cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arvils Bergmanis
Karjera
2016–17. gada Latvijas čempionāta sezonā debitējis HK Kurbads rindās, kur kļuvis par Latvijas čempionu. Nākamās trīs sezonas spēlējis Jaunatnes hokeja līgas komandā HK Rīga, pēdējā no tām esot komandas kapteinim. 2019–20. gada sezonā nospēlējis arī 3 spēles Rīgas "Dinamo" komandā. 2021. gadā ar Rīgas "Olimp" otro reizi kļuvis par Latvijas čempionu. 2021. gadā pārcēlies uz ASV un pievienojies jau vairāku latviešu pārstāvētajai Aļaskas "Nanooks" komandai NCAA līgā.
Ticis iekļauts Latvijas hokeja izlases sastāvam 2022. gada Pasaules čempionātam.
Mihails Gromovs
Mihails Gromovs (, ; dzimis ) ir krievu tautības PSRS un Francijas matemātiķis. Ābela prēmijas (2009) un Volfa prēmijas (1993) laureāts. Darbi dažādās ģeometrijas nozarēs.
Dzimis Krievijā. Beidzis universitāti Ļeņingradā (Sanktpēterburgā). 1974. gadā ar Izraēlas vīzu pameta PSRS.
Rīgas 75. vidusskola
'''Rīgas 75. vidusskola''' ir skola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei. Tā atrodas Ogres ielā 9, Maskavas forštates Krasta masīvā.
Izglītības programmas
2018. gadā skolā tiek īstenota pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121) un vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma.
Vēsture
Skola dibināta 1974. gadā kā divplūsmu skola, bet no 1990. gada mācības notika krievu valodā.
Glazunova (Žīguru pagasts)
Glazunova ir ciems Viļakas novada Žīguru pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 6,2 km no pagasta centra Žīguriem, 12,4 km no novada centra Viļakas un 258,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem. Uz ziemeļrietumiem no ciema atrodas Susāju pagasta ciems ar tādu pašu nosaukumu - Glazunova.
Lobanovi–Rostovski
Lobanovi–Rostovski ir sena krievu augstmaņu (kņazu) dzimta, pie kuras piederēja daudzi Krievijas Impērijas ģenerāļi un valstsvīri.
Vēsture
Dzimta cēlusies no Rurika dinastijai piederošā Rostovas kņaza Konstantīna Vasiļjeviča (1312−1365; valdīja 1320−1365), savukārt Lobanovu–Rostovsku atzars cēlies 15. gadsimta beigās no viņa mazmazmazdēla Ivana Aleksandroviča, kuru lielās pieres dēļ iesauca par Lobanu ( — "piere"). 1474. gadā Maskavas lielkņazs Ivans III Rostovas kņazisti pievienoja saviem īpašumiem.
Mikrofluīdika
Mikrofluīdika ir gan zinātne, kas pēta šķidrumu uzvedību mikrokanālos, gan tehnoloģija, lai ražotu mikrominiaturizētas ierīces, galvenokārt mikroshēmas, kas satur kameras un tuneļus, caur kuriem var plūst vai tikt noslēgti šķidrumi. Mikrofluīdika ir starpdisciplināra nozare, kas apvieno inženieriju, fiziku, ķīmiju, bioķīmiju, nanotehnoloģiju un biotehnoloģiju. Mikrometru skalā šķidrumi uzvedas daudz citādāk nekā ikdienā, kas ļauj šo tehnoloģiju izmantot jauniem zinātnes eksperimentiem un inovācijām. Tipiski pielietojumi iekļauj ķīmiskos sensorus, plūsmas regulatorus, mikrosprauslas un mikrovārstus. Zināms, ka Latvijā mikrofluīdika tiek izmantota, lai izdalītu augstas kapacitātes ārpusšūnu vezikulas kā arī, lai izpētītu šķidrumu plūsmas apkārt magnētiski mīkstiem materiāliem.
Šķidrumu uzvedība mikroskalā
Šķidrumu uzvedība mikroskalā var atšķirties no uzvedības makroskalā, jo tādi faktori kā virsmas spraigums, enerģijas izkliede un šķidruma pretestība sāk dominēt sistēmā. Mikrofluīdika pēta šo izmaiņu un kā to var izmainīt vai izmantot jauniem lietojumiem.
Nelielos mērogos (kanāla izmērs no aptuveni 100 nanometriem līdz 500 mikrometriem) parādās dažas interesantas un dažkārt pat ne acīmredzamas īpašības. Piemēram, Reinoldsa skaitlis, kas salīdzina šķidruma plūsmu ar viskozitātes iedarbību, var kļūt ļoti mazs. Galvenās sekas ir tas, ka, plūsmai kļūstot par lamināru nevis turbulentu, līdzplūstošie šķidrumi ne vienmēr sajaucas, kā arī molekulārajam transportam starp dažādiem slāņiem bieži vien jānotiek caur difūziju.
Izmantotie materiāli
Taču PDMS izmantošanai mikrofluīdikas mikroshēmās ir apgrūtinājumi, piemēram, materiāla novecošana ierobežo darbību izpildes kvalitāti gadu laikā, kā arī PDMS nav ķīmiski saderīgs ar daudziem organiskajiem šķīdinātājiem, padarot to pielietojamu galvenokārt tikai ar ūdeni saistītās sistēmās. Vēl viens PDMS trūkums neiespējama elektrodu ievietošana PDMS materiālā. Lai arī PDMS nodrošina ātru un vienkāršu mikrofluīdikas mikroshēmu izgatavošanu, tam ir šķēršļi dažādiem pielietojumiem, taču to var labot, mainot vai jaucot izvēlēto materiālu ar citu polimēru. Mikroshēmu izstrādei tiek izmantots arī polistirols (PS). PS ir optiski caurspīdīgs, biosaderīgs, inerts, ciets un tā virsmu var funkcionalizēt. Mikrofluīdikas ierīču izgatavošanai bieži tiek izmantots arī polimetilmetakrilāts (PMMA) un polikarbonāts (PC). PC ir sliktāka siltumvadītspēja nekā PMMA un tāpēc tas var tikt izmantots plašākā temperatūru diapazonā.
Atvērtā mikrofluīdika
Atvērtā mikrofluīdika balstās uz to, ka vismaz viena no robežām, kas ierobežo šķidruma plūsmu sistēmā, tiek noņemta, ļaujot šķidrumam mijiedarboties ar gaisu vai kādu citu šķidrumu. Atvērtās mikrofluīdikas priekšrocības ir iespēja plūstošajam šķidrumam mijiedarboties ar apkārtni, ir lielāks šķidruma-gāzes virsmas laukums, kā arī samazinās burbuļu veidošanās. Šādas ierīces ir lēti izgatavot maļot, termiski formējot un iespiežot karstās veidnēs. Turklāt atvērtās mikrofluīdikas ierīcēs nav nepieciešams izmantot līmi, lai savienotu vai noklātu dažādas detaļas vietas, kas ietekmē veiksmīgu un kontrolētu plūsmu pa kapilāriem. Kā atvērtās mikrofluīdikas piemēri minami atvērto kanālu mikrofluīdika, uz sliedēm veidota mikrofluīdika, papīra, kā arī pavedienu mikrofluīdika. . Šāda veida sistēmai ir trūkumi: uzņēmība pret šķidrumu iztvaikošanu sistēmā, piesārņojums no apkārtējās vides un ierobežots plūsmas ātrums.
