cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pirmais pasaules karš Latvijā
Latviešu bēgļi un bēgļu organizācijas
1915. gada jūlijā sākās Rīgas evakuācija. 1915. gada jūnijā un jūlijā no Latvijas evakuēja 537 rūpnīcas (427 no Rīgas, 75 no Daugavpils, 35 no citām pilsētām) kopā ar strādniekiem un viņu ģimenēm. Uz Krievijas Centrālo daļu izveda 56,7% (tai skaitā uz Maskavu 43,3%), uz Ziemeļrietumu daļu 20,9% (uz Petrogradu 13,3%), uz Dienvidkrievijas daļu 12,1%, uz Pievolgas daļu 7,3% evakuēto Latvijas uzņēmumu. Iedzīvotāju skaits Rīgā samazinājās par 50%, bet rūpniecības iekārtu evakuācija sagrāva Latvijas rūpniecību. No Rīgas evakuēja 90% rūpnīcu mašīnu un enerģētikas iekārtu. Strādnieku skaits samazinājās no 87 600 (1913. gadā) līdz 3400 (1916. gada sākumā). Evakuēja ne tikai strādniekus un rūpnīcas iekārtas, bet arī pieminekļus. 1920. gadā pēc miera līguma ar Padomju Krieviju izdevās atgūt tikai nelielu daļu iekārtu.
Daudzi Kurzemes guberņas bēgļi ceļā zaudēja savu mantu un lopus. Krievijas teritorijā bēgļi mitinājās stacijās vai klajos laukos pat ziemā. Netika organizēta palīdzība, jo Krievijas varas iestādes nebija gatavojušās šādai situācijai. Trūkumā un epidēmijās mira cilvēki, īpaši bērni un veci cilvēki. Latviešu inteliģence sāka organizēt palīdzību bēgļiem. Tika dibinātas bēgļu apgādes organizācijas. 1915. gada augustā Pēterburgā tika izveidota Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomiteja 25 cilvēku sastāvā, kura apvienoja aptuveni 260 bēgļu organizāciju. Tā uzturēja bēgļu patversmes, 54 skolas, 25 slimnīcas un izsniedza pabalstus, pārtiku un apģērbu. Par organizācijas priekšsēdētāju kļuva Vilis Olavs, bet par vietniekiem — Jānis Čakste un Arveds Bergs. Daudzi no bēgļu organizāciju vadītājiem vēlāk kļuva par Latvijas valstsvīriem. Bēgļu lielākā daļa atgriezās dzimtenē pēc tam, kad Latvijas Republika bija noslēgusi mieru ar Padomju Krieviju.
Kurzemes vācu pārvalde
1915. gada 27. jūlijā vācu Austrumu frontes virspavēlnieks Pauls Hindenburgs izsludināja "Noteikumu par nosacījumu likumīgo spēku", ka visi okupācijas varas nosacījumi stājas spēkā pēc izsludinājuma Vācu pārvaldes lapā vai pēc izkāršanas pie attiecīgās iestādes durvīm. 1915. gada 25. maijā stājās spēkā jaunais kalendārs un Viduseiropas laiks. No 26. decembra visiem par 10 gadiem vecākiem iedzīvotājiem sāka izsniegt Oberosta pases (Obersospaß). Vācbaltieši nodibināja Baltijas vācu uzticības padomi, kas jau 1915. gada 28. jūlijā Berlīnē iesniedza memorandu, kurā lūdz nakamajās miera sarunās Vidzemi, Igauniju un Kurzemi ieslēgt Vācijas Impērijas lokā. Pēc 1915. gada 30. septembra tautas skaitīšanas datiem vācu okupētajā Kurzemes guberņas daļā bija palikuši tikai 245 406 iedzīvotāji, salīdzinot ar aptuveni 600 000 Kurzemes guberņas iedzīvotājiem pirms kara sākuma. Vislielākie zaudējumi bija Jelgavas apriņķī, kur bija pamestas 83% no visām sētām.
1915. gada 16. augustā sāka darboties Kurzemes vācu pārvalde, kas dalījās septiņās nodaļās: centrālajā, saimniecības, tirdzniecības, mežu, tieslietu, žandarmērijas un muitas nodaļās. tika izdoti trīs laikraksti — Mitausche Zeitung, Libausche Zeitung un "Dzimtenes Ziņas". 1. decembrī parakstīja noteikumus par tiesu iekārtu un procesu, paredzot 10 miertiesas, divas apgabaltiesas (Jelgavā un Liepājā) un virstiesu, kas darbojās pēc Vācijas 1877. gada civilprocesa un kriminālprocesa likumiem. Jelgavas policijas apgabalā ietilpa pieci iecirkņi (Jelgava, Dobele, Tukums, Talsi, Bauska), arī Liepājas apgabalā ietilpa pieci iecirkņi (Liepāja, Grobiņa, Aizpute, Kuldīga, Ventspils). Apriņķus (policijas iecirkņus) pārvaldīja apriņķu valdes, kas sastāvēja no priekšnieka (Kreishauptmann), saimniecības vadītāja un miertiesneša, pilsētas pārvaldīja kara birģermeistari kopā ar rātēm, pagastus pārvaldīja pagastu vecākie. Okupēto Kurzemi vācu militārās pārvaldes iestādes (Oberosts) bija paredzējušas kolonizēt, ko atbalstīja baltvācu muižnieki. Vietējiem tika uzliktas nodevas un klaušas. Sākās pārvācošana, 1916. gadā darbojās 75 skolas: 36 vācu, 26 latviešu un 13 jauktas. Zemākajās taustskolu klasēs mācības notika latviešu valodā, bet vecākajās klasēs mācības notika vienīgi vācu valodā. Tomēr sprediķi 105 luterisko baznīcu draudzēs notika latviski. Tika uzsākta Kurzemes, Zemgales un Sēlijas mežu izciršana, kokmateriālus izmantojot nocietinājumiem. Bija plānots Kurzemē izmitināt tūkstošiem vācu ģimeņu, atdot tiem bēgļu gaitās devušos latviešu saimniecības, kā arī piešķirt trešdaļu muižu zemju.
1917. gada 26. martā "Kurzemes Vācu pārvaldi" pārdēvēja par "Kurzemes militārpārvaldi". Politiskos nolūkos Jelgavā ieradās Vācijas Impērijas ķeizars Vilhelms II 1916. gada 30. maijā un 1917. gada jūlija beigās.
Latviešu strēlnieku bataljoni
Latvijā bija iznīcināti sējumi, nodedzinātas mājas, daudzi latvieši bija devušies bēgļu gaitās. Latviešu inteliģence saprata, ka Vācijas uzvaras gadījumā latviešiem draudētu iznīcība. Kaut gan latvieši neieredzēja ne vācu muižniekus, ne krievu ierēdņus, toreizējā situācijā Krievijas uzvara šķita labāka, jo tad bēgļi varētu atgriezties mājās. Latvieši cerēja iegūt lielāku autonomiju Krievijas Impērijas ietvaros.
Pēc Krievijas valsts domes deputātu Jāņa Goldmaņa un Jāņa Zālīša iniciatīvas tika izveidota Latviešu strēlnieku bataljonu organizēšanas komiteja.
Pret bataljonu izveidi bija ietekmīgi cilvēki Krievijas ķeizara galmā. Tomēr 1915. gada 19. jūlijā (1. augustā) Ziemeļrietumu frontes virspavēlnieks ģenerālis M. Aleksejevs izdeva pavēli formēt bataljonus. Tika publicēts Kārļa Skalbes sarakstītais uzsaukums „Pulcējaties zem latviešu karogiem!”. Iestāties bataljonos varēja brīvprātīgie no 17 gadu vecuma, kas vēl nebija iesaukti dienestā vai arī jau dienēja citās karaspēka daļās.
