cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Programmatūras testēšana
Baltās kastes testēšana
Baltās kastes testēšana, kas arī tiek dēvēta par strukturālo testēšanu, ir viena no testēšanas pieejām, kurā tiek analizēta programmas iekšējā struktūra un testa dati tiek veidoti, balstoties uz šīm zināšanām. Šāda veida testēšanā nav tiešas atsauces uz specifikāciju, tāpēc var rasties situācijas, kad programma ir kārtīgi notestēta, bet tajā var būt neizpildītas vai nerealizētas funkcijas. Pastāv dažādi kritēriji, pēc kuriem tiek novērtēts programmas pārklājums, un tos var iedalīt dažādās klasēs atkarībā no to sarežģītības. Piemēram, viens no vieglāk nodrošināmajiem kritērijiem ir komandu pārklājums, bet visgrūtākais var būt loģisko izteiksmju pārklājuma kritērijs. Konstatēt pārklājumu var būt izaicinošs uzdevums, taču šo procesu var atvieglot ar dažādiem testēšanas rīkiem.
Baltās kastes testēšanas metodes izmanto informāciju par programmatūras pirmkodu, tās struktūru un arhitektūru. Piemēram, vienībtestēšanas līmenī testu komplekts tiek plānots tā, lai pārbaudītu visas programmatūras pirmkodā esošās rindiņas, izvēļu zarus un nosacījumus. Pārklājuma kritērijs mēra, cik liels procents no pirmkoda ir izpildīts testēšanas laikā.
Funkcionālā testēšana
Funkcionālā testēšana, iespējams, ir visplašāk izmantotais QA testēšanas veids. Tā ietver atsevišķu programmatūras funkciju testēšanu, lai nodrošinātu, ka tās darbojas, kā paredzēts. Funkcionālā testēšana var būt manuāla vai automatizēta, un parasti tā ietver melnās kastes testēšanu, kad testētājiem nav nekādu zināšanu par kodu, un baltās kastes testēšanu, kad testētājiem ir piekļuve kodam. Funkcionālās testēšanas piemēri ir vienību testēšana, integrācijas testēšana un sistēmas testēšana. Visbiežāk ar vārdu „testēšana" tiek domāts tieši par funkcionālo testēšanu. Klasiskā situācijā programmatūras izveides mērķis ir veikt kādas iepriekš definētas 16 funkcijas, un testēšana attiecīgi ir šo funkciju implementācijas pārbaude. Šeit ir lietojamas gan strukturālās, gan funkcionālās testēšanas metodes.
Regresijas testēšana
Regresijas testēšana ir bieži izmantots QA testēšanas veids, kas nodrošina programmatūras atkārtotu pārbaudi pēc izmaiņu veikšanas, lai pārliecinātos, ka esošās funkcijas joprojām darbojas kā paredzēts. Šāda veida testēšana ir īpaši svarīga, ja tiek veiktas izmaiņas kritiskās funkcijās vai ja programmatūra tiek atjaunināta ar jaunām versijām. Regresijas testēšanu var veikt manuāli vai arī automatizēti, un tā ir svarīgs solis, lai novērstu nejauši ieviestas kļūdas vai neparedzētas sekas pēc veiktajām izmaiņām. Automatizēta regresijas testēšana piedāvā vairākas priekšrocības, tai skaitā samazina testēšanas laiku un nodrošina lielāku testu pārklājumu, jo testi tiek veikti automātiski.
Testēšanas process pēc izmaiņu veikšanas ietver problēmu konstatēšanu un nepieciešamības gadījumā izmaiņu veikšanu programmā. Pēc tam ir jāpārliecinās, ka izmaiņas ir ieviestas pareizi un nav negatīvi ietekmējušas esošo funkcionalitāti vai citādas nefunkcionālās īpašības. Šī atkārtotā jeb regresijas testēšana ir bieži definēts testēšanas darba režīms izstrādes projektos. Lielām programmām var būt daudz dažādu savstarpējo atkarību starp funkcijām, klasēm un moduļiem. Ja izmaiņas netiek rūpīgi pārbaudītas, problēmu novēršana varētu būt veikta nepilnīgi vai arī tās varētu radīt jaunas problēmas. Tāpēc regresijas testēšana ir ļoti noderīga, lai nodrošinātu programmatūras stabilitāti un drošību pēc veiktajām izmaiņām.
Slodzes testēšana
Slodzes testēšana ietver programmatūras testēšanu ar lielu slodzi, lai pārliecinātos, ka tā spēj apstrādāt paredzamo datplūsmu. Slodzes testēšana var palīdzēt noteikt šaurās vietas un mērogojamības problēmas, un to bieži izmanto, lai testētu tīmekļa lietojumprogrammas vai programmatūru, kas atkarīga no tīkla datplūsmas. Slodzes testēšanu var veikt manuāli vai automatizēti, izmantojot rīkus, kas simulē lietotāju datplūsmu un uzrauga sistēmas veiktspēju.
Drošības testēšana
Drošības testēšana ir būtisks un neatņemams process, lai nodrošinātu programmatūras drošību un aizsargātu to pret ļaunprātīgiem uzbrukumiem. Šāda veida testēšana koncentrējas uz sistēmas informācijas aizsardzību un tās atbilstību definētajām drošības prasībām.
Piemēram, tā var pārliecināties, vai visi lietotāji var apskatīt sistēmas informāciju, bet tikai atsevišķi lietotāji var veikt izmaiņas, vai arī vai piekļuve informācijai ir iespējama tikai ar īpašu autentifikācijas mehānismu palīdzību. Tomēr, lai drošības testēšana būtu efektīva, metodes ir jābalsta uz jaunākajām zināšanām par dažādām uzlaušanas, nograušanas, darbības traucēšanas un spiegošanas metodēm. Drošības prasības varētu būt definētas ilgstošam laikam, bet ikvienu testu un drošības atzinumu var ietekmēt jauni un neparedzēti apdraudējumi un uzbrukumi.
Viena no galvenajām īpatnībām, kas atšķir drošības testēšanu no funkcionālās testēšanas, ir tā, ka drošības testēšanas rezultāti var kļūt nederīgi neparedzamā laikā, jo parādās jaunas metodes un tehnoloģijas, kā pārkāpt aizsardzības mehānismus. Ikreiz, kad ļaundari izstrādā jaunu ielaušanās metodi, tas kļūst par jaunu izaicinājumu drošības testēšanai.
Izmantojamības testēšana
Lietderības testēšana ietver programmatūras testēšanu no gala lietotāja viedokļa, lai nodrošinātu, ka tā ir viegli lietojama un saprotama. Lietderības testēšana var ietvert lietojamības testēšanu, lietotāja pieņemšanas testēšanu un lietotāja pieredzes testēšanu. Šāda veida testēšana var palīdzēt identificēt lietojamības problēmas un ieteikt uzlabojumus programmatūras dizainā. Ir daudz dažādu kvalitātes nodrošināšanas testēšanas veidu, un katram no tiem ir savs mērķis un metodoloģija.
Vienībtestēšana
Vienībtestēšana (en) ir viens no veidiem, kā pārbaudīt un apstiprināt programmatūras kodu, nodrošinot, ka katru vienību, kas veido programmu, testē atsevišķi, lai pārliecinātos par to pareizu darbību, saskaņā ar specifikāciju. Šo veidu parasti veic paši izstrādātāji, kuri radījuši šo kodu.
