cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anrī Deložs
Deložs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja trijās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās, no kurām divās izcīnīja sudraba medaļas. 1500 metros viņa rezultāts bija 4 minūtes 6.6 sekundes, iegūstot sudraba medaļu. Šajā disciplīnā viņš zaudēja britam Čārlzam Benetam. Otra sudraba medaļa tika iegūta 500 metru komandu skrējienā, kur viņš bija viens no Francijas komandas pārstāvjiem. Savukārt 800 metru skriešānā viņš ieguva 4. vietu fināla skrējienā.
Vladislavs Soloveičiks
Vladislavs Soloveičiks (dzimis Rīgā) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2021. gada pārstāv Latvijas Virslīgas klubu FK Spartaks Jūrmala.
Soloveičiks ir Skonto kluba audzēknis, spēlejis arī RTU/Skonto Academy komandā 1. līgā. 2017. gadā pievienojies Sanktpēterburgas "Zenit" sistēmai, spēlēja kluba otrajā komandā Krievijas pēc spēka otrajā līgā. 2019. gadā spēlēja Latvijas Virslīgā, pārstāvot Valmiera Glass VIA, 14 aizvadītajās spēlēs guva vienus vārtus. 2020. gada janvārī pievienojās Ukrainas klubam Kovalivkas "Kolos".
Spēlējis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs.
Misas (Ķekavas pagasts)
Misas ir ciems Ķekavas novada Ķekavas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie Rīgas apvedceļa A5 6,5 km no pagasta un novada centra Ķekavas un 26 km no Rīgas centra.
Lepidosaphes abietis
Lepidosaphes abietis ir vairogutu suga. Barības augi ir baltegļu ģints sugas.
Mātītes ir morfoloģiski līdzīgas Lepidosaphes ulmi. Lepidosaphes abietis vairogutis ir garas, daudz vai maz apaļīgas komatu formā, brūnas.
Pulkarne
Pulkarne var būt:
Ramona Umblija
Ramona Umblija (dzimusi ) ir latviešu mākslas zinātniece, valsts un sabiedriska darbiniece, politiķe. Latvijas Kultūras fonda priekšsēdētāja (1993), Latvijas kultūras ministre (1997—1998).
Ventspils Augstskolas, Latvijas Mākslas akadēmijas un Starptautiskās praktiskās psiholoģijas institūta docētāja.
Dzīves gājums
1975. gadā absolvēja Latvijas Valsts mākslas akadēmijas Mākslas vēstures un teorijas nodaļu.
Strādāja žurnālā "Māksla" par redaktori no 1973. līdz 1986. gadam, bija Latvijas Televīzijas ārštata korespondente no 1979. līdz 1987. gadam. Kopš 1981. gada Latvijas Mākslinieku savienības biedre.
Iesaistījās Atmodas kustībā, 1989. gadā bija iekļauta izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā. 1993. gadā kļuva par Latvijas Kultūras fonda priekšsēdētāju.
Politiskā darbība
Padomju laikā bijusi PSKP biedre (no 1976. gada).
Bija Latvijas kultūras ministre Guntara Krasta valdībā no 1997. gada augusta līdz 1998. gada novembrim.
Kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Zemnieku savienības, taču netika ievēlēta. Kopš 1998. gada ir Valsts heraldikas komisijas locekle. No 1999. līdz 2000. gadam R. Umblija ieņēma Ventspils domes izpilddirektores amatu. 2001. gadā iestājās partijā "Latvijai un Ventspilij". 2005. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības.
Apbalvojumi
2001. gadā apbalvota ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Rūdolfs Eikens
Biogrāfija
Dzimis 1864. gada 5. janvārī Auricas pilsētiņā pasta darbinieka un mācītāja meitas ģimenē. Pateicoties mātes centieniem, ieguvis labu izglītību ģimnāzijā un Getingenes Universitātē, kur apguva klasisko filozofiju un seno vēsturi. Ģimnāzijā aizrāvās ar matemātiku un mūziku. Doktora grādu filozofijā viņš saņēma Getingenes Universitātē, kurā viņš apguva filozofiju un Senās Indijas vēsturi.
Citronhaizivs
Citronhaizivs (Negaprion brevirostris) ir rekviēmhaizivju dzimtas haizivs suga, kas parasti dzīvo krastu tuvumā.
Lai gan tā nemēdz būt agresīva, tās izmēri, kas var būt līdz pat aptuveni 3 m garumam, to padara bīstamu cilvēkiem (ir fiksēti tikai daži uzbrukumi, bet neviens no tiem nav bijis letāls).
Taksonomija
Citronhaizivi pirmoreiz nosauca un aprakstīja Felope Pouijs 1868. gadā. Sākotnēji viņš to nodēvēja par Hypoprion brevirostris, bet vēlāk - par Negaprion brevirostris. Citronhaizivs ir parādījusies literatūrā arī kā Negaprion fronto, Carcharias fronto, Carcharias brevirostris, Carcharhinus brevirostris.
Apraksts
Citronhaizivs tā nosaukta savas dzeltenīgās nokrāsas dēļ, kura ir izteiktāka nekā citām haizivīm. Tās aizmugurējās muguras spuras būtībā ir tikpat lielas kā priekšējās muguras spuras. Tai ir asi zobi, kuri labi noder tādu mazu, slidenu medījumu saķeršanai, kā zivis. Tā mēdz baroties naktīs, un tai ir daudz tīklenes konusu, kas dod tai asu krāsu uztveri.
Dzīvesvieta
Citronhaizivis dzīvo seklos tropiskos ūdeņos ar smilšainu vai akmeņainu dibenu. Šīs haizivis mēdz dzīvot iekš vai pie seklūdens mangrovēm. Viens pieņēmums ir tāds, ka citronhaizivis izvēlas mangroves medījumu pārpilnības dēļ; otrs pieņēmums apgalvo, ka tas ir drošs patvērums no pieaugušām citronhaizivīm, kuras reizēm barojas ar jaunākajām citronhaizivīm.
Darbs (filma)
"Darbs" ir 2001. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisors ir Gatis Šmits.
Sižets
Melānija ierodas savā darbavietā — muzeja administrācijā. Melānijas kolēģi nespēj viņai atgādināt, ka Melānija jau pusgadu atrodas pensijā.
Mazsalacas vēsture
Mazsalacas vēsture aptver laika periodu no Mazsalacas draudzes novada izveidošanās līdz mūsdienām. Apdzīvotās vietas rašanos veicināja tās ģeogrāfiski izdevīgā atrašanās vieta, kurā pie Salacas pārceltuves krustojās Rūjienas—Ainažu un Valmieras—Pērnavas ceļi.
Livonijas periodā
Pēc Līvzemes dalīšanas līguma lībiešu Metsepoles zemi 1217. gadā iekļāva Livonijas bīskapijas sastāvā, bet pēc 1217. gada Svētā Matīsa dienas kaujas agrāk Metsepolei un Sakalai piederējušo Salacas augšteci pakļāva Tālavas leti un līvi. Pēc 1224. gada Tālavas dalīšanas līguma Tālavas valdnieka Ramekas zemi piešķīra Zobenbrāļiem. Laikam jau 14. gadsimta sākumā pie senā Salacas pilskalna Livonijas ordeņa Rūjienas pilsnovada teritorijā uzcēla Svētās Marijas baznīcu, kas dokumentos minēta 1533. gadā, kurā kalpoja Rūjienas Sv. Bartolomeja baznīcas priesteri.
