cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linkin Park
MuchMusic balvas
2008 - labākais grupas video (par Bleed It Out)
Garanči
Garanči var būt:
Uldis Marhilēvičs
Uldis Marhilēvičs, pazīstams arī kā Marhils, (dzimis Liepājā) ir latviešu mūziķis, komponists, pianists.
Biogrāfija
U. Marhilēvičs nāk no Pāvilostas. Mācījies Daugavpils Pedagoģiskajā institūtā.
2008. gadā U. Marhilēvičs piedalījās TV3 šovā "Dejo ar zvaigzni 2".
2017. gada 18. novembrī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa 4. šķiru.
Frunze
Frunze var būt:
Džeksonvila
Džeksonvila (en) ir pilsēta ASV Floridas štata ziemeļaustrumos pie Sentdžonsas upes ietekas Atlantijas okeānā. Pēc iedzīvotāju skaita lielākā štata pilsēta. Otra lielākā ASV austrumkrasta osta. Pilsēta nosaukta Floridas militārā gubernatora, vēlākā ASV prezidenta Endrū Džeksona vārdā.
Pirms eiropiešu ierašanās pilsētas teritoriju apdzīvoja tumukoa (timucua) indiāņi. 1564. gadā franči šeit nodibināja fortu, ko nosauca par Fort Caroline, tomēr 1565. gadā spāņi ieņēma fortu, pārsaukdami to par Fort San Mateo. 1821. gadā apmetne līdz ar Floridu iekļāvās ASV sastāvā. 1832. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. ASV Pilsoņu kara laikā Džeksonvila bija viena no svarīgākajām konfederātu ostām. Pēc pilsoņu kara pilsēta kļuva par pazīstamu kūrortpilsētu, tomēr vēlāk, attīstoties dzelzceļa satiksmei, populārāki kļuva citi Floridas kūrorti. XX gadsimta pirmajā pusē Džeksonvila bija svarīgs mēmā kino ražošanas centrs, tomēr vēlāk to izkonkurēja Holivuda. XX gadsimtā Džeksonvila kļuva par ievērojamu finanšu un apdrošināšanas biznesa centru. Pilsētā tika izbūvētas vairākas ASV Jūras kara flotes bāzes.
Džeksonvila ir kontaklēcu ražotāja Vistakon galvenās mītnes vieta.
Pilsēta radušās populārās mūzikas grupas Lynyrd Skynyrd, Limp Bizkit un Yellowcard.
Cilvēki
Džeksonvilā dzimuši:
Ieva Tāre
Kopā ar PSRS U-16 izlasi izcīnījusi pirmo vietu 1991. gada Eiropas U-16 čempionātā. Latvijas izlasē spēlējusi no līdz. Tās sastāvā ir izcīnījusi 9. vietu 1999. gada Eiropas čempionātā Polijā, 6. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā Turcijā, 4. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā Itālijā, 7. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā Latvijā un dalītu 9.—12. vietu 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs. I. Tārei pieder rezultativitātes rekords Latvijas izlasē vienā spēlē iemesto punktu ziņā — 1994. gadā viņa parbaudes spelē spējusi gūt 36 punktus.
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Jūrmalas Pumpuru vidusskolā (1981—1992), LU Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē (1999—2004) un LU izglītības zinātņu maģistrantūrā.
I. Tāre ir precējusies ar bijušo Latvijas regbija komandas dalībnieku Juri. Laikposmā no 2005. gada decembra līdz 2007. gada martam nespēlēja, jo ģimenē nāca pasaulē dēls. Šajā laikposmā I. Tāre bija LBS Jaunatnes līgas direktore.
Karjera
Ievas Tāres pirmais treneris Ainars Zvirgzdiņš. Jūrmalas sporta skolas komandā viņa spēlēja kopā ar Ilzi Ieviņu, Ilzi Auziņu un citām Latvijas izlases dalībniecēm. Uz SK Cēsis I. Tāre pārgāja pēc 2008. gada Pekinas olimpiskajām spēlēm. Pirms tam viņa spēlēja daudzkārtējā Latvijas čempionvienībā Rīgas TTT.
Ieva Tāre ir spēlējusi visos pirmajos četros Eiropas čempionātos (1999, 2005, 2007, 2009), kuros ir startējusi Latvijas izlase, kā arī 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs. Viņa ir arī spēlējusi PSRS sastāvā Eiropas U-16 čempionātā un uzvarējusi 1991. gadā, kad čempionāts notika Portugālē.
2008. gada Pekinas olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīra pēdēja spēlē pret Angolu, I. Tāre spēles epizodē izmežģīja elkoņa locītavu. Pateicoties ātrai atlabšanai, viņa varēja spēlēt Pekinas olimpiskajās spēlēs.
Pēc dēla piedzimšanas atgriezās sportā, noraidīja SK Cēsis piedāvājumu un turpināja spelēt TTT Rīga. Vēlāk komandu mainīja un kopā ar klubu SK Cēsis 2008.—2009. gada sezonā cīnījās Latvijas Sieviešu basketbola līgā, kur izcīnīja zelta medaļas, finālā uzvarot Rīgas TTT, Baltijas Sieviešu basketbola līgā, kur nokļuva līdz Final Four turnīram Cēsīs (izcīnīta 2. vieta), vēl tika startēts FIBA Eiropas kausā, kur tika līdz sešpadsmitdaļfināliem.
2009.—2010. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis cīnījās Latvijas Sieviešu basketbola līgā un Lietuvas Sieviešu basketbola līgā. Sakarā ar kluba ierobežotajām finansiālajām iespējām, nestartēja kādā no Eiropas klubu turnīriem. Ieva Tāre, solidarizējoties ar SK Cēsis bijušo galveno treneri A. Zvirgzdiņu, paziņoja par karjeras beigšanu.
Aleksandrs Kiršteins
Aleksandrs Kiršteins (dzimis ) ir latviešu arhitekts un politiķis. Augstākās Padomes un septiņu Saeimas sasaukumu deputāts. Ir Nacionālās apvienības biedrs. 1990. gada 4. maijā balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju. Divos Saeimas sasaukumos bijis Ārlietu komisiju vadītājs, vadījis Saeimas frakcijas. No 1995. līdz 1997. gadam A. Kiršteins bija īpašo uzdevumu ministrs Eiropas Savienības lietās.
1997. gadā apbalvots ar Francijas Nacionālo Nopelnu ordeni, 2000. gadā apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Ir arī apbalvots ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
Biogrāfija
Dzimis tagadējā Vecpiebalgas pagasta "Vecozoliņos". Tēvs Kārlis Kiršteins bija kalnrūpniecības inženieris, bet māte Marija (dzimusi Slivkina) mājsaimniece. Pirmās skolas gaitas uzsāka Ogrēnskolā, 1966. gadā absolvēja Cēsu 1. vidusskolu.
Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, 1972. gadā ieguva arhitekta diplomu. Pēc studijām no 1972. līdz 1975. gadam strādāja Galvenajā arhitektūras plānošanas pārvaldē par arhitektu. No 1975. līdz 1989. gadam bija projektu galvenais arhitekts institūtā "Pilsētprojekts". Gadu projektēja Taksimo ciemu BAM'ā.
Precējies, dēli Gints (bijis LVRTC valdes loceklis, uzņēmējs, darbojas informācijas tehnoloģiju nozarē), Kārlis (uzņēmējs, darbojas informācijas tehnoloģiju nozarē ), Jānis. Intereses — modernā māksla, kā arī Latvijas upes un ezeri. Pārvalda latviešu, angļu un krievu valodas.
