cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruiru
Ruiru (en) ir pilsēta ar apmēram 500 000 iedzīvotājiem Kenijas centrālajā daļā, Kiambu apgabalā, apmēram 20 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Kenijas galvaspilsētas Nairobi. Ruiru atrodas netālu no automaģistrāles uz Sikas pilsētu un Nairobi apvedceļa krustojuma. Attīstījusies kā pavadoņpilsēta kopš 20. gadsimta septiņdesmitajiem gadiem. Šeit atrodas vairākas universitātes un rūpniecības uzņēmumi.
Zatišje
Zatišje var būt:
Kristus Pantokrators
Kristus Visavaldītājs vai Pantokrators (grieķu val. παντοκράτωρ - visuvarenais) ir visizplatītākā Jēzus Kristus ikona, kas pareizticīgā dievnamā (bieži freska vai mozaīka) atrodas centrālajā kupolā. Kristus Visavaldītājs ir centrālais tēls Pestītāja ikonogrāfijā. Kristus tiek attēlots kā Debesu Valdnieks, Soģis.
Par Visuvaldītāju Jēzus tiek dēvēts gan Jaunajā derībā, gan Vecajā derībā."'Es esmu Alfa un Omega!' saka Kungs Dievs, kas ir, kas bija, kas nāk, Visuvaldītājs!” (Atkl. 1:8)"Ikonā Kristus attēlots vecumā, kad sludinājis. Tērpts apģērbā, kādu nēsājis zemes dzīves laikā. Parasti zilā himātijā un sarkanā hitonā. Sarkanais simbolizē Kristus cilvēcisko dabu, un vienlaicīgi gan moceklību, gan karaliskumu. Zilais savukārt norāda uz Debesu Valstību. Ar labo roku Viņš svētī, kreisajā tiek turēts Evaņģēlijs gan atvērtā, gan aizvērtā veidā. Tas simbolizē glābjošo vēsti, ko Kristus ir dāvājis pasaulei. Parasti atvērtajās lappusēs lasāmi kādi Jēzus vārdi, taču visbiežāk tie ir: “ Nāciet šurp pie Manis visi, kas esat bēdīgi un grūtsirdīgi, Es jūs gribu atvieglināt.” (Mt. 11:28) vai “Es esmu pasaules gaisma; kas seko Man, tas patiesi nestaigās tumsībā, bet tam būs dzīvības gaisma.” (Jņ. 8:12)
Jēzus Kristus var būt attēlots gan visā augumā, sēžot tronī, gan līdz jostasvietai, gan līdz krūtīm. Visi šie varianti ir dažādas šī ikonografiskā tipa modifikācijas ar nedaudz atšķirīgu teoloģisku nozīmi. Pie Kristus Visavaldītāja ikonām pieder arī tādas ikonas kā: “Kristus tronī”, “Visspēcīgais Kristus”, “Ne rokām darinātais”, “Emanuēls” u.c.
Kristus Visavaldītāja tēls var tikt izmantots ne tikai atsevišķā ikonā, bet arī Deisis kompozīcijās, ikonostasos, sienu gleznojumos u.c.
Mamīretī'l Azizas vilājets
Mamīretī'l Azizas vilājets (turku: Vilayet-i Ma'muretül'aziz) bija viens no sešiem "armēņu" vilājetiem Osmaņu impērijā 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Izveidots 1879. gadā, 1923. gadā kļuva par Turcijas Republikas sastāvdaļu.
Vēsture
Pirmā pasaules kara laikā Zazas kurdi un armēņi atteicās pievienoties Osmaņu armijai un atbalstīja Krievijas Impēriju, īpaši kopš 1916. gada. Tas izraisīja sultāna valdības represijas. Pēc Osmaņu impērijas sakāves karā 1919. gadā izplatījās kurdu neatkarības kustība, ko 1922.-1923. gadā apspieda turku nacionālisti Mustafa Kemala vadībā. Saskaņā ar 1923. gada Lozannas miera līgumu bijušā vilājeta teritorija kļuva par Turcijas Republikas sastāvdaļu.
Zolitūdes muiža
Zolitūdes muiža (fr), agrāk arī Švānenbergas muiža (Swanenbergshof) vai Bērzu muiža (Birkenhof, Birkenruhe), bija Rīgas patrimonālā apgabala muižiņa Mazās Zolitūdes ielas apvidū mūsdienu Imantas apkaimē Pārdaugavā. Līdz mūsdienām saglabājusies tikai viena bijušā muižas parka aleja.
Vēsture
Par Zolitūdes muižu pirmās rakstītās ziņas ir no Zviedru Vidzemes laikiem 17. gadsimtā, kad tā saukta par Gulbjukalna muižu (Swanenborgshoff). 18. gadsimta sākumā muiža piederēja Hermanim Frīdriham fon Fītinghofam (1670—1746), vēlāk viņa dēlam slepenpadomniekam Oto Hermanim fon Fītinghofam. Muižas kungu māju projektēja Kristofs Hāberlands, tā tika nosaukta par Zolitūdes muižu (‘Vientulības muižu’). Tā bija izpriecu un atpūtas muižiņa ar savu saimniecību un parku. Muižiņu šajā laikā apciemoja Berlīnes astronoms Johans Bernulli (1744—1807), kas savās 1788. gadā izdotajās atmiņās rakstīja "...tā ir kārtīga saimniecība, kuras saimnieks slepenais padomnieks pilsētai piegādā dārzeņus, pienu un krējumu. Viņš muižā ir izveidojis brīnišķīgu viesu namu, kurā saviem viesiem rīko piknikus. Muižā ir izveidots brīnišķīgs gan brīvā, gan regulārā plānojuma parks ar alejām, dīķiem un zālieniem. Parkā ir trīs nelieli izpriecu namiņi, un vienā no tām abos spārnos ir izveidotas oranžērijas. Oranžērijas grezno marmora statujas un krūšutēli. Viena no statujām ir Venera. Paviljonus grezno arī gleznas, kuras gan nav vērtīgas."
1795. gadā muižu pārdeva Oto Heinriham fon Īgelštrēmam (Igelström), 1865. gadā tā piederēja tirgotājam Kārlim Ferdinandam Milleram.
The Carpenters
The Carpenters bija amerikāņu popmūzikas grupa, kura darbojās no 1968. līdz 1983. gadam. Grupu veidoja māsa un brālis — Kārena Kārpentere un Ričards Kārpenters. Viņi radīja izteiktu maigu mūzikas stilu, apvienojot Kārenas kontravokālu ar Ričarda harmonizēšanas, aranžēšanas un kompozīcijas prasmēm. Savas 14 gadus ilgās karjeras laikā The Carpenters ierakstīja 10 albumus, kā arī daudzus singlus un vairākus televīzijas īpašos ierakstus.
Zolitūdes muiža
Vēsture
Pēc 1877. gada muižas zemes sadalīja apbūves gabalos 235 nomniekiem, muižā darbojās kūdras fabrika. Pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Tukums uzbūvēšanas daļa no Zolitūdes muižas zemēm palika otrā dzelzceļa pusē (mūsdienās Zolitūdes apkaime).
Pēc 1924. gada 24. februāra likuma par Rīgas pilsētas administratīvajām robežām bijušās Zolitūdes muižas, Lielās un Mazās Dammes muižas, Anniņmuižas un Šampētera muižas zemes tika iekļautas Rīgas teritorijā.