Uzturoties Rūjienas pilī, 1528. gadā Livonijas ordeņa mestrs Volters fon Pletenbergs savam vasalim Vincam fon Stēnam (Vintzens von Stene) izlēņoja vairākus ciemus Mazsalacas draudzes novadā (Kirchspiel Salisburg) ar nosaukumiem Cain, Feverenz/Beverenz, Brever, Sylle/Sile, Sirzens/Parkuns, Balda, Pekuns/Perkuns, tāpat Indriķa Zukula vai Jēkaba Pautiņa (Hinrich Suckul oder Jakob Pautin) ciemu. 1547. gadā ordeņmestrs Hermans fon Brigenejs Mazsalacas muižu izlēņoja savam galma tiesnesim Balceram Falkenbergam, no kura uzvārda cēlies muižas un pagasta latviskais nosaukums Valtenberga.
Livonijas kara laikā 1575. gadā Krievijas caristes karaspēks nopostīja baznīcu un Mazsalacas draudzes novadu. Pēc Jamzapoļkas miera līguma noslēgšanas 1582. gadā novadu iekļāva Livonijas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā.
Zviedrijas un Krievijas lielvalstu pakļautībā
Pēc Poļu—zviedru kara 1629. gadā Mazsalacas novadu iekļāva Zviedru Vidzemes sastāvā, un 1631. gadā Mazsalacas muižu mantoja kapteinis Konrāds Falkenbergs, bet viņa dēls Gabriēls Falkenbergs 1674. gadā to par 3500 dālderiem pārdeva. 1678. gadā muižu iegādājās feldmaršals Kristers Horns, viņš piepirka vēl klāt Ibdenes un Blankfeldes muižas, bet muižu redukcijas laikā 1682.–1685. gadā tās visas pārvērta par Zviedrijas kroņa muižām. Ap 1697. gadu Mazsalacā uzcēla Sv. Annas luterāņu baznīcu.
Lielā Ziemeļu kara laikā sākās Lielais mēris. 1724. gadā Valtenberģa muižu ieguva Vidzemes galma tiesas viceprezidents landrāts Veinholds Georgs fon Felkerzāms, 1736. gadā kopīpašumus mantoja viņa dēls, kambarkungs un slepenpadomnieks, Saksijas kūrfirstes sūtnis Georgs Felkerzāms, kurš 1780. gadā uzcēla tagadējo muižas kungu māju. 1780.-1785. gadā Mazsalacas draudzes mācītājs bija Gustavs Bergmanis, kurš 1782. gadā iekārtoja Mazsalacas grāmatu spiestuvi savā mācītālmuižas ēkā. 1781. gadā viņš rakstīja, ka draudzē bija saglabājušās vairākas upuru vietas zem svētajiem ozoliem un citiem dižkokiem. 1783. gadā pēc zibens spēriena nodega Mazsalacas koka baznīca, kuru nākamajā gadā atkal uzbūvēja no jauna. 1803. gadā muižu mantoja Georga Felkerzāma meita Juliāna, kura apprecējās ar majoru Fītinghofu. 1808. gada holēras epidēmijā nomira 856 draudzes locekļi. 1819. gada martā notika dzimtbūšanas atcelšana, 1824. gadā sākās uzvārdu došana, māju saimniekiem gandrīz vienmēr izvēlējās savu māju vārdus: Čukurs, Daugulis, Kaktiņš, Kundziņš, Niguls, Nurmiks, Ore, Peida, Roska, Šķoba, Talcis, Tīliks u.c. 1826. gadā nodibināja draudzes skolu, 1838. gadā mācītājs Gūleke, Sēļu muižas īpašnieks landrāts Engelharts un 90 draudzes locekļu nodibināja pretalkohola "Sātības biedrību". 1841. gadā notika zemnieku nemieri un sākās pāriešana pareizticībā. 1858.–1864. gadā pēc Valtenberģu muižas īpašnieka Kārļa Arnolda Fītinghofa nāves sākas "Mērnieku laiki", kad zemniekiem par dzimtu iemērīja un iznomāja apbūves gabalus. 1861. gadā Mazsalacā sākās miesta namu celtniecība, šajā laikā uzcēla arī pirmo tiltu pār Salacu. Pēc Janvāra sacelšanās Polijā sākās pastiprināta zemnieku dēlu (rekrūšu) iesaukšana Krievijas impērijas armijā. 1864. gadā Vidzemes guberņas valdība aizliedza turpmāk slēgt klaušu līgumus, tomēr galīgi tie izbeidzas tikai ar 1868. gada 23. aprīli. 1864. gadā muižnieks Arnolds Fītinghofs pārdeva visu savu zemnieku vaku jeb klaušu zemi, 135 ciematus, par grunts īpašumu. Mājas iepirka gandrīz visi to līdzšinējie saimnieki, izņemot 14, kuriem uzteica kontraktus uz 1865. gada 23. aprīli, kad tiem mājas bija jāatstāj. Uz 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pamata ievesa no muižas pilnīgi neatkarīgu pagasta pašvaldību, pagasts valdi un pagasta tiesu, 1867. gadā uzcēla jaunu pagastnamu. Pirmos 42 Mazsalacas miesta gruntsgabalus līdz 1867. gadam iemēroja ap Prāmja krogu, Salacas labajā krasta zemajā sengultnē, kā arī augstajā krasta daļā, trīsstūrī ap ceļiem no prāmja uz baznīcu, no prāmja uz muižas aleju, no alejas uz baznīcu. 1868. gadā prāmja vietā pār Salacu uzcēla pirmo tiltu ar koka virsdaļu uz akmens stabiem, pārbraukšanai pār tiltu ņēma tilta naudu. 1873. gada Pirmajos Latviešu vispārīgos dziesmu svētkos Mazsalacas dziedāšanas biedrības vīru koris ieguva 1. godalgu un lielu sudraba karoga kāta līru.
1874. gadā ievesa vispārīgu kara klausību ar 6–4 gadus ilgu dienesta laiku, senās rekrūšu došanas vietā, ko agrāk izdarīja muižas valdība pēc sava ieskata un varas. 1887. gadā Baltijas pārkrievošanas laikā valsts iestādēs un skolās vācu valodas vietā ieviesa krievu valodu. 1898. gadā iesvētīja Skulberģu (Skaņkalnes) pareizticīgo baznīcu. 1890. gadā uzcēla pašreizējo Svētās Annas baznīcu.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas
Mazsalacas miestiņa iedzīvotāju skaits 1918. gadā sasniedza 1100 cilvēku, tie apdzīvoja 80 namus. Pēc Latvijas brīvības cīņām 1920. gadā bija palikuši 906 iedzīvotāji, 1925. gadā 1214, bet 1927. gadā iedzīvotāju skaits pieauga līdz 1210 cilvēkiem, savukārt namu skaits sasniedza 87.
Glostrupa
Glostrupa (da) ir pilsēta Dānijā, komūnas centrs Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies dienvidaustrumos no valsts galvaspilsētas Kopenhāgenas, tās piepilsēta.
Mazsalacas vēsture
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas
1925. gada 30. janvārī Valtenbergu pagastu pārdēvēja par Mazsalacas pagastu. 1928. gada 11. februārī Mazsalacas miestam piešķīra pilsētas tiesības.
Glostrupa
Ciems mūsdienu pilsētas vietā dibināts starp 1000. un 1197. gadu un nosaukts tās dibinātāja Globa vārdā. Rakstu avotos pirmoreiz minēta starp 1186. un 1197. gadu kā Glostorpa (Glostorp), bet Glostrupas baznīca — ap 1150. gadu. Ciems sāka augt līdz ar dzelzceļa izbūvi starp Kopenhāgenu un Roskildi 19. gadsimta otrajā pusē. Pilsēta sāka strauji augt 1970. gados līdz ar iedzīvotāju aizplūšanu no galvaspilsētas uz piepilsētām un rūpniecības uzņēmumu izbūvi tajos.
