cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SMTP
Vēsture
1993. gadā tika publicēts paplašinātais SMTP protokols SMTP Service Extensions, kas saglabāja saderību ar iepriekšējām sistēmām. Tas biežāk pazīstams kā ESMTP (Extended SMTP). tika uzlabots 1994. g. un 1995. gadā.
2001. gadā tika publicēti un  pārstrādātie dokumenti  un, kuros ietvertas visas izmaiņas no 1982. līdz 2001. gadam. Pašlaik ir SMTP pamatstandarts.
Tehniskais apraksts
SMTP kā transpotra protokolu visbiežāk izmanto TCP, bet to var veikt arī NCP, NITS un X.25. SMTP parasti izmanto TCP 25. portu.
SMTP modelis
SMTP serverim jāapkalpo lokālie klienti un jānodod pasta sūtījumi citiem SMTP serveriem, ja saņēmējs nav šī datora klients. SMTP programmas var izpildīt divas lomas: Kad e-pasta vēstule iet caur vairakiem SMTP serveriem, tad viens un tas pats serveris ir klients, kad nosūta ziņojumu, un serveris, kad saņem ziņojumu.
Pēc cita iedalījuma SMTP serveris var izpildīt šādas lomas:
Komandas
<komanda> <argumenti> <CRLF>
Galvenās SMTP komandas:
SMTP saņēmēja atbildes kodi
Uz katru komandu, ko sūta SMTP nosūtītājs, saņēmējam jāsniedz atbilde, kas sastāv no 3 cipariem. P
Pirmais cipars var būt:
Otrais cipars var būt:
Trešais cipars precizē 1. un 2. cipara kombināciju variantu.
Biežākie atbildes kodi:
211 — sistēmas stāvoklis vai palīginformācija;
214 — paskaidrojošā informācija;
250 — atbilde OK uz darbību, pabeigta;
251 — lietotājs nav lokālais, tiek pāradresēts tālāk;
252 — lietotājam nevar izpildīt VRFY, bet vēstule tiks akceptēta un mēģināts nogādāt;
354 — sākt vēstules teksta ievadi;
450 — darbība nav izpildīta, jo pastkastīte nav pieejama (pasta kaste aizņemta);
451 — darbība pārtraukta, kļūda apstrādē;
452 — darbība nav izpildīta nepietiekamas glabāšanas vietas dēļ;
500 — sintaksiskā kļūda vai nepazīstama komanda;
502 — komanda nav realizēta;
503 — nepareiza komandu secība;
504 — komandas parametrs nav realizēts;
550 — darbība nav izpildīta, jo pastkastīte nav pieejama (pasta kaste nav atrasta, nav pieejas vai komanda atraidīta saskaņā ar drošības politiku);
551 — lietotājs nav lokāls, mēģiniet ar pāradresēšānu;
552 — darbība pārtraukta sakarā ar glabāšanas vietas izbeigšanos;
553 — darbība nav izpildīta sakarā ar sintaksisko kļūdu pasta kastes nosaukumā;
554 — transakcijas kļūme
27. septembris
27. septembris ir gada 270. diena pēc Gregora kalendāra (271. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 95 dienas.
Vārda dienas
Ādolfs, Ilgonis
Rovans Atkinsons
Rovans Sebastians Atkinsons (en, dzimis ) ir britu komiķis, plašāk pazīstams kā Mistera Bīna lomas atveidotājs tāda paša nosaukuma komēdijseriālā (1990—1995) un Edmunds Melnā čūska (Edmund Blackadder) seriālā "Melnā čūska" (1983—1989). No 2016. attēlo titullomu TV detektīvseriālā "Komisārs Megrē".
Agrīnie gadi
Rovans Sebastians Atkinsons dzimis Daremas grāfistes pilsētā Konsetā, Anglijā. Viņa vecāki: Ēriks Atkinsons, lauksaimnieks un kompānijas direktors, un viņa sieva Ella Maija (dzimusi Bainbridža), kuri apprecējās. Kaut arī viņa tēvam piederēja zemnieku saimniecība, neskatoties uz to, Rovans auga pilsētā. Viņam ir divi vecāki brāļi — Rūperts un Rodnijs. Rodnijs Atkinsons ir ievērojams eiroskeptiķu politiķis.
Atkinsons pēc ticības ir anglikānis. Mācījies Daremas kora skolā, Rovans turpināja mācības Ņūkāslas Universitātes Elektrotehniskajā fakultātē. 1975. gadā viņš iestājās Karalienes koledžā, Oksfordā.
Tieši Oksfordā viņš iepazinās ar scenāristu Ričardu Kērtisu. Kopā viņi uzrakstīja un iestudēja komisku rēviju teātrī Playhouse, Oksfordā, pēc tam teātrī Fringe, Edinburgā. 1978. gadā uzaicināja tēlot galvenās lomas uzreiz divos seriālos. Viņš priekšroku deva darbam BBC kanāla populārajā šovā Not The Nine O’Clock News. Šis šovs 1981. gadā ir apbalvots ar BAFTA televīzijas balvu kā "Labākais izklaides raidījums" (1980), kā arī Atkinsons ieguva BAFTA televīzijas balvu "Labākais izklaides sniegums". Otrreiz šo balvu Atkinsons ieguva par lomu TV seriālā Blackadder Goes Forth (1989).
Televīzija
Kad trīs Oksfordas Universitātes absolventi, Ričards Kērtiss, Hauards Gudols un Rovans Atkinsons, 1979. gada vasarā devās ar autofurgonu uz ikgadējo teātra festivālu Edinburgā, šī brauciena laikā radās pirmās idejas par komēdijseriālu "Misters Bīns", kas 20. gadsimta 90. gados kļuva ļoti populārs. Triju jaunu britu izdomātais infantilais pamuļķis īsās brūnās biksēs un novalkātā tvīda žaketē kļuva par līdz šim vēl nepārspēta reitinga BBC seriāla varoni.
Iesākumā Atkinsons sastapās arī ar sarežģījumiem. 1980. gadā komiķa Atkinsona solo izrādes Ņujorkā tika atceltas uz trim nedēļām, jo amerikāņu kritiķi izvirzīja apsūdzības par "tualetes humoru". Pati ietekmīgākā ASV avīze The New York Times rakstīja savās slejās par "angļu pamuļķu piedauzībām".
Tieši pēc 10 gadiem misters Bīns uzsāka triumfālo gājienu britu televizoru ekrānos. Vēl pēc 5 gadiem kritiķi jau Atkinsonu dēvēja par "jauno Čaplinu" un par galveno Apvienotās Karalistes komisko eksporta produktu. Zīmīgi, ka lielāko daļu savu agrīno "tualetes" joku komiķis pārnesis uz lielo ekrānu. Lielākoties tie patiešām ir smieklīgi, un mūsdienās kritiķi ieturēti dod priekšroku to saukt par "fizioloģisko humoru".
Viss, kas saistīts ar britu ikdienas dzīvi un dzīves veidu, tiek atveidots Atkinsona komēdijās, kurš tām ir arī scenāriju līdzautors. Hrestomātiskie simboli: skotu gvardes kareivji, Ziemassvētku tītari, lauku gadatirgi, protams, Viņas augstība ar princi mantinieku — ir salikti kino darbos. Filmā "Džonijs Anglis" arī tika izmantoti šādi simboli.
Atkinsons atklāja, ka galvenais jebkuras mēmās komēdijas likums ir, ka tās galvenajam varonim jābūt asociālam, aseksuālam un aizkustinoši naivam. Neviens Atkinsona atveidotais runājošais personāžs nav tik atpazīstams kā Bīns, kurš dažreiz tikai ierūcas nedabīgi zemā balsī.
Atkinsons piedalās arī teātra izrādēs.
