cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tunisa
Vēsture
Tunisa vēsturiski bija neliels lībiešu ciemats netālu no feniķiešu pilsētas Kartāgas. 146. gadā p.m.ē. Trešajā pūniešu karā Kartāga, kā arī Tunisa, tika iznīcināta. Vēlāk Senās Romas sastāvā Tunisa piedzīvoja uzplaukumu. 7. gadsimtā pilsētu iekaroja musulmaņi. No 800. līdz 909. gadam Tunisa bija Aglabidu dinastijas valdnieku galvaspilsēta, bet vislielākā labklājība pilsētā bija Hafsidu dinastijas valdīšanas laikā (1236—1574). 1535. gadā Tunisa nonāca Svētās Romas imperatora Kārļa V Hābsburga pakļautībā, bet jau 1539. gadā to iekaroja Osmaņu impērija. 1573. uz vienu gadu tā bija spāņu kontrolē, bet tad to turki atguva. Osmaņu impērijas sastāvā Tunisa bija līdz 1881. gadam, kad tā tika iekļauta Francijas protektorāta sastāvā. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā Tunisu okupēja vācu Trešais reihs, bet 1943. gadā britu un Sabiedroto karaspēks to atkaroja. 1956. gadā, kad Tunisija ieguva neatkarību no Francijas, Tunisa kļuva par tās galvaspilsētu.
Ģeogrāfija
Tunisa atrodas Tunisijas ziemeļaustrumos Tunisas ezera krastā. Ezeru ar Tunisas līci savieno kanāls, kas izrakts cauri pilsētai. Antīkā pilsēta Kartāga atradās tieši Tunisas līča krastā pavisam netālu no Tunisas ziemeļaustrumu virzienā. Tunisas pilsēta ir uzcelta pakalna nogāzē.
Pēc Kepena klimata klasifikācijas pilsētā valda silts Vidusjūras klimats (Csa), kuram raksturīgs karsts un sauss periods, kam seko vēss un mitrs periods. Viskarstākais un sausākais laiks ir jūlijā, kad vidējā gaisa temperatūra ir +26,3 °C un nokrišņu daudzums ir 3,1 mm. Visaukstākais mēnesis ir janvāris, kad vidējā temperatūra ir +11,5 °C. Visvairāk nokrišņu ir decembrī — 66,8 mm. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir 465,5 mm.
R
R ir latīņu alfabēta astoņpadsmitais burts.
Attālinātais darbs
Attālinātais darbs (angļu: remote work), arī teledarbs jeb tāldarbs (angļu: telecommuting) ir darba organizācijas veids, ar ko apzīmē darba veikšanu neklātienē, nepiesaistot darba izpildītāja atrašānās vietu ar darba devēju vai pasūtītāju. Attālināto darbu veic, izmantojot informācijas un telekomunikāciju tehnoloģijas, kā, piemēram, datoru, internetu un tālruni, kas aizstāj fizisku došanos uz darbu.
Vēsture
Attālinātā darba jēdzienu tā sākotnējā formā - teledarbs (angļu: telecommuting) - 1973. gadā ieviesa Džeks Nailzs (angļu: Jack Nilles), kurš nodarbojās ar kosmosa izpētes aparātu un telekomunikāciju izstrādi ASV Gaisa spēkiem un NASA. Strādājot Dienvidkalifornijas Universitātē pie satiksmes maģistrāļu atslogošanas problēmas sastrēguma stundās, viņš aizdomājās par to, ka šos sastrēgumus lielākoties veido cilvēki, kas brauc uz darbu vai no darba. Kā problēmas risinājumu viņš piedāvāja dot iespējas cilvēkiem strādāt tuvāk mājām vai pat mājās, izmantojot telekomunikācijām. Tā kā tolaik ap 40% darbinieku bija intelektuālā darba darītāji, kas brauca uz biroju, lai galvenokārt darbotos ar datu ievades termināli vai tālruni, ideju par attālināto darbu bija iespējams realizēt praksē.
Pirmā pieredze ar šīs idejas iedzīvināšanu tika iegūta, pateicoties Dienvidkalifornijas Universitātes plašajiem sakari ar uzņēmējiem, tāpēc Džekam Nailzam izdevās vienoties ar kādu apdrošināšanas uzņēmumu par savas idejas īstenošanu. Šo uzņēmumu mazāk interesēja Nailza ideja par sastrēgumu samazināšanu, bet vairāk - augstā kadru mainība pašā uzņēmumā, kurā vairums darbinieku bija datu ievadīšanas operatori. Tā kā uzņēmuma birojs atradās Losandželosas centrā, kas bija dārgi, tika meklētas iespējas atrast lētākas telpas mazāk prestižā rajonā. Nailzs piedāvāja atvērt vairākus nelielus birojus tuvāk esošo un potenciālo darbinieku mājām, kas varēja uzreiz atrisināt vairākas problēmas. Tā kā tolaik personālo datoru vēl nebija, cilvēki strādāja ar neintelektuāliem jeb trulajiem termināļiem (angļu: dumb terminal), caur modemu slēdzotes klāt galvenajam lieldatoram (angļu: mainframe). Taču, ierīkojot tos darbinieku mājās, izmaksas par tālruņa līniju pārsniegtu potenciālos ietaupījumus no attālinātā darba. Šī iemesla dēļ tika piedāvāta iespēja darbiniekiem doties uz kādu no tuvumā mājām esošajiem birojiem ar kājām, velosipēdu vai sabiedrisko transportu, un tur strādāt ar vietējiem termināļiem, kas vienu vai divas reizes diennaktī sūtītu datus uz galveno lieldatoru centrālajā birojā. Piedāvātā sistēma bija analogs kosmosa sistēmām, tādēļ mazie biroji, kas izvietojās ap centrālo biroju, tika dēvēti par birojiem-pavadoņiem. Šim risinājumam Nailza uzrunātais apdrošināšanas uzņēmums piekrita, un tā īstenošana nesa augļus. Darbinieku produktivitāte palielinājās par 18%, bet kadru mainība samazinājās līdz nullei.
Potenciālie ieguvumi un riski
Organizācijas, kuras plaši izmanto attālināto darbu, potenciāli iegūst vairākās jomās. Pirmkārt, tie ir augstāki darba rezultāti, kas tiek iegūti, strukturējot un nodalot to darba daļu, ko var veikt tikai birojā, no darba, kurš prasa koncentrēšanos un lielu intelektuālu piepūli, jo šāda veida darbu labāk veikt ārpus biroja. Birojs parasti ir vieta ar dažādiem mierīgai padomāšanai traucējošiem faktoriem - troksni, citiem darbiniekiem u.c.
Otrkārt, tā ir lielāka darbinieku apmierinātība, kas izriet no elastīga darba režīma un mazāk spiedošas atmosfēras. Attālinātā darba ieviešana var būtiski pielāgot darba režīmu cilvēka bioritmam, piemēram, ne visiem darbiniekiem no rītiem ir augsta darba produktivitāte, tā iemesla dēļ, ka tiem var nākt miegs. Elastīgs darba režīms, kas kaut nelielā mērā darbiniekam ļauj izvēlēties laiku, kad veikt darbu, ļauj labāk apvienot to ar privāto dzīvi. Ikvienam var gadīties privāta rakstura lietas, kas jākārto tradicionālajā darba laikā, kas ne vienmēr ir iespējams, ja organizācija pieiet darba laika ievērošanai ļoti stingri.
Treškārt, tā ir telpu platība, kas nepieciešama darba vietām un ar tām saistītās izmaksas. Gandrīz pilnībā virtuālajās organizācijās ir iespējams tikai mazs birojs, kas atrodas organizācijas juridiskajā adresē. Visa pārējā darbība tiek organizēta, izmantojot informācijas un telekomunikāciju tehnoloģijas, kas pamatā balstās uz Internetu.
