cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaspars Gorkšs
Klubu karjera
12. jūnijā Londonas "Queens Park Rangers" (QPR) izrādīja oficiālu vēlmi parakstīt līgumu ar K. Gorkšu, taču 18. jūnijā Blekpūlas klubs nosūtīja vēstuli Futbola Asociācijai un Futbola līgai, ka "Queens Park Rangers" veicis nelegālas darbības. 18. jūnijā Futbola līga apstiprināja, ka šī pāreja nenotiks, ja atklāsies, ka QPR veicis nelegālas darbības un šī lieta tiks nodota izskatīšanai disciplinārajā komisijā. 4. jūlijā Latvijas masu medijos izskanēja nepareiza informācija, ka K. Gorkšs ir parakstījis līgumu ar QPR. Klubs savā oficiālajā mājaslapā informēja, ka viņiem ir dota atļauja veikt pārrunas ar K. Gorkšu. Šo informāciju gan noliedza Blackpool prezidents Karls Oistons. Vēlāk "Queens Park Rangers" izplatītā informācija mājaslapā tika izņemta.
28. jūlijā Gorkšs tomēr par 250 000 ₤|sterliņu mārciņām pārgāja uz Londonas "Queens Park Rangers". Savus pirmos vārtus kluba sastāvā viņš guva 2009. gada 7. novembrī.
2010. gada septembrī viņš pagarināja līgumu ar "Queens Park Rangers" uz diviem gadiem. 2011. gadā klubs kvalificējās 2011.—2012. gada Anglijas Premjerlīgas sezonai.
2011. gada 24. augustā viņš parakstīja trīs gadu līgumu ar Reading. Klubā viņš debitēja 27. augustā. Tā sastāvā viņš 2011.—2012. gada sezonā uzvarēja Pirmās līgas čempionātā un kvalificējās Premjerlīgai. viņš debitēja Anglijas Premjerlīgā, kļūstot par piekto Latvijas futbolistu, kas spēlējis šajā līgā. viņš guva arī savus pirmos vārtus Premjerlīgā.
2013. gada 12. februārī Gorkšs pievienojās Anglijas čempionāta klubam Wolverhampton Wanderers ar nomas līgumu līdz sezonas beigām ar iespēju slēgt pastāvīgu līgumu. Viņš aizvadīja 15 spēles, bet komanda tika pazemināta un Gorkšs atgriezās Reading sastāvā.
2014. gada maijā tika ziņots, ka Reading nepagarinās līgumu ar Gorkšu. Lai arī Kasparam ilgstoši neizdevās atrast jaunu klubu, viņš aizvadīja vairākas spēles Latvijas izlasē. Decembrī Gorkšs noslēdza īstermiņa līgumu ar Anglijas pēc spēka trešā līgas klubu Kolčestras "United". Klubā Gorkšs aizvadīja 7 spēles, gūstot vienus vārtus, bet janvāra beigās noslēdza līgumu ar Grieķijas Superlīgas klubu FK Ergotelis.
2017. gada februārī Gorkšs parakstīja līgumu ar Virslīgas klubu Riga FC.
2018. gada aprīlī tika pieteikts 1. līgas kluba FK Auda sastāvā.
Karjera izlasē
K. Gorkšs ir spēlējis Latvijas U-21 izlasē. Latvijas nacionālajā valstsvienībā debitējis 2005. gada 24. decembrī pret Taizemes izlasi 36. ikgadējā Karaļa kausa izcīņā. Taču izlases sastāvā nostiprinājās 2006. gada rudenī. 2006. gada 11. oktobrī K. Gorkšs 2008. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā pret Ziemeļīriju nospēlēja otro puslaiku, nomainot Māri Smirnovu. 2007. gada februārī viņš spēlēja izlases sastāvā ikgadējā Kipras starptautiskajā futbola turnīrā. 6. februārī viņš aizvadīja pilnu spēli turnīra pusfinālā pret Bulgāriju, spēlē tika gūta uzvara ar 2—0. Nākamajā dienā viņš aizvadīja spēli par trešo vietu ar Ungāriju, kurā tika piedzīvots zaudējums ar 0—2. Savus pirmos vārtus Latvijas izlases sastāvā K. Gorkšs guva 2007. gada 17. oktobrī pret Dāniju.
2010. gada septembrī pirms 2012. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīra K. Gorkšs komandas iekšējā balsojumā tika iecelts par izlases kapteini, nomainot Vitāliju Astafjevu, kurš bija izlases kapteinis vairāk nekā vienpadsmit gadus.
Karjera LFF
2018. gada 27. aprīlī ar 56 no 110 balsīm Par uz 2 gadiem ievēlēts par LFF prezidentu. 2019. gada 17. oktobrī ārkārtas kongresā Gorkšu no amata atstādināja.
Privātā dzīve
K. Gorkšs dzimis Rīgā. Viņam ir divi bērni. Meita Luīze piedzima 2005. gadā un viņa dēls Patriks dzimis 2007. gada 16. oktobrī Rīgā. K. Gorkša abi brāļi, Jorens un Rihards, arī ir futbolisti, spēlē K. Gorkša bijušajā klubā FK Auda, viņu tēvs Juris ir kluba prezidents.
Mišels Lotito
Mišels Lotito (fr, dzimis, miris ) bija franču izklaides jomas darbonis. Lotito ir dzimis Grenoblē un ir pazīstams kā nesagremojamu priekšmetu ēdājs, saukts arī par Monsieur Mangetout ("Visēdāja kungs").
Reiz kādā Parīzes restorānā viņš apēda visus uz galda esošos priekšmetus (nažus, šķīvjus, dakšiņas).
Viņa uzstāšanās iekļauj metāla, gumijas, stikla, un citu materiālu ēšanu. Viņš ir apēdis velosipēdus, televizorus, Cessna 150 lidmašīnu un mazākus priekšmetus, kas tiek izjaukti, sadalīti un norīti. Lidmašīnas apēšana aizņēma aptuveni divus gadus (1978—1980). Neparastus materiālus viņš saka ēst jau bērnībā un publiski ir uzstājies jau kopš 1966. gada.
Lotito ļoti reti cieš no dažādiem blakusefektiem pēc savām neparastajām maltītēm, pat pēc par indīgiem materiāliem uzskatītiem apēšanas. Uzstājoties viņš patērē apmēram kilogramu dažādu materiālu dienā, pirms tam lietojot minerāleļļu un maltītes laikā dzerot lielākus apjomus ūdens. Viņš ir apgalvojis, ka banāni un cieti vārītas olas viņu padarot slimu. Tiek lēsts, ka no 1959. līdz 1997. gadam Lotito ir apēdis aptuveni 9 tonnas metāla.
Acīte
Acīte jeb blekdžeks (en) ir klasiska kazino kāršu spēle, kurā spēlētājam ir jāsavāc skaitlim 21 pēc iespējas tuvāka kāršu kombinācija. Spēlē parasti izmantoto sešas 52 kāršu kavas, bet to var spēlēt arī ar vienu kavu.
Spēles noteikumi
Sākoties spēlei, krupjē izdala katram spēlētājam, tai skaitā arī sev, divas kārtis, turklāt viena no krupjē kārtīm tiek nolikta ar attēlu uz augšu. Katrai kārtij atbilst noteikta punktu vērtība:
Pulksteņrādītāja virzienā, spēlētāji var pieprasīt papildu kārti no kavas. Pēc papildu kārts saņemšanas, pašreizējai summai tiek pieskaitīta saņemtās kārts vērtība. Ja tā pārsniedz 21, spēlētājs zaudē un izstājas no šīs partijas. Ja 21 nav sasniegts, spēlētājs drīkst pieprasīt vēl vienu kārti, vai arī palikt uz vietas un dot gājienu nākamajam spēlētājam. Pēdējais spēlētājs aplī ir krupjē, kurš atklāj savu otru kārti, un novērtē kopsummu.
