cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Komodo varāns
Uzvedība
Komodo varāns ir vientuļnieks un tiekas tikai barošanās vietās vai pārošanās sezonas laikā. Lai arī pamatā tas ir aktīvs dienas gaišajā laikā, arī naktīs reizēm var novērot varānu aktivitāti. Neskatoties uz tā proporcionāli īsajām kājām, tas ir ātrs skrējējs. Tā skriešanas ātrumu 20 km/h, bet medījot Komodo varāns īsā distancē spēj skriet arī ātrāk. Kamēr tie ir jauni, varāni ar saviem asajiem nagiem kāpj kokos. Pieaugot tas kokā vairs uzkāpt nevar, bet nagi joprojām ir asi un bīstami. Komodo varāns, lai arī pieaudzis kokos nekāpj, reizēm medī neuzmanīgu upuri, kas sēž kokā. Lai aizsniegtu to, tas paceļas uz pakaļkājām un, lai noturētu līdzsvaru, atspiežas pret asti.
Barošanās
Komodo varāns ir plēsīgs gaļēdājs. Visbiežāk Komodo varāns meklē jau mirušu dzīvnieku un barojas ar maitu, bet nepieciešamības gadījumā tas var uzbrukt arī dzīvam medījumam, to panākot straujā skrējienā, nogāžot zemē un saplosot ar asajiem nagiem un zobiem. Pirmkārt varāns cenšas iekosties kaklā vai vēderā. Ir novērots, ka tas spēj nogāzt lielu cūku vai briedi ar vienu astes cirtienu. Ēdot lielāku upuri, tas to, pieturot ar priekškājām, saplosa lielos gabalos, kurus veselus arī norij. Mazāku upuri, kas nepārsniedz kazas lielumu, Komodo varāns, pateicotos savam brīvajam, nepiestiprinātajam žoklim, plastiskajam galvaskausam un kuņģim, kas var izstiepties, norij veselu. Tas ir diezgan ilgs process un, lai norītu kazu, varānam paiet apmēram 15—20 minūtes. Reizēm, lai paātrinātu norīšanu, Komodo varāns rīvē kaklu gar koku, lai mehāniski izbīdītu upuri cauri rīklei. Lai rīšanas laikā nenosmaktu, varāns elpo caur elpošanas vadu, kura gals iznāk mutē zem mēles. Pēc paēšanas nosverot Komodo varānu, apmēram 80% no svara aizņem tikko apēstā maltīte. Lai pātrinātu gremošanu, Komodo varāns dodas gulēt uz saulainu vietu. Gremošanas process ir ļoti lēns un lielam Komodo varānam gadā pietiek ar 12 ēdienreizēm. Kad barība ir sagremota, tas atrij dažādus pārpalikumus - ragus, matus, spalvas un zobus.
Komodo varāns medī un barojas ar jebko, ko var atrast. Tie var būt dažādi bezmugurkaulnieki, rāpuļi, ieskaitot mazākus Komodo varānus, putni, to olas, dažādi zīdītāji, piemēram, mērkaķi, meža cūkas, kazas, brieži, zirgi un bifeļi. Jaunie varāni barojas arī ar kukaiņiem un gekoniem. Retu reizi tie uzbrūk cilvēkiem un no sekliem kapiem mēdz izrakt cilvēku līķus. Lai aizsargātu mirušos no izrakšanas, vietējie iedzīvotāji tuviniekus apglabā smagās māla augsnēs un kapus apkrauj ar akmeņiem. Lai padzertos, Komodo varāns iesūc ūdeni mutē un atgāž galvu, lai ūdens ietecētu rīklē.
Siekalas un inde
Komodo varāna siekalas satur vairāk kā 50 dažādas baktērijas, kas nāvējoši inficē upura rētas pat tad, ja to neizdodas uzreiz nogalināt. Siekalās ir, piemēram, E.coli, Staphylococcus, Providencia, Proteus morgani un Pasteurella multocida baktērijas. Zinātnieki nespēj izskaidrot, kā pats Komodo varāns nesaindējas ar savām baktērijām. Veicot vairākus eksperimentus un pētījumus, 2005. gadā zinātnieki izvirzīja jaunu hipotēzi, ka Komodo varāns iekošanas brīdī izdala arī indi. 2009. gadā tika veikti padziļinātāki pētījumi, veicot galvaskausa skenēšanu. Apakšžoklī katrā pusē tika atrasti 6 indes dziedzeri, kas satur vairākus toksiskus proteīnus. Sakostajam upurim, iedarbojoties indei, samazinās asins recēšanas spēja, pazeminās asins spiediens, pēc laika sākas muskuļu paralīze un hipotermija, kas noved pie šoka un apziņas zaudēšanas. Līdz ar Komodo varāna indes atklāšanu apšaubāms kļuvis fakts, ka varāna upurus nogalina tā mutes baktērijas. Tomēr ir zinātnieki, kas nepiekrīt baktēriju lomas samazināšanai upuru nāvē, uzskatot, ka šis process ir daudz kompleksāks un nav līdz galam izprasts, uzskatot, ka pētījumi par indes iedarbību šobrīd ir pārāk virspusēji.
Reprodukcija
Pārošanās sezona sākas maijā un beidzas augustā. Mātīte olas sāk dēt septembrī. Pārošanās sezonas laikā starp tēviņiem sākas nežēlīgas cīņas par mātītes uzmanību un tie sāk apsargāt arī savu teritoriju. Arī pārošanās nav vienkārša, iesākumā mātīte tēviņam pretojas gan ar zobiem, gan nagiem. Tādēļ tēviņam, kamēr tas savalda mātīti, ir jābūt ļoti veiklam un atlētiskam, lai netiktu savainots. Pēc tam seko maiguma brīdis, tēviņš rīvē savu zodu gar mātīti un laiza to. Komodo varāni bieži veido monogāmus pārus, kas ir ļoti reta īpašība starp ķirzakām.
Olas mātīte izdēj iedobē, ko tā izrok kādā pakalnā vai oranžpēdu lielkājvistu (Megapodius reinwardt) pamesto ligzdu krāvumos, priekšroku dodot ligzdu krāvumiem. Dējumā vidēji ir 20 olas, no kurām mātīšu ir četras reizes vairāk nekā tēviņu. Inkubācijas periods ilgst 7—8 mēnešus. Izkļūšana no olas mazajam varānam prasa lielas pūles, olas čaumala tiek pārkosta ar īpašu olas zobu, kas drīz pēc tam izkrīt. Kad čaumala ir pārsista, mazulis čaumalā reizēm atpūšas vairākas stundas, pirms uzsāk izrakšanos laukā no ligzdas. Pasaulē tas nāk pilnībā neaizsargāts un daudzi drīz pēc izšķilšanās tiek nomedīti un apēsti. Vairākus pirmos dzīves gadus tie pavada uzrāpušies kokā, kur tie ir relatīvā drošībā. Salīdzinoši respektējams augums tiem ir apmēram 3—5 gadu vecumā, dzimumbriedumu tie sasniedz 8—10 gadu vecumā un dzīves ilgums ir apmēram līdz 50 gadiem.
Partenoģenēze
Komodo varāni ir partenoģenētiska ķirzaku suga. Tas nozīmē, ka tiem piemīt partenoģenēze (olšūnas attīstība par pieaugušu organismu bez apaugļošanās). Mātītes spēj partenoģenētiski radīt tēviņus - pieaugušas, nobriedušas mātītes, kas nekad nav pārojušās, spēj dēt neapaugļotas olas, no kurām izšķiļas tikai tēviņi. Tas nozīmē, ka, ja uz varānu neapdzīvotas salas nokļūst pieaugusi mātīte, tā spēj radīt vīrišķā dzimuma pēcnācējus. Tie pieaugot kļūst par pārošanās partneriem un tādā veidā izveidojas jauna varānu populācija ar mātītēm un tēviņiem. Vienīgais, kas var ierobežot veselīgas populācijas veidošanos, ir ģenētiskā materiāla vienveidība.