Pilienu mikrofluīdika
Pilienu mikrofluīdika ir mikrofluīdikas apakškategorija, kurā tiek veiktas manipulācijas ar diskrētiem šķidrumu daudzumiem, kuriem ir mazs Reinoldsa skaitlis un plūsma ir laminārā režīmā. Mainot sistēmas konstrukciju, iespējams iegūt mikropilienus, kuru tilpums ir no mikrolitriem līdz femtolitriem. Visbiežāk pilienu izveidei izmanto "T" formas kanālus. Izmantojot metāla oksīda pārklājumus, ir iespējams optiski mainīt virsmas potenciālu un tādējādi laikā mainot plūsmu un radot pilienus. Veiksmīgi izprotot un analizējot pilienu veidošanās mehānismus, iespējams iegūt sistēmas, ar kurām var iekapsulēt šūnas, nodrošināt zāļu transportu ķermenī, enzīmu attīstību un ķīmiskajā sintēzē.
Meža Ukini
Meža Ukini ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 31 km no novada centra Preiļiem, 5 km no pagasta centra Aglonas un 237 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa V744.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Džims Brodbents
Džeimss Brodbents (en, dzimis ) ir angļu aktieris.
Liofilizācija
Liofilizācija jeb aukstā žāvēšana ir produkta žāvēšanas process, kurā produktā saturošais ūdens sasalst un ledus pie zemiem spiedieniem iztvaiko sublimācijas ceļā.
Džims Brodbents
Saņēmis gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā", gan Zelta globusa balvu tajā pašā kategorijā par lomu filmā "Airisa" (Iris, 2001). Saņēmis arī BAFTA televīzijas balvu un Zelta globusu par lomu televīzijas filmā Longford (2006). Četras reizes nominēts BAFTA kino balvai un vienīgo reizi to saņēmis par lomu Baza Lurmena filmā "Mulenrūža" (2001). Nominēts arī divām Emmy balvām un četrām Ekrāna aktieru ģildes balvām.
Liofilizācija
Tā kā produkta pārstrādē izmantotas zemas temperatūras, produktam atgūstot ūdens saturu, tas saglabā vairumu savu oriģinālo īpašību. Liofilizāciju izmanto produkta uzglabāšanā bioloģijā (piemēram, baktērijas, raugi), biomedicīnā (piemēram, īslaicīga orgānu uzglabāšana), pārtikā (piemēram, kafija, augļi).
Džims Brodbents
Brodbents pirmo reizi kļuva atpazīstams, 1980. gados piedaloties BBC situāciju komēdijā Only Fools and Horses. Piedalījies arī Terija Giljama filmās "Laika bandīti" (1980) un "Brazīlija" (1995), bet slavens kļuvis, pateicoties dalībai Maika Lī filmā Life Is Sweet (1990). Vēlāk piedalījies filmās "Lodes pār Brodveju" (1994), "Īkstīši" (1997), "Bridžitas Džonsas dienasgrāmata" (2001), "Ņujorkas bandas" (2002), "Bridžita Džonsa. Saprāta robeža" (2004), "80 dienās apkārt zemeslodei" (2004), "Krutie kruķi" (2007), "Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts" (2008), "Vēl viens gads" (2010), "Dzelzs lēdija" (2011), "Artūrs izglābj Ziemassvētkus" (2011), "Mākoņu atlants" (2012), "Lācēna Padingtona piedzīvojumi" (2014), "Bruklina" (2015), "Bridžitas Džonsas mazulis" (2016), "Lācēna Padingtona piedzīvojumi 2" (2017).
Liofilizācija
Priekšrocības
Liofilizācija tiek uzskatīta par labāko pārtikas produktu žāvēšanas paņēmienu, jo tiek ievērojami vairāk saglabātas pārtikas īpašības — aromāts, ūdens atgūšanas spēja, bioaktivitāte — salīdzinot ar citiem žāvēšanas paņēmieniem. Nav arī nepieciešams pievienot konservantus.
Garāks derīguma termiņš
Derīguma termiņš pagarinās, jo produkts tiek pārstrādāts zemās temperatūrās, kā arī ūdens sublimējas no produkta. Šajos apstākļos tiek minimalizēts oksidēšanās ātrums un olbaltumvielu denaturizācija.
Ūdens no jauna pievienošanas spēja
Tā kā liofilizācijas galaprodukts ir porains, tas uzsūc ūdeni. Ar ūdens pievienošanas spēju mēra procesa kvalitāti, augstas kvalitātes galaproduktus izmanto gatavās maltītēs.
Saglabā uzturvielas un izceļ garšas īpatnības
Tā kā liofilizācijas process minimalizē sabrukšanas reakcijas, uzturvielas, krāsa un garša tik saglabāta, bet tekstūra kļūst irdena un kraukšķīga. Piemēram, skābā un saldā garša, ogu un augļu smaržas kļūst izteiktākas, jo ūdens nemazina to efektus.
Mikrobu attīstība
Lai gan liofilizētos materiālos mikrobu augšana tiek ļoti palēnināta, tie netiek pilnībā iznīcināti. Ja produkts nav pareizi iepakots vai uzglabāts, produkts uzsūks ūdeni, mikrobi sāks vairoties un pārtika bojāsies.
Cena
Liofilizācija ir apmēram 5 reizes dārgāka nekā žāvēšanas process, tādēļ šo metodi parasti izmanto, ja tā sniedz pietiekamu pievienoto vērtību.
Sanah
Zuzanna Irēna Jurčaka (poļu: Zuzanna Irena Jurczak; dzimusi 1996. gada 2. septembrī Varšavā, Polijā), plašāk pazīstama kā Sanah, ir poļu dziedātāja, dziesmu autore un mūziķe.
Liofilizācija
Silikona eļļas noplūde
Silikona eļļa ir bieži izmantots šķidrums liofilizācijas aparātu sildīšanai un dzesēšanai. Noplūdes gadījumā galaprodukts ir nederīgs. Lai laikus konstatētu silikona eļļas tvaikus un novērstu noplūdi un produkta bojājumus, izmanto masspektrometrus.
Audu uzglabāšana
Zīdītāju audi nepārdzīvo liofilizāciju, bet ar to paildzina audu mūža ilgumu ārpus ķermeņa.
Sanah
Viņa parakstīja līgumu ar ierakstu kompāniju Magic Records. 2019. gada 11. oktobrī tika izlaists viņas pirmais minialbums Ja na imię niewidzialna mam. 2020. gada 8. maijā Sanah laida klajā savu pirmo studijas albumu Królowa dram. No šī albuma tika izdoti pieci singli "Początek", "Królowa dram", "To ja, a nie inna", "Siebie zapytasz", "Melodia", "Szampan", "Łezki me", "Proszę", "Proszę pana", "Oto cała ja", "2/10", "Sama" un "Koniec".
Aklā iela (Rīga)
Aklā iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Aklā iela sākas pie Pils ielas un pēc 40 m noslēdzas strupceļā pie Rīgas Anglikāņu baznīcas (Anglikāņu ielā 2a), nesavienojoties ar citām ielām. Aklajā ielā nav atļauta autotransporta satiksme.
Izveidojusies pēc 1454. gada, kad pilsētā šajā vietā uzcēla aizsargmūrus. Ir daļa no vēsturiskās Trauksmes ielas, kas viduslaikos gājusi aizsargmūru iekšpusē visapkārt pilsētai. 19. gadsimtā ielas nosaukums bijis Maisa iela, tas radies, pārvēršoties sugas vārdam par īpašvārdu (, burtiski tulkojot - maisa iela). Tā kā Vecrīgā bija divas Maisa ielas, 20. gadsimta 20. gados pārdēvēta par Aklo ielu.