Privātā dzīve
Kopā ar sievu Sunetru Sastrīnu un diviem bērniem — Benžaminu Aleksandru Sebastiānu (1993) un Liliju Greisu Atkinsoni (1995) — viņš dzīvoja ciematā netālu no Oksfordas. Viņa lielākais hobijs ir dārgu sporta automašīnu kolekcionēšana. Vēl viņš veido rakstus britu auto žurnāliem Car, Octane un Evo.
2009. gada aprīlī Atkinsonam izoperēja bruku. 2015. gadā tiesas prāvā, kas ilga mazāk par minūti, izšķīries no savas sievas.
Ziemeļlidvāvere
Ziemeļlidvāvere (Glaucomys sabrinus) ir viena no divām Amerikas lidvāveru ģints (Glaucomys) sugām, kas pieder vāveru dzimtai (Sciuridae) grauzēju kārtā (Rodentia). Tā apdzīvo teritorijas, kur ir lapu koku, skujkoku un jaukto koku meži ar augstiem kokiem. Otra suga dienvidlidvāvere (Glaucomys volans) apdzīvo Ziemeļamerikas teritorijas austrumos un dienvidos.
Ziemeļlidvāveri sastopama no Aļaskas līdz Ziemeļkarolīnai un Kalifornijai. Ir reģioni, kurus apdzīvo abas Ziemeļamerikas lidvāveru sugas, bet mazākā dienvidlidvāvere piekāpjas lielākajai radiniecei — ziemeļlidvāverei. Abu sugu izdzīvošana ir apdraudēta.
Izskats
Ziemeļlidvāveres ķermeņa garums ir 25—37 cm, svars 110—230 g. Tām ir biezs, mīksts kažoks gaiši brūnā vai kanēļkrāsā. Sāni ir pelēcīgi, bet pavēdere gaiša, lai gan spalvas uz vēdera ir tumšas, un tikai paši matu galiņi ir balti. Abos sānos lidvāverei ir pūkaina ādas kroka, kas savieno priekškājas ar pakaļkājām. Pakaļkājas ir nedaudz īsākas par priekškājām. Ziemeļlidvāvere ir nakts dzīvnieks, tādēļ tai ir lielas acis un garas ūsas, un uzacis, kas kalpo kā taustes orgāni. Pats ķermenis ir saplacinātas formas, īpaši aste, kas palīdz planējot turēt līdzsvaru un tiek izmantota kā bremze.
Barība
Pamatā ziemeļlidvāvere ēd dažādas sēnes, riekstus, sēklas, ķērpjus, kukaiņus, olas, putnēnus ligzdā, maitu un ziedus. Lidvāveres veido barības uzkrājumus ziemai, kad barības ir maz. Krājumos parasti tiek uzkrātas dažādas sēklas, rieksti un ķērpji.
Dzīvesveids
Ziemeļlidvāverei ir vairākas ligzdas, kas audzinot jauno paaudzi ik pa laikam tiek mainītas. Ziemeļlidvāvere ziemas sezonā labprāt dalās ar ligzdu ar citām lidvāverēm. Parasti vienā ligzdā dzīvo 2—5 lidvāveres, lai gan reģistrētais maksimālais kopienas daudzums ir 50 indivīdi vienā ligzdā. Kopā atrodoties vienā ligzdā vairākām lidvāverēm, aukstā laikā ir vieglāk uzturēt normālu ķermeņa temperatūru. Ziemeļlidvāveres atšķirībā no daudzām citām lidvāverēm neguļ ziemas miegu. Ziemas laikā tās cenšas apmesties skujkoku mežos jauktu koku teritorijās, vasaras laikā lapu koku vai skujkoku mežā.
Lidvāveres tikai planē. To ļauj darīt ādas kroka, kas ir izplesta starp priekškājām un pakaļkājām. Planējot no viena koka uz otru, tās spēj veikt arī dažādus akrobātiskus trikus: pagriezties, planēt pa apli vai spirāli un nolaisties tajā pašā vietā, no kuras startējusi. Lidvāvere spēj planēt pat 50 metru tālu. Tomēr parasti ziemeļlidvāveres planē 5—25 m, mātītes vidēji planē par 5 metriem mazāk kā tēviņi. Kad lidvāvere neplanē, ādas kroka ir savilkta, tādējādi tā netraucē tai kāpelēt pa kokiem. Planēt lidvavāverei palīdz arī aste, kas palīdz bremzēt vai izlīdzināt lidojumu.
Reprodukcija
Riesta laiks ziemeļidvāverēm ir vienu reizi gadā no marta līdz jūnijam atkarībā, kad iestājas pavasaris, reizēm ziema ir garākas, reizēm īsākas. Pirmie mazuļi dzimst, kad mātītei ir apmēram 1 gads. Grūsnības periods ilgst 37 dienas. Mazuļi parasti dzimst no maija līdz jūlijam. Piedzimst 2—6 nevarīgi mazuļi, kas ir akli, kurli un kaili. Acis atveras 25 dienā. Māte mazuļus zīda ar pienu 60—70 dienas. Kad mazuļiem ir 240 dienas, tos vairs nevar atšķirt no pieaugušajām lidvāverēm.
Lidvāvere
Lidvāvere (Pteromys volans) ir viena no vāveru dzimtas (Sciuridae) grauzēju sugām, kas sastopama Eirāzijas ziemeļdaļā. Izdala 4 pasugas. Tās tuvākā radiniece ir Japānas lidvāvere (Pteromys momonga), ar kuru kopā veido Eirāzijas lidvāveru ģinti (Pteromys). Latvijas Dabas muzejs lidvāveri ir izraudzījies par 2006. gada dzīvnieku Latvijā.
Izplatība
Lidvāvere izplatīta plašā areālā Eirāzijas ziemeļu daļā, no Somijas un Baltijas valstīm līdz Ķīnas ziemeļaustrumiem Klusā okeāna piekrastē. Sastopama Igaunijā, Latvijā, Somijā, Krievijā, Mongolijā, Korejas pussalā un Ķīnas ziemeļos, arī Sahalīnā un Hokaido salā Japānā. Sugu uzskata par izmirušu Lietuvā un, iespējams, arī Baltkrievijā. Sastopama no jūras līmeņa līdz 2500 m virs jūras līmeņa (līdz mežu robežlīnijai Ķīnas un Mongolijas kalnos).
Somijā lidvāvere joprojām ir parasta suga, tomēr pēdējās desmitgadēs to skaits jūtami samazinājies. Populācijas vērtējums 2005. gadā — ap 140 000 mātīšu. Igaunijā reģistrētas ap 50 lidvāveres atradnes, daļa Latvijas robežas tuvumā. Eiropas populācija galvenokārt samazinās veco mežu izciršanas dēļ, samazinoties piemērotai dzīves videi. Izplatību ļoti negatīvi ietekmē mežu masīvu sadrumstalošana — lidvāvere izvairās pa zemi šķērsot plašas, klajas teritorijas. Ietekmē arī lapkoku izciršana. Lapkoki lidvāverēm ir būtisks barības avots ziemā, bet dobumainie koki nepieciešami migām. Sibīrijas populāciju ietekmē lidvāveru medības, tās medī ādu ieguvei.
Latvijā
Latvija atrodas lidvāveres izplatības areāla dienvidrietumu malā. Apdzīvo mežus, kuros aug egles un lapkoki, it sevišķi vecas vai vidēji vecas, dobumainas apses. 19. gadsimta sākumā tā apdzīvoja gandrīz visu Latvijas teritoriju, bet 20. gadsimtā bija sastopama vairs tikai Vidzemē. Pēdējo 20—25 gadu laikā novērota ļoti reti, tikai valsts ziemeļaustrumu daļā. Pēdējā zināmā lidvāveres atradne bija dabas liegumā "Gruzdovas meži", Balvu pusē, bet kopš 2005. gada dzīvnieks tur vairs netika konstatēts. 2013. gadā lidvāvere tika novērota, cērtot mežu Liepnas tuvumā.
