cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Durbes novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Durbes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Durbes novads sastāv no Dunalkas, Durbes, Tadaiķu, Vecpils pagastiem un Durbes pilsētas. Durbes novadā kopā atrodas 19 ciemi.
Hnūštja
Cilvēki
Pēc tautības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (93,12 %), dzīvo arī čigāni (3,36 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (36,4 %), nereliģiozi (35,44 %) un luterāņi (21,62 %).
Durbes novada ciemu uzskaitījums
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Dunalkas pagasts
Dunalkas pagasta centrs atrodas Dunalkā. Dunalkas pagastā atrodas 4 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 3 mazciemi.
Tadaiķu pagasts
Tadaiķu pagasta centrs atrodas Lieģos. Tadaiķu pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 4 mazciemi.
Vecpils pagasts
Vecpils pagasta centrs atrodas Vecpilī. Vecpils pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 6 skrajciemi.
Polinēzijas eksklāvi
Polinēzijas eksklāvi ir vairākas kulturāli un lingvistiski Polinēzijai piederīgas sabiedrības, kas ģeogrāfiski atrodas ārpus galvenā Polinēzijas ietekmes reģiona, kas pazīstams kā Polinēzijas trijstūris — šie eksklāvi ir izkaisītas divos citos Klusā okeāna reģionos — Melanēzijā un Mikronēzijā. Balstoties uz arheoloģisko un lingvistisko analīzi, tiek uzskatīts, ka šīs salas ir kolonizējuši polinēziešu jūrasbraucēji galvenokārt no Tongas, Samoa un Tuvalu.
Polinēzijai tuvākie eksklāvi Rotuma Fidži, kā arī Anuta un Tikopia Zālamana salās, tika apdzīvotas ap 10. līdz 13. gadsimtu, un pēc tam saņēma vēl vairākus polinēziešu imigrācijas viļņus, savukārt tālākais eksklāvs Nukuoro Mikronēzijas Federatīvajās Valstīs tika apdzīvota tikai 18. gadsimtā.
Mikronēzija
Mikronēzijas Federatīvās Valstis
Melanēzija
🇫🇯 🇳🇨 🇵🇬 🇻🇺 🇸🇧
Kosmos-2484
Kosmos-2484 (Космос-2484) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā palaists 2013. gada janvārī. Domājams, pavadonis ir no Strela-3M (Rodnik-S) sērijas.
Kosmos-2484 tika palaists 16:24:59 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti analoģiski pavadoņi Kosmos-2482 un Kosmos-2483. No dzinējbloka Briz-KM pavadoņi atdalījās 18:09 UTC.
15. maijā parādījās ziņa, ka šis starts nav bijis veiksmīgs. Dzinējbloka Briz-KM vadības sistēmas kļūmes dēļ pavadoņi netika ievadīti pareizajā orbītā. Vairāk nekā trīs mēnešu laikā divus no tiem izdevās noorientēt un kontrolēt, bet viens tiek uzskatīts par zaudētu. Līdzīga neveiksme notika 2011. gadā, nepareizā orbītā ievadot GEO-IK-2. Tajā pašā dienā Roskosmos noliedza informāciju, ka pavadoņu darbība ir traucēta. Tika apstiprināts, ka dzinējblokam Briz-KM ir bijusi kļūme, tomēr pavadoņi ievadīti orbītās, kas atbilst pieļaujajām robežām.
Lauri Husars
Lauri Husars (et; dzimis ) ir igauņu žurnālists un politiķis. Kopš 2023. gada 10. aprīļa viņš ir Rīgikogu priekšsēdētājs. No 2016. līdz 2019. gadam viņš bija Postimees (Eesti Meedia) galvenais redaktors. Kopš 2022. gada 15. oktobra viņš ir partijas Igaunija 200 priekšsēdētājs.
Karjera
2022. gada 15. oktobrī Husars tika ievēlēts par partijas Igaunija 200 priekšsēdētāju.
Privātā dzīve
Kopš 2008. gada jūlija Lauri Husars ir precējies. Kopš 1994. gada viņš ir Igaunijas studentu korporācijas Arminia Dorpatensis' Vingolfsbundā Neustifter''.
Sarkanā klija
Sarkanā klija (Milvus milvus) ir liela auguma vanagu dzimtas (Accipitridae) plēsīgais putns, kas ir endēma Palearktikas rietumu daļai un galvenokārt sastopams Eiropā. Nelielā skaitā novērojama arī Latvijā. Sarkanā klija ir Velsas nacionālais putns.
Izplatība
Sarkanā klija sastopama gandrīz tikai Eiropā, apmēram 19—25 tūkstoši pāru, kas ir 95% no visas kopējās populācijas. Taču tās izplatība ir nevienmērīga un fragmentēta. Sastopama no Spānijas līdz Zviedrijas centrālajai daļai un no Rietumeiropas līdz Melnajai jūrai, iespējams, ka mīt arī Kaukāzā. Sarkanā klija mājo arī Āfrikas ziemeļrietumos (Marokas ziemeļdaļā) un pagātnē bija sastopama arī Irānas ziemeļos.
Tā dzīvo lapkoku un jauktu koku mežos, klajumu un ūdenstilpju tuvumā. Sastopama līdz 800 metriem virs jūras līmeņa. Lielākās trīs populācijas mājo Vācijā, Francijā un Spānijā, kas kopā sastāda 75% no visas populācijas. Pēdējos desmit gados kopējā populācija samazinājusies par 20%. Sugas lielākais apdraudējums ir dažādas ķimikālijas, gan nelikumīgas indes dažādu dzīvnieku (lapsu un kraukļu ) nogalināšanai, gan lauksaimniecības kaitēkļu pesticīdi, kā arī kopējais barības resursu samazinājums un malumedniecība.
Sarkanās klijas, kas mājo Eiropas dienvidu daļā un Ziemeļāfrikā, ir nometnieces, bet Centrāleiropas un Ziemeļeiropas putni ir daļēji migrējoši, daļai pārvietojoties ziemot uz dienvidiem, sākot ar Franciju, Itāliju un beidzot ar Turcijas austrumiem, Tunisijas un Alžīrijas ziemeļiem. Sarkanā klija mēdz klejot un ziemeļu virzienā reizēm aizklejo līdz Somijas ziemeļiem, bet dienvidu virzienā līdz Izraēlai, Lībijai un Gambijai.
Latvijā
Sarkanās klijas izplatība Latvijā vēsturiski saistīta ar Kurzemi. Pirms 100 gadiem tā samērā bieži bija sastopama uz rietumiem no Ventas, kā arī ūdeņiem bagātās vietās līdz Kolkai. Novērojumi valsts centrālajā daļā un austrumos gan vēsturiski, gan arī mūsdienās ir ievērojami retāki. 20. gadsimtā sarkanās klijas izplatība Latvijā samazinājās, un ligzdošana pēdējo reizi tika reģistrēta 1960. gadu sākumā. Novērojumu skaits turpināja sarukt, līdz 1980. gados populācija sāka lēnām atkopties. Atsāktu ligzdošanu izdevās pierādīt 2010. gada vasarā, kad ligzda ar diviem mazuļiem tika atrasta Kalvenes apkārtnē. Tomēr, visticamākais, ka ligzdošana Kurzemē bija atsākusies jau agrāk, jo jauna putna novērojums Kalvenes apkārtnē ir bijis jau 2008. gada septembrī. Atsevišķi ligzdošanas gadījumi konstatēti arī pēc tam.
Latvijā ieceļo un ligzdo nominālpasuga — Milvus milvus milvus.