Rudzāti (Stoļerovas pagasts)
Rudzāti ir ciems Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5 km no pagasta centra Stoļerovas, 21 km no novada centra Rēzeknes un 223 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V579 (Rēzekne_Stoļerova_Kaunata).
Ciema teritorijā atrodas vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Rudzātu viduslaiku kapsēta.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2020)
Top 40 sastādīšanas princips
European Hit Radio Top 40 tiek sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tiek apkopoti raidījumā "European Hit Radio Top 40". Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, par kurām ir balsots European Hit Radio mājas lapā — sadaļās Top 9 un Top 40, Padomdevēju aptaujā un ar e-pasta starpniecību. Neatkarīgi no tā, kādā veidā ir balsots par dziesmām, visas balsis, pēc noteikta algoritma, tiek summētas kopā, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skan katru piektdienu plkst. 15.00.
Balsošanas iespējas
Balsot par dziesmām var vairākos veidos:
European Hit Radio mājas lapā, sadaļās Top 9 un Top 40, ir iespējams nobalsot par trijām dziesmām, savukārt reģistrējoties kā European Hit Radio Padomdevējam, katru nedēļu uz lietotāja norādīto e-pasta adresi tiek nosūtīts 40 dziesmu saraksts, kurā katra no dziesmām ir jānovērtē ar atzīmi no 1 līdz 7 (1 ir zemākais vērtējums, kas nozīmēs, ka dziesma pavisam nepatīk, 7 — augstākais vērtējums, kas nozīmēs, ka dziesma ļoti patīk). Jāatzīmē, vai dziesma ir pazīstama vai nē, kā arī jāatzīmē, vai dziesma jau ir apnikusi vai nē. Papildus šīm izvēlnēm, katrai dziesmai ir iespējams noklausies tās fragmentu, uzklikšķinot uz saites. Pēc dziesmu vērtēšanas papildus ir jāatbild uz 2 aptaujas jautājumiem par dažādām tēmām. Lai gan Padomdevēju aptaujas ir angļu valodā, tomēr atbildēt uz jautājumiem var arī latviešu valodā.
Nikolajs Basovs
Nikolajs Basovs (dzimis, miris ) bija PSRS un Krievijas fiziķis. 1964. gadā viņš kopā ar fiziķiem Čārlzu Taunsu un Aleksandru Prohorovu saņēma Nobela prēmiju fizikā "par fundamentālu darbu kvantu elektronikas jomā, kas ļāva konstruēt oscilatorus un pastiprinātājus, kas darbojas saskaņā ar māzera–lāzera principu". Divkārtējs Sociālistiskā Darba Varonis (1969, 1982), apbalvots ar Ļeņina prēmiju (1959) un PSRS Valsts prēmiju (1989).
Vācijas karaliste
Vācu karalis
Terminu Rex Teutonicorum (teitoņu karalis), pirmo reizi izmanto pāvests Gregors VII investitūras stīda laikā, kā neglaimojošu terminu attiecībā pret imperatoru Heinrihu IV, lai samazinātu viņa prestižu līdz parasta karaļa līmenim. Reaģējot, Heinrihs IV sāka lietot titulu Rex Romanorum (Romiešu karalis), lai demonstrētu savas tiesības valdīt visā Svētās Romas impērijas teritorijā.
Nikolajs Basovs
Dzīvesgājums
Dzimis 1922. gadā Usmaņas pilsētā, Tambovas apgabalā (mūsdienās Ļipeckas apgabalā) Genādija Basova un Zinaīdas Molčanovas ģimenē. 1927. gadā Basovu ģimene pārcēlās uz Voroņežu, kur tēvs bija profesors Voroņežas Meža institūtā. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā Nikolajs Basovs pabeidza vidusskolu un uzsāka dienestu Sarkanajā armijā, izgāja ārsta asistenta apmācību un karoja Ukrainas frontē.
Vācijas karaliste
Vācu karalis
Titulu “Vācijas karalis” sākotnēji attiecināja uz vācu kūrfirstu ievēlētu jauno valdnieku, pirms tā oficiālās kronēšanas par pārējo impērijas zemju karali un imperatoru. Lai arī jaunievēlētais valdnieks jau uzreiz pildīja imperatora funkcijas, oficiāli par imperatoru viņš kļuva tikai pēc kronēšanas ceremonijas Romā, kas dažreiz notika vairākus gadus vēlāk, vai nenotika nemaz. 12. gadsimtā par nākamo imperatoru ievēlētais valdnieks sāka pieņemt titulu “Romiešu karalis”, lai demonstrētu savas tiesības uz visu impēriju.
Par Vācijas karalisti citu valstu valdnieki turpināja saukt tradicionālās vācu zemes. Termins regnum Germaniae (Vācijas karaliste) vācu dokumentos sāk parādīties 14. gs. taču tā nekad neveidojās par reālu karalisti, jo vācu zemes bija sadalītas augstmaņu valdījumos, un imperatoram piederēja tikai fragmentāras impērijas zemes un paša dinastijas īpašumi.
1508. gadā Maksimiliāns I ar pāvesta piekrišanu uzreiz pēc ievēlēšanas sāka lietot titulu Imperator Electus (Izvēlētais imperators), kas nozīmēja, ka imperatora tituls nāk līdz ar ievēlēšanu, nevis kronēšanu Romā, kas drīz tika izbeigta vispār. Tikko ievēlētais valdnieks turpmāk joprojām pieņēma Romiešu karaļa titulu, un tad tika kronēts par imperatoru. Sākās tradīcija troņmantinieku vēl imperatora dzīves laikā iecelt par Romiešu karali, lai norādītu dinastisko turpināšanos, līdzīgi kā mūsdienās Lielbritānijas troņmantinieks ir Velsas princis.
Nikolajs Basovs
Dzīvesgājums
1962. gadā Basovs kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli, bet 1966. gadā — par akadēmiķi. Basovs bija viens no 40 akadēmiķiem, kas 1973. gadā parakstīja vēstuli laikrakstam "Pravda", paužot nosodījumu par akadēmiķa Andreja Saharova "pretpadomju darbību".
1978. gadā Basovs Maskavas Inženierfizikas institūtā organizēja kvantu elektronikas katedru (vēlāk pārdēvētu par lāzeru fizikas katedru). Daudzus gadus Basovs bija vairāku populārzinātnisku žurnālu redaktors vai redkolēģijas loceklis, kā arī Vissavienības izglītojošās biedrības Znanie (Знание) valdes priekšsēdētājs.
Basovs nomira 2001. gada 1. jūlijā 78 gadu vecumā. Apglabāts Novodevičjes kapsētā Maskavā.
Zinātniskā darbība
Basova zinātniskā darbība bija veltīta kvantu elektronikai un tās pielietojumam. Kopā ar Aleksandru Prohorovu atklāja elektromagnētiskā starojuma pastiprināšanās un ģenerācijas principu kvantu sistēmās. Tas deva iespēju 1954. gadā izveidot kvantu ģeneratoru (māzeru) amonjaka molekulu kūlī. Nākamajā gadā tika izstrādāta trīs enerģētisko līmeņu shēma, kas guva plašu pielietojumu lāzeros un māzeros. Šie darbi kopā ar amerikāņu fiziķa Čārlza Taunsa pētījumiem kļuva par jaunas nozares — kvantu elektronikas — pamatu. 1964. gadā Basovam, Prohorovam un Taunsam tika piešķirta Nobela prēmija fizikā.
Isajass Plesi
Biogrāfija
Pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1935-1939). Individuālā vērtējumā izcīnījis zelta (1939) un bronzas (1937) medaļas.