Līdz 1915. gada beigām tika saformēti 8 bataljoni: Daugavgrīvas, Rīgas, Kurzemes, Vidzemes, Zemgales, Tukuma, Bauskas, Valmieras bataljons. Tērbatā izveidoja rezerves bataljonu.
Latviešu strēlnieki atšķīrās no Krievijas armijas karavīriem, jo tiem bija teicama stāja, pēc auguma šūti formas tērpi, savi karogi, dziesmas un nozīmes. Strēlniekiem bija savi literārie pulciņi, orķestri, teātri un avīzes. Tika organizētas mācības. Starp komandieriem un ierindniekiem pastāvēja cilvēciskas attiecības. Strēlnieku bataljoniem bija augstas kaujas spējas, jo strēlnieki cīnījās par savu zemi. Latviešu strēlnieki stiprināja tautas nacionālo pašapziņu.
Strēlnieku rindās bija arī gleznotāji Jāzeps Grosvalds, Kārlis Baltgailis, Niklāvs Strunke, rakstnieki un dzejnieki — Aleksandrs Grīns, Edvarts Virza, Kārlis Skalbe u. c.
1915. gada oktobrī pirmajā kaujā piedalījās Daugavgrīvas bataljons, kurā vairākums bija 17—18 gadus veci strādnieku puiši. Pirmajā kaujā bija 3 kritušie, kurus apglabāja Rīgā, blakus Meža kapiem. Vēlāk tur tika guldīti vēl simtiem kritušo, izveidojot Brāļu kapus. Strēlnieku bataljoni sakāva vāciešus arī pie Slokas un Ķemeriem. Par strēlnieku panākumiem sāka runāt visā Eiropā.
1915. gadā, kad vācieši zaudēja cerību ieņemt Rīgu, tika izveidotas aizsardzības pozīcijas. Rezultātā frontes līnija nemainījās aptuveni divus gadus.
Karš 1916. gadā
1916. gada februārī sākās Verdenas kauja Francijā, Sabiedrotie vērsās pie Krievijas Impērijas armijas vadības ar lūgumu piesaistīt pēc iespējas lielākus vācu spēkus Austrumu frontē. Galvenais Krievijas armijas trieciens bija paredzēts Naroča ezera apkārtnē, tā atbalstam bija paredzēti arī vairāki uzbrukumi Latvijas teritorijā pie Daugavpils un Ķekavas, kuri novērstu pretinieka uzmanību. Strēlniekiem Ķekavas kaujas laikā izdevās pārraut vācu fronti, bet krievu pulku neveiksmju dēļ tālāki uzbrukumi nenotika. Jau šajā kaujā parādījās komandiera Radko Dmitrijeva neizlēmība un neprasme vadīt vīrus, kas vēl jo labāk parādījās Ziemassvētku kaujās.
Nāves salas aizstāvēšana
1916. gada vasarā un rudenī strēlnieki cīnījās tā dēvētajā „Nāves salā”, kas bija 3 km gara un 2 km dziļa nocietināju pozīcija Daugavas kreisajā krastā pretī Ikšķilei. No trim pusēm to apņēma vācieši, bet no ceturtās — Daugava. Krievi šo pozīciju vēlējās nosargāt, jo no turienes bija izdevīgi uzbrukt vācu frontei. „Nāves salā” pirmo reizi kaujās Latvijas teritorijā tika izmantots indīgu gāzu uzbrukums. Rezultātā ar ļoti lieliem karavīru zaudējumiem strēlniekiem izdevās nosargāt „Nāves salu”, tomēr Krievijas armija nekad neizmantoja šo pozīciju uzbrukumam.
1924. gadā „Nāves salā” tika uzcelts piemineklis kritušajiem strēlniekiem. Pēc Rīgas HES uzcelšanas pie Salaspils tika appludināta lielākā daļa cīņu vietu, tādējādi „Nāves sala”, kas sākotnēji bija tikai upes ieloks, kļuva par īstu salu.
Ziemassvētku kaujas
1916. gada beigās strēlnieku bataljonus sāka papildināt. Katrā bataljonā 4 rotu vietā izveidoja 8 rotas un tos pārdēvēja par pulkiem. Pulkus apvienoja brigādēs. Krievu virspavēlniecība plānoja lielu uzbrukumu, kurā kā galveno triecienu paredzēts izmantot latviešu strēlniekus. Purvainā apvidū starp Babītes ezeru un Olaini, kuru dēvēja par Tīreļpurvu, notika uzbrukums vācu spēkiem. Krievija bija izvirzījusi mērķi — atbrīvot Jelgavu, veiksmes gadījumā visu Zemgali un Kurzemi.
Uzbrukums notika 23. decembrī (5. janvāris) 5:00 no rīta, kad vācieši to vismazāk gaidīja. Tika pārrauta vācu fronte, bet tālāki uzbrukumi nenotika, jo krievu virspavēlniecība nebija sagatavojusi papildspēkus. Divas diennaktis stiprā salā (pat līdz -35 °C) strēlnieki aizstāvēja savas iekarotās pozīcijas. 25. decembrī sākās uzbrukums Ložmetējkalnam. Ziemassvētku rītā 2 latviešu strēlnieku pulki kopā ar Sibīrijas strēlnieku pulku ieņēma Ložmetējkalnu. Tika sagūstīti aptuveni 1000 vāciešu.
Ziemassvētku kaujas atnesa latviešu strēlniekiem pasaules slavu, kā arī milzīgus zaudējumus. Latviešu strēlnieku rindas sabruka par vairāk nekā trešdaļu (latviešu strēlnieki zaudēja aptuveni 9000 kareivju). Kārtējo reizi pierādījās, ka cara ģenerāļi savu iegribu vai vienkārši untuma dēļ brīvi izrīkojās ar, viņuprāt, bezvērtīgajām kareivju dzīvībām. Ziemassvētku kaujas priekšvakarā izvirzītais sauklis par Jelgavas un Kurzemes atbrīvošanu bija izrādījusies tikai liekulīga frāze bez nopietna seguma.
Latvija 1917. gadā
Pēc asiņainajām ziemas kaujām latviešu pulki skaitliski atjaunojās — atgriezās ievainotie, kā arī nāca klāt strēlnieki no rezerves pulka. Krievijā bija notikusi Februāra revolūcija (martā) un cara varas vietā izveidojās Pagaidu valdība. Latvijā dibinājās jaunas partijas, veidojās jaunas pašvaldības.
1917. gada 27. martā latviešu strēlnieku pulku delegāti pulcējās kongresā, kurā ievēlēja Latviešu strēlnieku pulku apvienotās padomes izpildu komiteju, ko dēvēja par Iskolastrelu. Tajā vairākumā bija boļševistiski noskaņotie strēlnieki, kuru lozungs bija „Nost ar karu!” Kara izbeigšanai viņi aicināja brāļoties ar vāciešiem Latviešu pulkos izrēķināšanās ar virsniekiem nenotika.
1917. g. augusta beigās Rīgas frontē esošās sabrāļojušās vācu vienības tika nomainītas, lai sāktu jaunu uzbrukumu. Vācu armija draudēja aplenkt Rīgu, dezorganizētais krievu karaspēks atkāpās un to vietā sūtīja latviešu strēlniekus.
