cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dmitrija Lapteva šaurums
Pirmie no eiropiešiem, kas šķērsoja šaurumu un atklāja Lielo Ļahova salu, bija kazaki Jakovs Permjakovs un Merkurijs Vagins 1712. gadā, bet pirmais, kas caurkuģoja šaurumu, bija Dmitrijs Laptevs 1739. gada 14. augustā, kura vārdā šaurums nosaukts.
Moniša Kaltenborna
Moniša Kaltenborna (, meitas uzvārds Narang, dzimusi, Dehrādūnā, Utarakhandas štatā, Indijā) ir indiešu izcelsmes Austrijas juriste un uzņēmēja, pašreizējā Formula 1 komandas Sauber vadītāja un izpilddirektore, pirmā sieviete F1 vēsturē, kas ir komandas vadītāja.
Biogrāfija
Moniša Kaltenborna ir dzimusi Dehrādūnas pilsētā, Utarakhandas štatā (Indijas ziemeļos). Kad viņai bija astoņi gadi, ģimene "ziņkārības dēļ" izlēma pārcelties uz dzīvi ārpus Indijas un izvēlējās dzīvot Vīnē, Austrijā.
1995. gadā ieguvusi jurista grādu Vīnes Universitātē, 1996. gadā – maģistra grādu Londonas Ekonomikas skolā.
Moniša Kaltenborna ir viena no FIA komisijas Sievietes motorsportā oficiālajām sūtnēm, palīdzot šai komisijai veicināt un iedrošināt sieviešu līdzdalību autosportā.
Kaltenbornai ir Austrijas pilsonība, viņa ir precējusies, ģimenē aug divi bērni, dzīvo Kisnahtas pilsētā, Cīrihes kantonā Šveicē, netālu no Hinvilas, kur atrodas Sauber komandas bāze. Brīvajā laikā nodarbojas ar jogu un tenisu, apmeklē operu.
Formula 1 karjera
Kopš 1998. gada strādājot Sauber komandā, Moniša Kaltenborna 2001. gadā kļuva par Sauber Group valdes locekli, 2010. gadā par izpilddirektori, vadot komandas uzņēmējdarbību. No 2010. gada Kaltenborna arī pamazām pārņem no komandas dibinātāja un īpašnieka Pētera Zaubera komandas praktisko vadību sacīkšu laikā.
2012. gadā Kaltenborna kļuva par komandas līdzīpašnieci (līdztekus Pēteram Zauberam), savukārt tā paša gada oktobrī viņa kļuva par komandas vadītāju, ieņemot šādu amatu kā pirmā sieviete F1 vēsturē.
Jurijs Oganesjans
Jurijs Oganesjans (ru, hy) ir Padomju Savienībā dzimis armēņu izcelsmes Krievijas kodolfiziķis, kurš tiek uzskatīts par vienu no vadošajiem zinātniekiem smago ķīmisko elementu izpētē. Viņa vārdā ir nosaukts 118. ķīmiskais elements periodiskajā tabulā — oganesons.
Rubensheisa
Rubensheisa jeb Rubensa māja (nl) ir 1946. gadā dibināts muzejs Antverpenē, kas iekārtots gleznotāja Pītera Paula Rubensa mājā, kur viņš dzīvoja un bija iekārtojis savu darbnīcu.
Rubenss nopirka māju 1610. gadā un pārbūvēja savām vajadzībām. Šeit tika radīti daudzi no Rubensa slavenākajiem darbiem. Vēlāk māja tika pārdota. 1937. gadā Anverpenes pilsēta māju iegādājās un, pēc restaurācijas, 1949. gadā tajā tika atklāts muzejs. Muzeja mākslas kolekcijā ir ne tikai Rubensa, bet arī Rubensa laikabiedru darbi.
2. tūkstošgade
2. tūkstošgade ir laika periods, kas sākās un beidzās. Tas ir mūsu ēras otrais gadu tūkstotis.
Sākot ar 16. gadsimtu cilvēki sāka migrāciju no Eiropas, Āzijas uz (kā tolaik sauca) Jauno pasauli, sākot globalizācijas procesu.
Iedzīvotāju skaits pieauga divas reizes pirmajos septiņos gadsimtos (no 310 miljoniem 1000. gadā līdz 600 miljoniem 1700. gadā), pēc tam šī izaugsme kļuva straujāka, 2000. gadā iedzīvotāju skaits sasniedza 6 miljardus.
Segeža
Segeža (ru, krl, vep, fi) ir pilsēta Vigezera ziemeļrietumu krastā Karēlijas Republikā Krievijas Federācijā. Segežas rajona centrs. Papīra rūpniecības centrs. Atrodas pie federālā autoceļa R21 "Kola".
Vēsture
Pilsēta radusies līdz ar Murmanskas dzelzceļa stacijas uzbūvi 1914. gadā. 1935. gadā apzīvotā vietā tika uzsākta celulozes-papīra kombināta celtniecība, kas arī mūsdienās ir pilsētas galvenais rūpniecības uzņēmums. 1939. gadā kombināts sāka darbu. 1943. gadā Segežai piešķīra pilsētas tiesības.
Cilvēki
Netālu no pilsētas atrodas kolonija, kurā 2011. gadā tika ieslodzīts Mihails Hodorkovskis.
Segežā dzimuši:
15. (2.) ieroču SS artilērijas pulks
15. (2.) ieroču SS artilērijas pulks bija Latviešu leģiona artilērijas vienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. Kaujas gaitas beidza 1945. gada 2. maijā ar padošanos rietumu sabiedrotajiem, daļai pulka vīru pēc Lielvācijas kapitulācijas Hēlas pussalā krītot PSRS gūstā.
Izveidošana
Tā kā pirmo 15. divīzijas artilērijas pulku 1944. gada vasarā pievienoja 19. divīzijai un atstāja Latvijas teritorijā, pārformējot 15. divīziju 1944. gada rudenī Vācijā divīzijas artilērijas pulku saformēja no jauna, daļu virsnieku piesaistot no 19. divīzijas artilērijas pulka. Formēšanu uzsāka pulkvežleitnants Kārlis Rēbergs 1944. gada oktobra-novembra mēnešos Sofienvaldes rajonā. Pulks tika veidots četru, viena smagā un trīs vieglo, divizionu sastāvā. I un IV (smagais) divizions tika saformēts no 19. artilērijas pulka vīriem. 1945. gada 1. janvārī pulka uzbūve un vadība bija šāda:
Komandieris - pulkvežleitnants Rēbergs, adjutants - leitnants Ģērmanis
Pilnīgu pulka saformēšanu traucēja zirgu, pajūgu un apbruņojuma trūkums. Kad 1945. gada janvāra vidū pienāca pavēle pulkam iesaistīties kaujās par Nakeli, bija iespējams saformēt tikai vienu divizionu kapteiņa Mateasa vadībā no 1., 6., 8. un 12. baterijas.
Kaujas gaitas
1945. gada 22. janvāra 19:00 pulks izgāja no Rudolfsvaldes uz Sominu, tālāk turpinot ceļu uz Brusu pa Bērentas-Kaminas šoseju, 24. janvārī sasniedzot Konicu un virzoties uz Nakeli. 26. janvāra naktī, smaga sniegputeņa apstākļos, pulks saņēma pavēli ieņemt pozīcijas pie Immenheimas, taču, vēl to nesasniedzis, saņēma pavēli atkāpties līdz ar citām divīzijas vienībām. Nesaņēmis munīciju pulks 27. janvārī zem ienaidnieka uguns atgāja uz Vandsbergu, pa ceļam saņemot pavēli ieņemt pozīcijas Bartenavas rajonā. 28. janvārī pulks sasniedza pozīcijas pie Vilkensvaldes, taču tā rīcībā bija vairs tikai ap 40 šāviņu un būtisku kaujas atbalstu 29. janvāra ienaidnieka uzbrukuma laikā tas sniegt nespēja.
