cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bulgārijas Melnās jūras piekraste
Bulgārijas Melnās jūras piekraste ir reģions Bulgārijā, kas ir viens no galvenajiem tūrisma industrijas objektiem valstī. Tas stiepjas no Rumānijas ziemeļos līdz Turcijai dienvidos un vasaras sezonā to apmeklē miljoniem atpūtnieku.
No apmēram 378 kilometru garā krasta aptuveni 130 kilometrus klāj smiltis. Stara Planinas kalnu grēda nosacīti sadala piekrasti divās daļās - ziemeļu daļā un dienvidu daļā. Ziemeļu daļā raksturīgi stāvkrasti un reģionā vēsturiski dzīvojuši gagauzi. Dienvidu krastā vairāk ir smilšu pludmales, līdz 20. gadsimta sākumam daudzi no iedzīvotājiem bija grieķi. Dienvidu piekrastē atrodas vairākas vēstriskas pilsētas, tai skaitā UNESCO Pasaules mantojuma Nesebara. Galvenās piekrastes pilsētas ir Varna ziemeļos un Burgasa dienvidos.
Jēkabs Mors
Dzīvesgājums
Dzimis 1840. gada 7. martā Rīgā galma padomnieka Georga Gotfrīda Mora un Annas Dorotejas Leventālas ģimenē. Annas Dorotejas tēvs bija latviešu zemnieks Miķelis Sproģis no Kundziņsalas, bet laulības ierakstā baznīcas grāmatā viņa ierakstīta ar mātes pirmslaulības uzvārdu Leventāla. Georga Gotfrīda tēvs galdniekmeistars Gotfrīds Mors pārcēlās uz Rīgu no Medenavas draudzes novada Austrumprūsijā.
1860. gadā Mors beidza Tērbatas skolotāju semināru un sāka mācīt Kuresāres otrajā pamatskolā. Vēlāk atgriezās Tērbatā, kur satika savu nākamo sievu. No 1865. līdz 1868. gadam studēja Tērbatas Universitātē filoloģiju. 1869. gada jūlijā apprecējās ar igauņu tirgotāja meitu Auroru Juliānu Katarīnu Tenisonu. Pēc tam mācīja sengrieķu un latīņu valodas Brestā, Vitebskā un Sanktpēterburgā. No 1906. gada līdz savai nāvei 1914. gadā bija Carskoje Selo ģimnāzijas direktors. Tajā laikā tur mācījās Nikolajs Gumiļovs.
Kīts Deivids
Piedalījies tādās filmās kā "Radījums" (1982), "Armijas vads" (1986), They Live (1988), Dead Presidents (1995), "Armagedons" (1998), "Šis un tas par Mēriju" (1998), "Rekviēms sapnim" (2000), "Kad iestājas tumsa" (2000), Barbershop (2002), "Sadursme" (2004), "Ridika hronikas" (2004), "Mākoņu atlants" (2012) un "Foršie džeki" (2016).
Ierunājis arī lomas animācijas filmās "Princese un varde" (2009) un "Korelaina" (2009).
Oskars de Markoss
Oskars de Markoss (es, dzimis ) ir spāņu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2009. gada de Markoss pārstāv La Liga komandu Bilbao "Athletic". Iepriekš de Markoss ir spēlējis Deportivo Alavés komandā.
Sodomija
Sodomija ir termins, ko attiecina uz orālo seksu, anālo seksu un zoofiliju, dažkārt arī uz citu seksuālo aktivitāti, kuras laikā nevar radīt pēcnācējus.
Sodomiju saista ar reliģiju, it īpaši jūdaismu un kristietību, kur to skata kā grēku. Sākotnēji šis termins, kas cēlies no Bībeles Sodomas un Gomoras stāsta Radīšanas grāmatas 18. un 19. nodaļā, tika attiecināts vienīgi uz anālo seksu. Ilgu laiku daudzās valstīs pastāvēja Sodomijas likumi, kas kriminalizēja ne vien šīs seksuālās aktivitātes, bet arī citas. Mūsdienās, vismaz Rietumu pasaulē, šie likumi ir pārskatīti un vairumā gadījumu atcelti.
Golts
Golts var būt:
Larsena šaurums
Larsena šaurums (en, iu) ir jūras šaurums starp Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Atdala Būtijas pussalu austrumos no Velsas Prinča salas ziemeļos, Viktorijas salas rietumos un Karaļa Viljama salas dienvidos. Savieno Franklina šaurumu ziemeļos un Maklintoka šaurumu ziemeļrietumos ar Viktorijas šaurumu dienvidrietumos un Džeimsa Rosa šaurumu dienvidaustrumos.
Atons
Atons var būt:
Larsena šaurums
Nosaukts par norvēģu polārajam kuģotājam Henrijam Larsenam (Henry Asbjörn Larsen), kurš kā pirmais 1940.—1942. gadā izkuģoja Ziemeļrietumu jūrasceļu virzienā no rietumiem uz austrumiem un 1944. gadā kā pirmais izkuģoja Ziemeļrietumu jūrasceļu vienā vasarā virzienā no austrumiem uz rietumiem.
Mazā iela
Mazā iela (Het Straatje) ir nīderlandiešu gleznotāja Jana Vermēra aptuveni 1657.–1658. gadā radīta eļļas krāsas glezna. Tā šobrīd atrodas Amsterdamas Rijksmuseum kolekcijā. Vermērs to parakstījis kreisajā malā zem loga ar vārdiem "I V MEER".
Glezna
Glezna veidota ar eļļas krāsu uz audekla; tā ir samērā neliela — 54,3 centimetrus augsta un 44 centimetrus plata.
Gleznā attēlota klusa iela, tipiska Nīderlandes zelta laikmeta pilsētas aina. Šī ir viena no trim zināmajām Vermēra gleznām, kurās attēlota Delfta. Divas citas ir "Delftas skats" un pazudusī glezna "Māja Delftā". Šo gleznu uzskata par nozīmīgu nīderlandiešu mākslinieka darbu.
Ēku taisnie leņķi mainās ar trijstūrveida ēku jumtiem un debesu laukumu, piedodot kompozīcijai dzīvīgumu. Sienas, akmeņi un ķieģeļi gleznoti ar biezu triepienu, kas padara tos gandrīz taustāmus.
Gleznošanas materiāli
Vermērs panācis reālistisku virsmu attēlojumu, meistarīgi pielietojot ierobežotu pigmentu skaitu. Viņš izmantoja sarkanu okeru un alizarīnu sarkanbrūnajai ķieģeļu sienai, zilās debesis satur svina balto un dabīgo ultramarīnu. Zaļie slēģi un koku lapas gleznotas ar azurītu, sajauktu ar svina un alvas dzelteno pigmentu.
Tomēni (Lēdmanes pagasts)
Tomēni ir ciems Lēdmanes pagastā, Ogres novadā. Atrodas 68 km attālumā no Rīgas.
Mazā iela
Atrašanās vieta
Lai arī pastāv vienprātība par to, ka gleznā attēlota tā laika ielas aina 17. gadsimta Delftā, kur tolaik dzīvoja un strādāja Vermērs, precīza gleznošanas vieta ilgstoši bijis diskusiju un izpētes temats. Vairāki pētījumi norādījuši, ka tā gleznota Voldersgracht ielā, kura atrodas Vermēra centrs, bet citi uz Nieuwe Langendijk ielas mūsdienu ēku numuriem 22 līdz 26. Vēlāki arhīvu pētījumi, izmantojot pilsētas piestātņu maksu reģistru, kurā norādīti precīzi visu tā laika ēku un eju izmēri gar Delftas kanāliem, noveduši pie secinājuma, ka atrašanās vieta ir Vlamingstraat, iela ar šauru kanālu un mūsdienu ēku numuriem 40 un 42. Ēka gleznā pa labi piederēja Vermēra tantei, Ariāntgenai Klāsai van der Minnei. Viņa nodarbojās ar dzīvnieku ķidu tirdzniecību un eja pie viņas mājas bija zināma kā "Ķidu vārti" (Penspoort). Vermēra māte un māsa dzīvoja pie tā paša kanāla, iepretim pa diagonāli.