The Carpenters
Vēsture
1970. gados duets nepārtraukti koncertēja, kas viņus pakļāva pastiprinātai spriedzei; Ričards 1979. gadā paņēma brīvu gadu pēc tam, kad bija kļuvis atkarīgs no Quaalude, savukārt Kārena cieta no anorexia nervosa. Viņu kopīgā karjera beidzās 1983. gadā, kad Kārena nomira no sirds mazspējas, ko izraisīja anoreksijas komplikācijas. Plašs ziņu atspoguļojums par šiem apstākļiem palielināja sabiedrības izpratni par ēšanas traucējumiem. Viņu mūzika turpina piesaistīt kritiķu atzinību un komerciālus panākumus. Viņi ir pārdevuši vairāk nekā 90 miljonus ierakstu visā pasaulē, padarot The Carpenters par vienu no visu laiku visvairāk pārdotajiem mūzikas māksliniekiem.
Dzirdes aparāts
Dzirdes aparāts ir elektroniska skaņu pastiprinoša ierīce, kuru var pielietot cilvēki ar dzirdes traucējumiem, tādējādi uzlabojot iespējas sadzirdēt runātos tekstus u.c. skaņas. Mūsdienu dzirdes aparāti ir elektroniskas ierīces, kas sastāv no mikrofona, pastiprinātāja — pārveidotāja un telefona (skaļruņa). Aparātu ir nepieciešams noregulēt speciālistam — surdologam.
Aizauss dzirdes aparāts
Aizauss dzirdes aparāts ir digitālie dzirdes aparāti, kas dod iespēju saklausīt un saprast runu arī trokšņainā vidē (veikalā, uz ielas, braucot mašīnā). Var pielāgot dažādām dzirdes traucējumu pakāpēm no vieglas līdz izteikti smagai. Lieto aiz auss kopā ar individuālo auss ieliktni un to var lietot visu vecumu cilvēki.
Valentīna Skujiņa
Valentīna Skujiņa (dzimusi, mirusi ) bija valodniece, terminoloģe. Kopš 1997. gada bijusi Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenā locekle.
Dzirdes aparāts
Iekšauss dzirdes aparāts
Iekšauss dzirdes aparāts ir digitālie dzirdes aparāti — plašas iespējas pieregulēt pēc katra individuālajām dzirdes izjūtu vajadzībām, slāpējot blakus trokšņus un iespējami samazinot atbalsi, kas bieži traucē klausīšanās procesā ar dzirdes aparātu. To var pielāgot no vieglas līdz smagai dzirdes traucējumu pakāpei un to lieto auss gliemežnīcā un tam nevajag auss ieliktni. Mikrofona novietojums stimulē dabīgākas skaņas uztveri.
Valentīna Skujiņa
Skujiņa 1959. gadā uzsāka darbu Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūtā kā līdzstrādniece. 1969. gadā aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidāta disertāciju "Tehnisko zinātņu terminu veidošana latviešu valodā". Ieguvusi habilitētās filoloģijas doktores grādu 1993. gadā.
Dzirdes aparāts
Kanāla iekšauss dzirdes aparāts
Kanāla iekšauss dzirdes aparātu var pielāgot no vieglas līdz vidējai dzirdes traucējumu pakāpei un to lieto ieliekot auss kanālā. Tas nav redzams un tam ir papildus informācija pie iekšauss dzirdes aparātiem.
Valentīna Skujiņa
Kopš 1977. gada bija Terminoloģijas un valodas kultūras grupas vadītāja. Skujiņa strādājusi Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisijā, sākumā kā zinātniskā sekretāre, pēc tam — līdzpriekšsēdētāja, bet kopš 1999. gada — priekšsēdētāja.
Dzirdes aparāts
Atvērtās auss tipa dzirdes aparāts
Atvērtās auss tipa dzirdes aparāts ir mini dzirdes aparāts, kas sarunas laikā slāpē blakus trokšņus, vieglāk uztver izteikti plašu spektru skaņas uztveršana un saprašana. To var pielāgot no vieglas līdz vidēji smagai dzirdes traucējumu pakāpei. Tas ir īpaši veiksmīga pielāgošana tiem pacientiem, kas zemus skaņu toņus dzird normāli. Ar to ir iespējams iegūt ļoti dabīgu skaņu. To tikpat kā nejūt ausī un to neredz izteikti mazā izmēra dēļ. Auss nav aizbāzta ar individuālo auss ieliktni, jo ievietots tiek mini ieliktnītis — kupoliņš, kas ir atbilstošs katras auss izmēram.
Valentīna Skujiņa
Skujiņa uzrakstījusi vairāk kā 600 zinātniskus un populārzinātniskus rakstus, publicējusi darbus valodas kultūrā un terminoloģijā. Vairāku monogrāfiju autore un vārdnīcu līdzautore.
Dzirdes aparāts
Individuālie auss ieliktņi
Individuālais auss ieliktnis tiek izgatavots no klienta auss nospieduma, kas atbilst katra cilvēka ārējās auss gliemežnīcas formai. To ir iespējams izgatavot no cieta vai mīksta materiāla, atkarībā no dzirdes traucējumu pakāpes. Ar dzirdes aparātu savieno speciāla caurulīte, kas precīzi aizvada skaņu ausī un novērš dzirdes aparāta "pīkstēšanu". Iespējama ventilācijas izeja (īpaši ieliktņos no cieta materiāla), kas palīdzēs noņemt dažkārt nepatīkamo atbalss sajūtu, lietojot dzirdes aparātu.
Ādams un Ieva (Dīrers)
Ādams un Ieva ir vācu renesanses gleznotāja Albrehta Dīrera paneļu gleznu pāris (diptihs).
Glezna pabeigta 1507. gadā un sekoja 1504. gadā radītajai vara gravīrai, kurā Dīreram bija iespēja attēlot ideālu cilvēka figūru. Glezna tapa Nirnbergā neilgi pēc viņa atgriešanās no Venēcijas; Itālijas mākslas ietekme parādās arī šajā darbā. Dīrera novērojumi viņa otrajā ceļojumā uz Itāliju deva viņam jaunus piegājienus cilvēka formas attēlošanai. Šajā gleznā viņš Ādamu un Ievu attēlojis pilnā augumā un tā kļuva par pirmo darbu vācu glezniecībā, kur reālā mērogā attēloti kaili tēli.
Glezna "Ādams un Ieva" sākotnēji atradās Prāgas pilī, kolekcionāra Rūdolfa II īpašumā. Trīsdesmitgadu kara laikā armijas izlaupīja pili un paneļi nonāca Gustava II Ādolfa īpašumā. Viņa meita, Kristīne to 1654. gadā nodeva Felipem IV. Vēlāk, 1777. gadā, karalis Karloss III lika darbu paslēpt Sanfernando Karaliskajā mākslas akadēmijā. 1827. gadā tā nonāca pašreizējā atrašanās vietā, Madrides Prado muzejā, bet līdz 1833. gadam netika publiski izstādīta.
Dienvidu rajons (Rēzekne)
Dienvidu rajons ir viens no Rēzeknes mikrorajoniem, kura robeža pilsētā iet pa Rēzeknes upi, Ludzas un Liepu ielām. Austrumos un ziemeļaustrumos no Dienvidu rajona atrodas Vipinga, bet ziemeļos — pilsētas centra rajons. Dienvidrietumos, ārpus pilsētas robežām ir Pleikšņu ciems ar vairāk nekā 800 iedzīvotājiem, kas daļēji saplūst ar Rēzeknes pilsētu un robežu, kur beidzas pilsēta var redzēt tikai kartē.
