cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perekopa-Čongaras operācija
Karadarbības norise
1920. gada naktī uz 7. novembrī Sarkanās armijas 6. armijas trieciengrupa pa ledu šķērsoja Sivašu un 8. novembrī ieņēma vājāk aizsargāto Lietuviešu pussalu. 51. strēlnieku divīzija frontāli sešos viļņos uzbruka Perekopa nocietinājumiem, kurus ieņēma tikai 9. novembrī ar papildus uzbrukumu no Lietuvas pussalas puses. 10. novembrī 51. strēlnieku divīzija ieņēma Išuņas pozīciju 1, un 2. līniju, bet naktī Krievu armija sāka pretuzbrukumu. 11. novembra rītā 51. strēlnieku divīziju nomainīja latviešu strēlnieku divīzijas 1. un 3. brigādes, kurām izdevās pārvarēt pretinieka pretestību un pilnīgi ieņemt Išuņas aizsardzības līniju 12. novembrī. 10. un 11. novembrī notika kaujas arī pie Junušiem un Karpovabalkas, kur ģenerāļa Barboviča korpusam uzbruka Mahno Ukrainas sacelšanās armija un 2. jātnieku armija.
Sekas
13. novembrī tika ieņemta Simferopole, 15. novembrī Sevastopole un Feodosija, 16. novembrī Kerča, 17. novembrī Jalta. Sakautā Krievu armija un civiliedzīvotāji no Sevastopoles ostas evakuējās uz Stambulu un citam Melnās jūras ostām. Līdz ar to Eiropas teritorijā beidzās Krievijas pilsoņu karš.
Pēc karadarbības beigām Sarkanā armija aplenca līdz tam sabiedrotās Mahno armijas vienības, bet tām izdevās izlauzties no aplenkuma. Tomēr atpakaļceļā lielākā daļa no viņiem tika nogalināta. Kā viens no pēdējiem 1920. gada 21. novembrī sadursmē ar Mahno karavīriem pie Sakiem krita latviešu strēlnieku 2. brigādes komandieris Fricis Labrencis.
Kosmos-2479
Kosmos-2479 bija pēdējais sistēmas US-KMO (Oko-1) pavadonis. Tas izgatavots galvenokārt no palikušajām rezerves daļām. Turpmāk tiek veidota jauna Vienota kosmiskā sistēma (Edinaja kosmičeskaja sistema, Единая космическая система), kuras viens no uzdevumiem būs arī raķešu startu atklāšana.
Pavadonim ir uzstādīts infrasarkanais teleskops ar 1 m diametra galveno spoguli. Izvēršama saules aizsarga garums ir 4,5 m.
Ilhams Alijevs
Ilhams Alijevs (az, dzimis Baku, Azerbaidžānas PSR) ir pašreizējais Azerbaidžānas prezidents, iepriekšējā prezidenta Heidara Alijeva (az) dēls.
Kosmos-2479
Kosmiskais aparāts tika palaists 05:49 UTC ar nesējraķeti Proton-K/Blok DM-2 no Baikonuras kosmodroma. 12:27 UTC pavadonis atdalījās no pēdējās pakāpes Blok DM-2. Pēc veiksmīgās palaišanas tam piešķirts nosaukums Kosmos-2479. Šis bija pēdējais raķetes Proton-K, kā arī dzinējbloka Blok DM-2 starts.
Ilhams Alijevs
Biogrāfija
Ilhams Alijevs dzimis 1961. gada 24. decembrī. Viņa tēvs Heidars Alijevs bija Azerbaidžānas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs. 1977. gadā Ilhams Alijevs beidza vidusskolu Baku. Saņemot vidusskolas izglītību, viņš iestājās Maskavas Starptautisko attiecību institūtā. 1983. gadā apprecējās ar Mehribanu Alijevu. Laulībā piedzima trīs bērni: meitas Leila, Arzu un dēls Heidars.
Kosmos-2479
Kosmos-2479 tika nogādāts ģeostacionārajā orbītā. Pēc NORAD datiem tas sākotnēji atradās punktā 90° austrumu garuma. Līdz 12. aprīlim pavadonis bija pārvietots uz 80° A, kur tam tika veiktas pārbaudes un izmēģinājumi. 19. jūlijā tas sāka pārvietoties uz austrumiem. 2014. gada sākumā kosmiskajam aparātam sabojājās akumulatoru baterija, bet visi mēģinājumi atjaunot tā darbību nevainagojās sekmēm. Aprīlī Kosmos-2479 pārstāja atbildēt uz signāliem, un kļuva nevadāms. Pavadoņa plānotais darbības laiks bija 5 — 7 gadi, bet tas nokalpoja nepilnus divus gadus.
Ilhams Alijevs
Prezidentūra
2003. gada 15. oktobrī valstī notika prezidenta vēlēšanas, kurās uzvaru guva Ilhams Alijevs, saņemot 79,46% balsu. Daudzi uzskata, ka vēlēšanu rezultāti tika viltoti. Dažas dienas vēlāk, Baku centrālais laukums bija pilns ar 3000 cilvēkiem, kuri protestēja pret viņa kāpšanu prezidenta krēslā. Uz ielām sākās kautiņi starp partijas Musavat un partijas Jaunā Azerbaidžāna atbalstītājiem. 2018. gadā vēlēšanās, ko boikotēja opozīcija, Alijevs atkārtoti tika pārvēlēts ar 85% vēlētāju atbalstu.
Kosmos-2479
Kosmos-2479 priekšgājējs Kosmos-2440 tika palaists 2008. gada jūnijā un darbojās līdz 2010. gada februārim. Ar Kosmos-2479 zaudēšanu Krievijai ģeostacionārajā orbītā vairs nav neviena raķešu startu atklāšanas pavadoņa, bet eliptiskajās orbītās esošie divi nodrošina novērojumus tikai trīs stundas diennaktī.
Citu dzīves
"Citu dzīves" (de) ir 2006. gada Vācijas drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Floriāns Henckels fon Donnersmarks. Filmā galvenās lomas atveido Ulrihs Mjūe, Martina Gedeka, Sebastiāns Kohs un Ulrihs Tukurs.
Filmas darbība norisinās 1984. gadā Austrumberlīnē un tā stāsta par VDR Valsts drošības ministrijas kapteini, kurš, novērojot slavenu dramaturgu un viņa mīļoto, arvien vairāk ienirst viņu dzīvēs.
"Citu dzīves" pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā". Filma saņēma septiņas Deutscher Filmpreis balvas, kā arī uzstādīja jaunu rekordu, saņemot 11 nominācijas. Tā saņēma arī BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā", kā arī Eiropas Kino balvu par labāko filmu. Filmas budžets bija 2 miljoni ASV dolāri, bet ienākumi sasniedza 77,3 miljonus. 2016. gada BBC aptaujā filma tika ierindota 32. vietā starp labākajām 21. gadsimta filmām.
287. gads
287. Jūlija kalendārā ir parastais gads, kas sākās sestdienā, tomēr tolaik šī gadu skaitīšanas sistēma netika izmantota. Romas impērijā gads zināms kā Konsulu Valērija un Valērija gads jeb 1040 gads Ab urbe condita (kopš Romas dibināšanas).
Grēvenmaheres distrikts
Distrikta kopējā platība ir 524,8 km², pēc 2015. gada datiem distriktā dzīvo 61 424 iedzīvotāji. Tas ir Luksemburgas vismazākais distrikts pēc iedzīvotāju skaita un vismazākais distrikts pēc platības.