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā Plesi piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Inka
Inka (ca; ) ir pilsēta Spānijas salā Maļorkā. Pašvaldības iedzīvotāju skaits 2012. gadā bija 30 066, bet tās teritorija aizņēma 58,4 km².
Pilsēta ir dzelzceļa mezgls Maļorkas dzelzceļa tīklā. No tās atiet dzelzceļa līnijas uz salas galvaspilsētu Palmu, Sapoblu un Manakoru.
Pilsētā atrodas apavu ražošanas uzņēmuma "Camper" galvenā mītne.
Inka plašāk zināma ar saviem vīna pagrabiem. Pilsēta, tāpat kā blakus esošā pašvaldība Binisalema no 17. līdz 19. gadsimtam bija liels vīna ražošanas centrs. Taču šo nozari iznīcināja vīnogu kaitēklis phylloxera un tās iedzīvotāji pievērsās citām nodarbēm kā ādu apstrāde un saistītā amatniecība. Daudzi no vīna pagrabiem tiek izmantoti kā restorāni, kas piedāvā tradicionālus Maļorkas ēdienus.
Dekšņi (Biķernieku pagasts)
Dekšņi ir ciems Biķernieku pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 251 km attālumā no Rīgas.
Zelta bulla (1242)
1242. gada Zelta bulla ir Ungārijas Karalistes karaļa Bēlas IV sastādīts likums, kas tika izdots Gradecas (mūsdienu Zagrebas daļa) iedzīvotājiem pēc mongoļu iebrukuma Eiropā. Ar šo bullu Gradeca tika pasludināta par karaļa brīvo pilsētu. Tā tika izdota 1242. gada 16. novembrī Viroviticā un apstiprināta 1266. gadā. Oriģināls ir uzrakstīts juridiskā latīņu valodā ar melnu tinti uz 46 cm garas un 57 cm platas pergamenta loksnes, kas kopš 1915. gada glabājas Horvātijas Valsts arhīvā Zagrebā. Bullas kopija apskatāma Zagrebas Pilsētas muzejā.
1992. gadā Zagreba svinēja Zelta bullas parakstīšanas 750. gadadienu, kam par godu tika izveidota izstāde Zagrebas Pilsētas muzejā.
Vēsture
1241. gada aprīlī Ungārijas Karalistes karaspēks cieta smagu sakāvi Mohi kaujā pret mongoļiem pie Šajo upes, pēc kuras karalis Bēla IV patvērās Zagrebā, 1241.-1242. gada ziemā mongoļi šķērsoja Dravu un Donavu, tiekot līdz Zagrebai. Karalis bēga tālāk uz Dalmāciju, bet mongoļi slikti nocietināto Zagrebu pilnībā nopostīja. Mongoļi turpināja vajāt karali Bēlu IV līdz brīdim, kad saņēma ziņu par kagana Ugedeja nāvi, pēc kuras pārtrauca iebrukumu Eiropā.
Lai nepieļautu līdzīgu sakāvi nākotnē, pēc mongoļu karaspēka atkāpšanās karalis Bēla IV izdeva vairākus likumus, kas rosināja nocietinātu pilsētu būvniecību, jo tās spēja noturēties pret karaspēka uzbrukumiem.
Noteikumi
1242. gada Zelta bulla pasludināja Gradecu par karaļa brīvo pilsētu, nosakot tās iedzīvotājiem dažādas tiesības. Viņiem bija tiesības brīvi pārvietoties, brīvi izmantot savu īpašumu un brīvi sastādīt testamentu. Karaļa brīvās pilsētas iedzīvotāji bija atbrīvoti no ceļu un tiltu nodevas maksāšanas. Bulla norādīja, ka Gradeca ir tieši pakļauta karalim, nevis muižniekiem, kuru pārvaldītajās zemēs tā atradās. Pilsēta atradās arī ārpus Zagrebas bīskapijas jurisdikcijas.
Gradecas iedzīvotājiem no saviem līdzekļiem apkārt pilsētai bija jāuzceļ nocietinājumi, ko viņi paveica 1266. gadā. Karaļa vizītes laikā pilsētas iedzīvotājiem bija jāsagādā 12 vērši, 1000 maizes klaipi un 4 mucas vīna, kā arī vizīšu laikā jāapkalpo Slavonijas hercogs vai Horvātijas bans.
Bulla noteica arī Gradecas kontrolētās zemes robežas — pilsētai tika piešķirta zeme uz dienvidiem no Medvednicas kalna, uz rietumiem no Vrapčakas upes un uz ziemeļiem no Savas.
Ietekme
Jaunajā Gradecā, kuru aizsargāja nocietinājumi, 14. gadsimtā bija apmēram 3000 iedzīvotāju, kas to padarīja par samērā lielu pilsētu Centrāleiropas lauku ainavā. Pilsēta bija Ungārijas Karalistes finanšu centrs un tajā atradās sudraba kaltuve. Gradecu pārvaldīja pilsētas tiesnesis ar mēra pienākumiem, ko katru gadu ievēlēja pilsētas iedzīvotāji. Katru gadu sv. Blaizija dienā (3. februāris) tika ievēlēti arī astoņi zvērinātie un 12 pilsētas padomnieki. Šāda pārvalde Gradecā saglabājās līdz 1850. gadam, kad tā un vairākas citas apdzīvotās vietas tika apvienotas jaunajā Zagrebas pilsētā.
Mihājs Kāroji
Grāfs Mihājs Ādāms Ģerģs Miklošs Kāroji de Naģkāroji (hu; dzimis, miris ) bija ungāru politiķis. Pirmais Ungārijas premjerministrs pēc Austroungārijas sabrukuma no 1918. gada oktobra līdz 1919. gada janvāra, vālāk līdz 1919. gada martam — pirmais Ungārijas prezidents.
Dzimis vienā no ietekmīgākajām ģimenēm Ungārijā. 1914. gadā apprecējās ar Katinku Andrāši — arī senas un ietekmīgas dzimtas pārstāvi. Pirmā pasaules kara laikā izvirzījās par pretkara partijas līderi Ungārijas parlamentā. Sabrūkot Austroungārijai, Mihājs Kāroji kļuva par jaunās republikas pirmo vadītāju. Pēc tam, kad uzvarējušie sabiedrotie pieprasīja Ungārijai akceptēt jaunās valsts robežas, Mihājs Kāroji demisionēja, bet apvienotie sociāldemokrāti un komunisti nodibināja Ungārijas padomju republiku.
Kāroji ar ģimeni pēc 1919. gada dzīvoja Francijā, bet Otrā pasaules kara laikā — Lielbritānijā. 1923. gadā Ungārijā tika tiesāts par valsts nodevību, bet īpašumi — konfiscēti. Pēc Otrā pasaules kara tika iecelts par Ungārijas sūtni Francijā. Pameta amatu, protestējot pret Lāslo Rajka prāvu. Miris Francijā. 1962. gadā, Jānoša Kādāra laikā, Kāroji pīšļi tika pārapbedīti Ungārijā.
Sliktā skolotāja
"Sliktā skolotāja" (en) ir 2011. gada komēdija, kuras režisors ir Džeiks Kasdans. Galvenās lomas filmā atveido Kemerone Diasa, Džastins Timberleiks, Filiss Smits, Džons Maikls Higinss un Džeisons Sīgels. Filmas pirmizrāde notika.
Elizabete Halsija ir slinka un nekompetenta skolotāja, kura ienīst savu darbu, skolēnus un kolēģus. Pēc tam, kad Elizabetes bagātais līgavainis viņu pamet, viņa ir spiesta atgriezties skolā, lai sakrātu naudu krūšu implantiem.
