cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svītrainā hiēna
Ģeogrāfiskās variācijas
Arābijas pussalas hiēnām muguras krēpes ir ļoti tumšas, turklāt matojums centrā, virs mugurkaula, sasniedz 20 cm garumu, pārējā kažoka pamatkrāsa ir gaiši pelēka, purns tumši pelēks, bet zem acīm brūngani dzeltens matojums. Lielākās svītrainās hiēnas sastopamas Tuvajos Austrumos, Centrālāzijā un Indijas subkontinentā, toties Āfrikā dzīvojošās hiēnas ir mazākās.
Uzvedība
Svītrainā hiēna ir aktīva galvenokārt nakts laikā, pametot savu alu, kad saule ir norietējusi un atgriežoties tajā pirms saullēkta. Tās dzīvo pa vienai vai pa pāriem, lai gan, piemēram, Lībijā tiek veidotas grupas, kurās ir līdz 7 pieaugušiem īpatņiem. Kopumā svītrainā hiēna nav teritoriāla, tādēļ to teritorijas bieži savstarpēji pārklājas. Tās lielums ir apmēram 44—72 km². Teritorija tiek iezīmēta ar anālā dziedzera sekrētu, kuru mēdz saukt arī par hiēnu sviestu. Iezīmēti tiek lielāki akmeņi, zāļu kušķi, koku stumbri un citi objekti.
Drosmīgais (filma)
"Drosmīgais (en) ir 1997. gada ASV drāma, kas balstīta uz Gregorija Makdonalda tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors, kā arī viens no scenārija autoriem un galveno lomu atveidotājiem ir Džonijs Deps. Citas lomas atveido Marlons Brando, Māršals Bells, Frederiks Forests un Elpīdija Karilo.
Svītrainā hiēna
Uzvedība
Kad svītrainā hiēna ir noskaņota agresīvi, melnā plankuma matojums kakla priekšpusē sabožas stāvus, bet mugurkaula skriemeļi jostas vietā paceļas uz augšu. Savstarpēji cīnoties, tās cenšas pretiniekam iekosties rīklē un kājas, bet izvairās kost muguras krēpēs. Toties, ja hiēnas izrāda viena otrai draudzīgumu, tās viena otrai laiza muguras vidusdaļu, aposta degunu un izstumj uz āru ānālā dziedzera ādas kroku. Tās arī mēdz ar ķepu viena otrai pieskarties rīkles rajonam.
Migas ierīkošana
Svītrainā hiēna vai nu izrok alu pati vai migu iekārto kādā dabas veidotā alā vai akmeņu krāvumā, kā arī izmanto citu dzīvnieku pamestās migas, piemēram, dzeloņcūku, vilku, kārpcūku vai cauruļzobju. Hiēnas alu var atpazīt pēc kauliem, kas mētājas ap ieeju alā. Dienas laikā svītrainā hiēna var slēpties ne tikai alā, bet arī biezi saaugušos krūmos vai garā zālē un niedrēs. Alas lielums un dziļums var būt dažāds atkarībā no tā, kur ala atrodas. Piemēram, Karakuma tuksnesī alas ieeja ir apmēram 70 cm plata, tās dziļums ir apmēram 4—5 metri, galā nav īpaša kambara vai alas paplatinājuma. Turpretī Izraēlā svītrainās hiēnas ala ir daudz dziļāka, sasniedzot 27 metru garumu.
Attiecības ar citiem plēsējiem
Tuvajos Austrumos un Centrālāzijā svītrainā hiēna galvenokārt barojas no pelēko vilku medījuma pārpalikumiem. Satiekoties hiēnai ar vienu vilku, dominē svītrainā hiēna, kura atņem vilkam medījumu, bet baram hiēna medījumu atņemt nespēj. Pie lielākiem kritušiem dzīvniekiem hiēnai var piebiedroties rudā lapsa, kura pagaida, līdz hiēna ar saviem spēcīgajiem žokļiem uzplēš maitas ādu un sāk ķermeni sadalīt, tad lapsa nozog kādu gabalu. Tā kā lapsa ir veiklāka, tā parasti aizbēg no hiēnas. Svītrainā hiēna barojas arī ar lielo plēsēju medījumu pārpalikumiem. Tā dominē pār leopardu, gepardu, karakalu un jaunu tīģeri, bet pieaudzis tīģeris dominē pār svītraino hiēnu.
Barība
Svītrainā hiēna pamatā ir maitēdāja, barojoties galvenokārt ar pārnadžu ķermeņiem dažādās sadalīšanās stadijās, ar svaigiem kauliem, kas palikuši pāri pēc lielo plēsēju maltītes, ar kaulu smadzenēm un cīpslām. Ar spēcīgajiem žokļiem un asajiem zobiem tā sasmalcina kaulus smalkās drupatās un tās norij, apēdot mazākus kaulus arī veselus. Svītrainā hiēna nav pārāk nervoza, lai gan to tracina maitas putni. Reizēm tā uzbrūk vājākiem dzīvniekiem par sevi. Svītrainā hiēna medī, nogurdinot upuri ar skriešanu. Kad medījums ir pietiekami tuvu, tā iekožas tam sānos un sāk to plosīt vēl skrienošu.
Turkmenistānā ir novērots, ka svītrainā hiēna medī meža cūkas, kulānus, dzeloņcūkas un bruņurupučus. Uzbekistānā un Tadžikistānā nozīmīga sezonas barība ir eleagnu augļi, bet Kaukāzā sienāži. Tā kā svītrainā hiēna galvenokārt barojas ar maitu, tai ir nepieciešams daudz ūdens.
Vairošanās
Svītrainās hiēnas veido monogāmus pārus. Tēviņš palīdz mātītei iekārtot migu, audzināt mazuļus, kā arī tas baro mātīti, kamēr mazuļi ir pavisam mazi. Vairošanās sezona ir atšķirīga atkarībā no izplatības reģiona. Nebrīvē toties nav noteiktas sezonas.
Grūsnības periods ilgst 90—91 dienu. Mazuļi piedzimst akli, ar mazām austiņām, bet ar tipisko, strīpaino kažociņu. Tas ir pilnīgi pretēji plankumainās hiēnas mazuļiem, kas piedzimst labi attīstījušies, bet ar vienkrāsainu, melnu matojumu. Mazuļu acis atveras pēc apmēram 7—8 dienām, bet no alas tie iznāk mēneša vecumā. Māte mazuļus zīda līdz 2 mēnešu vecumam, pēc tam abi vecāki turpina mazuļus barot ar gaļu un kauliem. Lai arī tēviņi palīdz rūpēties par mazuļiem, mātīte padzen tēviņu, ja tas pietuvojas mazuļiem pārāk tuvu. Savvaļā svītrainā hiēna sasniedz apmēram 12 gadu vecumu, bet nebrīvē tā dzīvo līdz 23 gadiem.
Birranga
Birranga (ru) ir kalnu sistēma Taimiras pussalas vidienē Krievijas Federācijas ziemeļos, ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā. Tiek uzskatīta par vistālāk ziemeļos esošo kontinentālo kalnu sistēmu. Stiepjas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā 1100 km garumā no Marijas Prončiščevas līča austrumos līdz Jeņisejas grīvai rietumos. Dienvidos to norobežo Ziemeļsibīrijas zemiene, bet ziemeļos kalni nolaižas līdz Karas un Laptevu jūru piekrastēm.
Kalnus 1736. gadā Lielās Ziemeļu ekspedīcijas laikā atklāja Vasilija Prončiščeva partija, bet kartēs to atzīmēja Aleksandrs Midendorfs pēc 1843. gada ekspedīcijas. Nosaukums, pēc vienas no versijām, naganasanu valodā nozīmē ‘upju izvagoti kalni ar lieliem sūnu klātiem akmeņiem’.