Ceturtkārt, tā ir tīrāka apkārtējā vide, kas tiek iegūts uz mazākas cilvēku svārstmigrācijas (turpu — šurpu) rēķina, darbiniekiem paliekot strādāt mājās vai tuvumā esošajos komunikāciju pieejas punktos.
Attālināto darbinieku vadība
21. gadsimtā arvien lielāka nozīme ir zināšanām, kas kļūst par vienu no uzņēmuma galvenajiem stratēģiskajiem aktīviem. Līdz ar to palielinās arī intelektuālo darbu darošo darbinieku skaits un, līdztekus tehnoloģiju attīstībai, šie faktori potenciāli palielina arī attālinātā darba iespējas.
Intelektuālā darba darītājus nosacīti var iedalīt zināšanu darbiniekos un datu darbiniekos. Zināšanu darbinieki ir tie, kas uzņēmumam rada jaunas zināšanas (zinātnieki, analītiķi, arhitekti, projektētāji, juristi u.c.), bet datu darbinieki ir tie, kas nodarbojās ar datu apstrādi (datu operatori, kasieri, grāmatveži u.c.).
Galvenais princips, pēc kura tiek vadīti attālināto darbu veicoši darbinieki ir uz rezultātu vērsta vadība pretstatā uz uzraudzību vērstai vadībai. Ja cilvēks patstāvīgi strādājot, var sasniegt uzņēmuma mērķus un nodrošināt tam uzticētā darba izpildi, tad galvenais kontroles kritērijs ir sasniegtais rezultāts. Uz uzraudzību vērsta vadība, savukārt, ir vērsta uz darba procesu, kurā tiek novērots tas, kā darbinieks pilda tam uzticēto darbu. Šī pieeja galvenokārt bija raksturīga industriālajam laikmetam, kurā dominēja fizisks darbs un uzņēmumu vadība pret darbiniekiem zināmā mērā attiecas kā pret robotiem, kuriem nedomājot bija jāveic vadītāja dotais uzdevums. Šādas pieejas neefektivitāti it īpaši zināšanu darbinieku vadīšanai var rast sociālajā psiholoģijā, kurā tiek skaidrots, ka citu cilvēku klātbūtne palielina labi zināma un ne pārāk sarežģīta darba veikšanas efektivitāti, kas ir pazīstams kā sociālās fasilitācijas efekts. Sarežģītu problēmu risināšanā, kur ir nopietni jāapdomā situācija, citu cilvēku klātbūtne var tikai traucēt, kas ir saistīts ar cilvēka nervu sistēmas īpatnībām. Šī iemesla dēļ tās labāk risināt, apdomājot vienatnē un klusumā, kas ir raksturīgi, piemēram, zinātniekiem.
Attālinātais darbs Latvijā
Tāpat kā citviet pasaulē, arī Latvijā attālināto darbu veicošie darbinieki lielākoties ir atrodami informācijas tehnoloģiju vidē, piemēram, programmētāji, sistēmu administratori. Tas ir skaidrojams ar darba specifiku un šo tehnoloģiju iespējām, kuras attiecīgie darbinieki labi pārzina. Citas attālinātajam darbam tipiskas jomas ir žurnālistika, tulkošana, nekustāmais īpašums, starpniecība.
Latvijas Darba devēju konfederācija (LDDK) un Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība (LBAS) 2007. gadā uzsāka popularizēt elastīga darba laika un attālinātā darba priekšrocības. Iniciatīvu attālinātā darba ieviešanai Latvijā sekmīgi īsteno tādas kompānijas kā "Lietišķās informācijas dienests", "Grindeks", "Lattelecom", "Dati Exigen", "Siemens". Tajā pat laikā Latvijā ir cilvēku grupas, kas ir izolētas no pārējās sabiedrības, piemēram, invalīdi, cilvēki ar kustības traucējumiem, kuriem valsts var nodrošināt pabalstu, bet ne darba iespējas. Līdz ar to šo cilvēku iesaistīšana attālinātajā darbā varētu nest labumu gan šai neaizsargātajai grupai, gan sabiedrībai kopumā.
No Latvijas zinātniekiem, nozīmīgu ieguldījumu attālinātā darba izpētē un popularizēšanā ir nesusi Daiga Kamerāde (Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskola), kas savu pētījumu par attālināto darbu kā alternatīvu darba formu izstrādājusi un ar teicamu novērtējumu un ieteikumu publicēšanai aizstāvējusi Kembridžas Universitātē. Pētījuma mērķis bija noskaidrot, vai attālinātais darbs var novest pie tādas sabiedrības, kurā cilvēki ir izolēti cits no cita un sociāli neaktīvi. Izrādās, šie netradicionālā darba veicēji ir 1.35 līdz 1.7 reizes aktīvāki politiskajos un arodbiedrību pasākumos. (Latvijas Vēstnesis, 15.01.2004).
Bobijs Halls
Roberts Mārvins "Bobijs" Halls (en, dzimis Pontannē, Kanādā, miris  Vītaunā, ASV) bija kanādiešu hokejists, spēlējis kreisās malas uzbrucēja pozīcijā, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem spēlētājiem.
2001 (nozīmju atdalīšana)
2001 var būt:
Bobijs Halls
Spēlētāja karjera
Karjeras laikā viņš ne reizi vien saņēmis dažādus apbalvojumus. Trīs reizes viņam izdevies iegūt Ārta Rosa balvu, 1965. un 1966. gadā arī Hārta balvu, 1965. gadā viņš izcīnīja Lēdijas Bingas balvu, bet 1973. un 1975. gadā viņš izcīnīja Gerija Deividsona balvu kā WHA vērtīgākais spēlētājs. 7 sezonas bija labākais NHL vārtu guvējs, kopš 1998. gada par šādu sasniegumu tiek pasniegta Morisa Rišāra balvu. Piedalījies 12 NHL un 5 WHA visu zvaigžņu spēlēs. 1998. gadā žurnāla The Hockey News veiktajā aptaujā atzīts par visu laiku astoto izcilāko spēlētāju. 1983. gadā uzņemts Hokeja Slavas zālē.
Veins Rūnijs
Veins Marks Rūnijs (en; dzimis ) ir bijušais angļu futbolists, pēs spēlētāja karjeras beigām — futbola treneris. Aizvadījis 120 spēles Anglijas izlasē un līdz 2023. gadam bija visu laiku rezultatīvākais Anglijas izlases spēlētājs (53 vārti). Kopš 2022. gada V. Rūnijs ir MLS kluba D.C. United galvenais treneris. Parasti spēlēja uzbrucēja pozīcijā, taču ir ticis izmantots arī kā pussargs.
Karjera
Kopš 2002. gada spēlēja Liverpūles "Everton", kura jaunatnes komandā trenējies no 10 gadu vecuma. 2004. gadā V. Rūnijs tika pārdots uz Manchester United par 25,6 miljoniem mārciņu, kas bija visu laiku lielākā transfēru summa, kas samaksāta par padsmitgadnieku. Kopā ar United 3 reizes uzvarējis Premjerlīgā un Čempionu līgā, bet divreiz izcīnījis Anglijas Līgas kausu. 2010. gadā tika atzīts par Gada futbolistu Anglijā gan spēlētāju, gan žurnālistu aptaujās.
2022. gada 12. jūlijā Rūnijs tika apstiprināts par D.C. United galveno treneri. Viņš stājās līdzšinējā trenera Hernana Losadas vietā.
Anglijas futbola izlasē debitēja 2003. gadā. Spēlējis 2006., 2010. un 2014. gada Pasaules kausa finālturnīros un 2004., 2012. un 2016. gada Eiropas čempionātā. 2017. gada augustā paziņoja par karjeras beigām izlasē. pret ASV aizvadīja atvadu spēli izlasē, nākot uz maiņu spēles 58. minūtē. Ar 53 gūtiem vārtiem 120 Anglijas izlases sastāvā aizvadītajās spēlēs V. Rūnijs ir visu laiku rezultatīvākais tās spēlētājs.
