cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1189 (uzziņu dienests)
1189 ir uzziņu dienests Latvijā, kurš bez balss pakalpojumiem un sms sniedz informāciju bez maksas, izmantojot VOIP Skype komunikācijas iespējas.
www.1189.lv uzziņu portālā ikvienam interneta lietotājam ir iespēja online režīmā nosūtīt jautājumu par jebkuru sev interesējošu tēmu un saņemt atbildes no ekspertiem.
Kravas zemūdene
Kravas zemūdene ir zemūdenes veids, kas paredzēts tirdzniecībai un tā kā tā nav bruņota, to neuzskata par karakuģi atšķirībā no citiem zemūdeņu tipiem. Šie kuģi paredzēti blokāžu pārraušanai un pārgājieniem zem arktiskā ledus.
Ar nolūku civilam jūras transportam pagaidām ir bijušas uzbūvētas tikai divas kravas zemūdenes (neskaitot kriminālo organizāciju būvētās), lai arī standarta vai arī daļēji pārbūvētas militārās zemūdenes ir bijušas izmantotas, lai pārvadātu mazāku daudzumu svarīgu kravu, īpaši kara laikā. Tāpat kuģu būvētavas ir piedāvājušas liela izmēra modernu kravas zemūdeņu projektus. Kriminālās organizācijas ir būvējušas transporta zemūdenes, piemēram, narkotiku zemūdenes, lai izvairītos no varas iestādēm.
Vācija
Ir bijušas uzbūvētas tikai divas kravas zemūdenes, abas Vācijā, pirmā pasaules kara laikā. Tās tika projektētas, lai izzagtos cauri Antantes valstu jūras blokādei, kuru pārsvarā realizēja Apvienotās Karalistes karaliskā jūras kara flote. Apvienotās Karalistes blokāde bija novedusi Vācijas uzņēmumus lielās grūtībās iegūt tos izejmateriālus, kādi pietiekamā daudzumā nebija pieejami Vācijas ietekmes sfērā, un tādā veidā būtiski kavēja Vācijas kara centienus.
Zemūdenes uzbūvēja 1916. gadā privāta, īpaši šim nolūkam nodibināta kuģniecība Deutsche Ozean-Reederei, kura bija kuģniecības North German Lloyd (tagad Hapag-Lloyd) un Deutsche Bank meitas uzņēmums. Tās bija domātas pārgājieniem no Vācijas uz neitrālajām ASV, vedot atpakaļ nepieciešamos izejmateriālus. Tā kā ASV nespētu pietiekami nopelnīt saņemot Vācijas valūtu, bija paredzēts, ka kuģi pārvadās tirdzniecībai paredzētās preces abos virzienos.
Drīz Apvienotā Karaliste protestēja pret ASV lēmumu atļaut izmantot zemūdenes kā kravas kuģus, sakot, ka tās nevar tikt apturētas un pārbaudītas kā citi kuģi, ja ir aizdomas, ka zemūdenes pārvadā munīciju. Pret ASV tika izdarīts diplomātisks spiediens apsūdzot tās favorītismā pret antanti, lai arī ASV bija pasludinājusi neitralitāti. ASV Apvienotās Karalistes argumentus noraidīja. Pat zemūdenes, kamēr tās nav apbruņotas, jāuzskata par civiliem kravas kuģiem un attiecīgi jāļauj tām tikt izmantotām tirdzniecībā.
Deutschland
Deutschland kravnesība bija 700 tonnas (lielākā daļa no tās ārpus spiediena korpusa) un tā varēja attīstīt 15 mezglu ātrumu uzpeldējušā stāvoklī vai 7 mezglu ātrumu iegremdētā stāvoklī. Zemūdenes komanda sastāvēja no 29 jūrniekiem, kurus komandēja Pauls Konigs (Paul König — vācu val.), bijušais parasta kravas kuģa kapteinis.
Pirmajā reisā uz ASV, kurš sākās 1916. gada 23. jūnijā, Deutschland veda 163 tonnas ļoti pieprasītu ķīmisko krāsvielu, kā arī zāles un pastu. Izejot nepamanītai cauri Lamanšam, zemūdene 1916. gada 8. jūlijā ieradās Baltimorā un drīz tika atkal piekrauta ar 348 tonnām gumijas, 341 tonnu niķeļa un 93 tonnām alvas. Kuģis atgriezās Brēmerhāfenē 1916. gada 25. augustā. Zemūdene bija veikusi 8 450 jūras jūdzes, lai arī tikai 190 no tām iegremdētā stāvoklī.
Amerikāņu zemūdeņu attīstītājs Simons Leiks (Simon Lake — angļu val.) pirms kara bija neveiksmīgi vedis sarunas ar Vācijas Impērijas jūras kara floti par kravas zemūdeņu būvi. Viņš centās neatļaut Deutschland atgriešanos Vācijā apgalvojot, ka ir pārkāptas viņa autortiesības. Leiks samierinājās, kad Krupp pārstāvis un North German Lloyd aģents piedāvāja Leikam būvēt Amerikas Savienotajās Valstīs 5 000 tonnu kravas zemūdenes šo uzņēmumu vajadzībām.
Uz ASV nogādātās kravas vērtība bija 1,5 miljoni ASV dolāru, vairāk nekā četras reizes vairāk nekā būves izmaksas, galvenokārt patentēto, lielas koncentrācijas krāsvielu augstās cenas dēļ, kura, ņemot vērā inflāciju, varētu būt līdz pat 1 254 ASV dolāriem par mārciņu (0,45 kg). Atgriežoties atvestie izejmateriāli apmierināja Vācijas kara rūpniecības vajadzības vairāku mēnešu garumā.
Otrais reiss tā paša gada oktobrī, decembrī arī bija veiksmīgs. Atkal ķimikālijas un dārgakmeņi tika tirgoti pret gumiju, niķeli, sakausējumiem un alvu. Tomēr Deutschland tika nedaudz bojāta saduroties ar velkoni Ņūlondonā. Pēc atgriešanās kapteinis Pauls Konigs uzrakstīja grāmatu (vai arī to uzrakstīja viņa vietā) par Deutschland reisiem. Grāmatu izdeva lielā laidienā, jo tā bija domāta, lai ietekmētu sabiedrisko domu gan Vācijā, gan ASV.
Bremen
Otrā kravas zemūdene, Deutschland dvīņu kuģis, uzsāka savu pirmo reisu 1916. gada augustā ar kapteini Karlu Švarckopfu (Karl Schwartzkopf — vācu val.), bet nesasniedza ASV. Tās liktenis nekad netika droši atklāts, tomēr, iespējams, tā sadūrās ar Apvienotās Karalistes palīgkreiseri HMS Mantua uz dienvidiem no Islandes, kā tika teoretizēts pēc kara. Tāpat pastāvēja teorija, ka kuģis varēja būt uzskrējis uz mīnas pie Orkneju salām.
Citas zemūdenes
Kad 1917. gada sākumā ASV pievienojās karadarbībai, Deutsche Ozean-Reederei būvēja vēl sešas zemūdenes. Pēc ASV iesaistīšanās karā, kravas zemūdeņu būve tika vai nu pārtraukta, vai arī tās pārveidoja par zemūdens kreiseriem, līdzīgi kā notika ar Deutschland. Kad sākās karadarbība starp Vāciju un Savienotajām Valstīm un tika apturēti Simona Leika mēģinājumi būvēt kravas zemūdenes Vācijai, Leiks vērsās pie Savienoto Valstu kuģniecības pārvaldes (United States Shipping Board — angļu val.) ar piedāvājumu uzbūvēt simts kravas zemūdenes, lai samazinātu kuģu zaudējumus neierobežotā zemūdens kara apstākļos.
