cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robertu Morenu
Morenu debitēja F1. gada, aizvietojot Naidželu Menselu, pēc tam, kad Mensels salauza plaukstas locītavu kādā avārijā. Morenu neizdevās kvalificēties sacīkstei. Sliktais sniegums lika Morenu gaidīt vairākus gadus līdz nākamajai iespējai piedalīties Formula 1 sacīkstēs. Tādu viņš izmantoja. gada, aizvietojot Paskālu Fabru. Nākamajā sacīkstē Morenu izcīnīja gan savu, gan AGS komandas pirmo punktu. 1988. gadā Morenu izcīnīja Formula 3000 čempiona titulu. Pateicoties tam, Morenu parakstīja testpilota līgumu ar Ferrari, kas palīdzēja brazīlietim iegūt vietu Coloni komandas sastāvā. Tiesa gan, viņam izdevās tikai četrreiz kvalificēties sacīkstei.
. gadā pilots pārstāvēja finansiāli maznodrošināto EuroBrun vienību un spēja kvalificēties tikai divreiz. Tiesa gan, neilgi pirms tam, kad komanda pasludināja maksātnespēju, viņš parakstīja līgumu ar Benetton uz pēdējām divām sacīkstēm, lai aizvietotu helikoptera avārijā cietušo Alesandro Nanīni. . gadā Morenu ieguva pilna laika vietu Benetton. Brazīlietis divreiz finišēja 4. vietā un vienreiz uzstādīja ātrāko apli. Pēc viņu atlaida, lai komandā varētu braukt jaunais Mihaels Šūmahers. Morenu aizņēma vakanci Jordan, tomēr pēc divām sacīkstēm viņš atkal palika bez komandas. Sezonas pēdējā sacīkstē viņš pārstāvēja Minardi. . gadā brazīlietis kļuva par jaunizveidotās Andrea Moda Formula komandas pilotu. Viņš tikai reizi spēja kvalificēties sacīkstei un arī tad izstājās. Pēc tam brazīlietis divus gadus sacentās dažādās sacīkšu sērijās un centās kvalificēties 1994. gada Indy 500, taču neveiksmīgi. . gadā viņš aizvadīja savu pēdējo sezonu, Forti Corse komandā.
Kopš 1996. gada Robertu Morenu ik pa laikam piedalās Champ Car un Indy Racing League sacensībās. Viņš bieži aizvieto savainotos pilotus un ir ieguvis iesauku "Supersub" (lieliskais aizvietotājs).
Suņs Džunšaņs
Suņs Džunšaņs (, ; zināms arī kā Suņs Jisjeņs (,, atveidojot svešvalodās no Honkongā lietotās izrunas , dzimis , miris ), agrāk saukts par Sunjatsenu, bija ķīniešu revolucionārais demokrāts. Viņš tiek uzskatīts par Ķīnas Republikas "tēvu". Viņa vārdā nosaukta dzimtā Džunšaņas pilsēta un Džunšaņas pētniecības stacija Antarktīdā.
Jisjaņs bija pirmais ķīniešu nacionālistu partijas Gomiņdan priekšsēdētājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1866. gadā Guandunas provincē zemnieka ģimenē. 1879. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi pie sava brāļa Honolulu, kur mācījās anglikāņu skolā, vēlāk Honkongā viņu nokristīja kāds ASV misionārs. No 1887. līdz 1892. gadam viņš studēja medicīnu Honkongas universitātē, tad strādāja par ārstu Makao. 1894. gadā nodibināja Ķīnas atjaunošanas biedrību (興中會 / 兴中会) un organizēja Kantonas sacelšanos pret Ķīnas impērijas valdību, pēc kuras apspiešanas devās trimdā uz Eiropu, tad ASV, Kanādu un Japānu.
1911. gada 10. oktobrī Ķīnas impērijā uzvarēja siņhai revolūcijai, kas sākās kā Učanas sacelšanās Uhaņā. Suņs Džunšaņs atgriezās Ķīnā, kur 1912. gada 1. janvārī oficiāli pasludināja republikas dibināšanu. Pirmajās Ķīnas parlamenta vēlēšanās uzvarēja Suņa Džunšaņa izveidotā Revolucionārā partija, 1912. gadā no 1. janvāra līdz 1. aprīlim viņš bija Ķīnas Republikas pagaidu prezidents.
1919. gada 10. oktobrī viņš no Ķīnas Revolucionārās partijas izveidoja Ķīnas Nacionālistu partiju (Gomiņdan, uzskatos līdzīga Eiropas sociāldemokrātiem). Meklējot atbalstu ārvalstīs, 1920. gadā Suņ Jatseņs nodibināja attiecības ar Padomju Krieviju. Ar vietējo militāristu palīdzību 1921. gadā viņš iekaroja Guandžou, kur 1921. gada aprīlī izveidoja savu valdību, kas bija opozīcijā Pekinas valdībai. No 1923. līdz 1925. gadam Džunšaņs bija valsts de facto vadītājs. Miris no vēža 1925. gadā.
Gulags
Gulags (ru — 'Labošanas-darba nometņu un koloniju galvenā pārvalde') bija NKVD apakšnodaļa, kura no 1930. līdz 1960. gadam pārvaldīja koncentrācijas un "labošanas darba" nometnes PSRS teritorijā. Lai gan lielākā daļa ieslodzīto Gulaga nometnēs nebija politiskie ieslodzītie, Gulags bija svarīgākais politisko represiju instruments PSRS. Apmēram puse no politiskajiem ieslodzītajiem tika nosūtīti uz nometnēm bez tiesas sprieduma, liela daļa notiesāti pēc NKVD troiku, kā arī dažu ārpustiesu instanču lēmumiem. Termins "Gulags" kļuva pazīstams pasaulē pēc Aleksandra Solžeņicina darba "Gulaga arhipelāgs" publicēšanas ASV 1973. gadā.
Vēsture
Viena no pirmajām nometnēm, kuru uzskata par Gulaga priekšteci, tika izveidota 1923. gadā Solovku salās. 1930. gada 25. aprīlī tika izveidota Gulaga organizācija, kuras pirmais priekšnieks (no aprīļa līdz jūnijam) bija Teodors Eihmans. No 1931. līdz 1933. gadam izmantojot ieslodzīto darbaspēku tika izbūvēts Baltās—Baltijas jūras kanāls. Tika veidotas jaunas nometnes vietās ar bagātiem derīgo izrakteņu un kokmateriālu resursiem. Lielākie nometņu kompleksi bija Vorkuta (akmeņogles), Noriļska (niķelis un citi krāsainie metāli) un Kolima (zelts). Pirmais Tālo Austrumu nometņu apgabala (Daļstroj) priekšnieks bija Eduards Bērziņš. Ieslodzīto skaits ievērojami palielinājās Lielā terora laikā 1937.—1938. gados. 1938. gadā nometnēs ieslodzīto skaits sasniedza jau gandrīz 2 miljonus. Tajā pašā laikā daudzi līdzšinējie ieslodzītie tika nošauti.
Otrā Pasaules kara sākumā PSRS okupēja Polijas austrumu apgabalus un Baltijas valstis un līdz 1941. gada vasarai uz Gulagu (Vjatlagu, Usoļlagu u.c.) nosūtīja 108 000 Polijas un 96 000 Baltijas valstu iedzīvotāju. Sevišķi smagi apstākļi nometnēs bija 1941.—1943. gadā, 1941.—1942. gada ziemā gāja bojā ceturtā daļa ieslodzīto (skat. tabulu blakus). Arī nākamajos divos gados mirstība (pēc oficiālās statistikas, kura nav pilnīga) sasniedza gandrīz 25%.
Pēc Otrā Pasaules kara beigām uz Gulaga nometnēm Sibīrijā (t. sk. uz Steplagu Kazahstānā) tika nosūtīts ievērojams daudzums Baltijas valstu iedzīvotāju, kā arī ukraiņu, kuri bija cīnījušies pret Sarkano Armiju vai arī piedalījušies partizānu cīņās. Politisko ieslodzīto īpatsvars 1941.—1945. gadā bija 30—40%, bet 1946. gadā tas sasniedza gandrīz 60%.
