cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
42. ieroču SS grenadieru pulks
Cīņas Vidzemē
Ar 27. jūliju 42. pulks līdz ar visu divīziju novietojās pozīcijās Lubānas ezera apkaimē, 42. pulkam ieņemot kreiso spārnu sektorā starp Lielpurviem un Rozniekiem. Līdz 29. jūlijam pulks nodarbojās ar pozīciju izbūvi, 30. jūlijā ienaidniekam izdevās ieņemt kādas vācu vienības sargātos Rozniekus — tos atgūt izdevās pulka 4. rotai leitnanta Pauzera vadībā, kas pārņēma šīs pozīcijas aizstāvību. Cīņas par Rozniekiem turpinājās arī 31. jūlijā, ienaidniekam cenšoties tos ieņemt ar tanku atbalstu, taču 4. rotai visus triecienus izdevās atvairīt. Saskaroties ar sīvu pretestību, ienaidnieks pavērsa uzbrukuma smailes pret vācu pozīcijām uz ziemeļiem un dienvidiem no Rozniekiem, tās satriecot un ielencot 4. rotu, tai izdevās izvairīties no iznīcināšanas atejot uz pulka pozīcijām caur Lubānas mežu masīvu.
1. augustā sekoja ienaidnieka uzbrukums pulka kreisajā spārnā, taču tas tika atvairīts. 3. augustā uzbrukums atsākās, šoreiz ieņemot Līčgaļus un turpinot virzību uz Lubānu — 42. pulkam gan pozīciju pret vakaru izdevās atgūt, taču lielāko daļu māju ienaidnieka artilērija aizdedzināja un tās naktī nācās atstāt. 5. augustā 42. pulks saņēma pavēli steidzami nomainīt 43. pulku sektorā starp Strodiem un Lielpurviem, kas savukārt tika pārsviests pret pēkšņi uzietiem ienaidnieka spēkiem Dambīšu apkaimē. 6. augusta rītausmā 3. rota atvairīja ienaidnieka triecienu gar Rugāju—Lubānas lielceļu. Tās pašas dienas vakarā 43. pulks tika atvilkts no Dambīšiem, ar mērķi to aizvietot ar 42. pulku, taču rotācijas laikā Dambīšus izdevās ieņemt ienaidnieka spēkiem, apdraudot tikai 1 km attālumā esošo Lubānas-Cesvaines lielceļu — pozīciju atguva 5. rota leitnanta Melbārža vadībā.
7. augustā, pēc divīzijas pavēle, 42. pulks atkāpās no Lubānas pozīcijām, vispirms novietojoties pie Liedes kroga, bet 8. augustā saņemot pavēli ieņemt sektoru Elstes—Roznieki—Kadāres. 8. augusta 02:00 virsleitnanta Ziedaiņa kājnieku lielgabalu rota atbalstīja 44. pulka uzbrukumu gar ceļu Aizkuja—Bāliņi, vēlāk 43. pulka atbalstā iesaistoties arī divām 42. pulka rotām majora Reinholda vadībā. Vienai ienaidnieka rotai izdevās apiet pozīcijas un uzbrukt pulka pārsienamajam punktam, taču to izdevās patriekt ārsta leitnanta Kraukļa vadībā. 9. augustā 42. pulks ieņēma sektoru Dailes-Kodiņāres-Elstes-Mežlīči, taču pirms pusdienlaika tika pieņemts lēmums atvilkt 42. un 44. pulku uz Cesvaines-Lubānas dzelzceļa līniju, līdz 12:00 42. pulkam novietojoties jaunajās pozīcijās. Pēcpusdienā ienaidniekam izdevās ieņemt Cesvaines staciju, uzsākot par to sīvas cīņas, pozīcijai vairākkārt mainot saimnieku, taču pret vakaru tā tomēr atradās 42. pulka rīcībā. Kaujas par staciju turpinājās arī 10. augustā.
Bridžita Fonda
Bridžita Džeina Fonda (en; dzimusi ) ir bijusī amerikāņu aktrise.
42. ieroču SS grenadieru pulks
Cīņas Vidzemē
20. augustā 42. pulka 1. rotu un 100 vīrus no divīzijas rezerves majora Reinholda vadībā nosūtija 43. pulka atbalstam cīņās ap Kārzdabu, vēlāk piesaistot vēl vienu 42. pulka šo uzbrukumu izdevās atvairīt. Septembra sākumā Kārzdabas-Doriņu pozīcijās novietoja visu 42. pulku. Pēc uzbrukuma atvairīšanas ienaidnieka centieni apsīka, tika saņemts arī pulka papildinājums — ieradās jaunformētais II bataljons kapteiņa Ivanova vadībā, ļaujot 42. pulkam atmest Kampfgruppenbataillon nosaukumu. 11. septembrī, ar mērķi saīsināt fronti un likvidēt Liezēres-Lejaciema izbīdījumu, kura kreisajā spārnā atradās 44. pulks, divīzijas vadība pieņēma lēmumu naktī atiet uz izbūvētajām Tirzas pozīcijām, pavēlot 42. pulkam naktī veikt 3 km garo atiešanas manevru. Tirzas līnijā 42. pulks ieņēma sektoru no Liezeres līdz Jūriņkalnam divīzijas labajā spārnā.
No Tirzas līnijas divīzijas vienības atgāja septembra vidū, 42. pulkam divīzijas arjergardā atvairot ienaidnieka tanku ķīli pie Nītaures 25. septembrī pirms Siguldas līnijas sasniegšanas.
Bridžita Fonda
Henrija Fondas mazmeita, Pītera Fondas meita, precējusies ar komponistu Deniju Elfmanu.
42. ieroču SS grenadieru pulks
Mores kaujas
Siguldas līnijā divīzija novietojās starp Siliņiem un Purlauri, netālu no Mores mežniecības, 42. un 44. pulkam novietojoties galvenajā kaujas līnijā, kreisajā un labajā spārnā respektīvi, ar 43. pulku rezervē Allažos. Šeit divīzijas galvenais uzdevums, līdz ar visu 16. armiju, bija nodrošināt vācu 18. armijas atiešanu no Igaunijas, izvairoties no ielenkuma, neļaujot ienaidniekam izlauzties līdz Baltijas jūrai un ceļu nogriezt.
28. septembra pievakarē ienaidniekam izdevās pa purva ceļu nonākt 42. pulka pozīcijās pie Kartūžu muižas un, izmantojot pārsteiguma elementu, tās ieņemt. Pozīcijas izdevās atgūt pulka I bataljonam ar sešu vācu triecienlielgabalu atbalstu 29. septembrī, nodarot ienaidniekam smagus zaudējumus. Naktī no 6. uz 7. oktobrī 19. divīzija atstāja Siguldas līniju un uzsāka virzību uz Kurzemi.
Kurzemes cietoksnī
Pārvietojoties pa militārā un civilā transporta pārblīvētajiem ceļiem maršrutā Āgenskalns, Kalnciema šoseja, Kalnciems un Batari, 19. divīzijas vienības 11. oktobrī sasniedza Džūksti. 12. oktobrī pienāca pavēle izvietoties līnijā Rasas—Eglītes—Gardenes stacija, 42. pulkam ieņemot sektoru divīzijas centrā.