Sasniegumi
Manchester United
Individuālie sasniegumi
Rekordi
V
V ir latīņu alfabēta divdesmit otrais burts.
Vitālijs Masols
Vitālijs Masols (uk; dzimis Oļišivkā, Ukrainā, miris  Kijivā) bija Ukrainas politiķis, valsts premjerministrs no 1994. līdz 1995. gadam. Masols ir bijis arī Ukrainas PSR valdības vadītājs no 1987. līdz 1990. gadam.
Lambda daļiņa
Lambda daļiņas apzīmē ar grieķu burtu Λ.
Split
Split var būt:
Skaņuplate
Skaņuplates vēsture
Par pašu primitīvāko skaņuplates pirmsākumu var uzskatīt muzikālo lādīti, kur muzikālās melodijas ieraksta atskaņošanai tiek izmantots metāla disks, kurā ir izveidota dziļa spirālveida iedobe. Noteiktās vietās iedobē tika izveidoti punktveida padziļinājumi, kuru izvietojums ir atkarīgs no melodijas. Disku griež pulksteņa mehānisms, speciāla metāliska adata slīd pa iedobi un "nolasa" izvietoto punktu secību. Adata savienota ar membrānu, kura pie katras adatas iekrišanas punktveida padziļinājumā rada skaņu.
Pašreiz par senāko skaņuplati tiek uzskatīts skaņas ieraksts, kas tika izveidots 1860. gadā. Skaņu ierakstu pētniecības grupas "First Sounds" pētnieki to atrada Parīzes arhīvā. Viņi spēja atskaņot šo tautasdziesmas skaņu ierakstu, kuru 1860. gadā bija izveidojis franču izgudrotājs Eduards Leons Skots de Martenvils ar "fonoautogrāfa" (tā to sauca 1860. gadā) palīdzību. Ierakstā skan 10 sekundes ilgs franču tautasdziesmas fragments. Fonoautogrāfs ieskrāpēja skaņu celiņus papīra lapā, kas apkvēpināta eļļas lampas dūmos.
1887. gadā vācu inženieris Emīls Berliners piedāvāja izmantot diska formas ieraksta nesēju. Strādājot pie savas idejas, Berliners iesākumā uztaisīja un izmēģināja Šarla Kro pirms 20 gadiem izgudroto ierīci, izmantojot hroma plates vietā cinka plati. Emīls Berliners aizvietoja vārpstas ar diskiem (metāliskām matricām), no kurām varēja tiražēt kopijas. Ar to palīdzību presēja gramofonu plates. Viena matrica ļāva iespiest veselu tirāžu - ne mazāk par 500 platēm, kas ievērojami samazināja ražošanas izdevumus un produkcijas cenu. Atšķirībā no Edisona fonogrāfa, Berliners skaņas ierakstīšanai izveidoja speciālu iekārtu — rekorderu, bet ierakstu atskaņošanai izveidoja citu ierīci — gramofonu, kuru patentēja 1887. gada 26. septembrī. 20. gadsimtā membrāna tika aizvietota ar mikrofonu, kas pārvērta skaņas svārstības elektriskajās svārstībās.
1892. gadā tika izstrādāta galvaniskā tiražēšanas metode ar cinka diska pozitīvu, kā arī skaņuplašu presēšanas tehnoloģija no ebonīta ar tērauda preses matrici. Bet ebonīts bija dārgs izejmateriāls un drīzumā tika aizvietots ar kompozītmasu uz šellakas bāzes. Plates kļuva kvalitatīvākas un lētākas, tātad, pieejamākas, bet to galvenā nepilnība bija zema mehāniskā izturība — pēc stingrības tās līdzinājās stiklam. Šellakas skaņuplates ražoja līdz 20. gadsimta vidum, kamēr tās neaizvietoja ar vēl lētākām platēm no polivinilhlorīda jeb vinila.
Raksturīpašības
Pašu pirmo skaņuplašu diametrs bija 6,89 collas un tās tika sauktas par 7 collu vai 175 milimetru platēm. Šis senākais standarts parādījās jau 1890. gadu sākumā. Skaņuplates tika apzīmētas ar 7″, kur ″ ir diametra izmērs collās. Savas evolūcijas iesākumā skaņuplatēm bija liels griešanās ātrums un liels celiņa biezums, kas zīmīgi samazināja skanēšanas ilgumu — tikai 2 minūtes viena plates puse. Divpusējās skaņuplates parādījās 1903. gadā. Šajā pašā gadā parādījās pirmās 11,89 jeb 12 collu (12″) skaņuplates ar 300 milimetru diametru. Līdz 20. gadsimta 10. gadiem uz tām pārsvarā izlaida mūzikas klasiķu skaņdarbu fragmentus, jo uz plates varēja izvietot aptuveni 5 minūtes garus skaņdarbus.
Trešais no populārākajiem kļuva 10 collu (10") vai 250 milimetru izmērs, uz šīm skaņuplatēm varēja izvietot pusotru reizi vairāk materiālu, nekā standarta 7 collu skaņuplatēs. Šo skaņuplašu kalpošanas mūžs nebija ilgs, skaņas noņēmējs svēra vairāk nekā 100 gramus, bet tērauda adatas nācās mainīt pēc katras skaņuplates puses atskaņošanas.
Otrā revolūcija
1948. gadā to laiku viens no vecākajiem skaņu ierakstu uzņēmumiem ASV "Columbia" pirmais izlaida tā saucamo ilgspēlējošo skaņuplati jeb Long Play (LP). Ilgspēlējošās skaņuplates izdošanu stimulēja konkurences cīņa ar magnētiskajiem audio nesējiem, kas tobrīd bija magnetofona lenšu spoles. Lai varētu konkurēt ar lenšu cenām un nezaudētu skaņas kvalitāti, tika izgudrots jauns materiāls — vinils. Ilgspēlējošās skaņuplates ir paredzētas elektroakustiskajai atskaņošanai ar elektrisko skaņuplašu atskaņotāju, elektrofonu, kā arī kompakto radiolu palīdzību. Šis izgudrojums ļāva nozīmīgi palielināt ierakstāmo frekvenču joslu no 50 līdz 16000 Hz, pilnībā saglabāt skaņas tembru, kā arī palielināt ieraksta dinamisko diapazonu līdz 50-57 dB, samazināt trokšņu līmeni, paaugstināt skanējuma kvalitāti. Elektrisko skaņas noņēmēju, kas darbojās ar pastiprinātāju, izgudrošana ļāva atvieglot adatu un veidot to daudz smalkāku, tādēļ samazinājās arī skaņuplates iedobes platums un diska griešanās ātrums.
Atkarībā no 45 apgr/min skaņuplates satura tiek izmantoti nosaukumi Single, Maxi-Single jeb Extended Play (EP).
Paulina Ruvio
Paulina Ruvio (es; dzimusi 1971. gada 17. jūnijā) ir meksikāņu popdziedātāja un dziesmu autore, aktrise.
Biogrāfija
Paulina Ruvio dzimusi. Viņas māte ir populāra meksikāņu aktrise Susana Dosamantesa. Paulinas dzimtā valoda ir spāņu, bet viņa tekoši runā arī angliski. Saskaņā ar žurnālu Billboard, viņa ir veiksmīgākā 2000. gadu mūziķe ASV un otra veiksmīgākā pasaulē aiz Šakiras. Kopumā mūziķe visā pasaulē ir pārdevusi vairāk kā 20 miljonus albumu. 2009. gada 23. jūnijā Paulina izlaida savu jaunāko albumu Gran City Pop.