Pēc Staļina nāves 1953. gadā tika atbrīvota daļa nepolitisko ieslodzīto. Politisko ieslodzīto atbrīvošana sākās pēc 1956. gada februāra, kad Ņikita Hruščovs PSKP kongresā nosodīja staļinismu. 1960. gada 25. janvārī Gulaga organizācija tika oficiāli likvidēta. Tomēr līdzīgas ieslodzījuma nometnes pastāvēja līdz pat Mihaila Gorbačova reformām 80. gadu beigās. Pēdējā (Perma-36) tika slēgta 1987. gada decembrī.
Dubultzvaigzne
Dubultzvaigzne var būt:
Sāls
Sāls ir balts, kristālisks minerāls, kura galvenā sastāvdaļa ir nātrija hlorīds (NaCl). Tirdzniecībā galvenokārt ir attīrīts un rafinēts sāls. Nereti, lai uzlabotu sāls īpašības, tam piejauc dažādas vielas. Atkarībā no piejaukumiem mainās sāls krāsa. Komerciāliem mērķiem iegūst arī akmeņsāli un jūras sāli.
Etimoloģija
Vārds ir radies no baltu pirmvalodas vārdiem *sal-, *sāl-, kas savukārt cēlušies no indoeiropiešu pirmvalodas vārdiem *sal-, *seh₂l-, kas apzīmēja arī jūras sāli. Tas iespējams ir saistīts ar homofonu vārdu *sal-, kas nozīmē ‘pelēcīgs’.
Vārds “sāls” latviešu valodā ir viens no lietvārdu vīriešu dzimtes otrās deklinācijas izņēmumiem. Sarunvalodā šo vārdu bieži lieto kā sestās deklinācijas sieviešu dzimtes lietvārdu.
Akmeņsāls
Akmeņsāli sauc arī par halītu. Tas vēsturiski bijis galvenais avots galda sāls iegūšanai. Akmeņsāls dalās vēl sīkāk dažādos sāls veidos, piemēram no iegūšanas vietas (Himalaju sāls, kala namak). Samaļot to un sajaucot ar garšvielām, iegūst sāls maisījumus ar specifiskām garšām, piemēram, ķiploku sāls, seleriju sāls. Pēc maluma izdala rupjo un smalko sāli. Ja sālim papildus nav pievienots jods, fluors vai citas vielas, to sauc par košera sāli.
Jūras sāls
Vēl viens no visplašāk izmantotajiem sāls veidiem ir jūras sāls. To iegūst, iztvaicējot un attīrot jūras ūdeni. Dabīgi jūras sāls satur nelielu daudzumu jodu, parasti līdz 0,7 mg uz kg, savukārt jodētā sālī tā daudzums sasniedz 40 mg uz kg. Jūras sāli izmanto ne tikai pārtikas gatavošanā un konservēšanā, bet arī citur, piemēram, kosmētikas ražošanā. Līdzīgi kā akmeņsāls, arī jūras sāls var būt atšķirīga, iedalīties dažādos veidos, piemēram, fleur de sel (tulkojumā no franču valodas — ‘sāls zieds’), kuru iegūst no plānas, smalkas sāls kārtiņas uz jūras ūdens virsmas, kad tas iztvaiko.
Sāls izmantošana
Lielāko daļu (68%) no sāls izmanto ražošanas un citos industriālajos procesos. Tikai 6% no sāls izmanto kā vārāmo jeb galda sāli, tas ir, kā garšvielu citiem pārtikas produktiem. To dara garšas uzlabošanai, kā arī izmanto kā konservantu. 8% no sāls (tehniskā sāls) izmanto automaģistrāļu un citu ceļu kaisīšanā, 6% lieto lauksaimniecībā, bet 12% - ūdens attīrīšanai.
Sāls ietekme uz organismu
Sāls ir ļoti nepieciešams organismam. Tas nodrošina dažādu vielu transportēšanu uz šūnām un atpakaļ, piedalās ūdens apmaiņā, kā arī dažādu vielu asimilācijā. Sāls var organismu ietekmēt arī negatīvi. Pārlieku liels sāls daudzums organismā aiztur šķidrumu, veicina tūskas veidošanos, kā arī var paaugstināt asinsspiedienu.
Oskars Freire
Oskars Freire Gomess (dzimis Torrelavegā, Kantabrijā) ir bijušais profesionālais Spānijas šosejas riteņbraucējs. Viņš bija viens no labākajiem sprinteriem šosejas riteņbraukšanā, trīs reizes uzvarējis Pasaules čempionāta grupas braucienā. Šajā rādītājā viņš atkārtojis Alfredo Bindas, Rika Van Stēnbergena un Edija Merksa sasniegto. Karjeras pēdējos gados vairāk pievērsies riteņbraukšanas klasikām. Trīs reizes uzvarējis arī Milāna—Sanremo sacensībās.
Būdams maza auguma, Freire tomēr bija spējīgs sprinteris. Viņš izmantojis atšķirīgu treniņu filozofiju no citiem profesionāliem riteņbraucējiem, bieži veicot pat divas reizes īsākus treniņus kā savi kolēģi.
Lielākos panākumus guvis ' un ' komandās. Pēdējā viņa pārstāvētā komanda bija .
Visums rieksta čaumalā
"Visums rieksta čaumalā" (en) ir angļu zinātnieka Stīvena Hokinga grāmata par teorētisko fiziku, kas paredzēta plašam lasītāju lokam. Pirmoreiz izdota 2001. gadā. 2002. gadā grāmata ieguvusi Karaliskās biedrības Zinātnes grāmatu balvu (Science Book Prize).
Grāmatā skaidroti Visuma pastāvēšanas principi, izmantoti teorētiskās fizikas jēdzieni. Populārzinātniskā formā lasītāji tiek iepazīstināti ar pētījumiem, atklājot sarežģītos Visuma noslēpumus. Grāmatā īpaša uzmanība veltīta A. Einšteina vispārīgajai relativitātes teorijai, kvantu teorijai, laika formai, Visuma vēsturei, brānu pasaulei. Starp grāmatas tēmām ir jautājumi par to, vai informācijas pazušana melnajos caurumos var ietekmēt mūsu spēju paredzēt nākotni, vai ceļošana laikā ir iespējama un vai attīstītāka civilizācija varētu atgriezties pagātnē un to izmainīt. Grāmatā iekļautas krāsainās ilustrācijas, kas padara uzskatāmāku sniegto informāciju par elementārdaļiņām, par plakņu un stīgu pārvietošanos vienpadsmit dimensijās, par melno caurumu iztvaikošanu un pazušanu. Grāmatas nosaukums tēlaini atspoguļo Visuma izveidošanos — tam uzdīgstot no pirmatnējas kosmiskas sēklas, piemēram, no neliela riekstiņa.
Gērnsija
Gērnsija ir Apvienotās Karalistes Kroņa īpašums. Pašas Gērnsijas salas, kas ir otrā lielākā Normandijas sala Lamanša jūras šaurumā pēc Džērsijas, platība ir 65 km², taču administratīvi pie Gērnsijas tiek pieskaitītas arī Oldernija, Sarka un citas mazākas salas tās tuvumā, veidojot kopējo teritoriju 78 km². 2016. gadā kopējais Gērnsijas iedzīvotāju skaits bija 67 334. Gērnsijas galvaspilsēta ir Sentpīterporta.
Gērnsija ir britu kronim tieši pakļauta teritorija (en), taču, tāpat kā Džērsija un Mena, nav Apvienotās Karalistes daļa.
Etimoloģija
Salas nosaukums ir cēlies no senskandināvu gron(-s-)oy — "zaļā sala" vai no bretoņu guern - "alkšņa koks".