Šis Rēzeknes mikrorajons no visiem ir vislielākais, aizņemot gandrīz 5 km2 lielu platību. Rēzeknes Dienvidu rajonā daļēji saglabājusies pilsētas vēsturiskā daļa — Latgales iela ar 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā celtajām sarkano ķieģeļu divstāvu ēkām, kurās manāms Vitebskas baroka stila ietekme.
Šeit atrodas arī pilsētas lielākais dievnams un viens no Rēzeknes simboliem — Jēzus Sirds Romas Katoļu katedrāle.
Gustavs Praudiņš
Gustavs Praudiņš (1899—1965) bija Latvijas armijas un Latviešu leģiona virsnieks, Vācu krusta zeltā kavalieris.
Pirmskara dzīve
Gustavs Praudiņš dzimis Valmieras apriņķa Naukšēnu pagasta Nurmu muižas teritorijas Ērmaņu mājās sešu bērnu ģimenē. Brīvības cīņu laikā 1919. gada 12. aprīlī Praudiņš kā brīvprātīgais pieteicās 5. Cēsu kājnieku pulkā. 1919. gada 5. oktobrī uzņemts kā kadets Latvijas kara skolas I rotā, to beidza 1920. gada 20. maijā leitnanta pakāpē un tika nozīmēts par vada komandieri 5. Cēsu kājnieku pulka III rotā. Pēc kara beigām turpināja dienestu Latvijas Armijā, 1923. gada 17. novembrī tika paaugstināts par virsleitnantu, 1933. gada 17. novembrī par kapteini leitnantu, bet 1937. gada 1. jūlijā jau par kapteini. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Praudiņš tika ieskaitīts Strēlnieku XXIV teritoriālā korpusā, no tā savukārt nokļuva Strēlnieku 243. pulkā.
Otrajā pasaules karā
Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Gustavs Praudiņš 1941. gada septembrī pieteicās policijas vienībā. 1942. gada 13. janvārī kļuva par 19. Latgales policijas bataljona komandieri un tika nosūtīts uz Ļeņingradas fronti, taču 1942. gada 7. augustā tika apcietināts par pretvācisku darbību un ieslodzīts Rīgas centrālcietumā. Kapteinis Praudiņš pavadīja trīs mēnešus ieslodzījumā, tika notiesāts kara tiesā uz nāvi, taču ar latviešu pašpārvaldes centieniem tika atbrīvots. Praudiņu pazemināja uz kareivja pakāpi un ieskaita 16. Zemgales policijas bataljonā, kas arī atradās Ļeņingradas frontē, vēlāk bataljons tika iekļauts 2. latviešu brigādē kā 42. pulka III bataljons. Tur Praudiņš darbojās bataljona štābā pie majora Kociņa, kā arī aktīvi piedalījās izlūkgājienos. 1944. gada 12. janvārī Praudiņš tika apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu, bet jau 1944. gada 24. jūlijā ar I šķiras Dzelzs krustu.
1944. gada augustā 19. divīzijas 44. pulka komandieris pulkvežleitnants Kociņš iecēla Praudiņu par 44. pulka I bataljona komandieri. Par spīti tam, ka Praudiņam nebija virsnieka pakāpes, ar savu bataljonu Praudiņš piedalāījs Mores kaujās, atvairot astoņus ienaidnieka uzbrukumus. Izcilas kaujasspējas Praudiņš parādīja Pirmajā Kurzemes lielkaujā, kā arī 1944. gada Ziemassvētku kaujās. 1945. gada 7. janvārī tika pieminēts vācu armijas goda sarakstos, 16. janvārī apbalvots ar Vācu krustu zeltā un 1945. 30. janvārī paaugstināts par majoru.
1945. gada martā majoru Praudiņu aprakstīja laikraksts "Tēvija": Liela auguma komandieris ar dobjo balsi un bargo izskatu ir vienmēr īsts draugs katram savam karavīram, jo aiz bargajiem vaibstiem slēpjas sirsnīga karavīra sirds.
Pēc pulkvežleitnanta Kociņa saslimšanas Praudiņš 1945. gada 24. janvārī tika iecelts par 44. pulka komandieri, to Praudiņš komandēja līdz pat Vācijas kapitulācijai 1945. gada 8. jūnijā, kara beigas sagaidot Kurzemes cietoksnī un nonākot PSRS gūstā.
Pēckara dzīve
Lielāko daļu pēckara gadu Gustavs Praudiņš pavadīja Padomju armijas gūstā dažādās nometnēs, tur 1961. gadā zaudēja kāju un smagi slims saņēma atļauju atgriezties Latvijā. Mūža pēdējos gados Praudiņš iztiku pelnīja, piestrādājot par tehnisko zīmētāju, tika izmantots kā konsultants filmas "Akmens un šķembas" uzņemšanā. Īsi pirms nāves pieprasīja kara invalīda pensiju Vācijas valdībai, kas uzskatāma par lielu uzdrīkstēšanos.
Majors Gustavs Praudiņš miris ar vēzi 1965. 9. oktobrī, Rīgā, apglabāts Rūjienas kapos 1965. gada 16. oktobrī.
Borovka (Kalniešu pagasts)
Borovka ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Umari
Umari ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P34, Sudaliņas upes krastā. Upes otrā pusē ir Krampani.
Baiba Sipeniece-Gavare
Baiba Sipeniece-Gavare (dzimusi Baiba Sipeniece Jaunpilī ) ir latviešu humoriste, kino aktrise, televīzijas un radio raidījumu vadītāja, pasākumu vadītāja.
Precējusies ar arhitektu Gati Gavaru, ir divas meitas.
Vanas ejālets
Vanas ejālets (turku: Eyalet-i Van) bija Osmaņu impērijā province. Izveidots 1548. gadā.
Beirūtas vilājets
Beirūtas vilājets (turku: Beyrut Vilayeti) bija Osmaņu impērijas province 1888.—1917. gadā.
Sākot no 1907. gada caur Beirutu gāja 11 % Osmaņu impērijas starptautiskās tirdzniecības. Pastāvēja līdz 1917. gadam, pirms vilājeta teritoriju Pirmajā pasaules karā okupēja sabiedroto karaspēks. Oficiāli beidza pastāvēt 1920. gadā pēc Sevras miera līguma parakstīšanas.
Iedzīvotāju skaits 1885. gadā — 533 500 cilvēku.
Leonidass
Leonidass da Silva (pt, dzimis, miris ) bija Brazīlijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvēja Brazīlijas futbola izlasi.
Leonidass tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta pirmās puses labākajiem brazīļu futbolistiem. Viņš Brazīlijas futbola izlasi pārstāvēja no 1932. līdz 1946. gadam, kopumā 19 mačos gūstot 21 vārtus. Piedalījies 1934. un 1938. gada FIFA Pasaules kausā, kurā kļuvis par turnīra rezultatīvāko spēlētāju.
Sasniegumi
Vasco da Gama
Botafogo
Flamengo
São Paulo
Individuālie sasniegumi
Teātris An der Wien
Teātris An der Wien jeb Teātris pie Vīnes upes (de) ir 1801. gadā uzcelts operteātris Austrijas galvaspilsētas Vīnes Mariahilfas rajonā. Arī mūsdienās teātra repertuārā ir operas un mūzikli. Kaut arī teātra nosaukums liecina, ka tas atrodas pie Vīnes upes, mūsdienās tā novadīta pazemē, izveidojot Našmārkta tirgu.
