cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konrāds IV
Saņemot ziņas par Frīdriha II nāvi, Konrāds 1251. gada oktobrī izlēma doties uz savas dzimtas pārvaldīto Sicīlijas karalisti. Ieradies Itālijā, Konrāds sasauca tikšanos ar Lombardijas pilsētu pārstāvjiem. 1252 . gada 8. janvārī viņš ieradās Sicīlijā, kur viņu sagaidīja reģents un pusbrālis Manfreds. Sicīlijā pret Hoenštaufenu varu bija sākušies vairāki dumpji, kurus Manfreds apspieda. Manfreds arī bija uzsācis neveiksmīgas sarunas ar pāvestu Inocentu IV par iespēju viņam kļūt par Sicīlijas karali Konrāda vietā. Sarunas ar pāvestu par to, lai tas kronētu Konrādu par imperatoru, bija neveiksmīgas, pāvestam atsakoties pieņemt viena Hoenštaufenu pārstāvja varu gan impērijā, gan Sicīlijā. Dumpju apspiešana karalistē turpinājās līdz 1253. gadam, kad pēc vairāku mēnešu aplenkuma 10. oktobrī tika iekarota Neapole. Konrāds atsāka sarunas ar pāvestu, kas turpinājās līdz 1254. gada februārim, pāvestam joprojām atsakoties atzīt Konrādu par likumīgu imperatoru, un 1254. gada aprīlī pāvests Konrādu izslēdza no baznīcas. Konrāds gatavojās karagājienam pret pāvestu un viņa atbalstītājiem Lombardijas līgā, taču mira no malārijas 1254. gada 21. maijā.
Humajuna kaps
Humajuna kaps (Humayun ka maqbara, Humayun's tomb) ir Mogulu impērijas imperatora Humajuna kaps Deli, Indijā.
Kapu pasūtīja Humajuna pirmā sieva 1569. gadā. Šī ir pirmā celtne, kuras celtniecībā izmantots tik daudz sarkanā smilšakmens. 1993. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, pēc tam celtne piedzīvojusi restaurāciju.
Zamiokulka
Zamiokulka ir tropisks, daudzgadīgs augs, kurš dabā ir sastopams Austrumāfrikā — no Kenijas austrumiem līdz Dienvidāfrikas ziemeļaustrumiem. Zamiokulkas tiek audzētas kā dekoratīvs augs to izskata un vieglās kopšanas dēļ. Dāņu audzētāji sāka komerciāli audzēt un izplatīt Zamiokulkas 1996. gadā.
Morfoloģija
Zamiokulka ir mūžzaļš lakstaugs, kurš var piedzīvot lapkriti ilgstoša sausuma periodos. Tai ir gludas un tumši zaļas pretēji saliktas lapas. Lapas ir 40—60 cm garas un uz lapu kāta ir izvietoti 6—8 lapiņu pāri, kas ir vidēji 7—15 cm gari. Zamiokulkai pazemē ir sulīgi, apaļi sakneņi, kuri ilgstoši uzkrāj ūdeni.
Zamiokulkas ziedi ir nelielas (5—7 cm) garas vālītes, kuru krāsa var būt no dzeltenas līdz brūnai; ziedi ir izvietoti pie lapu pamatnes. Ziedēšanas periods ir no vasaras vidus līdz agram rudenim.
Šie augi uztur neparasti lielu ūdens daudzumu — lapas ir 91% un lapu kāts ir 95% ūdens, kā arī katra lapa ir dzīva vismaz 6 mēnešus. Abi šie faktori izskaidro, kādēļ zamiokulkas var augt vietās, kur ir minimāla saules gaisma, un izturēt līdz pat četriem mēnešiem bez ūdens.
Provideņijas rajons
Provideņijas rajons (, ckt, ess) ir Krievijas Čukotkas autonomā apvidus administratīvais rajons tā ziemeļaustrumos. Administratīvais centrs ir Provideņijas pilsētciemats. Pašvaldības nozīmē rajona teritorijā izveidots Provideņijas pilsētas apvidus (Провиденский городской округ); sīkāka administratīvā iedalījuma rajonā nav.
Ģeogrāfija
Rajons izvietojies Čukotkas autonomā apvidus austrumu daļā Čukču pussalā. Rietumos robežojas ar Iviltinas rajonu, austrumos — ar Čukotkas rajonu. Dienvidaustrumos krastus apskalo Beringa jūra, dienvidrietumos — Anadiras līcis. Kopējais krasta līnijas garums ir ap 850 km, lielākajā daļā tā izrobota ar līčiem un fjordiem. Rajona teritorijas lielāko daļu aizņem Čukču kalniene. Rajona teritorijā ietilpst vairākas piekrastes salas, lielākās no kurām ir Arakamčečena un Itigrana. Daudz upju, lielākās no kurām ir Jonaivēma, Nuņamovāma, Kurupka un Enmeļena.
Rajona lielākā daļa izvietojusies dienvidos no polārā loka, tā ainavu veido galvenokārt tundra un kalnu tundra. Valda mūžīgais sasalums. Ievērojama klimatisko apstākļu dažādība — piekrastē valda piejūras klimats, 50—100 km joslā gar piekrasti — mēreni kontinentāls, bet centrālajā daļā — krasi kontinentāls. Gada kopējais nokrišņu daudzums piekrastē 250—350 mm, tālāk no piekrastes to daudzums samazinās uz pusi.
Rajona teritorijā bagātīgas derīgo izrakteņu atradnes — zelts, sudrabs, alva, varš, dzīvsudrabs, urāns, bet rūpnieciska ieguve netiek veikta.
Liela daļa rajona teritorijas ietilpst Beringijas nacionālajā parkā (Provideņijas iecirknis).
Vēsture
Rajons dibināts 1957. gada 25. aprīlī, nodalot teritoriju no Čukotkas rajona. Par rajona centru kļuva Provideņijas ciemats.
Iedzīvotāji
Provideņijas rajons vēsturiski ir jaukta čukču un eskimosu apdzīvota teritorija. Rajona teritorijā dzīvo ap 3500 iedzīvotāju, no tiem 60% — rajona centrā Provideņijā, kur mīt 2141 cilvēks. Citas rajona pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Novoje Čapļinas (378 iedzīvotāji), Nunligranas (302), Sireņiku (402), Enmeļenas (307) un Janrakinnotas (314) ciemi. No visiem rajona iedzīvotājiem 37 % ir čukči, bet 19 % — eskimosi (to lielākais īpatsvars Krievijā).
Rajona teritorijā divas funkcionējošas vai slēgtas polārstacijas — Buhta Provideņija un Misčapļina.
Nanaju valoda
Nanaju valoda (goldu) ir Altajiešu valodu saimes tungusu-mandžūru valodu grupas valoda, rakstības pamatā kirilicu alfabēts. Nanaju valodu runā Krievijas Tālajos (Amūras lejtecē un Sahalīnā) un Ķīnā.
Rakstība
Pirmie mēģinājumi izdot literatūru nanai valodā tika veikti 19. gadsimta beigās. Kazaņas Misionāru biedrība izdeva apmēram duci brošūru, galvenokārt reliģiska satura, un nelielu pamatrakstu. 1928. gadā Habarovskā pirmo reizi tika izdota grāmata N.A. Lipskis-Valronds "Bongo Bichkhe" ("Pirmā vēstule"), kas ir sākums un sākotnējā grāmata lasīšanai. Tajā pašā gadā Ļeņingradā tika izdota grāmata lasīšanai “Nanai heseni” (“Nanai valoda”), kuras autors ir T.I. Petrova. Vidusamūras dialekta Naikha dialekts tiek ņemts par mūsdienu literārās Nanai valodas pamatu. Uz tā pamata 1931. gadā tika izveidots nanai raksts latīņu rakstībā, kas izteica atsevišķu nanai valodas skaņu iezīmes. 1936. gadā latīņu alfabēts tika aizstāts ar kirilicu. Nanai raksta veidotāji bija pirmie padomju nanai valodas pētnieki T.I. Petrova, V.A. Avrorins, A.P. Putinceva, O.P. Suniks, M.A. Kaplāns, M.K. Maksimovs, Nanai studenti, kuri mācījās Ļeņingradas Ziemeļu tautu institūtā.