Atmodas laikā
Astoņdesmito gadu beigās A. Kiršteins iesaistījās Trešās atmodas procesos. 1987. gadā viņš iepazinās ar dzejnieku Gunāru Freimani, kurš viņu iepazīstināja ar Eduardu Berklavu, Gunāru Astru un citiem disidentiem. 1988. gada martā pēc rakstnieces Rudītes Kalpiņas un dzejnieka Egila Zirņa uzaicinājuma A. Kiršteins ieradās Viktora Avotiņa dzīvoklī, kur viņi apspriedās par to, ka arī Latvijā ir nepieciešams rīkot radošo savienību plēnumu, tāpat kā tas nesen bija noticis Igaunijā. Turpmākajās nedēļās notika darbs pie dokumentiem, kas pieprasītu lielāku suverenitāti Latvijas PSR. Ne tikai Latvijas PSR suverenitātes paplašināšana bija reformistu darba kārtībā. Tā, piemēram, dokumentos tika iekļautas arī prasības pārtraukt migrāciju no PSRS, kā arī pārtraukt latviešu sūtīšanu dienēt ārpus Latvijas PSR teritorijas. Radikālās prasības, ko izvirzīja reformu aizstāvji, drīz vien noveda pie uzraudzības, bet pašas prasības mīkstinātā formā parādījās Rakstnieku Savienības valdes paplašinātajā plēnumā 1988. gada 1. un 2. jūnijā.
Pēc E. Berklava uzaicinājuma piedalījies LNNK dibināšanas sanāksmē 1988. gada jūlijā Arkādijas parkā. Kopā ar Juri Dobeli, Eināru Repši, Eināru Cilinski, Aivaru Jakoviču un citiem strādāja pie kustības programmatisko dokumentu sagatavošanas. Nākamā gada februārī notika pirmais LNNK kongress, kurā A. Kiršteinu ievēlēja organizācijas padomē un valdē. Pēc kongresa viņš bija organizācijas biroja vadītājs un no augusta ārlietu sekretārs. Šeit skaidrojis pilnīgas Latvijas neatkarības atjaunošanas nepieciešamību.
1990. gadā tika ievēlēts Latvijas Republikas Pilsoņu kongresā un tā Latvijas Komitejā.
Tajā pašā gadā Augstākās Padomes vēlēšanās ievēlēts Augstākajā Padomē no 4. Rīgas vēlēšanu apgabala. A. Kiršteins bija Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputāts visā tās laikā (1990—1993). 1990. gada 4. maijā balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju. No 1992. līdz 1993. gadam viņš bija Augstākās Padomes Ārlietu komisijas priekšsēdētāja vietnieks. No 1992. gada bija Augstākās Padomes frakcijas "Satversme" biedrs.
1990. gadi
1993. gadā no LNNK saraksta ievēlēts 5. Saeimā — pirmajā pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. 5. Saeimā A. Kiršteins vadīja Saeimas Ārlietu komisiju, kā arī bija Latvijas delegācijas vadītājs EDSO. Vadījis arī LNNK Saeimas frakciju. Kā Saeimas Ārlietu komisijas vadītājs A. Kiršteins piedalījās starpvalstu politiskajās sarunās ar Krieviju. Viņš iebilda pret PSRS Bruņoto spēku virsnieku palikšanu Latvijā, ko tobrīd legalizēja starpvalstu līgums ar Krieviju.
1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā no LNNK un Latvijas Zaļās partijas kopējā saraksta. Tās laikā A. Kiršteins bija frakcijas vadītājs (1995—1997), kā arī Latvijas delegācijas loceklis Eiropas Padomes Parlamentārajā Asamblejā (1995—1996). Darbojies arī Andra Šķēles 1. un 2. Ministru kabinetā kā īpašu uzdevumu ministrs Eiropas Savienības lietās (1995—1997). Neilgu brīdi A. Šķēles 2. Ministru kabinetā bija arī kultūras ministra pienākumu izpildītājs (1997. gada 21. jūnijs — 7. augusts).
1997. gadā pēc pēdējā LNNK kongresa, kurā tika nobalsots par apvienošanos ar partiju "Tēvzemei un Brīvībai", A. Kiršteins pameta LNNK un izveidoja Latvijas Nacionālo reformu partiju (NRP), kļūstot par tās priekšsēdētāju.
1998. gadā NRP dome nobalsoja, ka partija nepiedalīsies Saeimas vēlēšanās, ļaujot tās biedriem balotēties citu partiju sarakstos. A. Kiršteins iestājās Tautas partijā, no kuras saraksta viņu ievēlēja 7. Saeimā (1998—2002). Iestājās pret Abrenes atdošanu Krievijai. Līdz iekšlietu ministra Mareka Segliņa demisijai bija Iekšlietu ministrijas parlamentārais sekretārs (2001—2002).
2000. gadi
2002. gadā A. Kiršteinu ievēlēja 8. Saeimā (2002—2006). Šajā Saeimā viņš vadīja Latvijas NATO Parlamentārās asamblejas delegāciju. No 2003. gada maija līdz 2004. gada 30. aprīlim bija novērotājs Eiropas Parlamentā (darbojies Budžeta komitejā). A. Kiršteins vadīja arī Saeimas Ārlietu komisiju.
2004. gadā televīzijas raidījumā citēja krievu rakstnieku Saltikovu-Ščedrinu, ka "attiecības ar Krieviju var veidot tikai ar diviem paņēmieniem — vai nu dodot tai pa purnu, vai laizot zābakus". Krievijas Valsts domes Ārlietu komitejas priekšsēdētājs Konstantīns Kosačovs nosauca Kiršteina izteikumus par tādiem, kas ir "provokatīvi un pārsniedz visas politikā pieļaujamās un iespējamās robežas".
Izslēgšana no Tautas partijas
2005. gada 24. maijā Latvijas Ebreju draudžu un kopienu padome nāca klajā ar paziņojumu, kurā nosodīja pasākumus, kas veltīti Herberta Cukura piemiņai, kā arī norādīja uz, viņuprāt, pieaugošo antisemītismu Latvijā. Šajā paziņojumā Ebreju draudžu un kopienu padome A. Kiršteinu nosauca par personu, zem kuras patronāžas atrodas latviešu nacionālisti un labējie radikāļi. Tajā pašā dienā A. Kiršteins nāca klajā ar paziņojumu, kurā noraidīja Latvijas Ebreju draudžu un kopienu padomes paziņojumā minētās ziņas. Atklātās vēstules beigās viņš minēja, ka "nevajadzētu atkārtot 1940. gada kļūdas, atklāti sadarbojoties ar latviešu tautas ienaidniekiem". Vēlāk vairāki cilvēktiesību eksperti norādīja, ka Kiršteina izteikumos par Latvijas ebreju kopienas vēsturisko pieredzi jūtams slēpts antisemītisms, un tie robežojas ar nacionālā naida kurināšanu. 26. maija vakarā sekoja Tautas partijas valdes sēde, kurā vienbalsīgi tika nobalsots par A. Kiršteina izslēgšanu no Tautas partijas. Tautas partijas frakcijas vadītājs Jānis Lagzdiņš šo lēmumu paskaidroja ar to, ka deputāts pēdējos mēnešos bija "uzsācis provokatorisku, ekstrēmu, TP programmai neatbilstošu politisku darbību". Turklāt A. Kiršteins pēc J. Lagzdiņa domām pēdējās dienās bija paudis izteikumus, kas robežojušies ar antisemītismu. Tautas partijas lēmums tika pamatots arī ar to, ka A. Kiršteins esot šķēlis partiju ar domu par savas partijas dibināšanu. Tika paziņots arī par to, ka deputāts nevarot vairs vadīt Saeimas Ārlietu komisiju un viņa vietā tika minēta Vairas Paegles kandidatūra. Nākamajā dienā A. Kiršteins medijiem paziņoja, ka izslēgšana no Tautas partijas esot notikusi aizmuguriski, jo viņam nebija zināms par partijas valdes sēdi un viņš netika uzaicināts uz to, lai varētu dot paskaidrojumus. Par balansēšanu uz robežas viņš sacīja, ka "balansēšana uz robežas vēl nav tās pārkāpšana, tāpēc tas nevarot būt iemesls izslēgt viņu no partijas". A. Kiršteins noraidīja arī informāciju par to, ka viņš ir iecerējis dibināt savu partiju. Tautas partijas valdi viņš nosauca par "uzņēmēju padomi".
