cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas eiro monētas
Eiro ieviešanas vēsture
2013. gada 5. jūnijā ECB publicēja Konverģences ziņojumu, kurā konstatēts, ka atsauces periodā (2012. gada maijs — 2013. gada aprīlis) Latvijas 12 mēnešu vidējā inflācija bija 1,3%, valdības budžeta deficīts bija 1,2% no IKP, valdības bruto parāda attiecība pret IKP bija 40,7%, ilgtermiņa procentu likmes bija vidēji 3,8% un divu gadu atsauces periodā (2011. gada 17. maijs — 2013. gada 16. maijs) lata kurss atradās tuvu notektajam centrālajam apmaiņas kursam pret eiro. ECB secināja, ka kopumā Latvijas sniegums atbilst konverģences kritēriju atsauces vērtībām, tomēr ekonomiskās konverģences ilgtspēja ilgākā termiņā rada bažas un jāpanāk progress iestāžu kvalitātes un pārvaldības rādītāju uzlabošanā.
ES Ekonomisko un finanšu jautājumu padome (ECOFIN), kurā darbojas ES valstu finanšu ministri, 2013. gada 9. jūlijā pieņēma galīgo lēmumu par Latvijas uzņemšanu eirozonā.
Eiro monētu dizains
Latvijas Bankas ēkā atklāja izstādi "Eiro monētu izcelsme", kurā pirmo reizi tika prezentēti arī Latvijas eiro monētu paraugi, kurām dizaina izvēle notika 2004. gadā visas tautas ideju konkursā. Žūrija par labāko atzina jēkabpilietes Ilzes Kalniņas priekšlikumu uz eiro monētām atveidot tautumeitas portretu, Brīvības pieminekli un Latvijas ģerboni. Vēlāk tika nolemts Brīvības pieminekli monētu dizainā neizmantot, jo jaunākās eiro dizaina vadlīnijas nosaka, ka 12 zvaigzņu motīvam uz ārējā gredzena visām valstīm jābūt vienādam, tādējādi pieminekļa attēlu vajadzētu pārlieku samazināt. 1 un 2 eiro monētu grafisko dizainu veidoja Guntars Sietiņš. Eiro centu grafisko dizainu veidoja Laimonis Šēnbergs.
Latvijas eiro monētas pēc Latvijas Bankas pasūtījuma kala Bādenes-Virtembergas Valsts kaltuvē Vācijā.
Latvijas Eiro monētu valsts puses dizains
Latvijas eiro monētas rotās tautu meitas attēls un Latvijas Republikas ģerbonis. Uz 1, 2 un 5 centu monētām attēlots mazais ģerbonis, bet uz 10, 20 un 50 centu monētām — lielais. 1 un 2 eiro monētu dizaina elementi pārņemti no 1929., 1931. un 1932. gadā kaltajām piecu latu monētām. Latvijas jaunavas tēls uz tām simbolizē Latvijas Republiku un brīvību, bet pašas monētas padomju okupācijas laikā kļuva par valstiskās neatkarības simbolu.
Džons Bekuss
Džons Vorners Bekuss (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu datorzinātnieks. Viņš vadīja grupu, kas izveidoja pirmo augsta līmeņa programmēšanas valodu FORTRAN un formulēja Bekusa - Naura formu. Viņš arī darbojās funkcionālās programmēšanas izpētes jomā un palīdzēja to popularizēt. 1977. gadā ieguvis Tjūringa balvu.
Upe
Upe ir pa Zemes virsmu plūstoša ievērojama izmēra ūdenstece, kurai ir izteikta gultne. Daļa upes tecējuma var būt pazemē. Upe var sākties no avota, ezera, nelielu strautu grupas vai no lielāka mitrāja. Nelielas upes sauc par strautiem (nav stingri nošķirtas robežas starp strautiem un upēm).
Upēm ir izšķiroša nozīme civilizācijas vēsturē — upju ielejās attīstījās pirmās civilizācijas. Arī mūsdienās liela daļa pasaules lielo pilsētu, tai skaitā Latvijas pilsētu, atrodas upju krastos.
Pamatjēdzieni
Upes sākumu sauc par izteku. No iztekas upes plūst uz leju un galu galā ietek citā upē, jūrā vai okeānā, vai arī izzūd tuksnešos. Pie ietekas ir upes gultnes zemākais punkts — bāzes līmenis. Pa ceļam uz jūru vai okeānu upe var ietecēt citā upē, ezerā. Daudzas upes ietek arī beznoteces ezeros un to ūdens tiešā veidā nenokļūst jūrā, okeānā (Volga, Amudarja u.c.). Sausos (arīdos) reģionos upes var arī nesasniegt citu ūdenstilpi un izsīkt tuksnesī.
Upes ūdens plūst pa upes kanālu, kas sastāv no gultnes un diviem krastiem. Labais krasts atrodas labajā pusē, lūkojoties lejup, pa straumi. Mākslīgi veidotu ūdensteci dēvē par kanālu.
Mazākas upes, kas pievienojas lielākai upei, sauc par pietekām. Upe ar savām pietekām, skatoties no augšas, kartē veido savdabīgu dendrītisku (kokveida) struktūru — tipisku dabiskas izcelsmes fraktālo struktūru.
Augstuma starpība starp upes izteku un ieteku ir upes kritums. Visbiežāk upes sākuma posmā (augštece) kritums uz kilometru ir lielāks, nekā beigu posmā (lejtece).
Upes notece ir upes nestā ūdens tilpums noteiktā laika posmā — biežāk mēra vidējo gada noteci, kuru izsaka kubikkilometros.
Volova
Volova (pl, vēsturiski arī Volava (de)) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Vroclavas.
Upe
Pamatjēdzieni
Upes straumes ātrums ir ūdens plūsmas ātrums upes gultnes centrālajā daļā — šo lielumu parasti izsaka metros sekundē. Tuvāk krastiem straumes ātrums ir mazāks.
Volova
Netālajā Lubjonžā (Lubiąż) atrodas milzīgs 12. gadsimtā celt sākts un labi saglabājies cisterciešu klostera komplekss (Opactwo cystersów w Lubiążu), kas pēc Eskoriala ir otra lielākā kristiešu celtne pasaulē. Gadsimtiem tas bijis Lejassilēzijas garīgais centrs un Silēzijas kņazu atdusas vieta.
No 1439. līdz 1680. gadam — hercogistes centrs. Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, līdz, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Upe
Citi topogrāfijas jēdzieni
Upe tecējumā tiecas veidot līkumus, izskalojot vienu krastu un uzkrājot sanesas pie otra. Izteiktus upes līkumus, jo sevišķi, ja tie seko viens aiz otra, sauc par meandriem. Nereti upe pārrauj šādu līkumu un sanesas aiztaisa abus līkuma galus, to atdalot no upes. Šādu atdalītu vai daļēji atdalītu upes līkumu sauc par vecupi.
Upes, kuru ūdens nes daudz sanesu, pie to ietekas veido plašas deltas, kur upe nereti sadalās vairākos kanālos. Līdzenumu upes, kuras ietek sāļajās jūrās vai okeānos, kurās notiek paisums un bēgums, veido estuārus.
Izdala arī līdzenumu upes, kas plūst cauri līdzenumiem, ir lēnas, līkumainas, ar daudz pietekām.
Ja upei ir liels kritums, tās gultnē var veidoties krāces vai pat ūdenskritumi. Krāces padara upi interesantu ūdenstūristiem. Upes ar lielu kritumu un noteci ir ar lielu potenciālu hidroelektriskās enerģijas ieguvei.
Flora un fauna
Upēs pārsvarā ir saldūdens. Pastāvīgi plūstošajā saldūdenī veidojas savdabīga dzīvnieku un augu valsts, kas citur nav sastopama.