1932. gadā V.A. Avrorina un Nanai studenti uzrakstīja Nanai primeru "Sikun Pokto" ("Jaunais ceļš"). Saskaņā ar to kursos tika apmācīti pirmie Nanai skolotāji, bērni un pieaugušie mācījās lasīt un rakstīt savā dzimtajā valodā.
Mūsdienu nanaju valodas alfabēts:
Gramatika
No morfoloģijas viedokļa Nanai valoda ir tipiska aglutinatīvā-sufiksālā tipa valoda. Lietvārdi mainās atkarībā no reģistra un skaitļa. Īpašības vārdi nemainās un tiek iedalīti kvalitatīvajos, kvantitatīvos un relatīvajos. Tipiskā vārdu secība teikumā, tāpat kā visās Tungus-Manchu valodās, ir SOV.
Ekvadora olimpiskajās spēlēs
Ekvadora olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1924. gadā, kad vasaras olimpiskās spēles notika Parīzē. Periodā no 1928. līdz 1968. gadam tā olimpiskajās spēlēs nepiedalījās un atgriezās tajās 1968. gadā. Kopš tā laika tā ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs. 2018. gada Soču spēlēs tā pirmo reizi debitēja ziemas olimpiskajās spēlēs.
Ekvadora olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi piecas olimpiskās medaļas, abas vasaras olimpiskajās spēlēs. Pirmās divas medaļas ir izcīnījis viens cilvēks vienā un tajā pašā disciplīnā, soļotājs Džefersons Peress, kurš 1996. gada Atlantas spēlēs izcīnīja zelta medaļu 20 kilometru soļošanā un 2008. gada Pekinas spēlēs, arī 20 kilometru soļošanā, izcīnīja sudraba medaļu.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Medaļām bagātākie sportisti
Šajā tabulā apkopoti tikai tie sportisti, kas pēc Starptautiskās olimpiskās komitejas datiem pārstāvot Ekvadoru ir ieguvuši olimpiskās medaļas.
Andrejs Ceļapīters
Dzīvesgājums
Dzimis 1964. gadā. 1984. gadā dienēja Afganistānā. 1990. gadā absolvēja studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. 1994. gadā viņu ievēlēja par Praulienas pagasta padomes priekšsēdētāju. No 1997. gada līdz 2009. gadam A. Ceļapīters bija Madonas rajona padomes priekšsēdētājs. No 2001. līdz 2009. gadam vadīja arī Madonas pilsētas domi un bija Vidzemes attīstības aģentūras prezidents (2000-2004).
Pēc 2009. gada Madonas novada domes vēlēšanām viņu ievēlēja par Madonas novada pašvaldības vadītāju no Tautas partijas saraksta. 2022. gada Saeimas vēlēšanās Ceļapīteru ievēlēja par 14. Saeimas deputātu no "Jaunās vienotības" saraksta.
Princis Endrū
Princis Endrū, Jorkas hercogs (en; dzimis 1960. gada 19. februārī) ir Lielbritānijas karaliskās ģimenes loceklis. Viņš ir karaļa Čārlza III brālis un, kā karalienes Elizabetes II un Edinburgas hercoga prinča Filipa trešais bērns (otrais dēls), Endrū ir astotajā vietā Lielbritānijas troņa mantošanas rindā.
Endrū dienēja Karaliskajā flotē kā helikoptera pilots un instruktors un kā karakuģa kapteinis. Folklendu kara laikā viņš veica vairākas misijas. 1986. gadā viņš apprecējās ar Sāru Fērgusoni un tika iecelts par Jorkas hercogu. Viņiem ir divas meitas, princeses Beatrise un Jūžeinija. Viņu laulība, izšķiršanās 1992. gadā un formāla šķiršanās 1996. gadā, izpelnījās plašu plašsaziņas līdzekļu atspoguļojumu. Endrū 10 gadus līdz 2011. gada jūlijam bija Apvienotās Karalistes īpašais pārstāvis starptautiskās tirdzniecības un investīciju jautājumos.
Apsūdzības
2019. gadā Virdžīnija Džufre (Giuffre) apsūdzēja Endrū par seksuālu vardarbību pret bērnu, apgalvojot, ka 2001. gadā viņš Džefrija Epstīna rīkotā pasākumā uzsāka seksuālu saskarsmi ar viņu, zinot, ka viņa tolaik bija 17 gadus veca un nepilngadīga. Pēc negatīvas sabiedrības reakcijas uz BBC televīzijas interviju 2019. gada novembrī, kurā viņš noliedza Džufres apgalvojumus, apgalvojot, ka neatceras, ka būtu ticies ar viņu, un viņa sakariem ar Epstīnu, Endrū uz laiku atkāpās no sabiedriskajiem pienākumiem.
2022. gada janvārī Endrū kļuva par apsūdzēto tiesas prāvā par seksuālu vardarbību, ko Džufre iesniedza Ņujorkas štatā. Endrū ir Epstīna darījumu kriminālizmeklēšanas lietā minēta persona; ASV varas iestādes iesniedza Apvienotajai Karalistei savstarpējās juridiskās palīdzības pieprasījumu, lai viņu oficiāli nopratinātu. 2022. gada 13. janvārī Endrū zaudēja savus militāros goda titulus un atteicās no dažādu labdarības organizāciju goda patrona lomas, un tika paziņots, ka viņš aizstāvēs prasību kā "privātpersona".
Nimfejs
Nimfejs (grc) ir celtne, antīkos laikos neliela svētnīca, kas bija veltīta ūdens nimfām, konkrētāk upju un avotu nimfām, sauktām par najādām, un parasti tika celta pie ūdens avota vai pie ūdenstilpes — krenes (grc). Šādas svētnīcas nāk no mītiskajiem laikiem un par tām rakstīja vēl Homērs un vēlāk arī Strabons, Plutarhs un Suda.
Vēsture
Sākotnēji tās bija grotas vai alas, kurās iztecēja avoti un kuras tika uzskatītas par peldētavām un nimfu mājvietām. Šādi dabiski nimfeji atradās daudzās vietās, kuras apdzīvoja senie grieķi. Homērs Odisejā apraksta Itakas nimfeju, uz kuru bēga Odisejs un lūdzās atgriezties dzimtenē, vai arī Kalipso ala, kas būtībā arī bija nimfejs.
Bieži vien ap dabīgajiem nimfejiem tika celti nelieli tempļi, kas arī tika saukti par nimfejiem. Vēlāk šādas nimfeju celtnes sāka izplatīties pilsētu robežās, kurās pēc būtības atradās publiskās strūklakas, kas arī bija veltītas nimfām. Šādi mākslīgi nimfeji, kas izcēlās ar greznu dekoru, piemēram, bija Teagena strūklaka Megārā, Prienes un Glauka strūklakas Korintā, Kallirojas strūklaka Atēnās u.c.