Birrangas kalni veidojušies vienlaicīgi ar Urāliem paleozoja hercīnajā krokojumā. Kalnus veido paralēli vai konusveidīgi izvietotas grēdas, ko atdala pauguraini līdzenumi, trogielejas un dziļi kanjoni. Pjasinas un Ņižņaja Taimiras ielejas sadala kalnus trijās daļās. Rietumu daļā starp Jeņisejas līci un Pjasinu kalnu augstumi ir 250—320 m, centrālajā daļā starp Pjasinu un Ņižņaja Taimiru — 400—600 m. Austrumu daļa auz austrumiem no Ņižņaja Taimiras ir visaugstākā (600—1000 m) ar Birrangas augstāko bezvārda virsotni 1225 m vjl Trjohveršinnijas upes augštecē.
Klimats ir arktisks kontinentāls ar garu un aukstu ziemu (janvāra temperatūra ap -35 °С) un vēsu vasaru (jūlija vidējā temperatūra ap 3,5 °С). Vasara sākas jūnijā, bet septembrī jau sākas ziema. Augsta vējainība, ap 80 dienas gadā vēja ātrums pārsniedz 15 m/s. Atrodas mūžīgā sasaluma zonā.
Kalnu pakājēs un dienvidu nogāzēs izplatīta sūnu tundra, ziemeļu nogāzēs un virs 500—700 m vjl arktiskā tundra un arktiskais tuksnesis. Vietām ledāji. Mīt lemingi, baltais zaķis, vilks, polārlapsa, ziemeļbriedis un introducētais muskusvērsis.
Teritorija neapdzīvota. Priekškalnēs un upju ielejās nomadā briežkopība.
Kauņas autobusu rūpnīca
Kauņas autobusu rūpnīca (KAG, lt) bija rūpnīca Kauņā, Lietuvā, kurā no 1956. līdz 1979. gadam tika izgatavoti vairāk kā 12 000 autobusi, vairums no tiem bāzēti uz GAZ-51 smagās mašīnas. Rūpnīca tika izveidota vecā Ford darbnīcā, kas pēc Lietuvas okupācijas tika nacionalizēta.
Latvijas aizsargājamās jūras teritorijas
Aizsargājamā jūras teritorija ir aizsargājama dabas teritorija. Saskaņā ar Latvijas likumdošanu aizsargājamās jūras teritorijas ir vietas Latvijas Republikas teritoriālajā jūrā, ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā vai kontinentālajā šelfā, kuras izveidotas īpaši aizsargājamo biotopu un īpaši aizsargājamo sugu dzīvotņu, kā arī migrējošo putnu nozīmīgu barošanās un ziemošanas vietu aizsardzībai.
Acer
Acer ir Taivānas informācijas tehnoloģiju un elektronikas uzņēmums. Galvenais birojs atrodas Jaunajā Taibei.
Acer akcijas tiek kotētas Londonas fondu biržā (kods ACID) un Taivānas fondu biržā (kods 2353). Lielākie akciju turētāji (2018. gada maijā): Vanguard Group (3,22 %), BlackRock Fund Advisors (2,80 %).
Uzņēmums ir organizēts divos galvenajos biznesa virzienos:
Uzņēmumam ir trīs zīmolu grupas: Acer, Gateway un Packard Bell. Acer produkcijas klāstā ietilpst portatīvie datori, planšetdatori, serveri, datu glabāšanas ierīces, displeji, televizori, viedtālruņi un perifērijas ierīces. Tas arī nodarbojas ar elektroniskā biznesa pakalpojumiem uzņēmumiem, valsts iestādēm un individuāliem patērētājiem. Uzņēmums veic produktu izstrādi, bet to izgatavošana ir nodota citiem ražotajiem. Acer pieder arī lielākā frančīzes datoru vairumtirdzniecības ķēde Taibei.
Vēsture
1976. gadā Stans Šī, viņa sieva Karolīna Jē un vēl pieci citi Hsinchu City dibināja uzņēmumu Multitech International. Sākotnēji tas nodarbojās ar rokā turamu elektronisko spēļu izstrādāšanu. Vēlāk pievērsās pusvadītāju elektronisko komponenšu izplatīšanai un mikroprocesoru tehnoloģiju izmantošanas konsultācijām. Drīz sāka izgatavot datorus. 1981. gadā izlaists 8 bitu dators MicroProfessor-II uz mikroprocesora MOS Technology 6502 bāzes. Uzņēmums iesaistījās IBM PC savietojamo datoru tirgū un vēlāk kļuva par nozīmīgu personālo datoru ražotāju. 1987. gadā uzņēmums pārdēvēts par Acer, kas latīņu valodā nozīmē "kļava". 1988. gadā Acer sāka akciju kotēšanu Taivānas fondu biržā. 1988. gada ASV nopirkts minidatoru ražotājs Counterpoint Computers. 1989. gadā nopirkts Nīderlandes datoru ražotājs Kangaroo Computer B.V., kas kļuva par Acer lielāko ražotāju Eiropā.
1990. gadā nopirkts daudzlietotāju sistēmu ražotājs Altos Computer Systems. 1997. gadā no Texas Instruments nopirkts klēpjdatoru bizness. 1998. gadā Acer tika reorganizēts piecās grupās: Acer International Service Group, Acer Sertek Service Group, Acer Semiconductor Group, Acer Information Products Group un Acer Peripherals Group.
Lai kliedētu klientu sūdzības, ka Acer konkurē ar saviem produktiem un lai atvieglotu konkurenci starp zīmola precēm un pēc līguma ražotajām precēm, 2000. gadā līgumdarbu bizness tika atdalīts uzņēmumā Wistron Corporation. 2001. gadā Acer atbrīvojās no tās ražošanas vienībām Benq (bijušais Acer Communications & Multimedia) un Wistron, turpmāk fokusējoties un produktu izstrādi un pārdošanu. 2007. gadā Acer par 710 miljoniem USD nopirka ASV uzņēmumu Gateway, Inc. 2008. gadā nopirkti 75 % Nīderlandes uzņēmuma Packard Bell kapitāldaļu, Acer kļūstot par pasaulē trešo lielāko datoru piegādātāju. 2008. gadā iegādāts Taivānas mobilo ierīču ražotājs E-TEN. 2008. gadā izlaists klēpjdators Aspire One, kas optimizēts mobilā interneta lietošanai. 2009. gadā izlaists klēpjdators Aspire Timeline, īpaši plāns un viegls ar lielu baterijas darba ilgumu; izlaists augstas klases Liquid viedtālrunis. 2009. gadā Acer iegādājās Itālijas datoru ražotāja Olidata 29,9 % kapitāldaļu.
2010. gadā sākta sadarbība ar Founder Tech personālo datoru mārketingam Ķīnas tirgū. 2011. gadā par 320 miljoniem USD nopirkts ASV uzņēmums iGware, kas nodarbojās ar mākoņskaitļošanas risinājumiem. 2015. gada septembrī iegādāts velosipēdu GPS datoru zīmols Xplova; arī veiktas investīcijas robotikas jaunuzņēmumā Jibo. 2016. gada martā Acer veica investīcijas uzņēmumā grandPad, kas nodrošina risinājumus veciem cilvēkiem. 2016. gada jūnijā nolemts veidot kopuzņēmumu StarVR ar Zviedrijas Starbreeze, lai attīstītu virtuālās realitātes galvas displejus. 2016. gadā iegādāts suņu bezvadu kameru ražotājs Pawbo. 2017. gadā Acer kļuva par elektronikas ražotāja AOPEN lielāko kapitāldaļu turētāju. 2017. gada oktobrī Acer palielināja dalību StarVR līdz 66,7 %.
