cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pārtikas revidents
Raidījuma formāts
Raidījuma ētera laiks bija trešdienās, plkst. 21.10, LTV1 kanālā.
Maksimoviča bērzs
Maksimoviča bērzs ir bērzu dzimtas suga.
Andrejs Bērziņš (politiķis)
Andrejs Bērziņš (dzimis, miris ) bija Latvijas politiķis, sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas tirdzniecības un rūpniecības ministrs no 1921. gada janvāra līdz jūnijam, kā arī Tautas padomes loceklis un Latvijas Satversmes sapulces deputāts. Vēlāk bijis Tirdzniecības un rūpniecības kameras priekšsēdētājs.
Biogrāfija
Andrejs Bērziņš piedzima Liepkalnes-Ozolu pagastā. Apmeklējis Kokneses draudzes un Vietlavas ministrijas skolas.
No 1891. līdz 1896. gadam strādāja par pagasta darbveža palīgu un darbvedi. 1909. gadā Berlīnē klausījies priekšlasījumus par tautsaimniecību. Pirmā pasaules kara laikā (no 1914. līdz 1918. gadam) bija Liepājas domes priekšsēdētāja biedrs. No 1917. līdz 1918. gadam bija viens no Kurzemes Zemes padomes 20 deputātiem, pret kuriem asi vērsās Latviešu Pagaidu Nacionālā Padome, tomēr nepiedalījās 8. marta balsojumā par Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā darbojās Liepājas pilsētas domē kā deputāts un kļuva par Tautas padomes locekli. Bermontiādes laikā Bērziņš bija Lejaskurzemes apgabala priekšnieks, kā arī Latvijas Pagaidu valdības pilnvarotais saziņai ar Sabiedrotajiem un Vāciju.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latvijas Darba partijas saraksta. 1921. gadā dažus mēnešus bija tirdzniecības un rūpniecības ministrs Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā, pēc valdības demisijas amats tika likvidēts. Neilgi pēc tam kopā ar citu Ulmaņa valdības dalībnieku, Rūdolfu Bēnusu, kā arī vairākiem citiem partijas pārstāvjiem, izstājies no Darba partijas.
Strādājis vairākos laikrakstos. 1922. gadā kļuva par Liepājas bankas valdes priekšsēdētāju, darbojies arī citu uzņēmumu valdēs. Bijis arī Latvijas Kredītbankas direktors. 1935. gadā kļuvis par Tirdzniecības un rūpniecības kameras priekšsēdētāju, amatā bija līdz kameras likvidēšanai 1940. gadā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā apcietināts un 1941. gadā izsūtīts, miris 1941. gada 24. decembrī.
Pirms deportācijas viņš Upsālas Universitātei atvēlēja naudu, ar kuru palīdzēt Latvijas vēstures pētniekiem. Juridisku problēmu dēļ fonds tika dibināts tikai 1960. gados.
Bottle Rocket
Bottle Rocket ir 1996. gada kriminālkomēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Vess Andersons. Galvenās lomas atveido Lūks Vilsons, Ouens Vilsons, Roberts Musgreivs, Džeimss Kāns, Lumi Kavazosa un Neds Douds. Filmas pirmizrāde notika.
Divi draugi Entonijs un Dignans pieņem savā komandā Bobu Mapltorpu, lai veiktu zādzību un bēgtu no notikuma vietas.
Muižnieki (Bērzaunes pagasts)
Muižnieki, agrāk — Grostona, ir ciems Madonas novada Bērzaunes pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā pie autoceļa V856 2 km attālumā no pagasta pārvaldes Sauleskalnā, 13 km no novada centra Madonas un 159 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izaugusi ap bijušās Grostonas muižas (Großdohn) centru. Muižas magazīna ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis. Senāk ciems atradies Grostonas pagastā un Grostonas ciemā.
2017. gada Lielā Kristapa balva
2017. gada Lielā Kristapa balvas tika pasniegtas kinoteātrī Splendid Palace, Rīgā. Balvas pasniedza Latvijas Kinematogrāfistu savienība labākajām 2016./2017. gada filmām divdesmit trīs kategorijās. Kinofestivāls norisinājās no 9. līdz 14. novembrim.
Balvas par mūža ieguldījumu latviešu kino mākslā 9. novembrī saņēma zīmētās animācijas aizsācēji Latvijā Roze Stiebra un Ansis Bērziņš.
Derīgais bērzs
Derīgais bērzs, pazīstams arī kā Himalaju bērzs, ir bērzu dzimtas suga.
Evertons Ribeiru
Evertons Augustu de Barruss Ribeiru (pt, dzimis ) ir Brazīlijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, pārstāv Brazīlijas futbola izlasi. Kopš 2017. gada Evertons spēlē Brazīlijas A sērijas komandā Flamengo.
Iepriekš Evertons ir spēlējis Brazīlijas komandās Corinthians, São Caetano, Coritiba un Cruzeiro, kā arī AAE komandā Al Ahli.
Brazīlijas futbola izlases sastāvā debitējis 2014. gadā. Pārstāvējis izlasi 2015. un 2021. gada Copa América, kā arī 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Coritiba
Cruzeiro
Al Ahli
Flamengo
Džeksons Martiness
Džeksons Arlejs Martiness Valensija (es, dzimis ) ir bijušais Kolumbijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Kolumbijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras sākumā spēlējis gan Kolumbijā, gan Meksikā. 2012. gadā pievienojies Portugāles komandai Porto, kur viņš 2013. gadā izcīnīja Portugāles Premjerlīgas čempionu titulu. Trīs reizes kļuvis arī par līgas labāko vārtu guvēju. 2015–16. gada sezonu pavadījis La Liga komandā Atletico Madrid. Vēlāk spēlējis arī Ķīnā, bet karjeru noslēdzis Portugāles komandā Portimonense.
Kolumbijas futbola izlases sastāvā debitējis 2009. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Independiente Medellín
Irokēzi
Ciltis
Pirmo cilšu uzskaitījums atbilst to vēsturiskajam ģeogrāfiskajam izvietojumam rietumu-austrumu virzienā.
Džeksons Martiness
Sasniegumi
Porto
Irokēzi
Ciltis
¹ Pievienojās savienībai 1720. gadā.
Džeksons Martiness
Sasniegumi
Guangzhou Evergrande
Irokēzi
Nosaukums
Savu konfederāciju irokēzi sauca Ganonsyoni jeb Goano'ganoch'sa'jeh'seroni,— 'lielā jumta tauta' jeb 'zem lielā jumta dzīvojošā tauta' (goano — 'liels', ganochsajeh — 'jumts', eroni — 'ļaudis'). Šādi tika norādīts, ka gan visas ciltis, gan ikviens tās loceklis ir kā viena kopīgi vienā mājoklī dzīvojoša saime. Irokēzu pašnosaukums ir haudenosauni, kas nozīmē 'garās mājas ļaudis (tauta)', jeb precīzāk, 'tie kas ceļ garo māju'. Saskaņā ar irokēzu liecībām, šo nosaukumu ieviesa savienības veidotājs Dekanavida. Nosaukums raksturo irokēzu dzīvesvietas — ar gobas mizu klātus mājokļus. Taču šķiet, tas arī ietver sevī domu par savienības spēju dzīvot vienoti, līdzīgi ģimenēm šādā mājā.