Spensere
Spensere var būt:
Barts
Barts var būt:
Miķelis Golts
Miķelis Golts (dzimis 1922. gada 25. decembrī Rucavas pagasta Nidas ciematā zvejnieku ģimenē, miris 2007. gada 23. aprīlī) bija latviešu mākslinieks.
Dzīvesgājums
Liepājā beidzis A. Saulieša pamatskolu, no 1938. līdz 1939. gadam mācījies glezniecību K. Hartmaņa privātstudijā.
No 1947. līdz 1949. gadam mācījies Liepājas Mākslas vidusskolas Dekoratīvās noformēšanas nodaļā, kuru nepabeidza. No 1947. līdz 1972. gadam strādājis dažādus darbus: bijis krāsotājs un galdnieks, mākslinieks noformētājs un mācību meistars Liepājas Mākslas vidusskolā. Sākot ar 1947. gadu, rīkojis savu darbu izstādes (2005. gadā personālizstāde "Sibīrija Liepājā", 2008. gadā "Sībīrijas atbalss" Liepājas muzejā). M. Golta gleznas atrodas Latvijas mākslinieku savienības fondā, valsts un pašvaldības muzejos, kā arī privātkolekcijās Latvijā un ārvalstīs. Mākslinieks Miķelis Golts teicis: "Gleznoju paša izkoptās tehnikās, kur liela nozīme faktūrām".
M. Golts bija izveidojis pašam vien zināmu glezniecības autortehniku — plastisku masu, ar ko veidoja gleznu faktūras. Savas autortehnikas recepti mākslinieks rūpīgi slēpa un paņēma līdzi aizsaulē.
No 1973. gada — Latvijas Mākslinieku savienības biedrs. Ietverts "Kurzemes vārda" atlasē "20. gadsimta izcilākie Liepājas mākslinieki".
2013. gada 4. novembrī Liepājā nodibināts “Miķeļa Golta mākslas, kultūras un vēstures atbalsta fonds”.
Elza Egle
Biogrāfija
Dzimusi Valmieras novada Kauguru pagastskolas skolotāja ģimenē. Beigusi Cēsu ģimnāziju, strādājusi par skolotāju. 1914. gadā publicēti viņas pirmie dzejoļi ar pseidonīmu B. Balta, tajā pašā gadā apprecējās ar vēlāko literatūrzinātnieku un tulkotāju Rūdolfu Egli. Devusies vīram līdzi uz Pēterburgu, kur studējusi un vēlāk kopā strādājuši Sociobiblioloģiskajā institūtā. Pēc atgriešanās Latvijā 1922. gadā pievērsusies tulkošanai no vācu, angļu un franču valodām. 1930. iestudēta viņas luga "Zelta ādere". Tulkojusi arī no krievu valodas, īpaši Maksima Gorkija darbus.
Mirusi 1950. gada 15. septembrī Rīgā, apbedīta Raiņa kapos.
Tulkojumi
Tulkojumi no franču, vācu un angļu valodām:
Tulkojumi no krievu valodas:
Dānijas Anna
Anna bija Dānijas karaļa Frederika II otrā vecākā meita. Bērnību pavadīja Mēklenburgas galmā Gistrovā. Apprecējās ar Skotijas karali Džeimsu VI četrpadsmit gadu vecumā. Demonstrēja neatkarību politiskajās intrigās. Pēc vairākiem laulībā pavadītajiem gadiem Anna faktiski dzīvoja nošķirti no karaļa, kaut arī saglabāja korektas attiecības. Pēc pārcelšanās no Skotijas uz Angliju izveidoja savu galmu, atbalstot mākslu.
Bērzvalks (Ventas pieteka)
Bērzvalks ir Ventas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā.
Tek ziemeļu virzienā starp Ventu un valsts autoceļu V1278 (Ciecere – Ikaiši – Vārme). Ietek Ventā pie Plostniekiem. Bērzvalku nešķērso valsts autoceļi.
Interfāze
Interfāze ir šūnas cikla fāze, kurā tipiska šūna pavada visilgāko laika posmu. Šajā fāzē šūnas kopē savu DNS un gatavojas mitozei. Interfāze ir šūnas "ikdienas dzīve" vai vielmaiņas fāze, kurā šūna iegūst barības vielas un metabolizē tās, aug, lasa DNS un veic citas "normālas" šūnu funkcijas. Lielākā daļa eikariotu šūnu lielāko daļu laika pavada interfāzē. Šo posmu agrāk sauca par atpūtas fāzi. Tomēr interfāze neapraksta šūnu, kas tikai atpūšas; drīzāk šūna dzīvo un gatavojas vēlākai šūnu dalīšanai, tādēļ vārds tika mainīts. Nepareiza izpratne ir tā, ka interfāze ir pirmais mitozes posms. Tomēr, tā kā mitoze ir kodola sadalīšana, profāze faktiski ir pirmais posms mitozē. Interfāzē šūna pati kļūst gatava mitozei vai mejozei. Somatiskās šūnas vai normālas organisma diploīdās šūnas pārdzīvo mitozi, lai šūnu dalīšanās procesā tās pavairojas, savukārt diploīdās cilmes šūnas (ti, primāro spermatocītu un primāro olšūnas) iet caur mejozi, lai radītu haploīdas gametas (ti, spermu un olšūnas) seksuālās reprodukcijas nolūkos. Hromosomas tiek kopētas.
Interfāzes fāzes
Ir trīs posmi šūnas interfāzē, ar katru posmu, kas beidzas, šūnu kontrolpunkts pārbauda posma pabeigšanās precizitāti, pirms pāriet pie nākamās. Interfāžu posmi ir šādi: Starpfāzu un katrā starpfāzu stadijā pavadītais laiks ir mainīgs un atkarīgs gan no šūnas tipa, gan no organisma veida, kuram tas pieder. Lielākā daļa pieaugušu zīdītāju šūnu starpfāzē pavada apmēram 20 stundas; tas veido apmēram 90% no kopējā šūnu dalīšanās laika. Interfāze ietver G1, S un G2 fāzes. Tomēr mitoze un citokinēze ir nošķirtas no interfāzes.
Interfāze un šūnu cikls
Kad G2 ir pabeigta, šūna ieņem salīdzinoši īsu dalīšanās periodu, kas sastāv no mitozes un citokinēzes. Pēc veiksmīgas mitozes un citokinēzes pabeigšanas abas iegūtās meitšūnas atkal iekļaujas interfāzes G1 fāzē. Šūnu ciklā interfāzi ievada ar M-fāzes telofāzi un citokinēzi. Alternatīvā veidā interfāzi dažreiz pārtrauc G0 fāze, kas dažos gadījumos var beigties un sekot līdzi interfāzes atlikušajiem posmiem. Pēc veiksmīga G2 kontrolpunkta pabeigšanas, galīgais kontrolpunkts interfāzē, šūna turpina profāzi vai augos preprofāzē, kas ir pirmais mitozes posms. G0 fāze tiek aplūkota kā pagarināta G1 fāze, kurā šūna nav ne sadalīta, ne sagatavota sadalīšanai un / vai kā atsevišķa neuzkrītošā stadija, kas notiek ārpus šūnu ciklā.
Interfāze un citi šūnu procesi
Gametas ražošanā interfāze pārtop par mejozi. Programmētā šūnu nāves gadījumā interfāzei seko vai izraisa apoptoze.