Biržpēteru dzirnavezers
Biržpēteru dzirnavezers (arī Bišpēteru dzirnavezers) ir uz Abavas upes uzstādināta mākslīga ūdenstilpe Tukuma novada Irlavas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Polar Satellite Launch Vehicle
Polar Satellite Launch Vehicle (PSLV) ir Indijas nesējraķešu grupa. To izstrādājusi un apkalpo Indijas Kosmosa pētījumu organizācija. Raķetes pirmais lidojums notika 1993. gadā, un to joprojām izmanto. PSLV paredzēta pavadoņu ievadīšanai solārsinhronā orbītā, bet var arī pacelt kravas ģeostacionārā pārejas orbītā.
Uzbūve
PSLV sastāv no četrām pakāpēm. Pirmā pakāpe ir ar cietās degvielas dzinēju S139. Pirmajai pakāpei (atkarībā no konfigurācijas) var būt pievienoti seši cietās degvielas starta paātrinātāji. Otro pakāpi darbina šķidrās degvielas dzinējs Vikas, degvielai izmantojot nesimetrisko dimetilhidrazīnu un oksidētājam — slāpekļa tetroksīdu. Trešajā pakāpē izmantots cietās degvielas dzinējs HPS3. Trešo pakāpi darbina divi šķidrās degvielas dzinēji L-2-5, tos baro monometilhidrazīns un slāpekļa oksīdu maisījums.
Varianti
Raķetei ir trīs varianti: PSLV-G, PSLV-CA un PSLV-XL:
Plānotas vai izstrādē esošas versijas:
XXVI Vispārējie latviešu Dziesmu un XVI Deju svētki
XXVI Vispārējie latviešu Dziesmu un XVI Deju svētki notika Rīgā, Latvijā no līdz. Tie tika svinēti Latvijas valsts simtgades zīmē, un tos rīkoja Latvijas Nacionālais kultūras centrs. Svētkos piedalījās ap 43 000 dalībnieku no Latvijas pašvaldībām, kā arī citām pasaules valstīm.
Norise
Dziesmu un Deju svētku atklāšana notika ar tradicionālo garīgās mūzikas koncertu "ES esmu..." Doma baznīcā un Svētku dalībnieku gājienu, kurš, atšķirībā no iepriekšējiem svētkiem, notiek svētku atklāšanas dienā.
Deju lieluzvedums "Māras zeme" Daugavas stadionā notika 2 reizes – un. Tajā piedalījās vairāk nekā 18 tūkstoši dejotāju no visas pasaules.
Noslēguma koncerts "Zvaigžņu ceļā" Mežaparka Lielajā estrādē notika. Tajā piedalījās gan kori, gan deju kolektīvi, gan folkloras ansambļi u.c.
=== Pasākumi ===
Dalībnieki
Svētkos piedalījās 43 000 dalībnieku no 118 Latvijas novadiem, kā arī citām pasaules valstīm. Ap 17 000 dejotāju un 12 000 dziedātāju un citi kolektīvu pārstāvji piedalījās vairākos svētku pasākumos. Tika plānots, ka svētkus apmeklēs ap 500 000 skatītāju.
Donavas—Ipojas nacionālais parks
Donavas—Ipojas nacionālais parks (hu) ir nacionālais parks Ungārijā uz ziemeļiem no Budapeštas. Izveidots 1997. gadā, apvienojot Pilišas un Beržeņas nacionālos parkus. Nacionālā parka administrācija atrodas Estergomā. Ietver sevī Donavas un Ipeļas upju ielejas un apkārtējās teritorijas.
Bierniškas
Bierniškas ir ciems Skaistas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas.
Autobuss (riteņbraukšana)
Autobuss jeb grupeto ir riteņbraukšanas termins, kurš apzīmē riteņbraucēju grupu šosejas riteņbraukšanas sacensībās, kura izveidojusies aiz vadošā pelotona.
Ja autobuss ierodas pēc laika ierobežojuma beigām, organizatori var pagarināt šo ierobežojumu, ja autobusa sastāvā ir vairāk kā 20% braucēju. Ja braucēji ir atpalikuši arī no autobusa, viņi gandrīz vienmēr tiks izslēgti no turpmākajām sacensībām, ja vien nav cietuši kādā sacīkšu negadījumā. Laika ierobežojums tiek noteikts pēc organizatoru ieskatiem, Tour de France tiek izmantoti atšķirīgi koeficienti, atkarībā no sacensību posma grūtības pakāpes. Šie koeficienti tiek izteikti kā procenti no posma uzvarētāja laika.
Tā kā autobusa dalībniekiem ir kopīgas "izdzīvošanas" intereses, braucēji ir vairāk noskaņoti palīdzēt viens otram, salīdzinot ar galveno peletonu. Braucēji bieži izlīdz viens otram ar pārtiku un dzērienu, pat ja pārstāv atšķirīgas komandas.
Artis Jaudzems
Artis Jaudzems (dzimis ) ir Latvijas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2022. gada spēlē Rietumu Līgas (Latvijas 3. līgas Rietumu zonas) kluba JFC Jelgava sastāvā.
Ķilpani
Ķilpani ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā. Ciems ir daļēji izzudis.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V374, Iežupes upes krastā. Ciema apkārtnē atrodas Cepļa dīķis.
19. ieroču SS artilērijas pulks
19. ieroču SS artilērijas pulks bija Latviešu leģiona artilērijas vienība 19. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. Kaujas gaitas beidza ar Lielvācijas kapitulāciju Kurzemes cietoksnī 1945. gada maijā.
Atsevišķais artilērijas divizions
Pirmā latviešu artilērijas vienība 2. brigādes sastāvā tika izveidota jau 1943. gada vasarā kapteiņa Grāveļa vadībā, sākotnēji pazīstama kā Atsevišķais latviešu artilērijas divizions, vēlāk kā I divizions. Divizions no 1943. gada 17. jūlija līdz 23. augustam veiksmīgi atbalstīja kaujas darbību Volhovas frontē un 1944. gada janvārī, par spīti vilcēju trūkumam, veiksmīgi atgāja uz Veļikajas pozīcijām.
1944. gada aprīlī, pārejot uz Kudeveras pozīcijām, divizions bija vienīgā 19. divīzijas artilērijas vienība, tikai maijā beidzot tika saformēts II divizions, taču trūka artilērijas virsnieku. 23. jūnijā II divizions saņēma pavēli ieņemt kaujas pozīcijas ziemeļos no Kudeveras ezera, 42. pulka atbalstam.
Atsevišķais artilērijas apmācības pulks
Formālā pavēle par Atsevišķā artilērijas apmācības pulka izveidi pulkvežleitnanta Jurko vadībā tika izdota 1944. gada 17. martā, formēšana tika uzsākta 1944. gada maijā Vaiņodē, izveidojot štābu, štāba bateriju un III (vieglo) kā arī IV (smago) divizionu. 31. maijā pulkā bija 44 virsnieki, 167 instruktori un 1491 kareivis.
Kaujas darbība
1944. gada jūnijā apmācības pulku pārdēvēja par 19. ieroču SS artilērijas pulku, un jau jūlijā apmācības bija jāpārtrauc, jo III un IV divizionu pievienoja vācu tanku vienībai, kas veica triecienu no Saldus uz Tukumu, tostarp pie Jaunpils IV divizions cieta pirmos zaudējumus. Pēc šīs kaujas darbības III un IV divizions novietojās Džūkstē. Šajā laikposmā pulkvežleitnants Jurko pārņēma 15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigādes vadību Jelgavas aizsardzībā un par pulka komandieri kļuva I un II diviziona faktiskais komandieris majors Grāvelis.