Vienībtesti ir īpaši noderīgi, lai pārbaudītu vienkāršus kodu fragmentus, bet kļūst grūtāki un laikietilpīgāki, ja kods ir sarežģīts, izmanto sarežģītus algoritmus vai ir liela ievades un izvades datu apstrādes daudzveidība. Tomēr, vienībtestēšana ir ļoti svarīga, jo tā palīdz ātri identificēt un novērst kļūdas, kad tās ir tikai kodētāja atbildības jomā, nevis jau integrētās sistēmas mērogā. Vienībtestēšana ietilpst baltās kastes testēšanas kategorijā. Tas nozīmē, ka testētājs ir informēts par kodu un var iegūt pilnīgu sapratni par to, kas notiek iekšēji, pārbaudot dažādus datu plūsmas posmus un funkcionalitāti, iespējamo ievades un izvades datu atbilstību.
Vienībtesti var būt divu veidu: automātiski un pašrocīgi. Automātiskos testus programmētāji izveido paši, un tie ir vairāk ieteicami lielākiem projektiem, jo tie palīdz strādāt efektīvāk un atkārtoti, ļaujot identificēt kļūdas jau agrīnā izstrādes posmā. Automātisko testu veidošana var prasīt papildu laiku, bet tas atpūšas, kad tiek izveidoti daudzi modeļi un vienības.
Integrācijas testēšana
Integrācijas testēšana nozīmē pārbaudīt vienas vai vairāku izveidotu programmatūras komponenšu sasvstarpējās sadarbības pārbaudi. Integrācijas testēšanu veic vai nu izstrādātāji (nelielām komponentēm vai programmatūras daļām) vai testētāji – lielām programmatūras daļām, piemēram, dažādu apakšsistēmu integrācijas testēšanu. Integrācijas testēšanu var veikt dažādos veidos – no lejas uz augšu, no augšas uz leju un pēc sviestmaizes principa – jaukti, t.i., daļu programmatūras testēt no augša uz leju, daļu no lejas uz augšu, vadoties no iespējām un nepieciešamības katrā konkrētajā situācijā.
Sistēmtestēšana
Sistēmtestēšana nozīmē, ka tiek veikti testi, kās pārbauda izstrādājamo programmatūru kopumā, pēc iespējas testos iesaistot visas izstrādātās programmatūras komponentes, kā arī pārbaudot sadarbību ar citu ārējo programmatūru, piemēram, pieslēgumus ar valsts nozīmes sistēmām, no kurām saņem vai kam nosūta informāciju. Sistēmtestēšanu parasti veic testētāji, nevis programmētāji.
Akcepttestēšana
Akcepttestēšana ir būtisks posms programmatūras izstrādes beigās, kad tiek pārbaudīta visa sistēma, lai nodrošinātu, vai tā atbilst specifikācijai, ir pietiekama, darbojas un ir gatava ieviešanai un nodošanai. Tās galvenie mērķi ir atrast kļūdas, kas varētu nebūt pamanītas iepriekšējās testēšanas stadijās, pārbaudīt, vai produkts atbilst specifikācijas prasībām, izpētīt, cik labi produkts ir izstrādāts, un pārbaudīt kopējo funkcionalitāti. Akcepttestēšana tiek veikta, izmantojot melnās kastes testēšanas principus, kur nav nepieciešams zināt programmas iekšējo uzbūvi, bet tikai ievadīt datus un salīdzināt tos ar sagaidāmo izvades rezultātu. Akcepttestēšanai ir arī savi mīnusi. Tā parasti tiek izmantota lietotāju puses pārbaudei, un tas nozīmē, ka lietotājam ir jāsaprot, ko produkts spēj darīt, lai varētu to pārbaudīt. Tas var būt sarežģīti un prasīt lielu lietotāja iesaisti un apmācību.
Akcepttestēšana ir turpmāko sistēmas lietotāju veikta testēšana apstākļos, kas tuvināti produkcijas vides apstākļiem. Tā demonstrē, vai izstrādātā sistēma atbilst izvirzītajām funkcionalitātes un kvalitātes prasībām. Akcepttestēšana ir būtiska, jo tā ļauj pasūtītājam apstiprināt, ka produkts atbilst viņa izvirzītajām prasībām un ir gatavs lietošanai. Akcepttestēšana var ietvert dažādus paveidus, tostarp funkcionālos akcepttestus, produkcijas akcepttestus un lietojamības testus. Lietotājiem akcepttestēšanā ir svarīgi veikt dažādas funkcijas, piemēram, definēt prasības, noteikt akcepta kritērijus, izveidot testu plānu, veikt testus un novērtēt dokumentāciju un testu rezultātus. Arī svarīgi aktīvi piedalīties akcepttestēšanā, definēt prasības, noteikt biznesa riskus, izveidot testu plānus un scenārijus, izpildīt testus un novērtēt testu rezultātus. Akcepttestēšanas plānu un testpiemērus ir jāizveido reizē ar prasībām, lai nodrošinātu pārbaudes precizitāti un saskaņotību ar izstrādāto produktu.
Testēšanas standarti un dokumentācija
Testēšana nodrošina programmu kvalitāti un pareizu darbību. Tomēr viens no šķēršļiem šādu testēšanas procesu efektīvai organizēšanai ir tas, ka ne visas testēšanas pieejas un metodes ir pilnībā formalizētas un standartizētas. Tas var radīt neskaidrību un atšķirīgas interpretācijas dažādās organizācijās, kurās darbojas testētāji.
Lai risinātu šo problēmu un panāktu vienotāku pieeju programmatūras testēšanai, tika izveidoti vairāki standarti. Viens no pirmajiem sasniegumiem šajā virzienā bija standarti BS 7925-1:1998 un BS 7925-2:1998. Pirmā standarta mērķis bija definēt vairāk nekā divsimt terminus, kas saistīti ar testēšanu, savukārt otrajā standartā tika formalizētas testēšanas metodes, kas iepriekš bija aprakstītas galvenokārt akadēmiskās literatūras ietvaros.
Tradicionāli, testētāji strādā speciālā struktūrvienībā, ko sauc par testēšanas laboratoriju, kur tiek veikta vienību testēšana. Taču, IT jomā ir izstrādāts speciāls ceļvedis (ISO/IEC TR 13233:1995), kas piemēro standartu ISO/IEC 17025:2001 informācijas tehnoloģiju un telekomunikāciju testēšanas laboratorijām. Šāds ceļvedis palīdz izstrādāt labāku sistēmu testēšanas un akreditācijas procesu informācijas tehnoloģiju nozarē.
Starptautiskie standarti
Ir dažādi standarti, tādi kā:
Testēšanu kā kvalitātes aktivitāti reglamentē virkne IT nozares standartu. Saskaņā ar standartu ISO/IEC 12207:1995 (jeb 2002.gadā apstiprināto Valsts standartu LVS ISO/IEC 12207:2002 Programmatūras dzīves cikla procesi) tai ir jānotiek kopā ar programmas koda izveidi, kā ari pie produkta nodošanas pasūtītājam. Pielāgojot standartu lietošanai konkrētā organizācijā vai projektā, testēšanu var definēt kā vienu no pamatprocesiem. Detalizēti testēšanas prasības ir atspoguļotas arī standartā J-Std-016-1995, kas pamatā ir orientēts uz ISO/IEC 12207 definētā izstrādes procesa detalizāciju. Tieši J-Std-016 ir daudzās Latvijas IT organizācijās kļuvis par praksē izmantoto standartu dokumentācijas komplekta satura un formas noteikšanai. Lai ari ir sastopamas norādes, ka šis standarts netiks turpmāk attīstīts, to kāda IT organizāciju kopa var attīstīt savos ietvaros, pielāgojot jaunām kvalitātes tendencēm. Testēšanai tas definē trīs savstarpēji saistītus dokumentus: testēšanas plānu, testu aprakstu un testēšanas pārskatu. Jāatzīmē, ka papildus iepriekšminētajiem ir ari standarts 1465- 1998 IEEE (12119:1998 ISO/IEC), kas izvirza specifiskās prasības tieši pakotņu programmatūrai.