Kārlis Heincs Šnellingers
Kārlis Heincs Šnellingers (de, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Rietumvācijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis 1. FC Köln komandā. Lielāko daļu savas karjeras pavadījis Itālijā. No 1965. līdz 1974. gadam spēlējis Itālijas komandas AC Milan rindās. 1968. gadā ar komandu uzvarējis Itālijas A sērijā, bet 1969. gadā Eiropas kausa izcīņā. Divreiz arī ieguvis Eiroaps Kausu ieguvēju kausu, vienreiz Starpkontinentālo kausu un trīsreiz Itālijas kausu.
Rietumvācijas futbola izlasi pārstāvējis no 1958. līdz 1971. gadam, kopumā 47 mačos gūstot vienus vārtus. Piedalījies 1958., 1962., 1966. un 1970. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
1. FC Köln
Roma
AC Milan
Ēdamās sēnes
Ēdamās sēnes ir sēņu valsts organismu grupa, kuru augļķermeņus cilvēki var izmantot uzturā. Augļķermeņi var atrasties zem zemes (piemēram, trifeles) vai arī virs zemes (piemēram, dažādas bērzlapes), kur cilvēki tos nolasa. Nav noteiktas definīcijas, ko var uzskatīt par ēdamām sēnēm, tomēr parasti ar ēdamām sēnēm saprot sēnes, kas nesatur indīgas vielas un ir pietiekami gardas un aromātiskas, lai tās būtu vērts lietot kā pārtikas produktus.
Ēdamās sēnes tiek lasītas sēņojot, daudzas sugas kultivē mājas apstākļos. Pirms sēnes ielasīšanas sēņojot, sēne ir jāidentificē kā ēdama. Ēšanai drīkst lasīt tikai tās sēnes, par kurām ir zināms, ka tās ir ēdamas. Neskatoties uz to, dažas ēdamas sēnes atsevišķiem cilvēkiem var izraisīt alerģiskas reakcijas, bet ar nepareizi uzglabātām vai vecām ēdamajām sēnēm ir iespējams saindēties. Ēdamās sēnes sēņotāji var sajaukt ar nāvējoši indīgām sēnēm, tai skaitā ļoti bīstamo zaļo mušmiri.
Populārākās ēdamās sēnes ir baravika, parastā gailene, parastā apšubeka, lauka atmatene, austeru sānause un lielā dižsardzene.
Koršupļova
Koršupļova ir ciems Zilupes novada Pasienes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 18,4 km no pagasta centra Pasienes, 29,8 km no novada centra Zilupes un 329 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa P52 (Zilupe—Šķaune—Ezernieki).
Exodus: Dievi un Valdnieki
"Exodus: Dievi un Valdnieki" (en) ir 2014. gada ASV, Apvienotās Karalistes un Francijas kopražojuma episka filma, kuras režisors ir Ridlijs Skots. Filmā galvenās lomas atveido Kristians Beils, Džoels Edžertons, Džons Turturo, Ārons Pols, Bens Mendelsons, Sigurnija Vīvere un Bens Kingslijs.
Zenons Stefanskis
Zenons Stefanskis (lt, ru, dzimis 1851. gadā, miris pēc 1885. gada) bija 19. gadsimta gleznotājs. Radījis Bērzgales Dieva apredzības baznīcas altārgleznas.
Exodus: Dievi un Valdnieki
Filma stāsta par Mozus sacelšanos pret Ramzesu II un viņa vadīto ebreju ceļu cauri tuksnesim.
Filmas "Exodus: Dievi un Valdnieki" pirmizrāde notika un to izplatīja 20th Century Fox. Filma saņēma pārsvarā negatīvas kritiķu atsauksmes, slavējot aktierspēli un vizuālos efektus, bet kritizējot scenāriju. Ēģiptē un Apvienotajos Arābu Emirātos filmu aizliedza "vēsturisko neprecizitāšu" dēļ. Filma nopelnīja 268,2 miljonus ASV dolāru.
Zenons Stefanskis
1872. gadā pieminēts Viļņā strādājošā mākslinieka un pedagoga Ivana Trutņeva skolnieku skaitā. No 1871. līdz 1880. gadam mācījās Sanktpēterburgas Ķeizariskajā Mākslas akadēmijā. Mākslas akadēmijā ieguvis medaļas. 1880. gadā ieguva 2. pakāpes klases mākslinieka (классный художник 2-й степени) grādu. Lietuvas Mākslas muzejā atrodas Stefanska glezna Karolio Hryneveckio portretas.
Heinrihs Barts
Heinrihs Barts (, dzimis, miris ) bija vācu Āfrikas apceļotājs.
Dzimis Hamburgas tirgotāja ģimenē. No 1839. līdz 1844. gadam studēja Berlīnes universitātē. Studiju laikā apceļoja Itāliju. No 1845. līdz 1849. gadam apceļoja Ziemeļāfriku, Ēģipti un Tuvos Austrumus. No 1850. līdz 1855. gadam apceļoja Rietumāfriku. Barts bija viens no pirmajiem eiropiešu ceļotājiem, kurš, zinādams vietējās valodas, spēja un vēlējās vākt materiālus zinātniski.
Budas-Kašaļovas rajons
Budas-Kašaļovas rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala ziemeļaustrumu daļā. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Čačerskas rajonu ziemeļaustrumos, Vjetkas rajonu austrumos, Gomeļas rajonu dienvidos, Rečicas rajonu dienvidrietumos, Žlobinas rajonu rietumos un Rahačovas rajonu ziemeļrietumos.
1991. gada Pasaules čempionāts hokejā
1991. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Turku, Helsinkos un Tamperē, Somijā no 1991. gada 19. aprīļa līdz 4. maijam. Tas bija 55. Pasaules čempionāts hokejā.
Universālais asinhronais raiduztvērējs
Universālais asinhronais raiduztvērējs jeb UART (en) ir elektroniska shēma, kas nodrošina asinhronus seriālos sakarus. Tas nosūtāmos datus no paralēlām ķēdēm pārveido vienā seriālā bitu straumē, ko var pārraidīt vienā fiziskā līnijā citai UART ierīcei. Analoģiski pa otru līniju ienākošā bitu straume tiek konvertēta vajadzīgajā formā. "Asinhronais" nozīmē to, ka sakaru līnijā nav takts impulsu signāla, kas sinhronizētu pārraidāmos datus starp raidītāju un uztvērēju.
UART var būt realizēts kā savrupa integrālā shēma vai arī integrēts kādā ierīcē, piemēram, mikrokontrolierī.
Līdzīga ierīce ir universālais sinhronais un asinhronais raiduztvērējs (Universal synchronous and asynchronous receiver-transmitter, USART), kas nodrošina gan asinhrono, gan sinhrono datu pārraidi.
Fiziskā uzbūve
UART shēmas galvenās sastāvdaļas ir:
Citas papildu sastāvdaļas:
UART parasti tieši neģenerē vai neuztver ārējos signālus no citām ierīcēm. UART izejas un ieejas loģikas līmeņi atbilst attiecīgajām pusvadītāju loģikas saimēm, piemēram TTL. Tādu fizisko līmeni var pielietot tikai vienas ierīces robežās, bet lielākos attālumos līnijā rodas traucējumi. Lai ierīci savienotu ar attālinātu ierīci, tiek izmantoti sakaru standarti (piemēram, RS-232, RS-422, RS-485). Visi šie standarti nosaka atšķirīgas līnijas fiziskā signāla ģenerēšanas metodes, kas atšķiras arī no TTL ķēžu loģikas līmeņa. Šāda fiziskā signāla pārveidošana raidītāja pusē un otrādi, atkarībā no sakaru standarta, tiek veikta ar atdalītu shēmu, kas var būt arī kā atsevišķa mikroshēma.