Vēsture
Vikingu laikos 9. gadsimtā salai uzbruka normāņi, 933. gadā to pakļāva Ruānas grāfs, vēlāk tā piederēja Normandijas hercogistei, kuru līdz 1204. gadam pārvaldīja Anglijas karaļi. 1259. gadā Anglijas karalis atteicās no pretenzijām uz Normandijas hercoga titulu, bet saglabāja tiesības uz Gērnsiju un citām Kanāla salām.
Otrā pasaules kara laikā no 1940. līdz 1945. gadam Gērnsijas salu bija okupējis Vācijas karaspēks.
Geogrāfija
Gērnsija ir otra lielākā (platība — 63 km²) sala no Normandijas salām. Gērnsijas kroņa īpašuma sastāvā papildus, neieskaitot pašu Gernsijas salu ir Aldernijas, Sarkas, Hermas, Jetu, Breku, Lihu, Burhu, Caskets, Ortak, Krevishon, Ūme salas un daudzas mazas neapdzīvotas saliņas un klintis. Visas teritorijas kopējā platība ir 78 km².
Maksvels
Maksvels var būt:
Krezoli
Iegūšana
Krezolus iegūst no akmeņogļu darvas. Tehnisko krezolu nemēdz sadalīt izomēros. Ja nepieciešami atsevišķi krezola izomēri, o-krezolu atdala no m-krezola un p-krezola, frakcionēti destilējot tehnisko krezolu. m-Krezolu atdala no p-krezola sulfoskābju veidā (m-krezolsulfoskābe sadalās, iedarbojoties ar karstu atšķaidītu sērskābi, bet p-krezolsulfoskābe šādos apstākļos nesadalās).
Izmantošana
Krezolam ir vēl izteiktākas dezinficējošas īpašības, nekā fenolam. Tehniskā krezola šķīdumu šķidrajās ziepēs sauc par lizolu (mūsdienās izmanto reti).
Krezola antiseptisko īpašību dēļ to lieto koksnes (dzelzceļa gulšņu) piesūcināšanai.
Krezolu izmanto arī krāsvielu, smaržvielu un sprāgstvielu (trinitrokrezols) iegūšanai.
Arkandželo Korelli
Arkandželo Korelli (it; dzimis, miris ) bija itāliešu baroka mūzikas komponists un vijolnieks. Viņa sacerējumi atstāja lielu ietekmi uz kamermūzikas attīstību. Korelli popularizēja un ieviesa nosaukumu tolaik mazzināmam mūzikas žanram — concerto grosso (lielajam koncertam). Viņa virtuozais vijoļspēles stils kļuva par aizsākumu modernajam vijoles mūzikas stilam 18.—19. gadsimtā.
Korelli dzīves laikā sakomponēja 48 trio sonātes, 12 vijoles un continuo sonātes, 12 concerti grossi. Kopumā komponistam autentificēti ir seši opusi.
UTC-5
UTC-5 ir identifikators laika nobīdei no UTC par -5. Šo laiku izmanto:
Antonio Gaudi
Antonio Gaudi i Kornets (ca, dzimis Reusā, miris  Barselonā) bija kataloniešu arhitekts, kurš pazīstams ar savu būvju stilu un īpatnējām konstrukcijām.
Bērnība
Gaudi dzimis Tarragonas provincē, Katalonijā 1852. gadā, kaut gan nav zināms, kur tieši — Reusas pilsētā vai 5 km attālajā Riudomsas pilsētā. Taču noteikti zināms, ka viņš kristīts Reusas pilsētā nākamajā dienā pēc piedzimšanas. Gaudi abi vecāki nāca no metālkaļu ģimenēm. Antonio bija jaunākais no pieciem bērniem un nevarēja rotaļāties ar saviem vienaudžiem reimatisma dēļ. Stipro sāpju dēļ viņš nebija spējīgs pastaigāties un, ja bija nepieciešams doties prom no mājām, viņam nācās jāt ar ēzeli. Tā kā Antonio uzturējās tuvu mājām un viņam bija daudz brīvā laika, tas tika izmantots, lai aplūkotu dabu. Tieši šis faktors veidoja viņa divas stiprākās prasmes — vērīgumu un dabas izpratni.
Pamatizglītība
Bērnībā Gaudi gāja bērnudārzā, kur jau sāka parādīties viņa iztēles spējas. Kad bērniem stāstīja par to, ka putni spēj lidot tāpēc, ka tiem ir spārni, Gaudi secināja, ka vistām spārni būs domāti ātrākai skriešanai, jo tās taču nelido.
Augstākā izglītība
Jaunieceltais arhitekts nekavējoties sāka plānot un konstruēt; sakarus ar skolu viņš nezaudēja visu dzīvi.
Intereses
Visu dzīvi Gaudi bija apburts ar dabu. Viņš pētīja dabas uzbūvi un centās iekļaut tās elementus savās konstrukcijās. Tā vietā, lai izmantotu vienkāršas ģeometriskas līnijas, viņš imitēja cilvēku vai koku augšanu un to, kā šīs lietas stāv, saglabājot līdzsvaru. Hiperbolas un parabolas, kuras viņš "aizņēmās" no dabas, tika viegli stiprinātas ar tērauda stieņiem un ļāva viņa konstrukcijām atgādināt dabas elementus.
Vēlākie gadi
Gaudi bija katolis un dedzīgs Katalonijas nacionālists. (Reiz pat arestēts par runāšanu kataloniešu valodā situācijā, kur tas bija aizliegts ar likumu.) Vēlāk viņš atmeta savu laicīgo darbu un veltīja savu dzīvi katoļu ticībai un savai Sagrada Família. Drīz pēc tam nomira viņa tuvākie ģimenes locekļi un draugi. Pēc viņa brāļa meitas nāves un viņa "uzticamā līdzstrādnieka Fransiska Berengera Mestresa" nāves Barselonā sākās ekonomiskā krīze, un Gaudi pārtrauca būvēt La Colonia Güell un ļoti palēninājās La Sagrada Família būvniecība. Pēc četriem gadiem mira arī viņa mecenāts Eusevi Gveljs (Eusebi Güell).
Iespējams, tieši šī nelaimīgo notikumu virkne izmainīja Gaudi. Viņš vairs nevēlējās runāt ar reportieriem vai fotografēties un kļuva pilnīgi pārņemts ar savu meistardarbu La Sagrada Familia.
Antoni Gaudi sabrauca tramvajs. Viņa nabadzīgā izskata dēļ neviens taksists nevēlējās aizvest viņu uz slimnīcu, baidoties, ka par braucienu netiks samaksāts. Galu galā viņš tika nogādāts nabadzīgo slimnīcā Barselonā. Neviens nepazina ievainoto mākslinieku, līdz viņa draugi atrada viņu nākamajā dienā. Kad viņu mēģināja pārvietot uz labāku slimnīcu, viņš atteicās, sakot: „Mana vieta ir šeit, starp nabagiem.” Viņš mira pēc divām dienām, un viņu apglabāja viņa nepabeigtā meistardarba La Sagrada Família centrā.
Mākslinieciskais stils
Gaudi pirmie darbi tika veidoti gotiskajos un tradicionālajos Katalonijas stilos, taču drīz vien viņš izstrādāja savu personisko un īpatnējo tēlniecisko stilu.
Viņš spēja apvienot paraboliskas arkas, dabas organiskās formas un ūdens plūsmu savā arhitektūrā. Projektējot ēkas, viņš ievēroja gravitācijas spēkus un citus dabiskus liekumus veidojošus faktorus. Daudzas arkas viņš izstrādāja, izmantojot atsvarus uz savienotām saitēm, lai ļautu gravitācijai izrēķināt arku liekumus viņa vietā.
Popularitāte
Gaudi oriģinalitāte sākumā tika izsmieta. Sākumā vienīgais viņa atbalstītājs bija bagātais industriālists Eusevi Gveljs. Viņa laikabiedri nodēvēja viņa ēku Casa Milà par "akmeņlauztuvēm" (La Pedrera). Taču, laikam ritot, viņa darbi kļuva ļoti slaveni.