29. janvāra uzbrukumā ienaidnieks ieņēma Vilkensvaldi un pulks sāka atkāpšanos uz Kujanu, tika zaudēta 1. un 6. baterija. Divizions ieņēma pozīcijas Lobsonkas upītes krastos un no diviziona komandiera amata atcēla kapteini Mateasu, tālākās atkāpšanās laikā viņš pazuda bez vēsts. Diviziona komandiera amatu ieņēma kapteinis Eglīte. 30. janvārī pulku novietoja aizsardzības pozīcijās Flatovā, 31. janvāra pēcpusdienā piegādāja ap 400 šāviņus, kas pulkam ļāva veikt kaujas uzdevumus, taču jau pret vakaru pienāca pavēle atiet uz Jastrovu. Pozīcijas pulks ieņēma gar Kidovas upi uz austrumiem no Jastrovas, taču 2. februārī, ienaidniekam draudot ielenkt Jastrovu, pulka vienības sāka atiet uz Landeku.
2. februāra vakarā pulka vienību kolonnas sadrūzmējās uz lielceļa pie Flederbornas un cieta smagus zaudējumus no ienaidnieka artilērijas uguns. Ap plkst. 22:00 pulks iegāja Flederbornā un novietojās aizsardzībā, distance līdz ienaidnieka uzbrūkošajai līnijai bija tik īsa, ka lielgabali šāva tiešā tēmējumā - uzbrukumu izdevās atsist. 3. februārī divīzijas vienības uzsāka atiešanu uz Vallahzē, daļai pulka vienībai uzticēja segt 33. grenadieru pulka atiešanu, ko gan šāviņu dēļ bija iespējams veikt tikai daļēji.
Pie Vallahzē divīzijas vienību kolonna uz ceļa atkal radīja sastrēgumu, kas pārvērtās pilnīgā panikā, kolonnas kreisajā pusē parādoties ienaidnieka tankiem. Šajā vienpusīgajā sadursmē pulka vienīgais divizions cieta smagus zaudējumus; rīcībā palika vien 5 lielgabali, pie kam uz katru lielgabalu palika 1 vai 2 šāviņi. Ceļa posmā starp Vallahzē un Landeku pulka vīri cīņā piedalījās kā kājnieki; šeit krita diviziona komandieris kapteinis Eglīte. 4. februārī Landekā pulks ieņēma pozīcijas uz ziemeļaustrumiem no Landekas, atkal novietojoties tiešā tēmējumā. No iesaistes kaujās janvāra beigās pulks bija zaudējis ap 200 kritušo un ievainoto.
Līdz 10. februārim divizions palika Landekas iecirknī, vairākreiz mainot pozīcijas, tika atsisti vairāki ienaidnieka uzbrukumi. 10. februārī pulks saņēma pavēli atiet uz Vitkavu, novietojoties pozīcijās uz dienvidiem no Grīnavas 34. grenadieru pulka aizmugurē. Jau 11. februārī 34. pulks ienaidnieka spiediena priekšā bija spiests atkāpties un arī artilēristi mainīja pozīcijas, novietojoties uz ziemeļiem no Grīnavas, šeit tika saņemti arī jauni lielgabali un munīcija. Divizions turpmākajās dienās turpināja atiet rietumu virzienā, 14. februārī saņemot pavēli ieņemt pozīcijas Kristfeldes-Klausfeldes līnijā, 16. februāra rītā, pēc vairāku pretrunīgu pavēļu saņemšanas, pulka vienības novietojās Gutaugustenhofas-Demicas-Šohavas pozīcijās.
22. februārī pulka divizions sasniedza Landeku II, kur tika iesaistīts 33. pulka un citu kājnieku vienību atbalstā. 23. februārī ieradās pulka komandieris pulkvežleitnants Rēbergs, kas paziņoja, ka pārējie divizioni tikuši atbruņoti un faktiski nepastāv. 24. februārī pulks atgāja uz Amalienrūi, naktī uz 25. februāri turpinot atiešanu uz Bretenfeldi un 26. februārī novietojoties pozīcijās Hammeršteinā. 27. februāra vakarā turpinājās virzība uz Špārzē, kur kopā ar 33. grenadieru pulku artilēristi iesaistījās sadursmē ar ienaidnieka tankiem un kājniekiem. 17:00 pulks atgāja uz Vurhovu, ap pusnakti sasniedzot Neukvarkovu un nākamās dienas 16:00 nonākot Augustenhofā, kustība notika uz bēgļu pārpildītiem ceļiem.
1. martā pulka vienības sapulcējās Glēzenapas — Rafenbergas rajonā, aizstāvoties pret ienaidnieka tanku un kājnieku uzbrukumiem līdz ar 33. un 34. grenadieru pulku. Pozīcijas izdevās noturēt līdz 4. marta 17:00, kas sākās atiešana uz Cadkovu. 6. marta naktī, atrodoties Ostheides mežā, pienāca divīzijas pavēle iznīcināt visu artilēriju un pajūgus, tā arī tika izpildīta - kad izrādījās, ka pavēle ir pārsteidzīga, bija iespējams saglābt vairs tikai vienu lielgabalu. Kājnieku kārtā pulka vīri turpināja atkāpšanos.
8. martā, atrodoties Borntinā, plkst. 11:00 tika saņemta pavēle iznīcināt pēdējo lielgabalu un aprakt munīciju. 11. martā, turpinot atkāpšanos pulka iecerēto ceļu pie Hoffas pārrāva ienaidnieks, taču diviziona vīriem izdevās triecienā izlauzties, iznīcinot 7 prettanku lielgabalus un sagrābjot 2 smagos ložmetējus. 15. marta vakarā pulks sasniedza Devihovu un tika novietots atpūtā, kā arī atvilkts no frontes. 20. martā pulka pārējo divizionu vīri, kas vēl aizvien atradās Dancigas apkaimē apmācībās, tika sadalīti pa vācu artilērijas vienībām. 24. martā pulks sasniedza savu jauno novietojumu Šteinferdē, 2 km no Firstenbergas, kur ar 29. martu tika nozīmēts prettanku grāvju rakšanā.
17. aprīlī pulku pārcēla tuvāk frontei, uz Karvicu, kur tas atkal tika izmantotas prettanku nocietinājumu izbūvē gar Oderu. 26. aprīlī pulku novietoja aizsardzības pozīcijās starp ezeriem uz austrumiem no Karvicas. 28. aprīlī ienaidnieks pārrāva sakarus ar divīzijas štābu un sasniedza pulka pozīcijas, ap 11:00 pulks no pozīcijām atgāja rietumu virzienā, virzoties rietumu frontes virzienā.
Forsētā pārgājienā 15. artilērijas pulka vīriem izdevās nonākt Šverīnā, kur 1945. gada 2. maijā tie ap 700 vīru sastāvā padevās rietumu sabiedrotajiem. Pulka pārējo divizionu vīri krita Sarkanās armijas gūstā Dancigas ielenkumā. Pulka komandieris Kārlis Rēbergs pazuda bez vēsts.
Laupītājblakšu virsdzimta
Laupītājblakšu virsdzimta (Reduvioidea) ir blakšu kārtas virsdzimta, kurā ietilpst divas dzimtas Pachynomidae, kurā ir 23 sugas, un Reduviidae ar aptuveni 7000 sugām.
2016. gada Giro d'Italia
2016. gada Giro d'Italia bija 99. reize, kad notika šīs sacensības. Tās sākās 6. maijā Apeldornā ar 9,8 kilometrus garu individuālo braucienu un turpinājās ar vēl diviem posmiem Nīderlandē, abiem starp Neimegenu un Arnemu. Sacensības noslēdzās 29. maijā Turīnā ar 150 kilometru garu līdzenumu posmu. Pārējie posmi notika Itālijā, bet divi no tiem daļēji arī Francijā.
Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Vinčenco Nibali, kam tā bija otrā uzvara Giro d'Italia.
Komandas
Visas 18 UCI ProTeam komandas tika automātiski ielūgtas un tām bija obligāti jāpiedalās sacensībās; papildus tika ielūgtas vēl četras komandas.
Pirmā no tām —  — tika nosaukta 2015. gada sezonas beigās. Iepriekšējā sezonā tā ar nosaukumu  uzvarēja sezonu ilgajā Coppa Italia sacensību sērijā; šo sacensību uzvarētāji automātiski tiek iekļauti nākamā gada Giro d'Italia.
Pirmssacensību favorīti
Par pirmssacensību favorītiem tika uzskatīti Vinčenco Nibali, Mikels Landa, Alehandro Valverde, Iļnurs Zakarins, Rigoverto Urans, Rafals Majka, Toms Dimulēns, Domeniko Pocovivo un Jakobs Fūglsangs.
Grodņas ūnija (1566)
Grodņas ūnija (la) bija 1566. gada 26. decembrī Lietuvas Seimā Grodņā noslēgta Livonijas un Lietuvas reālūnija, ko 1566. gada 10. decembrī Cēsu pilī bija apstiprinājis Livonijas landtāgs. Pēc līguma noslēgšanas Rīgas arhibīskapijas zemes apvienoja ar bijušajām Livonijas ordeņa valsts Daugavas labā krasta zemēm vienotā Livonijas hercogistē, ko vēlāk sāka dēvēt par "Pārdaugavas hercogisti".
Vēsture
Pēc sakāves Livonijas karā pret Maskaviju 1561. gada 28. novembrī Viļņā pēdējais Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers noslēdza padošanās vienošanos ar Lietuvas dižkunigaiti Sigismundu II Augustu, kas pazīstama kā Viļņas ūnija. Lietuvas dižkunigaitis (un Polijas karalis) Sigismunds II Augusts tagad vienlaicīgi bija arī Livonijas valdnieks. Livonijas hercogiste tagad atradās personālūnijā ar Lietuvu un tās nākamajiem valdniekiem. Tajā esošās pilis Sigismunds II Augusts pēc savas labpatikas apsolīja tiem, "kas vēl atlikušies no Vācu ordeņa, kā arī mūsu padomniekiem un citiem, kam nopelni Livonijas labā". Tika garantētas līdzšinējās dižciltīgo privilēģijas un jurisdikcija, kārtojot apelācijas jautājumu.
Gotharda Ketlera tituls šajā laikā bija "Kurzemes un Zemgales kungs Livonijā, Polijas karaliskās majestātes vietvaldis un gubernators Livonijā"(de).
Toties Rīgas arhibīskaps Brandenburgas Vilhelms nevēlējās pieņemt visus Viļņas ūnijas noteikumus, bet arhibīskapijas koadjuktors Kristofs meklēja palīdzību pie Zviedrijas karaļa. Rīgas pilsēta pasludināja, ka pakļaujas tieši Svētās Romas impērijai un vēlas saglabāt Rīgas brīvpilsētas statusu. Pēc arhibīskapa nāves 1563. gadā zviedri ieņēma daļu no Rīgas arhibīskapijas, tomēr ar lietuviešiem uzticīgā Gotharda Ketlera palīdzību viņi tika padzīti. Par arhibīskapijas administratoru tika iecelts Nikolajs Radvils. Tikai 1566. gadā Rīgas arhibīskapijas bruņniecība parakstīja padošanās aktu un Rīgas arhibīskapija tika apvienota ar bijušajām Livonijas ordeņa Daugavas labā krasta zemēm vienotā Livonijas hercogistē, ko vēlāk sāka dēvēt arī par "Pārdaugavas hercogisti".
No 1566. gada 26. augusta līdz 26. decembrim Grodņā notika Lietuvas Seims, kurā tika noslēgta Livonijas un Lietuvas reālūnija. Pēc reālūnijas nosacījumiem par pirmo Livonijas hercogu kļuva Lietuvas dižkunigaitis Sigismunds II Augusts, kas par hercogistes pārvaldnieku iecēla Livonijas hetmani Jāni Hodkeviču (1566-1578). Viņa rezidence bija bijušajā ordeņa landmaršalu Siguldas pili.Hodkevičs mēģināja pakļaut arī Rīgas brīvpilsētu, taču cieta zaudējumu 1567. gada 7. jūlija kaujā, kurā krita ap 30 lietuviešu, bet rīdzinieku pusē tikai 15 vai 16 latviešu ("nevācu") karavīru.
Pārdaugavas Livonijas ģerbonis
1566. gada 26. decembrī apstiprināja hercogistes ģerboni, kas bija patapināts no iepriekšējā Livonijas valdnieka arhibīskapa Brandenburgas Vilhelma ģerboņa: sarkanā laukā uz labo pusi ejošs ar zeltu kronēts sudraba grifs ar zobenu labajā ķetnā, kam uz krūtīm monogramma "SA" (Sigismunds Augusts). Šis ģerbonis kļuva par pamatu Hodkeviču dzimtas ģerbonim.
Deivs Grols
Deivids Ēriks "Deivs" Grols (en; dzimis ) ir amerikāņu rokmūziķis, multiinstrumentālists, dziedātājs, dziesmu autors, kinorežisors; grupas Foo Fighters vadošais vokālists, galvenais dziesmu autors un dibinātājs.
Pirms karjeras grupā Foo Fighters bija grupas Nirvana bundzinieks. Tāpat bijis rokenrola supergrupas Them Crooked Vultures viens no dibinātājiem (2009. gadā izdots albums Them Crooked Vultures). Bijis bundzinieks koncertos vai ierakstos tādiem mūziķiem un grupām kā Garbage, Killing Joke, Nine Inch Nails, Deividam Bovijam, Polam Makartnijam, The Prodigy, Slash, Igijam Popam, Juliette Lewis, Tenacious D, Tom Petty and the Heartbreakers, Lemmy un Stīvijam Niksam.
Jakuči
Jakuči ir ciems Blontu pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 284 km attālumā no Rīgas.
KF Laçi
KF Laçi ir Albānijas futbola klubs, kas spēlē Albānijas Superlīgā. Dibināts 1960. gadā. Kluba futbolisti ir divas reizes uzvarējuši Albānijas kausa izcīņā un vienreiz ieguvuši Albānijas superkausu.
Kazimirovka
Kazimirovka var būt:
Arhīvs
Arhīvs (no la) ir valsts vai privāta dokumentu krātuve, kurā glabā, apstrādā dokumentus un izsniedz ziņas uz šo dokumentu pamata. Termins arhīvs, kas apzīmē iestādi un pašus ierakstus, izriet no franču valodas un tas vai radniecisks vārds tiek lietots lielākajā daļā kontinentālās Eiropas valstīs un ASV.
Vēsture
Lai gan arhīvi un arhīvu pārvalde var tik izpētīta līdz senatnei, arhīvi un arhīvu pārvalde kā to mēs tagad saprotam ir datēta ar Franču revolūciju. Izveidojot Arhīvu Nationale 1789. gadā un arhīvu Départementales 1796. gadā, tā bija pirmā reize kad vienota arhīvu administrācija ietvēra visus pastāvošos glabātavas un ierakstus radošās sabiedriskās aģentūras. Otrais rezultāts netieši atzina ka valsts bija atbildīga par sava dokumentārā mantojuma aprūpi. Trešais rezultāts bija princips ka sabiedrībai ir pieeja arhīvam. Prakse un principi ir mainījušies no valsts uz valsti, bet modelis parasti ir centrālā glabātava un, ja apstākļi prasa to, provinciālās glabātavas.
