cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svētais Adalberts no Prāgas
Dzīvesgājums
Dzimis otras ietekmīgākās (aiz Pšemisliem) Bohēmijas augstmaņu dzimtas Slavnīku pamatlicēja Slavnīka ģimenē viņa galvenajā varas centrā — Libicē pie Cidlinas. Mācījies Magdeburgā pie Svētā Adalberta no Magedeburgas. 980. gadā no Magdeburgas atgriezās Prāgā un 982. gadā kļuva par Prāgas bīskapu. 989. gadā pameta Prāgu un devās uz Romu. 993. gadā pāvests Jānis XV atkal iecēla Adalbertu par Prāgas bīskapu. 995. gadā gandrīz visa Slavnīku ģimene tika nogalināta un Adalbertam nācās doties prom no pilsētas. Viņš devās uz Ungāriju, kur kristīja ungāru princi Gēzu un viņa dēlu Ištvānu (nākamo karali Svēto Ištvānu I). Vēlāk devās uz Poliju, kur viņu laipni uzņēma lielkņazs (vēlāk karalis) Boļeslavs I.
Jāzeps Osmanis
Biogrāfija
1957. gadā kļuvis par Latvijas Rakstnieku savienības biedru. Darbojies PSRS un Polijas draudzības biedrības Latvijas nodaļas valdē. 1970. gadā saņēmis Polijas Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu, 1982. gadā — Latvijas Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu. 1982. gadā saņēmis Eiropas Rakstnieku savienības prēmiju par poļu literatūras tulkošanu. 2007. gadā par mūža veikumu grāmatniecībā saņēmis Latvijas Grāmatizdevēju asociācijas goda balva "Zelta ābele".
Svētais Adalberts no Prāgas
Dzīvesgājums
Boļeslavs I apgādāja Adalbertu ar karaspēku un Adalberts gar Baltijas jūras krastu devās kristīšanas misijā uz Prūsiju. Kaut arī vairākārt brīdināts nepieskarties prūšu svētbirzīm, Adalberts sistemātiski tās izcirta. Atbildot uz šīm darbībām, prūši viņu nogalināja. Tas noticis pēc vienas versijas Truso (mūsdienu Elblongā), pēc citas — Trenkitenē (mūsdienu Primorskā). Boļeslavam I nācās samaksāt prūšiem tik daudz zelta, cik svēra Adalberta ķermenis.
Vaboles
Filoģenētika
Permas periodam pieder vēl divas virsdzimtas Rhombocoleoidea un Asiocoleoidea no Protocoleoptera apakškārtas. Asiocoleoidea eksistēja līdz jura periodam un izmira, bet no Rhombocoleoidea parādās divas svarīgas apakškārtas Myxophaga un Adephaga, kas veiksmīgi turpina eksistēt mūsdienās.
Jāzeps Osmanis
Biogrāfija
Ilgstoši dzīvoja Ādažu novada Carnikavas pagasta Garciema Mežciemā pie Rīgas jūras līča.
Vaboles
Kino un mūzikā
1910. gadā Vladislavs Starevičs nolēma uzņemt zinātnisku filmu par dižajām briežvabolēm, galvenokārt divu tēviņu cīņu mātītes dēļ. Noskaidrojās, ka, apgaismojot vaboles ar filmēšanai nepieciešamo gaismu, tēviņi kļūst pasīvi. Tad Starevičs izdomāja no vaboļu bruņām izgatavot maketus un nofilmēt viņam vajadzīgo scēnu kadru pēc kadra. Uzņemtā filma «Lucanus Cervus» ir pirmais leļļu animācijas kino. Bet līdz mūsdienām tā ir zudusi. Izmantojot šo pašu tehniku, 1912. gadā Starevičs uzņēma īsu filmu «Brīnišķīgā Lukanīda jeb koksngraužu cīņa ar briežvabolēm», kurā vaboles tēloja bruņinieku romānu sižetus.
Tēlotājā mākslā
Uz gleznotāju audekliem vaboles nav tikušas attēlotas bieži. Tomēr dižo briežvaboli attēlojis Albrehts Dīrers savās neanimālistiskās tematikas gleznās. Starp daudzām Leonardo da Vinči skicēm ir koksngrauža zīmējums. Vaboles diezgan bieži attēlotas holandiešu un flāmu baroka perioda mākslinieku klusās dabas gleznās. Vācu mākslinieks Georgs Flegels daudzās savās klusajās dabās attēlojis kukaiņus, bieži vaboles. Cita vācu mākslinieka Hansa Hofmana gleznās ne tikai attēlotas vaboles, bet arī ir ierakstīti to nosaukumi.
Literatūrā un poēzijā
Grieķu dramaturgs Sofokls attēloja dižo vaboli savā satīriskajā drāmā «Izlūki», kur ir minēts par liras un vaboļu galvas līdzīgumu.
Numismātika
Sākot jau no pašām pirmām monētām, kaltām VII. gadsimta beigās pirms mūsu ēras, ir tēlotas vaboles, piemēram, 1/24 startera (600—550 gg p m.ē) monētas aversā, kurā ir attēlots skarabejs. Uz sudraba obola, kurš kalts Atikā 545—515. gados p.m.ē., arī attēlots skarabejs.
Starptautiskais fonētiskais alfabēts
Lietojums
Rupjā transkripcija izšķir tikai skaņas, kuras par atšķirīgām uzskata konkrētās valodas runātāji. Skaņas, kuras var tikt izrunātas dažādi atkarībā no dialekta vai blakus esošajām skaņām, pieļaujams uzskatīt par to pašu skaņu tādēļ, ka tās ir vienas un tās pašas fonēmas alofoni. Kad vārds tiek rakstīts kā fonēmas, to parasti iekļauj slīpsvītrās. Piemēram, angļu valodas vārda "little" amerikānisko izrunu rupjajā transkripcijā attēlo kā. Šāda rupjā transkripcija identificē tikai fonētiski svarīgus vārda komponentus un neņem vērā blakusstāvošo fonēmu mijiedarbību. Smalkā transkribēšana (iekļauta kvadrātiekavās) attēlo katras skaņas izrunu konkrētajā pozīcijā. Vārda "little" smalkā transkripcija, atkarībā no izrunas veida var būt:, vai  (tikai dažas no iespējām).
Ne rupjā, ne smalkā transkripcija neļauj veikt absolūtu izrunas aprakstu, drīzāk tās piedāvā nosacītu fonētisko skaņu aprakstu. Sevišķi tas attiecas uz IPA patskaņiem, jo nepastāv ciešas saites starp IPA simbolu un skaņu frekvences līmeņiem.
Lietojums vārdnīcās
Starptautiskais fonētiskais alfabēts bieži tiek lietots angļu valodas vārdnīcās vārdu izrunas attēlošanai. Plaši pielietots Anglijas (Oxford Advanced Learner's Dictionary un Cambridge Advanced Learner's Dictionary), kā arī amerikāņu un citu izdevniecību izdevumos. Lielākā daļa amerikāņu (un arī dažas britu) izdevniecības lieto to pašizstrādātas sistēmas, uzskatot, ka tās ir vieglāk uztveramas tiem lietotājiem, kuri nav pazīstami ar IPA. Piemēram, daudzas amerikāņu vārdnīcas (kā Merriam-Webster) lieto "y" lai apzīmētu IPA un "sh" — IPA, atainojot vispārpieņemto šo skaņu attēlojumu angļu valodā. (IPA, apzīmē franču valodas skaņu u (kā franču vārdā tu, vai vācu ü), un  attēlo skaņu s un h pāri.)
Latvijā IPA arī tiek lietots angļu-latviešu vārdnīcās, kā arī Tildes datorvārdnīcā. Latviešu valodas izrunas attēlošanai IPA lieto tikai specializētos valodnieciskos izdevumos.