Populācijas un aizsardzība
Kopējā Komodo varāna populācija ir apmēram 5700 varānu, kas mājo vairākās Indonēzijas salās. To vienīgie ienaidnieki ir cilvēki. Tā kā sugas izdzīvošana ir apdraudēta, uz Komodo salas ir izveidots to aizsardzībai Nacionālas parks. Lielākās populācijas dzīvo — Komodo salā (3000 varānu), Rinkas salā (900 varānu) un Džilimotangas salā (150 varānu). Pateicoties aizsardzības pasākumiem, to skaits pēdējos gados lēnām pieaug.
1603. gads
1603. bija parastais gads, kas sākās trešdienā.
1602. gads
1602. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Laiks
Laiks ir galvenais mērīšanas sistēmas elements, kuru lieto, lai varētu sakārtot secīgi notikumus, noteikt notikumu ilgumu, intervālu starp tiem, kā arī kvalitatīvi raksturot ķermeņu kustību. Laiks ir bijis gan reliģijas, gan filozofijas, gan zinātnes galvenais temats, bet pat visizcilākie dažādu nozaru zinātnieki vēl nav vienojušies par to, kāda tad īsti ir laika definīcija. Laiks pēc būtības ir ātrums, ar kādu notiek izmaiņas. Laiku uzskata par ceturto dimensiju (blakus trim telpas dimensijām), un parasti to iedala pagātnē, tagadnē un nākotnē. SI laika pamatvienība ir sekunde (s).
Pastāv arī ģeoloģiskais laiks (ģeoloģiskās ēras, kas tiek mērītas miljonos gadu), gramatiskie laiki utt. Par "laiku" sarunvalodā mēdz dēvēt arī laikapstākļus.
Laiks fizikā
Klasiskajā fizikā laiks ir mainīgs lielums, kas (blakus telpai) nepieciešams, lai precīzi nodefinētu priekšmeta vai kustības pozīciju. Šis pieņēmums ir saskaņā ar Kanta filozofiskajām idejām, kurās laiks un telpa tiek uzskatīti par nepieciešamiem jebkurai cilvēka pieredzes uztveršanai. Relativitātes teorijā laiks ir atkarīgs no novērotāja, un dažādiem novērotājiem notikumi "A" un "B" var norisināties vienlaicīgi, A pirms B vai B pirms A atkarībā no novērotāja. Tikai tad, ja divus notikumus saista cēloņsakarība, visi novērotāji vienu notikumu redz kā "cēloni" un otru kā "sekas". Arī procesa ilgums atkarīgs no novērotāja (skatīt Dvīņu paradokss). Relativitātes teorijā laiks ir no telpas neatdalāma dimensija, tāpēc šajā teorijā jāstrādā ar jēdzienu "laiktelpa".
Laiks filozofijā
Amerikāņu psihologs Filips Zimbardo (en) savā darbā The Time Paradox: The New Psychology of Time That Will Change Your Life postulē, ka indivīdu attieksme pret laiku ir lielā mērā iemācīta, un tas, kā indivīdi attiecas pret laiku, pamatā notiek neapzināti, zemapziņas līmenī. Viņaprāt, Rietumu kultūrai ir identificējami seši laiki: divi pagātnes (negatīva; pozitīva), divi tagadnes (hēdoniska; fatāliska), un divi nākotnes (transcendentāla un nākotnes). Laika perspektīvas ir nesaistītas un tās visas dažādās pakāpēs piemīt visiem cilvēkiem. Pozitīva pagātnes laika orientācija nozīmē, ka cilvēks pagātni asociē ar pozitīviem notikumiem, tā viņu stiprina un dod drošības sajūtu; negatīva, gluži otrādāk, nozīmē bailes un nepatīkamus pārdzīvojumus pagātnē. Kopumā uz pagātni orientētie ir salīdzinoši konservatīvāki. Tagadnes orientācijā izšķirama hedoniskā laika orientācija, šādi cilvēki dod priekšroku tūlītējam gandarījumam un atlīdzība, tiecas uz visu, kas sniedz baudu, cenšas izvairīties no visa, kas izraisa sāpes, savukārt fatāliskā laika orientācijas cilvēks uzskata, ka viņa dzīvi nosaka citi (piem., liktenis), tāpēc neuztraucas par nākotni, ir ar mazu pašvērtējumu un bieži ir depresīvi un mazāk laimīgi; vienlaicīgi tie tomēr tiecas meklēt ko jaunu - jaunā meklējumi tiem kompensē jau iepriekš noteikto, paredzamo (parasti ne pārāk labvēlīgo) dzīves gājumu. Tagadnes orientācijas cilvēki vairāk paļaujas uz citu izteiktajiem solījumiem (ģimenes draugu, valdības). Transcedentālā nākotnes laika perspektīva raksturojama ar sociologa Maksa Vēbera darba Protestantiskā ētika un kapitālisma gars fragmentu, kurā viņš norāda, ka protestantisma ētika „novērsa plāna un sistēmas trūkumu ticīgā ikdienas dzīvē un radīja konsekventu visa dzīvesveduma metodi. […] dzīve bija orientēta tikai uz transcedento mērķi – uz aizkapa svētlaimi, taču tieši tāpēc viņa pasaulīga eksistence bija stingri racionalizēta”. Savukārt vienkāršā nākotnes laika orientācijas cilvēki netiecas uz laimīgu aizkapa dzīvi, bet koncentrējas uz nākotnes mērķiem (nodarbojas ar sportu, ēd veselīgu ēdienu, netērē laiku, apcerot pagātnes kļūdas, taču retāk gatavi ziedot laiku altruistiskiem mērķiem).
Socioloģiskās firmas SKDS pētījums liecina, ka Latvijas sabiedrībā visizteiktākā ir nākotnes orientācija (62%), pagātnes orientācija konstatēta 44% aptaujāto, bet uz tagadni orientējušies vien 27%. No 44% aptaujāto, kuriem raksturīga laika orientācija uz pagātni, divām trešdaļām pagātne orientācija ir pozitīva, bet 17% aptaujāto laika orientācija ir pagātnes negatīva. Vairāk nekā trešdaļai (35%) Latvijas iedzīvotāju pastāv transcendentāla nākotnes orientācija, bet gandrīz pusei iedzīvotāju raksturīga vienkāršā nākotnes laika orientācija.
Laika mērvienības
Starptautiskās mērvienību sistēmas (SI sistēmas) laika pamatmērvienība ir sekunde.
Brīdis
Brīdis (dažreiz arī moments) ir ļoti īss laika sprīdis. Dažreiz to pat definē kā nulle sekundes garu, kaut gan labāk ir apgalvot, ka tā ir daļa no sekundes.
Brīdis ebreju kalendārā ir arī mērvienība. Viņi šo mērvienību sauc par regu.
Dobeļdīķis
Dobeļdīķis (arī Dobeļu dīķis) ir ūdenskrātuve Dienvidkurzemes novada Priekules pagastā pie Priekules pilsētas robežas. Dīķis ir uzpludināts mākslīgi. Dienvidu galā atrodas dambis, pa kuru iet zemes ceļš. Dīķa krasti ir zemi, lēzeni. Dienvidu un austrumu piekrastē ir peldvietas. Dīķa ūdens ir skaidrs. Tajā dzīvo līdakas, asari, raudas, plauži, līņi un karpas.
Pēcpusdienas tīkli
"Pēcpusdienas tīkli" ir 1943. gada ASV eksperimentāla īsfilma. Tās režisori ir Maija Derena un Aleksandrs Hamids. Filmas stāstījums risinās riņķveidīgi, atkārtojoties vairākiem psiholoģiski simboliskiem tēliem, piemēram, puķei uz piebraucamā ceļa, krītošai atslēgai, neaizslēgtām durvīm, nazim maizes klaipā, mistiskai, Drūmajam pļāvējam līdzīgai apsegtai figūrai ar spoguli sejas vietā, nomestai telefona klausulei un okeānam.