1944. gada jūlijā I un II divizions, saduroties ar ienaidnieka tankiem un zaudējot ap 100 zirgu un 6 lielgabalus, atgāja uz Latvijas robežām caur Goliševo, nonākot Kārsavas apkaimē, vēlāk novietojoties I divizionam Ošupes pagasta Cērpleniekos, bet II divizionam - Barkavas pagasta Osogala ciemā. Šeit abi divizioni līdz ar 15. artilērijas pulku ar koncentrētu uguni 4 stundas mēģināja atturēt ienaidnieka kājnieku masu uzbrukumu no Lubāna dienvidu gala uz Buzāniem, taču munīcijas trūkuma un ienaidnieka apdraudējuma no Barkavas apvidus dēļ nācās atkāpties uz pozīcijām Aiviekstes rietumu krastā, I divizionam Lubānas rajonā, bet II divizionam Aizpurvē.
Personiskais konts
Personiskais konts ir analītiskās uzskaites konts, ko lieto uzņēmumi, organizācijas un iestādes norēķinu, stāvokļa un pārmaiņu atspoguļošanai. Kontā ir dati par darba algu u.c.
19. ieroču SS artilērijas pulks
Kaujas darbība
Par spīti koncentrētai II diviziona artilērijas ugunij pie Meirāniem divu dienu garumā, ienaidniekam izdevās forsēt Aivieksti pie un uzsākt strauju uzbrukumu virzienā uz Madonu. Purvainā apvidus dēļ vienīgais atkāpšanās ceļš bija uz ziemeļiem gar Lubāna ezera rietumu malu, ko divas dienas izdevās noturēt I divizionam un 15. artilērijas pulka vienībām. Pēc šīm kaujām abi divizioni atgāja uz pozīcijām pie Liedes kroga, vēlāk turpinot virzību līdz Cesvaines apkaimei, tur II divizionam atvairot ienaidnieka uzbrukumu pie Dzelzavas.
II divizions kopā ar 15. artilērijas pulku izcīnīja smagāku kauju 14. augustā pie Kārzdabas, paliekot Cesvaines apkaimē līdz augusta beigām, kad sākās vispārēja frontes atvilkšana uz Nītaures līniju, I divizionam tālāk novietojoties pie Maišeļiem, bet II divizionam - pie Bānūžiem, 18. vācu armijas kreisajā flangā. Pēc sadursmes ar ienaidnieku divizioni atgāja uz Kadaru apkaimi Siguldas līnijā, kur no 1. oktobra piedalījās Mores kaujās, taču jau 5. oktobra vakarā munīcijas dēļ tika atvilkti no kaujas un caur Inčukalnu, Ropažiem, Rīgu un Kalnciemu pārvietoti uz Kurzemi, 10. oktobrī sasniedzot Džūksti.
Jau ar 12. oktobri II divizions tika pārvietots uz Caunes apkaimi pie Lestenes 42. pulka atbalstam un ar 1. novembri pārcelts uz Putni un tieši pakļauts 18. armijai kā vispārējās darbības artilērija. I divizions ar 10. oktobri ieņēma uguns pozīcijas pie Midzeņiem, netālu no Džūkstes, paliekot šajās pozīcijās līdz pat gada beigām.
III un IV divizions, sākot ar oktobri novietojās Tēviņu apkaimē 9 km uz dienvidrietumiem no Džūkstes artilērijas vispārējās darbības grupas sastāvā, III divizionam paliekot šajās pozīcijās līdz 24. decembrim. IV divizionu oktobra beigās izformēja, kadrus un bruņojumu sadalot 15. artilērijas pulka vajadzībām. Pulka vadība un uzbūve Kurzemes kauju posmā bija šāda:
Pulka komandieris - majors Voldemārs Grāvelis
24. decembrī pulka I divizions veiksmīgi atbalstīja 106. grenadieru pulka pretuzbrukumu Remešu virzienā. Naktī uz 25. decembri pulka vienības pārvilka uz Džūksti un zonu uz ziemeļiem no tās, no šīm pozīcijām pulks 26. decembrī atbalstīja 19. divīzijas vienību pretuzbrukumu Vanagu virzienā, nostabilizējot līniju Annenieku pagasta valde - Bitšķēpi - Vanagi - Veccirpji - Smulkas - augstiene 53,0 - Rūtene.
Trešās Kurzemes lielkaujas laikā 31. decembrī ienaidniekam izdevās izlauzties līdz pat II un III diviziona pozīcijām, taču artilērijas vīriem kā pēdējai aizsardzības līnijai izdevās to atsist. 1945. gada janvāra sākumā pulka vienības pārcēla uz Vīlītes apkaimi un martā deva pavēli doties uz Saldus rajonu. Kustība pa pavasara lietavās izmirkušajiem ceļiem bija apgrūtināta un kustībā pulks pavadīja laiku līdz pat 1945. gada aprīlim.
Kaujas gaitas 19. ieroču SS artilērijas pulks beidza 1945. gada 8. maijā ar Lielvācijas kapitulāciju Saldus rajonā.
Saucīne
Saucīne ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 1,4 km no pagasta centra Rekovas, 20,1 km no novada centra Viļakas un 247,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas uz rietumiem no pagasta centra Rekovas, nomaļus no valsts autoceļiem, pie Stiglovas ietekas Rikā.
Ceļinieks
Ceļinieks ir Jāzepa Vītola elēģiska kora dziesma ar Poruka vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota 1910. gada Piekto vispārējo latviešu dziedāšanas svētku garīgajā koncertā.
Vēsture
Tā ir viena no visskaistākajām Vītola kordziesmām, kas komponēta 1903. gada vasarā atvaļinājuma dienās Krievijas dienvidos Ļisičanskā, aptuveni tad pat, kad "Karaļmeita). Ap šo laiku Vītolam jaunu episku vai balādisku tekstu, kas ierosinātu lielākam kordarbam, jau sāka trūkt, un viņš pievērsās agrāk mazāk ievērotajai solo dziesmai, bet kormūzikā — dabas vai apceres lirikai. "Ceļinieks" bija viens no skaistākiem Poruka apceres lirikas paraugiem, kas arī savā īpatnējā metriskajā mierā saistīja komponistu, tāpat personiskā izjūta tajā nebija tik indiskrēta, un Vītols nevilcinādamies izvēlējās šo tekstu kordziesmai.
Izvēle bija laimīga, un 1903. gadā tālu no dzimtenes piedzima dziesma, kam paša Vītola bagātajā pūrā ir vēl tikai pāris līdzinieces. "Ceļinieks" nav analizējama dziesma, jo tā stāv pāri parastajiem formas un satura jautājumiem, un tajā meklējams kāds cits noslēpums, uzminams vairāk tīri intuitīvi.
Ešlija Ekšteina
Marija Ešlija Ekšteina (en; dzimusi Dreina ) ir amerikāņu aktrise un dziedātāja.
Ešlija dzimusi Lūivilā, bet izaugusi Orlando. Kā aktrise debitējusi 2001. gadā seriālā JAG. Ierunājusi Asokas Tano tēlu animācijas filmā "Zvaigžņu kari: Klonu kari" un seriālos "Zvaigžņu kari: Klonu kari" un "Zvaigžņu kari: Dumpinieki". apprecējusies ar beisbolistu Deividu Ekšteinu.
Paulis Sprincis
Pirmskara dzīve
Paulis Sprincis dzimis Cēsu apriņķa Grašu pagastā zemnieku ģimenē. 1932. gadā Sprincis beidzis Rīgas komercskolu, pēc tam Latvijas Universitātē studējis tautsaimniecību, vienlaikus strādājot.