Pazīstamākie darbi, kas piedzīvojuši pasaules pirmizrādi teātrī:
Avellīno
Avellīno (it) ir pilsēta Itālijas dienvidu daļā, Kampānijas reģiona, Avellīno provincē. Avellīno atrodas 50 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Itālijas trešās lielākās pilsētas Neapoles un uz rietumiem no Vezuva vulkāna. Pilsēta atrodas līdzenumā kalnu ielokā. Pēc 2017. gada datiem pilsētā dzīvo 54 515 iedzīvotāju un tā ir Avellīno provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta.
Avellīno vairākas reizes ir smagi cietusi no zemestrīcēm un Vezuva izvirdumiem. Pēdējo reizi pilsēta smagi cieta no zemestrīces 1980. gada 23. novembrī un 1981. gada 14. februārī. Pēc zemestrīces Itālijas valdība un sabiedrotās valstis, zemestrīces skartajās pilsētās un Avellīno provincē ieguldīja gandrīz 40 miljardus ASV dolāru. Deviņdesmito gadu sākumā gan atklājās, ka patiesībā tikai 9,6 miljardi dolāru, tika izmantota pilsētu rekonstrukcijai un cietušo ārstēšanai. Pārējā nauda tika mafijai, politiķu kukuļiem un citām iesaistītajām personām.
Līdz zemestrīcei pilsētas ekonomika galvenokārt balstijās uz tabakas, vīnogu un lazdu riekstu audzēšanu. Pēc zemestrīces iepludinātā nauda strauji attīstija pilsētas infrastruktūru un rūpnīcu attīstību. Mūsdienās pilsētas ekonomika balstās uz mazu un vidēju izmēru rūpnīcām, kā, piemēram, Fabbrica Motori Avellino, kas nodarbojas ar motoru ražošanu Fiat, Opel, Alfa Romeo un Lancia automašīnām.
1967. gada Pasaules čempionāts basketbolā
1967. gada Pasaules čempionāts basketbolā bija 5. Pasaules čempionāts basketbolā. Čempionāts norisinājās 1967. gadā, laika posmā no līdz  Urugvajā.
2020. gada Latvijas čempionāts šahā
2020. gada Latvijas šaha čempionāts vīriešiem un sievietēm, notika Rīgā no 24. līdz 30. augustam 2020. gadā viesnīcas "Tallink Hotel Riga" telpās (Elizabetes iela 24).
1967. gada Pasaules čempionāts basketbolā
Par Pasaules čempioniem kļuva PSRS izlase, kas finālā uzvarēja Dienvidslāvijas basketbolistus. Bronzas medaļas izcīnīja Brazīlija, kas spēlē par trešo vietu uzvarēja ASV.
Urugvajas izlase automātiski kvalificējās fināla kārtai kā mājinieki.
2020. gada Latvijas čempionāts šahā
Atlases sacensības
Čempionāta izspēles sistēma palika tāda pati kā iepriekšējā gadā. Vīriešu čempionātā bija paredzēti daudzpakāpju atlases turnīri, kas ietver ceturtdaļfinālu, pusfinālu un reģionālās atlases sacensības. Taču sakarā ar COVID-19 izplatīšanos Latvijā nenotika Latgales un Zemgales reģionālā atlase, bet Latvijas 2020. gada senioru šaha čempionāts tika pārcelts uz laiku pēc Latvijas šaha čempionāta beigām. Izmaiņu rezultātā finālam kvalificējās pusfināla pirmo desmit vietu ieguvēji, Kurzemes un Vidzemes reģionālo sacensību uzvarētāji, Latvijas 2020. gada U18, U16, U14, U12 zēnu čempionāta pirmo trīs vietu ieguvēji. Bez atlases vīriešu čempionāta finālā varēja piedalīties Latviju pārstāvošie šaha lielmeistari, starptautiskie meistari un FIDE meistari, kā arī Latvijas 2019. gada čempionāta pirmo desmit vietu ieguvēji un Latvijas trīs labākie S50, S65 seniori pēc reitinga. Sievietēm atlases sacensības nebija paredzētas, bet fināls notika kā viens atsevišķs atvērta tipa turnīrs, kurā varēja piedalīties Latviju pārstāvošas šahistes ar vismaz II sporta klasi.
Latvijas vīriešu čempionāta ceturtdaļfināls
No 3. līdz 7. janvārim Rīgas Šaha federācijas telpās (Maskavas iela 32/4, 2. stāvs) notika Latvijas 2020. gada vīriešu čempionāta ceturtdaļfināla sacensības, kurā varēja piedalīties Latviju pārstāvoši šahisti, kam ir vismaz I sporta klase, un uz 2020. gada 1.janvāri nav Elo reitinga vai tas nepārsniedz 1900 punktus. Turnīrs risinājās 7 kārtās pēc Šveices sistēmas ar apdomas laika kontroli 60 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. 55 dalībnieku konkurencē pirmo un otro vietu ar 6 punktiem dalīja Jevgēņijs Spriņģis un Miķelis-Emīls Miķelsons, bet par uzvarētāju pēc labāka papildu koeficienta tika atzīts Spriņģis. Trešo un ceturto vietu ar 5½ punktiem dalīja Valdis Višņevskis un Kārlis Gobleja, bet labāks papildu koeficients bija Višņevskim. Pirmo 10 vietu ieguvēji nodrošināja sev vietu čempionāta pusfinālā.
Reģionālie atlases turnīri
No reģionāliem atlases turnīriem tiesības piedalīties Latvijas 2020. gada vīriešu čempionāta finālā ieguva: No reģionāliem atlases turnīriem tiesības piedalīties Latvijas 2020. gada vīriešu čempionāta pusfinālā ieguva:
Kurzemes reģionālā atlase
No 8. līdz 9. februārim Liepājas kompleksās sporta skolas šaha nodaļas klubā (Rīgas iela 8) notika Latvijas 2020. gada vīriešu čempionāta Kurzemes reģionālās atlases turnīrs, kurā piedalījās šahisti no Liepājas, Ventspils, Aizputes, Pāvilostas novada un Rīgas. Tas risinājās pēc Šveices sistēmas 7 kārtās ar apdomas laiku 30 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. 19 dalībnieku konkurencē uzvaru ar 5½ punktiem izcīnīja Jānis Isakovs, otrais ar 5 punktiem bija Artjoms Tolmačovs, bet trešajā vietā un ceturtajā vietā ierindojās Vitālijs Daškevičs un Gundars Meiers, kuri arī ieguva pa 5 punktiem, taču atpalika no otrās vietas ieguvēja sliktāku papildrādītāju dēļ. Pirmās un otrās vietas ieguvēji nodrošināja vietu čempionāta finālā, bet trešās un ceturtās vietas ieguvēji iekļuva čempionāta pusfinālā.
Latvijas vīriešu čempionāta pusfināls
No 31. jūlija līdz 4. augustam Rīgas Šaha federācijas telpās (Maskavas iela 32/4, 2. stāvs) notika Latvijas vīriešu čempionāta pusfināls. Tas risinājās pēc Šveices sistēmas 7 kārtās ar apdomas laiku 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. Ņemot vērā COVID-19 ietekmi uz klātienes šaha turnīriem, Latvijas Šaha federācija izņēmuma kārtā pusfinālā ļāva piedalīties arī šahistiem bez klasiskā reitinga vai reitingu zemāku par 1901. 42 dalībnieku konkurencē pirmo vietu ar 5½ punktiem dalīja trīs dalībnieki, kas pēc papildu rādītājiem ierindojās šādi: Ivans Koļesņikovs, Arsens Bataševs un Ēriks Mieriņš. Pirmo 10 vietu ieguvēji nodrošināja vietu čempionāta finālā.