Tas, kā jāspēlē krupjē, ir stingri noteikts: tam ir jāņem papildu kārts, ja viņa kāršu kopsumma nepārsniedz 16, bet, ja viņa kāršu kopsumma ir vismaz 17 vai lielāka, tad ņemt vēl vienu kārti krupjē nedrīkst. Krupjē var arī pārsniegt divdesmit viena punkta summu, taču tas neattiecas uz spēlētājiem, kuri pirms tam ir zaudējuši paši pārsniedzot 21.
Izspēlētās kārtis nenokļūst atpakaļ kavā, kamēr nav izspēlētas visas kārtis.
Likmes dubultošana
Piemēram, spēlētājam ir 8 un 3 (kopā 11), bet krupjē — 2 (zema kārts). Spēlētājs dubultojot likmi saņem, piemēram, 4 (kopā 15) un vairāk kārtis ņemt nevar.
Dalīšana
Ja spēlētājs ir saņēmis divas vienādas kārtis, tās var sadalīt un spēlēt ar divām rokām.
Piemēram, ja spēlētājs ir saņēmis 8 un 8, tas var pielikt vēl tik pat lielu likmi un uzlikt uz abiem 8 un pēc tam spēlēt kā divi spēlētāji. Izņēmums ir, ja spēlētājs saņēmis abus dūžus, jo tad tos dalot var pie abiem dūžiem saņemt tikai vienu kārti.
Apdrošināšana
Ja krupjē atklātā kārts ir dūzis, spēlētājs var apdrošināt savu likmi pret krupjē acīti (21 ar divām kārtīm). Apdrošināšanas cena ir puse no spēlētāja likmes. Ja krupjē iegūst acīti, vienīgais, ko zaudē spēlētājs, ir sava apdrošināšanas cena.
Padošanās
Pēc pirmo divu kāršu izdalīšanas, spēlētājs var izvēlēties neturpināt spēli un saņemt atpakaļ pusi no veiktās likmes. Ne visi kazino piedāvā šādu iespēju.
Laimesta izmaksa
Ja spēlētājs uzvar savu likmi, tas atgūst savu un vēl tik pat lielu likmi no krupjē.
Piemēram, spēlētājs uzliek likmi 100 eiro vērtībā, uzvaras gadījumā tas saņem 200 eiro (100 savus plus 100 krupjē eiro).
Ja spēlētājs uzvar savu likmi ar acīti (21 ar divām kārtīm), tas saņem likmi attiecībā 3 pret 2.
Piemēram, spēlētājs veicis likmi 100 eiro vērtībā un uzvar to ar acīti, spēlētājs kopā saņems 250 eiro (100 savu likmi plus 150 no krupjē). Šo kombināciju sauc par dabisko blekdžeka uzvaru. Ja dabiskais blekdžeks ir gan dīlerim, gan spēlētājam, tas ir neizšķirts - veiktās likmes summa tiek atgriezta atpakaļ.
Ils
Ils, arī vilājets vai vāliliks (attiecīgi ) ir lielākā pilsoņu vēlētā vietējā pārvalde (pašvaldība) Turcijā. Ila lielākā apdzīvotā vieta ir tā galvaspilsēta (turku: taşra) un tā augstākā amatpersona ir vali (turku: vali). Pašvaldības galvenā funkcija ir sabiedriskās kārtības un sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšana. Saskaņā ar Turcijas 1982. gada konstitūciju, pašvaldības kā publisko tiesību subjekti ir centrālā vietējā pārvalde un to robežas nosaka atkarībā no ģeogrāfiskajiem, ekonomiskajiem un administratīvajiem apstākļiem un tās iedalāmas sīkākās administratīvās vienībās.
Ila iekārta
Ila augstākā amatpersona ir vali, kurš vada ila padomi, kurai pakļauta izpildu komiteja (turku: daimi encümeni). Ila padomes locekļus ievēl reizi piecos gados un tie sanāk uz sēdi reizi gadā. Vali ieceļ valdība. Ila padomes ārkārtas sapulci var sasaukt ar Ilu ministrijas (Pašvaldību ministrijas) atsevišķu atļauju. Ila padome apstiprina ila gada budžetu, pašvaldības sniegto pakalpojumu apmēru un to finansēšanas avotus.
Sabradāšana ar ziloni
Sabradāšana ar ziloni (fa) bija vairāk nekā 4000 gadus plaši izplatīts nāves soda izpildīšanas veids Dienvidāzijā un Dienvidaustrumāzijā, galvenokārt Indijā. Gūstekņus sabradāja, saraustīja gabalos vai spīdzināja, izmantojot Āzijas ziloņus. Dzīvnieki tika apmācīti daudzpusīgi, tādā veidā tūlītēji nogalinot upuri vai arī ļaujot zilonim ilgstoši to spīdzināt. Šādu soda veidu izmantoja tikai karaliskā ģimene, kas simbolizēja gan tās absolūto varu, gan arī valdnieka spēju kontrolēt savvaļas dzīvniekus.
Lielākā daļa Indijas rādžu, lai sodītu cilvēkus ar sabradāšanu, speciāli šim nolūkam audzēja ziloņus. Notiesātā sabradāšana ar ziloni parasti notika publiski, lai brīdīnātu ļaudis, kas notiek tad, ja sagrēkojas. Pēdējais oficiāli uz nāvi notiesātais tika sabradāts Indijā 1947.gada aprīlī. Dažreiz arī romieši un kartāgieši lietoja šo metodi.
Alunāna teātris
Ādolfa Alunāna Jelgavas teātris ir 1959. gadā Jelgavā dibināts amatierteātris.
Teātra direktors ir Arvīds Matisons, galvenā režisore bija Lūcija Ņefedova (2014—2022). Katru gadu teātrī tiek iestudētas vismas trīs jaunas izrādes. Repertuārā ir bijuši vairāki klasiskie darbi, kā Deila Vasermana „Dons Kihots. Cilvēks no Lamanšas”, Marka Tvena „Princis un ubaga zēns”, Barija Konora „Nav vērts raudāt”, Rūdolfa Blaumaņa „No saldenās pudeles”, Antona Čehova „Trīs māsas”, Karlo Goldoni „Mirandolīna”, Šekspīra „Jautrās vindzorietes”, Mārtiņa Zīverta „Minhauzena precības” un daudzas citas.
Darbojas jauniešu un bērnu studijas, kas sagatavo jaunos aktierus skatuvei.
Vēsture
Pirmais Alunāna teātris bija neliels profesionāls teātris, kas Jelgavā darbojās no 1896. līdz 1904. gadam Ādolfa Alunāna vadībā. Teātra trupa uzstājās ne tikai Jelgavā, bet arī citās pilsētās un lauku centros. Vēlāk, dibinot jaunu teātri, kas darbojas līdz pat mūsdienām, nosaukumu saglabāja par godu latviešu teātra tēvam.
1959. gadā teātra Jāņa Jaunsudrabiņa lugas iestudējums „Jo pliks, jo traks” ieguva pirmo vietu republikas teātru skatē. Tad teātrim tika piešķirts nosaukums — Ād.Alunāna Jelgavas Tautas teātris.
Teātra daiļrade guva augstu literatūras un teātra zinātnieka Viktora Hausmaņa vērtējumu: „Jelgavas Tautas teātris ir viens no tiem retajiem republikā, kur kopš dibināšanas nekad nav pārtrūkusi darba rosība.”
Prettanku suņi
Prettanku suņi jeb suņu mīnas ir suņi, kas ekipēti ar speciālu spridzekļu somu, kas eksplodē, kad tie ir palīduši zem tanka. Suņi tiek iepriekš speciāli apmācīti un turēti bada stāvoklī, tāpēc galvenā motivācija, lienot zem ienaidnieka tankiem un bruņu transporta, ir ēdiena meklēšana. Sunim palienot zem tanka, neliela koka svira, saskaroties ar tanka korpusu, detonē spridzekli.
