cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operācija Aderlass
Riteņbraukšana
2019. gada 14. maijā franču laikraksts Le Monde paziņoja, ka pensionētais itāļu sprinteris Alesandro Petaki, iespējams, 2012. un 2013. gadā ir strādājis ar Šmitu. Petaki noliedza apsūdzības, bet tomēr vienu dienu vēlāk UCI viņu provizoriski atstādināja no sacensībām. 2019. gada 24. augustā UCI piešķīra Petaki divu gadu aizliegumu dalībai sacensībās. Līdz ar Petaki uz laiku atstādināti arī Kristijans Korens ('), Kristijans Džuraseks (') un Boruts Božičs. Korens un Džuraseks tobrīd startēja attiecīgi 2019. gada Giro d'Italia un 2019. gada Tour of California, bet Božičs strādāja par sporta direktoru  komandā. Vēlāk tajā pašā dienā ' un ' apstiprināja, ka ir atsaukuši savus braucējus no sacīkstēm. 9. oktobrī UCI gan Korenam, gan Božičam piesprieda divu gadu aizliegumu piedalīties sacensībās. 2019. gada 13. novembrī Džurasekam tika noteikta četru gadu diskvalifikācija par viņa piedalīšanos dopinga lietošanā.
2019. gada 19. maijā Itālijas laikraksts Corriere della Sera ziņoja par slovēņa Milana Eržena saitēm uz operāciju Aderlass, kamēr Eržens bija Bahreinas — Merida komandas izpilddirektors. 22. maijā tika paziņots, ka UCI vairākās izmeklēšanās ir sekojuši Eržena un Slovēnijas riteņbraukšanas aktivitātēm kopumā.
2019. gada maijā UCI atstādināja kalnu riteņbraucēju Kristīnu Kollmani sakarā ar asins dopinga pārkāpumiem saistībā ar operāciju Aderlass. Pēc tam viņai uz četriem gadiem bija aizliegts piedalīties sacensībās, un Austrijas tiesa 2019. gada augustā piesprieda astoņu mēnešu nosacītu cietumsodu.
2019. gada 27. novembrī UCI paziņoja, ka ir pieprasījusi atkārtotu 2016. un 2017. gada antidopinga paraugu pārbaudi, atsaucoties uz Austrijas varas iestāžu apkopoto informāciju.
Pēc Šveices laikraksta Neue Zürcher Zeitung izmeklēšanas 2020. gada 22. februārī karjeru beigušais riteņbraucējs Pirmins Langs (pēdējā pārstāvētā komanda ), atzina savu iesaistīšanos Aderlass. Pēc tam viņu atlaida Swiss Racing Academy, komanda, kuru viņš bija līdzdibinājis un kur viņš bija nodarbināts kā menedžeris un sporta direktors.
Tiesa
Tiesas process pret Šmitu sākās 2020. gada 16. septembrī Minhenes Oberlandesgericht tiesā. Sākuma paziņojumā aizstāvība apsūdzībai pārmeta par procesuālām kļūdām, tostarp par nelikumīgām uzraudzības metodēm, nepilnīgiem dokumentiem un nepamatotu apcietinājumu.
2020. gada 29. septembrī Šmits atzinās gandrīz visos 150 pret viņu izvirzītajos pārkāpumos. Viņš atzina, ka jau no 2012. gada ir ieguvis asinis no klientiem dopinga nolūkos. Tomēr viņš noliedza rīkošanos finansiāla labuma gūšanai, apgalvojot, ka ir saņēmis naudu tikai savu izdevumu segšanai, un uzstāja, ka viņa klientu veselība nekad nav bijusi apdraudēta. Dienu vēlāk Johanness Dīrs atbalstīja Šmita apgalvojumus. Kā liecinieks Dīrrs apgalvoja, ka ar Šmitu vienmēr "juties drošās, profesionālās rokās". Turklāt viņš atteicās vainot Šmitu par dopinga lietošanu, apgalvojot, ka šo lēmumu pieņēmis kopā ar savu treneri. Arī trīs no četriem Šmita līdzapsūdzētajiem atzinās, savukārt cits apsūdzētais — darbuzņēmējs — atteicās sniegt liecības. Darbiniekam Dirkam Q. 2008. gadā tika piespriests divu gadu pārbaudes laiks par miesas bojājumiem, kas izraisīja nāvi, pēc 2003. gada janvāra incidenta, kurā viņš, iespējams, uzbruka diviem cilvēkiem, no kuriem viens vēlāk nomira. Dirks Q. esot bijis daļa no Erfurtes neonacistu kopienas. Šajā tiesas procesā Q. tika apsūdzēts par to, ka viņš ir strādājis kopā ar Šmitu, pārvadājot asinis, kā arī veicot pārliešanu.
2020. gada 10. novembrī Hondo sniedza liecības tiesā, apgalvojot, ka 2012. gadā kopā ar Petaki viņš veicis asins pārliešanu Šmita vadībā dopinga nolūkos. Viņš liecināja, ka Šmits ar viņu sazinājās 2011. gada beigās un pēc tam nākamā gada laikā samaksāja 25 000 eiro par dopinga pakalpojumiem, pēc kuriem viņš pārtrauca sadarbību. Hondo aprakstīja arī kodēto nosaukumu izmantošanu, līdzīgi kā Operación Puerto, un Hondo bija pazīstams kā "Džeimss Bonds".
2021. gada 16. janvārī Šmits tika notiesāts uz 4 gadiem un 10 mēnešiem cietumā.
Mazā Ļahova sala
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Ļahova salu ziemeļos, to otra lielākā sala. Rietumos tās krastus apskalo Laptevu jūra, austrumos — Austrumsibīrijas jūra. Dienvidaustrumos Eterikēna šaurums to atdala no Lielās Ļahova salas, bet Saņņikova šaurums ziemeļos — no Koteļnijas salas. Salu veido galvenokārt irdeni mūžīgā sasaluma ieži un fosilais ledus. Salas reljefs līdzens, augstākais punkts ir 33 m vjl. Daudz gravu un termokarsta ezeru. Krastu nogāzēs, ko veido fosilo ledu sedzoša smilts un māla augsne, bieži tiek atrastas seno dzīvnieku (mamutu, degunradžu, zirgu) un augu paliekas. Salā valda arktiskais klimats.
Imunohromatogrāfija
Imūnhromatogrāfija jeb ihroma ir viena no modernākajām imūndiagnostikas metodēm, kuras galvenās priekšrocības ir testa vienkāršība un ātrums. Šī metode tiek izmantota arvien vairāk gan testēšanas jomā, jo tai nav nepieciešami papildu reaģenti vai instrumenti, gan klīniskajā jomā. Vislabāk zināmie piemēri ir aptiekas grūtniecības testi, psa, troponīna I testi un nesen HIV un COVID-19 testi.
To var veikt ar vienkāršu ierīci, kas izstrādāta, lai noteiktu mērķa savienojuma klātbūtni (vai neesamību) paraugā (matricā). Šāda veida testus parasti izmanto medicīniskajā diagnostikā, lai veiktu testus mājās vai laboratorijā. Tas ir sloksnes formātā, kurā testa paraugs plūst pa cietu pamatni kapilārās darbības rezultātā.
Kā tas darbojas
[[Attēls:Immunocromatografia.svg|thumb|Interpretación de la técnica de immunocromatografía:
Imunohromatogrāfijas metodes interpretācija:
kļūdaina, ja neviena no joslām nemaina krāsu vai to dara tikai tai tuvākā josla (simptoms, ka paraugs nav sasniedzis abas joslas).]]