Atsaukšana no Saeimas Ārlietu komisijas
Tautas partija aicināja viņu atkāpties no Saeimas Ārlietu komisijas vadītāja amata, jo viņa vadībā komisija neatbalstīja Latvijas-Krievijas robežlīgumu, kurā bija paredzēta Abrenes atdošana Krievijai bez tautas nobalsošanas. Tautas partija vēlējās atsaukt deputātu no amata Ārlietu komisijas slēgtā sēdē, tomēr komisija atteicās balsot par A. Kiršteina atsaukšanu no amata. 2. jūnijā Saeimā notika plenārsēde, kuras laikā notika balsojums par Tautas partijas lēmumprojektu par A. Kiršteina atsaukšanu no Saeimas Ārlietu komisijas. Par lēmumprojektu nobalsoja 35 deputāti, pret bija 26, atturējās 22 deputāti. Pret Kiršteina atsaukšanu uzstājās Juris Dobelis, Anna Seile un Pēteris Tabūns no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", kuri norādīja uz to, ka Saeimas kārtības rullis katram deputātam ļauj pašam izvēlēties komisijas, kurās darboties.
7. jūnijā A. Kiršteins izteicās medijiem, ka pats netaisās vēl atkāpties no Saeimas Ārlietu komisijas vadītāja amata, jo viņam esot jāpabeidz vairāki darbi. 22. jūnijā, kad tā brīža valsts prezidente V. Vīķe-Freiberga uzrunāja Saeimas deputātus plenārsēdes sākumā, A. Kiršteins piecēlās no savas vietas un demonstratīvi pameta Saeimas zāli. Izejot no zāles viņš aiz sevis skaļi aizcirta durvis, kas atbalsojās visā zālē. Savu rīcību skaidroja ar to, ka prezidentes padomnieks Sols Bukingolts nākot no kriminālajām aprindām.
2005. gada 15. jūlijā A. Kiršteins, nu jau deputāts bez partijas, pats atkāpās no Saeimas Ārlietu komisijas vadītāja amata.
Darbība ZZS
2006. gadā A. Kiršteins pievienojās Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS) Saeimas frakcijai, bet tobrīd nekļuva par kādas no to veidojošajām partijām biedru. No ZZS saraksta 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika ievēlēts. 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās A. Kiršteins kandidēja Zaļo un Zemnieku savienības sarakstā ar trešo numuru, bet arī šoreiz netika ievēlēts. Arī 2010. gada Saeimas vēlēšanās A. Kiršteins kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, taču tāpat netika ievēlēts.
2010. gadi
Vēl 2010. gadā Kiršteins bija LZS biedrs.
2011. gadā A. Kiršteins iestājās partijā "Visu Latvijai!" un no tās veidotās Nacionālās apvienības 2013. gadā kandidēja 11. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. 2013. gadā ievēlēts Rīgas domē.
2014. gada rudenī kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, sākotnēji netika ievēlēts, bet kļuva par 12. Saeimas deputātu Dzintara Rasnača vietā uz laiku, kamēr Rasnačs pilda tieslietu ministra pienākumus. Tādējādi A. Kiršteins kļuva par Latvijas parlamenta deputātu jau sesto reizi, būdams viens no pieredzējušākajiem parlamentāriešiem vēsturē.
2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēts.
Transantarktīdas kalni
Vēsture
Transantarktīdas kalnus pirmais 1841. gadā no Rosa jūras puses ieraudzīja Džeimss Ross. Pirmais grēdu šķērsoja Roberts Skots ar biedriem Britu nacionālās antarktikās ekspedīcijas gaitā 1903. gada decembrī tā sauktā "Rietumu pārgājiena" laikā, kad tika atklāts Polārais plato. Grēdu nācās šķērsot, lai sasniegtu Dienvidpolu. Pirmais to izdarīja Ernests Šekltons 1908. gadā pa Bīrdmora glečeru, bet polu tā arī nesasniedza. 1911. gada polu sasniegušajās ekspedīcijās Skots šķērsoja grētu pa Bīrdmora glečeru, bet Roalds Amundsens - pa Aksela-Heiberga glečeru.
Grēdas lielākā daļa palika neizpētīta līdz pat 1950. gadiem, kad oepācijas Highjump un Starptautiskā ģeofizikas gada ietvaros tika veikta aerofotogrāfēšana un detāla kartēšana. Nosaukums "Transantarktiskie kalni" tika rekomendēts 1962. gadā.
Sausajās ielejās no 1969. līdz 1995. gadam kalnu darbojās polārstacija Vanda. Otrā grēdas galā pie Ronnes šelfa ledāja no 1965. līdz 1958. gadam darbojās argentīniešu stacija Sovrala. Kalnu pakājē Rosa jūras krastā darbojas vācu vasaras stacija Gondvana un itāļu Mariocukelli.
Ģeoloģija
Transantarktīdas kalni ir ģeoloģiski ievērojami vecāki par pārējām kontinenta kalnu sistēmām, kas pārsvarā ir vulkāniskas izcelsmes. Grēda izveidojusies pirms apmēram 65 miljoniem gadu agrīnajā kainozojā tektoniska pacēluma rezultātā Rietumantarktīdas rifta veidošanās periodā, deformējoties Antarktīdas prekembrija vairogam. Sastāv galvenokārt no nogulumiežiem uz granīta un gneisa pamatnes.
Ledus no augstākā Austrumantarktīdas ledus vairoga pa vairākiem šļūdoņiem cauri grēdai notek uz Rosa jūras un Rietumantarktīdas ledus vairoga pusi. Šļūdoņi pamatā tek perpendikulāri grēdas asij un sadala to vairākās kalnu sistēmās. Tiek pieļauts, ka daudzi no šiem ledājiem atrodas uz lieliem ģeoloģiskajiem lūzumiem.
Grēdā novērojama arī vulkāniskā aktivitāte. Rosa jūras krastā atrodas vairāki aktīvi vulkāni, ievērojamākie no kuriem ir Erebuss Rosa salā un Melburna kalns Borkgrevinka krastā.
Borobudura
Borobudura ir 9. gadsimtā celts budistu piemineklis, kas atrodas Centrālajā Javā, Indonēzijā. Piemineklis ir veidots uz sešām platformām un izdaiļots ar 2672 ciļņu grupām un 504 Budas statujām. Tempļa galvenais kupols tika uzbūvēts uz augšējās platformas, kam apkārt izvietotas 72 Budas statujas.
.bh
.bh ir Bahreinas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šo domēnu administrē BATELCO.
Arkls (mērvienība)
Arkls bija lauksaimniecībā izmantojamās zemes platības un vērtības mērs, kā arī feodālās zemes rentes un zemes nodokļu aplikšanas vienība Latvijā feodālisma laikā.
13. gadsimtā vienu arklu lielas saimniecības pazīme bija 1 darba zirgs. Turpmākajos gadsimtos arkls kļuva par dažāda lieluma zemes platības un vērtības mēru. Zviedru Vidzemes laikā arklu lielumu noteica arklu revīzijās.