Otrajā pasaules karā
1941. jūnijā, pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Paulis Sprincis brīvprātīgi piesakās dienestā jaunformētajās latviešu vienībās un tiek ieskaitīts 272. Daugavgrīvas policijas bataljonā, tā sastāvā piedalās Varšavas geto ārējā apsardzē 1942. gada augustā un septembrī. . Vēlāk Sprincis tiek ieskaitīts 19. divīzijas sastāvā. 1943. gada 8. jūnijā apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu, bet 1943. gada 11. jūlijā tiek paaugstināts par kapteini. 1943. gada nogalē Sprincis tiek nozīmēts par vada komandieri virsleitnanta Graumaņa izveidotajā 2. latviešu brigādes 42. pulka slēpotāju rotā.
1944. gada 25. februārī Sprincis tiek nozīmēts apmācības brigādē, pēc tam nonāk 19. divīzijas 19. fizilieru (Laumaņa) bataljonā. 1944. 11. jūlijā Paulis Sprincis tiek paaugstināts par virsleitnantu, bet 1944. gada 9. augustā apbalvots ar I šķiras Dzelzs krustu. 1944. gada decembrī Sprincis tiek iecelts par 19. divīzijas 19. fizilieru bataljona 2. rotas komandieri.
Virsleitnants Paulis Sprincis izrāda īpašu varonību cīņās pie Bikseriem 1944. gada 7. novembrī, izraujoties ar savu rotu no aplenkuma, kā arī nogriežot uzbrucējiem atkāpšanās ceļu, kā arī 1944. 27. decembrī, kad, par spīti no artilērijas šāviņa gūtam ievainojumam, Sprincis ved savu rotu triecienā un turpina cīņu līdz atbalsta punkts ir nodrošināts, neskatoties uz to, ka papildus tiek ievainots abās rokās un kājā. Par izrādīto cīņassparu Sprincis 1945. gada 28. februārī tiek apbalvots ar Vācu krustu zeltā.
1945. gada martā Sprincis tiek piekto reizi ievainots un evakuēts no Kurzemes cietokšņa uz armijas hospitāli Vācijā, kur arī sagaida kara beigas.
Pēckara dzīve
Pēc kapitulācijas Sprincis nonāk karagūstekņu un vēlāk bēgļu nometnē Rietumvācijā, līdz kamēr 1948. gadā emigrē uz Austrāliju. Tur Sprincis sākotnēji pelna iztiku kā mežcirtējs Tasmanijā, vēlāk darbojas par grāmatvedi kādā celtniecības uzņēmumā.
Virsleitnants Paulis Sprincis mirst Brisbenā 2006. gada 1. oktobrī.
Anatols Čepurnovs
Anatols Čepurnovs (ru; fi; Lovīsa —  Helsinki) bija Krievijas un Somijas šahists.
Biogrāfija
Krievijas impērijas laikā strādājis Somijas dzelzceļa pārvaldē. Piedalījies Sanktpēterburgas šaha turnīros. 1909. gadā palicis 14. vietā Viskrievijas šaha amatieru čempionātā, kurā uzvarējis Aleksandrs Aļehins.
Pēc Pirmā pasaules kara dzīvojis Somijā. 1922. gadā uzvarējis Somijas šaha čempionātā. Šo panākumu atkārtojis arī 1928. gadā. 1924. gadā Parīzē Pasaules amatieru šaha meistarsacīkstēs dalījis 4.-6. vietu (uzvarējis Hermanis Matisons), bet 1928. gadā Hāgā šajā pašā turnīrā dalījis 12.-14. vietu (uzvarēja Makss Eive). Piedalījies arī Ziemeļu valstu šaha čempionātos, kur labāko rezultātu sasniedzis 1930. gadā Stokholmā, kad izcīnījis 3. vietu.
Pārstāvējis Somijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
1924. gada 20. jūlijā Čepurnovs bijis viens no piecpadsmit delegātiem, kuri Parīzē parakstījuši Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) dibināšanas aktu.
Franka Potente
Potentes pirmā Holivudas filma bija 2001. gada kriminālfilma "Kokaīns" (Blow). Attēlojusi lomas filmās "Borna personības noslēpums" (2002) un "Borna pārspēks" (2004). Piedalījusies arī tādās filmās kā Anatomie (2000), Der Krieger und die Kaiserin (2000), Creep (2004), Romulus, My Father (2007), Che (2008), "Ļaunuma izsaukšana 2" (2016) un Muse (2017).
Heincs Fišers
Heincs Fišers (de, izrunā: ; dzimis Grācā, Austrijā) ir 11. Austrijas prezidents. Prezidenta amatā ticis ievēlēts, amatā stājies , 2010. gadā ticis pārvēlēts amatā. Pirms ievēlēšanas par Valsts prezidentu H. Fišers bijis Austrijas Sociāldemokrātu partijas loceklis.
Izglītību ieguvis Vīnes universitātē, 1961. gadā pabeidza doktorantūru. 1993. gadā kļuva par politisko studiju profesoru Insbrukas universitātē.
Maija Amoliņa
Maija Amoliņa (dzimusi Liepājā) ir latviešu žurnāliste.
Absolvējusi Liepājas mūzikas vidusskolu. 1957. gadā iestājusies Latvijas Valsts Konservatorijā diriģēšanas specialitātē.
1963. gadā sākusi strādāt Valsts TV un Radioraidījumu komitejā. 1975. gadā sākusi strādāt par mūzikas raidījumu redaktori un vadītāju Latvijas Televīzijā. Strādājusi pie vairāku Latvijas un pasaules mūziķu portretiem. Zināmākais Amoliņas veidotais raidījums ir videofilma "Mariss Jansons", kura saņēmusi vairākas balvas, tai skaitā Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais scenārists".
2011. gadā apbalvota ar Atzinības krustu par savu darbu Latvijas kultūras un mākslas popularizēšanā. 2017. gadā ieguvusi Cicerona balvu mediju jomā par savu darbu mūzikas žurnālistikā.
Auziņu grāvis
Auziņu grāvis ir Abavas kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Iztek no Līkā ezera pie Mazviļņu mājām. Tek ziemeļu virzienā, pirms Pētertāles sagriežoties uz rietumiem. Ietek Abavā augšpus Vasku dīķiem. Grāvi šķērso valsts autoceļš P104 (Tukums—Auce—Lietuvas robeža (Vītiņi)), netālu no Auziņu grāvja atrodas Strutele.
Barklaji de Tolli
Barklaji de Tolli (de) ir vācbaltiešu dzimta, kas 17. gadsimtā ieradās no Skotijas. 18. gadsimtā Barklaji piederēja Rīgas patriciešu kārtai, Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli (1752-1826) bija Rīgas birģermeistars. Krievijas Impērijas ģenerālfeldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolli 1813. gadā ieguva grāfa titulu, bet 1815. gadā firsta (kņaza) titulu.
Vēsture
Dzimta atzarojusies no Aberdīnas Tuī (Towie, Tolly) Barklaju klana, tomēr tiešā senču līnija izsekojama līdz tirgotājam Pīteram Barklajam (miris 1661), kurš Trīsdesmitgadu kara laikā pārcēlās uz Rostoku.
Kristīnes Ģertrūdes fon Līderes meita Kristīne Auguste (1803-1887) apprecējās ar ģenerāli Vilhelmu fon Veimarnu (Weymarn). 1859. gadā viņu dēlam pulkvedim Aleksandram Veimarnam (1825-1905) un viņa pēcnācējiem atļāva pieņemt Barklaja de Tolli uzvārdu un titulu.
