cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstantīns Čerņenko
Čerņenko valdīšana
72 gadus vecais Čerņenko bija smagi slims un viņa ievēlēšana bija pēdējais Politbiroja vecās gvardes mēģinājums noturēt varu. Centrālkomitejas veterāns Čerņenko daļēji apturēja Andropova iesāktās korupcijas izmeklēšanas un vērienīgās darbinieku izmaiņas. Taču Čerņenko uzstāja, ka jāturpina palielināt vieglās rūpniecības preču ražošana un jāsamazina aizsardzības budžets. Šo nesaskaņu dēļ Čerņenko no amata atbrīvoja PSRS Ģenerālštāba priekšnieku maršalu Nikolaju Ogarkovu. 1984. gada maijā Ogarkovs publicēja rakstu, kurā aizstāvēja militārās varenības pieaugumu. Tas bija pretrunā ar partijas vadības centieniem vairāk uzmanības veltīt civilajai ražošanai.
Čerņenko turpināja Andropova iesāktās runas pret varas koncentrēšanos partijas nomenklatūras un birokrātijas rokās, brīdinot, ka iesāktajām ekonomiskajām izmaiņām (ko parasti dēvēja par zinātniski-tehnisko revolūciju) drīz sekos politiskās. Tādējādi jau pirms Gorbačova nākšanas pie varas partijas augstākā vadība ideoloģiski bija gatava reformām.
Čerņenko turpināja Andropova iesākto cīņu pret korupciju un sociālistiskā īpašuma izzagšanu. Tika piespriesti un izpildīti vairāki nāvessodi. Nošāvās Brežņeva draugs, Iekšlietu ministrs Ščolokovs. Turpinājās aresti Uzbekijas PSR, kur kokvilnas krāpniecības rezultātā valstij bija nozagti 2 miljardi rubļu. Lai arī augsta līmeņa korupcija bija izplatīta daudzās republikās, politiskā līdzsvara dēļ izmeklēšanas aprobežojās ar Vidusāziju un Aizkaukāzu.
Čerņenko vēlējās panākt Gorbačova ievēlēšanu par Centrālkomitejas otro sekretāru, taču tam pretojās daļa Politbiroja, premjera Tihonova vadībā, kas uzskatīja par lauksaimniecību atbildīgo Gorbačovu par nepieredzējušu lielajā politikā. Tihonovs pats cerēja uz ģenerālsekretāra posteni, kuru varētu mantot viņa atbalstītāji Politbirojā Romanovs un Dolgihs. Gorbačovu atbalstīja ietekmīgais Aizsardzības ministrs Ustinovs. Lai arī formāls lēmums izpalika, slimā Čerņenko vietā sapulces parasti vadīja Gorbačovs. Kā atbildīgais par lauksaimniecību, viņš bieži kritizēja pārtikas pārstrādes nozari par lielajiem ražas zaudējumiem, par problēmām ar produktu pārstrādi un uzglabāšanu, kas padara bezjēdzīgas visas lielās investīcijas ražu celšanā.
Lai nodrošinātu ražošanu ar darbaspēku, skolās ieviesa vienu darba dienu, kad mācību vietā skolēni devās uz ražotnēm apgūt amatu un veikt fizisku darbu. Tas pasliktināja izglītības kvalitāti. Lai izbrīvētu šo dienu, skolu programmās samazināja humanitāro stundu skaitu. Skolēnus par darbaspēku pārvērst neizdevās, toties smagi cieta izglītības kvalitāte. Vienīgie ieguvēji bija skolotāji, kam algas pieauga par aptuveni 30%. 1985. gada 9. janvārī Politbirojs piedāvāja Čerņenko doties pensijā. Ierosinājumu kā parasti noraidīja. Februāra beigās TV parādīja knapi dzīvo Čerņenko piedalāmies Augstākās Padomes vēlēšanās. 10. martā viņš beidzot nomira.
Zaks un Miri taisa porno
"Zaks un Miri taisa porno" (en) ir 2008. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Kevins Smits. Galvenās lomas filmā atveido Sets Rogens (Zaks) un Elizabete Benksa (Miri). Filmas pirmizrāde notika ASV. Šī ir pirmā Kevina Smita filma, kas nav filmēta Ņūdžersijā.
Narva-Jēsū
Narva-Jēsū (et — 'Narvas grīva') ir pilsēta Igaunijas ziemeļaustrumos, Austrumviru apriņķī, Somu līča piekrastē pie Krievijas robežas.
2010. gada 1. janvārī pilsētā dzīvoja 2602 iedzīvotāji. Tāpat kā netālajā Narvā, lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju ir krievi vai krievvalodīgi, tomēr igauņu Narva-Jēsū ir proporcionāli daudz vairāk (13% salīdzinājumā ar 4% Narvā).
Aizsprosts
Aizsprosts ir masīva hidrotehniska celtne plūstošas ūdens straumes vai upes aizkavēšanai un tā līmeņa paaugstināšanai. Tos veido no betona, grunts, koka vai akmens. Aizsprostus būvē šķērsām ūdens plūsmai. Aizsprosti tiek celti, lai izveidotu ūdens rezervuāru vai dīķi, atvieglotu kuģošanu, novērstu un regulētu plūdus, kā arī tie ir daļa no hidroelektrostacijām (HES), kur iegūst elektroenerģiju. Aizsprostus ierīko arī apūdeņošanas vai ūdensapgādes vajadzībām. Dažreiz aizsprosti tiek kombinēti kopā ar slūžām.
Ir atrastas liecības, ka pirmie aizsprosti aptuveni 2900 gadus p.m.ē. ir būvēti Senās Ēģiptes teritorijā uz Nīlas. To augstums ir sasniedzis 15 metrus.
Arī dabā ir dzīvnieki, kas veido aizsprostus, piemēram, bebri tos būvē, lai izveidotu sev mājokļus.
Aizsprostu celšanas iemesli
Aizsprostus ceļ dažādu iemeslu dēļ. Ļoti bieži aizsprosti ir izbūvēti kā daļa no hidroelektrostacijas (HES). Aizsprosts paceļ ūdens līmeni un līdz ar to tam pieaug potenciālā enerģija, kuru tālāk izmanto, lai ražotu elektroenerģiju. Lielākie šāda veida aizsprosti ir Triju aizu aizsprosts Ķīnā un Itaipu aizsprosts uz Brazīlijas un Paragvajas robežas.
Aizsprostiem ir liela nozīme ūdens plūsmas regulēšanā. Regulējot ūdens plūsmu, var izvairīties no plūdiem. Tie vienlaicīgi nodrošina arī ūdens apgādi un zemes apūdeņošanu.
Aizsprostu veidi
Pastāv dažāda veida aizsprosti. Tos iedala pēc konstrukcijas, izmēra, celtniecības materiāla, izmantošanas nolūkiem un citiem parametriem. Pēc konstrukcijas visizplatītākie ir gravitārie (gravitācijas) un arku (arkveida) aizsposti. Vēl ir šķērsaizsposti, āžkonstrukciju aizsprosti, bezpārgāznes un pārgāznes aizsprosti, kontrforsu aizsprosti un citi.
Lai arī gravitārie aizsprosti ir ekonomiski neizdevīgāki par arku aizsprostiem, tie tomēr tiek plaši celti savas izturības dēļ, lai tie izturētu plūdus un lietusgāzes. Sīkāk gravitārie aizsprosti iedalās cietajos aizsprostos un dobjajos aizspostos. Dobjie aizsprosti parasti tiek celti, lai to celtniecības izmaksas būtu mazākas.
Arku aizsprostu celtniecība ir stipri lētāka. To būvniecībā tiek izmantoti arkas elementi, un kombinējot ar gravitāro aizsprostu principiem, tiek panākta to izturība. Šādi aizsprosti tiek būvēti ielejās, aizās un kanjonos, jo to sānos ir jābūt spēcīgiem balstiem, par kuriem var kalpot sānus esošās klintis.