Vilpulkas pagasts
Vilpulkas pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Ipiķu, Lodes, Jeru, Ramatas, Sēļu un Ķoņu pagastiem, kā arī Igaunijas Viljandi apriņķa Muļgu pagastu (agrāk Abjas pagastu).
Upes
Kaučupīte, Krāņupīte, Pestava, Virķīte.
Vēsture
1945. gadā Valmieras apriņķa Ternejas pagastā izveidoja Vilpulkas ciemu. Vilpulkas ciems ietilpis Rūjienas (1949-1959) un Valmieras (1959-2009) rajonos. 1954. gadā Vilpulkas ciemam pievienoja likvidēto Virķēnu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vilpulkas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rūjienas novadā. 2021. gadā Rūjienas novadu iekļāva Valmieras novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vilpulka (pagasta centrs) un Virķēni.
Āzijas savvaļas ēzelis
Āzijas savvaļas ēzelis jeb onagrs (Equus hemionus) ir viena no zirgu dzimtas (Equidae) ēzeļu sugām. Āzijas savvaļas ēzeļus mēdz saukt arī par onagriem, šis vārds ir cēlies no "onagros", kas gieķu valodā nozīmē savvaļas ēzelis. Āzijas tautu senajos rakstos ir daudz liecību par ēzeļu izmantošanu cilvēku saimnieciskajām vajadzībām, tādēļ tika pieņemts, ka mājas ēzelis varētu būt cēlies no Āzijas savvaļas ēzeļa. Pirms tika veikti DNS pētījumi, mājas ēzeļa izcelsme bija strīdīgs jautājums, un bija dažādi pieņēmumi, bet mūsdienās ir neapstrīdami pierādījumi, ka mūsdienu mājas ēzelis ir cēlies no Āfrikas savvaļas ēzeļa.
Izplatība
Kādreiz onagri bija sastopami visos Āzijas tuksnešos un pustuksnešos: Palestīnā, Sīrijā, Izraēlā, Irānā, Pakistānā, Mongolijā, Ķīnā un Indijā, bet 20 gs. sākumā lauksaimniecības attīstības un intensīvu medību rezultātā to skaits krasi samazinājās līdz kritiskam daudzumam, un tiem draud izmiršana. Sīrijas savvaļas ēzelis mūsdienās ir izmiris.
Izskats
Āzijas savvaļas ēzeļi augumā ir nedaudz lielāki nekā Āfrikas savvaļas ēzeļi. To augums ir 2,10 m garš, augstums skaustā 1,12-1,22 m, svars 290 kg, aste īsa ar garu astes pušķi. Izskatā tie ir līdzīgāki zirgiem. Āzijas savvaļas ēzeļu krāsa mainās atkarībā no sezonas; kopumā vasaras sezonā tie ir sarkanbrūni, bet ziemas sezonā kļūst dzeltenbrūni. Ķermenim pāri visa mugurkaula garumā ir tumša svītra, kas kļūat platāka uz krustiem, tumšās svītras ārējā mala ir gaiša, gandrīz balta, veidojot it kā rāmi. Onagriem nekad nav svītras uz pleciem vai kājām. Āzijas savvaļas ēzeļiem vēders, pazode un purna daļa ir gaišā smilšu krāsā.
Ieradumi
Āzijas savvaļas ēzeļi dzīvo baros, kuru izmērs variējas dažādām pasugām. Baru vada tēviņš vai vecākā mātīte. Bars ļoti uzmana savu teritoriju un cenšas nepielaist sev tuvumā ne cilvēku, ne savu galveno savvaļas ienaidnieku — vilku. Galvenais veids, kā onagri sevi sargā, ir aizbēgšanas ātrums. Parasti Āzijas savvaļas ēzeļi pārtiek no dzelkšņainiem krūmiem un sausas zāles. To gremošanas sistēma ir labi piemērota barībai ar zemu olbaltumvielu sastāvu. Tie var ilgi iztikt bez ūdens, kas ir svarīgi, dzīvojot tuksnesī. Āzijas savvaļas ēzeļiem parasti dzimst viens kumeļš, par kuru māte rūpējas apmēram gadu.
Sistemātika
(†) - izmirusi organismu grupa
Arkādijas parks
Arkādijas parks ir viens no tipiskākajiem ainavu parkiem Rīgā, Torņakalnā. Tā platība ir 6,92 ha.
1808. gadā šajā vietā ierīkoja privātu dārzu. 1885. gadā peļņas nolūkā dārzā uzcelts teātris, ierīkota bumbotava, pārvēršot dārzu par izpriecu vietu. 1896. gadā to ieguva Rīgas pilsēta un nosauca par Torņakalna parku. 1905. gadā Arkādijas parku paplašināja, ierīkoja jaunus stādījumus un zālienus, izmainīja caur parku tekošās Mārupītes gultni, uzcēla dārznieka māju. Vecās gultnes platākajās vietās izveidoja savstarpēji saistītus dīķus, ūdenskritumus, izbūvēja tiltiņus, ierīkoja jaunus kājceliņus. 1911. gadā parka izbūvi pabeidza un tas tika pārdēvēts par Arkādijas parku. 1927. gadā pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta uzcēla mūzikas estrādi, kas ir nodegusi un demontēta. Daļu parka iznomāja, lai iegūtu līdzekļus tā uzturēšanai. Nomnieks uzcēla restorānu, ko 1958. gadā pārveidoja par kinoteātri.
Blakus Arkādijas parkam atrodas arī 1950. gadā izveidotais, 1,45 ha lielais Mazais Arkādijas parks.
Biškeka
Biškeka (kirgīzu un ru, kirgīzu ), agrāk bija zināma arī kā Pišpeka un Frunze, ir Kirgizstānas lielākā pilsēta un valsts galvaspilsēta. Pilsēta atrodas Kirgizstānas ziemeļos, netālu no robežas ar Kazahstānu. Tas ir arī Čujas apgabala administratīvais centrs, kas ieskauj pilsētu, lai gan tā nav daļa no apgabala. Biškeka pati par sevi ir pirmā līmeņa Kirgizstānas administratīvā iedalījuma vienība. Pilsēta izvietojusies Tjanšana ziemeļu priekškalnēs, ap 40 km attālumā no Kirgīzu Alatau grēdas.
Vēsture
Pilsētu dibināja 1878. gadā, un tās sākotnējais nosaukums bija Pišpeka. No 1926. līdz 1991. gadam pilsētas nosaukums bija Frunze. Tā to nodēvēja boļševiku revolucionāra un karavadoņa Mihaila Frunzes vārdā, kurš bija dzimis Pišpekā. Pilsētas attīstību veicināja 1924. gadā atklātais dzelzceļa atzars līdz Turkestānas—Sibīrijas dzelzceļa līnijai.
Svidvina
Svidvina ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Ščecinas pie Regas upes.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Šifelbeina. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Vācu ārsta Rūdolfa Virhova (Rudolf Virchow, 1821 - 1902) dzimtā pilsēta.
Pie pilsētas liela Polijas kara aviācijas bāze.
.cc
.cc ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Kokosu (Kīlinga) Salām. Domēns izveidots 1997. gadā. Domēna sponsors ir Island Internet Services, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina eNIC. Domēns tiek izmantots dažādiem mērķiem, no kuriem tikai daži ir saistīti ar Kokosu (Kīlinga) Salām. To kā savu domēnu izmanto arī Ziemeļkipra (pamatdomēns tomēr ir .nc.tr). Šo domēnu izmanto arī Kristīgā baznīca (angliski abreviatūra ir CC no Christian Church). To izmanto arī Creative Commons mājas lapām.