Kultūra
Kulturāli irokēzi maz atšķīrās no citām irokēzu valodas grupai piederošajām ciltīm. Valdīja matrilineāla sociālā struktūra — sievietēm piederēja viss īpašums un pēc viņām noteica radniecību. Katra cilts dalījās klanos, kurus skaits svārstījās no trim līdz astoņiem. Tos vadīja klana māte. Katrā ciltī bija bruņurupuča, lāča un vilka klani, atsevišķām ciltīs vēl pastāvēja sloku, brieža, bebra, gārņa, vanaga un zuša. Pēc precībām vīrs ievācās pie sievas garajā mājā, un bērni kļuva piederīgi viņas klanam. Irokēzu ciemati bija nocietināti un plaši. Garajā mājā varēja dzīvot atšķirīgu klanu pārstāvji. Ciematus cēla ilgam laikam, un tos pārcēla vienīgi aizsardzības nolūkos vai dēļ augsnes noplicināšanas (aptuveni ik pēc divdesmit gadiem).
Zemkopība nodrošināja lielāko uztura daļu. Galvenās lauksaimniecības kultūras bija kukurūza, pupas un ķirbji, — t.s. trīs māsas. Par šīs nozares nozīmību skaidri liecina seši ikgadējie zemkopības svētki, kuros irokēziem caur lūgšanām pateicās par ražu. Lauki, kurus pārraudzīja klana māte, piederēja sievietēm. Vīrieši parasti pameta ciematus gadskārtējo medību laikā, pēc kurām atgriezās ziemas vidū. Pavasaris bija zvejošanas laiks. Līdztekus ražas novākšanai un ēku sliešanai, vīriešu dzīvē nozīmīgu vietu ieņēma kari. Karotāji valkāja īpašu skalpcirtu, sievietes nēsāja garus matus. Tetovēšanās bija parasta starp abu dzimtu pārstāvjiem.
Savienības izveidošana
Savienību jeb konfederāciju sākotnēji veidoja piecas lingvistiski radniecīgas ciltis — mohauki, oneidi, onondagi, kaijugi, seneki, kuras pirms eiropiešu ierašanās dzīvoja gar upēm un ezeriem mežiem klātā teritorijā, kas mūsdienās aizņem Ņujorkas štata ziemeļus. Tās tapšanas laiks ir neskaidrs. Lielākā vēsturnieku daļa uzskata, ka tas notika starp 1450. un 1600. gadu. Saskaņā ar irokēzu mutvārdu tradīciju, savienību izveidoja 12. gadsimtā. To radīja, lai pārtrauktu postošos starpcilšu karus. 1722. gadā līgai pievienojās tuskarori.
Portsmutas miera līgums
Portsmutas miera līgums ir 1905. gada 23. augustā Portsmutā ASV noslēgts miera līgums, kas izbeidza Krievijas—Japānas karu. Krievijas delegāciju vadīja Sergejs Vite un sūtnis ASV Romāns Rozens.
Irokēzi
Savienības izveidošana
Visas irokēzu saimei piederošās valodas atšķēlās no kopīgās pirmvalodas vēl p.m.ē. Arheoloģiskās liecības vedina domāt, ka tas notika tagadējā Ņujorkas štata centrālajā daļā — viņu kultūras šūpulī. No šejienes radniecīgās grupas izpletās, izveidojot atsevišķas ciltis un cilšu savienības — hūronus, čerokus, suskvehanokus un citas.
Savienības dibinātājs bija hūronu vai mohauku izcelsmes onondaga Dekanavida (Miera Nesējs), kas piedzima Ontārio ezera ziemeļu krastā. Viņš ceļoja starp piecām ciltīm, pārliecinot tās apvienoties zem Dižā Miera likuma. Starp mohaukiem Dekanavida sastapa prasmīgu un talantīgu oratoru Haiavatu. Kopīgi viņi turpināja apciemot ciltis, no neatkarīgiem klaniem jeb radinieku grupām veidojot pārvaldītus ciematus, kas spēja formēt savienību.
Portsmutas miera līgums
Saturs
Līgumā noteikts, ka Krievijas Impērija atdeva Japānas Impērijai Sahalīnas salas dienvidu daļu, piešķīra nomas tiesības uz Ļaodunas pussalu ar Portartūru un Daļņiju, kā arī atzina Koreju par Japānas Impērijas interešu sfēru.
Irokēzi
Savienības izveidošana
Katra cilts, kas atzina Dižo Miera likumu, kļuva par savienības daļu. Galu galā Onondagas ezera krastā 50 virsaiši jeb sačemi sapulcējās pirmajā Lielajā padomē, kur Miera Nesējs iestādīja "Miera Koku",— balto priedi, zem kuras Piecas tautas apraka savus ieročus. Miera Nesējs pavēstīja, ka jebkura cilts, kas vēlas pakļauties Dižā Miera likumam, ir aicināta zem koka. Šo no paaudzes paaudzē pārmantoto aicinājumu izmantoja daudzas Ziemeļamerikas kolonizēšanas laikā sakautās indiāņu grupas, rodot patvērumu starp irokēziem. Savienību "pierakstīja" no vampuma austā jostā, kas pazīstama kā Haiavatas josta. Dižā Miera likumā ietvertie demokrātijas principi ietekmēja ASV Konstitūcija veidotājus, ko 1988. gadā atzina arī Savienoto Valstu kongress.
Konfederācijas virsaišus iecēla klanu mātes,— padzīvojušas sievietes, kurām nebija tiesības ietekmēt savienības virsaišu pieņemtos lēmumus. Taču šo sieviešu varā bija viņus no padomes atsaukt. Lai arī veidota ar nodomu nest mieru, tā kļuva par iespaidīgu kara mašīnu, jo spēja efektīvi mobilizēt spēkus un valdīja lielā ziemeļaustrumu daļā, izplešot savu ietekmi Kanādā, Lielo ezeru rietumu virzienā, Virdžīnijā un Kentuki dienvidos. Irokēzu karš parasti nozīmēja īsus sirojumus ar tādiem ieročiem kā lokiem un vāles. Taču sakari ar eiropiešiem un cīņa par kažokādu tirgu 17. gadsimta pirmajā pusē situāciju mainīja. Cīņās ar kaimiņu ciltīm irokēzi paplašināja savus medību apgabalus, vadoties pēc principa "kas nav ar mums, ir pret mums".
Portsmutas miera līgums
Sekas
Japāna nostiprināja savu ietekmi Tālajos Austrumos. 1910. gadā tā iekļāva Koreju Japānas Impērijā. Līgumu anulēja 1945. gadā, kad Sarkanā armija sakāva japāņu Kvantunas armiju un ieņēma Sahalīnas salas dienvidu daļu un Kuriļu salas. Jaunu miera līgumu Japāna neparakstīja.
Irokēzi
Savienības izveidošana
1753. gadā kaijugu aizbildniecībā nonāca izdzīvojušie tutelo, saponi, okaneči, pēdējie savulaik ietekmīgo mahanoaku um monakanu konfederāciju pārstāvji. Šīs ciltis piederēja siu saimei un apdzīvoja tagadējo Virdžīniju, Ziemeļkarolīnu un Dienvidkarolīnu. 1871. gadā Sešu tautu rezervātā 106 gadu vecumā nomira pēdējais Virdžīnijas siu valodā brīvi runājošais tutelo izcelsmes indiānis Nikonha.
Kopējais irokēzu skaits ap 1600. gadu, acīmredzot, nepāsniedza 16 000. Savienība pieauga arī uz sagūstīto eiropiešu — franču, angļu, īru — un jaukto laulību rēķina ar pierobežas baltajiem, tirgotājiem un amerikāņiem un kanādiešiem. Irokēzu "impērijas" rīcībā 17. gadsimtā bija nedaudz mazāk par 3000 karotājiem, un viņiem piešķīra titulu "Jaunās Pasaules romieši".
Vampuma jostas
Saskaņā ar irokēzu ticējumiem, no gliemenēm izgatavota vampuma tradīciju ieviesa Haiavata savienības veidošanas laikā. Bet pirms tam par vampumu izmantoja baltā un melnā krāsā krāsotas koka pērlītes. Onondagu nostāstos teikts, ka sākotnēji vampuma vietā bija dzeloņcūku adatas.