Šādi apmācīti suņi tika sagatavoti Padomju Savienībā Otrā pasaules kara laikā, cīņai ar vāciešu tankiem. Barbarosas operācijas sākumposmā, kad bija nepieciešams pēc iespējas ātrāk apstādināt vācu spēkus. Problēmu radīja tas, ka suņi bieži vien, uzbrūkot ienaidnieka tankiem, varēja paskriet zem savējo tankiem. Tas bija saistīts ar to, ka suņu apmācībā bija izmantoti padomju tanki, zem kuriem palīst. Vēl viens iemesls bija tas, ka padomju tanki izmantoja dīzeļdegvielu, bet vācu - benzīnu, tāpēc bija gadījumi, kad suņi, sekojot degvielas smakai, devās uzbrukumā savējo tankam.
Tas, ka suņi negribīgi un ne vienmēr devās uzbrukumā kustībā esošiem tankiem, noveda pie tā, ka tie varēja kļūt par potenciālu draudu ikvienam kaujaslaukā. 1942. gadā suņu mīnas tika noņemtas no bruņojuma.
Sākotnēji šī metode izraisīja lielu pārsteigumu vācu tanku apkalpēm, taču drīz ar to iemācījās efektīvi cīnīties. Vācu armija, lai novērstu suņu izmantošanas kā prettanku ieroci, izšāva visus sastaptos suņus Austrumu frontē, par iemeslu minot trakumsērgu. Samazinoties suņu skaitam, suņu izmantošana par efektīvu prettanku ieroci kļuva neiespējamāka.
Ir ziņas, ka suņu mīnas izmantojis Vjetmina (Viet Minh) karaspēks kaujās Indoķīnā 1940. gadu otrajā pusē. Lai gan pēc kara kļuva pieejamākas efektīvākas prettanku metodes, ir pamats domāt, ka šādi suņi tika izmantoti Krievijā līdz pat 90. gadu vidum.
2008. gada ASV atklātais čempionāts tenisā — Vīriešu vienspēles
2008. gada ASV Atklātajā čempionātā, vīriešu vienspēlēs, piekto uzvaru pēc kārtas izcīnīja šveicietis Rodžers Federers, kurš finālā pārspēja britu Endiju Mariju. Turnīra lielākais pārsteigums bija luksemburgieša Žila Mullera nokļūšana līdz ceturtdaļfinālam.
Džeremijs Voriners
Džeremijs Metjū Voriners (en; dzimis Ārlingtonā, Teksasas štatā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts, startē 400 metru distancē.
Dž. Voriners ir piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs. Kopumā izcīnījis trīs zelta medaļas (2004. gadā Atēnās 400 m un 4x400 m stafetē, 2008. gadā Pekinā 4x400 m stafetē) un sudraba medaļu 2008. gadā Pekinā 400 m distancē. Pasaules čempionātos kopumā ir izcīnījis 5 zelta medaļas un 1 sudraba medaļu. Izcīnījis vairākus čempiontitulus NCAA. Viņam ir viens no labākajiem personiskajiem rekordiem 400 m distancē (ātrāk par viņu šo distanci ir veikuši amerikāņi Maikls Džonsons un Harijs Reinoldss).
Eva Rubene
Eva Rubene (dzimusi ) ir latviešu žurnāliste un rakstniece.
Biogrāfija
Dzimusi Rīgā, mācījusies Rīgas 11. vidusskolā, LVU Žurnālistikas nodaļā. Strādāja žurnālā "Avots".
Eva Rubene savos darbos apskata jautājumus par savu vienaudžu garīgo tukšumu, infantilismu, morāles un jūtu trūkumu.
Ārejās saites
Eva Rubene - Tāds puika(stāsts)
Viktors Morozs
Viktors Morozs (dzimis, Vangažos, Latvijā) ir bijušais Latvijas futbolists, pussargs. Pēc karjeras beigām treneris. Pašlaik (2021) ir Latvijas virslīgas kluba FK RFS galvenais treneris.
Savu karjeru viņš sāka FK Valmiera sastāvā. Latvijas izlasē Morozs debitēja 2002. gada jūlijā spēlē pret Azerbaidžānu, izlasē kopumā aizvadīja 24 spēles.
2021. gadā kā FK RFS treneris kļuva par Latvijas čempionu un izcīnīja Latvijas kausu.
Kvame Nkruma
1951. gadā Nkruma tika ievēlēts parlamentā, bet 1952. gadā kļuva par premjerministru. 1957. gadā, kad Zelta krasts un Britu Togolenda kļuva par neatkarīgo valsti Ganu, Nkrumas partija kontrolēja likumdošanu. 1960. gadā Nkruma kļuva par pirmo Ganas prezidentu, bet 1964. gadā tika ievēlēts par prezidentu uz mūžu. Viņa valdīšanas laikā, kas ilga līdz militāram apvērsumam, valstī bija autoritārs režīms. Pēc apvērsuma viņš devās trimdā uz Gvineju, bet pēc tam uz Rumānijas galvaspilsētu Bukaresti, kur viņš nodzīvoja līdz mūža beigām.
Ādolfs Alunāns
Ādolfs Alunāns (vecajā ortogrāfijā: Adolf Allunan; dzimis, miris ) bija latviešu aktieris, režisors un dramaturgs, tiek saukts par "latviešu teātra tēvu". Nikolajs Alunāns bija Ādolfa brālis, bet Juris un Indriķis Alunāni bija Ādolfa Alunāna tēva Pētera brāļi. Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs ir viņam veltīts muzejs Jelgavā.
Biogrāfija
Dzimis Jelgavā, beidzis mācības Jelgavas vīriešu ģimnāzijā. No 1866. līdz 1869. gadam bija aktieris vācu teātros Tērbatā, Rēvelē, Narvā un Sanktpēterburgā.
1870. gadā Alunāns tika uzaicināts par Rīgas Latviešu biedrības teātra vadītāju. Līdz pat 1885. gadam vadīja Rīgas Latviešu teātri, rakstīdams lugas un popularizēdams teātra mākslu, bija arī režisors un aktieris. Pēc 1885. gada noorganizēja savu ceļojošo trupu, sniedza izrādes visā Latvijā. 1894. gadā Jelgavā nodibināja un līdz 1904. gadam vadīja Alunāna teātri. Izveidojis pirmo latviešu teātra trupu, tās repertuāra izveidotājs. Viņa vadībā savas skatuves gaitas sākuši vairāki ievērojami aktieri, tai skaitā Anna Brigadere-Maija, Berta Rūmniece, Jūlija Skaidrīte, Teodors Valdšmits. Populāras bijušas arī Alunāna kuplejas, ko viņš gan sacerēja, gan izpildīja.
Nodarbojās arī ar publicistiku un satīriku. No 1892. līdz 1912. gadam sastādījis "Zobgala kalendāru". Izdoti vairāki izdevumi ar viņa satīriskajiem un humoristiskajiem darbiem. Rakstījis stāstus, dzejoļus, feļetonus, biogrāfiskos apcerējumus. Tulkojis lugas, stāstus, romānus.
1968. gadā atklāts Alunāna memoriālais muzejs Jelgavā.
Oskars Kļava
Oskars Kļava (dzimis Liepājā) ir bijušais Latvijas futbolists. Spēlējis centra un labās malas aizsarga pozīcijās, bijis Latvijas futbola izlases dalībnieks. Lielāko daļu karjeras pārstāvējis dzimtās pilsētas Liepājas klubus "Liepājas Metalurgs" un FK Liepāja, spēlējis arī Krievijas un Azerbaidžānas klubos.
