cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vjačeslavs Kopajevs
Šaha kompozīcija
Veicinājis šaha kompozīcijas attīstību PSRS un Krievijā. Kopš 1972. gada bijis Centrālās šaha kompozīcijas komisijas loceklis, 1980. gados - komisijas sekretārs. Ar viņa palīdzību 1992. gadā tika izveidots žurnāls "Šaha kompozīcija", kura redakcijas padomē viņš vēlāk darbojās.
FIDE albumos ieguvis 35,92 punktus. 1989. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša un 2001. gadā starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.
Divu grāmatu un vairāku šaha kompozīcijas teorijai veltītu rakstu autors.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Kupišķi
Vēsture
Atrodas vēsturiskās Sēlijas zemes dienvidu daļā, kas 13.-15. gadsimtā bija strīdus teritorija starp Livonijas ordeni un Lietuvas dižkunigaitiju. Kupišķi rakstos minēti 1529. gadā kā Sigismunda I Vecā īpašums. 1616. gadā tika uzcelta pirmā baznīca. Pilsētas attīstību labvēlīgi ietekmēja Daugavpils - Šauļu - Liepājas dzelzceļa izbūve.
Cilvēki
Kupisķu pievārtē, Terpeiķu ciemā, dzimis diska metējs Virgīlijs Alekna (Virgilijus Alekna, 1972).
Iedzīvotāju skaits
* - tautas skaitīšanas dati
HERE (uzņēmums)
HERE (agrākie nosaukumi Nokia Maps un Ovi Maps) ir tīmekļa kartogrāfijas platforma, kas pieejama ar tīmekļa pārlūkprogrammu vai kā lietojumprogramma dažādās mobilās ierīcēs. Pakalpojums nodrošina karšu aplūkošanu un meklēšanu tajās, maršrutu plānošanu, trīs dimensiju kartes, satiksmes sastrēgumu reālā laika vizualizāciju u.c. Platformu sākotnēji izstrādāja Nokia, bet 2015. gadā tā pārdota Vācijas autobūves konsorcijam, kurā ietilpst Audi AG, BMW AG un Daimler AG.
Nokia karšu programmatūra tika iniciēta 2001. gadā, kad izlaists Smart2Go — trīs dimensiju karšu saskarne tūrisma informācijas saņemšanai mobilajās ierīcēs. Smart2Go tika izstrādāts ES projekta TellMaris ietvaros. 2006. gadā Nokia nopirka Vācijas maršrutu plānošanas programmatūras uzņēmumu gate5 AG. 2007. gadā smart2go jau varēja lejupielādēt bez maksas. Nokia karšu pakalpojumi tika iekļauti 2007. gadā izveidotajā zīmolā Ovi ar nosaukumu Ovi Maps. Pakalpojumu piedāvājums paplašinājās 2008. gadā, kad nopirkts ASV uzņēmums NAVTEQ.
2010. gada janvārī izlaista jauna Ovi Maps versija v3.03, kura ļāva daudzām Nokia ierīcēm izmantot priekšā teicošo navigāciju. 2011. gada maijā, kad Nokia pārtrauca izmantot Ovi zīmolu, Ovi Maps pārdēvēts par Nokia Maps.
2012. gada novembrī Nokia paziņoja, ka kartogrāfijas pakalpojumi turpmāk tiks sniegti ar HERE zīmolu.
2014. gada maija beigās Nokia apakšvienība HERE nopirka ceļojumu plānošanas programmatūras izstrādātāju Desti, lai uzlabotu meklēšanas personalizāciju; 2. jūlijā HERE iegādājās reāllaika pareģojošās analīzes programmatūras izstrādātāju Medio, lai veidotu kontekstuālās kartes un lokācijas pakalpojumus, kas mainās atkarībā no situācijas un nodrošina augsti personalizētu informāciju.
2015. gada 3. augustā paziņots, ka Nokia par 2,8 miljardiem eiro pārdos HERE biznesu Vācijas autobūves konsorcijam, kurā ietilpst Audi AG, BMW AG un Daimler AG. Autobūvētāji cer ar HERE kartogrāfijas un lokācijas tehnoloģijām palielināt automašīnu autonomas vadāmības iespējas. Darījums pabeigts 2015. gada 4. decembrī.
2016. gada decembrī paziņots, ka Ķīnas karšu un lokācijas pakalpojumu sniedzējs NavInfo, Ķīnas interneta pakalpojumu sniedzējs Tencent un investīciju uzņēmums GIC kopīgi iegādāsies 10 % HERE kapitāldaļu. 2017. gada janvārī Intel iegādājās 15 % HERE kapitāldaļu ar mērķi sadarboties autonomo trasportlīdzekļu un lietu interneta tehnoloģijās. 2017. gada 19. septembrī HERE Technologies un Pioneer noslēdza kapitāla vienošanos. HERE ieguva aptuveni 3 % Pioneer akciju, bet Pioneer ieguva mazāk nekā 1 % HERE kapitāldaļu. Septembrī HERE Technologies Ķīnā izveidoja kopuzņēmumu ar NavInfo. 28 decembrī paziņots, ka HERE iegādāsies Vācijas uzņēmumu ATS Advanced Telematic Systems, kas izstrādā augstas drošības programmatūras atjaunināšanas bezvadu tehnoloģiju autotransportam.
More
More ir ciems Siguldas novada Mores pagasta centrs autoceļu V85 (Jūdaži—Nītaure) un V318 (Eglaine—Mores pagasta valde) krustojumā. Ap Mori 1944. gada septembrī un oktobrī norisinājās Mores kaujas.
Morē ir agrākā internātskola, tagad Mores pamatskola ar ēkām Siguldas ielā 15 un Siguldas ielā 3.
Mores agrāk pastāvējušajā ēdnīcā tagad ir Amatu māja. 2019. gadā tur izveidots Sociālo pakalpojumu centrs.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Florense Fostere Dženkinsa
Florense Fostere Dženkinsa (en, dzimusi kā Narcisa Florense Fostere, mirusi ) bija amerikāņu dziedātāja-amatiere, soprāns. Dēvēta par pasaulē sliktāko operdziedātāju. Bijusi laba pianiste. Par viņas dzīves pēdējo posmu 2016. gadā uzņemta filma "Florense Fostere Dženkinsa" (2016) ar Merilu Strīpu titullomā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Zālamana Salās
Sarakstā apkopotas tās vietas Zālamana Salās, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Zālamana Salām ir iekļauta 1 vieta (dabas objekts), savukārt 2 vietas ir iekļautas kandidātu sarakstā. Šī vieta ir iekļauta arī kā apdraudētais objekts, kurš tuvākajā nākotnē varētu tikt iznīcināts. Zālamana Salas Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1992. gada 10. jūnijā.
Sarakstā iekļautie objekti
{{Legend|#FFE6BD|Apdraudētais objekts|outline=silver}}
Bikšainie apogi
Bikšainie apogi, bikšaino apogu ģints (Aegolius) ir pūčveidīgo (Strigiformes) putnu ģints, kas pieder pūču dzimtai (Strigidae). Bikšaino apogu ģintī ir 5 sugas, no kurām viena ir izmirusi. Tie mājo Eirāzijā un Amerikā. Latvijā sastopama vienīgā Eirāzijas bikšaino apogu ģints suga — bikšainais apogs (Aegolius funereus).
Kopīgās īpašības
Bikšainie apogi ir nelielas pūces ar kompaktu ķermeni, īsu asti, platiem, relatīvi gariem spārniem un lieliem, apaļiem sejas diskiem. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, ir 18—27 cm. Galva liela un apaļa, acis dzeltenas. Nav ausu pušķu. Apspalvojums uz muguras ir tumši brūns vai pelēks, vēders balts vai gaiši brūns ar tumšākām garenvirziena svītrām vai raibumiņiem.