Imunohromatogrāfijas pamatā ir parauga migrācija caur nitrocelulozes membrānu. Paraugu pievieno konjugāta zonai, kas sastāv no specifiskas antivielas pret vienu no nosakāmā antigēna epitopiem un noteikšanas reaģenta. Ja paraugs satur mērķa antigēnu, tas saistās ar konjugātu, veidojot imūnkompleksu, un migrē caur nitrocelulozes membrānu. Pretējā gadījumā konjugāts un paraugs migrēs nesaistīti.
Uztveršanas zonu veido otra antiviela, kas ir specifiska pret citu antigēna epitopu. Kad paraugs sasniedz šo zonu, antigēna un konjugāta saistīšanās rezultātā izveidojušies kompleksi saglabājas, un līnija šajā gadījumā iekrāsojas rozā vai zilā krāsā (pozitīvi paraugi). Pretējā gadījumā paraugi ir negatīvi.
Kontroles zonu veido trešā antiviela, kas atpazīst noteikšanas reaģentu. Kad pārējais paraugs sasniegs šo zonu, antiviela saistīsies ar brīvo konjugātu, kas nav saglabājies uztveršanas zonā. Šī līnija ir kontrole, kas apliecina, ka tests ir darbojies labi, jo tā vienmēr ir iekrāsota, ar pozitīviem un negatīviem paraugiem.
Sabiles ģerbonis
Sabiles pilsētas ģerbonis ir viens no Sabiles pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs zelta krāsā, uz tā attēlots vīnogu ķekars ar violetām ogām un divām zaļām lapām. Vīnogas apzīmē pirmo pilsētu Latvijā, kur audzētas vīnogas, turklāt Sabile savulaik bija vistālāk uz ziemeļiem esošā pilsēta, kurā ir iekopti vīna dārzi.
19. šaha olimpiāde
19. šaha olimpiāde notika no 1970. gada 5. septembra līdz 27. septembrim nelielā Rietumvācijas pilsētā Zīgenē.
Vispārīgs apskats
Pirmoreiz kopš 1927. gada notiekošo olimpiāžu vēsturē rīkotāji nevarēja uzņemt visas komandas, jo ieplānoto 60 komandu vietā bija ieradušās 64 komandas. Četras komandas Argentīna, Ekvadora, Francija un Venecuēla savus pieteikumus bija atsūtījušas pēc noteiktā termiņa, tāpēc FIDE nolēma šīm komandām dalību atteikt. No mājās braukšanas, neizdarot nevienu gājienu, izglābās tikai Argentīna, kurai savu vietu atdeva Panama. Dalībnieku vidū bija pieci debitanti: Džērsija, Fēru Salas, Japāna, Jaunzēlande un Rodēzija.
Zīgenē tika labots vēl viens pirms vairāk nekā 30 gadiem uzstādīts rekords: par jaunāko olimpiāžu dalībnieku kļuva Andoras komandas šahists vienpadsmitgadīgais Endi Šermans, kurš bija atbraucis mātes pavadībā.
Spēles reglaments: pirmās 2,5 stundās 40 gājieni, katrā nākamajā stundā 16 gājieni.
Priekšsacīkstes
Komandas tika sadalītas sešās grupās, pa desmit komandas katrā. No katras grupas divas labākās komandas iekļuva "A" finālā, 3. un 4. vieta "B" finālā, 5. un 6. vieta "C" finālā, 7. un 8. vieta "D" finālā, bet atlikušās E finālā. Priekšsacīkšu rezultāti starp komandām netika pārnesti uz finālu, tāpēc komandas, kas kvalificējās vienā fināla grupa no vienas priekšsacīkšu grupas, šīs olimpiādes turnīros mērojās spēkiem savā starpā divreiz. Visas komandas gan priekšsacīkšu grupās un finālos spēlēja katra ar katru pēc apļa sistēmas. Priekšsacīkšu rezultāti bija šādi:
"A" fināls
"A" fināla rezultāti apkopoti tabulā:
Apzīmējumi: V — vieta; P — komandas dalībnieku iegūto punktu summa; KP — komandas iegūto punktu summa (2 punkti — uzvarēts, 1 — neizšķirts, 0 — zaudēts mačs); + (uzvarēto), = (neizšķirto), - (zaudēto) maču skaits.
"B" fināls
"B" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 13. Izraēla, 14. Polija, 15. Austrālija, 16. Mongolija, 17. Zviedrija, 18. Nīderlande, 19. Dānija, 20. Somija, 21. Kuba, 22. Austrija, 23. Kolumbija, 24. Indonēzija.
"C" fināls
"C" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 25. Anglija, 26. Filipīnas, 27. Spānija 28. Brazīlija, 29. Norvēģija 30. Itālija, 31. Grieķija, 32. Irāna, 33. Beļģija, 34. Skotija, 35.Tunisija, 36. Puertoriko.
"D" fināls
"D" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 37. Šveice, 38. Albānija, 39. Peru, 40. Singapūra, 41. Portugāle, 42. Īrija, 43. DĀR, 44. Meksika, 45. Libāna, 46.Luksemburga, 47. Japāna, 48. Dominikāna.
Johans Valentīns Mēders
Johans Valentīns Mēders (de; dzimis, miris 1719. gada jūlijā) bija baroka laika vācu komponists, ērģelnieks un dziedātājs, kurš daļu no mūža pavadījis Rīgā. No 1710. līdz 1719. gadam — Rīgas Doma ērģelnieks.
19. šaha olimpiāde
"E" fināls
"E" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 49. Jaunzēlande, 50. D. Rodēzija, 51. Turcija, 52. Malta, 53. Honkonga, 54. Maroka, 55. Fēru salas, 56. Andora, 57. Kipra, 58. ASV Virdžīnas, 59. Džērsija, 60. Monako.
Johans Valentīns Mēders
Dzimis mūsdienu Tīringenē mūziķa ģimenē. No 1666. gada mācījies teoloģiju Leipcigā, vēlāk pārcēlies uz Jēnu. Darbojies Gotā (1671), Brēmenē (1672—1673), Hanburgā (1673), vēlāk Kopenhāgenā un Lībekā, kur 1674. gadā tikās ar Bukstehūdi. No 1674. līdz 1680. gadam darbojās ģimnāzijā Tallinā, no 1687. līdz 1698. gadam — Dancigā, līdz, īsu laiku pavadījis Kēnigsbergā, 1700. gadā ieradās Rīgā, kur nodzīvoja līdz mūža beigām.
Mencendorfa nams
Mencendorfa nams ir 17.—18. gadsimta rīdzinieku dzīvojamais nams — muzejs, kas atrodas Grēcinieku ielā 18, Rīgā. Šī ir Rīgas vēstures un kuģniecības muzeja filiāle "Mencendorfa nams. Rīdzinieku 17.—18. gadsimta māja—muzejs".
Johans Valentīns Mēders
Apmēram 130 darbu autors. To vidū radījis 12 mesas, 4 pasijas, 5 magnifikātus un daudz motešu. Rakstījis arī laicīgu mūziku dziesmuspēli, divas operas, operu-baletu, vokālos skaņdarbus un kamerkompozīcijas.
19. šaha olimpiāde
Labākie pie galdiņiem
!Galdiņs, Vieta||Vārds, Uzvārds||Valsts||Grupa||Rezultāts||Partijas||Procenti
Mencendorfa nams
Ēka celta 1695. gadā, pārbūvēta 1755. Līdz pat 1939. gadam ēkā bija veikals, dzīvokļi un noliktavu telpas. 1902. gadā tika pārveidota fasāde Grēcinieku ielas pusē, arhitekts — Vilhelms Neimanis.