Galvenais lidvāveres izzušanas cēlonis ir mežu izciršana, kas rada biotopu fragmentāciju, piemērotu koku (apšu) izciršana un plēsēju (caunu un pūču) savairošanās. Nākotnē sagaidāma situācijas pasliktināšanās attiecībā uz piemērotu biotopu klātbūtni. Dabas liegumos, kur mežsaimnieciskā darbība ir ierobežota, vecās apses atmirst vecuma dēļ, bet dabiskie traucējumi (ugunsgrēki un vējlauzes) nav pietiekoši, lai sāktos apšu audžu atjaunošanās. Savukārt, kaut arī saimnieciskajos mežos jaunu apšu ir salīdzinoši daudz, pastāv liela iespēja, ka tās tiks nocirstas, pirms sasniegušas savu bioloģisko vecumu. Lidvāvere Latvijā ir iekļauta īpaši aizsargājamo sugu sarakstā.
Izskats un īpašības
Lidvāvere ir neliela auguma vāvere ar plakanu, garu asti. Mātītes nedaudz lielākas nekā tēviņi. Ķermeņa (bez astes) garums 12—23 cm, astes garums 9—14 cm, svars 95—170 g. Kā nakts un krēslas dzīvniekam, raksturīgas lielas un melnas acis. Pakaļkājām 5, priekškājām 4 samērā īsi pirksti ar ļoti labi attīstītiem gariem, līkiem nagiem. Pakaļkājas mazliet īsākas par priekškājām, toties aizmugurējās pēdas izteikti garākas nekā priekšējās, to garums līdz 5 cm. Uz priekškājām zem lidošanas membrānas lidvāverei ir piesis. Mātītēm ir 8 zīdekļi.
Kažoka matojums biezs, garš un mīksts. Tā krāsa vasarā mugurpusē dzeltenpelēka, ziemā tumši pelēka. Pavēdere balta visu gadu. Priekškājas no kakla nodala melna svītra. Iezīmīgākā lidvāveres īpatnība ir ādas kroka jeb planēšanas membrāna, kas lēciena brīdī izplešas kā izpletnis. Atrodas starp priekškājām un pakaļkājām un palīdz lidvāverei planēt no koka uz koku. Atšķirībā no citām lidvāveru sugām, membrāna nesavieno pakaļkājas ar astes pamatni. Planēšanas krokas maliņu izceļ īpaši mīksts matojums.
Pēdu nospiedumi
Pēdu nospiedumu grupa nedaudz atgādina vāveres pēdu nospiedumus. Lidvāveres nekad neizsviež pakaļkājas uz priekšu aiz priekškājām, tāpēc priekškāju nospiedumi vienmēr atrodas priekšā pakaļkāju nospiedumiem un novietoti platāk par tiem, paralēli viens otram. Reizēm lidvāvere lec tikai uz pakaļkājām. Pakaļkāju pēdu nospiedumi garāki, platāki par priekškāju pēdu nospiedumiem. Priekškāju pēdu nospiedumi arī vairāk noapaļoti. Pakaļkāju nospiedumos salīdzinoši labi iezīmējas nagu nospiedumi.
Ieradumi
Lidvāvere ir koku dobumos dzīvojoša suga, kurai nepieciešamas jauktas, brieduma vecumu sasniegušas egļu, priežu, ciedru, apšu, bērzu un alkšņu audzes, kurās izauguši arī otrā stāva skujkoki. Lielie lapkoki ir gan svarīgs barības avots ziemā, gan vieta migu ierīkošanai. Īpaši nozīmīgas ir apses, kurās lidvāvere visbiežāk var atrast piemērotu dobumu dzīvošanai, un egles, kas kalpo kā aizsegs, slēpjoties no plēsējiem — pūcēm un meža caunas. Lidvāvere ir nometnieks un galvenokārt uzturas apmēram 50—60 m attālumā ap savu midzeni, reti attālinoties tālāk.
Jaunjelgavas novads
Jaunjelgavas novads bija pašvaldība Sēlijā, Daugavas kreisajā krastā. Novads izveidots 2009. gadā, apvienojoties bijušā Aizkraukles rajona Jaunjelgavas pilsētai ar lauku teritoriju un Daudzeses, Seces, Sērenes, Staburaga un Sunākstes pagastiem.
Lidvāvere
Barība
Lidvāvere galvenokārt ir augēdāja. Barojas ar riekstiem, priežu sēklām, ogām, noteiktu sugu lapkoku jaunajiem dzinumiem, pumpuriem, lapām un mizu, skujām un ziedputekšņu spurdzēm (alkšņu un bērzu). Dažreiz barojas arī ar kukaiņiem, putnu olām un mazuļiem. Praktiski visu aktivitātes laiku izmanto barības meklējumiem. Nereti uz ziemu koku dobumos izveido alkšņu un bērzu spurdžu krājumus.
Jaunjelgavas novads
Teritoriālais iedalījums
Jaunjelgavas novadā ietilpst Jaunjelgavas pilsēta, kā arī Seces, Staburaga, Sunākstes, Daudzeses un Sērenes pagasts.
Lidvāvere
Vairošanās
Lidvāvere ir poligāma. Dzimumgatavību sasniedz 10—11 mēnešu vecumā. Riests notiek agrā pavasarī. Vairošanās migu lidvāvere ierīko koka dobumā, vismaz 3 m augstumā. Migu veido no sausas zāles, sūnām un ķērpjiem. Gadā var būt divi metieni, parasti pirmais ir maijā, otrs jūnija beigās. Grūsnības periods ilgst apmēram 35 dienas. Metienā ir 1—6, visbiežāk 2—3 mazuļi. Mazuļi piedzimstot sver 5 g. Jaunās lidvāveres migu atstāj pēc mēneša. Lidvāveru dzīves ilgums savvaļā ir ap 5 gadiem, bet var sasniegt 13 gadu vecumu. Lidvāveru dabiskie ienaidnieki ir pūces, caunas, sermuļi un kaķi.
Aizsardzība
Lidvāvere iekļauta Bernes konvencijas 2. pielikumā kā īpaši aizsargājama dzīvnieku suga Eiropā. Somijā lidvāveru saglabāšanas rekomendācijās ietilpst sugas zināmo dzīves vietu aizsardzība. Ir jāsaglabā lidvāveru apdzīvotie koki un teritorija ap tiem 30 m attālumā. Jāsaglabā arī koku koridori, lai teritorija ap aizsargājamo koku netiktu izolēta ar cirsmu, bet būtu savienota ar pārējo meža masīvu.
Anastasijs I
Anastasijs I var būt:
Hšanovas apriņķis
Hšanovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazpolijas vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Mazpolijas vojevodistes Olkušas, Krakovas, Vadovices un Osvencimas apriņķiem, kā arī Silēzijas vojevodistes Javožno pilsētu.
Ligier
Ligier bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja franču regbists un sacīkšu pilots Gijs Ližjē. Ližjē ir dibinājis arī automašīnu marku ar tādu pašu nosaukumu. Ligier sākot ar. gada sezonu sauca par Prost Grand Prix.
Lafita ēra (1976 — 1986)
Ligier F1 komanda pirmo sezonu aizvadīja. gadā. Ligier JS5 bija aprīkots ar V12 Matra dzinēju. Komandas vienīgais pilots bija Žaks Lafits, kuram izdevās vairākkārt sezonā kāpt uz pjedestāla. Komanda konstruktoru kausa kopvērtējumā ierindojās 5. vietā, bet Lafits bija astotais. Arī otro sezonu komanda aizvadīja ar vienu pilotu, vienīgi sezonas noslēdzošajās sacīkstēs Ligier pārstāvēja arī Žans Pjērs Žarjē. Lafits izcīnīja komandas un savu pirmo uzvaru. Arī. gadā komanda izvēlējās nenolīgt divus pilotus.