Francijā, departamenta arhīvā tiek uzglabāti ne tikai mūsdienu arhīvi, kas saistīti ar tās teritoriju, bet arī pirmsrevolūcijas arhīvi. Nīderlandē ir centrālais valsts arhīvs un provinciālie arhīvi. Šķelšanās, kas sekoja pēc Otrā pasaules kara, deva Federālo Vācijas Republikas Bundesarchivas arhīvu Koblencā un Vācijas Demokrātiskās republikas arhīvu Postdamā, kā arī vairākas krātuves federālajās zemēs vai apgabalos. Itālijā nav viena centrālās institūcijas arhīva, bet ir virkne svarīgu krātuvju, kas ir apvienotas zem Iekšlietu ministrijas un parāda agrāko valsts sadalījumu.
Amerikas Savienotajās Valstīs valsts arhīvs tika izveidots 1934. gadā, lai uzglabātu valsts valdības izmantotos ierakstus. Federatīvais ierakstu likums 1950. gadā atļāva radīt starpposma ierakstu krātuves vairākos reģionos, kurus valsts ir sadalījusi ar Vispārējo pakalpojumu pārvaldi. Saskaņā ar federālo pārvaldes sistēmu, katram Amerikas Savienoto valstu štatam ir sava pastāvīga arhīvu aģentūra. Kanādā situācija ir līdzīga — gan Otavas valdība, gan vairākas provinces uztur savus arhīvus. Austrālijas arhīva galvenā mītne ir Kanbera un filiāles atrodas visās valsts pilsētās, kā arī Darvinā un Taunsvilā. Štatiem ir pašiem savi arhīvi, parasti zem štatu bibliotēkām.
Anglijas valsts ierakstu likums 1838. gadā savāca kopā visas atsevišķās kolekcijas un novietoja tās zem Roll Master. Tādēļ Anglija ir labs piemērs centralizācijai, turpretim ierastā prakse jau ierosināta, ir arhīvu decentralizācija pa iekšzemes apgabaliem, kur tie ir iegūti. Jaunzēlandes valsts arhīvs ir līdzīgi centralizēts, tāpat kā arhīvi Indijā un Pakistānā. Japānā nav valsts arhīva; tās ieraksti atrodas ministriju uzraudzībā.
Apvienoto Nāciju organizācijas un vairākas citas starptautiskas organizācijas uztur arhīvus. Starptautiskā arhīvu padome tika izveidota 1948. gadā arhivāru sanāksmē Parīzē UNESCO aizbildniecībā. Dalība ir atvērta visiem profesionālajiem arhīvistiem un centrālās arhīvu direkcijas vai administrācijas, valsts vai reģionālo apvienību arhivāriem un visām arhīvu institūcijām.
Ierakstu kontroles zinātnei ir nācies saskarties ar vismaz trīs galvenajiem jautājumiem: ierakstu veidu noteikšana kurus vajadzētu izslēgt no izcelsmes aģentūras; laika izvietojums; veidu izvietojums. Prakse ir dažāda, bet izslēgšana parasti ir notikusi pirms ieraksti ir pārvietoti no izcelsmes vietas. Dažās valstīs, īpaši tajās kam ir vairāku gadsimtu vēsture, ir aizliegts izslēgt ierakstus pirms noteiktā datuma.
20. gadsimtā arhīvistiem nākas saskarties ar jauniem apstrādes ierakstiem, tādiem ka fotogrāfijas, kinofilmas, skaņu ieraksti, datoru ieraksti. Mikrokopijas vai mikrofilmas, tiesisks status ko parasti vajag noteikt ar īpašu tiesisku aktu; ir praktisks līdzeklis papildus kopiju veikšanai kā drošības līdzeklis pret kara draudiem; konservēšana pret nolietošanos vai bojājumiem; lietošanai starptautiskajās apmaiņās; ierakstu vietā vai zinātnieku ērtībai; remonta, iesiešanas un uzglabāšanas izmaksu samazināšanai; kā līdzeklis, kas papildus līdzeklis galveno ierakstu struktūrā; kā publikāciju veids. Prakse kā arī pārliecība atšķiras no valsts uz valsti. Kā sociālā, ekonomiskā un kultūras vēsture koncepcija attīstījās industrializācija spēlēja arvien ievērojamu lomu valsts un starptautiskajās attiecībās, kā demokratizācija izplatījās pa pasauli, tāpēc nebija liela uzmanība veltīta biznesa arhīviem, iestāžu arhīviem un to personu dokumenti ne vienmēr tika atšķirti. Vācija bija pirmā kas atzina biznesa arhīvu vērtību, drīz pēc tam sekoja Beļģija, Šveice un Nīderlande; Francija, Anglija un Dānija ir piemērs dažāda mēra un būtības vēlākai atzīšanai.
Lietotāji un iestādes
Vēsturnieki, speciālisti ģenealoģijā, advokāti, demogrāfi, filmu veidotāji un citi veic pētījumus arhīvos. Pētniecības process katrā arhīvā ir unikāls un atkarīgs no iestādes kurā tas atrodas. Kaut arī pastāv daudz dažādu arhīvu pēc arhīvistu pēdējās skaitīšanas Amerikā ir identificēti pieci galvenie veidi: augstākās izglītības, uzņēmējdarbības (peļņas), valdības, bezpeļņas un citi. Ir arī četras galvenās pētījumu jomas kas ir saistītas ar arhīviem: materiālu tehnoloģijas, organizēšanas principi, ģeogrāfiskā atrašanās vieta, sarežģīti cilvēku un necilvēku iemiesojumi. Šīs jomas palīdzēs tālākajās kategorijās kāda veida arhīvs tiek izveidots.
Akadēmiskie arhīvi
Arhīvi koledžās, universitātēs un citās izglītības iestādēs parasti jāievieto bibliotēkās un pienākumus var veikt bibliotekārs vai arhīvists. Reizēm vēstures profesori var uzturēt nelielu arhīvu. Akadēmiskie arhīvi pastāv, lai saglabātu un cildinātu savu skolas un akadēmisko aprindu vēsturi. Akadēmiskais arhīvs var saturēt iepriekšējo profesoru un direktoru dokumentus, piemiņlietas kas saistītas ar skolas organizāciju un aktivitātēm un lietām ko akadēmiskā bibliotēka vēlas lai paliek nepieejami plauktā, kā retas grāmatas vai tēžu(disertāciju) kopijas. Pieeja lielākai daļai šo arhīvu tikai ar norīkojumu(atļauju). Akadēmisko arhīvu lietotāji ir universitāšu beidzēji un tie kas vēlas apskatīt retus un vēsturiskus dokumentus pētniecības nolūkos. Daudzi akadēmiskie arhīvi cieši sadarbojas ar bijušo absolventu attiecību dienestiem, lai palīdzētu piesaistīt līdzekļus savām skolām vai bibliotēkām. Sakarā ar bibliotēku kolekciju, zināmā mērā apliecina Amerikas bibliotēku asociācija, dot priekšroku strādāt akadēmiskajos arhīvos Amerikā.