Balgale
Balgale ir ciems Talsu novada Balgales pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Oksles labajā krastā netālu no autoceļa P128 2 km no pagasta centra Dursupes, 23 km no novada centra Talsiem un 90 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Balgales muižas (Balgaln) centra. Balgales muižas pilī (celta 19. gadsimtā) padomju laikā atradās ciema padome, kolhoza kantoris, ambulance, kas vēlāk pārcelti uz Dursupi. 2 km uz dienvidiem no Balgales atrodas Balgales baznīca, kuras iekārtojums (altāris, kancele, ērģeļu prospekts) ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.
Al-Qaida
Al-Qaida (ar, al-qāʿida — ‘pamats’) ir starptautiska sunnītu islāmistu kaujinieku un teroristu organizācija. To 1988. gadā izveidoja Abdulla Azāms un Osama bin Ladens.
Nosaukums
Nosaukums Al-Qaida tika izmantots, lai runātu par militāro bāzi, kur militārie grupējumi un musulmaņi tika apmācīti cīņā pret Padomju Savienību, tāpēc to varētu tulkot arī kā “trenniņnometne”. Vienlaikus šo apzīmējumu var saprast kā datubāzi, jo sākotnēji to attiecināja uz elektronisku katalogu, kurā atradās informācija par visiem pieņemtajiem un uzaicinātajiem musulmaņiem, kuri cīnījās pret Padomju Savienību.
Vēsture
Al-Qaida grupējuma izveidi sekmēja Padomju Savienības karš Afganistānā 1979.–1989. gadā. Jau pirms kara sākuma Afganistānā Padomju Savienības atbalstītā komunistu valdība juta vietējo vecmodīgo cilšu un islāmistu pretestību modernizācijas centieniem, bet kara laikā dažādie grupējumi atrada kopīgu valodu cīņā pret lielvaru. Lai sekmētu t.s. Afganistānas arābu centienus atbalstīt afgāņus un atrastu, kur un kā pievienoties kaujām, 1984. gadā Abdulla Azāms, Osama Bin Lādens u.c. dibināja “Pakalpojumu biroju” (Maktab al-Khidamat), kas funkcionēja kā saziņas un apgādes centrāle. Birojs organizēja brīvprātīgo rekrutēšanu un ierašanos Pakistānā, finansējumu, kaujinieku treniņu nometnes. Ņemot vērā Aukstā kara apstākļus, birojs varēja cieši sadarboties ne tikai ar vietējiem kaujinieku grupējumiem, bet arī ar Pakistānas (un tādējādi pastarpināti arī ar ASV) specdienestiem, kuri sekmēja kaujinieku apmācības un sagatavošanu cīņai par Afganistānas varas atgūšanu, kas drīz vien tika definēts kā svētais karš jeb džihāds. Salīdzinājumā ar kaujinieku skaitu Afganistānā Pakalpojumu biroja pienesums karadarbībai visā pastāvēšanas laikā tomēr bija niecīgs, un par nozīmīgāko šī biroja devumu uzskatāma kaujinieku datubāzes izveide: pat ja tai nebija tāda sākotnējā nolūka, vēlāk to izmantoja par pamatu teroristiskas organizācijas izveidē.
Al-Qaida uz Pakalpojumu biroja pamatiem 1988. gada 11. novembrī nodibināja Abdulla Azāms, Osama bin Laden s un Ēģiptiešu džihāda grupējums Aimana az Zavāhirī vadībā.
Azams publicēja astoņus Al-Qaida biedru rīcības pamatprincipus. Pamatprincipi iekļāva nepieciešamību pēc drosmes (pat visgrūtākajās situācijās), līdera klātbūtni katrā gājienā, noteiktu izpratni par tikumību, kas aizliedz pakļaušanos iekārēm un baudām, kā arī uzsvēra, cik svarīgas ir lūgšanas, pacietība un lojalitāte.
Alūksnes pagasts
Alūksnes pagasts bija viena no Valkas apriņķa pašvaldībām tā austrumu daļā. No visām pusēm iekļauj Alūksnes pilsētu un robežojās ar Ziemera, Mārkalnes, Bejas, Mālupes, Annas un Alsviķu pagastiem. Pagasta valde atradās Alūksnes pilsētā.
Al-Qaida
Vēsture
Al-Qaida plašu atpazīstamību ieguva 1998. gada 7. augustā, kad tās teroristi īstenoja uzbrukumu ASV vēstniecībām Daressalamā Tanzānijā un Nairobi Kenijā.
Alūksnes pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Alūksnes un Jaunalūksnes ciema padomes. 1946. gada 19. aprīlī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Alūksnes apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Alūksnes rajonā. Mūsdienās Alūksnes pagasta teritorija iekļauta Alūksnes novada Alūksnes pilsētā un Ziemeru, Jaunalūksnes un Alsviķu pagastos.
Al-Qaida
Vēsture
Pēc Bin Ladena nogalināšanas 2011. gadā par organizācijas līderi kļuva Aimans az Zavāhir ī, kurš laikā, kad ASV atzīmēja 11. septembra teroraktu 20. gadadienu jeb piemiņas dienu, izplatīja video, slavinot Al-Qaida veikumus. Savukārt nākamais Al-Qaida vadītājs, iespējams, būs Seifs al Adls, īstajā vārdā Mohammeds Salahadins Abdzidāns.
Lielākie veiktie terora akti
Al-Qaida grupējums ir veicis uzbrukumus nemilitāriem un militāriem mērķiem dažādās valstīs, tomēr nozīmīgākie notikumi bija:
Arevšats Hačatrjans
Arevšats Hačatrjans (dzimis ) ir Latvijas futbolists, pussargs.
Brūnaļģes
Brūnaļģes ir brūnas krāsas daudzšūnu organismi, kas agrāk tika uzskatīti par zemākajiem augiem, bet mūsdienās iekļauti atsevišķā hromistu valstī (dažkārt brūnaļģes pieskaita arī protistiem). Kā pigmentus, neskaitot hlorofilu, brūnaļģes satur karotīnu, ksantofilu un galvenokārt fukoksantīnu, kas nosaka šo aļģu brūngano nokrāsu. Tās var būt kā mikroskopiskas, no dažām šūnām sastāvošas, tā arī ļoti lielas (laminārijas tiek uzskatītas par vislielākajām aļģēm). Vairojas galvenokārt bezdzimumceļā ar zoosporām. Brūnaļģes aug galvenokārt mērenajās un aukstajās jūrās uz klintīm un akmeņiem bentosa sastāvā. Baltijas jūrā mīt visvairāk 2-8 m dziļumā, bet var augt līdz 15 m dziļi. Baltijas jūrā izplatīta brūnaļģe ir pūšļu fuks, kas Rīgas līcī ir galvenā tā saucamo "jūras mēslu" sastāvdaļa.
Dionīsijs Fabrīcijs
Dionīsijs Fabrīcijs (latīņu: Dionysius Fabricius) bija jezuītu prāvests Vīlandē Pārdaugavas hercogistes laikā. Līdz 1610. gadam viņš latīņu valodā vairākos posmos sarakstīja Livonijas vēstures sērijas 4 daļās, kas aptvēra laika posmu no katoļu priesteru ierašanās Līvzemē līdz autora pieredzētajiem notikumiem, — Livonicae Historiae compendiosa series, in quatuor digesta partes ab anno 1158 usque ad annum 1610.
Par viņa dzīvi ir zināms, ka viņš bijis saistīts ar Viļņas jezuītu akadēmiju (Viļņas universitātes priekšteci), kur izskolojis vairākus dedzīgus katoļu priesterus, ieskaitot Jozafatu Kunceviču, kas 1617. gadā kļuva par Vitebskas katoļu bīskapu, 1618. gadā par Polockas arhibīskapu un 1623. gadā gāja bojā sadursmēs ar pareizticīgajiem.