Olģerts Rozītis
Olģerts Rozītis (1912—1984) bija Latvijas diplomāts un rakstnieks. "Londonas Avīzes" dibinātājs un pirmais redaktors (1942—1947). Latviešu preses biedrības Austrālijas kopas priekšsēdētājs, Latviešu rakstnieku apvienības biedrs. Literāros sacerējumus publicējis latviešu presē un izdevis krājumos "Pavedieni" (1966), "Mežā" (1982).
Dzīves gājums
Dzimis 1912. gada 2. jūlijā Pēterburgā latviešu izcelsmes Krievijas impērijas virsnieka Rūdolfa Rozīša un viņa sievas Emīras, dzimušas Zeiboltes, ģimenē. 1917. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Latviju. Mācījās Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā. Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē, ko 1935. gadā beidza ar jurisprudences maģistra grādu. Vienlaikus beidza arī Angļu valodas institūtu. No 1935. gada jūlija bija Latvijas Ārlietu ministrijas Saimniecības un finanšu nodaļas ārštata darbinieks. Pēc dienesta Latvijas armijā (1936—1937) strādāja par Ārlietu ministrija sekretāra palīga v.i., no 1938. gada februāra bija III šķ. sekretārs sūtniecībā Londonā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī atbrīvots no amata ārlietu resora likvidācijas dēļ. Nepakļāvās Latvijas PSR valdības rīkojumiem un turpināja strādāt Latvijas sūtniecībā Londonā, vēlāk iecelts par I šķiras sekretāru. Piedalījās LNPL dibināšanā, bija tās padomes priekšsēdētājs (1941). Vienlaikus bija "Londonas Avīzes" dibinātājs un pirmais redaktors (1942—1947).
Pēc Otrā pasaules kara beigām kārtojis latviešu bēgļu sociālās apgādes lietas Lielbritānijas valsts institūcijās. 1951. gada decembrī iecelts par kancelejas vadītāju Latvijas goda konsulātā Sidnejā (ar sēdekli Melburnā). Pēc goda konsulāta Sidnejā slēgšanas darbojās Latvijas goda konsulātā Melburnā (1958—1984), līdztekus strādāja par skolotāju Melburnas latviešu skolās un sevišķo uzdevumu padomnieku Kristīgo brāļu koledžā. 1973. gadā beidza studijas Melburnas universitātes Tiesību zinātņu fakultātē.
Miris 1984. gada 23. martā Kjū pie Melburnas Austrālijā. Atstājis nepublicētu romānu "Spirāles", kā arī daudzus īsprozas darbus.
Darbi
Pēc apziņas plūsmas principiem veidotas miniatūras sakopotas krājumā "Pavedieni" (1966), kur abstrakti prātojumi mijas ar spilgtiem bērnības atmiņu fragmentiem, un stāstu "Mežā" (1982). Darbi publicēti laikrakstos "Austrālijas Latvietis", "Latvija", žurnālos "Ceļa Zīmes", "Jaunā Gaita".
Fizruks
"Fizruks" (Физрук) ir Fjodora Stukova un Sergeja Sencova izveidots seriāls, kurā lomas tēlo Dmitrijs Nagijevs, Viktors Suhorukovs, Sofija Raizmane, Aleksandrs Gordons, Vladimirs Sičjovs, Anastasija Paņina un Polīna Grenca. Sākotnēji seriāls stāsta par bijušo bandītu Oļegu Fominu, kurš iefiltrējies skolā kā sporta skolotājs, lai sekotu sava bijušā bosa meitai, tādējādi gribot atgūt priekšnieka uzticību un atgriezties atpakaļ bandā. Latvijā šo seriālu pereodiski translēja televīzijas kanāli TV6 un 3+. Tā pirmā sērija tika rādīta 2014. gada 7. aprīlī, bet pēdējā – 2017. gada 1. novembrī. Kopumā tika izveidotas 4 sezonas ar 77 sērijām.
Pikstuļi
Pikstuļi ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Franapoles ezers.
Sarkanā upīte (Viesītes pieteka)
Sarkanā upīte ir Viesītes labā krasta pieteka Augšdaugavas novadā, pie Perkunišķiem.
Hobi
Hobi (ka) ir pilsēta Gruzijā, Megrelijas-Augšsvanetijas mharē, Hobi municipalitātes centrs. Izvietojusies valsts rietumos Kolhidas zemienē Hobi upes krastos 312 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi.
Vēsture
Vēl 19. gadsimtā klosteri, apmetni ap to un upi dēvēja par Hopi (ხოპი). Saskaņā ar leģendu, Hobi klosteris zināms jau kopš 554. gada. Tagadējā apdzīvotā vieta sāka veidoties 19. gadsimta vidū, kad izbūvēja Senaki—Zugdidi šoseju. 1920. gados Hobi kļuva par patstāvīgu ciematu, 1961. gadā tam piešķīra pilsētciemata, bet 1981. gadā — pilsētas statusu.
Sņižne
Sņižne, līdz 1864. gadam Vasiļjevka (Васильевка), ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos, ietilpst Torezas aglomerācijā. Pilsētas municipalitātei pakļauti 5 pilsētciemati: Andrijivka, Hirnicke, Zaļisne, Pervomajske un Severne (kopā 189 km², 82 609 iedzīvotāji (2001) ).
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1784. gadā un nosaukta par godu tās dibinātājam, Donas kazaku sotņikam Vasiļjevam par Vasiļjevku. Vietējā leģenda vēsta, ka tagadējais nosaukums Sņižne (Sniegotā) cēlies, kad Katrīnas II ekipāža iestigusi sniegā vienā no apkārtnes gravām un tā iesaukusies, ka «šī gan ir viena sniegota vieta». Ap 1900. gadu pilsētā un netālajā Novijdonbasā sākta antracīta ieguve. 1930. gadā pirmoreiz PSRS Sņižnē aizsākās «darba sacensības» starp šahtām, kuru uzvarētājam tika gods aizdegt sarkanu zvaigzni šahtas virsotnē. 1938. gadā Sņižne un Novijdonbasa ieguva pilsētas tiesības, bet 1962. gadā Novijdonbasu iekļāva Sņižnes pilsētā. Mūsdienās Sņižnes pilsētā attīstīta akmeņogļu ieguve, ķīmiskās mašīnbūves un vieglā rūpniecība. 9 km uz dienvidiem no pilsētas atrodas Savurmohilas kurgāns ar Otrā pasaules kara memoriālo kompleksu.
Kaukāza valodas
Kaukāza valodas ir Kaukāza reģionā lietoto valodu kopums — no ārienes ienākušās valodas un vietējās kaukāziešu valodas, kuru pratēji dažreiz nepārsniedz viena ciema vai apgabala robežas. Kaukāzs ir mājvieta trim vietējo kaukāziešu valodu grupām: Reģionā pārstāvētas arī indoeiropiešu, tjurku un semītu valodu grupu valodas.
Kartvelu valodas
Kartvelu valodas ir:
Svanu un mingreļu valodu pratēji sevi uzskata par gruzīniem, un izmanto gruzīnu rakstu valodu. Gruzijā svanu, mingreļu un lazu valodas uzskata par dialektiem. Baznīcas gruzīnu valoda ir sengruzīnu valodas paveids, ko izmanto visu kartvelu valodu pārstāvji. Gruzīnu valoda izmanto Mhedruli alfabētu. Svanu un mingreļu valodām Gruzijā nav sava atšķirīga alfabēta. Mingrelu valodai Abhāzijā ir savs alfabēts. Lazu valoda izmanto latīņu alfabētu.