1917. gada 1. un 2. septembrī notika kauja pie Mazās Juglas.
Kauja pie Mazās Juglas
1917. gada 1. un 2. septembrī notika Kauja pie Mazās Juglas. Kauja pie Mazās Juglas bija Krievijas Impērijas 12. armijas aizsardzības kauja Pirmā pasaules kara laikā gar otro Rīgas frontes aizsardzības līniju ar mērķi neļaut Daugavu forsējušajai Vācijas 8. armijai apmēram 30 000 vīru sastāvā aplenkt Rīgā esošās Krievijas karaspēka daļas.
Kauja notika Mazās Juglas upes krastos tagadējā Ogres novada teritorijā un tajā piedalījās ap 6000 2. Latviešu strēlnieku brigādes karavīru. Pie Mazās Juglas vācu armija tika apturēta. Īpaši smagas cīņas bija jāiztur 5. Zemgales pulkam, ko komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Zemgaliešu pulks saruka par 75%. Līdz 3. septembrim 12. krievu armija bija atstājusi Rīgu un strēlnieki saņēma pavēli atkāpties. Vācu armija iegāja Rīgā un ieņēma gandrīz visu Rīgas apriņķi, bet tālāku uzbrukumu neturpināja, jo vajadzēja papildspēkus Rietumu frontē.
Petija Obrija
Petija Obrija (Patty Aubrey) ir amerikāņu autore, kas dzimusi Kalifornijā. Viņa sarakstījusi vairākas grāmatas, kā arī ir viena no līdzautorēm grāmatu sērijai "Vistas zupa dvēselei" (Chicken Soup for the Soul), tostarp arī grāmatai "Vistas zupa kristīgajai dvēselei" (Chicken Soup for the Christian Soul).
Pirmais pasaules karš Latvijā
Pilnīga Latvijas okupācija 1918. gadā
Pēc Brestļitovskas miera sarunu izgāšanās 1918. gada 16. februārī Vācijas armijas vadība paziņoja, ka 17. februārī pamiers tiks pārtraukts. Militārās operācijas "Dūres sitiens" (Operation Faustschlag) laikā vācu armija bez nopietnas pretestības pa dzelzceļa līnijām ātri virzījās uz priekšu. 18. februārī Vācijas karaspēks ieņēma Daugavpili un turpināja uzbrukumu Pleskavas virzienā. Jau 19. februārī Ļeņins vācu pusei lika steigšus piedāvāt slēgt miera līgumu uz jebkādiem nosacījumiem, jo Krievijai "vairs nav armijas. Vācieši no Rīgas uzbrūk visā frontē."
Petija Obrija
P. Obrija, kas ir arī sieviešu tiesību līdere, sarakstījusi grāmatu, kas paredzēta tikai sieviešu lasītājām — "Vistas zupa kristīgās sievietes dvēselei" (Chicken Soup for the Christian Woman's Soul). Grāmata stāsta par sievietēm, kurām ir bijis jāsaskarās ar izaicinājumiem, sarežģītiem dzīves posmiem un ticības atjaunošanu. Nodaļas sevī ietver stāstus par ticību, ģimenes mīlestību, Dieva dziedinošo spēku, draudzību, dažādām atšķirībām, izaicinājumiem un brīnumiem.
2015. gadā viņa ir piedalījusies TV raidījumā "Mosties!". 2017. gadā viņa piedalījās filmā "Veiksmīgā dvēsele" (Soul of Success). Viņas rakstītie darbi ir pievērsuši uzmanību pašpalīdzības žanram. Viņa ir vairāku pašpalīdzības grāmatu līdzautore,, tostarp ir grāmatas par prātu un ķermeni, apmācību, dzīves cīņu, naudu, panākumiem, un inovācijām. Autore Liza Nikolsa (Lisa Nichols) rakstīja, ka Obrija "bija iespējamības spēks". Daudzi cilvēki piekrīt, ka viņas grāmatas izlasīt būtu vērtīgi ikvienam.
Pirmais pasaules karš Latvijā
Pilnīga Latvijas okupācija 1918. gadā
Okupēto Rīgu apjoza dzeloņstiepļu aizžogojumi, bija spēkā komandantstunda un totāla personu kontrole. Iedzīvotājiem atņēma vara un misiņa priekšmetus, velosipēdus, tālruņus u.c. elektriskos aparātus, siltās drēbes, vilnas un papīra krājumus. Veikalos tirgoja vairs tikai zirga gaļu, bet maizi cepa no surogātiem. Par okupācijas režīma kritiku draudēja bargi sodi. Varas iestādes sistemātiski apcietināja visus aizdomās par lielinieciskumu turētos, dezertējušos latviešu strēlniekus u.c. aizdomīgas personas. 21. jūnijā aizliedza presē un citur publiski lietot Latvijas nosaukumu, nebija atļauta sarkanbaltsarkanā karoga izmantošana.
1918. gada 27. augustā Berlīnē tika parakstīta Vācijas—Krievijas vienošanās par Krievijas atteikšanos no Igaunijas un Vidzemes provincēm. tajā pašā dienā okupētās Baltijas provinces apvienoja vienotā "Baltijas zemju militārpārvaldē" (Militärverwaltung der baltischen Lande). 1918. gada 12. aprīlī vācbaltiešu aristokrātu izveidotā Vidzemes, Igaunijas, Sāmsalas un Rīgas Apvienotā Zemes padome (Der Vereinigte Landesrat für Livland, Estland, Ösel und Riga) nolēma izveidot "Baltijas hercogisti" un lūgt Vācijas ķeizaram ņemt to savā protektorātā. Kā alternatīva bija paredzēta kopējas Baltijas valsts izveide personālūnijā ar Prūsiju. Nolēma likvidēt Baltijas guberņas un izveidot 7 kantonus: trīs igauņu (Igaunijas, Ziemeļlīvzemes un salu) un četrus latviešu (Vidzemes jeb Dienvidlīvzemes, Rīgas, Kurzemes un Latgales).
Vācijas ķeizars atzina Apvienotās Baltijas hercogistes suverenitāti tikai 1918. gada 22. septembrī, bet pati Baltijas valsts tika proklamēta Rīgā 1918. gada 5. novembrī. Hercoga kronis tika piedāvāts Mēklenburgas hercogs Ādolfam Frīdriham, bet līdz viņa atbraukšanai tika nodibināta Reģentu padome desmit cilvēku sastāvā, ko vadīja Vidzemes landmaršals Ādolfs Pilars fon Pilhavs (Adolf Pilar von Pilchau) kā valsts pārvaldnieks (Reichsverweser).
Pirmā pasaules kara zaudējumi Latvijā
1920. gadā veiktie apsekojumi liecināja, ka no 499 Latvijas pagastiem karadarbība bija skārusi 283 jeb 56,7% pagastu. Visvairāk nopostīto ēku bija Jaunjelgavas, Rīgas, Ilūkstes, Bauskas un Jelgavas apriņķī. Latvijā pilnīgi nopostītas bija 86,7 tūkst. jeb 10,5% ēku. Kara laikā 1/4 aramzemes tika aizlaista, liela daļa bija aizaugusi un kļuvusi lauksaimniecībai nederīga. Lopkopība bija pilnīgi iznīcināta. Pilsētās rūpnīcu evakuācijas dēļ fabriku un rūpnīcu korpusi stāvēja tukši. Arī tilti bija sapostīti, gandrīz visi tirdzniecības kuģi nogremdēti, ieejas ostās aizsprostotas un dzelzceļš nedarbojās.