Otrā pasaules kara laikā Vācija izmantoja zemūdenes piena govs, lai bunkurētu tās kaujas U — kuģus (U-boat — angļu val.) Atlantijas okeānā. Tā kā šīs zemūdenes bija daļa no Kriegsmarine (Nacistiskās Vācijas jūras kara flote), nesa vieglo bruņojumu (pretgaisa aizsardzības ieročus) un nekad netika iesaistītas tirdzniecībā kā tādā, tās netiek uzskatītas par kravas zemūdenēm. Tomēr ar kravas zemūdenēm kopējas bija to lielā izmēra kravas telpas salīdzinot ar parastām, šī laika zemūdenēm.
Pēc tam, kad lielas Itālijas zemūdenes veiksmīgi pārveda apgādes materiālus uz Ziemeļāfriku izvairoties no Apvienotās Karalistes Vidusjūras flotes patruļām, dažām no šīm zemūdenēm tika demontēti torpēdaparāti un klāja uzbrukuma artilērija, lai palielinātu kravas ietilpību. Piecas no šīm zemūdenēm ass valstu ostās, pēc tam kad Itālija 1943. gada septembrī parakstīja pamieru, pārņēma Vācija, lai turpinātu izmantot ar vācu komandām.
Vācija modernizēja okeāna IX tipa U — kuģa projektu uz lielāku, palielināta darbības rādiusa IXD1 tipu ar noņemtiem torpēdaparātiem un samazinātu akumulatoru tilpumu, lai palielinātu kravas telpas stratēģiskajiem materiāliem, kurus pārvadāja starp Vācijas un Japānas ostām. Kad Itālijas zemūdenes tika pārbūvētas šim uzdevumam, lielākā daļa no palielināta darbības rādiusa projektiem tika pabeigti kā bruņotie IXD2 varianti.
Itālija
Pārbūves tika paredzēts pabeigt Bordo atstājot tikai aizsardzībai paredzētus ložmetējus. Paredzētā 160 tonnu kravnesība samazināja peldamības rezervi no 20 līdz 25 procentiem uz 3,5 līdz 6 procentiem. Vairākas Bizertā no Francijas pārņemtās zemūdenes — 974 tonnu Phoque, Requin, Espadon un Dauphin — arī tika paredzēts pārbūvēt.
Kuģus bija paredzēts izmantot reisiem no Bordo uz austrumiem līdz Singapūrai (tobrīd Japānas, tātad ass valstu rokās) pārvadājot dzīvsudrabu, tērauda un alumīnija stieņus, metināšanas tēraudu, aviobumbu prototipus, 20 mm lielgabalus, tanku un bumbvedēju tēmekļu rasējumus un līdz pat divpadsmit pasažierus. Atpakaļceļā bija paredzēts pārvadāt 110 līdz 155 tonnas gumijas, 44 līdz 70 tonnas cinka, piecas tonnas volframa, divas tonnas hinīna, divas tonnas opija, bambusu, rotangpalmu un pasažierus. Comandante Cappellini, Reginaldo Giuliani un Enrico Tazzoli atstāja Bordo 1943. gada maijā. Pirmās divas pabeidza savus reisus jūlijā un augustā, bet Enrico Tazzoli nogremdēja sabiedroto bumbvedēji Biskajas līcī. Barbarigo līdzīgi tika iznīcināta pēc iznākšanas no ostas jūnijā, bet Luigi Torrelli sasniedza Singapūru augustā.
Pēc tam kad 1943. gada septembrī Itālija noslēdza pamieru, Giuseppe Finzi un Alpino Bagnolini pārņēma Vācija laikā, kad tām veica pārbūvi Bordo. Zemūdenes nosauca attiecīgi par UIT-21 un UIT-22. Reginaldo Giuliani, Comandante Cappellini un Luigi Torelli Austrumindijā pārņēma Japāna un nodeva Vācijai, kura zemūdenes pārdēvēja attiecīgi par UIT-23, UIT-24 un UIT-25. UIT-22 atstāja Bordo, lai dotos uz Sumatru 1944. gada janvārī, bet martā pie Dienvidāfrikas to iznīcināja Catalina bumbvedēji no karalisko gaisa spēku 262. eskadriļas. UIT-23 februārī nogremdēja Apvienotās Karalistes zemūdene Tally-Ho. UIT-24 arī atstāja Sumatru februārī, lai dotos uz Bordo, bet atgriezās atpakaļ Sumatrā martā pēc tam kad tika nogremdēts tās bunkurēšanas tankkuģis.
Japāna
Otrā pasaules kara laikā Japāna transporta un apgādes mērķiem būvēja I — 351 un I — 361 klases zemūdenes, kā arī 3. tipa zemūdens transporta kuģus.
Padomju Savienība
Padomju Savienībai bija plāni būvēt kravas zemūdenes gan otrā pasaules kara, gan aukstā kara laikā, taču tie netika realizēti. Šie projekti nebija domāti tirdzniecībai paredzētu kravu pārvadāšanai, bet gan pārsvarā ar kara vešanu tieši saistītu uzdevumu izpildei, piemēram, karavīru un tehnikas nogādāšanai noteiktā punktā. Tāpat šīs zemūdenes tika paredzēts apbruņot vismaz ar vieglo bruņojumu. Tomēr, pēc aukstā kara, padomju projektētāji piedāvāja arī tīri civiliem mērķiem domātas zemūdenes.
Otrais pasaules karš
Otrā pasaules kara laikā Padomju Savienība izmantoja zemūdenes (tāpat kā citus kuģus), lai apgādātu aplenkto Sevastopoles ostu Krimā. Lielākā no tām varēja pārvadāt 95 tonnas kravas ar apgādes materiāliem piekraujot pat torpēdaparātus. Pavisam 80 pārgājienos 27 zemūdenes piegādāja apmēram 4 000 tonnas kravas, tomēr Sevastopole vienalga krita.
Ņemot vērā šo pieredzi, Padomju jūras kara flotes augstākā vadība uzsāka transporta zemūdeņu programmu. Pirmais projekts paredzēja zemūdens baržu, kuru vilktu parasta zemūdene vai zemūdens velkonis (605. projekts). Projektu pārtrauca, jo radās nepārvaramas problēmas ar vilkšanas aprīkojumu. Vēlāk tika piedāvāts mazas sauskravas zemūdenes projekts (607. projekts) ar 250 līdz 300 tonnu kravnesību un diviem saliekamiem celtņiem. Zemūdenei netika paredzēts cits bruņojums bez diviem klāja lielgabaliem un, lai vienkāršotu būvi, tajā tika paredzēts izmantot agregātus no esošajām IV un IV — bis sērijas zemūdenēm. Tomēr 1943. gadā stratēģiskā situācija bija mainījusies un plāni netika realizēti.
Pēc aukstā kara
"Ņemot vienādu kravas ietilpību, zemūdens konteinerkuģa efektivitāte ir ievērojami augstāka par, piemēram, Noriļskas tipa ledū ejoša transporta kuģa efektivitāti. Zemūdens tankkuģis ir konkurētspējīgs."
Tankkuģa un konteinerkuģa varianti tika projektēti izmantojot tādu pašu shēmu kā parastām militārajām kodolzemūdenēm. Tankkuģa varianta kravnesība bija gandrīz 30 000 tonnu naftas, kuru iekrautu un izkrautu virsūdens vai zemūdens terminālos. Konteinerkuģis bija paredzēts 912 standarta (20 pēdu) intermodālo konteineru transportam. Tos 30 stundu laikā iekrautu cauri lūkām. Iekraušanas atvieglošanai bija paredzētas iekšējās pārvietošanas sistēmas. Tomēr šie plāni netika īstenoti smagās finansiālās situācijas dēļ, kura radās pēc Padomju Savienības sabrukuma.
Līdzīgu projektu piedāvāja projektēšanas birojs Rubin. "Zemūdens kravas kuģis" bija slavenās aukstā kara Typhoon klases zemūdenes pārbūve civiliem mērķiem. 1997. gadā Vladimirs Postņikovs (Vladimir Postnikov — angļu val.) piedāvāja zemūdens kravu transporta sistēmu (Submarine freight transportation system (SFTS) — angļu val.), kuru uzskata par vispasaules inteliģentās transporta sistēmas jūras komponentu.
Krievija
2020. gada martā Malahit jūras inženieru birojs Sanktpēterburgā, tādu uzbrukuma zemūdeņu klašu kā Akula un Victor izstrādātāji, piedāvāja zemūdens sašķidrinātās dabasgāzes (Liquefied natural gas (LNG) — angļu val.) tankkuģi Pilgrim, kura būtu lielākā zemūdene vēsturē, ja projekts tiktu realizēts dzīvē. Zemūdeni bija paredzēts aprīkot ar trijiem kodolreaktoriem, tā būtu 360 m gara un 70 m plata ar 180 000 tonnu kravnesību izmantošanai primāri zem arktiskā ledus.
Savienotās Valstis
1931. gadā ar Viljama Rendolfa Hērsta finansiālu atbalstu Leiks un sers Hūberts Vilkinss (Hubert Wilkins — angļu val.) mēģināja demonstrēt kravas zemūdeņu potenciālo izmantošanu pārgājieniem zem polārā ledus. Viņi izmantoja izīrētu Savienoto Valstu Jūras kara flotes zemūdeni, kuru pārdēvēja par Nautilus. Lielās depresijas radītie finansiālie ierobežojumi padarīja šo agrīno mēģinājumu mazāk veiksmīgu salīdzinot ar pēckara kodolzemūdenes USS Nautilus (SSN-571) sasniegumiem.
Līdzīgi kā tas notika Padomju Savienībā pēc aukstā kara beigām, Savienotajās Valstīs bija daži vispārīgi plāni ar kodoldzinēju aprīkotu zemūdens naftas produktu tankkuģu izmantošanā, lai izstrādātu arktiskos naftas laukus Aļaskā un Sibīrijā. Uzņēmums General Dynamics 1980. gados šķietami ir bijis vērsies pie Vācijas kuģu būvētavām ar piedāvājumu par iespējamu sašķidrinātās dabasgāzes (LNG) zemūdens tankkuģa būvi, lai pārvadātu LNG no arktikas uz Ziemeļameriku un Eiropu. Zemūdenei tika izstrādāti divi varianti: 725 miljonu ASV dolāru vērta zemūdene ar kodoldzinēju vai arī 700 miljonu ASV dolāru versija, kuru darbinātu ar metānu. Tas bija agrāka Patrika Moloneja (Patrick Moloney — angļu val.) 1974. gadā veikta Savienoto Valstu Tirdzniecības flotes akadēmijas zinātniskā projekta paplašināts variants.
Izmantošana citiem mērķiem
Cits tirdzniecības veids (lai arī melnā tirgus sastāvdaļa), kurā izmanto zemūdenes, ir narkotiku aprite. Narkotiku zemūdenes lieto narkotiku kontrabandisti, lai nepamanīti ievestu valstī narkotikas. Vienā no gadījumiem tika apturēts Kolumbijas narkotiku kartelis pirms tas bija pabeidzis profesionāli projektētas zemūdenes būvi. Kuģis bija 30 m garš ar 200 tonnu kravnesību, acīmredzot paredzēts kokaīna transportam uz ASV. Policijas reida laikā, zemūdene tika būvēta atsevišķu segmentu veidā noliktavā augstu Andu kalnos netālu no Bogotas. Tomēr lielākā daļa no narkotiku zemūdenēm pagaidām nav tik sarežģītas, kādas būtu legālas kravas zemūdenes, jo tās paredzētas pārgājieniem tikai nedaudz zem ūdens virsmas nevis lielā dziļumā.
Belenas tornis
<mapframe text="Belenas tornis" width=260 height=260 zoom=17 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q215003" }
Belenas tornis (pt) ir 16. gadsimta pirmajā pusē celts nocietinājums Portugāles galvaspilsētā Lisabonā. Atrodas Težu krastā netālu no Hieronīma klostera. 1983. gadā līdz ar klosteri Belenas tornis tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
JCSAT-4B
Pavadoni izgatavojusi kompānija Lockheed Martin uz platformas A2100AXS bāzes. Kosmiskā aparāta masa startā bija 4528 kg, izmēri: 6,0 × 3,3 × 2,6 m. Tas ir apgādāts ar 44 Ku joslas raidītājiem.
Līgums ar Lockheed Martin par JCSAT-13 izgatavošanu tika noslēgts 2009. gada aprīlī. Sākotnēji to bija paredzēts palaist 2013. gadā. JSAT tomēr vēlējās palaist pavadoni divus gadus agrāk, 2011. gadā, tāpēc darbi tika paātrināti. Sakarā ar nesējraķetes plānošanas problēmām JCSAT-13 palaišana tika pārcelta uz 2012. gadu.
JCSAT-13 tika palaists 22:13 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA-206) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar Vjetnamas pavadoni Vinasat-2. 26 minūtes pēc starta JCSAT-13 tika atdalīts no augšējās pakāpes un ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā. Ģeostacionāro orbītu pavadonis sasniedza paša spēkiem. Tas tika pozicionēts punktā 124° austrumu garuma un nomainīja pavadoni JCSAT-4A. Pēc pārbaudēm jūlija vidū JCSAT-13 tika nodots pasūtītājam. Pavadonis pārdēvēts par JCSAT-4B.
Eders
Eders var būt:
Laupītājmušu virsdzimta
Laupītājmušu virsdzimta (Asiloidea) ir viena no mušveidīgo apakškārtas (Brachycera) virsdzimtām, kas apvieno apmēram 8100 mušu sugas un kas tiek iedalītas 11 vai 12 mūsdienās dzīvojošu mušu dzimtās. Dzimtu daži sistemātiķi izdala kā monotipisku dzimtu, bet citi Apystomyia ģinti sistematizē  dzimtā. Ir arī sistemātiķi, kas mušu dzimtu iedalījumu virsdzimtās neizmanto, dzimtas sistematizējot infrakārtās un negrupējot virsdzimtās.
Laupītājmušu virsdzimtas mušu sugas sastopamas visā pasaulē. Daudzas no tām mājo sausos, smilšainos reģionos, lai gan dažas sugas mīt tropu lietus mežos. To bioloģija ir ļoti dažāda, dažas dzimtas ir plēsīgas (laupītājmušas), bet citas barojas ar ziedu nektāru (pūkmušas). Šīs grupas mušu ķermeņi ir slaidi, 5–60 mm gari. Lielākā no visām ir Amerikas tropos dzīvojošā muša Mydas heros (dzimta ), kura, iespējams, ir arī lielākā muša no visiem divspārņiem. Visu dzimtu kāpuri ir plēsīgi.
Skopeftirions
Skopeftirions (gr) bija šautuve Grieķijas pilsētā Kalitejā. Šajā vietā notika 1896. gada vasaras olimpisko spēļu sacensības šaušanas disciplīnās.
Laupītājmušu virsdzimta
Sistemātikas izmaiņas
Mūsdienās laupītājmušu virsdzimta tiek sistematizēta mušu infrakārtā (Muscomorpha), lai gan nesenā pagātnē tā tikai izdalīta laupītājmušu infrakārtā (Asilomorpha). Tomēr mūsdienās šis taksons vairs netiek izmantots.
Sistemātika
Piezīme: Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
Skopeftirions
20. gadsimta sākumā šautuves teritoriju un ēku izmantoja grieķu—turku kara laikā pārvietoto cilvēku izmitināšanai. 20. gadsimta 30. gados teritorijā dzīvoja galvenokārt emigranti. 1966. gadā teritorijas ēkas tika nojauktas.
Dotana
Dotana (en) ir pilsēta Alabamas štatā, ASV. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 71 072 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita Dotana ir astotā lielākā Alabamas pilsēta. Pilsēta dibināta 1885. gadā.
Dotana nosaukta pēc Bībeles pilsētas, kur Jāzepa brāļi iemeta viņu bedrē un pārdeva verdzībā Ēģiptē. Vēstures gaitā pilsētas ekonomika ir cieši saistīta ar bagātīgo augsni, kas padara apkārtējo lauksaimniecības nozari ienesīgu. Aptuveni viena ceturtdaļa no ASV zemesriekstu ražas tiek ražota netālu, un liela daļa tiek apstrādāta pilsētā. Tā rezultātā Dotana ir pazīstama kā "pasaules zemesriekstu galvaspilsēta". Pilsētā ik gadu notiek nacionālais zemesriekstu festivāls.
DeepL
DeepL ir tiešsaistes tulkotājs, kura pamatā ir mašīntulkošana. 2017. gada augustā to izveidoja Ķelnē bāzētā DeepL GmbH. Serviss ļauj veikt tulkošanu vairāk nekā 700 valodu pāros, pamatojoties uz 31 valodu.
Santjago Eders
Santjago Martins Eders Kaisers, dons Santjago Eders (es, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes Jelgavā (pēc citām ziņam Kuldīgā) dzimis kolumbiešu uzņēmējs. Kolumbijas mūsdienu cukurrūpniecības pamatlicējs.
Dzimis 1838. gadā Jelgavā, ebreju ģimenē. 1851. gadā emigrēja uz Ņujorku. 1858. gadā iestājās Hārvarda Tiesību skolā. 1861. gadā pārcelās uz Sanfrancisko, bet no turienes uz Buenoventuru Kolumbijā, kur darbojās kā jurists. 1864. gadā nopirka zemnieku saimniecību "Manuelita", kas laika gaitā izveidojās par vienu no lielākajiem uzņēmumiem Kolumbijā. 1866. gadā kļuva par ASV konsulu Kolumbijā. 1903. gadā atdeva uzņēmuma vadību bērniem un pārcēlās uz Ņujorku, kur arī miris un apglabāts.
Mūsdienās "Manuelita" vēl aizvien pieder Ederu ģimenei, un darbojas Kolumbijā, Peru, Brazīlijā un Čīlē, ražojot cukuru, etanolu, palmu eļļu, garneles un mīdijas.
Veloceļš Imanta—Daugavgrīva
Veloceļš Imanta—Daugavgrīva ir viens no Rīgas veloceļiem, kas savienos esošo veloceļu Rīga-Jūrmala ar Daugavgrīvas pludmali. To sāka būvēt 2022. gada pavasarī.
Gaita
12,1 kilometrus garais veloceļš šķērso Imantas, Kleistu, Spilves, Bolderājas un Daugavgrīvas apkaimes, virzoties pa Kleistu, Mazās Kleistu, Lielās, Flotes un Lēpju ielām.
Posmā no Anniņmuižas bulvāra līdz Buļļu ielai un Lēpju ielā ir dalīts gājēju un velobraucēju ceļš, no Buļļu ielas līdz Lēpju ielai — kopīgs gājēju un velobraucēju ceļš. Projektā iekļauti vides pieejamības risinājumi un saslēgumi ar apkārtējo teritoriju veidoti vienā līmenī.
2022. gada rudenī kādā no Kleistu ielas posmiem atklāja Latvijas PSR laikā nodarītu augsnes piesārņojumu ar naftas produktiem, tādēļ vismaz 300 metru garā posmā būvniecību apturēja. Sanācijas darbu dēļ, kas ietver piesārņotās grunts izņemšanu un aizstāšanu ar cita veida grunti, veloceļa pabeigšana aizkavējās.
Laima Tabaka
Laima Tabaka, dzimusi Laima Melnalksne (1924 - 2000) bija latviešu bioloģe, botāniķe, Dr. emeritus, specializējusies ģeobotānikā, purvu pētniecībā, augu ģeogrāfijā, taksonomijā, dabas aizsardzībā. Latvijas Zinātņu akadēmija Bioloģijas institūta direktora vieniece (1973—1988), Botānikas laboratorijas vadītāja (1973—1993).
Dzīvesgājums
Dzimusi Ļeņingradā Vernera Melnalkšņa un Emmas Ilmeres ģimenē. Mācījusies Ļeņingradas 384. vidusskolā, 1944. gadā pabeigusi 272. vidusskolu. Ļeņingradas blokādes laikā no 1941. gada septembra līdz 1942. gada decembrim strādājusi par sanitāri hospitālī nr. 1354. 1943. gadā iestājusies Ļeņingradas 2. Medicīnas Institūtā, bet 1945. gadā pārcēlusies ar ģimeni uz Rīgu un iestājusies LU Bioloģijas fakultātē, kuru beigusi ar izcilību 1949. gadā. No 1949. līdz 1952. gadam mācījusies aspirantūrā M. V. Lomonosova Maskavas Valsts Universitātē Ģeobotānikas katedrā prof. S. Stankova un S. Tjuremnova vadībā. No 1953. gada 11. septembra līdz 1993. gada 10. septembrim strādājusi LPSR ZA Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijā; 1960. gadā ievēlēta par vecāko zinātnisko līdzstrādnieci. 1973. gadā viņa kļuva par Botānikas laboratorijas vadītāju un vienlaikus par Bioloģijas institūta direktora vietnieci zinātniskā darba organizēšanai dabas resursu aizsardzības un racionālas izmantošanas jautājumos. Direktora vietnieka pienākumus viņa veica līdz 1988. gadam. 1993. gadā Laima Tabaka aizgāja pensijā, bet turpināja darīt savu iemīļoto botāniķa darbu. Laima Tabaka mirusi Rīgā, apglabāta Rīgā, Raiņa kapos.
Latvijas veģetācijas kartēšana
1953. gadā Botānikas laboratorija, zinātņu doktores LPSR ZA korespondētājlocekles Gali Sabardinas vadībā, uzsāka darbu pie tēmas “Latvijas PSR veģetācija”. Darbs tika veikts sadarbībā ar pārējām Baltijas republikām, vissavienības projekta ietvaros, kuru koordinēja V. L. Komarova Botānikas institūts. Darba grupu Latvijas veģetācijas izpētei un kartēšanai sākumā vadīja Marija Galeniece. No 1954. līdz 1956. gadam Laima Tabaka pārtrauca darbu institūtā bērnu kopšanai. Tajā pašā laikā 1955. gadā viņa Maskavā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju par Latvijas Piejūras zemienes (Rīgas Jūrmalas) oligotrofajiem purviem, 1956. gadā atgriezās darbā un iesaistījās veģetācijas kartēšanā. Bioloģijas institūta darba atskaitē par 1956. gadu pievienota shēma, kurā attēloti astoņi ģeobotāniskie rajoni. Pabeigta un precizēta arī pirmā Latvijas veģetācijas karte M 1:600 000 skolām un augstskolām (izdota 1959. gadā). 1964. gadā darbs pie kartēšanas noslēdzās ar Latvijas veģetācijas kartes M 1:200 000 sagatavošanu. Šī karte netika izdota, jo bija slepena pēc PSRS noteiktajiem kritērijiem. Pagaidām tās rokraksts glabājas LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijā. Pētījums un karte tika turpmāk izmantoti dažādu shematisko karšu sagatavošanai gan skolām, gan zinātniskām publikācijām. No 1967. gada, izmantojot esošo pieredzi un materiālus, Laima Tabaka izstrādāja Latvijas ģeobotāniskās rajonēšanas un mikrorajonēšanas galvenos principus, kas atbilda Latvijas fiziski-ģeogrāfiskajai rajonēšanai.
Latvijas vaskulāro augu flora
1970. gadā sākas darbs pie tēmas “Latvijas PSR vaskulāro augu flora”, izstrādāta metodika un sākas intensīvs, sistemātisks lauku darbs. Tajā iesaistās zinātniskie līdzstrādnieki un laboranti — Jautrīte Jukna, Irēna Fatare, Ģertrūde Gavrilova, Kornēlija Birkmane, Zigrīda Eglīte, Biruta Cepurīte, Māra Plotniece, Valda Baroniņa, Ivars Kabucis, Ilona Lodziņa. V.L. Komarova Botānikas institūtā tiek sagatavoti aspiranti Viesturs Šulcs un Zigrīda Šlangena. Laimas Tabakas redakcijā izdoti astoņi “Latvijas PSR floras un veģetācijas” rakstu krājumi par visiem astoņiem Latvijas ģeobotāniskajiem rajoniem. Tajos publicēti raksti par vaskulāro augu floras sastāvu, izplatību un augu ģeogrāfijas īpatnībām, par reto un aizsargājamo augu sugu atradnēm. Tāpat rakstu krājumos publicēti raksti par atsevišķu sistemātisko grupu morfoloģiju, izplatību un taksonomiju. Dr. biol. L.Tabaka pašas pētījumi augu taksonomijā izmantoti sagatavojot rakstus Baltijas Floras konspektam par gundegu (Ranunculaceae), tauriņziežu (Fabaceae), graudzāļu (Poaceae), kurvjziežu (Asteraceae) dzimtu (izņemot pieneņu (Taraxacum), pamaurragu (Pilosella) un mauragu (Hieracium) ģintis) un citām mazākām dzimtām. L. Tabaka bija šī projekta līdzautore, metodikas un formāta izstrādātāja un visu trīs sējumu līdzredaktore.
Dabas aizsardzība
1959. gadā iznāca Kornēlijas Birkmanes un Laimas Tabakas publikācija “Latvijas PSR aizsargājamie un retie augi”. Tā bija pirmā pēckara publikācija, kas veltīta augu sugu aizsardzībai, pirmais izvērstais savvaļas augu sugu saraksts, kurām būtu nepieciešama likuma aizsardzība. 1973. gadā tika izdota brošūra “Latvijas PSR aizsargājamās augu sugas”. Šī grāmata kļuva par pamatu "LPSR Sarkanajai grāmatai” kā arī 1975. gada Ministru Padomes lēmumā “Par īpaši aizsargājamiem dabas objektiem Latvijas PSR teritorijā” iekļautajam īpaši aizsargājamo augu sugu sarakstam. L.Tabaka vadīja pirmās “Latvijas PSR Sarkanās grāmatas” nodaļas par augiem sagatavošanu, piedalījās PSRS Sarkanās grāmatas un Baltijas valstu reģiona Sarkanās grāmatas sastādīšanā.
Laima Tabaka strādāja arī pie aizsargājamo dabas objektu izpētes, izdalīšanas principiem, aizsardzības kategorijām un to apsaimniekošanas prasībām. Izstrādāti kritēriji biotopu aizsardzībai (augstajiem un pārejas purviem u.c.). Viņa panāca, ka starptautiskās programmas “Cilvēks un biosfēra” (Man & Biosphere) ietvaros tika izdota grāmatu sērija “Latvijas aizsargājamo teritoriju flora”. Tajā iznāca septiņas monogrāfijas, kuru redaktore bija L.Tabaka. Viņa ir arī monogrāfijas “Abavas upes ieleja” (1981) un “Klāņu purvs “(1991) līdzautore. Dr. biol. L.Tabaka piedalījusies vairākās vissavienības konferencēs, kas veltītas floras aizsardzības zinātniskajiem jautājumiem, ar referātiem par dabas aizsardzību Latvijā un Baltijā. Dr. biol. L.Tabaka bija arī populārzinātniskās sērijas “Daba un mēs” atbildīgā redaktore, Vissavienības botāniskā žurnāla “Всесоюзный Ботанический Журнал” redkolēģijas locekle.
No 1973.-1991. gadam Laima Tabaka pārstāvēja Bioloģijas institūtu Vissavienības Zinātnes problēmu Padomē par tēmu “Augu valsts izmantošanas un aizsardzības bioloģiskie pamati”, bija starptautiskās UNESCO programmas “Cilvēks un biosfēra” Vissavienības un Latvijas padomes locekle.Vissavienības Botānikas biedrības Zinātnes Padomes locekle (1973—1991), Latvijas Botāniķu biedrības biedre kopš 1954. gada, tās ilggadēja priekšsēdētāja un priekšsēdētāja vietniece.
Pateicoties L.Tabakas iniciatīvai, izveidojās cieša sadarbība ar Lietuvas un Igaunijas botāniķiem (Lietuvas Botānikas institūta vadītāju Aļģirdu Lekaviču, Tartu Universitātes profesoriem Līviju Lāsimeri, Viktoru Māsingu un citiem kolēģiem). Katru trešo gadu tika rīkotas Baltijas botāniķu ekspedīcijas-konferences. L.Tabaka uzturēja zinātnisku dialogu arī ar V.L. Komarova Botānikas institūta Sankt-Pēterburgā, Maskavas Universitātes Bioloģijas fakultātes un Baltkrievijas Valsts Universitātes vadošajiem pētniekiem, to skaitā akadēmiķi A. Tahtadžjanu, N. Minjajevu un citiem. L.Tabaka prata saliedēt arī dažādās institūcijās, piemēram, LU, NBD, LLU, Mežsaimniecības un Mežrūpniecības ministrijas sistēmā strādājošos Latvijas botāniķus kopīgam darbam, īpaši Baltijas botāniķu ekskursiju-konferenču organizēšanai, dabas aizsardzības jautājumu aizstāvēšanai un Baltijas Floras konspekta rakstīšanai.
Darbi
Rakstījusi arī “Хорология Флоры Латвийской ССР”, Baltijas floras konspektam (Flora of the Baltic Countries, 1993,1996, 2003), Latvijas Padomju enciklopēdijai, Enciklopēdijai Latvijas Daba, Latvijas Sarkanajai grāmatai (2003), Pasaules Dabas Fonda projektam “Dabas daudzveidības plāns Latvijai”, 1992, arī populārzinātniskiem izdevumiem kā Dabas un Vēstures kalendārs, “Zinātne un Tehnika”. Birkmane K., Tabaka L. Indīgie ziedaugi Latvijas PSR. Rīga, 1966., Tabaka L., Birkmane K. Botāniska ekskursija uz sūnu purvu. Rīga, 1966.
Moravska Tršebova
Moravska Tršebova (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 981. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. Pilsētas vāciskais nosaukums bija Mērištrībava (de) un tā pēc iedzīvotāju etniskā sastāva bija viena vāciskākajām pilsētām Morāvijā. No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu apgabala daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Cilvēki
Moravska Tršebova ir riteņbraucēja Romāna Kreicigera (Roman Kreuziger, 1986) dzimtā pilsēta.
Lerū
Lerū (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 175 punktus, izcīnot dalīto 122. vietu.
Igors Dodons
Igors Dodons (Igor Dodon; dzimis ) ir Moldovas ekonomists, politiķis. No 2016. līdz 2020. gadam viņš bija Moldovas prezidents, savu politiku viņš vērsa uz attiecību uzlabošanu ar Krievijas Federāciju, attālināšanos no Eiropas Savienības, Moldovas federalizāciju.
Dzīvesgājums
Igors Dodons 1997. gadā absolvēja Moldovas valsts agrāro universitātes ekonomisko fakultāti un sāka strādāt Moldovas fondu biržā. Paralēli viņš arī sāka pedagoģisko darbību: sākumā bija vecākais pasniedzējs Moldovas ekonomiskajā akadēmijā, vēlāk — Moldovas starptautiskajā neatkarīgajā universitātē, Starptautiskajā menedžmenta institūtā, Moldovas valsts universitātē. 1998. gadā absolvēja Moldovas ekonomisko studiju akadēmiju. 2002. gadā ieguva ekonomisko zinātņu doktora grādu. No 2003. līdz 2005. gadam Igors Dodons bija Moldovas Vērtspapīru nacionālās komisijas Ekspertu komitejas loceklis, kā arī Moldovas universālās preču biržas priekšsēdētājs. Viņš bija arī fondu biržas arbitrāžas komitejas loceklis, Moldovas Nacionālā vērtspapīru depozitārija priekšsēdētājs. 2005. gada maijā Igors Dodons kļuva par ekonomikas un tirdzniecības ministra vietnieku. 2006. gada 18. septembrī viņš iecelts par ekonomikas un tirdzniecības ministru Vasiles Tarleva valdībā. Pie jaunās premjerministres Zinaidas Grečaniji Dodons saglabāja amatu, kā arī kļuva par pirmo vicepremjeru. 2009. gada 14. septembrī Grečaniji valdība atkāpās.
2009. gada vēlēšanās (gan 5. aprīļa vēlēšanās, gan pirmstermiņa vēlēšanās 29. jūlijā) Igors Dodons tika ievēlēts parlamentā, pārstāvot Moldovas Republikas komunistu partiju. Arī 2010. gada parlamenta vēlēšanās Dodons kļuva par deputātu. 2011. gada jūnijā Igors Dodons kandidēja Kišiņevas mēra vēlēšanās, bet palika otrajā vietā aiz Dorina Kirtoakes. 2011. gada 4. novembrī Dodons kopā ar Zinaidu Grečaniji un Veroniku Abramčuku pameta komunistu partiju, un 23. novembrī iestājās Moldovas Republikas sociālistu partijā. 18. decembrī Igors Dodons ievēlēts par sociālistu partijas priekšsēdētāju. 2014. gada vēlēšanās sociālistu partija parlamentā ieguva 20,51 % balsu un nokļuva opozīcijā. 2016. gada masu demonstrācijās pret valdību Igors Dodons bija viens no protestētāju koordinatoriem.
Igors Dodons kandidēja 2016. gada prezidenta vēlēšanās. Vēlēšanu pirmajā kārtā 30. oktobrī viņš ieguva 47,98 % balsu. Otrajā kārtā 13. novembrī viņš uzvarēja. 23. decembrī Igors Dodons nodeva prezidenta zvērestu, amatā nomainot Nikolae Timofti.
2019. gada februārī ievēlēja Moldovas parlamentu, bet tam ilgu laiku neizdevās izveidot jaunu valdību 7. jūnijā Konstitucionālā tiesa nolēma, ka būs jārīko jaunas parlamenta vēlēšanas, ja trīs mēnešu laikā (no parlamenta vēlēšanu rezultātu paziņošanas 9. martā) netiks izveidots jauna valdība. 8. jūnijā par premjerministru tika ievēlēta Maija Sandu. Tas notika dienu pēc 90 dienu termiņa laika, bet dienu pirms trīs mēnešu perioda. Tā kā prezidents Igors Dodons neatlaida parlamentu, Konstitucionālā tiesa 9. jūnijā Dodonu atbrīvoja no amata, par prezidenta pienākumu pildītāju ieceļot premjerministru Pavelu Filipu. Filips parakstīja rīkojumu par parlamenta atlaišanu un paziņoja, ka pirmstermiņa vēlēšanas notiks 6. septembrī. Neatzīstot Konstitucionālās tiesas lēmumu par savu pilnvaru atcelšanu, Dodons atcēla Filipa rīkojumu par parlamenta atlaišanu. 14. jūnijā pēc Nacionālās politiskās padomes sēdes Demokrātiskā partija paziņoja, ka, lai izvairītos no politiskās krīzes, ir pieņēmusi lēmumu atdot varu. Vēlāk Pavela Filipa valdība atkāpās no amata un nodeva varu Maijas Sandas valdībai. 2019. gada 15. jūnijā Konstitucionālā tiesa anulēja savus lēmumus, kas pieņemti no 7. līdz 9. jūnijam.
Igors Dodons kandidēja 2020. gada prezidenta vēlēšanās uz otro termiņu. Vēlēšanu pirmajā kārtā 1. novembrī viņš ieguva 32,61 % balsu. Otrajā kārtā 15. novembrī uzvarēja Maija Sandu ar 57,7 % balsu, pārspējot Dodonu ar 42,2 %.
2022. gada 24. maijā Moldovas Ģenerālprokuratūra I. Dodonu aizturēja aizdomās par valsts nodevību un korupciju.
Čārlijs Sentklauds
Čārlijs un viņa brālis Sems iekļūst autoavārijā, kurā no abiem brāļiem izdzīvo tikai Čārlijs. Čārlijs tiek apveltīts ar spēju redzēt savu mirušo brāli, kā arī citus sev tuvus cilvēkus, kuri gājuši bojā. Tomēr drīz Čārlijam būs jāizvēlas starp savu brāli un draudzeni, kuras dzīve ir apdraudēta.
Sandro Vāgners
Sandro Vāgners (de; dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, uzbrucējs, Vācijas futbola izlases dalībnieks.
Sasniegumi
Bayern Munich
Vācija
Bad Vibes Forever
Bad Vibes Forever ir amerikāņu repera un dziedātāja XXXTentacion ceturtais un pēdējais studijas albums. Tas ir viņa otrais pēcnāves solo albums pēc viņa nāves 2018. gada 18. jūnijā. Albums tika izdots 2019. gada 6. decembrī, un tajā piedalās Lil Wayne, blink-182, Tory Lanez, Stefflon Don, Mavado, Ky-Mani Marley, Rick Ross, Vybz Kartel, Joey Bada$$, Trippie Redd un citi.
"Royalty" tika izdots 2019. gada 19. jūlijā kā Bad Vibes Forever galvenais singls. "HEARTEATER", kas sākotnēji bija skaņdarbs no ?, tika oficiāli izlaists 2019. gada 22. oktobrī. Bad Vibes Forever nespēja līdzināties XXXTentacion iepriekšējo albumu topa panākumiem, debitējot Billboard 200 piektajā vietā.
Aleksandrs Roga
Dzimis Rīgā - zeltlietu meistara Martina Eduarda Roges un viņa sievas Helenes ģimenē.
Aizvadījis trīs spēles Latvijas futbola izlasē, piedalījās. Trīskārtējs Latvijas meistars RFK sastāvā (1924.-1926.g.).
Sieva - Šarlote dzimusi Petrovičs Roge (dzimusi 1897. gadā Popes pagastā), meitas - Lilija (dzimusi 1918. gadā Rīgā) un Zenta Amālija Albertīne (dzimusi 1921. gadā Rīgā), dēls Alfrēds Roberts (dzimis 1923. gadā Rīgā). Kopā ar ģimeni 1939. gadā repatriējies uz Vāciju.
Bad Vibes Forever
Fons
2019. gada 12. novembrī, izmantojot viņa Instagram stāstu, tika izlaists albuma un XXXTentacion apģērbu līnijas tīzeris ar nosaukumu Bad Vibes Forever. Videoklipā albums tika prezentēts kā "galīgais albums".
2019. gada 20. novembrī albuma vāka noformējumu sociālajos medijos ķircināja XXXTentacion māte, paziņojot, ka albums drīzumā būs pieejams. Sekojošā albuma treileri atklāja izdošanas datumu 2019. gada 6. decembrī.
Veicināšana
"Royalty", kurā piedalās Ky-Mani Marley, Stefflon Don un Vybz Kartel, tika izdots 2019. gada 19. jūlijā kā albuma galvenais singls.
Dziesma "HEAREATER", kas sākotnēji bija no ?, Singls oficiāli tika izdots 2019. gada 22. oktobrī. Tika paziņots arī par dziesmas videoklipu, kurā piedalās Ayala, kura iepriekš bija apsūdzējusi reperi par vardarbību ģimenē. Mūzikas videoklips tika izlaists 2019. gada 25. oktobrī.
Albuma tituldziesma, kurā piedalās Trippie Redd un PnB Rock, tika izdota 2019. gada 22. novembrī pēc iepriekšējā dienā publicētā teaser video. Tīzes video bija redzams, kā abi mākslinieki, kā arī Billija Eiliša un Lil Skies stāsta par XXXTentacion ietekmi uz viņu dzīvi, Eilišam māksliniekam nosaucot "gaismas staru, [kas] centās darīt visu citu cilvēku labā".
Dziesmu saraksts
{{Navbox|bodyclass=hlist Musical Artist|name=XXXTentacion|title=XXXTentacion|above=Diskogrāfija|background=solo_singer|group1=Studijas albumi|list1=* 17 (2017)
{{XXXTentacion}}
Daļņegorska
Neraugoties uz Dalnegorskas augsto industrializācijas līmeni, vairāk nekā 90 % pilsētas apsaimniekotās teritorijas klāj skujkoku un jauktu meži.
Danīdina
Danīdina (en, ) ir pilsēta Jaunzēlandes dienvidos, Otago reģionā Dienvidsalā, Klusā okeāna krastā. Danīdina atrodas 795 kilometru uz dienvidiem no Jaunzēlandes galvaspilsētas Velingtonas un 1422 kilometru attālumā no Jaunzēlandes otrās lielākās pilsētas Oklendas. Pilsētas kopējā platība ir 3314 km², pēc 2014. gada datiem pilsētas teritorijā dzīvo 127 000 iedzīvotāji, bet tās pilsētas daļā dzīvo 118 500 iedzīvotāji. Tā ir piektā lielākā Jaunzēlandes pilsēta un otrā lielākā Dienvidsalas pilsēta.
Ļubomīrs Ftāčniks
Ļubomīrs Ftāčniks (sk; dzimis Bratislavā) ir Slovākijas starptautiskais lielmeistars šahā (1980).
Biogrāfija
Pazīstams arī kā šaha atklātņu teorētiķis un treneris. 2014. gadā kļuvis par FIDE vecāko šaha treneri.
Leons Lekijē
Leons Alfrēds Lekijē (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs un sporta šāvējs, izcīnījis olimpisko bronzas medaļu 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Lekijē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar zobenu. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai ceturdaļfināla kārtā, pēc kuras izstājās no sacensībām, kaut gan bija ieguvis iespēju startēt nākamajā kārtā. Pēc 8 gadiem viņš piedalījās Londonas olimpiskajās spēlēs divās šaušanas disciplīnās — 50 metri ar pistoli un 50 un 100 metri ar mazkalibru šauteni komandām, kur izcīnīja bronzas medaļu.
Žaks Houdeks
Žeļko Houdeks (Željko Houdek; dzimis 1981. gada 14. aprīlī), labāk zināms ar skatuves vārdu Žaks Houdeks (Jacques Houdek), ir horvātu dziedātājs un dziesmu autors.
2017. gada februārī tika paziņots, ka viņš, pārstāvot Horvātiju, piedalīsies 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijevā ar dziesmu "My Friend". Fināla kopvērtējumā viņš ieguva 13. vietu.
Arctic Race of Norway
The Arctic Race of Norway ir ikgadējas daudzdienu riteņbraukšanas sacensības, kas notiek Norvēģijas ziemeļdaļā. Pirmoreiz tās notika 2013. gadā no 8. līdz 11. augustam četru dienu garumā. Tās organizē Amaury Sport Organisation (ASO) sadarbībā ar Arctic Race of Norway (AS).
Sacensībām ir oficiāli atzītas no UCI un iekļautas Eiropas tūres kalendārā. Pirmās divas sacensības bija klasificētas ar 2.1 kategoriju, bet kopš 2015. gada tā paaugstināta uz 2.HC.
Aīda (opera)
Aīda ir itāliešu komponista Džuzepes Verdi četru cēlienu opera, kas pirmoreiz uzvesta 1871. gada 24. decembrī Kairā. Operas libreta autors ir Antonio Gislanconi.
Sižets
Operas darbība notiek Senajā Ēģiptē. Galma sardzes priekšnieks Radamess iecelts par ēģiptiešu karaspēka vadoni karā pret etiopiešiem. Radamess mīl Aīdu — Etiopijas valdnieka meitu, Amnerisas — Ēģiptes faraona meitas — verdzeni. Aīda arī kvēli mīl Radamesu. Radamesā iemīlējusies arī Amnerisa. Tādējādi Ēģiptes valdnieka meita un verdzene ir sāncenses.
Radamess izcīnījis spožu uzvaru pār etiopiešiem un kopā ar savu karaspēku atgriežas Tēbās, vedot sev līdzi gūstekņus. Starp tiem ir Aīdas tēvs — etiopiešu valdnieks Amonasro. Vēlēdamies atgūt tēvzemi, Amonasro, zinādams par Aīdas un Radamesa mīlestību, uzstāj, lai viņa uzzina no Radamesa ceļu, pa kuru ies ēģiptiešu karaspēks — tad etiopieši varētu pirmie ieņemt šo ceļu. Sākumā Aīda pretojas, bet uzticība dzimtenei liek viņai piekāpties.
Naktī Nīlas krastā satiekas Aīda un Radamess. Aīda aicina viņu bēgt kopā uz viņas tēvzemi. Mīlas reibumā, pārvarējis šaubas, Radamess piekrīt un pēc Aīdas lūguma nosauc ceļu, uz kura nav ēģiptiešu karaspēka un pa kuru viņi varētu aiziet. Amonasro, noklausījies sarunu, pievienojas viņiem, solot Radamesam laimi savā zemē.
Tomēr Radamess negrib būt nodevējs, viņš atdod sevi sardzes rokās un stājas ēģiptiešu priesteru tiesas priekšā. Amnerisa, karsti mīlot Radamesu, lūdz priesterus apžēlot viņu. Bet priesteru tiesa ir barga: par nodevību Radamesu dzīvu apraks.
Drūmā pazemē, kur iemūrēts Radamess, pa slepenu eju pie viņa iekļuvusi Aīda, lai mirtu kopā ar mīļoto.
Kārlis Bergs
Frīdrihs Vilhelms Kārlis Bergs (de, es; dzimis 1843. gadā Zentenes pagastā, miris 1902. gadā Buenosairesā) bija Latvijas un Argentīnas dabas pētnieks, zoologs. Aprakstījis simtiem jaunu dzīvnieku sugu Dienvidamerikā.
Dzīves gājums
1873. gadā K. Bergs 30 gadu vecumā saņēma darba piedāvājumu no Buenosairesas Sabiedriskā muzeja direktora Hermaņa Burmeistera un izceļoja uz Argentīnu, kur kļuva par ievērojamu dabas pētnieku. No 1873. līdz 1892. gadam organizēja un piedalījās vairākās zinātniskās ekspedīcijās pa Dienvidameriku, šajās ekspedīcijās aprakstīja simtiem jaunu dzīvnieku sugu. Ekspedīcijās ievāktos faunas paraugus sūtīja arī uz Rīgas un Pēterburgas muzejiem, domājams, ka daļa no Latvijas Dabas muzejā esošajiem Dienvidamerikas putnu izbāzeņiem nāk no K. Berga sūtītā.
Urugvajas valdības uzdevumā viņš izveidoja Montevideo Nacionālo muzeju (1890—1892). Viņa vārdā nosaukta iela Montevideo.
Sandoja
Sandoja, tulkojumā Smilšu sala (fo, dk) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga centrālajā daļā, kaut arī kopā ar Sūroju, Skiuvoju, Stoura Duimunu un Luitla Duimunu tiek pieskaitīta pie arhipelāga dienvidu salām. Kopš 2019. gada notiek zemūdens tuneļa celtniecība, kas savienos Sandoju ar Streimojas salu. Salas centrālajā daļā atrodas Sandsvatna ezers.
Akas iela (Rīga)
Akas iela ir iela Rīgā, Centra rajona Centra apkaimē. Akas iela sākas krustojumā ar Lāčplēša ielu un, šķērsojusi Ģertrūdes ielu un pagriezusies gandrīz taisnā leņķī, beidzas krustojumā ar Tērbatas ielu. Ielas garums ir 300 m, tā sastāv no vienas braukšanas joslas ar asfalta segumu. Ielā visā garumā ir vienvirziena kustībā virzienā uz Tērbatas ielu.
Akas ielā ir pārsvarā daudzstāvu īres nami, kā arī vairākas sabiedriskas celtnes: Latvijas Apvienotā metodistu baznīca (Akas ielā 13), Rīgas 40. vidusskola (Akas ielā 10; centrālā adrese Tērbatas ielā 15/17) un Rīgas 200. pirmsskolas izglītības iestāde (Akas ielā 1).
Rīgas ielu sarakstos Akas iela ir atrodama jau 1763. gadā ar tādu pašu nosaukumu kā mūsdienās, vēsturiski šai vietā atradusies dzeramā ūdens aka.
Ielu savienojumi
Akas iela ir savienota ar šādām ielām:
Darba aizsardzība
Darba aizsardzība ir pasākumu kopums nodarbināto dzīvības un veselības saglabāšanai darbā. Darba aizsardzība ietver — preventīvi tiesiskus, saimnieciskus, sociālus, tehniskus un organizatoriskus pasākumus, kuru mērķis ir izveidot drošu un veselībai nekaitīgu darba vidi, kā arī novērst nelaimes gadījumus darbā un arodslimības.
Arodveselība ir strādājošo darbinieku aizsardzība pret jebkuru veselības apdraudējuma risku, kuru var radīt veicamais darbs vai darba apstākļi. Darbības, ar kurām sekmē darbinieku fizisko un garīgo veselību, nodrošinot darbinieku vajadzībām atbilstošus apstākļus un izvēloties attiecīgajam darbam piemērotus darbiniekus, kā arī veicot pasākumus, lai panāktu un iespējami augstā līmenī uzturētu fizisko un garīgo labklājību.
Arodveselības speciālisti pēta un iesaka risinājumus plašā jautājumu lokā, īpaši, kā izvairīties no apstākļiem, kas izraisa veselības problēmas, ievērojot pareizu ķermeņa stāvokli, pietiekamus darba pārtraukumus, preventīvas darbības utml. Starptautiskā Darba organizācija 2003. gadā pieņēmusi dokumentu “Globālā stratēģija darba drošībā un veselības aizsardzībā”, ko 2007. gada 23. maijā apstiprinājusi arī Pasaules veselības organizācija, kā arī apstiprināts “Globālais darbības plāns strādājošo veselības aizsardzībai no 2008. līdz 2017. gadam”. Šajā dokumentā ar arodveselību noteiktās prioritātes:
Darba aizsardzība Latvijā
Latvijas Republikas normatīvie akti nosaka, ka visiem uzņēmumiem, iestādēm, nodibinājumiem ir jābūt izstrādātai darba aizsardzības sistēmai, kuras pamatā ir darba vides risku novērtēšana. Darba vides risku novērtēšanu katram darba devējam ir jāveic ne retāk kā reizi gadā, novērtēšanas metodi katrs darba devējs var izvēlēties pats. Pamatojoties uz darba vides risku novērtējumu, darba devējam jāveic nepieciešamos darba vides uzlabojumus, jānodrošina individuālos un kolektīvos aizsardzības līdzekļus, jāapmāca darbiniekus.
Leonīds Kadeņuks
Leonīds Kadeņuks (Леонід Костянтинович Каденюк; dzimis, miris ) bija ukraiņu lidotājs, izmēģinātājpilots, politiķis. 1997. gadā viņš kļuva par Ukrainas pirmo kosmonautu.
Biogrāfija
Leonīds Kadeņuks dzimis Ukrainas PSR Čerņivcu apgabala Hotinskas rajona Kļiškvicu ciemā. 1971. gadā viņš pabeidza Čerņigovas augstāko kara aviācijas lidotāju skolu un sāka dienēt tajā pašā skolā par lidotāju instruktoru.
1976. gada 23. augustā Leonīds Kadeņuks ieskaitīts Gaisa spēku kosmonautu grupā. Lai sagatavotos kosmoplāna programmai Buran, no 1976. gada septembra līdz 1977. gada jūlijam viņš Ahtubinskā izmēģinājumu centrā apguva aviācijas tehniku un lidošanas prasmes. Pēc tam līdz 1977. gada septembrim Kadeņuks Kosmonautu sagatavošanas centrā izgāja kosmonautu vispārējās sagatavošanas kursus. 1979. gada 30. janvārī viņš ieskaitīts kosmonautu izmēģinātāju grupā. 1983. gada 22. martā Kadeņuku izslēdza no kosmonautu grupas, jo viņš bija šķīries no sievas.
1983. gada martā Kadeņuku iecēla Ļipeckas pārkvalifikācijas centrā par posma komandieri. 1984. gadā viņš sāka dienēt Ahtubinskā izmēģinājumu centrā par izmēģinātājpilotu.
1988. gada 25. oktobrī Leonīdu Kadeņuku ieskaitīja GKNII Gaisa spēku kosmonautu grupā. No 1988. gada decembra līdz 1990. gada jūlijam viņš tika individuāli sagatavots programmai Buran. 1989. gadā Maskavas aviācijas institūta lidmašīnu būves fakultātē ieguva mehānikas inženiera specialitāti. No 1990. gada novembra līdz 1992. gada martam viņš veica sagatavošanos programmai "Sojuz glābējs". Viņš gatavojās lidojumam ar kosmosa kuģi Sojuz-TM.
1995. gada maijā Ukrainas prezidents Leonīds Kučma un ASV prezidents Bills Klintons parakstīja vienošanos par sadarbību kosmosa jomā. Vienošanās paredzēja Ukrainas kosmonauta lidojumu 1997. gadā ar ASV kosmoplānu Space Shuttle. 1996. gada 15. februārī Kadeņuks pēc paša vēlēšanās atvaļināts no Krievijas bruņotajiem spēkiem un tika izslēgts no kosmonautu grupas. Viņš atgriezās Ukrainā un pieņēma Ukrainas pilsonību. Leonīds Kadeņuks un Vjačeslavs Meitačans tika izvēlēti par Ukrainas kosmonauta kandidātiem un devās uz ASV gatavoties kosmiskajam lidojumam. Vēlāk nolemts apmācībām uz ASV nosūtīt vēl divus kandidātus: Jaroslavu Pustovoju un Nadeždu Adamčuku. 1996. gada novembrī Kadeņuks un Pustovojs tika izvēlēti par kandidātiem gaidāmajam lidojumam. 1997. gada maijā pamatapkalpē apstiprināja Kadeņuku, bet par viņa dublieri — Pustovoju.
Leonīds Kadeņuks pirmajā un vienīgajā kosmiskajā lidojumā devās 1997. gada 19. novembrī ar kosmoplānu Columbia kā misijas STS-87 derīgās kravas speciālists. Lidojums ilga 15 dienas 16 stundas 34 minūtes 4 sekundes.