Ārējās saites
סיומת אינטרנט Toppdomän
Linards Laicens
Linards Laicens, arī Laicēns (1883—1938) bija latviešu rakstnieks un sabiedriskais darbinieks. 3. Saeimas un 4. Saeimas deputāts no Strādnieku un zemnieku partijas. Rīgas pilsētas domnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gada 15. novembrī Jaunrozes pagasta "Metumos". Mācījās Jaunrozes un Apes pagastskolās (1892—1897). Pirmie dzejoļi publicēti 1904. gadā. 1905. gada kā eksterns nokārtoja tautskolotāja tiesības.1905. gada revolūcijas laikā iesaistījās politiskajā darbībā, bija spiests pārcelties uz dzīvi Mikeli guberņā Somijā (1906—1907), kur strādāja par mājskolotāju un rakstīja dzejoļus, kas apkopoti krājumā "Kvēle" (1907). Pēc atgriešanās Latvijā viņu 1909. gadā apcietināja un piesprieda divu gadu cietumsodu. Pēc atbrīvošanas viņš intensīvi pievērsās rakstniecībai un žurnālistikai, izdeva vairākus stāstu krājumus un arābu pasaku "Tūkstoš un viena nakts" tulkojumu (1912—1915). Strādāja Ventspils laikraksta "Jaunā Avīze" (1911), "Liepājas atbalss" (1911—1912) un Valkas "Kāvi" (1912—1913) redakcijās.
Pārcēlās uz Maskavu, kur studēja A. Šaņavska Maskavas Tautas universitātes (tagad — Krievijas Valsts Humanitārās universitātes) vēstures un filozofijas fakultātē (1913—1917). Maskavā Laicens kļuva par liberālā laikraksta "Dzimtenes Atbalss" redakcijas komisijas locekli (1915—1918) un pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 24. martā piedalījās Latviešu Nacionāldemokrātu partijas (LNDP) dibināšanā, kuras nodaļas atradās Rīgā, Cēsīs, Valmierā, kā arī daudzās latviešu kolonijās. Viens no pirmajiem, kas apcerējumā "Latvijas valsts" propagandēja Latvijas patstāvības ideju (1917). Iskolata varas laikā viņš 1917. gadā atgriezās dzimtenē un strādāja par skolotāju Valmieras Sieviešu ģimnāzijā (1917—1918), pēc tam dzīvoja Rīgā.
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas aktīvi piedalījās politiskajā dzīvē, bija Rīgas pilsētas domes deputāts (1922—1932). 3. Saeimas un 4. Saeimas vēlēšanās viņu no Strādnieku un zemnieku partijas saraksta ievēlēja par Saeimas deputātu. 1927. un 1930. gadā piedalījās starptautiskās revolucionāro rakstnieku konferencēs PSRS, tā iespaidā uzrakstīja grāmatu "69 dienas Sociālistisko Padomju Republiku Savienībā" (1928). 1929. gadā iestājās nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā (LKP) un publicēja stāstu krājumu "Kameras" (1925) un romānu "Kliedzošie korpusi" (1930), kurā attēloja politieslodzīto dzīvi. Vadīja žurnālus "Kreisā fronte" (1928—1930) un "Tribīne" (1931—1932). LKP vadība 1932. gadā zinoja, ka ''Pret Laicēnu jau radās diezgan vienprātīga līnija, pierakstīja viņam labpusējismu nacionāldemokrātu un neatkarīgo jautājumā. Spiežam viņu sistemātiski kļūdas atzīt un labot. Mēs viņam šeit atklāti teicām, ka viņš, lai arī spēris lielus soļus uz mūsu pusi, līdz komunistam un lieliniekam vēl nav izaudzis''. Par pasivitāti un nedisciplinētību LKP CK viņam izteica rājienu un ierosināja atteikties no Saeimas deputāta mandāta. Materiālās nenodrošinātības un labu darba apstākļu solījumu dēļ Laicens 1932. gadā emigrēja uz PSRS.
1936. gada 7. augustā LKP par Laicēna darbību ziņoja šādi: ''Parlamentārā darbā un žurnālistikā parāda pastāvīgas labējas svārstības, paaugstinātas pretenzijas ideoloģiskai darbībai un vāju disciplinētību. Sakarā ar to viņš emigrē un no 1932. gada atrodas PSRS, dzīvo Maskavā, strādā kā rakstnieks. Saindēts ar nelabiem noskaņojumiem par partiju un dažām padomju varas darbībām, tādēļ netiek rekomendēts VK(b)P. LKP viņu neizmantos. Atstāt PSRS un pastāvīgi izsekot".
Padomju Savienības Lielā terora laikā "nacionālo operāciju" pret latviešiem ietvaros 1937. gada 2. jūnija agrā rītā Laicenu arestēja un 1938. gada 14. decembrī (pēc citiem avotiem jau 1937. gada 3. augustā ) nošāva. Viņa pelni kopā ar 670 citu upuru pīšļiem sabērti Maskavas (Jaunās) Donas kapsētas nepieprasīto pīšļu kopējā masu kapā nr. 1.
Dzīves laikā publicētie oriģināldarbi
(visi darbi bez vietas norādes iekavās ir izdoti Rīgā)
1985.—1986. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 1985.—1986. gada sezona''' bija 40. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 23 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Bostonas "Celtics" spēlētāji, kas sešu spēļu finālsērijā pieveica Hjūstonas "Rockets" ar 4—2. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Lerijs Bērds ("Celtics"), savukārt Dominiks Vilkinss ("Hawks") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs. Finālsērijā par vērtīgāko spēlētāju atzina čempionvienības dalībnieku Leriju Bērdu.
1985. gada NBA drafts notika, tajā Ņujorkas "Knicks" ar pirmo numuru izvēlējās Patriku Īvingu. 36. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Reunion Arena Dalasā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 139–132. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Detroitas "Pistons" spēlētājs Aizeja Tomass.
Pa konferencēm
Piezīmes
Kaiju dzimta
Kaiju dzimta (Laridae) ir tārtiņveidīgo kārtas (Charadriiformes) kosmopolītiska jūrasputnu dzimta. Tā apvieno 101 sugu, kas tiek iedalītas 22 ģintīs un 3 apakšdzimtās (kaiju apakšdzimta (Larinae), zīriņu apakšdzimta (Sterninae) un smēlējzīriņu apakšdzimta (Rynchopinae)).
Šūnas organoīdi
Šūnas membrāna
Membrāna apņem katru dzīvo šūnu. Tā regulē vielu plūsmu starp šūnu un ārvidi, veic pinocitozi (šķidru pilienu uzņemšanu) un fagocitozi (cietu daļiņu uzņemšanu), uztver kairinājumu un vada ierosu, satur dažādu fermentu molekulas, ar kuru palīdzību tiek šķeltas vielas, lai tās varētu iekļūt šūnā un veic arī vielu sintēzi.
Tās biezums ir apmēram 7,5 nm. Membrānā ir divi lipīdu slāņi un olbaltumvielas, kas peld lipīdos. Šādu struktūru sauc par elementāro membrānu. Šūnas ārējā membrānā ir poras.
Kaiju dzimta
Latvijā
No 22 kaiju dzimtas ģintīm Latvijā novērotas 12 ģintis: kaijas (Larus), trīspirkstu kaijas (Rissa), ķīri (Chroicocephalus), šķeltastes ķīri (Xema), sārtās kaijas (Rhodostethia), zivju kaijas (Ichthyaetus), mazie zīriņi (Sternula), lielie zīriņi (Hydroprogne), purva zīriņi (Chlidonias), zīriņi (Sterna) un cekulzīriņi (Thalasseus).