Ģeopolitiskās robežas
Upes daudzviet pasaulē kalpo un agrāk kalpojušas par dabisku robežu starp tautām un valstīm. Donava ilgstoši kalpoja par Romas impērijas robežu. Misisipi kalpo par robežu, kas nosacīti sadala ASV rietumos un austrumos. Arī Latvijā upes kalpo par robežām — Daugava ir kalpojusi par robežu starp sēļu un latgaļu apdzīvotajām zemēm, Mēmele, Gauja un daudzas citas upes kalpo par dabiskās robežām ar mūsu kaimiņvalstīm.
Tai pat laikā upes nereti veido kultūru un civilizāciju galvenās asis. Tūkstošiem gadu par šādu centrālo asi kalpojusi Nīla, Inda, Ganga, Tigra un Eifrata un citas upes. Latvijā par sava veida attīstības asi Vidzemes lībiešiem kalpojusi Gauja, savukārt Daugava ir sava veida centrālā ass, ap kuru veidojusies latviešu nācija.
Plūdi
Plūdi ir dabiska upes gada cikla sastāvdaļa. Cilvēka aktivitāšu dēļ upju plūdi pašiem cilvēkiem kļūst par nozīmīgu problēmu. Mežu izciršana, purvu nosusināšana, upju gultnes iztaisnošana un gultnes iekļaušana dambjos novedusi pie daudz intensīvākiem plūdiem. Raksturīgi arī, ka cilvēki apbūvē upes palieni un pēc tam cenšas novērst dabisko šo palieņu applūšanu.
Upju pārveidošana
Cilvēki lielā mērā ietekmē upes un daudzos planētas reģionos dabiskas, cilvēka nepārveidotas upes praktiski vairs neeksistē. Pārveidotās upēs ir ievērojami izmainīta vai sagrauta dabiskā upes ekosistēma. Galvenie upju pārveidošanas veidi: Aizvien biežāk notiek mēģininājumi upes renaturalizēt, mākslīgi atkal izlīkumojot agrāk iztaisnotās upes (Slampes upe Tukuma rajonā), nojaucot dambjus, veidojot krāces. Arī Latvijā liela daļa upju ir pārveidotas un tāpēc jo īpaši vērtīgi un saudzējami ir maz pārveidotie upju, jo sevišķi lielo upju posmi.
Upju šķērsošana
Tā kā upes kalpo par lielisku, dabisku norobežojumu, jau no seniem laikiem aktuālas ir metodes drošai un ātrai upes šķērsošanai. Upes šķērsojuma veidi:
Upes kā ūdensceļš
Upes var kalpot par ļoti efektīvu un lētu iekšzemes transporta ceļu. Upes kā ūdensceļi tika ļoti plaši izmantotas agrāk, kad nebija attīstīta sauszemes ceļu infrastruktūra un transporta līdzekļi. Mūsdienu Latvijas teritorijā par šādu starptautiskas nozīmes ūdensceļu kalpoja Daugava.
No drošības viedokļa agrāk bija ērtāk novietot nozīmīgas apmetnes nevis tiešā jūras krastā, kur tām var negaidīti uzbrukt no jūras, bet gan upes krastā netālu no upes ietekas jūrā. Šādu pilsētu joprojām varēja ērti sasniegt ar kuģiem gan no jūras puses, gan iekšzemes puses. Vienlaikus iebrucējiem bija grūti nemanīti piekļūt šādai apmetnei. Šādi izskaidrojams ir arī tādu nozīmīgu pilsētu kā Londona, Parīze, Sanktpēterburga novietojums. Arī Rīgas atrašanās vietu izvēlējās šādu aspektu dēļ.
Mūsdienās upes joprojām daudzviet kalpo kā nozīmīgs ūdensceļš. Šo iespēju bieži izmanto arī tūristi.
Volova
1962. gada 19. augustā Volovas bankā notika lielākā bankas laupīšana Polijas vēsturē, kurā tika nozagti 12,5 miljoni zloti jeb, mūsdienu cenās, gandrīz 3 miljoni latu.
Alfrēds Kons
Alfrēds Kons (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu rakstnieks, žurnālists, avīžu redaktors, policijas komisārs un scenārists 20. gadsimta 20. un 30. gados. Plašāk pazīstams ar scenāriju filmai "Džeza dziedātājs", par ko tika izvirzīts 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais adaptētais scenārijs".
Biogrāfija
Sekojot savai žurnālista karjerai, Kons pārcēlās uz Arizonu, kur kā sekretārs piedalījās Arizonas konstitucionālās konvencijas izveidē, kas 1912. gadā ļāva Arizonai kā štatam pievienoties ASV.
1920. gados Alfrēds Kons pārcēlās uz Losadželosu, Kaliforniju, un uzsāka rakstnieka, scenārista karjeru. Iesākumā rakstīja starptitrus mēmajām filmām, bet vēlāk pievērsās scenārijiem un adaptācijām. Viņš bija līdzautors 1926. gada filmai The Cohens and Kellys. Alfrēds Kons adaptēja Samsona Rafaelsona lugu filmai "Džeza dziedātājs", pirmajai pilnmetrāžas mākslas filmai ar skaņu, par ko tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Šajā laika posmā viņš sarakstīja apmēram simts scenārijus, no kuriem aptuveni četrdesmit tika ekranizēti.
1930. gados aizgāja no scenāriju rakstīšanas un tika nozīmēts par Losandželosas policijas komisāru, tomēr turpināja rakstīt dažādus stāstus. Alfrēds Kons mira no sirdsslimības 1951. gadā.
Džambatista Viko
Džambatista Viko jeb Džovanni Batista Viko (, dzimis, miris ) bija itāliešu filozofs, retoriķis, vēsturnieks un jurists, modernās vēstures filozofijas iedibinātājs.
Dzīve
Džambatista Viko dzimis Neapolē (tolaik Spānijas impērijas sastāvā) grāmatu tirgotāja un ratu darinātāja meitas ģimenē. Viko pasniedza retoriku Neapoles universitātē, vēlāk Neapoles karalis Karloss III iecēla viņu par karalisko historiogrāfu.
Darbi
Viko meistardarbs ir "Principi jaunai zinātnei" (, 1725), kurā viņš izvirza vēstures cikliskuma teoriju - saskaņā ar to sabiedrība, valsts, tiesības un reliģija attīstās pa apli, izejot trīs attīstības posmus: dievu laikmetu, varoņu laikmetu un cilvēku laikmetu. Viko kritizējis moderno racionālismu (Dekartu) un slavējis klasisko senās Romas filozofiju. Pētīts, ka Vīko meistardarbs ietekmējis īru rakstnieka Džeimss Džoisa romānu Finegana vāķēšana.
Indoirāņu valodas
Indoirāņu valodas jeb āriešu valodas ir indoeiropiešu valodu saimes austrumu zars, kas sastāv no četrām valodu grupām: indoāriešu, irāņu, nuristāņu un dardiešu. Indoirāņu pirmvalodas pratēji, hipotētiskie pirmindoirāņi parasti tiek asociēti ar vēlā 3. gadu tūkstoša p.m.ē. Sintaštas-Petrovkas kultūru Vidusāzijā. Viņu dzīves areāla izplešanās tiek saistīta ar kaujas ratu izgudrošanu.
Mūsdienu indoirāņu valodas veido lielāko indoeiropiešu atzaru, kurā ietilpstošās valodas prot miljons cilvēku, kas stiepjas no Eiropas (romi) un Kaukāza (osetīni) līdz Dienvidindijai (bengāļi un asāmieši). SIL 2005. gadā lēsa, ka kopumā ir ap 308 indoirāņu valodu izlokšņu. Lielākās valodas pēc dzimtās valodas līmeņa pratēju skaita ir Hindustāni (hindi un urdu, apm. 540 miljoni), bengāļu (apm. 200 miljoni), pandžabu (apm. 100 miljoni), marathu un persiešu (apm. 70 miljoni katrai), gudžaratu (apm. 45 miljoni), puštu (40 miljoni), orija (apm. 30 miljoni), kurdu un sindhu valoda (apm. 20 miljoni katrai).