Pulka vadība un uzbūve bija šāda: Komandieris — majors Galdiņš
15. oktobrī ap plkst. 10:00 sākās ienaidnieka uzbrukums Dobele—Džūkste virzienā, skarot pamatā tieši 42. pulka sektoru — pēc artilērijas sagatavošanas tam izdevās iebrukt pulka labajā spārnā, ko aizstāvēja II bataljons. Bataljons turpināja pretošanos atsevišķos punkto, tā komandieris kapteinis Šeibelis bija spiests atvilkt komandpunktu uz Pūcēm, taču ar divīzijas rezervju iesaisti iebrukumu uz ziemeļiem-ziemeļaustrumiem no pārrāvuma vietas izdevās apturēt, taču pārrāvuma rietumos tam izdevās pārraut sakarus ar blakus esošo 43. pulka II bataljonu. Ienaidnieka tālākais uzbrukums ar artilērijas atbalstu salauza 43. pulka leitnanta Piterāna komandētās 2. rotas pretestību pie Nabadziņiem, situāciju izdevās stabilizēt tikai iesaistot kaujā pulkvežleitnanta Birzuļa 271. policijas bataljonu, taču pilnībā iebrukumu likvidēt neizdevās.
Naktī no 16. uz 17. oktobri notika pārkārtošanās uz jaunu galveno kaujas līniju Gardenes stacija-Nabadziņi—Straģi—Pūces—augstiene 73,0—Balti—Pēteri—Pikšas, 42. pulkum liekot pārvietoties vairākus kilometrus tālāk aizmugurē divīzijas rezervē. Šajā brīdī pulka faktiskajā sastāvā bija 1167 vīri, no tiem kaujasspējīgi — 915. Iepriekšējās kaujās 44. pulka II bataljons bija pakļauts 42. pulka vadībai un, līdz ar uzdevumu segt pārvietošanos, sagaidīja no tās pavēles par atiešanas laiku, taču kļūdainā kārtā netika sniegtas — rezultātā bataljons nonāca ielenkumā un tikai ar zaudējumiem tam izdevās izlauzties un pievienoties pārējai divīzijai.
Rezervē 42. pulks atradās līdz 28. oktobrim, kad saņēma pavēli nomainīt 44. pulku divīzijas kreisajā flangā starp Straģiem un Plamžiem, kaimiņos 21. Luftvaffes lauka divīzijai. Otrajā Kurzemes lielkaujā novembra sākumā pulks aktīvu dalību neņēma, taču novembra vidū ienaidnieks, par spīti mīnmetēju un artilērijas ugunij, uzsāka uzbrukuma pozīciju izbūvi pulka II bataljona priekšā pie Pūcēm. Novērojot ienaidnieka darbību VI korpusa vadība paredzēja, ka gaidāmā uzbrukuma smaile trieksies Dobeles, Putnakroga, Jāņukroga un Irlavas virzienā, lielāko spiedienu izdarot tieši uz 42. pulka I bataljonu majora Reinholda vadībā.
42. pulks pirms Trešās Kurzemes lielkaujas bija novietots divīzijas kreisajā flangā, ar I bataljonu kreisajā un II bataljonu labajā spārnā, artilērijas atbalstam bija nozīmēts 19. artilērijas pulka I divizions kapteiņa Jaunsila vadībā.
23. decembrī, ar divu stundu artilērijas un aviācijas sagatavošanu, sākās ienaidnieka uzbrukums sektorā Sudmaļi-Rudiņi, skarot pulka II bataljonu un 21. Luftvaffes lauka divīziju, ar tanku atbalstu ienaidnieka spēki līdz pusdienlaikam sasniedza līniju Priežuragi—Rumbiņas —Krimūnas—Pienava—Irbes, apejot 42. pulka II bataljona būtiskākos atbalsta punktus. Priežuragos cīņu turpināja 43. pulka II bataljons majora Ruka vadībā, ko tagad operatīvi pakļāva 42. pulka štābam. 21. Luftvaffes divīzijas sektorā ienaidnieka tanku ķīlis pilnībā pārrāva fronti, to apturēt negaidīti izdevās tikai 19. artilērijas pulka II un III divizionam, šaujot tiešā trajektorijā pa ienaidnieka tehniku.
24. decembrī pulka I bataljons saglabāja savas iepriekšējās pozīcijas. Aktīvāki uzbrukumi šajā dienā notika 44. pulka sektorā, 42. pulkam gan piedaloties leitnanta Gaigala pozīcijas atbrīvošanā, kas bija ielenkta vairāk kā diennakti. Naktī no 25. uz 26. decembri divīzijas vadība izlēma mainīt kaujas līniju, pārvietojoties uz pozīcijām no Anneniekiem līdz Zvejniekiem, 42. pulkam novietojoties divīzijas kreisajā flangā no Vanagiem purva malā līdz Birzniekiem. 26. decembrī ienaidnieka uzbrukuma smagums bija vērsts pret 42. pulku un 19. fizilieru bataljonu, ar mērķi ieņemt Jāņukrogu ceļu, kas pavērtu ceļu uz Dobeli. 42. pulku izsita no Zvejnieku augstienes pozīcijām, to atgūt 27. decembrī uzticēja virsleitnanta Bērziņa 2. rotai un virsleitnanta Pauzera 4. rotai, taču uzbrukums cieta neveiksmi. 27. decembra pievakarē divīzija atkāpās uz jaunu galveno kaujas līniju, 42. pulkam ieņemot sektoru starp Zvejnieku augstienes rietumu nogāzes līdz Pūcēm. Naktī uz 29. decembri divīzija atkal nomainīja pozīcijas, novietojoties starp ceļu Tempji—Jāņukrogs (ieskaitot) un Kraučām—Siliņu Pūpjiem, 42. pulkam ieņemot sektoru no kapsētas līdz Muceniekiem.
30. decembrī ienaidnieks uzbruka 42. pulka pozīcijām Silgaiļos, tos ieņemot, taču pret vakaru pozīciju izdevās atgūt. 1944. gada 4. janvārī pulka vadība saņēma divīzijas pavēli uzbrukumam virzienā Ormaņi-Kātiņi, pulkam virzoties līnijā augstiene 68,0-Ģibeles, uzbrukumu sākot 11:20 no rīta. Sākot uzbrukumu noteiktajā laikā I bataljons līdz vakaram sasniedza mežmalu uz rietumiem no Vidiņiem, II bataljonam uzturoties 44. pulka aizmugurē, virzību bez kaujas uzsākot tikai pievakarē, taču tumsai iestājoties to pamanīja ienaidnieks un ar spēcīgu artilērijas uguni izkliedēja, spiežot atkāpties. Ap 22:00 42. pulkam izdevās savas vienības sapulcināt savā iecirknī, taču divīzijas mērķis palika nesasniegts. 6. janvārī 42. pulkam ar vācu tanku atbalstu izdevās ieņemt Vidiņus, cīņām par Ģibelēm turpinoties vēl trīs dienas, beigās pozīcijai paliekot vācu tanku grenadieru rokās.
Pēc Piektās Kurzemes lielkaujas, kurā gan 19. divīzija tieši nepiedalījās, to pārvietoja uz līniju no Lestenes līdz Zebrus ezeram. 19. martā 42. pulku steidzamības kārtā iesaistīja iebrukuma likvidēšanā pie Kalaučiem. Pēc 6. lielkaujas noslēgšanās 30. martā frontē valdīja relatīvs miers. Kaujas gaitas 42. ieroču SS grenadieru pulks beidza ar Lielvācijas kapitulāciju 1945. gada maijā, Kurzemē.
Sje Dzjuņa
Sje Dzjuņa (, ; dzimusi, Baodinā, Hebei provincē, Ķīnā) ir Ķīnas starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1991). 7. Pasaules čempione šahā (1991—96, 1999—2001).
Biogrāfija
Agrā bērnībā iemācījusies spēlēt vietējo šaha paveidu, pēc tam pārgājusi uz tradicionālo šahu. 1984. un 1985. gadā kļuvusi par Ķīnas junioru čempioni, bet gadu vēlāk uzvarējusi arī Ķīnas sieviešu šaha čempionātā.