Klubos
Savu profesionālā futbolista karjeru Oskars Kļava uzsāka dzimtās pilsētas komandas FK Liepājas Metalurgs sastāvā, kurā spēlēja no 2002. līdz 2010. gadam. Šajā laikā divas reizes kļuva par Latvijas čempionu. 2010. gada augustā Kļava noslēdza savu pirmo līgumu ar ārzemju klubu un pievienojās Krievijas Premjerlīgas klubam "Anži". Kļava ar "Anži" noslēdza līgumu uz trīs gadiem. Kļava nespēja nostiprināties sastāvā, tāpēc 2011. gadā tika izīrēts 1. divīzijas klubam FK Khimki. 2012. gadā atgriezās Liepājas Metalurgā. Vēlāk tajā pašā gadā viņš pievienojās Azerbaidžānas klubam AZAL, trīs gadu laikā tur aizvadot 85 spēles un gūstot 3 vārtus.
2015. gadā atgriezās Liepājā, pievienojoties FK Liepāja. 2015. gada sezonā izcīnīja savu trešo Latvijas čempiona titulu. 2017. gadā kļuva Latvijas kausa ieguvēju. Pēc 2017. gada sezonas, kurā tika izcīnīta 2. vieta Virslīgā, paziņoja par profesionālās karjeras beigām.
Izlasē
2005. gada 25. decembrī Kļava debitēja Latvijas izlasē. Savus vienīgos vārtus izlases sastāvā Kļava guva 2007. gada oktobrī pret Islandi. Kopumā izlases rindās aizvadījis 65 spēles.
Goleņova
Goleņova (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Ščecinas. Dzelzceļa mezgls. Pilsētas tuvumā atrodas Ščecinas starptautiskā lidosta (Port Lotniczy Szczecin-Goleniów im. NSZZ "Solidarność"). Pilsētā saglabājušies viduslaiku aizsardzības sistēmas paliekas.
Pilsētas tiesības Goleņova ieguva divreiz — 1264. gadā tā ieguva Magdeburgas tiesības, bet 1314. gadā — Libekas tiesības. Viduslaikos konkurēja ar Ščecinu kā ostas pilsēta. Beidzoties Trīsdesmitgadu karam, pilsēta nokļuva Zviedru Pomerānijas sastāvā, tomēr 1677. gadā tā tika atdota Brandenburgai. Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Gollnova (de). Pēc Otrā pasaules kara pilsētu piešķīra Polijai, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs
Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (saīsināti — KNAB) ir Latvijas Ministru kabineta pārraudzībā esoša valsts iestāde. Tā nodarbojas ar korupcijas novēršanu un apkarošanu, kā arī ar politisko partiju finanšu kontroli. Iestāde de facto pastāv no 2002. gada 10. oktobra.
Priekšvēsture
1997. gadā darbu sāka Korupcijas novēršanas padome (KNP), kuras uzdevums bija izstrādāt vienotu korupcijas novēršanas politiku valstī un veicināt tās īstenošanu, bet 1998. gadā Ministru kabinets apstiprināja pirmo Korupcijas novēršanas programmu. Programmā bija noteikti pretkorupcijas uzdevumi, kurus tika uzdots realizēt tiesībsargājošām, valsts un pašvaldību iestādēm. 1999. gadā KNP tika skatīts jautājums par priekšnosacījumiem neatkarīgas korupcijas novēršanas un apkarošanas institūcijas izveidošanai. Valdība izveidoja darba grupu, kuras uzdevums bija sagatavot ziņojumu par nepieciešamajiem priekšnoteikumiem korupcijas novēršanas institūcijas izveidošanai. Šajā gadā tika izveidots arī Korupcijas novēršanas padomes sekretariāts.
valdībā tika apstiprināta Korupcijas novēršanas koncepcija, kurā tika izteikts atbalsts jaunas institūcijas izveidošanai, kas nodarbosies ar korupcijas novēršanu un apkarošanu. ar Ministru prezidenta Andra Bērziņa rīkojumu tika izveidota darba grupa Korupcijas novēršanas institucionālās sistēmas ieviešanai nepieciešamo normatīvo aktu izstrādāšanai. Darba grupu vadīja Aldis Lieljuksis (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas dienesta priekšnieka vietnieks).
2001. gadā valdības izveidotās trīs darba grupas intensīvi strādāja pie likumprojektiem par Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroju un par interešu konflikta novēršanu valsts amatpersonu darbībā. Tika izstrādāts likums par fizisko personu īpašumu sākumdeklarēšanu un legālās prezumpcijas principa ieviešanu. Notika darbs pie partiju finansēšanas normatīvo aktu sakārtošanas, apsverot iespēju ieviest tiešu valsts finansējumu politiskajām partijām. Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja likumprojektu iesniedza Saeimā un tas stājās spēkā.
Biroja izveidošana
2002. gada vasarā tika meklēts KNAB priekšnieks. ar Ministru prezidenta rīkojumu tika izsludināts pirmais konkurss uz KNAB priekšnieka amatu. Konkurss piesaistīja lielu sabiedrības un mediju uzmanību. Pirmajā izsludinātajā konkursā bija pieteikušies 8 priekšnieka amata kandidāti. Vislielāko punktu skaitu komisijas vērtējumā ieguva Visvaldis Puķītis un Raimonds Mūrnieks, tomēr valdība neatbalstīja nevienu no šiem kandidātiem. Tika izsludināts atkārtots konkurss, kurā pieteicās 17 kandidāti. Konkursa komisija iesniedza Ministru kabinetam informāciju par otrajā konkursā izvēlētajiem KNAB priekšnieka amata kandidātiem Didzi Šmitiņu un Aldi Lieljuksi, taču arī viņi neguva valdības atbalstu.
Konkursu uz KNAB priekšnieka amatu izsludināja trešoreiz un tika saņemti 18 pretendentu pieteikumi. Vislielāko punktu skaitu ieguva Jānis Jonāss, kurš ieguva arī valdības atbalstu un viņa kandidatūra tika iesniegta apstiprināšanai Saeimā. Parlamenta deputāti J. Jonāsu tomēr neapstiprināja KNAB priekšnieka amatā. Valdība nolēma piedāvāt Saeimai apstiprināšanai KNAB priekšnieka amatā Gunti Rutki — kandidātu, kurš bija ieguvis otru augstāko konkursa komisijas novērtējumu. — diena, kad Saeima amatā iecēla G. Rutki — tiek uzskatīts par biroja darbības sākumu.
Darbība
Rutkis tika atbrīvots no amata pēc tam, kad iesniedza atlūgumu. Līdz priekšnieka pienākumus pildīja vietnieks Rūdolfs Kalniņš. Līdz tos pildīja vietnieks Alvis Vilks, bet līdz jauna priekšnieka iecelšanai pienākumu izpildītāja bija vietniece Juta Strīķe. Saeima par KNAB priekšnieku iecēla Alekseju Loskutovu. Ministru prezidents Aigars Kalvītis Loskutovu no amata atstādināja, tomēr viņš tika atjaunots amatā.
Saeima, saskaņā ar KNAB likuma 4. panta pirmo daļu un 5. panta sestās daļas 12. punktu, pamatojoties uz ģenerālprokurora vadītās komisijas atzinumu un ievērojot Ministru kabineta ieteikumu, pieņēma lēmumu atbrīvot Loskutovu no KNAB priekšnieka amata.
2011. gadā par KNAB priekšnieku tika iecelts Jaroslavs Streļčenoks. Viņam radās nesaskaņas ar vairākiem biroja darbiniekiem, to skaitā priekšnieka vietnieci Jutu Strīķi. Streļčenoks atbrīvoja no amata Jutu Strīķi.
pēc atkārtota konkursa par KNAB vadītāju tika apstiprināts Jēkabs Straume, kurš iepriekš strādājis Militārās izlūkošanas un drošības dienestā. Rīgā, Citadeles ielā 1 svinīgi atklāja jauno KNAB ēku.