Latvijas standarti
Latvijā kopš 1996.gada ir divi standarti, kas ir tiešā veidā attiecināmi uz testēšanu informācijas tehnoloģiju jomā (pārējās testēšanas jomās to kopskaitā ir vairāki desmiti). Abi ir atbilstošo IEEE standartu adaptējumi: attiecīgi ANSI/IEEE Std 829-1983 (pašlaik jaunākā versija - 829-1998) un ANSI/IEEE Std 1008-1987. Pirmais definē pieeju tam, kādai ir jābūt testēšanas dokumentācijai programmatūras projektos, savukārt otrais nosaka vienībtestēšanas (programmas funkciju, moduļu pārbaudes) procesu. Mūsdienu programminženierijas metodes ir visai daudzveidīgas, un vairumā gadījumu reālos projektos nav racionāli burtiskā veidā pielietot LVS 73:1996.
Papildus iepriekšminētajiem ir arī standarts LVS 71:1996, kas ari ir atbilstošā IEEE standarta adaptējums. Tas definē testēšanu kā vienu no validēšanas un verificēšanas metodēm. Praksē bieži pasūtītāja un izpildītāja vienošanās par izveidojamo dokumentāciju neparedz testēšanas dokumentāciju, vai arī tā tiek noteikta ļoti konspektīva.
Verifikācija un validācija
Programmu verifikācija un validācija ir divi atšķirīgi procesi, kas saistīti ar programmatūras kvalitātes testēšanu. Verifikācija aptver aktivitātes, kas nodrošina, ka programmatūrā pareizi implementēta konkrēta funkcija. Process, kurš tiek veikts visa produkta dzīves cikla laikā, lai pārliecinātos par dažādu programmas izstrādes starpproduktu atbilstību izvirzītajām prasībām. Verifikācijas procesos parasti ietilpst dažādu dokumentu, plānu, koda, prasību un specifikācijas pārbaudes, analīzes, inspekcijas un apskates. Verifikācija ir sistēmas pārbaude, ko parasti veic tās izstrādāšanas gaitā, lai pārliecinātos, vai izstrādāšanas procesā aplūkojamā posma rezultāti atbilst tā sākumā definētajiem noteikumiem un prasībām. Validācija aptver citas aktivitātes, kas nodrošina, ka izstrādātā programmatūra ir trasējama uz klienta prasībām.
Programmatūras kvalitātes nodrošināšana
Kvalitātes nodrošināšana nozīmē, ka procesi organizācijā tiek veikti un pielietoti korekti, atbilstoši nozares labākajai vai rekomendētajai praksei. Nepārtraukti procesu uzlabojumi uzlabo to efektivitāti un lietderīgumu. Kvalitātes nodrošināšanas viens no mērķiem ir augstāku izstrādes un testēšanas brieduma līmeņa sasniegšana.
Skeletons 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletons 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs norisinājās Alphensijas kamaniņu un bobsleja trasē. Sacensības notika no 2018. gada 15. līdz 17. februārim. Tika sadalīti 2 medaļu komplekti. No Latvijas olimpiskajās spēlēs šajā sporta veidā startēja 3 sportisti: Martins Dukurs (4. vieta), Tomass Dukurs (5. vieta) un Lelde Priedulēna (7. vieta).
Kalendārs
Visi laiki ir pēc Dienvidkorejas laika (UTC+9).
Elzasas padomju republika
Elzasas padomju republika (franču: République alsacienne des conseils, vācu: Elsässische Räterepublik) bija padomju republika, kas tika proklamēta 1918. gada 10. novembrī Elzasas teritorijā (tagad Augšreinas un Lejasreinas departamenti) un pastāvēja līdz Francijas aneksijai.
Pēc Ķīles sacelšanās, kas bija sākums Novembra revolūcijai Vācijā, 15 000 jūrnieku no Elzasas un Lotringas, kas dienēja impērijas flotē, sāka atgriezties mājās. Lielākā daļa no viņiem ieradās Elzasā nākamajā dienā pēc Kurta Eisnera varas sagrābšanas un Minhenes padomes pagaidu valdības izveidošanas. Viņus sagaidīja milzīga demonstrācija, kas uzreiz pārauga mītiņā un beidzās ar Strādnieku un kareivju padomes proklamēšanu Strasbūras pilsētā 1918. gada 10. novembrī.
1918. gada 11. novembrī Strasbūras Padome sanāca Tiesu pilī, lai ievēlētu priekšsēdētāju. Tika pasludināta neatkarība no Berlīnes, ķeizara monarhijas gāšana un tautas varas nodibināšana republikā. Uz pilsētas sienām parādījās saukļi: "Mums nav nekā kopīga ar kapitāla valstīm. Mēs sakām: ne vāciešus, ne frančus, ne neitrāļus. Lai dzīvo pasaules revolūcija!".
1918. gada 21. novembrī Francijas karaspēks ienāca Strasbūrā. Francija atteicās atzīt Padomes varu par likumīgu, izvirzot ultimātu. Pēc nelielas vilcināšanās Padome paziņoja, ka šajos apstākļos, lai gan viņi nav sasnieguši politisko ideālu, viņi uzskata savu uzdevumu par izpildītu un atkāpās. Francijas okupācijas vara 22. novembrī paziņoja par Padomju atlaišanu, to dekrētu anulēšanu un Elzasas pievienošanu Francijai.
Dzelonis (filma)
"Dzelonis" (en) ir 1973. gada ASV kriminālkomēdijas filma, kuras režisors ir Džordžs Rojs Hills. Filmā galvenās lomas atveido Pols Ņūmens, Roberts Redfords, Roberts Šovs, Eilīna Brenana, Čārlzs Dernings un Roberts Ērls Džonss. Šī ir otrā Hilla filma pēc "Bačs Kesidijs un Sandenss Kids" (1969), kurā galvenās lomas atveido Ņūmens un Redfords.
Takeši Inoue
Takeši Inoue (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Aleksandrs Miezītis
Aleksandrs Miezītis (dzimis, miris ap 1946. gadu) bija latviešu cīkstonis, startējis grieķu—romiešu cīņā.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā, galdnieka Pētera Miezīša un viņa sievas Otīlijas, dzimušas Mendes, ģimenē.
Pārstāvējis Rīgas 1. atlētu klubu. Piedalījies Stokholmā. Startēja svara kategorijā 55 līdz 60 kg, bet izstājās 2. kārtā (divi zaudējumi: dānim Verneram Hetmaram un britam Džordžam Makenzi). 3. vieta Viskrievijas sporta spēlēs 1913. gadā un 3. vieta Krievijas čempionātā 1914. gadā. Krievijas atlētikas čempionātā Pēterburgā 1915. gadā — galvenā balva. Krievijas meistarsacīkšu uzvarētājs grieķu—romiešu cīņā un boksā vieglajā svarā (1918), Maskavas meistarsacīkšu uzvarētājs (1915).