Haiavatas josta ir irokēzu nacionālais simbols un mūsdienās pārstāv konfederācijas karogu. Katrs no tā četriem kvadrātiem simbolizē mohaukus, oneidus, kaijugus un senekus. Sirds jeb koks — onondagus, kā arī Piecu tautu uzticību Dižajam Mieram. Līnijas, kas stiepjas no katra kvadrāta, norāda uz Miera Taku un aicinājumu ikvienai ciltij piebiedroties savienībai, lai zem Lielā Miera Koka rastu patvērumu.
Irokēzu savienību raksturo vairāki desmiti jostu. Piemēram "Viesmīlības josta", "Sešu tautu miera josta", "Penobskotu-onondagu josta", "Tuskaroru pieņemšanas josta", "Džordža Vašingtona josta" apraksta dažādus vēsturiskus notikumus, citas — irokēzu sieviešu tiesības iecelt virsaišus vai kukurūzu, ķirbjus un pupas kā lauksaimniecības pamatproduktus. Lielākā daļa seno jostu ir zudušas, dažas atrod muzejos, ļoti daudzu jostu nozīme ir aizmirsta.
Pirmie kontakti ar eiropiešiem
Pirmie fiksētie kontakti starp irokēziem un eiropiešiem notika 1534. gadā, kad Žaks Kartjē satika 300 irokēzu zvejnieku lielu — vīriešu, sieviešu un bērnu — grupu, kas devās mājup lejup pa Sentlorensas upi. Turpmākajos gados Kartjē apciemoja Sentlorensas irokēzu ciematus, kuri atradās tagadējā Kvebekas provincē un Monreālā. Tiek lēsts, ka tur dzīvoja ap 120000 iedzīvotāju, kuri veidoja vismaz 25 ciltis. Kartjē sagūstīja vairākus indiāņus un aizveda uz Franciju. Neskatoties uz vēlākiem mēģinājumiem saistīt Sentlorensas irokēzus ar irokēzu savienības ciltīm vai hūroniem, šo ļaužu liktenis paliek nezināms. Nākamais ceļotājs Samuēls de Šamplēns tur ieradās pēc aptuveni 75 gadiem 1608. gadā, taču neatrada ne mazākās pēdas no kādreizējiem irokēzu ciematiem.
Šamplēns uzcēla nocietinātu tirdzniecības posteni tagadējā Kvebekā un nākamajā vasarā vadīja militāru ekspedīciju dienvidu virzienā. 1609. gada 29. jūlija kaujā viņa ar arkebūzēm bruņotie indiāņu sabiedrotie sakāva mohauku grupu, nogalinot ap 50 un sagūstot divpadsmit pretinieku. Šī un turpmākās sadursmes padarīja frančus par nesamierināmiem konfederācijas pretiniekiem. Par tādiem kļuva arī tās ciltis, kuras iesaistījās kažokādu tirdzniecībā ar frančiem.
Kažokādu tirdzniecība un irokēzu ekspansija
1628. gadā iesākās Bebru kari, kurā angļu un holandiešu atbalstītā irokēzu savienība visa turpmākā 17. gadsimta garumā karoja pret frančiem un viņu indiāņu sabiedrotajiem. Uzbrukumi bija vērsti gan pret algonkinu, gan lingvistiski radniecīgo irokēzu saimes ciltīm un cilšu savienībām. Atšķirībā no algonkinu ciematiem, pēdējo apmetnes bija nocietinātas, tāpēc konfederācijai bija daudz grūtāk tās ieņemt.
Bebru kari
1628. gadā irokēzi sakāva mohikāņus un ieguva monopoltiesības tirdzniecībā ar Orandžas forta holandiešiem. Pateicoties šai tirdzniecībai, viņi pēc pāris gadiem bija pilnībā apbruņoti ar eiropiešu šaujamieročiem. Tas ļāva cīņā par medību teritorijām konfederācijai sekmīgi uzbrukt tās senajiem pretiniekiem un eiropiešu kolonistiem. Savukārt franči tirgošanos ar šaujamieročiem uzskatīja par nelikumīgu, vienīgi laiku pa laikam tos dāvanu veidā piešķirot tiem sabiedrotajiem, kas bija pieņēmuši kristietību.
1640. gadā sākās karš ar hūroniem. Pēc pieciem gadiem franči aicināja to pārtraukt, piedāvājot ciltīm noslēgt mieru un garantējot irokēziem tirgošanas tiesības Jaunajā Francijā. Irokēzi piekrita, taču, kad nākamajā vasarā viņi ieradās ar astoņdesmit zvērādām piepildītām kanoe, franči atteicās tās iepirkt. Smagi aizvainoti, irokēzi nolēma atsākt karu. 1648. gadā hūroni tika satriekti, vairāki tūkstoši gūstekņu vēlāk adoptēti konfederācijā. Izdzīvojušie rada patvērumu Anišinabu konfederācijas teritorijā Lielo ezeru ziemeļu daļā. Pēc hūronu nomākšanas franču kažokādu tirdzniecība sabruka. Jezuīti bija nogalināti, pamatiedzīvotāju partneri un alianses sakautas vai iznīcinātas un zvērādu pieplūdums bija apstājies.
1650/51. gadā tika iekaroti atavandaroni, kas mita Niagāras pussalā. Pēc divu gadu kara 1256. — ēri konfederācija Ēri dienvidaustrumu krastā.
Pēc ziemeļu un rietumu kaimiņu sakāves neviens nespēja nostāties pret irokēzu savienību, pat eiropieši. Tā turpināja ekspansiju Pret Ohaio ielejas un Lielo ezeru algonkiniem, bet dienvidu virzienā spēcīgo suskvehanoku konfederāciju, kas mita Suskvehanas ielejā Pensilvānijā. Lingvistiski tuvi irokēziem, suskvehanoki sastāvēja no aptuveni 20 mazākām ciltīm. 1667. gadā suskvehanoki tika uzveikti. Daļa pameta mājvietas, daļa iekļāvās Irokēzu savienībā. 1706. gadā irokēzi kļuva piekļāvīgāki un atļāva tiem atgriezties mājup.
Ap 1667. gadu no viņu sākotnēji apdzīvotajiem apgabaliem bija izspiestas sekojošas ciltis:
Kadzumi Cubota
Nacionālā izlase
!Kopā||7||0
Irokēzi
Bebru kari
1. Potavatomi, meskvaki, foksi un maskūteni no Mičiganas.
2. Šauni, kikapi, un daļa maiamu no Ohaio un Indiānas.
4. Sakauti un daļēji starp irokēziem absorbēti hūroni, petuni, wenro, atavandaroni un ēri.
5. Otavi no Hūrona ezera salām; uz ziemeļiem izspiesti nipisingi un dažas anišinabu dienvidu grupas.
6. Izzuduša dažas Ohaio ielejas ciltis, par kurām, izņemot to nosaukumus, nekas nav zināms.
Pēc 1687. gada Ēri un Sentklēra ezerā notika liela mēroga kanoe flotiļu kaujas. Tajās vairāku cilšu savienība (anišinabu, otavu, viandotu, potavatomu, misisaugu, foksu, meskvaku, vinebagu, menominu, kikapu, ilinoisu, maskūtenu) guva virsroku pār irokēziem. Viņu ekspansija bija apturēta, un ap 1697. gada tie bija spiesti atkāpties no agrāk iekarotajiem Lielo ezeru apgabaliem.