Sišova
Sišova (latgaliešu: Syšova) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 3,5 km no pagasta centra Rekovas, 21,7 km no novada centra Viļakas un 247,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Jonass Enlunds
Jonass Enlunds (dzimis 1987. gada 3. novembrī) ir somu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Pašlaik (2015) Enlunds pārstāv Kontinentālās hokeja līgas klubu Jaroslavļas "Lokomotiv".
Spēlētāja karjera
Uzaudzis Helsinku HIFK kluba junioru sistēmā, profesionāļa karjeru Enlunds sāka 2006.—07. gada sezonā, debitējot SM līgas kluba Tamperes "Tappara" sastāvā. Jau nākamajā sezonā Enlunds bija viens novadošajiem komandas uzbrucējiem, bet 2009.—10. gada sezonu noslēdza kā visas līgas labākais vārtu guvējs.
2015. gada maijā noslēdza līgumu ar Jaroslavļas "Lokomotiv".
Jurizdikas pilskalns
Jurizdikas pilskalns atrodas Latgalē, Ludzas austrumu pievārtē, Ludzas novada Zvirgzdenes pagasta Baņolejā, Lielā Ludzas ezera dienvirietumu krastā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Pilskalnu 1959. gadā apzināja Vladislavs Urtāns. Tas aizņem garena paugura 15 metrus augsto austrumu galu. Plakums 50 x 20 metri. Kultūrslānis apmēram 1 metrus biezs. Datējums — vidējais/vēlais dzelzs laikmets.
Kārlis Morics Lejiņš
Kārlis Morics Lejiņš (1858-1920) bija latviešu ārsts, pirmais Latviešu ārstu biedrības priekšsēdētājs (1902-1903). Baltijas hercogistes Zemes komitejas loceklis (1918).
Biogrāfija
Dzimis Vecates pagasta “Rimeikās” 16 bērnu ģimenē. Pauļa Lejiņa vecākais brālis un krusttēvs, faktiski arī patēvs (viņu tēvs nomira agrā Pauļa vecumā). Studēja medicīnu Pēterburgas Kara medicīnas akademijā. Pēc studiju beigām strādāja Rīgā par rentgenologu un fizikālās terapijas speciālistu. Viņa kabinets atradās līdzās Rīgas Latviešu biedrības ēkai.
1902. gada 4. martā pēc viņa iniciatīvas 25 Rīgas latviešu ārsti izveidoja Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas Ārstniecības nodaļu, par kuras pirmo vadītāju ievēlēja Kārli Moricu Lejiņu. 1904. gadā tā izveidoja savu bezmaksas ambulanci un 1909. gada 17. jūnijā tika pārveidota par patstāvīgu Latviešu ārstu biedrību Gustava Reinharda vadībā. 1917. gada 22. decembrī Lejiņu ievēlēja par provāciskās Vidzemes Zemes padomes locekli. 1918. gada 8. novembrī viņš kopā ar jaunāko brāli Pauli Lejiņu, Jāni Bisenieku, Andreju Krastkalnu, Eiženu Laubi, Konstantīnu Pēkšēnu, Alfrēdu Ģīmi iesaistījās Baltijas hercogistes Zemes komitejas sastāvā.
Miris Rīgā 1920. gada 20. jūlijā. Apglabāts Meža kapos.
Pelēkais zaķis
Pelēkais zaķis (Lepus europaeus) ir zaķu dzimtas (Leporidae) suga, kurai ir 15 pasugas. Dabīgais izplatības areāls aptver Eiropas un Āzijas rietumu mēreno joslu: stepju, mežastepju un jauktu koku meža zonu, kas mijas ar pļavām un kultivētiem lauksaimniecības tīrumiem.
Sistemātikas diskusijas
DNS pētījumu rezultāti liecina, ka pelēkais zaķis ir ļoti tuvu radniecīgs Dienvidāfrikā dzīvojošam Kāpzemes zaķim (Lepus capensis) un, iespējams, abas sugas tuvākajā nākotnē tiks apvienotas un sistematizētas kā viena suga. Tomēr pirms sistemātikas izmaiņām zinātnieki turpina veikt papildu ģenētiskos pētījumus.
Izplatība
Pelēkais zaķis apdzīvo lielāko daļu Eiropas, ziemeļos sasniedzot Britu salas, Skandināvijas dienvidus, sastopams arī Kaukāzā, Aizkaukāzā, Turcijā, Irānā, Tuivajos Austrumos dienvidu robežai sasniedzot Sīriju un Izraēlu. Eiropas dienvidu robeža sasniedz Spānijas ziemeļus, bet virzienā uz austrumiem areāls stiepjas līdz Sibīrijai. Suga ir introducēta daudzviet pasaulē: Kanādā, ASV, Argentīnā, Brazīlijā, Čīlē, Barbadosā, Folklenda Salās, Reinjonas salā, Lielbritānijā, Īrijā, Austrālijā un Jaunzēlandē.
Latvijā
Pelēkais zaķis Latvijā arī ir ienācējs. Tas 17. gadsimtā palēnām ieradās no dienvidiem un mūsdienās ir sastopams visā valsts teritorijā, bet nevienmērīgi. Tā kopējā populācija Latvijā ir 20 000 īpatņi, un lielākā blīvumā sastopams valsts rietumos un dienvidaustrumos, mazāk novērojams Piejūras zemienē un ziemeļu, ziemeļaustrumu rajonos. Dzīvo dažādos biotopos: galvenokārt atklātās ainavās (tīrumos, pļavās) un krūmājos, arī nelielos mežos un mežmalās. Izvairās no skujkoku mežiem un augstajiem purviem. Labprāt apmetas lauksaimniecības tīrumos. Rudenī un ziemā, kamēr nav izveidojusies dziļa sniega kārta, ļoti iecienīta apmešanās vieta ir ziemāju sējumi un krūmāji to tuvumā. Nereti sastopams apdzīvotās vietās — dārzos, apstādījumos, parkos. Latvijā sastopama pasuga — L. e. hybridus.
Izskats
Pelēkais zaķis ir ne tikai viena no lielākajām sugām zaķu dzimtā, bet visā zaķveidīgo zīdītāju kārtā. Tam ir slaids ķermenis, garas ausis un garas kājas. Pakaļkājas gandrīz divas reizes garākas kā priekškājas, kā arī pakaļkāju pēdas ir ļoti garas, apmēram 12—17 cm. Pēdu apakšpusē elastīgi, amortizējoši matiņi. Priekškājām pieci pirksti, pakaļkājām četri. Ķermeņa garums ir 48—70 cm, smailās astes garums 8—12 cm, ausis 10—14 cm, svars atkarībā no sezonas mainīgs, apmēram 3—7 kg. Mātītes nedaudz lielākas nekā tēviņi, bet citu ārēju atšķirību nav. Kāju muskulatūra piemērota ātrai un ilgstošai skriešanai atšķirībā no trušiem, kuri ātri skrien tikai īsās distancēs.
Apmatojums mīksts un biezs, ar zīdainu pavilnu, kas veidota no izlocītiem matiņiem. Kažoka krāsa maskējoša, tai raksturīgs sezonāls dimorfisms. Virspusē var būt dažādas nokrāsas, bet vienmēr vairāk vai mazāk izteikti melnbrūni raibumi, kurus rada pavilnas matu gali. Siltajā sezonā ķermeņa augšpuse un priekšpuse rūsganpelēka, ar dzeltenīgu nokrāsu, ķermeņa apakšpuse balta. Ziemā apmatojums biezāks un garāks, tā krāsa virspusē un priekšpusē brūngana, sāni un pakaļkājas gaišas, vēders un vaigi balti. Vasarā pelēkais zaķis ir ievērojami tumšāks nekā ziemā. Astes apmatojums balts, ar palielu tumšu plankumu vai joslu augšpusē. Apmatojuma maiņa notiek divas reizes gadā - pavasarī un rudenī.