Aizsprostu ietekme uz vidi
Ūdens rezervuāri, kas rodas aiz aizsprostiem, ietekmē daudzus upes ekoloģiskos aspektus. Arī ūdens izplūde no rezervuāra, tostarp turbīnām, parasti satur ļoti maz nogulsnes, un tas, savukārt, var izraisīt upes gultņu izskalošanu un izmaiņas upes krastos; piemēram, izmaiņas, ko izraisīja Glenas kanjona aizsprosts, veicināja sēkļa eroziju.
Vecākiem aizsprostiem bieži trūkst zivju kāpņu, kas neļauj daudzām zivīm pārvietoties augšup pret straumi uz to dabiskajām vairošanās vietām, negatīvi ietekmējot to vairošanās ciklu vai migrācijas ceļu bloķēšanu.
Liels aizsprosts var izraisīt arī veselu ekosfēru, tostarp apdraudēto un neatklāto sugu izzušanu teritorijā, un sākotnējās vides aizstāšanu ar jaunu iekšzemes ezeru.
Ir konstatēts, ka arī dambji ietekmē globālo sasilšanu. Mainīgais ūdens līmenis rezervuāros ir avots siltumnīcefekta gāzēm, piemēram, metānam. Lai gan aizsprosti un ūdens aiz tiem klāj tikai nelielu daļu no zemes virsmas, tajos norisinās bioloģiskās aktivitātes, kas var radīt lielu daudzumu siltumnīcefekta gāzu.
Aizsprostu pārrāvums
Aizsprostu pārrāvums ir ļoti bīstams un var radīt ļoti lielus postījumus. Pēc cilvēku upuru skaita lielākā šāda veida traģēdija notika 1975. gadā, kad taifūna Nina radīto lietusgāžu rezultātā tika pārrauts Baņcjao aizsprosts Ķīnā. Šajā katastrofā upuru skaits sasniedza 171 tūkstošus, savukārt aptuveni 11 miljoni cilvēku palika bez mājām. Aizsprostu pārrāvumus var radīt ne tikai lietusgāzes, bet arī zemestrīces, cilvēku un datoru kļūdas, slikta vai nepilnīga aizsprostu uzturēšana un citi iemesli.
Masts
Masts ir vertikāla konstrukcija, ko nostiprina kuģa vai cita peldlīdzekļa diametrālajā plaknē un kas paredzēta buru piestiprināšanai, signalizācijas un sakaru ierīču, antenu, novērošanas posteņu u. c. novietošanai. Uz mūsdienu kravas kuģa mastus izmanto galvenokārt kravas ierīču montāžai, ārējo sakaru un signalizācijas ierīču izvietošanai. Ja uz kuģa ir trīs masti, tad priekšējo sauc par fokmastu, vidējo par grotmastu, bet pakaļējo par bezanmastu. Uz pašgājēju kuģiem parasti uzstāda mastus: priekšējo fokmastu un nedaudz no vidus nobīdītu uz kuģa pakaļgalu - grotmastu. Maziem kuģiem var būt tikai viens masts.
Pēc konstrukcijas visvienkāršākais ir parastais, atsevišķais masts (vienmasts) - pietiekoši liela diametra tērauda caurule, kura iet cauri virsējam klājam un tā pēdu piemetina pie augšējā klāja vai pie dubultā dibena seguma. Masta garuma palielināšanai tā galā uzstāda stengu - mazāka diametra tērauda cauruli. Labākai kravas bomju izvietošanai masta apakšējā daļā uzstāda šķērszāliņu, bet augšējā daļā - zāliņu, pie kura stiprina kravas bomja takelāžu.
Mastus pastiprina ar stāvošo takelāžu uz bortiem no masta - vantis, uz priekšgalu - štagas, bet uz pakaļgalu - bakštagas. Stengu no borta puses pastiprina ar stengvantīm. Uz kuģiem vienmasta vietā plaši pielieto kravas kolonnas, portālmastus, divbalstu mastus, divzaru mastus (V - veida masts, Štulkena masts).
18. marts
Vārda dienas
Adelīna, Ilona
Viss mainījies
"Viss mainījies" ir latviešu grupas Gain Fast pirmais albums, kas iznāca 2007. gada februārī. Pazīstamākās albuma dziesmas ir "Brīži", "Kliedz", "Vārdi izskan klusi čukstot" un tituldziesma "Viss mainījies".
Antropomorfisms
Antropomorfisms ( — ‘cilvēks’, — ‘forma, veids’) ir cilvēka īpašību (kā fizisku, tā emocionālu) piedēvēšana dažādām lietām vai būtnēm, piemēram, dabas parādībām, dzīvniekiem, augiem, kā arī izdomātām jeb mītiskām būtnēm. Par antropomorfismu dēvē arī dieva iztēlošanos cilvēka veidolā. Antropomorfiskas dievības raksturīgas politeismam jeb daudzdievībai. Antropomorfiski objekti spēj just pārdzīvojumus un emocijas, runāt, domāt, veikt apzinātas cilvēciskas darbības.
Antropomorfisms dominēja agrīnajās sabiedrības attīstības stadijās un izpaudās cilvēcisku īpašību piešķiršanā pielūgšanas objektiem.
Mūsdienās antropomorfisms saglabājies reliģisko sistēmu, it sevišķi arhaiskāko, ietvaros. Tas raksturīgs arī bērna attīstības agrākajām fāzēm. Ikdienā antropomorfisms saglabājies ne vairs kā pasaules uzskats, bet kā valodas izteiksmes veids, tai skaitā arī zinātnē un tehnikā (piemēram, datora atmiņa).
Meija
Meija var būt:
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Saulietis
Saulietis (sieviešu dzimtē Sauliete) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Apija
Apija ir Samoa galvaspilsēta kopš 1959. gada. Tā ir arī vienīgā pilsēta valstī, kā arī ļoti nozīmīga osta. Zivis un kopra ir galvenās eksporta preces. Apija atrodas Upolu, otras lielākās Samoa salas, ziemeļu krastā. Apija ir dibināta 1850. gados. 2021. gadā Apijā dzīvoja 41,611 tūkstoši iedzīvotāju.
Zites strauts
Zites strauts ir Ķekavas kreisā krasta pieteka Ķekavas novadā. Sākas grāvju sistēmā pie autoceļa A7 austrumos no Vārpām. Gultne visā garumā regulēta. Augštecē krastos meliorēti lauki, lejtecē - mežu masīvs. Upes gultne ir mīksta, klāta ar smilti, makrofītiem, brūnām dūņām.
Atāra
Tūrisms
Pilsēta pazīstama kā pieejas punkts senajām Mauru pilsētām Odānai un Čingeti. Tā ir arī svarīga pietura Dakāras rallijā.
Ūdensapgāde
Lai arī pilsēta atrodas Sahāras tuksnesī, nesen pilsētas tuvumā tika atklātas ievērojamas ūdens rezerves. Krievu zinātnieki pēc Mauritānijas valdības pasūtījuma veicot ģeogrāfiskus mērījumus, atklāja pazemes upi. Šis ūdens avots tiks izmantots pilsētas 50 000 iedzīvotāju vajadzībām. .
Pundurbērzs
Pundurbērzs (Betula nana) ir bērzu dzimtas suga. Latvijā reti sastopams krūms. Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Apraksts
Tas ir līdz 0,5 m (retāk līdz 1 m) augsts, vasarzaļš krūms. Miza brūna. Zari pacili. Lapas veselas, apaļas ar sīkzobainu malu, līdz 1,5 cm garas. Vienmājas augi ar viendzimuma ziediem spurdzēs. Zied aprīlī, maijā. Auglis - spārnulis.
Biotopi
Aug purvos, purvājā.