Dati pārraidīšanai UART shēmai tiek nodoti baitu veidā, visbiežāk no paralēlās kopnes. UART datus pārraida secīgi pa vienam bitam. Otrā līnijas galā cita UART ierīce saņemtos bitus saformē pilnos baitos. Šim nolūkam katram UART ir pārbīdes reģistri, kas veic pārveidošanu starp seriālo un paralēlo formu un otrādi.
Sakari UART var būt organizēti simpleksā (dati tiek sūtīti tikai vienā virzienā), pusdupleksā (vienā laika vienībā var vai nu nosūtīt vai saņemt datus) vai pilndupleksā veidā (abas ierīces var vienlaicīgi nosūtīt un saņemt datus).
Datu pārraidīšana un saņemšana
Datu pārraidīšana UART ir organizēta paketēs. Katrā paketē ir viens startbits, 5 līdz 9 datu biti (atkarībā no UART realizācijas), neobligāts pārības bits un viens vai divi stopbiti.
UART pārraides līnijā normāli tiek turēts augsts sprieguma līmenis pat tad, kad nenotiek datu pārraide. Tas ir vēsturisks mantojums no telegrāfa, kur sakaru līnija tiek turēta sprieguma augstā līmenī, lai pārliecinātos, ka līnija un raidītājs nav bojāts. Lai sāktu datu pārraidīšanu, raidošais UART vienā takts ciklā pārslēdz pārraidošo līniju no augsta līmeņa uz zemu. Kad uztverot UART konstatē sprieguma pāreju no augsta uz zemu līmeni (startbits), tas sāk lasīt bitus datu kadrā bodu ātruma frekvencē.
Torogi
Torogi ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 212 km attālumā no Rīgas.
Universālais asinhronais raiduztvērējs
Datu pārraidīšana un saņemšana
Pēc startbita seko datu kadrs. Tas var būt 5 līdz 9 bitu garš, bet parasti ir 8 biti, kas atbilst vienam baitam. Ja neizmanto pārības bitu, tad kadrs var būt 9 bitu garš. Visbiežāk dati tiek sūtīti ar visnenozīmīgāko bitu pirmo.
Torogi
Ciema apkārtnē atrodas Pieniņu katoļu baznīca, Pieniņu ezers.
Universālais asinhronais raiduztvērējs
Datu pārraidīšana un saņemšana
Datu paketes beigu signāls ir stopbits. UART pārslēdz pārraidošo līniju no sprieguma zema līmeņa uz augstu. Dažas UART realizācijas izmanto divus stopbitus, lai samazinātu sinhronizācijas nojukšanas iespējamību uztvērēja galā.
Lai veidotu laika intervālus (takts impulsus), gan raidošajam gan uztverošajam UART ir taktimpulsu ģenerators. Tā precizitātei jābūt tādai, lai uztvērēja un raidītāja laika impulsu nobīdes kļūdu summa no starta impulsa līdz stop impulsam nepārsniegtu pusi bita intervāla. 8 bitu paketei 0,5 / 9,5 = 5 %. Tā kā jāņem vērā arī iespējamie signāla kropļojumi sakaru līnijā, tad UART taktimpulsu ģeneratora rekomendējamā neprecizitāte ir ne lielāka par 1,5 %.
My Love, My Life
My Love, My Life ir Zviedrijas popmūzikas grupas ABBA dziesma. Dziesmas autori ir Bjērns Ulveuss, Benni Andešons un Stigs Andersons, bet vokālo sniegumu veido Angnētas Feltskūgas balss. Šī dziesma tika ierakstīta 1976. gada 20. augustā un izdota 1976. gadā albuma Arrival sastāvā. Šī ir viena no pēdējām dziesmām, kas tika ierakstīta šim albumam. Bjērns Ulveuss apgalvo, ka šī dziesma ir Angnētas Feltskūgas vokālo spēju labākais piemērs.
Dziesmas video
Dziesmas video tika ierakstīts televīzijas speciālizlaiduma Abba-dabba-doo laikā. Šoreiz video uzņēma Leonards Ēks un Pērs Falkmans, kuri bija šī televīzijas speciālizlaiduma režisori. Video tika uzņemts 1976. gada septembrī Sveriges Radio telpās. Video piedalās tikai Angnēta, kas izpilda šo dziesmu kameras priekšā, kura ir pietuvināta viņas sejai. Video tika nofilmēts vienas dienas laikā, un tā veidošanā režisori izmantoja chroma key tehniku, kurā mūziķe tika filmēta uz vienkrāsaina fona, lai vēlāk varētu rediģēt šo video pārklājot to ar citu videomateriālu — šajā gadījumā Angnētas kustībām video filmēšanas laikā.
Vēlākie izdevumi
1983. gadā dziesma tika ierakstīta kā daļa no ABBACADABRA mūzikla, kur to izpildīja Elaina Peidža. Šī versija tika izdota kā singls 1983. gada decembrī ar nosaukumu Like an Image Passing By. Divdesmit gadus pēc My Love, My Life ierakstīšanas, Angnēta Feltskūga, dziesmas galvenā vokāliste, izdeva albumu ar šādu pašu nosaukumu, kurā bija iekļautais vairākas dziesmas no viņas mūziķes karjeras.
Franča Trasuna iela (Rīga)
Franča Trasuna iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Dārzciemā. Tā sākas krustojumā ar Vietalvas ielu un beidzas krustojumā ar Piedrujas ielu (savienojums gājējiem). Kopējais ielas garums ir 480 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Franča Trasuna ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve, arī neapbūvēta teritorija.
Vēsture
Franča Trasuna iela ir izveidota 2019. gadā, pārdēvējot Nīcgales ielas posmu no Vietalvas ielas līdz Piedrujas ielai. Iela nosaukta latgaliešu un latviešu kultūras un garīgā darbinieka, valstsvīra un literāta Franča Trasuna vārdā.
Ielu savienojumi
Franča Trasuna iela krustojas ar šādām ielām:
Pakalnes ciems
Pakalnes ciems (agrāk arī Pakalnišķu ciems) ir izzudis ciems Kurzemes galējos dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā pie Lietuvas robežas.
Kēnigs
Kēnigs (de — 'ķēniņš'; sieviešu dzimtē Kēniga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Bulgārijas Karaliste
Bulgārijas Karaliste (bg), arī Bulgārijas cariste (bg) vai Trešā Bulgārijas cariste (bg), bija konstitucionālā monarhija, kas tika izveidota 1908. gada 5. oktobrī (pēc v.s. — 22. septembrī), kad faktiski jau no 1878. gada neatkarīgā Bulgārijas kņaziste pasludināja neatkarību no Osmaņu impērijas. Viens no jaunās karalistes mērķiem bija militārā ceļā apvienot visas bulgāru apdzīvotās zemes Sanstefano līgumā paredzētajās robežās, tāpēc valsts ar 5 miljoniem iedzīvotāju izveidoja 1 miljonu vīru lielu armiju. Starp 1910. un 1920. gadu Bulgārija iesaistījās Pirmajā, tad Otrajā Balkānu karā un Pirmajā pasaules karā Centrālo lielvalstu pusē. Otrajā pasaules karā līdz 1944. gadam Bulgārija karoja Ass valstu pusē, bet pēc tam PSRS pusē. 1946. gadā monarhija tika pasludināta par atceltu, cars izraidīts trimdā un nodibināta Bulgārijas Tautas republika.
Izveidošanās un mērķi
Valsts galvenais ārpolitikas mērķis bija visu bulgāru apdzīvoto zemju apvienošana. Lielākā daļa no tiem dzīvoja Maķedonijā un dienvidu Trāķijā, kas joprojām atradās Osmaņu impērijā. 1903. gadā Maķedonijā notika bulgāru sacelšanās. Lai varētu iekarot šīs teritorijas, Bulgārijai vispirms bija jāpasludina neatkarība.