Pielietojums ortogrāfijās un lielie burti
IPA simboli ir iekļauti vairāku valodu lietotajās ortogrāfijās, lielākoties Subsahāras Āfrikā, bet arī citos reģionos. Piemēram: hausu, fulu, akanu, gbe, mandingu valodas.
IPA simbolu lielo burtu piemēri no kabiju (Togo ziemeļi) ortogrāfijas, kur ir ( lielie burti). Citi IPA-sapārotie lielie burti ir.
Šos un citus lielos burtus atbalsta Unicode, bet tie atrodas atšķirīgās no IPA kodu tabulās.
Burti
Starptautiskā fonētiskā alfabēta simboli dalās trijās kategorijās: pulmonskie līdzskaņi. nepulmoniskie līdzskaņi un patskaņi. Katram burtam ir piešķirts numurs, lai novērstu pārpratumus starp līdzīgiem burtiem (kā un ), piemēram rokrakstos. Dažādām skaņu kategorijām ir piešķirtas dažādas numuru amplitūdas.
Līdzskaņi (pulmonālie)
Par pulmonālo līdzskani sauc līdzskani, ko rada aizšķērsojot balss spraugu (telpu starp balss saitēm) vai mutes dobumu (muti) un vienlaicīgi vai pakāpeniski izlaižot gaisu no plaušām. Pulmonālie līdzskaņi sastāda lielāko daļu no līdzskaņiem gan IPA, gan cilvēku runā vispār. Visi latviešu valodas līdzskaņi ietilpst šajā kategorijā.
Pulmonālo līdzskaņu tabula sakārtota rindās pēc artikulācijas veida (kā līdzskanis rodas) un ailēs pēc artikulācijas vietas (kur balss traktā līdzskanis rodas). Galvenajā tabulā iekļauti tikai līdzskaņi ar vienu artikulācijas vietu.
Vaboles
Numismātika
Vaboles nereti ir attēlotas arī mūsdienu monētās. Sudraba monētā viena dolāra vērtībā, kura ir izlaista Kuka Salās, attēlota Themognatha variabilis krāšņvabole.
Starptautiskais fonētiskais alfabēts
Afrikātas un dubultā artikulācija
Afrikātas un dubultās artikulācijas slēdzeņi tiek attēloti ar diviem simboliem, apvienotiem ar loku virs vai zem tiem. Sešām visbiežāk lietotajām afrikātām pastāv ligatūras, bet tām vairs nav oficiāla IPA atbalsta, jo visu afrikātu un dubultās artikulācijas slēdzeņu attēlošanai būtu nepieciešams liels skaits ligatūru. Kā alternatīva reizēm tiek lietota augšraksta notāciju forma, piemēram kā,  kā. Palatālo eksplozīvo slēdzeņu simbolus bieži lieto kā  vai līdzīgu afrikātu aizstājējus pat oficiālās IPA publikācijās, tādēļ šādi gadījumi jāanalizē ar sevišķu uzmanību.
Vaboles
Heraldikā
Heraldikā vaboļu tēlus izmantoja ļoti reti. Ūdensmīļi attēloti Francijas Eiraga komūnas ģerbonī, maijvaboles — Rostoklati ciema ģerbonī (Čehija) Belmont-sur-Lausanne komūnas ģerbonī un Romairona ciema municipālā ģerbonī (Šveice), kā arī Rozentala ciemata ģerbonī (Lejassaksija, Vācija).
Kolekcionēšana
Vaboles ir vieni no vispopulārākajiem kolekcionējamiem kukaiņiem. Galvenokārt tas izskaidrojams ar vaboļu sugu lielo skaitu, to izplatību pasaulē, kā arī ar formu, krāsu un izmēru daudzveidību.
Vaboles Latvijā
Mazākie Latvijas faunā ir spalvspārnīši (tikai 0,5 — 1,2 mm gari), lielākās vaboles ir skrejvaboļu, briežvaboļu un koksngraužu dzimtās, arī dažas ūdensvaboles. Lielākā ir ļoti retā, kas var būt pat 7,5 cm gara. Pieaugušās vaboles un to kāpuri dzīvo visdažādākajās vidēs — ūdenstilpēs, uz zemes un augsnē, uz augiem un augos. Vaboļu bioloģija ir ļoti daudzveidīga — visvairāk ir augēdāju un plēsīgo sugu, bet tās pārtiek arī no trūdvielām, mēsliem, beigtiem dzīvniekiem, ādām, pārtikas produktiem. Starp augēdājiem daudz kaitēkļu, piemēram, no Latvijā lauksaimniecībā viskaitīgākajiem kukaiņiem aptuveni trešdaļa ir vaboles (vismaz 60). No plēsīgajām vabolēm vispazīstamākās laikam gan ir mārītes (izņemot 2 augēdājas sugas), kas pārtiek no laputīm, bruņutīm, dažādu citu kukaiņu sīkiem kāpuriem, ērcēm. Plēsīgas ir arī gandrīz visas skrejvaboles. Plašākās augēdāju vaboļu dzimtas ir lapgrauži un smecernieki, bet ļoti nozīmīgas ir arī mizgraužu un koksngraužu dzimtas. Dižā briežvabole spēj pavilkt kravu, kas ir apmēram 120 reižu smagāka par pašu vaboli.
Starptautiskais fonētiskais alfabēts
Līdzskaņi (nepulmonālie)
Nepulmonālie līdzskaņi ir skaņas, ko rada bez plaušu palīdzības. Šeit pieskaitāmi klikšķi (atrodami hoisu valodās Āfrikā) un implozīvie līdzskaņi (atrodami tādās valodās, kā svahili).
Vaboles
Pētījumi
Pirmās ziņas par Latvijas vaboļu faunas sastāvu devis jau J.B.Fišers, kurš 1791. gadā nosauca 122 sugas. Plašākais darbs ir G. Zeidlica monogrāfija sērijā "Fauna Baltica". Tās otrajā izdevumā, kas iznāca pa daļām 1887. — 1891. gadā, ir minētas 2176 Baltijā atrastās sugas, tomēr ne visas tās ir novērotas Latvijā /Spuris, 1973/. Mūsu gadsimtā par vaboļu faunas sastāvu rakstījuši, uzskaitot aptuveni hronoloģiski, H. Ratlefs, J. Mikutovics, T. Lakševics, L. Brammanis, H. Lindbergs, L. Danka, M. Stiprais, V. Šmits, V. Pūtele, Z. Spuris, G. Ozols, R. Cinītis, A. Barševskis, D. Teļnovs u.c. Par vairākām vaboļu dzimtām ir publicēti faunas katalogi, kuros ne tikai uzskaitītas sugas, bet katrai sugai norādīta attiecīgā literatūra /Spuris, 1981, 1983, 1984, 1990, 1991a, 1991b/. Publicēts plašs darbs par Austrumlatvijas faunu /Barševskis, 1993/. īpaši pieminams vairāku autoru sastādītais vaboļu katalogs /Telnovs u.c.,1997/, kurā minētas apmēram 3000 sugas. Sugām bagātākās dzimtas ir īsspārņi (426 sugas), smecernieki (apmēram 400), lapgrauži (327), skrejvaboles (316), koksngrauži (109), airvaboles (103). Latvijas Sarkanajā grāmatā ietvertas 40 sugas.
Klasifikācija
Vaboles ir sugām bagātākā kukaiņu kārta — zināms vismaz trīssimttūkstoš sugu. Visas vaboles iedalās četrās apakškārtās, no kurām vislielākā ir visēdāju vaboļu apakškārta.
Starptautiskais fonētiskais alfabēts
Patskaņi
IPA definē patskaņus kā skaņas, kas veido zilbes kodolu. Zemāk ir dota IPA patskaņu diagramma. IPA klasificē patskaņus atkarībā no mēles pozīcijas.