Uzņēmējdarbības (peļņas) arhīvi
Arhīvi kas atrodas uz peļņu virzītās institūcijās parasti pieder privātajiem uzņēmējiem. Kā piemēri pazīstamiem uzņēmējdarbības arhīviem ASV ir Coca-Cola (kurai atsevišķi pieder Pasaules Coca-Cola muzejs), Procter and Gamble, Motorola mantojuma pakalpojumi un arhīvi, un Levi Strauss & Co. Šie korporāciju arhīvi satur vēsturiskus dokumentus un priekšmetus, kas ir saistīti ar šo kompāniju vēsturi. Uzņēmējdarbības arhīvi kalpo kā līdzekli, lai palīdzētu saviem uzņēmumiem saglabāt kontroli pār savu zīmolu, saglabājot atmiņas par uzņēmuma pagātni. Īpaši uzņēmējdarbībās arhīvos ierakstu pārvaldīšana ir atsevišķi no vēsturiska aspekta arhīva. Darbiniekiem šāda tipa arhīvos var būt dažāda veida kvalifikācijas un zinātniskā grāda kombinācijas, no jebkura vēstures vai bibliotēkas jomas. Šie arhīvi parasti nav atvērti publikai un tos parasti izmanto paša uzņēmuma darbinieki, tomēr daži atļaus iepriekš pieteiktiem apmeklētājiem. Uzņēmējdarbības arhīvi ir ieinteresēti saglabāt savu uzņēmumu viengabalainību un tātad atlasa kā viņu materiāli tiks lietoti.
Valdības arhīvi
Valdības arhīvi iekļauj sevī vietējā un štata līmeņa arhīvus kā arī valsts (vai federālās) valdības arhīvus. Ikviens var izmantot valdības arhīvus un biežākie lietotāji ir reportieri, ģenealoģijas speciālisti, rakstnieki, vēsturnieki, studenti un cilvēki kuri vēlas informāciju par viņu reģionu vai māju vēsturi. Daudzi valdības arhīvi ir atvērti publikai un nekādas atļaujas nav vajadzīgas, lai tos apmeklētu.
Amerikas Savienotajās Valstīs Nacionālais Arhīvus un Ierakstu Administrācija (NARA) pārvalda centrālās arhīvu ēkas Kolumbijas un Koledžas parka apgabalā, Mērilendā ar reģionālajām ēkām izkaisītām visās Amerikas Savienotajās Valstīs. Dažām pilsētām vai vietējām valdībām var būt glabātuves, bet viņu organizācija un pieejamība var plaši mainīties. Štatu vai provinču arhīvi parasti pieprasa saviem darbiniekiem vismaz bakalaura grādu vēsturē, lai gan daži prasa testa sertifikātu (valdības vai asociācijas).
Apvienotajās Karalistes Arhīvs agrāk zināms kā Publiskais Ierakstu birojs, ir Anglijas un Velsas valdības arhīvs. Valsts pieminekļu saraksts ir publiskais Anglijas mantojuma arhīvs. Skotijas Valsts Arhīvs, atrodas Edinburgā, kalpo valstij kamēr Ziemeļīrijas Publisko ierakstu birojs Belfāstā ir Ziemeļīrijas valdības arhīvs.
Ierakstu biroja vietējas piekļuves tīkls un arhīvi pastāv visā Anglijā, Velsā un Skotijā un tajos atrodas svarīgas kolekcijas, iekļaujot vietējās valdības, zemes gabalu, baznīcu un darījumu dokumentus. Daudzi arhīvi ir devuši ieguldījumu katalogiem valsts Access 2 Archive programmas un tiešsaistes meklēšanā kolekcijās, ir iespējama.
Francijā, Francijas Arhīvu direkcija (Direction des Archives de France) Kultūras ministrijā vada Valsts arhīvu (Archives nationales) kurā atrodas 364 km. (226 jūdzes) arhīvu 2004 (kopējais garums ko aizņem plaukti salikti vien pie otra), ar oriģinālajiem ierakstiem, kas iet līdz 625 m.ē., ar departamenta arhīvu (archives départementales), kas atrodas visu 100 departamentu prefektūrā, kurā atrodas 1,901 km. (1,181 jūdzes) arhīva (2004) un arī vietējo pilsētu arhīvi, apmēram 600 pavisam, kuros atrodas 449 km. (229 jūdzes) arhīva (2004). Saliekot kopā, kopējais arhīvu apjoms kas atrodas Francijas Arhīvu direkcijas pārziņā ir lielākais pasaulē.
Indijas Valsts Arhīvs atrodas Deli.
Daudzas starpvaldību organizācijas uztur savu vēsturiskos arhīvus. Tomēr dažas Eiropas organizācijas, tai skaitā Eiropas Komisiju, izvēlās ievietot savus arhīvus Eiropiešu universitātes institūtā Florencē.
Baznīcu arhīvi
Visslavenākais baznīcu arhīvs ir Vatikāna Slepenais arhīvs. Baznīcas arhīvu krājums iekļauj arhibīskapijas, bīskapijas un Romas katoļu draudžu un anglikāņu baznīcu un citu dažādu veidu Kristiešu baznīcu konfesiju arhīvus, rokrakstus, baznīcu ierakstus, vietējo baznīcas ierakstus, fotogrāfijas, mutvārdu vēsturi, audiovizuālos materiālus un arhitektūras rasējumus.
Bezpeļņas arhīvi
Bezpeļņas arhīvi iekļauj tās vēsturiskās sabiedrības kas nav bezpeļņās organizācijas, piemēram, slimnīcas un glabātuves tajās. Bezpeļņas arhīvus parasti izveido ar privātu ziedotāju līdzekļiem, lai saglabātu atsevišķu personu vai vietu dokumentus un vēsturi. Bieži vien šīs institūcijas paļaujas uz dotācijām no valsts un privātiem līdzekļiem. Atkarībā no pieejamajiem līdzekļiem bezpeļņās arhīvi var būt mazi kā vēsturiskā sabiedrības lauku pilsētās un lieli kā valsts vēsturiskā sabiedrība, kas sacenšas ar valdības arhīviem. Šā tipa arhīva lietotāji var mainīties kā institūcijas kurām tie ir. Bezpeļņas arhīvu darbinieki varbūt profesionāli arhivāri, pusprofesionāļi vai brīvprātīgie, kā izglītība vajadzīga amata ieņemšanai bezpeļņās arhīvos, atšķiras ar kolekciju lietotāju vajadzībām.
Zarošana
Zarošanas formātā viena iespēja var potenciāli novest pie daudzām citām iespējām. Iedomājies koku diagrammu, kur vairāki sazarojumu zari izveidojas no vien zara. Tas pats likums ir arī šeit. Sākam sākumpunktā un tad ir dota izvēle, ko mēs vēlamies redzēt nākamo pamatojoties uz tēmām.
Matrica
Matricas forma nav tik lineāra kā zarošanas forma. Matricas struktūra ir kā tīkls, kurā nav tieša ceļa izvēles iespējas. Cilvēkam ir iespējas apskatīt visas arhīva izziņas neatkarīgi no viņu iepriekšējās atlases. Tādējādi tā ir nelineāra arhīva struktūra. Lietotājs vienīgi tiek atturēts ar informācijas daudzumu ko tas var apskatīt.
Schizo
Arī saukts par spageti stilu, kā to sauc Bila Viola, schizo ir arhīvu forma kas ir pilnīgi nejauša. Lietotājam nav kontroles pat to ko viņi ir spējīgi piedzīvot. Informācija ir pasniegta viņiem bez iepriekšnoteikta virziena. Nav nekādu ierobežojumu tēmām, toties lietotājam nav kontroles par to kas tiek pasniegt viņiem.
Interneta arhivēšana
Process kurā tie vākti dati no Interneta un saglabāti arhīvos, piemēram arhīvu vietnes, lai interneta lietotājiem varētu to redzēt. Interneta vietņu arhivēšana.