Glostrupas komūna bija viena no Talsu novada sadraudzības pašvaldībām.
Tomašs Vavžeckis
Tomašs Vavžeckis (pl, lt, be; dzimis, miris ) bija Lietuvas lielkņazistes politiķis un karavīrs. No 1784. gada — Kauņas podkomorijs, no 1791. gada — Lietuvas lielkņazistes horunžijs. 1794. gadā komandēja lietuviešu spēkus, kas karoja Kurzemes teritorijā.
1788. gadā tika ievēlēts Četru gadu seimā. Atbalstīja 3. maija konstitūcijas pieņemšanu. Pēdējais Polijas karalis Staņislavs Poņatovskis 1791. gadā iecēla Vavžecki par Lietuvas lielkņazistes horunžiju. Piedalījās krievu-poļu 1792. gada karā. Pēc Koscjuško sacelšanās sākuma 1794. gadā finansēja un komandēja Polijas-Lietuvas spēkus Žemaitijā un Kurzemē, bet pēc Tadeuša Koscjuško sagūstīšanas tika iecelts par nemiernieku militāro komandieri Koscjuško vietā. Pēc Varšavas priekšpilsētas Pragas ieņemšanas padevās krieviem, kas iezīmēja Koscjuško sacelšanās beigas. 1796. gadā zvērēja uzticību Krievijas caram Pāvelam I, tāpēc tika atbrīvots un atgriezās dzimtenē. Varšavas kņazistes laikā sadarbojās ar Krievijas varas iestādēm, par ko cars Aleksandrs I iecēla Vavžecki par Polijas karalistes tieslietu ministru.
Fuerteventura
Fuerteventura (es; izrunā: ) ir otrā lielākā no septiņām Spānijai piederošajām Kanāriju salām. Izvietojusies Atlantijas okeānā netālu no Āfrikas piekrastes. Tā atrodas vistuvāk Āfrikas krastiem un attālums līdz krastam ir 115 kilometri. Sala ir 1660 km2 liela, pēc 2009. gada datiem tajā dzīvo 103 167 iedzīvotāji. Tā ir viena no mazāk apdzīvotajām salām arhipelāgā. Fuerteventuras galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Puerto del Rosario.
Fuerteventurā tāpat kā citās Kanāriju arhipelāgu salās, galvenā ekonomiskā nozare ir tūrisms. Salā ir izplatīta arī lopkopība, it īpaši kazu audzēšana. Pateicoties pastāvīgajam vējam, salu ir iecienījuši tādu sporta veidu piekritēji, kā vindsērfings, kaitbords un sērfings.
2009. gadā Fuerteventuras salu iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā biosfēras rezervātu.
Ilze Gugenbergere
Ilze Gugenbergere (es; dzimusi kā de Karo (es) ) ir Kolumbijas starptautiskā meistare šahā (1978), astoņkārtēja Kolumbijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1965, 1972, 1974, 1975, 1978, 1979, 1980, 1984).
Biogrāfija
No 1960. gadu vidus līdz 1980. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Kolumbijas šahistēm. Astoņas reizes uzvarējusi Kolumbijas sieviešu šaha čempionātos: 1965., 1972., 1974., 1975., 1978., 1979., 1980. un 1984. gadā. Pārstāvējusi Kolumbijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1974, 1978-1984, 1988).
Ilze Gugenbergere divas reizes ir piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Stīvens Juns
Stīvens Juns (en, ko, dzimis ) ir Dienvidkorejā dzimis amerikāņu aktieris.
Slavu ieguvis, piedaloties populārajā televīzijas seriālā "Staigājošie miroņi" (2010—2016). Piedalījies arī starptautiski atzītā dienvidkorejiešu psiholoģiskā trillera filmā "Dedzināšana" (Burning, 2018). Par lomu drāmā Minari (2020), Juns tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā". Viņš kļuva par pirmo Dienvidkorejieti, kā arī par pirmo aktieri no Austrumāzijas, kas ir ticis nominēts "Labākā aktiera" balvai.
Piedalījies arī filmās I Origins (2014), Okja (2017), Sorry to Bother You (2018), The Humans (2021) un "Nē" (2022).
Sigita Daugule
Sigita Daugule (dzimusi Rīgā) ir latviešu gleznotāja un mākslas zinātniece. Viena no Latvijā novērtētākajām mūsdienu māksliniecēm, kas pazīstama arī ārzemēs.
Biogrāfija un radošā darbība
Sigita Daugule ir dzimusi elektroinženieru Lienes un Huberta Dauguļu ģimenē.
Pamatizglītību ieguvusi Rīgas 50. vidusskolā (1978—1989). Pēc vidusskolas beigšanas uzsāka studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā (1992—1998), kuru absolvējusi ar mākslas maģistra grādu Induļa Zariņa un Alekseja Naumova Monumentālās glezniecības meistardarbnīcā. Pēc akadēmijas beigšanas Sigita Daugule lielu daļu savas radošās dzīves pavadījusi Austrijā un Vācijā, pateicoties 1999. un 2000. gadā iegūtajai KulturKontakt Austria stipendijai, kas deva iespēju dzīvot un strādāt Vīnē.
2008. gadā viņas glezna “Alise Aizspogulijā” ieguva "Gada gleznas” prēmiju Swedbank un Agijas Sūnas galerijas rīkotajā konkursā.
2010. gadā Sigita Daugule kļuvusi par pirmo Latvijas pārstāvi, kas saņēmusi mākslinieku rezidenču programmas quartier 21 stipendiju profesionālai izaugsmei Vīnē.
Sigitas Daugules gleznas atrodas tādās publiskajās kolekcijās kā Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcija, Swedbank mūsdienu mākslas kolekcija, Daugavpils Marka Rotko mākslas centra kolekcija, Zuzānu kolekcija, Lučiano Benetona kolekcija Imago Mundi. Mākslinieces darbi atrodas arī privātkolekcijās Latvijā, Vācijā, Austrijā, Slovēnijā, Maltā, Igaunijā, ASV, Anglijā un Holandē.
2015. gadā Sigita Daugule nominēta Purvīša balvai par personālizstādi ”Fasādes un struktūras” Rīgas Mākslas telpā.
2015. gadā izdevniecības “Neputns” sērijā “Latvijas mākslas klasika” tika izdota Sigitas Daugules grāmata par gleznotāju Jāni Liepiņu (1894–1964).
2017. gadā izdevniecība "Neputns" latviešu un angļu valodā izdeva grāmatu “Sigita Daugule”, kas ir biogrāfiska grāmata par mākslinieci (autores Dace Lamberga un Laima Slava).
Latvijas Mākslinieku savienības biedre no 1998. gada.
Sigitas Daugules biogrāfijas līdzautore Dace Lamberga raksta, ka Daugules māksla orientēta uz skatītāju, kas radis iedziļināties un analizēt.
Izstādes
Māksliniece kopš 1998. gada regulāri rīko personālizstādes. Iegūtā Austrijas KulturKontakt stipendija 1999. un 2000. gadā ielika pamatus iespējām izstādīties un izveidot kontaktus radošajā industrijā arī ārzemēs.