Pa vertikālo asi diagramma attēlo patskaņus pēc mēles pacēluma. Patskaņi, kurus izrunā ar zemu mēles pacēlumu, atrodas diagrammas apakšā, bet ar augstu mēles pacēlumu izrunāti patskaņi — diagrammas augšā. Piemēram: (latviešu valodas patskanis <a>) ir izrunājama ar zemu mēles pacēlumu un atrodas tabulas apakšā, bet  ir tabulas augšā, jo skaņa tiek izrunāta ar augstu mēles pacēlumu.
Diagrammas horizontālā ass attēlo patskaņus atkarībā no mēles pozīcijas mutē horizontālā virzienā - patskaņa rindas. Patskaņi, kurus izrunā, pavirzot mēli tuvu mutes atverei (kā — latviešu valodas šaurais patskanis <e>), sauc par priekšējās rindas patskaņiem un tie atrodami diagrammā pa kreisi, bet patskaņi, kurus izrunājot mēle tiek atvirzīta atpakaļ (kā  — latviešu valodas patskanis <o>) sauc par pakaļējās rindas patskaņiem, un tie attēloti diagrammā pa labi.
Ja patskaņi sakārtoti pa pāriem, labajā pusē ir noapaļots (labializēts), bet kreisajā — nenoapaļots (nelabializēts) patskanis.
Diakritiskās zīmes
Burtu i bez punkta <> izmanto gadījumos, kad punkts konfliktē ar augšējo diakritisko zīmi. Citi IPA simboli var tikt lietoti kā diakritiskās zīmes augšrakstā, lai attēlotu fonētiskas detaļas: (frikatīvs),  (ņurdošs),  (glotāls sākums), oundefined (diftongizācija). Paplašinātajā IPA sadaļā atrodamas diakritiskās zīmes vēl specifiskāku izrunu aprakstīšanai.
Balss spraugas stāvokli arī apraksta ar diakritiskajām zīmēm. Alveolārus eksplozīvus slēdzeņus fonācijā no atvērtas līdz slēgtai balss spraugai attēlo:
Suprasegmentālās zīmes
Šie simboli apraksta pāri atsevišķiem līdzskaņiem un patskaņiem stāvošus runas elementus, tādus kā prosodija, tonis, garums un uzsvars, kas parasti operē ar zilbēm, vārdiem vai frāzēm; respektīvi, tādiem valodas elementiem kā skaņas intensitāte, augstums un geminācija; kā arī runas ritmu un intonāciju. Kaut arī lielākā daļa šo simbolu apraksta fonēmiskās atšķirības vārda līmenī, ir arī intonācijas simboli teikumiem un teikumu daļām.
Novecojušie un nestandarta simboli
IPA ir pārmantojis dažādus, reizumis dublējošos, simbolus no vairākām fonētiskā pieraksta sistēmām, bet galu galā palicis viens simbols katrai skaņai. Citi simboli tiek uzskatīti par novecojušiem. Piemēram, tika standartizēts kā. Vairāki sekundāro artikulāciju norādošie simboli tika atcelti kā kopums ar domu, ka artikulāciju jānorāda ar diakritisko zīmju palīdzību; piemēram simbols aizstāts ar. Arī reti sastopamo nebalsīgo implozīvu simboli tika atcelti un tagad tie tiek attēloti kā.
Pastāv arī oficiāli neatbalstītie vai ad hoc simboli, kuri tiek lietoti kopā ar standarta IPA simboliem. Šādi simboli lielākoties tiek lietoti specifiskās situācijās un atspoguļo vietējās valodniecības tradīcijas. Sevišķi bieži tas attiecas uz afrikatām, kā piemēram, tiek lietots standarta  vietā - "tl" afrikata vārdā "Nahuatl".
IPA paplašinājumi
Paplašinātais IPA (bieži lietota abreviatūra extIPA) ir simbolu grupa, kuras sākotnējais mērķis bija runas defektu precīza attēlošana. 1989. gada IPA Ķīles konvencijai lingvistu grupa iesniedza Paplašinātā IPA sākotnējo simbolu kopu. Paplašinātais IPA pirmo reizi tika publiskots 1990. gadā un vairākas reizes modificēts līdz tā oficiālajai publicēšanai izdevumā Journal of the International Phonetic Association 1994. gadā un tika oficiāli pieņemts lietošanā ar ICPLA akceptu. Kaut arī sākotnējais mērķis bija runas defektu aprakstīšana, lingvisti lieto paplašināto IPA arī lai aprakstītu daudzas unikālas skaņas parastās runas kontekstā: stostīšanos, zobu griešanu, lūpu čāpstināšanu. Paplašināto IPA lieto arī indivīdu runas īpatnību aprakstam, tādām kā "runāšana degunā".
Bez extIPA tiek lietots arī runas kvalitātes simbolu kopums (VoQS), lai aprakstītu, piemēram, čukstēšanu.
Skaņas bez IPA simboliem
IPA tabulas atlikušās tukšās (baltās) vietas nepieciešamības gadījumā iespējams bez grūtībām aizpildīt. Daži ad hoc simboli ir jau lietoti literatūrā, piemēram retrofleksais laterālais flaps un nebalsīgie laterālie berzeņi, epiglotālais vibrants un labiodentālie slēdzeņi. (Skatīt pelēkos simbolus PDF diagrammā). Diakritiskās zīmes var nodrošināt pārējo, kas būtu sevišķi atbalstāmi gadījumos, ja skaņas ir allofoni.
Līdzskaņi bez burtiem
Līdzskaņu simboli tiek veidoti pievienojot diakritiskās zīmes burtiem ar tādu pašu skaņas vērtību. Spāņu valodas bilabiālais spraudzenis parasti tiek attēlots kā pazemināts berzenis. Līdzīgā veidā balsīgie laterālie berzeņi tiek attēloti kā pacelti laterālie spraudzeņi. Dažās valodās (kā banda) citur lietotā labiodentālā flapa allofons ir bilabiāls flaps. To mēdz attēlot kā izvirzītu labiodentālo flapu.
Līdzīgā veidā labiodentālo vibrantu apzīmē (bilabiāls vibrants ar dentālo zīmi) un labiodentālo slēdzeni, nevis ar dažkārt literatūrā sastopamajiem ad hoc simboliem. Citus vienpiesitiena spraudzeņus (tapus) var apzīmēt kā pārīsus slēdzeņus vai laterāļus, piemēram, kaut arī dažos gadījumos diakritiskā zīme ir jānovieto zem burta. Retrofleksu vibrantu var apzīmēt kā atvirzītu. Pārējie līdzskaņi (uvulāri laterāļi ( u.c.) un palatāli vibranti), ja arī nav neiespējami, tad tomēr ir ļoti grūti izrunājami un maz ticams, ka būtu sastopami pat kā allofoni kādā no Pasaules valodām.
Simbolu nosaukumi
IPA simbolus visbiežāk atšķir pēc skaņas, ko tiem ir paredzēts aprakstīt, jo rupjajā transkripcijā neeksistē stingra atbilstība starp simbolu un skaņu. Kaut arī Starptautiskās fonētiskās asociācijas rokasgrāmata (Handbook of the International Phonetic Association) apgalvo, ka simboliem nav oficiālu nosaukumu, turpat ir minēts, ka katram burtam ir viens vai vairāki populāri nosaukumi. Arī Unicode standartā simboliem nav atbilstīgu nosaukumu. Daudzos gadījumos Unicode un IPA nosaukumi nesakrīt. Piemēram, IPA sauc "epsilonu", bet Unicode sauc to par "mazais burts atvērtais E".
Tradicionālie latīņu un grieķu burtu nosaukumi parasti tiek lietoti nemodificētiem burtiem. No šiem alfabētiem tieši neatvasinātiem burtiem (kā ) var būt dažādi nosaukumi, dažkārt pēc simbola izskata, dažkārt pēc attēlojamās skaņas.