Latvijas 2020. gada jauniešu čempionāta fināli
No 10. līdz 15. augustam 47 meitenes un 55 zēni Biznesa augstskolas "Turība" (Graudu ielā 68) sacentās Latvijas jauniešu čempionātu finālos vecuma grupās no U8 līdz U18. Apdomas laiks vecāko grupu turnīros bija 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. U12, U14, U16, U18 zēnu grupu pirmo trīs vietu ieguvēji izcīnīja tiesības piedalīties Latvijas čempionāta finālā.
Fināls
Abi fināli noritēja pēc Šveices sistēmas ar apdomas laiku 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. Abos finālos bija 9 kārtas. Tāpat kā iepriekšējā gadā vīriešu turnīrā piedalījās 39 dalībnieki, bet sievietēm bija 24 dalībnieces. Vīriešu turnīrā piedalījās 3 lielmeistari (GM), 2 starptautiskie meistari (IM) un 6 FIDE meistari (FM), bet sievietēm — 1 lielmeistare (WGM) un 2 FIDE meistares (WFM). Abi fināli noritēja vienlaicīgi ar starptautisko šaha turnīru Riga Open 2020, kurā piedalījās 52 dalībnieki no piecām valstīm (turnīrā uzvarēja starptautiskais meistars Oļegs Krivonosovs ).
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! Punkti !! Vieta !! TB1 !! TB2 !! TB3
Bragas
Bragas ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 271 km attālumā no Rīgas.
Luijs Ramiress de Lusena
Luijs Ramiress de Lusena (es; 1465. gads — 1530. gads) bija Spānijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Spānijas diplomāta ģimenē un visu dzīvi piederējis pie aristokrātu aprindām. 1496. gadā Salamankā publicējis savu grāmatu "Mīlestības atkārtojums un šaha spēles māksla" (Repetición de Amores y Arte de Ajedrez con 101 Juegos de Partido), kas tiek uzskatīta par pasaulē vecāko šaha grāmatu. Grāmata ir veltīta Spānijas princim Huanam, kas drīzumā miris, un sastāv no divām daļām. Pirmā daļa neattiecas uz šahu, bet otrajā daļā ir aprakstīti šaha spēles noteikumi, izanalizētas 11 šaha atklātnes, "labākās, kādas viņš ir redzējis Romā un visā Itālijā", un publicēti 150 šaha uzdevumi. Šī grāmata apliecina, ka šaha spēle pēc modernajiem noteikumiem bija pazīstama Eiropas dienvidos jau 15. gadsimta beigās. Tomēr niecīgās tirāžas dēļ liela ietekme uz sava laika šaha dzīvi Lusenas grāmatai nebija. Par tās esamību šaha vēsturnieki uzzināja vienīgi 19. gadsimta beigās. Daudzi mūsdienu vēsturnieki Lusenas darbā saskata arī lielu Franseska Visenta 1495. gadā izdotā traktāta Libre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100 ietekmi. Mūsdienās Lusenas vārds visbiežāk ir saistīts ar teorētisku pozīciju torņu galotnē.
Industra Bank
AS Industra Bank (agrākie nosaukumi Meridian Trade Bank, SMP Bank, Multibanka) ir Latvijas banka. Tā ir dibināta 1994. gadā. Industra Bank centrālais birojs atrodas Rīgā. Tai ir filiāles un klientu apkalpošanas centri nozīmīgākajās Latvijas pilsētās.
AS Industra Bank kapitāldaļu turētāji ir: SIA J.A.Investment Holdings (42,23 %; tās īpašnieks ir Jurijs Adamovičs), SIA HPI 2 (25 %), SIA Latvia Finance Invest (9,99 %), SIA Ouroboros (9,97 %), SIA Izoterm Systems (6,38 %), SIA Allegro Lite (0,47 %) un fiziskas personas (5,96 %).
Banka ir Latvijas Finanšu nozares asociācijas un Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras locekle.
Vēsture
1988. gadā tika izveidota PSRS Ārējo Ekonomisko Sakaru bankas Latvijas filiāle. 1991. gadā tā tika nacionalizēta un kļuva par Latvijas Bankas Ārzemju operāciju nodaļu. 1994. gadā uz tās pamata tika dibināta AS Multibanka. 1995. gadā Multibanka apvienojās ar AS LTN-Skonto banka. 1995. gadā banka kļuva par S.W.I.F.T. locekli un informācijas sistēmu Reuters lietotāju. 1996. gada novembrī banka kļuva par vadošās Eiropas maksājumu sistēmas EUROPAY INTERNATIONAL (ar 2002. gadu — Mastercard International) dalībnieci.
2008. gada 6. maijā AS Multibanka akciju kontrolpakete (aptuveni 80 %) tika pārdota Krievijas bankai SMP Bank (Северный морской путь), kuru kontrolēja brāļi Arkādijs un Boriss Rotenbergi. 2008. gada 17. jūnijā Multibanka pārreģistrēta ar jaunu nosaukumu AS SMP Bank. 2011. gadā bankas filiāle atvērta Viļņā (Lietuvā).
Pēc Krimas aneksijas 2014. martā ASV un Eiropas Savienība ieviesa sankcijas pret Krieviju. Tās skāra arī bankas galvenos akcionārus brāļus Rotenbergus. 21. martā tika bloķētas Krievijas SMP Bank VISA un Mastercard maksājumu kartes. Latvijas SMP Bank šīs sankcijas neskāra. 24. aprīlī samazināts SMP Bank akcionāra Severnij Morskoj Put’ piederošo akciju skaits līdz 49 %. Akciju ieguvēji bija vairāki bankas vadības pārstāvji, kuri palielināja īpašumā esošo akciju skaitu, kas nepārsniedz 10 % katram. Ar 28. aprīli Krievijas Federācijā reģistrētā banka Severnij Morskoj Put’ vairs nebija Latvijas AS SMP Bank akciju kontrolpaketes turētājs. 7. maijā banka pārdēvēta par AS Meridian Trade Bank. No 10. maijā Meridian Trade Bank akcionāru sastāvā ir fiziskas un juridiskas personas, kas ir ES rezidenti.
2018. gada maijā Finanšu un kapitāla tirgus komisija par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršanas normatīvu pārkāpumiem bankai piemēroja sodu.
2020. gada 22. janvārī banka tika pārdēvēta par AS Industra Bank ar nodomu, ka banka fokusēsies uz sadarbību ar Latvijas un Baltijas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. 10. martā tika paziņots, ka Industra Bank ir piesaistījusi 7 miljonu eiro investīcijas; 64 % no šīs summas iemaksājis SIA J.A.Investment Holding īpašnieks Jurijs Adamovičs, un pārējo — SIA HPI 2 īpašnieki Ralfs Kļaviņš un Andis Kļaviņš.
2022. gada 8. jūlijā tika paziņots, ka Industra Bank un PrivatBank ir noslēgušas līgumu par PritvatBank klientu apkalpošanas un lielākās daļas aktīvu un pasīvu pāreju pie Industra Bank. Darījumu 9. augustā atļāva Latvijas Finanšu un kapitāla tirgus komisija. Pārņemšana notiks 20. augustā, aptuveni 5800 klientiem (300 no tiem ir juridiskas personas) pārejot uz Industra Bank; pārnesamo kredītu apjoms ir aptuveni 23 miljoni eiro, noguldījumu summa ir vairāk nekā 57 miljoni eiro.
Maksims Rodšteins
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējis Izraēlu Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījis trīs medaļas: zelta 2004. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2 sudraba - 1999. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā un 2002. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2006. gadā uzvarējis Izraēlas junioru un pieaugušo šaha čempionātos.