Helsinku Universitāte
Helsinku Universitāte (fi, sv, la) ir 1640. gadā dibināta universitāte Somijas galvaspilsētā Helsinkos. Senākā universitāte valstī.
Mācības oficiāli notiek abās Somijas valsts valodās (somu un zviedru), bet vecākos kursos bieži angliski. Mācības notiek 11 fakultātēs.
Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami rakstnieks Juhani Ako (Juhani Aho), folklorists Ante Ārne, politiķe Tarja Halonena, politiķis Urho Kekonens, matemātiķis Gesta Mitāgs-Leflērs (Gösta Mittag-Leffler), politiķis Juho Kusti Pāsikivi, politiķis Lauri Kristians Relanders (Lauri Kristian Relander), politiķis Olli Rēns, jurists Kārlo Juho Stolbergs (Kaarlo Juho Ståhlberg), politiķis Pērs Ēvinds Svīnhūvuds, programmētājs Līnuss Tūrvaldss, rakstnieks Mika Valtari (Mika Waltari), ķīmiķis Arturi Ilmari Virtanens, filozofs Georgs Henriks fon Vrigts (Georg Henrik von Wright).
1666. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1666. gada notikumi pašreizējās Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes un Zemgales novadi atradās Kurzemes hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš atradās Kurzemes hercogistē ar autonomijas tiesībām. Vidzemes novads ietilpa Zviedru Vidzemes sastāvā, kas bija Zviedrijas domīnija, bet Latgales novads poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā, kas bija Žečpospolitas province. Latvijas teritorijas austrumdaļu ar vairākām pilsētām bija pakļāvusi Krievijas cariste.
Elijas iela
Elijas iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Maskavas forštates apkaimē. Elijas iela sākas krustojumā ar Maskavas ielu un beidzas krustojumā ar Turgeņeva ielu, kur turpinās kā Prāgas iela. Ielas garums ir 416 metri, tā klāta ar asfalta un bruģa segumu. Elijas ielā ir pārsvarā vairākstāvu īres namu apbūve, kā arī vairākas sabiedriskas celtnes, tostarp, Rīgas Jēzus baznīca.
Objekti
Elijas ielā atrodas arī Baltkrievijas Republikas vēstniecība (Jēzusbaznīcas iela 12) un Latvijas Zinātņu akadēmija (Akadēmijas laukums 1).
Žans Liks Godārs
Žans Liks Godārs (dzimis, miris ) bija franču/šveiciešu kino kritiķis, režisors, scenārists un viens no nozīmīgākajiem franču jaunā viļņa filmu veidotājiem. Godārs ir uzskatāms arī kā viens no radikālākajiem franču jaunā viļņa režisoriem. Viņa filmās bieži ir saskatāmas dažādas režisora politiskās un filozofiskās ietekmes gan no Marksisma filozofijas, gan no eksistenciālisma.
Miris 2022. gada 13. septembrī, 91 gadu vecumā, izdarot asistētu pašnāvību.
Apbalvojumi
Godāra filmas daudzkārt nominētas dažādām balvām, no kurās iegūtas vairākas Berlīnes kinofestivāla, Kannu kinofestivāla un Venēcijas kinofestivāla balvas. Viņš saņēmis balvas par mūža ieguldījumu — Kinoakadēmijas goda balvu, Eiropas Kino balvu par sasniegumiem dzīves laikā, Goda Cēzara balvu, Venēcijas kinofestivāla karjeras Zelta lauvu.
Redklifa
Redklifa (en) var būt:
Vācu cilts hercogistes
Vācu cilts hercogistes, (de, no vārda Stamm — 'cilts'), ir vēsturnieku dots nosaukums galvenajām ģermāņu cilšu hercogistēm, kas 843. gadā, sadaloties Kārļa Lielā impērijai, veidoja Austrumfranku valsts un vēlākās Svētās Romas impērijas kodolu. Karolingu iekarojumu laikā tradicionālās ģermāņu cilšu zemes tika sadalītas un ieguva jaunus valdniekus, taču, impērijai sadaloties, senās cilšu identitātes atkal nostiprinājās. Austrumfranku valsts nestabilitāte deva šo hercogistu valdniekiem aizvien neatkarīgāku varu, kas noveda pie regulāriem konfliktiem ar impērijas valdniekiem un pēdējo cilts hercogistu sadalīšanu 1180. gadā. Sākotnējās cilts hercogistes bija Saksijas hercogiste ziemeļos, Frankonijas hercogiste centrā, Švābijas hercogiste (arī — Alemānija) un Bavārijas hercogiste dienvidos. Kārļa Lielā pēcnācējiem dalot mantotās zemes, Austrumfranku valsts īpašumā nonāca arī Lotāra Vidusfranku valsts liela daļa — Lotaringa. No šīm hercogistēm ietekmīgākās bija Saksija, no kuras nāca Otonu dinastija, un Bavārija, kuras ambiciozie hercogi centās saglabāt savu autonomiju un palielināt teritoriju.
Kārļa Lielā mantinieki noslēdza vairākus līgumus par zemju dalīšanu — 843., 870. un 880. gadā. Karolingu valdnieku dēliem parasti valdījumā tika dota kāda no mazajām teritorijām, parasti ar karaļa titulu. Tādējādi parādās Bavārijas, Saksijas un Švābijas karalistes. Karolingu dinastijas varai pavājinoties, šajās karalistēs pie varas esošie hercogi valdīja autonomi.
Pēc pēdējā Karolingu karaļa nāves, 911. gadā Saksijas, Švābijas un Bavārijas hercogi nepieļāva Rietumfranku valsts karaļa un Karolingu mantinieka kļūšanu par Austrumfranku valsts karali. Viņi ievēlēja Frankonijas hercogu Konrādu I par savu karali. Lotringas hercogs šim lēmumam nepiekrita un pievienojās Rietumfranku valstij. Tā kā Konrāds I bija viens no hercogiem, tad viņam trūka autoritātes. Savas varas gadus viņš pavadīja gandrīz nepārtrauktos karos ar pārējiem hercogiem. Pēc Konrāda nāves 918. gada decembrī, 919. gada sākumā Frankonijas un Saksijas augstmaņi par jauno karali ievēlēja Saksijas hercogu Heinrihu I, kam 921. gadā izdevās pakļaut Bavārijas un Švābijas hercogus. 928. gadā pēc vairākiem kariem viņam izdevās iegūt kontroli arī pār Lotaringas hercogisti. Karalis pakāpeniski sāka nepaklausīgo hercogu nomaiņu ar uzticamākiem, lai arī pilnīgu kontroli pār Bavāriju panāca tikai Otons I. Viņa laikā hercogistes tika saglabātas kā administratīvās vienības, taču imperators bija pietiekami spēcīgs, lai regulāri mainītu hercogus.
Frankonijas hercogiste izveidojās senajās franku Austrazijas zemēs un tāpēc bija etniski atšķirīga no ģermāņu hercogistēm. Tās robežas un valdnieki bieži mainījās, un tā faktiski beidz pastāvēt jau 939. gadā.
Lotaringas hercogiste izveidojās 903. gadā pēc Vidusfranku valsts sadalīšanas. To apdzīvoja franki, un tā bija nepārtrauktu cīņu objekts starp Austrumfranku un Rietumfranku valstīm līdz par 939. gadam, kad Austrumfranku valsts uzvarēja. 959. gadā to sadalīja Lejas un Augšas Lotaringā. Lejas Lotaringa saglabāja hercogistes statusu līdz 1190. gadam, kad tā nonāca Brabantes hercogu valdījumā. Augšas Lotaringu iekaroja Francija, un šeit izveidojās Lotringa.