Indiešu valodas
Indiešu valodas izplatītas Dienvidāzijā — Indijas pussalā. Galvenā valsts, kurā izplatītas šīs valodas, ir Indijas republika. Ar apmēram miljardu iedzīvotāju Indija iedzīvotāju skaita ziņā ieņem nākamo vietu pēc Ķīnas. Otrā indiešu valstī — Pakistānā dzīvo apmēram 120 miljoni iedzīvotāju, bet Bangladešā — 110 miljoni. No visiem Indijas pussalas iedzīvotājiem ap 180 miljonu ir neindoeiropisko dravīdu, bet pārējie — indoeiropisko indiešu valodu pratēji.
Indija ir viena no visvecākajām augstas garīgās kultūras zemēm pasaulē. Mohendžo-Daro (Sindhā) un Harapā (Rietumpandžabā) 1922. un turpmākajos gados atraktās Indas upes ielejās senās civilizācijas paliekas, šķiet, piederējušas pie kultūras, kura veidojusies apmēram pirms 5 gadu tūkstošiem. Hroznijs, balstīdamies uz pirmindiešu zīmogu pētījumiem, domā, ka šo kultūru veidojuši danajieši (hieroglifiskie heti) apmēram tūkstoš gadu pirms indoeiropisko indiešu ienākšanas Indijā. Šī ienākšana notikusi ap 2000 gadu p.m.ē.
Pa 4000 gadu ilgo indiešu kultūras attīstības laiku indiešu valodas ir nogājušas garu attīstības ceļu. Tāpēc indiešu valodas iedala senindiešu, vidusindiešu un jaunindiešu valodās.
Senindiešu valoda
Senindiešu valoda sastopama trijos veidos: vēdu valoda, episkais sanskrits un klasiskais sanskrits.
Vēdu valoda ir senākā senindiešu valoda. Vēdu valodā sarakstītas 4 vēdas — dzejas un arī prozas tekstu krājumi. Vēdas ir sacerētas ap 1500. gadu p.m.ē., kaut gan pierakstītas vēlāk. Ir četras vēdu grāmatas: Rigvēda (himnu krājums), Sāmavēda (dziesmu vēda), Jadžurvēda (ziedojumu vēda) un Atarvēda (buramvārdu krājums). Vissenākajā vēdu valodā sarakstīta Rigvēda, pārējo vēdu valoda jau ir mazliet jaunāka. Vēdu komentāru valoda ir vēl jaunāka un pamazām pāriet epu valodā un vēl vēlāk klasiskajā sanskritā.
Episkais sanskrits pastāvējis no 6. gadsima p.m.ē. līdz mūsu ēras 2. gadsimtam. Šajā laikmetā izveidojušies galvenie indiešu epi: no apmēram 90000 divrindu pantiņiem sastāvošā «Mahābhārata» (Lielā Bhāratu dziesma») un dzejnieka Vālmiki varoņpoēma «Rāmājana», sastādīti pazīstamie fabulu un pasaku krājumi «Pančatantra» («Piecas grāmatas») un «Hitopadēša» («Derīgas pamācības»). Tajā laikā attīstījās zinātnes — retorika, tiesību zinātne, medicīna, .muzika, astronomija.
Klasiskais sanskrits radās indiešu rakstniecības klasiskajā laikmetā, kas pastāvēja no 320. gada p.m.ē. līdz mūsu ēras 800. gadam. Šo laikmetu ievadīja lielākais indiešu gramatiķis Pānini, kas 4. gs. p.m.ē. izstrādāja klasiskā sanskrita gramatikas likumus un sarakstīja labāko sanskrita valodas gramatiku, kuru mūsu ēras 13. gadsimtā pārstrādāja Vopadēva.
Teodors Hofmanis
Teodors Hofmanis (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs.
Indoirāņu valodas
Senindiešu valoda
Sanskrita valoda, ietverta Pānini gramatikas gandrīz 4000 sīki izstrādātajos un īsi formulētajos likumos, savu klasisko veidu saglabājusi līdz pat mūsu dienām.
Teodors Hofmanis
Dzimis aptiekāra ģimenē. Mācījies Rīgas guberņas ģimnāzijā. 1889. gadā pabeidzis teoloģijas studijas Tērbatas universitātē. 1892. gada 15. novembrī ordinēts par mācītāju. Ilgus gadus kalpoja kā mācītājs Rīgas Pētera baznīcas draudzē, strādājis par reliģijas skolotāju.
LSPR laikā komunistu arestēts, nošauts Centrālcietumā īsi pirms komunistu atkāpšanās no Rīgas.
Indoirāņu valodas
Senindiešu valoda
Sanskrits ir senās un viduslaiku Indijas literārā valoda. Sanskrits manāmi ietekmējis mūsdienu Indijas valodu vārdu fondu un gramatisko iekārtu. Mūsdienu Indijā sanskrita valodā iznāk daudz rakstniecības pieminekļu, kā arī vairāki žurnāli.
Vidusindiešu valodas (prākriti)
Literāri apstrādātā sanskrita valoda plašākām indiešu tautas masām jau agri bija kļuvusi sveša. Tāpēc blakus sanskritam bija sastopamas no dzīvām izloksnēm izaugušas valodas, kuras lietoja plašāki tautas slāņi. Tās bija prākritu valodas «dabiskās, neapstrādātās, vienkāršās», tautas valodas. Vecākie datētie prākritu pieminekļi ir valdnieka Ašokas uzraksti no 3. gadsimta p.m.ē., bet vēlākie prākritu teksti sniedzas līdz mūsu ēras 11.—12. gadsimtam. Prākriti jau sen ir mirušas valodas.
Jaunindiešu valodas
Izplatītākās valodas Indijā ir hindi un urdu valodas. Rabindranats Tagore savus darbus rakstījis bengāļu valodā. Indijas republikas konstitūcija par oficiālām atzīst 14 valodas: 10 indiešu — sanskrita, hindi, urdu, bengāļu, marathu, pandžabu, gudžaratu, kašmiriešu, asāmiešu, orija valodas un vēl 4 dravīdu valodas.
Pandžabu valoda raksturīga ar savu spilgto muzikālo akcentu. Dardu valodas, ko runā Kašmirā, uzskata kā pāreju no indiešu uz irāņu valodām. Starp citu, ar dardu valodām saista čigānu valodu. Svarīgākās no dardu valodām ir kašmiriešu, kohistāniešu un šina valodas. Paišāči valodā vērojama tāda pati līdzskaņu pārvirze kā ģermāņu, armēņu un čigānu valodās.
Tagadējo čigānu valodu runā vairāki miljoni cilvēku, no tiem Eiropā apmēram 1 miljons. Čigāni mūsu ēras 5.-10. gadsimtā izgājuši no ziemeļrietumu Indijas, 15. gadsimtā nonākuši Eiropā, izklīduši arī pa Āziju, Ziemeļāfriku un Ameriku, bet saglabājuši indisko vārdu pamatfondu un gramatisko iekārtu līdz pat mūsu dienām. Savu nosaukumu čigāni laikam atnesuši no Indijas (čingani — indiešu cilts pie Indas upes grīvas). Vairumam pasaules čigānu (arī Latvijas čigāniem) ir latīņu alfabēts, bet Krievijas un Ukrainas čigāniem — krievu raksts.
Irāņu valodas
Irāņu valodām ir daudz kopēja ar indiešu valodām, piemēram: Vēsturiskā attīstības gaitā irāņu valodās izšķir senirāņu, vidusirāņu un jaunirāņu valodas.