Balkānu kari
Bulgārijas kaimiņvalstis Serbijas karaliste un Grieķija arī vēlējās palielināt savu teritoriju uz Osmaņu impērijas rēķina. Serbi Maķedonijas slāvus uzskatīja par saviem tautiešiem. Par spīti pretrunīgajām interesēm, 1911. gadā Bulgārija sāka sarunas ar Grieķiju un Serbiju, kas beidzās 1912. gada sākumā ar slepeniem līgumiem par Balkānu līgas izveidošanu. Tai pievienojās arī Melnkalne. Līgumi paredzēja kopīgu Maķedonijas un Trāķijas sadalīšanu.
Pirmais Balkānu karš sākās 1912. gada oktobrī. Kamēr bulgāru armija veiksmīgi tuvojās Konstantinopolei, serbi un grieķi ieņēma Maķedoniju. Bulgāru veiksme turpinājās un viņi ieņēma Edirni, lielāko daļu Trāķijas un Egejas jūras piekrasti.
Savu panākumu un arī lielo kara upuru dēļ, Bulgārija uzskatīja, ka tai pienākas lielākas teritorijas. Serbija atteicās atstāt iekarotos Maķedonijas ziemeļus (aptuvenā mūsdienu Ziemeļmaķedonijas republikas teritorija) un uzstāja uz iepriekšējo līgumu pārskatīšanu. 1913. gada jūnijā Serbija ar Grieķiju izveidoja jaunu aliansi. Serbiem vajadzēja grieķu palīdzību, lai saglabātu Maķedoniju, un serbi grieķiem apsolīja iegūt Trāķiju.
1913. gada jūnijā Bulgārija sāka Otro Balkānu karu. Kad karā pret Bulgāriju iesaistījās arī Rumānijas Karaliste un Osmaņu impērija, bulgāri noslēdza pamieru. Osmaņi atguva Edirni bet rumāņi atņēma bulgāriem dienvidu Dobružas provinci.
Pirmais pasaules karš
Balkānu karu sakāves rezultātā Bulgārija bija izolēta - Francija un Krievija to uzskatīja par vainīgu Balkānu līgas sabrukumā; ar visām kaimiņvalstīm tā bija iesaistīta teritoriālos konfliktos. Vienīgā revanša iespēja bija pievienoties Centālo lielvalstu savienībai.
1915. gada oktobrī Bulgārija pieteica karu Serbijai un drīz ieņēma lielāko daļu Maķedonijas, no rumāņiem atguva Dobružu. 1916. gada decembrī kopā ar vāciešiem bulgāri ieņēma Bukaresti. Bulgārijas iesaistīšanās karā bija stratēģiski svarīga - tā palīdzēja pilnībā sakaut Serbiju un Rumāniju, kā arī nodrošināja Vācijas ieročiem koridoru uz Osmaņu impēriju.
Taču karš drīz kļuva nepopulārs, iedzīvotājiem bija apnikušas kara grūtības un tie nevēlējās karot pret pareizticīgajām kaimiņtautām. Krievijas Februāra revolūcija pastiprināja pret karu un pret monarhiju nokaņotās masas. Antantes spēkiem no Grieķijas 1918. gada 14. septembrī izdevās pārraut Maķedonijas fronti. Armijā izcēlās revolucionāri nemieri. Tesaloniku pamiers stājās spēkā 1918. gada 30. septembrī. Cars Ferdinands I atteicās no troņa par labu savam dēlam Borisam III un 1918. gada 3. oktobrī devās trimdā. Kara gaitā bija krituši 87 500 bulgāru kareivji.
1919. gada 27. novembrī Bulgārija parakstīja Parīzes miera konferences izstrādāto Neijī līgumu. Tās armija tika samazināta līdz 20 000 kareivju, kara flotē atstāti 10 kuģi, aizliedza kara aviāciju un bruņutehniku. Kara reparācijās bija jāizmaksā 2,25 miljardus zelta franku. Valsts zaudēja daļu teritoriju, svarīgākā no kurām - pieeja Egejas jūrai.
Starpkaru periods
Atšķirībā no citām karā sakautajām valstīm, Bulgārija pēc kara saglabāja ne tikai lielāko daļu savas teritorijas, bet arī pastāvošo politisko sistēmu. Kara novārdzināto valsti pārsvarā apdzīvoja sīkzemnieki, jo lielie zemes īpašnieki bija varu zaudējušie turki. Nepastāvēja rūpniecība, galvenie eksporta produkti bija lauksaimniecības izstrādājumi. Valstij bija jāmaksā reparācijas Dienvidslāvijai un Rumānijai, jārisina Maķedonijas bēgļu problēma.
Bulgārijā pastāvēja laba izglītības sistēma. Mazākā puse no iedzīvotājiem bija analfabēti, vairāk nekā 80% bērnu apmeklēja astoņgadīgās skolas. Augstāko izglītību varēja iegūt Sofijas Universitātē vai Vācijā un Austrijā. Taču, trūkstot vajadzībai pēc tehniskajām zināšanām, studenti izvēlējās humanitāros mācību priekšmetus un pēc studijām darbu atrast varēja tikai valsts aparātā.
Stamboļijska valdība
Pirmajās divās pēckara vēlēšanās Agrārā savienība, komunisti (valsts otrā lielākā partija) un sociālisti ieguva vispirms 59% un tad 65% balsu, taču šīs partijas neveidoja kopīgu koalīcijas valdību.
Laikā no 1920. līdz 1923. gadam agrārista Aleksandra Stamboļijska valdība ieviesa progresīvu nodokļu sistēmu, veicināja lauksaimniecības kooperatīvu veidošanos, ieviesa bezmaksas izglītību. Militārā dienesta vietā tika ieviests darba dienests, visiem vīriešiem gadu bija jānostrādā valsts labā. Ārpolitikā Stamboļijskis bija gatavs atteikties no mērķa iegūt Maķedoniju un veidoja labas attiecības ar Dienvislāviju.
Valdības pieaugoši dominējošais stāvoklis un radikālā politika nebija pieņemama vecajai politiskajai elitei, Militārajai līgai un Maķedonijas revolucionārajai organizācijai (tā vēlējās Maķedonijas pievienošanu Bulgārijai). Maķedonijas revolucionāri faktiski kontrolēja pierobežas reģionu ar Dienvidslāviju no kura veica uzbrukumus. Nevarot paļauties uz Bulgārijas armiju, Stamboļijskis 1923. gada martā ar Dienvidslāviju parakstīja Nišas vienošanos, kas atļāva dienvidslāvu karaspēkam sekot un iznīcināt maķedoniešu partizānus Bulgārijas teritorijā.
Reakcija un cara valdība
1925. gadā komunistu bumba Sofijas Sv. Nedeļas pareizticīgo baznīcā nogalina 213 un ievaino 500 bulgāru elites pārstāvjus. Pēc asiņainas agrāristu un komunistu apspiešanas 1926. gada janvārī labējo premjerminstru Cankovu nomainīja liberālāks Andrejs Ljapčevs. Tika atjaunota preses brīvība un parlamenta darbība. 1931. gada vēlēšanās uzvarēja opozīcijas koalīcija un par premjeru kļuva agrārists Nikola Mušanovs, taču viņa valdīšanu apgrūtināja Lielā depresija un iedzīvotāju nemieri. 1934. gada 18.-19. maija naktī Militārā līga atkal veica valsts apvērsumu. Jaunais Kimona Georgijeva režīms sekoja antidemokrātiskās grupas "Zveno" ideoloģijai - "nacionālās atdzimšanas" autoritāra valdība apturēja konstitūcijas un politisko partiju darbu, jaunajā parlamentā ievēlēja tikai kandidātus no valdības apstiprināta saraksta. Apvērsuma radītā nestabilitāte stiprināja cara Borisa III pozīcijas, kurš 1935. gadā atlaida un arestēja Georgijevu, samazināja Militārās līgas ietekmi un iecēla sev paklausīgu premjerministru Georgija Kjoseivanova (1935-40) un Bogdana Filova (1940-43) valdības.