Cipulis
Cipulis (sieviešu dzimtē Cipule) ir latviešu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ostrova (Krievija)
Ostrova ir pilsēta Pleskavas apgabalā Krievijā, Ostrovas rajona centrs netālu no Krievijas—Latvijas robežas. Pilsēta atrodas Veļikajas upes krastā, 55 km no Pleskavas pie federālā autoceļa R23 "Pleskava". Pēc iedzīvotāju skaita trešā lielākā apgabala pilsēta.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1342. gadā kā pleskaviešu pils Veļikajas upes salā, no kā arī radies pilsētas nosaukums. 1501. gadā to ieņēma Livonijas ordenis Valtera fon Pletenberga vadībā. 1510. gadā Ostrovu pakļāva Maskavija. Livonijas kara laikā to ieņēma Stefana Batorija karaspēks, bet pēc Jamas Zapoļskas miera līguma to atdeva Krievijas caristei.
Pēc Lielā Ziemeļu kara Ostrova kā robežpilsēta savu nozīmi zaudēja. No 18. gadsimta Ostrova bija ievērojams linu tirdzniecības centrs. 1853. gadā uzcēla tiltu pār Veļikaju, kas mūsdienās ir viens no pilsētas simboliem.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 6. jūlija līdz 1944. gada 21. jūlijam atradās Vācijas okupācijā. Pilsētas apkaimē cīnījās latviešu leģiona 15. divīzija. 1944. gada 16. martā uz dienvidaustrumiem no pilsētas pie Veļikajas upes abu latviešu leģiona divīziju spēki tika iekļauti vienā struktūrvienībā. Šis datums mūsdienās ir Leģionāru piemiņas diena. Ostrova karā tika smagi nopostīta.
Ekonomika
Ostrovā atrodas Ostrovas elektrisko mašīnu rūpnīca (Островский завод электрических машин), kas izgatavo eletromotorus.
Uz dienvidaustrumiem no pilsētas atrodas Krievijas armijas kara aviācijas bāze.
Cilvēki
Ostrova ir slēpotāja Mihaila Ivanova (Михаил Петрович Иванов, 1977) dzimtā pilsēta.
Hjargasnūrs
Hjargasnūrs (agrāk arī Hirgisnūrs; mn) ir liels beznoteces sālsezers Mongolijas ziemeļrietumos, Uvsnūra aimakā.
Vairāku citu ezeru (Haranūrs, Harausnūrs u.c.), Hovdas, Dzavhanas noteces galapunkts. Iespējams, ka šis ir viens no senākajiem ezeriem pasaulē, nepārtraukti pastāv jau no mezozoja otrās puses. Ūdens mineralizācija ir ap 7,5 g/l. Aizsalst no decembra beigām līdz aprīlim. Krasti zemi, tuksnešaini, vietām stepe. Bagāts ar zivīm. Dienvidos ar šauru 5 km garu caurteku savienots ar saldūdens ezeru Airagnūru (143 km²). Ziemeļu daļā ezerā divas smilšu strēles — 11 un 9 km garas. Ziemeļrietumu piekrastē karstie avoti.
Agrāko ezera terašu augstums virs tagadējā ezera līmeņa sasniedz līdz pat 100 metriem, kas liecina, ka pagātnē te bijis ievērojami lielāks ezers. 2000. gadā izveidots Hanhuhīūla-Hjargasnūra nacionālais parks.
Ezerā viena zivju suga — divu paveidu Altaja osmāns. Viens paveids pārtiek no ūdensaugiem un otrs — no zivīm — paša osmāna. Klīst nostāsti par lielu, noslēpumainu dzīvnieku, kas dzīvo šajā ezerā.
Bārbeles pagasts
Bārbeles pagasts ir viena no Bauskas novada administratīvajām teritorijām Iecavas un Misas starpupē. Robežojas ar sava novada Stelpes, Skaistkalnes, Kurmenes, Valles un Vecsaules pagastiem. Pagasta centrs atrodas Bārbelē.
Ūdensteces
Caur pagastu tek Dzērvīte, Garbaru strauts, Iecava, Meiru grāvis, Misa, Mūrnieku grāvis, Plasa, Rukšupīte, Tēces strauts.
Ūdenstilpes
Bārbeles ezers, Dunkurs, Rukšu ezers, Speltes dzinavezers, Zaļezers.
Purvi
Bārbeles liekna, Čābļu purvs, Dzērves purvs, Ezera purvs, Greizais tīrelis, Pāču purvs, Silmaču purvs, Spriņģu tīrelis, Šļūku leja, Ūsiņu purvs, Vārnas purvs.
Dabas aizsardzība
Bārbeles pagastā atrodas dabas liegums Zaļezera purvs un dabas piemineklis Bārbeles sērūdeņraža avots.
Vēsture
Mūsdienu Bārbeles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bārbeles muiža (Gut Barbern), Kārļa muiža (Gut Karlhof).
1935. gadā Bārbeles pagasta platība bija 105,9 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bārbeles un Mazbārbeles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Bārbeles ciemam pievienoja Mazbārbeles ciemu. 1979. gadā daļu Bārbeles ciema teritorijas pievienoja Vecsaules ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Vecumnieku novadā.
Apdzīvotās vietas
Bārbele, Gaisma, Zemitāni.
Transports
Pagastu šķērso autoceļi P87 Bauska - Aizkraukle un P89 Ķekava - Skaistkalne.
Futbola noteikumi
Futbola noteikumi formulē futbola spēles noteikumus - spēlētāju skaitu laukumā, laukuma un bumbas izmērus izmēru, kā arī pārējos noteikumus kas nosaka spēles kārtību. Noteikumus regulē Starptautiskā futbola asociācijas padome.
Futbola noteikumi
Futbola spēli formulē 17 noteikumi.
Reformātu baznīca
Reformātu baznīca ir kristietības konfesija, kas izveidojusies Žana Kalvina un Ulriha Cvinglija mācību ietekmē 16. gadsimta otrajā pusē un izplatījusies Rietumeiropā un Viduseiropā. Katrā valstī, kur izveidojusies reformātu baznīca, ir sava baznīcas virsvaldība. Latvijā ir četras reformātu draudzes.
Viktorija (Austrālija)
Viktorija ir viens no Austrālijas štatiem. Lai arī Viktorija ir viens no mazākajiem Austrālijas štatiem, tas ir otrs apdzīvotākais štats. Viktorijā dzīvo aptuveni 5,427 miljoni iedzīvotāju (apmēram ceturtā daļa no visiem Austrālijas iedzīvotājiem). Savukārt no šiem iedzīvotājiem ap 70% dzīvo štata administratīvajā centrā Melburnā. Štats ir nosaukts bijušās Apvienotās Karalistes karalienes Viktorijas vārdā.
1. Kurzemes kājnieku divīzija
Kurzemes kājnieku divīzija bija viena no četrām Latvijas Bruņoto spēku veidojošajām divīzijām, izveidota 1919. gada jūlija vidū pēc Cēsu kaujām uzsāktajā Latviešu nacionālo bruņoto spēku reorganizācijā uz Dienvidlatvijas brigādes pamata. Kopā ar Polijas armiju piedalījās 1920. gada kaujās pie Daugavpils un kopā ar Baltijas landesvēru (kurš vēlāk tika iekļauts šajā divīzijā) Rēzeknes atbrīvošanā.
Divīzija bija dislocēta galvenokārt Liepājas Karostā, kur atradās divīzijas pārvalde, artilērijas un divi kājnieku pulki, viens pulks bija izvietots Jelgavā. 1939. gada novembrī, pildot Latvijas un PSRS t.s. Bāzu līguma nosacījumus, divīzijas daļas tika izvietotas citur Kurzemē.
Divīzijas pulki un to komandieri (1940)
Divīziju veidoja 3 kājnieku pulki un 1 artilērijas pulks.
1940. gadā divīzijas komandieris bija ģenerālis Hermanis Buks, štāba priekšnieks — pulkvedis Vilis Janums.
