cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krievijas cariste
Krievijas misionārisms
Sākotnēji "Trešās Romas" idejai bija apokaliptiska pieskaņa, jo Krievija bija viena no pēdējām valstīm (blakus Gruzijai), kurā ortodoksā kristietība bija valsts reliģija. Romas katoļu baznīcu un islāmu uzskatīja par ķecerīgām novirzēm no sākotnējās "pareizticības". Pirmo reizi jēdziens "trešā Roma" atrodams Pleskavas mūka Filofeja 1510. gada vēstulē Maskavas lielkņazam, kurā viņš pasludināja: "Divas Romas ir kritušas. Trešā stāv. Un nebūs ceturtās. Neviens neaizvietos Jūsu kristīgo cara valsti!"
Vēlākos gadsimtos šī tēze kļuva par vienu no neoficiālajiem valsts ideoloģijas pamatiem.
Nacionālie simboli
Pirmais Krievijas cars Ivans IV un viņa mantinieki lietoja valsts zīmogu ar Maskavijas ģerboni uz Bizantijas ērgļa krūtīm un 13 pakļauto zemju ģerboņiem apkārt, kas vienlaigus var tikt uzskatīts par lielo valsts ģerboni mūsdienu izpratnē. Pēc Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas hanu valstu pakļaušanas (1552-1607) Krievijas cari savam titulam pievienoja arī šo valstu cara nosaukumu un trīs kroņus virs divgalvu ērgļa. Pirmais Krievijas cara karogs ("trikolors") ticis lietots 1668. gadā kā karakuģa karogs pēc holandiešu parauga, tādēļ tam izvēlētas tās pašas krāsas.
Krievijas cari (1547—1721)
Rjurikoviču dinastija:
Juku laika cari un pretendenti uz troni: Romanovu dinastija:
Mordehajs Dubins
Biogrāfija
1918. gada nogalē darbojās Latvijas Tautas padomē, kur pārstāvēja Latvijas valsts dibināšanu atbalstošo ebreju kopienu. 1920. gadā bija viens no starptautiskās ortodokso ebreju politiskās kustības “Agudas Izrael” ("Izraēla savienība") Latvijas atzara (saukta par "Agudu") radītājiem un līderiem, pārstāvēja reliģiski ortodoksālos un konservatīvos ebrejus. Partija Agudat Isroel sadarbojās ar pilsoniskajām partijām, jo īpaši Latviešu Zemnieku savienību. Šo partiju viņš pārstāvēja gan Satversmes sapulcē, gan arī visās pirmskara Saeimās. Dubins bija viens no retajiem mazākumtautību pārstāvjiem, kurš jau 1. Saeimā uzstājās un komisijās runāja tikai latviešu valodā, lai arī Saeimas darbā latviešu valoda kļuva par vienīgo lietojamo valodu tikai 1932. gadā. Mordehajs Dubins aktīvi aizstāvēja ebreju tiesības un daudzkārt palīdzēja padomju ebrejiem izceļot caur Latviju uz rietumiem. Dubinam bija izšķiroša loma Padomju Savienībā apcietinātā hasīdu rabīna J. Šnejersona atbrīvošanā 1927. gadā. Arī Kārļa Ulmaņa režīma laikā viņš spēja saglabāt labvēlīgu varas iestāžu attieksmi pret ebrejiem. Šeit Mordehajam Dubinam palīdzēja draudzība ar pašu Ulmani.
Pēc Latvijas okupācijas M. Dubinu arestēja un izveda uz Krieviju. Pēc kara beigām viņš 1946. gadā atgriezās Latvijā, bet pēc neilga laika Dubinu atkārtoti apcietināja un 1948. gada 16. oktobrī apsūdzēja "dalībā ebreju pretpadomju nacionālistiskā organizācijā". M. Dubinam piesprieda desmit gadu ieslodzījumu cietumā. Maskavas Butirku cietumā Dubins atteicās no ēdiena un pēc tiesu psihiatriskās ekspertīzes slēdziena tika atzīts par garīgi slimu,1949. gada 12. janvārī pārsūtīts uz Tulas speciālo psihiatrisko slimnīcu, kur 1956. gadā nomira. Sākumā viņu apglabāja Tulā, bet pēc tam pārapbedīja Malahovkas ebreju kapsētā pie Maskavas.
2009. gada Siguldas novada domes vēlēšanas
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva "Rīgas apriņķa novadu apvienība" (36,49%), bet kopā novada domē iekļuva 6 no 8 sarakstiem. Siguldas novada domes vēlēšanās piedalījās 7 205 vēlētāji jeb 54,65% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 7 185, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 7 058 vēlētāji.
Stšelno
Stšelno (Strzelno) ir pilsēta Kujāvijas-Pomožes vojevodistē Polijā, uz dienvidiem no Inovroclavas. 12. gadsimtā celtā Sv. Prokopija baznīca Stšelno tiek uzskatīta par vienu no vislabāk saglabātajām 12. gadsimtā celtajām baznīcām Polijā. ASV fiziķa un pirmā amerikāņa, kurš saņēmis Nobela prēmiju kādā no zinātnēm, laureāta Alberta Abrahama Maikelsona (Albert Abraham Michelson, 1852 - 1931) dzimtā pilsēta. Pilsētas apkārtnē dzimis vācu filologs Ulrihs fon Vilamovics-Mēlendorfs (Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff, 1848 - 1931).
Tau Ceti
Tau Ceti (τ Cet, τ Ceti, jeb Vaļa tau) ir zvaigzne, kura atrodas Vaļa zvaigznājā un ir ļoti līdzīga Saulei. Tai ir līdzīga masa un tāds pats spektrālais tips. Tā atrodas tikai 11,9 gaismas gadu attālumā, līdz ar to tā ir viena no tuvākajām zvaigznēm Saules sistēmai. Zvaigznei Tau Ceti ir konstatēta zema metālu koncentrācija, kas liek domāt, ka tai apkārt riņķojošās piecas citplanētas ir Zemes tipa planētas. Novērojumi liecina, ka ap Tau Ceti riņķo 10 reizes vairāk putekļu nekā pašlaik Saules sistēmā.
Tiek uzskatīts, ka tieši šeit varētu meklēt ārpuszemes civilizācijas.
Marokas Grand Prix
Marokas Grand Prix bija autosacīkstes, kuras pirmo reizi tika aizvadītas 1925. gadā Kasablankā. Līdz 1957. gadam sacīkstes notika tikai dažas reizes, dažādās Marokas trasēs. . gada F1 sezonā tikai aizvadīta sacīkste, kas netika skaitīta kopvērtējumā. Vienīgo reizi oficālas F1 sacīkstes tikai aizvadītas. gadā - diemžēl tās aizēnoja Stjuarta Luisa-Evansa traģiskā bojāeja. Putekļainajā Endiabas trasē viņa Vanwall formula avarēja, ietriecoties trases nožogojumā un eksplodējot, pēc 6 dienām Luiss-Evanss, kurš avārijā ieguva smagus apdegumus, nomira Londonā. Pēc tam Marokas Grand Prix sacīkstes vairs netika aizvadītas.
Lielā ģilde (Rīga)
Rīgas Lielā ģilde jeb Svētās Marijas ģilde (vācu: Die Große Gilde zu Riga, St. Marien-Gilde) bija Rīgas tirgotāju brālība, kas pastāvēja no 1354. līdz 1939. gadam un pulcējās Minsteres istabā, kas līdz pat mūsdienām saglabājusies Lielās Ģildes namā. Tā pastāvēja līdztekus Mazajai ģildei jeb Svētā Jāņa ģildei, kas apvienoja Rīgas amatniekus. Ģildes statūtos bija minēts, ka tās uzdevums ir "saviesīguma, pieklājīgas sadzīves, dzīru, labdarības un dvēseliskuma kopšana".