1935. gadā Rīgā viņš nodibināja džiudžitsa klubu un Otrā Pasaules kara laikā vadīja fiziskās audzināšanas un tuvcīņas nodarbības Latviešu leģiona instruktoru un vada komandieru skolā Bolderājā.
Latvijas Smagatlētikas savienības valdes loceklis. Latvijas Sporta organizācijas apvienības olimpiskās vienības treneris smagatlētikā. Fiziskās audzināšanas instruktors policijā. Strādājis par treneri 1. Rīgas Atlētu klubā. Vadījis rīta vingrošanu Rīgas Radiofonā.
Deivids Milars
2004. gadā Deivids Milars tika diskvalificēts uz diviem gadiem pēc tam, kad atzinās sniegumu uzlabojošu vielu lietošanā, bet četrus gadus pēc atgriešanās viņš ieguva sudraba medaļu Pasaules čempionātā individuālajā braucienā. Viņam nav radniecīgas saites ar citu Lielbritānijas riteņbraucēju Robertu Milaru.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Latvija 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Latviju 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 34 sportisti 13 sporta veidos. Šīs bija piektās vasaras olimpiskās spēles un pirmās pēc neatkarības atjaunošanas, kurās piedalās Latvijas komanda. Latvijas sportisti izcīnīja trīs medaļas: Ivans Klementjevs kanoe airēšanā un Afanasijs Kuzmins šaušanā izcīnīja sudraba medaļu, Dainis Ozols riteņbraukšanā izcīnīja bronzas medaļu. Ar trim medaļām Latvija ierindojās 40. vietā neoficiālajā medaļu kopvērtējumā. Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā bija svarcēlājs Raimonds Bergmanis.
Vagulas ezers
Vagulas ezers (et) ir ezers Igaunijas dienvidos 2 kilometru uz austrumiem no Veru pilsētas. Ezeram caurtek Vehandu upe, kas savieno to ar 1,5 kilometrus uz austrumiem esošo Tamulas ezeru. Ezers ir populāra atpūtas vieta.
Bāguņi
Bāguņi ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Ķidurga
Ķidurga (arī Ķīdurga) ir Ķīšupes kreisā krasta pieteka Limbažu un Saulkrastu novados.
Tek rietumu virzienā. Ietek Ķīšupē pie Spriču mājām. Ķidurgu nešķērso valsts autoceļi, tās krastos atrodas Ābelīte.
Voaras lidosta
Voaras lidosta (fo) ir vienīgā lidosta Fēru Salās, arhipelāga rietumu pusē, Voaras salā. Uz austrumiem no lidostas atrodas lielākais Fēru salu ezers Servosvatns, bet uz rietumiem atrodas Servoavūrfjords.
Lidostu uzcēla britu armija Otrā pasaules kara laikā. Pēc kara tā bija pamesta līdz 1963. gadam.
Lidosta ir Fēru nacionālās lidsabiedrības Atlantic Airways galvenā bāze. Lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2019. gadā nodrošināja aviosabiedrības Atlantic Airways un Scandinavian Airlines. Visu gadu notiek lidojumi uz 5 valstīm (tās ir Dānija, Francija, Islande, Lielbritānija, Norvēģija), bet sezonāli - arī uz Spāniju.
Putiaņa
Putiaņa (zh, ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Ķīnas dienvidaustrumos, Fudzjaņas provincē. Izvietojusies provinces austrumos Taivānas šauruma krastā. Robežojas dienvidos un rietumos ar Cjuaņdžou, bet ziemeļos un austrumos — ar provinces galvaspilsētu Fudžou. Municipalitātei pieder vairākas piekrastes salas, no kurām lielākās ir Naņžidao un Meidžoudao — leģendārās dievietes Madzu dzimtene, kā arī tiek pieskaitītas Ķīnas Republikas kontrolē esošās Ucju salas.
Vēsture
Putiaņas apriņķis pirmoreiz nodibināts 568. gadā Lianu dinastijas laikā. No jauna nodibināts Sunu dinastijas laikā; pilsēta uzplaukusi Minu dinastijas laikā. Prefektūras līmeņa municipalitāte izveidota 1983. gadā.
Ekonomika
Galvenās rūpniecības nozares ir apavu ražošana, elektronika, mēbeles, mašīnbūve, elektrotehnika. Attīstīta lauksaimniecība, galvenokārt augļu un dārzeņu audzēšana.
Kapsēdes iela (Liepāja)
Kapsēdes iela ir iela Liepājā, Zaļās birzes apkaimē. Kapsēdes iela sākas krustojumā ar Grīzupes ielu un Slimnīcas ielu, bet beidzas pie Liepājas robežas virzienā uz Stirnām. Ielas garums ir aptuveni 1480 metri un to sedz gan asfalts, gan grants. Cauri ielai kursē 6A., 9A. un 12B. autobusu maršruts.
Kapsēdes ielā atrodas Liepājas biznesa centrs.
Naudas mijējs
Naudas mijējs jeb mainītājs ir cilvēks, kurš apmaina naudas nominālus vienas valūtas ietvaros vai no vienas valūtas uz citu. Mijēja peļņu veido viņa ieturētā komisijas maksa, parasti procentos no apmaināmās vērtības.
Visbiežāk naudas mijēja jēdzienu attiecina uz viduslaiku sabiedrības daļu, kurai naudas apmaiņa bija profesionāla nodarbe. Naudas mijēji darbojušies jau Senajos laikos, piemēram, Senajā Grieķijā, Jūdejā. Dženovā kopš 12. gadsimta mijēji saukti par baņķieriem (itāļu: bancherii no itāļu banco — 'sols', ar to domāti pārdotavu soli, uz kuriem tika veikta naudas apmaiņa). Laika gaitā naudas mijēju funkcijām pievienojās monētu īstuma apstiprināšana, naudas pieņemšana glabāšanā, naudas operāciju veikšana pēc klientu rīkojuma. Mūsdienās naudas mijēju funkcijas veic bankas.
Snaigė
AB Snaigė (no lt "sniegpārsla") ir Lietuvas uzņēmums, kas ražo ledusskapjus un saldētavas. Uzņēmums pašreizējā formā ir dibināts 1992. gadā, bet par tā pirmsākumu tiek uzskatīts 1963. gads. Tā galvenais birojs un rūpnīca ir Alītā, Alītas apriņķī.
Uzņēmums ražo sadzīves ledusskapjus un saldētavas, kā arī profesionālai lietošanai paredzētas iekārtas. Aptuveni 95 % no produkcijas tiek eksportēta uz vairāk kā 30 valstīm. Kompānijas ražošanas apjoms ir ap 550 000 ledusskapji un saldētavas gadā. Snaigė ledusskapji atkārtoti ir saņēmuši Lietuvas gada produkta Zelta medaļas apbalvojumu, 2013. gadā Snaigė tika piešķirta Lietuvas gada eksportētāja balva.
AB Snaigė ir meitas uzņēmumi: UAB Almecha (Lietuva, saldēšanas iekārtu un komponenšu ražošana) un Snaige-Ukraina TOB (99 %, Ukraina).
AB Snaigė akcijas tiek kotētas biržas Nasdaq Vilnius oficiālajā sarakstā. Lielākais akcionārs ir Kiprā reģistrēts uzņēmums Sekenora Holdings Limited (91,1 %), ko pastarpināti kontrolē Krievijas uzņēmumu grupa Polair.