Pēc karaļa varas nostiprināšanās Bulgārijā izveidojās starpkaru perioda Balkāniem raksturīga militārās monarhijas diktatūra.
Kozlova (Pasienes pagasts)
Kozlova ir ciems Zilupes novada Pasienes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 12,1 km no pagasta centra Pasienes, 23,5 km no novada centra Zilupes un 322,7 km no Rīgas.
Bulgārijas Karaliste
Otrais pasaules karš
Lai arī 1938. gada Balkānu pakts ar Dienvidslāviju un Grieķiju atjaunoja labas attiecības, miers bija tikai šķietams. Sākoties Otrajam pasaules karam Bulgārija pasludināja neitralitāti, taču, ņemot vērā tās stratēģisko stāvokli Balkānos, bija skaidrs, ka Lielbritānija un Francija, vai Vācija un PSRS centīsies to iesaistīt karā savā pusē. Boriss III cerēja izmantot pieaugošo Vācijas ietekmi Balkānos, lai īstenotu mērķi par bulgāru zemju apvienošanu.
Jūles muiža
Jūles muiža (arī Jūlesmuiža) ir ciems Dobeles novada Tērvetes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 2,3 km no pagasta centra Zelmeņiem un 82,9 km no Rīgas.
Kozlova (Pasienes pagasts)
Kozlovā atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis - Kozlovas senkapi
Bulgārijas Karaliste
Ass valsts, 1941-44
1941. gada 19. aprīlī, pēc vērmahta uzvaras, bulgāru armija iegāja Dienvidslāvijā un 30. aprīlī Grieķijā. Bulgāru karalistes kontrolē tika nodota Trāķija, Grieķu Maķedonija un Dienvidslāvijas Maķedonija. Pakļaujoties Ass valstu spiedienam, 1941. gada beigās Bulgārija pieteica karu ASV un Lielbritānijai, taču atsacījās pieteikt karu PSRS un saglabāja diplomātiskās attiecības ar PSRS.
Jūles muiža
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Bulgārijas Karaliste
Ass valsts, 1941-44
1943. gada 28. augustā, pēc tikšanās ar Hitleru, negaidīti nomira Boriss III un troni mantoja sešus gadus vecais Simeons II. Valsti pārvaldīja reģentu padome, ko vadīja jaunā cara onkulis, princis Kirils. Valdība nokļuva aizvien lielākā vācu ietekmē. 1944. gada sākumā saprotot, ka Vācija karu zaudēs, bulgāru valdība mēģināja uzsākt sarunas ar Rietumu Sabiedrotajiem, kas 1943. gada beigās un 1944. gada sākumā bombardēja Sofiju un citas pilsētas, bet Padomju karaspēks 1944. gada vasarā jau iebruka kaimiņvalstī Rumānijā un plānoja operācijas pret Bulgāriju.
Sabiedrotā valsts, 1944-45
1944. gada 1. jūnijā tika izveidota jauna valdība, kas centās uzsākt sarunas ar PSRS un Rietumu sabiedrotajiem. 12. augustā PSRS pieprasīja, lai Bulgārija izbeidz atbalstīt vācu armiju. Augusta beigās vērmahts atkāpās no Rumānijas un netraucēti šķērsoja Bulgārijas teritoriju. 1944. gada 26. augustā Bulgārija pasludināja, ka izstājas no kara, un vācu karaspēkam tika lūgts atstāt valsti.
2. septembrī pie varas nāča Agrāristu un demokrātu valdība, tika atcelti antisemītiskie likumi, izsludināta amnestija. 5. septembrī valdība pieņēma lēmumu par kara pieteikšanu Vācijai (tas gan tika publiskots tikai 8. septembrī), tai pašā dienā PSRS pieteica karu Bulgārijai. Bulgāru armijai tika uzdots nepretoties un 1944. gada 16. septembrī Padomju armija iegāja Sofijā.
1944. gada 26. augustā Tēvzemes fronte pieņēma lēmumu par militāru sacelšanos. 1944. gada 9. septembrī virsnieki no "Zveno" kustības gāza valdību, pie varas nāca Tēvzemes frontes valdība ar premjerministru Kimons Georgijevs priekšgalā. Bulgāru vienības atstāja okupēto Grieķiju un Dienvidslāviju. Bulgāru karaspēks ar cīņām pret vāciešiem atkāpās no Maķedonijas. 1944. gada 28. oktobrī Maskavā tika parakstīts Bulgārijas un PSRS pamiers.
Tika izveidota Bulgārijas Tautas armija (aptuveni 455 000 kareivju), kas pēc vienošanās ar Tito vadītajiem partizāniem, iegāja Dienvidslāvijā līdz Nišai un Skopjei, lai bloķētu vāciešu atkāpšanos no Grieķijas. 130 000 lielā Bulgārijas Pirmā Armija turpināja uzbrukumu Ungārijas virzienā, 1945. gada aprīlī tā iegāja Austrijā un 8. maijā Klāgenfurtē satikās ar Britu Astotās armijas spēkiem.
Komunistu nākšana pie varas
Vācijas uzbrukums PSRS izraisīja nemierus iedzīvotājos, un pagrīdes Komunistu partijas vadībā sāka veidoties pretestības kustība, kuras partizāni (ap 10 000 cilvēku) bija aktīvi kalnainajos valsts rietumos un dienvidos. 1942. gada augustā komunisti, militārā "Zveno" kustība un citas opozīcijas partijas apvienojas Tēvzemes frontē.
Pēc 1944. gada 9. septembra apvērsuma Tēvzemes frontes valdība bija koalīcija, kurā ietilpa arī Agrāristi un Sociāldemokrāti, komunistiem sākotnēji ieņemot nelielu lomu.
No 1944. gada 20. decembra līdz 1945. gada 1. februārim notiek pirmā politiskā paraugprāva, kas piešpriež nāvessodus vairāk nekā 100 politiķiem. 1945. gada jūnijā tiek nošauti princis Kirils un bijušais premjerministrs Bogdans Filovs. Kopumā tiek arestēti, nošauti vai ieslodzīti vairāk nekā 11 tūkstoši bijušo ministru, ierēdņu, politiķi un virsnieku.
Haledži ezers
Haledži ezers (ur) ir saldūdens ezers Pakistānas dienvidos uz austrumiem no Karāči. Ezeram ir daļēji mākslīga izcelsme. Līdz 20. gadsimta trīsdesmitajiem gadiem šeit atradās sālsūdens lagūna. Otrā pasaules kara laikā briti, lai nodrošinātu Karāči ūdensapgādi, izraka kanālu no Indas upes un nostiprināja ūdenskrātuves krastus un tas pārvērtās par saldūdens ezeru. Ezers ir putnu ziemošanas vieta. Šeit ik gadu uzturas 50 000 līdz 100 000 putnu, to starpā Dalmācijas pelikāni (Pelecanus crispus), baltvēderi un lauči. Riesto tūkstošiem nakts gārņu. 1976. gadā Haledži ezers tika atzīts par Rāmsaras vietu.
Okajs Jokušlu
Okajs Jokušlu (tr, dzimis ) ir turku futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Turcijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Jokušlu pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu West Bromwich Albion, kas viņu īrē no Bigo "Celta". Iepriekš Jokušlu ir spēlējis Turcijas komandās Altay, Kayserispor un Trabzonspor.
Helmuts Hallers
Helmuts Hallers (de, dzimis, miris ) bija Vācijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Rietumvācijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Augsburgā, bet 1962. gadā pievienojies Itālijas komandai Bologna. Ar Bologna komandu viņš 1964. gadā kļuva par Itālijas čempionu. Vēl divas reizes to paveicis ar Juventus komandu.