Bēla Bartoks
Bēla Bartoks (, dzimis, miris ) - mūsdienu Rumānijā dzimis ungāru komponists, pianists un folkloras vācējs. Bartoks tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem 20. gadsimta komponistiem un ir viens no zinātniskās etnomuzikoloģijas pamatlicējiem.
Dzimis Naģsentmiklošā, Austroungārijā (tagad Sannikolaumare, Rumānijā) lauksaimniecības skolas direktora ģimenē. Jau četru gadu vecumā spējis uz klavierēm nospēlēt 40 dziesmas. Kad Bēlam bija septiņi gadi, 1888. gadā Bartoka tēvs nomira un ģimene pārcēlās uz Naģsēlēšu (tagad Vinohradiva Ukrainā Aizkarpatu apgabalā), bet vēlāk uz Bratislavu, kur Bēla Bartoks sniedza savu pirmo publisko koncertu.
1911. gadā Bartoks radīja savu vienīgo operu "Hercoga Zilbārža pils" (A kékszakállú herceg vára), lai piedalītos konkursā par Mākslas komisijas balvu, bet opera tika atraidīta kā neizspēlējama. Kad 1917. - 1918. gadā Bartoks to pilnībā pārstrādāja, varas iestādes lika izņemt libretista Bēlas Balāša vārdu viņa politiskās pārliecības dēļ. Bartoks to darīt atteicās, un turpmāk saglabāja atturīgu attieksmi pret Ungārijas varas iestādēm. Līdz Pirmajam pasaules karam Bartoks daudz ceļoja pa Centrāleiropu un Tuvajiem Austrumiem, vākdams folkloras materiālus. Piedzimis katoļu ģimenē, jaunībā Bartoks kļuva par ateistu, tomēr 1916. gadā kļuva par unitāristu.
2. pasaules kara laikā Bartoks, kurš bija naidīgi noskaņots pret nacistu režīmu, 1940. gadā emigrēja uz ASV, kur 1945. gadā mira. 1988. gadā Bartoka mirstīgās atliekas tika pārvestas uz Budapeštu.
Narva
Narva (et) ir Igaunijas robežpilsēta pie Krievijas robežas. Gar pilsētu plūst Narvas upe, kas iztek no Peipusa ezera un ir valsts robeža. 93% no pilsētas iedzīvotājiem dzimtā valoda ir krievu valoda, liela daļa no viņiem šeit ieradušies pēc Otrā pasaules kara vai ir to pēcteči. Narvas pamatiedzīvotājiem ilgus gadus pēc kara bija aizliegts apmesties uz dzīvi pilsētā. Narvas upes pretējā krastā atrodas Krievijas Ivangorodas pilsēta un Ivangorodas cietoksnis (Jaanilinn), kas kopā ar Narvas Hermaņa cietoksni veido vienotu arhitektūras ansambli, kas vienlaicīgi raksturo gan Livonijas, gan Krievijas nocietinājumu arhitektūras īpatnības.
Vēsture
Pirmoreiz rakstos apmetne pie Narvas upes (ru) pieminēta Novgorodas hronikā 1171. gada notikumu aprakstā. Cietoksnis dibināts 1223. gadā Livonijas krusta karu laikā, kad Viruzeme nokļuva dāņu varā. 1346. gadā Livonijas ordenis nopirka Viruzemi līdz ar citām Dāņu Igaunijas zemēm no Dānijas karaļa Valdemāra IV. Livonijas ordenis jauniegūtajās zemēs izveidoja Narvas fogteju. Livonijas—Maskavijas karu laikā 1492. gadā Maskavijas lielkņazs Ivans III lika iepretīm Narvas cietoksnim uzcelt krievu cietoksni, ko nodēvāja viņa vārdā par Ivangorodu. Livonijas kara laikā 1558. gadā Narvu iekaroja Krievijas cariste, bet 1581. gadā to ieņēma Zviedrijas armija Pontusa Delagardija vadībā, padarot to par Ingermanlandes hercogistes galvaspilsētu. Krievijas cars Pēteris I ar uzbrukumu Narvai sāka Lielo Ziemeļu karu. Pirmo aplenkumu 1700. gadā zviedri atsita, tomēr 1704. gada 9. augustā krievi Narvu ieņēma un iekļāva jaundibinātajā Ingrijas, vēlāk Pēterburgas guberņā. Pēc Krenholmas manufaktūras uzcelšanas 19. gadsimta vidū Narva kļuva par lielu tekstilrūpniecības centru.
1990. gadā Narva kļuva par atjaunotās Igaunijas Republikas robežpilsētu.
Cilvēki
Narvā dzimuši:
2. Vidzemes kājnieku divīzija
Vidzemes kājnieku divīzija bija viena no četrām Latvijas Bruņoto spēku veidojošajām divīzijām, izveidota 1919. gada jūlija vidū pēc Cēsu kaujām uzsāktajā Latviešu nacionālo bruņoto spēku reorganizācijā uz Ziemeļlatvijas brigādes pamata.
Divīzija bija dislocēta Rīgā.
Pulki un komandieri (1940)
To veidoja 3 kājnieku pulki un 1 artilērijas pulks:
1940. gadā divīzijas komandieris bija ģenerālis Fricis Virsaitis, divīzijas komandiera palīgs — ģenerālis Jānis Ezeriņš, štāba priekšnieks — pulkvedis Jūlijs Rozentāls.
Harusnūrs
Harusnūrs (mn — ‘melnā ūdens ezers’) ir otrs lielākais saldūdens ezers Mongolijā aiz Hubsugula. Izvietojies valsts rietumos Hovdas aimakā, Lielo ezeru ieplakā, Harusnūra nacionālā parka teritorijā.
Akbaši sala (274 km²) sadala ezeru divās daļās. Lielākā ieteka ir Hovda. Caurteka savieno ar Harnūru. Krasti zemi, vietām purvaini. Ziemā aizsalst. Nozīmīga gājputnu atpūtas vieta, daudz zivju. Lielais organiskās vielas daudzums ezera ūdenī iekrāso to tumšu — no tā cēlies ezera nosaukums.
Mati Jervinens
Mati Henriki Jervinens (fi; dzimis, miris ) bija somu vieglatlēts, startējis šķēpa mešanas sacensībās.
Divas reizes piedalījies Olimpiskajās spēlēs. 1932. gadā Losandželosā viņš uzvarēja ar jaunu olimpisko rekordu. Savukārt pēc četriem gadiem Berlīnē ieņēma 5. vietu. 1932. gadā M. Jervinens šķēpu raidīja 72,71 metra tālumā, tik augsts tornis tika uzcelts Helsinku olimpiskajam stadionam, kas tika izmantots vajadzībām. Vēl sportists ir divas reizes izcīnījis uzvaru Eiropas čempionātā (1934, 1938). Laikā no 1930. gada augusta līdz 1936. gada jūnijam M. Jervinens desmit reizes laboja Pasaules rekordu.
1992. gada NHL drafts
1992. gada NHL drafts bija 30. NHL drafts, kurš notika 1992. gada 20. jūnijā Monreālā. Kopā tika draftēti 264 spēlētāji vienpadsmit kārtās.
Ņeveļa
Ņeveļa ir pilsēta Neveļas ezera krastā Pleskavas apgabalā Krievijā, Neveļas rajona centrs. Tā atrodas pie federālā autoceļa R23 "Pleskava", 242 km uz dienvidaustrumiem no Pleskavas.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta Maskavas lielkņaza Ivana III testamentā 1504. gadā. Pēc Maskavijas-Lietuvas lielkņazistes kara 1508. gadā ietilpa Maskavijas sastāvā. Livonijas kara beigās pēc Jamzapoļskas miera līguma nosacījumiem 1583. gadā, to iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā līdz Polijas pirmajai dalīšanai 1772. gadā.