Ar laiku, īpaši hellēnisma laikā, šīs celtnes kļuva aizvien iespaidīgākas un greznākas, ar kolonnām, ūdens baseiniem, arkādēm u.t.t. Viena no šādām monumentālām celtnēm bija nimfejs Miezā, netālu no Nausas, Maķedonijā, kur Aristotelis apmācīja Maķedonijas Aleksandru. Tāds nimfejs tika uzcelts Korintā ar lielu galeriju priekšpusē. Arī senajā Olimpijā Hēroda Attika celts nimfejs bija ar lielu arkādi (kā arhitektūras formu ieejai alā) un ar puskupola nojumi (nišu) ar marmoru apšūtām sienām un divām statujām. Tāpat, Efesas nimfejam bija līdzīgs arhitektūras projekts ar puskupola jumtu, kuru pārņēma tā laika romiešu celtnieki un arhitekti.
Romiešu nimfeji
Romieši nimfejus (la) sāka celt ap 4. gadsimtu pr.Kr. Tās bija mākslīgi izveidotas celtnes un kalpoja par svētnīcām, baseiniem un satikšanās vietām. Lielākā daļa no tiem bija celtas kā piļu elementi, piemēram, imperatora Galliena dārzu nimfejs, Domiciāna pils nimfejs Palatina pakalnā un citi Kvirinala pakalnā Romā.
Attīstoties hellēniskā laika mozaīku dizainam, nimfejus pārsvarā sāka dekorēt ar krāšņiem mozaīku attēliem, piemēram, Antiohijā un Konstantinopolē. Tādā veidā, kļūstot monumentālāki un krāšņāk dekorēti, nimfeji pakāpeniski mainīja savu nozīmi, pārtopot par brīvu publisko telpu.
Viduslaiki
Agrīnās kristietības laikā tie sāka pildīt baptistēriju funkciju. Viduslaikos antīkās krenes pārveidoja "Svētajās akās" (la) jeb "puteālos", ūdenstilpēs, reizēm ar strūklaku centrā un ar nojumi — kivoriju, kas atradās ātrija vai klostera pagalma (kluatra) centrā. Šādas ūdenstilpes mainīja savu simbolisko nozīmi kā mūžīgās dzīvības avots, kuru dāvā ticība Kristum. Līdzīgs viduslaiku piemineklis, kaut arī ar nedaudz citu funkciju un kompozīciju, bija "Senču aka" jeb "Mozus aka", kuras autors ir flāmu skulptors Klauss Sluters, izveidots kartūziešu klosterim Šanmolā, netālu no Dižonas, Francijā.
Jauno laiku strūklakas
Renesanses un baroka laika pilsētas strūklakas, un vispirms jau Romas strūklakas, ir nākušas no antīkajiem nimfejiem. Piemēram, "Akva-Feličes" strūklaka (it), kas pazīstama arī kā "Mozus strūklaka", ir monumentāla baroka strūklaka, kas atrodas Kvirinala pakalnā, Romā, Itālijā. Tā noformē antīkā akvedukta nobeigumu, kurš tika atjaunots pēc pāvesta Siksta V rīkojuma. Strūklaku 1585—1588. gadā projektēja un uzcēla Domeniko Fontana. Antīka izcelsme ir arī slavenajai Trevi strūklakai Romā.
Viens no slavenākajiem franču renesances pieminekļiem ir arhitekta Pjēra Lesko un skulptora Žana Gužona šedevrs — "Nevainīgo strūklaka" Parīzē (1547—1549), kas balstās antīko nimfeju tradīcijās. Neoklasicisma periodā, aizraujoties ar antīko mākslu, Eiropas muižās un parkos sāka veidot paviljoni-nimfeji, kas būtībā bija arhitektūras fantāzijas par antīkām tēmām. Šādus nimfejus var redzēt daudzās Rietumeiropas valstīs un pilsētās. Arhitekta M.D.Pepelmaņa un skulptora B.Permozera vācu baroka stilā veidotā (1709—1719) "Nimfu pelde" (Nymphenbad) atrodas Cvingerā, unikālā ansamblī, Drēzdenes centrā (Saksijā).
36A. autobusu maršruts (Rīga)
'''36a. autobusu maršruts''' bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Imantas līdz Vakarbuļļiem.
Darbdienās pa 36a. autobusu maršrutu kursēja 8 autobusi, tāpat arī brīvdienās — 7 autobusi.
36a. autobusu maršrutu apkalpoja RPPU Imanta un SIA Rīgas satiksme
Maršrūts tika slēgts 2006. gada 1. janvārī
Pēdēja nedēļa kursēja Darba dienās - 8 autobusi un Brīvdienās - 7 autobusi
Maršruts
Imanta — Vakarbuļļi kursēja pa šādām ielām: Airītes iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Anniņmuižas bulvāris, Bebru iela, Kurzemes prospekts, Kleistu iela, Lielā iela, Silikātu iela, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela, Parādes iela, Dzintara iela, Ilmeņa iela un ceļš bez nosaukuma.
Pieturvietas
36a. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 80 pieturas. Maršrutā Imanta — Vakarbuļļi ir 41 pietura, bet maršrutā Vakarbuļļi — Imanta 5 ir 38 pieturas.
Bārnija versija
"Bārnija versija" (en) ir 2010. gada Kanādas drāma, kuras režisors ir Ričards Dž. Lūiss. Filma ir balstīta uz Mordekaja Ričlera tāda paša nosaukuma noveli un stāsta par impulsīvā Bārnija Panovska dzīvi. Galvenās lomas atveido Rozamunda Paika, Minnija Draivere, Pols Džamati, Skots Spīdmens, Reičela Lefevre un Dastins Hofmans. Filmas pirmizrāde notika Venēcijas filmu festivālā.
Filma 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais grims".
Artūrs Butāns
Artūrs Butāns (dzimis ) ir latviešu politiķis. Šobrīd ir Nacionālās apvienībās valdes loceklis un 14. Saeimas deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1992. gadā 23. decembrī, daļu no bērnības pavadīja Liepājā un Pāvilostā, pēc tam pārcēlās uz Rīgu. Mācījies J. Čakstes Liepājas 10. vidusskolā, Pāvilostas vidusskolā, Rīgas komercģimnāzijā un Rīgas Tālmācības vidusskolā. Studējis Biznesa augstskolā "Turība" un Sidnejas Biznesa koledžā Austrālijā.
Strādājis un vadījis uzņēmumus restorānu, viesnīcu un tūrisma nozarē, tostarp izveidojis Liepājas kultūrvietu "Kursas Putni". A.Butāns bijis Kurzemes Biznesa Inkubatora un Liepājas Universitātes projektu vadītājs.
A.Butāns ir organizācijas "Daugavas Vanagi" biedrs.
Politiskā darbība
2021. gadā A. Butāns uzsāka darbu Ekonomikas ministrijā kā ministru Jāņa Vitenberga un vēlāk arī I. Indriksones biroja vadītājs.
2022. gada Saeimas vēlēšanās A. Butānu ievēlēja par 14. Saeimas deputātu. Darbojas Saeimas Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijā un Pilsonības, migrācijas un sabiedrības saliedētības komisijā. Vada Uzņēmējdarbības attīstības apakškomisiju.
Novoje Čapļina
Ciems dibināts 1958. gadā, kad uz Tkačena līča piekrasti pārvietoja eskimosus no vairākiem "neperspektīvajiem" ciemiem un apmetnēm, tajā skaitā senā Unazikas ciema Čapļina ragā, no kura cēlies nosaukums. Ciemā ir skola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, veikals, maizes ceptuve, enerģiju un siltumu nodrošina vietājā energocentrāle. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības (vaļi, valzirgi, roņi).