. gadā komandu skāra vairākas pārmaiņas: pirmkārt, komanda sāka lietot Ford V8 dzinējus. Otrkārt, komandu tagad pārstāvēja arī Patriks Depajē. Pirmās divas sacīkstes komandai bija ļoti veiksmīgas: Lafits divreiz uzvarēja, divreiz uzstādīja ātrāko apļa laiku un divreiz izcīnīja pole-position. Tās gan bija vienīgās divas Lafita uzvaras tosezon. Francūzis tomēr vēl divreiz startēja no pirmās vietas un četrreiz kāpa uz pjedestāla. Depajē izcīnīja uzvaru. Komanda sezonu noslēdza 3. vietā konstruktoru kausā, savukārt Lafits bija ceturtais pilotu kopvērtējumā. Depajē palika septītais par spīti tam, ka izlaida otru sezonas pusi savainojuma dēļ — viņu aizvietoja Žakijs Ikss.
. gadā komanda ar Lafitu un Didjē Pironi sastāvā spēja izcīnīt rekordaugsto 2. vietu konstruktoru kausā. Katrs pilots izcīnīja pa uzvarai un vēl vairākkārt bija trīs labāko pilotu starpā. Lafits kopvērtējumā bija ceturtais, bet Pironi — piektais. Pironi pameta komandu. gadā, tāpēc Lafita pārinieka lomu nācās uzņemties trim dažādiem pilotiem: Žanam Pjēram Žarjē, kurš sezonas sākumā aizvietoja savainoto Žanu Pjēru Žabuju, kā arī Patriku Tambē. Vienīgi Lafits komandai izcīnīja punktus. Francūzis septiņkārt ierindojās starp tiem, kas kāpa uz goda pjedestāla un divreiz uzvarēja. Tosezon komanda atgriezās pie Matra V12 dzinējiem.
Cīņa par kvalificēšanos (1987 — 1991)
. gadā Ligier izmantoja Megatron L4 dzinējus. Komandu pārstāvēja Renē Arnū un Pjērkarlo Gincani. Komanda nepiedalījās pirmajā sezonas sacīkstē,. Vienīgo punktu Ligier izcīnīja. . gadā Ligier bija lielas grūtības: tas, ka piloti neizcīnīja ne punkta nebija būtiskākais. Arnū divreiz nekvalificējās sacīkstei, savukārt Stefans Johansons uz starta netika veselas sešas reizes. Turklāt, spēkratiem bija nopietnas izturības problēmas un piloti bieži izstājās. Komanda lietoja Judd V8 motorus.
. gadā Johansons tika nomainīts ar Olivjē Grujāru, savukārt Judd tika nomainīti ar Ford V8 dzinējiem. Lai gan netika atrisinātas ne izturības, ne kvalificēšanās problēmas, piloti kopumā izcīnīja 3 punktus, komandai palīdzot iekļūt 13. vietā konstruktoru kausa ieskaitē. . gadā piloti Nikolā Larīni un Filips Alio uzlaboja komandas kopskatu: tikai reizi Alio nespēja kvalificēties sacīkstei, turklāt, piloti kopumā izstājās septiņas reizes. Tiesa gan, tas nepalīdzēja izcīnīt kaut punktu. . gadā Lamborghini V12 dzinēji nepalīdzēja komandai pacelties augstāk rezultātu tabulās. Tjerī Butsēns bija tuvu punktiem, tomēr tos tā arī neizcīnīja, savukārt, Ēriks Komā trīsreiz nespēja kvalificēties.
Pēdējie gadi (1992 — 1996)
. gadā komanda paturēja pilotus un sāka lietot Renault V10 dzinējus. Butsēns un Komā savāca 6 punktus un ierindojās 7. vietā. . gadā par Ligier pilotiem kļuva divi briti: Martins Brandls un Marks Blandels. Abiem izdevās kāpt uz pjedestāla un šī sezona punktu ziņā bija veiksmīgākā kopš. gada. Ligier ieguva 23 punktus un ierindojās 5. vietā konstruktoru kausā. Nākamajā gadā britu duets tika nomainīts ar francūžu duetu: Ēriku Bernāru un Olivjē Panī. Pirmos punktus piloti izcīnīja, kad viņi finišēja attiecīgi 3. un 2. vietā. Bernāra vietu ieņēma Džonijs Herberts, bet sezonas pēdējās divās sacīkstēs Panī komandas biedrs bija Franks Lagorss.
. gadā Ligier sāka lietot Mugen-Honda dzinējus. Sezona izvērtās mazliet veiksmīgāka nekā iepriekšējā. Piloti (Panī, Brandls un Aguri Sudzuki) biežāk vāca punktus un sezonas beigās bija piektie kopvērtējumā. Panī palīdzēja jauna rekorda uzstādīšanā: viņš finišēja otrais un no uzvarētāja Deimona Hilla atpalika divus apļus. . gadā par Panī pārinieku tika izraudzīts Pedru Dinišs. Lai gan abi izcīnīja punktus sacīkstēs, Panī parūpējās par to, ka viņa ieguldījumu atcerēsies visvairāk: francūzis izcīnīja savu pirmo un pēdējo uzvaru lietainajā sacīkstē, startējot no 14. vietas.
Komandas pārdošana Alēnam Prostam
1997. gada sākumā Alēns Prosts pabeidza Ligier iegādi un uzreiz pārsauca komandu par Prost. Komanda parakstīja dzinēju iegādes līgumu ar Peugeot, kas sākās 1998. gadā. Līdz tam viņi lietoja Mugen-Honda. Komanda bankrotēja pēc. gada sezonas.
Ņikuļins
Ņikuļins (ru, no personvārda Ņikuļa (Никула); sieviešu dzimtē Ņikuļina (Нику́лина)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Superkontinents
Superkontinents ir ģeoloģisks termins, kas apzīmē sauszemes masu, kas sevī ietver vairāk nekā vienu kontinentālās Zemes garozas gabalu (kratonu). Uz mūsdienu Zemes terminam "superkontinents" visvairāk atbilst Eirāzija, jo šis kontinents sastāv no vairākiem kratoniem.
Zemes superkontinentu vēsture
Pirms aptuveni 2,7 miljardiem gadu izveidojās nākamais superkontinents - Kenorlenda, kura savukārt sadalījās pirms aptuveni 2,5 miljardiem gadu šādos protokontinentu kratonos - Laurentijā, Baltikā, Austrālijā, Kalahari.
Pēc tam laikaposmā pirms 1,8 - 1,5 miljardiem gadu Kolumbija, kurai sekoja Rodīnija, kura sadalījās pirms aptuveni 750 miljoniem gadu. Viens no Rodīnijas fragmentiem tagad veido lielu daļu no Dienvidu puslodē esošajiem kontinentiem.
Vēlajā paleozojā Rodīnijas fragmenti atkal apvienojās Pangejā, kura pēc tam sadalījās ziemeļu superkontinentā - Laurāzijā un dienvidu superkontinentā - Gondvānā.
Superkontinentu sadalīšanās mehānisms
Milzīgie superkontinenti bloķē no Zemes iekšienes plūstošo siltumu un rezultātā Zemes astenosfēra zem šīs milzu sauszemes masas pārkarst. Litosfēra virs pārkarsušā apvidus paceļas, plīst un pa šie plīsumiem izplūst magma, kas pakāpeniski paplašina plaisu un sadala superkontinentus.