Izskats
Sarkanā klija ir liels, slaids plēsīgais putns. Mātītes nedaudz lielākas nekā tēviņi, bet apspalvojums abiem dzimumiem līdzīgs. Tās ķermeņa garums ir 60—70 cm, spārnu izplētums 175—179 cm, svars mātītei 1000—1300 g, tēviņam 800—1200 g. Sarkanā klija ir nedaudz lielāka par kraukli. Tai ir gari, plati spārni un ļoti gara aste (garāka par spārna platumu). Astes galā dziļš iešķēlums, kas redzams, arī asti izplešot, atšķirībā no melnās klijas. Lidojumā spārni nedaudz izliekti. Putnam sēžot, var redzēt, ka tam ir ļoti īsas kājas. Sakļauto spārnu gali sniedzas līdz astes šķēluma pamatam. Kājas un vaskādiņa dzeltena, acis gaiši dzeltenas.
Apspalvojums rūsganbrūns, galva gaiši pelēka. Spalvas ar sīkām, melnām garensvītriņām. Ķermeņa apakšpuse un spārnu paduses sarkanbrūnas, uz spārnu locītavām no apakšas labi redzami palieli, gaiši laukumi, kas kontrastē ar tumšajām segspalvām, sekundārajām lidspalvām un spārnu galiem. Astes augšpuse rudisarkana. Ķermeņa virspuse ir vienkrāsaināka, brūnāka, tomēr labi redzama gaiša, slīpa josla no spārna locītavas virzienā uz muguras lejasgalu. Sastopama arī gaiša, gandrīz balta apspalvojuma (leicisms — neīstais albīnisms) morfa, kas sastāda apmēram 1% no populācijas.
Jaunajiem putniem mugurpuse ar gaišiem plankumiem, uz krūtīm gaišas svītras, gaišās joslas uz spārniem izteiktākas nekā pieaugušajiem putniem. Pieaugušos putnus no jaunajiem var atšķirt pēc vairākām pazīmēm. Kopumā pieaugušie īpatņi ir košāki (rudāki, sarkanāki), bet jaunie putni gaišāki, blāvāki. Pieaugušajiem putniem uz krūtīm ir melnas svītriņas, jaunajiem gaišas. Pieaugušajiem putniem aste ir dziļi šķelta, jaunajiem seklāka, kā arī jaunajiem putniem visām spārnu lidspalvām (gan primārajām, gan sekundārajām) ir gaiši gali, veidojot uz spārniem šauru, gaišu joslu.
Uzvedība un barība
Ziemeļu populāciju sarkanās klijas ir gājputni. Septembrī tās dodas uz ziemošanas vietām, no kurām atgriežas aprīļa vidū.
Sarkanā klija barību meklē, riņķojot augstu gaisā vai zemā, līganā lidojumā. Barojas galvenokārt ar dažāda veida maitu, bet ķer arī dzīvu medījumu, piemēram, grauzējus (peles, strupastes), ciršļus, zaķēnus un trusēnus, mazus putnus, rāpuļus, abiniekus, kukaiņus, sliekas (īpaši pavasarī) un reizēm zivis. Sarkanā klija apmeklē arī pilsētu izgāztuves. Tā kā sarkanā klija barojas ar maitu, to ietekmē dažādas indes un ķimikālijas, ar kurām ir saindējušies mirušie dzīvnieki.
Ligzdošana
Sarkanās klijas apmēram 2—3 gadu vecumā veido monogāmus pārus, visbiežāk uz mūžu. Pārim ir ligzdošanas teritorija, kuru nometnieki apdzīvo visa gada garumā. Teritorijā var būt līdz piecām ligzdām. Ligzdu būvē lielu koku zaru žāklē, parasti 12—20 metru augstumā virs zemes. Mēdz izmantot arī vecas klijānu un kraukļu ligzdas, kurām pa virsu uzbūvē savu ligzdu. Parasti izmanto vienu un to pašu ligzdu katru gadu. Ligzdu būvē abi pāra putni, bet pārsvarā tēviņš pienes materiālu, no kā mātīte būvē ligzdu. Ligzda tiek būvēta no sausiem zariem, pēc tam izklāta ar aitas vilnu, zāli vai lakstaugiem. Sarkanās klijas ligzdu mēdz dekorēt ar papīra, lupatiņu vai plastikas strēmelītēm. Visas ligzdošanas sezonas laikā ligzda tiek papildināta ar kādu jaunu rotājumu.
Dējumā ir 1—4 baltas olas ar sarkanbrūnu raibumojumu, gadā viens perējums. Olas noapaļoti ovālas, čaumala bez spīduma. Olas tiek dētas ar trīs dienu intervāliem. Perē galvenokārt mātīte, reizēm īslaicīgi to dara arī tēviņš. Tomēr parasti tēviņš atrodas ligzdas tuvumā, to apsargājot. Perēšanas ilgums 31—32 dienas. Tā kā perēšana tiek uzsākta pēc pirmās olas izdēšanas, attiecīgi putnēni neizšķiļas vienlaicīgi, tad trīs olu perējumam apmēram nepieciešamas 38 dienas. Mazuļi ir ligzdguļi. Pirmās 14 dienas mātīte silda mazuļus, bet tēviņš pienes barību. Vēlāk barību mazuļiem pienes abi vecāki, un mazuļi paši barojas ar barību, kas novietota ligzdā. Mazuļi var pamest ligzdu un pārcelties uz tuvējiem zariem jau 45 dienu vecumā, bet pilnīgi apspalvojas tikai 48—50 vai pat 60—70 dienu vecumā. Vēl 15—28 dienas tie pavada ligzdas apkārtnē, kur tos baro vecāki.
Sistemātika
Sarkanajai klijai ir 2 pasugas:
Amūras čebačeks
Amūras čebačeks (Pseudorasbora parva) ir grunduļu dzimtas (Gobionidae) saldūdens zivs, kuras dabīgais izplatības areāls aptver Austrumāzijas reģionu Sibīrijā, Korejā un Ķīnā, sākot ar Amūras un beidzot ar Pērļu upes baseinu. Areāls ziemeļu virzienā sasniedz 54° ziemeļu paralēli. Šī suga introducēta daudzviet Eiropā un Āzijā, kļūstot par invazīvu sugu, kas strauji vairojas un izspiež vietējās zivju sugas.
Latvijā
Amūras čebačeks kopā ar balto amūru, melno amūru, balto platpieri un raibo platpieri ievests un iedzīvojies Lietuvā, Ukrainā, Moldāvijā un vairākās citās Austrumeiropas valstīs. Latvijā savvaļas populācijas izveidošanās nav zināma, bet tā ir iespējama, īpaši dīķsaimniecību tuvumā, kur tiek audzēts baltais un melnais amūrs, kā arī baltais un raibais platpieris.
Izskats
Amūras čebačeks ir neliela saldūdens zivs. Tās garums ir apmēram 8—12,5 cm, svars 17 g. Ķermenis samērā slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute vērsta uz augšu. Mugura dzeltenīgi pelēka, sāni un vēders sudrabaini. Uz sāniem tumša, šaura, garena svītra, kas sākas pie acs un beidzas pie astes spuras. Paliekot čebačekam vecākam, svītra izzūd. Muguras spura un anālā spura noapaļotas un ar tumšiem punktiem. Sānu līnijā mazāk zvīņu nekā vairumam karpu dzimtas zivju, 34—40 zvīņas. Acs varavīksnene gaiša ar melnu punktu virs zīlītes. Rīkles zobi vienā rindā. Pieaugušiem tēviņiem gan uz apakšžokļa, gan augšžokļa 2—4 ragveida izaugumi, atgādinot pērlītes, bet zem acs 4—6 izaugumi. Pirms nārsta tēviņi kļūst tumši līdz melni.