Piemēri interneta arhīviem:
Citi
Daži arhīvi nepadodas kategorizēšanai. Cilšu arhīvi Ziemeļamerikas Amerikāņu vietējo tautu ietvaros, un ir arhīvi kas pastāv privātpersonu dokumentos. Daudziem muzejiem ir arhīvi, lai varētu pierādīt to priekšmetu izcelsmi. Jebkura institūcija vai privātpersona, kas vēlas saglabāt savus nozīmīgos dokumentus organizētā veidā izmantojot arhīvu zinātnes pamatprincipus var būt arhīvs. 2004. gadā Amerikas Savienoto Valstu arhivāru uzskaitē tika saskatīts ka 2,7% arhivāru bija nodarbināti institūcijās kas nepadodas kategorizēšanai. Tas bija atsevišķs rādītājs no 1,3% kas sevi nosauca par pašnodarbinātajiem. Vēl viens arhīvu veids ir sabiedrībai noslēgti. Tās ir interaktīvas rekomendācijas kurās ieslodzītās sievietes Kalifornijas Štata cietumu sistēmā atklāj savus stāstus, kas ar viņām notika. Arhīva funkcija ir atklāt sieviešu stāstus, kuras vēlās izteikt sevi un vēlās lai to stāsti būtu izdzirdēti. Šo stāstu kolekcija ietver sieviešu tiešās runas un arī sieviešu runu ierakstus.
Labie puiši
"Labie puiši" (en) ir 1990. gada ASV kriminālfilma, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmas sižets veidots pēc Nikolasa Piledži grāmatas Wiseguy.
Filma ir stāsts par Henriju Hilu (saistīts ar Lukēzes noziedzīgo ģimeni) un viņa draugiem laikā no 1955. līdz 1980. gadam. Tajā galvenās lomas attēlo Roberts De Niro, Rejs Liota, Džo Peši, Loreina Brako un Pols Sorvino.
Filmu "Labie puiši" nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai sešās nominācijās, Peši saņēma balvu kā labākais aktieris otrā plāna lomā. Panākumus filma guva arī BAFTA kino balvu pasniegšanas ceremonijā, kur filmu atzina par gada labāko, Skorsēzi atzīna par labāko režisoru un saņemtas vairākas citas balvas. 2008. gadā Amerikas Kinoinstitūts atzina šo par otru labāko gangsteru filmu (pēc "Krusttēva"). 2000. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
TDRS-12
TDRS-12 (sākotnēji TDRS-L) ir ASV sakaru pavadonis, otrais no NASA Tracking and Data Relay Satellite trešās paaudzes kosmiskajiem aparātiem. Tas tika palaists 2014. gada janvārī. TDRS-K kalpos kā retranslators starp NASA un citu ASV aģentūru pavadoņiem un zemes stacijām.
Pavadoni izgatavojis ASV uzņēmums Boeing uz platformas BSS-601HP bāzes. Līgums ar Boeing par TDRS-K un TDRS-L noslēgts 2007. gada decembrī. TDRS-K un TDRS-L izgatavošana un zemes stacijas modifikācijas izmaksājusi 715 miljonu USD. Pilnībā uzpildīta ar degvielu, pavadoņa masa ir 3454 kg, no kuras 1,7 t ir degviela. TDRS-L izvietota pārraides aparatūra S, Ku, Ka joslā.
TDRS-L tika palaists 02:33 UTC ar nesējraķeti Atlas V/401 (lidojums AV-042) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-41.
Pēc nodošanas ekspluatācijā pavadonis pārdēvēs par TDRS-12.
Kazimirovka (Aglonas pagasts)
Kazimirovka ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 34 km no novada centra Preiļiem, 7 km no pagasta centra Aglonas un 241 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa V762.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Soluna Samaja
Soluna Samaja (Soluna Samay; dzimusi Soluna Samaja Ketele (Soluna Samay Kettel) ) ir dāņu dziedātāja. Viņa pārstāv Dāniju 2012. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Baku, Azerbaidžānā, ar dziesmu Should've Known Better.
Kopā ar tēvu Gerdu Ketelu (pazīstamu kā Gee Gee Kettel) muzicē kopā grupā Gee Gee & Soluna. Duets ir izdevis septiņus albumus. Taču pati māksliniece savu soloalbumu Sing Out Loud izdeva 2011. gadā. Par Dānijas pārstāvi Eirovīzijā viņa tika izraudzīta Dansk Melodi Grand Prix 2012 pasākumā, kas notika.
Sievietes Ungārijā
Sievietēm Ungārijā ir bijusi milzīga loma Ungārijas sabiedrības veidošanā, īpaši pēdējos 200 gados. Ungāriju sievietes tēla veidošanos veicināja reliģija (romas katolicisms, luterānisms, kalvinisms un arī daļēji pareizticība), vēstures gaita (komunistiskā ideoloģija) un Ungārijas integrācijas process Eiropas Savienībā. Ungārija šobrīd ieņem 42. vietu dzimumu nevienlīdzības indeksā. 93,2% no sievietietēm vecumā no 25 gadiem ir vidējā izglītība un 57,8% ir oficiāli nodarbinātas. Global Gender Gap Report sarakstā Ungārija ieņem 87. vietu.
Pirms Pirmā pasaules kara
Pēteris Baranijs 1790. gadā iesniedza pieteikumu Ungārijas muižniecības Nacionālajai asamblejai ar lūgumu piešķirt muižniecēm tiesības pārraudzīt sapulces darbību, uzskatot, ka sievietes spēs audzināt jaunu savai dzimtenei lojālu paaudzi. Tomēr asambleja noraidīja šo pieteikumu. 1817. gadā Ungārijā tika izveidota Pešteras sieviešu labdarības biedrība – pirmā sieviešu organizācija. Līdz gadsimta beigām valstī tika izveidots vairāki simti šādu organizāciju, kurām tomēr nebija liela politiska svara un ietekmes.
19. gadsimta vidū sievietes ieguva tiesības uz vidējo izglītību, 1895. gadā universitātēs atļāva studēt filozofiju, medicīnu un farmāciju. Cilvēktiesību aktīvisti ar saviem centieniem paplašināja sieviešu tiesības Austrijā un Ungārijā. 1904. gadā Rozika Švimere Ungārijā nodibināja Feministu asociāciju, kas aģitēja par balsošanas tiesību piešķiršanu sievietēm vēlēšanās un trīs reizes bez panākumiem iesniedza petīcijas parlamentam. 1910. gadā tika nodibināta Vīriešu līga par sieviešu balsstiesībām, bet 1913. gadā Budapeštā notika Starptautiskās sieviešu balsstiesību alianses 7. kongress. Feministu asociācija sadarbojās ar Budapeštas pilsētas pārvaldi sieviešu nodarbinātības jautājumos, kā arī izdeva žurnālu par sieviešu problēmām.
Starpkaru gadi
Neatkarīgā Ungārija tika definēta kā nacionāla valsts, tāpēc sieviešu kustībai bija jāpielāgojas šiem jaunajiem apstākļiem. 1919. gadā komunisti ar Belu Kunu pie varas bija neilgu laiku, un feministu grupas kļuva mazākas un mazāk ietekmīgas. Viņiem bija jāiet pagrīdē un jāveido jaunas attiecības ar komunistiem un radikāli kreisajiem. Daļēji sievietes ir panākušas balsstiesību paplašināšanu un tiesības strādāt parlamentā. Pateicoties partiju politiskās ietekmes pieaugumam valstī, sievietes piesaistīja uzmanību un ieguva atbalstu kā bērnu mātes - Ungārijas nākamās paaudzes. Sieviešu organizācijas paplašinājās arī Otrā pasaules kara laikā.
Sufražisms
Daļējas vēlēšanu tiesības ungāru sievietēm tika piešķirtas 1922. gadā, bet pilnīgas tikai 1945. gadā, savukārt Ungārijas Tautas Republikā tās nebija pietiekami skaidri izteiktas. Sievietes bija 18% no Ungārijas parlamenta deputātiem 1949. un 30% 1980. gadā, taču tās sanāksmēs bieži nepiedalījās, lai gan tās ietekmēja lēmumu pieņemšanu. Sieviešu skaits parlamentā ir sarucis līdz 7% pirmajās brīvajās vēlēšanās 1990. gadā, 2014. gadā tās bija 10,1% no visiem deputātiem.