Uzvedība un īpatnības
Zaķis ir savrupnieks, izņemot pārošanās sezonu, nometnieks, aktīvs visu gadu, izteikts krēslas un nakts aktivitātes ritms. Dienas laikā tas slēpjas kādā labi apslēptā iedobē. Komunicējot viens ar otru, tie izmanto ausis. Piemēram, ja ausis tiek saslietas, zaķis ir ieinteresēts komunicēt, bet, ja ausis tiek pieglaustas, zaķis vēlas būt viens. Tas arī brīdina citus zaķus par briesmām, ātri sitot priekškājas pret zemi. Pelēkais zaķis var skriet ar ātrumu 56 km/h un no plēsējiem glābjas, ātri skrienot, turklāt veikli ik pa brīdim mainot virzienu. To medī pelēkie vilki, lūši, lapsas un lielie plēsīgie putni. Pelēkajam zaķim ir laba dzirde, oža, tomēr tā labi darbojas tikai nelielā attālumā, un redze, kuras īpatnība ir vājš asums un dziļums. Līdz ar to zaķis ar grūtībām saskata nekustīgus objektus, bet redzei ir ļoti plašs redzeslauks. Zaķa acu novietojums ļauj, nepagriežot galvu, skatīties gan uz priekšu, gan uz aizmuguri, gan uz sāniem, gan augšup. Tas ir arī labs peldētājs.
Barība
Pelēkais zaķis ir izteikts augēdājs ar ļoti plašu barības spektru. Galvenokārt tas barojas ar graudzālēm un pākšaugiem. Rudenī labprāt mielojas ar lakstaugu sēklām. Ja lakstaugu nepietiek vai ja tie ir nepieejami, piemēram, ziemā, kad izveidojas ļoti bieza sniega kārta vai sērsna, zaķis ir spiests pievērsties kokaugiem. Tas grauž krūmus, bebru nogāzto koku zarus un mizu, apgrauž nelielus, jaunus lapu kokus, īpaši iecienīti ir jauni augļu kociņi. Turklāt pelēkajam zaķim kā visiem zaķu dzimtas dzīvniekiem barība gremošanas sistēmai iziet cauri 2 reizes. Pirmo reizi tā tiek izdalīta kā mīkstas, zaļas spiras, kuras tiek apēstas vēlreiz, un barība tikai pēc tam tiek sagremota pilnībā. Pēc otrās reizes tā izdalās kā cietas un tumšas spiras.
Samotrākes Nīke
Statuja veidota no Paras marmora. Veltīta dieviem pateicībā par uzvaru kādā jūras kaujā 190. gadā p.m.ē. Statuju 1863. gadā Samotrākes salā atklāja Šarls Šampuaso, sadalījušos 110 gabalos. Netika atrasta statujas galva un rokas, Šampuaso un vēlāk arī citi arheologi ir nesekmīgi, vienīgi ir atrasta daļa no labās rokas.
Pelēkais zaķis
Vairošanās
Pelēkais zaķis ir poligāms dzīvnieks. Riesta laikā zaķene sev cenšas pievērst ar paklusu purpināšanu un ar atstātām urīna smaržu zīmēm. Toties tēviņi šajā laikā savdabīgi svilpj. Ap mātīti parasti sapulcējas vairāki tēviņi, kas tai izrāda savu veiklību un spēku. Pāri izveidojas uz ļoti īsu laiku. Mātīte pārojas vismaz divas reizes gadā — agri pavasarī un vasaras pirmajā pusē. Ļoti bieži pelēkais zaķis pārojas vēl trešo reizi — vasaras nogalē vai rudens sākumā. Grūsnības periods ilgst apmēram 30—42 dienas. Mātīte spēj sākt nākamo meklēšanos, pirms vēl piedzimuši iepriekšējā reizē ieņemtie mazuļi un var tikt apaugļota tūlīt pēc dzemdībām.
Metienā ir apmēram 1—9 mazuļi, visbiežāk 3—5 mazuļi. Lielākais mazuļu skaits novērojams otrajā metienā. Zaķēni nāk pasaulē īpaši ierīkotā, paseklā bedrītē. Jaundzimušie sver 100—200 g. Tie ir uzreiz apmatoti, ar acīm vaļā un dzirdīgi. Pēc dažām stundām mazuļi spēj jau skraidīt. Zaķu piens ir ļoti barojošs, tāpēc pēcnācēji aug un attīstās strauji. Trīs dienu vecumā mazuļi sāk pamest piedzimšanas vietu un izklīst tuvējā apkārtnē. Tādējādi tie ir labāk pasargāti no plēsējiem. Māte pa apli, apmeklējot katru mazuli, ierodas tos zīdīt vienu vai divas reizes diennaktī, vienā un tajā pašā laikā, parasti vakarā pēc saulrieta un no rīta. Neraugoties uz to, ka jau nedēļas vecumā mazuļi pirmo reizi pagaršo zāli, bet divas nedēļas pēc piedzimšanas sāk pārtikt galvenokārt no augiem, laktācijas periods ilgst līdz pat ceturtajai, piektajai dzīves nedēļai. Pēc tam zaķēni kļūst pilnīgi patstāvīgi. Dzimumbriedumu pelēkie zaķi sasniedz 8—12 mēnešu vecumā. Dzīves ilgums savvaļā 4—8 gadi. Vairākums iet bojā pirmajā vai otrajā dzīves gadā. Trīs gadu vecumu sasniedz viens vai divi no desmit zaķiem.
Samotrākes Nīke
Piemineklis apskatāms Parīzē, Luvras muzeja galvenajās kāpnēs, kur tas izstādīts 1884. gadā. Viens no ievērojamākajiem muzeja eksponātiem. Piemineklis vairākkārt restaurēts.
Bierzinīki (Zvirgzdenes pagasts)
Bierzinīki ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 273 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Valna ezers.
Apollo Group
Apollo Group OÜ ir Igaunijas izklaides, ēdināšanas un mazumtirdzniecības uzņēmumu pārvaldītājsabiedrība. Tā galvenais birojs ir Tallinā. Grupas īpašnieki ir Margusa Linnamē pārvaldītājsabiedrība MM Grupp OÜ (55 % kapitāldaļu) un Ivara Vendelina uzņēmums Sandbach OÜ (45 procenti).
Apollo Group pieder grāmatnīcas Apollo, kinoteātri Apollo, filmu izplatīšanas uzņēmums Baltic Film Distribution, sulu bāri Blender, saldējuma kafejnīcas IceCafe un restorāni O'Learys, KFC, Vapiano un "Lido".
Vēsture
Par Apollo grupas pirmsākumu tiek uzskatīts 1949. gads, kad Tallinā atvēra grāmatnīcu Teadus ("Zinātne").
1998. gada 23 jūlijā tika dibināts grāmatu tirdzniecības uzņēmums AS Apollo Raamatud. 1999. gadā tas atvēra interneta veikalu www.raamatud.ee, bet 2000. gada decembrī Tallinā, Viru ielā atvēra pirmo jaunās paaudzes grāmatnīcu Apollo Raatamataja.