Nahu-dagestāniešu valodas
Valodu grupu veido seši atzari, kas galvenokārt izplatītas Ziemeļkaukāza austrumos (Ingušijā, Čečenijā, Dagestānā), tāpēc tās dažreiz sauc arī par Austrumkaukāza valodām. Valodu grupā ir daudz nelielu valodiņu un dialektu, ko dažkārt lieto tikai daži simti cilvēku, taču nahu-dagestāniešu valodu pratēju kopskaits ir tuvu 6 miljoniem.
Padomju Savienībā avāru, andu un cezu tautu valodas grupēja kopā, un visus valodu lietotājus sauca par avāriem.
Cezu valodas izplatītas uz dienvidiem no Andu valodu apgabala, Andi Kojsu upes reģionā.
Dargīnu valodas izplatītas Dagestānas vidienē, un tās senāk uzskatīja par vienas dargīnu valodas dialektiem. Ziemeļdargīnu valoda (~133 000 runātāju), mugīnu valoda (~34 500 runātāji), čudaharu valoda (~30 500 runātāji), kaitagu valoda (~23 600 runātāji), šari valoda (~1200 runātāji), tanti vai arī dienvidrietumu dargīnu valoda (~13 700 runātāji), usiša-butri valoda (~7600 runātāji), kubači-ašti valoda (~6200 runātāji), gapšima valoda (~2300 runātāji), čiragu valoda (~2000 runātāji), sanži-itsari valoda (~2000 runātāji), mehebu valoda (~800 runātāji) un amuzgi-širi valoda (~200—400 runātāji). Visi šo valodu lietotāji prot arī standarta izloksni, kas tuvāka ziemeļdargīnu valodas akušas un urahi dialektiem. Dienvidos standarta izloksni lieto mazāk. Mehebi dzīvo avāru un laku rajonos, skolās mācās avāru valodu. Čiragu valoda atrodas dziļi dienvidos un ir visatšķirīgākā. Laku valodu prot ap 146 000 cilvēku uz rietumiem no dargīnu valodas rajona. Iespējams, tā ir radniecīga dargīnu valodai, un tai nav izteiktu dialektu.
Lezgīnu valodās izplatītas Dagestānas dienvidaustrumos un Azerbaidžānas ziemeļos.
Altajiešu valodas
Altajiešu valodas reģionā pārstāv dažādas tjurku valodas, kas plaši izplatītas Azerbaidžānā un Dagestānā. Turku valodu (~85 000 runātāju) lieto galvenokārt Meshetijas turki Gruzijas dienvidos. Azerbaidžāņu valodu prot ap 9 miljoni cilvēku Azerbaidžānā un Dagestānas pierobežā. Kumiku valodu prot ap 403 000 cilvēku Dagestānas zemienes līdzenumos. Karačaju un balkāru valoda (~310 000 runātāji) ir divu etnisko grupu karačaji un balkāri valoda, kas apdzīvo Karačajas-Čerkesijas un Kabardas-Balkārijas kalnu rajonus. Nogaju valoda (~73 000 runātāji) izplatīta Ziemeļkaukāzā, galvenokārt Dagestānas ziemeļaustrumos un Karačaja-Čerkesijā.
Semītu valodas
Reģionā dzīvo arī vairāku nelielu Ziemeļaustrumu jaunaramiešu valodu pārstāvju grupas, ko veido nelielas aramiešu un ebreju grupas.
Rakstība
No visām Kaukāza valodām mazāk nekā 30 ir sava rakstība. Gruzīnu un armēņu valodām ir savi seni alfabēti. Lezgīnu grupas izmirušajai udi valodai Viduslaikos bija sava rakstība, kas tagad izzudusi. Avāru valodā dažreiz tika izmantota arābu rakstība. Pārējām valodām rakstība tika ieviesta 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā uz kirilicas vai latīņu alfabētu pamata. Piemēram, abhāzu alfabētu 1862. gadā izveidoja uz kirilicas pamata. 1926. gadā to mainīja uz latīņu alfabētu. No 1938. līdz 1954. gadam abhāzu valodai izmantoja gruzīnu alfabētu, bet 1954. gadā atsāka lietot uz kirilicas pamata veidotu rakstību.
Ungārija Eirovīzijas korī
Ungārija Eirovīzijas korī ir piedalījusies vienu reizi, debitējot 2017. gada konkursā, kad valsti pārstāvēja Bēlas Bartoka vīru koris.
Polijas Karalistes konstitūcija (1815)
Polijas Karalistes konstitūcija (1815) pasludināta Polijas Karalistē 1815. gadā un bija spēkā līdz 1832. gada Organisko Statūtu izsludināšanai. Sekojot Vīnes kongresa lēmumiem, atjaunotajai Polijas Karalistei Krievijas imperators Aleksandrs I piešķīra vienu no liberālākajām konstitūcijām tā laika Eiropā. Taču jau dažus gadus vēlāk Krievijas administrācija sāka pārkāpt konstitūcijas normas un pēc 1830.-31. gada poļu sacelšanās apspiešanas tās darbība tika izbeigta.
Konstitūcija paredzēja runas, preses un reliģijas brīvību. Atjaunojot poļu šļahtiču tiesības, tā samazināja ebreju un zemnieku tiesības. Lai arī Sejms bija jāsasauc ik pēc diviem gadiem, realitātē to sasauca aizvien retāk - 1818., 1820., 1826., un 1830. gadā. Pēdējās divas reizes tas vairs nenotika publiski.
Saturs
Konstitūcijai bija 165 paragrāfi septiņās nodaļās. Galvenie punkti bija šādi:
Nacionālais konvents
Nacionālais konvents (fr) bija Francijas Pirmās republikas vienpalātas parlaments, kas pastāvēja no 1792. gada 20. septembra līdz 1795. gada 26. oktobrim. Sākotnēji tajā bija 745 deputāti, kurus ievēlēja uz divu gadu termiņu. Konventa darbības laiks iezīmē Franču revolūcijas radikālāko posmu, republikas pasludināšanu un revolucionāro teroru Robespjēra vadībā.
Nepieciešamība ievēlēt Nacionālo konventu radās pēc tam, kad 1792. gada 10. augustā Parīzes radikāļu sacelšanās rezultātā tika gāzts karalis Luijs XVI un beidza pastāvēt 1791. gada septembra konstitūcijas ieviestā konstitucionālā monarhija. Francijas Likumdošanas sapulce pieņēma lēmumu, ka valsts nākotne jāizlemj jaunievēlētam konventam.
Vēlēšanas
Konventa vēlēšanas notika 1792. gada 2—6. septembrī. Par spīti 26. augustā pieņemtajām vēlēšanu likuma izmaiņām, kas paplašināja vēlētāju skaitu, tikai 11,9% balsstiesīgo vēlētāju piedalījās vēlēšanās. 75 no deputātiem bija bijuši Nacionālās Satversmes sapulces deputāti, un 183 bija bijuši Francijas Likumdošanas sapulces deputāti.
Deputātu skaits norādīts kā 745, citur 749. Vēl papildus 33 deputātu vietas bija piešķirtas aizjūras kolonijām; arī revolucionāro karu laikā okupētās teritorijas nosūtīja savus deputātus. Savas pastāvēšanas gados Konvents zaudēja daudzus deputātus, kas tika arestēti, izslēgti vai sodīti ar nāvi.
Atbilstoši reglamentam, ik pēc divām nedēļām ievēlēja jaunu Konventa prezidentu, un jau bijušos prezidentus varēja ievēlēt atkal uz nesecīgiem termiņiem.
Darbība
Konvents sākotnēji tikās jau ierastajā Manēžā, bet 1793. gada 10. maijā pārcēlās uz Tiljerī pils teātra zāli, kas bija atvērta apmeklētājiem, un kurā vairākas reizes ielauzās sankilotu dumpinieki.
