cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Netillins
Ezeru šķērso polārais loks. Vienpadsmitais lielākais ezers Kanādā. Ezerā ietek upe no otra lielākā Bafina salas ezera Amaģuaka. Ezera austrumu daļā daudz mazu saliņu, savukārt rietumu daļa ir dziļāka, tajā nav salu. Ezerā dzīvo pogainais ronis (Pusa hispida). Apzinātas trīs zivju sugas. Tālākā vieta ziemeļos, kur sastopams trīsadatu stagars (Gasterosteus aculeatus).
Ezeru 1883. gadā atklāja Francs Boass. Vēl 20. gadsimta sākumā ezera apkaimi apdzīvoja inuiti, tagad tas ir neapdzīvots.
Sālsezers
Sālsezers ir ezers, kura ūdenim ir augstāka sāļu (gk. nātrija hlorīds) un citu minerālu koncentrācija nekā vairumam ezeru. Bieži par sālsezeru uzskata ezeru, kur viens litrs ūdens satur vairāk nekā 3 000 miligramu sāļu. Ļoti bieži sālsezeros ir augstāks sāls saturs nekā jūras ūdenī.
Sālsezeri veidojas beznoteces ezeros — no šādiem ezeriem ūdens izdalās tikai ar iztvaikošanu un ūdenī izšķīdušie sāļi paliek ezerā. Laika gaitā šāda ezera sāļums pieaug. Ja ezeram pietek mazāk ūdens nekā iztvaiko, ar laiku ezers izzūd un tā vietā paliek sāls līdzenums vai sāls purvs (solončaks).
Sālsezeros uzkrājusies sāls bieži ir vērtīgs derīgais izraktenis, savukārt sālsezeru dūņas bieži ir vērtīgs ārstniecības līdzeklis (sk. Nāves jūra, Baskunčaks). Ap sālsezeriem veidojas neparasti biotopi, kas sastāv no retiem augiem un dzīvniekiem.
Pasaules lielākais sālsezers ir Kaspijas jūra — tā ir arī pasaules lielākais ezers. Visaugstāk novietotais sālsezers ir Namcho Tibetā. Savukārt viszemāk novietotais sālsezers ir Nāves jūra (Izraēla un Jordānija), kuras krasts vienlaikus ir zemākais sauszemes punkts pasaulē.
Izžuvušu sālsezeru gultne mēdz būt ļoti līdzena un tāpēc to izmanto kā skrejceļu aviācijā un pasaules ātrākajām automašīnām.
7. augusts
7. augusts ir gada 219. diena pēc Gregora kalendāra. (220. garajā gadā) Līdz gada beigām ir atlikušas 146 dienas.
Vārda dienas
Alfrēds, Fredis, Madars
Javas tīģeris
Javas tīģeris (Panthera tigris sondaica) ir izmirusi tīģera pasauga, kas kādreiz apdzīvoja Indonēzijas salu Javu. Pasuga tiek uzskatīta par izmirušu kopš 1970. gadu vidus.
Izskats
Javas tīģeris bija neliela auguma tīģeris, salīdzinot ar citām pasugām, kas dzīvo kontinentā, tomēr tas bija lielāks nekā Bali tīģeris. Atšķirībā no citiem tīģeriem, tam svītras bija garas un šauras, pēc skaita vairāk nekā joprojām mūsdienās dzīvojošam Sumatras tīģerim. Purna daļa bija šaura un gara, arī pakausis šaurs un ilkņi relatīvi gari. Balstoties uz šīm morfoloģiskajām atšķirībām, daļa zinātnieku uzskata, ka Javas tīģeris būtu jāizdala kā atsevišķa suga — Panthera sondaica —, nevis pasuga.
Kā visiem tīģeriem, tēviņi bija lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums bija ap 2,48 m, svars 100—141 kg, mātītes svars 75—115 kg. Lai arī Javas tīģeris nebija tik masīvs kā, piemēram, Bengālijas tīģeris, tas spēja ar ķepu triecienu salauzt kājas gan zirgam, gan bifelim.
Ekoloģija
Javas tīģeris medīja vidēji lielus un lielus pārnadžus. Tie bija rusabriežus, bantengus un mežacūkas. Retāk par medījumu kļuva nelieli dzīvnieki, piemēram, ūdens putni un rāpuļi. Nekas nav zināms par Javas tīģera vairošanās ieradumiem vai tā mūža garumu (nebrīvi ieskaitot). Līdz 2. pasaules karam Javas tīģeri bija sastopami dažos Indonēzijas zoodārzos, bet kara laikā zoodārzi tika likvidēti. Pēc kara Javas tīģeri savvaļā bija tik maz, ka zoodārzi izvēlējās Sumatras tīģerus.
Izmiršana
19. gadsimta beigās Javas tīģeris apdzīvoja lielāko dalu Javas salas. Vietējie iedzīvotāji plēsēju uztvēra kā kaitēkli un ļaunumu. Tī'ģeris un tā medījums, lai nogalinātu tīģeri, daudzviet tika indēts, meži tika izcirsti, to vietā ierīkojot kafijas plantācijas un izzuda rusabrieži, tīģera galvenais medījums. 1940. gados tīģeris bija sastopams vairs tikai kalnu apvidū, biezos kalnu mežos. Mežu izzušana kļuva par vienu no galvenajiem iemesliem tīģera izmiršanai. 1938. gadā Javas salā meži aizņēma 23% no salas teritorijas, bet 1975. gadā meži aizņēma vairs tikai 8% teritorijas.
Ik pa laikam vietējie iedzīvotāji ziņo, ka redzējuši mežā tīģeri vai tīģera ķepu nospiedumus zemē, pēdējais šāds paziņojums bijis 2010. gadā, tomēr patiesu un neapšaubāmu pierādījumu tīģera eksistencei Javas salā nav.
Bilabiāls līdzskanis
Fonētikā par bilabiālu līdzskani sauc līdzskani, ko artikulē ar abām lūpām. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā (IPA) iekļautie bilabiālie līdzskaņi ir:
Igbo valodā ir sešu veidu bilabiāli eksplozīvi slēdzeņi:.
2008. gada ASV atklātais čempionāts tenisā — Sieviešu dubultspēles
2008. gada ASV atklātajā čempionātā tenisā — Sieviešu dubultspēlēs uzvaru izcīnīja zimbabviete Kara Bleka un amerikāniete Lizele Hūbere, kuras finālā uzvarēja amerikānieti Lizu Reimondu un austrālieti Samantu Stosuru ar rezultātu 6—3, 7—66.
Neviena no iepriekšējā gada čempionēm turnīrā neieņēma godalgota vietas: krieviete Dinara Safina vispār nepiedalījās dubultspēlēs, bet francūziete Natālija Dešē pārī ar austrālieti Keisiju Delakvu izstājās no turnīra jau pašā tā sākumā.
1986.—1987. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 1986.—1987. gada sezona''' bija 41. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 23 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Losandželosas "Lakers" spēlētāji, kas sešu spēļu finālsērijā pieveica Bostonas "Celtics" ar 4—2. Tas bija "Lakers" otrais tituls pēc kārtas. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Maģiskais Džonsons ("Lakers"), Maikls Džordans ("Bulls") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs. Finālsērijā par vērtīgāko spēlētāju atzina čempionvienības dalībnieku Maģisko Džonsonu.
1986. gada NBA drafts notika, tajā Klīvlendas "Cavaliers" ar pirmo numuru izvēlējās Bredu Dohertiju. 37. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Kingdome arēnā Sietlā. Tajā Rietumu komanda uzvarēja Austrumus ar 154–149. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Sietlas "SuperSonics" spēlētājs Toms Čemberss.
Kemerone Diasa
Kemerone Mišela Diasa (Cameron Michelle Diaz; dzimusi Sandjego, Kalifornijas štatā, ASV) ir bijusī amerikāņu aktrise un modele.