Sigita Daugule ir rīkojusi 29 personālizstādes Latvijā un citās valstīs, starp kurām nozīmīgākās notikušas galerijās Seywald (Zalcburga), Ulrike Hrobsky (Vīne), N. Malmede—Kunst (Ķelne), Buchhandlung und Kunstsalon Franz Leuwer (Brēmene), Marka Rotko mākslas centrā (Daugavpils), galerijā “Bastejs” (Rīga), Agijas Sūnas mākslas galerijā (Rīga) un citās vietās.
Māksliniece ir piedalījusies vairāk nekā 70 grupu izstādēs Latvijā, Vācijā, Austrijā, Slovēnijā, Igaunijā, Francijā, Zviedrijā, Beļģijā, Dienvidkorejā.
Viļānu vidusskola
Viļānu vidusskola  ir 1953. gadā dibināta vispārizglītojoša vidusskola Viļānos. Mācību procesā tiek realizētas 11 izglītības programmas gan latviešu, gan krievu valodā.
Skolas vēsture
1826. gadā Viļānos tika nodibināta draudzes skola, kurā tika uzņemti 15 zēni. Starp pasaules kariem pilsētā darbojās latviešu, krievu un ebreju skolas.
1944. gada beigās Viļānos darbojās divas skolas - latviešu septiņgadīgā skola, kuru vadīja Emīlija Taukule un krievu septiņgadīgā skola, kur direktora pienākumus pildīja Pāvels Astratovs, bet pēc tam viņa vietā tika nozīmēts Aleksejs Siliņevičs. Sākot no 1948. gada skolām tika izveidotas 8. klases. 1949. gadā pie Viļānu latviešu tika nokomplektētas 9 latviešu un 9 krievu klases. Tās abas atradās t.s. "Sarkanajā" skolas mājā līdz 1949.gada 1.decembrim, kad tika atjaunota Pārupes skolas ēka – bijušās muižas nams. Ar 1.decembri tika apstiprināta Viļānu vidusskola.
1952. gadā Viļānos tika uzcelta jauna četrstāvu vidusskolas ēka Rēzeknes ielā. Viļānu vidusskola dibināta 1953.gada 7. februārī ar toreizējā Viļānu rajona IK lēmumu. 1953.gada 15. februārī Viļānu vidusskolai tika pievienota krievu skola, līdz ar to krasi palielinājās skolēnu skaits, kurš pārsniedza 1200 skolēnus un mācību darbs notika divās maiņās, bet sākot ar 1953. gadu skolas ēkas 4. stāvā savu darbu uzsāka Viļānu strādnieku vakara vidusskola. 1968.gadā skolai tika uzbūvēta sporta zāle, 1972.gadā - vecā piebūve, bet 1984.gadā - jaunā piebūve. Ar 1964. gadu skolā tika izvērsta skolēnu apmācība lauksaimniecības specialitātēs: lauksaimniecības mehanizācija, šūšana, elektrifikācija, ražošanas prakse, celtniecības pamati u.c. Ar Rēzeknes rajona TDK IK lēmumu no 1990.gada 1.septembra skola pārgāja vietējās pašvaldības – Viļānu pilsētas domes saimnieciski administratīvajā pakļautībā, paliekot Rēzeknes rajona Izglītības pārvaldes metodiski pedagoģiskajā pakļautībā.
Izglītība
Skolā tiek piedāvātas sekojošas izglītības programmas:
Sadarbībā ar Aizsardzības ministriju skolā darbojas Jaunsargu kustība, kur jaunsargu grupa katru gadu iziet teorētisko un praktisko kursu valsts militārās aizsardzības pamatu apgūšanā.
Dalība starptautiskos projektos
Skola kopā ar skolām no Rumānijas un Beļģijas piedalījās Comenius projektā 2011-2013 : "Tolerance In Modern Europe"
Sarkanmuiža
Sarkanmuiža var būt:
Barkavas iela
Barkavas iela var būt:
Kaļvi (Aronas pagasts)
Kaļvi ir ciems Aronas pagastā, Madonas novadā. Atrodas 169 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V856. Ciema apkārtnē atrodas Ciskānu akmens krāvums, pamatskola.
Si♭ mažors
Si mažors ir mažora tonalitāte, kuras pamatā ir nots si un kura sastāv no skaņām si, do, re, mi, fa, sol un la. Si mažorā pie atslēgas ir divas zīmes — si bemols un mi bemols. Tā paralēlais minors ir sol minors, bet tā vienvārda minors — si minors.
Vēsture
Jozefa Haidna 98. simfonija nereti tiek uzskatīta kā pirmā simfonija, kas uzrakstīta šajā tonalitātē, tai skaitā daļas trompetēm un timpāniem. Tomēr viņa brālis Mihaels Haidns vienu simfoniju si mažorā uzrakstīja jau agrāk — Nr. 36.
Pieci Mocarta klavierkoncerti ir sarakstīti si mažorā.
Sutenāre
Sutenāre ir Zalvītes labā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Līkumojot tek dienvidu virzienā. Ietek Zalvītē tās augštecē. Upi nešķērso valsts autoceļi un tās krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.
1967. gada Latvijas čempionāts šahā
1967. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 24. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 21. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 21. šaha čempionāts sievietēm notika 1967. gadā Rīgā. Pirmo reizi par Latvijas PSR čempioni kļuva Vija Rožlapa, kas no pirmās līdz pēdējai kārtai bija līdere un pārliecinoši apsteidza iepriekšējo gadu uzvarētājas Astru Ērgli (Klovāni), Benitu Vilerti (Vēju) un Zāru Nahimovsku. Ērgle startā cieta divus zaudējumus, tāpat Vilerte startā zaudēja Hailovai un spēlēja neizšķirti ar Kaniginu un Trubicinu. Rožlapas galvenā konkurente turnīra pirmajā pusē bija Marianna Trubicina, taču turnīrā finišā viņa noslīdēja uz ceturto vietu.
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Norvēģija 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Norvēģija 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta 11 sporta veidos. Pirms olimpisko spēļu sākuma Norvēģijas Olimpiskā komiteja uzstādīja mērķi savākt spēlēs vismaz 30 medaļas un iekļūt medaļu kopvērtējumā triju labāko dalībvalstu vidū. Tas tika paveikts. Spēļu noslēgumā Norvēģijas sportistiem bija visvairāk medaļu — 14 zelta, 14 sudraba un 11 bronzas medaļas. Visvairāk medaļu ieguva distanču slēpošanā (14 medaļas).
Biatlons
Henriks Labē-Luns uz olimpiskajām spēlēm devās kā rezervists
Hilde Fenne devās uz olimpiskajām spēlēm devās kā rezerviste
Distanču slēpošana
Kari Ēire Slina, Māri Eide un Sunre Tūrvulls Fusli uz olimpiskajām spēlēm devās kā rezervisti
Kērlings
* — olimpiskie sportisti no Krievijas tika pieķerti dopinga lietošanā, tāpēc kērlinga jauktajai komandai tika atņemta bronzas medaļa, un to piešķīra Norvēģijas jauktajai komandai
Tramplīnlēkšana
* — kā rezervists uz šīm spēlēm devās Anderss Fanemels
Jāns Laco
Jāns Laco (dzimis 1981. gada 1. decembrī) ir slovāku hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2016) Laco spēlē Čehijas Ekstralīgas vienībā Pirati Chomutov.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Laco sāka 2000.—2001. gada sezonā, debitējot Slovākijas Ekstralīgas kluba MHk 32 Liptovský Mikuláš sastāvā. Par kluba pamatvārtsargu Jāns gan kļuva vien 2004.—2005. gada sezonā, tās gaitā pārceļoties uz HC Košice rindām. HC Košice rindās Laco aizvadīja vēl divas sezonas, tad uz gadu atgriezās Liptovski Mikulāšā, bet 2008.—2009. un 2009.—2010. gada sezonas aizvadīja jau HKm Zvolen kluba rindās. 2010.—11. gada sezonā spēlēja HK Nitra sastāvā.