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu šaha turnīros Vintertūrā (2004), Andorā (2007), Barselonā (2010), Hogevēnā (2013).
2015. gadā Baku piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā, kur 2. kārtā zaudējis Vasiļam Ivančukam.
Pārstāvējis Izraēlas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā Rodšteinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Līgums par cenu starpību
Līgums par cenu starpību jeb CFD (en) finansēs ir vienošanās starp divām pusēm, pircēju un pārdevēju, kuras ietvaros viena no pusēm maksā otrai pusei starpību starp finanšu instrumenta pozīcijas atvēršanas un slēgšanas cenu. Būtībā tas ir atvasināts finanšu instruments (derivatīvs), kas ļauj tirgotājiem nopelnīt, ceļoties (garās pozīcijas) vai krītoties (īsās pozīcijas) attiecīgā finanšu instrumenta cenai, un to var izmantot, lai spekulētu attiecīgajā tirgū. Piemēram, akciju CFD ļauj tirgotājiem pelnīt uz akciju cenu svārstībām biržā bez nepieciešamības iegādāties pašas akcijas. CFD var tirgot ar akcijām, obligācijām, nākotnes līgumiem, precēm, indeksiem, valūtām un kriptovalūtām. CFD ir aizliegti vairākās valstīs, piemēram, ASV. Ņemot vērā, ka īpašumtiesības uz CFD nav īpašumtiesības uz aktīvu, dažās valstīs, piemēram, Apvienotajā Karalistē, CFD pirkšanas un pārdošanas darījumus neapliek ar nodokli.
Vēsture
CFD ieviesa Anglijas riska ieguldījumu fondi 1950. gados, lai iegūtu pieeju tirdzniecības operācijām ar augstu kredītplecu. Sākotnēji CFD bija pieejami tikai institucionālajiem investoriem. Mūsdienās tie ir ļoti populārs tirdzniecības rīks mazo investoru vidū visā pasaulē.
Bāzes piemērs
Investors prognozē, ka uzņēmuma N akciju vērtība pieaugs. Uzņēmuma akcijas vērtība ir 100$. Investoram ir 1000$. 1. variants (vienkārša iegāde): investors var iegādāties 10 akcijas (1000$/100$) 2. variants (CFD): brokera kredītplecs 1:10 ļauj investoram veikt darījumus, kas 10 reizes pārsniedz viņa depozītu, t.i., par summu $10 000 ($1000 * 10), kura ir vienāda ar 100 akciju vērtību. Ja akcijas vērtība pieaugs līdz 101$: 1. variantā investors saņems peļņu 10$ apmērā (10 akcijas * 1$) 2. variantā investors saņems peļņu 100$ apmērā (100 akcijas * 1$) Ja akcijas vērtība kritīsies līdz 99$: 1. variantā investors zaudēs 10$ (10 akcijas * 1$) 2. variantā investors zaudēs 100$ (100 akcijas * 1$) Ja akcijas vērtība saruks līdz 90$: 1. variantā investors zaudēs 100$ no saviem 1000$ un turpinās tirgot. 2. variantā investors zaudēs visus savus 1000$. Ja akciju vērtība kritīsies zem 90$, investors paliks parādā brokerim.
Zatišje (Šķilbēnu pagasts)
Zatišje ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 7 km no pagasta centra Rekovas, 18,1 km no novada centra Viļakas un 254 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Kristofs Vilibalds Gluks
Kristofs Vilibalds Gluks (1714—1787, ) bija vācu cilmes agrīnā klasicisma perioda operu un baletmūzikas komponists. Reformējis operas žanru, saplūdinot itāliešu un franču operu tradīcijas. Gluka pazīstamākās operas ir ”Orfejs un Eiridīke”, ”Ķīnietes”, ”Ifigēnija Aulīdā”, ”Ifigēnija Tauridā”.
Dzīvesgājums
Dzimis 1714. gada 2. jūlijā Erasbahas mežsarga Aleksandra Gluka ģimenē Bavārijā, 1717. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Sudetu kalniem tagadējā Čehijā.
Mācījās Homutovas jezuītu ģimnāzijā, no 1731. gada studēja matemātiku Prāgas universitātē, 1737. gadā devās uz Itāliju. Sākotnēji viņš bija orķestra muzikants Itālijas pilsētās, bet 1741. gadā Milānā pirmo reizi uzstājās kā komponists. 1754. gadā kļuva par Vīnes galma kapelmeistaru. 1756. gadā Romas pāvests viņu iecēla dižciltīgo kārtā. No 1773. gada Gluks dzīvoja Parīzē.
Horda
Horda var būt:
Autoceļš V1307
V1307 autoceļš Dundaga—Melnsils ir Latvijas vietējais autoceļš. Ceļa garums ir 21,3 km. Līdz 2013. gadam, kad ceļa posmu no Ventspils līdz Dundagai reorganizēja par reģionālo autoceļu P77, tas ar 82,3 km bija garākais vietējais autoceļš Latvijā.
Tirkistana
Tirkistana (kk), agrāk arī Turkestāna (ru), ir Tirkistanas apgabala centrs Kazahstānā. Atrodas netālu no Sirdarjas upes, 160 km uz ziemeļrietumiem no Šimkentas.
Pilsētas ievērojamākais objekts ir Hodžas Ahmeda Jasavi mauzolejs. Vēl ievērojama ir viduslaiku pirts, četri citi mauzoleji. Nozīmīgs svētceļojumu galamērķis.
Vēsture
Senākā apmetne karavānu ceļu krustošanās vietā zināma kopš 418. gada, bet atrastas arheoloģiskās liecības par apdzīvotās vietas esamību kopš 4. gadsimta.
10. gadsimtā tā bija pazīstama kā Šavgara, 12. gadsimtā kā Jasī, kurā tolaik dzīvoja sūfiju dzejnieks un filosofs Hodža Ahmeds Jasavi. 1396.—1398. gadā Samarkandas emīrs Timurs virs viņa kapa lika uzcelt mauzoleju ar mošeju, kuras būvi pabeidza Buhāras hans Abdulhans II.
Kopš 16. gadsimta vidus pilsēta zināma ar tagadējo nosaukumu. 1598. gadā tā kļuva par Kazahu hanistes galvaspilsētu, ap Jasavi mauzoleju apbedīti vairāki hazahu hani. 1864. gada to ieņēma Krievijas Impērijas karaspēks.
20. gadsimta pirmajā pusē atradās Turkestānas APSR sastāvā, pēc tam atdota kazahiem. 20. gadsimta nogalē pilsētas iedzīvotāju skaits pieauga par 10%, šī bija otra straujāk augošā pilsēta pēc valsts jaunās galvaspilsētas Astanas.
Operācija "Ziemas burvība"
Operācija "Ziemas burvība", pazīstama arī kā Osvejas operācija, bija plaša partizānu apkarošanas operācija Latvijas pierobežā, norisinoties pamatā Osvejas rajonā Baltkrievijā. Operācija ietilpa partizānu apkarošanas Baltkrievijā trešajā fāzē — "mirušo zonu" izveide — mērķis bija izveidot no padomju partizānu darbības brīvu 40 km buferzonu robežas tuvumā. Operācija ilga no 1943. gada 4. februāra līdz 2. aprīlim, piedaloties 8 latviešu policijas bataljoniem, kā arī vairākām vācu, lietuviešu un ukraiņu vienībām SS ģenerāļa Frīdriha Jekelna vadībā. Vienības bija sadalītas pulkveža Knehta, policijas ģenerāļa Šrēdera un policijas majora Isseršteta grupās. Vienlaikus ar operāciju Ziemas burvība tālāk uz austrumiem notika paralēla partizānu apkarošanas operācija "Baltais Zaķis"  — bija paredzēts, ka "Ziemas burvības" vienībām virzoties no rietumiem, "Baltā Zaķa" no austrumiem un citām vācu vienībām turot pozīcijas plašākās operāciju telpas ziemeļos un dienvidos, tās iznīcina vai ielenc partizānu spēkus Osvejas-Sebežas rajonos, paredzot tikšanos Polockas—Sebežas šosejas rajonā.