Konvents uzņēmās arī izpildvaras funkcijas, tāpēc valsts pārvaldei izveidoja vairākas komitejas, zināmākās no kurām ir Sabiedrības glābšanas komiteja un Vispārējās drošības komiteja. Konventa pastāvēšanas laiku var iedalīt trīs posmos — mēreno žirondistu vara, radikālo jakobīņu "kalniešu" diktatūra un Termidora reakcija.
Konventa atklāšana notika 20. septembrī. 21. septembrī tas pieņem lēmumu par monarhijas izbeigšanu un 22. septembrī pasludināja republiku. Pirmie Konventa mēneši pagāja militāro uzvaru ēnā, kas vairoja revolucionāro karu atbalstošo žirondistu popularitāti. Līdz 1792. gada beigām franču armija bija padzinusi iebrucējus, pārgājusi valsts robežu, ieņēmusi Reinas kreiso krastu, Nicu un Savoju.
Diskusijas 1792. gada rudenī par gāztā karaļa Luija XVI likteni iezīmē galīgo šķelšanos žirondistu un "kalniešu" starpā. Mērenie "purva" deputāti, kas sākotnēji atbalstīja žirondistus, aizvien biežāk sāk balsot par "kalniešu" ierosinājumiem. Kad žirondisti uzstāj, ka karaļa sods jāizlemj tautas referendumā, Konvents noraida viņu ierosinājumu. Žirondistus sāk apvainot simpātijās pret monarhiju un gāzto karali.
1793. gada aprīlī žirondisti panāk vairāku "kalniešu" radikāļu arestu un izveido Divpadsmitu komiteju, lai izmeklētu radikālo Parīzes komūnu, tādējādi pret sevi vēršot galvaspilsētas sankilotu naidu. 31. maijā sankiloti iebrūk Konventā un neveiksmīgi pieprasa vadošo žirondistu padzīšanu. 2. jūnijā vēl lielākas sankilotu un Nacionālo gvardu pūlis ierodas pie Konventa un draud tajā iebrukt, ja žirondistus nepadzīs. "Kalniešu" deputāti aicina uzklausīt tautas balsi un izslēgt žirondistus. Pēc vairāku stundu diskusijām, 29 vadošos žirondistus izslēdz no Konventa un nosaka viņiem mājas arestu.
Pēc Robespjēra gāšanas un sodīšanas ar nāvi, Konvents 1795. gadā pieņēma jaunu konstitūciju, kas izveidoja Direktoriju.
Čērčila
Čērčila (en) var būt:
Daudas ūdenskritums
Daudas ūdenskritums ir viens no ainaviski izcilākajiem Vidzemes ūdenskritumiem. Ūdens krīt pār divām Amatas svītas smilšakmeņu kāplēm/kaskādēm. Augšējā ir 0,5 m augsta, apakšējā — 1,8 m augsta. Daudas ūdenskritums atodas uz Ziemeļiem no Siguldas Daudas upes gultnē Gaujas nacionālajā parkā. Tas ir trešais augstākais ūdenskritums Latvijā. Saukts arī par Lākturu upes, Jurbrenčupītes, Ķiļlupītes ūdenskritumu.
Soma upīte
Iztece Bebrenes pagasta dienvidos, uz austrumiem no Līkuma ezera. Tek dienvidu, vēlāk dienvidrietumu virzienā. Ietek Sviļu ezera ziemeļu galā.
Piktjuļi
Piktjuļi ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 309 km attālumā no Rīgas.
Donijs Brasko
"Donijs Brasko (en) ir 1997. gada ASV krimināldrāma, kuras režisors ir Maiks Ņūels. Galvenās lomas atveido Džonijs Deps, Als Pačīno, Maikls Madisens, Bruno Kirbijs, Džeimss Ruso un Enna Heiča. Filmas pirmizrāde notika.
FIB slepenais aģents iefiltrējas bandā, kur sāk arvien vairāk identificēties ar mafiju.
Rīgas apriņķa skola
Rīgas apriņķa skola var būt:
Alfrēds Pikārs
Alfrēds Moriss Pikārs (fr, dzimis, miris ) bija franču ierēdnis, inženieris un politiķis, 1900. gada Parīzes Pasaules izstādes ģenerālsekretārs, Francijas Jūras lietu ministrs no 1908. gada 22. oktobra līdz 1909. gada 24. jūlijam un viceprezidents. Francijas Valsts padomes loceklis no 1912. līdz 1913. gadam.
Elektrēnu pašvaldība
Elektrēnu pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Dzūkijas novadā. Tā robežojas ar Širvintu rajona, Viļņas rajona, Traķu rajona un Kaišadores rajona pašvaldībām.
Robežveipi
Apdzīvotā vieta atrodas uz ziemeļiem no Stirnienes.
Stroda upīte
Stroda upīte ir Kamiņčas ezerā ietekoša upe Augšdaugavas novadā. Tek dienvidu virzienā. Ietek Kamiņčas ezera ziemeļaustrumu galā, faktiski turpat, kur Jermulišku upe.
Ludvigsluste
Ludvigsluste ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidiem no Šverīnes.
Dibināta 1724. gadā, kad Mēklenburgas-Šverīnes hercogs Kristiāns Ludvigs II šeit sāka celt medību pili. No 1765. līdz 1837. gadam Ludvigsluste bija Mēklenburgas-Šverīnes hercogistes galvaspilsēta. Rezidence atradās no 1772. līdz 1776. gadam celtajā Ludvigslustes pilī. 1806. gada 21. jūnijā Ludvigslustē notika Dānijas karaļa Kristiāna VIII kāzas ar Mēklenburgas-Šverīnes hercogieni Šarloti Frederiku. 1835. gadā šeit notika pirmais Frīdriha fon Flotova operas atskaņojums. Otrā pasaules kara laikā pilsētas pievārtē atradās Vebelinas koncentrācijas nometne. Kara beigās pilsētu ieņēma angļi, vēlāk ASV karaspēks. Tomēr pēc vairākiem mēnešiem pilsēta nokļuva PSRS okupācijas zonā, un vēlāk VDR.
Ludvigslustē dzimuši:
Monako valsts ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Monako valsts ministri. Valsts ministrs ir Monako valdības vadītājs un to ieceļ Monako princis. Valsts ministrs savu pilnvaru periodā ir atbildīgs par monegasku valdības darbu un tās ārējām darbībām. Kā prinča pārstāvis viņš arī vada izpilddienestus, komandē policiju un militāros spēkus, kā arī vada valdības padomi.
Uzskaitījums
{{legend| #DDDDDD | Bez partijas/ Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
KF Feronikeli
KF Feronikeli (sq) ir 1974. gadā dibināts Kosovas futbola klubs no Drenas, kas šobrīd spēlē Kosovas Superlīgā.
Jeļizaveta Malahova
Biogrāfija
Vairākkārt izcīnījusi medaļas Ukrainas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās: 2 zelta (U12 - 2005. gadā, U14 - 2007. gadā) un 3 sudraba (U10 - 2003. gadā, U14 - 2006. gadā, U18 - 2008. gadā). 2007. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2014. gadā bijusi trešā Maskavas šaha festivāla Moscow Open studenšu turnīrā. 2016. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Malahovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2010. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Marta Basīno
Marta Basīno (it; dzimusi Kuneo) ir itāļu kalnu slēpotāja, divkārtēja pasaules čempione.
Karjera
2014. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja zelta medaļu milzu slalomā. Pasaules kausa sacensībās debitēja Lencerheidē 18 gadu vecumā, ieņemot 19. vietu milzu slalomā. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2011. gadā. Startēja tikai milzu slalomā, pirmajā braucienā ieņēma 8. vietu, bet otrajā nefinišēja. pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā Zeldenē, ieņemot 3. vietu milzu slalomā.