Senirāņu valodas
Pie senirāņu valodām pieder avestas, senpersiešu un skitu valodas.
Par avestas valodu (jeb zenda valodu) sauc visvecāko irāņu rakstu valodu. Tā fiksēta Zaratustras ticības kanonā — Avestā. Visvecākā sastāvdaļa Avestas reliģisko tekstu krājumā ir vecās himnas jeb gāthas («dziedājumi») kas satur reliģiskus pravietojumus, pamudinājumus utt. un ko uzskata par paša Zaratustras sacerētām.
Senpersiešu valodas pieminekļi ir Ahemenīdu dinastijas ieraksti ar kīļrakstu zīmēm 6.—4. gadsimtā p.m.ē.
Par skitu valodu var spriest pēc īpašvārdiem un dažiem atsevišķiem vārdiem. Nekādu tekstu no skitiem, kuri 8.—3. gadsimtā p.m.ē. dzīvojuši Dienvidkrievijas stepēs (Skītijā), nav saglabājies. Par skitu pēcnācējiem uzskata osetīnus Kaukāzā.
Vidusirāņu valodas
Pie vidusirāņu valodām pieder viduspersiešu, sogdiešu, hotāniešu un horezmiešu valodas.
Viduspersiešu (pehlevi) literārā valoda tika lietota Irānā mūsu ēras 3.—9. gadsimtā. Sogdiešu valoda mirusi kopš mūsu ēras 8.—9. gadsimtiem. Tās pieminekļi no mūsu ēras 2.—8. gadsimtiem atrasti Rietumķīnā. Par sogdiešu valodas turpinātāju uzskata jagnobiešu valodu Pamirā. Hotāniešu jeb saku valoda ir mirusi austrumirāņu valoda Hotānā (Rietumķīnā). Hotāniešu leksikā jūtama indiešu valodas ietekme. Horezmiešu valodā saglabājušies teksti no mūsu ēras 3. gadsimta.
Jaunirāņu valodas
No mūsu ēras 7. gadsimta, kad Irānu iekaroja arābi, sākas moderno jaunirāņu valodu posms. Jaunirāņu valodas runā apmēram 70 miljoni cilvēku. Pie jaunirāņu valodām pieder vairākas valodas.
Persiešu valoda ir valsts valoda Irānā. Persiešu valodā ir stipra arābu valodas ietekme. To prot vairāk nekā 25 miljoni cilvēku. Jaunpersiešu valoda pastāv no mūsu ēras 900. gada. Tās rakstība veidota uz arābu raksta pamatiem.
Tadžiku valoda ir valsts valoda Tadžikistānā. To prot apmēram 6 miljoni cilvēku. Tadžiku valodas rakstība veidota uz kirlicas pamata.
Kurdu valoda ir tuva persiešu valodai. Tās pratēju kopskaits Turcijā, Irānā, Irākas ziemeļos un Sīrijā pašlaik ir apmēram 14 miljoni cilvēku, Armēnijā un Azerbaidžānā — ap 100 000 cilvēku. Turcijā, Irākā un Sīrijā kurdiem ir latīņu, Irānā — arābu raksts.
Beludžu valodu runā Pakistānā, Irānā, Afganistānā un Turkmēnijā, kopskaitā gandrīz 5 miljoni cilvēku.
Piekaspijas irāņu valodas ir vairākas: Tališu valodu runā Azerbaidžānas dienvidaustrumos ap Lenkorānu un Irānas Azerbaidžānā, kopskaitā ap 80 000 cilvēku. Tatu valodu runā Azerbaidžānā un Dagestānā, kopskaitā apmēram 8000 cilvēku. Bez tam pie šīs grupas pieder giljanu valoda un vēl citas valodas.
Afgāņu jeb puštu valoda, ko runā pāri par 20 miljoniem cilvēku, no 20. gadsimta 30. gadiem ir literārā un valsts valoda Afganistānā, kā arī Pakistānas rietumapgabalos. Rakstībā lieto arābu rakstu.
Pamira kalniešu valodas runā Tadžikijā. Pie šīs grupas pieder šugnaniešu valoda, ko runā ap 12 000 cilvēku, vahaniešu valoda un jazgujamiešu valoda.
Jagnobiešu valoda ir seno sogdiešu valodas turpinātāja, pārejas valoda starp Pamira valodām un afgāņu valodu. To runā ap 2000 cilvēku.
Osetīnu valodu runā Ziemeļosetijas autonomajā republikā un Dienvidosetijas autonomajā apgabalā. Kopskaitā osetīnu ir ap 500 000 cilvēku. Osetīnu valodai ir divi dialekti: austrumu — ironiešu dialekts (tajā runā lielākā daļa osetīnu) un rietumu — digoriešu dialekts. Literārā valoda veidota uz ironiešu dialekta pamata. Digoriešu dialekts ir senatnīgāks. Rakstībā tiek lietots krievu alfabēts.
Vēsturnieks
Vēsturnieks ir vēstures speciālists, kas nodarbojas ar vēstures izpēti, kā arī ar tās mācīšanu citiem. Pirms kāda viedokļa vai secinājuma izteikšanas ir nepieciešams rūpīgi apkopot, analizēt vēstures avotus. Vēsturnieku pienākums ir izplatīt tikai labi pārbaudāmu un pierādāmu informāciju, tomēr nereti gadās arī tā, ka viens un tas pats vēsturiskais notikums tiek interpretēts atšķirīgi.
Vēsturnieku uzdevums ir rekonstruēt vēsturiskos notikumus un izskaidrot to cēloņsakarības ar vēsturiskās metodes palīdzību. Nozīmīgākais vēsturiskās metodes darbarīks ir vēsturiskie apraksti jeb naratīvi.
Kragujevaca
Kragujevaca (sr) ir pilsēta Serbijas centrālajā daļā, Šumadijas novada vēsturiskais centrs. Arhitektūrā saglabājusies jūgendstila apbūve.
No 1818. līdz 1839. gadam Kragujevaca bija Serbijas galvaspilsēta. Šeit radās pirmā serbu universitāte (1838. gadā), ģimnāzija, grāmatspiestuve (abas 1833. gadā), teātris (1834. gadā), un šeit darbojušies daudzi serbu kultūras darbinieki.
2.pasaules kara laikā 1941. gada 20. oktobrī pilsētā notika Kragujevacas slaktiņš - pamatojoties uz nacistu izdoto rīkojumu - par katru nogalināto vācu kareivi nošaut 100 civiliedzīvotājus, tika nogalināti, pēc dažādām aplēsēm, no 2300 līdz 7000 pilsētas iedzīvotāju.
Līdz Dienvidslāvijas kariem Kragujevaca bija autobūves (Zastava) un militārās rūpniecības centrs, tomēr NATO bombardēšanas rezultātā vairums ražotņu ir sagrautas un pilsētā ir augsts bezdarba līmenis.
Cilvēki
Kragujevacā dzimuši:
Cenžkovice
Cenžkovice ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz dienvidiem no Tarnovas.
Orehovozujeva
Orehovozujeva (ru) ir pilsēta Kļazmas upes krastā Maskavas apgabalā Krievijā. Pilsēta atrodas 89 km uz austrumiem no Maskavas.
Ciecere (nozīmju atdalīšana)
Ciecere var būt:
Sleipnirs
Sleipnirs (non — 'slīdošais') senskandināvu mitoloģijā ir Odina astoņkājainais zirgs.