Dibināšana
Ap 1252. gadu pilsoņi nodibināja Svētā Krusta ģildi (Heilig-Kreuz-Gilde). Pēc tam, kad 1282. gadā Rīga iestājās Hanzas savienībā, Ģildes brāļu sanāksmes vietas bija sabiedriskās telpās, ko dēvēja par Minsteres jeb Lielo istabu (latīņu: stuba de Monasterio, lejasvācu: den groten Gildenstoven) un Zostes (Soest) jeb Mazo istabu, kas celti ap 1300. gadu un atradās blakām Katrīnas klosterim. 1354. gadā Minsteres istabas tirgotāji atdalījās un izveidoja savus statūtus (Schragen – šrāgas), un tādēļ šis gads pieņemts kā Lielās ģildes dibināšanas gads.
Lielā ģilde kā Rīgas pašpārvaldes institūcija (1354-1877)
Kopš Livonijas konfederācijas laikiem Lielā ģilde kopā ar Mazo ģildi un Rīgas rāti izlēma visus svarīgākos Rīgas pilsētas ārpolitiskos un iekšpolitiskos jautājumus. 1408. gadā ģildes brāļi nodibināja Strēlnieku ģildi. Kopš 1425. gada ir zināms, ka Lielās ģildes brālības Galda ģilde piekopa Svētās Marijas kultu, kam pakāpeniski pievienojās arī pārējie ģildes brāļi. 1521. gadā Minsteres istabai piebūvēja "Līgavas kambari". 1540. gadā Lielā ģilde no Rīgas rātes ieguva tiesības baznīcu pārvaldē, bet 1554. gadā Svētā Gara Konventa pārvaldē, bet 1559. gadā tiesības piedalīties nodokļu pārvaldē. No 1558. gada Lielā ģilde pārvaldīja Milde Gift novēlējumu. Pēc Livonijas kara beigām Rīgas patstāvības periodā (1562-1582) Lielā ģilde ieguva vēl lielāku ietekmi Rīgas pilsētas pārvaldē un tā kļuva par elitāru organizāciju. Rīgas rātes lēmumi ieguva likuma spēku vienīgi ar abu ģilžu piekrišanu.
Poļu-zviedru kara (1600-1629) laikā 1610. gadā Lielās ģildes namu atjaunoja, bet 1697. gadā tā fasādi pārbūvēja baroka stilā. 1854.-1859. gadā arhitektu K. Beines un H. Šēla vadībā Lielās ģildes ēka tika pārbūvēta Tjudoru gotikas stilā, saglabājot Minsteres istabu tās oriģinālajā veidolā.
Privātas sabiedriskas organizācijas periods (1877-1936)
Pēc Krievijas impērijas pilsētu likuma ieviešanas Latvijas teritorijā 1877. gadā Lielā ģilde zaudēja savas politiskās tiesības. Pēc pirmās Rīgas pilsētas domes un pilsētas galvas ievēlēšanas 1877. gadā ģildes bija spiestas nodot domei teātri, bāriņu namu, pilsētas ganības, diskonta banku, gāzes iestādi un ūdensvadu. Līdz 1917. gadam ģildes paturēja tiesības deleģēt pa vienam pārstāvim pilsētas nodokļu pārvaldē.
Neilgi pirms Pirmā Pasaules kara beigām 1918. gada 8. novembrī Lielās ģildes vecākā Vilhelma Reimersa vadībā tika nodibināta Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja, kas 13. novembrī publicēja aicinājumu iestāties Baltiešu zemessardzē ("Baltijas landesvērā"). Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja uzņēmās arī vācbaltiešu starptautisko interešu pārstāvniecību.
Binārā skaitīšanas sistēma
Binārā skaitīšanas sistēma ir pozicionāla skaitļu pieraksta sistēma ar bāzi 2. Tajā lieto tikai divus simbolus – visbiežāk tie ir cipari 0 un 1.
Lielā ģilde (Rīga)
Privātas sabiedriskas organizācijas periods (1877-1936)
1923. gadā Lielā ģilde tika pārveidota par "Rīgas Lielās ģildes biedrību" ar kultūras un sabiedriskās biedrības funkcijām. Lielās ģildes vecākie Eižens Arnals, Roberts Brunnerts, Heinrihs Buksels, Alfrēds Jakšs, Oskars Jakšs, Ernests Kerkoviuss, Kārlis Masts, Harijs Reimans un Vilhelms Reimerss 1924. gadā izveidoja brīvmūrnieku ložu "Jāņuguns", par kuras vadītāju kļuva Vilhelms Reimerss, vēlāk Oskars Jakšs. Ložas vajadzībām Lielās ģildes ēkā iekārtoja atsevišķu istabu.
Binārā skaitīšanas sistēma
Tā kā ar elektriskajiem signāliem visvienkāršāk ir darboties binārajā sistēmā (ir signāls – 1, nav signāla – 0), šo sistēmu lieto ciparu elektronikā, tostarp praktiski visos mūsdienu datoros. Ciparus 0 un 1 visbiežāk sauc par bitiem.
Binārā → decimālā
Lai kādu binārajā skaitīšanas sistēmā pierakstītu skaitli iegūtu decimālajā skaitīšanas sistēmā, tā ciparus reizina ar attiecīgajām divnieka pakāpēm, piemēram, 110100_2:
Lielā ģilde (Rīga)
Privātas sabiedriskas organizācijas periods (1877-1936)
1931. gadā Lielajā ģildē bija 399 brāļi, no tiem 283 tirgotāji, 108 literāti un 8 zeltkaļi. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1936. gadā Lielās ģildes nams tika nacionalizēts un pārbūvēts par Kongresu namu. 1936. gadā dibinātā Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kamera pārņēma Lielās ģildes funkcijas un tās arhīvs tika nodots Latvijas Vēstures arhīvam. Pēc vācbaltiešu izceļošanas no Latvijas (Umsiedlung) mikrofilmas ar Lielās ģildes dokumentiem nokļuva Vācijā un tiek glabātas Herdera institūtā.
Prūsija
Prūsija (prūšu: Prūsa,, , , ) bija zeme, kas ar dažādiem nosaukumiem Centrāleiropas ziemeļos pie Baltijas jūras pastāvēja no viduslaikiem līdz Otrajam pasaules karam.
Pašlaik vēsturiskā Prūsijas pamatdaļa Austrumprūsija ir sadalīta starp Poliju un Krieviju (Kaļiņingradas apgabals). Neliela daļa ietilpst Lietuvas sastāvā (Mazā Lietuva).
Vēsture
Sākotnēji ar vārdu Prūsija apzīmēja baltu tautas prūšu apdzīvoto teritoriju, kas vēlāk bija pazīstama kā Austrumprūsija. 1226. gadā pret prūšiem karu uzsāka Mazovijas hercogs Konrāds, kas bija pieaicinājis palīgos Vācu ordeni.
1254.-1255. gada ziemā Čehijas karalis Otokārs II Pšemisls liela krustnešu karaspēka priekšgalā devās uz Prūsiju, pie Breslavas viņam pievienojās Brandenburgas markgrāfa Oto pulki. Piedaloties vairākiem bīskapiem (Olmicas Brūno, Kulmas Indriķim, Vārmas Anselmam), apvienotais krustnešu karaspēks ielauzās Sembā, nopostīja Medanavu, ieņēma Rudavas pili un piespieda sembjus kristīties. Pēc tam zem krustnešu lielā pārspēka labprātīgi padevās Kvēdenavas, Valdavas, Kaimes un Tapjavas prūši. Pēc prūšu uzvarēšanas karalis ar saviem pavadoņiem atgriezās Vācu ordeņa galvenā miteklī Marienburgā.
No 1618. līdz 1701. gadam Austrumprūsijas teritorija iekļāvās Brandenburgas-Prūsijas valstī, kuras galvaspilsēta bija Berlīnē. 1701. gadā Austrumprūsija kļuva par daļu no Prūsijas Karalistes. Prūsijai bija vadošā loma Vācijas Impērijas radīšanā 1871. gadā.