Grāmatas apraksts
Dionīsija Fabrīcija grāmatā atrodamas autentiskas ziņas par latviešu ticējumiem un paražām 16. gadsimtā: “Ir skaidri zināms, ka šī barbaru tauta stāv ārpus kultūras, jo dievu vietā pielūdz sauli, mēnesi un pat koku.” “Daži tik labi zina burvības mākslas, ka pat vasaras vidū, kad mēdz būt visniknākais karstums, var izsaukt sarmu, salnu un sniegu. Bet, kas vēl vairāk, iesētu un jau līdz papēžiem izaugušu labību viņi ar savu burvību tā aiztura, ka asni ieaug atkal zemē un tīrumos tiek tā sajaukti, ka zemkopis nedabū nekādus augļus.” “Daži tur savā mājā pūķus (dracones), kas citiem zog labību un nes mājā.” “Bērēs viņi ir ieraduši žēloties, lādēt bargo verdzību un nekrietno kundzības jūgu, novēlēt turpretī laimi mirušajiem, kas atsvabinājušies no verdzības, ko nežēlīgie vācieši tiem uzspieduši.”
Rokrakstu pirmo reizi 1795. gadā iespieda Gustavs fon Bergmanis savā privātajā Rūjienas spiestuvē.
2010. gadā tika publicēts grāmatas igauņu tulkojums ar paralēlo latīņu tekstu “Liivimaa ajaloo lühiülevaade: Livonicae historiae compendiosa series”.
X
X ir latīņu alfabēta divdesmit ceturtais burts.
Jans Džeņnins
Jans Džeņnins, amerikanizētais variants - Čeņnins (Frenks) Jangs (Chen-Ning Frank Yang / 楊振寧 (piņjiņā: Yáng Zhènníng), - ) - ķīniešu/ASV fiziķis. Kopā ar kolēģi Li Džendao (Tsung-Dao Lee) 1957. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā par pētījumiem paritātes likumsakarībās, kas ļāva izdarīt būtiskus atklājumus elementārdaļiņu fizikā.
Dzimis Hefejā, bet skolas gadus pavadīja Pekinā, bet vēlāk Kuņminā. 1942. gadā ieguva bakalaura, bet 1944. gadā - maģistra grādu Cjinhua Universitātē (tolaik tā atradās Kuņminā). 1946. gadā devās uz Čikāgas Universitāti, kur 1948. gadā aizstāvēja doktora grādu Edvarda Tellera vadībā. Gadu strādāja par Enriko Fermi asistentu. 1949. gadā sāka strādāt Padziļināto studiju institūtā, Prinstonā, bet 1965. gadā kļuva par Stonibrūkas Universitātes profesoru.
1999. gadā atgriezās Ķīnā, Cjinhua Universitātē Pekinā. Viņš ir arī profesors Honkongas Ķīniešu universitātē.
Sigma hiperons
Sigma hiperons ir barions, kas sastāv no 3 kvarkiem - 1 vai 2 u kvarkiem, 1 vai 2 d kvarkiem un s kvarka jeb dīvainā kvarka. Sigma hiperons pieder pie sigma daļiņām. Atšķirībā no lambda hiperona, sigma hiperonu izotopiskais spins vienmēr ir 1.
Ir pazīstami 3 veidu sigma hiperoni - pozitīvais, negatīvais un neitrālais. Neitrālais sigma hiperons ir sevišķi nestabils.
Birzuļu pagasts
Birzuļu pagasts bija viena no Valkas apriņķa pašvaldībām tā vidusdaļā. Robežojās ar Cirgaļu, Grundzāles, Palsmanes, Smiltenes un Bilskas pagastiem. Pagasta valde atradās Rauzā.
Izveidots 1939. gadā, apvienojot Mēra un Rauzas pagastus. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Birzuļu un Rauzas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Smiltenes rajonā. Mūsdienās Birzuļu pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Smiltenes novada Bilskas un Palsmanes un nelielas teritorijas Grundzāles un Launkalnes pagastos.
Sigma daļiņa
Sigma daļiņa ir barions, kurš sastāv no 3 kvarkiem, no kuriem divi ir u vai d kvarki, bet trešais ir kāds no smagajiem kvarkiem - s kvarks vai b kvarks. Sigma daļiņu izotopiskais spins ir 1, atšķirībā no lambda daļiņām, kurām tas ir 0. Ja sigma daļiņa satur s kvarku, to sauc par sigma hiperonu, b kvarku - pamata jeb brīnišķīgo sigma daļiņu.
Sigma daļiņas apzīmē ar grieķu burtu Σ.
Pasaules čempionāts motokrosā
Pasaules čempionāts motokrosā ir pasaules motokrosa sacensību sērija, kuru organizē FIM. Čempionāts iedalās trīs klasēs - MX1, MX2 un MX3. Sacīkstes sastāv kvalifikācijas un 2 finālbraucieniem, katrs ar ilgumu 35 minūtes plus divi apļi. Vienā čempionāta sezonā vidēji norisinās vairāk nekā 16 sacensības.
Vēsture
Pirmais čempionāts norisinājās 1957. gadā, un tajā piedalījās motocikli ar 500 cm3 dzinējiem. 1962. gadā tika izveidota 250 cm3 dzinēju klase un 1975. gadā 125 cm3 dzinēju klase. Pirms 1957. gada šis čempionāts bija pazīstams kā Eiropas čempionāts.
2002. gadā FIM izmainīja sacensību nolikumu, lai atspoguļotu izmaiņas dzinēju tehnoloģijās un pārietu uz videi draudzīgākiem četrtaktu dzinējiem. Tika izveidotas MX1 klase, kas kļuva par čempionāta augstāko klasi, kurā varēja piedalīties motocikli, kas aprīkoti ar divtaktu dzinējiem līdz 250 cm3 un četrtaktu dzinējiem līdz 450 cm3. MX2 klasē atļauts piedalīties motocikliem, kas aprīkoti ar divtaktu dzinējiem līdz 125 cm3 un četrtaktu dzinējiem līdz 250 cm3. MX3 klasē atļauts piedalīties motocikliem, kas aprīkoti ar divtaktu dzinējiem līdz 500 cm3 un četrtaktu dzinējiem līdz 650 cm3.
Uzņēmuma konkurences priekšrocības
Uzņēmuma konkurences priekšrocības ir tādas priekšrocības, kādas ir uzņēmumam pār savu konkurentu vai konkurentu grupu noteiktā tirgū, stratēģiskājā grupā vai nozarē. Teorijā tiek analizēti dažādi modeļi, ar kuru palīdzību var iegūt konkurences priekšrocības. Viens no vienkāršākajiem modeļiem, kuru izstrādājis K.Omeijs (Ohmae, K.), pamatojas uz trīspusējiem sakariem starp uzņēmumu, tās klientiem un konkurentiem — „3C modelis”. K.Omeijs (Ohmae, K.)uzsver, ka biznesa stratēģijas veidošanas pamatā jāvērš uzmanība uz trijiem galvenajiem spēlētājiem: pircēju; konkurentu; uzņēmumu un, integrējot visus trīs „C” stratēģiskā trijstūrī, var rasties ilgspējīgas konkurences priekšrocības. Saskaņā ar angļu ekonomista Dž. Keja (Kay, J.) uzskatiem konkurences priekšrocības ir atkarīgas no īpaša potenciāla radīšanas un izmantošanas. Dž.Kejs (Kay, J.) izšķir trīs uzņēmuma īpaša potenciāla tipus:
1.	organizicionālā arhitektūra;
2.	reputācija;
3.	inovācijas.