1990. gadā sekmīgi debitējusi starptautiskajā arēnā. Starpzonu turnīrā Kualalumpurā Sje Dzjuņa ieņēma 2. vietu aiz Pasaules eksčempiones Nonas Gaprindašvili. Pēc tam sekoja uzvara pretendentu turnīrā Boržomi, papildmačā par 1. vietu pieveicot Alisi Mariču ar 4½ : 2½ (+3 -1 =3). 1991. gadā Manilā mačā par Pasaules čempiones nosaukumu šahā Sje Dzjuņa pieveica ilggadējo čempioni Maiju Čiburdanidzi ar 8½ : 6½ (+4 -2 =9), tādējādi izbeidzot trīsdesmit gadus ilgo Gruzijas šahistu dominanci sieviešu šahā. 1993. gadā Sje Dzjuņa vairāk nekā pārliecinoši aizstāvēja savu titulu mačā pret Nanu Joseliani, uzvarot ar 8½ : 2½ (+7 -1 =3).
Nākamajā Pasaules čempiones nosaukuma ciklā par titula pretendenti kļuva Žuža Polgāra, kas 1996. gadā atņēma Sje Dzjuņai čempiones nosaukumu uzvarot mačā ar 8½ : 4½ (+6 -2 =5). Tomēr 1999. gadā Žuža Polgara atteicās aizstāvēt savu titulu, un, lai noskaidroto čempioni, tika sarīkots Sje Dzjuņas mačs ar Alisi Gaļļamovu. Tas notika gan Kazaņā, gan Šeņjanā un beidzās ar Sje Dzjuņas uzvaru ar 8½ : 6½ (+5 -3 =7). Ķīniete kļuva par otro šahisti pēc Jeļizavetas Bikovas, kurai izdevās atgūt Pasaules šaha čempiones titulu. Gadu vēlāk FIDE mainīja Pasaules čempionātu izspēles kārtību, tomēr arī pirmajā čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas Sje Dzjuņai izdevās nosargāt savu čempiones titulu.
No 1988. līdz 2004. gadam astoņas reizes Ķīnas izlases sastāvā piedalījusies Pasaules šaha olimpiādēs. Ieguvusi 7 medaļas komandu vērtējumā - 3 zelta (1998, 2000, 2004), sudraba (1996) un 3 bronzas (1990, 1992, 1994) - un 4 medaļas individuālā vērtējumā - sudraba (2004) un 3 bronzas (1990, 1992, 2000).
1990. gadu beigās beigusi psiholoģijas fakultāti Pekinas universitātē. Daudz laika veltījusi darbam Pekinas sporta komisijā, kur rūpējusies par dažādu sportistu sagatavotību. 2004. gada jūlijā FIDE Sje Dzjuņai piešķīra starptautiskā tiesneša un trenera nosaukumus.
Krastmalas skābene
Krastmalas skābene (la) ir skābeņu suga. Savvaļā tā ir galvenokārt sastopama Eiropā (neiekļaujot kontinenta rietumu daļu). Nereti sastopama Latvijā — ūdenstilpju piekrastē, grāvjos, applūstošos pļavu pazeminājumos.
Apraksts
Krastmalas skābene ir daudzgadīgs, 100—200 cm garš un kopumā masīvs lakstaugs. Tā stublājs ir stāvs, sīkrievains un parasti ziedkopā bagātīgi zaro. Lapas ir plati eliptiskas, ar kātu. Kāta garums sasniedz trešdaļu līdz pusi no lapas plātnes garuma. Apakšējās lapas ir ļoti lielas — garumā līdz 60 cm un platumā līdz 25 cm. Tās ir tumši zaļas, spīdīgas, to mala ir gluda vai neizteikti krokota, gals smails, pamats ķīļveidīgs.
Ziedkopa ir plaša skara ar daudziem zariem. Iekšējās apziedņa lapas ir olveidīgi trīsstūrainas, aptuveni 0,7 cm garas — tā gals ir smails vai strups un mala sīkzobaina. Uz apziedņa lapām ir liels, iegarens augonītis (kārpveida izaugums uz augļa). Auglis pie pamata ir plati ķīļveidīgs, galā smails, kopumā olveidīgi trīsstūrains. Zied jūlijā, augustā.
Eiforbijas
Eiforbijas (la) jeb dievkrēsliņi ir ģints eiforbiju dzimtā ar kosmopolītisku izplatības areālu. Tā ir viena no lielākajām un morfoloģiski daudzveidīgākajām segsēkļu ģintīm — tajā ir klasificētas vairāk nekā 2000 sugas, sākot ar sīkiem viengadīgiem augiem līdz lieliem un ilgmūžīgiem kokiem.
Dažas eiforbijas ir plaši pieejamas tirdzniecībā, piemēram, puansētijas Ziemassvētkos. Dažas sugas parasti kultivē un kolekcionē kā dekoratīvus augus to unikālo ziedu un izskata dēļ, piemēram, mila eiforbija (Euphorbia milii). Daudzas eiforbiju sugas no Dienvidāfrikas un Madagaskaras tuksnešiem ir sukulenti — tās ir attīstījušas fizikālās īpašības un formas, kas līdzīgas Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas kaktusiem, tāpēc tos bieži vien nepareizi dēvē par kaktusiem. Dažas no sukulentu sugām tiek izmantotas kā dekoratīvie augi ainavu veidošanā to skaistuma vai neparasto formu dēļ, kā arī sausuma un karstuma tolerances dēļ.
Visām eiforbijām ir raksturīga indīga, lateksam līdzīga sula un unikālas ziedu struktūras.
Sugas
Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 2000 sugas. Latvijā ir sastopamas sešas lakstaugu sugas:
Šeļehova (Pededzes pagasts)
Šeļehova ir ciems Alūksnes novada Pededzes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 7 km no pagasta centra Pededzes, 30 km no novada centra Alūksnes un 231 km no Rīgas.
Eiforbijas
Sugas
Citas sugas (nepilns saraksts):
Frīdrihs Šefels
Frīdrihs Šefels (de, 1865—1913) bija vācbaltiešu arhitekts un tehniķis, viens no ievērojamākajiem 19. gadsimta beigu Rīgas arhitektiem, būvfirmas „Šēls un Šefels” līdzīpašnieks. Šefels pamatā darbojās jūgendstilā, projektējis aptuveni 35 dzīvojamās un sabiedriskās ēkas. F. Šefela projektiem raksturīgi asimetriski fasāžu risinājumi, plānojuma struktūras racionalitāte un to atbilstība ēkas funkcionālajam risinājumam.
Dzīvesgājums
Birojā projektētās ēkas nebija stilistiski vienādas, tajā tika projektētas arī ēkas, kas stilistiski atbilst historismam – viena no tādām ir 1899. gadā projektētā bijušās elektrotehniskās sabiedrības ”Union“ fabrikas galvenā montāžas halle Brīvības ielā ar Zeva figūru centrā, vēlāk - VEF galvenās ēkas. Miris no sirdstriekas 1913. gadā, braucot uz Lībeku, viņa atraitne Luīze ar bērniem palika dzīvot Liepājā.
Megumi Torigoe
Megumi Torigoe (ja) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Grigorijs Kaidanovs
Grigorijs Kaidanovs (en, ru; dzimis Berdičivā) ir Ukrainā dzimis ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1988).