Phjončhanā ieņēma 5. vietu milzu slalomā, kombinācijā bija 10. vietā, bet slalomā nefinišēja. 2019. gada Pasaules čempionātā Orē izcīnīja bronzas medaļu komandu sacensībās. Individuāli gan milzu slalomā, gan kombinācijā ieņēma 13. vietu. milzu slalomā Kilingtonā guva savu pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos.
2021. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļu paralēlajā milzu slalomā. 2020.—2021. gada sezonā izcīnīja mazo kristāla globusu, uzvarot Pasaules kausa milzu slaloma ieskaitē. Sezonas laikā uzvarēja četros Pasaules kausa posmos. ieņēma 17. vietu supergigantā un 8. vietu komandu sacencībās, bet milzu slalomā un kombinācijā nefinišēja. 2023. gada Pasaules čempionātā kļuva par pasaules čempioni supergigantā.
Penkule
Penkule ir ciems Dobeles novada Penkules pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā Auces un Ālaves starpupē autoceļu P96 un V1128 krustojumā 22 km no novada centra Dobeles un 90 km no Rīgas. Penkulē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, dienas centrs «Tevi gaida», feldšerpunkts, pasts, veikals, luterāņu baznīca. Uz dienvidiem no ciema atrodas Penkules lidlauks. Sena apdzīvota vieta, kas kā Wanpen vēstures avotos pirmoreiz minēta 1272. gadā Spārnenes novada sadalīšanas protokolā. Mūsdienu apdzīvotā vieta attīstījusies ap bijušās Penkules muižas (Pankelhof) centru un Penkules kroņa pagasta valdi. Penkules luterāņu baznīca ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Itaipu aizsprosts
Itaipu aizsprosts (gn, pt, es) ir aizsprosts un hidroelektrostacija uz Paranas upes, atrodas uz robežas starp Brazīliju un Paragvaju. Ticis atvērts.
Otra lielākā hidroelektrostacija pasaulē gadā saražotās elektroenerģijas ziņā, 2013. gadā saražotas 98,6 TWh, 2014. gadā — 87,8 TWh, Ķīnā esošajā Triju aizu dambī 2013. gadā tika saražoti 83,7 TWh, 2014. gadā — 98,8 TWh. Ražošanas jauda sasniedz 14 GW. Te tiek saražoti apmēram 17% enerģijas, ko patērē Brazīlijā, un 75% enerģijas, ko patērē Paragvajā.
Amerikas civilinženieru biedrība (American Society of Civil Engineers) 1994. gadā iekļāva savā septiņu moderno pasaules brīnumu sarakstā.
Lēmums par Itaipu aizsprosta izbūvi tika pieņemts 1973. gadā, tādējādi iezīmējot jaunu sadarbības līmeni starp Brazīliju un Paragvaju. Izbūvējot aizsprostu, 1982. gadā tika pilnībā applūdināts viens no pasaulē lielākajiem ūdenskritumiem — Gvairas ūdenskrituma komplekss.
Vasiļjevka
Vasiļjevka var būt:
Kuibiševas ūdenskrātuve
Kuibiševas ūdenskrātuve (ru) ir ūdenskrātuve Volgas upes vidustecē, Krievijā. Pēc platības lielākā ūdenskrātuve Eirāzijā un trešā lielākā pasaulē pēc Voltas ūdenskrātuves un Smolvuda ūdenskrātuves. Ūdenskrātuve stiepjas 500 km garumā un administratīvi ietilpst Samaras un Uļjanovskas apgabalos un Tatarstānas, Marijelas un Čuvašijas republikās. Nodēvēta pēc Samaras pilsētas agrākā nosaukuma «Kuibiševa».
Ūdenskrātuve izbūvēta 1955.—1957. gados, pabeidzot Volgas V. Ļeņina HES būvniecību pie Toljati pilsētas. Hidroelektrostacijas aizsprosta augstums ir 29 m, kas Volgas upē un tās pietekās (Kama, Svijaga, Kazanka u.c.) izveidoja ūdenstilpi ar kopējo tilpumu ap 58 km³. Platākās vietas ūdenskrātuvē ir pie Kamas pietekas (40—44 km) un augšpus Uļjanovskas (27 km). Ūdenskrātuve izbūvēta elektroenerģijas ražošanai, kuģniecības nodrošināšanai un palu regulēšanai.
Tomičs
Tomičs (hr, sr; sieviešu dzimtē Tomiča) ir serbhorvātu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Piķi
Piķi ir ciems Umurgas pagastā, Limbažu novadā. Atrodas 92 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Darbnīcu dīķis.
Pasta iela
Pasta iela var būt:
TV3 Life
TV3 Life ir televīzijas kanāls Latvijā, kas izveidots 2020. gada 1. martā, aizvietojot kanālu Latvijas Neatkarīgā Televīzija jeb saīsinājumā LNT. Kanāls pieder uzņēmumam TV3 Group. Kanāls tiek pārraidīts latviešu valodā un tā programmu veido ārzemju un latviešu seriāli, filmas, tematiski raidījumi un realitātes šovi, kas ir orientēts sieviešu auditorijai. Kanāla populārās pārraides ir Latvijas seriāls "Viņas melo labāk", miniseriāls "Viņš. Robertiņš". Pašlaik šajā kanālā pārraida arī seriāla "UgunsGrēks" atkārtojumus.
2022. gada 1. martā Igaunijā tika izveidots kanāls TV3 Life, aizvietojot krievvalodīgo kanālu 3+, kas ēterā bija no 2005. gada. Informatīvais pilsētas raidījums krievu valodā "Tallinas ziņas" (Новости Таллинна), kurš tika rādīts kanālā 3+ un gada laikā noskatījās vairāk nekā 260 000 skatītāju, ir skatāms trijos televīzijas kanālos — Duo 7, 1+2 un TVN.
TV3 Group Latvijā pieder arī citi televīzijas kanāli: TV3, TV6, 3 Plus, TV3 Mini, radio Star FM un TOPradio, digitālās platformas — TV3 Play, Home3, Go3, TV3 Film, TV3 Sport, TV3 Sport 2 un portāls TV3.lv.
FK Bodø/Glimt
FK Bodø/Glimt ir profesionāls Norvēģijas futbola klubs no Būdē. Klubs ir dibināts 1916. gadā. Pašlaik spēlē Eliteserien, Norvēģijas futbola augstākajā līgā. Mājas spēles komanda aizvada Aspmyra stadionā, kura ietilpība ir 5635 vietas. Kluba futbolisti ir divas reizes kļuvuši par Norvēģijas kausa ieguvējiem. Labākais sasniegums līgā — 2020. gadā izcīnīta pirmā vieta.
Dūņupe (Dienvidsusējas pieteka)
Dūņupe, saukta arī Douņupe, Douņupīte vai Dūņupīte, ir Dienvidsusējas labā krasta pieteka.
Iztek no Saukas ezera rietumu gala. Tās gultne ir iztaisnota un salīdzinoši straujās upes tecējums atgādina lielu grāvi. Šķērso 5,5 km Saukas pagastā, tālāk plūst pa Neretas pagasta teritoriju, kur pie Lejas Kupšanu mājām ietek Dienvidsusējā. Visā upes garumā tā tiek regulēta (1931-1934), izņemot pašu tās lejteci. Upe galvenokārt plūst pa plašiem pļavu un purvu masīviem. Krasti aizauguši ar blīvām parastās niedres audzēm, kalmi, ežgalvītēm, purva purenēm, lielajām nātrēm, parastajām vīgriezēm, meža meldriem parasto miežubrāli. Daļa upes teritorijas iekļaujas Saukas dabas parkā.