1990. gadā filma tika iekļauta ASV Nacionālajā kino reģistrā. Balstoties uz Ņujorkas Modernā mākslas muzeja 2010. gada izstādes informāciju, filmas veidošana ir izmaksājusi tikai 275 dolārus.
Laura Pauzīni
Laura Pauzīni (, dzimusi, Faencā, Itālijā) ir itāliešu dziedātāja, populāra popmūzikas izpildītāja.
Biogrāfija
Laura Pauzīni ir dzimusi Faencā (Faenza), Itālijā. Bērnību viņa pavadīja Solarolo ciemā, Emīlijas-Romanjas reģionā. Jau 8 gadu vecumā Laura Pauzīni muzicēja piano-bāros kopā ar savu tēvu. Tad arī tika izdots viņas pirmais albums - I sogni di Laura -, kas bija pusprofesionāls Lauras tēva projekts. Atpazīstamību viņa ieguva 1993. gadā, kad viņa uzvarēja Sanremo mūzikas festivālā ar dziesmu La Solitudine. Tajā pašā gadā iznāca arī viņas albums ar nosaukumu Laura Pausini, kas īsā laikā ieguva popularitāti Itālijā un Francijā. 1994. gadā izdotais albums Laura guva tik lielus panākumus, ka viņas ierakstu kompānija Warner Music Italy piedāvāja iedziedāt dziesmas arī spāņu valodā, lai iekarotu Spānijas un Latīņamerikas mūzikas tirgu. Kopš tā laika viņa izdod visus albumus gan itāliskā, gan spāniskā versijā. Ir tikuši izdoti albumi arī portugāļu un angļu valodā (attiecīgi 1996. un 2002. gadā).
Lauras Pauzīni albumi kopumā ir tikuši pārdoti vairāk nekā 32 miljonos eksemplāru visā pasaulē, viņas mūzikas karjeras laikā Lauras Pauzīni albumi 170 reizes ir ieguvuši Platīna albuma un vienu reizi arī Dimanta statusu.
Allēns
Allēns (1,2-propadiēns, dimetilēnmetāns, CH2=C=CH2) ir vienkāršākais nepiesātinātais ogļūdeņradis ar divām kumulētām dubultsaitēm (dubultsaitēm, kas atrodas blakus viena otrai). Allēns ir gāzveida viela.
Iegūšana
Allēnu var iegūt no 2,3-dibrom-1-propēna, iedarbojoties uz to ar cinka putekļiem kā halogēna piesaistītājiem:
Īpašības
Allēna šķīdumu koncentrētā sērskābē destilējot ar ūdens tvaiku, allēns pārvēršas par acetonu.
Karsējot ēterī kopā ar nātriju, allēns pārgrupējas par metilacetilēnu:
Ādolfs Hitlers
Ādolfs Hitlers (de; dzimis, miris ) bija NSDAP līderis, no 1933. līdz 1945. gadam Vācijas kanclers, valdības galva, valsts galva un diktators.
Vadīja Vāciju laikā, kad tā atguvās no sakāves Pirmajā pasaules karā un Lielās ekonomiskās krīzes, īsā laikā atjaunoja ekonomiku un karaspēku, tādējādi ļaujot Vācijai kļūt par vienu no varenākajām un kareivīgākajām Eiropas valstīm.
Hitlera centieni izveidot Lielvāciju, anektējot Austriju un iebrūkot Čehoslovākijā un Polijā, bija viens no Otrā pasaules kara izcelšanās iemesliem. Totālā kara taktikas izmantošana gan no ass valstu, gan sabiedroto puses noveda pie lielas Eiropas daļas iznīcināšanas. Hitleru bieži min kā atbildīgu par tā laika Vācijas rasu politiku, holokaustu, kā arī miljonu civiliedzīvotāju nāvi un piespiedu pārvietošanu. Lai gan viņš cerēja izveidot tūkstošgadu Reihu, savu dzīvi beidza izdarot pašnāvību kopā ar savu sievu Evu Braunu bunkurā Berlīnē.
Biogrāfija
Ādolfs Hitlers dzimis Braunavā pie Innas — mazā pilsētiņā uz Austrijas un Vācijas robežas, kas tolaik ietilpa Austroungārijas valstī.
Skolas pirmajās klasēs Hitleram bija labas sekmes, taču tās pasliktinājās 6. klasē, kad viņš mācījās Lincas reālskolā. Pats Hitlers sapņoja kļūt par gleznotāju, taču viņa tēvs vēlējās, lai Ādolfs iet viņa pēdās un kļūst par ierēdni. 65 gadu vecumā Hitlera tēvs Aloizs Hitlers mira. 16 gadu vecumā Hitlers pameta skolu un devās uz Vīni ar mērķi kļūt par mākslas studentu.
1913. gadā, 24 gadu vecumā, Hitlers atstāja Vīni un devās uz Vāciju. Sākoties Pirmajam pasaules karam viņš brīvprātīgi piesacījās dienestam Vācijas armijā un tika nosūtīts uz fronti, kurā viņš pildīja ziņneša pienākumus, aktīvi neiesaistoties karadarbībā. Viņš uzdienēja līdz kaprāļa pakāpei (augstāku pakāpi viņš nevarēja saņemt pēc reglamenta, jo nebija Vācijas pilsonis) un par varonību kaujas laukā saņēma Dzelzs krustu, kas bija Vācijas augstākais militārais apbalvojums. 1918. gadā viņš saindējās gāzu uzbrukuma laikā un kara beigas sagaidīja Pāzevalkas slimnīcā.
1919. gadā Hitlers iestājās nelielā politiskā partijā ar nosaukumu Vācu strādnieku partija. Tur viņš sevi parādīja kā talantīgu oratoru un ātri vien iekaroja popularitāti. 1921. gadā viņš kļuva par partijas līderi. Partija nomainīja nosaukumu uz Nacionālsociālistiskā vācu strādnieku partija (NSDAP, ).
1923. gadā Hitlers neveiksmīgi mēģināja izdarīt valsts apvērsumu, kas iegāja vēsturē kā Alus pučs. Viņu tiesāja par valsts nodevību un viņam piesprieda 5 gadu ieslodzījumu Landsbergas cietumā, taču vēlāk sodu samazināja un viņu atbrīvoja jau pēc nepilna gada. Ieslodzījuma laikā Hitlers sarakstīja grāmatu "Mana cīņa".
Hitleram iznākot no cietuma, viņa partija bija nožēlojamā stāvoklī, un viņam vajadzēja pielikt daudz pūļu, lai to atjaunotu. Par pagrieziena punktu viņa ceļā uz varu kļuva Lielā depresija, kas aizsākās ar Ņujorkas fondu biržas krahu 1929. gadā.
Ar katrām nākamajām Reihstāga vēlēšanām Hitlera partijas ietekme pieauga un prezidents Pauls fon Hindenburgs uzticēja Hitleram veidot Vācijas valdību. Drīz vien Hitlers ar dažādiem līdzekļiem palielināja savu varu, līdz kļuva par absolūtu diktatoru. 1939. gada septembrī Hitlera vadītā Vācijas armija iebruka Polijā, ko mēdz uzskatīt par Otrā pasaules kara sākumu. Hitlera galvenajā mītnē Wolfsschanze Austrumprūsijā pret viņu tika izdarīts neveiksmīgs atentāts. , kad bija skaidrs, ka karš Vācijai ir zaudēts, Hitlers ar savu sievu Evu Hitleri izdarīja pašnāvību Fīrera bunkurā Berlīnē. PSRS pārstāvji deklarēja, ka tie atraduši Hitlera mirstīgās atliekas, kuras atpazina pēc žokļa, taču tiešu pierādījumu tam nav.