Švābijas hercogiste, sākotnēji saukta par Alemāniju, bija sena franku sabiedrotā, kas 746. gadā to sāka pārvaldīt tieši. Tajā bieži mainījās valdošās ģimenes, līdz 1079. gadā tā nonāca Hoenštaufenu dinastijas īpašumā. Dinastijas sabrukums nozīmēja arī Švābijas sabrukumu. Tās zemes pēc 1268. gada sadalīja Vitelsbahu, Virtembergu un Hābsburgu dinastijas. Daļa Švābijas, atdaloties no impērijas, izveidoja Šveices konfederāciju.
Saksijas hercogiste bija Otonu dinastijas izcelšanās vieta. 1137. tajā sāka valdīt Velfu dinastija, pēc kuras varenākā pārstāvja Heinriha Lauvas krišanas no varas 1180. gadā, hercogistes teritoriju ievērojami samazināja. Arī šī teritorija tika sadalīta 1296. gadā. Vēlāk vienā no teritorijas daļām izveidojās Saksijas kūrfirstiste.
Oskars Lapinskis
Oskars Lapinskis (dzimis ) ir latviešu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Lapinskis pārstāv Šveices Nacionālās līgas komandu SCL Tigers.
Vācu cilts hercogistes
Bavārijas hercogiste tradicionāli bija viena no spēcīgākajām hercogistēm, kas kontrolēja arī vairākas pierobežas markgrāfistes Alpos un Ziemeļitālijā. Arī Bavārija bija nonākusi Velfu dinastijas varā un pakāpeniski imperatori no tās atšķēla Austrijas, Štīrijas un Tiroles zemes. Pēc Velfiem par valdniekiem šeit iecēla Vitelsbahu dinastiju, kas šeit valdīja līdz 1918. gadam.
Oskars Lapinskis
Karjera
2016. gadā, 14 gadu vecumā, pārcēlies uz Šveici, kur pievienojies SCL Tigers kluba jauniešu sistēmai. 2021–22. gada sezonā Lapinskis debitēja Nacionālajā līgā, kopumā sezonā nospēlējot 20 maču un gūstot vienus vārtus.
Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā — individuālais brauciens vīriešiem
Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā — individuālais brauciens vīriešiem ir ikgadējs pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā individuālajā braucienā, ko organizē pasaulē vadošā organizācija riteņbraukšanā, Starptautiskā riteņbraukšanas savienība (UCI). Sacensības šajā disciplīnā pirmoreiz tika rīkotas 1994. gadā. Visvairāk titulus šajā disciplīnā izcīnījis Šveices pārstāvis Fabians Kančellāra un Vācijas pārstāvis Tonijs Martins, kuri uzvarējuši četras reizes, savukārt Austrālijas pārstāvis Maikls Rodžerss ir uzvarējis trīs reizes pēc kārtas, no 2003. līdz 2005. gadam. 2003. gada sacensībās uzvarēja Lielbritānijas braucējs Deivids Milars, kurš vēlāk atzinās dopinga lietošanā šajā čempionātā un viņa tituls tika atņemts. Tā rezultātā Rodžersam 2003. gada titulu piešķīra reizē ar 2004. gada zelta medaļu.
Oskars Lapinskis
Karjera
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitējis 2022. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvam 2022. gada Pasaules čempionātā.
Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā — individuālais brauciens vīriešiem
Labāko rezultātu no Latvijas sportistiem 1999. gada čempionātā sasniedza Raivis Belohvoščiks, kurš ierindojās 4. vietā.
Medaļu ieguvēji
† Deivids Milars uzvarēja sacensībās, bet vēlāk atzinās Epogen preparāta lietošanā. UCI piešķīra titulu otrās vietas ieguvējam Rodžersam.
Aigars Pētersons
Aigars Pētersons (dzimis, Rīgā) ir latviešu bērnu ķirurgs un politiķis, Rīgas Stradiņa universitātes (RSU) profesors un rektors (no 2018).
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā (1974-1977), studēja Rīgas Medicīnas institūtā (1977-1983), pēc tā beigšanas turpināja izglītību bērnu ķirurģijas klīniskajā ordinatūrā (1983-1984). Aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju (1991) un habilitētā medicīnas doktora disertāciju (1996).
Latvijas Medicīnas akadēmijas Bērnu ķirurģijas katedras vadītājs (1998-2014), profesors (1999). 2001. gadā papildinājās Čikāgas un Klīvlendas universitāšu bērnu ķirurģijas centros. Rīgas Stradiņa universitātes (RSU) Doktorantūras nodaļas dekāns (2008), Baltijas Bērnu ķirurgu asociācijas prezidents (2010).
2016. gadā Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs kopā ar Latvijas Zinātņu akadēmiju un RSU A. Pētersonam piešķīra Paula Stradiņa balvu.
2017. gada novembrī Rīgas Stradiņa universitātes Satversmes sapulce A. Pētersonu ievēlēja par RSU rektoru, amatu viņš sāka pildīt 2018. gada 1. janvārī.
Slate
Slate (augšzemnieku dialektā: Slots) ir ciems Jēkabpils novada Rubenes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 8,2 km no pagasta centra Rubeņiem, 44,2 km no novada centra Jēkabpils un 169,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P72 (Ilūkste (Virsaiši)—Bebrene—Birži).
Līdz 1949. gadam Slate bija Slates pagasta centrs. Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Jēkabpils rajonā.
Dekšņi (Lendžu pagasts)
Dekšņi ir ciems Lendžu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 253 km attālumā no Rīgas.
Treiene
Treiene (de) ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Fogtlandes apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1214. gadā.
Kīza (stacija)
Kīza (et) ir dzelzceļa stacija Igaunijā, Harju apriņķa, Saku pagastā, dzelzceļa iecirknī Tallina—Lelle. Kīza atrodas 24 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas, 47 km attālumā no Lelles dzelzceļa mezgla stacijas un tajā pietur visi Tallinas, Raplas, Lelles, Pērnavas, Tiri un Vīlandes virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni.
Stacijas ēka
Kīzas stacijas ēka celta 1928. gadā monumentālās neobaroka formās. Tā ir vienstāva mūra celtne ar otrā stāva izbūvi apjomīgā mansardtipa jumtā. Ēkas būvapjomu veido centrālais, paralēli sliežu klātnei novietots būvapjoms un perpendikulāri tam — simetriski novietoti ēkas sānu spārni. Centrālās daļas kompozīciju papildina neliela mezonīna izbūve.
Fasāžu apdare atturīga. To veido kaļķa javas apmetums, stūru rustojums, aplodas, mezonīna frontona profilējums, jumta un starpstāvu profilētās dzegas. Masīvais mansarda jumts ieklāts ar holandes tipa māla dakstiņiem.
Skatīt arī
Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)
Gerardova
Gerardova ir ciems Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 3 km no pagasta centra Stoļerovas, 13 km no novada centra Rēzeknes un 216 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V579 (Rēzekne_Stoļerova_Kaunata).
Ciema teritorijā atrodas valsts nozīmes arheooģiskais piemineklis - Gerardovas senkapi.
Šuiski
Šuiski bija sena krievu un poļu augstmaņu (kņazu) dzimta.