Vieve
Vieve ir pilsēta Lietuvā uz rietumiem no Viļņas pie Vieves ezera.
Pirmoreiz rakstos minēta 1539. gadā, kad minēta kā Ogiņsku dzimtas īpašums. 17. gadsimta sākumā pilsētā nodibināta tipogrāfija un iespiedprese attēlota arī pilsētas ģerbonī. 1919. gada 26. aprīlī un 8. maijā pie Vieves notika pirmās sadursmes, kas noveda pie Polijas-Lietuvas kara sākšanās. Starp pasaules kariem netālu no pilsētas atradās faktiskā Polijas robeža.
Bangaras forts
Bangaras forts (hi) ir 17. gadsimtā celts forts, kas atrodas Radžastānas reģionā, Indijā. Apkārt fortam ir izveidojies Bangaras ciems, kas vēlāk tika pamests. Būve ir iespaidīgs pamestu ēku kopums, kura lielākā daļa ir saglabājusies līdz mūsdienām. Pie Bangaras forta ir novietota zīme, kas brīdina, ka atrašanās tā teritorijā pēc saulrieta un pirms saullēkta ir stingri aizliegta. Par šīs zīmes izvietošanas iemeslu tiek uzskatīta spoku aktivitāte forta un ciema apkārtnē.
Sharp
Sharp var būt:
Vezenbergas pils
Vezenbergas pils (de) jeb Rakveres pils (et) bija Livonijas ordeņa pils Rakveres pilsētā Igaunijā. Līdz mūsdienām saglabājušās pilsdrupas ir daļēji atjaunotas, tajās iekārtots muzejs.
Apraksts
Vezenbergas pils ziemeļu daļa 1508. gadā bija būvēta kā franciskāņu klostera ēka. Dienvidu spārna būvniecības laikā uzbūvēti divi sānu stūra torņi un austrumu vārtu komplekss. Viens no pils dienvidrietumu torņiem tika celts kā apaļš artilērijas tornis.
Vēsture
14. gadsimta sākumā dāņi uzcēla jaunu mūra pili ar sienām, kuru biezums bija līdz 2 metriem, rietumu sienas augstums bija līdz 7 metriem. 1346. gadā Dānijas karalis Valdemārs IV pārdeva Harijas un Virijas provinces Livonijas ordenim par 10 000 markām. Pils kļuva par Rakveres fogtejas pārvaldes centru. Livonijas kara laikā 1558. gadā pili ieņēma Krievijas caristes karaspēks. No 1574. gada janvāra līdz martam to neveiksmīgi mēģināja ieņemt zviedru karaspēks, kas viņiem izdevās tikai 1581. gadā. 1582. gadā Jamzapoļskas miera līguma krievu tekstā zviedru ieņemtā pils tika dēvēta par Ракобож vai Фегссевер. Pēc kara beigām Vezenbergas pils nonāca Zviedru Igaunijas sastāvā.
Poļu-zviedru kara (1600—1629) laikā 1602. gadā to iekaroja Polijas-Lietuvas karaspēks lielhetmaņa Jāņa Zamoiska vadībā. 1605. gadā sagrauto cietoksni atguva zviedru karaspēks.
Nīmeiers
Nīmeiers var būt:
Latvijas krievi
Latvijas krievi ir skaitliski lielākā Latvijas mazākumtautība. Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Latvijā dzīvoja 556 422 krievi (26,9% no iedzīvotāju kopskaita). Pēc 2019. gada 1. janvāra Iedzīvotāju reģistra datiem Latvijas krievu skaits bija 538 361, no viņiem 345 908 (64,3%) bija Latvijas pilsoņi, 147 220 (27,3%) nepilsoņi, bet 45 103 (8,4%) citu valstu (galvenokārt Krievijas Federācijas) pilsoņi.
Skaits pašvaldībās (2022)
Vairums Latvijas krievu dzīvo Rīgā un citās lielākajās pilsētās, izņemot Latgali, kur liela daļa krievu dzīvo arī laukos:
Vēsture
Etnonīmam „krievi” latviešu valodā ir sena izcelsme. Tas radies no latgaļu sakariem ar Polockas krivičiem, vēlāk tā lietojums tika paplašināts un ar to varēja apzīmēt gan Novgorodas slovēņus, gan tirgotājus no Vitebskas un Pleskavas. Pirmās ziņas par lielāku senkrievu kopienu vismaz vairāku simtu kopskaitā pašreizējās Latvijas teritorijā ir kopš 15. gadsimta. kad ar strūgām un plostiem ik vasaru pa Daugavu lejup devās simtiem tirgotāju un amatnieku no Polockas un Vitebskas, lai rudenī dotos atpakaļ. Slāvu tirgotāju vajadzībām tika iekārtoti pareizticīgo dievnami, ir zināmas vairākas pastāvīgas slāvu tirgotāju un plostnieku apmetnes Daugavas krastos un Rīgā, kur pastāvēja īpaša cunfte un jauns — krievu krāmu bodnieku — amats.
Lielākā skaitā krievu migrācija sākās pēc 1667. gada ortodoksās krievu baznīcas veiktās Nikona reformas, kad, glābjoties no vajāšanām, Latgalē, Sēlijā un Rīgā apmetās lielāks skaits vecticībnieku bēgļu no Krievijas caristes. Būdami norūdīti dzīves grūtībās, strādīgi un nelietodami alkoholu, vecticībnieki kļuva pazīstami kā labi un apzinīgi strādnieki un viņus labprāt pieņēma darbā gan laukos, gan pilsētā. Zviedru Vidzemē un Kurzemes un Zemgales hercogistē ēku būvniecības monopols bija krievu namdaru arteļu jeb „plotnieku” (de), organizētu pēc cunftu principa ziņā, kas veica lielāko daļu celtniecības darbu pilsētās un muižās.
Pēc Baltijas provinču pievienošanas Krievijas Impērijai 18. gadsimtā, tajās ieradās ievērojams skaits valsts pārvaldes aparāta ierēdņu. Latgalē ieceļoja arī pareizticīgie zemnieki un baltkrievi. 1861. gada dzimtbūšanas atcelšana Krievijā un Baltijas straujākā industrializācija ieceļošanu paātrināja: 1897. gadā krievu valodu par dzimto Latvijas teritorijā atzina 155 000 cilvēku, no tiem 65 000 bija vecticības piekritēji. No iedzīvotāju kopskaita krievi, ukraiņi un baltkrievi veidoja 12%, 1920. gadā — 5,9% krievu un 4,3 % baltkrievu, 1935. gadā — 8,8% krievu un 1,4% baltkrievu. Izveidojās plašas krievu apmetnes gar Daugavu pie Lielvārdes un Rīgas priekšpilsētās. 19. gadsimtā krievu namnieki paši savos uzņēmumos aicināja darbaspēku no Smoļenskas, Rjazaņas, Maskavas guberņām. Imperatora Aleksandra II reformu laikā tika īstenotas nozīmīgas pilsētu pašvaldības reformas, un krievi ieguva iespēju ievēlēt tajās savus pārstāvjus. Rūpniecības pacēluma gados, īpaši strauji 1907.—1909. gadā, Rīgā papildus ieplūda ap 30 000 krievu strādnieku.
