Šēningam Doma baznīcu un četrus klosterus, atstājot vienīgi Marijas Magdalēnas klosteri. 1539. gada 11. augustā viņš mira savā rezidencē Kokneses pilī.
Ignāts Konovalovs
Ignāts Konovalovs (lt; dzimis Panevēžā) ir profesionāls Lietuvas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI ProTeam komandu.
2012. gada sezonas beigās Konovalovs pameta ' komandu un pievienojās '.
2015. gadā viņš uzvarēja Francijas daudzdienu sacensībās Quatre Jours de Dunkerque.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
2008. gada Eiropas čempionāts futbolā
2008. gada Eiropas čempionāts futbolā jeb Euro 2008 notika Austrijā un Šveicē no 2008. gada 7. līdz 29. jūnijam. Tas bija pēc skaita 13. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīko UEFA. Par Eiropas čempioniem pirmo reizi kopš 1964. gada kļuva Spānijas izlase, kas finālspēlē ar 1-0 pārspēja Vāciju.
Turnīrā piedalījās 16 komandas. Austrija un Šveice kā rīkotājvalstis turnīram kvalificējās automātiski, pārējās 14 komandas tika noteiktas kvalifikācijas turnīrā, kas norisinājās no 2006. gada augusta līdz 2007. gada novembrim. Pirmoreiz finālturnīrā piedalījās Austrijas un Polijas izlases. Šī bija otrā reize, kad Eiropas čempionāta finālturnīrs notika divās valstīs, iepriekšējā reize bija 2000. gadā, kad čempionātu kopīgi rīkoja Beļģija un Nīderlande.
Rīkotājvalsts noteikšana
Austrija un Šveice kopīgi pieteicās rīkot čempionātu, viņu konkurenti bija Grieķija/Turcija, Skotija/Īrija, Krievija, Ungārija, Horvātija/Bosnija un Hercegovina, kā arī Ziemeļvalstu kopējais pieteikums (Norvēģija, Zviedrija, Dānija, Somija). Austrija jau iepriekš bija kandidējusi uz čempionāta rīkošanu, kad kopā ar Ungāriju pieteicās rīkot Euro 2004, toreiz piekāpjoties Portugālei.
Finālbalsojumā piedalījās Austrija/Šveice, Grieķija/Turcija un Ungārija. Vispirms no tālākās cīņas izstājās Grieķijas/Turcijas kandidatūra un atlikušo divu pieteikumu cīņā tika izvēlēta Austrijas un Šveices kopējā kandidatūra.
Stadioni
Šveice visas savas grupu turnīra spēles aizvadīja Bāzelē, bet Austrija - Vīnē.
2004. gadā par problēmu organizētājiem kļuva Cīrihes stadions. Vispirms "Hardturm" stadionu bija paredzēts atjaunot un izmantot kā pilsētas stadionu, bet juridisku iemeslu dēļ plāns tika atcelts, kas neļautu izmantot stadionu līdz pat 2008. gadam. Tas radīja problēmu, jo vienošanās starp UEFA un rīkotājiem paredzēja, ka katrā valstī atradīsies pa četriem norises stadioniem. Problēma tika atrisināta, kad organizētāji piedāvāja "Hardturm" stadiona vietā atjaunot "Letzigrund" stadionu; UEFA tam piekrita un pārstrādāja plānu 2005. gada janvārī. Atjaunotajā "Letzigrund" stadionā pirmā oficiālā futbola spēle tika aizvadīta 2007. gada 23. septembrī.
Kvalifikācija
Kvalifikācijas turnīra izloze notika 2006. gada 27. janvārī Montro, Šveicē plkst. 12:00.
Kvalifikācijas turnīrs sākās mēnesi pēc 2006. gada Pasaules kausa beigām. Austrija un Šveice kā rīkotājvalstis automātiski kvalificējās finālturnīram.
Kvalifikācijas turnīra izspēles formāts, salīdzinot ar iepriekšējiem gadiem, tika izmainīts. Visu 7 grupu uzvarētāji un otro vietu ieguvēji automātiski kvalificējās čempionātam, kamēr rīkotājvalstis aizpildīja atlikušās 2 vietas 16 komandu finālturnīrā. Šī izmaiņa nozīmēja, ka vairs netika rīkotas izslēgšanas spēles starp kvalifikācijas grupu 2. vietu ieguvējām - tagad tās automātiski kvalificējās turnīram. Komandām, kas ieņēma 3. vietu grupā, vairs nebija iespējas kvalificēties. Sešās no septiņām grupām bija pa 7 komandām, bet vienīgi A grupā - 8.
Izsēšana
Finālturnīra izloze notika 2007. gada 2. decembrī Lucernā. Tāpat kā Euro 1992 un Euro 1996, šoreiz atkal katras grupas spēles notika tikai 2 stadionos, izsētajai komandai aizvadot vienā pilsētā visas trīs spēles. Tāpat kā 2000. un 2004. gada turnīros, finālturnīra dalībnieces tika izsētas 4 grozos, ko noteica katras komandas vidējais punktu skaits 2006. gada Pasaules kausa un Euro 2008 kvalifikācijas turnīros, tādējādi katrā grupā izlozējot 1 komandu no katra groza. Šveice un Austrija, kā rīkotājvalstis, un Grieķijas izlase, kā iepriekšējie čempioni, automātiski tika izsēti 1. grozā. Nīderlandes izlase tika izsēta balstoties uz tās vietu UEFA koeficientu rangā.