Bebru karu pēdējais posms sakrita ar Karaļa Viljama karu (1688—1697) — pirmo no sešiem koloniāliem kariem kontinentā starp Jauno Franciju un Jaunangliju. 1687. gadā franči uzbruka seneku un onondagu ciematiem. Masīvā prettriecienā virs 1200 irokēzu karotāju 1689. augustā nogalināja vairāk nekā 200 franču kolonistu Monreālas apkārtnē. Atbildes kampaņas, kā arī baku epidēmija 1690. gadā salauza konfederācijas pretestību. 1701. gadā tika noslēgts Lielais Monreālas miers. Saskaņā ar to, irokēziem bija aizliegts piedalīties konfliktos starp Angliju un Franciju, bet irokēzu un algonkinu konflikti bija jārisina ar franču starpniecību.
XVIII gadsimta kari
Neraugoties uz atsevišķām partizānu karam raksturīgām akcijā, lielāko 18. gadsimta pirmo pusi Irokēzu savienība saglabāja neitralitāti. Par spīti franču un indiāņu reidiem no Kanādas, Piecas tautas palīdzēja angļu kolonistiem saglabāt neskartu pierobežu. Franču misionāri bija pametuši savu darbību irokēzu starpā, un viņu vietu ieņēma Nīderlandes reformatoru banīcas un Anglikāņu baznīcas pārstāvji. Sludinātāji sevišķi aktīvi darbojās starp mohaukiem. Anglikāņu misionāri ieviesa mohauku valodai atbilstoši rakstību un nodrošināja skološanu to bērniem. Tas turpināja padziļināt mohauku aliansi ar angļiem. 1710. gadā trīs mohauku un viens mohikāņu sačems viesojās Anglijā.
1711. gadā Ziemeļkarolīnas tuskarori kopā ar vairākām sabiedroto ciltīm bija iesaistīti asiņainā un smagā konfliktā ar angļu kolonistiem, pazīstamā kā Tuskaroru karš. Pēc tā beigām daļa izdzīvojušo tuskaroru migrēja uz ziemeļiem uz irokēzu apdzīvoto teritoriju. Tuskaroru sačemi paziņoja, ka tie, kas pēc 1722. gada ir palikuši dienvidos, vairs nav cilts daļa. Viņi pievienojās līgai, un Piecas tautas pārtapa Sešās tautās.
Sers Viljams Johansons un Franču-indiāņu karš
Ap 1725. gadu mohauku ielejā dzīvoja aptuveni 1500 eiropiešu ieceļotāju — nīderlandieši, angļi un vācieši. Gandrīz ap visām kolonistu apmetnēm atradās indiāņu ciemati un kukurūzas lauki. 1738. gadā ielejā ieradās 23 gadīgais Viljams Johansons. Būdams angļu-īru izcelsmes, viņš iemācījās mohauku valodu un paražas, apprecējās ar ievērojama mohauku sačema radinieci un radīja plašu komerciālu impēriju, kas nodarbojās ar kažokādu tirdzniecības un zemju dalīšanu. Pateicoties sekmīgajai darbībai, Viljamu Johansonu 1745. gadā iecēla par Britu pilnvaroto indiāņu lietās, bet 1756. gadā tikko no Eiropas ieradies angļu virspavēlnieks Amerikā ģenerālis Edvards Bredoks viņu norīkoja par pārvaldnieku indiāņu lietās.
Bredoks nepārzināja vietējos apstākļus un uzskatīja, ka cīņās pret frančiem sabiedroto irokēzu palīdzība angļiem nav nepieciešama. Šādas pašpārliecinātības un nemākulīgas komandēšanas rezultātā viņa 1755. gadā vadītā, 1300 vīru lielā ekspedīcija beidzās ar militāru katastrofu. Monongahelas kaujā pret 640 indiāņiem un 260 frančiem krita vairāk nekā 500 angļu, ieskaitot Bredoku, bet ievainoto bija virs 450. savukārt franču-indiāņu koalīcija zaudēja 30 kritušos.
Lūks Robiteils
Lūks Robiteils (dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Savas karjeras laikā aizvadījis 14 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubā Losandželosas "Kings". Spēlējis arī Pitsburgas "Penguins", Ņujorkas "Rangers" un Detroitas "Red Wings", kopā ar "Red Wings" 2002. gadā izcīnot Stenlija kausu. Ar karjeras gaitā gūtajiem 1394 rezultativitātes punktiem Robiteils ir visu laiku rezultatīvākais NHL kreisās malas uzbrucējs.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Robiteils sāka 1986.—87. gada sezonā NHL vienības Losandželosas "Kings" rindās. Sezonu noslēdzot ar 84 punktiem 79 spēlēs, Kaldera balvas balsojumā viņš apsteidza Ronu Hekstalu. Robiteils ir vienīgais "Kings" hokejists, kurš izcīnījis līgas labākā debitanta titulu. Turpmākajās astoņās sezonās Robiteils atzīmējās ar vismaz 40 vārtu guvumiem katrā.
Karjeras rekordu viņš sasniedza 1992.—93. gada sezonā, kad guva 63 vārtus. Ar 1992.—93. gada sezonas gaitā gūtiem 125 punktiem Robiteils uzstādīja jaunu NHL rezultativitātes rekordu starp kreisās malas uzbrucējiem. 1994. gada vasarā Robiteils tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins", taču jau pēc gada kopā ar Ulfu Samuelsonu Robiteils nokļuva Ņujorkas "Rangers" sastāvā. "Rangers" rindās Robiteils aizvadīja divas sezonas, taču tad tika aizmainīts atpakaļ uz Losandželosas "Kings".
1997.—98. gada sezonā traumas dēļ izlaida virkni spēļu un guva vien 16 vārtus. Turpmākajās trīs sezonas gan uzbrucējs atgriezās savā labākajā formā, gūstot vismaz 36 vārtus katrā no sezonām. 1999. gada janvārī guva 500. vārtus savā NHL karjerā.
2001. gada vasarā Robiteils nepiekrita "Kings" piedāvātajam līgumam, tā vietā noslēdza divu gadu līgumu ar Detroitas "Red Wings" vienību. 2001.—02. gada sezonā Robiteilam beidzot izdevās izcīnīt Stenlija kausu, kad "Red Wings" ar Dominiku Hašeku un Stīvu Aizermenu sastāvā finālsērijā pārspēja Artūra Irbes Karolīnas "Hurricanes".
Pēc diviem "Red Wings" sastāvā aizvadītiem gadiem, Lūks atgriezās "Kings" sastāvā. Komandas sastāvā Robiteils aizvadīja divas sezonas, taču tad noslēdza savu profesionālā spēlētāja karjeru. Pēdējo NHL spēli Robiteils aizvadīja 2006. gada 17. aprīlī. "Kings" sastāvā Robiteils aizvadīja kopumā 1079 spēles, kļūstot par otru visu laiku rezultatīvāko komandas spēlētāju aiz Marsela Diona. "Kings" vēlāk iemūžināja Robiteila valkāto 20. numuru.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 1994. gada Pasaules čempionu.
Sportistu uzskaitījums 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
''Sarakstā sportisti sakārtoti pa sporta veidiem. Līdz ar to daļai sportistu vārdi dublējas vairākos sporta veidos.''
Cīņas sports 25px
Cīņas sportā startēja 5 sportisti no 4 valstīm. Visvairāk sportistu bija pārstāvēti no Grieķijas. Trīs no šiem sportistiem startēja arī citos sporta veidos šajās spēlēs.
Peldēšana 25px
Iespējams, ka peldēšanā ir startējuši vēl vairāki sportisti, taču viņu vārdi nav zināmi.