Pēc K.Omeija (Ohmae, K.) uzskatiem, uzņēmējdarbības prakse liecina, ka uzņēmumi, kas realizē inovācijas ražotajos izstrādājumos un pielietojamā tehnoloģijā, nodrošina sev konkurences priekšrocības tirgū. Tāpat, tiek iegūtas arī priekšrocības izmaksu līmenī un cenu līmenī, jo tiek racionāli izmantoti resursi, ieviesti jauninājumi un ražoti augstas kvalitātes produkti. Tas atspoguļojas kā peļņas gūšana uzņēmumā. Zinātnieki V. Sispides (Cespedes, V.), A. Davenijs (D’Aveni, A.) , C. Lavloks (Lovelock, C.) atzīmē, ka konkurence nozares tirgos kļūst arvien intensīvāka. No vienas puses, nozares dalībnieki kļūst arvien profesionālāki, jo pielieto ārpakalpojuma stratēģijas un globalizē savas pieejas. No otras puses, tehnoloģiskas izmaiņas, konkurences globalizācija un deregulācija evolucionē tirgus. J. Ficsimons (Fitzsimmons, J.) un M. Ficsimons (Fitzsimmons, M.) atzīmē, ka tādos apstākļos pakalpojumi kļūst par svarīgu faktoru priekšrocību veidošanas procesā patērētājiem. K. Rengans (Rangan, K.), P. Šapiro (Shapiro, P.) un T. Moriartijs (Moriarty, T.) uzskata, ka gandrīz visi uzņēmumi sastopas ar nepieciešamību atbildēt uz patēriņa priekšmetu paātrināšanas ražošanas procesu, cenas spiediena procesu, uz laika orientētu konkurenci un tamlīdzīgiem procesiem. Nozares uzņēmumi arī sastapās ar izaicinājumu — piedāvāt efektīvu pakalpojumu par pieejamu cenu. S. Dejs (Day, S.) un R. Venslijs (Wensley, R.) apgalvo, ka uzņēmumi sasniegs konkurences priekšrocības, ieguldot naudu aktīvos un unikālās prasmēs. C. Baden-Fulers (Baden-Fuller, C.) un M. Stopfors (Stopford, M.), A. Deavenijs (D’Aveni) , D. Tveits (Thwaites, D.) pētījumi liecina, ka modernā dinamiskā vidē uzņēmumam nepieciešams izmantot gan izmaksu, gan diferenciācijas stratēģiju kombinācijas, lai sasniegtu konkurences priekšrocības. T. Geils (Gale, T.) apgalvo, ka veiksmes faktoru pārvaldīšana atspoguļosies „augstākās patērētāju vērtībās”. F. Sleiters (Slater, F.) atzīmē, ka dinamiskā vidē uzņēmumi cieš no augstām īres izmaksām, līdz ar to visu laiku nepieciešams mainīties un transformēties atbilstoši tirgus izmaiņām.
Konkurences priekšrocību radīšanas tipi
M. Porters (Porter, M.) atzina, ka pastāv divi uzņēmumu konkurences priekšrocību radīšanas tipi: izmaksu priekšrocības un produktu diferenciācijas priekšrocības. Konkurences priekšrocību vērtēšana ir funkcija, ar kuras palīdzību uzņēmums organizē un pārvalda savas aktivitātes. Uzņēmuma funkcionēšana iedalāma dažādās aktivitātēs: pārdevēju uzmākšanās patērētājam, jaunu produktu uzlabošana, koncepcijas izstrādāšana, realizācija ar pētījumu un atbalsta nodaļas palīdzību. Katra no tādām aktivitātēm veido vērtību patērētājiem. Kad gala vērtība ir izveidota, tiek analizēts, kādu cenu patērētāji ir gatavi maksāt par preci vai pakalpojumu. M. Porters (Porter, M.) uzskata, ka uzņēmums iegūs peļņu, ja tāda vērtība ir augstāka par izmaksām. Lai sasniegtu konkurences priekšrocību salīdzinājuma ar konkurentiem, uzņēmumam jāpiedāvā patērētājiem tāda pat vērtība kā konkurentiem, taču jārada efektīvāks ražošanas process, kur dominē zemas izmaksas, vai jāizstrādā specifiskas aktivitātes, kas ģenerē milzīgu gala vērtību, ietverot sevī augstas cenas un produkcijas diferenciāciju. Tādas aktivitātes M. Porters (Porter, M.) klasificē vērtības ķēdes modelī. (sk. tabulu 1. Pievienotās vērtības veidošanas ķēde.)
Visas vērtības ķēdes modeļa aktivitātes veido vērtības patērētājiem. Uzņēmuma stratēģija definē to ceļu, kā tiek veidota vērtību ķēde. Uzņēmums sasniegs konkurences priekšrocību tajā gadījumā, ja tas ir spējīgs pieņemt jaunu aktivitāšu pārvaldības ceļu, ja tas izmanto jaunas tehnoloģijas vai dažādus ražošanas līdzekļus. Vērtību ķēde ir reāla savstarpēji atkarīgu aktivitāšu ķēde, kur aktivitāšu izmaksas ir saistītas cita ar citu. Līdz ar to ir nepieciešama laba uzņēmuma pārvaldīšanas sistēma, lai sasniegtu konkurences priekšrocību. M. Porters (Porter, M.) uzskata, ka konkurences priekšrocība tiek veidota tad, kad uzņēmums atklāj jaunu vai efektīvāku ceļu attiecīgajā nozarē, izmanto tādas inovācijas, kurus konkurenti neizmanto. M. Porters (Porter, M.) saprot pasaules inovācijas visaptverošā nozīmē. Inovāciju avotu definēšana ir līdzīga konkurences priekšrocību veidošanas procesa aprakstīšanai. M. Porters (Porter, M.) izdala piecus galvenos inovācijas avotus :
1. jaunas tehnoloģijas;
2. pieprasījuma modifikācija vai jauna pieprasījuma radīšana;
3. izmaiņas izmaksās vai ražošanas līdzekļu pieejamība;
5. izmaiņas likumdošanā.
Pēc M. Portera (Porter, M.) domām, konkurences priekšrocību saglabāšana ir atkarīga no trim apstākļiem : 1)	Priekšrocību avots. Pastāv priekšrocību hierarhija, piemēram, darbaspēka izmaksu samazināšana var būt mazāk nozīmīgāka, bet speciālu tehnoloģiju izmantošana, kā arī augsti kvalificēta darbaspēka piesaiste, investīcijas cilvēka kapitālā, tālmācības izglītības nodrošināšana - vairāk nozīmīgāka. 2)	Konkurences priekšrocību avotu kvantitāte. Jo vairāk, jo labāk. 3)	Konstanta modernizācija un attīstība. Virtuāli katra priekšrocība ir kopējama. Tātad, lai uzņēmums spētu saglabāt konkurences priekšrocības, tam ir nepieciešams adaptēt netipisku uzvedību, kura sevī ietver konstantu stratēģijas mainīšanu.