Cenu aprēķināšanas metodes
Pastāv vairākas metodes, taču populārākas ir šādas: 1.	Izmaksas, kur ir iekļauta arī peļņa – tā ir pati vienkāršākā metode, kur aprēķina visas izmaksas, firma pieskaita zināmu naudas summu + procentuālo daļu peļņai. Bieži lieto paaugstinātas inflācijas laikā, kad ražotājam jālieto izejvielas un materiāli – tās svārstības; 2.	Vidējās izmaksas kopā ar uzcenojumu, kura arī ir vienkārša un populāra metode – tiek pārsvarā informēts par preces izmaksām nekā par pieprasījumu; 3.	Vidējās izmaksas kopā ar mērķpeļņu – tā ir balstīta uz izmaksām un noteikto peļņu kopumā; 4.	Preces cenas diferenciācijas – tā paredz vairāku cenu noteikšanu vienai un tai pašai precei; 5.	Preces patēriņa vērtējums – parasti šo metodi izmanto, lai patērētājs gūst efektu, izmantojot to, nosakot un ieviešot tirgū jaunas preces, nosaka tās cenu; 6.	Cenu noteikšana pēc konkurentiem – mazāk ņem vērā ražošanas izmaksas; 7.	Gaidāmās peļņas aprēķins – lieto, kad uzņēmums piedāvā slēgt līgumu, parasti veido cenu zemāku nekā tirgū.
Karmas rajons
Karmas rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala ziemeļaustrumos. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Čačerskas rajonu dienvidos un Rahačovas rajonu rietumos, kā arī Mogiļevas apgabala Slavharadas rajonu ziemeļos un Krasnapoļļes rajonu ziemeļaustrumos.
Linete
Linete var būt
Stella maris (aprūpes centrs)
Rīgas sociālās aprūpes centrs "Stella maris" ir viens no Rīgas Domes uzturētiem sociālās aprūpes centriem (SAC), kas nodrošina ilgstošu diennakts aprūpi, sociālo rehabilitāciju un pastāvīgu dzīvesvietu pensijas vecuma personām un personām ar invaliditāti. Atrodas Birzes ielā 54, Daugavgrīvas apkaimē.
Austroaziātu valodas
Austroaziātu valodas ir valodu saime, kas izplatīta Indoķīnas pussalā, kā arī Indijā, Bangladešā, Nepālā un Ķīnas dienvidos. Šajās valodās runā aptuveni 117 miljoni cilvēku. Lielākās valodas pēc runātāju skaita ir vjetnamiešu valoda, khmeru valoda, monu valoda un khasu valoda. Austroaziātu valodas, pēc dažādu autoru domām, atšķirīgi iedalās sīkākos valodu atzaros. Vēl nesen dominēja šo valodu dalījums trijos atzaros — monu-khmeru valodās, mundu valodās un nikobariešu valodās. Pēc Ethnologue informācijas šī saime sīkāk dalās 13 atzaros:
Dienvidarābijas raksts
Dienvidarābijas raksts vai musnads (𐩣𐩯𐩬𐩵) ir fonogrāfiski konsonantiska rakstība, viena no senākajām fonētiskajām rakstībām. Attīstījies senajās Arābijas pussalas dienvidu civilizācijās no 2. gadu tūkstoša p.m.ē. beigām, no tā attīstījies mūsdienās lietotais etiopiešu raksts geezs.
Vēsture
Dienvidarābijas rakstība attīstījās Sābas valsts uzplaukuma laikā 2. gadu tūkstoša beigās pirms mūsu ēras mūsdienu Jemenas teritorijā. Pakāpeniski raksts izplatījās arī kaimiņvalstīs (Katabānā, Hadramautā, Himjarā, Minejā), kā arī semītu pirmsaksūmas valstīs Sarkanās jūras rietumu krastā mūsdienu Etiopijas un Eritrejas teritorijā.
Senākais rakstu piemineklis ir apgleznota keramika, kas datēta ar 2. gadu tūkstoša pirms mūsu ēras beigām.
Lai arī rakstu pieminekļi tika atklāti jau pirms 200 gadiem, tie tika atšifrēti tikai 1870. gados.
Raksturojums
Rakstā identificēti 29 līdzskaņus apzīmējoši burti, no kuriem trīs tā sauktie matres lectionis varēja apzīmēt arī garos patskaņus. Raksta virziens parasti bija no labās puses uz kreiso, bet lietots arī bustrofedons, pretējā virzienā rindās burtus rakstot spoguļrakstā. Vārdu atdalīšanai lietota vertikāla svītra ⟨𐩽⟩.
Raksts pastāvēja divās formās:
Skaitļi
Skaitļu pierakstam tika lietotas sešas zīmes, no kurām četri bija alfabēta burti, vārdus atdalošā zīme skaitlim 1 un modificēts burts ⟨𐩾⟩ skaitlim 50. Papildus tika lietota zīme ⟨𐩿⟩ skaitļu bloku atdalīšanai. Skaitliskās vērtības tika veidotas, summējot optimālo zīmju skaitu, piemēra 99 rakstīts kā 𐩾𐩲𐩲𐩲𐩲𐩭𐩽𐩽𐩽𐩽.
Līkšņibītis
Līkšņibītis jeb līkšņībītis (Calidris ferruginea) ir mazs bridējputns, kurš ligzdo Arktikas un Sibīrijas tundrā. Svarīgākās ziemošanas vietas ir Āfrikā, taču tie ziemo arī dienvidu, dienvidaustrumu Āzijā un Austrālijā. Līkšņibītis ir samērā parasta caurceļojoša suga arī Latvijā, visbiežāk sastopams jūras piekrastē. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Izplatība
Līkšņibītis pārsvarā ligzdo arktiskajā tundrā ziemeļu Sibīrijā. No Centrālās Sibīrijas liela daļa populācijas migrē caur Eiropu un Vidusjūru līdz Rietumāfrikas ziemošanas vietām.
Uzvedība
Līkšņibīši ir sabiedriski putni, tie uzturas mazos bariņos ar saviem sugasbrāļiem un citu sugu bridējputniem, visbiežāk ar parasto šņibīti. Šņibīši pārsvarā pārtiek no kukaiņiem un to kāpuriem, kā arī no moluskiem un augiem. Tieši pie ligzdošanas vietām tie lielā mērā var pārtikt no divu grupu kukaiņiem — Tipulidae un Chironomidae.
Ligzdošana
Dzimumbriedumu līkšņibīši sasniedz savā trešajā dzīves gadā. Līkšņibīšu tēviņi cenšas nostiprināt ligzdošanas teritoriju un pēc tam cenšas pievilināt mātītes uzmanību. Viņi savas ligzdas veido uz zemes vai pie upju krastiem uz akmeņiem. Bieži šiem putniem pietiek ar mazu teritoriju, kurā meklēt pārtiku un uzturēties. Tēviņa iezīmētajā vietā mātīte izvēlas vietu, kur dēs olas. Ligzdošanas laikā no maija vidus līdz jūnija beigām mātītes izdēj līdz pat piecām olām. Pirmie mazuļi sāk lidot ne ātrāk kā jūlija vidū vai jūlija beigās.
Kareka
Antoniu de Oliveira Fiļu (pt, dzimis ), plašāk pazīstams kā Kareka (Careca), ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Pārstāvējis vairākus klubus gan Brazīlijā, gan Itālijā, gan Japānā. VIslabāk pazīstams no laika Itālijas komandā Napoli, kur viņš 1990. gadā uzvarēja A sērijā, bet 1989. gadā UEFA kausā.