Bērnību pavadījusi Longbīčā. 16 gadu vecumā uzsāka modeles karjeru, strādājusi vairākās modeļu aģentūrās, taču jau pēc dažiem gadiem pārkvalificējusies uz aktrises karjeru. Aktrises karjeru uzsāka ar lomām filmās "Maska", "Mana labākā drauga kāzas", "Šis un tas par Mēriju". Vēl ir filmējusies filmās "Čārlija eņģeļi", "Čārlija eņģeļi: Pilna jauda", "Vaniļas debesis", "Ņujorkas bandas" un "Līdz džekpots mūs šķirs". Ir tikusi nominēta Zelta globusa balvai par lomām filmās "Šis un tas par Mēriju", "Būt par Džonu Malkoviču", "Vaniļas debesis" un "Ņujorkas bandas".
2014. gadā pēdējoreiz piedalījās filmas ("Enija") uzņemšanā. Ir paziņojusi par aktrises karjeras beigām.
Zagreba
Zagreba ir Horvātijas galvaspilsēta, kas atrodas valsts ziemeļu daļā, Medvednicas kalna dienvidu nogāzē pie Savas upes. Pilsēta atrodas 122 metrus virs jūras līmeņa. Zagreba ir galvenais Horvātijas politiskais un ekonomiskais centrs. Zagrebas administratīvajās robežās pēc 2011. gada datiem dzīvo 792 875 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvo vairāk kā 1,288 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Horvātijas lielākā pilsēta un 24. lielākā Eiropas Savienības pilsēta.
Vēsture
1094. gadā Ungārijas karalis Lāslo I Kaptola pakalnā, mūsdienu pilsētas centrā, nodibināja bīskapiju, bet blakus Griča kalnā radās neliela apmetne. 1242. gadā to nopostīja mongoļi—tatāri. Lai stimulētu apmetnes atjaunošanu, ungāru karalis Bēla IV piešķīra Zagrebai pilsētas tiesības. Zagreba bija lielu gadatirgu vieta. 14. un 15. gadsimtā divas kopienas (pilsēta Griča kalnā un bīskapa rezidence Kaptolā) bieži konfliktēja, līdz 17. gadsimtā apvienojās vienā kopienā.
1669. gadā jezuīti nodibināja akadēmiju (šis gads tiek uzskatīts par Zagrebas universitātes dibināšanas gadu).
1776. gadā Zagreba kļuva par Horvātijas galvaspilsētu (pirms tam galvaspilsēta bija Varaždina).
1991. gada 25. jūnijā Zagrebā Horvātijas parlaments pasludināja Horvātijas valsts neatkarību.
Demogrāfija
2011. gadā Zagrebā dzīvoja 687 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir Horvātijas lielākā pilsēta. Zagrebas aglomerācijā dzīvo aptuveni 1,3 miljoni iedzīvotāju. Aptuveni 92% no iedzīvotājiem ir horvāti. Lielākās minoritātes ir serbi (2,4%), musulmaņi (1,0%), albāņi (0,8%) un bosnieši (0,8%).
Cilvēki
Zagrebā ir dzimuši šādi ievērojami cilvēki:
Sports
2008. gadā pilsētā tika atklāta daudzfunkcionālā halle Arena Zagreb, kurā notiek virkne dažādu sporta pasākumu.
Nozīmīgākie sporta klubi, kas bāzējas Zagrebā, ir šādi:
Sadraudzības pilsētas
Zagrebai ir šādas sadraudzības pilsētas (iekavās norādīts gads, kad tās ir kļuvušas par sadraudzības pilsētām):
Konvekcija
Konvekcija (la — 'sanešana, piegāde' ) ir siltuma izplatīšanās šķidrumā vai gāzē, pārvietojoties vides molekulām. Šeit siltumu pārnes sasilušās vides molekulas. Izšķir dabisko konvekciju, kas rodas siltuma starpības rezultātā dažādās vietās un piespiedu konvekciju, ko nodrošina mehāniski sūkņi.
Biksēres muiža
Biksēres muiža vai Libes muiža (Libien) ir muižas ēku un parka komplekss Madonas novada Sarkaņu pagasta Biksērē. Komplekss, ko tagad sauc par Biksēres muižu, patiesībā ir Libes muiža. Biksēres muiža atradusies 2,5 km tālāk.
Vēsture
Biksēres muiža pirmo reizi rakstos minēta 1583. gadā, kad Polijas karalis Stefans Batorijs muižu izlēņoja kādam Heinriham Ramelam. Vēlākā laikā muižas īpašnieki ir vairākkārt mainījušies. 1824. gada 20. janvārī muiža nonāca Johana Eduarda Magnusa īpašumā. Magnusu dzimtai Biksēres muižas centrs piederēja līdz pat 1939. gadam.
Ēkas
Mūsdienās skatāmās muižas kompleksa ēkas saglabājušās no muižkunga Magnusa laikiem. Muižas kungu mājas galā uzbūvēts neogotisks tornītis, ko nereti dēvē par arhitektonisku kuriozu. Muižas kungu mājā tagad atrodas Sarkaņu pagasta pārvalde. Muižas klētī (magazīnā) ir izveidots muzejs "Biksēres klēts", kur ir aplūkojama senlietu kolekcija, kas savākta dažādās pagasta sētās. Atšķirībā no citiem muzejiem šeit eksponātus drīkst aiztikt ar rokām. Biksēres muižas ansamblī bez saimniecības ēkām un kalpu mājām ietilpa arī krogs un pat tenisa korti. Kādreizējā muižas golfa laukuma teritorijā ir uzcelta estrāde. Pie muižas ir 15 ha plašs parks, kurā izvietotas koktēlniecības simpoziju dalībnieku veidotās skulptūras un iekārtota plaša skulptūru apskates taka. Simpoziji šeit tika organizēti sākot ar 1987. gadu, un tajos ir ņēmuši dalību mākslinieki no Latvijas, Dānijas, Kanādas un Lietuvas. Pēdējais plenērs šeit notika 2006. gadā.
Rūta Meilutīte
Rūta Meilutīte (lt; dzimusi Kauņā) ir lietuviešu peldētāja,  čempione 100 m brasa distancē. Viņa ir dzīvojusi Anglijā, Plimutā, kur mācījās Plymouth College — vidusskolā, kas īpaši specializējusies jauno peldētāju audzināšanā.
Karjera
2011. gada Eiropas jaunatnes vasaras olimpisko spēļu festivālā viņa izcīnīja visu trīs kalumu medaļas: zeltu 100 m brasā, sudrabu 50 m brīvajā stilā un bronzu 100 m brīvajā stilā.
bija pirmās lielās starptautiskās sacensības starp pieaugušajiem R. Meilulītes karjerā. Tajās viņa divas reizes laboja valsts rekordu 100 m brasā, pārliecinoši kvalificējoties finālam un pusfinālā uzstādot arī Eiropas rekordu šajā distancē (1:05,21 min). Finālā tikai 15 gadu vecā sportiste guva uzvaru (1:05,47 min), par astoņām sekundes simtdaļām apsteidzot Rebeku Soni no ASV. Šī bija pirmā Lietuvas un Baltijas valstu sportistu izcīnītā olimpiskā medaļa peldēšanā kopš neatkarības atjaunošanas. 100 metru brīvā stila distancē viņa nepārvarēja sacensību pirmo kārtu, ierindojoties 29. vietā.
2013. gada Pasaules čempionātā garajā baseinā viņa izcīnīja zelta medaļu 100 m brasa distancē, pusfinālā arī laboja pasaules rekordu (1:04,35 min). Meilutīte kļuva par pirmo lietuvieti, kas labojusi Pasaules rekordu peldēšanā pēc valsts neatkarības atgūšanas. Meilutītes izcīnītā zelta medaļa bija 500. zelta medaļa Pasaules čempionātā garajā baseinā peldēšanā. 16 gadu un 133 dienu vecumā lietuviete kļuva par jaunāko peldētāju, kas 100 m brasā ir izcīnījusi olimpisko spēļu un Pasaules čempionāta zelta medaļu. Viņa izcīnīja arī sudraba medaļu 50 m brasa distancē. Arī šajā distancē (pusfinālā) lietuviete laboja pasaules rekordu. 2015. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudrabu 100 m brasa distancē.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro R. Meilutīte 100 m brasa distancē iekļuva finālā, taču ieguva vien 7. vietu.