Uzskati
Pēc tām fragmentārajām ziņām, kādas ir pieejamas, Hitlers Vīnes periodā daudz lasījis (kā bezdarbniekam viņam bija daudz brīva laika), taču visai haotiski, kas raksturīgi neizglītotiem autodidaktiem: senā Roma, Austrumu reliģijas, joga, okultisms, hipnoze, astroloģija, Karla Maja piedzīvojumu romāni, teozofija, aizrautīgi vācis puslegālus žurnālus un brošūras, ko Vīnē izdeva dažādas visam opozīcijā esošas organizācijas. Lielu ietekmi uz viņa retoriku atstāja antisemītiskas ievirzes izdevums "Ostara", kuru izdeva Georgs Lancs.
Privātajā dzīvē izteikts atturībnieks: nesmēķēja (Trešais reihs ir pirmā valsts, kurā dzima kampaņa par smēķēšanas ierobežošanu ar ideju nākotnē šo parādību izskaust pavisam), praktiski nelietoja alkoholu, pārliecināts veģetārietis.
Hitlera domas par sabiedrību šajā laikā izveidojās un tā arī palika diezgan primitīva sociāldarvinisma līmenī, bet viņa uzskati ārpolitikas jomā veidojās stiprā ģeopolitikas teoriju iespaidā. (Par ģeopolitikas pamatlicējiem uzskata F. Ratcelu un R. Čellenu. Pirmais savus galvenos darbus izdeva jau 19. gadsimta beigās: 1887. gadā "Politiskā ģeogrāfija" un 1891. gadā "Antropoģeogrāfija". Čellena galvenais darbs - "Mūsdienu lielvalstis" - iznāca 1914. gadā. 20. gadsimta sākumā un pirmajos gados pēc kara šīs grāmatas vāciešu nacionāli noskaņotajās aprindās bija visai populāras.) Biogrāfi liecina, ka Hitlers jaunībā ļoti aizrāvies ar ģeopolitiku, tiesa, lasot nevis oriģinālizdevumus, bet gan pārstāstus ģeopolitikas epigoņu brošūrās, kas bija visai izplatītas Vīnē un Minhenē.
Līdz ar rasistiskajām teorijām, Hitlera pasaules uzskata izveidē liela loma bija vācu nacionālismam, kas Austrijā strauji pieņēmās spēkā pēc 1907. gada vēlēšanu likuma, kas tā paplašināja vēlētāju loku, ka vācu minoritāte strauji zaudēja savas pozīcijas. Vācu nacionālistus Vīnē tai laikā pārstāvēja panģermāņu partija, kuru vadīja Georgs fon Šēnerers. Acīmredzot sagrābstītās rasu teoriju druskas un sevis identifikācija ar apspiesto vācu nāciju likās jaunajam Hitleram aktuālas un viņu ietekmēja, citādi viņš visdrīzāk būtu pievienojies sociāldemokrātiem vai komunistu kustībai. Taču "Mein Kampf" viņš raksta: „Visvairāk mani no viņiem attālināja to naidīgā pozīcija attiecībā uz cīņu par vācu gara saglabāšanu un pretīgie centieni panākt slāvu biedru labvēlību.“
Tā kā ebreji bija plaši pārstāvēti Eiropas kreiso partiju vadībā, tad Hitlers asociēja ebrejus ar sev naidīgo komunistisko ideoloģiju. Tā, piemēram, sarunā ar Nobela prēmijas laureātu Maksu Planku viņš teicis: "Man nav nekas pret ebrejiem kā tādiem. Diemžēl liela viņu daļa ir komunisti, bet komunisti ir mani ienaidnieki, ar kuriem es cīnos... Tas ir atkarīgs no pašiem ebrejiem - norobežoties no komunistiem. Taču viņi to nedara. Tāpēc man neatliek nekas cits kā cīnīties pret viņiem visiem."
Tas netraucēja Hitleram vēlāk, jau aktīvi darbojoties politikā un pārveidojot Vācu strādnieku partiju par Nacionālsociālistisko vācu strādnieku partiju (NSDAP), aktīvi meklēt rūpnieku un baņķieru (no kuriem liela daļa bija ebreji) finansiālo atbalstu. Viņš bija visai biežs viesis Minhenes fabrikantu Behšteinu ģimenē, saņēma finansiālu palīdzību no Bavārijas izdevējiem Hanfštengliem (Ernsts Hanfštengls vienu brīdi pat bija NSDAP preses sekretārs, Hitlera tuvs draugs, 30. gados emigrēja uz ASV, kur kara gados bija Baltajā namā konsultants nacisma jautājumos).
Caurskatot Hitlera 30. gadu runas, nekur neredz kādu konsekvenci, bija tikai divi pamatlozungi: antikomunisms un vispasaules ebreju sazvērestība, kas tika mainīti atkarībā no situācijas. Viņš gan idejās, gan valsts pārvaldē visu laiku improvizēja, atkarībā no laika, vietas, apstākļiem un auditorijas. "Mein Kampf" viņš ne tikai nerūpējās par grāmatas satura loģiku, bet arī par to, lai viņa izteikumi vienā lappusē nebūtu pretrunā ar izteikumiem citā lappusē. Lai pievilinātu strādnieku masu, nācās izmantot antikapitālistiskus lozungus; vidusslānim (skolotājiem, ierēdņiem, amatniekiem, sīktirgotājiem), kuri krīzes gados visai spēcīgi izjuta ebreju konkurenci, imponēja antisemītisms; uzņēmējiem patika tēzes par nacionālā kapitāla attīstību un ārvalstu kapitāla ietekmes samazināšanu. Tie, kas lepojās ar savu izcelsmi, pieķērās aristokrātisma slavinājumiem šajā darbā, strādnieki priecājās par atbalstu "sabiedrības sāls — darbaļaužu" interesēm, nacionālisti bija sajūsmā par klajo nacionālismu, itālieši citēja fašisma virsnacionālajai kopībai veltītās rindas, uzņēmēji un baņķieri ar gandarījumu pievērsa uzmanību Hitlera uzslavām "radošajam kapitālam". Katrs varēja atrast sev, ko vēlējās.
Par galveno nacisma ideoloģijā Hitlers izvirzīja tēzi: "rase pāri visam!" "Humānistisko pasaules uzskatu šodien uzvar asiņu un rases izpratne." Tā kā par "kungu rasi" tika postulēti ģermāņi, bet "indoģermāņu rases" centrs ir Vācija, tad tai esot tiesības pretendēt uz īpašu lomu pasaulē. Augstākajai rasei vienmēr ir taisnība attiecībā pret zemāku rasi. "Augstākā rase pilda zināmu vēsturisko misiju, pakļaujot citu rasu apdzīvotās teritorijas un vēstures gaitā iznīcinot šīs rases kā nepilnvērtīgas. Turpretim, ja augstākā rase aizmirsīs savu pienākumu, izvairīsies no savas misijas, tad tā pati tiks iznīcināta. ... Vienā jautājumā es esmu ciets un auksts kā ledus - ja vācu tauta par savu pastāvēšanu nav gatava cīnīties līdz galam, lai tā pazūd no zemes virsas."
25. maijs
25. maijs ir gada 145. diena pēc Gregora kalendāra (146. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 220 dienas.
Vārda dienas
Anšlavs, Junora
Mārtiņš Šics
Mārtiņš Šics (dzimis Krimuldā) ir latviešu ārsts (anesteziologs reanimatologs), internists, veselības aprūpes organizators un politiķis. Bijis 12. Saeimas deputāts, pārstāv partiju "Reģionu alianse" un Latvijas Reģionu apvienību.
Izglītība
1969. gadā pabeidzis Rīgas 2. medicīnas skolu, iegūstot feldšera kvalifikāciju. 1977. gadā pabeidzis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultāti, iegūstot ārsta kvalifikāciju. 2007. gadā ieguvis profesionālo maģistra grādu personāla vadībā Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā.