Sagatavošana
Jau 1943. gada 14. janvārī Rīgā no Arāja komandas personālsastāva tika uzsākta Sonderkommando Lettgallen izveide ar mērķi to izmantot teritorijas izlūkošanai, jau 18. janvārī Arāja vīriem bija jāuzsāk izlūkdarbības paredzētajā operācijas apvidū. Operācijā iesaistāmās vienības tika sadalītas divās grupās — pulkveža Karla Knehta un policijas ģenerāļa Valtera Šrēdera vadībā. Vēlāk grupām piesaistīja arī 210 SD vīru, tostarp vienu izlūku komandu majora Arāja vadībā. 1943. gada 4. februārī tika uzsākti pārējo vienību sagatavošanās pasākumi un 15. februārī tās bija gatavībā izejas pozīcijās Latvijas pierobežā.
Vācu spēki
Kopējais operācijā iesaistīto vācu vienību skaitliskais sastāvs un organizācija bija šāda:
Knehta grupa:
Šrēdera grupa:
1943. gada 23. februārī, operācijas laikā pirms galveno partizānu nocietināto punktu sasniegšanas, spēki tika pārformēti un izveidota trešā grupa policijas majora Otto Vilhelma Isseršteta vadībā, attiecīgi operācijā iesaistīto vienību organizācija un sastāvs bija šāds:
Kopumā operācijā Knehta grupā piedalījās 90 latviešu policijas bataljonu virsnieki un 2038 instruktori un kareivji, bet Šrēdera grupā — 98 virsnieki un 1663 instruktori un kareivji — kopā 3889 vīri. Jāmin, ka latvieši darbojās arī piesaistītajās SD un SiPo vienībās.
Padomju spēki
Padomju partizānu pusē darbojās ievērojams skaits partizānu brigāžu, taču, paramilitāru vienību neregulārā izmēra un rakstura dēļ, kaujinieku skaitu ir grūti aplēst.
Zināms, ka sākotnējā operācijas posmā vācu spēkiem pretestību izrādīja divas baltkrievu — Drisas un Osvejas — brigādes un 11. Kaļiņinas brigāde. 1943. gada 26. februārī iesaistījās daļa Sirotinas brigādes un 4. Kaļiņinas brigāde, taču spēki izrādījās nepietiekoši lai apturētu ienaidnieka virzību un 26. februārī ar Centrālā partizānu kustības štāba priekšnieka vietas izpildītāja ģenerālpulkveža Sergeja Belčenko pavēli partizānu vienības pakļāva vienai vadībai, par komandieri ieceļot Kaļiņinas partizānu kustības štāba priekšnieku apakšpulkvedi Alekseju Štrahovu. Pēc Štrahova pavēles partizānu vienības tika sadalītas divās grupās — Ziemeļu un Dienvidu. Ziemeļu grupas mērķis bija aizturēt pretinieku līnijā Cerkovno—Mikuļino un apiet tā pozīcijas Osvejas—Veļikoje Selo apkaimē, savukārt dienvidu grupai bija paredzēts kavēt pretinieka virzību uz dienvidiem Novoseļes-Zadežjes virzienā.
Ziemeļu grupā ietilpa:
Dienvidu grupā ietilpa:
Vienlaicīgi atsevišķi darbojās Osvejas brigāde, Samsona latviešu vienība un daļa 11. Kaļiņinas brigādes.
Operācijas norise
Operācijas teritorija bija nosprausta ar dienvidu robeža pie Drisas, ziemeļos līdz Zilupei un tālāk līdz Svoļnas ielejai virzību uzsākot no trīs virzieniem — Latvijas pierobežas, Drisas un Bigosovas. Operācijas gaitā vāji apmācītie policijas bataljoni saskārās ar negaidīti sīvu padomju partizānu pretestību, kā arī iepriekš nezināmām karadarbības metodēm — tostarp plašu mīnu un slazdu izmantošanu.
Sākotnējais vācu spēku uzbrukums pārmāca nesagatavotos partizānus, pamatā Drisas un Osvejas brigādes ar Rokosovska brigādes līdzdalību, un tie 25. februārī, beidzoties munīcijai, bija spiesti atkāpties uz Svoļnas mežu masīvu. Latviešu atsevišķā partizānu vienībai Viļa Samsona atkāpšanos veikt neizdevās un tā palika vācu vienību aizmugurē Osvejas ezera ziemeļos, tur izvēršot sabotāžas darbību, mīnēšanu un uzbrukumus no slēpņa. Uz to reaģējot vācu spēki apturēja virzību un uzsāka aizmugures apdraudējuma likvidāciju, 6. martā ar aviācijas atbalstu uzsākot ielenkšanas mēģinājumu. Vācu spēkiem ieņemot Vasiļevščinu un Krasovo loku ap Latviešu partizānu vienību gandrīz izdevās noslēgt, taču, atstājot sedzējvadu pret Krasovu, izdevās pēkšņa triecienā pārsteigt 2. lietuviešu bataljonu, kas virzījās no Vasiļevščinas un izlauzties, ciešot zaudējumus. Pēc šī grupējuma padzīšanas vācu spēki atsāka virzību plašākā frontē, atspiežot partizānus līdz Svoļnas upei.
Zināms, ka operācija policijas bataljoniem bija paredzēts veikt kaujas darbību un atbrīvot teritoriju, kamēr ar civiliedzīvotāju un potenciālo partizānu represijām nodarbotos SD un SiPo vienības, taču zināmi vairāki gadījumi, kad arī policijas bataljonu apakšvienības veikušas nošaušanas un dedzināšanas darbības. Operācija noslēdzās 1943. gada marta beigās, iesaistītajām vienībām atgriežoties Latvijas teritorijā.
Knehta Grupa
Saskaņā ar sniegtajiem ziņojumiem, Knehta grupa līdz 24. februārim kaujās nonāvēja 43 partizānus, nogalināja 323 civiliedzīvotājus un potenciālos atbalstītājus, nodeva SD 241 personu, un rekvizēja 7 zirgus, 64 govis un 119 sīklopus. Lielākoties vai pilnībā nodedzinātas tika 27 apdzīvotas vietas — Dubņiku, Krivoseļcu, Bandeļu, Meželovo, Šilovo, Pesku, Tirševo, Borku, Andinu, Šakalevo, Ļipovku, Zambaravo, Voznovo, Buļu, Zaborovcu, Tribusu, Poltorakovo, Sandorovo, Ļimbovkas, Kameņkas, Seļjankas, Koļbovščinas, Barsuku, Medvedevo, Berezovkas, Besnino un Savkelu sādžas.
Grupa trofejās saņēma 11 šautenes, vienu pistoli, 2 rokas granātas 2 nelietojamus prettanku lielgabalus, 210 šāviņus, vienu kasti krievu šauteņu munīcijas, 3 krievu rokas ložmetējus, vienu vieglo mīnmetēju un vienas ragavas. Grupas zaudējumi bija 4 kritušie, 5 smagi un 18 viegli ievainotie, izlietoti 38 000 strēlnieku ieroču patronu, 38 mīnmetēja šāviņi, 380 rokas granātas un 25 zenītartilērijas šāviņi.