Atpakaļceļš
"Atpakaļceļš" (en) ir 2010. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Pīters Vīrs. Galvenās lomas atveido Sērša Runena, Džims Sturdžess, Kolins Ferels un Eds Heriss. Filmas pirmizrāde notika Tellaridas filmu festivālā.
Filmu 2011. gadā nominēja 83. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais grims".
Mārtiņš Daģis
Mārtiņš Daģis (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs un politiķis. 14. Saeimas deputāts no Jaunās Vienotības, bijušais Pļaviņu novada un Aizkraukles novada domes deputāts (2021-2022).
Dzīvesgājums
Dzimis 1976. gadā Pļaviņās Jāņa Daģa ģimenē, dzīvoja Stukmaņciemā. Mācījās Pļaviņu vidusskolā un Rīgas amatniecības vidusskolā, iegūstot stila mēbeļu un sakrālo mēbeļu galdnieka diplomu. 2002. gadā absolvēja studijas Latvijas Universitātē Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē, iegūstot pedagoga izglītību. Iestājās studentu korporācijā Fraternitas Vanenica. SIA Ecos valdes loceklis, kopš 2014. gada alus darītavas “Bursh” īpašnieks.
2022. gada Saeimas vēlēšanās Daģi ievēlēja par 14. Saeimas deputātu no "Jaunās vienotības" saraksta.
Fikusi
Fikusi (Ficus) ir ģints zīdkoku dzimtā, kurā ietilpst aptuveni 850 koku, krūmu u.c. augu sugu. Dabā fikusi ir sastopami tropu joslā ar dažiem izņēmumiem, kas aug arī mērenajā joslā. Lielākā daļa fikusu sugu ražo ēdamas vīģes, kas ir ļoti svarīgs ēdiena avots lokālai faunai. Lietošanai uzturā cilvēkiem visbiežāk un jau kopš antīkās vēstures tiek audzēts vīģeskoks. Tropos fikusiem arī ir liela kulturāla nozīme — gan kā reliģiskam simbolam, gan praktisku iemeslu dēļ.
Fikusu ģints ir morfoloģiski un funkcionāli daudzveidīga ģints, kuras sugas nosedz plašu ekoloģisko nišu klāstu; lielākā daļa augu ir mūžzaļi, bet dažas lapkoku sugas ir endēmiskas un sastopamas tikai ārpus tropu joslas un augstienēs. Fikusu sugām ir raksturīga unikāla ziedkopu uzbūve un ļoti konkrēta apputeksnēšanās metode, izmantojot Agaonidae dzimtas lapsenes.
Fikusu sugas var būt grūti atšķirt, bet fikusu ģints kā tāda ir viegli atpazīstama — daudzām sugām ir gaisa saknes un augļi ir vīģes.
Bad Cat
"Bad Cat" (tr) ir 2016. gada turku animācijas filma, kuras režisori ir Mehmet Kurtulus un Ayse Unal. Filma tika izdota 2016. gada 5. februāris. "Bad Cat" tika uzņemta pēc Ustuna tāda paša nosaukuma komiksu sērijas motīviem. Bad Cat veidots studijā Anima Istanbul, bet filmas izplatītājs ir Odin's Eye Entertainment.
Slepenie dokumenti
"Slepenie dokumenti" (en) ir 2017. gada vēsturisks trilleris, kura režisors un viens no producentiem ir Stīvens Spīlbergs. Galvenās lomas atveido Merila Strīpa, Toms Henkss, Sāra Polsone, Bobs Odenkērks, Treisijs Letss, Bredlijs Vitfords un Brūss Grīnvuds. Filmas pirmizrāde notika Vašingtonā.
Filma tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākā filma" un "Labākā aktrise galvenajā lomā".
Filmas pamatā ir patiess stāsts par The Washington Post žurnālistu mēģinājumiem publicēt "Pentagona papīrus", slepenus dokumentus par ASV valdības iesaisti Vjetnamas karā.
Kārlis Goslers
Kārlis Heinrihs Goslers (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Goslers startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija Vācijas airēšanas komandas Der Hamburger und Germania Ruder Club stūrmanis. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja zelta medaļu, startējot otrajā fināla braucienā. Sacensībās viņš startēja kopā ar saviem brāļiem Oskaru un Gustavu.
Viņš tika nogalināts Morī le Montuā, Marnas departamentā, Pirmā pasaules kara laikā.
Cluedo
Cluedo (izruna angļu val.: /ˈkluːdoʊ/; latviešu val.: klūdo) dedukcijas galda spēle detektīvspēļu un izmeklēšanas spēļu grupā. Pirmo reizi tā izdota Lielbritānijā 1949. gadā, kur kļuvusi par vienu no populārākajām galda spēlēm, bet spēles noteikumu motīvi un personāži — par publiskajā komunikācijā bieži izmantotiem tēliem un atsaucēm. 21. gadsimta sākumā ASV spēļu uzņēmums "Hasbro" laidis klajā arī spēles versiju latviešu valodā.
Noteikumi
Spēli veido spēles galdiņš, divi metamie kauliņi, seši gājienu kauliņi, sešas ieroču figūriņas, 21 spēles kārts, jaunākajās versijās arī deviņas pavedienu kārtis, kā arī lapiņas piezīmēm par nozieguma izmeklēšanas gaitu. Cluedo spēlē piedalās no diviem līdz sešiem spēlētājiem. Spēles uzdevums ir uzminēt trīs spēles atminējuma aploksnē paslēptās kārtis, kurās atklāts noziegums — kas, ar ko un kur pastrādājis slepkavību. Spēles galdiņu veido ēkas plāns ar deviņām telpām, pa kurām spēles dalībnieki pārvieto gājienu kauliņus un izsaka aizdomas. Uzskatot, ka ir gūti pietiekami pierādījumi, spēles dalībnieki var izteikt apsūdzības un pārliecināties par to pareizību, apskatot trīs konverta kārtis. Spēles beidzas, ja kāds no dalībniekiem apsūdzības izteicis pareizi, vai arī, ja visi dalībnieki (izņemot pēdējo atlikušo) no dalības spēlē pēc aplamu apsūdzību izteikšanas izslēgti. Seši spēles personāži ir mācītājs Grīns, pulkvedis Sinepe, doktore Orhideja, Pīkoka kundze, profesors Plūme un Skārletas jaunkundze. Personāžus spēlē reprezentē gājienu kauliņi. Seši iespējamie nozieguma ieroči ir svečturis, duncis, svina caurule, revolveris, virve un uzgriežņa atslēga. Ieročus uz spēles galdiņa reprezentē miniatūras figūriņas, kas sākotnēji tiek izvietotas nejauši izraudzītās telpās un pārvietotas aizdomu izteikšanas gaitā. Deviņas telpas, kurās var būt pastrādāts noziegums, ir deju zāle, biljarda istaba, ziemas dārzs, ēdamistaba, halle, virtuve, bibliotēka, viesistaba un kabinets. Spēles personāži, ieroči, un telpas attēloti uz 21 spēles kārts, kas spēles sākumā tiek izdalītas spēlētājiem vai paslēptas atminējuma aploksnē.
Variants diviem spēlētājiem
Ražotāja "Hasbro" spēles mūsdienu oficiālajos noteikumos tiek piedāvāts īpašs variants diviem spēlētājiem. Pamatā noteikumi ir tādi paši kā tradicionālajā variantā, bet ar vienu atšķirību - četras spēles kārtis tiek noliktas ar attēlu uz leju nejauši izvēlētās telpās. Spēlētājs kārti var apskatīties, kad viņa kauliņš ir nonācis šajā telpā. Divu spēlētāju variantā netiek izmantotas pavedienu kārtis.