2019. gada maija sākumā Meilutītei draudēja vismaz viena gada diskvalifikācija par to, ka viņa nebija sasniedzama dopinga pārbaudēs trīs reizes gada laikā (2018. gada aprīlī, 2018. gada augustā un 2019. gada martā). viņa paziņoja par profesionālās sporta karjeras beigām. Starptautiskā Peldēšanas federācija oficiāli atstādināja Meilutīti no sacensībām par antidopinga noteikumu pārkāpumu uz diviem gadiem līdz. Pēc diskvalifikācijas termiņa beigām viņa tomēr atgriezās peldēšanas sacensībās.
2022. gada Pasaules čempionātā Budapeštā izcīnīja zeltu 50 metros brasā. 100 metru peldējumā brasā viņa izcīnīja bronzas godalgu. 2022. gada Eiropas čempionātā Romā izcīnīja zelta medaļu 50 metru peldējumā brasā. 2022. gada decembrī Pasaules čempionātā īsajā baseinā Melburnā laboja pasaules rekordu 50 metros brasā.
2023. gada Pasaules čempionātā Fukuokā izcīnīja savu trešo zelta medaļu pasaules čempionātos garajā baseinā, uzvarot 100 metru distancē brasā.
Ališija Kautsa
Ališija Džeina Kautsa (en; dizmusi ) ir austrāliešu peldētāja.
Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs. 2008. gadā Pekinā izcīnījusi 5. vietu 200 metru kompleksajā peldējumā. 2012. gadā Londonā izcīnījusi savas pirmās medaļas Olimpiskajās spēlēs: Austrālijas komandas sastāvā uzvarējusi 4×100 m brīvā stila stafetē, izcīnījusi trīs sudrabus (200 m kompleksajā peldējumā, 4x200 m brīvā stila stafetē, 4x100 m kompleksā stila stafetē) un izcīnījusi bronzas medaļu 100 m tauriņstilā. Trīs medaļas izcīnījusi 2011. gada Pasaules čempionātā garajā baseinā Ķīnā: sudrabu 100 m tauriņstilā un 200 m kompleksajā peldējumā, kā arī bronzu Austrālijas komandas sastāvā 4×100 m brīvā stila stafetē. Pēc dieviem gadiem Barselonā piecus sudrabus, no kuriem divus — individuālajās sacensībās. Tāpat piecas zelta medaļas izcīnījusi Nāciju Sadraudzības spēlēs (2010. gadā nesa Austrālijas karogu noslēguma ceremonijā).
2010. gadā A. Kautsa tika atzīta par Pacific Rim reģiona gada labāko peldētāju.
Sergejs Prokudins-Gorskis
Sergejs Prokudins-Gorskis (dzimis Fuņikova Gorā, miris  Parīzē) veltīja savu karjeru fotogrāfijas attīstībai. Dzimis tagadējā Vladimiras apgabalā, Krievijā, ieguvis ķīmiķa izglītību. Viņš studēja kopā ar pazīstamiem zinātniekiem Sanktpēterburgā, Berlīnē un Parīzē un izstrādāja pirmos paņēmienus krāsu fotogrāfijai.
Paņēmieni
Par viņa pētījumiem izsniedza patentus par krāsainu foto un kinolenšu izgatavošanu. Ap 1905. gadu Prokudins-Gorskis izstrādāja plānu, kurā, izmantojot krāsu fotogrāfijas sasniegumus, bija predzēts sistemātiski dokumentēt Krievijas impēriju. Ambiciozā projekta mērķis bija apmācīt Krievijas skolēnus par plašo un dažādo impērijas kultūru, vēsturi un modernizāciju.
Viņš arī veiksmīgi eksperimentēja ar krāsu izdruku izgatavošanu no veiktajiem fotouzņēmumiem, bet process bija sarežģīts un lēns. Tikai ar digitālo attēlu apstrādi radās iespēja kvalitatīvi apvienot vairākus attēlus vienā.
Fotogrāfijas
Nodrošinājies ar cara Nikolaja II sagādātu speciāli ar fotolaboratoriju aprīkotu vilciena vagonu, līdz ar divām atļaujām, kas deva pieeju aizliegtām zonām un ļāva apiet impērijas birokrātiju, Prokudins-Gorskis no 1909. līdz 1915. gadam dokumentēja Krievijas impēriju. Viņš par savu darbību vadīja ilustrētas lekcijas.
Prokudins-Gorskis 1918. gadā pameta Krieviju un devās vispirms uz Norvēģiju un Angliju, pirms apmetās Parīzē, kur viņš mira 1944. gadā. Tajā laikā cars ar ģimeni bija sodīti ar nāvi Krievijas revolūcijas laikā un izveidota Padomju Savienība. Viņa unikālās bildes stikla plašu formātā 1948. gadā no viņa sievas iegādājās ASV Kongresa bibliotēka.
2001. gadā Kongresa bibliotēka izveidoja izstādi Impērija, kas bija Krievija (The Empire that was Russia). Šai izstādei tika ieskanētas stikla plates un izveidoti krāsaini attēli, izmantojot digihromatogrāfijas metodi, ko izveidoja Valters Frankhauzers.
2004. gadā bibliotēka noslēdza līgumu ar Blaise Agüera y Arcas, lai izveidotu automatizētu krāsu apvienojumu no visiem 1902 augstās izšķirtspējas negatīviem, ko ieguva no stikla plašu negatīviem. Pilns procesa apraksts un citu lapu saraksts, kas ir veidojušas digitālās kompozītu bildes, ir pieejams kolekcijas profilā Kongresa bibliotēkā.
Jaunmārupes pamatskola
Jaunmārupes pamatskola ir 2005. gadā dibināta mācību iestāde, kas atrodas Mārupes novada Jaunmārupes ciemā. Pirmsskolā ir 8 grupas un skolā mācās bērni no 1. līdz 9. klasei.
Īpašie piedāvājumi
1.-4. klašu izglītojamajiem tiek piedāvāta pagarinātās dienas grupa līdz 15:30, kā arī pagarinātā dienas grupa ar ilgāku darbības laiku līdz 18:00. Izglītojamos uz skolu un no iestādes nogādā izglītojamo autobusi, trīs maršruti virzienā uz skolu un no iestādes.
Kā pulciņi tiek piedāvāti 1. klašu koris, 2.-4. klašu koris, 5.-9. klašu koris, rokdarbi, dabas pētnieku pulciņš, žurnālistika un literārā jaunrade, teātra pulciņš, Pasaules kultūras (angļu valodā), 1.-3. klašu ansamblis, matemātikas pulciņš, šahs, floristika, kokapstrāde un tehnoloģijas, tekstildarbi, tautas dejas, peldēšana, peldēšanas izlase, video un audio pulciņš, militārais pulciņš. Sporta nodarbības notiek basketbolā, futbolā, florbolā, taekvondo, vieglatlētikā un vispārējās fiziskās sagatavotības nodarbībās.
Ēkas
Iestādes ēku Mazcenu alejā 4a veido pamatskolas komplekss - 3182,47 m2, pirmsskolas komplekss - 1676 m2, ēdnīcas komplekss - 319,54 m2, sporta komplekss - 2065 m2, ēka aizņem 6451,12 m2 lielu platību un tā ir viena no nedaudzajām izglītības iestādēm, kas uzbūvētas Latvijā pēc neatkarības atjaunošanas. Plašajā skolas četrstāvu ēkā Mazcenu alejā 3 ar kopējo platību 5 711,8 m² izbūvēta aktu zāle ar skatuvi, ēdināšanas bloks, bibliotēka, vairākas klašu telpas, iekārtoti fizikas, ķīmijas, dabaszinību, svešvalodu un mājturības kabineti un telpas administrācijai, veikta apkārt esošās teritorijas 12 893m2 platībā labiekārtošana. Abas iestādes ēkas savieno 110 m garš gaisa tunelis, kas nodrošina ērtu un drošu izglītojamo pārvietošanos no vienas iestādes ēkas uz otru. Kā jau lielākajā daļā Latvijas skolu, arī Jaunmārupes pamatskolā tiek izmantota e-klase.