2011.—12. gada sezonu aizvadīja KHL kluba Popradas "Lev" rindās, taču tad pievienojās Doneckas "Donbass". Ja pirmajā sezonā Laco dalīja spēles laiku komandas vārtos ar Ēriku Ešbergu, 2013.—14. gada sezonā viņš bija "Donbass" otrais vārtsargs aiz Maikla Leitona muguras. 2014. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar Astanas "Baris", tās sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas. 2016. gada vasarā pievienojās Čehijas Ekstralīgas vienībai HK Homutova.
2012. gada Pasaules čempionātā tika atzīts par turnīra labāko vārtsargu, tiekot iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē. Laco čempionātā kopā ar izlasi izcīnīja sudraba medaļas.
Romija Šneidere
Romija Šneidere (de; dzimusi, mirusi ) bija vācu un franču aktrise, Austrijas, Vācijas un Francijas kino zvaigzne. Romija Šneidere kopā ar Marlēnu Dītrihu un Hildegardu Knefu ir viena no slavenākajām 20. gadsimta vācu aktrisēm, kura ieguva starptautiskus panākumus un slavu.
Romija Šneidere filmā debitēja 15 gadu vecumā. Kopā ar māti Magdu Šneideri viņa spēlēja melodramatiskajās filmās "Kad atkal zied baltie ceriņi" (1953) un "Maršs imperatoram" (1955). 1955.—1957. gadā Romija filmējās Austrijas imperatores Elizabetes lomu Ernsta Mariškas filmu triloģijā "Sisī" ("Karalienes jaunība", "Sisija, jaunā karaliene", "Sisija, karalienes liktenis") un ieguva starptautisku atzinību.
Meklējot sarežģītākas lomas, Šneidere 1958. gadā devās uz Parīzi, kur debitēja kā teātra aktrise Džona Forda traģēdijā "Žēl, ka viņa ir staigule". 1963. gadā Romija Šneidere ASV spēlēja filmā "Kardināls" (1963), par kuru viņa ieguva nomināciju Zelta globusa balvai. 1969. gadā Šneidere filmā "Baseins" spēlēja kopā ar Alēnu Delonu.
20. gadsimta 70. gados Romija Šneidere bija savas aktiera karjeras virsotnē. Viņa filmējās varoņu lomās pie slaveniem filmu veidotājiem Kloda Sotē, Andžeja Žulavska un Lukīno Viskonti un kļuva par vienu no tā laika veiksmīgākajām franču kino aktrisēm. Par lomām filmās "Vissvarīgākais ir mīlēt" (L'important c'est d'aimer, 1975) un "Parasts notikums" (Une histoire simple, 1978) Romijai Šneiderei tika piešķirta Cēzara balva kā labākai aktrisei.
Pēdējā filma "Nepazīstamā no Sansusī" ar Romijas Šneideres piedalīšanos tika izlaista 1982. gadā, dažas nedēļas pirms aktrises nāves. 2008. gadā Romijai Šneiderei (pēc nāves) piešķirta Cēzara balva par izciliem sasniegumiem kinematogrāfijā.
1981. gada jūlijā nelaimes gadījumā gāja bojā Romijas Šneideres 14 gadus vecais dēls. Viņa pati nomira 1982. gada 29. maijā, 43 gadu vecumā. Ārsta slēdziens par nāves iemeslu bija sirds apstāšanās. Iespējams, sirds bija novājināta pirms vairākiem mēnešiem veiktas nieru operācijas dēļ.
Bernhards Štarkbaums
Bernhards Štarkbaums (de, dzimis ) ir austriešu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā, pārstāv Austrijas hokeja izlasi. Pašlaik (2023) Štarkbaums pārstāv Austrijas hokeja līgas komandu Vīnes "Capitals".
Iepriekš spēlējis Austrijas komandās Wiener Eislöwen, Villacher SV un Zalcburgas "Red Bull", Zviedrijas komandās Modo Hockey un Brynäs IF, kā arī Šveices komandā EHC Kloten.
Austrijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis piecos Pasaules čempionātos. Piedalījies arī 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Hekšera—Olina tirdzniecības teorija
Hekšera—Olina tirdzniecības teorija balstās uz pieņēmumu, ka relatīvo cenu atšķirības ir izskaidrojamas ar to, ka valstis nav vienādi nodrošinātas ar ražošanas resursiem. Šī teorija apvieno starptautiskās tirdzniecības efektivitāti un valsts nodrošinātību ar ražošanas faktoriem (kapitālintensīvi un darbietilpīgi)
Eli Hekšers un Bertils Olins uzskatīja, ka eksporta un importa preču ražošanas izmaksu atšķirības ir izskaidrojamas ar valstu — tirdzniecības partneru — atšķirīgu nodrošinājumu ar ražošanas faktoriem.
Hekšera—Olina tirdzniecības teorijas priekšnosacījumi
Hekšera—Olina teorija balstījās uz noteiktiem priekšnosacījumiem:
Hekšera—Olina—Semjuelsona teorēma
Valsts ārējās tirdzniecības specializācijas virzība vistiešākajā veidā ietekmēs gan dotās valsts eksportējamo un importējamo preču ražošanā izmantoto faktoru cenu izmaiņas, gan šo faktoru īpašnieku ienākumus.
Teorēmu, kas pamatoja šo pieņēmumu, pirmais pierādīja Pols Semjuelsons 1948. gadā. Amerikāņu zinātnieks balstījās uz pieņēmuma par Hekšera—Olina koncepcijas patiesīgumu, un tāpēc viņa pierādītā teorēma tika nosaukta par Hekšera—Olina—Semjuelsona teorēmu.
Vjačeslavs Čebaņenko
Vjačeslavs Čebaņenko (ru;, Sizraņa — 1997. gada augusts) bija PSRS un Moldovas šahists.
Biogrāfija
Daudzkārt piedalījies dažādos Moldovas šaha turnīros. Lielākais panākums bijusi 1974. gadā dalīta 1.-3. vieta sporta biedrības "Moldova" šaha čempionātā. PSRS komandu kausā 1974. gadā Maskavā bijis sporta biedrības "Moldova" izlases līderis, kur uzvarējis lielmeistaru Juriju Averbahu un spēlējis neizšķirti ar Mihailu Tālu un Dāvidu Bronšteinu. Piedalījies arī Moldovas izlases sastāvā PSRS Tautu spartakiādes šaha turnīrā 1975. gadā Rīgā, kur bijis rezervists. Vēlākajos gados strādājis galvenokārt kā šaha treneris.
Pazīstams kā oriģināls šaha atklātņu teorētiķis. Pirmo reizi par sevi licis runāt 1971. gadā, kad Tigrans Petrosjans pretendentu finālmača 1. partijā ar melnajiem pret Bobiju Fišeru pielietojis Čebaņenko piedāvāto jauninājumu sicīliešu aizsardzībā. Vēlākajos gados turpinājis savu atklātņu pētījumus gan šajā atklātnē, gan itāļu atklātnē, gan slāvu aizsardzībā. Garijs Kasparovs ir minējis Čebaņenko to šahistu skaitā, kas 20. gadsimta 70. gados veicinājuši "šaha atklātņu revolūciju".