Darba gaitas
1977. gadā sācis strādāt Viesītes ambulancē, te nostrādājis līdz 1980. gadam, kad uzsāka darbu Rīgas pilsētas 7. slimnīcā (līdz 1982. gadam), no 1982. līdz 1985. gadam strādāja Rīgas pilsētas veselības aizsardzības nodaļā.
1985. gadā kļuva par Latvijas PSR Ministru padomes Lietu pārvaldes referentu (līdz 1988. gadam), no 1988. līdz 1990. gadam bija pārvaldes galvenais speciālists. No 1990. līdz 1992. gadam Šics bija galvenais speciālists Latvijas Valdības administrācijā, pēc tam līdz 1993. gadam — Latvijas Ministru padomes priekšsēdētāja Ivara Godmaņa padomnieks, no 1993. līdz 1999. gadam — Latvijas Ministru kabineta padomnieks. No 1994. līdz 1997. gadam vadījis Valsts kancelejas direktora sekretariātu. No 1998. līdz 1999. gadam vadījis Latvijas finanšu ministra biroju.
1998. gadā kļuva par Katastrofu medicīnas centra direktoru. Vēlāk kļuvis par Neatliekamās medicīniskās palīdzības dienesta direktora vietnieku katastrofu medicīnas jautājumos.
Pēc lielveikala "Maxima" sagrūšanas Rīgā Šics bija nosūtījis tīmekļa vietnes nekropole.info vadībai sagrūšanā bojāgājušo sarakstu. Pēc tam tikta uzsākta dienesta izmeklēšana un Šics un tās laiku atstādināts no Neatliekamās medicīniskās palīdzības dienesta direktora vietnieka amata, kurā tika atjaunots 2014. gada februārī.
Kopš 1992. gada ir Latvijas Olimpiskās komitejas loceklis, 2002. gadā kļuva par Latvijas Dzīvības glābšanas asociācijas valdes loceklis.
2003. gadā Šics tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2007. gadā — trešās šķiras Viestura ordeni.
Politiskā darbība
2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās M. Šics tika ievēlēts Rīgas domē no "Pilsoniskās savienības" saraksta. 2011. gada jūlijā izstājies no partijas, pievienojies biedrībai "Demokrātiskie patrioti" un tās Rīgas domes frakcijai.
2014. gada martā pievienojies partijai "Reģionu alianse" un Latvijas Reģionu apvienības sastāvā neveiksmīgi kandidējis 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Tā paša gada rudenī ievēlēts 12. Saeimā no Latvijas Reģionu apvienības saraksta. No šī paša saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču apvienība Saeimā neiekļuva.
Tango
Tango ir dejas un mūzikas veids. Tango dzimtenes ir Argentīna un Urugvaja.
Agrākais tango bija pazīstams ar nosaukumu tango criollo, vai vienkārši tango. Mūsdienās ir dažādi tango novirzieni, kā Argentīnas Tango, Urugvajas Tango, Somu tango un citi. Taktsmērs - 2/4.
Vienkāršs mehānisms
Vienkāršs mehānisms ir ierīce, ar kuru palīdzību var ļoti vienkārši samazināt nepieciešamo spēku, lai paveiktu fizikālu darbu. Piemēram, vienkāršie mehānismi ir svira, trīsis, slīpa plakne, grieztuve, ķīlis, skrūve un tā tālāk.
Austrālija (kontinents)
Austrālija ir 7 686 850 kvadrātkilometrus liels kontinents uz Indoaustrālijas plātnes. To ieskauj Indijas, Dienvidu un Klusais okeāns. No Āzijas to atdala Arafuru un Timoras jūras. Austrālijai ir 25 760 kilometrus gara krasta līnija, tā ir vismazākais un visplakanākais Zemes kontinents. Visu kontinenta teritoriju aizņem viena valsts — Austrālija. Pēdējos 10 000 gadu no kontinenta atdalījās, ūdens līmenim paceļoties, Tasmānijas un Jaungvinejas salas. Austrālija ir sausākais kontinents, kas atrodas D puslodē. Austrālija ir vienīgais kontinents, kurā nav aktīvu vulkānu un mūsdienu apledojuma.
Atklāšana
Austrālija atrodas tālu no Eiropas, tāpēc eiropieši to atklāja tikai 17. gadsimtā.
Izpēte
Kontinenta iekšējo rajonu izpēte sākās tikai 19. gadsimtā. To ievērojami traucēja milzīgie tuksneši, kurus šķērsot bija bezgala grūti lielā karstuma un ūdens trūkuma dēļ.
Reljefs
Vēja erozijas un fiziskās dēdēšanas rezultātā Austrālijā gadu gaitā izveidojušās arī citas savdabīgas reljefa formas — Viļņu klintis, Olgas kalni, Velna lodes u. c.
Klimats
Augstākās gaisa temperatūras reģistrētas kontinenta austrumu daļā Bērkā (+51 °C) un Klonkari (+53 °C).
Austrālija ir vissausākais kontinents uz Zemes. Plašos centrālajos rajonos lietus nelīst pat vairākus gadus pēc kārtas. Toties ziemeļu un austrumu piekrastē mēdz būt regulāri un bagātīgi nokrišņi. Vislielākais gada nokrišņu daudzums reģistrēts kontinenta ziemeļaustrumu piekrastē — vairāk nekā 2500 mm gadā.
Kontinenta ziemeļu daļa atrodas subekvatoriālajā joslā. Tur, tāpat kā Āfrikā, raksturīgas divas sezonas — sausā un lietus sezona.
Visa Austrālijas centrālā daļa atrodas tropu klimata josl ā, kur vienmēr mēdz būt augsts atmosfēras spiediens un lietus gandrīz nekad nelīst. Vidējā gaisa temperatūra  janvārī  sasniedz  +30  °C,  bet  jūlijā ir no +8 °C līdz +16 °C.
Kontinenta dienvidu daļā ir subtropu klimats, kas līdzīgs Vidusjūras tipa klimatam.
Leons Batista Alberti
Leons Batista Alberti (it, dzimis, miris ) bija Renesanses laika itāliešu enciklopēdists. Gleznotājs, dzejnieks, valodnieks, arhitekts, mūziķis, filozofs un kriptogrāfs.
Savā darbā De pictura (1435) pirmoreiz zinātniski pētīja perspektīvas izmantošanu glezniecībā. Tiek uzskatīts par vienu no pirmajiem ērģelniekiem. Kriptogrāfijā Alberti ir polialfabētiskā šifra (Polyalphabetic cipher) izgudrotājs. Plānojis baznīcas un pilis Romā, Mantujā, Rimini un Florencē. Radījis jaunus nocietinājumu veidus. Sarakstījis lugas, filozofiskus un reliģiskus traktātus. Pirmās itāļu valodas gramatikas autors.
Gunta Liepiņa
Gunta Liepiņa (dzimusi ) ir latviešu sabiedriska darbiniece, politiķe. Bijusi 11. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK"".
Biogrāfija
Mācījās Jūrmalas 3. vidusskolā. 1983. gadā absolvēja Rīgas Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumu svētku režisores specialitātē. 2001. gadā pabeidza studijas Latvijas Universitātes Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē, iegūstot grādu sociālajā psiholoģijā, bet 2009. gadā pabeidza Latvijas Lauksaimniecības universitāti, iegūstot profesionālo maģistra grādu sabiedrības pārvaldē.
2011. gadā nesekmīgi kandidējusi 11. Saeimas vēlēšanās no Nacionālā apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta. Piedalījusies 2013. gada pašvaldību vēlēšanās, ievēlēta Jūrmalas domē kā vienīgā Nacionālās apvienības pārstāve. 2014. gadā aprīlī kļuvusi par 11. Saeimas deputāti, mandātu uz laiku noliekot Romānam Naudiņam.