Vēsture
1963. gada 1. aprīlī Alītas mašīnbūves rūpnīcā sāka ražot ledusskapjus. 1964. gadā tika uzstādīts konveijers saldējamo iekārtu ražošanai. 1966. gadā tika palaists konveijers ledusskapju montēšanai.19 1975. gadā saražoto ledusskapju skaits pārsniedza vienu miljonu. 1977. gadā rūpnīca tika iekļauta ražošanas apvienībā Atlant, kas bija bāzēts Minskā. 1983. gadā Snaigė produkciju sāka eksportēt uz Rietumvalstīm.
1990. gadā Snaigė nonāca Lietuvas Republikas pārvaldījumā. 1992. gadā rūpnīca tika privatizēta, un 1. decembrī reģistrēta par akciju sabiedrību AB Snaigė. 1995. gadā rūpnīcā notika ražošanas rekonstrukcija. Tika pārtraukta freona izmantošana saldējamās iekārtās.
2002. gadā Snaigė iegādājās Slovākijas uzņēmumu General Frost, kas nopirka Slovākijas ledusskapju ražotāju Novy Calex; 2003. gadā General Frost tika pārdots. 2002. gadā Ukrainā tika izveidots uzņēmums Snaige-Ukraina TOB, kurā AB Snaigė piederēja 99 % kapitāldaļu; tas nodarbojās ar pārdošanu un mārketingu Ukrainā. 2003. gada 26. martā Snaigė iegādājas Krievijas Kaļiņingradā bāzētā uzņēmuma Techprominvest 85 % kapitāldaļu. 2004. gadā Kaļiņingradā tika atklāta jauna rūpnīca. 2006. gadā Snaigė tika atzīts par Lietuvas novatoriskāko uzņēmumu. 2007. gadā nestandarta iekārtu un produkcijas nodaļa tika atdalīta meitas uzņēmumā UAB Almecha. 2009. gadā Krievijas rubļa devalvācijas radīto ražošanas zaudējumu dēļ Snaigė slēdza rūpnīcu Kaļiņingradā. 2009. gada 1. jūnijā AB Snaigė akcijas sāka kotēt biržas Nasdaq Vilnius otrajā sarakstā.
2011. gadā Krievijas uzņēmums Polair (Полаир) ar UAB VAIDANA starpniecību iegādājās 59,86 % Snaigė akciju. 2017. gadā par Snaigė kontrolpaketes pārvaldnieku kļuva Kipras investīciju uzņēmums Sekenora Holdings Limited. 2018. gada februārī Lietuvas Banka paziņoja, ka uzņēmumi, kas saistīti ar Krievijas Polair, līdz 2017. gada septembrim no Snaigė ir saņēmuši aizdevumus par 11,92 miljoniem eiro, par kuriem kopš 2012. gada vidus nav maksāti procenti. Pēc Lietuvas bankas domām, šie līdzekļi netiek izmantoti uzņēmuma un visu tā akcionāru vajadzībām. Par mazo akcionāru un uzņēmuma interešu neievērošanu Lietuvas Banka tad Snaigė sodīja ar 207 tūkstošu eiro naudas sodu.
2021. gada 18. janvārī Snaigė paziņoja par nodomu pārtraukt kotēt savas akcijas Nasdaq biržā; jūnijā šis nodoms tika atcelts. 2021. gadā uzņēmuma zaudējumi sasniedza divus miljonus eiro. 2022. gada pirmajā ceturksnī Snaigė apgrozījums kritās par 20 % un zaudējumi bija 0,7 miljoni eiro, un uzņēmumam radās bankrota draudi. Tika lūgta Alītas pašvaldības palīdzība saņemt valsts aizdevumu ar atvieglotiem nosacījumiem, bet pašvaldība nevar kreditēt privātu uzņēmumu vai glābt to. tobrīd uzņēmumā strādāja 418 darbinieki. 1. jūlijā Kauņas apgabaltiesā Snaigė iesniedza akcionāru apstiprinātu restrukturizācijas plānu, kas paredz vairāk ražot profesionālos un medicīnas ledusskapjus un speciālo aprīkojumu, kā arī pārdot daļu aktīvu.
Nortropa rags
Nortropa rags ir zemesrags Antarktīdas pussalas austrumos Antarktīdā. Izvietojies Vairlvinda līča ziemeļu malā un to no visām pusēm ieskauj Larsena šelfa ledājs. Atdala Foina krastu ziemeļos no Boumena krasta dienvidrietumos.
Zemesragu koordinātās 67°30'S 62°45'W 1928. gada decembrī no lidmašīnas nofotografēja austrāliešu polārpētnieks Huberts Vilkinss un nosauca to par godu viņa ekspedīcijā lietotās Lockheed lidmašīnas konstruktoram Džonam Knudsenam Nortropam (John Knudsen Northrop). 1947. gada decembrī apvidu apsekoja FIDS ekspedīcija no Hopbejas stacijas un sakarā ar to, ka Vilkins līdz tam laikam nebija publicējis zemesraga aerofotogrāfijas, tika izlemts Nortropa raga nosaukumu piešķirt zemesragam tagadējās koordinātās.
Satoši Kons
Satoši Kons (ja; Kon Satoshi, dzimis, miris ) bija japāņu animators, režisors, scenārists un mangas mākslinieks, Japānas Animācijas filmu veidotāju asociācijas biedrs.
Vislabāk pazīstams kā anime filmu Perfect Blue (1997), "Tūkstošgades aktrise" (2001), Tokyo Godfathers (2003) un "Paprika" (2006) režisors.
Agrīnā dzīve
Dzimis. Sakarā ar tēva darbavietas maiņu, no ceturtās klases mācījās Saporo pilsētā. Mangas mākslinieka Seigo Takizavas draugs un klasesbiedrs. Mācoties Hokaido Kuširo Korjo pamatskolā nolēma kļūt par animatoru un 1982. gadā iestājās Musašino Mākslas universitātes grafikas dizaina fakultātē.
Karjeras sākums
Studiju laikā Kons debitēja kā mangas mākslinieks ar savu komiksu Toriko (1984) un izcīnīja 2. vietu Weekly Young Magazine rīkotajā konkursā. Vēlāk strādāja par režisora Kacuhiro Otomo asistentu. Pēc universitātes absolvēšanas 1987. gadā Kons sarakstīja viencēliena mangu Kaikisen (1990) un scenāriju Otomo spēlfilmai World Apartment Horror.
1991. gadā Kons sāka strādāt anime industrijā, veidoja fona dizainus filmai Roujin Z. 1992. gadā bija noveles "Magnētiskā roze" scenārists, maketētājs un fonu mākslinieks. Šī novele tika iekļauta Kacuhiro Otomo filmā Memories (1995).
1993. gadā bija viens no pieciem scenogrāfiem Mamoru Ošī filmai Patlabor 2: The Movie, kā arī strādāja pie citām Ošī animācijas filmām. Debitēja kā režisors seriālā JoJo's Bizarre Adventure, bija arī šī seriāla 5. sērijas scenārija autors un kadrējuma mākslinieks.
Kopā ar Mamoru Ošī izveidoja mangu Seraphim: Wings of 266,613,336, kas publicēta 1994. gadā ikmēneša anime žurnālā Animage. Turpmākajā veidošanas procesā Kona un Ošī viedokļi sadalījās un manga palika nepabeigta. Pēc šī darba Kons pabeidza mangas mākslinieka karjeru un pievērsās anime veidošanai.