VRIO modelis
J. Ficsimons (Fitzsimmons, J.) un M. Ficsimons (Fitzsimmons, M.) atzīmē, ka dažādi nozares uzņēmumi sastapās ar tādām grūtībām kā minimālas iespējas ietaupīt uz mēroga rēķina, relatīvi zemi šķēršļi, lai nokļūtu tirgū, tirgus ietilpība, līdz ar to nozares uzņēmumiem nepieciešams parādīt unikālus raksturojumus, pieeju klientiem, lai izveidotu konkurences priekšrocības. Nozare ir joma, kur uzņēmumi uzvar vai zaudē savu konkurences priekšrocību. Uzņēmumam ar konkurences priekšrocību ir jādefinē un jāizstrādā sava ienesīga pieeja attiecīgajā nozarē. M. Portera (Porter, M.) strukturāla pieeja un B. Vernerfelta (Wernerfelt, B.), P. Ramelta (Rumelt, P.), B. Barnija (Barney,B.) uz resursiem balstīts modelis (RBV) uzskatāms par dominējošo perspektīvu stratēģiskajā menedžmentā, kas vislabāk izskaidro konkurences priekšrocības. B. Barni (Barney,B.) atzīmē, ka galvenā uz resursiem balstīta modeļa pazīme ir unikāli resursi, kuri kalpo par konkurences priekšrocību izveidošanas avotu. B. Barni (Barney,B.), I. Diriks (Dierickx, I.), K. Kuls (Cool, K.), M. Grants (Grant, M.) uzskata: lai uzņēmums varētu ģenerēt tādas priekšrocības, resursiem ir jābūt retiem, vērtīgiem, grūti vai vispār neimitējamiem, netirgojamiem, neaizstājamiem, kā arī specifiskiem. B. Barni (Barney,B.), raksturojot uzņēmuma resursu pazīmes, uzsvēra to nozīmi konkurences priekšrocību veidošanā un piedāvāja VRIO modeli. (sk. tabulu 2.VRIO modelis. Uzņēmumu resursu konkurētspējas rezultātu novērtēšana). VRIO modelis raksturo šādus resursu determinantus: vērtīgi (Valuable), reti (Rare), grūti imitējami (Imperfectly imitable), efektīvi organizēti (Organized efficiently).
B. Barni (Barney,B.) atzina, ka konkurences priekšrocību veidošana un attīstīšana balstās uz uzņēmuma resursu pielietošanas spēju un ataino uzņēmuma spēju pielāgoties dinamiskajam tirgus apstākļiem.
Artjoms Zotovs
Artjoms Zotovs (dzimis, Rīgā) ir Latvijas futbola pussargs. Viņš pašlaik pārstāv FS METTA/Latvijas Universitāte.
Ksi hiperons
Ksi hiperons ir barions, kas sastāv no u kvarka vai d kvarka un diviem s kvarkiem jeb dīvainajiem kvarkiem. Ksi hiperons pieder pie ksi daļiņām. Ksi hiperonu izotopiskais spins vienmēr ir 1/2.
Ir pazīstami 2 veidu ksi hiperoni — negatīvais un neitrālais.
Luksemburgas armija
Luksemburgas armija ir Luksemburgas Lielhercogistes karaspēks. Luksemburgas armijai nav jūras spēki, jo nav izejas pie jūras, un nav arī gaisa spēku, kaut gan tai ir vairākas lidmašīnas. Luksemburgas armija ir integrēta policijas spēkos (Force Publique), kuros ietilpst arī žandarmērija un policija. Kopš 1967. gada armijā dien tikai brīvprātīgie, obligātais karadienests nav. Pašlaik armijas sastāvu veido 450 profesionāli karavīri, 340 brīvprātīgie un 100 civilpersonas. Šī ir pati mazākā NATO valstu armija.
Armija atrodas civilajā kontrolē. Armijas virspavēlnieks ir lielhercogs.
Luksemburgas armijas struktūra
Armijas struktūru veido četri kaujas formējumi, kurus pārvalda militārais centrs (Centre Militaire), kurš atrodas Dikirhā.
A rota
A rota ir pirmā no divām strēlnieku rotām, kura veido Luksemburgas armijas kontingentu Eurocorps korpusā. Rota sastāv no apakšvienību pavēlniecības un trim izlūkošanas vadiem, kuros katrā iekļaujas 4 nodaļas un pavēlniecības daļa. Katras nodaļas rīcībā ir 2 M1114 HMMWV, kuri aprīkoti ar M2 Browning ložmetēju.
B rota
Armijas mācību vienība, kurā pasniedz dažādus mācību kursus, kas būtu nepieciešami lai sagatavotos karjerai armijā. Lai apmeklētu Armijas skolu (L'Ecole de l'Armee) karavīram ir jānodien vismaz 18 mēneši. Skola ir sadalīta divos līmeņos:
Pavēlniecības un instruktoru rota
Šī ir Luksemburgas armijas galvenā mācību vienība, kur karavīriem tiek sniegta: Rota ir atbildīga arī par armijas elites sporta daļu, vienību, kurā militāro dienestu veic sportisti, kuri nolēmuši iestāties armijā. Pabeidzot pamatapmācību sportisti nokļūst šajā vienībā.
Drakula
Drakula var būt:
Latvijas tumšgalve
Latvijā kopējais aitu skaits pēc 2010. gada datiem tuvojas 90 tūkstošiem. Vidējais aitu skaits saimniecībā ir apmēram 20 dzīvnieku. Lielākajās aitu audzēšanas saimniecības ir vairāk kā 500 aitu. Tādas ir 6 saimniecības Ventspils, Dienvidkurzemes, Cēsu, Limbažu un Gulbenes novadā, lai gan par vispiemērotāko reģionu aitu audzēšanai uzskata Latgali, kuras pakalnus un lielās neizmantotas zemes platības var sekmīgi izmantot aitkopībā. Vairākums saimniecību (77%) ir nelielas, tajās ir mazāk par 20 aitām. Latvijā 95% no visām aitām ir Latvijas tumšgalves, kas Lauksaimniecības datu centrā reģistrētas kā LT tīršķirnes, LT krustojumi (LTK) un vecākās LT aitas ar nezināmu izcelšanos (XX). Ir izveidotas 34 LT tīršķirnes audzēšanas saimniecības, kurās kopā ir 4300 aitu.
Vēsture
Tā ir vienīgā aitu šķirne, kas selekcionēta Latvijā. Latvijas tumšgalve ir izveidota 1920. —, krustojot vietējās rupjvilnas aitas ar Šropšīras un Oksfordšīras teķiem, kurus ieveda no Zviedrijas un Anglijas. Laika posmā no 1927. līdz 1937. gadam tika ievesti 257 Šropšīras un 83 Oksfordšīras šķirnes teķi. Tika izveidotas vaislas teķu nomāšanas stacijas un aitu audzētavas zemnieku saimniecībās un lauksaimniecības skolās. 1937. gads tiek uzskatīts par Latvijas tumšgalves šķirnes izveidošanas gadu, jo šajā gadā tika pārtraukts uzlabojošo šķirņu teķu imports. Latvijā bija izaudzēts pietiekams vietējais vaislas materiāls, lai varētu veikt sekmīgu šķirnes selekcijas darbu.
Vēlākos gados šķirnes pilnveidošanai tika ievesti vēl citi Eiropas aitu šķirņu teķi. auglības palielināšanai ieveda Somijas landrases teķus, ātraudzības un gaļas kvalitātes uzlabošanai ieveda gaļas šķirnes teķus kā Il-de France un Teksela, bet  beigās ieveda Vācijas melngalves un vēlreiz Il-de France teķus.
Izskats un īpašības
Latvijas tumšgalves ķermeņa vilnsega ir balta, bet matojums uz galvas un kājām tumši brūns vai melns. Tām nav ragu nedz tēviņiem, nedz mātītēm. Kopumā Latvijas tumšgalvēm ir spēcīga ķermeņa uzbūve, stipri kauli, samērā plats un garš ķermenis. Mātītes ķermeņa masa ir 55—65 kg, nobriedušiem teķiem 100—120 kg. Parasti dzimst 1 vai 2 jēri. No aitas vidēji var nocirpt 3,5—4,5 kg vilnas, no teķiem 5—6 kg. Vilnas garums ir 8—10 cm. Vilnas smalkums atbilst 48—56 smalkuma klasei. Latvijas tumšgalves ir veselīgas, pieticīgas un izturīgas trūcīgos barošanās apstākļos. Tām reti novēro nagu slimības. Aitu mātēm ir laba auglība, pienīgums, un tām ir labas mātes īpašības, tādēļ Latvijas tumšgalves selekcijā tiek izmantotas kā "mātes" šķirne. Latvijas tumšgalvei ir raksturīgs saviem pēcnācējiem nodot vitalitāti un visas šķirnei raksturīgās labās īpašības.