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt sešu gadu vecumā. 1972. gadā uzvarējis PSRS junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 1987. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Maskavā, 1988. gadā - Salo Flora memoriālā Ļvivā, bet 1990. gadā - starptautiskos šaha turnīros Hastingsā (Anglija) un Ņujorkā. Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā Kaidanovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1988. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1991. gadā pārcēlies uz dzīvi ASV. 1992. gadā uzvarējis Ņujorkas šaha turnīrā U.S. Open un Filadelfijas turnīrā World Open. 2000. gadā uzvarējis Kolkatas šaha turnīrā Goodricke International. 2002. gadā Maskavā dalījis 1. vietu Aeroflot Open starptautiskajā šaha turnīrā. 2008. gadā uzvarējis šaha turnīrā Gausdal Classics (Norvēģija). 2012. gadā Mara del Platā (Argentīna) uzvarējis Amerikas kontinenta individuālajā šaha čempionātā.
Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas: 1997. gadā 2. kārtā zaudējis Vadimam Zvjagincevam, bet 2001. gadā 1. kārtā zaudējis Aleksandram Šabalovam.
Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
2013. gadā uzņemts ASV šaha slavas zālē.
Ž. Dibuā
'''Ž. Dibuā' (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms'') bija franču burātājs, olimpiskās sudraba un bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Dibuā 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja. 3 līdz 10 tonnu laivu klases 2. braucienā viņš izcīnīja sudraba medaļu, bet šīs pašas disciplīnas 1. braucienā — bronzas medaļu. Šajās disciplīnās viņš startēja kopā ar Morisu Giflē, A. Dibuā, Robēru Giflē un Šarlu Girē.
Kazaņa (stacija)
Kazaņa ir Gorkijas dzelzceļa Kazaņas reģiona stacija, kas atrodas Tatarstānas galvaspilsētā Kazaņā, Krievijā.
Galvenā informācija
Kazaņas dzelzceļa stacijas komplekss atrodas Privokzaļnajas laukumā (на Привокзальной площади) Kazaņas centrālajā daļā. Tajā ietilpst galvenā ēka (1896. gada arhitektūras piemineklis un pilsētas orientieris, arhitekts Heinrihs Rušs (Генрих Руш)), piepilsētas galastacija (celta 1967. gadā, rekonstruēta 2005. gadā), ēka ar tālsatiksmes biļešu kasēm un virkne administratīvo ēku (visas celtas 20. gadsimta beigās vai 21. gadsimta sākumā). Dzelzceļa stacija apkalpo 36 tālsatiksmes vilcienu pārus (tostarp 13 vietējos sastāvus), kā arī piepilsētas elektrovilcienus un dīzeļvilcienus. Gadā stacija apkalpo vairāk nekā 8 miljonus pasažieru. Tajā ir 15 sliežu ceļi, vairākas zemas platformas un slēgta virszemes pāreja virs sliedēm.
Stacijas teritorija ir nožogota, ieeja tajā ir kontrolēta un pieejama tikai tiem, kam ir biļetes uz izbraukšanu, tiem, kas ierodas un pasažierus pavadošajām personām. Pārejai uz piepilsētas vilcieniem tiek izmantoti turniketu kompleksi piepilsētas terminālī un divi atsevišķi paviljoni rietumu un austrumu platformās. Caur Privokzaļnajas laukumu kursē visu veidu sabiedriskais transports, izņemot metro.
Vēsture
Stacija tika atvērta neilgi pēc Maskavas — Kazaņas dzelzceļa uzbūvēšanas 1893. gadā. Padomju laikos staciju vadīja Gorkijas dzelzceļa Kazaņas filiāle. 1992. gadā galvenā ēka cieta spēcīgā ugunsgrēkā un līdz 1997. gadam tika atjaunota. Līdz Kazaņas tūkstošgadei 2005. gadā piepilsētas terminālis un laukums pie galvenās ēkas tika rekonstruēti.
No stacijas atiet 21 kilometru gara radiāla dzelzceļa līnija, pa kuru kursē elektrovilcieni līdz lidostai, iepriekš tā bija Aeroexpress līnija, kas tika būvēta 2013. gada Universiādei. Citā pilsētas daļā Universiādei tika uzbūvēts arī multimodāls transporta pārsēšanās centrs “Kazan-2”.
Satiksme
No Kazaņas dzelzcela stacijas vilcieni kursē uz Maskavu, Jekaterinburgu, Ņižņijnovgorodu, Sanktpēterburgu, Novosibirsku, Brestu, Gomeļu, Minsku, Anapu, Astrahaņu, Biškeku, Novorosijsku, Almati, Samaru, Taškentu, Barnaulu, Iževsku, Kirovu, Ulanudi, Vladivostoku un citām pilsētām.
Viktors Deglavs
Viktors Deglavs (1902—1941) bija latviešu virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, latviešu pašaizsardzības vienību štāba priekšnieks (1941).
Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gada 5. augustā Pēterburgā. Mācījās Landava vidusskolā Rīgā, Latvijas brīvības cīņu laikā pēc Rīgas atbrīvošanas 1919. gada 26. maijā pieteicās Latvijas armijā. Bija Daugavpils kājnieku pulka karavīrs un Latvijas kara skolas kadets, pēc tās pabeigšanas 1920. gada maijā kļuva par leitnantu un dienēja Aizputes kājnieku pulka Neatkarības rotā. 1922. gadā absolvēja Virsnieku kursus un 1924. gadā tika paaugstināts virsleitnanta pakāpē. 1928. gadā beidza Kara akadēmiskus kursus, bija Armijas štāba Operatīvas nodaļas priekšnieka palīgs kapteiņa pakāpē, vēlāk Cēsu kājnieku pulka rotas komandieris, līdztekus žurnāla „Aizsargs” redaktors (1935—1937). 1937. gadā Deglavs kļuva par Informācijas nodaļas kara aģentu Lietuvā, paaugstināts pulkvežleitnanta pakāpē.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada augustā viņu kā uz Vāciju aizbraukušu repatriantu atvaļināja no Latvijas armijas. 1941. gada maijā Marienburgā (Austrumprūsijā) viņš aktīvi līdzdarbojās Latvju kareivju nacionālās savienības darbības atjaunošanā, par kuras vadītāju kļuva pulkvedis Aleksandrs Plensners.
Garlapu skābene
Garlapu skābene (la) skābeņu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijas ziemeļu apvidū polam tuvās teritorijās, tostarp retumis visā Latvijas teritorijā, taču ir ieviesusies arī citur pasaulē.
Tu Joujou
Tu Joujou (zh,, dzimusi ) ir Ķīnas farmakoloģe, farmaceite un izgudrotāja, kura plašāk zināma kā pret malārijas preparāta artemizinīna ieguvēja un tā izpētes veicēja. 2015. gadā Tu Joujou ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā "par atklājumiem saistībā ar jaunu terapiju pret malāriju".
Biogrāfija
Tu Joujou dzimusi Ķīnas Republikā, Džedzjanas provincē. Tu Joujou ir precējusies ar metalurģijas inženieri Li Tandžao, abiem ir divas meitas. Li Tanžao bija viņas klasesbiedrs.
1955. gadā Tu Joujou absolvēja Pekinas medicīnas institūta Farmakoloģijas fakultāti. Turpināja studijas Ķīniešu medicīnas akadēmijā, pēc tam turpat turpināja strādāt. Divarpus gadus apguva tradicionālo ķīniešu medicīnu. 1960. gadu sākumā uzsāka meklēt jaunus pret malārijas līdzekļus. 1967. gadā Tu Jojou tika iecelta par projekta 523 vadītāju, kurā mēģināja meklēt veidus malārijas ārstēšanai. Projektu izveidoja Ķīnas valdība, kura Vjetnamas kara laikā atbalstīja Ziemeļvjetnamu. Malārija bija prasījusi daudzu karavīru dzīvības.