Režisūra
2001. gadā notika filmas "Tūkstošgades aktrise" pirmizrāde. Ziemeļamerikā filmu izplatīja DreamWorks Pictures nodaļa Go Fish Pictures. Filmas budžets bija līdzīgs Perfect Blue budžetam (aptuveni 120 miljoni jenu). "Tūkstošgades aktrise" guva pozitīvus kritiķu vērtējumus un skatītāju atsauksmes, kā arī nopelnīja vairākas balvas. Šī bija pirmā filma, kuras mūziku komponēja Susumu Hirasava, kurš sarakstīja mūziku arī turpmākajiem Kona darbiem.
2003. gadā iznāca Kona trešā filma — Tokyo Godfathers, ar tās izplatīšanu nodarbojās Sony Pictures nodaļa Destination Films. Filmas sižets stāsta par Tokijas bezpajumtnieku trijotni, kuri Ziemassvētku vakarā izgāztuvē atrod zīdaini un dodas meklēt tā vecākus. Šis filmas budžets pārsniedza abu iepriekšējo filmu budžetus, tā izmaksāja aptuveni 300 miljonu jenu.
2004. gadā Kons izlaida 13 sēriju seriālu Paranoia Agent, tajā iekļaujot vairākas nerealizētās idejas, kuras Kons uzskatīja par labam, tomēr nevarēja tās iekļaut nevienā no saviem projektiem.
2006. gadā izdota filma "Paprika" pēc Jasutaka Tsutsui romāna motīviem, ekranizēt šo darbu Kons plānoja pirms daudziem gadiem. Filma guva lielus panākumus un nopelnīja vairākas balvas. Tāpat kā iepriekšējos darbos, arī šis filmas galvenais motīvs ir sapņu un realitātes saplūšana.
2007. gadā Kona īsfilmu "Labrīt" (Ohayō) iekļāva televīzijas programmā Ani*Kuri15 un parādīja kopā ar Mamoru Ošī, Makoto Sinkai un citu autoru darbiem.
Problēmas ar veselību un nāve
Miris 2010. gada 24. augustā.
Arava Kimura
Arava Kimura (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||6||1
Nosivka
Nosivka (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumu daļā, Čerņihivas apgabala dienviddaļā, Nosivkas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos zināma no 1147. gada Hipatija hronikā. 14. gadsimtā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē, pēc Ļubļinas ūnijas noslēgšanas — Žečpospolitā. Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās iekļāvās Hetmanščinā, kas bija Krievijas autonoms apgabals. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. 1960. gadā Nosivkai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Nosivkas pilsētā dzimis PSRS ģenerālprokurors Romāns Rudenko (Роман Андреевич Руденко, 1907—1981).
Venta Kocere
Venta Kocere (dzimusi Ventspilī) ir Latvijas Universitātes Akadēmiskās bibliotēkas direktore, filoloģe (Dr. h.c. philol.). Piešķirts nosaukums "Latvijas Zinātņu akadēmijas Goda doktors".
Biogrāfija
Venta Kocere dzimusi 1954. gadā Ventspilī. 1972. gadā iestājusies un 1977. gadā beigusi Latvijas Valsts Universitātes Filoloģijas fakultātes Bibliotēku zinātņu un bibliogrāfijas nodaļu. Pēc universitātes beigšanas viņā strādāja par LPSR ZA Fundamentālās bibliotēkas redaktori (1977—1979), vecāko redaktori (1979—1981), nodaļas vadītāju (1981—1990). 1990. gadā, sākoties Latvijas neatkarības atgūšanas procesam, bibliotēku pārdēvēja par Latvijas Akadēmisko bibliotēku un Ventu Koceri vispirms iecēla par tās direktora vietnieci zinātniskajā darbā, bet no 2000. gada — par bibliotēkas direktori. Šo amatu viņa saglabāja arī pēc tam, kad 2009. gadā bibliotēku pārdēvēja par Latvijas Universitātes Akadēmisko bibliotēku.
Venta Kocere ir vairāk nekā 130 zinātnisko publikāciju autore.
Beatrise Šuba
Beatrise Šuba (de; dzimusi ) ir bijusī austriešu daiļslidotāja, 1972. gada ziemas olimpisko spēļu čempione, divkārtīgā Pasaules un Eiropas čempione.
Bibliogrāfija
1967. gadā Beatrise Šuba debitēja pasaules čempionātā. Ar laiku viņa sasniedza milzīgu pārsvaru obligāto figūru "zīmēšanā", kas ļāva ieņemt kopvērtējuma pirmo vietu, pat neskatoties uz zemo vietu izvēles programmā (piemēram, 9. vieta Pasaules čempionātā 1972. gadā).
Šuba ir pēdējā daiļslidotāja, kura par obligātajām figūrām saņēma atzīmi vairāk par pieciem punktiem. Pirms katras obligātās figūras viņa izdzēra uzpirksteni konjaka, kas turēja pulsu ap 60 sitieniem minūtē, izpildot visas figūras, viņa tās izpildīja absolūti precīzi, kaut arī ļoti lēni.
1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Beatrise Šuba atkal bija labākā obligātajās figūrās, bet Dženeta Lina no Amerikas Savienotajām Valstīm, ierindojās pirmajā vietā brīvajā slidojumā. Tā kā tajā laikā izmantotā punktu skaitīšanas sistēma piešķīra lielāku nozīmi figūru "zīmēšanai", Šuba izcīnīja zelta medaļu, bet Lina ieguva bronzu aiz sudraba medaļas ieguvējas Kanādas daiļslidotājas Karenas Magnusenas. Šubas uzvara olimpiskajās spēlēs ietekmēja ISU lēmumu mainīt tiesāšanas sistēmu (galvenokārt pēc amerikāņu spiediena, kuru pārstāves zaudēja obligātajās figūrās), no 1972./73. gada sezonas kā trešo vērtējumu ieviešot īso programmu un līdz ar to samazinot obligāto figūru ietekmi.
2002. gadā viņa kļuva par Austrijas Daiļslidošanas federācijas prezidenti.
Rīfa republika
Valsts likumdošanas un izpildvara Rīfa republikā atradās Nacionālās padomes rokās. Tās priekšgalā bija emīrs — M. Abdalkerīms, kurš vienlaikus pildīja kara ministra pienākumus. Valdība sastāvēja no pieciem ministriem. Vietējā pārvalde bija sadalīta starp ciltīm, kuru priekšgalā bija vadonis — kāids un kopienas padome — džamaa. Vienlaikus kāidi bija pakļauti valsts iekšlietu ministram un cilšu lietu padomei. Pilsoņi maksāja valstij galvasnaudu un ienākumu nodokli (5% no ienākumiem naudā vai naturālā veidā). Līdzekļi primāri tika tērēti militārajām vajadzībām.
Līdz ar Rīfa republikas izveidi aizsākās Rīfa karš, kura laikā spāņu karaspēks pakāpeniski atguva kontroli pār zaudētajām teritorijām. 1924. gadā karam pievienojās arī franču koloniālie spēki. Iesaistot pret nemierniekiem vairākus simtus tūkstošus karavīru, 1926. gadā tika uzsākts uzbrukums, kura rezultātā nemiernieku karaspēks tika sakauts. Emīrs M. Abdalkerīms 1926. gada 26. maijā padevās gūstā, savukārt 1926. gada 27. maijā beidza pastāvēt Rīfa republika.