Otrā pasaules kara laikā pie Neveļas notika sīvas cīņas. No 1944. gada 14. janvāra līdz 15. februārim ziemeļos no Neveļas kaujās piedalījās Latviešu leģiona 15. divīzija.
Cilvēki
Ņeveļa ir pianistes Marijas Judinas (Мария Вениаминовна Юдина, 1899-1970) dzimtā pilsēta.
Elementārdaļiņu fizika
Elementārdaļiņu fizika (arī daļiņu fizika) ir fizikas nozare, kas pēta elementārdaļiņu uzbūvi un īpašības, kā arī to mijiedarbību.
Teorētiskā daļiņu fizika
Teorētiskā daļiņu fizika veido teorētiskos modeļus datu izskaidrošanai, kas iegūti eksperimentos, norāžu iegūšanai nākamajiem eksperimentiem un matemātiskā instrumentārija izveidei tāda veida pētījumiem. Mūsdienās galvenie pētījumi teorētiskajā daļiņu fizikā ir virzīti uz kvantu lauku teoriju, ko arī dēvē par standartmodeli. Šajā teorētiskajā shēmā jebkura elementārdaļiņa tiek uzskatīta par noteikta kvantu lauka ierosinājuma kvantu.
Midltone
Midltone var būt:
Edvīns van Kalkers
Edvīns van Kalkers (dzimis ) ir nīderlandiešu bobslejists, kurš sacenšas kopš 2001. gada. Dzimis Gaselterneivēnshemondas pilsētā. Līdz šim nav piedalījies Olimpiskajās spēlēs.
Van Kalkera labākais sasniegums kādā no Pasaules kausa posmiem ir 2. vieta, savukārt pasaules čempionātos viņš ir izcīnījis 7. vietu. 2008. gada pasaules čempionātā van Kalkers piedzīvoja smagu kritienu "divnieku" ieskaitē un nespēja piedalīties "četrinieku" ekipāžu pasaules čempionātā pēc nedēļas.
Analogais dators
Analogais dators ir datora veids, kas izmanto elektriskās, mehāniskās, hidrauliskās vai citas fizikālās īpašības, lai modelētu problēmu, kura jāatrisina. Šajā datorā katrai matemātiskai operācijai parasti atbilst kāds fizikālais likums, kas nosaka matemātisku atkarību starp ieejas un izejas fizikālajiem lielumiem.
Salīdzinot ar ciparu (digitālajiem) datoriem, analogie datori ir vienkāršāki, ar lielu ātrdarbību, tos viegli programmēt, tomēr to pielietošanas jomas ir šauras un rezultāti nav tik precīzi. Pārejot no viena veida uzdevumiem uz citiem, nepieciešams izmainīt datora struktūru.
Visbiežāk sastopami ir elektriskie analogie datori. Ir arī hibrīdie datori, kuros ciparu dators apvienots ar analogo.
Vēsture
Pirmie analogie datori bija mehāniskie, kurus galvenokārt izmantoja astronomijā.
Logaritmu lineālu, kuru izmantoja reizināšanai un dalīšanai, arī var uzskatīt par analogo datoru. Tas tika izgudrots 17. gadsimtā pēc logaritma jēdziena ieviešanas.
1927. gadā Venevers Bušs (Vannevar Bush) Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā (MIT) izgatavoja analogo datoru, kas varēja atrisināt vienkāršus vienādojumus. 1930. gadā viņš izstrādāja "diferenciālā analizatora" prototipu, kas darbojās ar elektrodzinējiem, bet iekšā bija pilnībā mehānisks. Tas varēja risināt difenenciālvienādojumus ar integrēšanas palīdzību. 1935. gadā Bušs izveidoja otro versiju, kurā zobratus pārbīdīja elektromehāniski, un kurā instrukcijas tika nodotas ar papīra lentes palīdzību. Otrā diferenciālā analizatora masa bija 100 t. Šo mašīnu viņš patentēja.
Mūsdienās analogos datorus gandrīz pilnībā nomainījuši ciparu datori to universāluma dēļ.
Epiglotāli faringāls līdzskanis
Epiglotāli faringāli līdzskaņi ir līdzskaņu tips, kurus artikulē ar uzbalseni (uzgāmuru) pret rīkles gala pakaļējo sienu. Tas kontrastē ar faringālajiem līdzskaņiem, kur ar rīkles gala pakaļējo sienu kontaktē mēles sakne un epiglotālajiem līdzskaņiem, kur uzbalsenis kontaktē ar balsenes krokām.
Epiglotāli faringālie līdzskaņi ir apzināti vienā valodā — ami valodā Taivānā. Šajā valodā ir aspirēti slēdzeņi un berzeņi, kas kalpo kā epiglotālo līdzskaņu alofoni galotnēs. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā nav speciālu simbolu vai diakritisko zīmju šādas artikulācijas apzīmēšanai un pirmatklājēji lieto ad hoc transkripcijas un.
Šādi līdzskaņi, iespējams, novēroti cezu valodā Dagestānā.
Karolīna Klifta
Karolīna Evelīna Klifta (dzimusi, Sandhultā, Zviedrijā) ir bijusī zviedru tāllēcēja un trīssoļlēcēja. Viņa iepriekš ir piedalījusies daudzcīņas sacensībās. Viņa ir pašreizējā Olimpiskā, Pasaules un Eiropas čempione septiņcīņā. Viņai arī pieder Eiropas rekords septiņcīņā — 7032 punkti, kas, turklāt, ir otrais visu laiku labākais pasaules rezultāts septiņcīņā. Rekordiste ir amerikāniete Džekija Džoinere Keisija, kas savulaik sasniedza 7291 punktu robežu. Viņas treneris ir Agne Bergvals. Klifta piedalās arī 4x400 m skrējienā un bija daļa no komandas, kas uzstādīja nacionālo rekordu.
Lai gan dzimusi Sandhultā, Klifta uzauga Veksjo pilsētā, kur joprojām dzīvo viņas vecāki un trīs māsas. Pašlaik viņa dzīvo Karlskronā kopā ar vīru Patriku Kliftu, kas mainīja uzvārdu pēc kāzām. Viņš ir kārtslēcējs. Kliftas tēvs Džonijs savulaik bija profesionāls futbolists un spēlēja Allsvenskan līgā, bet māte bija starptautiski pazīstama tāllēcēja. Klifta pati sāka spēlēt futbolu, tomēr 12 gadu vecumā pievērsās vieglatlētikai. Klifta kļuva par daudzcīņnieci 2000. gadā, kad Bergvals viņai to ieteica.
2012. gadā beidza karjeru.
Ciecere
Ciecere ir Ventas labā krasta pieteka Saldus un Kuldīgas novados. Baseins pārsvarā atrodas Austrumkursas augstienē, kur vienā no subglaciālām iegultnēm izveidojies 50 m dziļais Cieceres ezers, no kura iztek Ciecere. Reizēm par Cieceres sākumu uzskata Cieceres ezera pieteku Mazupi. Upes vidējais platums ir 10 m, dziļums — 0,3—0,6 m, ielejas platums — 150—200 m, kritums augštecē — 1,7 m/km, vidustecē un lejtecē — ap 1 m.
Lielākās labā krasta pietekas ir Vēršāda 16 km, Dīcmaņu strauts (11 km) un Krimelde (25 km), kreisā krasta — Bukupe (14 km) un Paksīte (26 km). Ciecerei ir vēl 48 pietekas, kas īsākas par 10 km (kopgarums 71 km). Cieceres baseinā ir 25 ezeri ar kopējo platību 4,05 km². Uz Cieceres ir uzbūvētas 3 hidroelektrostacijas: Cieceres dzirnavu HES, HES “Dzirnavnieki” un Pakuļu HES. Saldus pilsētas robežās uz Cieceres ir izveidoti trīs mākslīgi ūdenskritumi, taču pašlaik, pēc HES “Dzirnavnieki” uzcelšanas, no tiem redzami tikai divi. Baseina augšdaļā un vidusdaļā plaši tīrumi un lauki ar atsevišķiem mežu puduriem, bet lejas daļā ir lieli mežu masīvi. Upei ir vidēji slīpas nogāzes, kas bieži apaugušas ar krūmiem, arī palieni daļēji klāj krūmāji. Dažviet krastos ir pamatiežu atsegumi, lejtecē pie Paksītes ietekas Pavāru atsegums ir dabas aizsargājamais objekts. Ciecerē ir sastopami rauda, rudulis, asaris, līdaka, breksis, vēdzele, forele, alata, sapals, akmeņgrauzis, saldūdens bullītis,grundulis, ķīsis, stagars, ausleja un spidiļķis.