Sleipnira rašanās
Kad ap Asgardu vēl nebija mūra, kāds milzis piedāvājās to īsā laikā uzbūvēt, par samaksu prasot sauli, mēnesi un Freiju. Dievi piekrita ar nosacījumu, ka gadījumā, ja milzis mūri nepabeigtu laikā, viņš samaksu nesaņemtu. Milzis lūdza atļauju izmantot savu zirgu Svadilfari, un Loki tam piekrita. Milzis ar sava zirga palīdzību sienu gandrīz pabeidza noteiktajā laikā un dievi uz Loki sadusmojās. Loki nolēma pārvērsties par ķēvi, lai novērstu milža zirga Svadilfari uzmanību. Līdz ar to milzim neizdevās sienu uzcelt laikā. Viņš devās uzcelto nojaukt, taču Tors viņu ar savu veseri nogalināja. Loki no Svadilfari piedzima Sleipnirs. Saskaņā ar Poētisko Edu Sleipniram uz zobiem bija rūnas.
Dusmu augļi
"Dusmu augļi" (en) ir amerikāņu rakstnieka Džona Stainbeka romāns, pirmo reizi publicēts 1939. gadā. Apbalvots ar Pulicera balvu.
Sižets
Romāna darbība notiek lielās depresijas laikā. Sausuma un ekonomiskās krīzes dēļ nabadzīga rentnieku ģimene ir spiesta pamest savas mājas Oklahomas štatā un doties uz Kaliforniju darba meklējumos. Kopā ar tūkstošiem līdzīgā situācijā nonākušajām ģimenēm Džoudi dodas tālajā ceļā pa 66. šoseju vecajā kravas mašīnā ar visu savu iedzīvi. Nonākuši Kalifornijā viņi atrod tūkstošiem bezizejā nonākušos cilvēkus, kas mēģina izdzīvot, strādājot necilvēcīgos apstākļos.
Kārlis Klāsups
Kārlis Klāsups (, Zaļenieku pagasts -, Rīga ) bija Latvijas šaha meistars, kas ir uzvarējis Latvijas šaha čempionātā 1959. gadā.
Šahista karjera
Kārlis Klāsups ir 12 reizes piedalījies Latvijas šaha čempionāta finālos. Jau savā debijas reizē 1950. gadā viņš izcīnīja bronzas medaļu, bet 1955. gadā atkārtoja šo panākumu. 1955. gadā piedaloties Latvijas izlases sastāvā PSRS komandu čempionātā Vorošilovgradā viņš izcīnīja 3. vietu pie 6. galdiņa (+2, =6, −1). Tajā paša 1955. gadā tika izcīnīta 6. vieta PSRS šaha čempionāta zonas turnīrā Viļņā. 1959. gadā Kārlis Klāsups sasniedza savu lielāko panākumu, dalot 1. vietu kopā ar Pēteri Kampenusu Latvijas šaha čempionātā, un uzvarot papildmaču cīņā par čempiona nosaukumu - 4:3.
Sāvienas pagasts
Sāvienas pagasts bija viena no Madonas apriņķa (līdz 1924. gadam Cēsu apriņķa) pašvaldībām tā dienviddaļā, Aiviekstes krastos. Robežojās ar Madonas apriņķa Kalsnavas, Ļaudonas un Mētrienas pagastiem, kā arī Daugavpils apriņķa Aiviekstes un Medņu pagastiem. Pagasta valde atradās Sāvienā.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Liģenes un Sāvienas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Madonas rajonā. Mūsdienās Sāvienas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Madonas novada Ļaudonas pagastā un nelielas teritorijas Kalsnavas pagastā un Jēkabpils novada Variešu pagastā.
Apšaude Jēkabpilī
Apšaude Jēkabpilī notika rītā, kad piecas personas, starp kurām četras personas bija Valsts policijas darbinieki (divi darbinieki no specvienības "Alfa" un divi no Tukuma iecirkņa), veica spēļu zāles "Fēnikss" aplaupīšanu Jēkabpilī un mēģināja aizbēgt no notikuma vietas, tomēr pēc iebraukšanas strupceļā, tika notvertas. Aplaupīšanas laikā un turpmāk sekojošās bēgšanas laikā tika ievainotas apsardzē strādājošās personas un vairāki policisti, savukārt policists Andris Znotiņš tika nošauts. Laupītāji mēģināja aizbēgt ar automašīnu Chrysler Voyager; tajā tika atrasta nozagtā nauda.
Pēc apšaudes iekšlietu ministre Linda Mūrniece uz laiku atstādināja Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes priekšnieku Intu Ķuzi, specvienības "Alfa" komandieri Andri Zaušu un vēl divus "Alfas" augstākā līmeņa vadītājus. Apvienotā policistu arodbiedrība pieprasīja ministres Mūrnieces demisiju. Nogalinātā policista Andra Znotiņa bēru dienā Jēkabpilī tika izsludinātas sēras, viņa ģimene saņēma pabalstu 50 000 latu apmērā un viņam tika piešķirts Viestura ordenis.
Pols van Daiks
Pols van Daiks vai Pauls van Daiks (Paul van Dyk), īstajā vārdā Matiass Pauls (de; dzimis 1971. gada 16. decembrī Eizenhitenštatē, Brandenburgas zemē, Vācijas Demokrātiskajā Republikā), ir vācu dīdžejs un deju mūzikas producents.
Solaris Bus & Coach
Solaris Bus & Coach ir autobusu, trolejbusu un tramvaju ražotājuzņēmums Polijā pie Poznaņas. Uzņēmums tika izveidots 2001. gadā uz agrākā Neoplan Polska uzņēmuma bāzes.
Solaris autobusi un trolejbusi tiek izmantoti tādās pilsētās kā Rīga, Daugavpils, Liepāja (Latvija), Tallina (Igaunija), Kauņa, Viļņa (Lietuva), Landskrūna (Zviedrija), Roma, Neapole (Itālija), Vintertūra, Lešodefona (Šveice), Budapešta, Debrecena (Ungārija), Ostrava, Opava (Čehija), Ļubļina, Gdiņa un Tihi (Polija), Zalcburga (Austrija), kā arī daudzās citās Eiropas pilsētās.
Pelagijs
Neatzīdams cilvēka iedzimto grēku un predestināciju, lika pamatus t.s. pelagiānismam. Pelagija mācība tika atzīta par ķecerību 418. gada Kartāgas koncilā. Darbi nav saglabājušies, uzskati ir zināmi no Pelageja pretinieku (piemēram, Svētā Augustīna) rakstiem.
Neatgremotāji
Neatgremotāju apakškārta jeb cūku apakškārta (Nonruminantia) ir viena no pārnadžu kārtas (Artiodactyla) apakškārtām. Rietumos zinātniskais nosaukums Nonruminantia netiek lietots, šo apakškārtu biežāk sauc par Suina.
Anatomija
Neatgremotāju apakškārtas dzīvnieku anatomija ir atšķirīga no pārējiem pārnadžiem. Priekšzobi ir gan augšžoklī, gan apakšžoklī, piemēram, kazām un briežiem priekšzobi ir tikai apakšžoklī. Lielākajai daļai pārnadžu ir 4 kambaru kuņģis, toties neatgremotāju apakškārtas dzīvniekiem kuņģis ir vienkāršs, un tie ir visēdāji.
Lai gan šīs apakškārtas dzīvnieki balstās uz 2 vidējiem pirkstiem, pēdām ir 4 gandrīz vienādi attīstīti pirksti. Kopumā šie dzīvnieki ir kompakti būvēti, lielām galvām un proporcionāli īsām kājām.
Klasifikācija
Neatgremotāju apakškārtā ir 2 dzimtas: cūku dzimta un pekaru dzimta. Vēl nesenā pagātnē šajā apakškārtā tika sistematizēta arī nīlzirgu dzimta (Hippopotamidae). Kopš 2009. gada, balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, nīlzirgu dzimta tiek sistematizēta vaļu un nīlzirgu apakškārtā (Whippomorpha).
Anatolijs Kreipāns
Anatolijs Kreipāns (dzimis ) ir latviešu sporta žurnālists un televīzijas komentētājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1960. gadā Daugavpilī. Mācījās Naujenes pamatskolā, absolvēja Daugavpils 1. vidusskolu. Skolas laikā bijis futbola vārtsargs Daugavpils rajona junioru komandā, kas spēlējusi "Vārpas" čempionātā.