Balstoties uz informāciju, kas atrodama senos ķīniešu tradicionālās medicīnas tekstos, un izpētot vairāk nekā 2000 dažādu augu ekstraktus, 1971. gadā Tu Jojou un viņas komanda nonāca pie secinājuma, ka vībotņu ģints auga Artemisia annua ekstraktam ir visizteiktākās īpašības pret malāriju. Pēc tam tika veikti klīniskie pētījumi, un 1972. gadā tika ziņots, ka no šī auga izdalīta aktīvā viela artemizinīns, sākotnēji zināma kā cjinhaosu, ir efektīvs līdzeklis cīņai ar malāriju. Informācija par artemizinīnu un tā ārstniecisko ietekmi uz malāriju ārpus Ķīnas tika publicēta 1980. gadu sākumā. Medikamenti, kuras sastāvā ir artemizīns, izglābuši miljoniem cilvēku dzīvības un novērsuši veselības problēmas, kas saistītas ar malāriju. 2000. gadu sākumā Pasaules Veselības organizācija ieteica medikamentus ar artemizinīnu lietot kā primāros, ārstējoties no malārijas.
Turpinot pētījumus, Tu Jojou ir atklājusi vēl vienu vielu — dihidroartemizinīnu — ārstniecībai pret malāriju. 2011. gadā ieguva Laskera-Debeikija klīniskās medicīnas pētniecības balvu (Lasker-DeBakey Clinical Medical Research Award, augstākais apbalvojums klīniskās medicīnas nozarē), kļūstot par pirmo ķīnieti, kura ieguvusi šo apbalvojumu. 2015. gadā Tu Joujou tika pasniegta Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā "par atklājumiem saistībā ar jaunu terapiju pret malāriju"; otru pusi no šī paša gada apbalvojuma saņēma Viljams Kempbels un Satosi Omura par viņu atklātajām jaunajām ārstēšanas metodēm pret infekcijām, ko izraisījuši parazītiskie apaļtārpi.
Šveices prezidents
Šveices prezidents jeb Šveices Konfederācijas prezidents (de, fr, it, rm) ir prezidējošais loceklis no septiņu locekļu sastāvošās Šveices Nacionālās padomes — Šveices izpildvaras. Prezidentu uz vienu gadu ievēl Federālā padome. Konfederācijas prezidentam ir jāvada Federālās padomes sēdes un jāpilda valsts reprezentatīvie pienākumi. Primus inter pares, prezidentam ir vara pār pārējiem sešiem ministriem, kā arī jāturpina vadīt sevis pārstāvētā ministrija. Tradicionāli prezidenta pienākumu pildīšana mainās starp padomes locekļiem pēc vecuma un iepriekšējā gada viceprezidents nākamajā gadā kļūst par prezidentu.
Kā pirmais starp līdzīgiem, Nacionālās padomes loceklis, kas ieņem konfederācijas prezidenta amatu netiek uzskatīts par valsts galvu. Drīzāk, visa Nacionālā padome kopā tiek uzskatīta par valsts vadītāju.
Konstitūcijas noteikumi, kas attiecas uz federālās valdības un federālās pārvaldes organizāciju, ir izklāstīti Šveices konstitūcijas trešās nodaļas pirmajā sadaļā, no 174. līdz 179. pantam. 176. pants īpaši attiecas uz prezidentūru.
Gvadjana
Gvadjana (es, pt) ir Atlantijas okeānā ietekoša 818 kilometrus gara upe Spānijā un Portugālē.
Iztece pie Viljarubijas de los Ohosas Kastīlijā-Lamančā. Iesākumā tek rietumu virzienā, bet, sasniedzot Spānijas—Portugāles robežu, pagriežas uz dienvidiem, kur ievērojamu daļu no tecējuma veido valstu robežu. Garākās pietekas (no izteces) — Sankara, Siguela, Asuera, Havalona, Suhara, Matačela, Ardila. Ietek Kadisas līcī pie Vilarealas di Santuantoniu. Lielākās pilsētas upes krastos ir Merida un Badahosa. Upē ierīkoti vairāk nekā 30 aizsprosti, lielākais no tiem ir Alkevas aizprosts Portugālē, kas izveido pēc platības lielāko mākslīgo ūdenskrātuvi Rietumeiropā. Upes augštecē izveidots Tavlas de Daimjelas nacionālais parks.
Ūdenszalkšu apakšdzimta
Ūdenszalkšu apakšdzimta (Natricinae) ir viena no zalkšu dzimtas (Colubridae) apakšdzimtām, kas reizēm tiek izdalīta kā atsevišķa dzimta — Natricidae. Šajā apakšdzimtā ir apvienotas apmēram 200 sugas, kas tiek iedalītas 31 ģintī. Vistuvākā radniecība ūdenszalkšu grupai ir ar zalkšu apakšdzimtu (Colubrinae). Ūdenszalkšu sugas sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Dienvidameriku un Antarktīdu. Tās mājo arī Austrālāzijas salās. Lielākā sugu dažādība sastopama ziemeļu puslodē. Sastopamas galvenokārt saldūdens tilpņu krastos, bet dažas sugas piemērojušās dzīvei viegli sāļos ūdeņos piekrastes seklajās jūrās. Visas šīs sugas dzīvo daļēji uz sauszemes, daļēji ūdenī. Latvijā mājo viena ūdenszalkšu apakšdzimtas suga — parastais zalktis (Natrix natrix).
Kopīgās īpašības
Ūdenszalkšu sugām ir raksturīgi spēcīgi, drukni ķermeņi, kurus sedz ķīļveida zvīņas. Galvai raksturīga trīsstūrveida forma. Lielākā daļa ūdenszalkšu sugu nav indīgas čūskas, kā arī tās ļoti reti kož. Toties, ja tās paņem rokās, ļoti bieži ūdenszalkši izdala fekālijas vai smirdīgu šķidrumu no anālā dziedzera. Tomēr dažas sugas cilvēkam ir bīstamas, piemēram, ķīļmugurzalkšu (Rhabdophis) kodiens var būt nāvējošs. Ūdenszalkši medī vai nu ūdenī, vai ūdenstilpes krastā, dažas sugas atstāj ūdeni tikai, lai pasildītos saulītē. Tie barojas ar dažādiem ūdens dzīvniekiem, piemēram, abiniekiem un zivīm. Dažas sugas specializējušās uz īpašu diētu: gliemjiem, sliekām vai vēžveidīgajiem. Atkarībā no sugas ūdenszalkši vairojas vai nu ar olām, vai dzemdējot dzīvus mazuļus, piemēram, visas Ziemeļamerikas sugas ir oldzīvdzemdētājas un vairojas, dzemdējot mazuļus, bet lielākā daļa Vecās pasaules sugu dēj olas.
Sistemātika
Ūdenszalkšu apakšdzimta (Natricinae)
Incertae sedis:
Neatkarīgā filma
Neatkarīgā filma jeb neatkarīgais kino ir pilnmetrāžas spēlfilma vai īsfilma, kas izveidota ārpus lielu filmu studiju sistēmas un bez to atbalsta. Neatkarīgo filmu izstrādes budžets parasti ir vairākas reizes mazāks, kā lielāko filmu studiju izstrādāto filmu budžets, un to pirmizrādes pirms izplatīšanas notiek nacionālos vai starptautiskos filmu festivālos.
Rodžers Dīkinss
Sers Rodžers Aleksandrs Dīkinss (en; dzimis Torkī, Apvienotajā Karalistē) ir angļu kinooperators. Ieguvis divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas par labāko operatora darbu filmās "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017) un "1917" (2019).
Dīkinsa citi plašāk pazīstamie operatora darbi ir filmās "Bēgšana no Šoušenkas" (1994), "Fārgo" (1996), "Brīnišķais prāts" (2001), "Operācija "Skyfall"" (2012), "Sicario: Narkokarš" (2015).
Džordžs Rojs Hills
Džordžs Rojs Hills (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu kino un teātra režisors.