Karagājiens uz Sakalu (1223)
1223. gada karagājiens uz Sakalu notika igauņu sacelšanās laikā 1223. gada sākumā pēc bīskapa Alberta un Zobenbrāļu ordeņa atkārtotas vienošanās par pakļauto Igaunijas zemju sadali. Tajā piedalījās bīskapam Albertam padotie krustneši, leti un līvi, kā arī Zobenbrāļu ordenis.
Krusta karotāji aplenca Sakalas galveno Vīlandes pili, bet nespēja to ieņemt. Tad viņi izpostīja Sakalas zemi un devās uz pili, kas atradās pie Navesti upes un trīs dienas cīnījās kaujā pret sakaliešiem, citi devās tālāk un izpostīja arī Nurmegundes novadu.
Fernando Belaunde
Fernando Belaunde Terī (Fernando Belaúnde Terry, dzimis 1912. gada 12. oktobrī Limā, miris 2002. gada 4. jūnijā Limā) bija divkārtējs Peru prezidents (1963—1968, 1980—1985). Partijas Tautas darbība (Acción Popular) līderis.
Atcelts no amata pēc 1968. gada militārā apvērsuma, tomēr pēc militāristu režīma beigām 1980. gadā vēlreiz ievēlēts par Valsts prezidentu. Abu prezidentūru laikā ekonomiskā nestabilitāte radīja nemiernieku grupējumu aktivizēšanos valstī, kas noveda pie cilvēktiesību pārkāpumiem gan no valdības, gan nemiernieku puses.
2012. gada Japānas Grand Prix
No pirmās starta rindas startēja abi Red Bull piloti, esošais pasaules čempions Sebastiāns Fetels un viņa komandas biedrs Marks Vebers.
Uzvaru izcīnīja Sebastiāns Fetels, kurš bija sacīkšu vadībā no pirmā līdz pēdējam aplim, turklāt uzstādīja arī ātrāko apļa laiku. Otro vietu izcīnīja Ferrari pilots Felipe Masa, kurš bija startējis no 10. vietas. F. Masam tas bija pirmais pjedestāla finišs kopš. gada. Trešo vietu izcīnīja Sauber japāņu braucējs Kamui Kobajaši, kuram tas bija pirmais karjeras pjedestāla finišs.
Kvalifikācija
Piezīmes:
Stāvlapu dzegužpirkstīte
Stāvlapu dzegužpirkstīte (Dactylorhiza incarnata (L.) Soó, agrāk Orchis incarnta) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir viena no biežāk sastopamajām orhideju sugām.
Apraksts
Daudzgadīgs, aptuveni 20-60 cm liels lakstaugs. Gumi "pirkstaini" (gr. dactylos 'pirksts', rhiza 'sakne'), saknes īsas. Stublājs stāvs, diezgan biezs ar cauru vidu un augšup vērstām lapām. Lapas lancetiskas, zaļas, bez plankumiem. Ziedi sakārtoti blīvā ziedkopā. Pieziedlapas lancetiskas, violeti zaļas. Ziedi rožaini, violeti (vidusl. lat. incarnata 'miesas krāsas') ar tumšu rakstu. Lūpa trīsdaivaina. Latvijā zied no maija beigām līdz jūlija vidum.
Izplatība
Aug Eiropā un Āzijā.
Kalnu tapirs
Kalnu tapirs (Tapirus pinchaque ) ir tapiru dzimtas (Tapiridae) viena no Latīņamerikas tapiru sugām. Kalnu tapirs ir otrs mazākais tapirs un ir vienīgais, kas dzīvo ārpus tropu lietus mežu biomas. Kalnu tapiri dzīvo tropu un subtropu mitrajos mežos - miglas mežos un paramo biomā, kas atrodas Andu kalnos starp pēdējo tropu meža līniju un sniega līniju (3800 metri virs jūras līmeņa - 5000 metri virs jūras līmeņa). Kalnu tapiru var sastapt Andu kalnos Kolumbijā, Ekvadorā un Peru.
Peru kalnu tapira aizsardzībai ir izveidots Nacionālais parks (National Sanctuary Tabaconas Namballe). Kalnu tapiram ir nepieciešams pārvietoties no mitrajiem tropu mežiem uz paramo un atpakaļ, tos nevar ierobežot tikai vienā no biomām. Kalnu tapirs migrē starp 1950 metriem virs jūras līmeņa un 4400 metriem virs jūras līmeņa. Šajā zonā temperatūra var nokristies zem 0 pēc Celsija, tādēļ kalnu tapiram ir nepieciešams biezs kažoks. Lietus sezonas laikā kalnu tapirs uzturas tropu mežu biomā, bet sausajā sezonā, tas dodas uz paramo, jo tur ir mazāk kukaiņu un zemākas temperatūras.
Francijas kauss futbolā
Francijas kauss (fr, ), pazīstams arī kā Šarla Simona kauss (fr), ir galvenais kausa (izslēgšanas spēļu) turnīrs Francijas futbola klubiem, ko organizē Francijas Futbola federācija. Kauss nosaukts par godu franču sportistam Šarlam Simonam, kurš mira, dienot armijā Pirmā pasaules kara laikā. Dalība kausā ir pieejama visām Francijas profesionālajām un amatieru komandām, ieskaitot aizjūras departamentos un teritorijās bāzētos klubus. Finālspēle notiek Stade de France laukumā un turnīra uzvarētājs kvalificējas UEFA Eiropas līgas grupu turnīram. Visvairāk reizes (14) kausu ir izcīnījuši Parīzes "Saint-Germain" futbolisti. Pašreizējie kausa ieguvēji ir Toulouse FC, kas 2022.—2023. gada turnīra finālā pārspēja FC Nantes.
Vēsture
Pirmais kausa turnīrs tika aizvadīts 1917.—1918. gada sezonā. Kausa rezultāti bieži vien ir neprognozējami un spēcīgas komandas ātri no tā izstājas, jo izloze ir pilnībā nejauša un netiek aizvadītas pārspēles. Bieži vien turnīrs ir parocīgs amatieru komandām, jo nolikums paredz, ka rangā augstāk esošie klubi, parasti profesionāli klubi, savas spēles aizvada viesos, spēlējot pret zemāko līgu pretiniekiem. Tomēr, par spīti šīm priekšrocībām, tikai viens amatieru klubs ir iekļuvis finālā, kopš 1932. gadā Francijas futbolā tika ieviests profesionālo klubu statuss. To 2000. gadā paveica Calais RUFC komanda. Divreiz kausā ir uzvarējusi profesionāla komanda, kura nespēlēja Ligue 1 (augstākajā līgas līmenī). Le Havre to paveica 1959. gadā un Guingamp 2009. gadā. Francijas kausu organizē un pārvalda Francijas kausa komisija, kuras vadītājs ir bijušais Francijas futbola izlases spēlētājs Žans Džorkajevs.
1951. gadā Latvijas futbolists Aleksandrs Vanags kopā ar RC Strasbourg uzvarēja šajā turnīrā, bet 1947. gadā spēlēja kausa finālā.
Kalnu tapirs
Kalnu tapiri ir visapdraudētākie no visiem tapiriem. Ir zinātnieki, kas uzskata, ka ap 2014. gadu kalnu tapiri būs izmiruši. Mūsdienās savvaļā ir apmēram 2500 indivīdu. Zoodārzos ir ļoti maz šo dzīvnieku. Un tikai daži pāri nebrīvē reproducē bērnus; tie ir zoodārzi Losandželosā, Koloradospringsā un Sanfrancisko. Mītnes zemēs zoodārzos nav neviena kalnu tapira. Kopumā zoodārzos ir 9 kalnu tapiri, kas ļoti ierobežo to pavairošanu, jo visi ir tuvi radinieki (cēlušies no 1 pāra).
Izskats
Kalnu tapiru ir viegli atšķirt no citiem tapiriem, jo tam ir biezs kažoks. Kažoks ir tumši pelēks vai melns, toties apakšlūpa ir gandrīz balta. Dažreiz arī vaigi ir gaišāk pelēki nekā pārējais apspalvojums. Pieauguša kalnu tapira ķermeņa garums ir apmēram 1,8 m, augstums skaustā 75 - 100 cm, svars 150-225 kg. Mātītes ir leilākas nekā tēviņi. Tāpat kā visiem tapiriem tiem ir īsas, resnas astes un garš, kustīgs snuķis. Priekškājām ir 4 pirksti, pakaļkājām 3 pirksti.