Bikšainie apogi mājo mērenajā joslā vai aukstākā klimatā. Tie galvenokārt ir nometnieki un ziemo ligzdošanas teritorijā. Sugas, kas dzīvo vistālāk ziemeļos, rudenī pārlido nedaudz uz dienvidiem. Bikšainie apogi ir izteikti aktīvi tikai nakts laikā. Tie galvenokārt barojas ar grauzējiem un citiem maziem zīdītājiem, bet medī arī putnus, kukaiņus un citus bezmugurkaulniekus. Lidojums spēcīgs, taisns un izveicīgs.
Sistemātika
Bikšaino apogu ģints (Aegolius)
Bādgotleiba-Bergīshībele
Bādgotleiba-Bergīshībele ir kūrortpilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Saksijas Šveices - Austrumu Rūdu kalnu apriņķī.
Vēsture
Pilsēta izveidota 2005. gadā, apvienojot vairākas apdzīvotās vietas, no kurām senākā ir 1169. gadā rakstos minētā Elzene.
Ekonomika
Apkārtnē smilšakmens ieguve.
Dmitrovska
Dmitrovska (ru) ir pilsēta Orlas apgabalā, Krievijā.
Pilsēta atrodas 93 km no Orlas pilsētas.
Zeltiņu luterāņu baznīca
Zeltiņu evaņģēliski luteriskā baznīca ir 1823. gadā celta Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Alūksnes novada Zeltiņu pagasta Zeltiņos. Vietējās nozīmes kultūras piemineklis.
Pirmo reizi dokumentos dievnams Zeltiņos pieminēts 1668. gadā kā Alūksnes draudzes filiālbaznīca un atradās netālu no 1683. gadā Ernsta Glika dibinātās skolas. Ziemeļa kara laikā baznīca un skola tika nodedzināta. 1725. gadā nodegušās baznīcas vietā uzcēla koka guļbaļķu ēku. Mūsdienu ēku uzcēla 1826. gadā pēc arhitekta F. Zīgela projekta.
1966. gadā baznīcu draudzei atņēma, 1967. gadā likvidēja torni. Ērģeles tika aizvestas uz Lēdurgas baznīcu, bet altārglezna - uz Alūksnes baznīcu. Pašu baznīcu līdz 1985. gadam izmantoja kā minerālmēslu un lopbarības noliktavu.
Pirmais dievkalpojums atgūtajā un daļēji atjaunotajā baznīcā notika 1995. gadā, tajā pat gadā atjaunoja baznīcas torni.
Čhīanmai
Čhīanmai (th) ir pilsēta Taizemē. Atrodas valsts ziemeļrietumos, Pingas upes krastos, apmēram 700 km uz ziemeļiem no valsts galvaspilsētas Bangkokas. Čhīanmai provinces administratīvais centrs. Iedzīvotāju skaits 2017. gadā sasniedza 131 tūkstoti. Tā ir lielākā pilsēta valsts ziemeļos, kā arī ievērojams tūrisma centrs.
Pilsēta dibināta 11. gadsimtā. Bija Lan Na karalistes galvaspilsēta (1296—1768), pēc tam tā kļuva par Čhīanmai karalisti. Pilsētā ievērojami ir dažādi klosteru kompleksi.
Kočkares
Kočkares ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V854, Urdavas upes krastā.
Jaņa Rozentāla Mākslas skola
Vēsture
Skolas pirmsākumi meklējami 1896. gadā, kad tika dibināta Rīgas Latviešu daiļkrāsotāju palīdzības un veicināšanas biedrības zīmēšanas un daiļkrāsošanas vakara skola. 1928. gadā to pārdēvēja par Latvijas daiļkrāsotāju amatniecības veicināšanas un palīdzības biedrības aroda skolu.
1944. gada 3. decembrī pie Mākslas akadēmijas nodibināja Rīgas mākslas vidusskolu apdāvinātiem bērniem.
1946. gadā skolai piešķīra Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolas nosaukumu un tā atradās Latvijas Mākslas akadēmijas paspārnē. 1998. gadā to pārdēvēja par Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas koledžu, bet 1999. gadā pārcēla uz Hāmaņa ielu Pārdaugavā. 2002. gadā tā atguva iepriekšējo nosaukumu. Kopš 2016. gada tā ir Profesionālās izglītības kompetences centra "Nacionālā Mākslu vidusskola" struktūrvienība.
Kurts Rihters
Kurts Rihters (de; Berlīne —  Berlīne) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1950).
Biogrāfija
Kopš 1929. gada līdz Otrā pasaules kara sākumam bijis patstāvīgs Vācijas šaha čempionāta dalībnieks. Labākos rezultātus sasniedzis 1935. gadā, kad kļuvis par turnīra uzvarētāju, un 1937. gadā, kad kļuvis par sudraba laureātu. 1935. gadā Berlīnes starptautiskajā šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Jefimu Bogoļubovu. Daudzkārtējs Berlīnes pilsētas šaha čempionāta uzvarētājs. Pirmo reizi uzvarējis 1922. gadā, bet pēdējo reizi — 1948. gadā.
Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Bijis kombinacionāla stila šahists. Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukti varianti sicīliešu aizsardzībā (1. e4 c5 2. Zf3 d6 3. d4 cxd4 4. Zxd4 Zf6 5. Zc3 Zc6 6. Lg5) un dāmas bandinieka atklātnē (1. d4 d5 2. Zc3 Zf6 3. Lg5). Pēc Otrā pasaules kara vairāk pievērsies šaha literatūrai. Bijis redaktors Vācijas šaha izdevumos Deutsche Schachblätter un Deutsche Schachzeitung, kā arī sarakstījis vairākas grāmatas par šahu. Publicējis vairāk nekā 30 šaha kompozīcijas, kurās lielākoties balstījies uz savu praktisko šahista pieredzi.
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Rihteram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Melderupīte (Gaujas pieteka)
Melderupīte (arī Krāčupīte, Merliņupīte) ir Gaujas pieteka Smiltenes novadā.
Izteka - uz austrumiem no Dārzciema. Tek rietumu virzienā. Ietek Gaujā pie Dārtas mājām. Upi šķērso autoceļš P23.
Lekši
Lekši ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Vecpils pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa V1196 4 km no pagasta centra Vecpils, 30 km no novada centra Grobiņas un 184 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušo Lekšu (Lexten) pusmuižas centru.
Gibraltāra klints
Gibraltāra klints (en) ir 426 metrus augsta kaļķakmens klints, kas atrodas Lielbritānijas Gibraltāra teritorijā.
Gibraltāra klints senatnē zināma kā viens no Herkulesa stabiem. Liela daļa no klints mūsdienās ir dabas rezervāts. Šeit dzīvo vienīgā Eiropas savvaļas pērtiķu (t.s. magotu) populācija. Klintī izveidota militāro tuneļu sistēma. Gibraltāra klints ir populārs tūrisma objekts.
Pundurzalkšu apakšdzimta
Pundurzalkšu apakšdzimta (Calamariinae) ir viena no zalkšu dzimtas (Colubridae) apakšdzimtām, kas reizēm tiek izdalīta kā atsevišķa dzimta — Calamariidae. Šajā apakšdzimtā ir apvienotas apmēram 80 sugas, kas tiek iedalītas 7 ģintīs. Pundurzalkšu apakšdzimtas sugas izplatītas Dienvidaustrumāzijā, kā arī tās mājo Indonēzijas un Malaizijas salās.