Ietekme
Gaudi plāni kādam Ņujorkas viesnīcas debesskrāpim tiks izmantoti Pasaules tirdzniecības centra pārbūvei pēc.
Gaudi dzīve un darbi iedvesmoja grupu Alan Parsons Project 1987. gadā izlaist albumu Gaudí.
Gaudi darbi nesen iedvesmoja veikalnieku Londonā uzbūvēt veikala fasādi Casa Batlló stilā.
Bulgāru īpašvārdu atveidošana
Bulgāru valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Bulgāru valodas alfabēta burti un burtkopas tiek tieši pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Atveidojot Bulgārijā sastopamos turku personvārdus, jāvadās pēc turku valodas atveides principiem.
Bulgāru alfabēts
Bulgāru alfabēts sastāv no 30 kirilicas grafēmām:
Fonētiskās atveidošanas tabula
Atveidošanā tiek saglabāta līdzskaņu dubultošanās tikai burtkopām ll, mm, nn, rr. ! Bulgāru alfabēta burts ! Fonēma (IPA) ! ANO transliterācija ! 2006.gada sistēma ! Atveidošana latviski ! Piemērs bulgāru valodā ! Piemērs latviešu valodā ! Piezīmes !А a ! A a !Б б ! B b !В в ! V v !Г г ! G g !Д д ! D d !Е е ! E e je Николаево Nikolajevo Aiz patskaņa !Ж ж ! Ž ž !З з ! Z z !И и ! I i ji Кадиица Kadijica Aiz cita patskaņa и (i). !Й й ! J j i Ивайловград Ivailovgrada Vārda vidū aiz patskaņiem а, е, о, у, ъ, ja neseko cits patskanis. !К к ! K k !Л л ! L l Ļ ļ Лясковец Ļaskoveca Pirms ьо, ю, я. !М м ! M m !Н н ! N n Ņ ņ Павел баня Pavelbaņa Pirms ьо, ю, я. !О о ! O o !П п ! P p !Р р ! R r !С с ! S s !Т т ! T t !У у ! U u !Ф ф ! F f !Х х ! H h !Ц ц ! C c !Ч ч ! Č č !Ш Ш ! Š š !Щ щ ! Št št !Ъ ъ ! A a !ь
ьо ! j neatveido e Лольов Шьонто Loļovs Šento Starp л, н un o. Nebulgāriskas cilmes personvārdos aiz ш, ж, ч, дж,. !Ю ю ! Ju ju u i Любимец Дюшюнев Ļubimeca Djušinevs Aiz palatalizējamiem līdzskaņiem л un н. Nebulgāriskas cilmes personvārdos aiz ш, ж, ч, дж,. !Я я ! Ja ja a Баня Baņa Aiz palatalizējamiem līdzskaņiem л un н; aiz ш, ж, ч, дж,.
Vietvārdu atveidošana
Bulgāru valodas nomenklatūras vārdus tulko, ja tie pēc savas nozīmes sakrīt ar latviešu valodas nomenklatūras vārdu: Дунавска равнина - Donavas līdzenums.
Nomenklatūras vārdu nepievieno, ja tas ir iekļauts pašā nosaukumā, vai ja tas nav lietots oriģinālā: Мусала - Musala (kalns) .
Vārdkopas atveido šādi:
Atveidojot pakārtotus ģeogrāfiskos nosaukumus latviskā forma veidojama no galvenā vārda nominatīva formas tam attiecīgi piekārtojot nomenklatūras vārdu: Лозенска планина - Лозен (ciems, no kura darināts kalnu nosaukums) - Lozenas kalni.
Jalmārs Sēderberjs
Jalmārs Sēderberjs (sv; — ) bija zviedru rakstnieks un žurnālists. Kā rakstnieks darbojās prozā, poēzijā un dramaturģijā. Tiek raksturots kā kritizētājs reālists, psiholoģisko tēlojumu meistars. Pazīstamākie darbi ir romāni "Doktors Glass", "Nopietnā rotaļa" un "Martina Birka jaunība". Vairāki darbi tulkoti arī latviešu valodā.
Bulgāru īpašvārdu atveidošana
Dzimte
Bulgāru valodas īpašvārdiem dzimte piešķirama vadoties pēc nomenklatūras vārda dzimtes:
Deklinācija
Nav lokāmi ģeogrāfiskie nosaukumi, kas atdarināmi ar galotni "-o": Приморско - Primorsko.
Orgāns
Orgāns (la — 'ierīce, instruments') ir organisma daļa, kuram ir noteikta forma, uzbūve, funkcija, attīstība un novietojums organismā. Orgānus veido audi, taču orgāns nesastāv tikai no vienas audu grupas. Orgāni veido orgānu sistēmas un tās veido vienotu organismu. Orgānus iedala dzīvnieku un augu orgānos.
ASV atklātais čempionāts tenisā
ASV atklātais čempionāts tenisā ir gada ceturtais un noslēdzošais Grand Slam turnīrs. Tas norisinās uz cietā seguma kortiem ārpus telpām. Turnīrs norisinās katru gadu, tas sākas pēdējā augusta pirmdienā un ilgst 2 nedēļas.
Vēsture
Pirmoreiz turnīrs ar nosaukumu "ASV Nacionālais vīriešu vienspēļu čempionāts" (U.S. National Men’s Singles Championship) notika 1881. gada augustā Ņūportā (Rodailenda). Par pirmā turnīra uzvarētāju kļuva Ričards Sīrss.
1900. gadā pirmoreiz notika "ASV Nacionālais vīriešu dubultspēļu čempionāts" (U.S. National Men’s Doubles Championship). Sākumā turnīrs notika atsevišķi valsts austrumu un rietumu daļā, kur noskaidroja katras zonas labāko pāri, pēc tam tie sacentās savā starpā, un uzvarētājs ieguva tiesības cīnīties par čempiona titulu ar iepriekšējā gada uzvarētāju. Šī prakse tika pārtraukta vīriešu turnīros 1911. gadā, bet sieviešu 1918. gadā.
"ASV Nacionālais sieviešu vienspēļu čempionāts" (U.S. Women’s National Singles Championship) pirmoreiz notika 1887. gadā Filadelfijas kriketa klubā. Divus gadus vēlāk, 1889. gadā, notika pirmais "ASV Nacionālais sieviešu dubultspēļu čempionāts" (U.S. Women’s National Doubles Championship) un arī "ASV Nacionālais jauktais dubultspēļu čempionāts" (U.S. Mixed Doubles Championship).
Ar atklātās ēras sākumu 1968. gadā visi pieci čempionāti tika apvienoti vienā turnīrā ar nosaukumu "ASV atklātais čempionāts tenisā" (U.S. Open). Bez tam šajā turnīrā pirmoreiz tika pielaisti profesionālie tenisisti, kuriem bija liegts piedalīties iepriekšējos čempionātos.
Ranga punkti
Par dalību čempionātā un ieņemtu attiecīgo vietu, vīrieši ATP rangā un sievietes WTA rangā saņem šādu punktu skaitu:
2010.—2011. gada UEFA Eiropas līgas sezona
2010.—2011. gada UEFA Eiropas līgas sezona ir Eiropas otra spēcīgākā futbola klubu turnīra 2. sezona zem UEFA Eiropas līgas nosaukuma. Sezona ilgst no ar pirmās kvalifikācijas kārtas spēlēm un noslēdzās  ar finālspēli Aviva stadionā Dublinā, Īrijā.
Finālā tikas divas Portugāles līgas komandas — Porto un Braga. Porto uzvarēja ar 1—0.
Babilonas gaisa dārzi
Babilonas gaisa dārzi (alternatīvais nosaukums - Semiramīdas gaisa dārzi) bija viens no septiņiem pasaules brīnumiem, atradās Babilonijas pilsētā, celti ap 600. gadu p.m.ē.