Ieradumi
Kalnu tapiri savstarpēji sazinās ar spalgiem svilpieniem. Tēviņi mēdz kosties, savstarpēji cīnoties par mātītes uzmanību pārošanās sezonā. Pārējā laikā kalnu tapiri ir izteikti vienuļnieki, kas lielāko dienas daļu pavada ganoties, apstaigājot savu personīgo taku. Lai arī tapirs atstāj smagnēja dzīvnieka iespaidu, tas diezgan ātri pārvietojas pa kalnu stāvajām kraujām. Tāpat kā citi tapiri, arī kalnu tapiri mīl peldēties un vārtīties dubļos.
Kalnu tapiri ir nakts dzīvnieki, un ir aktīvi no saulrieta līdz saullēktam. Dienu tie pavada guļot. Kalnu tapiri mēdz pacelties pakaļkājās, lai aizsniegtu augstākus koku zarus. Kalnu tapiri kalnos meklē arī dabīgos minerālsāļu avotus. Redze tapiriem ir slikta, bet tiem ir ļoti laba oža un dzirde. Uz snuķa gala ir īsi matiņi, kas darbojas kā taustes sensori.
Kalnu tapira tēviņi iezīmē savu teritoriju ar fekāliju kaudzītēm un urīnu, kā arī tie mēdz berzēties pret lielākiem kokiem, atstājot savu smaržu koka stumbrā. Mātītes reizēm dara to pašu. Tapiru teritorijas pārklājas, bet viena tapira teritorija ir apmēram 8 kvadrātkilometrus liela.
Tapiru galvenie ienaidnieki bez cilvēka ir jaguāri un pumas. Tomēr vislielāko ļaunumu nodara cilvēku saimniekošana; mežu izciršana, lauksaimniecības paplašināšana, malumedniecība.
Reprodukcija
Mātītei grūsnība ilgst 400 dienas, parasti piedzimst viens mazulis, ļoti reti piedzimst divi. Mazulis piedzimst apmēram 7 kg smags, un kā visiem tapiriem mazulim ir brūns apspalvojums ar svītrām un lāsumiem, kas ļauj mazajam tapiram labi noslēpties no plēsējiem. Atšķirībā no tropu brālēniem kalnu tapira mazulim ir pūkains kažoks tāpat kā vecākiem, kas to silda aukstajos kalnu vējos. Apmēram gada vecumā apspalvojums ir ieguvis pieauguša tapira krāsu. Kalnu tapiri sasniedz dzimumbriedumu trīs gadu vecumā. Tapiri dzīvo līdz 30 gadiem.
Rīgas geto
Rīgas geto bija vācu okupācijas valdības izveidots ebreju geto Rīgā, kas pastāvēja no 1941. gada līdz 1943. gadam.
Vēsture
1941. gada 1. jūlijā Trešā reiha karaspēks ienāca Rīgā. Ostlandes vadība nolēma izveidot Rīgā ebreju geto, kuru izvietoja daļā no Maskavas forštates.
tika izveidots Rīgas geto jeb "Lielais geto". No 25. oktobra tā vārtus slēdza un teritorija tika stingri apsargāta. Geto robežas bija Maskavas iela, Jersikas iela, Ebreju iela, Līksnas iela, Lielā Kalna iela, Katoļu iela, Jēkabpils iela un Lāčplēša iela.
1941. gada naktī no 29. uz 30. novembri un no 8. uz 9. decembri lielāko daļu Rīgas geto iemītnieku nogalināja Rumbulas mežā. Vācu einzacgrupas "A" daļas kopā ar vietējiem kolaboracionistiem šajās dienās iznīcināja ap 26 000 cilvēku, to skaitā 8 000 bērnu līdz 10 gadu vecumam. "Lielais geto" tika pārveidots par "Mazo geto" ar šādu robežu: Daugavpils iela, Maskavas iela, Ebreju iela, Virsaišu iela, Lauvas iela un Lielā Kalna iela.
Rīgas geto tika likvidēts 1943. gada 2. novembrī, kad tur dzīvojošos ebrejus nosūtīja uz koncentrācijas nometnēm.
Rīgas geto saraksti
"Rīgas geto saraksti" ir Rīgas holokausta upuru saraksti, kuros ir informācija par vairāk nekā 65 000 izpētītām miršanas apliecībām, nāves cēloņu ieraksti, kā arī izpētīti vairāki desmiti tūkstošu Rīgas geto māju grāmatu ieraksti un ārpus Rīgas geto zonas māju grāmatu ierakstu. "Rīgas geto saraksti" kalpo par vērtīgu informācijas avotu, šie saraksti satur informāciju par personām un viņu ģimenes locekļiem, kas tika piereģistrēti attiecīgajā Rīgas geto mājā ieskaitot ziņas par šo cilvēku vecumu, dzimšanas vietu, nodarbošanos un reizēm arī ziņas par turpmāko dzīvesvietu. Kopumā ir saglabājušās 68 Rīgas geto māju grāmatas. "Rīgas geto sarakstu" autore ir holokaustu pētniece Tamāra Zitcere.
Sjomins
Sjomins var būt:
Vidnoje
Vidnoje (ru) ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Tajā dzīvo 53,7 tūkstoši iedzīvotāju. Vidnoje ir Maskavas piepilsēta, atrodas 3 km uz dienvidiem no galvaspilsētas robežas.
Pilsētā ir savs sieviešu basketbola klubs — "Vidnoje", kas līdz 2009. gada decembrim startēja ar nosaukumu Maskavas apgabala "Spartak". Klubs ir 3 reizes uzvarējis prestižākajā Eiropas sieviešu basketbola turnīrā FIBA Eirolīgā. Pilsētā ir savs kabeļtelevīzijas kanāls "Vidnoje-TV".
Niantiki
Niantiki (pašnosaukums Nehântick jeb Nehantucket) ir Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas 17. gadsimta sākumā apdzīvoja zemes uz austrumiem no Konektikutas upes grīvas mūsdienu Konektikutas štata dienvidu daļā ASV. Pekotu invāzijas rezultātā 16. gadsimtā niantiku cilts tika sadalīta austrumu un rietumu atzaros. Rietumu atzars kļuva par pekotu subjektu, kamēr austrumu atzars izveidoja ciešu aliansi ar naragansetu cilti.
Cilts nosaukums "Nehântick" tiek tulkots kā "garā kakla ūdens". Par "garo kaklu" acīmredzot dēvēja Black Point pussalu, kas atrodas Niantikas ciematā.
Kopskaits
1998.g. apmēram 35 Konektikutas štata ģimenes deklarēja sevi par nehantiku pēcnācējiem un izveidoja bezpeļņas Nehantiku Cilts un Nācijas asociāciju. Asociācija iesāka procesu, lai iegūtu oficiālu Federālās valdїbas atzītu indiāņu cilts statusu.
Valoda
Izmirusï niantiku valoda piederēja pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu atzara un bija līdzīga pekotu, naragansetu, montauketu valodām.
Kultūra
Niantiku pamatnodarbošanās bija piekrastes zvejniecība, līdztekus ievācot dažādas jūras veltes. Līdzīgi pārējām Amerikas ziemeļrietumu ciltīm, viņi audzēja kukurūzu, pupas un ķirbjus, savu racionu papildinot ar medniecību.
Mājokļi bija gobas mizām vai bērza tāsi pārklāti kupolveida vigvami.
Vēsture
Niantikus kā vienotu cilti sašķēla kareivīgo pekotu ierašanās 16. gadsimtā. Kopš tā laika atšķirīga veidojās cilts austrumu un rietumu atzaru vēsture. Rietumu niantiki kļuva par pekotu sabiedrotajiem, savukārt austrumu atzars izveidoja ciešu aliansi ar spēcīgo naragansetu konfederāciju.