Uzvedība un barība
Amūras čebačeks mājo dažādās saldūdens tilpnēs, priekšroku dodot aizaugušām, nelielām tērcītēm, kanāliem, dīķiem un nelieliem ezeriem. Pieaugušiem īpatņiem patīk vēss un tekošs ūdens. Uzturas baros. Amūras čebačeks barojas ar nelieliem kukaiņiem, zivtiņām un ikriem, kā arī ar augiem.
Vairošanās
Amūras čebačeks dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā, kad ķermeņa garums sasniedz 4—5 cm, bet svars 7—8 g. Nārsto no aprīļa līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 18—26°C. N;arsts notiek mierīgos vai ļoti lēni plūstošos ūdeņos. Raksturīgs porciju nārsts, 3—4 piegājienos. Auglība 300—3000 ikru. Tēviņš ikru nēršanai zem lielākiem akmeņiem sagatavo nosegtu iedobi, to attīrot ar ragveida izaugumu palīdzību. Pēc tam viņš ikrus, kas pielipuši pie alas "griestiem", apsargā. Ala tiek pamesta īsi pirms izšķiļas mazuļi. Sasniedz 4—5 gadu vecumu.
Engures novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Engures novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Engures novads sastāv no Engures, Lapmežciema un Smārdes pagastiem. Pēc LĢIA datiem Engures novada teritorijā atrodas 27 ciemi.
Engures pagasts
Engures pagasta centrs atrodas Engurē, kas ir arī novada centrs. Engures pagastā atrodas 9 ciemi, no tiem 1 lielciems, 5 vidējciemi un 3 mazciemi.
Lapmežciema pagasts
Lapmežciema pagasta centrs atrodas Lapmežciemā. Lapmežciema pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 2 lielciems, 1 vidējciems un 2 mazciemi.
Smārdes pagasts
Smārdes pagasta centrs atrodas Smārdē. Smārdes pagastā atrodas 13 ciemi, no tiem 2 lielciemi, 7 mazciemi, 1 skrajciems, 1 aprūpes ciems un 2 vasarnīcu ciemi.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Vidusezers (Garkalnes pagasts)
Vidusezers (arī Vidus ezers, Lielais Maku ezers un Lielais Mārku ezers) ir beznoteces ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, starpkāpu ieplakā Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā starp Jaunciemu un Bukultiem. Ezers pieder tuvu izvietotai līdzīgu ezeru grupai, kurā ietilpst arī Līņezers un Maku ezers. Ezers ar brūnu ūdeni, stipri aizaudzis, dibens dūņains, krasti zemi, lielākoties pārpurvoti un grūti pieejami. Netālu no ZR malas atrodas 9,5 m vjl. augsta kāpa.
Ezera krastos aug Latvijas Sarkanajā grāmatā iekļautā slaidā spilve, novēroti īpaši aizsargājamais jūras ērglis, kā arī dzērves, paugurknābja gulbis, zivju gārnis un vairākas pīļu sugas. Nākotnē Garkalnes novada dome ezera krasta privāto teritoriju ir iecerējusi apbūvēt.
Oskars Migess
Oskars Omars Migess Antons (es, dzimis, miris ) bija Urugvajas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvēja Urugvajas futbola izlasi. Migess ar astoņiem vārtiem ir izlases rezultatīvākais spēlētājs FIFA Pasaules kausā.
Klubu karjerā Migess pārstāvēja Urugvajas komandu Peñarol un Peru komandu Sporting Cristal.
Migels guva piecus vārtus izlases rindās 1950. gada FIFA Pasaules kausā, ko Urugvaja uzvarēja. Trīs vārtus viņš guva pamatgrupu turnīra pēdējā spēlē pret Bolīviju, bet divus vārtus noslēdzošās grupas mačā pret Zviedriju, atnesot komandai uzvaru 3–2. Piedalījies arī 1954. gada FIFA Pasaules kausā. Kopumā izlasi pārstāvējis no 1950. līdz 1958. gadam, 39 mačos gūstot 27 vārtus.
Sasniegumi
Peñarol
Urugvaja
2013.—2014. gada KHL sezona
2013.—2014. gada KHL sezona bija sestā Kontinentālās hokeja līgas sezona, kas sākās 2013. gada 9. septembrī. Gagarina kausu pirmo reizi kluba pastāvēšanas vēsturē izcīnīja Magņitogorskas "Metallurg".
2013. gada aprīļa nogalē līgas vadība paziņoja, ka ar 2013.—2014. gada sezonu KHL pievienosies Zagrebas "Medveščak", kā arī Vladivostokas "Admiral", tādējādi līgas komandu skaitu palielinot līdz 28. Jūnijā Čehovas "Vitjaz" paziņoja par komandas pārcelšanu no Čehovas uz Podoļsku.
Divīziju rezultāti
Rietumu konference
Austrumu konference
Labākie vārtsargi*
VSIV - vidēji spēlē ielaistie vārdi * Starp tiem vārtsargiem, kas devušies laukumā vismaz 10 spēlēs.
Izslēgšanas kārta
Katrā kārtā sērija tiek aizvadīta līdz kādas komandas četrām uzvarām.
Labākie vārtsargi
VSIV - vidēji spēlē ielaistie vārdi
Alītas rajona pašvaldība
Alītas rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Pašvaldība atrodas vēsturiskajā Dzūkijas novadā. Tā robežojas ar Alītas, Prienu rajona, Birštonas, Traķu rajona, Varēnas rajona, Druskininku, Lazdiju rajona un Marijampoles pašvaldībām.
Apari
Apari ir ciems Sakstagala pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 231 km attālumā no Rīgas.
Svīru dzimta
Svīru dzimta (Apodidae) ir viena no svīrveidīgo kārtas (Apodiformes) dzimtām. Šajā dzimtā ir 113 sugas, kas iedalītas 19 ģintīs. Dzimtas zinātniskais nosaukums cēlies no sengrieķu vārda απους (apous), kas tulkojumā nozīmē "bez pēdām". Nosaukums atspoguļo svīru dzimtas kopīgo ārējo īpašību — ļoti īsas kājiņas. Tādēļ šīs grupas putni nekad labprātīgi nenolaižas uz zemes.
Svīru dzimtas sugas ir ļoti līdzīgas bezdelīgām, lai gan svīres nav radniecīgas dziedātājputniem. Šīs dzimtas tuvākie radinieki ir kolibri un cekulainās svīres. Tā kā svīrēm un bezdelīgām ir līdzīga ekoloģija un dzīves veids, abām putnu grupām ir izveidojusies morfoloģiskā līdzība. Svīru dzimtas sugas mājo virs sauszemes, un tās barojas ar dažādiem lidojošiem kukaiņiem. Svīres gandrīz visu laiku tikai lido. Lidojumā tā spēj veikt gandrīz visas dzīvībai nepieciešamās funkcijas. Šis putns gaisā ēd, visbiežāk arī guļ, pat dzer, nepieskaroties zemei.
Izplatība
Svīru dzimtas sugām ir ļoti plaša izplatība. Tās ir sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Tās piemērojušās dzīvei dažādos apstākļos, un ir sastopamas no jūras līmeņa līdz 4000 metriem virs jūras līmeņa. Lai arī svīru sugas nav sastopamas tuksnešos un arktiskajos apgabalos, kā arī attālās okeānu salās, tomēr tuksnešu oāzēs tās var novērot. Mērenās joslas sugas ziemas periodā migrē uz tropu joslu. Dažas sugas spēj īslaicīgi izturēt zemu temperatūru, ieslīgstot anabiozē, līdzīgā stāvoklī kā ziemas miegs.