Babilonijas pilsētas kompleksā, ko apjoza milzīgs mūris ar galvenajiem — Ištaras vārtiem centrā, valdnieka Nebukadnecara II valdīšanas laikā tika uzbūvēts gan Babilonijas galvenajam dievam Mardukam veltītais Esagila templis, gan templim blakus esošais zikurāts Etemenanki, Bībelē dēvēts par Bābeles torni.
Šie aptuveni 1000 m2 lielie gaisa dārzi bija izveidoti uz septiņām terasēm un zinātnieki secinājuši, ka vispirms izbūvētas pazemes velves, uz kurām balstījušās terases, tālāk tās balstījās uz varenām, augstām kolonnām un katra nākamā terase pacēlās apmēram piecus metrus augstāk par iepriekšējo. Terases tika izklātas ar 5,45 m garām un 1,35 m platām sijām, tām pārklāja pāri ar asfaltu pārlietas niedres, bet virsū lika apdedzinātu ķieģeļu kārtu, spraugas aizlejot ar ģipsi. Pāri visam vēl pārklāja svina loksnes, lai ūdens cauri augsnei neizsūktos dārza apakšējos stāvos un tikai tad visai šai sarežģītajai konstrukcijai uzbēra virsū tik biezu auglīgas zemes kārtu, ka te varēja augt paši lielākie koki.
Zemākajās terasēs auga granātkoki, mirdzinot savus košos augļus, augstāk pacēlās dateļpalmas, biezlapainie vīģeskoki, vīnogulāji. Nebukadnecara valdīšanas laikā nebija nevienas karavānas vai kuģa, kas uz gaisa dārziem neatvestu arvien jaunus un jaunus augus un kokus, tā arvien no jauna papildinot jau tā neizmērojamo krāšņumu. No tālienes dārzs izskatījies kā milzīgi zaļš, kokiem, krūmiem un puķēm noaudzis kalns, kas patvēries starp debesīm un zemi.
Simtiem vergu caurām diennaktīm grieza milzīgu ratu, kas ādas spaiņos smēla Eifratas ūdeni un nogādāja to līdz augšējai terasei, no kurienes ūdens pa mākslīgajiem kanāliem plūda lejup un apūdeņoja stādījumus visās terasēs, lai tie Mezopotāmijas karstumā, kas nereti sasniedza 50 °C, neizkalstu.
Dārzi bija celti vēsā vēja pusē, kas pūta no ziemeļrietumiem. Dārzu aromāts, ēnainums un vēsums šķita līdzenajā, karstajā Babilonā īsts brīnums.
Ar laiku beidzās arī Babilonas politiskā un ekonomiskā varenība, un mākslas uzplaukums apsīka. 539. gadā p.m.ē. Babilonijā iebruka Persijas valdnieks Kīrs Lielais. Šai nocietinātajā pilsētā viņu slepus ielaida toreizējā valdnieka Belzacara miesassargi, kas nebija apmierināti ar valdnieku. Leģenda stāsta, ka tajā naktī Belzacars rīkojis pilī greznas un izlaidīgas dzīres, kurās licis pasniegt vīnu zelta un sudraba traukos, kas bijuši atvesti no babiloniešu izlaupītā Zālamana tempļa Jeruzalemē. Viņš pacēlis kausu un dižojies: “Jehova, priekš manis tu smiekls un nieks, es esmu Bābeles valdinieks!” (Latviskais tulkojums pēc vācu dzejnieka Heinriha Heines balādes Belzacars.) Tajā brīdī uz sienas parādījusies ugunīga roka, kas rakstījusi: Mene, mene, tekel, peres (aramiešu valodā tas nozīmējot: skaitīts, skaitīts, svērts, par vieglu atrasts.). Babilonas gudrie visādi pūlējušies izskaidrot vārdu nozīmi, bet nav varējuši. Beidzot kāds no babiloniešu gūstā kritušajiem jūdu praviešiem izskaidrojis tā: Dievs esot Belzacara darbus saskaitījis, svēris un atradis par viegliem, tāpēc tagad viņa valstij pienācis gals. Tajā paša naktī Babilonas pilsētā iebrukuši persieši un Belzacars ticis nonāvēts.
Persiešu valdnieks Kīrs II Babilonu tomēr nenopostīja, — to vēlāk 482. g. p.m.ē. nopostīja cits Persijas valdnieks — Kserkss I. Gaisa dārzi aizgāja bojā 2. gadsimtā p.m.ē., partiešu (persiešu ciltis, kas dzīvoja dienvidaustrumos no Kaspijas) iebrucējiem un plūdiem piepalīdzot. Ūdens pamazām atmiekšķēja slikti apdedzinātos ķieģeļus, ar laiku iebruka terases, uz kuru pakāpēm kādreiz bija zaļojuši gaisa dārzi.
Žans Kristofs Bujons
Žans Kristofs Bujons (dzimis, Senbrīkā, Francijā) ir Francijas sacīkšu pilots, pazīstams kā Formula 1 ekspilots, kā arī Formula 3000 un Le Mans Series čempions.
Bujons sāka braukt ar kartingiem 1982. gadā. Pēc braukšanas skolas apmeklēšanas Bujons sāka braukt ar lielākiem spēkratiem 1988. gadā. 1990. gadā francūzis kļuva par Francijas Formula Ford 1600 čempionu. Vēlāk Bujons sāka piedalīties Francijas F3, savukārt 1993. gadā debitēja Formula 3000 kausā. 1994. gadā pilots kļuva par Formula 3000 čempionu. Lai gan Bujonam bija līgums par Williams testēšanu, viņš lielu daļu. gada sezonas tika izīrēts Sauber, lai aizvietotu Karlu Vendlingeru. Nākamajā gadā viņš atsāka testēt Williams formulas, vēlāk izmēģināja arī Tyrrell spēkratus.
Staņislavs Konarskis
Staņislavs Konarskis (pl; dzimis, miris ) bija poļu piāristu mūks, izglītības reformators, rakstnieks, viens no sava laika vadošajiem intelektuāļiem. Viens no Polijas 3. maija konstitūcijas idejiskajiem autoriem, jo vērsās pret Liberum veto principu valsts pārvaldē.
1725. līdz 1727. gadam studēja Romā. Vēlāk ceļoja pa Franciju, Vāciju, Austriju. 1730. gadā atgriezās Žečpospolitā un nodarbojās ar jaunā likumu kodeksa - Volumina legum, sastādīšanu. No 1736. gada pasniedza skolā Žešovā. 1740. gadā Varšavā nodibināja elitāru, šļahtai paredzētu skolu - Collegium Nobilium. 1747. gadā Varšavā nodibināja publisko bibliotēku - pirmo kontinentālajā Eiropā. Izglītības reformas gaitā skolās nodibināja pansijas skolniekiem, ieviesa dabas zinātņu apmācību.
Cements
Cements ir hidrauliska saistviela (saistviela, kas cietē ūdenī). Termins 'cements' tiek lietots, gan runājot par dabiskas izcelsmes saistvielu (piemēram, Gaujas svītas smilšakmens graudus saista kaļķa cements), gan arī par mākslīgi veidotu saistvielu. Izplatītākais un nozīmīgākais mākslīgi veidota cementa paveids ir portlandcements. Latviešu valodā ļoti bieži ar jēdzienu 'cements' saprot tieši portlandcementu.
Portlandcements
Portlandcements ir hidrauliska saistviela. Tas ir pelēks pulveris, ko galvenokārt izmanto betona izgatavošanai. Portlandcementu ražo no kaļķakmens (arī no krīta), māliem (var arī no māla slānekļa) un dažādām piedevām — parasti no dzelzi saturošiem rūpnieciskiem atkritumiem. Portlandcementa ražošana notiek 2 stadijās, katru no kurām ir iespējams veikt dažādās vietās:
Cementa klinkera izejvielas parasti sajauc slapjā veidā. Pēc krāsnī ievadāmā maisījuma mitruma satura klinkera ražošanas metodes iedala slapjajā un sausajā. Ar slapjo metodi var vieglāk iegūt homogēnu maisījumu, bet ir lielāks enerģijas patēriņš. Ar sauso metodi rodas vairāk putekļu. Latvijā, Brocēnos esošajā cementa rūpnīcā, cementu ražo ar sauso metodi.