Johans Valentīns Mēders
Tāds pats vārds un uzvārds bija vācu komponistam Johanam Gabrielam Mederam (Johann Gabriel Meder), kurš dzimis 1729. gadā netālu no Erfurtes un darbojās Amsterdamā līdz 1800. gadam.
19. šaha olimpiāde
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti redzami tabulās:
Godalga par labāko partiju
Godalgu par labāko partiju saņēma Lotārs Šmids (VFR) par uzvaru priekšsacīkstēs spēlētā partijā L. Šmids — A. Kincels (Austrija).
Mencendorfa nams
No 1723. līdz 1902. gadam te atradās Brieža aptieka (Apotheke Brandt), kas ir sestā vecākā aptieka Rīgā. Vēl šajā ēkā atradušies dažādi veikali, J. Kelma stiklinieka darbnīca. PSRS okupācijas laikā Mencendorfa namā bija iekārtoti dzīvokļi. Laikā no 1981. līdz 1992. gadam ēkā tika veikta rekonstrukcija. 1992. gadā Mencendorfa namam piešķirts muzeja statuss.
Ātrijs
Ātrijs (la no ater "nokvēpis; melns: nokvēpusi, tumša telpa") sākotnēji bija seno romiešu nama (domusa) centrālā daļa, kas būtībā bija iekšējais gaismas pagalms, no kura tālāk gāja izejas uz citām apkārtējām telpām. Agrīno kristiešu bazilikās par ātrijiem sauca nelielus, ar slēgtu galeriju ieskautus taisnstūra pagalmus pirms ieejas dievnamā. parasti ar aku (kantaru) centrā.
Mencendorfa nams
Laikā no 1900. līdz 1939. gadam ēkā dzīvoja tirgotāju ģimene Mencendorfi, kas bija ēkas īpašnieki un viņu vārdā tā tiek dēvēta. Muzejs saglabā saikni ar viņu pēctečiem.
Ātrijs
Mūsdienu arhitektūrā par ātriju sauc centrālo, parasti, labi apgaismotu sabiedriskās celtnes daļu, kuru izgaismo no griestiem vai griestos izveidota atvēruma nākoša gaisma. Šāda telpa var būt izveidota arī lielajos kruīza kuģos.
Treneris
Treneris (angļu: trainer, to train — audzināt, apmācīt) ir izglītības un sporta darba speciālists, kurš nodrošina sporta treniņu procesu atbilstoši treniņu mērķiem un uzdevumiem, cilvēks, kurš atdod savas zināšanas, spēku, dvēseli savam audzēknim un attīsta ne tikai viņa funkcionālās iespējas un meistarību, bet gan personību kā veselumu; persona, kas nodarbojas ar individuāla sportista vai sporta komandas vispārējo fizisko, speciālo sagatavošanu, morāles vērtību, tikumības un arī patriotisma attīstīšanu.
Ātrijs
Romiešu nama ātrijs
Sākotnēji ātrijs kalpoja kā virtuve vai ēdamistaba, kur atradās pavards un stelles, un tajā pat laikā šis bija nama sakrālais centrs, simbolizējot Romas galveno svētnīcu — Cerēras mundusu. Munduss bija apaļa velvēta bedre, kuru pēc leģendas, dibinot pilsētu, bija izracis Romuls, un kura trīs reizes tika atvērta upurēšanai. Šajā sakarā ātrijs, līdzīgi mundusam, simbolizēja "pasaules stabu", kas savieno katru romiešu namu ar debesīm un pazemi.
Mencendorfa nams
Muzejā skatāmas ekspozīcijas par Rīgas iedzīvotāju sadzīvi un tradīcijām. Daļa priekšmetu atvesti no citiem objektiem, kā flīzes no Doma klostera krustejas grīdas un rātsnama galds ar uzliektu malu, lai no tā nenoripotu skaitāmā nauda. Muzejā atrodas arī stikla mākslas darbnīca un vācbaltu kultūras centrs "Domus Rigensis".
Ātrijs
Romiešu nama ātrijs
Vēlāk centrālo vietu ātrijā aizņēma baseins (implūvijs), virs kura jumtā bija izveidots četrslīpju atvērums (komplūvijs), pa kuru baseinā satecēja lietus ūdeņi. Aiz implūvija, nedaudz tālāk, veidoja pavardu, tā, lai uz tā netecētu lietus ūdeņi, bet lai dūmus no telpas izvilktu caur komplūviju. Vēl vēlāk no šīs telpas tika aizvākts arī pavards. Sākotnēji ātrijs kalpoja kā saimes mātes guļas vieta. Pretī ieejai namā atradās dziļa niša priekš viņas gultas — lectus adversus ("guļvieta pretī durvīm"). Vēlākā laikā šī niša zaudēja savu sākotnējo funkciju un saglabājās tikai simboliski, kā laulības svētuma zīme. Ātrijā tika glabāta liela daļa no dzimtai nozīmīgiem priekšmetiem: smaga lāde ar ģimenes relikvijām (naudas lāde), altāra veida galds — kartibuls (Varrons dalījās atmiņās, ka viņa bērnībā tādi vēl bija palikuši), īpaša niša (tablinums), kur glabājās saimnieka dokumenti un ģimenes arhīvs, un skapis (nišā) vaska masku (imagines) un senču bistu glabāšanai. Šeit glabājās arī aizbildņu garu (laru un penatu) tēli, kas vēlāk tika izvietoti īpašā svētnīcā — lararijā. Stelles, kā ātrija interjera neatņemams elements, senajās ģimenēs saglabājās līdz pat republikas pastāvēšanas beigām. Vēlāk ātrijs pārtapa publiskā, viesu pieņemšanas jeb parādes zālē. Šeit uzņēma viesus, kurus nevēlējās pieņemt ģimenes lokā. Šeit patrons pieņēma savus klientus. Ātrijs kļuva par visvairāk mēbelēto nama daļu. Saglabājušies karnīzu gredzeni liecina, ka šo zāli vajadzības gadījumā ar aizkariem un portjerām dalīja vairākās norobežotās telpās.
Ātrijs saglabājās arī cita veida senās Romas namos. Ātrija funkciju insulās (daudzstāvu namos) pildīja gaismas pagalms.
Ātriju tipi (pēc Vitrūvija)
Vitrūvijs ātrijus dalīja 5 tipos:
Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris
Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris ir bulvāris Rīgas Bulvāru lokā Centra apkaimē Rīgā. Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris sākas no Krišjāņa Valdemāra ielas un beidzas krustojumā ar Kaļķu ielu, pēc krustojuma turpinās kā Aspazijas bulvāris. Šis ir pirmais bulvāris Rīgā. Tā garums ir 503 metri.
Vēsture
Bulvāris tika izveidots 1850. gadu beigās pēc pilsētas vaļņu nojaukšanas. Sākotnējā iecere bija ielu nodēvēt par Pilsētas kanāla bulvāri, tomēr 1860. gadā ielu nosauca par Basteja bulvāri (Bastei-Boulevard, vēlāk Бастіонный бульваръ) un 1861. gadā to atklāja satiksmei. 1929. gadā bulvāris pārdēvēts tā tagadējā nosaukumā, par godu traģiski bojā gājušajam Latvijas ārlietu ministram Zigfrīdam Annam Meierovicam. Otrā pasaules kara laikā pēc padomju okupācijas 1941. gadā to pārdēvēja par Padomju bulvāri, bet vācu okupācijas laikā par Vācu ordeņa loku (de). 1950. gadā tam pievienoja Aspazijas bulvāri.