Riteņbraukšana 25px 25px
Riteņbraukšanā startēja 19 sportisti no 5 valstīm. Visvairāk sportistu bija no Grieķijas. Starp visām riteņbraukšanas disciplīnām visvairāk sportistu startēja 100 kilometru braukšanā. Trīs sportisti startēja 4 riteņbraukšanas disciplīnās. Ādolfs Šmals bija vienīgais sportists, kurš šajās olimpiskajās spēlēsstartēja ne tikai riteņbraukšanā, bet arī citos sporta veidos. Leons Flamāns, Jozefs Rozemeiers un Ādolfs Šmals katrs startēja četrās riteņbraukšanas disciplīnās.
Svarcelšana 25px
Svarcelšanā startēja 7 sportisti no 5 valstīm. Visvairāk sportistu bija pārstāvēti no Grieķijas. Lielākā daļa no sportistiem šajās olimpiskajās spēlēs startēja arī citos sporta veidos.
Šaušana 25px
Svarcelšanā startēja 61 sportisti no 7 valstīm. Lielākā daļa sportistu bija no Grieķijas, daļai no tiem nav zināma identitāte. Visvairāk sportistu startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni. Grieķis Georgijs Orfanidis bija vienīgais no sportistiem, kurš startēja piecās šausanas disciplīnās. Vēl trīs sportisti četrās šaušanas disciplīnās. Četri no visiem sportistiem šajās olimpiskajās spēlēs startēja arī citos sporta veidos.
Teniss 25px
Tenisā startēja 13 sportisti no 6 valstīm. Visvairāk sportistu startēja no Grieķijas. Visi 13 sportisti startēja vienspēļu turnīrā, bet dubultspēlēs bija pārstāvētas 6 komandas, 2 sportisti katrā komandā. Dubultspēļu turnīrā varēja startēt komandas, kuras sastāvēja no dažādu valstu pārstāvjiem.
Vieglatlētika 25px
Vieglatlētikā startēja 64 sportisti no 10 valstīm. Lielākā daļa sportistu pārstāvēja Grieķiju. Visvairāk sportistu startēja maratona distancē. Vācietis Fricis Hofmanis startēja piecās vieglatlētikas disciplīnās un vēl 4 sportisti startēja 4 vieglatlētikas disciplīnās. No visiem 64 sportistiem 11 sportisti šajās olimpiskajās spēlēs startēja arī citos sporta veidos.
Vingrošana 25px
Vingrošanā startēja 71 sportistis no 9 valstīm, līdz ar to šajās olimpiskajās spēlēs vingrošana bija ar sportistiem bagātākais sporta veids. Lielākā daļa sportistu pārstāvēja Grieķiju, taču daļai no viņiem nav zināmi vārdi. No individuālajām disciplīnām visvairāk sportistu startēja līdztekās.
Auguste Juliāna fon Mendgena
Baronese Auguste Juliāna fon Mendgena (, mirusi  Krimuldas novada Jērkules muižā, apglabāta Carnikavas kapos) bija vācbaltiešu muižniece, Krievijas Impērijas valdnieces, reģentes Annas Leopoldovnas vistuvākā draudzene, favorīte un mīļākā, Svētās Romas impērijas valstsgrāfa, Livonijas landmaršala, īstenā valsts padomnieka Ernsta Reinholda fon Mengdena māsa. Auguste Juliāna bija imperatora Ivana VI auklīte, kura aktīvi plānoja un veica Krievijas Impērijas reģenta, Kurzemes hercoga Ernsta Johana Bīrona gāšanu.
Dzīvesgājums
Cēlusies no Mengdenu dzimtas. Dzimusi Livonijas landmaršala M. G. fon Mengdena (1663. gada 24. janvārī - 1726. gada 25. janvārī, Carnikavā) un viņa sievas D. S. fon Rozenas (1690 - 1773) ģimenē, vecāki apprecējās Straupē 1707. gada 23. oktobrī. Mūža pirmo pusi Auguste Juliāna pavadīja Carnikavā.
Ajdins Hrustičs
Ajdins Hrustičs (en, dzimis ) ir Austrālijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, pārstāv Austrālijas futbola izlasi. Kopš 2022. gada Hrustičs pārstāv Itālijas A sērijas komandu Hellas Verona.
Iepriekš spēlējis Nīderlandes komandā Groningen un Vācijas komandā Eintracht Frankfurt.
Auguste Juliāna fon Mendgena
Dzīvesgājums
Auguste Juliāna jeb Žuļka (Жулия - Жулька), kā viņu sauca Krievijas galmā, kļuva par jaunās princeses Annas Leopoldovnas galma dāmu vēl Annas Joanovnas laikā. Viņa tikpat kā ne uz brīdi neatstāja Annu Leopoldovnu, ne vien ēda, pat naktī gulēja kopā ar viņu; Finčs norāda, ka Annas mīlestība uz Augusti bija "kā viskaislīgākā mīlestība vīrietim uz sievieti". Anna Joanovna pat uzdeva speciālai komisijai pārbaudīja viņas ķermeni, konstatējot, ka "viņa ir meitene, bez mazākajām vīrieša pazīmēm". Kad Elizabete Petrovna apvērsuma laikā 1741. gadā pamodināja Annu Leopoldovnu, viņa atradās gultā kopā ar Augusti. Auguste Juliāna bija Saksijas sūtņa Krievijā Morica Karla grāfa Lināra (1702—1768) saderināta līgava. Anna Leopoldovna uzdāvināja Augustei Ziemas pils Skļajeva namu, Pils krastmalā 30, Sanktpēterburgā, kas iepriekš piederēja Ernsta Johana Bīrona brālim Gustavam; namu īpaši Augustei pārbūvēja italošveiciešu baroka arhitekts Domeniko Trezīni.
Ajdins Hrustičs
Austrālijas futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvā 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Auguste Juliāna fon Mendgena
Dzīvesgājums
Pēc Elizabetes Petrovnas nākšanas pie varas, apvērsumā gāžot Annu Leopoldovnu un Ivanu VI, Auguste Juliāna fon Mendgena sekoja Annai un viņas vīram, Braunšveigas hercogam izsūtījumā uz Daugavgrīvas cietoksni, ieslodzījumu Rīgas pilī un vēlāk uz Oranienburgu (Ranenburgu, mūsdienu Čapliginu). 1745. gadā martā Elizabete draudēja Annai Leopoldovnai ar Augustes Juliānas spīdzināšanu, ja netiks izpausta kroņa briljantu atrašanās vieta. 1762. gadā pēc Katrīnas II atļaujas Auguste Juliāna atgriezās Livonijas hercogistē, atkal dzīvojusi Carnikavā pie brāļa, grāfa Ernsta Reinholda fon Mengdena.
Ajdins Hrustičs
Sasniegumi
Eintracht Frankfurt
Auguste Juliāna fon Mendgena
Dzīvesgājums
Auguste Juliāna bija radiniece feldmaršalam grāfam Miniham, viens no viņas brālēniem Kārlis Ludvigs fon Mengdens (1706—1760) Annas Leopoldovnas laikā bija Krievijas Kamerkolēģijas prezidents, Komerckolēģijas prezidents, Elizabetes Petrovnas laikā izsūtījumā miris.
Augustes māsa Anna Doroteja (dzimusi 1716. gada 12. oktobrī, mirusi 1760. gada 29. februārī Volgodā, apglabāta Carnikavā 1763. gada 30. decembrī) 1739. gada 3. martā apprecēja feldmaršala Minniha dēlu grāfu Ernstu Johanu fon Minnihu, kurš bija Krievijas Impērijas oberhofmeistars, kurš atbildēja par galma štatiem un finansēm; šajā laulībā dzima grāfiene grāfiene Anna Ulrika (1741—1811), kura vēlāk apprecēja "Vidzemes pusķēniņu", slepenpadomnieku, Medicīnas kolēģijas ģenerāldirektoru Oto Hermani fon Fītinghofu-Šēlu. Kad imperatore Elizabete vērsās pret leģendāro ģenerālmaršalu un izsūtīja viņu uz Vologdu, viņam līdzi devās arī Annas Ulrikas vecāki. Bet mazo Annu tikai pusgadu vecu pieņēma un uzaudzināja viņas otrā vecmāmiņa, Augustes Juliānas māte baronese Mengdena, kas tobrīd dzīvoja Krimuldas Jērkules muižā.