Cementa kvalitāti Latvijā nosaka cementa standarts LVS EN 197-1:2000. Galvenais standarta parametrs ir spiedes stiprība pēc tam, kad cements cietējis 28 dienas. Pēc šī parametra cementu iedala 3 klasēs:
Cementa cietēšanas procesā tajā esošie savienojumi ķīmiski reaģē ar ūdeni.
Aluminātcements
Aluminātcements, jeb aluminātu cements ir hidrauliska saistviela, kuru ražo no alumīnija oksīda un kaļķakmens. Atšķirībā no portlandcementa tas saistās un cietē ļoti strauji un ātri sasniedz ļoti lielu stiprību. Tas ir ievērojami dārgāks par portlandcementu un noteiktos apstākļos tam var būt sliktāka noturība pret ārējiem apstākļiem (durability). Aluminātcementu lieto dažu kompozīto materiālu izgatavošanai.
Aluminātcementa ražošanas process:
Grīziņkalns
Grīziņkalns ir Rīgas pilsētas apkaime Latgales priekšpilsētā un Centra rajonā. Grīziņkalna apkaime atrodas tuvu Rīgas pilsētas centram, Daugavas labā krasta dzelzceļa loka A daļā (administratīvi apkaimes Z daļa līdz Aleksandra Čaka ielai atrodas Rīgas pilsētas Centra rajonā, bet D daļa — Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētā). Tā robežojas ar Brasas, Teikas, Purvciema, Avotu ielas un Centra apkaimēm. Grīziņkalna apkaimes robežas ir Artilērijas iela, Krāsotāju iela, Lienes iela, Augusta Deglava iela, dzelzceļš, Brīvības iela, Tallinas iela un Aleksandra Čaka iela.
Ģeogrāfija
Grīziņkalna apkaimes kopējā platība ir 1,517 km², kas ir apmēram par 30% no vidējā apkaimes platības rādītāja Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 5 547 metri. Neskatoties uz to, ka administratīvi pašreiz Grīziņkalna apkaime atrodas 2 Rīgas pilsētas izpilddirekciju teritorijā, noteiktās Grīziņkalna apkaimes robežas ir uzskatāmas par pietiekoši objektīvām, lai raksturotu šo apkaimi (iespējams, ka vienīgā potenciālā korekcija varētu būt robežu pārbīde apkaimes DR daļā, nosakot Grīziņkalna robežu nevis pa Artilērijas, bet gan pa Tallinas ielu). Grīziņkalna apkaimes īpatnība ir tāda, ka tai nav viena konkrēta lokālā centra, bet dažādām aktivitātēm ir raksturīgs konkrēts novietojums apkaimes teritorijā. Piemēram, Grīziņkalna parks kā apkaimes centrālā publiskā ārtelpa, Daugavas stadions un ar to saistītās būves kā apkaimes DA daļas galvenais sporta centrs, bet LU stadions un "Daugavas sporta nams" kā apkaimes ZR daļas galvenais sporta centrs, galvenās ielas kā darījumu objektu asis un tamlīdzīgi. 2013. gadā Krāsotāju un Lienes ielas stūrī tika atklāts koka ēku restaurācijas centrs "Koka Rīga", kurā notika arī dažādi kultūras pasākumi.
Vēsture
Apkaimes nosaukums ir cēlies no Rīgas tirgotāja un šķirotāja Grīzena (Griesen) vārda. Viņš 1794. gadā iegādājās ārpilsētas koka muižiņu, kas agrāk piederēja Rīgas pilsētas ārstam un literātam Johanam Bernhardam Fišeram (1685-1772). 19. gadsimta otrajā pusē izveidojās Pērnavas iela, apkaimē aktīvi sāka būvēt rūpnīcas un darbnīcas, strādniekiem dzīvojamās mājas, un šo apvidu sāka dēvēt par Grīziņkalnu — tā vidū atradās viena no augstākajām smilšu kāpām (24 m virs jūras līmeņa). Pēc dzelzceļa līnijas uzbūvēšanas Grīziņmuižas kungu māja (Griesenhof) palika tagadējā Purvciema apkārtnē, bet sliežu uzbēruma otrā pusē esošajā smilšu kāpā 1903. gadā sāka iekārtot stādījumus, kas tika nosaukti par Grīziņkalna parku jeb "1905. gada parku".
19.—20. gadsimta mijā rūpnīcu tuvums un strādnieku dzīvojamo kvartālu apbūve tā apkārtnē noteica un vēl mūsdienās zināmā mērā nosaka apkārtnes sociālo statusu.
Baltu filoloģija (žurnāls)
Baltu filoloģijā turpina publicēt referātus un pētījumus, kas saistīti ar baltu valodām. Izdevumā iekļautie raksti tiek recenzēti un publicējami četrās valodās — latviešu, lietuviešu, vācu vai angļu. Arī jaunākos izdevumus veido vairākas daļas — raksti, jaunākās literatūras apskats, hronika (filologiem nozīmīgu notikumu apskats) un pēdējā daļa „Pieminot” par aizgājušajiem filologiem un viņu devumu baltu filoloģijā un Latvijas zinātnē kopumā.
Literatūra
1. Baltu filoloģija, IX: Zinātniskie raksti /Red. P. Vanags.- 9. laidiens.- Rīga: LU, 2000, 625. sēj.- 244 lpp.
2. Baltu filoloģija XII(2): Zinātniskie raksti /Red. P. Vanags.- Rīga: LU, 2003, 159 lpp.
Marija Šarapova
Marija Šarapova (ru, izrunā: ; dzimusi Njagaņā, Krievijas PFSR, PSRS) ir bijusī Krievijas Federācijas tenisiste, kura kopš 1994. gada dzīvo ASV, sagalabājot Krievijas pilsonību. Viņa pelņa no reklāmas līgumiem, fotografējas žurnāliem, piedalās modes izstādēs kā modele.
Karjeras laikā uzvarēja 36 WTA vienspēļu turnīros un 5 Grand Slam vienspēļu turnīros, bija WTA ranga līdere, atkārtoti cieta no sporta traumām un vairākas reizes pārtrauca piedalīšanos turnīros.
Sportistes karjera
Profesionāles karjeru M. Šarapova uzsāka 2001. gadā, 17 gadu vecumā uzvarēja 2004. gada Vimbldonas čempionātā. 2005. gada 22. augustā kļuva par WTA ranga līderi, vēlāk piecas reizes izvirzījās reitinga vadībā, uzvarot 2006. gada ASV atklātajā čempionātā, 2008. gada Austrālijas atklātajā čempionātā, kā arī 2012. un 2014. gada Francijas atklātajā čempionātā. 2012. gada Londonas olimpisko spēļu tenisa turnīrā ieguva sudraba medaļu, 2012. gada 8. jūlijā pēdējo reizi bija WTA ranga līdere. 2016. gada martā kļuva zināms, ka Australian Open laikā M. Šarapova pieķerta meldonija (mildronāta), lietošanā un Starptautiskā Tenisa federācija sportisti diskvalificēja uz diviem gadiem. 2017. gada aprīlī M. Šarapova atgriezās sacensību apritē, bet 2020. gada martā viņa paziņoja par profesionālā tenisa karjeras neigām.
Abhāzu valoda
Abhāzu valoda ir ziemeļkaukāziešu grupas valoda, kurā runā galvenokārt abhāzi Abhāzijā un Turcijā. Valsts valoda Abhāzijas Republikā, kur tajā runā ap 100 000 cilvēku (<50% iedzīvotāju). Abhāzu valodā runā arī abhāzu diaspora Turcijā, Adžārijā (Gruzija), Sīrijā, Jordānijā un vairākās Rietumu zemēs, kā arī Krievijā.