Latvijā ir sastopama tikai viena svīru dzimtas suga — svīre (Apus apus).
Izskats un īpašības
Svīru dzimtas sugas no visām putnu sugām pavada visvairāk laika gaisā. Turklāt šie putni ir vieni no ātrākajiem putniem pasaulē. Visātrākā ir adatastes svīre (Hirundapus caudacutus), tā spēj lidot ar ātrumu 170 km/h. Arī parastā svīre (Apus apus) spēj attīstīt ātrumu 31 metrs/sekundē (112 km/h). Gada laikā tā nolido vismaz 200 000 km. Salangānas jeb alu svīres, kas ligzdo alās, ir attīstījušas eholokācijas spēju, kas tām ļauj orientēties alu labirintu tumsā. Ir novērots, ka trīspirkstu salangāna (Aerodramus papuensis) eholokāciju izmanto arī, lai lidotu nakts laikā ārpus alām.
Visām sugām ir ļoti nelielas kājiņas un pēdiņas, turklāt visi četri pirksti tām ir uz priekšu, tādēļ to anatomija nav piemērota, lai nosēsties uz horizontālām virsmām. Toties to īsās, šķeltās astes īpatnības tām palīdz pieķerties pie vertikālām virsmām. Spārni savukārt ir ļoti gari. Svīru sugu apspalvojums pamatā ir tumši pelēks vai brūns, dažām sugām ir balti vai gaiši pelēki laukumi. Ir arī sugas, kurām ir koši sarkanas rīkles spalviņas. Mātītes un tēviņi izskatās vienādi.
Svīru dzimtas sugas ir maza un vidēja auguma putni. Mazākā dzimtā ir mazā salangāna (Collocalia troglodytes), kas sver 5,4 gramus un kuras ķermenis ir līdz 9 cm. Lielākā ir sārtā adatastes svīre (Hirundapus celebensis), kuras ķermeņa garums ir 25 cm, bet svars 184 g.
Ligzdošana
Daudzas sugas ligzdo alās, koku dobumos vai savu ligzdu ar siekalām "pielīmē" pie vertikālām virsmām. Ir sugas, kas izmanto arī cilvēku veidotas konstrukcijas. Ēdamo ligzdu salangāna (Aerodramus fuciphagus) savas ligzdas būvē no siekalām un atrītām barības vielām. Šīs sugas ligzdas Āzijā izmanto putnu ligzdu zupas pagatavošanai.
Svīru dzimtas sugas perē 14—32 dienas, jaunie putni ligzdu pamet pēc 5—8 nedēļām. Abi vecāki piedalās perēšanā un mazuļu audzināšanā. Jaunie putni tiek baroti ar kukaiņu bumbiņām, kurās kukaiņi tiek salīmēti kopā ar siekalām. Vienā bumbiņā ir līdz 500 kukaiņiem. Līdzko jaunie putni izlido no ligzdas, vecāki par tiem pārtrauc rūpēties.
Jaunmārupe
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Attēli
Jaunmārupes centra apbūve
Normandijas salas
Normandijas salas ir Apvienotās Karalistes Kroņa īpašumā (pārraudzībā) esošs arhipelāgs Lamanša šaurumā, uz rietumiem no Francijai piederošās Kotantēnas pussalas, Senmalo līča ieejā. No Anglijas tās atrodas aptuveni 80 km, bet no Francijas — aptuveni 20 km attālumā. Četras lielākās Normandijas salas ir Džērsija, Gērnsija, Oldernija un Sarka, bet arhipelāgā ietilpst arī daudzas mazākas un neapdzīvotas salas un klintis. Lielākās Normandijas salu pilsētas ir Sentheljēra (28,3 tūkstoši iedzīvotāju), Sentpīterporta (16,5 tūkstoši) un Sentena (2 tūkstoši). Kopējais Normandijas salu iedzīvotāju skaits tiek lēsts ap 158 tūkstošiem, no kuriem 56% ir angļi, 40% — franči, 2% — beļģi, 1% — nīderlandieši, bet atlikušais 1% ir citu tautību cilvēku. Normandijas salu kopējā platība ir 194 km².
Ekonomikā īpašu lomu spēlē tūrisms un finansu pakalpojumi, kas saistīti ar īpatnējo atrašanās vietu un vietējām ekonomiskajām politikām.
Rikardo Osorio
RIkardo Osorio Mendosa (es, dzimis ) ir bijušais Meksikas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Meksikas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru pārsvarā pavadījis Meksika. No 2006. līdz 2010. gadam spēlējis Vācijas komandā VfB Stuttgart. Palīdzējis komandai uzvarēt 2006–07. gada sezonas Vācijas Bundeslīgā.
Meksikas futbola izlases sastāvā debitējis 2003. gadā. Piedalījies 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā. Ar izlasi uzvarējis 2003. un 2001. gada CONCACAF Zelta kausā.
Sasniegumi
VfB Stuttgart
Monterrey
Meksika
Nets Lofthauss
Natenjels Lofthauss (en, dzimis, miris ) bija angļu futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Anglijas futbola izlasi.
Visu savu karjeru pavadījis Bolton Wanderers rindās, kā rindās izcīnījis vienu FA kausu.
Anglijas futbola izlases rindās no 1950. līdz 1958. gadam 33 mačos guvis 30 vārtus. Piedalījies 1954. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Bolton Wanderers
Latvijas Augstākā tiesa
Latvijas Republikas Augstākā tiesa (LR AT) jeb Senāts ir trešā, augstākā tiesu varas instance Latvijā. Tā izskata krimiāllietas, civillietas un administratīvās lietas. Darbība tiek noteikta Satversmē, likumā "Par tiesu varu" noteikta tiesas struktūra, kompetence. Tiesa sastāv no Civillietu tiesu palātas, trim departamentiem, administrācijas un divām nodaļām. Atrodas Tiesu pilī Brīvības bulvārī 36, Rīgā.
No 1918. gada līdz padomju okupācijai AT funkcijas pildīja Latvijas Senāts.
Augstākās tiesas departamenti kā kasācijas instances tiesa izskata lietas kasācijas kārtībā, savukārt Civillietu tiesu palāta izskata lietas apelācijas kārtībā. Civillietu tiesu palāta beidza pastāvēt.
Kroklūpas vārpstiņgliemezis
Kroklūpas vārpstiņgliemezis (Laciniaria plicata) ir sīku sauszemes vēderkāju molusku suga. Franču dabaszinātnieks Žaks Draparno sugu aprakstīja 1801. gadā. Suga ir ierakstīta Zviedrijas sarkanajā grāmatā, kā apdraudēta. 2018. gadā kroklūpas vārpstiņgliemezis tika izraudzīts par Latvijas gada gliemi, kā suga kas var kalpot par indikatoru augstvērtīgiem, ilgtoši neskartiem mežu biotopiem.
Latvijas Augstākā tiesa
Saeima apstiprina Augstākās tiesas tiesnešus.
Suleimana kalni
Suleimana kalni (ps, bal, ur) ir kalnu sistēma Afganistānas austrumos un Pakistānas rietumos. Kalnu sistēma ir Hindukuša pagarinājums dienvidu virzienā. Uz rietumiem no tās atrodas Irānas plakankalne, bet uz austrumiem Indas līdzenums. Uz dienvidiem kalnu sistēma turpinās kā Kirtharu kalniem. Suleimana klani aiztur vējus no Indijas okeāna, radot sausu klimatu Afganistānas dienvidos. Pazīstamākā Suleimana kalnu virsotne ir 3487 metrus augstais Tahtesuleimans jeb Zālamana tronis, tomēr kalnu augstākā virsotne ir 3578 metrus augstais Zargunhars.