Balstoties uz šo čūsku galvas morfoloģijas izpēties datiem un novērojumiem savvaļā, zinātnieki nonākuši pie slēdziena, ka pundurzalkšu sugas mājo zem zemes, rokot alas. Tās barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem. Visas sugas vairojas, dējot olas.
Sistemātika
Pundurzalkšu apakšdzimta (Calamariinae)
Ķilkas
Ķilkas ir apdzīvota vieta Cēsu novada Kaives pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 7,5 km no pagasta centra Kaives, 12,7 km no Vecpiebalgas un 112,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P3 (Garkalne—Alauksts).
Eizenštate
Eizenštate vai Žeļezno, Kišmartona  ir pilsēta Austrijas austrumos, Burgenlandes federālās zemes administratīvais centrs. 2012. gada sākumā pilsētā dzīvoja 13,2 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsētas apkārtnē ir daudz augļu dārzu un vīnogulāji, tajā ražo tekstilizstrādājumus, slēpošanas aprīkojumu, metāla virtuves piederumus un elektriskās iekārtas. Liela daļa no pilsētas iedzīvotājiem strādā valsts pārvaldē un sniedz dažāda veida pakalpojumus.
Rakstos pilsēta pirmo reizi pieminēta 1264. gadā. No 1628. gada Eizenštate bija ungāru brīvpilsēta līdz 1921. gadā Burgenlande tika pievienota Austrijai.
Edmunds Freivalds
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 2. augustā Liepājā žurnālista, grāmatu izdevēja, tirgotāja un baptistu sludinātāja Kārļa Freivalda ģimenē. 1910. gadā absolvēja Liepājas ģimnāziju, studēja tieslietas Odesas un Maskavas universitātēs (1910—1915).
Pirmā pasaules kara laikā bija laikrakstu "Baltija" (1916) un "Līdums" (1917) redaktors. 1918. gadā bija Tautas padomes loceklis, Brīvības cīņu laikā Liepājā dibināja un vadīja Latvijas preses biroju "Latopress" (1919—1920), sekmēja Latvijas valsts nostiprināšanos un popularitāti. Vēlāk bija Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas informācijas departamenta direktors un laikraksta "Brīvā Zeme" redaktors (1920—1922). Rakstījis politiskus un kultūras apcerējumus, feļetonus, mūzikas kritikas. Izcēlās ar apdāvinātību un inteliģenci.
1922. gada 6. augustā noslīka, peldoties Bulduru pludmalē Rīgas Jūrmalā, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Arturs Bērziņš (rakstnieks)
Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada 22. augustā Vecpiebalgas pagasta "Spietēnu" mājās amatnieka ģimenē (tagad Inešu pagastā ). Mācījās Vecpiebalgas draudzes skolā. Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas vasaras sapulcēs sniedza bibliogrāfiski kritiskus pārskatus par lugu izdevumiem (1908–1910). No 1910. gada bija žurnālists Rīgā.
Pēc Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņām bija Latvijas Nacionālā teātra dramaturgs (1919–1921), līdztekus studēja tieslietas Latvijas Universitātē. 1925. gadā kļuva par Nacionālā teātra direktoru.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur strādāja Stokholmas Drotningholmas teātra muzejā. Rakastīja recenzijas par teātra izrādēm, publicēja rakstus un grāmatas par teātru darbiniekiem. Miris 1962. gada 11. jūlijā Stokholmā.
Bezkameras riepa
Bezkameras riepa ir pneimatiskā riepa, kam nav nepieciešama atsevišķa kamera.
Atšķirībā no tradicionālajām pneimatiskajām riepām, kam tiek izmantotas atsevišķas kameras, bezkameras riepām bortā ir iestrādāti nepārtraukti izciļņi, kurus riepas gaisa spiediens spiež pret metāla aploces rievu, noslēdzot gaisa noplūdes ceļu.
Vēsture
Saistībā ar bezkameras riepām iesniegti daudzi patenti. Killen Tire 1928. gadā Lielbritānijā iesniedza patentu un tas tika apstiprināts 1930. gadā. 1944. gadā Dienvidāfrikā patentu saņēma Wingfoot Corporation, kas bija Goodyear Tire meitas uzņēmums. Tehnisku problēmu dēļ tie tika saražoti nelielā apjomā vai netika realizēti.
1946. gadā ASV patentu iesniedza BF Goodrich darbinieks Frenks Herzegs un 1952. gadā to arī saņēma. Līdz 1955. gadam bezkameras riepas bija kļuvušas par jaunu auto standartaprīkojumu. BF Goodrich vairākas reizes savs patents bija jāaizstāv tiesā, saistībā ar līdzībām ar iepriekšējiem patentiem. Galvenā atšķirība starp BF Goodrich dizainu un priekšteču piedāvāto bija butilkaučuka izmantošana, no kura izgatavotās riepas bija daudz noturīgākas pret gaisa noplūdi, salīdzinot ar gumiju no dabiskā kaučuka, ko izmantoja citos dizainos.
Aizlāpošie šķidrumi
Riepās var tikt iepildīti aizlāpošie šķidrumi, kas palīdz novērst nelielus caurumus. Tomēr tie var traucēt automašīnu riepu spiediena uzraudzības sistēmu (TPMS) darbību, ja to sensori ir izvietoti riepas iekšpusē. Daļa šo šķidrumu ražotāju apgalvo, ka viņu produkti ir savietojami ar sensoriem, bet citi brīdina, ka tie var traucēt sensoru darbību. Šādus novērojumus publicējuši arī šādu produktu apskatnieki. Šķidrumu izmantošana var izbeigt sensoru garantiju.
Velosipēdu riepas
Bezkameru velosipēda riepu sistēmai nepieciešama savietojama riepa, atbilstoša gaisu necaurlaidīga aploce, kas ir noslēgta pie ventiļa un spieķu caurumiem, ar rievu riepas bortam. Galvenais ieguvums no bezkameru riepām ir iespēja izmantot zemāku gaisa spiedienu labākai saķerei, neriskējot pārsist kameru, iespiežot to starp riepas bortu un aploci.
UST un Tubeless Ready
UST jeb Universal System Tubeless ir patentēta riteņa aploce, ko izstrādājis uzņēmums Mavic. Tai ir īpaša rieva, kuru noslēdz ar tam īpaši izstrādātu riepu bortiem. Vairāki uzņēmumi, kā Michelin un Hutchinson, ražo riepas, kas ir savietojamas ar UST aplocēm. UST bja pirmā no sistēmā, kas tika izstrādāta velosipēdu riepām. Citiem uzņēmumiem kā Bontrager, DT Swiss un WTB ir sava līdzīga sistēma, kas tiek saukta par Tubeless Ready.
Šosejas bezkameru sistēmas
2006. gadā Shimano un Hutchinson ieviesa bezkameru sistēmu šosejas velosipēdiem. Tomēr bezkameru riepas nav ieguvušas lielu piekrišanu sponsoru trūkuma un tubulāro riepu lietošanas tradīciju dēļ. Pat bez kameras kopējais bezkameru aploču un riepu svars ir lielāks kā tubulārajām riepām un to aplocēm. Šosejas bezkameru riepas popularitāti gūst amatieru braucēju vidū, kam ir svarīgāki ieguvumi no tām.
Jazīdi
Jazīdi, zināmi arī kā jezīdi, ir kurdu etnoreliģiska grupa Irākā, Nīnavas reģionā. Jazīdi dzīvo arī Sīrijas ziemeļos, Turcijas dienvidos, Armēnijā un Gruzijā. Jazīdu kopskaits ir no 250 000 līdz 500 000. Pēdējos gados viņus smagi ietekmējis Sīrijas pilsoņu karš un ISIL asiņainās represijas, kas īpaši vērtas pret jazīdiem. Tāpēc vairākus tūkstošus liela jazīdu kopiena sastopama arī Vācijā.