Diakritiskajām zīmēm ir divas nosaukumu veidošanas metodes. Tradicionālajām diakritiskām zīmēm tiek lietoti šī simbola nosaukumi attiecīgajā valodā, piemēram  ir diairēze vai "umlauts". Netradicionālajām diakritiskajām zīmēm parasti tiek piešķirti asociatīvi nosaukumi, piemēram  sauc par tiltiņu.
Ljēža
Ljēža (fr, nl, de) ir pilsēta Beļģijas austrumos, Valonijas reģiona ziemeļaustrumos. Atrodas pie Māsas upes, netālu no Nīderlandes un Vācijas robežas. Ljēžas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Ar 195 931 iedzīvotājiem 2013. gadā, tā ir ceturtā lielākā pilsēta Beļģijā.
Tiek uzskatīta par Valonijas svarīgāko kultūras un ekonomikas centru. Ekonomikā ir viens no Beļģijas tēraudrūpniecības centriem. Trešā lielākā upes osta Eiropā aiz Dīsburgas un Parīzes.
Vēsture
Viduslaikos Ljēža bija svarīgs intelektuālais centrs. Piemēram, Romas pāvests Klements VI XIV gadsimtā uzaicināja Ljēžas mūziķus uz savu galmu Aviņonā, ieviesdams polifoniju baznīcas mūzikā.
1345. gadā Ljēžas pilsoņi sacēlās pret bīskapu un uzvarēja to kaujā pie pilsētas. 1468. gadā pēc tam, kad pilsēta bija sacēlusies pret Burgundijas varu, to izpostīja Francijas karaļa Luija XI un Burgundijas hercoga Šarla I apvienotie spēki. Ljēža bija Svētās Romas impērijas sastāvā, tomēr Ljēžas bīskaps saglabāja lielu daļu no faktiskās varas. Ljēžas bīskapa faktiskā vara saglabājās arī pēc tam, kad 1477. gadā tā nokļuva Hābsburgu, bet 1555. gadā - Spānijas varā.
16. gadsimtā bīskapi bija no Bavārijas Vitelsbahu dzimtas, kuri bija arī Ķelnes bīskapi. Spānijas mantojuma karā Ljēžu ieņēma Džona Čērčila (Marlboro hercoga) spēki.
1794. gadā Ljēžu ieņēma revolucionārās Francijas karaspēks. Franču varas iestādes iedibināja antiklerikālu režīmu un nopostīja Sv.Lamberta katedrāli. 1815. gadā Vīnes kongress piešķīra Ljēžu Nīderlandei, tomēr 1830. gada Beļģijas revolūcijas rezultātā nodibinājās neatkarīgā Beļģijas valsts, kurā iekļāvās arī Ljēža. Pēc šī gada Ljēža strauji attīstījās par vienu no lielākajiem Eiropas tēraudrūpniecības centriem.
Pirmā pasaules kara laikā 1914. gada 4. augustā vācu karaspēks iebruka Beļģijā un, kaut arī Ljēžas garnizons sīvi pretojās, divpadsmit dienu laikā, izmantojot apšaudi ar haubicēm Lielā Berta, to ieņēma.
Otrā pasaules kara laikā vācieši šoreiz trīs dienu laikā atkal ieņēma pilsētu. 1944. gada septembrī ieņēma ASV karaspēks, tomēr pēc tam tā kļuva par vācu V-1 un V-2 mērķi. Uz pilsētu tika izšautas apmēram 1500 raķetes.
Pēckara gados Ljēžas tēraudrūpniecība piedzīvoja krīzi, 1961. gada janvārī neapmierinātie strādnieki izdemolēja Ljēžas dzelzceļa staciju.
Ievērojamas personības
Ljēžā dzimuši:
Urda (stacija)
Urda (et) ir pieturas punkts Tallinas - Keilas dzelzceļa līnijā Harju apriņķa Saues pagastā un atrodas 14 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Urdas pieturas punktā apstājas lielākā daļa Keilas, Paldiski, Rīsiperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošo elektrovilcienu (izņemot Keilas ekspresi). Urda ir viens no jaunākajiem dzelzceļa pieturas punktiem Igaunijā, kas līdztekus ar Padulu Eiropas reģionālā attīstības fonda projekta ietvaros izbūvēts 2008. gadā. Urdas pieturas punktā izbūvēta viena pasažieru platforma ar augstuma atzīmi 550 mm. Platformas garums - 30 m. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana pieturas punktā tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.
Ādolfs Bļodnieks
Ādolfs Bļodnieks ( — ) bija Latvijas politiķis, Latvijas Republikas Ministru prezidents (1933—1934).
Dzīvesgājums
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā viņš pārtrauca studijas un dienēja Maskavas aviācijas pulkā, bija Latviešu kareivju nacionālās savienības Maskavas nodaļas priekšnieks. 1918. gadā atgriezās Latvijā, bija Tautas padomes loceklis, 1919. gadā sāka strādāt Finanšu ministrijā kā Vispārējā departamenta direktors. 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē no Demokrātu savienības saraksta, taču gadu vēlāk partiju mainīja un iestājās Latvijas Tautas partijā. Darbojies budžeta un finanšu, karalietu, sociālās likumdošanas, kā arī Ziemeļlatvijas vēlēšanu apgabala komisijās. No 1921. līdz 1922. gadam bija laikraksta "Jaunā Latvija" izdevējs un redaktors, 1922. gadā viņš nodibināja avīzi "Latvija". 1. Saeimas vēlēšanās Ā. Bļodnieks kandidēja no Latvijas Jaunzemnieku savienības saraksta, taču netika ievēlēts. Viens no Latvijas komercbankas dibinātājiem, 1923. gadā kļuva par Latvijas Bankas padomes locekli, darbojies padomē līdz 1937. gadam. Bijis padomes priekšsēdētāja biedrs (1931—1933).
1924. gadā viņš dibināja Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partiju. Partija daudziem saistījās ar tās vadītāju, pilnā nosaukuma vietā tautā tika izmantoti apzīmējumi "Bļodnieka partija", "bļodnieki" vai "sīkbļodnieki".
1925. gadā Bļodnieks kļuva par 2. Saeimas deputātu, darbojies budžeta komisijā. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā, kur atkal darbojies budžeta komisijā, turklāt, ticis virzīts Saeimas sekretāra amatam. Bļodnieka partija izveidoja parlamentāro bloku ar Latgales Demokrātisko zemnieku partijas un Kristīgo zemnieku partijas pārstāvjiem. 1931. gadā kļuvis par 4. Saeimas deputātu un ievēlēts ārlietu komisijā. Ar 76 balsīm "par" ievēlēts par Saeimas sekretāru. Jaunsaimnieku un sīkgrutnieku partija izveidoja parlamentāru bloku ar Progresīvo apvienību un deputātu Jēkabu Kukaini.
Pēc padomju okupācijas rīkotajās nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās Bļodnieks kopā ar Ķeniņu nesekmīgi mēģināja pieteikt savu "Demokrātiskā bloka" sarakstu. Ā. Bļodnieks nesadarbojās ne ar padomju, ne vācu okupantiem, taču neiesaistījās arī nekāda veida pretošanās kustībās. 1944. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1951. gadā emigrēja uz ASV.
Bija žurnāla "Latvijas Brīvībai" redaktors no 1952. līdz 1955. gadam. No 1956. līdz 1962. gadam bija komitejas "Latvijas brīvība" priekšsēdētājs. Mūža nogalē sirdzis ar vēzi, 1961. gadā pārcieta operāciju. Miris plkst. 21 savā dzīvoklī Bruklinā Ņujorkas pilsētā, kremēts Grīnvuda krematorijā.