No šī divu spēlētāju varianta, kas iekļauts arī jaunākajā latviešu versijā, atšķirīgs variants paredzēts spēles 2011. gada ASV versijā: četras kārtis netiek novietotas spēles laukuma telpās, bet gan līdzās galdiņam. Ja spēles gaitā spēlētājs A izsaka aizdomas, bet spēlētājam B nav nevienas nosauktās kārts, tad spēlētājs A var apskatīties vienu no četrām malā noliktajām kārtīm un veikt attiecīgas atzīmes savā piezīmju lapā. Kārts tiek nolikta atpakaļ, un spēle turpinās.
Vēsture
Cluedo 1943. gadā izgudroja Anglijas pilsētas Birmingemas mūziķis Entonijs Prats. Pirmo reizi Cluedo 1949. gadā izdeva Lielbritānijas galda spēļu uzņēmums "Waddingtons". Mūsdienās spēles izdošanas tiesības pieder "Hasbro". Gadu gaitā spēles dizains izmainījās, bet noteikumi un personāži spēles pamata versijai palika sākotnējie līdz pat 2016. gadam, kad pirmo reizi tika aizvietots viens no sešiem klasiskajiem spēles personāžiem — mājkalpotājas Vaita kundzes vietā stājās doktore Orhideja. Līdzās pamata versijai klajā laisti daudzi tematiskie varianti ar pilnīgi citiem personāžiem, ieročiem un darbības norises vietām, populārās kultūras, filmu un seriālu motīviem, arī seriāla "Sherlock", Harija Potera kinosāgas un animācijas seriāla "Rick and Morty" motīviem. ASV spēle no sākta gala tiek izdota ar nosaukumu "Clue".
Spēles nosaukumā Cluedo apvienoti divi vārdi — angļu valodas vārds "clue" ("pavediens") un jaunās detektīvspēles izstrādāšanas laikā jau populārās galda spēles "Ludo" (tā pie mums pazīstama ar nosaukumu "Riču-Raču") nosaukums, kas latīņu valodā nozīmē "es spēlēju".
Cluedo populārajā kultūrā
Pēc Cluedo motīviem 1985. gadā tapusi ASV mākslas filma Clue (Pavediens). Melnā kinokomēdija neguva kritiķu atzinību un skatītāju atsaucību, bet pēc tam, kad filma tika izlaista video kasetes formātā, turklāt piedāvāta ar ievērojamu atlaidi, tā sasniedza jaunu un jo plašu auditoriju, kā arī iemantoja kulta filmas statusu, ko tai izdevies saglabāt joprojām.
Atsauces uz Cluedo spēles motīviem un personāžiem kā uz vispārzināmu kultūras fenomenu Lielbritānijā arī mūsdienās tiek izmantotas publiskajā komunikācijā, recenzijās, politikas norišu komentāros un asprātībās.
Rokas granāta
Rokas granāta (la — ‘graudains’) ir ar roku metama eksplozīva, ķīmiska vai gāzes bumba. Kājnieki to parasti izmanto tuvcīņā pret pretinieku kareivjiem vai transportlīdzekļiem. Rokas granātām ir dobi metāla vai plastmasas korpusi, kas piepildīti ar sprāgstvielām un aprīkoti ar trieciendetonatoru vai laika taimeri. Lai palielinātu granātas šķembu izkliedi pēc sprādziena, tā jau iepriekš ir apstrādāta tā, lai pēc sprādziena sadalītos vairākos mazākos fragmentos.
Vēsture
18. gadsimta rokas granāta sastāvēja no metāla lodes, kas bija pildīta ar melno pulveri, un lēni degošas degauklas, ko aizdedzināja neilgi pirms rokas granātas izmešanas.
Baltijas Balss
bb.lv («Baltijas Balss», «Голос Балтии») — ziņu portāls latviešu un русском valodā. Redakcija atrodas Rīgā, Latvijā.
Pēc Gemius Audience datiem 2021 gadā portāla lietotāju skaits sasniedza 9 865 518, portāla apmeklējumu skaits – 35 631 957, lapu skatījumu skaits – 80 890 016. Ņemot vērā, ka Latvijā dzīvo 1,9 miljoni cilvēku, sanāk 42-43 izlasīti raksti uz katru Latvijas iedzīvotāju.
Vēsture
Portāls bb.lv tika dibināts 1990. gados uz Baltijas valstu pirmā biznesa laikraksta «Бизнес&Балтия» bāzes.
Kopš 2022. gada 24. februāra saskaņā ar KF Ģenerālprokuratūras rīkojumu Nr. 27-31-2020/Ид2145-22 Krievijas Federācijas teritorijā pret portālu bb.lv ir ieviesti ierobežojumi.
Portālam ir štata žurnālisti un speciālkorespondenti Eiropas Savienībā, ASV, Ukrainā un KF.
Portāla bb.lv štata žurnālists ASV ir vienīgais žurnālists no Latvijas, kas ir akreditēts ASV Valsts departamentā.
Uģis Mitrevics
Uģis Mitrevics (dzimis Siguldā) ir latviešu mežsaimnieks un politiķis. 14. Saeimas deputāts no Nacionālās apvienības, bijušais Siguldas novada domes priekšsēdētājs (2009—2022).
Dzīvesgājums
Dzimis 1967. gada 27. novembrī Siguldā mežsarga un leģendārā Gaujas Nacionālā parka (GNP) dabas aizsardzības inspektora Māra Mitrevica un skolotājas un orientēšanās treneres ģimenē. Jaunībā arī U. Mitrevics augstā līmenī nodarbojies ar orientēšanās sportu. Mācījās Siguldas 1. vidusskolā un mūzikas skolas vijoles klasē.
1995. gadā U. Mitrevics absolvēja studijas Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultātē. Strādājis par Gaujas Nacionālā parka mežsargu, vides inspektoru un GNP direktora vietnieku.
2003. gadā beidza studijas Latvijas Lauksaimniecības universitātes Mežsaimniecības fakultātē.
Politiskā darbība
2005. gada pašvaldību vēlēšanās U. Mitrevics tika pirmo reizi ievēlēts Siguldas pilsētas domē no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta. 2007. gadā kļuvis par Siguldas domes izpilddirektoru.
2009. gada pašvaldību vēlēšanās viņu vēlreiz ievēlēja par pašvaldības deputātu no Rīgas apriņķa novadu apvienības saraksta, un deputāti viņu ievēlēja par Siguldas novada domes priekšsēdētāju. Atkārtoti ievēlēts pašvaldībā sekojošajās vēlēšanās: 2013. gadā no "Reģionu alianses" saraksta, 2017. gadā no "Reģionu alianses" un Nacionālās apvienības kopējā saraksta, saglabājot arī Siguldas novada domes priekšsēdētāja amatu.
Roberts Geitss
Roberts Maikls Geitss (angļu: Robert Michael Gates) ir amerikāņu politiķis un militārais līderis kurš darbojās kā divdesmit otrais Amerikas Savienoto Valstu aizsardzības un kara ministrs no 2006. līdz 2011. gadam. Pirms tam darbojies arī kā sešpadsmitais Centrālās izlūkošanas pārvaldes (CIP) direktors. Kā kara un aizsardzības ministrs viņš bija viens no galvenajiem Irākas kara komandieriem un viņa darbības laikā tika izbeigts Irākas karš.
22A. autobusa maršruts (Rīga)
'''22a. autobusu maršruts''' bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tika nodrošināti no Katedrales Rīgas centrā līdz starptautiskajai lidostai "Rīga" Mārupes novadā.