Cita Augustes Juliānas māsa Marija Aurora fon Mengdena (1722-?) apprecēja grāfu Lestoku (1692—1767), kurš 1741. gada apvērsuma rezultātā iecēla tronī Krievijas imperatori Elizabeti Petrovnu, kas arī paglāba dzimtu no represijām par tuvību ar Annu Leopoldovnu, kā arī ļāva brālim Ernstam Reinholdam veidot karjeru un kļūt par imperatores Elizabetes virskambarkungu — amatu, ko savulaik ieņēma Bīrons.
Korintas līcis
Korintas līcis (gr) ir Jonijas jūras līcis starp Peloponēsas pussalu un kontinentālo Grieķiju. Austrumos līci norobežo Korintas zemesšaurums, caur kuru kopš 1893. gada ir izrakts Korintas kanāls, kas savieno Korintas līci ar Egejas jūru. Rietumos līcis atveras uz Patras līci ar Rio un Antirrio zemesragiem, starp kuriem ir uzbūvēts Rio-Antirrio tilts (garākais vanšu tilts Eiropā). Līča garums — 130 km, bet platums no 8,4 līdz 32 km. Līcis izvietots vienā no seismiski bīstamākajām vietām Eiropā. Viduslaikos tas tika dēvēts par Lepanto līci.
Pasaules čempionāts rokasbumbā
Pasaules čempionāts rokasbumbā var būt:
Vieglatlētika 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — augstlēkšana no vietas vīriešiem
Augstlēkšana no vietas vīriešiem bija viena no 23 disciplīnām, kas tika aizvadīta vieglatlētikas sacensību ietvaros 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika 1900. gada 16. jūlijā Kruakatelānā, Buloņas meža teritorijā. Tajās startēja 3 sportisti, visi no ASV.
Zelta medaļas ieguvējs Rejs Evrijs, ar rezultātu 1.655 metri, uzstādīja olimpisko rekordu šajā disciplīnā.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Augstlēkšanas sacensībās startēja 3 sportisti no 1 valstīm.
Iekavās norādīts startējošo sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Kodži Tanaka
Kodži Tanaka (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||20||3
Rafaels Holcdepe
Rafaels Marcels Holcdepe (de, dzimis Kaizerslauternē) ir Vācijas kārtslēcējs, 2013. gada Pasaules čempions, 2012. gada Olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs.
Biogrāfija
Holcdepes vecāki ir Āfrikas izcelsmes, taču viņš ir dzimis Vācijā, Kaizerslauternē. Neilgi pēc dzimšanas viņu adoptēja vācu ģimene.
Ieguvis 5. vietu 2006. gada Pasaules junioru čempionātā un uzvarējis 2008. gada Pasaules junioru čempionātā. 2007. gada Eiropas junioru čempionātā viņs nepārleca sākuma augstumu. 2008. gada jūnijā Holcdepe sasniedza Pasaules junioru rekordu — 5,80 metri.
2013. gada Pasaules čempionātā Holcdepe uzvarēja ar rezultātu 5,89 metri, aiz sevis atstājot Lavillenī, kuram bija tāds pats rezultāts kā Holcdepem, bet Lavillenī bija veicis vairāk lēcienus.
Hņivaņa
Hņivaņa ir pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabala Vinnicas rajonā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā Dienvidbugas upes kreisajā krastā 20 km no apgabala centra Vinnicas.
Vēsture
Apdzīvota vieta dibināta 1870. gadā sakarā ar Kijivas—Odesas dzelzceļa izbūvi, pie kura uzbūvēta Hņivaņas stacija. Pie stacija uzbūvēja cukura rūpnīcu, vēlāk — granīta šķembu ražotni. No 1913. līdz 1938. gadam Hņivaņa bija pagasta centrs, 1938. gadā tai piešķīra pilsētciemata, bet 1981. gadā — pilsētas statusu. Mūsdienās pilsētā būvmateriālu un pārtikas rūpniecība, elevators.
Pinokio
Pinokio (itāļu un en) var būt:
Autoceļš Nr. 60
"Autoceļš Nr. 60" (en) ir 2002. gada Kanādas un ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Bobs Geils. Filmā galvenās lomas atveido Džeimss Mārsdens, Gērijs Oldmens, Eimija Smārta, Kristofers Loids, Eimija Džo Džonsone, Anna Mārgreta, Ārts Evanss, Kriss Kūpers, Kurts Rasels un Maikls Dž. Fokss.
Filma stāsta par jaunu puisi, kurš vēlas kļūt par mākslinieku un tādēļ dodas ceļojumā pa 60. autoceļu, kas kartēs neeksistē uz vietu par kuru viņš nekad nav dzirdējis, lai meklētu atbildes un savu sapņu meiteni.
Filmas "Autoceļš Nr. 60" pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Pasaules čempionāts rokasbumbā vīriešiem
Pirmajā čempionātā 1938. gadā piedalījās tikai 4 izlases, kas sacentās apļa turnīrā, lai noskaidrotu uzvarētāju. Par pirmajiem pasaules čempioniem kļuva Vācijas izlase. Otrais pasaules čempionāts tika aizvadīts 1954. gadā. No 1995. līdz 2019. gadam finālturnīrā piedalījās 24 izlases. 2021. gada pasaules čempionāta finālturnīrā pirmoreiz piedaljās 32 izlases.
Nandita Venkatačalama Pallatura
Nandita Venkatačalama Pallatura (ta; dzimusi  Tamilnādā) ir Indijas starptautiskā lielmeistare šahā (2020).
Biogrāfija
Trīs reizes uzvarējusi Indijas meiteņu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās: 2007 (G11 vecuma grupā), 2010 (G15 vecuma grupā) un 2013 (G17 vecuma grupā). Āzijas jauniešu šaha čempionātos izcīnījusi divas medaļas: zeltu (G16 vecuma grupā 2011. gadā) un sudrabu (G16 vecuma grupā 2012. gadā). Tāpat Āzijas junioru šaha čempionātos meitenēm U20 vecuma grupā divas reizes bijusi labāko trijniekā: 2015. (bronza) un 2016. (sudrabs) gadā. 2016. gadā izcīnījusi 2. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā meitenēm U20 vecuma grupā.
LVMH
LVMH (fr) ir Francijas uzņēmumu grupa, kuru dibinājuši Bernārs Arno, Alēns Ševaljē un Anrī Rekamjē. LVMH ir pasaules līderis luksusa nozarē pēc apgrozījuma. Grupu nodibināja 1987. gadā, apvienojoties modes namam Louis Vuitton (dibināts 1854. gadā) ar uzņēmumu Moët Hennessy, kas savukārt bija dibināts 1971. gadā, apvienojoties šampanieša ražotājam Moët et Chandon (dibināts 1743. gadā) un konjaka Hennessy ražotājam (dibināts 1765. gadā). Pašlaik valdes priekšsēdētājs un galvenais izpilddirektors ir uzņēmējs Bernārs Arno.
Nandita Venkatačalama Pallatura
Biogrāfija
2022. gadā Ņūdelī uzvarējusi Āzijas sieviešu čempionātā šahā. 2023. gadā Baku piedalījusies Pasaules kausa šahā sievietēm izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas un zaudējusi 1. kārtā.