Ar Brazīlijas futbola izlasi piedalījies 1986. un 1990. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Guarani
São Paulo
Napoli
SKS 40. ekspedīcija
'''SKS 40. ekspedīcija' (Экспедиция МКС-40; Expedition 40 jeb ISS-40'') bija Krievijas, ASV un Eiropas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2014. maija līdz septembrim.
Vizuļu grīslis
Smiltāja grīslis (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama galvenokārt Viduseiropas priežu mežos un krūmājos, retāk jauktos mežos vai purvu apmalēs.
Latvijā šī suga ir sastopama ļoti reti; tā ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanās grāmatas 2. kategorijā.
Apraksts
Smiltāja grīslis ir daudzgadīgs, 30—60 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai.
Augam ir raksturīgi tievi, gari sakneņi un tas veido skraju, irdenu ceru. Lapas ir aptuveni 0,2—0,3 cm platas un pēc formas — šauri lineāras; tās ir izvietotas pie auga pamata un sasniedz apmēram stublāja garumu. Visām vārpiņām augšdaļā ir sievišķie ziedi, apakšdaļā — vīrišķie ziedi. Ziedkopa ir 2—3 cm gara un paskraja, ar 5—8 vārpiņām. Sievišķo ziedu plēksnes ir olveidīgas, bāli dzeltenīgas, vidus šķautne zaļa, plēksnes gals smails. Augļa pūslītis ir iegareni olveida, atstāvošs, spārnains, gatavs dzeltenīgi brūns. Sašaurinājums divzobainā knābītī pakāpenisks. Zied maija beigās, jūnijā.
Medņvalks
Medņvalks ir Lūšupītes labā krasta pieteka Talsu novadā.
Tek dienvidaustrumu virzienā, gar Lūžniekpura austrumu malu. Ietek Lūšupītē netālu no Krūziņu kapiem. Medņvalku nešķērso valsts autoceļi.
Martina
Martina (, līdz 1950. gadam Turčjanski Sveti Martina ) ir pilsēta Slovākijas ziemeļos, Žilinas apgabala Martinas apriņķa centrs, tradicionālajā Turjecas novadā pie Vāhas upes.
Vēsturisks slovāku kultūras centrs. Šeit, nevis valsts galvaspilsētā Bratislavā, atrodas 1863. gadā dibinātā "Matica slovenská" ("Slovāku māmuļa") - slovāku kultūras iestāde, mūsu Rīgas Latviešu biedrības analogs. Seit atrodas arī no Maticas bibliotēkas radītā Slovāku Nacionālā bibliotēka (Slovenská národná knižnica). Martinas Nacionālajā kapsētā (Národný cintorín) ir apglabāti daudzi slovāku kultūras darbinieki. Pilsēta atrodas etnogrāfijas, Slovākijas lauku, čehu kultūras un čigānu kultūras muzeji.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1284. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Turocsentmārtona. 18. gadsimtā Martina kļuva par Turocas komitāta centru. 19. gadsimtā pilsēta izveidojās par svarīgāko slovāku kultūras centru. 1863. gadā šeit nodibinājas slovāku kultūras iestāde Matica slovenská, no Maticas bibliotēkas izveidojās arī Slovāku Nacionālā bibliotēka.
Ekonomika
Pilsētā atrodas Volkswagen autorūpnīca un ECCO apavu rūpnīca. Pilsētā ražo arī autodaļas, poligrāfijas izstrādājumus un alu.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,93 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (41,11 %), nereliģiozi (33,21 %), luterāņi (19,25 %).
Sadraudzības pilsētas
Martinas sadraudzības pilsētas ir :
Vasilijs Goļicins
Vasilijs Goļicins (ru; miris ) bija Krievijas caristes kņazs, bajārs un vojevoda cara Ivana IV laikā, tai skaitā piedalījās Livonijas karā Latvijas teritorijā.
No 1562. gada bija vojevoda dažādās Krievijas pilsētās (Pronskā, Odojevā, Tulā, Brjanskā). No 1572. gada karoja Livonijā. Tika nozīmēts par Tartu pirmo vojevodu. 1573. gadā piedalījās Paides ieņemšanā, no kurienes devās uz Narvu. Vēlāk izsaukts uz Maskavu un piedalījās cīņās pret mariešiem, pēc tam atkal tika iecelts par Tartu pirmo vojevodu. No 1574. līdz 1576. gadam piedalījās karadarbībā ārpus Livonijas pret mariešiem, kā arī uzturējās Brjanskā un Kaširā. 1577. gadā piedalījās Rēveles aplenkumā. 1578. gadā karoja pie Cēsīm. No 1580. gada karoja pret Stefana Batorija poļu spēkiem un zviedriem. Kādu laiku bija Novgorodas vietvaldis, līdz tika nosūtīts uz Smoļensku, kur miris.
Adams Navalka
Adams Navalka (pl; dzimis Krakovā, Polijā) ir poļu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Polijas futbola izlases dalībnieks. No 2013. līdz 2018. gadam bija Polijas izlases galvenais treneris.
Karjera
Lielāko daļu spēlētāja karjeras aizvadīja klubā Krakovas "Wisła". 1978. gada rudenī Navalku sāka vajāt traumas, kas liedza turpmāk pilnvērtīgi aizvadīt profesionālo karjeru. Futbolista karjeru noslēdza ASV pusprofesionālā komandā Polish-American Eagles.
Trenera karjeru sāka 1996. gadā Polijas trešās līgas komandā Kšešovices "Świt". 1998. gadā uzsāka darbu Krakovas "Wisła", vairākas reizes nonākot arī galvenā trenera amatā. Karjeras turpinājumā pildīja galvenā trenera pienākumus arī citos Polijas klubos.
2013. gada oktobrī kļuva par Polijas izlases galveno treneri. Navalkas vadībā Polija sasniedza ceturtdaļfinālu 2016. gada Eiropas čempionātā. 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā izlase nespēja izkļūt no grupas un pēc turnīra Navalka atkāpās no amata.
Parastais delfīns
Parastais delfīns (Delphinus delphis) ir delfīnu dzimtas (Delphinidae) jūras zīdītājs, kas dzīvo tropu un siltajos mērenās joslas ūdeņos Atlantijas un Klusajā okeānā, kā arī nelielā skaitā Indijas okeānā. Parastais delfīns ir daudzskaitlīgākā un visizplatītākā delfīnu suga siltajos Atlantijas un Klusā okeāna ūdeņos.
Izplatība
Parstie delfīni sastopami galvenokārt Atlantijas un Klusajā okeānā. Lielā skaitā tos var novērot Vidusjūrā, Melnajā jūrā, Meksikas līcī un Sarkanajā jūrā. Reizēm delfīni seko siltajai Golfa straumei un sasniedz Norvēģijas krastus. Retos gadījumos tie ieklejo vēsajos Arktikas ūdeņos. Klusā okeāna parastie delfīni galvenokārt sastopami austrumu pusē, pie Ziemeļamerikas krastiem. Valda uzskats, ka parasto delfīnu izcelsmes vieta ir tieši šis reģions, no kura tie izplatījušies uz citām vietām pasaulē. Nelielā skaitā parastais delfīns sastopams arī Indijas okeāna dienvidaustrumu reģionā un Klusā okeāna rietumos, gar Japānas un Jaunzēlandes krastiem.