Rietumvācijas futbola izlasi pārstāvējis no 1958. līdz 1970. gadam, kopumā 33 mačos gūstot 13 vārtus. Piedalījies 1962., 1966. un 1970. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Bologna
Juventus
FC Augsburg
Pulas arēna
Pulas arēna (hr) ir seno romiešu amfiteātris, kas atrodas Istrijas pilsētā Pulā. Pulas arēna ir sestais lielākais saglabātais amfiteātris pasaulē. Tas ir vienīgais amfiteātris, kuram ir četri torņi un visi trīs romiešu arhitektūras orderi.
Amfiteātris celts starp 27. gadu pirms mūsu ēras un mūsu ēras 64. gadu un veidots no kaļķakmens. Tā izmēri ir 132,45 x 105,10 metri, sienas paceļas 32,5 metru augstumā. Arēnas izmēri — 67,95 m × 41,65 m. 19. gadsimta pirmajā pusē, kā arī 1932. gadā arēna tika rekonstruēta. Mūsdienās šeit notiek koncerti, teātra izrādes, notiek tradicionālais Pulas kinofestivāls.
Zelta pirksts
"Zelta pirksts" (en) ir 1964. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas trešā filma, kurā britu specdienesta MI6 aģentu 007 attēlo skotu aktieris Šons Konerijs. Filmas "Zelta pirksts" režisors ir Gajs Hemiltons, kurš vēlāk režisējis arī tādas Džeimsa Bonda filmas kā "Dimanti ir mūžīgi", "Dzīvo un ļauj mirt" un "Cilvēks ar zelta ieroci" (The Man with the Golden Gun). Filmas sižets ir balstīts uz 1959. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu.
Pulas arēna
Amfiteātris atainots Horvātijas vaūtas kunas banknotē.
Zelta pirksts
Filmā Džeimss Bonds izmeklē saistības starp zelta kontrabandu un zelta magnātu Auriku Goldfingeru. Šī ir pirmā sērijas filma, kurā Džeimss Bonds brauc ar sev tipisko, daudzām funkcijām pilno Aston Martin DB5. "Zelta pirksts" ir arī pirmā lielbudžeta Džeimsa Bonda sērijas filma, kā arī tā ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākie skaņu efekti".
Aston Martin DB5
Pirms došanās misijā Džeimss Bonds apciemo Q, kurš viņam izrāda dažādas spiegu ierīces, kas var noderēt misijas laikā. To skaitā ir arī 1963. gada Aston Martin DB5 ar speciālām modifikācijām. Tajā iekšā ir iebūvēti dūmu un eļļas izsmidzinātāji, maināmas numura zīmes, iebūvēti automāti, riteņu diski ar izbīdāmiem asmeņiem, ložu necauršaujama aizmugurējā stikla aizsargplāksne un pat sēdekļi — katapultas. Misijas gaitā Džeimss Bonds izlieto visas šīs automašīnas īpašās spējas, līdz, bēgot no ienaidniekiem, ietriecas betona sienā. Aston Martin DB5 ir ikoniskākā Džeimsa Bonda automašīna, un tā MI6 aģentam kalpojusi arī citās filmās. Reizē ar filmas izlaišanu tiek arī pārdota rotaļlietu ražotāja Corgi automašīna Aston Martin DB5, kas kļūst par tā gada pārdotāko rotaļlietu.
Austrālijas savvaļas kamielis
Austrālijas savvaļas kamielis jeb Austrālijas kamielis ir pēcnācējs 19. gadsimtā Austrālijā ievestajiem vienkupra kamieļu (Camelus dromedarius) tūkstošiem un nelielam skaitam divkupru kamieļu (Camelus bactrianus). Austrālijā kamieļus galvenokārt ieveda no Arābijas pussalas, Indijas un Afganistānas. Tos izmantoja kā transportdzīvniekus (gan kā nastu nesējus, gan kā jājamkamieļus), kolonizējot Austrālijas centrālo un rietumu daļu. 20. gadsimta sākumā kamieļu funkcijas pamazām pārņēma motorizētais transports un daudzi no tiem tika palaisti savvaļā.
Mūsdienās Austrālijā dzīvo 150 000—200 000 kamieļu, kas mājo iekšzemes sausajos reģionos. Tā ir lielākā savvaļas kamieļu populācija pasaulē, turklāt vienīgā vienkupru kamieļu savvaļas populācija. 20. gadsimta sākumā vienkupru kamieļu savvaļas populācija dzīvoja arī Spānijā un ASV. Mūsdienās neliela savvaļas divkupru kamieļu (Camelus ferus) populācija mājo Gobi tuksnesī. Austrālijas kamieļi ir veselīgi, spēcīgi un starp mūsdienu kamieļu audzētājiem tiek augstu vērtēti kā vaislas materiāls. Tie tiek eksportēti uz Saūda Arābiju, Apvienotajiem Arābu Emirātiem, Bruneju, Malaiziju un ASV.
Vēsture
Pirmais kamielis Austrālijā ieradās no Kanāriju salām 1840. gadā. Nākamā grupa - 24 kamieļi ieradās 1860. gadā. 1866. gadā Austrālijas dienvidos tika izveidotas pirmās kamieļu audzētavas, kuras veiksmīgi darbojās apmēram 50 gadus. Austrālijā audzētie kamieļi bija ļoti izturīgi un daudz kvalitatīvāki, salīdzinot ar ievestajiem, kuri bija lētāki un kurus līdz 1907. gadam turpināja importēt galvenokārt no Indijas un Pakistānas, bet tie tika ievesti arī no Ziemeļāfrikas un Arābijas. Laikā no 1860. gadam līdz 1907. gadam tika ievesti 10 000 - 12 000 vienkupra kamieļu. Toties divkupru kamieļus, kopumā 22, ieveda no Ķīnas un Mongolijas.
Ir saglabājušās liecības par kamieļu izturību ceļojumos pāri Austrālijas tuksnesim — 8 dienu ceļojums, kura laikā kamieļi ne reizi nav dzēruši ūdeni, noejot 355 km; 17 dienu (523 km) ceļojums, kura laikā kamieļi dabūjuši dzert vienu spaini ūdens; 34 dienu ceļojums (820 km), kura laikā katrs kamielis izdzēris 18 l ūdens. Vēlākos gados, kad kamieļi pārvadāja dažādas preces, karavānā parasti bija apmēram 70 kamieļi, kurus pavadīja 4 cilvēki. Dienā, ejot pa tuksnesi, karavāna nogāja 30—40 km. Kopumā vienā ceļojumā tika pārnesta 16—20 tonnas smaga krava, katram kamielim nesot 300—400 kg, bet liels kamieļu tēviņš spēja panest pat 600 kg.
Ietekme uz vidi
Sausās vasarās, kad trūkst ūdens, kamieļi izposta un salauž dažādas ūdens ņemšanas ierīces, ar mērķi piekļūt ūdenim. Tie izārda ūdens sūkņus, krānus, pat tualetes. Kamieļi salauž arī liellopu ganību aploku nožogojumus, lai piekļūtu pie fermeru ierīkotajām liellopu dzirdinātavām. Postījumi ir tik lieli, ka dažas Austrālijas pašvaldības nolēmušas izšaut kamieļus, samazinot to populāciju.
Šerifs Vudijs
Šerifs Vudijs (en) ir personāžs un galvenais varonis pilnmetrāžas Walt Disney Pictures un Pixar studijas animācijas filmu sērijā "Rotaļlietu stāsts", kurā viņu ierunā Toms Henkss. Vudijs ir kovboju lupatu lellīte un Endija Deiva rotaļlieta. Viņš, tāpat kā visas pārējās "Rotaļlietu stāsta" rotaļlietas, atdzīvojas tad, kad to saimnieks un citi cilvēki uz viņiem neskatās.