2022. gadā Čennai piedalījusies 44. sieviešu šaha olimpiādē un Indijas 3. komandas sastāvā pie otrā galdiņa izcīnījusi 8½ punktus no 11 iespējamiem.
Par panākumiem turnīros FIDE 2015. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2020. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Kļuvusi par Indijas 17. sieviešu šaha lielmeistari.
Emeše Barka
Emeše Barka (hu; dzimusi ) bija ungāru brīvā stila cīkstone, pasaules čempionātu medaļniece, 2015. gada Eiropas spēļu uzvarētāja, 2019. gada Eiropas čempione un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Emese Barka sacensībās pārstāv Csepel BC klubu. Savu pirmo panākumu starptautiskās pieaugušo sacensībās viņa sasniedza 2007. gada Eiropas čempionātā Sofijā, kur ieguva bronzas medaļu. Pēc sešiem gadiem, 2013. gada martā, viņa atkārtoja šo panākumu kontinenta čempionātā Tbilisi. Arī Kazaņas Universiādē, kas notika 2013. gada jūlijā, viņa izcīnīja bronzas medaļu. Tā pašā gada septembrī viņa izcīnīja bronzas medaļu arī pasaules čempionātā Budapeštā.
Viņa uzvarēja 2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē. Svara kategorijas 57 kg finālā viņa pieveica ukrainieti Tetjanu Kitu un kļuva par pirmo sievieti kontinenta čempioni Ungārijas cīņas sporta vēsturē. 2019. gada Pasaules čempionāta astotdaļfinālā viņa zaudēja Brazīlijas sportistei un pie tālākājām cīņām nepiekļuva.
Pinokio piedzīvojumi
"Pinokio piedzīvojumi" (it, ) ir itāļu rakstnieka Karlo Kollodi sarakstīta bērnu grāmata. Tā ir bērnu literatūras klasika. Sākotnēji tā tika rakstīta bērnu žurnāliem turpinājumos. To publicēja žurnālos 1881. un 1882. gadā. Grāmata tika izdota 1883. gada februārī. Grāmatā tiek stāstīts par lelli vārdā Pinokio un koktēlnieku Džepeto, kas šo lelli ir uztaisījis. Pinokio ir atdzīvojies un katru reizi, kad viņš samelojas, viņa deguns izaug garāks.
Pilnais nosaukums ir "Pinokio piedzīvojumi. Stāsts par koka lelli" (Le avventure di Pinocchio. Storia di un burattino). Balstoties uz šo darbu, ir tapuši arī citi darbi, piemēram, The Walt Disney Company animācijas filma "Pinokio".
Jānis Drēziņš
Jānis Drēziņš (dzimis kā Jānis Reiks (Reich), miris ) bija tālbraucējs kapteinis un vēsturē ilggadējākais Daugavgrīvas un Rīgas bāku sistēmas vadītājs, tajā skaitā visu pirmskara neatkarīgās Latvijas laiku.
Ģimene
Dzimis «Puntūzī» Bīriņu pagastā, Rīgas apriņķī, Vidzemes guberņā Mārtiņa Drēziņa-Reika, dzimuša 1831. gada 27. augustā, un viņa sievas Marijas Drēziņas, dzimušas 1835. gada 10. aprīlī, pirmslaulību uzvārdā Balodes, ģimenē kā vidējais dēls. Kristīts Krimuldas draudzē 1868. gada 17. novembrī kā Jānis Reiks, viņa krustvecāki tēvabrālis Jānis Drēziņš-Reiks (dz. 1833) un Jānis Dālderis ar sievu Annu. Brāļi Pēteris Drēziņš-Reiks (dz. 1861. gada 4. augustā), Mārtiņš Drēziņš (1864—1922), Kārlis Drēziņš (1872—1953) un Augusts Drēziņš (1881—1962), visi jūrskolu absolventi kā tālbraucēji jūrnieki, veidojot kapteiņu Drēziņu dzimtu kopā ar Drēziņa sievas Annas brāļiem, brāļubērniem, arī jūrniekiem. Visilgāk jūrā brauca pats Drēziņš, vecākais brālis Mārtiņš, jaunākais Augusts, kā arī pēdējā dēls Mārtiņš Fēlikss Bruno Drēziņš (1912—1991). Drēziņa-Reika mazdēls ir būvniecības eksperts Ilmārs Reinholds Drēziņš.
Izglītība
Absolvējis Mangaļu jūrskolu kā tālbraucējs kapteinis, Krievijas Impērijas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas Tirdzniecības jūrniecības daļa 1899. gada 24. martā izsniedza tālbraucēja kapteiņa diplomu Nr. 582 . Vēlāk mācījies Londonā, Apvienotajā Karalistē.
Tālbraucējs kapteinis
1892. gadā dienējis kā tālbraucējs stūrmanis. No 19. gadsimta bijis tālbraucējs kapteinis reisos Ziemeļu ledus okeānā, Atlantijas okeānā un Indijas okeānā, tajā skaitā uz Bombeju, Arhangeļsku, Riodežaneiro. Bijis burinieka «Rūdolfs» pirmais kapteinis, gafelšonera «Anna Ottilie» kapteinis u.c. 20. gadsimta sākumā dzīvoja Fovejā, Kornvolā, Apvienotajā Karalistē kā John Drehsin. 1913. gada oktobrī sadarbībā ar maijā atbraukušo Elbingas virsinženieri Kīnapelu uzsācis darbu jaundibināmajā Rīgas kuģubūvētavā jeb «F. Šihavs, Mīlgrāvja kuģu būvētava» Mīlgrāvī, Magnusmuižas pagastā kur arī tagadējā Vecmīlgrāvja 2. līnijā jeb Emmas ielā 9 atradās viens no viņam piederošajiem namiem, blakus dzīvoja arī viņa brālis, kapteinis Mārtiņš Drēziņš un svaine Alvīne Ieva Daukše ar vīru Vilhelmu; vēlāk arī kapteinis tvaikonim «Куйваст». No 1915. gada 1. augusta līdz 1918. gada 24. februārim dienēja Pētera Pirmā jūras cietoksnī Somu jūras līča krasta aizsardzības brigādē kā tvaika mašīnu kuģu kapteinis, vienlaikus visus kara gadus rada iespēju ierasties Daugavgrīvā, kur turpmāk dzīvoja divdesmit piecus gadus. Krievijas Impērijas Baltijas slepenās izlūkošanas komandieris, Imperatora Baltijas flotes pavēlnieks viceadmirālis Adrians Ņepeņins 1916. gada decembrī apbalvoja Drēziņu ar Svētā Jura medaļu № 1150137 par drosmi civilpersonu glābšanā no mīnām.
Hidrogrāfiskais dienests
Pēc Igaunijas valsts neatkarības pasludināšanas 1918. gada 24. februārī atgriezās Latvijā un vairāk nekā 25 gadus vadīja Rīgas ostas bākas. No Pirmā pasaules kara (pēc Latvijas Republikas proklamēšanas 1918. gadā 1919. gada 26. jūnijā oficiāli toreizējās Latvijas pagaidu valdības tirdzniecības un rūpniecības ministrijas vārdā kā Krasta apgaismošanas valdei pārņemot navigāciju no vācu okupācijas varas) līdz Otrā pasaules kara karadarbības beigām Rīgā 1944. gadā vadīja Daugavgrīvas bāku un visu Daugavas ietekas bāku navigācijas darbu kā Satiksmes ministrijas Jūrniecības departamenta Hidrogrāfiskās nodaļas Rīgas un Daugavgrīvas bāku uzraugs, pa šo laiku arī dzīvoja Daugavgrīvā. Par ilggadējo, vairāk kā divdesmit gadu darbu Rīgas ostas bāku vadībā valsts dienestā Kārlis Ulmanis 1939. gada 9. novembrī nolēma apbalvot 1939. gada 18. novembrī ar Atzinības krustu.