Zambija
Zambija (en, izrunā: ), oficiāli Zambijas Republika (Republic of Zambia), ir valsts Dienvidāfrikā. Tā robežojas ar Kongo Demokrātisko Republiku un Tanzāniju ziemeļos, Angolu rietumos, Namībiju un Zimbabvi dienvidos, Mozambiku dienvidaustrumos un Malāviju austrumos. Valstij ir arī maza robeža ar Botsvānu. Valsts galvaspilsēta un lielākā pilsēta Lusaka atrodas valsts dienvidos. Valsts valūta ir Zambijas kvanča. Zambija ir etniski daudzveidīga valsts ar 17 miljoniem iedzīvotāju. Zambiju apdzīvo 72 etniskās grupās, no kurām lielākā daļa runā bantu valodās. Valsts valoda ir angļu valoda, taču iedzīvotāji runā arī reģionālajās valodās, no kurām visbiežāk lieto bembu valodu.
19. gadsimta beigās teritoriju, kas mūsdienās ir Zambija un Zimbabve, pakļāva Lielbritānija. 1924. gadā Ziemeļrodēzija oficiāli kļuva par britu protektoriātu. Koloniālajā periodā Zambiju sauca par Ziemeļrodēziju, bet Zimbabvi par Dienvidrodēziju. 1953. gadā abas Rodēzijas un Njasalanda (Malāvija) tika apvienotas Rodēzijas un Njasalandas federācijā, kura pastāvēja līdz 1963. gadam. Valsts ieguva neatkarību 1964. gadā. Kenets Kaunda kļuva par valsts pirmo prezidentu. Viņš izveidoja vienas partijas valsti un palika pie varas līdz 1991. gadam. Kopš tā laika tiek rīkotas demokrātiskas vēlēšanas. Pašreizējais valsts prezidents ir Edgars Lungu.
Vēsture
Deivids Livingstons 1855. gadā bija pirmais baltādainais cilvēks, kas redzēja Zambezi upes ūdenskritumu, ko viņš par godu karalienei Viktorijai nosauca par Viktorijas ūdenskritumu.
1888. gadā Sesils Rods no vietējiem cilšu vadoņiem ieguva minerālu izpētes tiesības. Tajā pašā gadā Ziemeļrodēzija (Zambija) un Dienvidrodēzija (Zimbabve) tika pasludinātas par Britu impērijas interešu zonu. 1924. gadā Ziemeļrodēzija oficiāli tika pasludināta par Britu protektorātu. 1953. gadā abas Rodēzijas un Njasalanda (Malāvija) tika apvienotas Rodēzijas un Njasalandas federācijā. Federācija, kuras mērķis bija mēģināt saglabāt balto ieceļotāju kontroli, nebija dzīvotspējīga. 1962. gada vēlēšanās uzvarēja afrikāņu partijas. 1963. gada 31. decembrī federācija beidza pastāvēt un Ziemeļrodēzija kļuva par Zambijas republiku 1964. gada 24. oktobrī.
Neatkarība
Pēc neatkarības iegūšanas, neskatoties uz minerālvielu bagātību, Zambijai nācās saskarties ar izglītotu ierēdņu trūkuma problēmu. Pirmais prezidents bija Kenets Kaunda, kurš valdīja 30 gadus ar savu Apvienoto Nacionālās Neatkarības Partiju. Zambija bija vienas partijas valsts. ANNP bija vienīgā legālā partija, un visas pārējās partijas tika aizliegtas.
Netrūka problēmu arī ar kaimiņvalstīm. Dienvidrodēzija pasludināja neatkarību, un tajā ar spēka palīdzību pie varas turējās balto ieceļotāju minoritāte. Mozambika un Angola joprojām bija Portugāles kolonijas. Namībiju kontrolēja Dienvidāfrikas republika. Nav pārsteidzoši, ka Zambija aktīvi atbalstīja kaimiņvalstu neatkarības cīnītājus.
1970. gadu beigās Mozambika, Angola un Zimbabve ieguva neatkarību. Taču jaunās kaimiņvalstis plosīja pilsoņu karš. Zambijas galvenās eksportpreces — vara — cena kritās, un valsts sāka aizņemties līdzekļus no starptautiskajām bankām.
Pēc protestiem, demokrātiskas vēlēšanas notika 1991. gadā, kurās Kenets Kaunda zaudēja un atdeva savu varu Frederikam Čilubam.
Mūsdienās Zambija ir daudzpartiju demokrātiska valsts. Tai ir bijušas vairākas demokrātiskas vēlēšanas kopš 1991. gada. Pašreizējais valsts prezidents Edgars Lungu tika ievēlēts 2015. gada vēlēšanās, kuras tika rīkotas pēc toreizējā prezidenta Maikla Satas nāves. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 2016. gada vēlēšanās.
Politika
Kenets Kaunda bija Zambijas līderis no 1964. līdz 1991. gadam. Viņš vadīja valsts neatkarības kustību. 1959. gadā viņš izveidoja Apvienoto Nacionālās Neatkarības Partiju.
Līdz 1972. gadam Zambijā pastāvēja daudzpartiju sistēma ar trim galvenajām partijām. 1973. gadā tika pieņemta jauna konstitūcija un izveidota vienpartijas valsts. Vienīgā partija valstī bija Apvienotā Nacionālās Neatkarības Partija, kuras centrālā komiteja faktiski vadīja valsti.
Pēc demonstrācijām 1990. gada decembrī prezidents Kenets Kaunda atcēla vienpartijas sistēmu, un valstī atkal tika nodibināta daudzpartiju sistēma.
Ekonomika
1960. gados, Zambijai bija lieli ienākumi, pateicoties vara noguldījumiem, kuras ieguva no Koperbeltas provinces. Kad varš kļuva lētāks 1970. gados, ekonomikas stāvoklis pasliktinājās, jo Zambijas iedzīvotāji vairs neieguva lielus ienākumus no vara eksportēšanas.
Mūsdienās, Zambija ir nabadzīga valsts. Varš joprojām ir tās galvenais eksports. Lauksaimniecība ir otrs galvenais iztikas avots.
Bolderājas—Priedaines kāpu grēda
Bolderājas—Priedaines kāpu grēda (arī Buļļu kāpas vai Bolderājas kāpa ) ir kāpu grēda, kas stiepjas no Bolderājas līdz Vārnukrogam starp Buļļupi un Babītes lagūnas līdzenumu. Kāpas ir Latvijas dabas piemineklis.
Grēdas garums ir aptuveni 10 kilometri, bet platums 0,4 līdz 1,5 kilometri. Sastāv no divām paralēlām, asimetriskām, 4—10 metrus augstām, vairākus kilometrus garām, vaļņveida kāpām un 2—8 metrus augstiem pauguru masīviem, kurus nodala deflācijas ieplakas un joslas. Augstākās un stāvākās kāpas atrodās Spilves pļavu malā. Bolderājas apkaimē ("Rīgas Sahāra") tikai viena līdz 1,5 kilometrus plata kāpu un deflāciju ieplaku josla.