Kroklūpas vārpstiņgliemezis
Apraksts
Čaula ir vārpstveida, samērā slaida ar 12-13 vijumiem, vītņojuma apakšējā trešdaļā nedaudz cilindriska. Tā ir 15-18 mm gara un 3,3-3,6 mm diametrā. Čaulas ieeja plata, lūpa liela un atliekta ar 6—9 lūpas zobiņiem. Atsevišķiem eksemplāriem šie zobiņi var būt mazi, vai pat vispār nebūt. Apakšējais zobs neliels ar ieliekumu lejas daļā. Apakšējais valnītis čaulas iekšienē veido 2—3 rievas. Čaulas ieejā redzams tikai viena — augšējā palatālā valnīša gals. Krāsa tumši sarkanīgi brūna. Čaulas virsma ar lielām un regulārām ribām. Uz priekšēja vijuma apmēram 6—7 ribas katrā milimetrā. Ribu virsmas šuves tuvumā var būt ar it kā baltu krāsojumu.
Izplatība
Kroklūpas vārpstiņgliemezis ir tipiska mežu suga un ir izplatīta jauktajos un lapu koku mežos, kalcifīlās vietās, kā arī uz klintīm un mūriem. Suga izplatīta visā Latvijas teritorijā, kā arī citur Eiropā.
Kits Jendls
Kits Jendls (en, dzimis ) ir bijušais ASV hokejists, spēlēja aizsarga pozīcijā. Karjeras laikā Jendls pārstāvēja NHL komandas Filadelfijas "Flyers", Arizonas "Coyotes" un Ņujorkas "Rangers", Floridas "Panthers" kā arī AHL komandā Sanantonio "Rampage".
Ērgļu novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Uzskaitījums
{{legend| gold| Mēs Ērgļu novadam |border=1px solid #AAAAAA}}
Kits Jendls
ASV hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā.
Kūdras purvu zivtiņas
Kūdras purvu zivtiņas, kūdras purvu zivtiņu ģints (Paedocypris) ir vienīgā kūdras purvu zivtiņu dzimtas (Paedocyprididae) ģints, kas apvieno 3 saldūdens zivju sugas. Tās sastopamas Dienvidaustrumāzijā (Malaizijā un Indonēzijā). Viena suga tika atklāta 1994. gadā, divas 1996. gadā, bet pirmie pētījumu apraksti tika publicēti 2006. gadā. Visas ģints sugas dzīvo izteikti skābos kūdras purvos un lēni plūstošās purvūdeņu tērcītēs.
Balstoties uz ģenētiskajiem atklājumiem, 2016. gadā tika izdalīta kūdras purvu zivtiņu dzimta. Pirms tam šī zivju grupa tika sistematizēta kā karpu dzimtas ģints.
Kopīgās īpašības
Visas kūdras purvu zivtiņu sugas ir ļoti maziņas zivis, no kurām Sumatras kūdras purvu zivtiņa (Paedocypris progenetica) ir mazākā zivs pasaulē, kā arī tā ir viens no mazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē. Par to mazāka ir tikai Papua-Jaungvinejā dzīvojošā Amau vardīte (Paedophryne amauensis). Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir 7,9—10,3 mm gara, bet mazā vardīte 7—8 mm. Arī pārējās ģints sugas nav daudz lielākas par Sumatras kūdras purvu zivtiņu. Lielākie īpatņi sasniedz 11,6 mm garumu. Mazo zivtiņu pieaugušie īpatņi atgādina citu zivju kāpurus, tās ir caurspīdīgas un tām nav attīstīti vairāki orgāni, piemēram, smadzenes neaizsargā no kaulaudiem veidots galvaskauss, mātīte iznēsā tikai dažus ikrus.
Bioloģija
Neskatoties uz zivtiņu nelielo augumu, tās lieliski izdzīvo, uzturoties tuvu gruntij un barojoties ar planktonu. Tā kā zivtiņas ir tik ļoti mazas, tās spēj pārdzīvot garus sausuma periodus, patveroties pavisam seklās peļķēs. Tomēr mūsdienās tās apdraud cilvēks, nosusinot purvus un ierīkojot palmu audzes palmu eļļas iegūšanai.
Andrejs Aivars
Andrejs Aivars (dzimis Ērgļos, 1909.g. 12. decembrī - miris Rīgā, 1975.g. 30. novembrī) bija latviešu un padomju arhitekts.
Dzīvesgājums
Andrejs Aivars dzimis Ērgļos, 1909.g. 12. decembrī.
Kacpers Pjoruns
Kacpers Pjoruns (pl; dzimis, Lovičā) ir Polijas FIDE starptautiskais lielmeistars (GM, 2012) un starptautiskais lielmeistars šaha kompozīciju risināšanā (2011).
Biogrāfija
2007. gadā uzvarējis Polijas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2007. gadā kļuvis par FIDE meistaru (FM), bet 2008. gadā par starptautisko meistaru šahā (IM). 2009. gadā izcīnījis bronzas medaļu Pasaules jauniešu čempionātā šahā. 2010. gadā Polaņicazdrojā uzvarējis Akibas Rubinšteina memoriālā. 2013. gadā Bidgoščā bijis labākais Polijas šaha ātrspēles čempionātā. 2015. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Barselonā un Bavārijas atklātajā šaha čempionātā. Sekmīgi piedalījies arī vairākos Polijas komandu šaha čempionātos.
Andrejs Aivars
Dzīvesgājums
Andrejs Aivars projektēja un vadīja būvdarbus Latvijas paviljonam PSRS Tautas saimniecības sasniegumu izstādē (1952). Pēdējā darbā viņam palīdzēja Kārlis Plūksne, Voldemārs Zaķis un Vaidelotis Apsītis.
Kacpers Pjoruns
Biogrāfija
Divas reizes pārstāvējis Polijas komandu Eiropas U18 komandu šaha čempionātos: 2008. gadā izcīnījis zelta medaļas gan komandu, gan individuālajā vērtējumā, bet 2009. gadā saņēmis sudrabu komandu vērtējumā. 2013. gadā Varšavā pārstāvējis Polijas otro komandu Eiropas komandu šaha čempionātā. 2016. gadā pārstāvējis Polijas komandu 42. šaha olimpiādē Baku. Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2017. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu. Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2017. gadā un individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu. 2018. gadā pārstāvējis Polijas komandu 43. šaha olimpiādē Batumi un individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.
Andrejs Aivars
Dzīvesgājums
Projektējis Liepājas Pedagoģisko institūtu (1954), kultūras namu Krustpilī (1954-59). Viņa tipveida kultūras nama projekts 450 skatītājiem tika realizēts dažādos Latvijas mazpilsētās un rajona centros: Balvos (1954), Ērgļos, Preiļos (1959), Kārsavā, Varakļānos.
Kacpers Pjoruns
Biogrāfija
Pazīstams kā viens no labākajiem šaha kompozīciju risinātājiem. Piecas reizes ir uzvarējis Pasaules čempionātā šaha kompozīciju risināšanā individuālajā vērtējumā (2011, 2014, 2015, 2016, 2017) un septiņas reizes ir uzvarējis kopā ar komandu (2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017). 2011. gadā kļuvis par otro Polijas šahistu (pēc Pētera Murdzjas), kuram piešķirts starptautiskā lielmeistara nosaukums šaha kompozīciju risināšanā, bet 2012. gadā par vienu no retajiem šahistiem, kuram ir gan FIDE lielmeistara, gan šaha kompozīciju lielmeistara nosaukums.