Dzelzs bērzs
Dzelzs bērzs, pazīstams arī kā Šmita bērzs, ir bērzu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Mandžūrijā, Korejā, Krievijas Tālo Austrumu Piejūras novadā un Japānā. Koks var sasniegt 30 m augstumu; tam ir gandrīz melna miza un tā koksne ir tik blīva, ka tā nepeld. Koksne tiek izmantota vietās, kur nepieciešams stingrs, izturīgs materiāls.
Tjanšana bērzs
Apraksts
Tjanšana bērs ir vasarzaļš koks, kurš var sasniegt līdz 12 m augstumu. Miza ir dzeltenbalta vai dzeltenbrūna, tā lobās biezām, lielām plēksnēm. Zari ir pelēkbrūni vai tumši brūni, kaili. Jaunie dzinumi mataini vai tūbaini, ar retām, sveķainām kārpiņām. Lapas ir plati olveida vai rombiskas, abās pusēs ar sveķainiem dziedzerīšiem, jaunās tūbainas, pamats ķīļveida, galotne smaila, malas plati dubulti zobainas. Sievišķās spurdzes iegareni cilindriskas, 1-4 cm garas, nokarenas, ar tūbainiem kātiņiem.
Svitlovodska
Svitlovodska ir pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Kirovohradas apgabala Oleksandrijas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos daļā Dņepras labajā krastā pie Kremenčukas ūdenskrātuves aizsprosta 130 km no apgabala centra Kropivņickas. Līdz 2020. gadam rajona centrs. Pilsētas padomei pakļauti Vlasivkas pilsētciemats.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta ap 1954. gadu netālu no tagad appludinātās Kriļivas pilsētas sakarā ar Kremenčukas HES būvniecību. 1961. gadā piešķirtas pilsētas tiesības un Hruščovas (Хрущов) nosaukums par godu tā laika PSKP ģenerālsekretāram Ņikitam Hruščovam, kurš personīgi piedalījās elektrostacijas palaišanā. Pēc paša Hruščova rīkojuma (par dzīvu cilvēku vārdu nepiešķiršanu pilsētām) 1962. gadā pilsēta tika pārdēvēta par Kremhesu (КремГЕС — akronīms no Кременчуцька ГЕС), bet 1969. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā.
Kadzuaki Nagasava
Kadzuaki Nagasava (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||9||0
Lietuvas guberņa
Lietuvas guberņa bija īslaicīgi pastāvējusi Krievijas impērijas guberņa (1796-1801), kurā ietilpa arī daļa no mūsdienu Baltkrievijas teritorijas un arī neliela daļa no Latvijas teritorijas (daļa no Jēkabpils novada, Bauskas novada, Dobeles novada). Guberņas centrs bija Viļņa.
Rosneft
Rosneft (oficiālais nosaukums ОАО Нефтяная компания «Роснефть») ir Krievijas enerģētikas uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Galvenais birojs atrodas Maskavā. Dibināts 1993. gadā.
Lietuvas guberņa
Izveide
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts trešās dalīšanas 1795. gadā lielākā daļa no Žemaitijas kunigaitijas, Traķu vaivadijas un Viļņas vaivadijas nonāca Krievijas impērijas sastāvā un to teritorijās izveidoja Viļņas un Sloņimas guberņas. Pēc imperatora Pāvila I rīkojuma tās apvienoja vienotā Lietuvas guberņā. 1801. gadā pēc Aleksandra I rīkojuma Lietuvas guberņa atkal tika sadalīta un nodibināta Viļņas guberņa un Grodņas guberņa. 1842. gada beigās Krievijas imperators Nikolajs I izdeva rīkojumu vēlreiz sadalīt lietuviešu apdzīvoto teritoriju divās daļās, izveidojot Kauņas guberņu un Viļņas guberņu. Tas tika izdarīts 1843. gada jūlijā.
Rosneft
Uzņēmums nodarbojas ar naftas un dabasgāzes atradņu izpēti, iegūšanu, pārstrādi, kā arī jēlnaftas, gāzes un naftas produktu tirdzniecību. Rosneft pieder plašs degvielas uzpildes staciju tīkls Krievijā.
Lietuvas guberņa
Robežas
Lietuvas guberņa robežojās ar Kurzemes guberņu ziemeļos, Vācijas impēriju rietumos un Baltkrievijas guberņu austrumos.
Rosneft
Rosneft akcijas tiek kotētas Maskavas (kods ROSN) un Londonas (kods ROSN) fondu biržā. Uzņēmuma lielākais akcionārs (pēc datiem 2015. gada maijā ) ir Krievijas valsts uzņēmums OJSC ROSNEFTEGAZ (69,50 %). 30,08 % akciju tur nebanku kredītu organizācija ZAO «Nacional'nyj rasčetnyj depozitarij» (Национальный расчетный депозитарий).
Vēsture
1991. gadā uz likvidētās PSRS Naftas un gāzes rūpniecības ministrijas bāzes tika izveidota valsts naftas kompānija Rosneftegaz (Роснефтегаз). 1993. gadā tā pārveidota par valsts uzņēmumu Rosneft. 1995. gada septembrī Rosneft tika reorganizēts par akciju sabiedrību.
1990. gados no Rosneft tika atdalīti patstāvīgi uzņēmumi:
2002. gadā tika atgūts uzņēmums Krasnodarneftegaz. 2003. gadā tika nopirkts uzņēmums Severnaja neft. 2004. gadā Krievijas valdība sāka rīkot uzņēmuma Jukos aktīvu izsoles; tajās vairumā gadījumu uzvarēja Rosneft. 2006. gada jūlijā notika Rosneft akciju sākotnējais publiskais piedāvājums, pārdodot 22,5 % akciju. 2009. gadā ar Ķīnu tika noslēgts līgums uz 20 gadiem par naftas piegādi, paredzot naftas cauruļvada būvi uz Ķīnu.
2012. gada oktobrī tika paziņots, ka Rosneft pērk konkurentu TNK-BP. Darījums pabeigts 2013. gada 21. martā. 2014. gada jūlijā ASV ieviesa sankcijas vairākiem Krievijas uzņēmumiem, to starpā Rosneft, saistībā ar krīzi Ukrainā un Krimas aneksiju. 2014. gadā pasaules tirgū nozīmīgi nokrita naftas cena. Augustā uzņēmuma vadība vērsās pie valdības, lūdzot finanšu palīdzību.
Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gada februārī Apvienotās Karalistes uzņēmums BP paziņoja, ka pārdos tam piederošo Rosneft 19,75 % akciju. Šī lēmuma pieņemšanas laikā Rosneft darbības veidoja aptuveni pusi no BP naftas un gāzes rezervēm un trešo daļu no tās produkcijas.
Itāļu atklātne
Itāļu atklātne (aizsardzība) ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. e2-e4 e7-e5 2. Zg1-f3 Zb8-c6 3. Lf1-c4 Lf8-c5'''.
Tā pieder pie atklātām atklātnēm un tai ir piešķirti Šaha atklātņu enciklopēdijas kodi no C53 līdz C54.
Džeimss Mārsdens
Džeimss Pols Mārsdens (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris.
Itāļu atklātne
Stratēģiskā ideja
Itāļu atklātni raksturo mierīga nesteidzīga balto spēle ar pakāpenisku pozicionālo priekšrocību uzkrāšanu; melnie var izvairīties no sarežģījumiem saglabājot drošu pozīciju.