Ministru prezidents
Bļodnieka vadītajai Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijai gadu gaitā auga atbalstītāju skaits — 2. Saeimā partijai bija trīs Saeimas deputāti, bet 4. Saeimā — astoņi. Šis bija viens no iemesliem, kādēļ Valsts prezidents Alberts Kviesis nolēma premjerministra amatam virzīt Ādolfu Bļodnieku. Saeima apstiprināja Bļodnieka Ministru kabinetu. Valdības deklarācijā tika ziņots, ka "viss valsts organisms ir slims" un tas prasīšot "asu, steidzīgu un ārkārtēju līdzekļu lietošanu". Ministru kabinets apņēmās realizēt nacionāli demokrātisku politiku, nostiprināt attiecības ar kaimiņvalstīm, dibināt Baltijas valstu savienību, sekmēt eksportu, līdzsvarot eksportu ar importu, aizliegt lauksaimniecības ražojumu importu, veikt taupības pasākumus, samazināt bezdarbu un īstenot nacionāli demokrātisku skolu politiku.
Jauno valdību atbalstīja 49 deputāti, pret bija 32 un atturējās 8. valdība apstiprināja jaunu Sodu likumu, kas stājās spēkā. Tas sastāvēja no 40 nodaļām un bija balstīts uz 1903. gada Krievijas Sodu likumiem, tajā pašā laikā izmantojot arī vairāku Eiropas valstu krimināltiesību attīstības pieredzi un ievērojot Latvijas apstākļu specifiku. Bļodnieka valdība sagatavoja likumprojektu par Jaunlatgales pilsētas dibināšanu, kuru Saeima pieņēma un prezidents izsludināja, kā arī Gostiņu pilsētas dibināšanu, kuru parlaments pieņēma , bet prezidents izsludināja.
pēc valdības iniciatīvas Latvija Londonā noslēdza pagaidu tirdzniecības vienošanos ar Lielbritāniju, kas paredzēja, ka Latvija Albionā iepērk vismaz 10 000 tonnu siļķu gadā, kamēr Apvienotā Karaliste ļauj importēt Latvijas sviestu, bekonu un olas iepriekšējo gadu līmenī. Bļodnieka valdības uzdevumā ārlietu ministrs Voldemārs Salnais Rīgā parakstīja Latvijas un Igaunijas savienības līgumu, tā papildinot 1923. gada aizsardzības vienošanos, kas bija noslēgta uz 10 gadu periodu. Saeima dokumentu ratificēja.
Zīds
Zīds ir audums, ko iegūst no zīdtauriņu kāpura kūniņu izdalījumu savērptiem diegiem. Zīda iegūšanas tehnoloģiju izgudroja Senajā Ķīnā pirms 3000. gada p. m. ē.
Senajos laikos tā bija viena no vērtīgākajām precēm, kura tika transportēta pa Zīda ceļu. Ķīnieši stingri glabāja zīda izgatavošanas noslēpumu, tāpēc zīda iegūšanas tehnoloģiju Eiropa iepazina tikai ap 550. gadu.
Vēsture
Saskaņā ar ķīniešu leģendu zīdu izgudroja Dzeltenā imperatora sieva Lei Zu ap 28. gs. pirms mūsu ēras. Lei Zu esot pētījusi zīdtauriņu nodarīto kaitējumu imperatora zīdkokiem un ievērojusi, ka no to kūniņām iespējams iegūt šķiedras pavedienu, pēcāk viņa esot pierunājusi savu vīru piešķirt viņai zīdkoku birzi, kur audzēt zīdtauriņus. Lei Zu piedēvē arī dažādu zīda ražošanas piederumu izgudrošanu. Zinātniskie atradumi liecina, ka zīdu iespējams sāka ražot jau ap 6. gadu tūkstoti pirms mūsu ēras un tas pilnīgi noteikti bija pazīstams 3. gadu tūkstotī pirms mūsu ēras. Zīds bija viena no svarīgākajām un pazīstamākajām precēm starptautiskajā tirdzniecībā līdz pat industriālajai revolūcijai. Pirmie arheoloģiskie pierādījumi par zīda eksportu iegūti no kādas ap 1070. gadā p.m.ē. izgatavotas mūmijas. Ar laiku Āzijā izveidojās Zīda ceļš - tirdzniecības ceļu sistēma, kas veda no Ķīnas uz Eiropu. Ķīnieši centās saglabāt zīda ražošanas tehnoloģijas noslēpumā, lai saglabātu monopolu, tomēr 2. gs. pirms mūsu ēras tehnoloģija bija pazīstama Korejā, 3. gs - Indijā, bet ap 550. gadu to sāka izgatavot Bizantijā, kurp zīda ražošanai nepieciešamos zīdtauriņus līdz ar zīdkoka sēklām, imperatora Justiāna I uzdevumā esot atveduši kristiešu misionāri. Bizantieši, tāpat kā ķīnieši, centās paturēt ražošanas tehnoloģiju noslēpumā, tomēr 8. gs. zīda ražošanas tehnoloģija no ZiemeļĀfrikas tika ievesta Spānijā un Sicīlijā, bet 13. - 14. gs par galvenajiem Eiropas zīda ražošanas centriem kļuva Itālija un Francija.
Ražošana
Zīdtauriņa kūniņas ir veidotas no viena līdz 1500 metriem gara zīda šķiedras pavediena, šis pavediens ir ap 10 mikrometru diametrā. Dažādojot kāpuru ēdienkarti pirms iekūņošanās, iespējams iegūt dažādas nokrāsas un tekstūras pavedienu. Ražojot zīdu, kūniņas vispirms sašķiro pēc krāsas un tekstūras, tad tvaicē vai plaucē, lai padarītu tās mīkstākas. No šādi sagatavotām kūniņām šķetina zīda šķiedru, no kūniņas var iegūt 600-900 metru garu šķiedras pavedienu, no 4 līdz 18 šķiedras pavedieniem katrā tiek vērpti jēlzīda diegi. Jēlzīdu vāra ziepjūdenī un pēc tam sagatavo atkarībā no tā, kāda veida audumu paredzēts iegūt.
Īpašības
Dabiskā zīdā šķiedra sastāv no aminoskābēm - alanīna, glicīna, serīna un tirozīna, ko satur kopā sericīns, kuru ražošanas procesā atdala. Dabiskais zīds ir nedaudz spīdīgs, grūti saburzāms, viegls un izturīgs audums, kurš viegli uzsūc mitrumu, taču saulē un temperatūrā, kas augstāka par 110 grādiem pēc Celsija tas balē un kļūst neizturīgs.
Dzīvnieku tiesības
Dzīvnieku tiesību aktīvistus satrauc zīdtauriņu tiesības - lai iegūtu zīdu, jānogalina kūniņā esošais kāpurs, jo, tam izšķiļoties, kūniņas šķiedras tiek pārrautas, sarežģījot ražošanu un samazinot zīda kvalitāti. Dzīvnieku tiesību pārstāvjus satrauc arī fakts, ka zīdtauriņi savvaļā vairs nav sastopami.
Marko Panteličs
Serbijas izlasi pārstāvējis no 2003. līdz 2011. gadam. Tās sastāvā ir piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
VfL Wolfsburg
VfL Wolfsburg ir profesionāls Vācijas futbola klubs no Volfsburgas, Lejassaksijā, kurš spēlē Vācijas futbola Bundeslīgā. Volfsburgas klubs vienreiz ir uzvarējis Bundeslīgas turnīrā, tas notika 2008.–2009. gada sezonā, kā arī vienreiz (2015. gadā) izcīnījis Vācijas kausu. Klubs izveidojās no Volkswagen strādnieku komandas un šobrīd apvieno vairākus sporta veidus. Klubs šobrīd pieder Volkswagen Group kompānijai.
Komandas sastāvs
.
Kanons
Kanons¹ v. 1. Nosacījums, likums; tas, kas ir stingri noteikts, vispārpieņemts. Klasiskās dzejas kanoni. Galma dzīves kanoni. 2. Baznīcas likumi, noteikumi un dogmas; reliģisko tekstu kopums, ko kādā konfesijā atzīst par svētu. Romas Katoļu baznīcas kanons. Ievērot pareizticīgo kanonu. 3. Svēto saraksts (katoļu un pareizticīgo baznīcā). Uzņemt kanonā.