Jeruzaleme
Jeruzaleme (he, Yerushalayim; ar, al Quds) ir sena pilsēta Tuvajos Austrumos, kam ir īpaša nozīme jūdaismā, kristietībā un islāmā. 2013. gadā tajā dzīvoja apmēram 890 tūkstoši cilvēku, kas pārstāv ļoti dažādas tautības un ticības.
Ģeogrāfija
Jeruzaleme atrodas aptuveni 60 km uz austrumiem no Telavivas un Vidusjūras. Savukārt vēl aptuveni 35 km attālumā uz austrumiem atrodas Nāves jūra. Aptuveni 10 km uz dienvidiem atrodas Bētleme.
Jeruzalemē pēc Kepena klimata klasifikācijas valda Vidusjūras klimats ar karstām un sausām vasarām (Csa). Janvāris ir vēsākais mēnesis ar vidējo gaisa temperatūru +9,1 °C, bet karstākais mēnesis ir augusts, kad vidējā temperatūra ir +24,5 °C. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 62,0 mm, kas galvenokārt nokrīt ziemas mēnešos.
Sports
Kopš 2011. gada ik gadu martā notiek Jeruzalemes maratons.
Paredzēts, ka 2018. gada Giro d'Italia sacensības sāksies ar posmu Jeruzalemē un vēl diviem Izraēlā.
Versaļas līgums
Versaļas līgums ir Parīzes miera konferencē izstrādāts un 1919. gada 28. jūnijā parakstīts miera līgums starp Pirmajā pasaules karā uzvarējušajām Antantes valstīm un Vāciju. Līguma 231. punktā Vācija uzņēmās atbildību par kara radītajiem postījumiem. Vācija zaudēja ievērojamu daļu no pirmskara teritorijas (lielāko daļu Polijai), tai nācās atbruņoties un izmaksāt reparācijas Antantes valstīm. Līgums nesasniedza savus mērķus - Vācija nekļuva par militāri vāju un mierīgu zemi. Vāciešu neapmierinātība ar Versaļas līguma noteikumiem radīja labu augsni nacionālsociālisma izaugsmei un tikai divdesmit gadus vēlāk sākās Otrais pasaules karš.
Antantes valstu mērķi
Par Vācijas likteni lēma trīs valstu pārstāvji (t. s. Versaļas "Lielais trijnieks"), proti, Apvienotās Karalistes premjerministrs Deivids Loids Džordžs, Francijas premjerministrs Žoržs Klemanso un ASV prezidents Vudro Vilsons. Versaļas līgums bija kompromiss, kas pilnībā neapmierināja nevienu no viņiem. Laikabiedri par līgumu izteicās, ka tas ir "trausls kompromiss starp amerikāņu utopismu un eiropiešu paranoju."
Francijas prasības
Francijas prasības bija visstingrākās, jo tās teritorijā bija notikusi gandrīz visa Rietumu frontes karadarbība. Francija uzstāja uz reparāciju maksājumiem un vēlējās pilnīgu Vācijas demilitarizāciju, savas robežas pārcelšanu līdz Reinas upei (vai Reinzemes bufervalsts radīšanu). Uzstājot uz Reinzemes un Rūras kontroli Francija vēlējās samazināt Vācijas industriālo spēku.
Rezultātā līgums paredzēja Reinzemes demilitarizāciju un franču kontroli pār Zāras reģionu. Francija arī ieguva dažas Vācijas kolonijas.
ASV prasības
Abu Eiropas lielvalstu vadītāju pretstats bija ASV prezidents Vilsons, kurš jau 1917. un 1918. gadā piedāvāja savus "Četrpadsmit punktus" uz kuru pamata veidot jauno starptautisko kārtību. Galvenie no tiem bija koloniālo impēriju apspiesto tautu pašnoteikšanās, atbruņošanās, brīva tirdzniecība, Polijas atjaunošana, Tautu savienības izveidošana.
ASV notikušo vēlēšanu rezultātā Vilsona pārstāvētā Demokrātiskā partija zaudēja ietekmi un nespēja panākt 2/3 kongresa vairākumu līguma pieņemšanai. ASV Republikāniskā partija nevarēja pieņemt Tautu savienības izveidošanu, jo tā daļēji ierobežotu ASV suverenitāti. Pret līgumu bija arī daudzi īru un vācu izcelsmes Demokrātiskās partijas kongresmeņi.
Reparācijas
1921. gadā tika aprēķināts, ka Vācijai par kara zaudējumiem jāmaksā 132 miljardi zelta marku (pēc tā laika kursa - USD 31,4 miljardi vai £6,6 miljardi. Pēc 2013. gada naudas vērtības aptuveni USD 442 miljardi vai £284 miljardi). Reparāciju maksājumi vairākas reizes tika pārskatīti, līdz 1932. gada Lozannas konferencē iesaldēti.
Vācijas demilitarizācija
Lai nepieļautu jaunu karu, Vācijas armija nedrīkstēja pārsniegt 100 000 vīru, nedrīkstēja pastāvēt obligātais karadienests. Kareivjiem bija jādien 12 gadus, virsniekiem 25, lai nodrošinātu, ka militāra apmācība pieejama tikai nelielam skaitam vīriešu. Tika likvidēts ģenerālštābs. Vācijas flotē nedrīkstēja būt vairāk par 15 000 vīru, tika samazināts kuģu skaits un izmērs. Vācijai nedrīkstēja būt tanki, kara aviācija un zemūdenes. Tika aizliegts ieroču eksports un imports. Vācu armijai bija aizliegts atrasties tuvāk par 50 kilometriem no Reinas.
Klusā okeāna Grand Prix
Klusā okeāna Grand Prix bija ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā tika rīkota divreiz:. un. gadā, abas reizes sacīkstes norisinājās Okajamas Starptautiskajā trasē netālu no Kobes Japānā. Pirmajā sacīkstē Mihaels Šūmahers izcīnīja vieglu uzvaru, jo galvenais konkurents Airtons Senna izstājās pēc avārijas pirmajā līkumā. . gada sacīkste tika rīkota sezonas beigās sakarā ar zemestrīci Kobes pilsētā gada sākumā. Šūmahers uzvarēja, pateicoties pitstopu stratēģijai, un garantēja savu otro titulu, kļūstot par visu laiku jaunāko divkārtējo čempionu (šo rekordu pārspēja Fernando Alonso . gadā).
Pateicoties Klusā okeāna GP, Japāna ir viena no sešām valstīm (pārējās ir Apvienotā Karaliste, Spānija, Vācija, Itālija un ASV), kas gadā rīkojusi vairākas sacīkstes. Sacīksti beidza rīkot, jo trase atrodas tālu no lielām pilsētām. Neilgi pēc paziņojuma, ka vairs nerīkos Sudzukā, parādījās baumas, ka turpmāk Sudzukā rīkos Klusā okeāna GP, tomēr vēlāk tika ziņots, ka Japānas GP uz maiņām rīkos Fudži un Sudzukas trases.
Luiss Bunjuels
Luiss Bunjuels Portoless (es, dzimis Kalandā, Aragonā, miris  Mehiko) bija spāņu kinorežisors, kurš darbojies galvenokārt Francijā un Meksikā, tomēr arī savā dzimtenē Spānijā un ASV. Tiek uzskatīts par vienu no redzamākajiem sirreālisma pārstāvjiem kino. Filmām bieži raksturīga antiklerikāla un vidusšķiras morāli atmaskojoša noskaņa.
1929. gadā kopā ar Salvadoru Dalī uzņēma 16 minūšu ilgu filmu "Andalūzijas suns" (1929), kuru ar entuziasmu uzņēma tā laika Parīzes sirreālisti. 1930. gadu sākumā Bunjuels atgriezās Spānijā, tomēr pēc Spānijas pilsoņu kara Bunjuels devās uz ASV, kur strādāja MOMA un Holivudā.