Studēja žurnālistiku Latvijas Valsts universitātē. 1980. gados Kreipāns pirmo reizi komentēja spīdveja sacensības Daugavpils stadionā "Lokomotīve", žurnālista karjeru, kā arī komentēšanu sāka ar handbolu.
Galvenokārt komentē hokeju, biatlonu, futbolu, rokasbumbu, vieglatlētiku un spīdveju, bet reizēm arī citus sporta veidus. Strādā laikrakstā "Vakara Ziņas", vada Radio SWH raidījumu "Top Basketbols" un komentē sportu vairākās Latvijas televīzijās.
Darbi
Anatolijs Kreipāns ir vairāku grāmatu autors. Kopā ar Māri Siliņu sarakstījis grāmatu "Motosports Latvijā" (izdevusi Jumava 2003. gadā), kā arī ir rakstu autors handbola tiesneša Jāņa Ķuzuļa sastādītajai grāmatai "Rokasbumba Latvijā 1958 - 2008" (izdevis apgāds "Valters un Rapa" 2008. gadā). Kreipāns ir arī līdzautors Žao Diniza Sančesa grāmatas "Kartinga rokasgrāmata" latviešu izdevumam (Fiorano, 2008), kas papildināts ar Kreipāna nodaļu par Latvijas kartinga vēsturi.
Sakņgalvji
Sakņgalvji (Rhizocephala) ir sprogkāju infraklases virskārta. Pieaugušie sakņgalvji visi ir parazīti, kuru saimnieki ir desmitkāji. Vispazīstamākais sakņgalvis ir, kas parazitē uz krabjiem, piestiprinoties tiem vēdera apakšpusē.
Morfoloģija
Sakņgalvju ārējā uzbūve līdz galējībai vienkāršojusies. Ķermenis cilindrisks vai maisveida, bez ekstremitātēm, bet saglabājusies mantija, kas apņem nesegmentēto ķermeni, kuram nav pat atsevišķu nodalījumu. Mantijas segtajā dobumā uzglabā olas, un to saista ar ārējo vidi neliela pora. Zarnu trakta nav. Saimnieka sulas uzņem ar kātiņu, kas iesniedzas saimnieka vēderā un tā galā atzaro ļoti daudz sīku sakņveida izaugumu, kuri iespraucas visos saimnieka organisma nodalījumos un orgānos, izņemot sirdi un žaunas.
Attīstība
Sakņgalvji ir hermafrodīti. Sakņgalvjiem ir nauplija un metanauplija fāzes ar sprogkājiem raksturīgo ārējo uzbūvi, kā arī ar ciprisa fāzi. Ar vienu no abām antenulām piestiprinājies pie sariņa pamata uz kaut kādas saimnieka ķermeņa daļas, parazīts, nometis noteiktā secībā vēdera un krūšu nodalījumus un čaulu, pārvēršas par olveida maisu. Ar adatai līdzīgu izaugumu, kas attīstījies antenulā, parazīts pārdur plāno ķermeņa segu pie sariņa pamata un ielien saimnieka ķermenī, pārvērsdamies par iekšējo parazītu. Asins straume aiznes to pie saimnieka vidukļa apakšējās sienas, pēc tam parazīts sāk augt uz pakaļpusi paralēli zarnu traktam un raidīt sakņveida izaugumus visos virzienos. Tas turpina augt, līdz sasniegta vēdera apakšējā siena. Krabim novelkot apvalku, parazīta ķermeņa centrālā daļa izvirzās ārā un Sacculina kļūst par ārējo parazītu.
Sistemātika
Virskārta
2009. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle
2009. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle bija pirmā Kontinentālās hokeja līgas zvaigžņu spēle, kura norisinājās 2009. gada 10. janvārī, Sarkanajā laukumā, Maskavā, Krievijā. Spēlē savā starpā tikās Jāgra (leģionāru) un Jašina (krievu) komandas, kuras sastāvus noteica gan interneta, gan žurnālistu balsojums, gan arī līgas vadība. Uzvaru guva Jāgra komanda.
Noginska
Noginska ir Maskavas apgabala pilsēta Krievijā. Tajā dzīvo 115,7 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Kļazmas upes krastā (Okas pieteka), 51 km uz austrumiem no Maskavas.
21. marts
21. marts ir gada 80. diena pēc Gregora kalendāra (81. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 285 dienas.
Vārda dienas
Benedikts, Benedikta, Irbe, Una, Unigunde.
Valentīns Pikulis
Valentīns Pikulis (Валентин Саввич Пикуль, dzimis Ļeņingradā, miris  Rīgā) bija krievu vēsturiskās prozas rakstnieks, kas kopš 1962. gada dzīvoja Rīgā. Darbu kopējais metiens pārsniedz pusmiljardu sējumu. Darbi tulkoti vairāk nekā divdesmit valodās.
Apglabāts Meža kapos. V. Pikuļa vārdā bijusi nosaukta Valentīna Pikuļa aleja Daugavgrīvā, Rīgā.
Kolumbija
Kolumbija (es), oficiālais nosaukums Kolumbijas Republika (es), ir Dienvidamerikas ziemeļrietumu valsts. Galvaspilsēta — Bogota. Austrumos robežojas ar Brazīliju un Venecuēlu, Dienvidos ar Ekvadoru un Peru, rietumos ar Panamu. Ziemeļos valsti apskalo Karību jūra un Klusais okeāns rietumos. Kolumbijai pieder Sanandresa un Providensijas salas Karību jūrā un Malpelo sala Klusajā okeānā.
Klimats
Kolumbija atrodas tuvu ekvatoram, tāpēc tur valda mitrais tropiskais (ekvatoriālais) klimats, kas gada laikā tikpat kā nemainās. Tomēr gan temperatūra, gan mitrums ir atkarīgs no absolūtā augstuma un novietojuma, jo augstas kalnu grēdas var savākt visus nokrišņus, līdzenumam kalnu aizvēja pusē neatstājot ne piliena lietus. Augstumā virs 3000 m ir auksts: gaisa temperatūra ir robežās no —18 līdz +13 0C. Andu virsotnes, kas ir augstākas par 4500 m, klāj mūžīgais sniegs un ledus. Kopumā Kolumbijas teritorija saņem vidēji un pat ļoti daudz nokrišņu, sausās sezonas nav.
Fauna un flora
Kolumbijā ir neskaitāmi daudz augu un dzīvnieku, un bioloģiskās daudzveidības ziņā tā ir viena no pasaules bagātākajām valstīm. Kolumbijā aug vairāk nekā 130 000 sugu augi un dzīvo tikpat daudzu sugu dzīvnieki kā Brazīlijā, kuras teritorija ir desmit reižu lielāka nekā Kolumbija. Jaguāri, briļļainie lāči, oceloti, tapiri un daudzu sugu pērtiķi ir lielākie Kolumbijas faunas pārstāvji. Te uzskaitītas 1500 putnu sugas — tas ir vairāk nekā jebkurā citā pasaules valstī. Taču meži tiek izcirsti: no 1990. — 1995. gadam lopkopības, augkopības un kokrūpniecības vajadzībām Kolumbijā izcirta 1,3 miljonus ha meža. Mežu izciršanas rezultātā ir apdraudēta Kolumbijas zebiekstes izdzīvošana, kas ir visapdraudētākā plēsīgo dzīvnieku suga visā Dienvidamerikā. Šobrīd iespējams kalnu mežos ir palikušas tikai 5 zebiekstes, lai gan jau kopš 1989. gada nav datu par šiem dzīvniekiem.