Kanons² v. Vairākbalsīgas mūzikas forma, kurā divas vai vairākas balsis secīgi cita pēc citas izpilda vienu un to pašu melodiju; skaņdarbs, kurā izmantota šāda forma.
Amerikas dižskābardis
Amerikas dižskābardis ir daudzgadīgs dižskābaržu dzimtas koks. Šis ozols savvaļā aug Ziemeļamerikas austrumdaļā. Koks ir liels, sasniedz 20-35 m augstumu. Tam ir gluda, pelēka miza. Lapas tumšzaļas, vienkāršas, lapu malas robotas ar sīkiem zobiņiem, 6-12 cm garas, ar īsu kātiņu. Amerikas dižskābardis ir vienmāju augs. Auglis — riekstiņš ar asām šķautnēm.
Amerikas dižskābarži labi pacieš noēnojumu. Lai gan eksistē Amerikas dižskābaržu tīraudzes, biežāk tie sastopami kopā ar citiem kokiem, tādiem kā cukura kļava, dzeltenais bērzs un Kanādas hemlokegle. Aug uz mitrām nogāzēm un auglīgās pakājēs.
Amerikas dižskābarži ir nozīmīgi koki mežsaimniecībā. To koksne ir cieta, smaga, izturīga. Līdz motorzāģu izgudrošanai, kokus nemaz nevarēja nozāģēt. Tāpēc saglabājušās daudzas vecu koku audzes. Koksni izmanto grīdas segumu, mēbeļu, dažādu tilpņu ražošanai.
Amerikas dižskābarži tiek audzēti arī kā dekoratīvi koki, tomēr retāk kā Eiropas dižskābarži.
Apostrofs
Apostrofs (el, apóstrophos) ir komatveida zīme virs rindas. Ar apostrofu latviešu valodas rakstos tiek parādīts burtu vai burtkopu izlaidums vai atmetums; pārsvarā tiek lietots saistītās valodas tekstos (lugas, dzeja). Citās valodās apostrofa lietojums ir plašāks.
Mūsdienās ir jāierobežo apostrofa lietošana latviešu valodas rakstos, jo tā izmantošana nav ieteicama no valodas kultūras viedokļa, tāpat tas nenorāda labu dzejas stilu. Vairāki vārdi, kas agrāk lietoti ar apostrofu, mūsdienās tiek lietoti bez tā, jo ir ieguvuši stilistisku nokrāsu un ir uztverami kā poētismi, kur apostrofs nav lietojams.
Lietojums
Apostrofs tiek lietots
Uņejova
Uņejova - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Podembices pie Vartas upes.
Dublina
Dublina (en ([ˈdʌblɨn]), [blʲa:ˈklʲiəh]) ir Īrijas galvaspilsēta un šīs valsts lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Atrodas Lensteras provincē, Dublinas grāfistē, Īrijas austrumu piekrastē pie Īrijas jūras Lifijas upes grīvā.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz Dublinu pieminējis Ptolemajs mūsu ēras 140. gadā, kurš saucis to par Eblanu. Tomēr par oficiālo Dublinas dzimšanas gadu uzskata 988. gadu (pēc citiem datiem — 841. gadu). To nodibināja vikingi, kurus Anglijā sauca par dāņiem. 10. gadsimtā Dublinas teritorijā eksistēja divas apmetnes, vikingu — An Dubh Linn, no kā cēlies pilsētas nosaukums angliski, un ķeltu — Áth Cliath , no kā savukārt cēlies pilsētas īru nosaukums.
Dāņi pamazām pievērsās kristietībai un 1028. gadā Dublinā tika iecelts pirmais bīskaps, drīz pēc tam tika uzcelta katedrāle.
11. gadsimta beigās apkārt Dublinai uzcēla akmens aizsardzības mūri. Kaut arī īri vairākkārtīgi pilsētu nopostīja, tā pamazām kļuva par nozīmīgāko pilsētu Īrijā un 11. gadsimta beigās tajā bija 4000 iedzīvotāju.
Gestapo
Gestapo (no de) bija Vācijas Trešā Reiha valsts slepenpolicija.
Struktūra
Gestapo iekšējo struktūru veidoja 5 departamenti:
Dublina
Vēsture
Pēc 1649. gada, kad varu pilsētā ieguva Olivers Kromvels, tā sāka strauji attīstīties. Jaunu impulsu attīstībā ienesa arī hugenotu masveida ierašanās pilsētā, kuri glābās no vajāšanām Francijā. Nākamā gadsimta laikā Dublina kļuva par otro lielāko pilsētu Britu impērijā. Kad 1800. gadā Īrija tika pievienota Lielbritānijai un tika atlaists Īrijas parlaments (protestantu), Dublinas nozīme krasi samazinājās.
Gestapo
Dienesta pakāpes un uniforma
Gestapo darbinieki parasti valkāja civilās drēbes. Lai apstiprinātu savu personību, operatīvais darbinieks uzrādīja tikai orderi, nevis personu apliecinošu dokumentu ar fotogrāfiju. Gestapo apriņķu pārvalžu darbinieki valkāja pelēko SS dienesta formu, bet ar kārtības policijas (Ordnungspolizei) uzplečiem un SS atpazīšanas zīmi uz apkakles kreisās daļas un melnu uzšuvi uz labās. SD zīmi uz piedurknēm nesāja arī SiPo darbinieki, kas nebija no SD. Gestapovieši, kas ietilpa operatīvajās grupās (Einsatzgruppen) okupētajās teritorijās, sākotnēji valkāja formu, kas nebija atšķirama no Waffen-SS lauka formas. Pēc Waffen-SS sūdzībām šiem gestapoviešiem SS uzpleči tika aizstāti ar policijas (OrPo) uzplečiem.
Dublina
Vēsture
20. gadsimta sākumā Dublina bija pilsēta ar drūmiem īres namiem, armijas kazarmām un arī vislielāko sarkano lukturu rajonu Britu impērijā — t.s. Monto. Īrijas neatkarības karā (1919—1921) Dublinā notika sīvas ielu cīņas.
Gestapo
Dienesta pakāpes un uniforma
Gestapo dienestu pakāpes gan darbiniekiem, kas vienlaicīgi bija, gan darbiniekiem, kas nebija SS locekļi:
Dublina
Vēsture
1921. gadā, Īrijai kļūstot neatkarīgai, Dublina kļuva par tās galvaspilsētu.
Nacionālā valdība
Īrijas Karalistes valdība savā laikā atradās Īrijas parlamenta ēkā, kur pašlaik atrodas Koledžgrīna.
Cilvēki
Dublinā vai tās pievārtē dzimuši:
Gestapo
Darbība
Kopš 1936. gada gestapo darbojās bez tiesiskās uzraudzības. Parasti aizdomās turamo vainu pierādīja ar viņu atzīšanos, kuru panāca ar spīdzināšanu. Gestapo pakļāvās SS reihsfīreram Himleram, kurš bija tieši pakļauts Hitleram. Vislielākais gestapo darbinieku skaits tā vēsturē bija 40 000, taču bez tiem vēl pastāvēja plašs informatoru tīkls. 80% Vācijā izmeklēto lietu sākās ar denunciāciju (pēc pilsoņu sūdzībām par saviem līdzpilsoņiem).
Tieši gestapo bija organizācija, kas Vācijas okupētajās teritorijās nodarbojās ar pagrīdes apkarošanu. Iebrūkot Polijā, gestapovieši virzījās iekarojamajās teritorijās līdzās ar Vērmahtu un ar savu darbību šokēja pēdējo, tāpēc, iebrūkot Francijā, Vērmahta komandieri uzstāja, lai gestapo darbība iekarotajās zemēs sāktos nedaudz vēlāk. Vācijā gestapo virsnieki lielākoties strādāja kabinetos, iekarotajās teritorijās viņi tieši piedalījās inteliģences, komunistu, ebreju fiziskās iznīcināšanas akcijās, būdami iekļauti operatīvajās grupās — Einsatzgruppen.