1990. gadā bulvārim atjaunoja Basteja bulvāra nosaukumu, saglabājot Padomju bulvāra numerāciju, jo līdz 1950. gadam ielas ēku numerācija sākās no Kaļķu ielas. 2008. gadā bulvāra nosaukumam atjaunoja Meierovica vārdu.
Ielu savienojumi
Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris ir savienots ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Sākot ar 1882. gadu pa toreizējo Basteja bulvāri gāja divas zirgu tramvaja līnijas:
1901. gadā tika atklāta elektriskā tramvaja satiksme. Mūsdienās Zigfrīda Annas Meierovica bulvārī kursē četri tramvaja maršruti un retro tramvajs:
Ančkini
Ančkini ir ciems Vārkavas novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos 5,3 km no pagasta centra Vārkavas, 13,7 km no novada centra Vecvārkavas un 202,8 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Etjēns Bakro
Etjēns Bakro (fr; dzimis, Lillē) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (1997).
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt četru gadu vecumā. Desmit gadu vecumā uzvarējis Pasaules jauniešu čempionātā U10 vecuma grupā. 1995. gadā kvalificējies Parīzes Grand Prix turnīra finālam, kurā uzvarējis Pasaules čempionu šahā Anatoliju Karpovu. 1997. gadā kļuvis par vienu no jaunākajiem FIDE starptautiskajiem lielmeistariem (GM).
2005.gadā kopā ar Viktoru Bologanu uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Poikovskijā. Tajā pašā gadā, uzvarot Aleksandru Griščuku, ieņēmis 3. vietu FIDE Pasaules kausa izcīņā Hantimansijskā. 2007. gadā Elistē piedalījies FIDE pretendentu mačos, kuros 1. kārtā zaudējis Gatam Kamskim.
2009. gada februārī Maskavā uzvarējis Aeroflot Open starptautiskajā šaha turnīrā. 2011. gadā kopā ar Sergeju Karjakinu dalījis pirmo vietu starptautiskā šaha turnīrā Poikovskijā.
No 1999. līdz 2003. gadam piecas reizes pēc kārtas kļuvis par Francijas šaha čempionāta uzvarētāju, bet 2008. gadā atkārtojis šo panākumu sesto reizi, papildu mačā par 1. vietu pieveicot Maksimu Vašjēru-Lagravu. .
Pārstāvējis Francijas izlasi lielākajās šaha komandu sacensībās:
Šostakoviča 8. stīgu kvartets
Dmitrija Šostakoviča '''8. stīgu kvartets do minorā''' Op. 110, tika uzrakstīts trīs dienās (1960. gada 12.–14. jūlijā).
Kompozīcija un atskaņošana
Astotais stīgu kvartets tapa neilgi pēc tam, kad Šostakovičs negribīgi iestājās komunistiskajā partijā. Saskaņā ar autora piezīmi uz partitūras tas ir veltīts "fašisma un kara upuriem"; viņa dēls Maksims to interpretē plašāk – kā atsauci uz  totalitārisma upuriem –, savukārt viņa meita Gaļina uzskata, ka viņš to veltījis sev un ka piezīmi uz partitūras pavēlēja pievienot Krievijas varas iestādes. Šostakoviča laikabiedrs un tuvs draugs Ļevs Ļebedinskis sacījis, ka Šostakovičs veidojis kvatetu kā savu epitāfu un ap šo laiku plānojis izdarīt pašnāvību.
Stepanakerta
Stepanakerta (hy) vai Hankendi (az) ir pašpasludinātās Kalnu Karabahas galvaspilsēta un lielākā pilsēta.
Šostakoviča 8. stīgu kvartets
Kompozīcija un atskaņošana
Darbs tika uzrakstīts Drēzdenē, kur Šostakovičs paralēli rakstīja mūzika filmai Piecas dienas, piecas naktis – padomju un austrumvācijas filmu veidotāju kopprojekts par Drēzdenes bombardēšanu Otrajā pasaules karā.
Stepanakerta
Klimats
Stepanakerta klimats ir subtropisks, daļēji sauss. Vasaras ir salīdzinoši karstas, taču liels karstums ir reti sastopams ģeogrāfiskā novietojuma dēļ. Jūlijs ir siltākais mēnesis ar vidējo temperatūru +24°C, aukstākais mēnesis ir janvāris.
Šostakoviča 8. stīgu kvartets
Kompozīcija un atskaņošana
Kvarteta pirmatskaņojumu 1960. gadā Ļeņingradā uzveda Bēthovena kvartets. Pēc 1962. gada Borodina kvarteta ieraksta mūzikas kritiķis Ēriks Smits raksta: "Borodina kvartets atskaņoja šo darbu komponistam viņa Maskavas mājās, cerot uz viņa kritiku. Bet Šostakovičs, pārņemts ar savu personiskāko jūtu skaisto atskaņošanu, nolika galvu plaukstās un raudāja. Kad mūziķi bija pabeiguši spēlēt, viņi klusi sakrāmēja instrumentus un pameta istabu."
Stepanakerta
Iedzīvotāji
Stepanakertā dzīvo aptuveni 53 000 armēņu, kas veido lielāko iedzīvotāju daļu.
Stepanakertā dzimuši Roberts Kočarjans, otrais Armēnijas prezidents, un Seržs Sargsjans, trešais un tagadējais Armēnijas prezidents.
Šostakoviča 8. stīgu kvartets
Mūzika
Kvartets sastāv no piecām savstarpēji savienotās daļām un ilgst apmēram 20 minūtes.
Pirmā daļa tiek iesākta ar DSCH motīvu – Šostakoviča muzikālo parakstu. Šī lēnā, ārkārtīgi skumjā tēma dzirdama arī viņa 1. čellkoncertā, 10. simfonijā, 1. vijoļkoncertā, 15. simfonijā un 2. klavieru sonātē. Motīvs tiek izmantots katrā šī kvarteta daļā, un uz tā ir balstīta trešās daļas ātrā tēma.
Darbs ir piepildīts ar citu Šostakoviča skAaņdarbu citātiem: pirmajā daļā tiek citēta viņa 1. simfonija un 5. simfonija; otrajā daļā izmantota ebreju tēma, ko Šostakovičs pirmo reizi izmantoja savā 2. klavieru trio; trešajā daļā komponists citē 1. čella koncertu; un ceturtajā daļā citēta ārija "Serjoža, mana mīlestība" no Šostakoviča operas Mcenskas apriņķa lēdija Makbeta. Piektajā daļā ir citēts vēlviens motīvs no Lēdijas Makbetas.
Eterikēna šaurums
Eterikēna šaurums (ru, sah) ir jūras šaurums Ziemeļu Ledus okeānā Krievijā. Tas atdala Jaunsibīrijas salu arhipelāga Lielo Ļahova salu dienvidos no Mazās Ļahova salas ziemeļos un savieno Laptevu jūru rietumos un Austrumsibīrijas jūru austrumos. Šaurums ir ap 25 km garš un šaurākajā vietā 13 km plats, lielāko gada daļu klāts ar ledu.
Šauruma krasti zemi, veidoti no mūžīgā sasaluma iežiem un fosilā ledus. Abos krastos plaši sēkļi.