Superkontinentu saraksts
Uz Zemes ir pastāvējuši šādi superkontinenti (sakārtoti reversā hronoloģiskajā kārtībā):
Pols Pots
Salots Sars (km), plašāk pazīstams kā Pols Pots (km; dzimis, miris ), bija Kambodžas komunistu kustības Sarkano khmeru vadītājs, Demokrātiskās Kampučijas premjerministrs no 1976. līdz 1979. gadam. Laikā, kad viņš bija Kambodžas vadītājs, pret iedzīvotājiem tika veikts genocīds, kurā gāja bojā 1,7—2,5 miljoni cilvēku.
Pēc tam, kad 1979. gadā Vjetnamas spēki sagrāva sarkanos khmerus, Pols Pots aizbēga uz Taizemi. Pēc vjetnamiešu aiziešanas 1989. gadā viņš atgriezās Kambodžā, sarkano khmeru kontrolētajā teritorijā. Vēlāk viņu apcietināja sarkano khmeru komandieris Ta Moks un turēja mājas arestā. Pols Pots nomira.
Rūdolfs Hess (Aušvicas komandants)
Rūdolfs Francs Ferdinands Hess (de; dzimis, miris ) bija vācu nacists, SS oberšturmbanfīrers un no 1940. gada maija līdz 1943. gada novembrim — pirmais Aušvicas koncentrācijas nometnes komandants.
Dzīvesgājums
1922. gadā iestājās NSDAP. 1923. gada 31. maijā kopā ar brīvkorpusa dalībniekiem mežā pie Parhimas Mēklenburgā nogalināja ģimnāzijas skolotāju Valteru Kadovu, kurš tika turēts aizdomās par Alberta Leo Šlāgetera nodošanu franču varas iestādēm. Par šo slepkavību sodīts ar 10 gadiem ieslodzījumā (šajā pašā lietā Martins Bormans tika ieslodzīts uz gadu). 1928. gada amnestijā atbrīvots. 1929. gadā apprecējās ar Henzeli Hedvigu (Hensel Hedwig), kopā viņiem bija pieci bērni. 1934. gada 1. aprīlī tika uzņemts SS, Dahavas, vēlāk Zaksenhauzenes koncentrācijas nometnes darbinieks.
1940. gada 1. maijā tika iecelts par jaunveidojamās Aušvicas koncentrācijas nometnes komandantu. Nometne tika veidota ap bijušajām Austroungārijas armijas kazarmām. Hesa vadībā nometne tika iekārtota, kā arī 1941. gadā pēc slepenas pavēles Aušvicas-Birkenavas nometne tika izveidota par nāves nometni. 1943. gada 10. novembrī par Aušvicas koncentrācijas nometnes komandantu tika iecelts Artūrs Lībehenšels, bet Hess kļuva par koncentrācijas nometņu inspektora Riharda Gliksa vietnieku. 1944. gada 8. maijā Hess uz laiku atgriezās Aušvicas nometnē, lai pārraudzītu 430 000 Ungārijas ebreju iznīcināšanu.
Pēc kara Hesu arestēja britu armijas pārstāvji. Kā liecinieks piedalījās Nirnbergas procesā. 1946. gada 25. maijā nodots Polijas varas iestādēm. Poļu tribunāls piesprieda Rūdolfam Hesam nāvessodu. Pakārts bijušās Aušvicas nometnes teritorijā.
Niko Pirosmani
Biogrāfija
Pirosmani nebija mācījies gleznot, bet viņš bija talantīgs mākslinieks. Savās gleznās attēloja cilvēkus, pilsētu, laukus, dzīvniekus. Pazīstamajiem patika viņa gleznas, bet nopelnīt ar gleznošanu neko daudz nevarēja un Pirosmani dzīvoja trūkumā. Daži novērtēja talantīgo mākslinieku un 1913. gadā par Pirosmani uzrakstīja avīzē Zakavkazskaia Rech. Četras viņa gleznas arī tika izstādītas kopā ar citu pašmācības ceļā tapušu mākslinieku gleznām. Tomēr Pirosmani bija grūtības sagādāt līdzekļus iztikai un krāsām. Sākoties Pirmajam pasaules karam Pirosmani nokļuva vēl lielākā nabadzībā. Viņš tika izlikts no dzīvokļa, mitinājās pagrabā. Veselība bija ļoti kritiskā stāvoklī. Viņu atrada pagrabā bezsamaņā, aizveda uz slimnīcu, bet vairs nevarēja izglābt. Pirosmani nomira 1918. gada 7. aprīlī.
Piemiņa
Tikai pēc nāves 1920. gados sāka publicēt rakstus par Pirosmani mākslu. 1950. gados īpaši pieauga interese par Pirosmani darbiem. Tie tiek izstādīti dažādu valstu mākslas galerijās lidz par mūsdienām.
1980. gados plašu popularitāti guva Allas Pugačovas izpildītās Raimonda Paula dziesmas "Dāvāja Māriņa" versija krievu valodā ar Andreja Vozņesenska vārdiem "Miljons sārtu rožu", kas bija veltīta Pirosmani.
Diona (pavadonis)
Diona (el) ir Saturna pavadonis, ko atklājis Džovanni Kasīni 1684. gadā. Tas ir nosaukts sengrieķu mitoloģijas titāna Dionas vārdā. Tas ir apzīmēts arī kā Saturns IV
Nosaukums
Četrus pavadoņus, ko atklāja Kasīni (Tētija, Diona, Reja un Japets), viņš nosauca par Sidera Lodoicea ("Luija zvaigznes") par godu Francijas karalim Luijam XIV. Kasīni atklāja Dionu, izmantojot lielu teleskopu, kuru viņš izveidoja Parīzes observatorijas teritorijā. Saturna pavadoņiem netika doti vārdi līdz pat 1847. gadam, kad Viljama Heršela dēls Džons Heršels publicēja darbu "Labās cerības ragā veikto astronomisko novērojumu rezultāti" un ierosināja izmantot titāna Krona (grieķu Saturns) māsu un brāļu vārdus.
Fiziskās īpašības
Diona sastāv galvenokārt no ūdens ledus, bet kā trešais blīvākais Saturna pavadonis (pēc Encelada un Titāna, kuru blīvums ir palielinājies gravitācijas saspiešanās rezultātā) tās iekšienē ir jābūt ievērojamai daļai (~ 46 %) blīvāka materiāla, piemēram, silikātu akmens.
Lai gan nedaudz mazāka un blīvāka, Diona citādi ir ļoti līdzīga Rejai. Tām abām ir līdzīgas albedo iezīmes un daudzveidīgs reljefs, un abām ir atšķirīgas vadošās un sekojošās puslodes. Dionas vadošajā puslodē ir ļoti daudz krāteru un tā ir vienādi spoža. Tās sekojošā puslode tikmēr satur neparastu un atšķirīgu virsmas pazīmi: spožu ledus klinšu tīklu.
Zinātnieki izdala šādas Dionas ģeoloģiskās iezīmes:
Ledus klintis (agrāk "švīkainā teritorija")
Kad Voyager starpplanētu zonde nofotografēja Dionu 1980. gadā, kļuva redzamas švīkas, kas klāja tās sekojošo puslodi. Šo izīmju izcelsme bija noslēpumaina — viss, kas bija zināms, bija tas, ka materiāls ir ar augstu albedo un ir pietiekami plānā kārtā, lai tas neaizēnotu virsmas pazīmes zem tā. Viena no hipotēzēm bija, ka neilgi pēc izveidošanās Diona bija ģeoloģiski aktīva, un daži procesi, piemēram, ledus vulkānisms, izmainīja tās virsmu. Izvirdumos no plaisām paceltie materiāli, kas krita atpakaļ uz virsmas kā sniegs vai pelni. Vēlāk, kad iekšējā aktivitāte un virsmas pārveidošanās beidzās, krāteri turpināja veidoties galvenokārt vadošajā puslodē un izdzēsa tur esošo švīkaino rakstu.