Sevišķi nežēlīga gestapo darbība tika izvērsta, tuvojoties kara beigām. Pēc 20. jūlija sazvērestības tika represēti daudzi armijas virsnieki, arī tie, kuri atentātā nepiedalījās.
Fināls
1945. gada Kontrolkomisijas dekrēts Nr.2 izsludināja gestapo ārpus likuma. Starptautiskais kara tribunāls Nirnbergā atzina gestapo par noziedzīgu organizāciju — lielākā daļa tās vadītāju tika notiesāti uz nāvi vai ilgstošu ieslodzījumu.
Rūnijs
Rūnijs var būt:
Latvijas Gada balva sportā 2007
Latvijas Gada balvas sportā 2007 ceremonija notika Arēnā Rīga. Balvas tika pasniegtas 14 nominācijās.
OK
OK (arī okay, ok un O.K.) ir vārds, kas apzīmē piekrišanu, apstiprinājumu kaut kam. OK no angļu valodas ir ienācis daudzās citās valodās kā aizguvums, dažkārt tam citās valodās ir citāda rakstība.
Nav vienota viedokļa par OK izcelsmi. Pēc vienas no versijām — OK cēlies no frāzes all correct (oll Korrect vai ole Kurreck; lv). Datorzinātnē OK tiek izmantots dažādos dialoglogos lietotāja apstiprinājumam.
Iglesiass
Iglesiass (es — 'baznīcas'; sieviešu dzimtē Iglesiasa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds.
Cilvēki ar šo uzvārdu:
Arne Frīdrihs
Arne Frīdrihs (,, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbola aizsargs.
Vācijas izlasē aizvadījis 70 spēles, debitējot spēlē pret Bulgārijas izlasi 2002. gada 21. augustā, spēlei noslēdzoties 2—2.
Sasniegumi
Hertha BSC
Kameņska
Kameņska - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz ziemeļiem no Radomsko. Futbolista Jaceka Kšinuveka (Jacek Krzynówek, dz. 1976) dzimtā pilsēta.
Nasdaq
NASDAQ ir akronīms no National Association of Securities Dealers Automated Quotations (Nacionālā vērtspapīru tirgotāju automatizēto kotāciju asociācija). To ir attīstījusi Nacionālā vērtspapīru tirgotāju asociācija (NASD), bet uzrauga Vērtspapīru un fondu tirgus komisija (SEC).
Vērtspapīru tirgošana NASDAQ biržā sākās 1971. gadā. 1992. gadā tā pievienojās Londonas Starptautiskajai biržai, izveidojot pirmo starpkontinentālo vērtspapīru tirgus apvienību. NASDAQ 1998. gadā apvienojās ar Amerikas biržu (Amex; vēlāk — NYSE Amex Equities), un tika izveidota NASDAQ-Amex Market Group.
2007. gadā NASDAQ apvienojās ar Zviedrijā reģistrēto OMX, izveidojot NASDAQ OMX Group. Abu uzņēmumu saplūšana tika pabeigta 2008. gada 27. februārī.
Ovidijs
Pūblijs Ovidijs Nāsons (la,, dzimis 43. gada p.m.ē. 20. martā, miris 17. gadā) bija romiešu dzejnieks. Līdz ar Horāciju un Vergiliju tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem romiešu literatūras pārstāvjiem. Daudz atdarināts vēlīnajos senajos laikos un viduslaikos, gadsimtiem ietekmējis Eiropas literatūras attīstību.
Ovidijs dzimis 43. gada p.m.ē. 20. martā aptuveni 140 km uz austrumiem no Romas dižciltīgu jātnieku ģimenē. Kopā ar gadu vecāko brāli mācījās Romā. Divdesmit gadu vecumā brālis nomira, kas atstāja uz Ovidiju iespaidu. Ovidijs bija apguvis retorikas mākslu, kā arī iesaistījās politikā, tomēr dzeja viņa interešu lokā ņēma virsroku. Viņš nonāca gan Marka Valērija Mesallas, gan Gaja Cilnija Mecenāta tuvumā, kas ļāva Ovidijam iegūt kontaktus ar tā laika rakstniekiem. Citu ievērojamu romiešu dzejnieku Vergiliju viņš satika vienu reizi savā mūžā, toties sadraudzējās ar Properciju un pazina Horāciju un daudzus citus dzejniekus.
8. gadā Romas imperators Oktaviāns, visticamāk viņa saistības dēļ ar Romas eliti, Ovidiju izsūtīja uz Tomisu (mūsdienu Konstancu) pie Melnās jūras, kur viņš deviņus gadus vēlāk, 17. gadā, nomira.
Otomārs Oškalns
Otomārs Aleksandrs Oškalns (segvārds Mazais; —) bija latviešu skolotājs un Latvijas Komunistiskās partijas darbinieks. Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas partizāns, Padomju Savienības varonis.
Biogrāfija
Dzimis Skujenes pagasta Kaives muižā laukstrādnieku ģimenē. Mācījās Cēsu reālskolā un Bērzaines skolotāju seminārā, 1921. gadā iesaistījās komunistiskajā pagrīdē. 1925. gadā pabeidza skolotāju institūtu Rīgā. Pēc obligātā militārā dienesta Latvijas kara flotē strādāja Ropažu pagastā par skolotāju. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā viņu apcietināja un ieslodzīja darba nometnē Liepājā. 1939. gadā uzņemts Latvijas komunistiskajā partijā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Oškalns kļuva par Tautas Saeimas (no 1940. gada augusta Latvijas PSR Augstākās Padomes) deputātu, līdztekus bija Jēkabpils apriņķa komitejas otrais sekretārs. 1942. gadā Krievijas PFSR teritorijā tika sagatavots partizānu kara organizēšanai Latvijā, ieguva jaunākā leitnanta pakāpi. Kā partizānu pulka "Par Padomju Latviju" komisārs piedalījās tās reidos Latvijas teritorijā. 1942. gadā piedalījās Atsevišķās partizānu vienības formēšanā, no 1942. gada decembra bija kompartijas pilnvarotais un komisārs. No 1943. gada oktobra partizānu izlases vada komisārs, vadīja partizānu darbību galvenokārt Jēkabpils apriņķa teritorijā. 1944. gadā, izveidojoties 3. Latvijas partizānu brigādei, tika iecelts par tās komandieri. Darbojās Jēkabpils un Bauskas apriņķos. Vienlaikus bija LKP CK Operatīvās grupas loceklis. 1944. gadā viņu iecēla par Latvijas Komunistiskās partijas (LK(b)P) Rīgas apriņķa komitejas pirmo sekretāru. Pēc kara beigām 1946. gadā viņš kļuva par Latvijas PSR Tehnisko kultūru ministru un PSRS Augstākās padomes deputātu.
Miris Rīgā 1947. gada 1. septembrī, apbedīts Raiņa kapos.
Blaški
Blaški - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz rietumiem no Seradzas. Pie Blaškiem atrodas muiža, kura ir prototips Staņislava Moņuško (Stanisław Moniuszko, 1819 - 1872) operā "Apburtā pils" (Straszny Dwór) attēlotajai.
Otomārs Oškalns
Apbalvojumi un pagodinājumi
1944. gada 28. jūnijā PSRS Augstākās Padomes Prezidijs O. Oškalnam piešķīra Padomju Savienības varoņa nosaukumu. Viņš tika apbalvots arī ar Ļeņina ordeni un ar Tēvijas kara ordeņa II pakāpi. Latvijas PSR laikā Oškalna vārdā tika nosauktas vairākas ielas un uzstādīti pieminekļi — bistes Rīgā, Jēkabpilī, Liepnā. No 1948. līdz 1995. gadam Oškalna vārdā bija nosaukta Zemitānu dzelzceļa stacija Rīgā.