Nosaukts par godu evenu tirgotājam un medniekam Eterikēnam, kurš pirmais to šķērsoja 1760. gados, atklājot Mazo Ļahova salu.
Salacgrīvas ģerbonis
Salacgrīvas pilsētas ģerbonis ir viens no Salacgrīvas pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs sarkanā krāsā ar sudraba galvaspāli, kas T|T burta formā sadala sarkano laukumu. Sudraba joslas simbolizē jūru un Salacas upi, kas tajā ietek. Sudraba joslās iekļaujas melns enkurs, kas simboliski savieno abus upes krastus. Enkurs apzīmē ostu.
1969. gada Latvijas čempionāts šahā
1969. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 26. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 23. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 26. šaha čempionāts vīriešiem notika 1969. gadā Rīgā. Turnīrs nebija veiksmīgs iepriekšējā čempionāta uzvarētājam Jānim Klovānam, kurš dalīja tikai piekto vietu. Tāpat kā pagājušajā gadā slimības dēļ turnīru nepabeidza talantīgais meistars Alvis Vītoliņš, un finišā atkal bija divi uzvarētāji - Anatolijs Šmits un Juzefs Petkēvičs. Čempiona noteikšanai bija vajadzīgs 6 partiju papildus mačs, kuru gan izdevās sarīkot tikai 1970. gada sākumā. Šmits labāk izmantoja balto figūru priekšrocības un uzvarēja ar 3,5:1,5, tādējādi pirmoreiz kļūstot par Latvijas PSR čempionu.
Latvijas PSR 23. šaha čempionāts sievietēm notika 1969. gadā Rīgā. Pēc gada pārtraukuma čempionātā piedalījās Astra Klovāne, kura sīvā cīņā ar iepriekšējo gadu uzvarētājām Zāru Nahimovsku, Benitu Vilerti (Vēju) un Viju Rožlapu ieguvu savu ceturto Latvijas PSR čempiones titulu.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! Punkti !! Vieta
! !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Rasmuss Sandins
Kārls Ēriks Rasmuss Sandins (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) Sandins pārstāv NHL komandu Vašingtonas "Capitals". 2018. gada NHL draftā Sandinu pirmajā kārtā ar kopējo 29. numuru izvēlējās Toronto "Maple Leafs".
Ipolits
"Ipolits" ir 2002. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Jānis Streičs.
Sižets
Filmas centrā atrodas mīlas trīsstūris starp māti, meitu un znotu. Māte izmanto bīstamas psiholoģiskas rotaļas pret znotu, lai viņā atmodinātu vīrieti.
Kakarvīši
Kakarvīši ir ciems Rēzeknes novada Dricānu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 2 km no pagasta centra Dricāniem, 18 km no novada centra Rēzeknes un 190 km no Rīgas.
Rasmuss Sandins
Iepriekš Sandins spēlēja Toronto "Maple Leafs" un Zviedrijas hokeja līgas komandā Rögle BK.
Kakarvīši
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V589 (Skūškova-Dricāni).
Kankuļi
Kankuļi ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 215 km attālumā no Rīgas.
Rasmuss Sandins
Iekļauts Zviedrijas hokeja izlases sastāvā 2023. gada Pasaules čempionātam.
Kakarvīši
Ciema teritorijā atrodas divi valsts nozīmes arheoloģiskie pieminekļi : Kakarviešu senkapi (Kara kapi) un Kakarviešu pilskalns. Kakarviešu pilskalnu ir pētījis arheologs Juris Urtāns, veltot tam publikāciju izdevumā "Tāvu zemes kalendars".
1997. gada Rēzeknes domes vēlēšanas
1997. gada Rēzeknes domes vēlēšanas bija Rēzeknes domes vēlēšanas, kas notika 9. martā 1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Rēzeknes domē tika ievēlēti 11 deputāti no 6 kandidātu sarakstiem.
Miķelis Rozentāls
Miķelis Rozentāls (dzimis, miršanas datums nav zināms) bija Latvijas politiķis un skolotājs. Bijis Satversmes sapulces, 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts. Pārstāvējis Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju.
Biogrāfija
Dzimis (pēc vecā stila — ) Briņķu pagasta Lieldzeldas muižas "Drunku" saimnieka Miķeļa un Karlīnes Rozentālu ģimenē. Mācījies Nīkrāces 2-klasīgajā ministrijas skolā. 1904. gadā iestājies Baltijas skolotāju seminārā, izslēgts 1905. gadā sakarā ar audzēkņu streiku. Skolotāja tiesības ieguvis 1911. g. un strādājis par tautskolotāju.
Bijis Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedrs. Ticis ievēlēts visos Latvijas parlamentos: Satversmes sapulcē (1920), 1. Saeimā (1922), 2. Saeimā (1925), 3. Saeimā (1928) un 4. Saeimā (1931).
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada maijā Saeimas darbība tika apturēta. Rozentāls kā viens no potenciālajiem jaunā režīma pretiniekiem tika apcietināts un nogādāts Liepājas koncentrācijas nometnē, kur pavadīja vairākus mēnešus. Atbrīvots, iesaistījies nelegālās Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku un zemnieku partijas (LSSZP) Saldus nodaļas darbībā.
1949. gada martā izsūtīts uz Sibīriju. 1956. gadā atgriezies Kurzemē. Par turpmāko likteni ziņu nav.
Salaspils ģerbonis
Salaspils pilsētas ģerbonis ir viens no Salaspils pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1996. gadā. Ģerboņa mākslinieks ir Jānis Strupulis.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs sadalīts divās daļās, augšējā daļa ir zelta krāsā un tajā attēlots zaļš asns ar divām lapām. Asns simbolizē botānisko dārzu. Apakšējā daļā uz zila fona attēlota sudraba ķieģeļu mūris ar vārtu aili. Zilā krāsa simbolizē Daugavas dzelmi, bet mūris ir pils simbols, kas atradusies uz Mārtiņsalas.
Aizputes virspilskunga iecirknis
Aizputes virspilskunga iecirknis bija Kurzemes guberņas administratīva vienība (1819-1864) ar trīs pilsētām (Aizpute, Grobiņa un Liepāja), diviem miestiem (Durbe un Palanga) un divām pilskunga tiesām (Aizputes pilskunga tiesa un Grobiņas pilskunga tiesa), deviņiem draudzes novadiem ar 28 luterāņu baznīcām un 5 katoļu baznīcām. 1841. gadā Aizputes virspilskunga tiesā atradās 138 privātmuižas, 24 kroņa muižas un sešas mežniecības. To dēvēja arī par Aizputes apriņķi (Hasenpotischer Kreis).
Mūsdienās Aizputes virspilskunga tiesas teritorijā atrodas Liepājas pilsēta un Dienvidkurzemes novads, bet Alsungas pagasts ietilpst Kuldīgas novadā un Jūrkalnes pagasts Ventspils novadā.
Izveide
Pēc pievienošanas Krievijas impērijai Kurzemes guberņā apvienoja Kurzemes un Zemgales hercogistes un Piltenes apgabala zemes, kas līdz 1818. gadam abas saglabāja savu iepriekšējo administratīvo iedalījumu. Pēc 1819. gada Kurzemes guberņas administratīvās reformas Piltenes apgabala dienvidu daļas savienoja ar no bijušās hercogvalsts Kuldīgas virspilskunga tiesas atdalīto Ordeņa-Aizputes un Alsungas draudzes novadiem, izveidojot jaunu Aizputes pilskunga iecirkni. To apvienojot ar Grobiņas pilskunga iecirkni, izveidoja Aizputes virspilskunga iecirkni.