Pirmā pasaules kara laikā Krievijas impēriskās politikas galvenie paudēji un atbalstītāji (ierēdniecības aparāts, militāro un garīdzniecības aprindu augšslānis u.c.) pameta Latviju. Krasi samazinājās rūpniecības strādnieku, un arī krievu strādnieku, skaits vispār. Evakuācijas un bēgu gaitu dēļ pēc kara Rīgas krievu iedzīvotāju skaits samazinājās par 70 000. Palika tie, kas dzīvoja šeit jau sen un ilgstoši — krievu zemnieki Latgalē, Rīgas un citu pilsētu krievu vidusslānis. Brīvības cīņās 50 krievi tika apbalvoti ar Lāčplēša Kara ordeni. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas 1918. gada novembrī krievu kopiena sāka skaitliski pieaugt uz t.s. baltemigrācijas rēķina, vecā režīma piekritējiem bēgot no padomju varas un rodot politisko patvērumu Latvijā.
1920. gadā Latvijā dzīvoja 134 746 krievi, bet 1935. gadā 206 499 (10,59% no iedzīvotāju kopskaita). Krievu skaita strauju pieaugumu izskaidro bēgļu atgriešanās, emigrantu plūsma no Padomju Krievijas, Abrenes apriņķa austrumu daļas pagastu pievienošana Latvijai (tajos krievi bija ievērojamā pārākumā) un daudzbērnu ģimeņu lielais īpatsvars. Absolūtais krievu vairums tolaik bija Latvijā dzimušie cilvēki, kopumā 89,44%, bet Latgalē — 95,21%. Lielākā krievu daļa dzīvoja Latgalē (74,56%) un bija nodarbināti lauksaimniecībā. Gandrīz visi krievi bija Latvijas pilsoņi. Krievu valoda pēc izplatības ieņēma otro vietu aiz latviešu valodas. Visu parlamentārās republikas pastāvēšanas laiku Saeimā bija atļauts teikt runas ne tikai latviešu, bet arī krievu un vācu valodā. Ar laiku izveidojās vairākas krievu politiskās partijas (pilnīgi strukturētas bija 5 krievu partijas). Visās četrās pirmskara Latvijas Saeimās krievi veidoja savas frakcijas. Vecticībnieku un pareizticīgo vēlētājus pārstāvēja atsevišķas frakcijas. Krievu sabiedrības pārstāvju skaits Latvijas likumdošanas institūcijā svārstījās no 3 līdz 6 deputātiem. Izveidojās krievu valodā iznākošs preses izdevumu tīkls — dažādos laika posmos neatkarīgajā Latvijā 20.—30. gados izdeva vairāk nekā 70 laikrakstu un 80 žurnālu krievu valodā. Bija izveidots skolu tīkls ar krievu mācību valodu: 124 pamatskolas 1919./20. mācību gadā un 236 pamatskolas 1933./34. mācību gadā, 12 krievu vidusskolas, vēlāk to skaits pārlatviskošanas politikas ietekmē tika samazināts līdz 10 vidusskolām (bērniem no krievu un latviešu jauktajām ģimenēm piespiedu kārtā bija jāmācās tikai latviešu skolās, un 1939./40. mācību gadā darbojās vairs tikai divas krievu vidusskolas). Krieviem līdz ar citām mazākumtautībām tika ierobežotas studiju iespējas augstskolās, amatu iegūšanā valsts pārvaldē, pašvaldībās vai armijā, bija ierobežojumi un pat aizliegumi nekustamā īpašuma iegūšanā.
Latvijas krievu skaita izmaiņas (kopš 1979)
Pēc tautas skaitīšanu datiem Latvijas krievu skaits pēdējo 100 gadu laikā ir vairākkārt strauji mainījies:
Pēc Latvijas Republikas valstiskuma atjaunošanas krievu skaits un īpatsvars būtiski samazinājās, taču tie joprojām ir lielākā Latvijas mazākumtautība:
Krievi latvju dainās
Krišjāņa Barona „Latvju dainās” apkopoti 496 tautasdziesmu varianti ar leksēmu „krievi”, bet Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūta Latviešu folkloras fondu materiālos atrodamas 916 krievu tematikas tautasdziesmu varianti, pie kam visvairāk dziesmu nākušas no Latgales (40%) un Vidzemes (26%). Latviešu dainās nav nošķirti baltkrievi no krieviem, domājams, ka daļa dziesmu ir radušās tajā vēstures periodā, kad letgaļu kaimiņu tauta bija kriviči. Savukārt tautasdziesmu rašanās jaunākajā periodā par „krievos ņemšanu” dēvēta rekrutēšana Krievijas Impērijas karaspēkā, tādēļ ne vienmēr leksēma „krievi” nozīmē etnisko piederību, bet dažreiz apzīmē krievu karaspēkā iesauktu karavīru. Tas pats sakāms par apzīmējumu „krieva sieva”, proti, tā var būt arī krievu armijā iesaukta latviešu karavīra sieva.
Daļa latviešu tautasdziesmu saglabājušas kopīgo vēsturisko atmiņu par atkārtotajiem Krievijas karaspēka iebrukumiem Livonijas kara, Otrā Ziemeļu kara un Lielā Ziemeļu kara laikā:
Rokuli
Rokuli (arī Rokuļi) ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 10,5 km no pagasta centra Kokariem, 9,7 km no novada centra Varakļāniem un 200,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P84 (Madona—Varakļāni).
Bluķupe
Bluķupe ir Rīgas HES dambja labā krasta apvadkanālā ietekoša upe Salaspils novadā starp Rīgu un Salaspili. Izteka starp Mežezeriem un Piķurgām. Tek dienvidu virzienā. Bluķupi pirms ieteces apvadkanālā šķērso valsts autoceļš A6 (Rīga—Daugavpils—Krāslava—Baltkrievijas robeža (Pāternieki)), kā arī dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils.
Līna Vertmullere
Līna Vertmullere (it, ; dzimusi, mirusi ) bija itāļu scenāriste un kinorežisore.
1977. gadā viņa kļuva par pirmo sievieti, kas nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais režisors" par filmu Seven Beauties (Pasqualino Settebellezze, 1975). Par šo filmu bija nominēta arī kā scenārija autore. Tāpat starp viņas atpazīstamākajām filmām ir arī Which Way Is Up? (Mimì metallurgico ferito nell'onore, 1977), Love & Anarchy (Film d'amore e d'anarchia, ovvero: stamattina alle 10, in via dei Fiori, nella nota casa di tolleranza..., 1973) un "Aiznestie" (Travolti da un insolito destino nell'azzurro mare d'agosto, 1974). 2019. gadā Vertmullere saņēma Kinoakadēmijas goda balvu.
Reņģe (nozīmju atdalīšana)
Reņģe var būt:
Zebrene
Zebrene ir ciems Dobeles novada Zebrenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Bērzes krastā pie autoceļa P104 30 km no novada centra Dobeles un 93 km no Rīgas. Zebrenē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Reņģes muižas (Rengenhof) centru un līdz 1920. gadu beigām dēvēta par Reņģi. Izaugusi pēckara gados kā ciema padomes (līdz 1975. gadam un no 1990. gada) un padomju saimniecības «Zebrene» centrālais ciemats.
Reņģes muižā dzimis Pēterburgas Zinātņu Akadēmijas prezidents, no 1740. gada Krievijas sūtnis Dānijā, Hamburgā, Brēmenē un Lībekā Johans Albrehts fon Korfs (Johann Albrecht von Korff, 1697—1766).
Džons Fedorovičs
Džons Fedorovičs (en; dzimis Ņujorkā) ir ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1986).
Kumīns
Kumīns jeb romiešu ķimenes (Cuminum cyminum) ir čemurziežu dzimtas garšaugs. Kumīns ir 30–50 cm augsts lakstaugs, kas tiek kultivēts tā aromātisko sēklu dēļ, kas kulinārijā tiek izmantotas kā garšaugi. Tā dabiskais izplatības areāls ir no Vidusjūras austrumu piekrastes līdz Indijai. Mūsdienās vislielākā kumīna raža ik gadu tiek ievākta Indijā (aptuveni 70% no kopējās pasaules ražas).