Pirmie pastāvīgie kontakti ar eiropiešiem izveidojās līdz ar holandiešu tirgotāju ierašanos 1614. gadā. Lai nostiprinātu savas pozīcijas Konektikutas lejteces reģionā un sekmētu tirdzniecību ar vietējiem indiāņiem, 1622. gadā holandieši uzcēla apmetni netālu no mūsdienu Hārtfordas. Pēc 1630. gada, ierodoties arvien lielākam skaitam angļu puritāņu, saasinājās līdz tam miermīlīgās angļu un holandiešu attiecības. Situāciju vēl vairāk sarežģīja nevienprātība pekotu starpā, kas bija militārā ziņā varenākā indiāņu cilts Jaunanglijas reģionā. 1631. gadā, pēc cilts augstākā sačema Vopigvooita nāves, izcēlās nopietns konflikts divu uz augstākā sačema vietu konkurējošo virsaišu starpā. Par pekotu jauno augstāko sačemu kļuva Sasakuss, un viņa atbalstїtāji nolēma nostāties holandiešu pusē. Savukārt tā pekotu daļa kas atbalstīja Sasakusa konkurentu Unkasu, nostājās angļu pusē un kļuva pazīstama kā moheganu cilts. Rezultātā arī pekotu sabiedrotie rietumu niantiki nonāca konfliktā ar angļiem. Saspīlējums pieauga, un 1637. gadā izvērtās atklātā bruņotā konfrontācijā, kas pazīstams kā Pekotu karš. Karš gandrīz pilnībā iznīcināja rietumu niantikus. Ap 100 izdzīvojušo nonāca moheganu pakļautībā. Sajaukušies ar moheganiem, pekotiem un citām algonkinu ciltīm, viņu pēcnācēji 18. gadsimta otrajā pusē izceļoja no Konektikutas un kļuva pazīstami kā Brazertaunas indiāņi. Taču daļa rietumu niantiku tomēr nepameta vēsturisko dzimteni un saglabāja cilts piederību vismaz līdz 19. gadsimta sākumam. Pēdējās ziņas par viņiem ir no aptuveni 1800. gada — dažas ğimenes dzīvoja netālu no Limes (Kenektikuta) un cita neliela kopiena Danburī (Konektikuta) apkārtnē.
Austrumu niantiki pekotu kara laikā saglabāja neitralitāti. Lielā mērā pateicoties cilts sačema Ninigreta nostājai, arī Karaļa Filipa karā ciltij izdevās izvairīties no iesaistīšanās asiņainajā konfliktā. Savukārt viņu sabiedrotie naraganseti, pēc angļu izprovocētā uzbrukuma Lielajā Purva kaujā 1676. gada 16. decembrī, bija spiesti pievienoties Metakometa karotājiem, kuri rīkoja uzbrukumus angļu kolonistu apmetnēm. Konfliktam beidzoties, niantiki pievienojās aptuveni 500 atlikušajiem naragansetiem. Cauri gadsimtiem šai indiāņu kopienai izdevās saglabāt savu identitāti, un viņu pēcnācēji mūsdienās veido naragansetu indiāņu cilti.
Tradīcija
Tradīcija (la — ‘nodošana tālāk’), arī paraža, ir noteiktā cilvēku kopienā izveidojies uzskatu, ieradumu un darbību kopums, kas tiek nodots tālāk no paaudzes paaudzē. Tradīcijas ir kultūras nemateriālā mantojuma elements. Mainoties sabiedrībām, laika gaitā mainās arī tradīcijas. Vēlmi atgriezties pie tradicionālajām vērtībām sauc par tradicionālismu.
Viļņas "Rytas"
Viļņas "Rytas" (lt) ir Lietuvas basketbola klubs, kas ir bāzēts Viļņā. Komanda tika dibināta 1997. gadā uz citas Viļņas komandas "Statyba" bāzes. "Lietuvos rytas" ir pieckārtējie Lietuvas čempioni, 2005. un 2009 gada ULEB kausa ieguvēji, kā arī trīskārtējie BBL čempioni. 2018.—2019. gada sezonā komanda piedalās Lietuvas Basketbola līgā, un EuroCup.
Karačevas rajons
Karačevas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Krievijā, Brjanskas apgabala austrumos. Tas robežojas ar Kalugas apgabalu ziemeļos, ar Orlas apgabalu austrumos, ar Brjanskas rajonu ziemeļrietumos un Navļas rajonu dienvidrietumos.
Rajona administratīvais centrs ir Karačeva. Galvenā upe ir Sņežeta.
Centaurs (zvaigznājs)
Centaura zvaigznājs ir spožs dienvidpuslodes zvaigznājs, tas ir arī viens no lielākajiem zvaigznājiem vispār. Centaura zvaigznājā atrodas zvaigzne Centaura Proksima — Saules sistēmai tuvākā zvaigzne (atrodas 4,22 gaismas gadu attālumā). Spožākās zvaigznes Centaura zvaigznājā ir Centaura Alfa un Centaura Beta, kuru kopējais redzamības spožums ir attiecīgi –0,3 un 0,6.
Urbāns
Urbāns var būt:
Juaņu dinastija
Juaņu dinastija (zh Yuan cháo, mn Их Юань улс) bija Mongoļu impērijas hanu dinastija, kas valdīja Ķīnā, Mongolijā, daļā Krievijas, Birmas un Korejas pussalas pēc Sunu dinastijas teritoriju iekarošanas 1271. gadā. Kad 1368. gadā Ķīnā uzvarēja Sarkano apsēju sacelšanās un izveidojās Minu dinastija, Juaņu dinastija krita un tās pēdējais imperators Temurhans bēga uz Karakorumu Mongolijā, kur mira 1370. gadā. Mongoļu Ziemeļu Juaņu dinastija turpināja pastāvēt vēl vairākus gadsimtus.
Izveidošana
Sunu dinastijas naidīgā attieksme pret mongoļiem, 1267. gadā izraisa karu, kas beidzas 1279. gadā, kad mongoļi iekaro pēdējās Sunu dinastijas teritorijas, tā apvienojot ziemeļu un dienvidu Ķīnu pirmo reizi 300 gados. Šis panākums vismaz uz laiku nodrošināja dinastijai ķīniešu augstmaņu atbalstu, lai arī pašu ķīniešu starpā turpināja pastāvēt ziemeļnieku un dienvidnieku atšķirības. Mongoļi neiejaucās ķīniešu kultūras dzīvē un reliģijā.
1274. gadā vairāk nekā 800 kuģos mongoļi cenšas izsēdināt desantu Japānā, taču to lielāko daļu iznīcina vētra. 1275. gadā Hubilajhana galmā ierodas Marko Polo, kas šeit pavada 17 gadus. 1281. gadā atkal izgāžas mongoļu desanta mēģinājums Japānā.
Pārvalde
Neizglītotie mongoļu nomadi veidoja minoritāti Ķīnā, tāpēc valsts pārvaldi joprojām īstenoja ķīnieši. Daudzi mongoļi nerunāja ķīniski. Iedzīvotājus sadalīja četrās kastās. Mongoļi veidoja no nodokļiem atbrīvotu eliti, kuru uzturēja ķīniešu zemnieki. Otru priviliģēto šķiru veidoja mongoļu ārvalstu sabiedrotie, galvenokārt no Centrālāzijas, kas arī nemaksāja nodokļus un ieņēma vadošos amatus un kontrolēja tirdzniecību. Trešo šķiru veidoja ķīnieši no Ķīnas ziemeļiem un ceturto šķiru ķīnieši no iekarotās Sunu valsts dienvidos. Zemniekus bieži piespieda veikt klaušu darbus infrastruktūras projektos. 13.gs. beigās impērijā dzīvoja ap miljons mongoļu, miljons centrālāziešu, 10 miljoni ziemeļķīniešu un 60 miljoni dienvidķīniešu.