Jazīdisms
Jazīdismam nav nekā kopēja ar islāma teoloģiju un rituāliem, un tas vairāk atgādina pirmsislāma persiešu zoroastrismu ar jūdaisma un kristietības elementiem. Jazīdi tic vienam Dievam, kurš pēc pasaules radīšanas uzticējis to septiņiem erceņģeļiem, varenākais no kuriem ir pāvu eņģelis. Arī Jēzus un Muhameds figurē jazīdu svētajos rakstos. Jazīdu svētos rakstus veido divas grāmatas Mashaf-s Rash un Kitab-i Jilwa. Sektas pretinieki parasti apvaino jazīdus sātana pielūgšanā, jo pāvs Tuvajos Austrumos bieži tiek saistīts ar Ibisu jeb Sātanu.
Jazīdu galvenais templis atrodas Šajkanas ciematā Irākā, kur atrodas Lālišas templis, kurā atrodas svētā šeiha Adī kapa vieta. Ticīgajiem jazīdiem vismaz vienreiz dzīvē jāveic svētceļojums uz šo templi.
Jazīdisma izcelsme ir neskaidra. Lai arī reliģijas nosaukums dažreiz tiek saistīts ar Umajādu kalifu Jazīdu ibn Muāviju, kurš valdīja no 680. līdz 683. gadam, jazīdi par savas reliģijas dibinātāju uzskata 12. gadsimta sūfiju šeihu Adī ibn Musāfiru, kas bija uzticīgs musulmanis, tāpēc arī šī versija nešķiet ticama. Jazīdi uzskata, ka esot cēlušies Basrā un laika gaitā pārcēlušies uz Irākas ziemeļiem, kur kļuvuši par daļu no kurdiem. Iespējams, ka nosaukums nāk no persiešu vārda ized — eņģelis, dievība. Jazīdi paši sev sauc par dāsin vai davasīn.
Sabiedrība
Tradicionālā jazīdu sabiedrība dalījās divās daļās: murīdos jeb parastajos cilvēkos un rūhānos, reliģiskajā kārtā, kas baudīja pārējo cieņu. Rūhāniem aizliegts griezt matus un bārdu. Laulības starp šīm divām grupām vai murīda pāriešana reliģiskajā kārtā nav atļauta.
Jazīdi vēsturiski dzīvojuši Šajkanas apgabalā uz ziemeļiem no Mosulas, Sindžāras kalnu reģionā uz rietumiem no Mosulas, Dijarbakiras apkaimē Turcijā, Halebas apgabalā Sīrijā, kā arī Armēnijā un Gruzijā. 1922.-1924. gada Irākas tautas skaitīšana uzrādīja 26 257 jazīdus, kamēr Turcijas 1923. gada tautas skaitīšana uzrādīja 18 000 jazīdus. 1926. gada PSRS tautas skaitīšana uzrādīja 14 522 jazīdus.
Artūrs Salija
Artūrs Salija (dzimis Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Salija spēlē Latvijas hokeja čempionāta vienībā HK Liepāja.
Karjera
Karjeru sācis 2009.—10. gada sezonā Latvijas čempionāta vienībā SK Rīga/Profs 18. Turpmākās trīs sezonas aizvadīja MHL komandā HK Rīga, taču tad devās uz Kazahstānu. No 2013. līdz 2015. gadam spēlēja Kazahstānas čempionāta komandā Karaghandi "Berkut", vairākas spēles aizvadot arī Karaghandi "Saryarka" sastāvā.
2012. gadā debitējis Latvijas hokeja izlases sastāvā.
Purva skābene
Purva skābene (la) ir skābeņu suga, kura ir sastopama Eiropas rietumu (neiekļaujot Pireneju pussalu), centrālajā un dienvidaustrumu daļā. Vietām aug arī Rietumāzijā. Ļoti līdzīga jūrmalas skābenei; daži autori to nodala tikai kā jūrmalas skābenes varietāti: ''R. maritimus var. paluster (Sm.) Schltdl.''
Bebri (Cesvaines pagasts)
Bebri ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Purva skābene
Latvijā sastopama ļoti reti — līdz šim ir konstatēta Rīgā. Lielās līdzības ar jūrmalas skābeni dēļ iespējama arī citur, īpaši piejūras teritorijās.
Bebri (Cesvaines pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P37, Kujas upes krastā.
Purva skābene
Apraksts
Purva skābene ir viengadīgs vai daudzgadīgs, 20—80 cm garš lakstaugs. Stublājs ir zarains, stāvs, zarojums stublāja apakšējā trešdaļā maz izteikts. Zarojums parasti ir lokveidīgi stāvs. Lapas ir lancetiskas, 6—20 cm garas un 0,5—4 cm platas, kāts ir īss, mala gluda, gals smails. Ziedkopa ir blīva un lapaina. Ziedu iekšējās apziedņa lapas ir zobainas (zobiņu garums ir 0,3—0,35 cm), visas ar augonīti. Auglis ir iegarens, 0,18—0,23 cm garš, gaišbrūns, parasti ar 3 izaugumiem (zobiņiem). Zied jūlijā un augustā.
Inta Alekse
Inta Alekse (dzimusi Dzērbenes pagastā, mirusi  Jelgavā) bija teātra režisore. Laikā no 1966. līdz 1992. gadam strādāja Jelgavas Ādolfa Alunāna tautas teātrī, kur vadīja arī bērnu dramatisko kolektīvu. Šajā kolektīvā savas teātra gaitas sāka daudzi Jelgavas skolēni, pazīstamākie — Artūrs Skrastiņš un Indra Roga.
Inta Alekse izdevusi arī grāmatu "Runātprasme" (2002).
Raiskuma Sarkanās klintis
Raiskuma Sarkanās klintis (arī Sarkanās klintis, Raiskuma iezis) ir smilšakmens atsegums Gaujas senlejas labajā krastā, 500 m no Raiskuma kroga. Klintis atrodas Gaujas nacionālajā parkā, uz robežas starp Cēsu novada Raiskuma pagastu un Cēsu pilsētas teritoriju. Sarkanās klintis ir aizsargājams ģeoloģiskais dabas piemineklis. Iezis ir 200 m garš, līdz 10 m augsts, tajā atsedzas augšdevona Gaujas svītas sarkanīgie, dažviet dzeltenīgie, slīpslāņotie smilšakmeņi.
Raiskuma Sarkano klinšu virsma ir nelīdzena — tajā ir vairākas plaisas, izskalojumi, gravējumi, kā arī nišas un nelielas alas. Iezī ir atrastas seno zivju atliekas. Raiskuma ieža dienvidu daļa piekļaujas Gaujai, bet lielākā daļa klinšu atrodas pie pārpurvotās Gaujas vecupes. Ieža dienvidu daļā ir atrodami 1905. gada revolucionāru uzsaukumi un dziesmu panti. Ieža ziemeļu daļā atrodas klinšu lielākā niša, kas ir 5 m augsta, 7 m plata un 3,5 m dziļa. No alām un nišām izplūst vairāki avoti, lielākais no tiem ir Rūcamavots, kas ir populāra vietējo iedzīvotāju ūdens ieguves vieta. Rūcamavota nosaukums ir radies no rūkoņas, kas dzirdama avota tecēšanas laikā. Avoti ietek vecupē, kas atrodas ieža pakājē. Sarkano klinšu apkārtne ir labiekārtota — ir izveidota autostāvvieta un tūristu taka.