Vēsture
Dzimta cēlusies no Rurika dinastijai piederošā Suzdaļas kņaza Vasilija Dmitrijeviča Kirdjapas (ap 1350-1403; valdīja 1364-1382). 1394. gadā Maskavas lielkņazs Vasilijs I Dmitrijevičs Suzdaļas kņazisti pievienoja saviem īpašumiem un tās kņazu nometināja Šujas pilsētā, no kā cēlies dzmtas nosaukums. Caru Fjodora I un Borisa Godunova valdīšanas laikā 1587. gadā Šuisku dzimta nonāca cara nežēlastībā un tika izsūtīta trimdā. 1591. gadā Šuiskiem tika atļauts atgriezties Maskavā un Vasilijs IV Šuiskis bija Krievijas cariste valdnieks no 1606. līdz 1610. gadam. 1610. gadā Maskavas bajāri atcēla Vasiliju Šuiski no troņa un viņš kā gūsteknis mira ieslodzījumā Polijā.
Galileja
Galileja (, HaGalil,, , , al-Jalīl) ir vēsturisks reģions mūsdienu Izraēlas ziemeļos, kuru lielākoties veido divi Izraēlas apgabali: Ziemeļu apgabals un Haifas apgabals. Tradicionāli tiek dalīta Augšgalilejā un Lejasgalilejā. Ziemeļos robežojas ar Libānu, austrumos ar Golānas augstienēm un Jordāniju, bet dienvidos ar Palestīnu. Lielākās Galilejas pilsētas ir Nācarete un Karmiela.
Galileja bieži ir pieminēta Bībelē.
Romans Kukumbergs
Romans Kukumbergs (dzimis 1980. gada 8. aprīlī) ir slovāku hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2014) Kukumbergs spēlē Čehijas Ekstralīgas vienībā HK Hradec Kralove.
Spēlētāja karjera
2000.—01. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas kluba Trenčīnas "Dukla" rindās, tādējādi sākot savu profesionāļa karjeru. Komandas sastāvā Kukumbergs aizvadīja vēl nākamās trīs sezonas, taču 2004.—05. gada sezonā spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Ņižņekamskas "Neftekhimik" rindās.
2005.—06. gada sezonu Kukumbergs aizvadīja AHL vienībā Toronto "Marlies", taču tad pievienojās Bratislavas "Slovan" vienībai, kopā ar to izcīnot Slovākijas čempiona titulu. 2007.—08. gada sezonā hokejists atgriezās "Neftekhimik", taču tad vēl vienu sezonu aizvadīja "Slovan" sastāvā.
2009.—10. gada sezonu iesāka KHL klubā Toljati "Lada", taču noslēdza Kazaņas "Ak Bars" rindās, kopā ar klubu izcīnot Gagarina kausu. 2010.—11. gada sezonā spēlēja Čeļabinskas "Traktor" un Habarovskas "Amur" rindās, taču pēc sezonas beigām atgriezās Bratislavas "Slovan", 2012. gadā vēlreiz kļūstot par Slovākijas čempionu.
Autobūve
Autobūve ir rūpniecības nozare, kas veic ceļu transporta (automobiļu) ražošanu, galvenokārt aprīkotus ar iekšdedzes dzinējiem.
Sevī iekļauj apakšnozares:
Autobūves industrija jau kopš pirmsākumiem, 19. gadsimta beigās, bija liels melnās metalurģijas (tērauds, čuguns); krāsainās metalurģijas (radiatoru, karburatoru ražošana); ķīmiskā ražošanas (gumija, plastmasas, krāsas); elektrotehnikas (aizdedzes sistēmas, akumulatoru baterijas, ģeneratori, starteri, apgaismes iekārtas); stiklu ražotnes patērētājs.
Tieši autobūves industrija kopš 1910. gadiem ieguva plašu konveijeru sistēmas pielietojumu.
Endrū Linkolns
Endrū Džeimss Klaterbaks (en; dzimis ), plašāk zināms ar skatuves vārdu Endrū Linkolns (Andrew Lincoln), ir angļu aktieris. Visvairāk pazīstams ar Rika Graimsa lomu TV seriālā "Staigājošie miroņi".
Biogrāfija
Dzimis 1973. gadā Londonā. Kad viņam bija tikai 18 mēneši, viņa ģimene pārcēlusies uz Hallu, bet astoņu vai deviņu gadu vecumā — uz Bātu Somersetā. Vienu vasaru pavadījis Nacionālajā jaunatnes teātrī, vēlāk studējis Karaliskajā dramatiskās mākslas akadēmijā Londonā, kur arī sācis lietot vārdu "Endrū Linkolns".
Pirmā parādīšanās TV ekrānos bija 1994. gadā britu situāciju komēdijseriālā Drop the Dead Donkey. Plašāku atpazīstamību ieguvis ar Marka lomu 2003. gada britu Ziemassvētku filmā "Tāda ir mīlestība".
Kopš 2010. gada filmējas amerikāņu šausmu/drāmas seriālā "Staigājošie miroņi", kur atveido galveno varoni — agrāko šerifa palīgu Riku Graimsu, kurš kļūst par izdzīvotāju grupas līderi.
Hermanis Rozentāls
Hermanis Rozentāls (, dzimis, miris ) bija Jaunjelgavā dzimis ebreju izcelsmes rakstnieks, tulkotājs, ebreju sabiedrisks darbinieks un bibliotekārs.
Dzimis Jaunjelgavā, skolā gājis Bauskā un Jelgavā. Mācības pabeidza 1859. gadā. No 1869. gada darbojās tipogrāfijā Kremenčukā, 1870. gadā publicēja dzejoļu krājumu Gedichte. Sanitārā dienesta sastāvā piedalījās Krievu-turku karā. Līdz 1881. gadam darbojās tipogrāfijā Kijevā, piedalīdamies avīzes "Zarja" organizēšanā.
Pauls Mihels
Pauls Mihels (de; es; Alcenava —  Laplata) bija Vācijas un Argentīnas starptautiskais meistars šahā (1956).
Biogrāfija
1930. gados bijis viens no Vācijas vadošajiem šahistiem. 1935. gadā Āhenē dalījis otro vietu Vācijas 28. šaha čempionātā. Šo panākumu atkārtojis 1938. gadā Vācijas 30. šaha čempionātā.
Sākoties Otrajam pasaules karam kopā ar Vācijas komandu atradies Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā. Lai gan Vācijas komanda uzvarēja olimpiādē komandu vērtējumā, neviens no tās dalībniekiem neatgriezās kara pārņemtajā Eiropā. Arī Mihels palicis Argentīnā un nomainījis savu vārdu no Pauls uz Pablo.
1940. un 1950. gados piedalījies šaha turnīros Argentīnā un Austrijā. Lielākais panākums - uzvara 1949. gadā Rosario, apsteidzot Arturo Pomaru. 1951. gadā dalījis 5.-7. vietu turnīrā Vīnē.
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1956. gadā Mihelam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Stiklu purvi
Stiklu purvi ir dabas liegums Ziemeļkurzemē. Izvietojies Kursas zemienes Ugāles līdzenumā, administratīvi ietilpst Talsu novada Valdgales pagastā un Ventspils novada Puzes pagastā. Izveidots 1987. gadā Stiklu purvu kompleksā, kas ir lielākais Rietumlatvijā un aizņem bijušā Baltijas ledus ezera seklūdens zonas pazeminājumu. Iekļauj Vasenieku purvu, Vanagu purvu, Pumpuru purvu, Zvaguļpurvu, Bērzpurvu un Lūžniekpurvu. Stiklu purvi ir viena no nedaudzām dižās aslapes atradnēm ārpus piejūras. Divas no trīs daudzstublāju pameldra atradnēm un viena no trīs iesarkanā sfagna atradnēm Latvijā. Īpaši nozīmīga teritorija gan ligzdojošiem, gan migrējošiem putniem. Liegums ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā.