Milans Barošs
Milans Barošs (cs; dzimis 1981. gada 28. oktobrī) ir čehu futbolists, Ostravas "Baník" uzbrucējs un bijušais Čehijas futbola izlases spēlētājs.
Spēlējis arī Ostravas "Baník", "Liverpool FC", "Birmingemas "Aston Villa"", Lionas "Olympique", Portsmouth FC un Stambulas "Galatasaray"
2008./09. gada sezonā viņš kļuva par Turcijas Superlīgas rezultatīvāko spēlētāju ar 20 gūtiem vārtiem. 2004. gada Eiropas čempionātā futbolā viņš ieguva Zelta futbolzābaku, gūstot piecus vārtus.
Sasniegumi
Liverpool
Portsmouth
Galatasaray
Individuālie sasniegumi
LOL
LOL (en, laugh out loud — ‘skaļi smejos’) ir bieži sastopams elements interneta slengā.
Sākotnēji ticis lietots Usenet, vēlāk tika sākts lietot interneta komunikācijas vidē, pašlaik tiek lietots arī runātā sarunvalodā. LOL ir viens no iniciālismiem, kas tiek izmantots smiešanās apzīmēšanai, vēl ir populārs ROFL (en — ‘vāļājos gar zemi smejoties’) un vairāki citi.
Šie iniciālismi tiek pretrunīgi vērtēti, vairāki autori neiesaka tos izmantot vismaz oficiālās sarunās un tekstos. 2011. gadā LOL kopā ar citiem akronīmiem tika iekļauts Oksfordas angļu valodas vārdnīcā, kur pirmais LOL lietošanas gadījums bija minēts 1960. gados lietotais iniciālisms no little old lady, pirmais dokumentētais LOL lietošanas gadījums ar tā pašreizējo nozīmi bija ziņojums Usenet 1980. gados.
Ibo
Ibo var būt:
Leonids I
Leonids (el (Leōnídas) — ‘Lauvas dēls, Kā lauva’) bija Spartas valdnieks, septiņpadsmitais no Agiādas dzimtas, viens no karaļa Anaksandrīda II dēliem, kurš tika uzskatīts par Hērakla pēcteci sava spēka un drosmes dēļ, kas padarīja slavenu viņa priekšteci. Lai gan ir zināms, ka Leonids mira Termopilu kaujā 480. gada augustā p.m.ē., ir maz zināms par viņa dzimšanas gadu un notikumiem pirms kļūšanas par karali. Zinātnieks un vēsturnieks Pols Kartlidžs spriež, ka viņa dzimšanas datums varētu būt bijis ap 540. gadu p.m.ē. Tiek pieņemts, ka Leonids piedzima līdz 540. gadam p.m.ē., tātad persiešu uzbrukuma laikā viņš bija ap piecdesmit gadu vecs.
Šadeka
Šadeka - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz ziemeļiem no Zduņskas Volas.
Domestikācija
Domestikācija ir savvaļas dzīvnieku pieradināšana un savvaļas augu kultivēšana, kuras laikā tie tiek ģenētiski izolēti no savvaļas formām un iegūst citādi, cilvēkam izdevīgas īpašības.
Dzīvnieku domestikācija
Dzīvnieku domestikācija — Zinātiska teorija par attiecībām starp dzīvniekiem un cilvēkiem, kuriem ir ietekme uz to apkopi un vairošanos. 15 000 — 12 000.g. p.m.ē. tika pieradināts pirmais mājdzīvnieks — suns.
Izpētes pirmsākumi
Čārlzs Darvins (1809—1882) pamanīja nelielas atšķirības, kas padarīja domesticētos dzīvniekus citādākus kā savvaļas īpatņus. Viņš arī bija pirmais, kas pamanīja atšķirību, ka, veicot apzinātu pavairošanu, kad cilvēki izvēlās, kādu īpašību dzīvnieku iegūt, rezultāts ir citāds kā neapzināti vairojoties, kad pēcnācējs iedzimst ar vecāku īpašību variāciju.
Domestikācijas pamata būtība
Galvenokārt ir 3 domestikācijas veidi:
Zirgu domestikācija
Ir vairākas teorijas saistībā ar zirgu domestikāciju. Zirgu zīmējumi parādījās jau vairākus desmitus gadu tūkstošus atpakaļ, taču tie bija savvaļas zirgi, kurus medīja gaļai. Precīzs laiks zirga pieradināšanai nav noteikts. Vieni no pirmajiem tiek uzskatīti 2000 gadus p.m.ē. kā transports, taču arvien vairāk pierādījumu liecina, ka tie varētu būt pieradināti jau 3500 gadus p.m.ē. Eirāzijas stepēs.
Precīzi noteikts laiks ir atkarīgs arī no tā, ko uzskata par domesticētu zirgu. Daži zoologi definē to kā laiku, kad cilvēks kontrolē to vairošanos, kas var tikt noteikts pētot skeletus — to izmēra un proporciju maiņu. Vēl precīzāks laiks uzzināms pētot tādas pazīmes kā izmantošana darbam, ieroči, māksla, reliģiskie artifakti un pašu cilvēku dzīvesveids. Ir arī pierādījumi, ka sākotnēji zirgus turēja gaļai un tikai vēlāk darbam. Pēta gēnu izmaiņas, kad tie ir bijuši gana dažādi no savvaļas indivīdiem.
Vēl izrakumos atrastajiem skeletiem pēta to zobus (kādu pārtiku ēda), mugurkaulu (vai zirgam bijis sēdēts virsū, likts nest smagumus), informāciju dod arī cilvēku apbedījumos atrastie zirgu kauli, kas varētu liecināt par cilts dzīvnieka līdzinešanu aizsaulē, kā arī jātnieka apbedīšanu kopā ar savu zirgu. Taču uzskatāmākie dometicētu zirgu pierādījumi atrodamu Csepel-Haros Ungārijā, kur manāmas krasas pārmaiņas zirgu izmērā un kopējā uzbūvē. Jebkurā gadījumā, Eiropā zirgi tika plaši izmantoti transportam, zemes apstrādei un karam.
Makss Štirners
Johans Kaspars Šmits, biežāk pazīstams pēc pseidonīma Makss Štirners (, dzimis , miris ) bija vācu filozofs, kurš tiek uzskatīts par nihilisma, eksistenciālisma, postmodernisma un individuālā anarhisma priekšteci. 1844. gadā Leipcigā tika izdots viņa darbs "Cilvēks pats un viņam piederošais" (Der Einzige und sein Eigentum), kurš no tā laika vairākkārt izdots daudzās valodās.
Dzimis 1806. gadā Baireitā flautas izgatavotāja ģimenē. Kad Štirneram bija seši mēneši, tēvs nomira. Pēc diviem gadiem māte apprecējās otrreiz, un ģimene pārcēlās uz Kulmu, šeit pagāja Štirnera bērnības gadi.
Nemirstīgie
“Nemirstīgie” (no el), dažreiz arī saukti par "Desmit tūkstoš nemirstīgajiem" vai "Persiešu nemirstīgajiem", bija Hērodota dots nosaukums elitāram Ahemenīdu impērijas karaspēkam.
"Nemirstīgajiem" bija svarīga loma Kīra Lielā Jaunbabilonijas impērijas iekarošanā, kas notika 547. gadā p.m.ē, Kambīza kampaņā pret Ēģipti 525. gadā p.m.ē. un Dārija I Indijas un Skitijas iekarošanā, 520. gadā un 513. gadā p.m.ē. Kā arī viņi piedalījās Termopīļu kaujā, kas notika 480. gadā p.m.ē.
Katusha–Alpecin
Katusha–Alpecin (ru, UCI komandas kods: KAT) ir Šveices šosejas riteņbraukšanas komanda, kura piedalās UCI World Tour, izmantojot Canyon velosipēdus.