Graetz
Graetz AG bija Vācijas sadzīves elektronikas uzņēmums. Dibināts 1866. gadā. Kopš 1961. gada Standard Elektrik Lorenz īpašumā, vēlāk pārdots Compagnie Générale d’Electricité un Nokia. Galvenais birojs sākotnēji atradās Berlīnē, bet kopš 1948. gada Altenā.
Vjačeslavs Čebaņenko
Biogrāfija
Čebaņeko vārdā ir nosaukts variants slāvu aizsardzībā: 1. d4 d5 2. c4 c6 3. Zc3 Zf6 4. Zf3 a6.
Graetz
Vēsture
1866. gadā skārdnieks Alberts Grecs (Albert Graetz) un tirgotājs Emīls Ērihs (Emil Ehrich) Berlīnē dibināja uzņēmumu Lampen-Fabrik Ehrich & Graetz OHG. Sākotnēji tas ražoja petrolejas lampas, degļus, plītiņas un plītis šķidrajam un gāzveida kurināmajam. 1887. gadā mira Emīls Ērihs. 1889. gadā uzņēmuma vadību pārņēma Greca dēli Makss un Ādolfs. 1899. gadā Treptovā atklāta jauna rūpnīca. Strādnieku skaits sasniedzis 1000 cilvēku.
1908. gadā uzņēmums sāka ražot elektriskās spuldzes. 1910. gadā izstrādāta jauna veida pertolejas lampa Petromax, kura ražota līdz 1960. gadiem. 1913. gadā sākta elektrisko mājsaimniecības lietu (tējkanu, gludekļu u.c.) ražošana.
Pirmā pasaules kara laikā Ehrich & Graetz ražoja bruņojuma produkciju: patronas, degauklas, kā arī ložmetējus. Darbinieku skaits pieauga no aptuveni 3000 (1914. gadā) līdz 7000. Pēc kara filiāles Francijā un Apvienotajā Karalistē tika apķīlātas. Tika atlaisti aptuveni 4500 strādnieku.
1919. gadā uzņēmums pārrģistrēts kā komandītsabiedrība Ehrich & Graetz KG. 1921. gadā izlaista rēķināšanas mašīna Votam. 1922. gadā dibināta akciju sabiedrība Ehrich & Graetz AG paralēli Graetz KG. 1927. gadā komandītsabiedrība apvienota ar akciju sabiedrību 1928. gadā nopirkts Drēzdenē bāzētais uzņēmums Elektrowatt GmbH. 1929. gadā meitas uzņēmums Graetz Radio GmbH sāka radioiekārtu ražošanu. 1933. gadā Elektrowatt GmbH likvidēts, pievienojot to Graetz Radio GmbH.
Otrā pasaules kara laikā uzņēmums atkal pievērsās militārajai produkcijai: patronas, detonatori, motociklu karburatori, kā arī radio un sakaru iekārtas un degvielas sūkņi lidmašīnām. 1942. gadā uzņēmums pārdēvēts par Graetz AG.
Pēc kara Graetz atsāka ražošanu, lai gan padomju okupācijas zonā daudzas Graetz rūpnīcu iekārtas izvestas uz PSRS. 1945. gadā uz Graetz Luncenavas rūpnīcas bāzes izveidots valsts uzņēmums VEB Stern Radio Rochlitz., kas turpināja ražot radiouztvērējus. 1949. gadā Graetz rūpnīcas padomju okupācijas zonā tika nacionalizētas ar nosaukumu VEB Graetz un pakļautas valsts uzņēmumam Rundfunk- und Fernmelde-Technik (RTF). 1950. gadā VEB Graetz rūpnīca Treptovā pārdēvēta par VEB Fernmeldewerk Treptow (RFFT). 1953. gadā  VEB Fernmeldewerk Treptow apvienots ar jaunizveidotu uzņēmumu VEB Signalbau Berlin uzņēmumā VEB Werk für Signal- und Sicherungstechnik Berlin (WSSB), kas ražoja signalizācijas ierīces dzelzceļam. 1992. gadā WSSB iekļauts Siemens meitas uzņēmumā Siemens Verkehrstechnik.
Neilgi pirms Trešā Reiha sabrukšanas 1945. gadā Ērihs un Fricis Greci devās uz Bregencu, kur atradās uzņēmuma filiāle Metallwaren GmbH. 1945. gada oktobrī brāļi devās uz Berlīni, lai atgūtu galveno ražotni, bet tas viņiem nesekmējās. 1946. gadā Ērihs Grecs sāka ražot Petromax petrolejas lampas, kā arī citas lietas. 1948. gadā Vestfālenē Altenā Ērihs kopā ar Frici dibināja uzņēmumu Graetz KG. Tas izvietojās bojušās ThyssenKrupp rūpnīcas telpās. 1949. gadā sākta radiouztvērēju ražošana. 1950. gados sākta televizoru ražošana.
1960. gadā iegādāts uzņēmums Sander & Janzen OHG (SAJA) ar ražotnēm Berlīnē un Duderštatē, kas ražoja lenšu magnetofonus. Līdz ar to Graetz KG nodarbināja aptuveni 8000 darbinieku 9 rūpnīcās.
1961. gadā ITT Corporation meitas uzņēmums Standard Elektrik Lorenz (SEL) ieguva vairākumu Graetz. 1962. gadā pārdošana organizēta koordinēti ar citu SEL zīmolu Schaub-Lorenz, bet tie turpināja darboties neatkarīgi. 1967. gadā Graetz produkcija sākta pārdot ar zīmolu ITT Graetz.
1986. gada beigās ITT pārdeva savu telesakaru uzņēmumu (to skaitā Vācijas SEL) kapitāldaļu vairākumu Francijas Compagnie Générale d’Electricité (CGE; tagad Alcatel-Lucent); SEL tika iekļauts CGE meitas uzņēmumā Alcatel N.V., kas reģistrēts Nīderlandē.
1988. gada 1. janvārī SEL sadzīves elektronikas bizness un daļa no elektronisko komponentu nodaļas pārdota Somijas Nokia. 2. februārī šis uzņēmums nodēvēts par Nokia Graetz GmbH. Zīmoli Schaub-Lorenz un Graetz nonāca Nokia rīcībā. 1989. gadā bijušajā Graetz rūpnīcā Bohumā Nokia sāka ražot mobilos telefonus. Līdz 2000. gadam tur arī ražoja kineskopu monitorus un televizorus. 2008. gadā Bohumas rūpnīca tika slēgta.
1996. gadā Honkongas uzņēmumam Semi-Tech Nokia pārdeva visas savas televizoru un videoieraksta iekārtu ražotnes kopā ar zīmoliem, tai skaitā Graetz. Vēlāk Semi-Tech bankrotēja.
Pēc 2007. gada datiem Graetz zīmols pieder uzņēmumiem Ender International Inc. (plītis, ledusskapji, veļas mašīnas) un VESEG GmbH (sadzīves elektronika), kas ir Turcijas Vestel meitas uzņēmums.
Sato
Sato (ja (Satō)) ir izplatītākais japāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ramans Halovčenka
Ramans Halovčenka (be dzimis ) ir Baltkrievijas diplomāts, ekonomists. Kopš 2020. gada viņš ir Baltkrievijas premjerministrs.
Ramans Halovčenka piedzima 1973. gada 10. augustā Žodzinā Minskas apgabalā. Viņš bija vienīgais bērns ģimenē. Tēvs Aļaksandrs Halovčenka strādāja par inženieri traktoru rūpnīcas MTZ konstruktoru birojā. 1983. gadā ģimene pārcēlās uz Minsku, kur viņš absolvēja vidusskolu.