Andrejs Aivars
Dzīvesgājums
Valsts pilsētu celtniecības projektēšanas institūtā Aivars uzaudzis un nostājies tā radošā kolektīva priekšgalā kā galvenais arhitekts (1956).
Kacpers Pjoruns
Biogrāfija
2017. gadā Varšavā uzvarējis Polijas šaha čempionātā. 2018. gada maijā izcīnījis otro vietu Polijas šaha čempionātā. 2019. gada martā Skopjē izcīnījis bronzas medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2019. gada maijā Varšavā izcīnījis otro vietu Polijas šaha čempionātā.
Andrejs Aivars
Dzīvesgājums
1960-jos gados Andreja Aivara vadībā tika projektēti jaunie Rīgas mikrorajoni: Ķengaraga 3. kārta, Purvciems, Dzirciems. Par lielo, sarežģīto un interesantu uzdevumu arhitekts uzskatīja Ķengaraga centra projektēšanu, lai izveidotu veselu ēku kompleksu ar savu kultūras namu un sporta namu, tirdzniecības un sadziīves pakalpojumu iestādēm, kafejnīcu, restorānu un citiem objektiem.
Aivaram kā pirmajam latviešu arhitektam tika piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā arhitekta goda nosaukums.
"Kopš brīža, kad Tu pārņēmi institūta arhitektu vadību, varam droši apgalvot, ka gandrīz katrā republikā uzceltajā dzīvojamā majā, bērnudārzā, skolā, kultūras namā vai citā sabiedriskā iestādē ir ieguldīta arī daļa no Tava radošā darba, daļa no Tavas dzīves," - rakstīja Aivaram viņa 60 gadu jubilejā kolēģis Vaidelotis Apsītis.
Līdz 1973. gadam, būdams Valsts pilsētu celtniecības projektēšanas institūta galvenais arhitekts,viņš piedalījies dzīvojamo eku tipveida projektu izstrādāšanā un to ieviešanā celtniecība, t. sk. 103. sēriju, 467A sēriju. Viņa ieguldījumu masveida dzīvokļu celtniecībā atzinīgi novērtējusi republikas valdība un apbalvojusi ar Latvijas PSR Ministru Padomes prēmiju. Latvijas PSR Arhitektu savienībā viņš vadīja dzīvojamo ēku sekciju un bija valdes loceklis. Viņa vadībā veikti daudzi Vissavienības nozīmes pasākumi.
Arvīds Lepiks
Arvīds Lepiks (arī Leppiks; dzimis, miris ) bija latviešu pedagogs, zinātnieks un zinātnes vēsturnieks.
Biogrāfija
Mācījies Biķernieku draudzes skolā un Pētera I reālskolā, studējis Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas nodaļā. To beidzot 1913. gadā, ieguvis inženiera tehnologa grādu un savas inženiera gaitas sācis Priekuļos lauksaimniecības izmēģinājumu stacijā. No 1913. līdz 1915. gada bijis vadītāja palīgs. Kara gados strādājis dažādās lauksaimniecības mašīnbūves un zinātniskās iestādēs Krievijā. 1919. gadā atgriezies Latvijā un sācis strādāt jaunizveidotajā Latvijas Augstskolā (vēlākā Latvijas Universitātē) par docentu. 1923. gadā viņš izveidojis Lauksaimniecības mašīnu katedru un ierīkojis universitātes ēka mašīnu laboratoriju. Paralēli darbam universitātē viņš turpinājis sadarboties ar Priekuļu mašīnu izmēģinājumu staciju un līdz 1923. gadam bijis tās vadītājs. Lepika pedagoģiskais darbs tika atzinīgi novērts — 1922. gadā viņš kļuva par vecāko docentu, 1935. gada par profesoru. 1934. gadā viņš aizstāvēja disertāciju un ieguva lauksaimniecības doktora grādu.
1939. gadā LU Lauksaimniecības mašīnu katedru pārceļ uz jaundibināto Jelgavas Lauksaimniecības akadēmiju. Lepiks aktīvi piedalijās jaunās mācību iestādes veidošanā, kļūstot par lauksaimniecības katedras vadītāju un akadēmijas bibliotēkas pirmo vadītāju. Kara beigās viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tur strādāja Lauksaimniecības mašīnu institūtā Nečkavā.
1945. gadā Lepiks atgriezās Latvijā un rudenī atsāka darbu Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā. Tā pēc kara saucās Jelgavas Lauksaimniecības akadēmija, kas no kara nopostītās Jelgavas bija pārvietotā uz Rīgu. Sākumā strādājis par asistentu un tikai 1948. gadā viņam atjaunots profesora nosaukums, bet lauksaimniecības doktora vietā piešķirts tehnisko zinātņu kandidāta grāds. Akadēmijā Lepiks nodibināja materiālu stiprības un mašīnu elementu katedru un kļuva pār tās vadītāju. Akadēmijai pārbāzējoties uz Jelgavu, viņš bija arī viens jaunas modernākas materiālu stiprības un mašīnu elementu katedras veidotājiem.
Lepiks publicējis vairāk nekā piecdesmit zinātnisku rakstu.
Celmenes
Celmenes (Armillaria) ir fizalakriju dzimtas sēņu ģints, kas satur ap 35 sugu, no kurām Eiropā sastopamas septiņas un Latvijā atrastas sešas. No tām pazīstamākā ir parastā celmene, taču Latvijā augošo celmeņu līdzības un tuvās radniecības dēļ reizēm visas celmenes tiek uzskatītas par šīs sugas varietātēm. Reizēm tās tiek iedalītas arī četrās sugās, neatzīstot par atsevišķām bumbuļkāta un purva celmenes.
Morfoloģija
Armillaria ģints sēnēm raksturīgi sarkani, tumšbrūni līdz melni sēņotnes pinumi, ar kuriem tās izplatās — rizomorfas. Tās bieži novērojamas zem mizas inficētajiem kokiem vai uz cita sēnes inficēta substrāta. Vietā, kur kātiņš piestiprināts koksnei, parasti redzama balta, pūkaina sēņotne vai rizomorfas. Naktī rizomorfas izraisa praulu spīdēšanu tumsā.
Ekoloģija
Celmenes ir cepurīšu sēnes, kas augļķermeņus veido uz koksnes, kurā aug. Tās nav saimniekspecifiskas, jo spēj inficēt gan dažādas skuju, gan dažādas lapu koku sugas. Celmenes var būt gan saprotrofas, sadalot atmirušu koksni, gan nekrotrofas, izraisot kokiem balto trupi. Daļa Armillaria ģints sēņu ir fakultatīvi nekrotrofas — atkarībā no vides apstākļiem var baroties gan ar dzīvu, gan atmirušu koksni.
Celmenes spējīgas dzīvot ilgi un attīstīt milzīgu sēņotni, tā, 1992. gadā pēc ģenētiskas izpētes Ziemeļamerikā augošs Armillaria bulbosa eksemplārs tika atzīts par vienotu sēni 15 hektāru lielumā un 10 tonnu svarā. Tā vecumu vērtē uz 1500 gadiem. No Latvijā sastopamajām sugām ievērojamus izmērus sasniedz tumšās celmenes sēņotne, kuras platība var pārsniegt pat 600 hektārus.