Upi šķērso autoceļš A9. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Saldus, Ciecere, Sātiņi, Mežvidi, Kušaiņi.
Mariocukelli
Mariocukelli (līdz 2006. g. Bajaterranova - Stazione Baia Terra Nova) ir Itālijas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietota Viktorijas Zemes ziemeļos pie Teranovas līča 7 km no vācu polārstacijas Gondvana un 8 km no Korejas stacijas Čanpogo. Nosaukta itāļu antarktisko pētījumu programmas pirmā vadītāja Mario Cukelli vārdā. Stacija izbūvēta 1985. gadā un tās galvenā funkcija ir franču-itāļu Konkordijas stacijas uzbūves un apgādes nodrošināšana. Stacija aizņem ap 50 000 m² platību ar 7100 m² telpu platību. Stacija funkcionē laika periodā no oktobra līdz februārim.
Stacijas tuvumā ir trīs heliporti, uz tuvējā ledāja ir trīs lidmašīnu nolaišanās skrejceļi, viens no kuriem ir piemērots smagajām lidmašīnām.
Tuza ezers
Atrodas tektoniskas izcelsmes ieplakā. Ezerā ietek divas upes, gruntsūdens. Upju ietekas vietās izveidojušies iesāļūdens purvi. Ezera ūdens ļoti sāļš (sāls veido līdz 34% no ūdens svara) - vasarās ezers gandrīz izžūst, atstājot ap 30 - 200 cm biezu sāls kārtu. Ziemā ezerā iekļūst daudz ūdens un sāls tajā izšķīst. Ezeram ir divas daļas - lielākā dienvidu daļa ir ļoti sekla un regulāri izžūst, ziemeļu daļa ir dziļāka.
Ezera gultnē trīs sāls ieguves, kas iegūst ap 70% Turcijā patērētās sāls. Ezera baseinā dzīvo ap 3 miljoni cilvēku, tā apkaimē ir lauksaimniecībā izmantojama zeme. Zem ezera atrodas dabasgāzes iegulas, kuras plānots iegūt.
2001. gadā Tuza ezeru iekļāva dabas aizsargājamā teritorijā, kas aptver visu ezeru, upju ietekas un tuvējās stepes. Ezera dienvidu daļā uz kādas salas ligzdo Turcijā lielākā flamingu (Phoenicopterus rubber) populācija.
Opočka
Opočka ir Pleskavas apgabala pilsēta Krievijā pie Veļikajas upes. Pilsēta atrodas pie federālā autoceļa R23 "Pleskava" 130 kilometrus no apgabala centra Pleskavas.
Vēsture
Smagi cietusi kaujās Otrā pasaules kara laikā. Pilsētas apkaimē cīnījušās arī abas Latviešu leģiona divīzijas.
Adulienas pagasts
Adulienas pagasts bija viena no Madonas apriņķa (līdz 1924. gadam Valkas apriņķa) pašvaldībām tā ziemeļdaļā. Robežojās ar Tirzas, Galgauskas, Jaungulbenes, Dzelzavas un Virānes pagastiem. Pagasta valde atradās dienvidos no Adulienas.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
Turcijas iestāšanās Eiropas Savienībā
Turcijas pieteikums dalībai Eiropas Savienībā (agrāk Eiropas Kopienā) iesniegts. Turcija kopš 1963. gada ir Eiropas Savienības (ES) un tās priekšteču organizāciju asociatīvā locekle. Neskaitot savienības desmit dibinātājas valstis, Turcija bija viena no pirmajām valstīm, kas 1949. gadā pieteicās dalībai Eiropas Padomē, 1961. gadā kļuva par Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (OECD) dibinātāju un 1973. gadā — par Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) dibinātāju. Kopš 1992. gada Turcija ir Rietumeiropas Savienības asociatīvā locekle. 1995. gadā Turcija ar ES parakstīja Eiropas Savienības un Turcijas Muitas Savienības līgumu un Helsinku sammitā tika oficiāli apstiprināta par ES kandidātvalsti. sākās iestāšanās sarunas. Turcijas dalība ES ir galvenā strīdu tēma jautājumā par Eiropas Savienības paplašināšanos.
Pirmsākumi
Mūsdienu Turcija ir 14.-20. gadsimta Eiropas islāma lielvaras Osmaņu impērijas mantiniece. Impērijā 19. gadsimtā sākās pagrimums un tādēļ to dēvēja par "Eiropas slimnieci". Beidzoties Pirmajam pasaules karam, pēc Osmaņu impērijas sadalīšanas Turku revolucionāri ar Mustafa Kemalu Ataturku priekšgalā izcīnīja uzvaru Turcijas neatkarības karā un izveidoja tādu Turciju, kāda tā redzama uz kartes šodien. Tā laika Turcijas premjers un vēlākais valsts prezidents Ataturks īstenoja vairākas reformas, kuru rezultātā valsts modernizējās un pietuvinājās Eiropas kultūrai. Otrajā pasaules karā Turcija līdz 1946. gada februārim palika neitrāla un tad pievienojās Sabiedrotajiem. Aukstā kara laikā Turcija bija ASV sabiedrotā un 1947. gadā sāka līdzdalību Maršala plānā un 1949. gadā iestājās Eiropas Padomē, bet 1952. gadā pievienojās NATO.
1960-1990
1959. gadā Turcija iesniedza pirmo pieteikumu par asociatīvo dalību Eiropas Ekonomiskajā Kopienā (EEK) un parakstīja "Līgumu par Turcijas Republikas un Eiropas Ekonomiskās Kopienas asociāciju", jeb Ankaras līgumu. Šis līgums stājās spēkā un tā nolūks bija izveidot Turcijas un EEK muitas savienību ar tālāku iespēju kļūt par EEK dalībnieci. 1970. gada novembrī tika parakstīts līguma papildprotokols, kas noteica pakāpenisku tarifu un kvotu atcelšanu tirdzniecībai starp Turciju un EEK.
1980. gadā attiecības tālāk neattīstījās sakarā ar Turcijā notikušo valsts apvērsumu, kam sekoja politiskās un ekonomiskās nestabilitātes periods. Pēc 1983. gada daudzpartiju vēlēšanām Turcijā, attiecības tika pilnībā atjaunotas. Turcija iesniedza tās oficiālu pieteikumu dalībai Eiropas Kopienā. 1989. gadā tika dota atbilde, kurā Ankarai solīja iespēju kļūt par dalībnieci, atliekot pārrunas par iestāšanos līdz laikam, kad tiks atrisinātas Turcijas sliktās attiecības ar Grieķiju un situācija Ziemeļkiprā. Tāda pati nostāja tika pausta arī Luksemburgā, 1997. gada Eiropas Padomes sanāksmē, kurā tika paziņots par iestāšanās sarunu sākšanu ar vairākām centrālās un austrumu Eiropas valstīm, kā arī ar Kipru, atstājot Turciju bez uzaicinājuma. Līdz ar 1995. gada Eiropas Savienības un Turcijas Muitas Savienības izveidošanu, starp Turciju un ES attiecības uzlabojās. 1999. gada Helsinku Eiropas Padomes sanāksmē notika pavērsiens un Turcija kopā ar citām valstīm oficiāli tika atzīta par kandidātvalsti.