Sojuz TMA-17
Sojuz TMA-17 bija pilotējams Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS).
Starts notika. Kuģa nolaižamais aparāts piezemējās.
Apkalpes
Kuģa Sojuz TMA-17 apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Rezerves apkalpe:
Lidojuma gaita
Starts notika 21:52 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Sojuz-FG.
Ar SKS pie Zarja moduļa kosmosa kuģis saslēdzās 22. decembrī 22:48 UTC. Pēc hermētiskuma pārbaudēm lūkas uz staciju tika atvērtas 00:35 UTC.
Sojuz TMA-17 tika pārvietots no Zarja moduļa augšējā porta uz Zvezda moduļa pakaļgala portu, lai atbrīvotu vietu jaunam modulim Rassvet, kuru paredzēts stacijā nogādāt misijas STS-132 laikā. Tā kā kosmosa kuģis kalpo kā glābšanas laiva kosmonautiem Kotovam, Krīmeram un Noguči, tad viņi pārvietošanas laikā atradās kuģī. 13:23 UTC tika dota komanda atvienošanai, kas ilga trīs minūtes. 13:53:09 UTC Sojuz TMA-17 pievienojās pie Zarja. Visa operācija no lūku aizvēršanas līdz atvēršanai ilga 5 stundas 40 minūtes un to manuālā režīmā vadīja Oļegs Kotovs.
Reinholds Bāliņš
Reinholds Bāliņš ( Rīga —, Rīga) bija Latvijas advokāts un šahists.
Biogrāfija
Dzimis 1912. gadā 1905. gada revolūcijas dalībnieka kalēja Jāņa Bāliņa (ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā kopā viņš ar ģimeni evakuējās uz Smilteni, kur 1916. gadā mira Reinholda māte. 1918. gadā ģimene atgriezās Rīgā, Latvijas SPR laikā Jānis Bāliņš darbojās kara tribunālā un 1919. gadā aizbēga uz Padomju Krieviju. 1920. gadā Reinholdu ar vēzi slimā pamāte aizveda pie tēva uz Krieviju, bet pati mira 1923. gadā. 1924. gadā Reinholdu ievietoja Ļeņingradas bērnu namā. Viņa tēvu arestēja un ieslodzīja Gulaga nometnēs. 1929. gadā Reinholds Bāliņš beidza vidusskolu Ļeņingradā, tajā pašā gadā nelaimes gadījumā zaudēja kreiso roku. 1932. gadā beidza Ļeņingradas juridisko institūtu (tagadējo Sanktpēterburgas Valsts universitātes Juridisko fakultāti) un strādāja Iekšlietu Tautas komisariāta dienestā Sverdlovskā.
NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gadā viņu apcietināja un pēc pratināšanām 1938. gadā piesprieda piecus gadu ieslodzījumu Gulaga nometnēs. Viņš bija Urālu ogļu ieguves kombināta "Uralugoļ" Juridiskās nodaļas priekšnieks, no 1939. gada dzelzsrūdas ieguves tresta "Uralruda" juriskonsults.
Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā viņu iecēla par PSRS Tautas komisāru padomes (TKP) Galvenās materiāli tehniskās apgādes pārvaldes kantora Sverdlovskā Juridiskā biroja priekšnieku, 1943. gadā par Urālu zelta apdares tresta "Uralzolotopravsnab" kantora juriskonsultu. 1944. gadā viņš kopā ar Sarkano armiju atgriezās Latvijā un strādāja par valsts arbitru Daugavpilī, pēc tam Rīgā.
Pēc kara beigām no 1945. līdz 1948. gadam Reinholds Bāliņš bija Latvijas PSR Ministru Padomes Tiesību nodaļas priekšnieka vietas izpildītājs. No 1948. gada bija advokāts Rīgas 1. juridiskajā konsultācijā, 1955. gadā kritizēts par "nepareizu" savu klientu aizstāvību.
1987. gada 30. septembrī pensionējās, miris 1988. gada 30. jūnijā.
Ģimene
Bijis divas reizes precējies, divi dēli no pirmās laulības. Vecākais dēls Ermens Bāliņš (1933—1995) bija arhitekts un mūziķis.
Šahists
Reinholds Bāliņš bijis pazīstams arī kā šahists un šaha sacensību organizētājs. 1942. gada aprīlī viņš organizējis šaha meistaru turnīru Sverdlovskā, kurā piedalījās arī viens no Latvijas spēcīgākajiem šahistiem Vladimirs Petrovs. Pēc atgriešanās Latvijā Bāliņš 1944. gada 16. novembrī kļuvis par Republikāniskās šaha sekcijas priekšsēdētāju, vēlāk strādājis arī par Latvijas PSR Apvienotā republikas šaha un dambretes kluba priekšsēdētāju, bet no 1959. gada bijis Latvijas PSR Šaha federācijas prezidija loceklis. 1940. gadu beigās un 1950. gadu pirmajā pusē Reinholds Bāliņš uzrādīja arī savus labākos rezultātus šaha sacensībās, lai gan aizņemtības pamatdarbā dēļ varēja piedalīties tikai tajos šaha turnīros, kas risinājās Rīgā. Jau 1944. gada decembrī Rīgā tika sarīkots Latvijas un Igaunijas šahistu turnīrs, kurā Bāliņš dalīja 5.—7. vietu, bet par uzvarētāju kļuva igauņu lielmeistars Pauls Keress. Arī 1945. gada Baltijas republiku šaha čempionāts norisinājās Rīgā. Tajā uzvarēja tā laika spēcīgākais Lietuvas šahists Vlads Mikens, bet Bāliņš ierindojās 12. vietā. 1946. gadā Rīgā notika I kategorijas šahistu turnīrs, kurā Bāliņš dalīja 3.—4. vietu. Bāliņa vadībā Rīgā 1946. gadā notika Friča Apšenieka memoriāls, bet 1947. gadā — Hermaņa Matisona memoriāls. 1948. gadā Bāliņš kļuva par Rīgas čempionu šaha ātrspēlē un pārstāvēja Latvijas izlasi pirmā PSRS komandu čempionāta priekšsacīkstēs. 14 reizes Bāliņš ir piedalījies Latvijas šaha čempionāta finālos. Augstākais sasniegums ir divreiz dalīta 2.—3. vieta (1949, 1952).
Turcijas virtuve
Turcijas virtuve pamatā ir pārmantota Osmaņu impērijas virtuve, kas bija Centrālāzijas, Tuvo austrumu un Balkānu virtuves apvienojums. Dažādu valstu, tai skaitā Rietumeiropas virtuves ietekmējās arī no turku virtuves. Osmaņi bija pieraduši sajaukt vairāku impērijas teritorijā esošo tautu ēšanas un virtuves tradīcijas, kā rezultātā arī Tuvajos Austrumos tika pieņemti tādi tjurku elementi no Centrālāzijas kā, piemēram, jogurts. Līdz ar to Osmaņu impērijā tika radīti ļoti daudzi tehniski atstrādāti ēdienu gatavošanas paņēmieni. Visā bijušās Osmaņu impērijas teritorijā mūsdienās atrodami atsevišķi osmaņu plašās virtuves ēdieni.
Kopumā visa Turcijas virtuve nav viendabīga. Papildus tādiem ēdieniem un dzērieniem, kas ir atrodami visā Turcijas teritorijā, pastāv arī atsevišķu reģionu īpašie ēdieni. Melnās jūras reģiona (Turcijas ziemeļos) virtuves pamatā ir kukurūza un anšovi. Urfas dienvidaustrumos, Gaziantepā un Adanā populāri ir kebabi, mezes un dažādi mīklas izstrādājumi kā baklava, kadajifa (turku: kadayıf) un kīnefe (turku: künefe). Turcijas rietumu daļā, kur populāra ir olīvju audzēšana, ēdienu gatavošanai pamatā tiek lietota olīveļļa. Egejas jūras reģions, Marmora jūras reģions un Vidusjūras reģions ir vairāk raksturīgi ar Vidusjūras virtuves tradīcijām, jo tur pieejams bagātīgs augļu klāsts, dažādi garšaugi un zivis. Anatolijas centrālā daļa raksturīga ar tādiem ēdieniem kā keškeks (turku: keşkek), manti (mantı) un gēzleme (gözleme).