Izplatīšanās mežaudzēs
No Eiropā sastopamajām sugām Armillaria borealis Marx. un Korhonen, Armillaria cepistipes Velen., Armilaria mellea (Vahl: Fr.) P. Kumm., Armillaria gallica Marx. un Romagn., Armillaria solidipes Peck. un Armillaria tabescens Scop. ir primāri vai sekundāri patogēnas sugas.
Celmenes spēj izplatīties mežaudzē vairākos veidos: ar bazīdijsporām dzimumvairošanās ceļā inficējot nedzīvu koksni, veģetatīvi ar sēņotni, kad koka saknes nonāk tiešā kontaktā ar inficēta koka saknēm, un ar rizomorfām caur augsni sasniedzot kokus, kas aug inficētas koksnes tuvumā. Rizomorfu melanizētais ārējais slānis pasargā tās no vides apstākļu nelabvēlīgas ietekmes un nodrošina micēlijam mehānisku stingrību, ar kuru iekļūt dzīva koka sakņu sistēmā.
Inficētas audzes pazīmes
To, ka koks inficēts ar celmeņu ģints sēnēm, iespējams konstatēt pēc rizomorfām zem koka mizas, uz tā, vai pie koka saknēm. Rizomorfas augsnē pie koka vēl nav pietiekams pamats uzskatīt, ka koks inficēts, jo tās var būt saprotrofas Armillaria ģints sēnes rizomorfas, taču zem dzīvas saknes vai stumbra mizas visbiežāk konstatējamas būs patogēno celmeņu rizomorfas. Celmenes infekciju kokā iespējams konstatēt arī pēc paresninājuma stumbra lejasdaļā, kurā zem mizas atrodams balta, blīva sēņotne. Rudenī uz koka stumbra vai pie tā sakņu kakla var izveidoties sēnes augļķermeņi, kas ir droša pazīme, ka kokā ir celmenes izraisīta trupe.
Izplatības areāls
Armillaria ģints izplatīta gandrīz visā pasaulē. Celmenēm piemēroti reģioni ar mēreni siltiem un mitriem klimatiskajiem apstākļiem. Klimata piemērotības dēļ celmenes visplašāk sastopamas tropiskajā un mērenajā klimata joslā. No septiņām Eiropā konstatētajām celmenēm sešu sugu izplatības areāli iekļauj Latvijas teritoriju.
Lietošana pārtikā
Parastās celmenes vēlams pirms lietošanas novārīt, jo bez novārīšanas tās var izraisīt gremošanas traucējumus. Kātiņus to sīkstuma dēļ parasti nelieto. Citas Latvijas celmeņu sugas pārtikā tiek lietotas analoģiski parastajai celmenei, ne vienmēr tās savstarpēji atšķirot.
Sugas, kuras var tikt sajauktas ar celmenēm
Bieži ar celmenēm, kuras Latvijā visas ir ēdamas, jauc dažādu sugu sēnes, kas ir līdzīga izmēra un aug uz koksnes. Vairāku citu ģinšu sugu neoficiālie nosaukumi iekļauj vārdu "celmene", piemēram, samtainā ziemene (Flammulina velutipes) — ziemas celmene, mainīgā pacelmene (Kuehneromyces mutabilis) — neīstā celmene. Sajaukšana ar šīm sugām nerada problēmas veselībai, taču nedrīkst sajaukt celmenes ar sērsēnēm, no kurām daudzas ir indīgas vai neēdamas. Visbiežāk no indīgajām sērsēnēm sastopama rūgtā sērsēne, kas atšķirama pēc zaļganpelēkajām lapiņām. Iespējams celmenes sajaukt arī ar citām uz koksnes augošām indīgām sēnēm, piemēram, apmaloto ķivereni, kuras cepurīte, atšķirībā no celmenēm, nav zvīņota.
Laine
Laine var būt:
Pauls Neimanis
Biogrāfija
Pauls Neimanis bija ebrejs, dzimis Vīnē. Neimanis pirmoreiz tika pamanīts, kad viņš 1892. gadā uzvarēja Austrijas Nacionālajā upju čempionātā. Divus gadus vēlāk, 1894. gadā, viņš uzvarēja 500 metru peldējumā Austrijas čempionātā.
Pēc 1896. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Neimanis emigrēja uz ASV. Tur viņš kļuva par ārstu un ieguva doktora grādu filozofijā.
1897. gadā, sacenšoties kā Čikāgas Vieglatlētikas asociācijas komandas biedram, viņš uzstādīja pasaules rekordus 2, 3, 4, un 5 jūdžu peldēšanā brīvajā stilā. Tajā pašā gadā viņš uzvarēja ASV un Kanādas čempionātos brīvā stila peldēšanā.
1984. gadā Pauls Neimanis tika iekļauts Starptautiskajā ebreju sporta slavas zālē, bet divus gadus vēlāk tika iekļauts Starptautiskajā peldētāju slavas zālē.
Ļeļčicu rajons
Ļeļčicu rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala dienvidrietumos. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Žitkaviču rajonu ziemeļrietumos, Pjetrikavas rajonu ziemeļos, Maziras rajonu ziemeļaustrumos un Jeļskas rajonu austrumos, Brestas apgabala Stoļinas rajonu rietumos, kā arī ar Ukrainu dienvidos.
Atifete Jahjaga
Atifete Jahjaga (sq, ; sr, dzimusi ) ir Kosovas politiķe, no 2011. līdz 2016. gadam viņa bija Kosovas prezidente. Viņa ir pirmā sieviete, kas ir bijusi Kosovas prezidente. Atifete Jahjaga ir strādājusi arī Kosovas policijā, kur viņa bija ieguvusi ģenerālmajora pakāpi.
Apšinīki (Dricānu pagasts)
Apšinīki ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V562 (Greivuļi _ Ilzeskalns). Ciema apkārtnē atrodas Zileņu ezers.
Ērgļu novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Ērgļu novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Ērgļu novads sastāv no Ērgļu, Jumurdas, Sausnējas pagastiem. Ērgļu novadā kopā atrodas 15 ciemi (13 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši).
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Ērgļu pagasts
Ērgļu pagasta centrs atrodas Ērgļos, kas ir arī novada centrs. Ērgļu pagastā atrodas 3 ciemi, no tiem 1 lielciems un 2 mazciemi.
Jumurdas pagasts
Jumurdas pagasta centrs atrodas Jumurdā. Jumurdas pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 4 mazciemi.
Sausnējas pagasts
Sausnējas pagasta centrs atrodas Sidrabiņi. Sausnējas pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 3 vidējciemi, 1 mazciems un 3 skrajciemi.
Roskomnadzor
Federālais sakaru, informācijas tehnoloģiju un plašsaziņas līdzekļu uzraudzības dienests (Roskomnadzor) ir Krievijas valsts federālā izpildinstitūcija, kuras uzdevumos ietilpst sakaru, informācijas tehnoloģiju un plašsaziņas līdzekļu jomas uzraudzība, kā arī personas datu aizsardzība.
Dienests tika izveidots 2008. gada decembrī ar Krievijas prezidenta Dmitrija Medvedeva rīkojumu.
Kopš 2022. gada 8. jūlija kā "dezinformācijas organizācijai" pret organziāciju tiek piemērotas Eiropas Savienības un vairāku citu valstu sankcijas.
Publikāciju bloķēšana
Roskomnadzor bieži darbojas kā publikāciju masveida bloķēšanas instruments. 2015. gada 24. augustā Roskomnadzor nosūtīja rīkojumu Krievijas interneta pakalpojumu sniedzējiem bloķēt Vikipēdiju. Reaģējot uz šīm darbībām, Krievu vikipēdijas redaktori publicēja norādījumus, kā apiet bloķēšanu. Naktī no 24. uz 25. augustu vairāki interneta pakalpojumu sniedzēji jau bija bloķējuši Vikipēdiju. 25. augusta rītā bloķēšana tika atcelta.