Jouy-en-Josas
Jouy-en-Josas ir komūna Ivelīnas departamentā Ildefransas reģionā Francijā.
Iedzīvotājus sauc par "Jovaciens" un "Jovaciennes".
Pilsēta ir pasaulē slavena ar to, ka kopš 1964. gada tajā atrodas HEC Paris galvenā pilsētiņa.
Nobuo Macunaga
Nobuo Macunaga (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||4||0
Silnieki (Sarkaņu pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Riebas upes krastā.
Jāņuvakars (dziesma)
Jāņuvakars ir Emiļa Melngaiļa 1926. gadā komponēta kora dziesma jauktajam korim ar pavadījumu. Līdzās oriģināltaktīm autors iekļāvis divas Jurjānu Andreja pierakstītas līgotnes, kas izdotas krājumā "Latvju tautas mūzikas materiāli. Pirmā grāmata, Līgotnes, Jāņa jeb Līgo meldijas" (1894).
Dziesma vairākkārt iekļauta Vispārējo latviešu dziesmu un deju svētku programmā. Pateicoties etniski precīzi uztvertajam dziesmas raksturam, staltajam pašapzinīgumam un refrēna līgo varenajam izmantojumam, "Jāņuvakars" kļuvis par Dziesmu svētku un latviešu kordziedāšanas simbolu. Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos "Jāņuvakars" dziedāšanas biežuma ziņā ierindojas otrajā vietā aiz Jāzepa Vītola "Gaismas pils". Dziesma kora izpildījumā skan arī E. Melngaiļa baletā "Maija".
Vēsture
Dziesma veltīta advokātam un agrākajam "Pēterburgas Avīžu" redaktoram Jānim Ansbergam (1866-1936). Tās pirmizdevums atrodams žurnāla "Austrums" 1928. gada 4. numurā. Pirmoreiz "Jāņuvakars" kopkora balsī blakus daudzām citām Melngaiļa kora dziesmām izskanēja 7. latvju vispārējo dziesmu svētku otrajā koncertā 1931. gadā Teodora Reitera vadībā. 8. Dziesmu svetkos un 9. dziesmu svētkos to diriģēja autors. Pēc Otrā pasaules kara Padomju Latvijas dziesmu svētkos to trīsreiz diriģēja Leonīds Vīgners un Jānis Zirnis, taču pāri visiem ir Jānis Dūmiņš ar četriem kopkora "Jāņuvakariem". 1985. gadā to pēc koristu pieprasījuma atkārtoti diriģēja Haralds Mednis.
Raksturojums
Dziesmas "Jāņuvakars" tonalitāte ir pieciem diēziem apbalvotais spožais Si mažors. Atskaņojuma raksturu komponists norādījis, lietojot apzīmējumu "mierīgi, bet krāšņi". Paredzēta divu solistu - soprāna un tenora - klātbūtne katram vienā epizodē (abas epizodes atkārtojas). Solisti sauc, koris atsaucas. Opusa noslēgumā soprāniem jābūt varonīgiem un skaļi jādzied otrās oktāvas si, kas, iespējams, ir visu laiku augstākā dziedātā skaņa, kādu pieredzējusi Dziesmu svētku estrāde.
Nikandrs Markss
Nikandrs Markss (krievu: Никандр Александрович Маркс, 1861—1921) bija krievu paleogrāfs, vēsturnieks, arheologs un folklorists. Kubaņas Valsts universitātes dibinātājs un pirmais rektors. Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnants, Odesas kara apgabala štāba priekšnieks.
Dzīves gājums
1905. gadā Markss aktīvi piedalījās Odesas Strādnieku deputātu padomes sēdēs. Viņš tika ievēlēts par revolucionārās komitejas locekli. 1910. gadā viņš absolvēja Maskavas Arheoloģijas institūtu. 1914. gada jūnijā Nikandrs Markss atvaļinājās ar ģenerālleitnanta pakāpi un apmetās uz dzīvi Krimā. Pirmā pasaules kara sākumā viņu iesauca armijā.
1917. gadā viņš atbalstīja revolūciju. 1919. gadā Markss tika iecelts par Feodosijas tautas izglītības komisāru. Tajā pašā gadā, kad pilsētā ienāca ģenerāļa Jakova Slaščova armija, viņu arestēja un aizveda uz Jekaterinodaru (tagad Krasnodara); virsnieki viņam draudēja ar linčošanu.
1919. gada rudenī viņš noraidīja piedāvājumu vadīt Sarkanās armijas vienības Kubaņā. 1920. gada 19. decembrī Markss tika ievēlēts par pirmo Kubaņas Universitātes rektoru.
Nomira Krasnodarā no pneimonijas, kur arī tika apglabāts.
Katedrāles iela (Liepāja)
Katedrāles iela ir iela Liepājā, Karostas apkaimē. Katedrāles iela sākas netālu no pieejas pie jūras un beidzas pie Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāles. Ielas garums ir aptuveni 605 metri un to sedz gan bruģis, gan asfalts.
Novhorodas-Siverskas rajons
Novhorodas-Siverskas rajons (uk) ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerņihivas apgabala ziemeļaustrumos. Robežojas ar Čerņihivas apgabala Koropas rajonu dienvidos, Sosnicjas rajonu un Korjukivkas rajonu dienvidrietumos un Semeņivkas rajonu rietumos, kā arī Krieviju ziemeļos un ziemeļaustrumos.
Rajona Čaikines ciemā dzimis Ukrainas prezidents Leonīds Kučma (Леонід Данилович Кýчма, 1938).
2021. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
2021. gada (72.) Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 2021. gada 19. līdz 25. aprīlim Polijas galvaspilsētā Varšavā.
Komandu vērtējums
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 25 punktus, 2. vietu — 20 punktus, 3.—4. vietu — 15 punktus, 5.—6. vietu — 10 punktus, 7. vietu — 8 punktus, 8. vietu — 6 punktus, 9. vietu — 4 punktus, 10. vietu — 2 punktus.
Latvijas cīkstoņi
Eiropas čempionātā no Latvijas piedalījās četri cīkstoņi:
Zoja Golubeva
Zoja Golubeva (dzimusi Zoja Sadovska Minskā) ir starptautiskā lielmeistare simtlauciņu dambretē, 16 reizes izcīnījusi pasaules čempiones titulu, trīskārtēja pasaules čempione simtlauciņu dambretē ātrspēlē (1999, 2009, 2011), trīskārtēja PSRS čempione (1988—1990), uzvarējusi arī vīriešu čempionātos Polijā (1987) un Latvijā (1992), kā arī izcīnījusi zelta medaļu I pasaules intelektuālajās sporta spēlēs Pekinā (2008).
Dambreti spēlēt bērnībā iemācījis tēvs — dambretes meistarkandidāts Aleksandrs Sadovskis, augstā līmenī dambreti spēlē arī viņas dvīņumāsa Olga Sadovska.
Kopš 1988. gada dzīvo Latvijā, ir Latvijas pilsone. 2010. gadā tika izvirzīta Latvijas Gada balvai sportā.
2010. gadā par pasaules kadetu (līdz 16 g.v.) čempionu simtlauciņu dambretē kļuva Zojas Golubevas audzēknis rīdzinieks Leonīds Cilevičs.
Vladimirs Morozovs
Vladimirs Morozovs (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas svarcēlājs, kurš 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 56 kg izcīnīja 19. vietu.