Šūnas organoīdi
Šūnas membrāna
Šūnā izšķir ārējo (plazmatisko) membrānu, kas norobežo citoplazmu, un iekšējo membrānu sistēmu (organoīdu membrānas). Plazmatisko membrānu veido lipīdu dubultslānis, kas veido barjeru un aizkavē brīvu difūziju.
Citoplazma
Par citoplazmu jeb protoplazmu sauc šūnas pusšķidro iekšējo vidi, ko veido citosols — citoplazmas šķidrums ar tajā izšķīdušajām vielām un šūnas organoīdi.
Kaiju dzimta
Latvijā
Latvijā dzīvo vai vismaz vienu reizi ir novērotas 25 kaiju dzimtas sugas: kajaks (Larus canus), sudrabkaija (Larus argentatus), reņģu kaija (Larus fuscus), melnspārnu kaija (Larus marinus), Kaspijas kaija (Larus cachinnans), Vidusjūras kaija (Larus michahellis), Kamčatkas kaija (Larus schistisagus), lielā polārkaija (Larus hyperboreus), mazā polārkaija (Larus glaucoides), zivju kaija (Ichthyaetus ichthyaetus), melngalvas kaija (Ichthyaetus melanocephalus), acteku kaija (Leucophaeus atricilla), lielais ķīris (Chroicocephalus ridibundus), mazais ķīris (Hydrocoloeus minutus), trīspirkstu kaija (Rissa tridactyla), sārtā kaija (Rhodostethia rosea), šķeltastes ķīris (Xema sabini), mazais zīriņš (Sternula albifrons), lielais zīriņš (Hydroprogne caspia), melnais zīriņš (Chlidonias niger), baltspārnu zīriņš (Chlidonias leucopterus), baltvaigu zīriņš (Chlidonias hybridus), upes zīriņš (Sterna hirundo), jūras zīriņš (Sterna paradisaea) un cekulzīriņš (Thalasseus sandvicensis). Visbiežāk sastopamās kaijas Latvijā ir lielais ķīris, sudrabkaija un kajaks.
Šūnas organoīdi
Citoplazma
Citosols sastāv no ūdens ar organiskajām un neorganiskajām vielām.
Citoplazmai ir smalkgraudaina struktūra. Citoplazma saista visus organoīdus, plazmatisko membrānu, kodolu un ieslēgumus vienā veselā sistēmā — dzīvā šūnā.
Kaiju dzimta
Sistemātika
Kaiju dzimta (Laridae)
Šūnas organoīdi
Ribosomas
Ribosomas ir sīki organoīdi, kuru skaits vienā šūnā var sasniegt vairākus tūkstošus. Ap tām nav membrānas. Ribosomas atrodas brīvi citoplazmā, uz graudainā endoplazmatiskā tīkla vai kodola apvalka ārējās membrānas. Pēc ķīmiskā sastāva tās ir olbaltumvielu un ribonukleīnskābju savienojums. Ribosomās notiek olbaltumvielu sintēze no citoplazmā esošajām aminoskābēm. Olbaltumvielu sintēzi veic daudzu ribosomu kopums, ko sauc par polisomu. Sintezētās olbaltumvielas no ribosomām nonāk edoplazmatiskajā tīklā, pēc tam Goldži kompleksā. Ļoti daudz ribosomu ir šūnās, kuras izdala sekrētus, piemēram, aizkuņģa dziedzera šūnas producē gremošanas fermentus.
Katra ribosoma sastāv no divām daļām jeb subvienībām.
Endoplazmatiskais tīkls
Tā ir savstarpēji savienotu kanāliņu un vakuolu sistēma, kas sastāv no membrānām. Endoplazmatiskā tīkla funkcijas ir atkarīgas no dotās šūnas funkcijas.
Augu, dzīvnieku un sēņu šūnās ir divu veidu endoplazmatiskie tīkli:
Graudainā endoplazmatiskā tīkla membrānas ir klātas ar sīkiem organoīdiem — ribosomām. Graudainajā endoplazmatiskajā tīklā notiek olbaltumvielu sintēze. Sintezētās vielas pa endoplazmatiskā tīkla kanāliem nonāk dažādās šūnas vietās, kur tajā brīdī ir nepieciešamas, bet daļa vielu aizplūst uz Goldži kompleksu, kur tiek pārveidotas un uzkrātas.
Graudainais endoplazmatiskais tīkls transportē dažādus savienojumus pa šūnu, kā arī tos uzkrāj un izvada.
Gludais endoplazmatiskais tīkls sintezē lipīdus un ogļhidrātus.
Plātnīškomplekss (Goldži komplekss)
Tie ir sīki, ar membrānu klāti sfēriski pūslīši, cisternas, caurulītes, kuru diametrs ir līdz 1 μm. Parasti atrodas starp endoplazmatisko tīklu un šūnas membrānu, tajā nokļūst šūnā saražotās vielas. Goldži komplekss satur fermentus, kas pārveido ogļhidrātus un olbaltumvielas par glikoproteīniem, tie ir nepieciešami membrānas veidošanā un ārpusšūnas notiekošajās reakcijās. No Goldži kompleksa atdalās pūslīši ar sintezētām vielām un virzās uz dažādām šūnas vietām, kur tās ir nepieciešamas.
Plātnīškomplekss piedalās olbaltumvielu, ogļhidrātu un lipīdu sintēzē, kā arī ieslēgumu un lizosomu veidošanā.
Goldži komplekss ir konstatēts gan augu, gan dzīvnieku šūnās.
Lizosomas
Lizosomas ir ieapaļi ķermenīši, kas pēc izmēriem līdzinās mitohondrijiem (0,4—1,0 μm diametrā). Lizosomas ir klātas ar vienu elementāro membrānu. Tās satur gremošanas fermentus. Lizosomas var sašķelt gan olbaltumvielas, gan veselus mikroorganismus, kas iekļuvuši šūnā fagocitozes vai pinocitozes ceļā. Tās iznīcina bojātos un nefunkcionējošos organoīdus un pat veselas šūnas. Piemēram, vardes kurkulim aste izzūd, iedarbojoties lizosomu fermentiem; cilvēka embrijam sākotnēji pirkstus saista starppirkstu audi, bet lizosomu fermentu ietekmē, šie audi noārdās. Šādu šūnu pašiznīcināšanos sauc par autolīzi.
Vakuolas
Vakuolas ir sastopamas dažādu eikariotu šūnās. Šūnas vakuolāro sistēmu veido Goldži kompleksa un endoplazmatiskā tīkla cisternas un kodola apvalka perinukleārā telpa. Dzīvnieku šūnās, tāpat kā augu šūnās atrodas pinocitozās, fagocitozās un Goldži kompleksa vakuolas. Šīs vakuolas klāj viena elementārā membrāna, un tās ir pildītas ar sekrētu, ekskrētu, sintēzētām olbaltumvielām vai lipīdiem.
Vienšūņiem ir divējādas vakuolas: Jaunās augu šūnās vakuolas ir kanāliņu un sīku pūslīšu veidā, bet šūnām novecojot, tās saplūst kopā, piepildās ar šūnsulu un aizņem šūnas lielāko daļu. Vakuolas regulē ūdens un sāļu maiņu, uztur turgora spiedienu, uzkrāj rezerves barības vielas, izolē vielmaiņā radušās toksiskās vielas.
Mitohondriji
Mitohondriji ir sastopami visās augu, dzīvnieku un sēņu šūnās. Tie var būt ovāli, apaļi vai nūjiņveida. Vienā šūnā ir no 50 līdz 50 tūkstošiem. Visvairāk mitohondriju ir aknu šūnās, apmēram 2500 vienā šūnā.