2022. gada iebrukuma Ukrainā laikā Krievijā tika pastiprināta cenzūra. 2022. gada 24. februārī Roskomnadzor pieprasīja medijiem un informācijas resursiem, publicējot rakstus, kas saistīti ar Ukrainas militāro konfliktu atspoguļošanu, izmantot tikai oficiālu Krievijas avotu informāciju. Iebrukumu un karu ir aizliegts dēvēt par "iebrukumu" un "karu", atļautais termins ir "īpaša denacifikācijas operācija". Kopumā bloķēto tīmekļa vietņu skaits 2022. gadā bija vairāk nekā 5400, šobrīd Krievijā nav pieejami tādi mediji kā Euronews, Deutsche Welle, kā arī portāla delfi.lv krievu valodas sadaļa un citi informācijas resursi.
Sumatras kūdras purvu zivtiņa
Sumatras kūdras purvu zivtiņa (Paedocypris progenetica) ir kūdras purvu zivtiņu dzimtas (Paedocyprididae) vismazākā zivs pasaulē, kas ir arī viens no mazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē. Tā ir endēma Sumatras zivju suga, kas mājo izteikti skābos tropu kūdras purvos un lēni plūstošās purvūdeņu tērcēs.
Izskats
Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir ļoti maziņa. Tās garums ir 7,9—10,3 mm. No mugurkaulniekiem par to mazāka ir tikai Papua-Jaungvinejā dzīvojošā Amau vardīte (Paedophryne amauensis), kuras ķermeņa garums ir 7—8 mm. Pieaugusi Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir apmēram vienāda ar lielu odu.
Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir slaida un tās ķermenis ir caurspīdīgs, kuram cauri var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus. Šai sugai ir raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņam pirms vēdera spurām atrodas keratīna spilventiņš, kas izskatās kā mezgliņš. Turklāt tēviņa vēdera spuras anatomiski piemērotas tam, lai satvertu un cieši noturētu mātīti nārsta laikā. Vēdera spurām ir spēcīgi muskuļi, kas spēj aptvert matītes ķermeni. Ir arī alternatīvs skaidrojums šādam vēdera spuru satvērienam — tēviņš ar spuru palīdzību manipulē ar ikriem, kamēr tos apaugļo. Mātītei vēdera spuras samazinātas vai to nav vispār, kā arī pirms anālās spuras atrodas neliela kabatiņa, ieloce.
Abiem dzimumiem uz vēdera, ādas dziļākajos slāņos, ir nelielas hromatoforas, kas izskatās kā smalku, melnu punktiņu rindas (3—5). Tās sākas pie rīkles un beidzas pie anālās atveres, šķērsojot arī tēviņa keratīna mezgliņu. Uz lūpām ir daži pigmentēti laukumi. Zivtiņa ir tika maziņa, ka tai nav attīstīti vairāki mugurkaulniekiem raksturīgi orgāni, piemēram, galvas smadzenes neaizsargā kaulaudu galvaskauss.
Uzvedība un barība
Sumatras kūdras purvu zivtiņa mājo skābos (pH 3) un tumšos, sarkanbrūnos kūdras purva ūdeņos, kur uz tilpnes gultnes guļ vairākus metrus biezs, mīksts kūdras slānis. Tā kā zivtiņa ir tik maziņa, tā spēj pārdzīvot ilgstošus sausuma periodus, patveroties pat ļoti seklās, nelielās peļķēs. Tā barojas ar planktonu, uzturoties gultnes tuvumā. Mātīte spēj iznēsāt tikai dažus ikrus, un, iespējams, tēviņa keratīna mezgliņš palīdz apaugļot katru ikru atsevišķi.
Apdraudējums
Mūsdienās Sumatras kūdras purvu zivtiņas apdraud cilvēks, nosusinot purvus un ierīkojot palmu audzes palmu eļļas iegūšanai. Iespējams, mazo zivtiņu nesenā atklāšana tās ir paglābusi no iznīcības.
Andrejs Belousovs
Andrejs Belousovs dzimis 1959. gada 17. martā Maskavā. Tēvs Rems Belousovs bija ekonomists, māte Alisa Pavlova bija radioķīmiķe, vēlāk nodarbojās ar reto elementu ķīmiju. Rems Belousovs bija padomju zinātniskās skolas veidotājs cenu veidošanas un vadības jomā, bija viens no "Kosigina reformas" sagatavotājiem, vēlāk nodarbojās PSRS ekonomikas vēsturi.
Pēc Otrās fizikas un matemātikas skolas absolvēšanas Adrejs Belousovs iestājās Maskavas Valsts universitātes Ekonomikas fakultātē, ko 1981. gadā beidza ar izcilību. Mācību laikā viņš sāka sadarboties ar ekonomistu grupu Aleksandra Ančiškina vadībā, kurš no 1977. līdz 1981. gadam bija Ekonomikas fakultātes katedras vadītājs.
Giro dell'Emilia
Giro dell'Emilia ir šosejas riteņbraukšanas sacensības, kas notiek sezonas beigās Emīlijā-Romanjā, Itālijā. Kopš 2005. gada sacensības tiek organizētas ar 1.HC statusu un iekļautas UCI Eiropas tūres kalendārā.
Andrejs Belousovs
1988. gadā Belousovs aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Apgrozāmo līdzekļu veidošanas un izmantošanas mehānismu imitācijas modelēšana (daudznozaru pieeja)". 1991. gadā viņš tika iecelts par EZTPPI vadītāju. Šo amatu Belousovs ieņēma līdz 2006. gadam, apvienojot to ar darbu citās organizācijās, un atstāja to, tikai pārejot valsts dienestā. Pēc Belousova iniciatīvas laboratorijā tika izlaists analītiskais ekonomikas žurnāls.
1991. gada novembrī izveidojās Ārpolitiskās asociācijas analītiskā grupa, kuru dažreiz dēvēja par "Bessmertniha grupu", ko dibināja bijušais PSRS ārlietu ministrs Aleksandrs Bessmertnihs. Grupas darba formāts bija regulāru tematisko apspriežu organizēšana, diskusijas. Pēc tam stenogrammas tika atšifrētas un kļuva par dziļākas izpētes priekšmetu, bet dažos gadījumos tika izmantotas zinātnisku darbu pamatā Belousovs pievienojās Bessmertniha grupai 1990. gadu sākumā un piedalījās vairāku tēmu izstrādāšanā.
1999. gadā tika Andrejs Belousovs iekļauts Ekonomikas ministrijas kolēģijā, viņš bija vairāku valdības priekšsēdētāju konsultants: Jevgeņija Primakova, Sergeja Stepašina, Mihaila Kasjanova un Mihaila Fradkova (ar Kasjanovu un Fradkovu viņš strādāja ārštata padomnieka statusā).
2000. gadā Belousovs nodibināja un vadīja Makroekonomiskās analīzes un īstermiņa prognozēšanas centru, uz kura bāzes 2005. gadā publicēja ziņojumu "Krievijas ekonomikas ilgtermiņa tendences: Krievijas ekonomiskās attīstības scenāriji līdz 2020. gadam". Belousovs ziņojumā prognozēja 2008. gada ekonomikas krīzi, kā arī norādīja uz iespējamo ekonomikas kritumu 2011. — 2012. gadā un valsts pārvaldes sistēmas kļūme 2015. — 2017. gadā.