Hills vislabāk pazīstams ka vesterna "Bačs Kesidijs un Sandenss Kids" (1969) un komēdijas "Dzelonis" (1973) režisors, kurās galvenās lomas atveidoja Pols Ņūmens un Roberts Redfords. Par abām filmām viņu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais režisors", šo balvu saņemot par filmu "Dzelonis".
Režisējis arī komēdiju The World of Henry Orient (1964), episko filmu Hawaii (1966), mūziklu Thoroughly Modern Millie (1967), zinātniskās fantastikas komēdiju "Lopkautuve Nr. 5" (Slaughterhouse-Five, 1972), drāmu The Great Waldo Pepper (1975), sporta komēdiju Slap Shot (1977), romantisko komēdiju A Little Romance (1979) un komēdijdrāmu "Garpa pasaule" (1982).
Viktors Tibo
Viktors Tibo (fr; dzimis, miris nav zināms) bija franču loka šāvējs, divu olimpisko sudraba medaļu ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš 1900. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās loka šaušanas disciplīnās — Au Cordon Doré, 33 metri un Au Chapelet, 33 metri. Šajās abās disciplīnās viņš izcīnīja sudraba medaļas.
2019. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija
'''2019. gada Pasaules čempionāts hokejā 2. divīzija''' bija hokeja sacensības, kas laika posmā 8.-20. aprīlim norisinājās Belgradā (Serbijā) un Keretaro (Meksikā). A grupas pirmo divu vietu ieguvēji iekļuva 1. divīzijā, bet B grupas uzvarētāji kvalificējās spēlēšanai 2. divīzijas A grupā.
Rostovas zoodārzs
Rostovas zoodārzs ir viens no lielākajiem zooloģiskajiem dārziem Krievijā. Tas atrodas Rostovas apgabala, Rostova pie Donas pilsētā. Rostovas zooloģiskais dārzam ir 38 programmas, kuru pamatā ir retu un apdraudētu dzīvnieku sugu saglabāšana. Tas ir arī Starptautiskās sugu informācijas sistēmas loceklis.
Rostovas zoodārds ir dibināts 1927. gada jūnijā. Plašākai sabiedrībai zooloģiskais dārzs tika atvērts tā paša gada 26. jūnijā. 1929. gada rudenī dzīvnieku kolekcijas tika pārvietotas uz pilsētas nomalēm. 1930. gadā zooloģiskajā dārzā parādījās daži eksotiskie dzīvnieki, piemēram, zilonis, lauva, tīģeris, puma, leopards, krokodils, jūras lauva, pitons, pērtiķi, papagaiļi, lamas un strausi. 2009. gada 5. septembrī zooloģiskais dārzs no Berlīnes zooloģiskā dārza. kā dāvinājumu saņēma trīs ziloņus (līdz tam vairāk nekā 20 gadu zoodārza kolekcijā nebija ziloņu). Savukārt pretī zooloģiskais dārzs Berlīnei dāvināja polārlāci. .
Zoodārza kopējo kolekciju veido ap 5000 dažādu dzīvnieku, kas pieder pie 400 sugām, un tas ir viens no lielākajiem Krievijā. No šīm sugām 105 sugas ir iekļautas Sarkanajā grāmatā un 33 sugas — Krievijas Sarkanajā grāmatā. Rostovas zooloģiskais dārzs strādā ar vadošajām pasaules zinātniskajām un sabiedriskajām organizācijām, kas nodarbojas ar retu un izzūdošo dzīvnieku sugu saglabāšanas problēmām. Tajā ir liels skaits dzīvnieku sugu, kas uzskaitītas Starptautiskajā sarkanajā grāmatā, kā arī retu un apdraudētu dzīvnieku reģionālajos sarakstos.
Kobzar
Kobzar (uk — 'dziesminieks') ir ukraiņu dzejnieka un glezontāja Tarasa Ševčenko 1840. gadā Sanktpēterburgā pašizdota dzejoļu grāmata. Ševčenko pēc šīs grāmatas izdošanas ieguva iesauku "kobzars". No šī brīža nosaukums ticis lietots visai Ševčenko dzejai, un vārds ieguvis simbolisku nozīmi ukraiņu tautas un literatūras atdzimšanā.
Pirmajā izdevumā bija iekļauti astoņi darbi: "Думи мої, думи мої, лихо мені з вами", "Перебендя", "Катерина", "Тополя", "Думка", "Нащо мені чорні брови", "До Основ'яненка", "Іван Підкова" un "Тарасова ніч".
Autors ar šādu nosaukumu publicēja vēl divas grāmatas 1844. un 1860. gadā. 1844. gadā tika izdota vēl viena oriģinālā darba versija ar nosaukumu Чигиринський Кобзар, kurā iekļauts vēl viens dzejolis — "Гайдамаки".
Ar Emsas ukazu ķeizars Aleksandrs II aizliedza šī un citu darbu izdošanu ukraiņu valodā, kas pamudināja šī darba izdošanu ārpus Krievijas Impērijas, to skaitā Prāgā (tagad Čehija) un Vācijā.
Vārda definīcija
Tulkojumā no ukraiņu valodas "kobzar" nozīmē "bards, klejojošs dziesminieks", kurš spēlē kobzu, lautai līdzīgu instrumentu. Mūsdienu ukraiņu valodā gan šo vārdu vairāk saista ar Ševčenko literāro darbu sēriju.
Moldova (upe)
Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Siretā pie Romanas pilsētas. Siretas krastos atrodas Kimpulungmoldovenska, Gura Homoruluja, Romana.
Rīgas Centrālcietums
Rīgas Centrālcietums ir lielākais cietums Latvijā, tajā sodu izcieš ap 1225 ieslodzīto. Tas ir izmeklēšanas cietums, kurā atrodas daļēji slēgtā un slēgtā cietuma nodaļa. Cietums atrodas Mazajā Matīsa ielā 3, Rīgā, un tas ir atklāts 1905. gadā. 2008. gadā Centrālcietums tika apvienots ar Matīsa cietumu.
Atklāšana un uzbrukums cietumam
Centrālcietuma celtniecība tika uzsākta 1902. gadā, bet 1905. gadā notika tā atklāšana. Celtniecība gan turpinājās līdz 1914. gadam. Cietuma kompleksā tobrīd ietilpa 15 ēkas, un sākotnēji tas bija paredzēts 1360 ieslodzīto izmitināšanai.
Tajā pašā gadā, 1905. gada revolūcijas laikā, LSDSP kaujinieku grupa veica uzbrukumu cietumam. Uzbrukums notika naktī uz 1905. gada 20. septembri ar nolūku atbrīvot ieslodzītos partijas biedrus. Uzbrukuma laikā kaujinieku pusē cietušo nebija, bet atceļā divus no viņiem apcietināja. 17 kaujinieki ielauzās vieninieku korpusā un atbrīvoja LSDSP Rīgas komitejas locekli Jāni Lāci un vienu no fabrikas "Fenikss" kaujinieku vadītājiem Jūliju Šleseru, kuriem draudēja nāves sods. Pārējos apcietinātos atbrīvot neizdevās, jo nevarēja atslēgt kameras. Sadursmē tika nošauti vai ievainoti 15 cietuma uzraugi.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā cietums tika evakuēts un pamests, ieslodzītie tajā netika ievietoti līdz 1919. gadam.
Latvijas brīvības cīņu laikā
Latvijas SPR laikā 1919. gadā lielinieki Centrālcietumā ieslodzīja padomju varas pretiniekus, galvenokārt vācbaltiešus. Landesvēram tuvojoties Rīgai, 1919. gada 22. maijā cietuma pagalmā 32 ieslodzītos nošāva, viņu vidū bija arī jaunā dziedātāja Mariona fon Klota un luterāņu mācītāji Hermanis Bergengrūens, Erhards Deblers, Augusts Ekhardts, Teodors Hofmanis, Eberhards Savarijs, Eižens Šeiermanis, Teodors Taube, Ernsts Fromholds-Treijs.