2000. gadi
Ievērojams solis Turcijas un ES attiecībās tika sperts 2002. gada Kopenhāgenas Eiropas Padomes sanāksmē, kur tika paziņots, ka "ES nekavējoties uzsāk sarunas, ja Eiropas Padome 2004. gada decembrī pēc ziņojuma un ieteikuma saņemšanas no Komisijas nolemj, ka Turcija izpildījusi Kopenhāgenas politiskos kritērijus."
Turpinājās Erdoana valdības politiskās reformas un tika atcelts nāvessods, aizliegta spīdzināšana un piešķirtas lielākas tiesības kurdu minoritātei. Pēc šīm reformām, Eiropas Komisija ieteica sākt sarunas 2005. gadā, bet izvirzīja vairākus papildus nosacījumus. ES valstu vadītāji vienojās, ka ar Turciju sarunas uzsākamas. Neskatoties uz Austrijas Tautas partijas un Vācijas Kristīgo demokrātu partijas ieteikumu Turcijai dalības vietā piedāvāt paplašinātas asociatīvās locekles tiesības, ES nolēma uzsākt iestāšanās sarunas.
Turcijas iestāšanās sarunas no to sākuma apdraudējušas vairākas problēmas. Vairākas Eiropas valstis (piem. Austrija) ir atklāti paziņojušas par nevēlēšanos uzņemt savā starpā Turciju. Viens no galvenajiem oficiālajiem kavēkļiem ir Kipras jautājums un ES paplašināšanās komisārs Olli Rehns izteicis brīdinājumu, ka šāda kavēšanās var novest sarunu "vilcienu no sliedēm". Neskatoties uz dažādiem kavēkļiem, Turcija pirmo sarunu sadaļu jau slēdza 2006. gada jūnijā.
Eiropas Savienībā
ES valstīs sabiedrības noskaņojums vispārēji ir pret Turcijas uzņemšanu, bet katrā valstī tas ir atšķirīgs. 2006. gada septembra-oktobra Eirobarometra aptaujā redzams, ka 59% no visiem ES iedzīvotājiem ir pret Turcijas uzņemšanu ES, bet 28% ir par. Gandrīz katrs (9 no 10) kā iemeslu minēja bažas par cilvēktiesībām. Pirms tam, 2006. gada marta-maija aptaujā jauno dalībvalstu iedzīvotāji bija pozitīvāk noskaņoti par Turcijas uzņemšanu (44% par), nekā vecajās 15 dalībvalstīs (38% par). Šīs aptaujas laikā visnegatīvāk par Turcijas uzņemšanu noskaņota bija Austrijas sabiedrība (81% pret), savukārt Rumānijas iedzīvotāji — vispozitīvāk (66% par). Vislielākais atbalsts Turcijas uzņemšanai ir Kiprā, kuras turku iedzīvotāji (Ziemeļkipra nav atzīta un de facto visa Kipra ir ES sastāvā, bet uz to neattiecas ES normas un tur nedarbojas ES institūcijas) ir vispozitīvāk noskaņoti par Turcijas uzņemšanu (67% par). Šāds pozitīvs noskaņojums nav pat pašā Turcijā, kur par iestāšanos ir 54% iedzīvotāju. Dānijā 2007. gada oktobrī pret Turcijas dalību nobalsoja 60% respondentu, neskatoties uz Dānijas valdības oficiālo atbalstu Turcijas uzņemšanai.
Sabiles sinagoga
Sabiles sinagoga ir bijusī ebreju sinagoga Sabilē. Tā celta 1890. gadā. Sinagoga kā dievnams tika izmantota līdz Otrajam pasaules karam, kad sākās nacistiskais genocīds pret ebrejiem.
PSRS laikā sinagogā ir bijusi ierīkota sporta zāle, bet vēlāk ilgu laiku tā stāvējusi tukša. Deviņdesmito gadu sākumā Ojārs Feldbergs un fonds "Abavas ieleja" sinagogu nopirka no Sabiles Augļu un dārzeņu kombināta. Sinagogas restaurācijai nepieciešamos līdzekļus sniedza Zviedrijas Nacionālā kultūras mantojumu pārvalde un Latvijas Valsts kultūras pieminekļu inspekcija. 2016. gadā bijusī sinagoga nonāk Talsu novada pašvaldības īpašumā. Ēkai piešķirts valsts nozīmes arhitektūras pieminekļa statuss.
Bijušajā Sabiles sinagogā atrodas Talsu novada pašvaldības iestāde “Sabiles mākslas, kultūras un tūrisma centrs”, kura ir ikvienam atvērta izstāžu, pasākumu un tūrisma telpa.
Katrīna, Velsas princese
Katrīna, Velsas princese, saukta arī Keita, pilnā vārdā Katrīna Elizabete, dzimusi Midltone (en; dzimusi Redingā, Anglijā), ir prinča Viljama sieva. Viņu kāzas notika Vestminsteras abatijā, kas Apvienotajā Karalistē tika noteikta kā svētku diena.
Katrīna ir mācījusies Marlboro koledžā un Sentendrūsas Universitātē, kur iepazinās ar princi Viljamu. Viņu attiecības ilga līdz 2007. gada aprīlim, kad tās uz brīdi pajuka. Kopš attiecību turpināšanas 2007. gadā viņa ir piedalījusies vairākos augsta līmeņa karaliskajos pasākumos. Katrīna ir tikusi slavēta par ieturēto stilu un regulāri ir iekļuvusi dažādos vislabāk ģērbto cilvēku sarakstos. Viņa ir saņēmusi lielu mediju uzmanību laikā kopš tikšanās ar princi Viljamu. tika paziņots par viņu saderināšanos, un nedēļu vēlāk tika paziņots kāzu datums —.
Katrīnai ir bijusi liela ietekme britu modē, kas tikusi iesaukta par "Keitas Midltones efektu". 2012. gadā viņu laikraksts Time ierindoja savā 100 ietekmīgāko personu pasaulē sarakstā. tika paziņots, ka viņa ir stāvoklī. piedzima princis Džordžs. piedzima princese Šarlote. 2018. gada 23. aprīlī piedzima princis Luijs.
3. Latgales kājnieku divīzija
Latgales kājnieku divīzija bija viena no 4 Latvijas Bruņotos spēkus veidojošajām divīzijām, ko veidoja 3 kājnieku pulki un 1 artilērijas pulks. Latgales divīzija piedalījās Latvijas brīvības cīņās. Bermontiādes laikā Latgales divīzija veica izšķirošo uzbrukumu pāri Daugavas grīvai. Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijas laikā Latgales divīzijas štābs atradās Gulbenē ar pulkvedi Berķi priekšgalā, viņa padotībā pārgāja arī Latgales partizānu pulks. Pēc kara Latgales divīzija bija dislocēta Alūksnē, Cēsīs, Rēzeknē un Valmierā.
Divīzijas pulki un to komandieri
1940. gadā divīzijas komandieris bija ģenerālis A. Krustiņš, divīzijas komandiera palīgs — ģenerālis R. Klinsons, štāba priekšnieks — pulkvedis K. Lejiņš.
Halkēdonas koncils
Halkēdonas koncils bija ceturtais kristīgās baznīcas ekumeniskais koncils, kuru par tādu atzīst Romas Katoļu Baznīca, Pareizticīgā baznīca un lielākā daļa protestantu baznīcu. Tas notika no 451. gada 8. oktobra līdz 1. novembrim Halkēdonā (pāri Bosfora šaurumam pretī Konstantinopolei). Tajā piedalījās apmēram 370 Romas impērijas austrumu daļas bīskapu, kā arī Romas pāvesta sūtņi.