Vēl pirms 40—60 gadiem šeit nenostiprinātas smiltis aktīvi virzījās uz iekšzemes pusi. Grēdas rietumu daļā gar Buļļupi sastopams viļņots līdzenums ar deflācijas formām. Kāpu absolūtais augstums sasniedz 22—27,5 metrus virs jūras līmeņa. Eolo smilšu slāņa biezums 8—25 metri. Bolderājas apkaimē 2 kilometru garā posmā, 15—20 hektāru platībā kāpas noraktas Bolderājas—Buļļupes smilts atradnēs. Šī teritorija ir daļēji apbūvēta, bet ir saglabājies nenorakts neliels, vienu hektāru liels kāpu grēdas fragments. Šajā vietā, kā liecība kāpas norakšanai, ir izveidojies Bolderājas karjera ezers, kura maksimālais dziļums ir 14 metri.
Pārējā kāpu grēda apaugusi ar priežu mežu. Bolderājas—Priedaines kāpu grēda sākusi veidoties uz sena aprakta (2—7 metrus zem jūras līmeņa) jūras krasta kraujas pēc Litorīnas jūras regresijas, vēja pūstajām smilšu masām pārvietojoties uz iekšzemi, apberot Babītes lagūnas līdzenumu.
Latvijas brīvības cīņu laikā (1919. gada oktobrī — novembrī) šīs kāpas tika izmantotas pret Bermonta karaspēku, lai latviešu karaspēka daļas, kas virzījās no Daugavgrīvas un Bolderājas, apietu Rīgu no ziemeļiem un rietumiem. Bumbu kalniņā pie Šmitu mājām bija iekārtots Latgales divīzijas komandpunkts. No šejienes pulkveža Krišjāņa Berķa vadībā sākās uzbrukums Pārdaugavai. 2007. gadā Bumbu kalniņā tika atjaunota un uzstādīta piemiņas čuguna plāksne; svinīgi atklāta.
vietā, kur krustojas 57. paralēle un 24. meridiāns (kāpas dienvidu kraujā), tika uzstādīts stabs. Tas iekļaujas a/s “Aldaris” rīkotajā Rīgas 57° paralēles akcijā.
Vinnijs Džonss
Vincents Pīters "Vinnijs" Džonss (en; dzimis ) ir Anglijā dzimis kinoaktieris un bijušais futbolists, kurš ir pārstāvējis Velsas izlasi. Savā aktiera karjerā viņš izmanto savu skarbā futbolista tēlu un ir pazīstams ar savu agresivitāti un biedējošo uzvedību.
Lejas Podrags
Lejas Podrags ir Rīgas Kurzemes priekšpilsētas daļa Voleru apkaimē uz ziemeļiem no Krēmeriem Daugavas kreisajā krastā.
Apbūve izveidojusies senāko Buholca, Kronmaņa un Dreiliņa muižiņu teritorijā.
Polikarps Čerņavskis
Polikarps Čerņavskis (dzimis 1923. gada 8. maijā, miris 1997. gada 25. janvārī) bija keramiķis, Latgales tautas mākslas — Latgales keramikas tradīciju glabātājs un attīstītājs, Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1923. gada 8. maijā Rēzeknes apriņķa Silajāņu pagasta Jurīšu sādžā sīkzemnieku ģimenē. Mācības uzsācis Antonišķu I pakāpes pamatskolā. 1939. gadā beidzis Silajāņu sešklasīgo pamatskolu. Materiālo apstākļu dēļ mācības nav turpinājis. Ganu gaitās keramiķu Rivču ģimenē iepazinies ar podnieka ripu un mēģinājis veidot pirmos māla veidojumus. Amata prasmi apguvis pie sava krusttēva atzītā keramiķa Polikarpa Vilcāna (1984-1969). Sākumā kopējis savu skolotāju, bet turpmākajā daiļradē izveidojis tikai sev raksturīgu keramiķa rokrakstu. 1942. gadā piedalījies keramikas izstādē Rēzeknē, kur guvis pirmo atzinību. 1943. gadā iesaukts vācu armijā darba bataljonā. Kara beigās 1945. gadā nokļuvis filtrācijas nometnē Gruzijā. 1948. gada pavasarī atgriezies mājās un turpinājis apgūt amatu Polikarpa Vilcāna keramikas darbnīcā. 1951. gadā Polikarps Čerņavskis apprecas ar Staņislavu Babri un pārceļas uz dzīvi Babru sādžā, kur sievas vecākiem piederēja podnieku ceplis. 1956. gada Babros aprīkojis savu darbnīcu un cepli. Pēc 1957. gadā Rīgā notikušās Silajāņu keramikas izstādes ieguvis milzīgu popularitāti. Divu gadu laikā mākslas zinātnieks Jānis Pujāts noorganizē 18 izstādes ārzemēs. 1958. gadā izstādē Ženēvā par vienu no savām krūzēm P. Čerņavskis saņem 1000 rubļu prēmiju. 1959. gadā tiek uzņemts Mākslinieku Savienībā. Meistars daudz strādā, stingri turas pie Silajāņu keramikas labākajām tradīcijām un kļūst par keramiķi ar pasaules slavu. 1977. gadā par sasniegumiem tautas mākslas attīstībā apbalvots ar PSRS Tautas saimniecības sasniegumu izstādes Zelta medaļu. 1983. gadā Polikarps Čerņavskis pārceļas uz dzīvi Preiļos. Talsu ielā 21 viņš atver savu darbnīcu un turpina radošā darba gaitas. Strādādams Preiļos, 1986. gadā izveido savu keramikas kopu, kur amata prasmi tālāk nodod dēlam Jāzepam Čerņavskim, znotam Jāzepam Caicam, krustdēlam Aleksandram Rečam, Vladimiram Ivanovam, J. Abrickim.
1983. gadā apbalvots ar Latvijas PSR Kultūras ministrijas A. Paulāna medaļu un goda rakstu; 1989. gadā piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukums. Savu augstāko apbalvojumu meistars saņem 1996. gadā. Par nopelniem Latvijas labā viņš tiek iecelts par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieku. Polikarps Čerņavskis miris 1997. gada 25. janvārī, apbedīts Preiļu pilsētas kapsētā.
Ziedoņdārzs
Ziedoņdārzs ir 6,37 hektārus liels jaukta tipa ainavu un regulāra stila parks ar zālieniem, alejām, cirptiem dzīvžogiem, strūklaku un bērnu rotaļu laukumiem un ielu basketbola laukumiem Rīgā, ko ietver Aleksandra Čaka, Matīsa un Artilērijas iela, savukārt no DA puses parkā noslēdzas Sparģeļu iela. Parks un tā paviljons iekļauts Latvijas valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā, kā vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Parka struktūra
Dārza centrālo asi veido cilindrveidīgi cirptu Holandes liepu aleja, kuras perspektīvu noslēdz strūklaka (strūklakas kopejā platība ir 140 kvadrātmetri, tēlnieks M. Lange, arhitekts V. Zaķis), kas nopostīta 1990. gadu sākumā, bet atjaunota 2008. gadā. Laukums ar strūklaku un rozāriju veido dārza centru. Ir arī plašs "bradājamais baseins" bērniem, kurš ilgstoši nefunkcionēja, bet tagad pēc atjaunināšans ir pieejams vasarā. Vienīgā sabiedriski nozīmīgā celtne parkā ir paviljons (arhitekts A. Kalniņš) — nopostīts 1990. gadu sākumā, tagad ir atjaunots un tajā mājo kafejnīca.
No citiem parkiem Ziedoņdārzs atšķiras ar to, ka plānojumā nožogots ar dzīvžogu no aktīvās atpūtas zonas un pašas atpūtas zonas. Te saglabājies gandrīz vai vienīgais publiskais bērnu rotaļu laukums Rīgā (otrs pirms dažiem gadiem uzbūvēts Vērmanes dārzā. Brīvā stilā veidotas ziemciešu dobes, kas nosēdinātas zālienu malās. Ceļu stūri noformēti ar brīvām vai cirptām krūmu un ziemciešu grupām. Parka šķietamais plašums ir panākts ar kokaugu izvietojumu. Ziedoņdārza lielākā atšķirība no citiem parkiem ir lielākās vienas sugas koku un krūmu grupas. Sākotnēji parkā augušas deviņas vietējo kokaugu sugas un aptuveni 50 svešzemju sugas, to vidū arī mazāk izplatītas: lielziedu divirbuļu pildītā vilkābele, Veimuta priede, konusveida rietumu tūja u.c. 20. gadsimta 50. gadu sākumā te augušas lielākas grupas parasto egļu, kas gan pilsētas gaisu nav izturējušas.