Aizputē atradās Kurzemes guberņas galma tiesai (Oberhofgericht) pakļauta virspilskunga tiesa un evaņģeliski luteriskās baznīcas prāvesta iecirknis. Tā bija sadalīta divos pilskunga iecirkņos (Hauptmannschaft) ar vietējo policiju, kuru pārvaldes iestādes atradās Aizputes un Grobiņas pilsētās.
Likvidēšana
1864. gadā Aizputes virspilskunga tiesu likvidēja, sadalot to Aizputes un Grobiņas apriņķos.
Roli
Roli (en) ir pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnas štata administratīvais centrs un štata otra lielākā pilsēta. Pilsēta ir zināma kā "ozolu pilsēta", jo tajā šie koki ir plaši izplatīti. Saskaņā ar 2010. gada ASV Tautas skaitīšanas datiem, pilsētā dzīvo 403 892 iedzīvotāji. Tāpat Roli ir viena no visstraujāk attīstošākajām pilsētām visā ASV. Pilsēta savu nosaukumu ieguvusi, pateicoties seram Volteram Roli. Lielākā Roli daļa atrodas Veikas apgabalā, taču neliela pilsētas daļa atrodas Darhemas apgabalā.
Atēnu akropole
Atēnu akropole ir sena citadele, kas atrodas kalnainā atsegumā virs Grieķijas galvaspilsētas Atēnām. Te atrodas vairākas senas celtnes ar lielu arhitektūras un vēstures nozīmīgumu, tai skaitā Partenons.
Ir pierādījumi, ka pakalns ir ticis apdzīvots jau 4. gadu tūkstotī p.m.ē. Perikls 5. gadsimtā p.m.ē. koordinēja ievērojamāko akropoles celtņu būvniecību. Darbu vadīšanu viņš uzticēja diviem arhitektiem - Iktīnam un Kalikrātam, bet par vadošo tēlnieku kļuva izcilais Fidījs. Partenons un citas būves tika ievērojami sapostītas 1687. gadā.
Akropole atrodas 156 m v.j.l. augstumā, kopumā teritorija ir 3 hektārus liela. Tā ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Beļetnīki
Beļetnīki ir ciems Vārkavas novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā 1,9 km no pagasta centra Vārkavas, 10,3 km no novada centra Vecvārkavas un 207,0 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V751 (Vecvārkava–Ančkini–Pieniņi–Kauša), Ūdzeņas upes krastā, pie Beļetnīku ezera.
Blekmara—Dīmera gambīts
Blekmara−Dīmera gambīts ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. d2-d4 d7-d5 2. e2-e4'''.
To klasificē pie slēgtām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu D00.
Vēsture
Sākotnēji 1882. gadā amerikāņu šahists A. Blekmars izstrādāja variantu: 1. d2-d4 d7-d5 2. e2-e4 e5xd4 3. f2-f3. Piecdesmit gadus vēlāk 1932. gadā vācu šahists E. Dīmers to modificēja, vispirms spēlējot 3. Zb1-c3 un, tikai pēc 3. ... Zg8-f6, turpinot 4. f3-f3. Atklātnes nosaukums veltīts abiem šahistiem.
Stratēģiskā ideja
Baltie upurē bandinieku, lai iegūtu pārsvaru attīstībā. Ja melnie upuri pieņem, tad balto iniciatīva ir pietiekoša kompensācija par upurēto bandinieku. Mūsdienu praksē sastopams reti, jo melnie abos variantos ar triecienu centrā 3. ... e7-e5 iegūst pārsvaru.
Aivars Āķis
Aivars Āķis (1934–2012) bija latviešu fotogrāfs, fotokluba „Rīga”, vēlāk Tautas studijas “Rīga” mākslinieciskais vadītājs (1973–1987).
Dzīvesgājums
Dzimis 1934. gada 4. februāri Valmieras apriņķa Pāles pagasta „Aizvējos” piena pārrauga Aleksandra Āķa ģimenē. Mācījās Pāles septiņgadīgajā skolā (1941–1948), tad Valmieras 1. vidusskolā, Rīgas 11. vidusskolā un Valkas 1. vidusskolā. Studēja Liepājas Pedagoģiskajā institūtā (1953-1955) un Rīgas Pedagoģiskajā institūtā (1955-1958), kur nodibināja foto pulciņu un piedalījās pirmajās fotoizstādēs. Strādāja Latvijas Radio un televīzijā par korespondentu un redaktoru (1958-1973), līdztekus mācījās PSRS Žurnālistu savienības Maskavas Augstākajos kursos (1960-1962) un Ļeņingradas Augstākās partijas skolas TV nodaļā (1964–1966). Latvijas PSR VDK aģentu kartotēkas kartītē atrodams ieraksts, ka viņš kā Maskavas Žurnālistu savienības augstāko kursu klausītājs 1960. gadā kļuvis par VDK aģentu ar segvārdu "Andrejs".
Atmodas kustības laikā 1987. gadā Āķis kopā ar domubiedriem nodibināja Latvijas Fotomākslinieku savienību un tika ievēlēts par tās prezidentu, 1993. gadā par Latvijas pārstāvi Starptautiskajā fotomākslas federācijā. Miris 2012. gada 31. augustā.
Izstādes
Piedalījās vairāk nekā 400 Latvijas un starptautiskajās izstādēs Lietuvā, Igaunijā, Krievijā, Francijā, Vācijā, Dānijā, Taivānā, Somijā, Japānā, Dienvidāfrikā, Ķīnā, Austrālijā u.c. Kopumā izstādēs saņēmis vairāk kā 100 apbalvojumu. Bija vairāk kā 50 starptautisko izstāžu žūriju loceklis.
Kannova
Kannova ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 301 km attālumā no Rīgas.
Žoels Lotjē
Žoels Lotjē (fr; dzimis, Lillē) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (1990).
Biogrāfija
Piedzimis Kanādā, kur dzīvojis līdz deviņu gadu vecumam. Pēc tam ģimene pārcēlusies uz dzīvi Parīzē, kur Lotjē sācis apmeklēt vietējo šaha klubu Caissa. 1985. gadā kļuvis par Pasaules jauniešu šaha čempionāta uzvarētāju U12 vecuma grupā. Trīs gadus vēlāk Adelaidā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā, apsteidzot Vasiļu Ivančuku un Borisu Gelfandu. Kļuvis par jaunāko uzvarētāju šo sacensību vēsturē. 1990. gadā kļuvis arī par vienu no jaunākajiem FIDE starptautiskajiem lielmeistariem (GM).
Kopš 1990. gada piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas turnīros. 1990. gadā Manilā starpzonu turnīrā ieņēmis tikai 29. vietu, taču jau 1993. gadā iekļuvis pretendentu mačos, kur ceturtdaļfinālā zaudējis Janam Timmanam ar 3½:4½. FIDE Pasaules čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas divas reizes (1997, 1999) iekļuvis 3. kārtā, kur abas reizes piekāpies Borisam Gelfandam ar 2:4. Lielāko panākumu guvis 2001. gada Pasaules šaha čempionātā Maskavā, kur nokļuvis līdz ceturtdaļfinālam, kurā piekāpies nākamajam sacensību finālistam Vasiļam Ivančukam ar 2½:3½.
Divus gadus pēc kārtas (2005, 2006) kļuvis par Francijas šaha čempionāta uzvarētāju. . Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs.