F1 nāvējošo avāriju saraksts
Zemāk ir F1 nāvējošo avāriju saraksts. Ir iekļautas visas avārijas, kurās mirušais brauca ar F1 sacīkšu auto un ir miris no avārijā gūtajiem ievainojumiem.
Gepards
Gepards (Acinonyx jubatus) ir kaķu dzimtas (Felidae) plēsējs un ir vienīgā dzīvojošā suga gepardu ģintī (Acinonyx). Gepards ir salīdzinoši netipisks kaķu dzimtas pārstāvis. Gepards ir slavens ar savu ātrumu. Tas ir ātrākais sauszemes dzīvnieks, bet nespēj uzkāpt kokā kā citi kaķu dzimtas dzīvnieki. Tas spēj attīstīt skriešanas ātrumu līdz 112 km/h. Protams, ilglaicīgi skriet gepards ar šādu ātrumu nespēj. Parasti tas spēj noskriet ar šādu ātrumu apmēram 460 metrus, bet 100 km/h gepards spēj iegūt trīs sekundēs, kas pārspēj lielāko daļu sporta mašīnu.
Gepardi dzīvo Āfrikā un Dienvidrietumāzijā. Neliela populācija dzīvo Irānā, apmēram 70—110 īpatņi. Pastāv uzskats, bet tomēr tas tiek ļoti apšaubīts, ka daži gepardi joprojām dzīvo Indijā, toties ir neseni pierādījumi tam, ka gepardi joprojām mīt Pakistānā Beludžistānas provincē. Gepardiem patīk atklātas vietas: pustuksneši, prērijas un savannas, un zemi krūmāji. Tos var sastapt arī kalnainos apvidos.
Izskats un īpašības
Geparda galva ir proporcionāli neliela, un acis sejā ir novietotas augstu. Ap acīm ir melns apspalvojums, kas atgādina asaru celiņu pār vaigiem. Melnā svītra sākas pie acīm un beidzas pie mutes kaktiņiem. Melnais celiņš uz vaigiem palīdz gepardam labāk saskatīt upuri, absorbējot saules gaismu redzes lauka zonā. Gepardam ir laba tālā redze. Lai varētu ātri skriet, gepardam ir lielas nāsis, kas skrienot atļauj ieelpot lielu daudzumu skābekļa. Tam ir liela sirds un palielinātas plaušas, visa sistēma ir veidota tā, lai paātrināti izdalītu skābekli ķermenī. Gepards spēj paātrināt elpošanu no 60 - 150 ieelpām minūtē.<ref name="ap"/> Skrienot lielā ātrumā, lai saglabātu līdszsvaru un spēju strauji manevrēt, gepards lieto savus nagus un garo asti.
Geparda kažoku variācijas
Gepardam ir dziļš krūšu kurvis un šaurs ķermenis, piemērots ātrai skriešanai. Tā kažoka spalviņas ir īsas un parupjas, krāsa rūsgani brūna ar melniem, apaļiem laukumiem (2—3 cm), to geparda kažokā ir aptuveni 2000. Uz baltās pavēderes nav melno laukumiņu, toties plankumainās astes gala krāsojums nobeidzas ar melniem 4—6 gredzeniem. Pats astes gals visbiežāk ir balts un kupls.
Kažoka krāsojumā izņēmums ir karaļgepards, kurš sastopams tikai Dienvidāfrikas, Zimbabves un Botsvānas pierobežas teritorijā. Šim kaķim ir svītras un pleķi. Karaļgepards nav atsevišķa pasuga, bet tikai neparasta kažoka raksta mutācija, kā baltie tīģeri, vai melnie leopardi (retāk jaguāri) — panteras. Reizēm gepardi mēdz būt arī lāsumaini, albīni un pelēki. Visi šādas krāsas gepardi ir datēti Āzijas gepardu pasugai. Ir ziņas, ka 1608. gadā Indijā valdniekam ir uzdāvināts balts gepards, kura pleķīši bija gaišā, zilpelēkā krāsā.
Uzvedība
Tāpat, arī pretēji lielajiem kaķiem, gepards nespēj rūkt, bet tam ir pašam sava vokalizācija, kas ir netipiska kaķiem un drīzāk izklausās pēc putnu izdotajām skaņām. Atšķirībā no panteru ģints (Panthera) kaķiem, gepardi spēj murrāt kā mājas kaķi.
No visiem kaķiem Āfrikā gepardam ir visaugstākais izdevušos medību procents. Serengeti ir novērots, ka pieredzējuši gepardi noķer aptuveni 70% no izvēlētā medījuma. Tomēr tā kā gepardi nespēj uzkāpt kokā, lai noslēptu un paglābtu savu medījumu, lielu daļu nomedītā gepardiem atņem citi lielie plēsēji. Gepardi parasti izvairās no cīņas un atstās savu guvumu pat vienai hiēnai, ja tā to pieprasīs. Gepardam ir svarīgāk palikt neievainotam nekā būt paēdušam, jo gepards nomedī savu medījumu, balstoties uz savu lielo ātrumu, un visniecīgākais ievainojums var traucēt medīt, kas nozīmē nāvi. Ir novērots, ka gepards zaudē apmēram 50% no sava medījuma. Lai izvairītos no citiem plēsējiem, gepardi medī dienas laikā un ēd uzreiz pēc upura nogalināšanas.
Tēviņi
Gepardu tēviņi ir ļoti sociāli dzīvnieki. Lielākā daļa tēviņu dzīvo nelielās grupās (2—4), kuras sauc par koalīcijām. Koalīcijas biedri dzīvo, medī un ēd kopā un nekad nepaliek šķirti uz ilgu laiku. Parasti koalīcijas biedri ir brāļi, bet, ja metienā piedzimst tikai viens tēviņš, arī tas var pievienoties kādai koalīcijai. Serengeti veiktajos pētījumos ir noskaidrots, ka 41% tēviņu ir vientuļnieki, 40% dzīvo pāros, bet 19% dzīvo grupās, kas sastāv no 3 tēviņiem. Tēviņiem ir savas konkrētās teritorijas, kuras pārklājas ar pēc iespējas vairākām mātīšu teritorijām. Tomēr vientuļie tēviņi ir mazāk teritoriāli kā grupas. Koalīcija dara visu iespējamo, lai aizsargātu savu teritoriju, lai vairotu savu pārošanās iespēju. Tēviņu teritrorijas atkarībā no ģeogrāfiskā reģiona variē no 37—160 km². Tēviņi savas teritorijas iezīmē ar urīnu, un nogalinās vai nopietni savainos jebkuru nelūgtu viesi savā teritorijā.
Mātītes
Atšķirībā no tēviņiem mātītes ir vientuļnieces un izvairās no sugas brāļiem un māsām, lai gan ir novērots, ka reizēm mātes ar meitām uzturas kopā kādu zināmu laiku arī pēc tam, kad pārējie mazuļi ģimeni ir pametuši. Gepardu mātītes arī mazuļus audzina vienatnē. Atšķirībā no gepardu tēviņiem un citiem lielajiem kaķiem, to teritorijām nav stingras robežas, bet tās klejo un medī plašākā apkārtnē. Apsekotās apkārtnes lielums ir atkarīgs no medījuma daudzuma tajā. Dienvidāfrikas krūmājos gepardu mātītēm ir nelielas teritorijas, ne vairāk kā 34 km², toties Namībijā tās var sasniegt 1500 km².
Barība
Gepards ir tipisks plēsējs un ēd tikai gaļu; tas medī Tomsona gaceles, Granta gaceles, Dienvidāfrikas gaceles un impalas. Reizēm gepardi nomedī jaunas Gnu antilopes un zebras, lai gan medījot grupai, tiek nomedīti arī pieaugušie īpatņi. Gepards neatsakās arī no mazāka medījuma kā pērļu vistām un zaķiem.