Mai Aidzava
Mai Aidzava (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Rīgas Centrālcietums
Otrā pasaules kara laikā
Zināmi 70 nogalināto vārdi: tie galvenokārt ir Rīgas uzņēmumu un iestāžu darbinieki S. Aleksejevs (dzimis 1898), A. Bartenverters (1913), H. Bērziņš-Nave (1904), E. Bruks (1910), F. Brunenaus (1903), J. Bucis (1902), K. Burneiko (1910), A. Ceplis (1920), M. Čaguss (1913), A. Dauksts (1920), P. Dolgovs, A. Džerēns (1907), P. Frišenfelds (1869), O. Grāvītis (1903), F. Gurvičs (1889), O. Heniņš (1904), D. Indricāns (1900), Ē. Lēvens (1903), H. Lucavs (1919), P. Lūsis (1888), A. Mednis (1898), Ē. Millers (1916), H. Neibergs (1893), J. Kagans, R. Kauliņš (1900), P. Kazaks (1922), R. Krauja (1896), J. Krišmanis (1915), R. Polaks (1892), A. Reinis (1909), A. Rozenbergs (1912), V. Rubulis (1901), K. Rūtenbergs (1904), I. Stallītis (1889), A. Strautkalns, V. Valeskalns, zemnieks E. Ūdris (1905), mežsargs J. Vīķelis (1885), Saulkalnes dzelzceļa stacijas priekšnieks J. Širmanis (1903), skolotāji K. Baukšķis (1909), A. Čuibe (1879), K. Freidenfelds (1876), bet arī virsnieki V. Ž. Braše (1906), N. Fogelmanis (1885), M. Lūkins (1894), A. Muižulis (1893), O. Penka (1910), policisti R. Svarups (1909), K. Valdmanis (1907), aizsargi J. Bergmanis (1893), Ā. Ciršs (1887), V. Pikāns (1912), H. Vistiņš (1900), inženieri A. Blankenburgs (1881), K. Bobrovs (1905), E. Jansons (1906), Masļenku robežpunkta robežsargs F. Puriņš (1893), skautu vadītājs J. Kuks (ap 1920), grāmatveži O. Bruks (1908), A. Kalnpurs (1910), R. Kēdens (1897), V. Roga (1903), Ā. Šteinbergs (1902), arhitekts A. Čuibe (1908), gleznotāji J. Herlings (1904), H. Jandals (1915), tiesnesis E. Krūze (1891), ķīmiķis M. Kuzņecovs (1894), Nacionālās Operas korists V. Patmalnieks (1910) un ārsts N. Reinics (1900).
80 ieslodzītajiem 30. jūnijā no cietuma izdevās izlauzties.
Kopš Latvijas Neatkarības atjaunošanas
2008. gada 31. oktobrī tika apvienots Matīsa cietums un Centrālcietums. Cietumu apvienošana tika veikta, lai atbilstoši tā brīža negatīvās ekonomiskās situācijas apstākļos un 2009. gada valsts budžeta veidošanas kontekstā varētu samazināt valsts pārvaldē strādājošo skaitu un administratīvos izdevumus cietumu uzturēšanai. Šāds lēmums arī atbilda deklarācijā par Ivara Godmaņa vadītā Ministru kabineta darbību minētajam uzdevumam: optimizēt cietumu skaitu, slēdzot atsevišķus cietumus un sākot būvēt jaunu, mūsdienu standartiem atbilstošu cietumu.
2010. gadā no cietuma izbēga četri ieslodzītie.
Reičela Grīna
Reičela Grīna (en) ir tēls amerikāņu televīzijas seriālā "Draugi" (Friends). Viņu attēlo aktrise Dženifere Anistone. Par šo lomu viņa ir saņēmusi Emmy, Ekrāna aktieru ģildes balvu un Zelta globusa balvu.
Viņas tēvs ir dakteris, viņai ir arī divas māsas. Vidusskolas laikā bijusi populārākā meitene skolā un bija karsējmeiteņu līdere. Viņas labākā draudzene skolas laikos bija Monika Gellere. Tā kā viņai bija tuvas attiecības ar Monikas ģimeni, R. Grīna pazina arī viņas brāli Rosu Gelleru un viņa labāko draugu no koledžas laikiem Čāndleru Bingu. Divas reizes bijusi precējusies ar Rosu, viņiem ir arī kopīgs bērns Emma. Bijusi viesmīle Central Perk kafejnīcā, tāpat strādājusi Fortunata Fashions, Bloomingdale's un Polo Ralph Lauren.
Manuels Amoross
Manuels Amoross (fr, dzimis ) ir Francijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja labās malas aizsarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks.
Galaca
Galaca (ro, ) ir pilsēta Rumānijas dienvidaustrumos, Galacas žudeca administratīvais centrs. Galaca ir lielākā ostas pilsēta Donavas krastos. Tā atrodas 80 km attālumā no Melnās jūras. 2015. gadā pilsētā dzīvoja 306 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir astotā lielākā Rumānijas pilsēta. Tuvākā pilsēta ir Breila, kas atrodas 15 km uz dienvidiem no Galacas.
Manuels Amoross
Kopumā ar AS Monaco un Marseille piecas reizes uzvarējis DIvision 1 turnīrā. Spēlējis arī Lyon komandā. Ar Marseille komandu uzvarējis 1992.—1993. gada UEFA Čempionu līgas sezonā.
Ar Francijas futbola izlasi uzvarējis 1984. gada Eiropas čempionātā. Spēlējis arī 1982. un 1986. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1992. gada Eiropas čempionātā. 1982. gada FIFA Pasaules kausā atzīts par turnīra labāko jauno spēlētāju.
Kā treneris vadījis Komoru un Beninas futbola izlasi.
Spēlētāja karjera
Monaco
Marseille
Francija
Individuālie sasniegumi
Pīters Fonda
Pīters Henrijs Fonda (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris.
Ar baikera Kapteiņa Amerikas tēlu Denisa Hopera filmā "Bezrūpīgais braucējs" (1969) kļuva par ASV 1960. gadu kontrkultūras ikonu. Par šo filmu Pīters Fonda, Deniss Hopers un Terijs Sauthems tika nominēti Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko oriģinālscenāriju. Fonda pazīstams arī kā galvenās lomas tēlotājs Viktora Nunjesa filmā Ulee's Gold (1997), par ko tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris galvenajā lomā. Divkārtējs Zelta globusa balvas ieguvējs – par lomām filmā Ulee's Gold un TV filmā The Passion of Ayn Rand (1999). 2003. gadā Fondam piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Henrija Fondas dēls, Džeinas Fondas brālis un Bridžitas Fondas tēvs.
Jeļena Kepke
Jeļena Kepke (de; dzimusi kā Jeļena Ļovuškina (ru) Taškentā) ir Uzbekistānā dzimusi Vācijas starptautiskā lielmeistare šahā (2007).
Biogrāfija
Pārstāvējusi Uzbekistānu Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās meiteņu vecuma grupās, kurās vairākkārt iekļuvusi pirmajā desmitniekā (1998, 2000). 2001. gadā ieņēmusi 9. vietu Āzijas individuālajā šaha čempionātā sievietēm. Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā zaudējusi Alisai Maričai.
Kopš 2002. gada dzīvo Minhenē un pārstāv Vāciju. 2006. gadā uzvarējusi Bavārijas junioru šaha čempionātā U25 vecuma grupā vīriešiem. 2014. gadā Badragacā uzvarējusi starptautiskā šaha turnīrā Osteropen 2014.