1996. gadā Halovčenka absolvēja Krievijas Federācijas Ārlietu ministrijas Starptautisko attiecību institūtu specialitātē "starptautiskās attiecības". 1997. gadā. viņš kļuva par Baltkrievijas Drošības padomes Valsts sekretariāta galveno speciālistu. 2002. gadā Halovčenku iecēla par Ģenerālprokuratūras pārvaldes priekšnieka vietnieku. 2003. gadā viņš absolvēja Baltkrievijas Republikas prezidenta pārvaldības akadēmiju specialitātē "ekonomika un ārējās ekonomiskās darbības pārvalde". 2005. gadā Halovčenka kļuva par Prezidenta administrācijas Ārpolitikas departamenta galveno padomnieku. 2006. gadā viņš kļuva par Starptautiskās sabiedrības departamenta galveno padomnieku drošības jautājumos, vēlāk bija Drošības padomes Valsts sekretariāta Starptautiskās drošības departamenta galvenais padomnieks.
2009. gada jūlijā Ramans Halovčenka tika iecelts par padomnieku vēstnieku Baltkrievijas vēstniecībā Polijā. 2009. gada decembrī viņš kļuva par Baltkrievijas Valsts militārās rūpniecības komitejas priekšsēdētāja pirmo vietnieku. 2013. gada 22. aprīlī viņš tika iecelts par ārkārtējo un pilnvaroto vēstnieku Apvienotajos Arābu Emirātos, arī Saūda Arābijā un Katarā.
2018. gada 18. augustā Halovčenka kļuva par Sjarheja Rumasa vadītās valdības Valsts militārās rūpniecības komitejas priekšsēdētāju.
2020. gada 4. jūnijā prezidents Aleksandrs Lukašenko par premjerministru iecēla Ramanu Halovčenku, nomainot Sjarheju Rumasu.
Hjūstone
Hjūstone (en; vīriešu dzimtē Hjūstons) ir skotu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Obelisks
Obelisks ( no — "smaila kolonna", "stāvošs akmens") ir monuments, kas radies Senās Ēģiptes kultūrā, bet vēlāk izplatījies visā pasaulē. Parasti tas ir vairākšķautņu stabs, kam augšdaļa ir tievāka par pamatni un kas beidzas ar piramidālu smaili.
Šu ieleja
Šu ieleja (kk) jeb Čujas ieleja (ky) ir ap 250 km gara un no 10 līdz 100 km plata ieleja Kirgizstānas ziemeļos un Kazahstānas dienvidaustrumos Šu (Kazastānā) jeb Čujas (Kirgizstānā) upes vidustecē. Tā atrodas uz ziemeļiem no Kirgīzu Alatau grēdas. Stiepjas no Boomas ielejas austrumos (caur kuru savienota ar Isikula ieleju) līdz Mojinkuma tuksnesim. Šu ieleja ieleja ir viens no visblīvāk apdzīvotajiem reģioniem Kirgizstānā un šeit atrodas valsts galvaspilsēta Biškeka.
Kujāvija
Kujāvija ir vēsturisks reģions Vislas kreisajā krastā. Mūsdienās Kujāvija ietilpst Polijas Kujāvijas-Pomožes vojevodistes teritorijā.
Vēsture
Pirmo reizi Kujāvijas zeme piemināta Romas pāvesta Inocenta II 1136. gada bullā Ex commisso nobis.
No 1233. līdz 1306. gadam pastāvēja Kujāvijas hercogiste, ko 1332. gadā okupēja Vācu ordenis, bet 1343. gadā to kopā ar kaimiņos esošo Dobriņas zemi atdeva Polijas karalim Kazimiram III Lielajam. Pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Kujāvijas ziemeļdaļu anektēja Prūsijas karaliste, bet pēc 1815. gada Vīnes kongresa lēmumiem tās dienviddaļu anektēja Krievijas impērija.
Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā Kujāviju iekļāva atjaunotajā Polijas valstī.
Lepidosaphes afganensis
Lepidosaphes afganensis ir vairogutu suga. Sastopama Pakistānā, Afganistānā, Irānā. Barojas ar dažādām vītolu ģints sugām, piemēram, Salix acmophylla.
Pulkarne (Ķekavas pagasts)
Pulkarne ir ciems Ķekavas novada Ķekavas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Pūķupes krastā pie autoceļa P89 7 km no pagasta un novada centra Ķekavas un 26 km no Rīgas centra iepretī Baldones pagasta Pulkarnes ciemam. Ciemā atrodas veikals.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Lepidosaphes afganensis
Pieaugušas mātītes ir 2,4-2,8 mm garas. Ķermenis ir iegarens, bumbierveida formā, brūns.
Sinonīmi:
Vitnija Hjūstone
Vitnija Elizabete Hjūstone (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu ierakstu māksliniece, aktrise, producente un modele.
2009. gadā "Ginesa rekordu grāmatā" viņa tika nosaukta par visu laiku visvairāk balvas saņēmušo mākslinieci starp sievietēm. V. Hjūstone ir ieguvusi divas Emmy balvas, sešas Grammy balvas, 30 Billboard Music balvas un 22 Amerikas mūzikas balvas, kopumā dzīves laikā saņēmusi 415 apbalvojumus. Tāpat viņa bija viena no vislabāk savus ierakstus pārdevušajiem māksliniekiem — V. Hjūstones albumi, singli un video tikuši pārdoti vairāk nekā 170 miljonos kopiju visā pasaulē. Iedvesmojusies no spilgtajiem soulmūzikas dziedātājiem viņas ģimenē, V. Hjūstone dziedāt sāka Ņūdžersijas baznīcas korī 11 gadu vecumā. Vēlāk kopā ar māti uzstājās dažādos naktsklubos Ņujorkas apgabalā, 1983. gadā viņa uzsāka sadarbību ar Arista Records. V. Hjūstone karjeras laikā izdeva septiņus studijas albumus, trīs filmu skaņu celiņus, visi no tiem tika sertificēti ar dimanta, multi-platīna, platīna vai zelta sertifikātiem. Debijas albumu Whitney Houston izdeva 1985. gadā.
Neretas Jāņa Jaunsudrabiņa vidusskola
Neretas Jāņa Jaunsudrabiņa vidusskola ir Aizkraukles novada vidējās izglītības mācību iestāde, kas atrodas Dzirnavu ielā 4 Neretā. Mācības notiek no 1. līdz 12. klasei, latviešu valodā.
Vēsture
1567. gadā hercogs Gothards Ketlers izdeva pavēli uzcelt vai atjaunot Kurzemes un Zemgales hercogistes baznīcas un to uzraudzībā atvērt skolas. 1596. gadā tika atvērta Neretas latīņu skola, kur skolēni apguva latīņu, grieķu, senebreju valodas, teoloģiju, matemātiku, vēsturi un ģeogrāfiju. Pirmā skola celta pie Neretas luterāņu baznīcas, 1607. gadā rakstītajos avotos tā minēta kā Neretas Ķestera skola. No 1815. gada ķesterāta telpās skolas vajadzībām izmantoja divas telpas, skolā mācīja lasīt pātarus un rēķināt. 1919. gadā to pārveidoja par Neretas pamatskolu.
1936. gada 30. oktobrī tika iesvētīta jaunā skolas ēka, kurā mācības norit arī pašreiz. 1945. gada 1. septembrī Neretas pamatskolu pārveidoja par Neretas vidusskolu, un 1950. gada pavasarī bija pirmais vidusskolas izlaidums. 2009. gadā Neretas vidusskolu pārdēvēja par Neretas Jāņa Jaunsudrabiņa vidusskolu.