Gepardi atšķirībā no citiem lielajiem plēsējiem medī tikai dienā; agri no rīta vai vakarā, kad nav tik karsts, bet ir gaišs. Tie medī, balstoties uz redzi nevis uz ožu. Medījumu gepards noskata 10—30 m attālumā no sevis, tad sākas pakaļdzīšanās. Medības parasti ir īsākas par 1 minūti, ja gepards medījumu nenoķer pirmās minūtes laikā, pakaļdzīšanās tiek pārtraukta. Skrienot ar ātrumu 112 km/st, geparda ķermeņa temperatūra strauji paceļas, un gepardam tas būtu nāvējoši turpināt skrējienu. Pēc medībām gepards vienmēr atpūšas un atvēsinās. Ja medības ir bijušas smagas, gepards atpūšas kādu pusstundu vai ilgāk. Upuris tiek nogalināts, to lielā ātrumā notriecot pret zemi, iekožoties rīklē un tad nožņaudzot. Geparda žokļi nav pietiekami spēcīgi, lai pārlauztu kakla skriemeļus. Pēc tam gepards ātri paēd pirms ieradušies citi lielie plēsēji.
Vairošanās
Gepardu mātītes dzimumbriedumu sasniedz 20—24 mēnešu vecumā. Tās parasti nepārojas līdz sasniedz 3 gadu vecumu. Pārošanās var notikt jebkurā laikā visu gadu. Pētījumi Serengeti liecina, ka mātīte pārojas ar vairākiem tēviņiem, un mazuļi var būt no dažādiem tēviņiem. Grūsnības periods ilgst 90—98 dienas, parasti piedzimst 3—5 mazuļi, bet ir bijuši gadījumi, ka piedzimst 9 gepardēni. Mazulis piedzimstot sver 150—300 g. Atšķirībā no citiem plankumainajiem kaķiem gepardi uzreiz piedzimst ar plankumiņiem. Mazajam gepardam uz kakla mugurdaļas ir mīksta pūku "krēpju veidīga apkakle", kas stiepjas līdz pusmugurai. Pieaugot apkakle izzūd. Pirmie 18 mēneši geparda dzīvē ir ļoti svarīgi, tie mācās no mātes medīt un izvairīties no citiem plēsējiem un ienaidniekiem. Apmēram 18—20 mēnešu vecumā māte savus mazuļus pamet. Brāļi un māsas veido ģimenes grupu un paliek visi kopā kādus 6 mēnešus. Pēc tam jaunās mātītes pamet ģimeni, toties tēviņi paliek kopā uz visu mūžu. Reizēm jaunās mātītes paliek kopā ar māti nevis ar brāļiem. Gepardu dzīves ilgums savvaļā ir 12 gadu, nebrīvē līdz 20 gadiem.
Gepards un cilvēks
Senos laikos austrumzemju aristoktāti gepardus lietoja antilopu medībām. To piederība liecināja par statusu sabiedrībā Senajā Ēģiptē, Indijā, Irānā un dažādās Āfrikas ciltīs. Ēģiptes faraoni gandrīz vienmēr tiek attēloti kopā ar gepardiem, kas liecina par spēku un karalisko izcelsmi. Vislielākais skaits gepardu, kas datēts vēsturiskajos avotos, ir piederējis 16. gadsimta Indijas valdniekam Akbaram Lielajam. To skaits pārsniedza 9000.
Visi gepardi medību vajadzībām tika saķerti savvaļā, jo gepards netika audzināts no bērnības, jo tādam gepardam neattīstījās medību instinkts. Gepardus saķēra apmēram 1—2 gadus vecus, pieradināja un lietoja medībām. Irāna un Indija gepardus sāka importēt no Āfrikas, jo sāka pietrūkt vietējo gepardu.
Sistemātika
Lielākajā daļā pieejamās informācijas gepardiem ir 6 pasugas, bet ir informācijas avoti, kuros pasugu skaits ir lielāks. Tā kā nav veikti pilnīgi ģenētiskie pētījumi, zinātnieki apšauba un tiem nav vienprātības par gepardu pasugu klasifikāciju. Kādreiz karaļgepards (Acinonyx jubatus rex) bija viena no pasugām, tomēr veicot DNS pētījumu, noskaidrojās, ka tā ir tikai viena gēna mutācija - recesīva gēna variācija. Tāpat zinātniekiem ir šaubas par garspalvaino gepardu (Acinonyx jubatus guttatus), pieļaujot, ka arī šī pasuga ir tikai recesīva gēna variācija. Šobrīd gepardiem visbiežāk sastopamais pasugu iedalījums:
Virbu ciems
Virbu ciems var būt:
Ludzas novads (2009—2021)
Ludzas novads bija pašvaldība Latgales austrumos, kas izveidota 2009. gadā no daļas bijušā Ludzas rajona. Novadā ietilpa Ludzas pilsēta un Brigu pagasts, Cirmas pagasts, Isnaudas pagasts, Istras pagasts, Nirzas pagasts, Ņukšu pagasts, Pildas pagasts, Pureņu pagasts un Rundēnu pagasts.
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Blontu pagasts, Briģu pagasts, Ciblas pagasts, Cirmas pagasts, Goliševas pagasts, Isnaudas pagasts, Istras pagasts, Kārsavas pilsēta, Lauderu pagasts, Līdumnieku pagasts, Ludzas pilsēta, Malnavas pagasts, Mežvidu pagasts, Mērdzenes pagasts, Nirzas pagasts, Ņukšu pagasts, Pasienes pagasts, Pildas pagasts, Pureņu pagasts, Pušmucovas pagasts, Rundēnu pagasts, Salnavas pagasts, Zaļesjes pagasts, Zilupes pilsēta un Zvirgzdenes pagasts.
Iedzīvotāji
Pēc 2000. gada 1. aprīļa Tautas skaitīšanas datiem tagadējā Ludzas novadā bija 18 269 iedzīvotāji. Kopš tā laika iedzīvotāju skaits samazinājās negatīvā dabiskā pieauguma un emigrācijas dēļ.
Sadraudzība
Ludzas novada pašvaldība bija noslēgusi sadarbības līgumus ar vairākām pašvaldībām Eiropas Savienībā (Rokiškis Lietuvā, Bodenteiha Vācijā), Baltkrievijā (Glubokoje, Novopolocka) un Krievijas Federācijā (Ostrova, Ņeveļa). Pašvaldība bija Eiroreģiona "Ezeru zeme" un Eiroreģiona "Pleskava, Livonija" dalībniece.
Alunāns
Alunāns (sieviešu dzimtē Alunāne) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
2008. gada ASV atklātais čempionāts tenisā — Sieviešu vienspēles
2008. gada ASV Atklātajā čempionātā, sieviešu vienspēlēs uzvarēja mājnieku favorīte, amerikāniete Serīna Viljamsa, kura finālā pārspēja serbieti Jeļenu Jankoviču. Turnīrā ar pirmo numuru izliktā serbiete Ana Ivanoviča zaudēja jau 2. kārtas spēlē pret francūzieti Jūlijai Konai.
Nātrija karbonāts
Nātrija karbonāts jeb kalcinētā soda (Na2CO3) ir balta kristāliska viela, kas labi šķīst ūdenī. Nātrija karbonāta kristālhidrātu ar 10 molekulām ūdens sauc par mazgājamo sodu. Nosaukums "soda" cēlies no auga Salsola soda (no tā pelniem ieguva nātrija karbonātu), bet "kalcinētā" nozīmē "izkarsētā" (senie alķīmiķi karsēšanu augstā temperatūrā dēvēja par kalcinēšanu un kalcinētās sodas iegūšanā tika izkarsēts tās kristālhidrāts).