2004. gadā Somijas uzņēmums Sanoma Oyj no Ivara Vendelina un Tomasa Krūsa nopirka video nomas tīklu Videoplanet. 2010. gadā Sanoma apvienoja savus meitas uzņēmumus Igaunijā: AS Apollo Raamatud, AS Rautakirja Estonia (mazumtirdzniecība, agrākais R Kiosk Eesti AS), AS Lehepunkt (preses izdevumu vairumtirdzniecība) un Forum Cinemas Home Entertainment AS (filmu un skaņu ierakstu importēšana, vairumtirdzniecība, mazumtirdzniecība un noma). 30. aprīlī Apollo Raamatud, Lehepunkt un Forum Cinemas Home Entertainment tika likvidēti, to zīmoliem, veikaliem un aktīviem pārejot apvienošanas uzņēmuma Rautakirja Estonia pārvaldībā. 2011. gadā tika atklāta vietne www.apollo.ee. 2012. gada 5. martā Sanoma vienojās pārdot kiosku tīklu R-Kioski (Rautakirja) Norvēģijas Reitan grupai; darījums pabeigts 29. martā. 21. martā Rautakirja Estonia direktors Ivars Vendelins un Tomass Krūss dibināja uzņēmumu Apollo Holding OÜ, kas 11. maijā no Rautakirja Estonia nopirka grāmatnīcu tīklu Apollo. Veikalu tīkls turpināja paplašināties, jaunas grāmatnīcas atverot Tallinā, Vīlandē, Pērnavā un Kohtla-Jervē. 2012. gadā Pērnavā tika atvērts pirmais Apollo Kino kinoteātris.
2015. gada februārī MM Grupp grupai piederošā ieguldījumu sabiedrība UP Invest OÜ iegādājās 50 % Apollo Holding kapitāldaļu. 2017. gada 20. oktobrī tika panākta vienošanās par Apollo Cinemas OÜ (Apollo Kino OÜ mātesuzņēmums) kapitāldaļu iegādi (55 % iegūtu UP Invest OÜ un 45 % — OÜ Apollo Group), kā arī uzņēmumi Theatrical Film Distribution, Apollo Kohvikud OÜ un JÄÄTISEKOHVIKU Osaühing kļūtu par Apollo Cinemas OÜ meitasuzņēmumiem. 5. decembrī Igaunijas konkurences uzraudzības institūcija atļāva šo darījumu. 2018. gada 7. martā Apollo Holding OÜ tika pārdēvēts par Apollo Kauplused OÜ. 2018. gada 18. aprīlī Apollo Cinemas OÜ tika pārdēvēts par Apollo Group OÜ. Tā patiesie labuma guvēji bija Margus Linnamē ar viņa pārvaldības uzņēmuma UP Invest starpniecību (55 % kapitāldaļu) un Ivars Vendelins ar uzņēmuma Sandbach OÜ starpniecību (45 procenti). 2018. gada 23. augustā tika paziņots, ka Apollo Group iegādāsies uzņēmumu APL Restoranid, kam pieder sporta bāri un restorāni Baltijas valstīs, kas darbojas Zviedrijas franšīzes tīklā O'Learys. 21. septembrī darījumu atļāva Igaunijas Konkurences padome. 2019. gada 11. februārī Apollo Group paziņoja par KFC restorānu ķēdes franšīzes iegādi Latvijā un Lietuvā no Lietuvas uzņēmuma Cibus Group. 2019. gada 1. augustā Apollo Group paziņoja par vēlmi iegādāties uzņēmumu Piano Group OÜ, kam pieder Itālijas franšīzes Vapiano restorāni Baltijas valstīs un Somijā.
2020. gada 18. oktobrī mātes uzņēmums UP Invest OÜ tika apvienots ar MM Grupp OÜ. 2021. gada 12. jūlijā tika paziņots, ka Apollo Group iegādāsies Latvijas ēdināšanas uzņēmuma AS "Lido" 51 % kapitāldaļu no Ivara Vendelina uzņēmuma Mirrow Institute, kas jūnijā kļuva par "Lido" kontrolpaketes īpašnieku. Augustā Igaunijas Konkurences padome atļāva šo darījumu, Latvijas Konkurences padome to atļāva oktobrī.
Gārša (Lejasciema pagasts)
Gārša ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V374, Iežupes upes krastā.
Ēriks Lanss
Ēriks Lanss (īstajā vārdā Juris Vīksne, dzimis Jelgavā) ir latviešu prozaiķis un scenārists.
Biogrāfija
1966. gadā absolvējis Rīgas Politehniskā institūta elektroenerģētikas fakultāti. 1980. gadā kļuvis Latvijas Rakstnieku savienības biedru. 1982. gadā sarakstījis savu pirmo kinofilmas scenāriju filmai "Tereona galva". 21. gadsimtā pievērsies dokumentālā kino scenārijiem, 2005. gadā uzņemts Kinematogrāfistu savienībā.
Strādājis pie scenārijiem filmām "Dārzs ar spoku", "Par mīlestību pašreiz nerunāsim", "Amats Nr. 1. Valsts prezidents", "Džona Doreda sala", kā arī Dzintras Gekas Sibīrijas cikla filmām "...un Igarka un Cerība un Taurenis",  "Agapitova un izglābtie", "Stacija Latvieši 1937", "Maršruts Ķekava - Omskas apgabals, 1949", "Kur palika tēvi?".
Mazā Bolderājas iela
Mazā Bolderājas iela ir iela Rīgā Kurzemes rajonā, Imantā. Mazā Bolderājas iela sākas krustojumā ar Mellužu ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 400 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar betona bruģa segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Mazā Bolderājas iela ir nosaukta Rīgas daļas, vēsturiski vietas ārpus pilsētas robežām — Bolderājas vārdā.
Ielu savienojumi
Mazā Bolderājas iela ir savienota ar šādām ielām:
Piziks
Piziks var būt:
Armēņu genocīda memoriālais komplekss
44 metrus augstā stēla simbolizē armēņu nacionālo atdzimšanu. Aplī ir izvietotas 12 plātnes, kas simbolizē 12 zaudētās provinces mūsdienu Turcijas teritorijā. Apļa centrā 1,5 m dziļumā atrodas mūžīgā uguns, kas veltīta pusotram miljonam armēņu, kas tika nogalināti genocīda laikā. Ap memoriāla parku atrodas 100 m gara siena, uz kuras atrodas to pilsētu un ciemu nosaukumi, kur notika masu slepkavības un deportācijas.
1995. gadā tika atvērts Armēņu genocīda institūtmuzejs.
Brutenieku grāvis
Brutenieku grāvis ir Skrimbu strauta labā krasta pieteka Tukuma novadā.
Tek ziemeļu virzienā. Ietek Skrimbu strautā augšpus Kalnmuižas. Grāvi nešķērso valsts autoceļi, tā krastos nav lielu apdzīvoto vietu.
Zeltauzītes
Zeltauzītes (la) ir graudzāļu dzimtas ģints. Ģints ir plaši izplatīta mērenajā joslā, subarktiskajos un kalnu biotopos lielākajā daļā pasaules. Ģintī ir akceptētas 87 sugas, no kurām Latvijā ir sastopama tikai viena — pļavas zeltauzīte (Trisetum flavescens).
Baltezera iela
Baltezera iela var būt:
Pasaka par tukšo telpu
"Pasaka par tukšo telpu" ir 2017. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Krista Burāne.
Sižets
Pasniedzējs un scenogrāfs Andris Freibergs veido savu pašportretu kā scenogrāfiju izrādē "Andris Freibergs".
Bikaunīki
Bikaunīki ir ciems Maltas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 240 km attālumā no Rīgas.
Jāns Markošs
Jāns Markošs (sk; dzimis Banska Bistricā) ir Slovākijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007).