Sabrukums
Hubilajhana ilgā valdīšana bija radījusi stabilitātes iespaidu, taču nomadu mongoļu augstmaņi nebija pārņēmuši ķīniešu tradīcijas. Hubilajhans par mantinieku bija izvēlējies savu dēlu, taču tas mira 1285. gadā, vēl pirms tēva un troni mantoja Temurs, viens no mazdēliem. Arī Temura dēls mira pirms tēva, un troni mantoja Temura brāļadēli. 1323. gadā nogalināja imperatoru, un tronī iecēla citu valdošās ģimenes pārstāvi. 1328. gadā divu radinieku frakciju starpā sākās karš par troni, kas pēc vairāku pretendentu nogalināšanas beidzās 1329. gadā, ar Temurhana atkārtotu kāpšanu tronī. Pēc viņa nāves 1332. gadā atkal sākās karš par varu, kas beidzās 1333. gadā ar 13 gadus vecā Temurhana kāpšanu tronī.
Troņa nestabilitāte izraisīja arī valsts pārvaldes un sabiedrības nestabilitāti. Par spīti mongoļu aizliegumam, ciematu un pilsētu iedzīvotāji sāka bruņoties, lai nodrošinātu savu drošību. No zemnieku vidus nāca daudzi vēlākās sacelšanās vadoņi. Provinču gubernatori veidoja sev padotus militāros spēkus. Bandītu un kontrabandistu bruņotās vienības, īpaši piekrastes rajonos, ieguva aizvien lielāku ietekmi. Sāka veidoties budistu sektu bruņotās vienības.
1333. gadā sākās bads, kas turpinājās daudzus turpmākos gadus. 1344. gadā pārplūda Huanhe upe, tā sāka mainīt gultni, appludinot un iznīcinot lauksaimniecības zemes platības, kā arī Lielo Ķīnas kanālu, kas nodrošināja pārtikas piegādes no dienvidiem uz ziemeļiem, kur plosījās bads. 1351. gadā 150 000 zemnieku mobilizēja Lielā Ķīnas kanāla un Huanhe dambju remontam. Remonta laikā lielākā daļa strādnieku gāja bojā, bet izdzīvojušie pievienojās dumpiniekiem. 1351. gadā sākas Sarkano apsēju sacelšanās.
1340. gadā par Juaņu valdības vadītāju kļuva Togto, kurš centās reformēt valsts aparātu un apspiest dumpjus reģionos. Konservatīvie spēki panāca viņa atlaišanu 1344. gadā, taču viņš tika atjaunots amatā no 1349. līdz 1354. gadam. Togto atkal tika atlaists brīdī, kad vadīja veiksmīgu kampaņu pret dumpiniekiem, un pēc 1355. gada Juaņu dinastijas sabrukums bija neizbēgams.
1368. gadā Juaņu dinastija krita, kad pēdējais imperators Temurhans ar galmu bēga uz bijušo mongoļu impērijas galvaspilsētu Karakorumu. Ķīnā sāka valdīt Min dinastija.
Reliģija
Valsts pamatlikums "Jasa" - Iasa-name-ij buzurg ("Lielā jasas grāmata") - postulēja absolūtu reliģijas brīvību: reliģija un valsts šķirtas, visas reliģijas valsts priekšā līdztiesīgas. Hubilaja hana laikā tika iedibināti atsevišķi valsts kancelejas budisma, daoisma, islāma, kristietības un konfuciānisma departamenti. Kā oficiālas reliģijas, impērija atzina arī jūdaismu un maniheismu. Mongoļu autohtonais šamanisms, kā arī Tibetas un Kašmīras maģijas kulti bija populāri daļā imperatora galma, bet plašāk sastopami nebija.
Mongoļu impērija
De jure tā bija vienota milzu impērija (teritoriālā ziņā lielākā valsts cilvēces vēsturē) ar vienu likumdošanu, administratīvo struktūru, valūtu, valsts pastu, nodokļu un muitas sistēmu. De facto tā bija 4 suverēnu un ne vienmēr savstarpēji draudzīgu lielvalstu federācija, kurās valdīja čingizīdi (Čingishana pēcteči), un kuras imperatoram pakļāvās visai nosacīti:
Zviedrijas Grand Prix
Zviedrijas Grand Prix bija sacīkstēs Formula 1 čempionātā no. līdz. gadam. Visas sacīkstes tikai aizvadītas Skandināvijas autodromā Anderstorpā, Zviedrijā. Visvairāk — divas uzvaras — izcīnīja gan Džodijs Šekters, gan Nikijs Lauda. Pēc Ronija Petersona bojāejas 1978. gada Itālijas Grand Prix interese par Zviedrijas posmu saruka un sacīkstes vairs netika aizvadītas.
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Garsija
Garsija (eu) ir izplatīts basku cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
2009. gada Smiltenes novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Smiltenes novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Smiltenes novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 4 kandidātu saraksti, kas veidoti no 67 kandidātiem. Smiltenes novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Smiltenes novadā vēlēšanas notika 12 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva "LPP/LC" (31,66%), bet novada domē iekļuva arī pārējie 3 saraksti. Smiltenes novada domes vēlēšanās piedalījās 5 889 vēlētāji jeb 52,4% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīga bija 5 871, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 5 818 vēlētāji.
Kciņa
Kciņa ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē Paluku (Pałuki) reģionā uz rietumiem no Šubinas.
Ķīmiķa Jana Čohralska (Jan Czochralski, 1885 - 1953) dzimtā pilsēta.
Paģiras (filma)
"Paģiras" (en) ir 2009. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Tods Filipss. Filmas darbība notiek ASV pilsētā Lasvegasā, kur pēc vecpuišu ballītes pazudis līgavainis. Filmā izklāstīta līgavaiņa meklēšanas darbība. Filmas veidotāji ietekmējušies no cilvēku personīgās pieredzes.
Filma pirmizrāde ASV notika.
Alans Garsija
Alans Gabriels Ludvigs Garsija Peress (Alan Gabriel Ludwig García Pérez, dzimis Limā, miris  Limā) bija Peru politiķis, valsts prezidents (1985—1990; 2006—2011), Kreisās partijas APRA (Alianza Popular Revolucionaria Americana) līderis.
Alberto Fuhimori
Alberto Kenja Fuhimori (Alberto Ken'ya Fujimori, dzimis Limā) ir japāņu izcelsmes Peru politiķis, bijis Peru prezidents no 1990. līdz 2000. gadam. Pirms ievēlēšanas par prezidentu bija lauksaimniecības akadēmijas rektors.
Alans Garsija
Pirmais prezidentūras laiks iezīmējās ar politisku un ekonomisku nestabilitāti, tomēr 2006. gadā atkal uzvarēja prezidenta vēlēšanās, pārspējot kreiso nacionālistu Oljantu Umalu.
Alberto Fuhimori
Valstī atjaunoja makroekonomisko stabilitāti, tomēr plaši kritizēts par autoritārismu, sevišķi pēc 1992. gada pašapvērsuma (auto-coup). 2000. gada beigās, augot neapmierinātībai Peru, Fuhimori devās uz APEC tikšanos Brunejā, pēc tam uz Japānu, no kurienes pa faksu atsūtīja demisijas rakstu. Peru varas iestādes cenšas panākt Fuhimori izdošanu tiesāšanai par korupciju.
Rietumkrasta hiphops
Rietumkrasta hiphops (en, West Side rap, West Coast rap) ir hiphopa apakšžanrs. Rietumkrasta hiphops attīstījās Kalifornijā 80. gadu sākumā. To izveidoja un izplatīja galvenokārt afroamerikāņi.
Vēsture
Ar gandrīz visā pasaulē lielajiem panākumiem N.W.A. nostabilizēja Rietumkrasta hiphopa popularitāti un tas varēja sacensties ar Austrumkrasta hiphopu. Gangsteru repā populārie izpildītāji bija grupa Public Enemy un reperis KRS-One, kā arī citi austrumkrasta izpildītāji. Tomēr mazliet vēlāk grupa N.W.A. izjuka, atlikušie dalībnieki uzsāka solo karjeras un sāka popularizēt gangsteru repu.