Rotaļlietu stāsts 2
Filmā "Rotaļlietu stāsts 2" Vudiju nolaupa leļļu kolekcionārs Als Makvigins, jo Vudijs centās glābt savu draugu pingvīnu no pārdošanas. Nonākot Ala dzīvoklī, Vudijs uzzina par savu pagātni un to, ka bijis zvaigzne 1950-to gadu rietumu bērnu šovā. Viņš satiek arī citus šī šova dalībniekus, tajā skaitā Petu Prosektoru un kovbojmeiteni Džesiju, Vudijs arī uzzina, ka viņi visi tiks nogādāti Japānā, lai viņus demonstrētu rotaļlietu muzejā, kas kolekciju pieņems tikai tad, ja tajā būs Vudijs. Ierodas Vudija draugi ar Bazu Gaismasgadu, taču Pets Prospektors viņu pierunā palikt. Filmas gaitā notiek daudzi spraigi notikumi, taču beigās Vudijs pierunā Džesiju viņam doties līdzi pie Endija, kam viņa arī piekrīt.
Rotaļlietu stāsts 3
Filmā "Rotaļlietu stāsts 3" Endijs jau ir pieaudzis un dosies uz koledžu. Viņš grib rotaļlietas paglabāt bēniņos, taču māte tās aiznes uz miskasti. Par laimi, rotaļlietas izglābjas, un tās tiek noziedotas bērnudārzam. Jau pirmajā dienā bērni pret rotaļlietām izturas briesmīgi un gandrīz sabojā tās. Vudijs izbēg, taču uzzina, ka draugiem draud briesmas no šķietami draudzīgā rotaļlietu lāča. Viņš steidzas draugus glābt, taču uzzina, ka no bērnudārza izkļūt nav iespējams. Kopā Endija rotaļlietas izstrādā smalku plānu un gandrīz izbēg, taču lielais bēbis un rozā lācis Lotso viņus atklāj un mēģina aizturēt. Filmas beigās draugi atkal nonāk pie Endija, kurš rotaļlietas nodod Bonijai.
Rotaļlietu stāsts 4
2019. gada animācijas filmā "Rotaļlietu stāsts 4" Bonija bērnudārzā uztaisa mazu rotaļlietu no dakšas, ko nosauc par Dakšiņu (angļu: Forky). Nelaimīgā kārtā Dakšiņš visu laiku grib doties uz miskasti, un situācija saspringst vēl vairāk, kad Bonija ar ģimeni dodas ceļojumā, tāpēc Vudijs uzņemas gādību par dažkārt nelīdzsvaroto Dakšiņu. Kādu nakti viņš tomēr izbēg no autofurgona, un Vudijs steidzas viņam palīgā. Viņš atrod Dakšiņu un pastāsta viņam rotaļlietas dzīves jēgu, tādējādi pārliecinot Dakšiņu doties pie Bonijas, kā arī viņi izdara. Pa ceļam Vudijs ierauga vecu antikvariātu, kurā šķiet ieraudzījis senu Endija māsas rotaļlietu Bo Bīpu. Viņi tur ieiet iekšā, taču tur viņus saņem ciet 1950-to gadu lelle Gabija Gabija, kura vēlas paņemt no Vudija viņa balss palaišanas mehānismu, jo pašai Gabijai Gabijai tas ir salūzis. Tikmēr furgonā nākamajā rītā Bonija pamana, ka viņas mīļākā rotaļlieta Dakšiņš ir pazudis, tāpēc visa ģimene to meklē. Arī citas rotaļlietas domā, kā atrast Dakšiņu un Vudiju, un Bazs Gaismasgads dodas viņu meklēt pilsētā. Tikmēr Vudijs, izbēgot no Gabijas Gabijas rokaspuišiem - milzīgām lellēm, rotaļlaukumā atrod Bo Bīpu, kura ar vairāku citu draugu palīdzību glābj Dakšiņu. Viņiem tas gandrīz izdodas, taču plāns izgāžas, un draugi pamet Vudiju, kurš turpina meklēt Dakšiņu. Viņu noķer Gabijas Gabijas rokaspuiši, un Vudijam tiek veikta "operācija", kuras gaitā viņam tiek izņemts automātiskais balss atskaņotājs, kas tiek ielikts Gabijā Gabijā. Tajā brīdī veikalā ienāk Bonija, kura tur bija atstājusi somu, un Vudijs jau gatavojas lekt iekšā, kad redz, ka Gabiju Gabiju paņem kāda meitenīte. Gabija Gabija cer uz jaunu rotaļu draugu, taču meitene viņu iemet atpakaļ grozā. Bonija iziet ārā no veikala, bet Vudijs mēģina palīdzēt un paskaidrot Gabijai, ka vienmēr atradīsies kāds bērns, kam viņa būs vajadzīga. Tajā brīdī viņiem pievienojas Bi Bīpa ar saviem draugiem, un viņi dodas pie Bonijas. Vudijs ar draugiem nonāk pie furgona, taču Gabija Gabija ierauga kādu pazudušu bērnu. Viņi īsteno plānu, kura gaitā meitenīte sadraudzējas un paņem Gabiju Gabiju pie sevis. Furgons stāv turpat blakus, un Bazs jau aicina Vudiju un pārējos draugus iekšā, taču viņš pēdējā brīdī iedod savu šerifa piespraudīti kovbojmeitenei Džesijai, un Vudijs, atvadoties no Baza, paliek pie Bo Bīpas.
Hierapoles Papijs
Hierapoles Papijs (el; dzimis ap 60. gadu, miris ap 130. gadu) bija 1./2. gadsimta Hierapoles (mūsdienu Pamukale Turcijā) bīskaps. Sarakstījis Λογίων Κυριακῶν Ἐξήγησις piecos sējumiem. Darbs, kas ir svarīgs avots evanģēlija izcelsmes sapratnē, mūsdienās ir zudis. Fragmentos zināms no Lionas Ireneja un Cēzarejas Eisebija darbiem.
Rodžers Bēkons
Rodžers Bēkons (en, dzimis ap 1219. / 1220. gadu, miris ap 1292. gadu ) bija franciskāņu mūks, teologs, filozofs sholastiķis, dabaszinātnieks. Oksfordas Universitātes profesors.
Savos darbos viņš izteica virkni tā laika zinātnes un tehnikas līmenim neraksturīgu drosmīgu minējumu, proponēja uz eksperimentiem un matemātiskiem aprēķiniem pamatotu izziņu. Kā lielākā daļa tā laika ļaužu, ticēja maģijai, astroloģijai, nākotni vēstījošām zīmēm, pāris savos pētījumos pieskāries arī alķīmijai. Deduktīvā strukturēšana un matemātiskās domāšanas akcentēšana ļāva viņam kļūt par paraugu visas Eiropas zinātniskajai domai.
Biogrāfija
Dzimis ap 1219. gadu Anglijas karalistē, netālu no Ilčesteras (Ilchester) Somersetā, bruņinieka ģimenē, kas daudz cieta Henrija III Plantageneta valdīšanas gados (daudzi dzimtas locekļi krita sadursmēs, citi izraidīti no karalistes). Izglītību Rodžers Bēkons guva Oksfordas Universitātē 1236.-1240. gados. 1233. gadā iestājies franciskāņu klosterī un jau nākamajā vai aiznākamajā gadā tika nosūtīts papildināt zināšanas Parīzes Universitātē, kur tai laikā plauka zinātnisko disputu kultūra, no vienas puses uzstājoties tādiem dominikāņu dižgariem kā Alberts Lielais un Akvīnas Toms, savukārt franciskāņu filozofus vadīja Hales Aleksandrs. Parīzē Bēkons saņēma filosofijas doktora grādu.