Parka tapšana
Sākotnēji parkā bijusi arī estrāde — gliemežnīca, kas nodegusi 1949. gadā un vairs nav atjaunota. 1981. gadā parkā atklāts piemineklis dzejniekam Aleksandram Čakam (tēlniece Lūcija Žurgina, arhitekts Oļģerts Ostenbergs).
Zimbabve
Zimbabves Republika (en) ir valsts Dienvidāfrikā. Līdz 1980. gadam Zimbabves nosaukums bija Rodēzijas Republika. Rietumos tā robežojas ar Botsvānu, ziemeļos ar Zambiju, austrumos ar Mozambiku, bet dienvidos ar Dienvidāfriku. Valsts politiskā un saimniecības galvaspilsēta, Harare, atrodas valsts ziemeļaustrumos. Valsts valūta bija Zimbabves dolārs, līdz to, pēc valūtas krīzes 2009. gada aprīlī, aizstāja ar ASV dolāru. Valsts ir Āfrikas Savienības locekle. Zimbabve ir etniski daudzveidīga valsts ar aptuveni 16 miljoniem iedzīvotāju. Zimbabvei ir 16 oficiālās valodas, taču visbiežāk izmanto angļu, šonu un ziemeļndebelu valodas.
No 1980. gada līdz 2017. gadam vispirms kā premjerministrs un tad (no 1987. gada) kā prezidents valsti vadīja autoritārais prezidents Roberts Mugabe. Mugabe tika vainots par cilvēktiesību pārkāpumiem Zimbabvē un saimniecības lejupslīdi. Viņš atkāpās 2017. gada Zimbabves apvērsuma laikā un par prezidentu kļuva toreizējais viceprezidents Emersons Mnangagva.
Pēc Starptautiskā Valūtas fonda datiem Zimbabves iekšzemes kopprodukts 2017. gadā bija 17,105 miljardi ASV dolāru. Valsts saimniecība 2000. gados piedzīvoja smagu lejupslīdi, īpaši pēc Otrā Kongo kara, kurā piedalījās arī Zimbabve, kas prasīja lielus izdevumus un novājināja valsti. 2015. gadā Zimbabve ierindojās 154. vietā valstu uzskaitījumā pēc tautas attīstības indeksa.
Vēsture
Mūsdienu Zimbabves vietā vēsturiski ir pastāvējušas daudzas varenas karalistes un impērijas, kā arī tas bija nozīmīgs migrācijas un tirdzniecības ceļš. Sesila Roda "Britu Dienvidāfrikas kompānija" pirmo reizi parādījās pašreizējā teritorijā 19. gadsimta 90. gados. 1923. gadā teritorija kļuva par britu koloniju ar savu pārvaldi — Dienvidrodēziju. 1965. gadā baltādaino mazākuma valdība vienpusēji pasludināja Rodēzijas neatkarību. Citas pasaules valstis neatzina jauno valsti un tā piedzīvoja starptautisku izolāciju, un gadiem ilgu partizānu karu ar melnādaino nacionālistu spēkiem (ZANU un ZAPU). Karš beidzās ar miera līgumu, kas noteica Zimbabves suverenitāti 1980. gada aprīlī.
1980. gadā notika vēlēšanas, kurās uzvarēja Roberts Mugabe no ZANU partijas. Pēc ZANU uzvaras šajās vēlēšanās, Mugabe kļuva par Zimbabves pirmo premjerministru. Par pirmo Zimbabves prezidentu kļuva Kanaāns Banana, kura amats bija diezgan ceremoniāls. Sākās zemas intensitātes konflikts starp ZANU un ZAPU. ZANU un ZAPU bija divas Zimbabves etnisko grupu kustības — šonu un ndebelu, kuras cīnījās pret baltādaino minoritātes varu Zimbabvē.. Pirms 1962. gada abas bija vienotas kustības zem nosaukuma ZAPU. Tās kļuva par politiskajām partijām, kad Zimbabve kļuva neatkarīga. Pēc neatkarības iegūšanas ZAPU līderis Džošua Nkomo tika iekļauts Mugabes kabinetā, taču 1982. gadā tika padzīts. No 1983. līdz 1987. gadam tika veikti slaktiņi pret ndebelu civiliedzīvotājiem. Tajos gāja bojā vairāk nekā 20 000 iedzīvotāju. Nkomo aizbēga no valsts 1983. gadā un devās uz Londonu. 1987. gadā, lai atrisinātu etnisko grupu nesaskaņas abas partijas apvienojas zem viena nosaukuma — ZANU-PF, padarot Zimbabvi par vienas partijas valsti. Tajā pašā gadā tika mainīta konstitūcija, kas apvienoja prezidenta funkcijas ar valdības vadītāja un armijas virspavēlnieka funkcijām. Mugabe kļuva par prezidentu 1987, gada 31. decembrī. Līdz 2000. gadam valsts piedzīvoja attīstību un saimniecības izaugsmi, jo tika veikti kapitālieguldījumi izglītībā un veselības aprūpē.
2000. gadā tika veikta zemes reforma, kuŗā baltādainajiem iedzīvotājiem tika atņemta zeme un tā tika izsniegta melnādainajiem. Tas izpostīja lauksaimniecību valstī. Zemnieku saimniecību produkcija samazinājās, jo tiem, kuri ieguva zemi bija mazas zināšanas par to, kā to apsaimniekot. Tabakas eksportēšana, kas ir galvenā valsts lauksaimniecības eksporta prece, saruka. Tabakas eksports arī šobrīd nav pilnībā atguvies; 2000. gadā Zimbabve bija piektā lielākā tabakas ražotāja, bet 2016. gadā tā bija tikai 15. vietā. Saskaņā ar valdības teikto, Zimbabves saimniecība ir samazinājusies uz pusi kopš 2000. gada. Pasaules Bankas dati liecina, ka valsts daļa no reģionālā iekšzemes kopprodukta ir samazinājusies līdz mazāk nekā 1 procentu no 1,5 procentiem pirms 37 gadiem, kad Mugabe nāca pie varas. Mugabes kritiķi apgalvo, ka zeme tika izsniegta viņa politiskajiem sabiedrotajiem, un daudziem saņēmējiem netika piešķirtas vajadzīgās iekārtas vai apmācība produktīvai saimniecībai, kas noveda pie lauksaimniecības efektivitātes sabrukuma.
Ģeogrāfija
Zimbabve ir valsts Āfrikas dienvidos, bez pieejas jūrai. Tā robežojas ar Zambiju ziemeļrietumos (797 km gara robeža),Dienvidāfriku dienvidos (225 km), Botsvānu dienvidrietumos (813 km) un Mozambiku austrumos (1231 km). Daļa no Botsvānas atdala Zimbabvi no Namībijas, tāpēc tās nerobežojas.
Valsts kopējā platība ir 390 757 km². Tā ierindojas 60. vietā pasaules valstu sarakstā pēc platības un 26. vietā Āfrikā. Lielākā daļa valsts teritorijas atrodas uz augstas plakankalnes. Tās augstākais punkts ir Niangani, kas atrodas kalnainajos austrumu apgabalos un sasniedz 2592 m augstumu, bet zemākais punkts ir 162 m virs jūras līmeņa. Lielākā daļa no valsts teritorijas atrodas uz centrālās plakankalnes, kas stiepjas no dienvidrietumiem uz ziemeļrietumiem, kur augstums svārstās starp 1200 un 1600 m. Apmēram 20% no valsts teritorijas sasniedz 900 metru augstumu.