269-W. muitas (robežapsardzības) bataljons
'''269-W. muitas (robežapsardzības) bataljons''' bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Dienesta gaitas beidza ar padošanos Kurzemes cietoksnī 1945. gada maijā.
Dienesta gaitas
269. robežapsardzības bataljonu saformēja 1942. gada 18. martā pēc vācu varas iestāžu iniciatīvas no palīgrobežsargiem kā 19-E. policijas bataljonu, taču jau 18. maijā to pārsauca par 269. muitas (robežapsardzības) bataljonu. Bataljons atradās tiešā vācu vadības pakļautībā un tika izmantots Latvijas piekrastes apsardzībai, lielākā daļa vīru bija novietota ostas pilsētās, pārējie izkliedēti pa Baltijas jūras piekrasti. 1943. gada augustā bataljonā bija 497 vīri, 1944. gada nogalē bataljons nonāca Kurzemes cietoksnī, kur tāpat tika izmantots piekrastes apsardzībai.
Dienesta beigas 269. bataljons beidza ar Lielvācijas kapitulāciju 1945. gada maijā.
Bardejova
Bardejova ir pilsēta Slovākijas austrumos, Prešovas apgabala Bardejovas apriņķa centrs pie Topļas upes tradicionālajā Šarišas novadā. Pilsētas vecpilsēta iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pie Bardejovas atrodas pilsētas daļa Bardejovske Kūpele (Bardejovské Kúpele), kas ir pazīstams minerālūdens kūrorts. Pie pilsētas - etnogrāfiskais brīvdabas muzejs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1247. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā. 1376. gadā karalis Lāslo I piešķīra Bardejovai karaļa brīvpilsētas satusu. Pilsēta attīstījās kā tirdzniecības centrs ceļā no Baltijas un Melno jūru. Vislielāko uzplaukumu piedzīvoja 15./16. gadsimtā. Kopā ar četrām citām svarīgām karaļa brīvpilsētam (Košici, Levoču, Prešovu un Sabinovu) ietilpa t.s. Pentapolisā. Šeit darbojās daudzas ģildes, ap pilsētu bija akmens aizsardzības mūri, kas daļēji saglabājušies līdz mūsdienām. Tomēr vēlāk nemieri, epidēmijas un tirdzniecības ceļu izmaiņas lika pilsētai panīkt.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir slovāki (91,27 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (63,15 %), grieķu katoļi (16,93%), luterticigie (7,58 %), bez konfesijas (4,86 %) un pareizticīgie (4,32 %).
Mazlāņi
Mazlāņi ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Vecpils pagastā. Izvietojusies pagasta rietumdaļā pie autoceļa V1195 1,5 km no pagasta centra Vecpils, 29 km no novada centra Grobiņas un 184 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušo Mazlāņu (Klein-Lahnen) muižas centru. Mazlāņu pagastskolā mācījies Atis Kronvalds.
Bumbuļsīpols
Bumbuļsīpols ir īpašas struktūras pazemes vasas pārveidne, kurai raksturīgs palielināts reducēts stumbrs. Stumbrā uzkrājas barības vielas. Apkārt tam ir sakārtotas sausās lokveida lapas. Lapu funkcija ir pasargāt stumbru no ievainojumiem un samazināt ūdens zudumus no tā. Bumbuļsīpolam ir terminālais pumpurs, no kura attīstīsies zieds, un laterālie pumpuri, no kuriem attīstīsies jaunie augi. Bumbuļsīpoli raksturīgi, piemēram, gladiolām (Gladiolus) un krokusiem (Crocus).
Hou Jifaņa
Hou Jifaņa (, ; dzimusi, Dzjansu, Ķīnā) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (GM, 2008). 13. Pasaules čempione šahā (2010—2012, 20.09.2013—05.04.2015, 14.03.2016—03.03.2017).
Biogrāfija
Šahu sākusi spēlēt sešu gadu vecumā. 2003. gadā izcīnījusi pirmo panākumu starptautiskajā arēnā, uzvarot Pasaules čempionātā meitenēm līdz 10 gadu vecumam. Gadu vēlāk izcīnījusi Pasaules čempionāta bronzas medaļu tajā pašā vecuma kategorijā, tikai spēlējot zēnu turnīrā. Pēc šiem panākumiem ieguvusi šaha brīnumbērna slavu.
2006. gada Pasaules sieviešu čempionātā Jekaterinburgā (Krievija) pēc izslēgšanas sistēmas tikusi līdz 3. kārtai. Tajā pat gadā Erevānā izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru čempionātā U20 vecuma grupā.
Midzuho Sakaguči
Midzuho Sakaguči (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Hou Jifaņa
Biogrāfija
2007. gadā 13 gadu vecumā uzvarējusi Ķīnas sieviešu šaha čempionātā, kļūstot par visjaunāko čempioni Ķīnas šaha vēsturē. 2008. gadā kļuvusi par Pasaules sieviešu šaha čempionāta sudraba medaļas īpašnieci, tikai finālā Stambulā zaudējot Aleksandrai Kosteņukai. Šai pat gadā, būdama 14 gadus 6 mēnešus un divas dienas veca, Hou Jifaņa kļuva par vīriešu lielmeistari, līdz ar to pārspējot indietei Humpi Koneru piederējušo rekordu starp meitenēm.
Tomēr jau nākamajā Pasaules čempionātā, 2010. gadā Turcijā Hou Jifaņa izcīnīja uzvaru. Pēc šī panākuma viņa tika atzīta par Ķīnas gada labāko sportisti. 2011. gadā Hou Jifaņa sekmīgi aizstāvēja savu Pasaules čempiones titulu, uzvarot mačā Tirānā Humpi Koneru ar rezultātu 5½ : 2½ (+3 -0 =5).
2012. gadā Gibraltāra šaha festivālā vēsturiskā partijā uzvarējusi Judīti Polgāru, kas nepiedalās sieviešu turnīros un pēc reitinga ir spēcīgākā šahiste pasaulē.
2012. gadā Pasaules čempionātā Hantimansijskā (Krievija) zaudējusi jau II kārtā, līdz ar to atdodot savu Pasaules čempiones titulu Annai Ušeņinai.
Ķīnas izlases sastāvā piecas reizes piedalījusies Pasaules šaha olimpiādēs un izcīnījusi zelta (2016), sudraba (2014) un 3 bronzas (2006, 2008, 2010) medaļas komandu vērtējumā, kā arī 2 sudraba (2014, 2016) medaļas individuālajā vērtējumā. Tāpat trīs reizes Ķīnas izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules komandu šaha čempionātos (2007, 2009, 2011).
2015. gada pavasarī atteicās piedalīties Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas Sočos un otru reizi zaudēja Pasaules čempiones titulu. Taču Hou Jifaņa kā FIDE Grand Prix 2013–14 uzvarētāja jau bija izcīnījusi tiesības uz maču par Pasaules čempiones nosaukumu ar Soču čempionāta uzvarētāju, kas sākotnēji bija paredzēts 2015. gada rudenī, taču dažādu iemeslu dēļ tika pārcelts uz 2016. gada pavasari.
Ernests Moro de Melēns
Ernests Marī Ežēns Ādolfs Moro de Melēns (fr; dzimis, miris ) bija beļģu futbolists, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Moro de Melēns 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja Jauktās komandas Université de Bruxelles sastāvā. Komanda futbola turnīrā izcīnīja bronzas medaļu.