Ungārijas Tautas Republika
Sieviete Sociālistiskajā Ungārijā tika uzskatīta galvenokārt par bērna māti, kas apzīmēja Ungārijas nākotni, ungāru strādnieka sievu un pašu strādnieci. Sievietes Ungārijā varēja ieņemt gandrīz jebkuru darba amatu. Tāpat kā vīriešiem, viņām tika garantētas pamata pilsoniskās tiesības un brīvības saskaņā ar Ungārijas Tautas Republikas konstitūciju. Sievietes varēja brīvi iegūt vidējo un augstāko izglītību jebkurā jomā, tostarp dabaszinātņu jomās un specialitātēs, kas saistītas ar inženierzinātnēm un rūpniecību.
Mans brālēns Vinnijs
"Mans brālēns Vinnijs" (en) ir 1992. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Džonatans Lains. Filmā galvenās lomas atveido Džo Peši, Ralfs Mačio, Marisa Tomeja, Mičels Vitfīlds un Freds Gvins.
Sievietes Ungārijā
Mūsdienu Ungārija
1989. gadā radās jaunas feministiskās kustības, kas iestājās par sieviešu tiesību un brīvību paplašināšanu. Deviņdesmitajos gados Feministu tīkls un Jauno demokrātu federācija kļuva par vadošajām politiskajām kustībām kuru mērķi bija sieviešu atbalsts Ungārijā. Tomēr daži jautājumi Ungārijā joprojām ir pretrunīgi: konservatīvās partijas atbalsta abortu aizliegumu valstī, dažas citas partijas cenšas mainīt vardarbības ģimenē kriminalizāciju. 1997. gadā tika dekriminalizēta izvarošana laulībā. 1997. gadā Ungārija parakstīja Eiropas Padomes Konvenciju pret cilvēku tirdzniecību.
Mans brālēns Vinnijs
Filma stāsta par Billu un Stenu, diviem jauniem ņujorkiešiem, kuri tiek arestēti Alabamā par slepkavību, ko viņi nav pastrādājuši. Nespējot atļauties advokātu, viņus piekrīt aizstāvēt Stena brālēns Vinnijs, kurš tikai tikko saņēmis licenci.
Filmas "Mans brālēns Vinnijs" pirmizrāde notika un to izplatīja 20th Century Fox. Filma bija gan komerciāli, gan kritiski veiksmīga. Par savu aktierspēli Tomeja saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Filma tiek slavēta arī par tajā precīzi attēloto tiesas sēžu norisi.
Sievietes Ungārijā
Ģimene un veselība
Ungārija šobrīd atsakās no tradicionālās laulības formālu ceremoniju ziņā, daudzas ģimenes tiek veidotas uz kopdzīves pamata. 2015. gadā 47,9% bērnu piedzima de jure neprecētām sievietēm. Vidēji uz 100 sievietēm 2015. gadā piedzima 143 bērni. Māšu mirstība valstī 2010. gadā bija 21 sieviete uz 100 tūkstošiem.
Uzdevums par mugursomu
Uzdevums par mugursomu — ir viens no kombinatoriskās optimizācijas NP-pilnām problēmām. Savu nosaukumu dabūja no uzdevuma nosacījumiem: ielikt mugursomā, kuras ietilpība ir ierobežota, pēc iespējas vairāk vērtīgu mantu. Ir sastopamas vairākas uzdevuma par mugursomu nosacījuma variācijas ekonomikā, lietišķā matemātikā, kriptogrāfijā un loģistikā.
Vispārīgi uzdevuma nosacījumus var noformulēt tā: no dotas priekšmetu kopas ar īpašībām “vērtība” un “svars” ir jāizveido apakškopu ar maksimālu vērtību, ievērojot summāra svara ierobežojumu.
Klasiska uzdevuma nostādne
Pieņemsim, ka mums ir priekšmetu kopa, kurai ir divi parametri – svars un vērtība. Mums arī ir mugursoma ar noteikto ietilpību. Uzdevums ir savākt mugursomu ar maksimālo priekšmetu vērtību tā, lai ievērotu tās summāra svara ierobežojumu.
Matemātiski uzdevums tie formulēts sekojoši: dots n svari. Katram i-tam svaram ir noteikts svars w_i>0 un vērtība v_i>0,. Mugursomas summāra svara robežas noteic ar celtspēju W. Ir nepieciešams maksimizēt ar ierobežojumu  un.
Pielikumi
Nav zināms, kurš tieši formulēja matemātisko formulu mugursomas problēmai. Viens no pirmiem, kuri to pieminēja, bija Džordžs Ballards Metjūss savā rakstā 1897. gadā. Šīs problēmas intensīva pētīšana iesākas pēc D.B. Danciga 1957. gadā savā grāmatā «Discrete Variable Extremum Problem». It īpaši 70 – 90 gados, 20. gadsimtā, to sāka pētīt gan teorētiķi, gan praktiķi. Lielu interesi pret uzdevumu izraisa tas, ka nosacījumi bija viegli formulēti, uzdevumam bija varākas variācijas un tā risinājums nebija elementārs. 1972. gadā uzdevums par mugursomu tika iekļauts K.Menninga NP-pilnu uzdevumu skaitā.
Uzskatāma uzdevuma interpretācija veicināja, ka to iesāka izmantot dažadās zināšanu jomās: matemātikā, informātikā un šo zinātņu salaidē – kriptogrāfijā. Vienā no matemātiskas lingvistikas darbiem bija piedāvāta automātiskās tekstu referēšanas uzdevums, kura īpašs gadījums atbilst mugursomas uzdevuma formulējumam.
Balstoties uz uzdevumu par mugursomu tika izveidots pirmais asimetriskās šifrēšanas algoritms.
Mugursomas problēma kriptogrāfijā
1978. gadā Ralfs Merkls un Martins Hellmans izstrādāja pirmo algoritmu vispārējai šifrēšanai izmantojot publisko atslēgu - Merkļa-Hellmaņa kriptosistēmu. Viņi uzbūvēja to balstoties uz mugursomas problēmu. Viņi publicēja vienpakāpju (angl. singly-iterated) un daudzpakāpju versijas un algoritmu varēja izmantot tikai šifrēšanai. Tomēr Adi Šamirs pielāgoja to arī digitālo parakstu izmantošanai.
Jakulinski
Jakulinski ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 269 km attālumā no Rīgas.
Uzdevums par mugursomu
Šifrēšana izmantojot mugursomas problēmu
Lai nošifrētu tekstu, to sadala blokos n bitu garumā (piemērām, atklāts teksts atbilst četru priekšmetu klātbūtnei no sešiem iespējamiem). Tiek uzskatīts, ka 1 uzrāda uz priekšmēta klātbūtni mugursomā un 0 uz to prombūtni.
Pēc tam tiek uzskatīts kopējais priekšmetu svars mugursomā un tas tiek padots kā šifrēts teksts.
Piemērs šifrēšanai ar šo algoritmu:
Pieņemsim, ka ir uzdots mugursomas vektors ar garumu n=6. Konkrētajām A eksistē skaitļi, kuri nepārsniedz 41, t.i. kopējais priekšmetu svars mugursomas vektorā.
Praksē, šifrēšanai ir nepiecešama pieaugstinoša mugursoma, t.i. sakārtoti mugursomas vektora elementi ir pieaugstinoši. Tādā gadījumā katram atklātam tekstam eksistē tikai viens sašifrēts teksts. Dotajā piemērā mugursoma nav pieaugstinoša - ir iespējams saņemt to pašu sašifrētu tekstu 100010 un 001100 vektoriem.