Šī teorija tika apgazta ar Cassini zondes pārlidojumu 2004. gada 13. decembrī, kura laikā tika iegūti pietuvināti attēli. Tie atklāja, ka "švīkas" faktiski nav ledus noguldījumi vispār, bet gan spilgtas ledus klintis, ko radījuši tektoniskie lūzumi; Diona ir izrādījusies pasaule, kas sašķelta ar milzīgiem lūzumiem tās sekojošajā puslodē.
Cassini zonde veica tuvāku pārlidojumu Dionai (500 km) 2005. gada 11. oktobrī un ieguva ieslīpus attēlus no klintīm, kas parādīja, ka dažas no tām ir vairākus simtus metru augstas.
Krāteri
Dionas ledainās virsmas ietver ļoti krāterotu teritoriju, līdzenumus ar vidēja daudzuma krāteriem, līdzenumus ar nedaudz krāteriem un tektonisku lūzumu apgabalus. Teritorijā ar liela daudzuma krāteriem daudzi no tiem ir lielāki par 100 km diametrā. Līdzenumu apgabalos lielākoties ir krāteri ar mazāk nekā 30 kilometriem diametrā. Dažos līdzenumos ir stipri vairāk krāteru nekā citos. Lielākā daļa ļoti krāterotās teritorijas atrodas sekojošajā puslodē, kamēr mazāk krāterotie līdzenumi atrodas vadošajā puslodē. Tas ir pretēji tam, ko daži zinātnieki paredzējuši; Jūdžins Šūmeikers un Volfs ierosināja krāterošanas modeli kādam pret plūdmaiņām slēgtam pavadonim ar lielāku krāterošanas proporciju vadošajā puslodē un mazāku — sekojošajā puslodē. Tas liek domāt, ka biežo sadursmju laika posmā Diona bija slēgta pret plūdmaiņām ar Saturnu pretējā orientācijā. Tā kā Diona ir salīdzinoši maza, 35 kilometru krātera rašanās rezultātā pavadonis varētu tikt savērpts. Tā kā daudz krāteru ir lielāki nekā 35 kilometri, Diona varētu būt atkārtoti savērpta sākotnējā biežo sadursmju laikā. Krāterošanas struktūra kopš tā laika un spožais albedo vadošajā pusē liecina, ka Diona ir palikusi tās pašreizējā orientācijā vairākus miljardus gadu.
Tāpat kā uz Kallisto, Dionas krāteriem trūkst augsta reljefa iezīmes, kādas redzamas uz Mēness un Merkura, kas iespējams ir ģeoloģisko laikmetu gaitā noslīdējušās vājās ledus garozas dēļ.
Pētījumi
Dionu pirmo reizi nofotografēja Voyager starpplanētu zonde. Tā arī ir vairākkārt fotografēta tuvākos attālumos ar Cassini aparātu. Tā viens pārlidojums 500 km attālumā notika 2005. gada 11. oktobrī; vēl viens līdzīgs pārlidojums plānots 2010. gada 7. aprīlī.
Šķēle
Šķēle var būt:
Konvencija pret spīdzināšanu
Konvencija pret spīdzināšanu un citiem nežēlīgiem, necilvēcīgiem vai cieņu pazemojošiem apiešanās un sodīšanas veidiem ir 1984. g. pieņemtais ANO līgums. Tā izpildi uzrauga Komiteja pret spīdzināšanu 10 ekspertu sastāvā, izskatot dalībvalstu ziņojumus un sūdzības par konvencijas pārkāpumiem pret tām dalībvalstīm, kas tam piekrīt. Konvencijai uz 2016. g. septembri ir 159 dalībvalstis, vēl 10 to parakstīja, bet par dalībvalstīm pagaidām nekļuva.
2002. g. pieņemts fakultatīvais protokols konvencijai (stājās spēkā 2006. g.), kas paredz Novēršanas apakškomitejas izveidi un vizīšu procedūru. Protokolam uz 2016. g. septembri ir 81 dalībvalstis, vēl 17 to parakstīja, bet par dalībvalstīm pagaidām nekļuva.
Tampere
Tampere (fi, sv) ir pilsēta Somijas dienvidu centrālajā daļā. Otrā lielākā Somijas pilsēta aiz Helsinku aglomerācijas. Atrodas starp Nesijerva un Pihejerva ezeriem. Tā kā ezeru līmeņa starpība ir 18 metri, tad Tamerkoski upe, kura plūst caur pilsētu, vēsturiski vienmēr ir bijis ievērojams enerģijas avots vietējai rūpniecībai.
Pilsētā atrodas Tamperes universitāte.
Tampere, kurā ir divas hokeja komandas Ilves un Tappara, tiek uzskatīta par vienu no Somijas hokeja rašanās vietām. Pilsētas nozīmīgākā hokeja norises vieta ir Nokia arēna.
Vēsture
Pilsētu 1775. gadā nodibināja Zviedrijas karalis Gustavs III, un 1779. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības.
19. gs. tā kļuva par lielu rūpniecības centru un 19. gadsimta beigās ražoja gandrīz pusi no visas Somijas rūpniecības produkcijas, un tā tika saukta par Ziemeļu Mančestru, arī Manso.
20. gs. pirmajā pusē Tampere bija politiskās dzīves centrs. 1905. gada revolūcijas laikā Tampere bija strādnieku kustības centrs. 1907. gadā Tampere bija pēdējā vieta Krievijas impērijā, kurā uzturējās Ļeņins, pirms došanās trimdā uz Eiropu (1905. gadā Tamperē Ļeņins pirmoreiz satika Staļinu). Somijas Pilsoņu kara (1918. gada 28. janvāris - 15. maijs) laikā Tampere bija "sarkano" spēku atbalsta bāze. 1918. gada 6. aprīlī to ieņēma "baltie", sagūstot 10 000 "sarkanos".
Līdz 1990. gadiem Tamperes ekonomika balstījās metālapstrādē un tekstilrūpniecībā, bet pašlaik galvenās ekonomikas nozares ir informācijas tehnoloģijas un telekomunikācijas.
Nokļūšana
Tamperes-Pirkalas lidosta (TMP) atrodas 17 km attālumā no pilsētas dienvidrietumu virzienā.
No Rīgas var aizlidot ar Ryanair un airBaltic. Autobuss Nr. 61 savieno 1. terminālu ar pilsētas centru (4.10€), no 2. termināla (kur ielido Ryanair) var izmantot arī AIRPRO autobusu (€6). Brauciena ilgums ir 40 min. Ar taksometru ceļš aizņem 20 min un maksā 30-40 €.
Cilvēki
Tamperē vai tās apkārtnē dzimuši:
Silene capensis
Silene undulata (Silene capensis, Āfrikas sapņu sakne) ir Dienvidāfrikas Austrumkāpzemes provincē augošs augs. Vietējie iedzīvotāji kosi to uzskata par svētu augu. Auga saknes izmanto vietējie šamaņi, lai padarītu sapņus biežākus un skaidrākus, kā arī ierosinātu apzināto sapņošanu. Augs ir klasificējams kā oneirogēns, tas iedarbojas līdzīgi plašāk zināmam augam Calea zacatechichi.
Alverņa
Alverņa ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz rietumiem no Krakovas. Pie pilsētas atrodas 1926. gadā celta liela ķīmiskā rūpnīca "Alwernia S.A", kura ražo hroma un fosfora savienojumus. Pirms ķīmiskās rūpnīcas uzbūvēšanas apdzīvota vieta attīstījās ap 17. gadsimta vidū uzbūvēto klosteri.
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 2002
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 2002. gadā.
Proletariāta diktatūra
Proletariāta diktatūra ir termins, kas marksismā apzīmē pārejas perioda varu valstī no kapitālisma uz sociālismu.