Ķīzēnu ezers
Ķīzēnu ezers ir caurteces ezers Cēsu novada Kaives pagasta austrumos. Ezerā ietek grāvis, iztek strauts uz Dzērvītes upi. Dienvidrietumos no ezera atrodas 224,7 metrus augstais Ķīzēnu kalns.
Autoceļš R23 (Krievija)
Autoceļš R23 "Pleskava" (Р-23 «Псков», līdz 2018. gadam M-20) ir Krievijas Federācijas federālais autoceļš un daļa no Eiropas autoceļu maršruta E95, kas no Pēterburgas ved līdz Baltkrievijas robežai un tālāk turpinās kā Baltkrievijas autoceļš M8.
Vēsture
Izveidota 1852. gadā kā šoseja no Pēterburgas uz Kijivu, 1974. gadā šosejas Ļeņingradas apgabala posmu pārdēvēja par Pulkovas šoseju.
Toma Garai
Toma Garai (dzimis, miris ) bija ungāru izcelsmes amerikāņu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
Sastādījis vairāk nekā 2000 galvenokārt palīgmata uzdevumus. No 1987. gada starptautiskais tiesnesis un no 1996. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā.
Ieguvis 94,00 FIDE albumu punktus.
Šaha uzdevuma piemērs
Risinājums:
Postroks
Postroks (en) ir rokmūzikas paveids, kas ir ietekmējies no rokmūzikas un lieto rokmūzikas instrumentāciju, bet izmanto rokmūzikai neraksturīgus ritmus un harmoniskās progresijas. Postroka mūziķi pārsvarā izpilda instrumentālo mūziku.
Ilmārs Blumbergs
Ilmārs Blumbergs (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu mākslinieks, scenogrāfs un grafiķis.
Biogrāfija
Dzimis kalpotāju ģimenē. 1963. gadā beidza mācības Rīgas lietišķas mākslas vidusskolas Dekoratīvās noformēšanas nodaļā, 1972. gadā absolvējis Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu. 1972. gadā Gunāra Zemgala vadībā apguvis scenogrāfa specialitāti.
1972. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru, 1973. gadā — Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru. 1989. gadā saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu. 1995. gadā Blumbergs tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2009. gadā saņēma Spēlmaņu nakts balvu par mūža ieguldījumu.
Viņa dzīvesbiedre bija aktrise Marīna Janaus, par pāri 1989. gadā uzņemta dokumentālā filma "Ilmārs un Marina" (režisore Daila Rotbaha).
Vilis Tode
Vilis Tode ( — ) bija Latvijas politiķis. Bijis Latvijas Satversmes sapulces deputāts, pārstāvēja Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju.
Biogrāfija
Vilis Tode piedzima. No 1904. gada darbojies strādnieku organizācijās. Bija Liepājas pilsētas valdes ierēdnis.
Gorama ala
Gorama ala (en) ir 18 metrus dziļa ala Gibraltāra klints dienvidaustrumu nogāzē dažus metrus no Vidusjūras krasta. Ala ir pazīstama kā vieta, kurā mituši vieni no pēdējiem neandertāliešiem (apmēram pirms 23 000 gadiem), kad alas ieeja atradās apmēram 5 kilometrus no jūras krasta. 2016. gadā ala tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma saraksta objektā Gorama alu komplekss, kurā bez Gorama alas ir Beneta ala, Hajina sala, Vangarda ala.
A1GP
Nāciju kauss autosacīkstēs "А1 Grand Prix" (A1GP) bija starptautiska sacīkšu sērija ar atklāto riteņu sacīkšu automobiļiem, kurā piedalījās dažādu pasaules valstu komandas. Šī sacīkšu sērija bija tendēta tieši uz nāciju, nevis komandu vai atsevišķu sportistu, sacīkstēm.
Pazīstami arī citi šīs sacīkšu sērijas nosaukumi: Formula-А1, Pasaules kauss autosportā, Sacīkšu sērija А1.
Sacīkšu sēriju izveidoja šeihs Maktums Hašers Maktums Als Maktums un tā tika apstiprināta Starptautiskajā Automobiļu federācijā. Pirmās sacīkstes A1 sērijā norisinājās Brands Hatch trasē Lielbritānijā 2005. gada 25. septembrī.
Saknenis
Saknenis ir horizontāli zemes virsmai pazemē augošs stumbrs, kas veido pazemes vasas pārveidni un nākamajā gadā dzen jaunus dzinumus, kamēr auga virszemes daļa ziemā iet bojā. Mezglu vietās terminālais pumpurs stiepjas augšup, lai producētu ziedu, savukārt no laterālajiem pumpuriem var veidoties jauni augi. Atsevišķos gadījumos, piemēram, skalbēm (Iris), saknenis var uzkrāt barības vielas. Sakneņi raksturīgi lielākoties viendīgļlapju klases augiem, piemēram, banāniem, bambusiem, maijpuķītēm, bet var būt arī atsevišķiem divdīgļlapju klases augiem, piemēram, šaurlapu mellenēm (Vaccinium angustifolium).
Karte uz zvaigznēm
"Karte uz zvaigznēm" (en) ir 2014. gada Kanādas, Vācijas, Francijas un ASV satīriska drāma, kuras režisors ir Deivids Kronenbergs. Galvenās lomas atveido Roberts Patinsons, Džons Kjūsaks, Sāra Gadone, Evans Bērds, Olīvija Viljamsa, Mija Vašikovska un Džūliana Mora. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Filmas galvenie varoņi ir Holivudas slavenības Agata un Bendžijs Veisi, viņu savstarpējās attiecības un pagātne.
Denars
Denars (mk) ir Ziemeļmaķedonijas valūta. Sīkāk viens denars dalās 100 denos, bet mūsdienās vairs deni netiek izmantoti. Denari tika ieviesti 1992. gada 26. aprīlī, kad tie nomainīja Dienvidslāvijas dinārus. Valūtas apzīmējums ir ден, bet ISO 4217 kods ir MKD.
2017. gada maijā viena eiro vērtība attiecībā pret denariem bija 1 pret 61,5.
Rīgas Jāņa Poruka vidusskola
Rīgas Jāņa Poruka vidusskola bija Jāņa Poruka vārdā nosaukta Rīgas vidusskola, kas atradās Gaujas ielā 23. Skola īstenoja vispārizglītojošā virziena izglītības programmu.
Vēsture
Ņemot vērā skolēnu dzīvesvietu izvietojumu un obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu Čiekurkalna un Sarkandaugavas apkaimju skolās, 2017. gadā tika ierosināts Jāņa Poruka vidusskolai (OCE indekss 49%) piesaistīt būtisku daļu no reorganizējamo 45. (OCE indekss 42,6%) un 28. vidusskolu vidusskolēniem, pretējā gadījumā tā jāreorganizē par sākumskolu.
2021. gada 18. februārī Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departaments atbalstīja Rīgas Jāņa Poruka vidusskolas pievienošanu Rīgas 45. vidusskolai.
Itāliešu īpašvārdu atveidošana
"Itāliešu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa, ievērojot latviešu valodas tradīcijas itāliešu īpašvārdu atveidošanā. Itāliešu valodas alfabēta burti un burtkopas tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveido itāliešu personvārdus, kā arī ģeogrāfiskos nosaukumus Itālijā, Sanmarīno, Vatikānā un Šveices itāliski runājošajā daļā.
Itāliešu valodas alfabēts
Itāliešu valodas alfabētā ir 21 burts — pieci patskaņi (A, E, I, O U) un 16 līdzskaņi. Burti J, K, W, X un Y ir daļa no alfabēta, bet tiek izmantoti tikai aizguvumiem un citu valodu vārdiem (ar ļoti nelielu skaitu izņēmumu kā Jesolo un Bettino Craxi). Patskaņiem var tikt izmantoti šie akcenti: akūts, gravis un jumtiņš.