Karjera
Vladimirs Morozovs sešas reizes kļuvis par Latvijas čempionu svarcelšanā — līdz 54 kg (1996), līdz 59 kg (1993, 1994, 1997) un līdz 62 kg (1998, 2000). Trīs reizes piedalījies Eiropas čempionātos un vienreiz Pasaules čempionātā. Eiropas meistarsacīkstēs Morozova augstākais rezultāts ir 7. vieta. Četrpadsmit gadus neviens nespēja labot V. Morozova 2000. gadā uzstādīto Latvijas rekordu svara kategorijā līdz 62 kg. To 2014. gadā paveica jaunais svarcelšanas talants Ritvars Suharevs.
Aslaiviņas
Aslaiviņas (la) ir tauriņziežu dzimtas ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir subarktiskajā un mērenajā joslā ziemeļu puslodē. Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 600 sugas, no kurām Latvijā ir sastopama tikai viena — pūkainā aslaiviņa (Oxytropis pilosa).
Kandavas Reģionālā pamatskola
Kandavas Reģionālā pamatskola ir pirmsskolas un pamatskolas izglītības iestāde, kas atrodas Talsu ielā 18A Kandavā.
Kārlis VI
Kārlis VI (de; dzimis, miris ) bija Svētās Romas impērijas ķeizars un Austrijas erchercogistes valdnieks no 1711. gada līdz nāvei 1740. gadā.
Kandavas Reģionālā pamatskola
Vēsture
Dibināta 1958. gadā kā Kandavas internātskola. 2019. gada sākumā Kandavas internātvidusskolā mācījās vairāk nekā 300 audzēkņu no desmit pašvaldībām, vairāk nekā 200 bija no Kandavas novada. Pēc tam, kad internātskolu finasēšana pārgāja pašvaldību ziņā, skolu pārveidoja par Kandavas Reģionālo vidusskolu, bet 2021. gadā par pamatskolu.
Kornēliuss fon Luboveckis
Kornēliuss fon Luboveckis (de) bija austriešu vieglatlēts. Startējis 1900. gada Parīzes vasaras olimpiskajās spēlēs diska mešanas sacensībās.
Kārlis VI
Ķeizara Leopolds I dēls. Kad 1700. gadā izbeidzās Spānijas Hābsburgu dinastija, kā Spānijas troņa pretendents neveiksmīgi piedalījās Spānijas mantojuma karā. Kļuva par ķeizaru pēc brāļa Jozefa I nāves. Lai nodrošinātu valsts nedalāmību, 1713. gadā izdeva Pragmatisko sankciju ar kuru savas zemes atstāja meitai Marijai Terēzijai, kas pēc Kārļa VI nāves 1740. gadā noveda pie Austrijas mantojuma kara. Piedalījās Polijas mantojuma karā, divos karos ar Osmaņu impēriju.
Barrankilja
Barrankilja (es, ) ir pilsēta Kolumbijā. Atrodas pie Karību jūras. Barrankilja, kas ir Atlantiko departamenta administratīvais centrs, ar vairāk nekā 2,185 miljoniem iedzīvotāju (aglomerācijā) ir ceturtā lielākā pilsēta valstī pēc Bogotas, Medeljinas un Kali. Barrankilja ir Kolumbijas Karību jūras reģiona galvenais rūpniecības, tirdzniecības, izglītības un kultūras centrs.
Pilsēta tika dibināta. Ar laiku tā kļuva par nozīmīgu ostu. 1940. gados Barrankilja bija otra lielākā pilsēta Kolumbijā un viena no modernākajām pilsētām Karību jūras reģionā un Dienvidamerikā. Pilsētā tiek rīkotas valsts nozīmīgākās folkloras svinības — Barrankiljas karnevāls, kas ir arī viens no pasaulē lielākajiem karnevāliem.
Tomohiko Ikoma
Nacionālā izlase
!Kopā||5||0
Minskas "Dinamo" (futbols)
Minskas "Dinamo" ir Baltkrievijas futbola klubs no valsts galvaspilsētas Minskas, kas spēlē Baltkrievijas augstākajā futbola līgā. Dibināts 1927. gadā.
Salamajervi nacionālais parks
<mapframe text="Salamajervi nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q2721494" } Salamajervi nacionālais parks (fi) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Viduspohjanmā un Vidussomija reģionos, Somenselkes apvidū, kas ir pauguru grēda, kas atdala Botnijas līča baseinu no Somu līča baseina. Nacionālā parka teritorija bagāta kūdrājiem, izveidotas pārgājienu takas 70 kilometru garumā.
Jānis Vaišļa
Jānis Vaišļa ( — ) bija latviešu raidījumu vadītājs, ceļotājs un mūziķis. 2008. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieks grupas Pirates of the Sea sastāvā.
Biogrāfija
Jānis Vaišļa ir darbojies Rīgas Tehniskās universitātes Studentu klubā un Rīgas Anglikāņu Svētā Pestītāja baznīcā. Latvijas Republikai atjaunojot neatkarību, piedalījies studentu korporācijas «Selonija» darbības atjaunošanā. 1990. gadu sākumā Vaišļa guva slavu, piedaloties radošajā apvienībā «Zvaigznīšu brīdis». Viņš kā aktieris piedalījās kinofilmās «Ceļojums uz Tukumu», «Kovačs» un «Sviests».
No 2001. līdz 2003. gadam Vaišļa piedalījās jahtas «Milda» ceļojumā apkārt pasaulei. Viņš ir bijis «Radio Skonto» ētera personība, kā arī veidojis vairākus Latvijas Neatkarīgās televīzijas raidījumus. 2008. gadā piedalījās Eirovīzijas dziesmu konkursā grupas Pirates of the Sea sastāvā kopā ar Roberto Meloni un Aleksandru Kurusovu. No 2011. gada līdz savai nāvei Vaišļa strādāja jauniešu televīzijas kanālā Chaula.tv.
Pēc veselības pasliktināšanās 2015. gada vasarā, decembrī Jānim Vaišļam tika diagnosticēta sirds amiloidoz e. Tika uzsākta ziedošanas kampaņa ar mērki savākt 120 000 eiro, lai viņam veiktu ķīmijterapiju un sirds transplantāciju. Vaišļa nomira naktī uz slimnīcā Berlīnē, nesagaidījis sirds transplantāciju.
Saint-Gobain
Saint-Gobain ir Francijas uzņēmums, kas specializējas materiālu ražošanā, pārstrādē un izplatīšanā.
Žans Batists Kolbērs (1619—1683) 1665. gadā dibināja uzņēmumu ar nosaukumu Manufacture royale des glaces. Mūsdienās uzņēmums darbojas sešdesmit astoņās valstīs un 2019. gadā nodarbināja gandrīz 171 000 cilvēku. Kopš 2019. gada uzņēmuma galvenais birojs atrodas Ladefānsā, 12 place de Iris, Kūrbevuā pašvaldībā (92096).
Mūžam zili ir Latvijas kalni
Mūžam zili ir Latvijas kalni ir viena no pēdējām Emīla Dārziņa (1875—1910) 1909. vai 1910. gadā komponētajām dziesmām vīru korim. Autora norāde "Teksts pēc Skalbes". Mūsdienās parasti izpildīta ar saīsinātu nosaukumu "Mūžam zili", nereti ar neprecīzu norādi "K. Skalbes vārdi".
Dziesma vairākkārt iekļauta Vispārējo latviešu dziesmu un deju svētku programmā.