Karibas un Zambezi upes veido robežu ar Zambiju valsts ziemeļrietumos. Viktorijas ūdenskritums, netālu no Zambijas pilsētas Livingstonas, tiek uzskatīts par vienu no lielākajiem un visiespaidīgākajiem ūdenskritumiem pasaulē ar 1700 m platumu un līdz 108 m augstumu. 1989. gadā tas tika iekļauts UNESCO pasaules mantojuma objektu sarakstā.
Menora
Menora ir Torā aprakstīts septiņzaru zelta svečturis, ko, sekojot Dieva norādēm, izgatavojis Mozus. Tas izmantots pirmstempļa periodā Saiešanas teltī, kā arī Jeruzalemes templī. Menora jau kopš senatnes ir viens no jūdaisma un ebreju simboliem; tā iekļauta Izraēlas valsts ģerbonī.
Zimbabve
Ģeogrāfija
Zimbabves dabas resursi ir zelts, platīns, dimants, dzelzs un hroms.
Menora
Vēsture
Menoras izgatavošana aprakstīta Otrās Mozus grāmatas 25. nodaļā:
Zimbabve
Klimats
Zimbabvē ir tropu klimats, ar lietus sezonām vasarā, kas parasti ilgst no oktobra beigām līdz martam. Vidējā gaisa temperatūra vasarā ir 21—27 ˚С, bet ziemā (no aprīļa līdz augustam) 13—17 ˚С. Dabas ainavas ir sausas savannas ar mitrajiem tropu mūžzaļajiem mežiem un kalnu reģioniem austrumos. Tā kā Zimbabve atrodas uz augstienes, tās gada vidējā temperatūra 25 °C, ir zemāka salīdzinājumā ar tās kaimiņvalstīm Āfrikas dienvidos. Vasaras mēnešos temperatūra reti pārsniedz 30 °C.
Menora
Vēsture
Menora tika izgatavota pirmās Saiešanas telts vajadzībām, un Bībelē tā pieminēta līdz brīdim, kad izraēļi pāriet Jordānu. Lai arī turpmāk tā netiek pieminēta, tiek pieņemts, ka menora ceļojusi līdz ar Saiešanas telti katru reizi, kad tā tika pārvietota. Arī Zālamana celtā Jeruzalemes tempļa aprakstos tā nav pieminēta. Nākamreiz menora aprakstīta vēsturnieka Jozefa Flāvija grāmatā par romiešu—jūdu karu.
Zimbabve
Daba
Zimbabvē ir bagāta bioloģiskā daudzveidība, lai gan tajā ir sastopami liels skaits parasto Āfrikas savvaļas augu un dzīvnieku sugu. Zimbabvē aug tīkkoki, sarkankoki un baobabi. Valstī ir sastopamas gandrīz 200 zīdītāju sugas, ieskaitot nīlzirgus, degunradžus, paviānus, žirafes, zebras, dzeloņcūkas, āpšus, ūdrus, zaķus, kā arī plēsējus — lauvas, leopardus, plankumainā hiēnas, melnmuguras šakāļus, servalus un daudzas citas. Melnais degunradzis ir apdraudēts malumedniecības dēļ. Upēs sastopamas lielas ķirzakas, piemēram varāni, kā arī dažas krokodilu sugas. Zimbabvē ir sastopamas vairāk nekā 600 putnu sugas, piemēram, mežastrazdi, bišu dzeņi, pērļvistas un fazāni. Ūdeņos ir sastopamas 131 zivju sugas.
Liela daļa Zimbabves reiz bija klāta ar mežiem. Nabadzība, iedzīvotāju skaita pieaugums un degvielas trūkums ir izraisījuši plašu mežu izciršanu un malumedniecību, kas ir ievērojami samazinājis augu un dzīvnieku sugu skaitu. Mežu izciršana ir veicinājusi arī augsnes eroziju un regulāru sausuma rašanos, tādējādi samazinot augsnes auglību.
Administratīvais iedalījums
Zimbabvē ir centralizēta valdība, un tā ir sadalīta astoņās provincēs un divās pilsētās. Katrā provincē ir provinces galvaspilsēta, kurā tiek veikti valsts darījumi.
Menora
Simbolisms
Menora simbolizē pasaules radīšanu septiņās dienās ar Sabatu kā centrālo gaismu. Tā arī reprezentē degošo krūmu, no kura Dievs uzrunājis Mozu. Deviņžuburu menora ir Hanukas svētku simbols. Katrā sinagogā pie arkas, kurā glabājas Tora, deg mūžīgā gaisma (ner tamid), kas atgādina par Tempļa menoru.
Zimbabve
Politika
Kopš neatkarības iegūšanas valstij ir bijuši tikai 3 prezidenti. Pirmais valsts prezidents bija Kanaāns Banana. Saskaņā ar pirmo konstitūciju Zimbabves prezidenta amats bija ceremoniska loma bez valdības pilnvarām. Roberts Mugabe bija toreizējais premjerministrs. 1987. gadā Zimbabves parlaments laboja konstitūciju, kura rezultātā tika apvienotas prezidenta funkcijas ar valdības vadītāja un armijas virspavēlnieka funkcijām. 1987. gada 31. decembrī Mugabe kļuva par prezidentu. Viņš palika prezidenta amatā līdz 2017. gada 14. novembra apvērsumam. Tā laikā viņam tika uzlikts mājas arests. 19. novembrī viņš tika atcelts no ZANU-PF vadītāja amata un 21. novembrī, sākoties impīčmenta procedūrai, atkāpās no prezidenta amata. Par prezidentu kļuva viņa bijušais viceprezidents Emersons Mnangagva.
ZANU-PF ir valdošā partija valstī.
Saimniecība
Zimbabve ir bagāta ar zeltu, platīnu, dimantiem, dzelzi, hromu un citiem derīgajiem izrakteņiem. Valsts ir trešā lielākā platīna ražotāja. Zimbabve ir arī piektā lielākā litija ražotāja. Valsts galvenās eksporta preces ir tabaka (veido 23% no eksporta) un niķelis (20%). Tā arī eksportē dimantus, platīnu un zeltu. Valsts galvenie eksporta partneri ir Dienvidāfrika, Ķīna, Botsvāna un Kongo Republika.
Valsts iesaistīšanās karā ar Kongo Demokrātisko Republiku deva smagu triecienu Zimbabves saimniecībai. Kopš 2000. gada Zimbabves saimniecība ir pasliktinājusies — no 2000. līdz 2008. gadam saimniecības izaugsme bija negatīva. 2000. gadā veiktā zemes reforma izpostīja lauksaimniecības nozari, jo baltādainie tika padzīti no savām zemēm un tie, kuri tās saņēma, nebija kārtīgi aprīkoti un apmācīti, lai turpinātu viņu iesākto. Valsts saimniecība tomēr lēnām sāk atgūties. Laika posmā no 2010. līdz 2013. gadam saumniecības izaugsme bija vairāk nekā 10% gadā, bet 2014. gadā tā samazinājās līdz apmēram 3%.
Hiperinflācija Zimbabvē bija liela problēma no 2003. gada līdz 2009. gada aprīlim. No 2008. līdz 2009. gadam tā sasniedza savu augstāko pakāpi. 2009. gada janvārī, pārāk lielas inflācijas rezultātā, Zimbabves dolārs tika aizstāts ar ASV dolāru, kas kļuva par oficiālo valūtu valstī.
Kālija hlorāts
Kālija hlorāts (Bertolē sāls, KClO3) ir hlorskābes kālija sāls. Bertolē sāls ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Šķīdība stipri palielinās, paaugstinoties temperatūrai.
Vēsture
Pirmo reizi ieguvis Klods Bertolē 1786. gadā, tādēļ viela nosaukta viņa vārdā.
Iegūšana
Kālija hlorātu var iegūt pēc Bertolē metodes, reaģējot kālija hidroksīdam ar hloru. Parasti to realizē, ievadot siltā, koncentrētā kālija hidroksīda šķīdumā hloru. Kā blakusprodukts veidojas kālija hlorīds. Ja šķīdums būs auksts, pārsvarā veidosies kālija hipohlorīts. Kālija hlorātu var iegūt arī, sadalot šo hipohlorītu.