Maršruta kopējais garums sasniedza 26,5 km. Virziena Katedrale (Esplanāde) — Lidosta "Rīga" kopējais garums bija 11,5 km, bet virziena Lidosta "Rīga" — Katedrale (Esplanāde) kopējais garums bija 12 km.
Pārvadājumus maršrutā nodrošināja RPPU Imanta un SIA "Rīgas Satiksme" 6. autobusu parks. Darba dienās pa maršrutu kursēja 4 autobusi, bet brīvdienās – 3 autobusi.
Maršruts tika slēgts 2009. gadā 1. janvarī.
Maršruts
Virzienā Katedrāle — Lidosta "Rīga" autobusi kursē šādās ielās: Brīvības bulvāris, Kalpaka bulvāris, Krišjāna Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāna Valdemāra iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, Kārļa Ulmaņa gatve, P133 (Rīga un Mārupes novads), Ziemeļu iela (Mārupes novads) un lidostas "Rīga" pievedceļš (Mārupes novads).
Virzienā Lidosta "Rīga" — Katedrāle autobusi kursē šādās ielās: lidostas "Rīga" pievedceļš (Mārupes novads), P133 (Mārupes novads un Rīga), Kārļa Ulmaņa gatve, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Krišjāna Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāna Valdemāra iela, Elīzabetes iela, Brīvības bulvāris.
Uģis Mitrevics
Politiskā darbība
2020. gadā U Mitrevics izstājās no partijas "Reģionu alianse" un iestājās Nacionālajā apvienībā. 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās viņš atkal tika ievēlēts Siguldas novada domē no Nacionālās apvienības, Latvijas Reģionu apvienības un Latvijas Zaļās partijas kopējā saraksta, atkārtoti arī ievēlēts par domes priekšsēdētāju.
2022. gada Saeimas vēlēšanās U. Mitrevics tika izvirzīts kā Nacionālās apvienības premjera amata kandidāts un tika ievēlēts 14. Saeimā.
Vidžajavāda
Vidžajavāda (te, Vijayavāḍa — ‘uzvaras vieta’) ir pilsēta Indijas dienvidaustrumos, Āndhras Pradēšas štatā, tā otra lielākā pilsēta. Izvietojusies štata vidusdaļā Krišnas upes kreisajā krastā. Tiek dēvēta par štata komerciālo, politisko. kulturālo un izglītības galvaspilsētu. Pretējā Krišnas krastā kopš 2015. gada tiek būvēta jaunā štata galvaspilsēta Amarāvati. Nozīmīgs transporta mezgls.
Vēsture
Sena pilsēta, kas zināma kopš 7. gadsimta kā Bezavada. Leģenda par pilsētas nosaukumu vēsta, ka dieviete Durga pēc Mahišasuras uzveikšanas atpūtusies šajā vietā. Pilsētu dibinājuši 626. gadā Paričedu dinastijas valdnieki. Pilsētā saglabājušies vairāki 6.—13. gadsimta tempļi; nozīmīgs induistu svētceļojumu centrs.
Svītrainā ūdenszāle
Svītrainā ūdenszāle (la) ir graudzāļu dzimtas suga, kas sastopama Ziemeļamerikas subarktiskajā joslā, kā arī Eiropas ziemeļdaļā, kur tā iespējams ir adventīva (ievazāta) suga vai relikts vietējais augs. Latvijā suga ir sastopama reti.
Augu grupas aug auglīgos egļu-lapkoku mežos, mitrās pļavās un aizaugušā kaļķakmens ieguves karjerā.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.
Apraksts
Svītrainā ūdenszāle ir daudzgadīgs, 50-110 cm garš lakstaugs ar stāvu, stingru stiebru. Lapas ir plakanas, 0,2-0,6 cm platas. Augam ir 0,1-0,2 cm īsa, smaila mēlīte. Ziedu skara ir skraja, nolīkstoša, 6-20 cm gara, ziedēšanas laikā ar zilganvioletu nokrāsu, augļu laikā rūsganbrūna. Vārpiņas ir aptuveni 0,4 cm īsas un strupas, olveidīgas, ar 3-6 ziediem. Arī vārpiņas kātiņš ir īss. Vārpiņas plēksnes ir strupas, plati lancetiskas un nevienādas. Ārējā zieda plēksne ir olveidīga, ar labi redzamu dzīslojumu, sevišķi izceļas sāndzīslas. Akota nav. Auglis ir sīks grauds. Zied jūnija beigās un jūlijā.
Mārtiņš Felss
Mārtiņš Felss (dzimis Jēkabpilī) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, pārstāv partiju "Vienotība". 14. Saeimas deputāts, ievēlēts no "Jaunās Vienotības" saraksta.
Dzīvesgājums
Dzimis 1984. gadā Jēkabpilī lauksaimnieka un politiķa Andra Felsa ģimenē. Mācījās Jēkabpils 3. vidusskolā.
Pēc studijām Latvijas Lauksaimniecības universitātē 2006. gadā ieguva programmēšanas inženiera specialitāti, bet 2009. gadā sociālo zinātņu maģistra grādu ekonomikā. Strādājis par LPKS LATRAPS Aizkraukles-Jēkabpils reģiona vadītāju. Bijis LPKS "Kuziks" valdes loceklis.
Politiskā darbība
2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās A. Felsu ievēlēja par Krustpils novada domes deputātu no partijas "Vienotība" saraksta. Tāpat vēlētāju atbalstu saņēma 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās, saglabājot deputata amatu. 2021. gada pašvaldību vēlēšanās viņš nesekmīgi kandidējauz vietu Jēkabpils novada domē no Latvijas Reģionu apvienības un "Vienotības" kopējā saraksta.
2022. gada Saeimas vēlēšanās A. Felsu ievēlēja par 14. Saeimas deputātu no "Jaunās Vienotības" saraksta.
Īrnieks (1976. gada filma)
"Īrnieks" (fr) ir 1976. gada Francijas psiholoģiska šausmu filma, kuras režisors ir Romans Polaņskis. Filmā galvenās lomas atveido Polaņskis, Izabella Adžanī, Melvins Daglass, Džo Van Flīta, Rufuss un Šellija Vintersa. Filma ir balstīta uz Rolāna Topora 1964. gada grāmatas Le locataire chimérique. "Īrnieks" ir noslēdzošā filma Polaņska "dzīvokļu" filmu triloģijā pēc "Riebums" (1965) un "Rozmarijas bērns" (1968).
Filma ir par klusu vīrieti (Polaņskis), kurš noīrē dzīvokli Parīzē, kur iepriekšējā īrniece mēģināja izdarīt pašnāvību. Drīz vien viņš sāk ieslīgt bīstamā paranojā.
"Īrnieks" pirmizrāde notika. Filma tika izrādīta Kannu kinofestivālā.
Bēniņi
Bēniņi ir telpa, kas atrodas zem mājas jumta. Parasti mājas bēniņi netiek apdzīvoti, un tiem ir slikta siltumizolācija. Dažkārt tos izmanto mantu glabāšanai. Bēniņus, kas ir siltumizolēti, apkurināmi un pielāgoti dzīvošanai, sauc par mansardu.