Proletariāta diktatūras mērķis būtu sociālisma uzcelšana. Šajā periodā vara piederētu tika revolucionārai proletariāta diktatūrai, kuru Kārlis Markss aprakstīja kā proletariāta vairākuma atbalstītu revolucionāru valdību, kuras rokās ir pilnībā visa vara, ar kuras palīdzību tiktu iznīcināta kapitālisms jeb "buržuāzijas diktatūra" un likti pamati pārejai uz sociālistisku valsti.
Proletariāta diktatūra ļautu apspiest jebkuru ekspluatatoru pretestību. Kārlis Markss uzskatīja, ka valsts pārejas periodā no kapitālisma uz sociālismu var pastāvēt tikai kā proletariāta revolucionārā diktatūra. Pirmo reizi šis termins parādījās 19. gadsimta vidū, kad to lietoja, lai apzīmētu politisko režīmu, kas aizstāvētu proletariāta intereses.
Skrudaliena
Skrudaliena ir ciems Augšdaugavas novada Skrudalienas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā autoceļu P68 un P69 krustojumā 8,5 km no pagasta centra Silenes, 15 km no novada centra Daugavpils un 247 km no Rīgas.
Skrudalienā 1938. gadā būvētā ēkā atrodas pamatskola (līdz 1982. gadam — vidusskola), bibliotēka, pasts, pareizticīgo baznīca.
Pētersons
Pētersons ("Pētera dēls", no personvārda Pēteris; sieviešu dzimtē Pētersone) ir bieži izplatīts latviešu uzvārds. Līdzīgas cilmes uzvārdi sastopami arī ģermāņu valodās: en (Pītersons), da (Pētersens), sv (Petešons) un no (Petešens). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mārtiņš Kukulis
Savas gaitas sportā viņš sāka savā dzimtajā pilsētā Tukumā pie trenera Aleksandra Taputa. Pirms Kukulis pievērsās boksam, viņš nodarbojās ar kikboksu, četras reizes kļūstot par valsts čempionu un iegūstot sudraba medaļu pasaules čempionātā. 2009. gada 24. oktobrī Kukulis kļuva par Latvijas čempionu boksā pussmagajā svarā, pēc punktiem uzveicot Andreju Tolstihu. Pirms tam Latvijas čempiona josta piederēja Elvim Mihaiļenko, kurš sportista gaitas beidza 2005. gadā. Šobrīd Mārtiņš trenējas Ventspilī kopā ar Eiropas bronzas medaļas ieguvēju amatieru boksā Nikolaju Grišuņinu.
2010. gada 13. novembrī "Arēnā Rīga" Kukulis sešu raundu cīņā, kurā sportisti cīnījās par vakanto Baltijas čempiona jostu pussmagajā svarā BBU versijā, pēc punktiem piekāpās Andrejam Barabanovam.
Arī spēlē futbolu Latvijas 2. līgas klubā "Tukuma Brāļi".
Bikvadrātvienādojums
Bikvadrātvienādojums ir 4. pakāpes vienādojums, kura vispārīgais veids ir, kur a ≠ 0. Vispārīgā gadījumā tam ir četras saknes.
Vienādojumu risina veicot substitūciju y = x^2 tādējādi iegūstot kvadrātvienādojumu.
Ārējās saites
Quartic function Ecuación de cuarto grado
Kleistu iela (Rīga)
Kleistu iela ir Rīgas iela, Pārdaugavā. Tā atrodas Imantas, Kleistu, Spilves un Bolderājas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Anniņmuižas bulvāri, bet noslēdzas pārejot Mazajā Kleistu ielā. Par ielas turpinājumu var uzskatīt stigu, kas no šīs vietas savienojas ar Lielo ielu Buļļupes krastā. Kopējais ielas garums ir 6410 metri un tā sastāv no 2—4 braukšanas joslām.
Latvijas PSR laikā ielas nosaukums bija Jēkaba Petersa iela, nosaukta Jēkaba Petersa vārdā.
Ielu savienojumi
Kleistu iela krustojas ar šādām ielām:
Marlboro vīrs
Marlboro vīrs jeb Marlboro kovbojs ir viena no pasaulē pazīstamākajām reklāmu ikonām un veiksmīgākajām reklāmas kampaņām, ko Marlboro kompānijai izveidoja Leo Burneta (Leo Burnett) reklāmas kompānija. Ar šo 1954. gada kampaņu tika pilnībā mainīts šī zīmola tēls - līdz tam Marlboro tika pasniegtas kā cigaretes dāmām, taču ar šo kampaņu tās tika pozicionētas kā cigaretes vīriešiem. Bija vairāki Marlboro vīra varianti, taču populārākais izrādījās kovbojs, šo tēlu zīmols izmanto vēl mūsdienās.
Tunikāti
Tunikāti, kāpurhordaiņi (Tunicata, Urochordata) — hordaiņu apakštips, kuru ķermeņa uzbūve stipri atšķiras no tipisko hordaiņu ķermeņa uzbūves. Visiem šiem dzīvniekiem raksturīgs tas, ka ķermeni apņem īpatnējs apvalks - tunika. Tunika daļēji ir ādas epitēlija izdalījums, daļēji - tajā esošo mezenhīmas šūnu izdalītais produkts. Pēc ķīmiskā sastāva tā ir tuva augu celulozei, un tas ir gandrīz vienīgais piemērs, kur šī viela (tunicīns) sastopama dzīvnieku ķermenī.
Tunikātus varētu uzskatīt par hordaiņu sānzaru, kas ir regresējis, pielāgojoties mazkustīgam, pasīvam dzīvesveidam. Tipiskās hordaiņu pazīmes skaidri ir izteiktas tikai kāpura stadijā. Tie sastopami vienīgi jūrās. Daļai sugu ir sēdošs dzīvesveids, citas lēnām pārvietojas ūdenī. Barojas pasīvi, izfiltrējot lielas ūdens masas. Asinsrites sistēma vaļēja, lakunāra tipa. Hermafrodīti, vairums sugu ir spējīgas vairoties arī bezdzimumiski, pumpurojoties.
Sistemātika
Tunikātus parasti dala 3 klasēs (rezēm arī 4 vai 5). Pasaulē zināmas ap 2000 tunikātu sugu.
Apakštips (Kāpurhordaiņi (Urochordata))
Anastasijs I (imperators)
Anastasijs I arī Flāvijs Anastasijs (Anastasius I, Flavius Anastasius) (dzimis ap 430. gadu, miris 518. gada 9. jūlijā) bija Bizantijas imperators (419-518).
Dzimis Dirrahijā, mūsdienu Albānijas teritorijā, romanizētu illīriešu ģimenē.
Karoja ar Sasanīdu impēriju. Impērijas Balkānu provinces cieta no slāvu iebrukumiem. Lai aizsargātu no tiem galvaspilsētu Konstantinopoli, lika izbūvēt 56. km. garo Anastasija valni
Romariu
Profesionālās klubu karjeras laikā ir pārstāvējis vairāku valstu klubus, ar tiem ir uzvarējis nacionālajos čempionātos. Ar Brazīlijas izlasi ieguva sudraba medaļu 1988. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, uzvarēja 1994. gada FIFA Pasaules kausā, 1997. gada Konfederāciju kausa izcīņā un divreiz Copa América (1989, 1997).
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Klubu karjera
240||150||||||||||240||150 109||98||9||14||22||16||140||128 57||39||3||1||15||5||75||45 3||0||||||||||3||0 21||17||||||||||21||17 4||1||colspan="2"|-||colspan="2"|-||4||1 434||305||12||15||37||21||483||341
Izlases karjera
!Kopā||70||55
Sasniegumi
Vasco da Gama
PSV Eindhoven
Bracelona
Brazīlija
Individuālie sasniegumi
Taksima
Taksima, arī Taksimas laukums (tr) ir Stambulas Bejolu rajona (Turcija) mikrorajons pilsētas Eiropas daļā. Mikrorajons ir slavens ar daudziem restorāniem, veikaliem un viesnīcām un to uzskata par Stambulas modernās dzīves sirdi. Taksimas laukumā atrodas Republikas piemineklis (turku: Cumhuriyet Anıtı), kas uzcelts 1928. gadā, lai atzīmētu Turcijas Republikas dibināšanu.