Biogrāfija
1997. gadā Žilinā uzvarējis Slovākijas junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Pēc gada debitējis Slovākijas šaha čempionāta finālā. 1999. gadā uzvarējis Slovākijas junioru šaha čempionātos U14 un U16 vecuma grupās. 2000. gadā Grieķijā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Tajā pašā gadā uzvarējis arī Slovākijas junioru šaha čempionātos U16 vecuma grupā un Zvolenā bijis labākais arī Slovākijas pieaugušo šaha čempionātā. 2001. gadā Bratislavā uzvarējis Slovākijas junioru šaha čempionātos U20 vecuma grupā. 2006. gadā Banska Štjavnicā dalījis 1.-2. vietu Slovākijas šaha čempionātā, taču pēc papildu mača palicis otrais. 2007. gadā atkārtojis šo panākumu Slovākijas šaha čempionātā. 2008. gadā Glāzgovā dalījis pirmo vietu Skotijas atklātajā šaha čempionātā. 2012. gadā Rīgā uzvarējis starptautiskā šaha festivāla Rīgas Tehniskās universitātes Open 2012 "A" turnīrā.
Pārstāvējis Slovākijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Markošam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Stiglova
Stiglova var būt:
Austēja
Austēja (lt) lietuviešu mitoloģijā ir bišu dieve, ko 16. gadsimtā minējis poļu vēsturnieks Jans Lasickis. Austēja varētu būt gādājusi par precētajām sievietēm un mātēm, bet no upurēšanas Austējai varētu būt radusies paraža vedībās un kristībās dzērienu liet augšup. Viņa ir Bubila pretstats.
Stabļova
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V478 (Upītes–Demerova).
Mazās sievietes (2019. gada filma)
Filmā tiek sekots līdzi četrām Mārču ģimenes māsām 19. gadsimta Masačūsetsā.
"Mazās sievietes" bija tikai otrā filma, kuru Gērviga režisēja viena pati. Filma bija gan kritiski, gan komerciāli veiksmīga, nopelnot 218,9 miljonus ASV dolārus. "Mazās sievietes" tika nominēta sešām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā kā labākā filma, labākā aktrise galvenajā lomā (Runena) un labākā aktrise otrā plāna lomā (Pjū), bet ieguva vienu "Oskaru" kategorijā "Labākie kostīmi". Filma tika nominēta arī piecām BAFTA kino balvām un divām Zelta globusa balvām.
Lolas skrējiens
"Lolas skrējiens" (de) ir 1998. gada eksperimentālā trillera filma, kuras režisors un scenārija autors ir Toms Tikvers. Filmā galvenās lomas atveido Franka Potente un Morics Blaibtrojs.
Filma stāsta par meiteni Lolu (Potente), kurai 20 minūšu laikā ir jāiegūst 100 000 Vācijas marku, lai glābtu sava drauga Manija (Blaibtrojs) dzīvību.
"Lolas skrējiens" pirmizrāde notika. Filma sacentās par Zelta lauvas balvu Venēcijas kinofestivālā. Izdošanas brīdī filma saņēma plašu kritiķu atzinību un tā saņēma vairākas balvas, tai skaitā septiņas Vācijas Kino balvas. "Lolas skrējiens" tika izvēlēta kā Vācijas kandidatūra par labāko filmu svešvalodā 71. Kinoakadēmijas balvai, tomēr tā neiekļuva ārzemju filmu īsajā sarakstā.
Zirdziņ, hallo!
"Zirdziņ, hallo!" ir 2017. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Filmas stāsts ir par to, ka viss, lai arī mainās, paliek tāds pats. Filmēts uz kāda, pēc vietējo iedzīvotāju teiktā "šausmīgā" ceļa samērā netālu no Latvijas—Krievijas robežas.
Dārtsmuižas strauts
Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Vecupē pie Āboliņu mājām. Strautu šķērso valsts autoceļš P104 (Tukums—Auce—Lietuvas robeža (Vītiņi)), tā krastos atrodas Dārtsmuiža.
Bikaunīki (Rudzātu pagasts)
Bikaunīki ir ciems Rudzātu pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 196 km attālumā no Rīgas.
Aleksejevs
Aleksejevs (ru, no personvārda Aleksejs (Алексей); sieviešu dzimtē Aleksejeva (Алексе́ева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Pūkainā zemzālīte
Pūkainā zemzālīte (la) ir doņu dzimtas suga. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijā. Skrajas augu grupas aug skujkoku un jauktos mežos mēreni mitrās un sausās vietās.
Apraksts
Pūkainā zemzālīte ir daudzgadīgs, 15—30 cm garš lakstaugs. Cers ir blīvs, lapas plakanas un gari skropstaini apmatotas, lineāri lancetiskas, 4—7 cm garas un 0,5—1 cm platas, mala gluda, gals smails. Ziedkopa ir skraja, ziedi pa vienam zariņu galā. Seglapa ir manāmi īsāka nekā ziedkopa. Pogaļa ir garāka nekā sarkani brūnais apziednis. Zied aprīlī un maijā.
Andrejs Sekera
Andrejs Sekera (dzimis 1986. gada 8. jūnijā) ir slovāku hokejists, aizsargs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) Sekera spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Dalasas "Stars" rindās.
Grinberga lieta
Šo procesu uzsāka Ģenerālprokuratūra, bet tiesa A. Lembergu attaisnoja visās instancēs, tai skaitā 2008. gada februārī nepārsūdzamu attaisnojošu lēmumu pieņēma Augstākās tiesas Senāta Krimināllietu departaments
Andrejs Sekera
Spēlētāja karjera
2003.—04. gada sezonā Sekera debitēja Slovākijas Ekstralīgā, aizvadot trīs spēles Trenčīnas "Dukla" sastāvā. Pēc sezonas beigām aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās divas sezonas aizvadot Ontārio hokeja līgas kluba Ovensaundas "Attack" rindās.
Grinberga lieta
Lietas būtība
2005. gada 29. decembrī Ģenerālprokuratūra uzsāka kriminālprocesu pret A. Lembergu par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu (tā sauktā Grinberga lieta). 2006. gada 20. jūlijā, tai pašā dienā, kad Zaļo un Zemnieku savienība pirms 9. Saeimas vēlēšanām izvirzīja A. Lembergu par savu kandidātu Ministru prezidenta amatam, Ģenerālprokuratūra viņam uzrādīja apsūdzību kukuļdošanā, noziedzīgi iegūtas naudas legalizēšanā un amatpersonai uzlikto ierobežojumu pārkāpšanā.
Svētais Simeons Stilīts
Simeons Stilīts jeb Simeons Stabinieks (grieķu:Συμεών τοῦ Στυλίτου; dzimis apm. 390. gadā, miris ) bija kristiešu askēts, kurš pēdējos 37 sava mūža gadus pavadīja staba galā, gremdējoties lūgšanās un sprediķojot. Dažkārt saukts arī par Simeonu Stilītu Vecāko, lai atšķirtu no Simeona Stilīta Jaunākā (521 – 597) un Simeona Stilīta Trešā (5. gs).
Grinberga lieta
Lietas būtība
2007. gada 14. martā A. Lembergu aizturēja sakarā ar apsūdzībām tā dēvētajā Ventspils amatpersonu lietā un tās pašas dienas vakarā apcietināja uz nenoteiktu laiku un Ventspils mērs nokļuva Matīsa cietumā. 2007. gada 22. maijā Kuldīgas rajona tiesa pilnībā attaisnoja Aivaru Lembergu tā dēvētajā Grinberga lietā, jo apsūdzībās nebija saskatāms noziedzīga nodarījuma sastāvs. Lembergu uz tiesu Kuldīgā konvojēja no Rīgas Matīsa cietuma 2007. gada 10. jūlijā apcietinājums Lembergam tika aizstāts ar mājas arestu. 2008. gada 22. februārī arī mājas arests tika atcelts.