1946. gadā Bunjuels devās uz Meksiku, kur uzņēma 21 filmu. Mūža nogalē vairākas izcilas filmas uzņēma Francijā.
Apbalvojumi
Par filmu "Aizmirstie" (1950) Bunjuels ieguva Kannu kinofestivāla balvu kā labākais režisors. Bunjuela filma "Viridiāna" bija viena no divām filmām, kas 1961. gadā ieguva Kannu kinofestivāla galveno balvu "Zelta palmas zars". Ieguvis vairākas Venēcijas kinofestivāla balvas, tai skaitā galveno balvu "Zelta lauva" par filmu "Dienas skaistule" (1967).
Aleksandrs Menšikovs
Aleksandrs Menšikovs (ru; dzimis, miris ) bija ietekmīgs Krievijas caristes un Krievijas Impērijas politiķis un karavadonis Lielā Ziemeļu kara laikā. Pēterburgas gubernators (1702–1724), Ingrijas hercogs, kņazs (1707), Rīgas pagaidu gubernators (1712), ģenerālisimuss (1727–1728).
Dzīvesgājums
Dzimis 1673. gada 16. novembrī Maskavas maiznieka Daņilas Menšika ģimenē. Ap 1683. gadu viņu par savu pāžu pieņēma troņmantnieka Pētera draugs šveiciešu virsnieks Francis Leforts. Kā Preobraženskas pulka seržants 1695. gadā viņš piedalījās jaunā cara Pētera I karagājienā uz Azovu, pēc tam pavadīja Pēteri I viņa ceļojumā caur Latviju uz Rietumeiropu.
Lielā Ziemeļu kara laikā Aleksandra Menšikova komandētā karaspēka vienība 1702. gadā ieņēma Šliselburgas un Nīenas pilis, viņu iecēla par pirmo Pēterburgas gubernatoru. 1707. gada viņam piešķīra kņaza un Ingrijas hercoga titulus. Piedalījās astoņus mēnešus ilgajā Rīgas aplenkumā (1709—1710), viņa vārdā bija nosauktas kāpas Sarkandaugavā, kur krievi izveidoja lielgabalu bateriju Daugavā esošo zviedru karakuģu apšaudei ("Aleksandra Augstumi"). Pēc Rīgas okupācijas Pēteris I viņu iecēla par Rīgas pagaidu gubernatoru, kaut arī no starptautisko tiesību viedokļa Rīgas gubernatori līdz 1721. gadam bija Zviedrijas karaļa ieceltie Nilss Strembergs (1709—1710) un Henriks Oto Albedils (1719).
Savu varas maksimumu sasniedza ķeizarienes Katrīnas I valdīšanas laikā, pēc viņas nāves Menšikovs bija iecerējis salaulāties ar Kurzemes hercogieni Annu Ivanovnu. 1727. gada augustā viņš no Rīgas uz Jelgavu nosūtīja karaspēku ģenerāļa Lasī vadībā, kurš padzina Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieka dēlu Saksijas Moricu, kuru Kurzemes landtāgs 1726. gada 18. jūnijā bija ievēlējis par hercogu.
Miris 1729. gada 23. novembrī izsūtījumā Berjozovā Jugras zemē Sibīrijā.
Lamekins
Lamekins (la, Lammechinus), pazīstams arī kā Lameķis, Lamiķis, bija Ventas lejteces kuršu (Rietumkursas) ķēniņš (rex) 13. gadsimta sākumā. Vēstures avotos minēts 1230. gadā, kad viņš noslēdza līgumu ar pāvesta legātu Alnas Balduīnu par katoļu priesteru pieņemšanu savā zemē, par pakļaušanos un nodevu maksāšanu vēlāk ieceļamajam Kurzemes bīskapam un par neatkarību no Dānijas un Zviedrijas karaļiem. Pēc līguma ķēniņa Lamekina zemes kuršiem bija jāpiedalās visos aizsardzības un uzbrukuma karos pret pagāniem (citām kuršu, zemgaļu un žemaišu ciltīm), visās lietās jāklausa vicelegātam Balduīnam un tad viņiem ir tiesības palikt brīviem, kamēr vien viņi paliek pie katoļu ticības. Domājams, ka līgums ar ķēniņu Lamekinu bija spēkā līdz kuršu sacelšanās laikam 1236.—1242. gadā, kad tika nogalināts 1234. gadā ieceltais Kurzemes bīskaps Engelberts. Iespējams, ka tajā laikā karalis Lamekins valdīja visā Kursas valstī, jo līgums tika parakstīts kuršu vārdā ar valdnieka tiesībām raksturīgajām pilnvarām.
Vārda cilme
Latīņu valodā rakstītajā līgumā viņš tika saukts par Lammekinus vai Lammechinus, kas atbilst personvārdam "Lamekins". Viņa vārda kursiskā izruna varētu būt bijusi Lamiķis, jo Zlēku pagastā vēl tagad ir māju vārds “Lamiki” jeb “Lameks” (A.Bielenstein, 1892; J.Endzelīns, 1925; J.Plāķis, 1936; A.Švābe, 1938).
Vēl 14. gadsimta vidū Zlēku pagasta Abavas ciemā dzīvojis kāds no ķēniņa Lamiķa pēctečiem — Kuldīgas komturijas novadnieks Lammike, otrs Īvandes pagasta Edzēs — Nassote Lammike, bet trešais Alsungas pagasta Almāles ciemā — Lammike.
"Liber Census Daniae" pieminēta Lamatas zeme (terra Lammato) starp Prūsiju un Kursu, bet 1252. gada līgumā starp Vācu ordeņa virsmestra vietnieku un Kurzemes bīskapu par Klaipēdas dibināšanu ir norāde uz terra Lammethin.
Pēc viena uzskata Lamiķa vārds tiek saistīts ar baltu cilmes vārdu *lāmata (E.Blese, 1937). Pēc cita uzskata Lamiķa jeb Lamekina vārda etimoloģija saistāma ar Baltijas somiem, jo 1337. gada ierakstā Tallinā pieminēts kāds "Lamekina dēls" (famulus Lamechinus).
Lamekina valsts teritorija
Pēc šī dokumenta var secināt, ka ķēniņa Lamekina valsts atradusies ap Ventu, galvenokārt uz rietumiem no tās un aptvēra vismaz trīs 1253. gada Kursas dalīšanā minētās zemes — Bandavu, Ventavu un Piemari. Viņa valsts bija iedalīta zemēs (latīņu terrae), kas savukārt sastāvēja no kiligundām un ciemiem.
Pļavu ezers
Pļavu ezers (arī Pļavu dzirnavezers) ir mākslīga ūdenskrātuve Talsu novada Laucienes pagastā uz Pļavupes, kas augšpus ezera tiek saukta par Meņģupīti, bet lejpus - par Jādekšu. Gar dienvidaustrumu krastu iet Laucienes—Ķūļciema autoceļš, pāri aizsprostam — Pļavu—Vandzenes autoceļš.
Kesha
Kesha (īstajā vārdā Keša Rouza Seberta (en) dzimusi 1987. gada 1. martā) ir amerikāņu dziedātāja un dziesmu tekstu autore. Savu mūziķes karjeru Kesha sāka 2006. gadā, bet nopietna izlaušanās mūzikas apritē notika 2009. gada sākumā, kad lielu popularitāti ieguva repera Flo Rida singls "Right Round", kurā Kesha piedalījās kā līdzdziedātāja. 2009. gada augustā klajā tika laists Keshas debijas solo singls "TiK ToK", kurš ir kā pirmais singls no 2010. gadā gaidāmā mūziķes pirmā studijas albuma "Animal".
Biogrāfija
Mūziķe Kesha ir dzimusi Sanfernando ielejā netālu no Losandželosas viena vecāka ģimenē. Viņas māte Pēbe Seberta (en) arī ir dziedātāja un dziesmu tekstu autore. Keshai ir viens brālis.