Latvijas tumšgalves pavairošana
Latvijas tumšgalves šķirnes selekcija vēsturiski balstīta uz aitu audzēšanu pa līnijām. Šobrīd ir saglabājušās 3 līnijas: 29. Vara, 315. Vara un 16403 Oksfordšīra. Tas ir pietiekoši, lai pārošanai izvēlētos neradnieciskus vaisliniekus. Vaislas teķus vēlams izmantot individuālai pārošanai, atbilstoši sastādītajam plānam. Ar vienu teķi var aplecināt 50—70 aitas sezonā. Veicot vaislas teķu izvēli no 3 neradnieciskajām līnijām un izmantojot tos rotējošā kārtībā aitu ganāmpulkos var izvairīties no tuvradnieciskās aitu pārošanas. Aitu audzēšanā un pavairošanā ir svarīgi izvēlēties labākos dzīvniekus, pārdomāti veicot pārojamo dzīvnieku izvēli. Selekcijas mērķis aitkopībā ir palielināt aitu māšu auglību ar iespējami lielāku skaitu jēru, kas saglabāti no dzimšanas līdz atšķiršanai, kā arī kāpināt jēru ātraudzību, iegūstot realizācijai jērus ar augstu gaļas kvalitāti. Latvijas tumšgalvēm, lai arī vidējā auglība ir 165%, atsevišķās saimniecībās tā ir lielāka par 200%.
Sociālā entropija
Sociālā entropija ir makrosocioloģisku sistēmu teorija. Enerģiju, ko indivīdi patērē sociālās sistēmās, izmanto, lai entropija nepalielinātos. Entropiju mazina, veidojot izglītības iestādes, tiesu varu un citus institūtus, kas neļauj sistēmai sadalīties sastāvdaļās un ieslīgt haosā, kas notiktu, ja entropija turpinātu pieaugt. Dažās valstīs, piemēram, Šveicē, Luksemburgā, Austrijā un citās ekonomiski attīstītās pilsoniskās sabiedrībās iekšējā entropija ir maza, turpretī Ganā, Bolīvijā, Nigērijā entropija ir liela. Protams, entropijai ir arī vidēja intensitāte. Lai gan minētie piemēri liek domāt, ka maza sociālas sistēmas entropija nozīmē augstāka līmeņa labklājību un iekšzemes kopproduktu, ļoti mazai sociālai entropijai ir arī negatīvas puses.
Darbā "Īgnums kultūrā" Zigmunds Freids norāda: kultūra cilvēkiem nav dabiska, tieši otrādi: kultūra un sociāla kārtība rodas pastāvīgā piepūlē, un cilvēki kultūras darba vārdā reizēm ir spiesti atlikt vēlmju īstenošanu, un tās vēlāk rada neirozes un neapmierinātību arī tad, ja šķietami viss liecina par dzīvi labklājībā. Tieši tādā stāvoklī ir cilvēki, kas dzīvo attīstītās pilsoniskās sabiedrībās, kuras prasa arvien vairāk indivīdu enerģijas, lai uzturētu sevi. Attīstītas sociālas sistēmas no indivīdiem prasa arvien vairāk laika un enerģijas, savukārt enerģijas tērēšana ārpus sistēmas ir kontrolēta un ierobežota, un tas var būt radīt depresiju vai - smagākos gadījumos - pat indivīdu pašnāvības. Tas liecina, ka ir jātiecas pēc sociālās kārtības un indivīdu brīvības līdzsvara.
Raudziņi
Raudziņi ir ciems Talsu novada Balgales pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa P128 3 km no pagasta centra Dursupes, 20 km no novada centra Talsiem un 92 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušā Rudzu (Raudziņu) kroga. Nav iekļauta adrešu reģistrā.
AMA Motokrosa čempionāts
AMA Motokrosa čempionāts ir galvenās motokrosa sacensību sērijas ASV, kas notiek kopš 1972. gada. Čempionāta organizatori ir Amerikas motociklistu asociācija un MX Sports Pro Racing. Čempionātā iedalās divās klasēs: 250 motokrosa klasē (motocikli ar divtaktu 0-125 cm3 vai četrtaktu 150-250 cm3 dzinējiem) un 450 motokrosa klasē (motocikli ar divtaktu 150-250 cm3 vai četrtaktu 251-450 cm3 dzinējiem). Motociklus ar 125 cm3 dzinējiem iekļāva čempionātā tikai no 1974. gada. Sākot ar 1993. gadu motociklus ar 500 cm3 dzinējiem no čempionāta klases izslēdza.
Ksi daļiņa
Ksi daļiņa ir barions, kurš sastāv no 3 kvarkiem, no kuriem viens ir u vai d kvarks, bet divi pārējie ir smagie kvarki - s kvarki vai c kvarki. Ksi daļiņu izotopiskais spins ir 1/2, atšķirībā no lambda daļiņām un sigma daļiņām, kurām tas ir attiecīgi 0 vai 1. Ja ksi daļiņa satur divus s kvarkus, to sauc par ksi hiperonu, ja s kvarku un c kvarku - par šarmanto ksi daļiņu.
Ir pazīstami 2 veidu ksi hiperoni jeb dīvainās ksi daļiņas un 2 veidu šarmantās ksi daļiņas. Ksi daļiņas apzīmē ar grieķu burtu Ξ.
Upenieku ciems
Upenieku ciems var būt:
Omega hiperons
Omega hiperons ir barions, kas sastāv no 3 s kvarkiem jeb dīvainajiem kvarkiem.
Omega hiperons pieder pie omega daļiņām. Tā izotopiskais spins ir 0.
Omega hiperona atklāšana bija kvarku teorijas triumfs, jo visi šīs neparastās daļiņas parametri tika iepriekš paredzēti.
Delartiskā komēdija
Delartiskā komēdija (itāliešu commedia dell'arte 'profesionālais teātris' jeb 'profesionālā komēdija') jeb masku komēdija bija improvizācijas teātra forma, kura attīstījās XVI gs. Itālijā un uzplaukumu piedzīvoja XVII gs. Ar delartiskās komēdijas rašanos sāka attīstīties profesionālais teātris. Delartiskā komēdija ir balstīta uz improvizāciju; liela nozīme tajā ir arī mūzikai un dejai.
Delartiskā komēdija attīstījās no dažādām jau no viduslaikiem pastāvošām lielākoties neprofesionālu aktieru (giullaresca) grupām. Teātra mērķauditorija bija ļoti plaša — mazāk talantīgo aktieru apvienības uzstājās ciematos un nelielās pilsētās (laukumos un uz improvizētām skatuvēm), savukārt nozīmīgākās delartiskās komēdijas trupas spēlēja augstmaņu un pat karaļu pilīs. Sākot jau ar XVI gs. vidu, itāliešu aktieru trupas devās uz viesizrādēm Francijā, Vācijā, Spānijā, Krievijā, Anglijā.
Izcelsme un attīstība
Pastāv vairākas teorijas par delartiskās komēdijas izcelsmi. Tās pamatā varētu būt:
Delartiskās komēdijas attīstību veicināja aktieris un dramaturgs Andželo Beolko (Angelo Beolco, 1502—1542), kurš dramaturģijā pievērsās vienkāršo ļaužu dzīvei (pretstatā t.s. "erudītajai komēdijai", kas attīstījās universitātēs). 1528. gadā Beolko uzrakstīja komēdiju, kurā katrs personāžs runāja savā dialektā (tas raksturīgi delartiskajai komēdijai). Biežs Beolko lugu personāžs bija zemnieks Rudzante (Ruzzante); viņa komēdijās tika attēlota lauku dzīve. Lugas bija rakstītas Padujas dialektā.