Derīgie izrakteņi
Valstī ir lieli derīgo izrakteņu — vara, svina un dzīvsudraba krājumi. Kolumbijā 2000.gadā ieguva 21 000 kg zelta, lielāko daļu — nelielās raktuvēs. Ziemeļaustrumos no Bogotas ir smaragda atradnes. Kolumbijā atklātas lielākās akmeņogļu iegulas Dienvidamerikas kontinentā un ievērojami naftas krājumi. Katru dienu Kolumbija iegūst aptuveni 800 000 barelus naftas. Vairums naftas resursu atrodas Magdalenas upes ielejā, netālu no Venecuēlas robežas. Lai gan valstī naftas un akmeņogļu krājumi ir pietiekami, 70% tās saimniecībai nepieciešamās elektroenerģijas saražo hidroelektrostacijas, izmantojot daudzo straujo kalnu upju spēku.
Diklofenaks
Diklofenaks (la) ir nesteroīds pretiekaisuma līdzeklis, ko lieto iekaisumu un sāpju mazināšanai. Farmakoloģijā diklofenaks tiek lietots nātrija vai kālija sāls veidā. Pieejams dažādās zāļu formās — gels, tabletes, kapsulas, injekciju šķīdums intramuskulārai vai intravenozai lietošanai, supozitoriji, transdermālie plāksteri, acu pilieni. Dažādās valstīs pastāv atšķirības pieejamībā, jo dažas zāļu formas ir lietojamas tikai ar ārsta atļauju (recepšu zāles).
Nauris Bulvītis
Nauris Bulvītis (dzimis ) ir Latvijas futbolists, Latvijas izlases dalībnieks, kurš šobrīd spēlē Latvijas pēc spēka 2. līgas komandā Leevon.
Latvijas izlasē Bulvītis debitēja 2012. gada 1. jūnijā Baltijas kausa spēlē ar Lietuvu.
2016. gada jūnijā Bulvītis pievienojās Anglijas pēc spēka ceturtās līgas klubam Plymouth Argyle.
Sasniegumi
FK RFS
Leopardkaķi
Leopardkaķi (Prionailurus) ir kaķu dzimtas (Felidae) ģints, kas pieder kaķu apakšdzimtai (Felinae). Leopardkaķu ģintī ir 5 sugas.
Visas leopardkaķu sugas mājo Āzijā. Tie ir tipiski meža iemītnieki. Lielākā daļa leopardkaķu labi peld. Dažas sugas pamatā barojas tikai ar zivīm un citiem ūdens dzīvniekiem. Leopardkaķu ģints dzīvnieki ir neliela auguma, un to pelēkbrūnie kažoki ir ar tumšākiem plankumiņiem.
Vēsture
Pirmo reizi leopardkaķu ģinti 1858. gadā ieteica izdalīt Krievijas dabas pētnieks Nikolajs Severcovs, lai izdalītu no citiem savvaļas kaķiem tropiskajā Āzijā dzīvojošu savvaļas kaķu sugu — Āzijas leopardkaķi (Felis pardachrous).
Severcova sistemātisko iedalījumu akceptēja 1917. gadā britu zoologs Redžinalds Pokoks. Ģints nepieciešamība tika pamatota ar galvaskausa un kažoka īpatnībām, salīdzinot ar citām savvaļas kaķu sugām. Visām leopardkaķu sugām kažokiem ir raksturīgie leopardveidīgie plankumiņi. Parasti tie ir pildīti, retu reizi — rozetveidīgi. Reizēm plankumiņi sakārtojas virtenē kā svītra paralēli mugurkaulam, bet tie nekad neveido svītras, kādas tās ir raksturīgas kaķu ģints (Felis) sugām. Arī galvaskausa uzbūve abām ģintīm ir atšķirīga. Pokoks leopardkaķu ģintī klasificēja 3 sugas — Āzijas leopardkaķi (Prionailurus bengalensis), rūsgano kaķi (Prionailurus rubiginosus) un Āzijas zvejniekkaķi (Prionailurus viverrinus). Pokoka sistemātika tika plaši pieņemta sistemātiķu vidū.
Mūsdienās ģintī ir 5 sugas, lai gan Iriomotes kaķis (Prionailurus iriomotensis) no Japānas daudzās sistemātikās tiek klasificēts kā Āzijas leopardkaķa (Prionailurus bengalensis) pasuga. Šobrīd, balstoties uz jaunākajiem DNS pētījumiem, tiek diskutēts par vēl vienas Āzijas leopardkaķa pasugas izdalīšanu kā sugu. Tas ir Amūras kaķis (Prionailurus bengalensis euptilurus).
Sīļi
Sīļi, sīļu ģints (Garrulus) ir viena no vārnu dzimtas (Corvidae) ģintīm, kas apvieno ir trīs sugas. Zinātniskais nosaukums Garrulus latviski nozīmē "pļāpīgais".
Izplatība
Visas sīļu sugas dzīvo Eirāzijas kontinentā vai tā salās: Eirāzijas sīlis ir sastopams visā kontinentā, Japānu ieskaitot, kā arī tas ir sastopams Ziemeļāfrikā; Amami sīlis ir endēma suga Japānas Amamiošima un Tokunošima salās; bet Himalaju sīlis dzīvo Centrālāzijā.
Latvijā
Latvijā no sīļu ģints sastopama viena suga — sīlis (Garrulus glandarius), kurš ir parasts un izplatīts ligzdotājs un nometnieks. Tam novērojamas periodiskas rudens invāzijas.
Gelnicas apriņķis
Gelnicas apriņķis ir Slovākijas Košices apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Košices apgabala Košices apkārtnes, Rožņavas un Spišska Nova Vesas apriņķiem, kā arī Prešovas apgabala Prešovas apriņķi.
Apriņķis ir mežiem bagātākais valstī - tā teritoriju 74,6% apmērā klāj mežs.
Apriņķa Kojšovas ciemā dzimis slovāku kinorežisors Jurajs Jakubisko (Juraj Jakubisko, 1938).
Kiribati
Kiribati (kiribatiešu un ), pilns nosaukums Kiribati Republika ir salu valsts Klusā okeāna centrālajā daļā. Valsts aizņem Gilberta salas un lielāko daļu no Fēniksa un Laina salām, kopā 32 atoli un salas. Jūras līmeņa celšanās, ko izraisa globālā sasilšana, ir nopietns drauds Kiribati un citām reljefa ziņā zemākajām Klusā okeāna salām. Kiribati salas, tāpat kā citas, ir veidotas no vulkāniskajiem iežiem un koraļļiem.
Zemesvēzis
Zemesvēzis, racējcircenis (Gryllotalpa gryllotalpa) ir taisnspārņu kārtas kukainis.
Kiribati
Kiribati nosaukums cēlies no Gilberta salu nosaukuma izrunas kiribatiešu valodā.
Zemesvēzis
Pieaudzis kukainis ir 35- 50 mm garš. Ķermenis drukns, brūniem matiņiem klāts. Matiņi palīdz atgrūst ūdeni un nesamirkt. Galva neliela. Kukaiņa galva un krūtis tumši brūnas, vēders gaišāks. Jaunie kukaiņi ir gaišāki par pieaugušiem kukaiņiem. Priekškājas veidotas kā racējkājas. Mutes orgāni grauzējtipa. Acis pielāgotas redzei vājā gaismā. Kāpuri un kukaiņi dzīvo trūdvielām bagātā mitrā augsnē. Pārtiek no augu apakšzemes daļām, kā arī no sliekām, gliemjiem un kukaiņiem. Kukainis aktīvs naktī.
Ir iespēja to audzēt arī mājās, kā mājas mīluli terārijā. Labprāt ēd baltmaizi, svaigas zivis vai maitu. Aizsargājoties, no astes gala, izšļāc smakojošu vidēji šķidru vielu. Iespējams-fekālijas. Ādas mainīšanas ilgums sastāda aptuveni 1 stundu. Pirms un pēc ādas nomaiņas kādu neilgu laiku ir mazkustīgs. Kad āda ir noņemta, ķermenis ir balts, kurš dienas laikā lēnām kļūst brūns.