Pārstāvējusi Uzbekistānas un Vācijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Д
Д (д) ir kirilicas burts. Tas ir piektais burts gandrīz visos slāvu valodu alfabētos, kur izmanto kirilicu (ukraiņu alfabētā tas ir sestais burts). Šis burts visbiežāk reprezentē balsīgu alveolāru eksplozīvu slēdzeni /d/. Vārdu beigās nereti burts tiek izrunāts kā nebalsīgs alveolārs eksplozīvs slēdzenis /t/, bet pirms palatāla patskaņa — /dʲ/ (līdzīgi kā izrunā burtu Ģ). Д vēsturiski ir radies no grieķu alfabēta burta deltas (Δ).
Д burta unikods ir U+0414, bet mazā burta д unikods ir U+0434.
Azizs Sandžars
Azizs Sandžars (tr, dzimis ) ir Turcijas un Amerikas Savienoto Valstu bioķīmiķis un molekulārbiologs. 2015. gadā viņš kopā ar Tomasu Lindālu un Polu Modriču ieguva Nobela prēmiju ķīmijā “par DNS reparācijas mehāniskiem pētījumiem”. 1969. gadā absolvējis Stambulas Universitātes medicīnas fakultāti. Kopš 1971. gada uzturas Amerikas Savienotajās Valstīs. Teksasas Universitātē studēja molekulāro bioloģiju maģistratūrā un aspirantūrā. No 1977. līdz 1982. gadam strādāja Jeila Universitātē. Kopš 1982. gada strādā Ziemeļkarolīnas Universitātē.
Arvis Juzups
Arvis Juzups (dzimis ) ir latviešu bijušais rokasbumbas spēlētājs, pēc karjeras beigām ir LHF izpilddirektors un izlašu direktors. Kā spēlētājs spēlējis labā malējā pozīcijā, pārstāvējis Latvijas izlasi. Spēlējis Latvijas handbola Virslīgas klubos RVR (2009./2010. gada sezona), HK Vaiņode (2010./2011. gada sezona) un Dobeles TENAX, kā arī Vācijas 3. līgas klubā SV Beckdorf. Spēlējis arī Latvijas 1. līgā MSĢ/LAT-92 un Latvijas jaunatnes izlasē (U-18).
Biogrāfija
Arvis Juzups dzimis 1992. gada 2. augustā Priekulē trīs bērnu ģimenē, Arvis ir vecākais bērns. Mācījies Vaiņodes vidusskolā un paralēli apguvis rokasbumbas spēli Liepājas rajona sporta skolā. A. Juzupa pirmais treneris bijis Liepājas Sporta skolas treneris un rokas bumbas spēlētājs Zigmunds Mickus. Rokasbumba ir Juzupu ģimenes "asinīs", sākot no vecvecākiem un beidzot ar pašu A. Juzupu. Abi A. Juzupa brāļi arī spēlē rokasbumbu Liepājas rajona sporta skolā, vidējais brālis Mārtiņš Juzups spēlē HK Vaiņode.
1963. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1963. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības brīvajā cīņā no 31. maija līdz 2. jūnijam Sofijā (Bulgārija), bet — grieķu-romiešu cīņā no 1. līdz 3. jūlijam Helsingborjā (Zviedrija).
Arvis Juzups
Sasniegumi
A. Juzups bijis Latvijas jaunatnes un junioru izlašu kandidāts.
2012./2013. gada sezonā nominēts kā "Labākais labais malējais" Latvijas virslīgā.
2013. gadā kļuvis par Latvijas izlases kandidātu. Debiju valstvienībā piedzīvoja 2016. gada 2. novembrī 2018. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas mačā pret Ungārijas izlasi, bet pirmos vārtus (2) guva nākamajā spēlē 6. novembrī pret Dānijas izlasi.
Ernests Kreišmanis
Ernests Kreišmanis (1890—1965) bija latviešu virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1890. gada 4. jūnijā Umurgas pagastā lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Ņižņijnovgorodas komercskolā, tad studēja RPI Ķīmijas nodaļā, kuru absolvēja 1915. gadā kā inženieris tehnologs.
Pirmā pasaules kara laikā pēc mācībām Maskavas Aleksandra karaskolā piedalījies kaujās Dienvidu frontē, atvaļināts pēc Bresļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada pavasarī. Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada 12. decembrī iestājās Latvijas armijā un piedalījās Kurzemes un Zemgales atbrīvošanas cīņās. Vēlāk kā 1. Liepājas kājnieku pulka saimniecības pārzinis piedalījies cīņās pret Bermonta armiju un Latgales atbrīvošanā.
1920. gada aprīlī viņu paaugstināja par kapteini Galvenās artilērijas pārvaldes Apgādības un materiālās nodaļas priekšnieka amatā. No 1922. gada Kreišmanis bija Bruņošanās pārvaldes Apgādības daļas vecākais darbvedis, no 1925. gada Tehniskās daļas izmēģināšanas darbnīcas pārzinis. 1929. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi-leitnantu, 1939. gadā par pulkvedi.
2016. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija
'''2016. gada Pasaules čempionāts hokejā 2. divīzija''' bija hokeja sacensības, kas laika posmā 9. - 15. aprīlim norisinājās Hakā un Mehiko. A grupas uzvarētāji, Nīderlande, iekļuva 1. divīzijas B grupā, bet B grupas uzvarētāji, Austrālija, kvalificējās uz A grupu.
Gada aktrise otrā plāna lomā (Spēlmaņu nakts)
Gada aktrise otrā plāna lomā ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts balvu pasniegšanas ceremonijā. Visvairāk (divas reizes) balvu ir ieguvusi Vija Artmane un Lolita Cauka.
Ārējās saites
"Spēlmaņu nakts" laureāti
Rodopi
Rodopi (bg; gr; tr) ir kalnu grēda Dienvidaustrumeiropā. Lielākā daļa jeb 83% grēdas atrodas dienvidu Bulgārijā, bet pārējā daļa Grieķijā. Grēdas augstākā virsotne ir Goļampereliks, kas atrodas 2191 m virs jūras līmeņa un ir septītais augstākais Bulgārijas kalns. Šajā kalnu apvidū ir izplatīti karsta procesi, kas rada dziļas upju ielejas, lielas alas un īpatnējus dabas objektus, kā, piemēram, Trigradas aizu.
Rodopu kalnu rietumu daļā atrodas nozīmīga daļa no Bulgārijas hidroenerģijas ieguves vietām, kas arī tiek izmantotas irigācijai un kā tūrisma objekti. Grieķijā arī atrodas vairākas šādas hidroelektrostacijas. Rodopos atrodas vairāki kultūras mantojuma objekti, piemēram, senā trāķiešu pilsēta Perperikona. Kalnu apvidū arī atrodas viduslaiku pilis, baznīcas, klosteri un pat 18. un 19. gadsimta ciemi ar tradicionālo bulgāru arhitektūru.
Rodopu kalnu vārdā ir nosaukta Rodopu virsotne uz Livingstona salas, vienas no Dienvidšetlendu salām Antarktikā.
Populācija
Populācija ir vienas sugas īpatņu kopa, kam piemīt kopējas to raksturojošas pazīmes un kas ilgstoši apdzīvo noteiktu teritoriju. Katra suga aizņem kādu noteiktu teritoriju, jo sarežģītāka un vairāk sadalīta ir teritorija, jo lielākas ir atsevišķu populāciju formēšanās iespējas šajā teritorijā. Jo vide ir daudzveidīgāka, jo lielākas iespēja, ka pieaugs populāciju skaits un otrādi.