Atrašanās dabā
Na2CO3 ir sastopams dabā dažu ezeru ūdenī (piemēram, Natrona ezerā Tanzānijā), kā arī augu, it sevišķi jūras aļģu, pelnos.
Iegūšana
Senāk sodu ieguva galvenokārt no ūdensaugu pelniem. Vēlāk tika izstrādātas 3 galvenās sodas iegūšanas metodes.
Leblāna metode
Nātrija sulfīds reaģē ar kalcija karbonātu:
Nātrija sulfātu savukārt var iegūt, apstrādājot akmenssāli (nātrija hlorīdu) ar sērskābi:
Reakcijas gaitā izdalījušos hlorūdeņradi šķīdina ūdenī, iegūstot sālsskābi.
Kad tika izstrādāta daudz ekonomiskākā Solveja metode (tā nedod kalcija sulfīda blakusproduktu), ar Leblāna paņēmienu strādājošās rūpnīcas tika slēgtas. 1900. gadā 90% sodas rūpnīcu jau strādāja pēc Solveja metodes.
Solveja metode
Beļģu inženieris ķīmiķis Ernests Solvejs (Ernest Solvay) 1861. gadā patentēja jaunu sodas ieguves paņēmienu, ko sauc arī par amonjaka metodi, jo tas pamatojas uz amonjaka un ogļskābās gāzes reakciju ar nātrija hlorīdu:
Veidojas nātrija karbonāts un CO2. Ogļskābo gāzi no jauna izmanto ražošanas ciklā, tāpat kā amonjaku, kuru izdala no atsāļņa ar kalcija hidroksīda palīdzību:
Ogļskābo gāzi iegūst arī, karsējot kalcija karbonātu:
Savukārt no kalcija oksīda rodas amonjaka reģenerēšanai nepieciešamais kalcija hidroksīds:
Mūsdienās šo metodi plaši izmanto visā pasaulē.
Hou metode
Šo paņēmienu izstrādājis ķīniešu ķīmiķis Hou Debangs (Hou Debang) 1930. gados. Tā ir modificēta Solveja metode, kurā neizmanto kalcija karbonātu, bet amonija hlorīdu atdala no šķīduma, to atdzesējot līdz 10 °C.
Īpašības
Karsējot nātrija karbonātu, tas sadalās par nātrija oksīdu un ogļskābo gāzi. Ūdens šķīdumos, reaģējot ar oglekļa dioksīdu, nātrija karbonāts veido nātrija hidrogēnkarbonātu NaHCO3.
Izmantošana
Nātrija karbonāts ir viena no stikla pamatizejvielām. To lieto arī ziepju un sintētisko mazgāšanas līdzekļu ražošanā. Izmanto ūdens mīkstināšanai tehnikā (tvaika katlos) un sadzīvē, metālu attaukošanai, čuguna desulfatēšanai domnās. No sodas iegūst nātrija hidroksīdu, boraku, nātrija hidrogēnfosfātu. Pārtikas rūpniecībā to izmanto kā skābuma regulētāju, irdinātāju un pretsalipes vielu (E500).
Sodu izmanto dzelzi saturošu metāla virsmu un detaļu papildus apstrādei pēc iedarbības ar smilšu, skrošu vai citu abrazīvu strūklu. No atmosfēras brīvā mitruma, tam savienojoties ar atmosfērā esošo oglekļa dioksīdu, veidojas ogļskābe, kas veicina dzelzs oksidēšanos jeb rūsēšanu. Izmantojot apstrādi ar sodu, tā veido skābes neitralizējošu slāni līdz brīdim, kad virsma tiek nomazgāta.
Grifino apriņķis
Grifino apriņķis ir apriņķis Polijā, Rietumpomožes vojevodistes dienvidrietumos. Robežojas ar Rietumpomožes vojevodistes Polices, Stargardas, Pižices un Mislibožas apriņķiem, Ščecinu, kā arī Vāciju.
Genādijs Soloņicins
Genādijs Soloņicins (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, pussargs.
Latvijas izlasē debitēja 2000. gadā, taču izlases sastāvā nostiprinājās 2005. gadā.
Latviešu pagaidu nacionālā padome
Latviešu pagaidu nacionālā padome (LPNP), vēlāk Latviešu nacionālā padome (LNP), bija Valkā dibināta latviešu partiju politiska organizācija. Savā pirmajā sesijā tā pieņēma deklarāciju par apvienotas un autonomas Latvijas izveidošanu Vidzemes, Kurzemes un Latgales latviešu apriņķos. Pēc 1918. gada 30. janvāra deklarācijas par Latvijas Republikas izveidi LPNP iestājās par pilnībā neatkarīgu un demokrātisku Latvijas Republiku un no jūlija izdotajos dokumentos dēvējās par “topošās Latvijas augstāko valsts iestādi”. Tā darbojās līdz 1918. gada novembrim, kad tika nodibināta Tautas padome un Latvijas valsts. LNP Ārlietu nodaļas vadītājs Zigfrīds Anna Meierovics 1918. gada 23. oktobrī un atkārtoti rakstiski 11. novembrī saņēma de facto Latvijas patstāvības un LNP atzīšanu no Lielbritānijas ārlietu ministra Balfūra.
Pēc Latvijas okupācijas un Otrā pasaules kara beigām Vācijā esošie bēgļi un viņu sabiedriskās organizācijas atjaunoja Latviešu nacionālo padomi (1948—1951) ar mērķi organizēti iestāties par Latvijas neatkarības atjaunošanu, kas nerealizējās tālaika starptautiskās politiskās situācijas dēļ.
Valdes sastāvs
LPNP Valdes sēdes notika tās priekšsēdētāja Voldemāra Zāmuēla dzīvoklī Valkā.
Padomes vadībā darbojās arī Jānis Goldmanis (Ārlietu nodaļas vadītājs) un Ādolfs Klīve (Finanšu nodaļas loceklis) no Kurzemes Pagaidu zemes padomes, Zigfrīds Meierovics (Finanšu nodaļas vadītājs) no Latviešu zemnieku savienības, Augusts Kalniņš (Agrārās nodaļas vadītājs) no Vidzemes Zemes padomes, Fricis Vītoliņš (Kultūras nodaļas vadītājs), Pēteris Zālīte (Agrārās nodaļas loceklis) no Latvijas Demokrātu partijas un citi.
Priekšvēsture
Kurzeme, Vidzeme un Latgale Krievijas Impērijā atradās dažādās guberņās. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Kurzemi okupēja Vācijas karaspēks un nodibināja militāro pārvaldi (Oberostu), fronte gāja gar Daugavu. Liela daļa (2/3) Kurzemes iedzīvotāju bija izdzīti no mājām, un tiem lika doties bēgļu gaitās Krievijas iekšienē. Arī Rīgas iestādes tika evakuētas.
Pēc Krievijas Februāra revolūcijas tika pasludinātas brīvības politiskajā, ekonomiskajā u.c. jomās. Latvieši veidoja jaunas partijas. Latvijā tika dibinātas vietējās pašvaldības — Vidzemes Zemes padome, Kurzemes Zemes padome un Latgales Pagaidu zemes padomes. Rīgā sanāca latviešu sabiedrisko organizāciju konference, kas prasīja Latvijas autonomiju Krievijas sastāvā, taču Pagaidu valdība pret šīm prasībām izturējās nelabvēlīgi. Līdz ar to latviešu sabiedrība sāka vairāk domāt par pilnīgu atdalīšanos no Krievijas.