Kiribati
Galvaspilsēta ir Bairiki. Tā atrodas uz Taravas salas kopā ar dažiem citiem ciemiem - Betio, Banraeaba, eita, Bikenibeu, Bonriki, Abatao, Taborio, Buariki, Naa un citiem. Netālu uz ziemeļiem ir Abaiangas sala. Uz tās atrodas Tabuaro, Teirio, Tebontibike un Koinava. Vēl tālāk atrodas Marakei atols ar Ravanavi, Temotu, Antai, Norauea u.c. ciemi. Uz dienvidiem no Taravas atrodas Oneakas sala. Uz tās ir skola, divas baznīcas, dome un viesu nams.
Kiribati 1979. gadā ieguva neatkarību no Apvienotās Karalistes.
2015. gada 11. aprīlī Latvija nodibināja diplomātiskas attiecības ar Kiribati.
Istabas muša
Izskats
Pieaugusi muša ir 6—9 mm gara. Tās krūšu daļa ir pelēka. Uz muguras tai ir 4 garenvirziena svītras. Vēdera posma apakšējā daļa ir dzelgana, un viss tās ķermenis ir klāts ar matiem. Mātītes ir nedaudz lielākas par tēviņiem, un starp to acīm ir lielāks attālums. Kā jau visiem divspārņiem istabas mušai ir viens pāris spārnu. Pakaļējie spārnu rudimenti palīdz lidojumā noturēt līdzsvaru.
Istabas mušai ir līdzīgas vairāku sugu mušas, piemēram, mazā istabas muša (Fannia canicularis) un sīvā muša (Stomoxys calcitrans).
Dzīves cikls
Istabas mušas mātīte izdēj apmēram 500 olas vairākos olu dējumos, katrā apmēram 75—150 olas. Olas ir baltas, katra apmēram 1,2 mm gara. Pēc dienas no olas izšķiļas kāpurs, tie parasti barojas ar trūdošu organisko vielu atliekām. Kāpuri ir gandrīz balti 3—9 mm gari, tiem nav kāju, un galvgalī tie ir tievāki. Kāpuru stadija ilgst apmēram vienu nedēļu. Nedēļas beigās kāpurs nolien vēsā, sausā vietā un iekūņojas. Kūniņa ir sarkanbrūna vai brūna un 8 mm gara. Kamēr muša atrodas kūniņā, tā transformējas no kāpura par kukaini. No kūniņas izlien pieaugusi muša. Visu šo procesu sauc par pilnīgu pārvēršanos.
Pieaugusi muša dzīvo no 2 nedēļām līdz vienam mēnesim. Pēc iznākšanas no kūniņas mušas vairāk neaug. Maza auguma mušas ir tad, ja kāpuram ir trūcis barības. Tēviņš apaugļo mātīti apmēram pēc 36 stundām pēc izlīšanas no kūniņas. Pārošanās norit dažas sekundes vai minūtes. Parasti mātīte pārojas tikai vienu reizi. Tēviņiem ir savas teritorijas, kas tiek sargātas no citiem tēviņiem un katra mātīte, kas ielido teritorijā, tiek apaugļota.
Mušu attīstība ir atkarīga no gaisa temperatūras. Jo siltāks, jo mušas ātrāk attīstās. Ziemas laikā mušas pārziemo kūniņu vai kāpuru stadijā kādā aizsargātā, siltā vietā.
Uzvedība
Mušas var staigāt pa vertikālām virsmām vai pārvietoties kājām gaisā pa griestiem. To nodrošina speciāli dziedzeri, kas atrodas tuvu pie pēdām un kas izdala līmveidīgu šķidrumu. Kad mušas nelido, tās sevi visu laiku tīra, acis tiek tīrītas ar priekškājām, bet kājas no putekļiem tiek tīrītas, trinot vienu pret otru. Mušām ir ļoti laba reakcija un koordinācija, kas palīdz tām izdzīvot. Koordināciju mušai var nojaukt, ja tā tiek apvējota no vairākām pusēm.
Zinātnieki 2008. gadā atklāja, ka muša spēj kalkulēt uzbrukuma leņķi un pieņemt zibenīgu lēmumu izdevīgākajam aizbēgšanas ceļam. Mušai pietiek ar 200 milisekundēm, lai dotos pretējā virzienā no apdraudējuma.
Evolūcija
Lai arī istabas muša nav tik veca kā divspārņu kārta, tā ir radusies pirms 65 miljoniem gadu kainozojā. Pastāv uzskats, ka mušas iesākumā radās Tuvajos Austrumos. Tā kā istabas mušu dzīve ir cieši saistīta ar cilvēku, tad iespējams, ka mušas izplatījās pasaulē kopā ar cilvēkiem.
Līdumnieki
Līdumnieki (ltg; agrāk arī Aizpūre, Zabolotje) ir ciems Ludzas novada Līdumnieku pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidienē Zabolotjes ezera krastā 25 km no novada centra Ludzas un 293 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Zabolotjes muižas (Zabłocie; pirmoreiz minēta 1739. gadā) centra un Aizpurves mežniecības. Izaugusi pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Līdumnieki» centrālais ciemats. Ciema tagadējais nosaukums cēlies no Līdumnieku robežsargu kordona nosaukuma. Līdumniekos atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, brīvdabas estrāde, Kara muzejs, Aizpūres katoļu baznīca.
Arēna Rīga
Pirmssākumi
Tā kā tiesības rīkot Pasaules čempionātu hokejā 2006 Latvija ieguva 2001. gadā, Rīgā bija nepieciešama jaunas halles celtniecība. Iesākumā tika izskatīti vairāki celtniecības vietas varianti — Mežaparks, Lucavsala, Purvciems, — taču tika izvēlēta vieta Skanstes ielas rajonā, kur atradās mazdārziņi. Arī tad, kad tika panākta vienošanās ar mazdārziņu īpašniekiem, halles celtniecība vēl nesākās, jo netika panākta konkrēta vienošanās ar kādu firmu. Halles celtniecības sākšana bija paredzēta 2003. gadā, taču tā vairākkārt tika atlikta, līdz sākās 2004. gada vasarā.
Pastāvēja bažas, ka halle varētu netikt pabeigta laikā, tādā gadījumā hokeja čempionāta rīkošanas tiesības piešķirot Zviedrijai. Taču laikus pabeidzot būvdarbus, čempionāts nebija jāpārceļ.
Celtniecības process
Ledus halles celtniecība sākās 2004. gadā un 2006. gadā tika pabeigta. Tās ģenerāluzņēmējs bija SIA Merks, arhitekti "SIA Merks" un "SIA Nams", bet projekta autori ir Kanādas firma "SCI". Arēnas apbūves teritorija ir 58000 m², bet kapitālieguldījumi — aptuveni 20 miljoni latu.
Sports
Pirmais sporta pasākums, kas notika "Arēnā Rīga", bija Baltijas Basketbola līgas zvaigžņu spēle, kas norisinājās 2006. gada 26. februārī.
29. martā Latvijas hokeja līgas izšķirošo finālspēli savā starpā aizvadīja HK Rīga 2000 un HK Liepājas Metalurgs.
Nākamais notikums bija U-18 Pasaules čempionāta 1. divīzijas turnīrs hokejā, kas notika no 1. līdz 8. aprīlim. Par uzvarētājiem kļuva Latvijas hokejisti, kas finālā ar 7—4 pieveica Dānijas jaunos hokejistus, tādējādi iekļūstot augstākajā divīzijā. Šis turnīrs bija kā izmēģinājums maijā paredzētajam pieaugušo čempionātam.