Bijis Pasaules šaha čempiona Vladimira Kramņika treneris (1994—1996, 2000—2002). Tāpat daudz nodarbojies ar organizatorisko darbu. No 2003. līdz 2005. gadam bijis profesionālo šahistu asociācijas līdzdibinātājs un prezidents, bet no 2005. līdz 2006. gadam bijis Francijas šaha federācijas viceprezidents.
No 1997. līdz 2003. gadam bijis precējies ar šaha lielmeistari (WGM) Almīru Skripčenko.
Jānis Porziņģis
Jānis Porziņģis (dzimis Liepājā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlējis vieglā uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Latvijas basketbola izlasi. Spēlējis 15 dažādās komandās vairākās Eiropas līgās savā 14 gadu karjerā.
Kūzmi
Kūzmi ir ciems Rēzeknes novada Dricānu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 0.5 km no pagasta centra Dricāniem, 19 km no novada centra Rēzeknes un 190 km no Rīgas.
Ei
Ei (nl) ir bijušais līcis, tagad noslēgta ūdenskrātuve Nīderlandes galvaspilsētā Amsterdamā. Viens no Amsterdamas galvenajiem ūdensceļiem.
Nīderlandiešu ortogrāfijā simbols IJ tiek uzskatīts par vienu burtu.
Raundas boa
Raundas boa (Casarea dussumieri) ir Maskarēnu žņaudzējčūsku dzimtas (Bolyeriidae) suga un viena no retākajām čūskām pasaulē. Vienīgā izdzīvojusī savvaļas populācija bija saglabājusies nelielajā Raundas salā.
Abu Raundas salā sastopamo Maskarēnu dzimtas sugu čūskas nav indīgas. Otra dzimtas suga — Raundas alu boa (Bolyeria multocarinata) — nav redzēta kopš 1975. gada un tiek uzskatīta par izmirušu.
Nosaukums
Sugas latīniskais nosaukums ir par godu franču ceļotājam un tirgotājam Žanam-Žakam Dussumieri, kurš Indijas okeānā savāca lielu skaitu zinātnei līdz tam nezināmu molusku un zivju kolekciju.
Izplatība
Agrāk bija sastopama Maurīcijā un apkārtējās saliņās. Kolonizācijas laikā izdzīvoja vienīgi Raundā, sekmīgi reintroducēta Ganerskveinā.
Aizsardzība
IUCN Sarkanajā grāmatā Raundas boa šobrīd ierindojusi apdraudēto sugu sarakstā. Salas veģetācija un fauna bija stipri cietusi no tur ievazātajām invazīvajām sugām — kazām un trušiem. 20. gadsimta 80. gados šīs sugas tika izskaustas, ļaujot salai pamazām atgūt savu sākotnējo dabisko vidi. 1996. gadā savvaļā bija atlikušas ne vairāk par 250 čūskām. Taču dzīvesvides atjaunošanas rezultātā to populācija 2012. gadā bija pieaugusi jau līdz 1400 īpatņiem.
2012. gadā Maurīcijas savvaļas fonds sadarbībā ar Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trestu no Raundas rūpīgi pārveda 30 boa tēviņus un 30 mātītes uz Ganerskveinas saliņu, kuru tās kādreiz apdzīvoja. 2013. gadā tur tika konstatēti Raundas boa jaunuļi, kas liecināja par sekmīgi īstenotu boa reintrodukcijas programmu Ganerskveinā.
Džons Brauns
Džons Brauns (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu abolicionists un kaujinieks, kurš centās likvidēt verdzību ASV ar militāru spēku.
Dzimis Konektikutā, uzauga Ohaio, kur tēvs atvēra ādas apstrādes darbnīcu. Valstī kļuva pazīstams, kad pretverdzības kaujinieku sastāvā cīnījās pret verdzības piekritējiem t.s. Asiņojošās Kanzasas (Bleeding Kansas) laikā (1854—1861). 1859. gadā Brauns kopā ar piekritējiem, kuru starpā bija viņa dēli, uzbruka federālajām arsenālam Hārpersferijā (tolaik Virdžīnijā, tagad Rietumvirdžīnijā). Brauna mērķis bija izraisīt melnādaino vergu sacelšanos, izdalot viņiem ieročus. 16. oktobrī arsenāls tika ieņemts, tomēr plašu atbalstu šis uzbrukums neguva. Arsenāls tika atkarots ar vietējās milicijas un ASV jūras kājnieku spēkiem Roberta Lī vadībā. Brauns tika notiesāts uz nāvi un pakārts.
Šis uzbrukums bija viens no notikumiem, kas tuvināja ASV pilsoņu karam. Pilsoņu kara laikā dziesma "Džona Brauna ķermenis" (John Brown's Body) kļuva par populāru unionistu marša dziesmu.
Valters fon Pletenbergs (padomnieks)
Valters fon Pletenbergs (de, dzimis pirms 1518. gada, miris pēc 1559. gada) bija Livonijas ordeņa brālis 16. gadsimtā, Livonijas ordeņa padomnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis pirms 1518. gada Livonijas ordeņa mestra Valtera fon Pletenberga brāļa Johana ģimenē. 1530. gadā viņš apprecējās ar Kavildas muižas (mūsdienās Tartu apriņķī) īpašnieka Fromholda fon Tīzenhauzena meitu Elizabeti. Pēc tēvoča nāves 1540. gadā viņu iecēla par Livonijas ordeņa padomnieku. 1552. gadā apprecējās otrreiz.
Uz Valtera fon Pletenberga īpašumiem Livonijas kara laikā, 1560. gadā, notika Ērģemes kauja. Pats Pletenbergs jau 1559. gadā bija pametis Livoniju un uzturējās vārdabrāļa dzimtajā Meijerihas pilī pie Pletenbergas. Līdz ar Pletemberga aizbraukšanu Livonijā izbeidzās dzimtas vīriešu līnija. Pletenberga meita apprecējās ar Ērgļu īpašnieku Johanu fon Tīzenhauzenu.
Alsviķi
Alsviķi ir ciems Alūksnes novada Alsviķu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos pie autoceļa P39 7,5 km no novada centra Alūksnes un 190 km no Rīgas. Alsviķos atrodas arodskola, Jaunannas mūzikas un mākslas skolas filiāle, tautas nams, bibliotēka, vairāki veikali, bērnudārzs, feldšerpunkts, pasts.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Nataļja Ivaško
Nataļja Ivaško (ru; dzimusi ) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Nataļja Ivaško ar cīņas sportu sāka nodarboties 1993. gadā. Viņa pārstāvēja Krasnojarskas cīņas klubu "Victors". Ivaško ir pieckārtēja Krievijas čempione. Treneri - Viktors Raikovs, Viktors Aļeksejevs. Krievijas izlasē no 1997. līdz 2004. gadam. Sporta karjeru viņa pabeidza 2004. gadā. Viņa dzīvo Krasnojarskā. Strādā M. F. Rešetņova vārdā nosauktās Sibīrijas Valsts zinātnes un tehnoloģijas universitātes Fiziskās audzināšanas nodaļā.
Borbaļi
Borbaļi (latgaliski: Buorbali) ir ciems Vārkavas novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5,3 km no pagasta centra Vārkavas, 11,6 km no novada centra Vecvārkavas un 207,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Ūdzeņas upes krastā.
Zaudētā nedēļas nogale
"Zaudētā nedēļas nogale" (en) ir 1945. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Billijs Vailders. Filmā galvenās lomas atveido Rejs Millands un Džeina Vaimena. Filma ir balstīta uz Čārlza Džeksona 1944. gada romāna ar tādu pašu nosaukumu.