Tā kā Krievijas armijā boļševiku aģitācijas rezultātā trūka disciplīnas, vācu armija sāka gūt panākumus: tā ieņēma Rīgu, un fronte virzījās uz ziemeļaustrumiem. Līdz ar to latvieši zaudēja cerības uz Krievijas uzvaru karā. Vācu okupētajā Rīgā darbojās latviešu organizāciju Demokrātiskais bloks, kurā ietilpa sociāldemokrāti, kā arī dažas citas partijas, tai skaitā Latviešu zemnieku savienība.
1917. gada 10. oktobra sesijas laikā pilsoniski noskaņotie deputāti pārtrauca darboties lielinieciskās Vidzemes Zemes padomes sastāvā, kurā no 40 deputātu vietām Latvijas Sociāldemokrātijai bija 24 vietas, bet pilsoniskajai frakcijai 15 vietas. 1917. gada 13. oktobrī Petrogradā pēc Valsts domes deputātu Jāņa Goldmaņa un Jāņa Zālīša iniciatīvas sapulcējās latviešu pilsonisko partiju (bez sociāldemokrātiem) un sabiedrisko organizāciju pārstāvji, kuri nolēma dibināt Latviešu pagaidu nacionālo padomi (LPNP), pirmo sesiju plānojot sasaukt 11. novembrī Valmierā.
Pēc tam, kad Petrogradā notika Oktobra revolūcija un varu pārņēma boļševiki, LPNP pirmo sesiju nolēma sasaukt 29. novembrī Valkā.
Pirmās sesijas delegāti
Uz pirmo sesiju LPNP Organizācijas komiteja uzaicināja šādu organizāciju pārstāvjus: Bija paredzēta arī Krievijas latviešu koloniju un ārzemju latviešu piesaistīšana, kas nepiepildījās.
Pirmā sesija Valkā
No līdz  (pēc vecā stila 16.—19. novembrī) Valkas pilsētas valdes telpās sapulcējās lielākās latviešu partijas un sabiedriskās organizācijas, kura tika apspriesta Latviešu pagaidu nacionālās padomes nepieciešamība. Tā kā sapulcē nebija pārstāvētas minoritātes, tad organizāciju nevarēja nosaukt par Latvijas Nacionālo padomi. Tika noteikti tās galvenie uzdevumi — Latvijas Satversmes sapulces sasaukšana, autonomijas projekta izstrādāšana, Latvijas teritoriālo apvienošana, ārvalstu informēšana. 2. decembrī padome formāli deklarēja, ka līdz Satversmes sapulces sasaukšanai tā būtu vienīgā un pilntiesīgā latviešu tautas un Latvijas iedzīvotāju pārstāvētāja. Paziņojumā ārvalstīm Latviešu pagaidu nacionālā padome norādīja: „Ievērojot latvju tautas sensenās tieksmes pēc politiskas brīvības un autonomas Latvijas, kas jo spilgti parādījās 1905. gada atsvabināšanas cīņās, un nostājoties uz tautu pašnoteikšanās tiesību principu pamata, Latviešu pagaidu nacionālā padome uz visstingrāko protestē pret jebkuru Latvijas sadalīšanu un it īpaši pret Kurzemes vai arī visas Latvijas pievienošanu vai kaut kādu saistīšanu pie Vācijas un līdz ar to pasludina, ka Latvija, kurā ieiet Vidzeme, Kurzeme un Latgale, ir autonoma valstsvienība, kuras stāvokli, attiecības uz ārieni un iekšējo iekārtu noteiks viņas Satversmes sapulce un tautas plebiscīts.” Latviešu pagaidu nacionālā padome dibināja arī pirmos diplomātiskos kontaktus, cenšoties panākt ārvalstu un jo sevišķi Antantes valstu labvēlību saviem politiskajiem centieniem.
Par LPNP valdes priekšsēdētāju ievēlēja advokātu Voldemāru Zāmuēlu, par viņa biedriem — Kārli Pauļuku, Jāni Rubuli, Jāni (Juri) Palcmani. Par sekretāru ievēlēja Kristapu Bahmani, par viņa biedriem — Jāni Akurateru un Kārli Skalbi. Tika izveidotas astoņas nodaļas, kurām būtu jāatrodas Valkā, bet Ārlietu nodaļas centram — Petrogradā. Tika nolemts uz ārzemēm sūtīt delegāciju (Zigfrīds Meierovics, Jānis Čakste un Jānis Kreicbergs).
Daži vēsturnieki uzskata par neatkarības pieteikumu, un šo datumu varētu pat traktēt kā Latvijas valstiskuma sākumu.
Otrā sesija Pēterpilī
(pēc vecā stila 19. decembrī) Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomiteja (Iskolats) aizliedza Latviešu pagaidu nacionālās padomes darbību, bet Iskolata priekšsēdētājs Fricis Roziņš (Āzis) kavējās lēmumu izpildīt, tādējādi LPNP valde turpināja darboties V. Zāmuēla dzīvoklī Valkā, kur līdz otrajai sesijai noturēja 21 sēdi.
Latviešu pagaidu nacionālās padomes otrā sesija notika Pēterpilī 1918. gada 28.—31. (15.–18.) janvārī. Sēdes vadīja Arveds Bergs, Zigfrīds Meierovics un Jāzeps Rancāns. Tika nodibināta sociālistu frakcija ar 6 locekļiem un pārvēlēta LPNP valde šādā sastāvā: Pēc plašām debatēm 30. (17.) janvāra sēdē ar 23 balsīm par un 1 (Jāņa Zālīša) balsi pret tika pieņemta rezolūcija, kurā LPNP, "dibinādamās uz visas pasaules demokrātijas atzītām un pasludinātām tautu pašnoteikšanās tiesībām", atzina, ka "Latvijai jābūt patstāvīgai demokrātiskai republikai, kas apvienotu Kurzemi, Vidzemi un Latgali”. Paziņodama visiem Latvijas pilsoņiem savu lēmumu par Latvijas Republikas dibināšanu, LPNP protestēja pret Krievijas un Vācijas nodomu miera sarunās sadalīt Latviju.
Operācijas "Dūres sitiens" laikā 1918. gada 19. februārī lielinieki apcietināja V. Zāmuēlu un kopā ar 170 ķīlniekiem aizveda uz Pleskavu. 22. februārī vācu karaspēks ieņēma Valku, 23. februāra Pleskavas kauju laikā V. Zāmuēlu atbrīvoja no lielinieku gūsta, un 25. februārī viņš atgriezās Valkā, kur LPNP valde viņa dzīvoklī 1. martā turpināja savu darbību. Savukārt Pēterpilī J. Goldmaņa dzīvoklī turpināja darboties LPNP Ārlietu nodaļa. Kad Vācijas impērija un Padomju Krievija noslēdza Brestļitovskas miera līgumu un 8. martā tika izziņota Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošana, Latviešu nacionālā padome 1918. gada pavasarī starptautiski izplatīja oficiālu protestu pret Brestļitovskas miera līgumu un Kurzemes aneksiju. 8. aprīlī LPNP nosūtīja oficiālu vēstuli Vācijas impērijas kancleram fon Hertlingam, paziņojot savu 30. janvāra lēmumu Latvijas neatkarības jautājumā, un prasīja sev Kurzemes, Latgales un Vidzemes latviešu daļas pārvaldību līdz pagaidu valdības un nacionālās armijas nodibināšanai.
Trešā sesija Pēterpilī
Pēc miera noslēgšanas ar Vāciju Padomju Krievijas varas iestādes aizliedza LPNP darbību un vajāja tās locekļus. Trešo sesiju 1918. gada 26.—28. jūnijā vadīja Jānis Čakste, un tā lielā slepenībā notika Jāņa Goldmaņa dzīvoklī Pēterpilī, sēžu protokoli ir gājuši bojā, tomēr zināms, ka LPNP nolēma griezties ar deklarāciju pie Eiropas un Amerikas tautām un valdībām, norādot uz Latvijas nospiesto stāvokli vācu okupācijā un prasot atbalstu Latvijas patstāvībai.