Junuss Malli
Junuss Malli (tr, dzimis ) ir turku futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Turcijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Milli pārstāv Turcijas Superlīgas komandu Trabzonspor.
Turcijas futbola izlases sastāvā ir spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Vidusdonavas zemiene
Vidusdonavas zemiene, arī Panonijas zemiene (sr, hr, ro) vai Karpatu baseins (hu), ir liela zemiene Centrāleiropā, kuru ieskauj Karpati, Alpi, Dināru kalniene un Serbijas Karpati. Zemiene aizņem gandrīz visu Ungāriju, Horvātijas un Serbijas ziemeļu daļu, mazu strēli no Rumānijas austrumiem, Aizkarpatu zemieni Ukrainā un Slovākijas dienvidrietumus. Līdzenuma aptuvena platība ir 200 tūkstoši km2.
Neogēna periodā (pirms 20 līdz 1 miljonam gadu) šajā līdzenumā bija liels ezers, kas tiek saukts par Panonijas jūru. Vidusdonavas zemiene izveidojās, kas šis ezers izžuva.
Klāvs Veinbergs
Klāvs Veinbergs (dzimis ) ir latviešu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2022. gada Veinbergs pārstāv Latvijas čempionāta komandu HK Zemgale/LLU. 2022. gada NHL draftā Veinbergu ar kopējo 224. numuru septītajā kārtā izvēlējās Tampabejas "Lightning".
Karjera
Savu spēlētāja karjeru sācis Jelgavas jauniešu komandās. 2019–20. gada sezonā debitējis Latvijas čempionāta komandas HS Rīga rindās, kur pavadījis divas sezonas. 2021–22. gada sezonā spēlējis Jaunatnes hokeja līgas komandā HK Rīga, bet sezonas beigās pievienojies HK Zemgale/LLU, kuras rindās palīdzējis komandai izcīnīt pirmo Latvijas čempionāta titulu.
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitējis 2022. gadā. Piedalījies 2022. gada Pasaules čempionātā.
Reinis Dzudzilo
Reinis Dzudzilo ir latviešu scenogrāfs.
Mācījies Cēsu Mākslas skolā un Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā. Absolvējis Latvijas Mākslas akadēmiju, kur studējis audiovizuālo mākslu un scenogrāfiju.
Veidojis scenogrāfijas vairākos teātros, tai skaitā "Dirty Deal Teatro", Jaunajā Rīgas teātrī un Valmieras teātrī, kā arī Andrejostā un E. Smiļģa teātra muzejā.
Ustjas rajons
Ustjas rajons ir Krievijas Arhangeļskas apgabala administratīvais rajons apgabala dienvidos. Rajons robežojas ar Arhangeļskas apgabala Veļskas rajonu rietumos, Šenkurskas rajonu ziemeļrietumos, Verhņaja Toimas rajonu ziemeļaustrumos, Krasnoborskas rajonu un Kotlasas rajonu austrumos, kā arī Vologdas apgabala Veļikijustjugas rajonu dienvidaustrumos, Ņukseņicas rajonu un Tarnovskijgorodokas rajonu dienvidos un Verhovažjes rajonu dienvidrietumos.
999. gads
999. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Dekšņi (Kubulu pagasts)
Dekšņi ir ciems Kubulu pagastā, Balvu novadā. Atrodas 222 km attālumā no Rīgas.
Eriks Gaļimovs
Eriks Gaļimovs (Эрик Михайлович Галимов; dzimis, miris ) bija PSRS un Krievijas ģeoķīmiķis, Krievijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķis, ģeoloģijas mineraloģisko zinātņu doktors. No 1992. līdz 2015. gadam viņš bija Vernadska Ģeoķīmijas un analītiskās ķīmijas institūta direktors.
Biogrāfija
Eriks Gaļimovs piedzima Vladivostokā 1936. gada 29. jūlijā. 1959. gadā viņš absolvēja Gubkina Maskavas naftas ķīmijas un gāzes rūpniecības institūtu specialitātē "Derīgo izrakteņu atradņu meklēšanas un izpētes ģeofiziskās metodes", iegūstot kalnu inženiera ģeofiziķa diplomu. 1965. gadā Gaļimovs aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Masas spektrometrijas izmantošana virsmas izskalošanas procesu ietekmes uz izotopu karbonātu izotopu sastāvu pētīšanā", un tajā pašā gadā viņam piešķīra ģeoloģijas mineraloģisko zinātņu kandidāta zinātnisko pakāpi. 1970. gadā viņš aizstāvēja doktora disertāciju "Oglekļa stabilo izotopu ģeoķīmija".
Darba gaitas Eriks Gaļimovs sāka 1959. gadā PSRS Ģeoloģijas ministrijas trestā Specgeofizika kā inženieris operators. No 1960. līdz 1963. gadam viņš bija Piekaspijas ģeofiziskās ekspedīcijas priekšnieks rietumu Kazahstānā. 1959. gadā Gaļimovs Gubkina Maskavas naftas ķīmijas un gāzes rūpniecības institūtā kļuva par ieguves ģeofizikas katedras zinātnisko līdzstrādnieku; no 19667. līdz 1972. gadam viņš bija tur paša organizētās masspektrometijas laboratorijas vadītājs. 1973. gada Gaļimovs kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas Vernadska Ģeoķīmijas un analītiskās ķīmijas institūta oglekļa ģeoķīmijas laboratorijas, ko viņš izveidoja pēc akadēmiķa Aleksandra Vinogradova ieteikuma, pārvaldnieku. No 1992. līdz 2015. gadam Eriks Gaļimovs bija Vernadska Ģeoķīmijas un analītiskās ķīmijas institūta direktors, pēc tam — tā zinātniskais vadītājs. 1993. gadā viņš kļuva par Maskavas Valsts universitātes profesoru, lasīja oglekļa ģeoķīmijas kursu.
1994. gadā Gaļimovs kļuva par Krievijas Zinātņu akadēmijas (KZA) akadēmiķi Ģeoloģijas, ģeofizikas, ģeoķīmijas un kalnu zinātņu nodaļā. No 2002. līdz 2013. gadam viņš bija KZA Prezidija loceklis, KZA Zemes zinātņu nodaļas biroja loceklis, ģeoloģiskās ģeofizikas zinātņu sekcijas loceklis. Viņš bija KZA Meteorītu komitejas priekšsēdētājs, KZA Zinātniskās padomes ģeoķīmijas problēmās priekšsēdētājs, KZA Okeanogrāfiskās komisijas loceklis, KZA Padomes kosmosa jautājumos biroja loceklis. No 2000. līdz 2004. gadam viņš bija Starptautiskas ģeoķīmijas un kosmoloģijas asociācijas prezidents. Kopš 2005. gada Gaļimovs bija žurnāla Geohimija galvenais redaktors.
2020. gada 23. novembrī Eriks Gaļimovs mira Maskavas klīnikā no koronavīrusa COVID-19 slimības. Viņš ir apglabāts Trojekurovas kapsētā Maskavā.
Zinātniskā darbība
1972. gadā Gaļimovs pētīja Luna-16 atgādāto Mēness iežu paraugu oglekļa izotopu sastāvu. 1990. gadā Gaļimovs dibināja un vadīja zinātnisko skolu «Globālie oglekļa cikli "mantija — garoza — atmosfēra"». Viņš bija Mēness izpētes (Luna-Glob) un iežu paraugu atgādes no Fobosa (Fobos-Grunt) zinātniskās programmas iniciators un vadītājs, piedalījās projektā Mars-96.