Vēsture
Vārds Taksim cēlies no arābu taqṣīm, sadale, izdale. Te agrāk atradās ūdens apgādes mezgls, kurā satecēja viss dzeramais ūdens un no šejienes tas tika tālāk pievadīts dažādiem pilsētas rajoniem. Šo apgādes mezglu izveidoja sultāns Mahmuds I (1696-1730) un tas tika uzbūvēts kā milzīgs akmens rezervuārs. Ar vārdu taksim apzīmē arī īpašu turku klasiskās mūzikas virzienu, kurā vadošais ir makama mūzikas stils.
Taksima mūsdienās
Taksima ir viens no galvenajiem tūristu un pilsētas iedzīvotāju apmeklējumu objektiem. Taksimas laukumā beidzas slavenā Brīvības iela (turku: İstiklal Caddesi), kas ir gara gājēju iela un pa to kursē senatnīgs tramvaja vagons. Brīvības ielas galā ir pietura pasaulē otram vecākajam metro (turku: Tünel). Taksimas laukumam apkārtējās ēkās ir vairākas ceļojumu aģentūras, viesnīcas, restorāni, bāri un starptautiski ātrās ēdināšanas restorānu tīkli: "Pizza Hut", "McDonald's" un "Burger King". Te atrodas arī slavenākās Stambulas viesnīcas: "InterContinental", "Ritz-Carlton" un "Marmara Hotel".
Demonstrācijas
Taksimā diezgan bieži notiek dažādas protesta demonstrācijas un tajās piedalījušies dažādi politiski virzieni, nevalstiskās organizācijas u.c. 1969. gada 16. februārī kreiso spēku demonstrācijas laikā tika ievainoti 150 demonstranti, kad notika sadursme ar labēji noskaņotajiem oponentiem un tādēļ šo dienu vēsturē sauc par "Asiņaino sestdienu". 1977. gada 1. maijā rīkotajā kreiso apvienības demonstrācijā kāds nezināms šāvējs nogalināja 36 demonstrantus. Vēlāk notikuši vēl vairāki šādi incidenti un tādēļ tieši šajā rajonā visu diennakti notiek pastiprinātas policijas patruļas un vietās, kur koncentrējas visvairāk cilvēki, tiek nodrošināta pastāvīga policijas vienību klātbūtne. Mūsdienās demonstrācijas Taksimā ir aizliegtas, bet šis aizliegums neattiecas uz mazākām mikrorajona ielām. 2000. gadā Taksimas laukumā tika nogalināti divi "Leeds United" futbola fani, jo nākamajā dienā notika UEFA kausa pusfināla spēle ar Galatasaray sporta klubu.
Belznis
Belznis ir daļa no ieroča šaušanas mehānisma. Tas ir ļoti ciets tērauda stienītis ar mazu, noapaļotu galu tā priekšā, kas domāts, lai uzsistu pa kapseli. Uzsitiens izraisa trāpījuma — jutīgās aizdedzes kapseles maisījuma sprāgšanu. Pēc tam aizdegas dzinējmateriāls. Šī materiāla degšana rada augstspiediena gāzes, kas grūž lodi (vai citu lādiņu) pa ieroča stobru. Ir arī citas pirotehnikas sistēmas, kuros tiek izmantots belžņa mehānisms: sākot ar rokas granātām un beidzot ar ķīmiskajiem skābekļa ģeneratoriem.
Tehniskais raksturojums
Belznis var būt uzvilkts ar atsperi, (kā aizslēga šautenēs, vai gadījumā, ja belznis ir iestiprināts ar atsperi uzvelkama revolvera gailī) vai arī var būt atsevišķs gailis, kas uzsit pa belžņa aizmugurējo galu, dzenot to uz kapseli. Sistēma ar atsevišķo gaili ir raksturīga pašlādējošās pistolēs un arī dažos augstāka līmeņa revolveros. Daži belžņi ir izveidoti kā īpatnēji elementi aizslēgā vai stobra resgalī, spējīgi kustēties uz priekšu, kad pa tiem uzsists, un atlēkt, kad kapsele aizdegas. Kad belznis ir uzvilkts, tas nospriego kaujas atsperi, kuru atbrīvo ar sprūdu vai arī ar sprostu.
Belžņu korpusus parasti norūda. Belznim ir jābūt nevis smailam, bet noapaļotam, jo ass, smails belznis var pārdurt plāno, mīksto kapseles sienu un izraisīt bīstamu patronas eksploziju. Parasti belznis ir izgatavots no tērauda, taču ir arī belžņi no titāna, kas ir vieglāki un līdz ar to ātrāki un arī precīzāki.
Slokas iela (Rīga)
Slokas iela ir viena no Rīgas garākajām ielām Pārdaugavā — Āgenskalna, Zasulauka, Dzirciema, Iļģuciema un Imantas apkaimēs. Lielākā Slokas ielas daļa atrodas Kurzemes rajonā (2—146; 15—213), tomēr neliels posms pašā ielas sākumā, no Uzvaras bulvāra līdz Kalnciema ielai, atrodas Zemgales priekšpilsētas teritorijā (1—13b). Kopējais ielas garums sasniedz 9167 metrus un tā sastāv no divām braukšanas joslām.
Belznis
Belžņu tipi
Mūsdienās ir 5 dažādi belžņu tipi (agrāk bija arī dienvidslāvu tips):
Slokas iela (Rīga)
Slokas ielai ir 332 metrus garš nosacīts pārrāvums, kur iela iziet ārpus Rīgas pilsētas robežām un ieiet Mārupes novada teritorijā. Imantā starp Kleistu ielu un pievadceļu iepretīm daudzdzīvokļu ēkai Slokas ielā 173, aptuveni 250 metru garumā Slokas iela ir pilnībā gājēju iela.
Belznis
Drošība
Ieroča drošības sistēmas var ietvert arī belzni - ieroča bloķēšana var notikt ar belžņa imobilizāciju vai arī nobīdot tā galu no centra tā, lai tas uzsistu pa patronas aizmuguri blakus kapselei. Daži ieroči (kā, piemēram, Browning Hi-Power Mk III versija) nevar izšaut pat tad, ja tos nomet tādā veidā, ka gailis uzsit pa belzni — belznis ir imobilizēts, ja mēlīte ir tās priekšējā pozīcijā.
Slokas iela (Rīga)
Vēsture
Slokas ielas pamatā ir ceļš uz Sloku, senu apdzīvotu vietu tagadējās Jūrmalas pilsētas teritorijā (nosaukums ir cēlies no Slokas upes, kura vēsturiskos avotos minēta jau 1225. gadā). Slokas iela pirmo reizi ir minēta 1861. gada Rīgas ielu sarakstā. Tā sākās Āgenskalnā, no Kalnciema ielas un sniedzās līdz pilsētas robežai Iļģuciemā (aptuveni pie Dzegužkalna parka).
Belznis
Drošība
Ievietojot belzni ir jāievēro liela drošība. Ķīniešu tipi un rumāņu tips ir ļoti līdzīgi. Ievietojot nepareizo belzni nepareizajā aizslēgā, tas ieķīlēsies un var rasties ļoti nopietni darbības traucējumi tiklīdz kā zalve būs kamerā. Tas pats notiks, pareizo belzni nepareizi ievietojot pareizajā aizslēgā (viegli var kļūdīties ar ķīniešu otrā tipa belzni). Ir jāpievērš uzmanība belžņa novietojumam pirms tā izņemšanas un jāpārbauda pirms jauna ievietošanas.