Izskats
Ķermenim ir raksturīgs, atšķirīgs no citām sugām, trīskrāsu krāsojums: mugura ir tumši pelēka vai melna, reizēm tumši brūna, vēders balts vai krēmīgi balts, bet uz sāniem smilšu pulksteni atgādinoša, gaiši pelēka un gaiši brūna (reizēm zeltaini brūna) josla, "smilšu pulksteņa" daļa virzienā pret asti ir pelēka. Apakšžokli un katru krūšu spuru savieno šaura, melna josla. Jaunie delfīni ir pelēcīgi, un to krāsu joslas nav izteiktas, tipisko krāsojumu delfīni iegūst tikai, sasniedzot dzimumbriedumu. Seja gaiša, bet galvas virspuse, apaļā piere un purns tumši pelēki. Atkarībā no izplatības reģiona parastajiem delfīniem iespējamas dažādas krāsu toņu variācijas, ir sastopami gan gaišāki, gan tumšāki īpatņi.
Muguras spura ir plata, gara un trīsstūrveida, ar viegli noliektu, smailu galu. Tā atrodas muguras vidusdaļā. Toties krūšu spuras un astes spura, salīdzinot ar citiem delfīniem, nelielas. Acis ietver melns gredzens, kas izstiepts purna virzienā. Parastajam delfīnam ir garš, slaids un galā smails purns, kuru no pieres atdala dziļa rieva. Parastajam delfīnam ir apmēram 80—120 asi, konusveidīgi zobi (gan augšžoklī, gan apakšžoklī), piemēroti, lai cieši saturētu slidenās zivis.
Uzvedība
Parstie delfīni ir ļoti sabiedriski un draudzīgi. Tie veido barus, kuros ir vairāki simti vai pat tūkstoši īpatņu. Parasti grupā ir 10—500 delfīni, bet lielākajos baros ir 1000—100 000 īpatņi. Ļoti bieži šie bari ir jaukti ar citām vaļveidīgo sugām, piemēram, ar grindām un joslvaļiem, kā arī tie mēdz rotaļīgi pavadīt motorlaivas un kuģus. Bars kopā ceļo, barojas un pat kopā ieelpo. Starp delfīniem valda stingra hierarhija, kas uztur barā kārtību. Turklāt lielais bars iedalās vairākās mazākās grupās (20—30 īpatņi ), atkarībā no vecuma, dzimuma un citiem faktoriem.
Parastais delfīns labprātāk uzturas atklātā okeānā, krastam nemēdzot piepeldēt pārāk tuvu un mājojot ūdenī, kas ir apmēram 200 m dziļš vai dziļāks. Kopumā tam patīk ūdens, kura temperatūra ir augstāka par 10°C un zemāka par 28°C. Tas ir ātrs peldētājs, sasniedzot ātrumu 60—65 km/h, bet parasti peldēšanas ātrums ir 8—11 km/h, turklāt tas var nopeldēt neapstājoties 240—320 km 48 stundu laikā. Delfīni pārvietojas, meklējot barību un piemērotu ūdens temperatūru. Parastais delfīns ir ļoti atlētiski un rotaļājoties veic dažādus akrobātiskus lēcienus. Tas ir arī ļoti izpalīdzīgs, barā rūpējas viens par otru, aizsargā slimos un savainotos īpatņus, palīdzot tiem izpeldēt līdz ūdens virsmai, lai varētu ieelpot. Parastie delfīni nirst sekli, parasti uzturoties zem ūdens, sākot ar 10 sekundēm un beidzot ar 2 minūtēm, tomēr spēj atrasties zem ūdens līdz 8 minūtēm.
Parastie delfīni ir ļoti skaļi, bara tuvošanos var dzirdēt ļoti savlaicīgi. Tie visu laiku savā starp komunicē ar dažādām skaņām (svilpieniem, vaidiem un klikšķiem). Delfīni zem ūdens lieto eholokāciju, raidot ultraskaņas signālu sēriju. Skaņas radītie viļņi atbalsojas, piemēram, no zivju bara, un delfīns uztver "skaņas attēlu", pēc kura var noteikt medījuma lielumu, ātrumu, kustības virzienu un veidu.
Barība
Parastais delfīns barojas ar dažādu sugu, baros dzīvojošām zivīm un kalmāriem, kas mājo dziļumā līdz 200 m.  Zivis parasti ir nelielas, tādas, lai tās varētu norīt veselas, piemēram, siļķes, sardīnes, anšovi, brētliņas, makreles un merlūzas, kā arī nelieli kalmāri un astoņkāji. Zivju izvēle ir atkarīga no izplatības reģiona. Bagātīgas izvēles situācijā parastie delfīni var kļūt diezgan izvēlīgi. Katru dienu delfīns apēd 8—9 kg barības (apmēram 5% no ķermeņa svara), barojoties galvenokārt nakts laikā.
Vairošanās
Grūsnības periods ilgst 10—11 mēnešus. Parasti piedzimst viens mazulis, bet var piedzimt arī dvīņi un trīņi. Jaundzimušais ir 70—100 cm garš un sver apmēram 10 kg. Jaunais delfīns nāk pasaulē ar asti pa priekšu, un mātei mazulis uzreiz ir jāuznes ūdens virspusē, lai viņš varētu ieelpot gaisu. Šajā grūtajā periodā māti vienmēr pavada viena vai divas citas mātītes, tā sauktās "tantes", kas palīdz mātei izpeldēt virspusē. Viņas arī uzmana, vai tuvumā neparādās haizivis. Kaut arī mazais delfīnēns uzreiz prot ātri peldēt, pirmās nedēļas un mēnešus viņš paliek ciešā mātes tuvumā. Melnās jūras populācijā māte zīda mazuli 5—6 mēnešus, bet citos reģionos mazuļa vecums var sasniegt 19 mēnešus, kad māte to pārtrauc zīdīt. Mazuļi dzimst ik pēc 1—3 gadiem (1 gads raksturīgs Melnās jūras delfīniem, 3 gadi Klusā okeāna populācijai). Parastā delfīna dzīves ilgums ir apmēram 22—35 gadi.
Edvarts (personvārds)
Edvarts ir latviešu vīriešu personvārds, kas 19. gadsimtā cēlies no angļu valodas personvārda Edward, kas savukārt atvasināts no anglosakšu Éadweard (saliktenis no ead — 'turība, veiksme' un weard — 'sargs'). Latviešu kalendārā vārdadienu svin 26. maijā.
Izplatība Latvijā
Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2017. gada 31. martu Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 89 personas ar vārdu Edvarts.
Vācijas kancleru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Vācijas kancleri, kopš 1867. gada 1. jūlija, kad tika izveidots šis amats Ziemeļvācijas savienības laikā. Pirmais, kas ieņēma šo amatu bija Oto fon Bismarks. Vācijas impērijas un Veimāras republikas laikā no 1871. gada līdz 1945. gadam tika lietots apzīmējums reihskanclers, no 1934. gada "Vācu tautas fīrers un reihskanclers" (Führer und Reichskanzler des deutschen Volkes). Pēc 1945. gada lieto nosaukumu bundeskanclers. Kanclers ir Vācijas valdības galva.