Īpašības
No kālija hlorāta, elektrolītiski oksidējot, var iegūt kālija perhlorātu.
Karsējot kālija hlorāts sadalās, izdalot skābekli. Kā starpprodukts veidojas kālija perhlorāts.
Izmantošana
Lieto pirotehniskos maisījumos par oksidētāju. Agrāk izmantoja kā sprāgstvielu (baltā šaujampulvera sastāvdaļu), bet mūsdienās kālija hlorātu saturošas sprāgstvielas neizmanto, jo tās ir pārāk nestabilas un bīstamas. Kālija hlorāts ietilpst sērkociņu galviņu degmateriāla sastāvā.
Jordāna
Jordāna (ar, Nahr al-Urdunn, he, Nehar haYarden) ir upe Tuvajos Austrumos, kas sākas Golānas augstienēs, tālāk plūst uz dienvidiem, ietek Kinnereta ezerā (Galilejas jūrā), bet pēc tam turpina tecējumu uz dienvidiem līdz ietek Nāves jūrā. Upes garums ir 251 km. Upes augštecē Jordāna lielākoties ir sekla un strauja. Pēc iztecēšanas no Kinnereta, tā kļūst plata ar stāviem krastiem. Jordāna ir upe, kuras ietekas augstums ir viszemākais pasaulē (418 metri zem jūras līmeņa).
Jordānas upes izveidotajā ielejā ir maz nokrišņu, tāpēc tai ir liela nozīme lauksaimniecībā. Upes ūdens tiek izmantots lauku apūdeņošanā. Atsevišķas teritorijas upes krastos ir aizsargātas, lai saglabātu dabas daudzveidību.
Kristietībā Jordāna ir ievērojama ar to, ka Jānis Kristītājs šajā upe kristīja Jēzu Kristu. Liela nozīme Jordānai ir arī jūdaismā un islāmā.
Ģeogrāfija
Jordānas izteka atrodas Golānas augstienēs, Hermona kalna dienvidrietumu nogāzē, netālu no Libānas, Izraēlas un Sīrijas robežas. Upe izveidojas saplūstot kopā trim avotiem — Hasbani, Baniasai un Danai. Tālāk tā plūst uz dienvidiem pa Austrumāfrikas lūzumzonu līdz sasniedz Kinneretu (Galilejas jūru), pa starptautiski atzīto Izraēlas un Sīrijas robežu līdz 1967. gadam. Šajā posmā Jordāna ir strauja un krāčaina. Ja Jordānas iztekas augstums ir 2814 m vjl., tad Kinnereta ezers atrodas zem jūras līmeņa, tas ir, -210 m vjl. Pēc iztecēšanas no Kinnereta, Jordāna plūst tālāk uz dienvidiem. Vietā, kur upe sāk plūst pa Jordānijas un Izraēlas robežu, Jordānā ietek kreisā krasta pieteka Jermūka, kas atdala Golānas augstienes no Jordānijas. Pēc tam tā tek pa Jordānijas un Palestīnas autonomijas (Rietumkrasta) robežu. Šajā posmā Jordānas ūdeņus stipri papildina kreisā krasta pieteka Zarka. Jordāna ietek Nāves jūrā, -418 m vjl.
Tuksneša zebra
Tuksneša zebra (Equus grevyi) ir zirgu dzimtas (Equidae) zebru apakšģints (Dolichohippus) vienīgā suga. Tuksneša zebru sauc arī par imperiālo zebru, jo ir vislielākā no visām zebrām. Savvaļā tā dzīvo vistālāk uz ziemeļiem, tā ir sastopama Kenijas, Somālijas un Etiopijas pustuksnešos. Salīdzinot ar citām zebrām, tai ir garas kājas, lielas ausis, strīpas šaurākas un to raksts ir blīvs. Faktiski tuksneša zebra nav tuva radiniece citām zebrām, kas pieder pie zebru apakšģints Hippotigris, bet, analizējot DNS, tā ir līdzīgāka ēzeļu apakšģintij Asinus. Zinātnieki tuksneša zebru uzskata par zirgu dzimtas primitīvāko pārstāvi.
Izskats
Tuksneša zebra ir liela auguma. Tās garums ir 2,5-2,75 m, augstums skaustā 1,45-1,60 m, astes garums apmēram 40-75 cm, svars 350-450 kg. Strīpas ir šauras un novietotas tuvu viena otrai. Uz kakla strīpas ir nedaudz platākas. Atšķirībā no citām zebrām kājas ir strīpainas līdz pat nagam, tikai kronītis ir pilnīgi melns. Tuksneša zebrai uz krustiem abpus melnajai svītrai uz mugurkaula ir balti plankumi. Tuksneša zebru ausis ir ļoti lielas, noapaļotas un forma ir koniska. Galva liela, gara un šaura, līdzīga mūlim. Krēpes ir garas un taisni stāvošas.
Barība
Tuksneša zebras pamatbarība ir zāle, bet tā ēd arī augļus, krūmus un koku mizu. 60-80% sava nomoda laika tuksneša zebra velta ēšanai, bet tas ir atkarīgs, cik daudz ir pieejamās barības. Gremošanas sistēma ir labi pielāgojusies veģetācijai ar zemu olbaltumvielu saturu, kā arī tuksnešu zebrām vajag mazāk ūdens nekā pārējām zebrām.
Ieradumi
Daudzējādā ziņā tuksneša zebras ir līdzīgas Āfrikas savvaļas ēzeļiem. Tāpat kā ēzeļi tās dzīvo nelielās grupās, piedevām tās uzturās kopā tikai dažus mēnešus. Pieauguši tēviņi pamatā dzīvo vieni, apstaigājot plašas teritorijas 2-12 km², kas gan ir mazāka nekā savvaļas ēzeļa tēviņam. Tā kā zebru apdzīvoto teritoriju veģetācija nav blīva, tad zebras dzīvo izklaidus lielos attālumos, sazinoties ar balsi. Katra pieaugušā tēviņa teritorijā dzīvo viņa harēma ķēves. Teritorija tiek iezīmēta ar fekāliju kaudzēm. Jaunie zebru tēviņi veido nelielus "vecpuišu" barus. Tāpat kā savvaļas ēzeļi tuksneša zebras vadošais tēviņš pieļauj citu ērzeļu atrašanos viņa teritorijā, ja tiek ievērota hierarhija. Tas nozīmē, ka ērzeļi respektē galvenā ērzeļa tiesības uz viņa harēmu pārošanās laikā. Ja izceļas cīņa starp diviem tēviņiem, tad ērzeļi ir izteikti vokāli un skaļi. Dzimumbriedumu ķēves sasniedz 3 gadu vecumā, bet tēviņi 6 gadu vecumā.
Ķēves un kumeļi
Tuksneša zebrām mazuļi dzimst tikai katru otro gadu, grūtniecība ilgst 350-400 dienas. Tām piedzimst viens kumeļš. Tikko piedzimis zebrēns seko visam, kas kustās, tādēļ pirmās stundas pēc dzemdībām jaundzimušā kumeļa māte ir ļoti agresīva pret citām ķēvēm. Kad kumeļš sāk sekot un atpazīt savu māti pēc izskata un smaržas, zebru māte atļauj citām zebrām tuvoties mazulim. Jau pēc 20 minūtēm mazulis var staigāt, bet pēc vienas stundas jaundzimušais kumeļš var skriet kopā ar pieaugušajām zebrām, kuras spēj attīstīt ātrumu līdz 40km/st. Tuksneša zebru kumeļu starplaiki starp piena zīšanas reizēm ir garāki kā citām zebrām, un tie nedzer ūdeni līdz trīs mēnešu vecumam. Tādējādi zebras jau no mazotnes pierod pie ierobežota šķidruma uzņemšanas. Tuksneša zebras kļūst ātrāk patstāvīgas nekā citi zirgu dzimtas kumeļi.