Filmas sižets seko hroniska alkoholiķa dzeršanai četru dienu garumā.
"Zaudētā nedēļas nogale" pirmizrāde notika. Filma saņēma kritiķu atzinību un guva komerciālus panākumus. To nominēja septiņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām saņēma četras kategorijās "Labākā filma", "Labākais režisors", "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Millands) un "Labākais adaptētais scenārijs". "Zaudētā nedēļas nogale" 1946. gadā, pirmajā Kannu kinofestivālā, saņēma Grand Prix du Festival International du Film balvu, savukārt Millands saņēma balvu kā festivāla labākais aktieris. Tā ir tikai viena no trim filmām, kopā ar "Mārtijs" (Marty, 1955) un "Parazīts" (2019), kas vienā gadā saņēmusi gan Kinoakadēmijas balvu par labāko filmu, gan Kannu kinofestivāla augstāko apbalvojumu. 2011. gadā filmu iekļāva ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filmu".
Frenks Abagneils
Frenks Viljams Abagneils (en; dzimis Bronksvilā, Ņujorkas štatā, ASV) ir amerikāņu finanšu drošības konsultants, pazīstams ar saviem agrākajiem kriminālajiem pārkāpumiem — naudas viltošanu un krāpniecību, ko viņš veica 15 līdz 21 gadu vecumā.
Viņš ir kļuvis par vienu no visu laiku slavenākajiem viltvāržiem, Abagneilam ir bijušas vismaz astoņas dažādas identitātes, viņš ir bijis pilots, ārsts, lektors, palīgs ģenerālprokurora birojā; tāpat viltojis savu vecumu. Divas reizes viņam izdevies izvairīties no policijas apcietinājuma. 1969. gadā viņu apcietināja Francijas policija, kur ieslodzījumā viņš pavadīja 6 mēnešus, kad viņš tika izdots Zviedrijai (kur arī pavadīja 6 mēnešus ieslodzījumā), visbeidzot tika izdots ASV, kur cietumā pavadīja mazāk par 5 no tiesas piespriestajiem 12 gadiem. Kopumā no 1964. līdz 1969. gadam piesavinājies svešas identitātes, profesijas, viltojis dokumentus, banknotes, kā arī izrakstījis viltotus čekus vairāku miljonu dolāru vērtībā. Abagneils tika atbrīvots pret vienošanos, ka palīdzēs tiesībsargājošajām iestādēm atklāt ar naudas viltošanu saistītus pārkāpumus. Vairāk nekā 30 gadus viņš ir sadarbojies ar FIB, lasījis lekcijas FIB akadēmijā, konsultējis darbiniekus FIB nodaļās, sarakstījis grāmatas. Abagneils ir atvēris konsultāciju firmu.
1980. gadā sarakstījis autobiogrāfiju Catch Me If You Can, pēc kuras Stīvens Spīlbergs uzņēmis filmu "Noķer mani, ja vari" (Catch Me If You Can; 2002), kurā Abagneilu attēlo Leonardo Di Kaprio, pašam Abagneilam arī bija epizodiska loma filmā.
Līpori
Līpori (arī Liepari) ir ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 6 km no pagasta centra Benislavas, 16,3 km no novada centra Rugājiem un 227,3 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Markuss Sērensens
Markuss Sērensens (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Sērensens pārstāv Šveices Nacionālās līgas komandu HC Fribourg-Gottéron. 2010. gada NHL draftā Sērensenu ar kopējo 106. numuru 4. kārtā izvēlējās Otavas "Senators".
Iepriekš spēlējis Zviedrijas hokeja līgas komandās Djurgårdens IF un Skellefteå AIK, kā arī NHL komandā Sanhosē "Sharks".
Iekļauts Zviedrijas hokeja izlases sastāvā 2021. un 2023. gada Pasaules čempionātā.
Aleksandrs Gubens
Aleksandrs Gubens (1879-1952) bija latviešu jurists, Senāta loceklis, Apvienotās sapulces priekšsēdētājs (1934–1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 13. martā Kraukļu pagasta Nikolaja jeb Gubeņa skolā (tagad Cesvaines pagastā) tautskolotāja un skolas pārziņa Jāņa Gubeņa ģimenē. Mācījās Rīgas klasiskajā ģimnāzijā. Studēja Maskavas universitātes Juridiskajā fakultātē. Strādāja par zvērināta advokāta palīgu, no 1911. gada bija zvērināts advokāts Pēterburgas Tiesu palātas apgabalā.
Ģimene
Viņa māsa Marija Gubene (1872-1947) bija pirmā sieviete ērģelniece un pirmā Latvijas Valsts Konservatorijas profesore.
Rūdolfs Kronlaks
Rūdolfs Kronlaks (dzimis, miris ) bija latviešu futbolists, pussargs.
Biogrāfija
Dzimis Medzes pagastā, netālu no Liepājas, Ādolfa Ferdinanda Kronlaka un viņa sievas Līnas (dz. Jirgensone) ģimenē.
Viens no neatkarības laika Liepājas futbola ievērojamākajiem sportistiem. Vislabāk zināms ar spēli centra pussarga ampluā, bet karjeras sākumos spēlēja dažādās pozīcijās, tai skaitā arī vārtos. Futbolu sāka spēlēt skolas komandā, 1920. gadā iestājās Baumaņa komandā, bet vislabāk zināms kā Liepājas "Olimpijas" futbolists. Pārstāvēja "Olimpiju" ilgus gadus — no 1922. gada līdz 1936, izcīnīja piecus Latvijas meistara titulus, no pirmā "Olimpijas" sastāva vēl tikai Harijs Pikols un Ludvigs Dudaņecs nospēlēja "Olimpijas" rindās 10 gadus. Viens no visvairāk spēles Latvijas izlasē aizvadījušajiem Liepājas futbolistiem (18 spēles), 1932. gada Baltijas kausa ieguvējs. Pirmās Liepājas sastādītās komandas dalībnieks spēlē pret Jelgavu 1924. gadā. Bija izslavēts ar nosvērtu spēles stilu.
Pēc futbola
Pēc aktīvo futbolista gaitu beigām darbojās kā Dzelzceļu aizsargu pulka sporta kluba Liepājas nodaļas futbola komanda treneris, piedalījās veterānu spēlēs.
Pēc Otrā pasaules kara vadīja futbolistu treniņus Eihštetes DP nometnē (1946), spēlēja tiltu būvētāju komandā. Pēc ieceļošanas ASV spēlēja Čikāgas "veco latviešu" futbola komandas rindās kopā ar Ēriku Pētersonu (1954), vadīja latviešu futbolistu treniņus Čikāgā.
Atbilstoši atšķirīgām versijām 2. Pasaules kara laikā 1943. gadā bija iesaukts leģionā (vācu laika prese) vai arī evakuēts 1944. gada oktobrī (izceļošanas papīri Vācijā). Atbilstoši Arolsen arhīvos atrodamajiem papīriem, ilgus gadus strādājis par atslēdznieku Latvijas dzelzceļā, bet evakuācijas laikā — kā strādnieks Siemens rūpnīcā Gerā, Vācijā. Pēc DP nometnēm bija nodarbināts US Labor service Gussenā, Vācijā.
1951. gadā izceļoja uz ASV, apmetās uz dzīvi Čikāgā, kur dzīvoja līdz mūža nogalei. Aizrāvās ar makšķerēšanu.