A a B b C c D d E e F f G g H h I i J j K k L l M m N n O o P p Q q R r S s T t U u V v W w X x Y y Z z
Avoti
Itāliešu valoda. Norādījumi par citvalodu īpašvārdu pareizrakstību un pareizrunu latviešu literārajā valodā, XIII: Itāliešu valodas īpašvārdi. Sast. A. Stelle. — Rīga, 1967
Daudzskaitlis
Daudzskaitlis – gramatiskā kategorija (gramatiskais skaitlis), kas nosaka valodā lietotas vārdu formas, kas norāda, ka vārds raksturo nevis vienu, bet vairāk nekā vienu objektu. Daudzskaitlis (saīs. dsk.), tāpat kā vienskaitlis (saīs. vsk.) ir satopams vairumā pasaules valodu. Dažās valodās, kā, piemēram, esperanto, lai veidotu daudzskaitļa formas, atsevišķu gramatisko kategoriju vietā tiek lietots papildus elements (galotne, priedēklis utml.), tāpēc šo valodu vārdiem atsevišķa daudzskaitļa forma nav vajadzīga.
Indoeiropiešu valodās daudzskaitlis ir neatņemama valodas sastāvdaļa, lai norādītu vairāk nekā vienu (vai divus) objektus, bet citās valodās daudzskaitļa lietojums nereti ir visai nosacīts. Piemēram, tjurku valodās lietvārdu daudzskaitlis tiek veidots, pie saknes pievienojot izskaņu -lar/ler, taču, ja no konteksta ir skaidrs, ka objekts nav viens, daudzskaitļa forma nav vajadzīga (piemēram, – "āboli", yedi elma – "7 āboli"). Daļā no indiāņu valodām (kečvu, tupu-gvarānu) lietvārdu daudzskaitlis ir jānorāda tikai tad, kad nepieciešams uzsvērt to daudzesamību. Daļai pasaules valodu bez divskaitļa ir arī trīsskaitlis un lielais daudzskaitlis (ja jānorāda liels skaits lietu).
Daudzskaitlis latviešu valodā
Literārajā latviešu valodā vairumam lokāmo vārdu ir gan vienskaitļa, gan daudzskaitļa formas, to vidū ir lielākā daļa lietvārdu, kā arī īpašības vārdi, darbības vārdi, vietniekvārdi un arī skaitļa vārdi.
Latviešu valodā, tāpat kā citās baltu-slāvu valodās, ir saglabājušās lielā un mazā daudzskaitļa iezīmes, piemēram, 1 roka, 2 roki (sar.), 3-9 rokas, >10 roku.
Divskaitlis
Vēsturiski latviešu valodā bez tagadējā daudzskaitļa pastāvēja atsevišķa daudzskaitļa apakškategorija - divskaitlis, kas domāts, lai norādītu, ka vārds raksturo nevis daudz (vairāk par diviem), bet tikai divus objektus. Piemēram, mudviema irā duvi galvi ('mums diviem kopā ir divas galvas'), mudvu esava duvu brāļu ('mēs esam divi brāļi'), judvi esata duvi māsi ('jūs esat divas māsas'). Diemžēl mūsdienās no senā divskaitļa ir palikušas tikai atsevišķas sarunvalodas frāzes, kā: "ar abi roki/kāji/auši/akši" ('ar abām rokām/kājām/ausīm/acīm').
Ir valodas, kurās tiek lietotas divskaitlim līdzīgas daudzskaitļa apakškategorijas, kas domātas, lai raksturotu trīs, četrus, mazu skaitu vai ļoti lielu skaitu objektu.
Daudzskaitļa piemēri
Lietvārdi: Īpašības vārdi: Darbības vārdi (un divdabji): Skatitļa vārdi: Vietniekvārdi:
Liao dinastija
Liao dinastija (ķīniešu: Liao chao) vai arī Kitanu impērija (ķīniešu: qi tan gou), bija kitanu nomadu cilšu federācijas radīta valsts, kas tiek pieskaitīta pie vēsturiskajām Ķīnas dinastijām. Pēc Tanu dinastijas sabrukuma, 907. gadā Ķīnas dienvidos un centrā izveidojās vairākas neatkarīgas karalistes, bet ziemeļos nostiprinājās kitanu nomadu konfederācija, pakāpeniski izveidojot Liao dinastijas valsti, kas pastāvēja līdz 1125. gadam, kad to iekaroja jurčeni no Mandžūrijas, kas izveidoja Dzjiņu dinastijas valsti.
Valsts teritorija iekļāva mūsdienu Mongoliju, Ķīnas ziemeļus, daļu Ziemeļkorejas un Krievijas Piejūras novadu. Lai arī valsts robežas daudzos reģionos bija izplūdušas, 947. gadā tās teritorija bija ap 2,6 miljoniem km2, bet 1111. gadā ap 4 miljoniem km2. Valsts uzplaukuma laikā tajā dzīvoja 750 000 kitanu un citu klejotāju, kā arī 2-3 miljoni ķīniešu. Senie Eiropas ceļotāji kitanus uzskatīja par ķīniešiem, no tā cēlies arī Ķīnas nosaukums krieviski. Liao dinastija bija pirmā no ziemeļu barbaru dinastijām, kas turpmākajos gadsimtos aizvien vairāk kontrolēja Ķīnu. Kitaniem sekoja jurčeni, mongoļi un mandžūri, kas valdīja līdz 1911. gadam.
Izveidošanās
Kitani bija viena no grūti nosakāmas izcelsmes klejojošo nomadu ciltīm, kas gadsimtiem ilgi dzīvoja ziemeļos no Ķīnas impērijas, nereti tajā iebrūkot, lai laupītu, vai lai iestātos valdnieku armijās. Iespējams, ka viņi bija cēlušies no sjonnu un šjanbi ciltīm, kas jau iepriekšējos gadsimtos regulāri iebruka Ķīnā. Jau pirms valsts izveidošanas, kitanu vairākums bija pieņēmis budismu, bet vienlaikus turpināja pastāvēt arī senais šamanisms. Atšķirībā no ķīniešiem kitanu sievietēm tika dota lielāka brīvība seksuālo partneru un vīru izvēlē. 902. gadā jaunievēlētais kitanu karavadonis no Jilu cilts, Abaoži (872.-926.) iebruka Ķīnas ziemeļos un sagrāba lielu laupījumu. Veiksmīgi iebrukumi turpmāk atkārtojās katru gadu. Abaoži arī vadīja vairākus karagājienus uz ziemeļiem un rietumiem, lai pakļautu citas stepju tautas. 907. gadā veiksmīgais Abaoži tiek ievēlēts par kitanu Lielo hanu (kaganu) un viņš sāk aktīvi iesaistīties Ķīnas ziemeļos radušos jauno valstiņu savstarpējos konfliktos, kas sākās pēc Tanu dinastijas sabrukumu un Piecu dinastiju un desmit valstu perioda sākuma. Atbilstoši kitanu tradīcijai, jauns kagans jāievēl katrus trīs gadus, lai dotu iespēju valdīt arī citiem valdošā klana locekļiem. 910. un 913. gadā Abaoži atteicās noturēt vēlēšanas un apspieda savu brāļu un tēvoču sacelšanās. 916. gadā viņš ignorēja nākamās vēlēšanas, un ķīniešu stila ceremonijā kronēja sevi par imperatoru, kas atkal izraisīja neveiksmīgu radinieku dumpi. Šī pretruna ar senajām cilts tradīcijām izpaudās arī Abaoži vēlmē troni nodot savam vecākajam dēlam, kā tas bija pieņemts pie ķīniešiem, un nevis ļaut valdošajai ģimenei izvēlēties spēcīgāko kandidātu no sava loka. Šī tradīciju pretruna radīja problēmas daudziem nākamajiem imperatoriem, kuriem nācās apspiest tuvāko radinieku sazvērestības.