Baseina iela
Baseina iela var būt:
Četri mielasti
"Četri mielasti" ir 2012. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisore ir Liene Linde.
Sižets
Kādā Rīgas dzīvoklī dzīvo Anita ar saviem diviem bērniem. Katrā gadu mijā viņi kopā ar Omu un Pēteronkuli rīko svētku mielastu. Filmā parādīti četri vakari kādas ģimenes un valsts dzīvē laika posmā no 1999. līdz 2012. gadam.
Motrines ezers (dabas liegums)
Motrines ezers ir 2011. gadā izveidots dabas liegums Balvu novada Baltinavas pagastā, uz ziemeļrietumiem no Motrīnes. Liegumā ir iekļauts Motrīnes ezers un apkārtējā teritorija.
Galvenā šī dabas lieguma vērtība ir Austrumlatvijā ļoti rets biotops — kaļķains zāļu purvs ar nelieliem purviņiem un slīkšņām. Teritorijā aug vairākas aizsargājamo augu sugas, piemēram, dižā aslape, dzeltenā akmeņlauzīte, dzegužpirkstīte, ziemeļu linneja un citas, kā arī mājo rets bezmugurkaulnieks — slaidais pumpurgliemezis. Ezera ziemeļrietumu krastā atrodas uzņēmuma "Latvijas valsts meži" izveidota piknika vieta, kā arī laipa līdz ezeram.
Sūpes ezers
Sūpes ezers ir noteces ezers Jēkabpils novada Viesītes pagasta dienvidaustrumos, Sūpes purva centrālajā daļā.
Iztek Klauce uz Saukas ezeru. Dibens — kūdrains, siekstains, dūņains. Krasti - zemi. Ierīkots dabas liegums Supes purvs.
Ezerā dzīvo asari un līdakas.
Sokratis Lagudakis
Sokratis Lagudakis (gr) bija vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Lagudakis bija viens no 17 sportistiem, kas 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja maratona distancē. Šajā distancē viņš izstājās nefinišējot.
Baltinavas baznīca
Baltinavas baznīca var būt:
Švēriņu ezers
Švēriņu ezers (arī Ezeriņš, Skudru ezers, Švēriņa ezers) ir noteces ezers Jēkabpils novada Viesītes pagastā, uz dienvidiem no Švēriņu purva.
Saulgoži
Saulgoži ir ciems Ķekavas novada Ķekavas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumu daļā Sūnupes krastos 5 km no pagasta un novada centra Ķekavas un 24 km no Rīgas centra.
Kaļvi (Zvirgzdenes pagasts)
Kaļvi ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Elina Borna
Elina Borna (et; dzimusi Letsē) ir igauņu dziedātāja, kas pārstāvēja Igauniju 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā kopā ar Stīgu Rastu un dziesmu "Goodbye to Yesterday". Ideja par piedalīšanos Eirovīzijas dziesmu konkursā viņai radās 2013. gadā, kad viņa izpildīja dziesmu "Enough".
FC Admira Wacker Mödling
FC Admira Wacker Mödling ir Austrijas futbola klubs no Mēdlingas, kas spēlē Austrijas Bundeslīgā. Klubs tika dibināts Austrijas galvaspilsētā Vīnē 1905. gadā kā SK Admira Wien. 1971. gadā apvienojās ar SC Wacker Wien, bet 1997. gadā ar VfB Mödling, pēc kā pārcēlās uz Mēdlingu. Ieskaitot gan Admira, gan Wacker klubu vēsturi, ir izcīnīti deviņi Austrijas čempiontituli un seši Austrijas kausi.
Medības (filma)
"Medības" ir 2009. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisors ir Andis Mizišs.
Sižets
Filmā tiek attēlota viena diennakts, kuras laikā vairāku cilvēku dzīves sasienas kopā vienā mezglā. Starp filmas galvenajiem varoņiem ir Gints un Elga — pāris, kuru attiecībās atrodami strīdi, neuzticība un kaisle; Renāte — ekstrēmu sacensību dalībniece, kurā mājo rūgtums pret dzīvi; Aija — vīriešu iekarotāja, kura dzīvi uztver kā nebeidzamu, bezrūpīgu ballīti; policists Krasts, kuram šī diennakts atsauc ne pārāk patīkamas atmiņas, no kurām viņš labāk atbrīvotos.
Anatolijs Demjanenko
Anatolijs Demjanenko (uk, dzimis ) ir Ukrainas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis PSRS futbola izlases dalībnieks.
Savu spēlētāja karjeras lielāko daļu pavadījis Ukrainas komandā Dynamo Kyiv, kuras rindās, 13 sezonu laikā, izcīnījis piecus PSRS Augstākā līgas titulus, vienu Ukrainas čempionāta titulu, kā arī UEFA Kausu ieguvēju kausu. Ārpus Ukrainas spēlējis arī Vācijā un Polijā. 1982. un 1985. gadā atzīts par labāko Ukrainas futbolistu, savukārt 1985. gadā par visas PSRS labāko spēlētāju.
PSRS futbola izlases sastāvā spēlējis no 1981. līdz 1990. gadam, kopumā aizvadot 80 mačus. Piedalījies 1982., 1986. un 1990. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1988. gada Eiropas čempionātā.
Savas trenera karjeras laikā vadījis komandas Ukrainā, Azerbaidžānā, Uzbekistānā un Slovākijā. Vadot Dynamo Kyiv, 2007. gadā uzvarējis Ukrainas Premjerlīgā.
Spēlētāja karjera
Dynamo Kyiv
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Dynamo Kyiv
Nasaf Qarshi
Varžupe (Viesītes pieteka)
Varžupe (arī Varžupīte) ir Viesītes labā krasta pieteka Jēkabpils un Aizkraukles novados.
Barkavas iela (Rīga)
Barkavas iela ir neliela strupceļa iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Dārzciemā. Barkavas iela sākas no Pildas ielas, tā atrodas starp Dārzciema ielu un Kraukļu ielu. Individuālo māju apbūve.
Varžupe (Viesītes pieteka)
Līkumojot tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Viesītē. Upi nešķērso valsts autoceļi un tās krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.
Barkavas iela (Rīga)
Vēsture
Ielai nosaukums piešķirts 1959. gadā. Iesākumā tas bija vienkāršs ceļš caur mazdārziņu koloniju.
Ielu savienojumi
Barkavas iela ir savienota ar sekojošu ielu:
Kellija Sildaru
Kellija Sildaru (et; dzimusi ) ir igauņu frīstaila slēpotāja.
Vairākas reizes piedalījusies X spēlēs. Pirmajā reizē 2016. gadā (būdama 13 gadus veca), Sildaru uzvarēja sloupstaila disciplīnā, kļūstot par visu laiku jaunāko X spēļu čempioni, kā arī pirmo Igaunijas medaļnieci sacensību vēsturē. Sloupstailā sportiste uzvarēja arī nākamajā gadā, 2017. gadā arī kļuva par vicečempioni big air disciplīnā. Vairākkārtēja Pasaules čempionāta junioriem medaļniece.
Pasaules kausā debitēja 2017. gada augustā Jaunzēlandē, debijas posmā uzvarēja sloupstailā.
2019. un 2022. gadā atzīta par Igaunijas gada sportisti.
Latgales vēsture
Latgales vēsture ir Latvijas vēstures daļa, kas vēstī par vēsturiskajiem notikumiem Latgales teritorijā.