Gilgamešs
Gilgamešs bija Urūkas (atradās mūsdienu Irākas teritorijā) pilsētvalsts piektais valdnieks ap 2500. gadu p.m.ē.. Saskaņā ar šumeru ķēniņu sarakstu Gilgamešs esot valdījis 126 gadus. Viņš parasti tiek attēlots par divām trešdaļām kā dievs un par vienu trešdaļu kā cilvēks.
Poēma
Gilgamešs ir "Poēmas par Gilgamešu" galvenais varonis. Ķīlrakstā rakstīto eposu 19. gadsimta vidū atklāja arheoloģiskajos izrakumos Asīrijas valdnieka Ašurbanipala bibliotēkas vietā Ninīvē (tagadējā Mosulā). Pašlaik bibliotēkas krājums atrodas Britu muzejā.
Leonīds Čerevičņiks
Leonīds Čerevičņiks (Леонид Черевичник, dzimis 1937. gada 26. martā Harkivā, Ukrainā, miris 2001. gada 2. augustā Rīgā) bija Latvijas krievu dzejnieks.
Biogrāfija
L. Čerevičņiks pavadīja bērnības un jaunības gadus Kijivā. No 1959. līdz 1964. gadam dzīvoja Maskavā, kur studēja M. Gorkija Literatūras institūtā, kā arī strādāja žurnālā Вокруг света. 1964. gadā pārcēlies uz Rīgu. No 1964. līdz 1967. gadam strādājis izdevniecībā "Liesma" par redaktoru. 1967. gadā devies uz Sibīriju, strādājis par Austrumsibīrijas ģeoloģiskajā izpētē par vecāko tehniķi. No 1979. līdz 1996. gadam Latvijas krievu literārā žurnāla Даугава dzejas nodaļas vadītājs.
Pirmā publikācija 1956. gadā. Publicējies dažādos PSRS, Latvijas, Krievijas un Ukrainas periodiskajos izdevumos. L. Čerevičņika dzeja atdzejota latviešu valodā, izdota izlase "Salas" Vizmas Belševicas, Laimas Līvenas, Raiņa Remasa un Jāņa Sirmbārža atdzejojumā (1977). Atdzejojis Raiņa, Eduarda Veidenbauma, Jāņa Poruka, Viļa Plūdoņa, Kārļa Skalbes, Friča Bārdas darbus, kā arī mūsdienu latviešu un ukraiņu dzejnieku dzeju. Saņēmis Dzejas dienu balvu par latviešu dzejas atdzejojumiem krievu valodā (1979, 1986). PSRS Rakstnieku savienības biedrs (1967).
Abšeronas pussala
Abšeronas pussala (az) ir ap 60 km gara un platākajā vietā līdz 30 km plata pussala Kaspijas jūras rietumos Azerbaidžānā. Virsma ir viļņots līdzenums, augstumi piekrastē −26 m z.j.l., rietumu daļā — līdz 310 m v.j.l. Rietumu daļā dubļu vulkāni. Bagātīgas naftas un dabasgāzes atradnes. Sauss subtropu klimats, stepe. Lielākās pilsētas ir valsts galvaspilsēta Baku pussalas dienvidos un Sumgajita ziemeļrietumos.
Plovdivas "Botev"
Plovdivas "Botev" ir Bulgārijas futbola klubs, kas spēlē Bulgārijas pirmajā līgā.
Erevānas Zilā mošeja
<mapframe text="Erevānas Zilā mošeja" width=260 height=260 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q1979112" } Erevānas Zilā mošeja (hy) ir 18. gadsimtā celta šiītu mošeja, kas atrodas Armēnijas galvaspilsētā Erevānā. Vienīgā aktīvā mošeja pilsētā.
Skujenes draudzes novads
Skujenes draudzes novads bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.
Erevānas Zilā mošeja
Mošeja uzcelta 1766. gadā, kad Erevāna bija Erivānas hanistes galvaspilsēta. 19. gadsimtā tā bija lielākā no 9 pilsētas mošejām. PSRS laikā mošejā atradās Erevānas vēstures muzejs. Pēc Armēnijas neatkarības atgūšanas, mošeja tika atjaunota ar Irānas valsts atbalstu.
Skujenes draudzes novads
Vēsture
Skujenes pilsnovads bija viens no 15. gadsimtā izveidotiem Livonijas ordeņa Gaujas koridora novadiem, kas bija tieši pakļauts Livonijas ordeņa landmaršaliem. Livonijas kara laikā krievu un tatāru karaspēks Skujenes pili (Шкуин) nodedzināja. Nopostīto pili vairs neatjaunoja. Zināms, ka senākā Skujenes luterāņu baznīca nopostīta Livonijas kara laikā, Zviedru Vidzemes laikā 1668. gadā uzcelta jauna koka baznīca, bet 1780. gadā mūra baznīca. Kad 19. gadsimta vidū daudzi novada zemnieki pārgāja pareizticībā, tika uzceltas Māļu un Kosas pareizticīgo baznīcas.
Muižas
Skujenes draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Turcijas reģioni
[[File:Turkey GeographicRegions.svg|thumb|Turcijas ģeogrāfiskie reģioni. Valstu robežas pelēkas, ilu robežas baltas. Reģionu saraksts
Marmora jūras reģions (tumši zaļš)
Melnās jūras reģions (gaiši zaļš)
Egejas jūras reģions (zils)
Vidusjūras reģions (violets)
Centrālās Anatolijas reģions (brūns)
Austrumu Anatolijas reģions (oranžs)
Dienvidaustrumu Anatolijas reģions (dzeltens)|300x300px]] Turcijas ģeogrāfiskie reģioni (tr) ir Turcijas teritorijas iedalījums septiņos reģionos (bölge), kas tiek izmantoti ģeogrāfskai, demogrāfiskai un ekonomiskai plānošanai. Lai arī visi Turcijas ili ir pieskaitīti kādam no reģioniem, reģionu robežas nesakrīt ar administratīvajām robežām. Reģioni pirmoreiz tika definēti valsts Pirmajā ģeogrāfijas kongresā 1941. gadā. Reģioni ir iedalīti 21 subreģionā.
Kišiņevas dzelzceļa stacija
Kišiņevas dzelzceļa stacija ir galvenā dzelzceļa stacija, kas apkalpo Kišiņevu, Moldovas galvaspilsētu. Tā atrodas netālu no pilsētas centra.
Stacija atklāta 1871. gadā un tā ir lielākais dzelzceļa mezgls valstī un vēsturiskajā Besarābijas reģionā, jo tai ir starptautiski savienojumi ar galvenajām Krievijas un Austrumeiropas pilsētām.
Vēsture
Sākotnējā stacijas ēka tika uzcelta 1870. gadā. Saskaņā ar dažiem avotiem tā bija pagaidu ēka, kas sākotnēji tika uzcelta no koka, līdzīgi kā parastajās apgabala stacijās. Jaunā stacijas ēka tika uzcelta 1870. gadu beigās saskaņā ar arhitekta Genriha Lonska projektu. Kā ziņo avoti, pirmais vilciens Kišiņevas stacijā ieradās 1871. gada 15. augustā. Pēc citiem avotiem, vilcienu satiksme maršrutā Tiraspole-Kišiņeva tika atvērta 1871. gada 28. augustā. Pirmais vilciens ieradās no Odesas (ceļā pavadot 7 stundas), un tas iezīmēja dzelzceļa darbības sākumu Besarābijā.
Starptautiskie pakalpojumi
Stacija ir aprīkota kā starptautisks ieejas/izejas punkts ar muitas zāli un robežkontroli. Starptautiskie reisi ierodas 1. platformā un atiet no tās. To var norobežot, lai izveidotu noslēgtu muitas zonu.
Žukova
Žukova var būt: