cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salvis Mētra
S. Mētra nāk no Saldus, kur sācis trenēties basketbolā, bet jau skolas vecumā pārcēlies uz Rīgu, kur trenējies pie Ziedoņa Jansona. Savas garās basketbola karjeras laikā spēlējis daudzās Latvijas komandās. Pēdējā augstākā līmeņa LBL komanda bija Rīgas "Barons" 2017. gadā, ar kuru kopā izdevās izcīnīt bronzas medaļas LBL čempionātā. Arī pēc tam turpinājis spēlēt, bet jau zemākā LBL2 līmenī, pārstāvot BK Jelgava.
S. Mētra ir pārstāvējis Latvijas U-18 un U-20 izlasi attiecīgā vecuma Eiropas čempionātos.
2023. gada augustā S. Mētru Latvijas Basketbola savienība apstiprināja par Latvijas basketbola līgu direktoru.
Buru iela (Rīga)
Buru iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Torņakalna apkaimē. Buru iela sākas krustojumā ar Jelgavas ielu iepretim 2. trolejbusu parkam un beidzas krustojumā ar Mūkusalas ielu. Kopējais ielas garums ir aptuveni 640 metri. Posmā no Jelgavas ielas līdz Laivu ielai tā ir asfaltēta iela ar 2 braukšanas joslām, savukārt atlikušajā ielas daļā tā ir grantēta. Ielā pārsvarā rūpnieciskā apbūve, posmā starp Laivu ielu un Mūkusalas ielu daļēji saglabājusies 19. gadsimta beigu un 20. gadsimta sākuma apbūve.
Vēsture
1885. gadā beznosaukuma ielai piešķirts nosaukums Zēģeļu iela (de, ru). Nosaukums Buru iela piešķirts ap 1920. gadu. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela saukta Segelstraße.
Ielu savienojumi
Buru iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Posmā no Jelgavas ielas līdz Laivu ielai pa Buru ielu kursē 26. maršruta autobuss un 27. maršruta trolejbuss. Tāpat šajā Buru ielas posmā brauc arī trolejbusi no un uz 2. trolejbusu parku Jelgavas ielā. Pārējā ielas daļā nav sabiedriskā transporta satiksmes. Vienīgā pietura ielā ir pie krustojuma ar Jelgavas ielu.
Oksidēšanās-reducēšanās reakcijas
Oksidēšanās
Reakcijas izejvielas ir vienkāršas vielas, kam oksidēšanas pakāpes ir 0, bet oglekļa dioksīdā ogleklim oksidēšanas pakāpe ir +4, tātad tas ir oksidējies, bet skābeklim -2 un tas ir reducējies — pievienojis sev elektronus.
Reducēšanās
Reducēšanās jēdziens cēlies no latīņu vārda reducere, kas nozīmē "virzīt atpakaļ", t.i., samazināt oksidēšanas pakāpi; izdalīt atpakaļ metālus no to oksīdiem. Piemēram, tāds reducētājs kā ogleklis atņem skābekli vara oksīdam un rodas brīvs, reducēts varš :
Pazīstams reducētājs ir arī ūdeņradis. Piemēram, tas reaģē ar dzelzs oksīdiem un rodas reducētā dzelzs:
Reakciju virziens
Oksidēšanās-reducēšanās reakcijas bieži mēdz būt apgriezeniskas, piemēram, pēdējā reakcija augstākā temperatūrā norisinās pretējā virzienā, t.i., dzelzs atņem skābekli ūdenim un oksidējas, rodoties brīvam ūdeņradim. Tas atkarīgs no daudziem faktoriem, galvenokārt no sistēmas brīvās Gibsa enerģijas un vielu oksidēšanas-reducēšanās potenciāliem.
Reakciju veidi
Šeit spēcīgs reducētājs (sērūdeņradis) reaģē ar hloru (spēcīgu oksidētāju), kas oksidē sērūdeņraža sastāvā esošo sēru līdz brīvai elementārvielai.
Šādā reakcijā kā oksidētājs darbojas permanganāta joni, bet divvērtīgā dzelzs oksidējas par trīsvērtīgo.
Daļa hlora atomu oksidējas un veido kālija hlorātu, bet daļa reducējas par hlorīdjoniem. Kālija hidroksīdā ietilpstošie elementi savas oksidēšanas pakāpes nemaina.
Blanka Vlašiča
Blanka Vlašiča (hr; dzimusi Splitā, Dienvidslāvijā) ir Horvātijas vieglatlēte, startē augstlēkšanas sacensībās.
B. Vlašičas personīgais rekords ir 2,08 metri, kas tika uzstādīts 2009. gadā Zagrebā un ir otrais visu laiku augstākais rezultāts aiz Stefkas Kostadinovas uzstādītā pasaules rekorda. Viņa ir 2007. gada un 2009. gada Pasaules čempione. 2006. gada Eiropas čempionātā B. Vlašiča ar 2,01 metru augstu lēcienu, palika tikai ceturtajā vietā, tādējādi kļūstot par pirmo sievieti, kas, uzlecot augstāk par diviem metriem, nav izcīnījusi medaļu sacensībās (par čempioni kļuva Tia Elebo, bronzas medaļu izcīnīja Kajsa Bergkvista, kas arī pārvarēja 2,01 metru, bet ar mazāku mēģinājumu skaitu).
B. Vlašičas treneris ir viņas tēvs, bijušais vieglatlēts Joško Vlašičs.
Jūrasgovju dzimta
Jūrasgovju dzimtas (Dugongidae) dzīvnieki ir sirēnu kārtas (Sirenia) jūrā dzīvojoši zīdītāji (Mammalia).
Pirms daudziem tūkstošiem gadu jūrasgovju dzimta bija plaši sazarota, tajā bija daudzas ģintis un sugas, par kurām zinātnieki var spriest, izpētot daudzos fosilos atradumus. Mūsdienās jūrasgovju dzimtu pārstāv tikai viena suga — jūrasgovs (Dugong dugon), kuras izdzīvošana ir apdraudēta, samazinoties tās dzīves telpai. Vēl nesenā pagātnē 1768. gadā izmira otra modernā suga Stellera jūrasgovs (Hydrodamalis gigas).
Jūrasgovs (Dugong dugon) dzīvo tropu un subtropu jūrās; gar Āfrikas austrumkrastu Indijas okeānā, Sarkanajā jūrā un gar Āzijas krastiem abos okeānos — Indijas okeānā un Klusajā okeānā, nesasniedzot Japānas krastus. Dienvidos tas ir apmeties līdz Austrālijai. Stellera jūrasgovs dzīvoja aukstajos arktikas ūdeņos; Beringa jūrā.
Izskats un īpašības
Jūrasgovis ir lieli dzīvnieki. Stellera jūrasgovs bija daudz lielāka par parasto jūrasgovi. Tās ķermenis sasniedza 8 metrus, bet svars 5000 kg. Visām jūrasgovīm uz airkājām nav nagu, kādi ir to tuvākajiem radiniekiem lamantīniem. Arī aste atšķiras no lamantīnu astes. Tā ir līdzīga delfīna astei, toties lamantīniem aste atgādina airi. Kā arī jūrasgovīm augšlūpa veido nelielu snuķi, kas ir garāks un izteiktāks kā lamantīniem, tādējādi atgādinot par savu tuvāko radinieku uz sauszemes — ziloni.
Hādžs
Hādžs (, ḥajj, ) islāmā ir ikgadējs svētceļojums uz svēto pilsētu Meku, Saūda Arābijā, vai arī uz Medīnu, Muhameda kapa vietu. Neatkarīgi no dzimuma, ikvienam musulmanim vismaz vienu reizi dzīvē ir jādodas šajā svētceļojumā. Ja līdzekļi neļauj to paveikt, tad hādžā var doties konkrēta ticīgā “vietnieks”. Hādžs ir piektais un pēdējais no islāma pīlāriem. Hādžs sākas islāma kalendāra pēdējā mēneša du al-hidžā 7. dienā un noslēdzas 12. dienā. Hādža laikā svinīgākais un centrālais notikums ir stāvēšana Arafata kalnā, simbolizē stāšanos Allāha priekšā, notiek mēneša 9. dienā. Svētki noslēdzas ar Upurēšanas svētkiem (ʿĪd al-Aḍḥā). Musulmaņi, kuri ir veikuši hādžu, iegūst titulu hādžī.
Rituāli
Hādžs turpinās līdz du al-hidžā mēneša divpadsmitajai dienai. Parasti pirms hādža tiek veikta umra, mazais svētceļojums, apmeklējot Harāma mošeju. Svētceļotāji septiņas reizes apiet apkārt Kaabai un ik reizi noskūpsta Melno akmeni, veic tavafu. Raksturīga ir arī iešana starp Safas un Marvā pakalniem, tādā veidā ejot to pašu ceļu, pa kuru gāja Abrahāma sieva, lai uzmeklētu ūdeni viņu abu dēlam. Tās pašas dienas vakarā musulmaņi dodas prom no Mekas.
Du al-hidžā mēneša astotajā datumā musulmaņi dodas uz Arafata ieleju, kur nonākot pārlaiž nakti pavadot lūgšanās.
Hādža trešajā dienā musulmaņi stāv Arafata kalnā un kopā lūdz piedošanu Dievam. Tas ir hādža centrālais notikums, simbolizē ticīgo stāšanos Allāha priekšā. Procesija turpinās līdz saulrietam. Pēc saulrieta sākas ifada, mūzikas un šāvienu pavadībā svētceļotāji dodas uz Muzdalifa ieleju. Atkal laiks tiek pavadīts lūgšanās. Svētceļnieki sagatavo arī mazus akmentiņus nākamās dienas rituāliem.
Ceturtajā dienā, desmitajā datumā, musulmaņi katrs ar septiņiem maziem akmentiņiem nomētā trīs akmens stabus, kas simbolizē pagānisma elkus, Iblīsu.
Svētki noslēdzas ar Upurēšanas svētkiem (ʿĪd al-Aḍḥā). Tiek upurētas aitas, kazas un kamieļi. Tos var iegādāties turpat no vietējiem tirgotājiem. Upurēto dzīvnieku gaļa tiek izdalīta trūcīgajiem. Dzīvnieku upurēšana tiek aizstāta arī ar naudas ziedojumu vākšanu labdarībai.
Pirms došanās mājup musulmaņi vēl pēdējo reizi dodas uz Kaabu, lai veiktu tavafu, Melnā akmens noskūptīšanas rituālu.
Hādža norisināšanās laiki
Svētceļojums sākas islāma kalendāra pēdējā mēneša du al-hidžā 7. dienā un beidzas 12. dienā. Katru gadu hādžs iekrīt citos datumos pēc Gregora kalendāra.
Ummis
Ummis (arī Ummas ezers, Umu ezers) ir beznoteces dzidrūdens ezers Ādažu novada Carnikavas pagastā Piejūras dabas parka teritorijā.
Krasti lēzeni, zemi, dibens smilšains. Barojas ar gruntsūdeņiem. Makrofīti: niedres, pameldri, glīvenes, abinieku sūrenes, vārnkājas, grīšļi, ezerenes, lēpes, parīss. Aizsargājamie augi: gludsporu ezerene, Dortmaņa lobēlija. Mīt līdaka, asaris, rauda, plaudis, karūsa, līnis.
Šis ezers ir viens no retajiem dzidrūdens ezeriem Latvijā, tāpēc peldēties šajā ezerā ir aizliegts, lai saglabātu ezera unikālo, oligotrofo vidi. Tā kā šis ir beznoteces ezers, piesārņojot ūdeni ar organiskajām vielām, ezeram draud eitrofikācija un tā unikālā dabas vērtība var tikt neatgriezeniski zaudēta. Tāpat ir aizliegts celt teltis un kurināt ugunskurus pie ezera, tā apkārtnē, kā arī citviet Piejūras dabas parkā.
Gvadelupas jenots
Gvadelupas jenots (Procyon lotor minor) ir parastā jenota (Procyon lotor) pasuga, kas ir endēmiska Gvadelupas salās: Bastērā un Grantērā, Mazo Antiļu salu arhipelāgā.
Salās dzīvo mazāk kā 2500 indivīdu un, ņemot vērā mazo izplatības teritoriju, 1996. gadā Gvadelupas jenots tika pasludināts par apdraudētu dzīvnieku. Gvadelupā joprojām nav ieviesti nekādi aizsardzības pasākumi. Jenotu populācija salu mangrovju audzēs un lietus mežos arvien samazinās, jo tas zaudē dzīves telpu, izplešoties cilvēku saimnieciskajai darbībai. To joprojām gaļas ieguvei medī vietējie iedzīvotāji, un tas zaudē sāncensībā ar krabjēdājjenotu, kas salās ir ievests salīdzinoši nesen.
Klasifikācija
Kādreiz pastāvēja uzskats, ka Gvadelupas jenots ir patstāvīga suga Procyon minor, bet ģenētiskie pētījumi 1999. gadā un 2003. gadā pieradīja, ka Gvadelupas jenots ir parastā jenota (Procyon lotor) pasuga. Turklāt tas ir tik tuvs radinieks Bahamu jenotam, kas dzīvo gandrīz 2000 km attālumā Ņūprovidensas salā, ka starp abu populāciju jenotiem praktiski nav atšķirību. Gvadelupas jenotu salās ieveda cilvēki tikai pirms dažiem gadsimtiem. Šobrīd "Pasaules Zīdītāju sarkastā" (Mammal Species of the World) Gvadelupas jenots tiek sistematizēts kā Bahamu jenots, un nosaukums Procyon lotor minor tiek uzskatīts par Bahamu jenota Procyon lotor maynardi sinonīmu.
Vairāk par Gvadelupas jenota izskatu, uzvedību un īpašībām lasīt rakstā Bahamu jenots.
Dražens Petrovičs
Dražens Petrovičs (hr; dzimis Šibenikā, Horvātijas SR, Dienvidslāvijā, miris  Denkendorfā, Vācijā) bija profesionāls dienvidslāvu un horvātu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, bija Dienvidslāvijas un Horvātijas izlašu dalībnieks. Profesionāļa karjeras laikā spēlēja vairākos Eiropas un NBA klubos. D. Petrovičs mira autoavārijā Vācijā 28 gadu vecumā.
Anno fon Zangerhauzens
Anno fon Zangerhauzens arī Zangerhauzes Anoss (, latīņu: Hanno a Sangerhausen, Anno à Sangerhusen) bija Livonijas ordeņa mestrs 1253.-1256.VII, vēlāk Vācu ordeņa virsmestrs.
Dražens Petrovičs
Karjeru veiksmīgi iesāka Eiropā, 1989. gadā debitēja NBA kluba Portlendas "Trail Blazers" sastāvā. Debijas sezonā viņš bija rezerves spēlētājs, taču jau nākamajā sezonā viņš bija viens no līgas labākajiem uzbrūkošajiem aizsargiem, kad bija pārgājis uz Ņūdžersijas "Nets". Numuru "3", ar kuru D. Petrovičs spēlēja "Nets" sastāvā, klubs 1993. gadā iemūžināja viņa piemiņai. 2002. gadā viņš tika uzņemts basketbola slavas zālē.
Dienvidslāvijas izlases sastāvā izcīnīja Olimpisko spēļu sudraba (1988) un bronzas (1984) medaļas, Pasaules čempionāta zelta (1990) un bronzas (1986) godalgas, kā arī triumfēja (1989) un izcīnīja bronzu (1987) Eiropas čempionātos. Horvātijas izlases sastāvā viņš izcīnīja sudraba medaļu 1992. gada Olimpiskajās spēlēs, finālā piekāpjoties ASV "Dream Team".
Anno fon Zangerhauzens
Dzīvesgājums
Cēlis no Zangerhauzenas (tagad - Saksija-Anhalte). Pēc Vācu ordeņa vācmeistara Sainas Eberharda (vācu: Eberhard von Sayn, latīņu: Eberhardus) ieteikuma 1253. gadā virsmestrs Osternas Popo (vācu: Poppo von Osterna) iecēla bruņinieku Anno par Livonijas mestru. Kā amata zīmi viņš saņēma Livonijas zīmogu. Uz Kursas kara ceļa jūrmalā viņu sagaidīja ordeņa brāļi un pavadīja līdz Rīgai, kur Svētā Jura pilī par godu jaunajam mestram tika sarīkots mielasts. Drīz pēc tam mestrs Anno devās uz Klaipēdu pret prūšiem, kas bija aplenkuši Mēmelburgas pili.
Pēc tam, kad žemaiši iebruka Kurzemē, 1255. gadā mestrs vadīja Livonijas ordeņa karaspēku karagājienā uz Žemaitiju.
1256. gadā Anno fon Zangerhauzens tika izraudzīts par Vācu ordeņa virsmestru (1257—1273).
Hamlets
"Hamlets" ir traģēdija, kuru uzrakstījis Viljams Šekspīrs iespējams no 1599. līdz 1601. gadam. Hamlets ir viena no pazīstamākajām Šekspīra lugām. Tā ir pati garākā viņa luga, tajā ir 4042 rindas un 29 551 vārds. Lugas notikumi norisinās Dānijā, kur princis Hamlets tīko atriebties savam tēvocim Klaudijam, kurš nogalināja Hamleta tēvu, karali, bet pēc tam kāpa tronī un apprecēja viņa māti.
Mežotne
Mežotne ir vidējciems Bauskas novada Mežotnes pagastā, pagasta centrs. Atrodas Lielupes labajā krastā 10 km no novada centra Bauskas iepretī senajam Mežotnes pilskalnam. Mežotnē atrodas Mežotnes pils, Mazā Mežotnes pils, Mežotnes pagasta pārvalde, Bauskas novada bāriņtiesas filiāle, Mežotnes pamatskola, Mežotnes pamatskolas pirmsskolas izglītības grupa "Rūķītis", pasta nodaļa, Mežotnes doktorāts, bibliotēka un sporta zāle, ko galvenokārt izmanto skolas mācību stundu vajadzībām.
Vēsture
Liecības par apdzīvoto vietu tagadējās Mežotnes vietā parādījās jau Indriķa Livonijas hronikā ar nosaukumu Mežotene. Tās iedzīvotāji 1219. gadā vērsās pie bīskapa, lai tas ar karaspēka palīdzību atrisinātu militāro konfliktu starp lietuviešiem un zemgaļiem. Pretī bīskaps Alberts prasīja zemgaļu pāriešanu kristīgajā ticībā, ko iedzīvotāji labprāt pieņēma. Taču ar kristīšanos nebija apmierināts Tērvetes zemgaļu vecākais Viestards, kurš aizsāka Mežotnes aplenkumus. Kā vēsta hronika, pēc aplenkumiem toreizējo ciemata pili izlaupīja un nodedzināja.
Pēc Otrā pasaules kara agrākās Mežotnes muižas centrā darbojās Mežotnes selekcijas un izmēģinājumu stacija, pie kuras izveidojās daudzdzīvokļu māju apbūve. 2011. gadā pāri Lielupei atklāja vasaras sezonas gājēju un velosipēdistu tiltu, pa kuru pārvietojoties, var nokļūt Mazmežotnes muižā un Mežotnes pilskalnā, kā arī Mežotnes Vīna kalnā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Izglītība
Mežotnē ir viena izglītības iestāde, kurā iegūst pamatizglītību.
Pirmā skola Mežotnē izveidota 1881. gadā, kad firsts Līvens atbalstīja iedzīvotāju priekšlikumu par skolas uzcelšanu apkārtnes bērniem. Tā atradās netālu no pagastmājas, bet ne tagadējās Mežotnes teritorijā. Pie skolotājiem, kurus algoja pagasta valde, četrās, vēlāk arī sešās klasēs mācījās nedaudz vairāk par 100 skolēniem. 1930. gadā skolas bēniņos tika izbūvēts trešais stāvs, kurā atradās aktu zāle ar 350 skatītāju vietām un skatuvi. 1944. gadā skolas ēka tika uzspridzināta.
Pēc kara mācības norisinājās vairākās lauku mājās, veco skolas ēku atjaunojot 1958. gadā.
1992. gadā skola tika nosaukta par Mežotnes pamatskolu, trīs gadus vēlāk iegūstot jauno skolas ēku Zemgaļu ielā 7. 2018. gadā pabeigta mācību iestādes pārbūve. Pašlaik skolā var apgūt gan pirmsskolas zināšanas, gan pamatizglītības pirmo posmu (līdz 6. klasei). Tā īsteno četras, tostarp divas speciālās, izglītības programmas. No 2001. gada skolas direktore ir Daina Lapkovska.
Transports
Mežotnē ir autobusa pietura, kas to savieno ar pārējo reģionu. Pāris reizes dienā uz un no Bauskas kursē autobuss Strēlnieki—Bauska, kā arī vienu reizi reiss Bauska—Emburga—Rīga. Mežotnes pamatskolas audzēkņiem uz mācību iestādi tiek nodrošināts papildus autobusa maršruts.
Lai veicinātu ērtāku pārvietošanos un vietu atrašanu, ciemā sadalīti arī ielu nosaukumi: Pils, Zemgaļu, Ceriņu, Bērzu, Doktorāta un Rožu.
Buru iela
Buru iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
All That You Can't Leave Behind
All That You Can’t Leave Behind ir īru rokrupas U2 desmitais studijas albums, kuru izdeva 2000. gada 30. oktobrī.
Limfātiskā sistēma
Limfātiskā sistēma (la) ir caurulīšu sistēma zīdītājiem, kas papildina sirds un asinsvadu sistēmu. To veido limfas ceļi un limfoīdie orgāni, pa kuriem plūst limfa — puscaurspīdīgs šķidrums. Limfai ir nozīmīga loma organisma šūnu un audu vielu maiņas un attīrīšanas procesos. Atšķirībā no asinsrites sistēmas, limfātiskā sistēma nav noslēgta un tai nav centrālā sūkņa. Limfa, kas cirkulē limfātiskajā sistēmā, pārvietojas ļoti lēni un zem maza spiediena.
Funkcijas
Limfātiskajai sistēmai ir šādas funkcijas:
Uzbūve
Limfātiskā sistēma sastāv no limfas ceļiem un limfoīdajiem orgāniem. Pie limfas ceļiem pieder dažāda lieluma limfas kapilāri, limfātiskie vadi, limfātiskie stumbri un divi galvenie limfātiskie vadi. Pie limfoīdajiem orgāniem pieder limfmezgli, limfātiskie mezgliņi tievajā zarna un resnajā zarnā, mandeles, liesa, aizkrūtes dziedzeris, sarkanās kaula smadzenes.
Limfvadu sieniņas uzbūve ir līdzīga vēnu sieniņu uzbūvei. Arī limfvados ir vārstuļi, kas veicina limfas plūsmu tikai vienā virzienā uz sirdi, tāpēc limfātiskā sistēma ir arī venozās sistēmas daļa. Limfātiskie vadi veidojas saplūstot limfas kapilāriem, kas sākumā ir šauri, bet pēc tam nedaudz paplašinās un sabiezinās arī to sieniņa. Limfas kapilāri ir endotēlija caurulītes, kas perifērajos galos ir slēgtas, tie savstarpēji anastomozē un izveido tīklojumus. Limfātiskie kapilāri atrodas visos orgānos, izņemot, smadzenes, acs ābola sklēru un lēcu, liesu, ādas epitēliju, gļotādas, skrimšļus un placentu.
Visus limfvadus var iedalīt 2 lielās grupās: Virspusējie limfvadi atrodas zemādā un savāc limfu no ādas, bet dziļie limfvadi atrodas zem fascijas un pārnes visu orgānu limfu. Dziļie limfvadi pavada attiecīgā apvidus artērijas un dziļās vēnas. Starp virspusējiem unn dziļajiem limfvadiem ir daudz anastomožu, tādējādi limfa var plūst no dziļajiem vadiem uz seklajiem un otrādi.
Limfas cirkulācija
Asinīm plūstot pa kapilāriem lielajā asinsrites lokā, cauri to sieniņām iziet dažas asins plazmas sastāvdaļas. Tā veidojas audu šķidrums, kas apņem visas organisma šūnas. No šī šķidruma šūnas saņem barības vielas un skābekli, bet izdala tajā oglekļa dioksīdu un vielmaiņas galaproduktus. No starpšūnu telpām, kur ir šis šķidrums, ar sīkiem limfas kapilāriem, kas atrodas visos audos, sākas limfrites sistēma. Šiem kapilāriem viens gals ir slēgts. Limfa plūst pa šiem kapilāriem. Tad kapilāri savienojas lielākos limfvados, kuru sienās jau ir gludo muskuļu šķiedras, kā arī vārstuļi, kas neļauj limfai plūst atpakaļ, tādēļ limfa plūst tikai vienā virzienā — uz sirdi. Visi limfvadi apvienojas divos lielos limfvados, kas ieplūst lielajās vēnās. Lielo limfvadu ceļā atrodas limfmezgli. Pienākot pie limfmezgliem, limfvadi sazarojas un limfa ieplūst tajos. Limfmezglos koncentrējas limfocīti, kas izstrādā pretvielas un nodrošina imunitāti. Tādējādi limfmezgli organismā veido spēcīgu barjersistēmu cīņai pret mikroorganismiem. No lielajiem limfvadiem limfa ieplūst augšējās dobās vēnas sistēmā, un cikls "asinis-limfa-asinis" noslēdzas un reizē sākas no jauna.
Jezdas ostāns
Jezdas ostāns (fa, Ostān-e Yazd) ir Irānas ostāns, Irānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Ostāns atrodas valsts centrālajā daļā. Robežojas rietumos un ziemeļos ar Isfahānas ostānu, austrumos — ar Dienvidhorasānas un Kermānas ostāniem, bet dienvidos — ar Fārsas ostānu. Ostāna galvaspilsēta ir Jezda. Lielākās pilsētas ir Jezda (529 673), Meiboda (80 712), Ardakāna (75 271) un Hamīdija (51 793).
Dmitrijs Borisovs
Dmitrijs Borisovs (dzimis, Rēzeknē) ir Latvijas futbolists, uzbrucējs.
Savu futbolista karjeru Dmitrijs Borisovs uzsāka Rēzeknes "Dižvanagos" (vēlāk SK Blāzma). 2010. gada februārī viņš kopā ar Aleksandru Gramoviču parakstīja līgumu ar Skotijas Clyde FC līdz sezonas beigām. 2010. gada augustā, vasaras transfēru logā, atgriezās uz Latviju, bet jau FK Jelgava rindās. Pēc sezonas beigām Dmitrijs Borisovs pārvācās uz Lietuvu, kur parakstīja līgumu uz vienu sezonu ar Tauraģes FK Tauras.
Indīroks
Indīroks (indie rock) ir alternatīva roka žanrs, kurš ir izveidots 1980. gados un, iespējams, pat agrāk Lielbritānijā un ASV.
Indīroks Latvijā
Latvijā indīroks, tāpat kā citur pasaulē, nav dominējošs mūzikas žanrs, tomēr ar savām tradīcijām. Dažas no populārākajām grupām ar indīroka iezīmēm un elementiem ir 90. gados radušās "Baložu Pilni Pagalmi" un "Satellites LV", 21. gadsimtā darbojas arī "Mofo", "Tramplīni", "Saare", Alise Joste, "Ezeri", "Ansamblis Manta", "Sigma", "Gatis Ziema un Karaliskā dekadence", The Bad Tones un citas.
1877. gads
1877. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Padomju Savienības un Sociālistiskā bloka valstu pārbēdzēju saraksts
Izveidojoties Padomju Savienībai, drīz vien tika ieviesti ierobežojumi padomju pilsoņu emigrācijai no PSRS, tomēr atsevišķi pārbēgšanas gadījumi joprojām notika. Otrā pasaules kara laikā un arī vēlāk līdzīgi ierobežojumi tika ieviesti arī Sociālistiskā (arī Austrumbloka) bloka valstīs.
Līdz pat 1952. gadam, starp Austrumvāciju un Rietumu okupētajām zonām robeža lielāko tiesu bija viegli šķērsojama praktiski jebkurā vietā. Saskaņā ar datiem, no 1949. līdz 1961. gadam, lielākā daļa migrācijas austrumu-rietumu virzienā, notika tieši pāri VDR un VFR robežai, kad apmēram 2,7 miljoni austrumvāciešu emigrēja uz Rietumiem. 1961. gada 13. augustā Berlīnes Austrumu daļu no Rietumu daļas nožogoja ar dzeloņstieplēm, kas vēlāk tika aizvietotas ar dzelzsbetona konstrukcijām, kļūstot par Berlīnes mūri.
Lai gan pilsoņu iespējas starptautiskai ceļošanai tika stingri kontrolētas, tomēr bija gadījumi, kad pārbēdzējiem izdevās šķērsot stingri apsragātās robežas. Zemāk ir saraksts ar ievērojamākajiem pārbēdzējiem no Vācijas Demokrātiskās Republikas, Padomju Savienības, Polijas Tautas Republikas, Bulgārijas Tautas Republikas, Rumānijas Tautas Republikas, Čehoslovākijas Sociālistiskās Republikas, Ungārijas Tautas Republikas un Albānijas Tautas Republikas laika posmā no 1921.-1944. gadam un 1944.-1991. gadam. Saraksts papildināts ar dažiem pēc 1991. gada pārbēdzējiem.
Heliopauze
Heliopauze ir robeža, aiz kuras pazūd Saules ietekme un sākas starpzvaigžņu vide.
Laivu iela (Rīga)
Laivu iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Torņakalnā (Mūkusalā) un Lucavsalā. Tā sākas krustojumā ar Buru ielu, kur viena no Buru ielas daļām ir uzskatāma par Laivu ielas turpinājumu Jelgavas ielas virzienā, un turpinās līdz Mūkusalas ielai. Otra Laivu ielas daļa ir ar pirmo nesaistīta, atrodas Lucavsalā un sākas krustojumā ar Lucavsalas ielu, bet beidzas kā strupceļš zem Salu tilta, atduroties Lucavsalas atpūtas parkā. Abas Laivu ielas daļas sastāv no divām braukšanas joslām, pa vienai katrā virzienā. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās abu posmu kopējais garums ir aptuveni 480 metri.
Vēsture
Laivu iela pirmoreiz Rīgas adrešu grāmatā minēta no 1880. līdz 1883. gadam ar tagadējo nosaukumu, kuru tā, līdzīgi kā daudzas citas Torņakalna ielas, saglabājusi līdz pat mūsdienām. Nereti ielas nosaukums tiek dēvēts vienskaitlī, proti, Laivas iela.
Ielas raksturojums
Laivu ielas posms Torņakalnā (Mūkusalā) ir aptuveni 120 metrus gara iela netālu no Daugavas, Torņakalna apkaimes austrumos. Tā sākas krustojumā ar Buru ielu, kur viena no Buru ielas daļām ir Laivu ielas turpinājums Jelgavas ielas virzienā, un iet austrumu virzienā. Laivu iela beidzas pēc aptuveni 120 metriem iepretīm Bieķengrāvim, krustojumā ar Mūkusalas ielu. Nepāra numuru pusē atrodas koka dzīvojamās ēkas, savukārt nosacītajā pāra numuru pusē — rūpnieciskā apbūve. Oficiāli Laivu ielā ir tikai divas adreses — Laivu iela 1 un 3.
Ielu savienojumi
Laivu iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Laivu ielā (tās Mūkusalas daļā) sabiedriskā transporta satiksmi uztur viena autobusa un viena trolejbusu līnija, attiecīgi 26. maršruta autobusi un 27. maršruta trolejbusi. Laivu ielā neatrodas neviena sabiedriskā transporta pieturvieta. Papildus iepriekšminētajam, iela tiek izmantota arī trolejbusu nokļūšanai uz 2. trolejbusu parku Jelgavas ielā.
30. autobusu maršruts (Rīga)
30. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Centrālās stacijas līdz Daugavgrīvai. Vasaras sezonā tiek pagarināts līdz Vakarbuļļiem.
30. autobusu maršruta kopējais garums ir 35,163 km. Maršruta Centrālā stacija — Daugavgrīva kopējais garums ir 17,187 km, bet maršruta Daugavgrīva — Centrālā stacija kopējais garums ir 17,576 km.
Darbdienās pa 30. autobusu maršrutu kursē 4 autobusi, bet brīvdienās — nekursē neviens, izņemot vasaras sezonas brīvdienas, kad maršrutā kursē 2 autobusi.
30. autobusu maršrutu apkalpo 6. autobusu parks.
Izveidots 2008. gada 2. janvārī, kad 3e. autobusu maršrutu pārdēvēja par 30. autobusu maršrutu. Tas zaudēja ekspreša maršruta statusu un kļuva par parastu maršrutu. Agrāk 30. autobusa maršruts kursēja no Abrenes ielas uz Ķīpsalu.
Maršruts
Centrālā stacija — Daugavgrīva kursē pa šādām ielām: Raiņa bulvāris, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Kalnciema iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Lidoņu iela, Daugavgrīvas šoseja, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela un Parādes iela.
Pieturvietas
30. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 62 pieturas. Maršrutā Centrālā stacija — Daugavgrīva ir 31 pietura, maršrutā Daugavgrīva — Centrālā stacija arī ir 31 pietura.
Maršruts ar mainītu virzienu
Centrālā stacija — Vakarbuļļi kursē pa šādām ielām: Raiņa bulvāris, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Kalnciema iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Lidoņu iela, Daugavgrīvas šoseja, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela, Parādes iela, Dzintara iela un Ilmeņa iela.
Vakarbuļļi — Centrālā stacija kursē pa šādām ielām: Ilmeņa iela, Dzintara iela, Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Daugavgrīvas šoseja, Daugavgrīvas iela, Lidoņu iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, Slokas iela, Kalnciema iela Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela un Raiņa bulvāris.
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas
Vasaras sezonā 30. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 80 pieturas. Maršrutā Centrālā stacija — Daugavgrīva — Vakarbuļļi ir 40 pieturas, arī maršrutā Vakarbuļļi — Daugavgrīva — Centrālā stacija ir 40 pieturas.
Isfahānas ostāns
Isfahānas ostāns (fa, Ostān-e Esfahân) ir Irānas ostāns, Irānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts vidienē Zāgrosa grēdas austrumu priekškalnēs, iekļauj arī Margārīsa grēdu un daļu Sorha. Robežojas ziemeļos ar Markazī, Kumas un Semnānas ostāniem, austrumos — ar Dienvidhorasānas un Jezdas ostāniem, dienvidos — ar Fārsas un Kohkīlūjes un Būjerahmadas ostāniem, bet rietumos — ar Čahārmahālas un Bahtijārī ostāniem. Ostāna administratīvais centrs ir Isfahāna. Ostānu apdzīvo persieši, dienvidos sastopami luri, kā arī gruzīnu un armēņu kopienas. Lielākās pilsētas ir Isfahāna (1961 260), Kāšāna (304 487), Homeinišahra (247 128), Nadžafābāda (235 281), Šahīnšahra (173 329) un Šāhreza (134 952).
2009. gada Preiļu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Preiļu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Preiļu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 8 kandidātu saraksti, kas veidoti no 117 kandidātiem. Preiļu novadā vēlēšanas notika 5 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Tautas partija (37,04%), bet kopā novada domē iekļuva 7 no 8 sarakstiem. Preiļu novada domes vēlēšanās piedalījās 4 998 vēlētāji jeb 53,64% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 4 992, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 4 904 vēlētāji.
Krists Pīternieks
Krists Pīternieks (dzimis ) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlējis aizsarga pozīcijā. Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri, 2023. gadā bija BK Liepāja treneris un kluba otrās komandas BK Liepāja/LSSS galvenais treneris, bet karjeru turpinās kā VEF Rīga fārmkluba RSU/VEF Rīga vadītājs.
Karjera
Spēlējis daudzās Latvijas Basketbola līgas (LBL) komandās, kā arī Grieķijā, karjeru noslēdzot BK Liepāja sastāvā 2019. gadā.
2006. gadā 18 gadu vecumā K. Pīternieks noslēdza četru gadu līgumu ar Grieķijas klubu Atēnu "Panellinios", taču tā paša gada beigās spēlētājs, nespējot nostiprināties sastāvā, tika izīrēts Latvijas klubam Rīgas ASK.
Pārstāvējis Latvijas U18 izlasi 2005. gada Eiropas čempionātā, kur bija viens no komandas līderiem, kā arī Latvijas U20 izlasi 2006. gada Eiropas čempionātā.
Trenera karjera
2023. gada 1. jūnijā tika paziņots, ka K. Pīternieks atgriežas Rīgā un turpmāk būs VEF Rīga fārmkluba RSU/VEF Rīga vadītājs.
Jaunjelgavas ģerbonis
Jaunjelgavas pilsētas ģerbonis ir viens no Jaunjelgavas pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sudraba fona attēlots sarkans grifs ar zelta mēli un nagiem. Grifs ir aizgūts no Pomerānijas hercogistes ģerboņa par godu Jaunjelgavas atjaunotājai, Pomerānijas princesei, Elizabetei Magdalēnai, kas nopostīto miestu atjaunoja 1646. gadā.
Everybody Needs a 303
"Everybody Needs a 303" ir pirmais singls no Fatboy Slim pirmā albuma "Better Living Through Chemistry".
Skaņdarbā Everybody Needs a 303 ir izmantots Roland TB-303 basu sintezators un sempls no Edvina Stara 1970. gada dziesmas "Everybody Needs Love".
Skaņdarbs ir remiksēts kā "Everybody Loves a Carnival", kurš ir pārveidots karnevāla ritmos.
1800. gads
1800. gads (MDCCC) bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Āži
Āži (agrāk arī Āžmuiža) ir ciems Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa V1307 5 km no pagasta centra Dundagas un 160 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta netālu no bijušās Āžu (Asen, Ahsen) muižas centra.
Drudzis
Drudzis ir organisma reakcija, kas izpaužas kā paaugstināta ķermeņa temperatūra, tādēļ tautā to bieži tā arī dēvē, tas ir, par paaugstinātu temperatūru. Drudzis rodas, kad mikroorganismu radītas pirogēnās jeb temperatūru paaugstinošās vielas iedarbojas uz termoregulācijas centru. Drudzi atkarībā no temperatūras iedala subfebrilā drudzī (temperatūra līdz 38 °C), mērenā drudzī (līdz 39 °C), augstā drudzī (līdz 41 °C) un hiperpirētiskā drudzī (virs 41 °C).
Semnānas ostāns
Semnānas ostāns (fa, Ôstâň-e Śemnân) ir Irānas ostāns, Irānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojusies valsts ziemeļdaļā, aizņem Elbursa grēdas austrumdaļas dienvidu nogāzi un Daštekavīra lielāko daļu. Lielākās pilsētas ir Semnāna (185 129; administratīvais centrs), Šāhrūda (150 129), Dāmgāna (59 106) un Garmsāra (48 672).
Buvē sala
Buvē sala (no) ir neapdzīvota Norvēģijai piederoša vulkāniskā sala Atlantijas okeāna dienvidu daļā. Atklāta 1739. gadā, kopš 1930. gada — Norvēģijas aizjūras teritorija, bet kopš 1971. gada — dabas rezervāts. Tiek uzskatīta par vientuļāko vietu pasaulē: līdz Antarktīdas piekrastei ir ap 1600 km, līdz tuvākajai cilvēku apdzīvotajai vietai — Tristana da Kuņas salām — 2260 km, bet līdz Āfrikas kontinenta dienvidiem — 2580 km.
Ģeogrāfija
Buvē sala ir vistālāk dienvidos izvietotais Vidusatlantijas grēdas pacēlums virs jūras līmeņa; atrodas 275 km uz austrumiem no vietas, kur Vidusatlantijas grēda pāriet Āfrikas—Antarktīdas grēdā. Sala atrodas Subantarktikā, uz dienvidiem no Antarktiskās konverģences, un tādējādi var tikt pieskaitīta Dienvidu okeānam.
Sala ir 9,5 km gara un 7 km plata, tās platība ir 49 km², no kuriem 93% aizņem ledājs. Piekrastē vairākas nelielas saliņas un klintis, lielākā no kurām ir 500 m garā Lāšeja Buvē salas dienvidrietumu piekrastē. Salu veido, iespējams, aktīvs vairogvulkāns, kura kalderas ziemeļu malā atrodas salas augstākā virsotne Ūlavtopens (780 m v.j.l.).
Lielāko daļu 29,6 km garās piekrastes veido stāvas klintis vai jūrā noplūstošie ledāji. Viena no nedaudzajām no ledus brīvajām vietām ir Nīreisas akmeņu terase salas ziemeļaustrumos, kur ierīkota automātiskā meteostacija.
Salā dominē subantarktiskais klimats ar stipru mākoņainību un biežu miglu. Gada vidējā gaisa temperatūra ir −1 °C, janvārī — 1 °C, septembrī — −3 °C. Augstākā novērotā temperatūra bija 14 °C (1980. gada martā). Augu valsti salas piekrastes klintīs pārstāv sūnas un ķērpji. Dzīvnieku valsti pārstāv pingvīni un dažādas jūras putnu sugas, kā arī roņi un jūras ziloņi.
Vēsture
Salu 1739. gada 1. janvārī atklāja franču kapteinis Žans Batists Šarls Buvē de Lozjē ar kuģiem Aigle un Marie. Tā bija pirmā sauszeme, ko atklāja uz dienvidiem no 50° paralēles. Buvē meklēja tolaik neatklāto Dienvidu kontinentu un atklāto sauszemi nosauca par Sirkonsizjonas ragu — ‘Apgraizīšanas ragu’. Buvē nespēja salā izkāpt un to pat neapkuģoja un nenoskaidroja, vai tā ir sala, vai kontinenta daļa. Arī vietas atzīmēšana bija neprecīza un vairākas ekspedīcijas pēc Buvē nespēja tā atklāto zemi vēlreiz atrast.
1927. gadā salu apmeklēja un pētīja norvēģa Lāša Kristensena finansētā ekspedīcija ar kuģi Norvegia. Salā tika uzcelta būda, pacelts mastā Norvēģijas karogs un sala pasludināta par Norvēģijas īpašumu, ko 1928. gadā apstiprināja karaļa dekrēts. Sākotnēji šo aneksiju apstrīdēja Lielbritānija, pamatojoties uz Norisa pieteikumu, bet tas tika apšaubīts, no Noriss savās ekspedīcijas atskaitēs iekļāva arī netālo Tompsona salu, kas izrādījās fikcija. Diplomātisko sarunu rezultātā Lielbritānija 1929. gadā savas pretenzijas atsauca.
Trešā Norvegia ekspedīcija Jalmara Rīsera-Larsena vadībā salā ierīkoja divas būdas un veica salas aerofotografēšanu. 1930. gada 27. decembrī Norvēģijas parlaments izdeva Atkarīgo teritoriju aktu, kurā Buvē salu kopā ar Pētera I salu un Karalienes Modas Zemi pasludināja par Norvēģijas atkarīgajām teritorijām. 1971. gadā sala un tās akvatorija tika pasludināti par dabas rezervātu. 1977. gadā tika izbūvēta automātiskā meteostacija, bet 1978. un 1979. gadā salā darbojās divus mēnešus garas meteoroloģiskās ekspedīcijas. 1996. gadā Norvēģijas Polārais institūts salā ierīkoja no kuģu konteineriem veidotu 36 km² lielu pētniecības staciju. 2006. gada zemestrīcē stacijas pamati tika bojāti un tā tika ieskalota jūrā. 2014. gadā salā izbūvēta jauna stacija, kas paredzēta sešu cilvēku izmitināšanai līdz četru mēnešu periodam.
2008. gada Jaunais Vilnis
7. starptautiskais jauno izpildītāju konkurss "Jaunais Vilnis" norisinājās 2008. gadā, laikposmā no līdz. Konkurss norisinājās Dzintaru koncertzālē, Jūrmalā. Latviju konkursā pārstāvēja Dons. Konkursā uzvarēja duets no Gruzijas Georgia, otro vietu ieguva Krievijas dziedātāja Īriss un trešo — Alesandro Ristori. Dons ieņēma 4. vietu.
Zaļās vārnas
Zaļās vārnas jeb zilvārnas (Coracias) ir zaļvārnveidīgo kārtas (Coraciiformes) zaļvārnu dzimtas (Coraciidae) putnu ģints.
Lielākā daļa sugu no zaļo vārnu ģints dzīvo silta klimata zonās Eirāzijā un Āfrikā. Zaļā vārna (Coracias garrulus) ir vienīgā zaļo vārnu suga, kas ir sastopama Eiropā, kur tā ligzdo, bet ziemas periodā tā migrē uz Āfriku. Latvijā no zaļvārnu dzimtas ir sastopama viena suga - zaļā vārna (Coracias garrulus). Tās ir retas ligzdotājas, kuru skaits pēdējos gados samazinās. Latvijā 2010. gadā ligzdoja 24 pāri.
Izskats un īpašības
Zaļās vārnas ir krāšņi putni. Lielākajai daļai ir zilizaļš apspalvojums, ar sārtiem laukumiem, bet cekulainajai zaļvārnai (Coracias naevia) apspalvojums pamatā ir rozīgi kanēļbrūns, un zaļimelna ir tikai aste.
Tie mājo atklātās ainavās, kurās ir daži koki, vai skrajos mežos. Zaļās vārnas parasti nosēžas kādā koka zarā vai uz staba gala un vēro, un gaida, kad tām garām lidos vai rāpos kāds medījums. Kad medījums veiksmīgi noķerts, tas tiek aiznests atpakaļ uz zaru un tur sadalīts. Tās barojas ar visāda veida bezmugurkaulniekiem, kā arī ar vardēm, ķirzakām, grauzējiem un citu sugu putnēniem.
Beveronija
Beveronija ir latviešu studentu korporācija, dibināta 1922. gada 4. maijā Rīgā. Beveronija ir otrā korporācija, kas dibināta pie Latvijas Universitātes.
Devīze
Beveronijas devīze ir: Zinātne zīmē pilnības augstumus Brālība veido tautas spēku.
Krāsas
Korporācijas Beveronija krāsas ir:
Deķelis
Beveronijas deķelī krāsas ir mainītā secībā: violets — zils — zelts.
Dibināšana un vēsture
Korporācijas Beveronija dibināšana cieši saistīta ar vienreizēju latviešu nacionālās dzīves uzplaukumu, kas sekoja Latvijas brīvības cīņām. Jaunās latviešu korporācijas dibināšanu sekmēja nacionālā sajūsma un garīgie centieni, kuru ietekmē veidojās akadēmiskā dzīve neatkarīgās Latvijas valsts un toreizējās Latvijas augstskolas pirmajos gados.
1922. gada 9. martā notika Beveronijas dibināšanas konvents, kurā tika dotas Beveronijai tās krāsas un vārds, kas atvasināts no teiksmām apvītās senās latviešu Beverīnas pils nosaukuma un kuras simboliskais attēls ievietots Beveronijas vapenī. Organizēšanās darbi ritēja sekmīgi, un 1922. gada 4. maijā Beveronijas dibinātāji noturēja pirmo komeršu, dodot solījumu būt uzticīgiem Beveronijai un latviešu tautai. Korporācijas mērķis — Lai spīd tautas gods darbā, tikumā un patiesībā!
Komānu Beveronija garantēja pie Lettonias, kuras sākumā sniegto atbalstu Beveronija vienmēr atcerēsies ar pateicību.
Jaunās korporācijas dibināšana prasīja daudz darba un pūļu, bet Beveronijas dibinātāji, pirmo semestru tautiešu atbalstīti, visus šķēršļus veica ar lielu sajūsmu. Beveronija kā pirmā latviešu korporācija pie Latvijas Universitātes 1923. gada 23. oktobrī tika uzņemta Prezidiju Konventā (P!K!) par pilntiesīgu locekli. Pirmajos pastāvēšanas gados uzņēma desmit goda filistrus.
Beveronijas Filistru biedrība dibināta 1926. gadā. Beveronija bija P!K! prezidējošā korporācija 1928. gada rudens semestrī un 1936. gada pavasara semestrī. L!K!A! ietvaros Beveronija prezidēja 1967/68 un 1986/87, kā arī 200/01 akadēmiskos gados.
Cīņās par savas tautas brīvību daudzi beveroņi upurējuši savas dzīvības, daudzi savas nacionālās pārliecības dēļ aizgāja mocekļa ceļu deportācijās un soda nometnēs.
Kara laikā pārtraukto darbību Beveronija atjaunoja Vācijā, kur Eslingenā un Gūnzburgā notika pirmie komerši svešumā. Kopš 1950. gada Ņujorkā darbojās Beveronijas Centrālais prezidijs, kas saskaņo Beveronijas darbību ārpus Latvijas. Izdod žurnālu Beveronijas Ziņotājs. Dibināts Beveronijas atjaunošanas un palīdzības fonds.
Darbība mūsdienās
Latvijā Beveronija savu darbību atjaunoja 1989. gada 2. oktobrī. P!K! prezidējusi 1994. gada pavasara, 2004. gada rudens un 2015. gada rudens semestros.
Māzenderāna
Māzenderānas ostāns (fa, Ostân-e Mâzandarân) vai Māzeruna (mzn, Mâzerun) ir Irānas ostāns, Irānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts ziemeļos pie Kaspijas jūras. Robežojas ar Gīlānu rietumos, Gazvīnas, Elbursa, Teherānas un Semnānas ostāniem dienvidos un Golestānas ostānu austrumos. Ostāna dienvidos atrodas Elbursa kalnu grēda ar Irānas augstāko virsotni — apdzisušo vulkānu Demāvendu (5610 m virs jūras līmeņa). Lielākās pilsētas ir Sārī (309 820; administratīvais centrs), Bābola (250 217), Āmola (237 528) un Gāemšahra (204 953).
Barbadosas jenots
Barbadosas jenots (Procyon lotor gloveralleni) ir izmirusi parastā jenota (Procyon lotor) pasuga.
Barbadosas jenots bija endēmiska Barbadosas salas, Mazo Antiļu salu arhipelāgā, pasuga. Lai gan par izmirušu Barbadosas jenotu pasludināja tikai 1996. gadā, pēdējais jenots salā tika redzēts 1964. gadā. Tas tika nejauši notriekts ar automašīnu ceļa negadījumā. Par galveno iemeslu, kādēļ ir izmiruši Barbadosas jenoti, tiek minēta tūrisma attīstība. Barbadosas salā 1994. gadā tika ievests un palaists salas mežos citas pasugas parastā jenota pāris.
Klasifikācija
Pētnieks Edvards Goldmans 1950. gadā sistematizēja Barbadosas jenotu kā patstāvīgu sugu, to nosaucot par Procyon gloveralleni. Tomēr zinātnieki, veicot morfoloģiskās un ģenētiskās analīzes, secināja, ka Barbadosas jenots ir parastā jenota pasuga. Jenots salā tika ievests tikai pirms dažiem gadsimtiem. Tas ir tuvu radniecīgs Bahamu jenotam un Gvadelupas jenotam. Kopš 2005. gada tas tiek sistematizēts kā parastā jenota (Procyon lotor) pasuga Procyon lotor gloveralleni.
Izskats un īpašības
Salīdzinot ar kontinenta parasto jenotu, Barbadosas jenots ir maza auguma, kas apliecina hipotēzi, ka salās un citās ierobežotās teritorijās, dzīvnieki kļūst augumā mazāki. Ārēji tas atgādina Bahamu jenotu, tam ir smalks un īss galvaskauss. Tā kažoks ir tumši pelēks ar nelielu brūnu nokrāsu uz kakla un pleciem. Pavēderē aug gandrīz tika pavilna, kuru sedz daži akotmati. Toties, salīdzinot ar Bahamu jenotu, tā "melnā maska" uz acīm ir vienlaidus, bez pārtraukuma.
Golestāna
Golestānas ostāns (fa, Ostān-e Golestān) ir Irānas ostāns, kas atrodas valsts ziemeļu daļā Kaspijas jūras dienvidaustrumu krastā. Robežojas ziemeļos ar Turkmenistānu, austrumos — ar Ziemeļhorasānu, dienvidos — ar Semnānu, bet rietumos — ar Māzenderānu. Izveidota 1997. gadā, nodalot māzenderānas ostāna austrumu daļu. Ostāna administratīvais centrs ir Gorgāna, lielākās pilsētas — Gorgāna (350 676), Gonbadekāvūsa (151 910), Bandaretorkamana (53 970) un Alīābāda (52 838).
Domeniko Skiatarella
Domeniko "Mimo" Skiatarella (dzimis, Milānā, Itālijā) ir bijušais Itālijas sacīkšu braucējs, zināms kā Formula 1 pilots.
1984. gadā Skiatarella piedalījās kartingu sacīkstēs Itālijā un guva 28 uzvaras. Turpmākos divus gadus itālis piedalījās Itālijas Formula 4 kausā, pirmajā sezonā iegūstot 3. vietu kopvērtējumā, bet nākamajā gadā kļūstot par čempionu. 1987. gadā viņš kļuva par Itālijas Formula 2000 čempionu. No 1988. līdz 1991. gadam Domeniko piedalījās Itālijas F3 čempionātā, pēdējā sezonā izcīnot vicečempiona titulu. Nākamajā gadā Skiatarella ņēma dalību Dienvidamerikas F3, Dienvidamerikas F2 un Itālijas F2 čempionātos. 1994. gada sākumā pilots piedalījās CART sacīkstēs.
. gada sezonas beigās Skiatarella aizvadīja divas sacīkstes problēmu nomocītajā Simtek komandā. Viņš kļuva par. gada pamatsastāva pilotu, tomēr viņš varēja iziet uz starta tikai četrās sacensībās, jo viņam radās problēmas ar formulu. Komanda pēc nedēļas nogales paziņoja par bankrotu un izstāšanos no čempionāta. Skiatarella atgriezās CART kausā. Līdz 2001. gadam viņš ir piedalījies dažādās salonautomašīnu sacīkstēs, tostarp, Lemānas sacīkstēs. Togad viņš beidza savu karjeru.
Galaktikas ceļvedis stopētājiem
"Galaktikas ceļvedis stopētājiem" (The Hitchhiker's Guide to the Galaxy) ir zinātniskās fantastikas komēdiju sērija, kuru sarakstīja Duglass Adamss. Sākotnēji tas bija radioraidījums, kuru pārraidīja BBC Radio 4 no 1978. gada, bet vēlāk tas tika adaptēts citiem formātiem un dažu gadu laikā tapa par starptautisku multimediju fenomenu. Bez radioraidījuma laika posmā no 1979. līdz 2009. gadam ir iznākušas 6 grāmatas, 1981. gadā uzņemts TV seriāls, kā arī 1984. gadā izveidota datorspēle.
Grāmatas latviešu valodā
Latviešu valodā ir iznākušas četras no piecām "triloģijas" grāmatām (tulkotāja Ieva Zālīte, izdevniecība AGB).
Paulu Souza
Paulu Manuels Karvaļu Souza, (pt; dzimis Vizeu) ir bijušais Portugāles futbolists, pašlaik futbola treneris.
Spēlētāja karjeras laikā galvenokārt spēlēja balsta pussarga pozīcijā. 2008.—2009. gada sezonā viņš bija Kaspara Gorkša pārstāvētās Queens Park Rangers komandas galvenais treneris. No 2019. gada marta līdz 2020. augustam bija Francijas kluba Bordo "Girondins" galvenais treneris. 2021. gada janvārī Souza kļuva par Polijas futbola izlases galveno treneri. Vadīja Polijas izlasi 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. 2021. gadā decembrī atstāja darbu Polijā un kļuva par Brazīlijas kluba Flamengo galveno treneri, bet nostrādāja tikai pusgadu, jo 2022. gada jūnijā tika atbrīvots no amata.
Portugāles izlases sastāvā piedalījies 1996. un 2000. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Bija iekļauts izlasē 2002. gada FIFA Pasaules kausā, taču laukumā neizgāja. Karjeru izlasē noslēdza 2002. gadā. Izlases rindās aizvadījis 51 spēli.
Spēlētāja karjera
Benfica
Juventus
Borussia Dortmund
Trenera karjera
Videoton
Maccabi Tel Aviv
Basel
Frīdrihs Vilhelms III Hoencollerns
Frīdrihs Vilhelms III (de; dzimis, miris ) bija Hoencollernu dinastijas Prūsijas karalis no 1797. gada līdz savai nāvei 1840. gadā un Brandenburgas kūrfirsts līdz Svētās Romas impērijas likvidēšanai 1806. gadā. Frīdriha Vilhelma III valdīšanas laiks iekrita Napoleonu karu laikā. Pēc Napoleona sakāves Frīdrihs Vilhelms III bija viens no Svētās Savienības balstiem. Tautā par pašu Frīdrihu Vilhelmu III populārāka bija viņa skaistā sieva — Luīze fon Meklenburga-Štrēlica, kura bija izteikta Napoleona pretiniece.
Dzīvesgājums
Frīdrihs Vilhelms dzimis Potsdamā kā vecākais dēls Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma II ģimenē. Saskaņā ar prūšu valsts tradīcijām jaunībā viņš dienēja armijā. 1793. gadā apprecējās ar Meklenburgas-Štrēlicas princesi Luīzi. 1797. gadā pēc tēva nāves kļuva par Prūsijas karali, un sāka vairākas svarīgas reformas valstī.
Sākoties Napoleona kariem, Prūsija centās saglabāt neitralitāti. Tomēr vēlāk galmā virsroku guva kara piekritēji Frīdriha Vilhelma III sievas vadībā, un 1806. gada oktobrī Prūsija iesaistījās karā pret Franciju. Tomēr tā paša gada 16. oktobrī cieta smagu sakāvi Jēnas-Auerštetes kaujā un Frīdrihs Vilhelms III bija spiests pilnībā pakļauties Napoleona un Krievijas Impērijas ķeizara Aleksandra I diktātam. Galms pārcēlās uz Mēmeli, bet Prūsija zaudēja visas poļu teritorijas un teritorijas uz rietumiem no Elbas. 1809. gadā Frīdrihs Vilhelms III viesojās Rīgā, kur Muses biedrības namā viņam rīkoja pieņemšanu.
Pēc Napoleona sakāves 1812. gada karā Prūsija pieslējās Krievijai cīņā pret Napoleonu un prūšu karaspēks spēlēja būtisku lomu Napoleona sagrāvē. Vīnes kongresā Prūsija izcīnīja vairākus teritoriālus ieguvumus. Pēc Napoleona sagrāves Frīdrihs Vilhelms III realizēja daudz konservatīvāku politiku nekā valdīšanas sākumposmā. Mira 1840. gadā un Prūsijas troni mantoja viņa dēls Frīdrihs Vilhelms IV.
Bieķensalas iela
Bieķensalas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Torņakalna apkaimē, Bieķensalā. Bieķensalas iela sākas krustojumā ar Jelgavas ielu un iet līdz Mūkusalas ielai. Kopējais ielas garums ir 620 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ielā tikai saimnieciska un darījumu apbūve.
Vēsture
Iela pirmo reizi minēta 1893. gada Rīgas Policijas pārvaldes un Rīgas pilsētas valdes sarakstā par ielām, kurām nav nosaukumu plāksnīšu. Tā saukta arī par Beņķusalas ielu (de, ru), toreiz iela sākās no Kīleveina grāvja. 1923. gadā pārdēvēta par Bieķensalas ielu. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā saukta Benkensholmsche Straße. 20. gadsimta 50. līdz 60. gados, saistībā ar daļas Kīleveina grāvja aizbēršanu un Bieķensalas rūpnieciskās apbūves sākšanu, ielas trasi pārveidoja.