Koncila gaita
Koncilā tika nosodīts monofizītisms — mācība, ka Kristum ir tikai viena daba, dievišķā. Koncilā pieņēma jaunu kristoloģisku ticības apliecību, kuru galvenokārt izveidoja no Aleksandrijas Kirila un Leona darbiem un 433. gadā pieņemtas formulas (kuras pirmais uzmetums savukārt bija tapis Efesas koncilā). Tajā tika aprakstīts, ka Kristus ir "vienlaikus pilnīgs dievišķumā un pilnīgs cilvēciskumā, patiess Dievs un patiess cilvēks". Tādējādi tika noraidīts gan monofizītisms, gan nestoriānisms. Koncils pieņēma apkopojošu definīciju, kura ietvēra Nīkajas 325. un Konstantinopoles 381. gada ticības apliecības, divas Aleksandrijas Kirila vēstules, kas atspēkoja Nestorija mācību, un Leona darbu ‘’Tome’’. Koncilā tika pieņemti arī vismaz 28 kanoni. Lielākā daļa no tiem bija noteikumi par garīdzniecību, klosteriem un mūku dzīvi. 28. kanons (par Konstantinopoles vienlīdzību ar Romu) neapmierināja Romas pāvestu Leonu, un viņš uz vairākiem gadiem novilcināja šī koncila lēmumu atzīšanu un 28. kanonu neatzina.
Pēc koncila
Koncila lēmumi neapmierināja arī vairākas Austrumu baznīcas, kuras atzina monofizītismu. Šo uzskatu paudēji bija vairākumā Ēģiptē un Sīrijā. Pēc koncila šīs baznīcas atšķēlās no pārējās baznīcas. 6. gadsimtā Ēģiptes, sīriešu jakobītu un Etiopijas baznīcas, kas darbojās Aleksandrijas pakļautībā, apvienojās autonomās Monofizītu baznīcās. Šajā laikā monofizītismu pieņēma arī Armēnija.
Bejšehirs
Bejšehirs (tr) ir saldūdens ezers Turcijas dienvidrietumu daļā, Taura kalnu rietumu daļā, tektoniskā ieplakā.
Ūdens līmenis svārstīgs, ezera ūdens tiek izmantots apkārtējo zemju apūdeņošanai. Putniem nozīmīga vieta. Izteka uz Suglas ezeru. Ezerā ieplūst kalnu strauti, gruntsūdens. Trīs apdzīvotas salas, pārējās — neapdzīvotas. Ziemeļos ciedru mežs, austrumos — lauksaimniecības zemes. Bejšehira nacionālais parks.
Joahims fon Ribentrops
Ulrihs Frīdrihs Vilhelms Joahims fon Ribentrops (de; dzimis, miris ) bija Nacionālsociālistiskās Vācu Strādnieku Partijas pilnvarotais ārpolitikas jautājumos, vēlāk Vācijas vēstnieks Lielbritānijā un Vācijas ārlietu ministrs no 1938. līdz 1945. gadam.
Dzīvesgājums
Dzimis armijas virsnieka ģimenē. Pirms Pirmā pasaules kara daudz dzīvoja ārzemēs, ilgāku laiku Kanādā. Pirmā pasaules kara laikā karoja Austrumu un Rietumu frontē. Vēlāk dienēja par štāba virsnieku Stambulā, kur iepazinās ar Franci fon Pāpenu. Pēc kara 1920. gadā apprecējās ar bagāta dzirkstošo vīnu tirgotāja meitu.
1932. gadā Ribentrops iestājās NSDAP. Kādu laiku darbojās kā vidutājs starp Hitleru un toreizējo kancleru Pāpenu, 1939. gadā veda sarunas ar Staļinu par sadarbības līguma (Molotova—Ribentropa pakts) slēgšanu.
Nirnbergas procesa laikā savu vainu neatzina un uzstāja, ka visus svarīgos lēmumus pieņēma Hitlers personīgi. Tomēr arī ieslodzījuma esot saglabāja stingru lojalitāti Hitleram. Viņš esot teicis: Pat ar visu to ko es šodien zinu, ja šajā kamerā ienāktu Hitlers un teiktu man Dari to, es darītu. Kā kara noziedznieks sodīts ar nāvi.
Utarpradēša
Utarpradēša (hi, ur, Uttar Pradeś,  — "Ziemeļu province") ir Indijas štats, kas atrodas valsts ziemeļos. Utarpradēša robežojas ar septiņiem citiem Indijas štatiem — Bihāru, Džhārkhandu, Čhatīsgarhu, Madhju Pradēšu, Rādžastānu, Harjānu un Utarakhandu, kā arī ar vienu Indijas teritoriju — Deli, un ar vienu kaimiņvalsti — Nepālu. Utarpradēšas platība ir 243 290 km². Administratīvais centrs ir Laknava. 2011. gadā Utarpradēšā dzīvoja aptuveni 200 miljoni iedzīvotāju. Tas ir Indijas lielākais štats pēc iedzīvotāju skaita un lielākā kādas valsts pirmā līmeņa administratīvā vienība pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Administratīvi sīkāk dalās 75 apgabalos.
Vēsture
Mūsdienu Utarpradēšas teritorija Gangas līdzenumā vēsturiski bija daļa no Maurju impērijas (ap 320.—200. p.m.ē.), Kušānu valsts (ap 100.—250. m.ē.), Guptu impērijas (350—600). No 1206. līdz 1525. gadam to pārvaldīja Deli sultāni, bet pēc Akbara iekarojumiem tā bija Mogulu impērijas pamatdaļa ar galvaspilsētu Āgrā (1526—1540, 1555-1571, 1598—1648). Pēc Angļu—marathu kara (1803—1804) Utarpradēšas teritorija nokļuva Britu Austrumindijas kompānijas pārvaldībā un ieguva Ziemeļrietumu provinču (en, 1836—1902) nosaukumu, kuras administratīvais centrs pārmaiņus bija Āgra un Allahābāda. 1902. gadā to pārdēvēja par Apvienotajām Āgras un Audas provincēm (United Provinces of Agra and Oudh) ar galvaspilsētu Allahābādā, bet 1921. gadā par Britu Indijas Apvienotajām provincēm (United Provinces of British India). Pēc Indijas neatkarības iegūšanas provinces nosaukumu indiskoja un tā ieguva Utarpradēšas nosaukumu.
2000. gadā Utarpradēšas atdalīja tās ziemeļrietumu daļu, kuru nosauca par Utarančalu ("Ziemeļu apvidu"), bet 2007. gadā pārdēvēja par Utarakhandu.
Ģeogrāfija
Utarpradēša ir ceturtais lielākais Indijas štats pēc platības. Tā platība ir 243 290 km² (gandrīz 3,8 Latvijas platības). Štats atrodas Ziemeļindijas centrālajā daļā, robežojas austrumos ar Bihāru un Džhārkhandu, dienvidos ar Čhatīsgarhu un Madhju Pradēšu, rietumos ar Rādžastānu, Harjānu un Deli, bet ziemeļos ar Utarakhandu. Ziemeļos štats robežojas arī ar Indijas kaimiņvalsti Nepālu.
Utarpradēša atrodas subekvatoriālajā joslā. Pēc Kepena klimata klasifikācijas Utarpradēšā valda subtropu klimats ar sausām ziemām, bet vasarā ir musonu nesti nokrišņi. Štata rietumos ir pustuksneša klimats. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir 1025 mm (kalnienē tas sasniedz 1667 mm, bet līdzenumos — 896 mm).
Utarpradēšas atrodas Indas-Gangas līdzenumā. Vidējais augstums virs jūras līmeņa ir no 100 līdz 200 m. Utarpradēšas augstākais punkts ir Amsota smaile (957 m), kas atrodas štata ziemeļrietumos. No derīgajiem izrakteņiem Utarpradēšā iegūst kaļķakmeni, dolomītu, smilti, marmoru, boksītu un mālu.
No dabas katastrofām Utarpradēšu visbiežāk skar plūdi, sausums, meža ugunsgrēki un zemestrīces.