Saravaka
Saravaka (ms, ) ir viens no Malaizijas trīspadsmit štatiem. Tā platība ir 124 451 km2, līdz ar to tas ir lielākais Malaizijas štats. Atrodas Kalimantānas salas ziemeļos un ziemeļrietumos. Saravaka robežojas ar citu Malaizijas štatu Sabahu, kā arī ar Bruneju un Indonēziju. To apskalo Dienvidķīnas jūra. Štata administratīvais centrs ir Kučina. Citas lielākās pilsētas ir Miri, Sibu un Bintulu. 2017. gadā Saravakā dzīvoja 2,77 miljoni cilvēku. Saravaka atrodas ekvatoriālajā joslā, līdz ar to plašas teritorijas aizņem lietus meži, kuros sastopamas daudzas dzīvnieku un augu sugas, kas citur pasaulē nav atrodamas. Štata teritorijā izveidots Gununga Mulu nacionālais parks ar plašām alu sistēmām, karsta procesu zona.
Latvijas Universitātes Astronomijas institūts
Latvijas Universitātes Astronomijas institūts (LU AI) ir Latvijas Universitātes akadēmiskā pamatstruktūrvienība, kurā veic zinātniskus pētījumus astronomijas, astrofizikas un ģeodinamikas jomās.
Vēsture
1922. gadā izveidoja Latvijas Universitātes Astronomisko observatoriju, kurā darbojās arī laika dienests, kas ziņoja pareizo laiku pastam un telegrāfam. 1933. gadā astronoma Kārļa Šteina izpētītajai mazajai planētai tika piešķirts nosaukums Latvija. 1946. gadā Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Fizikas un matemātikas institūtā izveidoja Astronomijas sekciju, ko vadīja Fricis Blumbahs, no 1948. gada Jānis Ikaunieks. 1957. gadā sākās Baldones observatorijas būve Riekstukalnā pie Baldones, 1958. gadā izveidoja patstāvīgu LZA Astrofizikas laboratoriju. 1965. gadā to pārveidoja par LZA Radioastrofizikas observatoriju. 1969. gadā par tās direktoru kļuva Arturs Balklavs. 1997. gadā LZA Radioastrofizikas observatoriju iekļāva Latvijas Universitātē un apvienoja ar LU Astronomisko observatoriju, izveidojot LU Astronomijas institūtu. 2005. gadā Baldones observatoriju plānoja privatizēt, lai šai teritorijā izveidotu tūrisma, sporta un atpūtas kompleksu. 2010. gadā nodibināja Latvijas Universitātes Astronomijas, Atomfizikas un Spektroskopijas un Ģeodēzijas un Ģeoinformātikas institūtu asociāciju “FOTONIKA-LV”. 2019. gada janvārī institūts pārcēlās uz Latvijas Universitātes Zinātņu māju Jelgavas ielā 1 Torņakalna apkaimē.
Ūdenszāles
Ūdenszāles (la) ir graudzāļu dzimtas ģints, kuras sugas ir sastopamas Eirāzijā, Austrālijā, Ziemeļāfrikā un Amerikā.
Tās ir daudzgadīgi lakstaugi ar sakneņiem un sastopamas mitrās vietās mērenajos reģionos visā pasaulē. Lakstauga pamatne aug gar zemi un var iesakņoties vairākās vietās. Dažas sugas tiek uzskatītas par nezālēm, bet citas ir apdraudētas savās dabiskajās dzīvotnēs.
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas un dabiski sastopami hibrīdi:
Monika Mihalika
Monika Eva Mihalika (pl; dzimusi ) ir poļu brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja, vairākkārtēja pasaules čempionātu medaļniece, Eiropas čempionātu uzvarētāja un medaļniece.
Biogrāfija
Monika Mihalika dzimusi Mendzižečā, pirmslaulību uzvārds Kuraša.
Monika ir trīs olimpisko spēļu dalībniece. 2008. gadā Pekinā ieņēma 8. vietu. 2012. gadā Londonā zaudēja cīņu par bronzas medaļu Ļubovai Volosovai un ieņēma 5. vietu. 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro pirmajā cīņā zaudēja šo spēļu čempionei Risiko Kavai. Pēc tam gandarījuma cīņā pieveica Latvijas cīkstoni Anastasiju Grigorjevu, bet cīņā par bronzu arī Krievijas pārstāvi Innu Tražukovu un saņēma bronzas medaļu.
2021. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
2021. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija 19. ikgadējais Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notika Parīzē, Francijā, kas ieguva tiesības rīkot konkursu pēc Valentēnas uzvaras 2020. gada konkursā Varšavā, Polijā, ar dziesmu J'imagine. Šī bija pirmā reize konkursa vēsturē, kad to rīkoja Francija.
Par uzvarētāju kļuva Armēnijas parstāve Malena ar dziesmu "Qami Qami"
Dalībvalstis
Dalību konkursam bija apstiprinājušas 19 valstis.
Solaris Tramino
Solaris Tramino ir zemās grīdas tramvaju modelis, kas paredzēts pasažieru pārvadāšanai pilsētas robežās. No 2009. gada tos ražo Polijas autobūves uzņēmums Solaris Bus & Coach Polijā Boļehovo-Osedlē (netālu no Poznaņas), Lielpolijas vojevodistē.
Tramvajus sāka ražot 2009. gadā. Ražošana strauji izauga 2011. gadā. 2013. gada novembrī pieci Solaris Tramino tramvaji tika piegādāti Vācijas pilsētai Jēnai.
Solaris Tramino tramvajus izmanto Poznaņā, Jēnā, Braunšveigā, Olštinā un Leipcigā.
Latvijas Universitātes Atomfizikas un spektroskopijas institūts
Latvijas Universitātes Atomfizikas un spektroskopijas institūts (LU ASI) ir Latvijas Universitātes zinātniskais institūts, kurš veic starptautiska līmeņa fundamentālus un lietišķus pētījumus atomfizikā, spektroskopijā, fotonikā, kvantu fizikā un ar tām saistītajās starpnozarēs, kā arī veic pētījumus, kuri saistīti ar optisko frekvences standartu izveidi un precīzu optisko frekvenču mērījumiem ar femtosekunžu frekvenču ķemmi. Institūtā tiek arī izstrādātas jaunas optiskās metodes un ierīces izmantošanai ražošanā, medicīnā un vides monitoringā.
Vēsture
1957. gadā LZA Fizikas institūtā nodibināja Teorētiskās fizikas laboratoriju (vadītājs Viktors Veldre), kas pētīja elektronu un atomu sadursmes, kodolfiziku, magnetohidrodinamiku un cietvielu fiziku. Savukārt 1967. gadā uz LVU Eksperimentālās fizikas katedras bāzes izveidoja Spektroskopijas problēmu laboratoriju (vadītāja E. Krauliņa), kas nodarbojās ar dažādu  elementāro  sadursmju  un  fotoprocesu  pētījumiem  vielas gāzveida fāzē, eksperimentos izmantojot  modernās spektroskopijas metodes un lāzerus.
1994. gadā, apvienojoties LU Spektroskopijas problēmu laboratorijai un LZA Fizikas institūta Teorētiskās Fizikas laboratorijai, tika izveidots Latvijas Universitātes Atomfizikas un spektroskopijas institūts. 2010. gadā izveidoja Latvijas Universitātes Astronomijas, Atomfizikas un Spektroskopijas un Ģeodēzijas un Ģeoinformātikas institūtu asociāciju “FOTONIKA-LV”. 2019. gada janvārī institūts pārcēlās uz Latvijas Universitātes Zinātņu māju Jelgavas ielā 3 Torņakalna apkaimē.
Jānis Patmalnieks
Jānis Patmalnieks (dzimis ) ir latviešu jurists un politiķis, pārstāv partiju "Vienotība". Šobrīd viņš 14. Saeimas deputāts, ievēlēts no "Jaunās Vienotības" saraksta.
Dzīvesgājums
2003. gadā absolvēja studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, jau studiju laikā strādāja par Rīgas Ziemeļu rajona izpilddirekcijas juristu (2002—2004).