Saistībā ar to, ka Keshas māte noslēdza publicitātes līgumu ar ierakstu kompāniju, 1991. gadā ģimene pārcēlās uz Nešvilu, Tenesī štatā. Pēbe bieži mēdza ņemt savu meitu līdzi uz ierakstu studiju un mudināja viņu sākt dziedāt. Kesha tika pakļauta daudzu kantri mūzikas stilu mūziķu ietekmei kamēr mācījās rakstīt dziesmas. Sebertu ģimene piedalījās seriālā "The Simple Life" kā viesģimene uzņemot savā mājā Perisi Hiltoni. Seriāla laikā notika kāds starpgadījums, kurā Kesha pievēma Perisas Hiltones skapi.
Boeing 727
Boeing 727 ir ASV aviobūves kompānijas Boeing pasažieru lidmašīnas sērija. Tā ir īsās/vidējās klases, trīs dzinēju pasažieru laineris ir kļuvis par otro veiksmīgāko "Boeing" projektu pasaules.
Boeing 727
Tā dizainēšana sākās 1956. gadā, kaut arī jaunā lidmašīna nebūtu uzbūvēta, sakarā ar "Boeing" finansiālo situāciju, jo tieši šajā laikā sāka kristies Boeing 707 pārdošanas rādītāji. Tomēr "Boeing" neatkāpās un Boeing 727 masveida piegādāšana sākās 1959. gada jūnijā. Ražošana bija sākusies balstoties uz absolūti drošiem pasūtītājiem - 80 lidmašīnas priekš "Eastern airlines" un "United airlines" 1960. gadā.
Trīs dzinēji nodrošināja labāku pacelšanos, nekā divu dzinēju lidmašīnām un to ekonomiskums bija lielāks, nekā 4 dzinēju lidaparātiem. Tas saglabāja Boeing 707 šasiju, bet tā tika saīsināta, jo īsajos lidojumos, kurus veica šis laineris nebija nepieciešamība pārvadāt tik daudz bagāžas. Boeing 727 tiek pielietotas daudz detaļu no 707 un 720.
Pirmais lidojums notika 1963. gada 9. februārī, atļauja pasažieru pārvadāšanai tika saņemta tajā pat gadā. Pasažieru pārvadāšanu tas sāka 9. februārī, tikai gadu vēlāk.
Boeing 727 piegādes sastāvēja no standarta modeļa 727-100C - ar pārveidojamu sēdekļu iespēju un 727-200QC ātras pārveidošanas no pasažieru lidmašīnas uz kravas lidmašīnu iespēju ar lielām durvīm kravai, labajā lidmašīnas pusē. Izstieptais Boeing 727-200 ir aprakstīts atsevišķi.
Ražošana tika pārtraukta 1973. gadā, bet Boeing 727-100 tika aprīkoti ar Rolls Royce dzinējiem, kas ļāva samazināt degvielas patēriņu un, kas ir vissvarīgākais, sasniegt 3. līmeni skaņas prasību ievērošanas likumā.
Boeing 727-200
Aptuveni pēc gada, kopš Boeing 727-100 bija saņēmis atļauju un jau pārvadāja pasažierus, "Boeing" sāka nopietni apsvērt pagarināta, lielākas ietilpības modeļa dizainēšanu.
Rezultātā 1965. gada augustā tika prezentēts jaunais Boeing 727-200. Lielas izmaiņas netika veiktas, galvenais bija par 6,10 metriem pagarināta šasija, kas ļāva palielināt vietu skaitu līdz 189 pasažieru vietām. 727-100 un 727-200 palika vienādi dzinēji, degvielas tvertnes tilpums un tāds pats maksimāli pieļaujamais pacelšanās svars.
Pirmais Boeing 727-200 lidojums notika 1967. gada 27. jūlijā un atļauja pārvadāt pasažierus tika apstiprināta tā paša gada novembra beigās. Pasažieru pārvadāšanā, pirmā Boeing 727-200, sāka izmantot aviokompānija "NorthEast airlines" (vēlāk pārdēvēta par "Delta"). Kopā abu modeļu pasūtījumi jau sasniedza 500 lidaparātus.
Boeing 727-200 paliek populārs ar pārvadājamo pasažieru skaitu un pilotu atsauksmēm, bet nesasniedz skaņas likuma 3. līmeņa prasības. Tomēr prasības tika sasniegtas ieviešot JT8D-217 modeļa dzinējus un veicot uzlabojumus centra dzinējā.
Boeing 727
Ietilpība:
Produkcija:
Boeing 727-200
Ietilpība:
Produkcija:
Mūsdienu valoda
Mūsdienu valoda (arī dzīvā valoda, modernā valoda) ir valoda, kas tiek lietota ikdienas saziņai.
Terminu galvenokārt lieto filoloģiskā, lingvistiskā un pedagoģiskā kontekstā, lai atšķirtu mūsdienās saziņā lietotās valodas no klasiskajām valodām (kā sengrieķu, latīņu), kas tiek apgūtas un pētītas dēļ to kulturālās un lingvistiskās vērtības.
Jakobs Delagardijs
Dzīvesgājums
Dzimis 1583. gadā Tallinā franču cilmes Zviedrijas Livonijas kara karaspēka pavēlnieka, Zviedru Igaunijas un Ingrijas vietvalža Pontusa Delagardija un viņa sievas Sofijas, dzimušas Jillenjelmas (Gyllenhielm), ģimenē. Viņa māte mira dzemdībās, bet tēvs noslīka Narvas upē 1585. gadā. Bērnību pavadīja pie savas vecāsmātes Veksi muižā (Växiö, Vääksy) netālu no mūsdienu Tamperes.
Kopš 1621. gada Delagardiju iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru (1621–1628) un viņa vadībā zviedri 1625. gadā iekaroja Tērbatas cietoksni. Pēc Gustava II Ādolfa nāves viņš bija nepilgadīgās karalienes Kristīnes reģentu padomes loceklis (1632–1644).
Miris 1652. gada 12. augustā Stokholmā, viņa atraitne Ebba Brahe viņa vārdā nosauca savos īpašumos dibināto Jakobštates (fi) pilsētu.
Tīnūži
Tīnūži ir ciems Ogres novada Tīnūžu pagastā, pagasta centrs. Ciems izvietojies Mazās Juglas krastos autoceļu P5, P10 un P80 krustojumā 6,5 km no Ogres un 39 km no Rīgas. Tīnūžos atrodas pagasta pārvalde, sākumskola, tautas nams, bibliotēka.
Vēsture
Vēstures avotos ar nosaukumu Lindenberga (Lindenberg) minēti 1576. gadā. Zviedru Vidzemes laikā 1638. gadā tika izveidota muiža, kas 1648. gadā kļuva par Tīzenhauzenu īpašumu. No Tīzenhauzeniem arī, domājams, cēlies vietas latviskais nosaukums.
20. gadsimta sākumā Tīnūžos bija kaļķu ceplis un ķieģeļnīca, ūdensdzirnavas, Līču krogs un alus darītava. 1920. un 1930. gados Tīnūžos darbojās lauksaimniecības biedrība "Jugla", "Tīnūžu piensaimnieku sabiedrība" un tvaika dziņas pienotava. Par lielāku apdzīvoto vietu Tīnūži izauga pēc Otrā pasaules kara. Pēc 2000. gada sākās intensīva privātmāju celtniecība un pieauga iedzīvotāju skaits. 1989. gadā Tīnūžos bija 285 iedzīvotāji, 2000. gadā — 332, 2009. gadā — 850.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Gladiatus
Gladiatus ir datorspēle, kas tulkota daudzās valodās, tostarp arī latviešu. Tā ir spēle par seno Romu. Šajā spēlē spēlētājs ir gladiators, kas cīnās par naudu un slavu.