Flag of the German Empire.svg Ziemeļvācijas savienība (1867 — 1871) (bundeskanclers) Coat of arms of the North German Confederation.svg
{{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of the German Empire.svg Vācijas impērija (1871 — 1918) (bundeskanclers) Wappen Deutsches Reich - Reichsadler 1889.svg
{{legend| Grey | Centra partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Revolūcijas periods (1918 — 1919)
{{legend| Red | Sociāldemokrātiskā partija (SPD) |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of Germany (3-2 aspect ratio).svg Veimāras republika (1919 — 1933) (reihskanclers) Wappen Deutsches Reich (Weimarer Republik).svg
{{legend| Red | Sociāldemokrātiskā partija (SPD) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Grey | Centra partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #1874CD | Vācu Tautas partija (DVP) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of the German Reich (1935–1945).svg Nacistiskā Vācija (1933 — 1945) (reihskanclers) Reichsadler der Deutsches Reich (1933–1945).svg
{{legend| #964B00 | Nacionālsociālistiskā vācu strādnieku partija (NSDAP) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of Germany.svg Vācijas Federatīvā Republika (1949 — 1990) (bundeskanclers) Coat of arms of Germany.svg
{{legend| Black | Kristīgo demokrātu apvienība (CDU) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Red | Sociāldemokrātiskā partija (SPD) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| Yellow | Brīvā Demokrātiskā partija (FDP) |border=1px solid #AAAAAA}}
Vaķilti
Vaķilti jeb Vaķiltu ciemats atrodas Ķīšezera krastā un ietilpst Trīsciemā, kas ir Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā. Vaķiltu ciematā atrodas Āliņģu iela, Draudzības iela, Traktoru iela un Namdaru iela.
Ciematu sāka veidot 1959. gadā, Rīgas kuģu remonta rūpnīcas strādniekiem tika iedota zeme un iespēja būvēt mājas. Apbūve bijušā ciemata teritorijā veidojusies padomju laikā, kad standarta 600 m2 gruntsgabalos tika celtas viendzīvokļa vai divdzīvokļu dzīvojamās mājas pārsvarā pēc tipveida projekta ar nelielu dārza teritoriju ap tām.
Vēsturiski Vaķiltu nosaukums veidojies no Rinku dzimtas Vaķiltu mājām, kuras celtas 19. gadsimtā. No Vaķiltu mājām nākusi pedagoģe Marta Rinka.
Vaķiltos atrodas pretplūdu aizsargdambis, kurš 2016. gadā bija daļēji izskalots un nosēdies.
Avīze "Students" 1924. gadā rakstīja, ka Vaķiltu māju ābeļu dārzu rokot, atrasti kauli un kādu laiku iepriekš tur bijušas redzamas kapu kopiņas. Veci ļaudis tās attiecinājuši uz zviedru kariem. Pašas Vaķiltu mājas, pēc viņu stāsta, arī esot no zviedru laikiem, no 17. gadsimta sākuma un to nosaukums esot cēlies no zviedra Ādama Vaķites.
Avion Express
Avion Express ir Lietuvas lidmašīnu līzinga kompānija, kuras galvenā mītne atrodas Viļņā. Uzņēmums ir daļa no starptautiskās biznesa grupas Avia Solutions Group.
Vēsture
Avion Express nodibināja 2005. gadā ar nosaukumu Nordic Solutions Air Services. Tobrīd aviokompānijai bija četras Saab 340 kravas un pasažieru lidmašīnas. 2008. gadā uzņēmumu pārdēvēja par Avion Express. 2010. gadā to nopirka Francijas investīciju kompānija Eyjafjoll SAS, kuru kopā ar citiem investoriem dibināja Šveices Avion Capital Partners.
Avion Express 2011. gadā prezentēja savu pirmo Airbus A320, kas bija pirmā Lietuvā reģistrētā Airbus lidmašīna. Decembrī flotei pievienoja vēl divas Airbus A320 lidmašīnas. 2013. gadā Avion Express veiksmīgi pabeidza IOSA darbības drošības auditu un tā rezultātā saņēma IATA reģistrāciju. Pēdējo Saab 340 kravas lidmašīnu nodeva metāllūžņos 2013. gada martā. Līdz 2014. gada vasarai aviokompānija apkalpoja 9 Airbus A320 un 2 Airbus A319 lidmašīnas. Tajā pašā gadā Avion Express izveidoja meitasuzņēmumu Dominican Wings, zemo cenu aviokompāniju, kas atrodas Dominikānā. 2017. gada vasarā Avion Express flotē ieviesa Airbus A321 lidmašīnas.
2017. gada jūnijā Avion Express paziņoja, ka pārdevis savus 65% Dominican Wings akciju tās prezidentam Viktoram Pačeko.
2019. gadā Avion Express izveidoja Maltā bāzētu meitasuzņēmumu Avion Express Malta. Uzņēmums darbību sāka tā paša gada maijā.
2023. gada jūnijā grupa ekspluatēja 36 Airbus A320 un trīs A321 lidmašīnas.
Pripetes purvi
Pripetes purvi jeb Pinskas purvi (be, uk) ir plaša purvu sistēma, kas atrodas Baltkrievijas dienvidos un Ukrainas ziemeļrietumos gar Pripetes upi apmēram no Brestas līdz Luņiņecai. Svarīga ūdensputnu dzīves vieta.
Ietilpst Poļesjes vēsturiskajā novadā, veido dabisko robežu starp Baltkrieviju ziemeļos un Ukrainu dienvidos. Vēsturiskās nošķirtības dēļ reģiona iedzīvotāju saglabājuši etnogrāfisko savdabību. Apvidus apstākļu dēļ vēl 20. gadsimta lielajos karos purvi ietekmēja militāro plānošanu un karadarbību.
Jūstonas dzelzceļa stacija
Jūstonas dzelzceļa stacija (en) ir dzelzceļa stacija, kas atrodas Lielbritānijas galvaspilsētas Londonas Kamdenas rajonā. Pēc pasažieru skaita tā ir piektā lielākā Lielbritānijas stacija. Rietumkrasta Galvenās līnijas (West Coast Main Line) gala stacija. Nodrošina pasažieru vilcienu kustību no Londonas uz Birmingemu, Edinburgu, Glāzgovu, Liverpūli un Mančestru.
Jūstonas stacija ir pirmā Londonas starppilsētu dzelzceļa stacija, un to bija ieplānojis jau Džordžs Stīvensons. Pirmā stacija tika atklāta 1837. gadā. Tai bija ievērojama ieejas arka. Turpmākajos gados stacija tika vairākkārt pārbūvēta un paplašināta. 20. gadsimta sešdesmitajos gados vecā stacija tika nojaukta un uzcelta jauna, modernisma stilā. Vecās stacijas nojaukšana radīja plašus protestus, kas deva impulsu mūsdienu arhitektūras pieminekļu aizsardzības un saglabāšanas kustībai. Tiek veikta Jūstonas stacijas pārbūve, lai to izveidotu par jaunbūvētās High Speed 2 līnijas galastaciju.
Hipogalaktija un agalaktija
Hipogalaktija ir pazemināts piena izslaukums, bet agalaktija ir piena sekrēcijas pilnīga pārtraukšanās. Šādu diagnozi uzstāda, kad tesmenī un pienā neatrod citoloģiskas pārmaiņas, ir tikai piena sekrēcijas traucējumi. Abas šīs parādības var būt dažādu tesmeņa slimību simptomi.
Cēloņi
Fizioloģiski hipogalaktija un agalaktija novērojama laktācijas beigās, meklēšanās laikā, kā arī veciem dzīvniekiem. Hipogalaktija un agalaktija parasti ir funkcionālas dabas. Tās novērojamas pēc dzīvnieku trūcīgas vai nesabalansētas ēdināšanas (olbaltumu, ogļhidrātu, tauku, minerālvielu un vitamīnu trūkums), slaukšanas kļūdām (neregulāra, nepilnīga izslaukšana), cietstāvēšanas laika saīsināšanas vai neaizlaišanas ciet, abortiem, turēšanas un kopšanas kļūdām, dažādām hroniskām un smagām akūtām citu orgānu slimībām, dažādiem iekšējās sekrēcijas dziedzeru un nervu sistēmas traucējumiem. Pirmpienēm šo patoloģiju novēro tad, ja tām ir iedzimta piena dziedzeru nepietiekoša attīstība.