No 25. februāra līdz 5. martam grupa kaujās iznīcināja vienu partizānu, taču likvidēja 633 civiliedzīvotājus un potenciālos atbalstītājus, piespiedu darbos aizvedot 234 cilvēkus un rekvizējot 13 zirgus, 142 govis un 338 aitas. Nodedzināja 31 apdzīvotu vietu — Bučanovo, Borkovo, Suhorukovo, Doberņiku, Rubanu, Sahonovo, Šavraku, Davidenku, Saļino, Šļiku, Žerebcovo, Zatloiščinas, Demidovo, Dubrovu, Osetku, Popeluševo, Kurašu, Černovcu, Dedino, Markovo, Ragelevo, Mosoļevščinas, Cerkovno, Gaļkoviščinas, Ogurku, Selišču, Gorodiloviču (būtisku daļu), Veļikoje Poļe, Pļuščiku, Ņiščas, Dubrovo sādžas, kā arī vairākas viensētas un ķieģeļu cepli 70/08.
Trofejās tika saņemts nezināms strēlnieku ieroču daudzums, viena gāzmaska un 1680 kg graudu. Zaudējumus grupa necieta, izlietotas tika 2000 strēlnieku ieroču patronas.
Grupa zaudēja 10 kritušos, 5 smagi un 22 viegli ievainotos, divus bez vēsts pazudušos un divus kritušus vezumniekus, izlietoti 59 000 strēlnieku ieroču patronu, 92 rokas granātas, 175 mīnmetēja šāviņi un 250 signālpatronas. Zaudētas arī 3 kamanas ar apģērbu un 78 šautenes.
Kopumā līdz operācijas beigām 31. martā Knehta grupa kaujās iznīcināja 77 partizānus, gūstā saņēma 9, nošāva 875 civiliedzīvotājus un potenciālos atbalstītājus un SD nodeva 1389 personas. Grupa zaudēja 22 kritušos (ieskaitot vezumniekus), 24 smagi un 53 viegli ievainotos un 2 bez vēsts pazudušos. Nodedzināja vismaz 92 sādžas.
Latviešu policijas bataljonu darbība
Zināms, ka 271. bataljons bez SD vienību līdzdalības 24. februārī nodedzināja Narubku sādžu, kā arī kopā ar SD vīriem likvidēja Ostrovas, Petino un Sukoli sādžas. 276. bataljona vīri operācijas gaitā bataljona vīri partizānu slēpņos uzgāja lielu daudzumu Latvijas Republikā nolaupītu mantu, lielākās kaujās ar partizāniem bataljonam nenācās iesaistīties, taču zināms, ka 6. martā bataljons nodeva kādas sādžas iedzīvotājus SD vienību vīriem, kuru uzdevums bija potenciālo partizānu likvidācija. 277. bataljons no 13. līdz 15. martam atradās pie Dobropļosu sādžas kopā ar SD vienībām, kuru pienākums bija sādžu iznīcināšana un iespējamo partizānu likvidācija. 280. bataljons ieņēma Mušinas ciema, tajā izvietojot bataljona štābs. Februāra beigās Mušina tika pakļauta spēcīgam ienaidnieka uzbrukumam, bataljonam zaudējot 5 kritušos. Marts tika pavadīts nepārtrauktās kaujas darbībās, bataljonam zaudējot 8 kritušos uz ienaidnieka izliktām mīnām.
Iznākums
Zināms, ka atsevišķas vācu vienības operācijas gaitā cieta šādus zaudējumus:
Operācijas laikā, pēc vācu datiem, tika noslepkavotas 3904 personas, spaidu darbos nodeva 7465 personas, no kurām 2000 nonāca Salaspils koncentrācijas nometnē. Citi dati apgalvo, ka operācijas rezultātā tika nodedzināti 439 ciemati, noslepkavoti ne mazāk kā 10 tūkst. iedzīvotāju, uz spaidu darbiem nosūtīti vairāk nekā 7 tūkstoši, no kuriem daļa neizdzīvoja.
Šķīvis
Porcelāna šķīvjus izgudrojuši ķīnieši 600 g. p. m. ē. Bet tos citur pasaulē neizmantoja līdz 1708. gadam, kad vācu podnieks atklāja kā tiek ražots porcelāns. Šajā laikā sāka parādīties daudz porcelāna ražotāji Anglijā, Vācijā un citur Eiropā.
Filips Zadina
Filips Zadina (cz, dzimis ) ir Čehijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Zadina pārstāv NHL komandu Detroitas "Red Wings". Zadinu 2018. gada NHL draftā ar kopēju sesto numuru draftēja Detroitas "Red Wings".
Karjera
Savu karjeru Zadina ir uzsācis Čehijas Ekstralīgas komandā HC Pardubice. 2017. gadā pārcēlies uz Kvebekas junioru hokeja līgas komandu Helifeksas "Mooseheads". 2019. gadā debitējis Detroitas "Red Wings" sastāvā.
Krampani
Krampani ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Sudaliņas upes krastā. Upes otrā pusē ir Umari.
Kristofs Harders
Kristofs Harders (de; dzimis, miris ) bija vācu grāmatu izdevējs, literārs, letonists. Filologs Andris Vilks nosaucis viņu par vienu no izciliem apgaismības laikmeta cilvēkiem Vidzemē.
No 1764. līdz 1767. gadam studējis Kēnigsbergas universitātē teoloģiju, matemātiku, filozofiju. Pēc tam strādājis par mājskolotāju Rīgā. No 1772. līdz 1816. gadam bijis luterāņu mācītājs Rubenē, no 1806. līdz 1816. gadam — prāvests Valmieras diecēzē.
Ap 1780. gadu Harders Ķieģeļu muižā ierīkoja mājas spiestuvi, ko 1784. gadā pācēlis uz Rubenes mācītājmuižu, spiestuve darbojusies līdz 1796. gadam. Iespieda galvenokārt paša sarakstītas grāmatas zemniekiem. Ir zināmas 22 grāmatas, 19 no tām ir latviešu valodā. Darbos paudis apgaismības idejas. 1806. gadā Juliusa Konrāda Daniela Millera spiestuvē izveidotā "Rēķināšanas grāmatiņa ne priekš visiem tumšiem ļaudīm, bet tiem vien par labu sarakstīta, kas gudrību un gaišu prātu cienī" ir pirmā aritmētikas grāmata latviešu valodā. Harderam arī nācies radīt svarīgākos matemātikas terminus latviešu valodā.
Vanas vilājets
Vanas vilājets (turku: Vilâyet-i Van) bija viens no sešiem "armēņu" vilājetiem Osmaņu impērijā 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Izveidots 1875. gadā, 1922. gadā kļuva par Turcijas Republikas sastāvdaļu.
Pirmā pasaules kara laikā armēņi un asīrieši uzskatīja krievu karaspēku par aizstāvjiem pret musulmaņiem un tāpēc visādi palīdzēja viņiem. Atbildot uz to, Osmaņu valdība 1915. gadā organizēja armēņu un asīriešu slaktiņu.
Pirmā pasaules kara laikā Krievijas armija 1915.—1916. gadā iekaroja lielāko daļu vilājeta teritorijas. Pēc Krievijas Pagaidu valdības gāšanas un Krievijas karaspēka izvešanas 1917. gadā Osmaņu armija atguva Vanas vilājetu.
Bramaņi
Bramaņi ir ciems Pelēču pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Nīdermuižas katoļu baznīca.