2008. gadā Latvijas Universitātē ieguvis humanitāro zinātņu maģistra grādu filozofijā.
8. Saeimas darbības laikā J. Patmalnieks bija partijas "Jaunais laiks" Saeimas frakcijas konsultants (2004—2005), un Īpašu uzdevumu elektroniskās pārvaldes lietās sekretariāta parlamentārais sekretārs (2005—2006). 2006. gadā J. Patmalnieks kļuva par ekonomikas ministra Krišjāņa Kariņa padomnieku un viņa palīgu Saeimā. No 2006.gada līdz 2009.gadam bija partijas "Jaunais laiks" Saeimas frakcijas konsultants un vecākais konsultants.
2009. gadā J. Patmalnieks kļuva par Eiropas Parlamenta deputāta K. Kariņa padomnieku Briselē. 2016. gadā viņš kļuva par ekonomikas ministra Arvila Ašeradena padomnieku, tad par Ekonomikas ministrijas valsts sekretāra vietnieku enerģētikas jautājumos (2016—2019).
2019. gadā kļuva par Ministru prezidenta Krišjāņa Kariņa biroja vadītāju (2019—2022).
2022. gadā tika ievēlēts par 14.Saeimas deputātu. Pēc Ministru kabineta apstiprināšanas kļuva par Ministru prezidenta Krišjāņa Kariņa parlamentāro sekretāru.
Politiskā darbība
2020. gadā kandidēja Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība", bet netika ievēlēts.
2022. gada Saeimas vēlēšanās J. Patmalnieku ievēlēja par 14. Saeimas deputātu no "Jaunās Vienotības" saraksta.
Mencu dzimta
Mencu dzimta (Gadidae) ir viena no mencveidīgo zivju kārtas (Gadiformes) dzimtām, kas apvieno 22 jūrās dzīvojošas zivju sugas un kas tiek iedalītas 12 ģintīs. Pazīstamākās no tām ir mencas, pikšas, pollaki un merlangi, kuras visas ir komerciāli nozīmīgas zvejas zivis.
Izplatība
Lielākā daļa sugu mājo ziemeļu puslodes mērenajos ūdeņos, un tikai dažas sugas sastopamas subtropu, subarktikas vai arktikas jūrās. Tās sastopamas Atlantijas, Ziemeļu ledus un Klusajā okeānā. Dienvidu puslodē mājo viena suga — dienvidu zilais putasu (Micromesistius australis).
Baltijas jūrā un Latvijā
Baltijas jūrā pie Latvijas krastiem sastopama viena mencu dzimtas zivju suga — Atlantijas menca (Gadus morhua) jeb Baltijas menca (Gadus morhua callarias), kas ir Baltijas jūrā dzīvojoša Atlantijas mencas pasuga. Reti ieceļotāji Baltijas jūrā ir merlangs (Merlangius merlangus), pikša (Melanogrammus aeglefinus), pollaks (Pollachius pollachius) un saida (Pollachius virens).
Kopīgās īpašības
Lielākā daļa mencu dzimtas zivju ir vidēja auguma, bet Atlantijas menca var izaugt ļoti liela. Tā ir lielākā dzimtā, tās ķermeņa garums var sasniegt 2 m. Mencu dzimtas zivīm ir trīs muguras spuras un divas anālās spuras. Pirmā muguras spura novietota uzreiz aiz galvas. Lielākajai daļai sugu ir zoda taustekļi (ūsas), kuri tiek izmantoti, lai iztaustītu jūras gultni. Spurām nav asu staru. Vēdera spuras novietotas pirms krūšu spurām.
Mencu dzimtas zivis ir plēsīgas un barojas ar mazākām zivīm un vēžveidīgajiem. Tās galvenokārt uzturas dziļumā. Visas mencu sugas ir ļoti auglīgas un katrā nārstošanas reizē mātīte izlaiž vairākus miljonus ikru. Tādējādi šīs grupas zivis ir bagātīgi parstāvētas jūras faunā un to zvejošana ir salīdzinoši vienkārša. Tā ir otrā daudzskaitlīgākā zivju grupa (uzreiz pēc siļķēm) pasaulē. Daļai sugu novērojama garu distanču migrācija.
Sistemātikas diskusijas
Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem zivju sistemātikā ieviestas ievērojamas izmaiņas. Saskaņā ar 2016. gada sistemātiku vēdzeļu dzimta ir likvidēta un dzimtas ģintis pievienotas mencu dzimtai. Dotajā sistemātikā vēdzeļu dzimta saglabāta kā atsevišķs taksons, tā kā vairāki autoratīvi avoti vēdzeļu dzimtu joprojām izdala kā atsevišķu vienību.
Sistemātika
Mencu dzimta (Gadidae)
Makoto Kobajaši
Makoto Kobajaši (ja, dzimis ) ir Japānas fiziķis, pazīstams ar ieguldījumu elementārdaļiņu fizikas teorijā, ar darbu pie lādiņa konjugācijas paritātes simetrijas pārkāpumiem (CP pārkāpumiem). 2008. gadā saņēmis Nobela prēmiju fizikā par lauztās simetrijas izcelšanās atklāšanu, kas nosaka vismaz trīs kvarku ģimeņu esamību dabā. Nobela prēmiju saņēma vienlaikus ar diviem citiem japāņu fiziķiem — Joičiro Nambu un Tošihidi Maskavu.
Agrīnais dzīves posms
Makoto Kobajaši dzimis Nagojā, Japānā 1944. gadā. Kad viņam bija divi gadi, nomira Kobajaši tēvs. Kobajaši ģimenes māju iznīcināja Nagojas bombardēšanā, tāpēc viņi apmetās mātes ģimenes mājā. Tur dzīvoja arī viens no Makoto brālēniem Tosiki Kaifu (vēlākais Japānas 51. premjerministrs). Viņa otrs brālēns bija astronoms Norio Kaifu.
Kobajaši absolvēja Nagojas Universitātes Zinātņu skolu 1967. gadā un ieguva zinātņu doktora grādu Nagojas Universitātes Zinātņu augstskolā 1972. gadā.
Karjera
Pēc doktora pētījuma pabeigšanas Nagojas universitātē 1972. gadā, Kobajaši strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku elementārdaļiņu fizikas jomā Kioto Universitātē. Kopā ar savu kolēģi Tošihidi Maskavu viņš strādāja, lai izskaidrotu lādiņa konjugācijas paritātes simetrijas pārkāpuma (CP pārkāpumus) elementārdaļiņu fizikas standartmodelī. Kobajaši un Maskavas teorija paredzēja, ka pastāv vismaz trīs kvarku paaudzes, un šī teorija eksperimentāli apstiprinājās četrus gadus vēlāk, atklājot B kvarku.
Kobajaši un Maskavas darbs CP Violation in the Renormalizable Theory of Weak Interaction, kas publicēts 1973. gadā, pēc 2010. gada datiem bija ceturtais visu laiku visvairāk citētais augstas enerģijas fizikas darbs. Šī darba rezultāts bija Kabibbo-Kobajaši-Maskavas matrica, kas nosaka kvarku sajaukšanas parametrus. Kobajaši un Maskava par šo darbu kopīgi saņēma pusi no 2008. gada Nobela prēmijas fizikā, bet otru pusi saņēma Joičiro Nambu.
Atzīstot trīs Nobela prēmijas laureātu ieguldījumu, 2015. gadā Cukubas pilsētas centrālajā parkā tika uzstādītas Sinitiro Tomonagas, Leo Esaki un Makoto Kobajaši bronzas statujas.