To sieniņas sastāv no divām membrānām — ārējā ir gluda, bet iekšējā veido krokas, kuras sauc par sekstītēm jeb kristām. Mitohondriji šūnu apgādā ar enerģiju. Jauni mitohondriji veidojas no vecajiem. Mitohondrijos veidojas ATF (adenozīntrifosforskābe), kura satur ļoti daudz enerģijas. Vienā ATF molekulā ar divām makroerģiskām saitēm ir savienoti 3 fosforskābes atlikumi. Noārdot šīs saites, atbrīvojas enerģija dažādu funkciju veikšanai.
Plastīdas
Plastīdas ir augu šūnu organoīdi. Tām var būt dažāda forma. Izšķir zaļās (hloroplasti), dzeltenās, oranžās, sarkanās (hromoplasti) un bezkrāsainās (leikoplasti). Noteiktos apstākļos plastīdas spēj pārvērsties cita citā. Piemēram, rudenī hloroplasti pārvēršas hromoplastos un lapas iegūst dzeltenīgu vai sārtu nokrāsu.
Hromoplasti atrodas dažādās augu daļās, tie satur pigmentus karotinoīdus, kas pastiprina gaismas viļņu absorbciju fotosintēzes laikā.
Centrosoma
Tā sastāv no divām centriolām. Dzīvnieku šūnās atrodas netālu no kodola un tai ir svarīga loma šūnas dalīšanās laikā.
Ieslēgumi
Tās nav pastāvīgas sastāvdaļas šūnā. Visbiežāk ieslēgumi ir barības vielu rezerves — tauku pilieni, cietes graudi, glikogēns.
Kodols
Tā forma — apaļa vai ovāla, diametrs no 2 līdz 10 mikrometriem. Tam apkārt ir divkāršā membrāna, kurā ir daudz poru. Kodola funkcijas:
Example
Eliots Džons Glīvs (en; dzimis ), labāk zināms ar pseidonīmu Example, ir britu dziedātājs un reperis. Visplašāk zināms ar singliem Changed the Way You Kiss Me-un Stay Awake, kuri abi ir ieguvuši 1. vietu Lielbritānijas singlu topā.
Viņa pseidonīms ir radiies no tā, ka viņa iniciāļi ir "E. G.", kas latīņu valodā ir saīsinājums no frāzes exempli gratia ("piemēram").
Biogrāfija
Example ir dzimis Fulhemā, Londonā, divu bērnu ģimenē. Viņš mācijās All Saints Primary School Fulhemā, bet pēc tam — Eškroftas Tehnoloģiju akadēmijā. 2000. gadā Example iestājās Londonas Universitātē, lai studētu filmu režisēšanu.
Viņš ir precējies ar austrāliešu modeli un akrisi Erinu Maknaugtu. Viņam ar sievu ir divi dēli, Evanders Maksvels Glīvs un Enio Stenlijs Glīvs
Arkls
Arkls ir lauksaimniecības darbarīks, ko izmanto augsnes uzaršanai pirms sējas. Arkli parasti ir izgatavoti no koka un metāla daļām. Mūsdienu arkli pamatā ir izgatavoti no metāla.
Example
Diskogrāfija
Example ir izdevis 5 studijas albumus, no kuriem sekmīgākais ir Playing in the Shadows, kas ir ieguvis 1. vietu Lielbritānijas albumu topā. Karjeras laikā Example ir izdevis vairākus singlus, 6 no viņiem ir sasnieguši top 10 Lielbritānijas singlu topā, divi — Changed the Way You Kiss Me-un Stay Awake — ir ieguvuši 1. vietu tajā.
Arkls
Izšķir vairākus arklu tipus: līduma jeb griezējarkls, spīļarkls, daudzlemešu arkls u.c.
Latvijā spīļarkls ir zināms jau kopš 5. gadsimta un līdz pat 19. gadsimtam tas bija galvenais zemes apstrādāšanas darbarīks. Kopš 18. gadsimta muižās‚ vēlāk arī turīgākās zemnieku saimniecībās sāka ieviest apvērsējarklus. Sākotnēji tos ieveda no Rietumeiropas‚ bet kopš 19. gadsimta 40. gadiem apvērsējarklus un to daļas rūpnieciski ražoja uz vietas.
Lūiss
Lūiss (en) var būt:
Saules sistēmas planētas
Saules sistēmas planētas ir Merkurs, Venēra, Zeme, Marss, Jupiters, Saturns, Urāns, Neptūns.
Roņu sala
Roņu sala jeb Ruhnu (et, sv — nosaukums tiek saistīts ar skandināvu rūnām) ir Igaunijai piederoša sala Rīgas līcī. Sala ietilpst Sāremā apriņķī, kur tā veido atsevišķu Ruhnu pagastu. Roņu salas platība ir 11,9 km², tajā dzīvo ap 100 iedzīvotāju. Roņu salā no aizvēsturiskiem laikiem līdz 1944. gadam dzīvoja zviedri, pēc Otrā pasaules kara to sāka apdzīvot igauņi.
Ģeogrāfija
Roņu salā reģistrēts Igaunijas vēja ātruma rekords — 48 m/s.
Vēsture
Senākie arheoloģisko izrakumu dati par cilvēku darbību salā ir no apmēram 5200. gadu p.m.ē., kad tajā dzīvojuši roņu mednieki. Roņu sala pirmoreiz minēta 1341. gadā, vēstulē Kurzemes bīskapam, kas apliecina salinieku tiesības šeit dzīvot un apsaimniekot savu īpašumu saskaņā ar Zviedrijas likumiem. Tiek uzskatīts, ka zviedri šeit ieradās 13. gadsimtā.
Līdz 1621. gadam Roņu sala piederēja Kurzemes bīskapijai, to pārvaldīja Ģipkas soģis.
1621. gadā Poļu—zviedru kara (1600—1629) laikā salu ieņēma zviedri un iecēla pārvaldnieku, kas pastāvīgi dzīvoja salā. Krimināllietas arī turpmāk izsprieda Kurzemes tiesa, bet draudzes mācītājs dzīvoja Ārlavā.
1644. gadā Roņu salā tika uzcelta luterāņu baznīca, kurā kalpoja zviedru mācītājs.
1660. gadā pēc Otrā Ziemeļu kara ("Olivas miera līgums") sala arī juridiski pārgāja Zviedru Vidzemes sastāvā.
1721. gadā Lielā Ziemeļu kara rezultātā sala nonāca Krievijas Impērijas Vidzemes guberņas sastāvā.
1915.—1917. gadā Pirmā pasaules kara laikā salu okupēja vācu armija.
1918. gadā pēc Pirmā pasaules kara beigām salinieki nāca ar iniciatīvu apvienoties ar Zviedriju, uz salu pretenzijas pieteica arī Latvija. Iedzīvotājiem tika dota iespēja izvēlēties — pievienoties Latvijai vai Igaunijai.
1934. gadā Roņu salā dzīvoja 282 cilvēki, no tiem 277 zviedri un 5 igauņi.
1943.—1944. gada augustā zviedri atstāja salu, neilgi pēc padomju okupācijas atjaunošanās no salas uz Zviedriju aizbrauca gandrīz visi cilvēki, izņemot divas ģimenes.
No 1944. gada uz Roņu salu tika pārceltas igauņu ģimenes. Roņu salā atradās arī neliels Padomju Armijas garnizons. Pastāvīgo iedzīvotāju skaits nepārsniedza 400 cilvēkus.
1969. gadā notikušās vētras dēļ lielākā daļa iedzīvotāju atstāja salu.