Dažu ēdienu nosaukumi parasti veidojas no to izcelsmes vietas nosaukuma (gan Turcijā, gan ārpus tās robežām). Līdz ar to var secināt, ka attiecīgais ēdiens ir šīs vietas tradicionālās virtuves sastāvdaļa vai nācis no šīs vietas. Piemēram, Urfas kebabs no Adanas kebaba atšķiras ar to, ka tur sīpolu vietā tiek lietoti ķiploki, kā arī tur tiek pievienoti daudz vairāk piparu nekā parasti kebabos liek.
Brokastis
Turcijas tradicionālās brokastis sastāv no baltā siera (turku: beyaz peynir, kaşar u.c.), sviesta, olīvām, vārītām olām, tomātiem, zaļajiem pipariem, ievārījuma (turku: reçel) un medus. Dažkārt brokastīs var tikt pasniegta asā turku desa (turku: sucuk), dažādi miltu izstrādājumi un pat zupa. Populārs ēdiens brokastīs ir menemens (turku: menemen), kas tiek pagatavots no apceptiem tomātiem, pipariem, olīveļļas un olām. Brokastīs noteikti tiek pasniegta melnā tēja, bet kafija Turcijas virtuvē ieņem tik lielu nozīmi, ka brokastis turku valodā sauc par ēdienreizi pirms kafijas (turku: kahvaltı, kur kahve ir kafija un altı - pirms).
Ēšana ārpus mājām
Neskatoties uz to, ka Turcijā populāri ir kļuvuši ātrās ēdināšanas uzņēmumi, turki priekšroku dod bagātīgām maltītēm mājās, kas sastāv no daudziem tradicionāliem Turcijas virtuves elementiem. Toties vairāki tradicionāli ēdieni kā kēfte, kebabs, bēreks un gēzleme tiek pasniegti ārpus mājas ieskrietuvēs. Ēšana ārpus mājām ir populāra jau vēsturiski vairākās lielākajās pilsētās. Turku valodā Esnaf lokantası nozīmē: restorāns, kas domāts veikalu darbiniekiem un tirgotājiem. Šādi restorāni ir ļoti populāri visā valstī un tajos pasniedz tradicionālos ēdienus par diezgan zemām cenām.
Ēdienu pamata sastāvdaļas
Turcijas virtuvē pamata elementi ir: gaļa, baklažāni, paprika, sīpoli, ķiploki, lēcas, pupas un tomāti. Virtuvē īpašu vietu ieņem arī dažādi rieksti: pistācijas, priežu sēklas, mandeles, lazdu rieksti un zemes rieksti ar dažādām garšvielām. Vairums turku garšvielu nopērkams Garšvielu tirgū, Stambulā (turku: Mısır Çarşısı, Ēģiptes tirgus). Populārākās garšvielas ir pētersīļi, ķimenes, melnie pipari, paprika, piparmētra, oregani un timiāns.
Augļu izmantošana
Osmaņu impērijas virtuvē ļoti plaši tika izmantoti dažādi augļi un dārzeņi kopā ar gaļas ēdieniem. Visbiežāk tika lietotas plūmes, aprikozes, āboli, vīnogas un vīģes (gan svaigas, gan žāvētas). Piemēram, gaļa vai plovs parasti tika pasniegts ar kompotu (turku: komposto, osmaņu turku: hoşaf, jauks ūdens). Dolma un plovs (pilav) parasti tiek gatavots ar upenēm vai rozīnēm. Satītas vīnogu lapas, kas pildītas ar maltas gaļas un rīsu maisījumu (Etli yaprak sarma), parasti Osmaņu impērijā tika gatavotas kopā ar skābām plūmēm.
Baklažānu izmantošana
Turcijas virtuvē īpaši nozīmīgu vietu ieņem baklažāni. Tos parasti pagatavo ar maltu gaļu sacepumā "Uzšķērstais vēders" (turku: karnıyarık). Dārzeni tradicionāli izmanto Turcijas austrumos dažādos kebabos, kā arī salātos un otrajos ēdienos.
Gaļa
Mūsdienās Turcijā vairs nav tik populāra ar pienu baroto aitu gaļa. Piemēram, agrāk tik populārā ceremonija Kuzu çevirme, kad ar pienu barotu aitu cepa, griežot uz atklātas liesmas, mūsdienās vairs nekur netiek praktizēta. Atsevišķos novados, kur agrāk gaļu ēda tikai svarīgos svētkos, piemēram, kāzās vai Kurban Bayramı (Eid ul-Adha), tagad tā ir ikdienas normāla ēdiena sastāvdaļa, pateicoties industriālajai attīstībai. Tomēr gaļas pielietojums palicis tradicionāli nemainīgs un to parasti pirms cepšanas samaļ un pasniedz kopā ar dārzeņiem un augļiem. Mūsdienās populāras arī kļuvušas lētākas zivis, piemēram, sardīnes un anšovi, kuras visvairāk lieto piejūras reģionos. Turcijā ir ļoti populāra maltas gaļas izmantošana kopā ar dārzeņiem vai rīsiem kā pildījumu dažādās maizēs un miltu ēdienos.
Piena produkti
Turcijas virtuvē īpaša nozīme ir tradicionālajam jogurtam. Šī populārā piena produkta vārds ir atvasināts no turku yoğurt. Jogurtu lieto kā piedevu gandrīz visos gaļas ēdienos (kebabos, kēftē u.c.), dārzeņu ēdienos (it īpaši kopā ar ceptiem baklažāniem, spinātiem u.c.), mezē un manti (mantı, līdzīgi pelmeņiem). Lauku ciematos jogurtu ēd kopā ar rīsie un maizi. Biezo, jeb stiprināto trekno jogurtu (süzme yoğurt) pagatavo, to atdalot no sūkalām. No jogurta pagatavo ļoti populāro turku dzērienu ajranu (ayran, saputots jogurts ar ūdeni un nedaudz sāli). Jogurtu lieto dažādu kūku, sacepumu un pārslu pagatavošanai.
Turcijā ražo vairākus sierus no aitu piena. Sieru parasti ilgi nenotur un tas ir salīdzinoši netrekns. Dažādas receptes ir populāras tikai atsevišķos reģionos.
Zupas
Tradicionāla turku maltīte parasti sākas ar pliekanu zupu (turku: çorba). Zupu nosaukums parasti veidots no zupas galvenās sastāvdaļas nosaukuma, piemēram, lēcas, jogurts vai graudi. Sarežģītākas zupas, kuras uzskatāmas par delikatesi, parasti nepasniedz kopā ar citiem ēdieniem, piemēram, Škembes zupa (İşkembe çorbası) vai Pačas zupa (Paça çorbası). Kamēr turku tradicionālās brokastis nebija kļuvušas populāras visā valstī, brokastīs parasti ēda zupas.
Konditorejas izstrādājumi
Miltu ēdienu tradīcijas sakņojas Centrālāzijas tjurku nomadu cilšu vēsturē. Mīklas rullītis, ko uzskata par vienu no primitīvākajiem instrumentiem, bija viens no galvenajiem turku virtuves rīkiem, jo to bija viegli pārnēsāt un tas ir viegli lietojams. Dažādu resnumu rullīši domāti dažādiem ēdieniem: resnāko sauc par sadž (sac), bet tievāko par oklava (oklava). Tievāko lieto tādiem ēdieniem kā bēreks, kas ir sāļā baklava ar siera pildījumu.