Klīniskās pazīmes
Pēkšņi vai pamazām bez redzamiem cēloņiem laktācijas laikā samazinās vai pilnīgi apstājas piena sarecēšana. Tesmenī patoloģisku pārmaiņu nav, arī pienā nav ievērojamas izmaiņas.
Ar laiku notiek tesmeņa apjoma samazināšanās.
Prognoze uzmanīga, jo piena izslaukums atjaunojas tikai tad, ja tesmenī vai visā organismā nav nopietnu morfoloģisku pārmaiņu. Parasti izslaukums atjaunojas nākamajā laktācijā.
Ārstēšana
·        Iespējamo cēloņu novēršana.
·        Uzlabo dzīvnieka ēdināšanu, turēšanu, kopšanu un ekspluatāciju.
·        Ārstē primārās slimības.
·        Izēdina vairāk sulīgas barības, sakņu, dod koncentrēto barību.
·        Regulāri rūpīgi slauc un masē tesmeni.
Dekabristi
Dekabristi ( no декабрь — decembris) jeb decembristi bija Krievijas impērijas slepeno politisko biedrību locekļi, kas šādi nodēvēti pēc valsts apvērsuma (Dekabristu sacelšanās) mēģinājuma impērijas galvaspilsētā Pēterburgā 1825. gada 14. decembrī (26. decembrī pēc vecā stila) un karaspēka sacelšanās Ukrainā no 1825. gada 29. decembra līdz 1826. gada 3. janvārim.
Slepeno politisko biedrību dibināšana Krievijas impērijā sākās pēc Napoleona kariem, kad dzimtenē atgriezās virsnieki, kas Eiropas karagājiena laikā bija iepazinuši modernāku valsts iekārtu un vēlējās veikt politiskās reformas arī Krievijā. 1822. gadā izveidojās konstitucionālās monarhijas izveidi atbalstošā "Ziemeļu biedrība" (Северное общество) ar centru Pēterburgā un republikas izveidi atbalstošā "Dienvidu biedrība" (Южное общество) ar centru Kijevā. Krievijas impērijas valdība zināja par slepeno biedrību pastāvēšanu, bet tikai pēc ķeizara Aleksandra I nāves un pārejas perioda iestāšanās tai pazuda kontrole pās slepeno biedrību darbību.
"Glābšanas savienība"
1817. gadā Napoleona karu veterāni nodibināja "Glābšanas savienību" (Союз спасения) jeb "Tēvijas īsto un uzticamo dēlu savienību" (Общество истинных и верных сынов Отечества), kas 1818. gadā tika pārveidota par "Labklājības savienību" (Союз благоденствия). Savienības mērķis bija panākt dzimtbūšanas atcelšanu un ieviest tautas priekšstāvību ar liberālo uzskatu un humānisma ideju izplatīšanu mierīgā ceļā. "Glābšanas savienības" dibinātājs bija pulkvedis Aleksandrs Muravjevs, kas aktīvi darbojās arī Pēterburgas "Trīs tikumu" (Трёх добродетелей) brīvmūrnieku ložā. Brīvmūrnieku ložās darbojās arī Savienības locekļi virsnieki kņazs Iļja Dolgorukovs, Mihails Fonvizins, Pjotrs Kološins, kņazs Pāvels Lopuhins, Mihails Luņins, Sergejs Muravjevs-Apostols, Ņikita Muravjevs, Pāvels Pestelis, kņazs Fjodors Šahovskis, rakstnieks Fjodors Gļinka, ekonomists Nikolajs Turgeņjevs.
Pēc tam, kad zuda cerības uz Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra I atbalstu, daļa savienības locekļu sāka pieprasīt radikālāku rīcību, kas noveda pie Savienības pašlikvidēšanās 1821. gadā.
Ziemeļu biedrība
"Glābšanas savienības" Maskavas kongresā 1821. gada janvārī tika pieņemts lēmums savienību likvidēt un izveidot jaunu slepeno biedrību ar četrām pārvaldēm Maskavā, Pēterburgā, Smoļenskā un Tuļčinā. Pēterburgas slepeno "Ziemeļu biedrību" pēc brīvmūrnieku ložu aizliegšanas 1822. gadā nodibināja kapteinis Ņikita Muravjevs un ekonomists Nikolajs Turgeņjevs. To vadīja Augstākā dome, kurā sākotnēji ietilpa Ņ. Muravjevs, N. Turgeņjevs un kņazs Jevgēņijs Oboļenskis, vēlāk kņazs Sergejs Trubeckojs, Kondratijs Riļejevs, Aleksandrs Odojevskis un A. Bestuževs. Pirms Pēterburgas sacelšanās biedrības loceklis Nikolajs Bestuževs sacerēja "Manifestu krievu tautai" (Манифест к русскому народу).
Dienvidu biedrība
1824. gadā biedrības kongresā apstiprināja P. Pesteļa uzrakstīto biedrības programmu ar nosaukumu "Krievu taisnība" (Русская правда), ko nepieņēma "Ziemeļu biedrība". 1825. gada kongresā apsprieda bruņotas sacelšanās iespēju un izveidoja no bijušās "Savienoto slāvu biedrības" izveidoja "Dienvidu biedrības" Slāvu pārvaldi.
Maiks Komodors
Maikls Komodors (dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, aizsargs. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Nacionālās hokeja līgas klubos Ņūdžersijas "Devils", Kalgari "Flames", Karolīnas "Hurricanes", Otavas "Senators", Kolumbusas "Blue Jackets", Detroitas "Red Wings" un Tampabejas "Lightning". Kopā NHL aizvadījis 484 spēles, 2006. gadā kopā ar "Hurricanes" izcīnot Stenlija kausu. Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2007. gada Pasaules čempionu.
Spēlētāja karjera
Pēc trim NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Komodors sāka 2000.—01. gada sezonā, kurā aizvadīja 20 spēles NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" rindās, pārējo sezonu aizvadot tās AHL fārmklubā Olbani "River Rats". 2002. gada vasarā tika aizmainīts uz Anahaimas "Mighty Ducks", taču tās rindās laukumā nevienā spēlē tā arī nedevās, sezonas otrajā pusē tiekot aizmainīts uz Kalgari "Flames".
2003.—04. gada sezonā Komodors "Flames" sastāvā aizvadīja 12 spēles, taču pēc 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes". "Hurricanes" rindās Komodoram izdevās nostiprināties, kopā ar klubu 2006. gadā izcīnot arī Stenlija kausu. "Hurricanes" sastāvā Komodors spēlēja līdz 2007.—08. gada sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Otavas "Senators".
2008. gada vasarā Komodors kā brīvais aģents noslēdza piecu gadu līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets", taču pēc 2010.—11. gada sezonas viņa līgums tika izpirkts. 2011.—12. gada sezonu viņš uzsāka Detroitas "Red Wings" sastāvā, taču tad tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning".
2012.—13. gada sezonu aizsargs jau pilnībā aizvadīja AHL, taču tad noslēdza līgumu ar KHL klubu Vladivostokas "Admiral". Pēc "Admiral" sastāvā aizvadītas sezonas noslēdza karjeru.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2007. gada Pasaules čempionu.