1991. gadā pēc Igaunijas neatkarības atjaunošanas īpašumtiesības tika atgrieztas pirmskara īpašniekiem — t.i. pārsvarā zviedriem. Mūsdienās agrāko salas iedzīvotāju pēcteči salu apmeklē samērā bieži, taču uz dzīvi šeit pārcēlušās tikai dažas ģimenes.
Transports
Ziemā Roņu salu ar pārējo pasauli saista galvenokārt avioreisi, bet vasaras sezonā uz Roņu salu kursē prāmis.
Turkmenistāna
Turkmenistāna (tk) ir valsts Centrālāzijā. Tās nosaukums ir aizgūts no persiešu valodas un nozīmē "turkmēņu zeme". Līdz 1991. gadam tā bija Padomju Savienības Turkmēnijas PSR. Tā robežojas ar Afganistānu dienvidaustrumos, Irānu dienvidrietumos, Uzbekistānu ziemeļaustrumos, Kazahstānu ziemeļrietumos un Kaspijas jūru rietumos. 85% valsts iedzīvotāju ir turkmēņi, 87% iedzīvotāju ticība ir islāms.
Atbilstoši CIA World Factbook 2006 datiem, Turkmenistāna bija piektajā vietā pasaulē pēc iekšzemes kopprodukta pieauguma. Ekonomika pilnībā balstīta dabas resursu ieguvē. Lai arī noteiktos reģionos valsts ir bagāta ar dabas resursiem, lielāko tās teritorijas daļu klāj Karakuma tuksnesis. Kopš 1993. gada iedzīvotāji ir saņēmuši valdības nodrošinātu elektrību, ūdeni un dabas gāzi bez maksas.
Vēsture
No 1077. līdz 1231. gadam tagadējā Turkmenistāna ietilpa Horezmas lielvalsts sastāvā. 1220. gadā to ieņēma Čingishans, 1388. gadā Tamerlans. No 1598. gada tā bija Hivas hanistes sastāvā. 1869. gadā Krievijas Impērijas karaspēks izsēdās Kaspijas jūras dienvidaustrumu krastā un Kyzyl-Su apmetnē nodibināja Krasnovodskas fortu, kuru izmantoja par vienu no militārajām bāzēm Krievijas Turkestānas iekarošanai. Tagadējās Turkmenistānas teritorija tika anektēta 1881. gadā.
Krievijas pilsoņu kara laikā 1920. gada septembrī Turkestānu, kā arī Buhāras emirāta un Hivas hanistes teritorijas ieņēma Sarkanā armija, tika izveidota Turkestānas APSR, Buhāras Tautas Padomju Republika un Horezmas Tautas Padomju Republika. 1924. gada 14. oktobrī tās likvidēja un turkmēņu apdzīvotajā teritorijā izveidoja Turkmēnijas PSR.
Pēc PSRS sabrukuma 1991. gada 27 oktobrī Turkmenistāna pasludināja neatkarību. Valstī bija vienas partijas sistēma un līdz savai nāvei 2006. gada 21. decembrī tajā valdīja prezidents Saparmurats Nijazovs jeb Turkmenbaši ("Visu turkmēņu tēvs'). 1999. gada 28. decembrī parlaments Nijazovu deklarēja par Turkmenistānas prezidentu uz mūžu, viņš tika pieņemts amatā nedēļu pirms vēlēšanām, kurās bija iekļauti tikai kandidāti, kurus izvēlējās Nijazovs. Opozīcijas kandidāti netika atļauti. Pēc Nijazova nāves 2007. gada 11. februārī notika jauna prezidenta vēlēšanas, kurās par uzvarētāju ar 89% vēlētāju atbalstu tika izziņots Gurbanguli Berdimuhamedovs. Prezidenta zvērestu viņš nodeva 2007. gada 14. februārī. 2022. gada martā viņu amatā nomainīja viņa dēls Serdars Berdimuhamedovs.
Politika
Turkmenistāna ir prezidentāla republika. Prezidents ir gan valsts galva, gan valdības vadītājs. Pēc Nijazova nāves 2006. gada decembrī par prezidentu kļuva Gurbanguli Berdimuhamedovs. 2008. gada septembrī Tautas padome vienbalsīgi pieņēma rezolūciju, apstiprinot jaunu konstitūciju. Rezultātā padome tika atcelta un ievērojami palielinājās Parlamenta ietekme. Turkmenistāna bija vienas partijas valsts no 1991. gada līdz 2012. gadam. 2008. gada decembra konstitūcija arī ļāva izveidot vairākas politiskās partijas.
Bijusī Komunistiskā partija, kas tagad pazīstama kā Turkmenistānas Demokrātiskā partija, ir valsts dominējošā partija. Politiskās pulcēšanās ir nelegālas, ja valdība tās nav atļāvusi. 2013. gadā Turkmenistānā notika pirmās daudzpartiju parlamenta vēlēšanas.
Salas pagasts
Salas pagasts var būt:
Rites pagasts
Rites pagasts ir viena no Jēkabpils novada administratīvajām teritorijām tā dienvidrietumos, Lietuvas pierobežā. Robežojās ar sava novada Saukas un Elkšņu pagastiem, Aizkraukles novada Neretas pagastu, kā arī Lietuvas Panevēžas apriņķa Roķišķu rajona Jodupes un Roķišķu lauku seniūnijām.
Ezeri
Pagasts ziemeļos robežojas ar Saukas ezeru, taču ezers nav pagasta teritorijā. Lielākie ezeri pagasta teritorijā:
Vēsture
1920. gada zemes reformas gaitā Kroņa-Susējas (Krons-Szußei) muižu sadalīja 18 vienībās 197 ha platībā, Rites pusmuižu (Rittenhof) 10 vienībās 173 ha platībā, Mālamuižu (Mahlemuische) 13 vienībās 120 ha platībā, bet Cīruļu pusmuižu (Zirulischek) sadalīja 2 vienībās 39 ha platībā. 1925. gadā Kroņa-Susējas pagastu pārdēvēja par Rites pagastu. 1935. gadā Jēkabpils apriņķa Rites pagasta platība bija 81,8 km² un tajā dzīvoja 1395 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Apšukalna un Rites ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rites ciems ietilpis Neretas (1949-1956) un Jēkabpils (1956-2009) rajonos. Rites ciemam 1956. gadā pievienots likvidētais Apšukalna ciems, 1975. gadā - daļa Elkšņu un Lones ciemu teritorijas, bet daļu padomju saimniecības «Suseja» teritorijas pievienoja Elkšņu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Rites pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Viesītes novadā. 2021. gadā Viesītes novadu iekļāva Jēkabpils novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Cīruļi (pagasta centrs), Rite, Kacīte.
.bn
.bn ir Brunejas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šo domēnu administrē Telekom Brunei Berhad vai vienkāršāk TelBru (agrāk pazīstams kā Jabatan Telekom Brunei).
Arheoloģiskais piemineklis
Arheoloģiskais piemineklis ir vēsturiskas nozīmes objekts, ko pētī ar arheoloģijas metodēm. Arheoloģiskie pieminekļi ir apmetnes, pilskalni, viduslaiku mūra pilis, senās pilsētas, senkapi (kapulauki), kulta vietas, klāstu mītnes (sk. hidroarheoloģiskie pieminekļi), seni ceļi un ostas, zemes vaļņi un grāvji, depozīti, akmeņi ar iecirstām zīmēm u.c. objekti, kuri jāpētī arheoloģiskos izrakumos. No šāda viedokļa ar arheoloģiskiem pieminekļiem uzskatāmas arī vietas, kur senatnē notikušas izcilas kaujas, pulcēšanās karagājieniem, apspriedes, tiesas sēdes u.c.