Trīs galvenie grupas N.W.A. dalībnieki — Ice Cube, Eazy-E un Dr. Dre pēc grupas izjukšanas izveidoja sev veiksmīgu solo karjeru. Ice Cube stils bija vairāk "dusmīgs" un politiskāks, kamēr Eazy-E stils bija vairāk vardarbīgāks un samiksēts ar g-funk.
Dvīņi (zvaigznājs)
Dvīņu zvaigznājs ir viens no 12 zodiaka zvaigznājiem. Tā kā zvaigznājā viegli saskatīt divas paralēlas figūras, tas jau senatnē tika saistīts ar mītu par dvīņiem Kastoru un Pollūksu.
Rietumkrasta hiphops
1980. gadi
Rietumkrasta hiphopa sākums ir meklējams vēlajos 70. gados. Neilgi pēc hiphopa rašanās Ņujorkā tas sāka izplatīties visā valstī. Tas ātri nokļuva līdz Kalifornijai, kur liela daļa afroamerikāņu uzsāka savu karjeru dažādos klubos. Bet rietumkrasta hiphops radās 80. gados, kad šāda mūzika sāka kļūt populāra. Šis žanrs izveidojās Losandželosā. Ap to pašu laiku tādi izpildītāji kā Ice T, Captain Rapp, King Tee, Toddy Tee, Mimaster Spade un C.I.A. ieguva slavu, kamēr World Class Wreckin' Cru, DJ Unknown, Whyptian Lover un Arabian Prince izveidoja savādāku stilu, ko sauca par elektrohopu (vai vienkārši electro). Apmēram ap 90. gadu vidu elektrohops pilnībā izzuda.
1990. gadu sākums
1990. gadu sākumā dalībnieki no grupas N.W.A. izšķīrās un uzsāka savu solo karjeru, daudzu citu grupu dalībnieki izstājās no grupām un arī sāka savu solo karjeru (piem. MC Eiht no Compton's Most Wanted vai 2Pac no Digital Underground). Kad Tupaks uzsāka savu solo karjeru, viņš savos pirmajos albumos (2Pacalypse Now, Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z.) repoja par daudzām sabiedrības un politiskajām problēmām, bet pēc tam vēlāk pievērsās gangsteru repam un thug repam. Ap to laiku arī sāka parādīties latīnamerikāņu reps.
Austrumkrasts pret Rietumkrastu
Apmēram 80. gadu beigās ir meklējami laiki, kad sākās "East Coast vs. West Coats" konkurence. Varētu teikt, ka to iesāka reperis Tim Dog no Bronksas, kurš noniecināja Rietumkrasta ainu. Pēc tam daudzi reperi, tai skaitā N.W.A., DJ Quik, Snoop Dogg ierakstīja dziesmas, kurās noniecināja East Coast ainu. Vēlāk arī reperi no Komptonas kā Tweedy Bird Loc un MC Eiht iedziedāja šādas dziesmas. Kamēr Tupaks Šakurs strādāja pie sava trešā solo albuma Me Against the World, 1994. gadā viņu sašāva kādā ierakstu studijā Ņujorkā, kurā viņa draugs The Notorious B.I.G. ierakstīja savus albumus. Kamēr Tupaks bija cietumā, viņš vainoja The Notorious B.I.G. un P. Diddy par slepkavības mēģinājumu. Pēc tā sākas "krastu karš" starp Bad Boy Enterteinment (pieder P. Diddy) un Death Row Records (pieder Suge Knight).
Konflikts starp abām ierakstu kompānijām nonāca tik tālu, ka abas sāka izdot daudzas dziesmas, ar kurām apvainoja un draudēja viena otrai. "Karš" beidzās 1996. gada septembrī, kad tika nogalināts galvenais Rietumkrasta hiphopa ikona 2Pac un dažus mēnešu vēlāk arī The Notorious B.I.G..
Citi izpildītāji
No Sietlas, Vašingtonas arī ir daži Rietumkrasta izpildītāji, lai arī pilsēta ir vairāk zināma kā grandžmūzikas centrs. No Sietlas ir nākuši daudzi reperi, kuri centušies popularizēt Rietumkrasta hiphopu — Sir Mix-a-Lot, Sacramento, Brotha Lynch Hung, X Raided, Sicx, Rawdeal, C-bo, Luni Corlone, Young Bop, Murderflow, Young Dre D, Bueno un citi.
Belovs
Belovs (ru, de; sieviešu dzimtē Belova (Бело́ва)) ir slāvu cilmes uzvārds, kas izplatīts Krievijā un Vācijas austrumu daļā. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Bahmane
Bahmane (de, no Bach — 'strauts' un Man(n) — 'cilvēks'; vīriešu dzimtē Bahmanis) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Urbāns II
Pāvests Urbāns II (, dzimis ap 1042. gadu, miris ), īstajā vārdā Odons no Lažerī, bija Romas pāvests no līdz savai nāves dienai. Viņa priekštecis bija Viktors III, bet pēctecis — Pashālijs II. Urbāns II bija trešais franču pāvests. 1096. gadā Urbāns II rīkoja karagājienu uz Jeruzalemi, tādā veidā uzsākot Pirmo Krusta karu.
Tīna Bahmane
Tīna Bahmane (de; dzimusi Šmiedebergā, Vācijā) ir profesionāla vācu biatloniste.
Pasaules kausa posmos startē kopš 2009. gada. Vienīgo uzvaru tajos ir guvusi sprintā 2008.—2009. gada sezonā Hantimansijskā, Krievijā. Izcīnījusi divas medaļas Eiropas čempionātā: 2008. gadā Nova Mesto pilsētā izcīnīja sudrabu stafetē, šajā distancē arī izcīnīja 2009. gada čempionāta bronzas medaļu. 2011. gada Pasaules čempionātā Hantimansijskā izcīnīja zelta medaļu stafetē un sudraba medaļu 15 km individuālajā distancē, 2011. gada Pasaules čempionātā Rūpoldingā izcīnīja zelta medaļu stafetē.
Kauņas "Žalgiris" (basketbols)
Kauņas "Žalgiris" (lt) ir Lietuvas basketbola klubs, kas ir bāzēts Kauņā. Tas tika dibināts 1944. gadā. "Žalgiris" ir visu laiku titulētākā Lietuvas basketbola komanda, Lietuvas Basketbola līgā klubs ir svinējis 19 uzvaras, 5 reizes ticis uzvarēts arī Baltijas basketbola līgā, 1998.—1999. gada sezonā arī Eirolīgā. 2022.—2023. gada sezonā "Žalgiris" piedalās LKL un Eirolīgā.
Herberts Cukurs
Herberts Cukurs (dzimis, miris ) bija latviešu aviators un Latvijas armijas kapteinis, arī žurnālists. Piedalījies Latvijas Neatkarības karā un 1930. gados kļuvis slavens ar saviem lidojumiem paškonstruētās lidmašīnās no Latvijas uz Gambiju un Āziju. Otrā pasaules kara laikā darbojies Sonderkommando Arājs, kas piedalījās holokausta īstenošanā Latvijā, taču Cukura līdzdalība noziegumos nav pierādīta. Pēc kara emigrēja uz Dienvidameriku, 1965. gadā Cukuru Montevideo nogalināja Mossad aģenti.
Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gada 17. maijā Liepājā kā vecākais dēls dzelzceļa mašīnista Jāņa Cukura un viņa sievas Annas, dzimušas Skudras ģimenē, kurā bija četri dēli — Herberts, Edgars, Arveds un Teodors. Tēvs 1907. gadā cieta negadījumā, nokrītot no lokomotīves un bija spiests darbu pamest. Pirmā pasaules kara vācu okupācijas laikā Herberts strādāja Karostas darbnīcās. 1917. gadā viņš devās uz Krieviju, Liepājā atgriezās 1918. gadā un pabeidza mācības Liepājas četrgadīgajā skolā. Bruno Kalniņš savā atmiņu sējumā "Vēl cīņa nav galā!" pieminēja kādu jaunieti — Herbertu Cukuru, kurš 1919. gada februārī Liepājā ticis izslēgts no Latvijas sociāldemokrātiskās jaunatnes savienības, jo nodarbojās tur ar boļševistisku propagandu. Viņš esot uzturējis kontaktu ar toreizējās latviešu boļševiku valdības kara komisāru Pētersonu.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 22. martā iestājās Dienvidlatvijas brigādes 2. Cēsu bataljona 7. rotā. Vēlāk Cukurs cīnījās pret lieliniekiem Latgales frontē 2. Ventspils kājnieku pulka ložmetējnieku vadā, tika paaugstināts par seržantu. Pēc kara beigām Cukurs mācījās Kara skolas virsnieku kursos, iegūstot Latvijas armijas leitnanta pakāpi, 1921. gada 7. septembrī tika pārcelts uz Aviācijas divizionu. Mācījās Aviācijas skolas lidotāju kursos, līdz 1922. gada 10. novembrim Cukurs veica lidotāja pārbaudes lidojumus un ieguva lidotāja-novērotāja statusu. 1923. gada 13. janvārī Cukurs tika paaugstināts par virsleitnantu un iedalīts 1. nodaļā kā iznīcinātāju pilots. Herbertam Cukuram bija jālido ar Vācijas Ķeizariskās armijas trofejlidmašīnām "Fokker" DVII un Itālijas ražojuma "Balila".
Lidmašīnu būve
1924. gada 7. novembrī Herberts Cukurs uz laiku tika atvaļināts no Latvijas armijas un atgriezās Liepājā. Atvaļināšanās notika it kā "pēc paša gribas" un tas arī publiski tika ziņots, taču patiesībā pamats tam bija Cukura lidojums zem Kalpaka tilta Aviācijas svētkos un braukšana pa Liepājas ielām ar lidmašīnu bez spārniem. Cukurs turpināja lidojumus ar savu C-1 Liepājas pludmalē, līdz 1926. gadam veicot vairāk nekā 100 lidojumu. Ar savu entuziasmu viņš izraisīja ārkārtīgi lielu Liepājas jaunatnes interesi.
Dzērve (zvaigznājs)
Dzērve ir viens no 12 zvaigznājiem, kurus 16. gadsimta beigās aprakstīja divi nīderlandiešu navigatori Pīters Kaizers (Pieter Dirkszoon Keyser) un Frederiks de Houtmans {Frederick de Houtman). 17. gadsimta Anglijā šo zvaigznāju kādu laiku dēvēja par Flamingo.
Herberts Cukurs
Lidmašīnu būve
No 1925. gada 12. janvāra līdz 1927. gada 14. novembrim Herberts Cukurs dienēja Jūras aviācijas divizionā. 1925. gada decembrī viņš sāka plānot divvietīgas lidmašīnas C-3 būvi, kas spētu veikt augstākās pilotāžas elementus. Uz C-3 viņš plānoja uzstādīt 35 ZS motoru, kas spētu attīstīt ātrumu 125 km/h. Cukurs lidmašīnu projektēja tā, lai tajā varētu pārmontēt arī jaudīgāku dzinēju, ko vēlāk arī izdarīja. Būvdarbi pie jaunās C-3 varēja sākties 1926. gada decembrī, kad Liepājas aerokluba enerģiskais priekšnieks kapteinis Freimanis bija sagādājis 800 latu pamatkapitālu. Tika sameklētas nepieciešamās telpas Liepājā. Tā kā neērtības sagādāja biežā braukāšana no dienesta un dzīvesvietas Karostā uz pilsētas centru, kur atradās darbnīcas, lidmašīnas būvēšana tika pārnesta uz Cukura dzīvokli Karostā. Kad lidmašīnai tika izgatavots un samontēts korpuss, stūres iekārta, dzīvoklis lidmašīnas būvei kļuva par šauru un darbi tika pārnesti atpakaļ uz darbnīcām. Kad šķita, ka lidaparāta būve iet raiti, strauji sāka pietrūkt līdzekļu darbu turpināšanai, jo visi materiāli tika pirkti par Herberta Cukura jūras aviācijas virsleitnanta pamatalgu un ar aviācijas biedrības palīdzību.
Tālie lidojumi uz Āfriku un Āziju
Kad latviešu lidotājs Pūliņš 1933. gada maijā Vācijā cieta neveiksmi, cenšoties sasniegt Gambiju, Cukurs tā paša gada 28. augustā pārņēma stafeti. Bez liekas ažiotāžas viņš ar savu C-3 „Kurzemes hercogiene”, kas kopš 1930. gada bija pamatīgi izmēģināta un testēta, veica lidojumu maršrutā Berlīne — Frankfurte — Parīze — Tulūza — Perpiņāna — Barselona — Valensija — Malaga — Tanžera — Kasablanka — Agādīra — Dakara — Batērsta. Par spīti nolietotā C-3 „Renault” dzinēja radītajām problēmām 1933. gada 3. novembrī Cukuram izdevās sasniegt Gambiju.
Ceļš uz mājām Cukuram bija smags un grūts, kopumā ceļojumā tika veikti ap 20 000 km. 1934. gada 17. maijā Cukurs izlidoja finiša taisnē — no Austrumprūsijas uz Liepāju. Liepājā ātri izplatījās ziņa, ka Cukura pilotētā lidmašīna tuvojas pilsētai. Gaidot Cukura atgriešanos, pie skrejceļa bija sapulcējušies vairāk nekā 7000 sagaidītāju un plkst. 19.07 Cukura lidmašīna nosēdās Liepājas Kara ostas lidlaukā. 25. maijā Cukurs devās uz Rīgu, kur Spilves lidlaukā viņu atkal sagaidīja cilvēku pūļi, jau nākamajā dienā 26. maijā ar Kārļa Ulmaņa pavēli viņu ieskaitīja atpakaļ militārajā dienestā un paaugstināja par kapteini. 1935. gadā Latvijas valdība piešķīra Cukuram Bukaišu muižas agrākā pārvaldnieka māju ar lauku saimniecību, ko viņš nodēvēja par "Lidoņiem".
1936. gadā Cukurs pabeidza savu nākamo lidaparātu — Cukurs C-6 Trīs Zvaigznes, ar ko 1936. gada 20. oktobrī plkst 10.07 no Spilves lidlauka devās 44 000 km tālā ceļojumā uz Āziju. Ceļā Cukurs sūtīja fotogrāfijas un ceļojuma aprakstus žurnālam Atpūta, lidojot maršrutā Kauņa — Danciga — Štetina — Berlīne — Budapešta — Belgrada — Sofija — Stambula — Konja — Adana — Haleba — Bagdāde — Basra — Būšehra — Bandarlenge (avārijas nolaišanās 20 km no Bandarlenges) — Džaska — Karāči — Džodhpura — Āgra — Allahābāda — Kalkuta — Akjaba — Rangūna — Bangkoka — Viņa — Hanoja — Honkonga — Fudžou — Šanhaja — Cjindao — Pekina — Mukdena — Keijo — Urusana — Kobe — Tokija. Lidmašīnas avārijas dēļ Honkongā, 6 mēnešus apceļoja Ķīnu, Vjetnamu, Laosu, Kambodžu, Filipīnas, Singapūru, Malaju un Borneo, kamēr sagaidīja atsūtītās detaļas lidmašīnas remontam.
Otrajā pasaules karā
Saskaņā ar Viktora Arāja sniegto liecību, Herberts Cukurs vācu okupācijas laikā lūdzis viņam aizsardzību pret iespējamām represijām un iestājies Arāja komandas rindās. Līdz 14. jūlijam viņš vadījis nacionālo partizānu grupu Bukaišos, bet kopš 1941. gada rudens viņš bija Arāja komandas mehāniķis un ieroču virsnieks, kā arī tās komandiera — Viktora Arāja adjutants un sakaru virsnieks.