918. gadā Abaoži pavēl sākt jaunas galvaspilsētas celtniecību, kas mobilajiem nomadiem nebija pieņemts. Liao dinastijas klejotāju daba un valsts duālais administrācijas modelis izpaudās tajā, ka valstī vienlaikus bija piecas galvaspilsētas.
Duālā administrācija
Līdzīgi kā gotu barbaru karalistēs iekarotajās Romas impērijas provincēs, kitanu iekarotājiem un vietējiem ķīniešu iedzīvotājiem pastāvēja divi atšķirīgi likumu kodeksi. Liao impērijā šo etnisko un juridisko nodalījumu vēl vairāk pastiprināja tas, ka kitani dzīvoja impērijas ziemeļos, bet ķīnieši dienvidos. Liao valdnieki uzturēja dzīvas klejojošo nomadu tradīcijas, un vienlaikus saglabāja urbanizēto ķīniešu zemnieku pārvaldi, izveidojot divas atsevišķas administrācijas – Ziemeļu administrāciju kitaniem un stepju tautām, un Dienvidu administrāciju ar galvaspilsētu Pekinā, etniskajiem ķīniešiem un korejiešiem. Lai saglabātu savu atšķirīgo identitāti, 920. gadā tiek ieviests īpašs kitanu alfabēts. Otrais imperators Taizons (926-947) turpināja militāri un politiski iesaistīties Ķīnā, kā rezultātā 937. gadā paplašināja valsts teritoriju uz dienvidiem, kad kā atlīdzību par 936. gada karagājienu, kas atbalstīja vienu no strīdīgajām ķīniešu dinastijām, viņš saņēma 16 Ķīnas ziemeļu prefektūras. Tās bija stratēģiski svarīgas zemes, jo pavēra vieglu ceļu iebrukumiem Ķīnā. Trešais imperators Šizons (947-951) pēc veiksmīga karagājiena oficiāli pieņēma ķīnisko “Lielās Liao” dinastijas nosaukumu un 947. gadā valsti formāli sadalīja dienvidu (ķīniešu) un ziemeļu (kitanu) reģionos. Ziemeļos Liao valdnieki saglabāja senās tradīcijas un valdīja kā Lielie hani, kamēr dienvidos pastāvēja ķīniešu tradicionālā administrācija un imperatora institūcija. Šizons tika nogalināts apvērsuma mēģinājumā 951. gadā. Troni mantoja viņa brālēns, imperators Muzongs, kurš lielāko daļu laika pavadīja medībās un dzīrēs, valsts pārvaldei neveltot daudz uzmanības, līdz beidzot, mūžīgi iereibušo, cietsirdīgo un neprognozējamo valdnieku 969. gadā nogalināja.
Attiecības ar Sunu dinastiju
Nākamais imperators Žiņzons daudz vairāk uzmanības veltīja ķīniešu administratīvās sistēmas nostiprināšanai valstī un sāka pastiprināt armiju, paredzot neizbēgamo konfliktu ar jauno Sunu dinastiju.
960. gadā nodibinātā Sunu dinastija sākumā koncentrējās uz pārējo ķīniešu valstu pakļaušanu, taču tā arī vēlējās iekarot Liao aizsardzībā esošo Ziemeļu Haņu valsti un atgūt 16 ķīniešu ziemeļu prefektūras. 976. gadā Sunu karaspēks neveiksmīgi centās iekarot Ziemeļu Haņu valsti. 979. gadā Sunu karaspēkam izdodas iekarot Ziemeļu Haņu valsti, taču iebrukums Liao valstī cieš pilnīgu sakāvi.
982. gadā Liao tronī kāpa 10 gadus vecais Šeņzons. Cerot izmantot pieredzējuša valdnieka trūkumu, Sunu valsts 986. gadā uzsāk karu pret Liao, taču atkal cieš sakāvi. Pretuzbrukums seko 1004. gadā, kad Liao armija dziļi iebrūk Sunu dinastijas valstī un veiksmīgi tuvojas galvaspilsētai Kaifeņai. 1005. tiek noslēgts miera līgums, kurā Sunu dinastija atzina Liao dinastiju par sev līdzvērtīgu, un turpmāk katru gadu maksāja tai lielas zīda un sudraba nodevas. 1042. gada līgums vēl vairāk palielināja Sunu maksāto meslu apjomu.
Miera gadsimts
1031. gadā troni manto viņa 15 gadus vecais dēls, kam par varu nākas cīnīties ar savu godkārīgo māti un viņas atbalstītājiem. Tiek veikti nenozīmīgi karagājieni pret kaimiņu valstīm, taču bez lielām uzvarām. Armija un valsts pārvalde sāk korumpēties. Imperators bagātīgi tērē līdzekļus budistu svētnīcām. 1055. gadā tronī kāpušais imperators Daozons ilgstoši atrodas galvenā ministra Jelu Jišina (Yelu Yixin) ietekmē, kurš ar savām mahinācijām panāk troņmantinieka nogalināšanu un imperatores pašnāvību. Jelu Jišinu 1080. beidzot soda ar nāvi. Arī Daozona laikā lieli līdzekļi tiek tērēti budistu svētnīcām, tiek paaugstināti nodokļi, sākas iedzīvotāju neapmierinātība un pakļauto nomales tautu dumpji. 1092. gadā sākas karš ar pierobežā dzīvojošo mongoļu vai tatāru izcelsmes Zubu tautu, kuru izdodas sakaut 1102. gadā.
Sagrāve
1101. gadā tronī kāpj imperators Tjaņzuodi. 1114. gadā Mandžūrijas jurčenu nomadi, kas līdz šim bija Liao pakļautībā, sacēlās un 1115. gadā sakāva Liao armiju. Redzot imperatora nespēju tikt galā ar jurčeniem, 1115. un 1121. gadā notiek neveiksmīgas augstmaņu sazvērestības, kuru mērķis ir nogalināt valdnieku. Daļa sakauto sazvērnieku pārbēg pie jurčeniem.
1117. gadā jurčeni dodas karagājienā ārpus Mandžūrijas robežām, 1120. gadā ieņem galveno Liao galvaspilsētu un 1122. gadā centrālo galvaspilsētu, piespiežot Tjaņzuodi bēgt no dienvidu galvaspilsētas Pekinas, kas vēl dažus mēnešus paliek viņa tēvoča Jelu Čuna kontrolē.
1120. jurčeni izveidoja aliansi ar Sunu dinastiju, kuras mērķis ir veikt kopīgus uzbrukumus Liao. Kamēr Sunu uzbrukumi bija bez rezultātiem un beidzās ar sakāvi, jurčeniem 1125. gadā izdevās galīgi sagraut Liao valsti. Imperators Tjaņzuodi tiek sagūstīts, un kitanu valsts beidz pastāvēt. Daļa kitanu kareivju un augstmaņu ģenerāļa Jelu Daši vadībā bēg uz Mongolijas galējiem rietumiem, kur Daši 1131. gadā pasludina sevi par imperatoru un kopā ar 20 000 kitanu devās vēl tālāk uz rietumiem, uz Centrālāziju, kur nodibināja Karakitaju hanisti, kas pastāvēja gandrīz gadsimtu, līdz to iekaroja mongoļi.