cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taimiņš
Sistemātikas izmaiņas
Eiropas ezera forele, kas mājo ezeros, arī ir migrējoša morfa, kas nārstot dodas uz upēm, lai gan nārstošana novērota arī seklākās ezeru piekrastēs. Būtu jāatzīmē fakts, ka okeānā dzīvojošais taimiņš nārsta laikā mīt vienās un tajās pašās upītēs, kurās mājo strauta forele. Abas morfas ir ģenētiski vienādas, bet zinātniekiem nav izskaidrojuma, kādēļ viena morfa nekad nepamet saldūdeni, bet otra migrē uz jūru.
Izplatība
Taimiņa dabīgais izplatības areāls saistīts ar Eiropu, Ziemeļāfriku un Āzijas rietumiem, bet tas veiksmīgi introducēts gandrīz visur pasaulē.
Taimiņa dabīgais izplatības areāls aptver Eiropas Atlantijas un Ziemeļu ledus okeāna piekrastes un saistīto jūru krastus, sākot ar Norvēģijas ziemeļiem un Krievijas Balto jūru un beidzot ar Atlasa kalniem Ziemeļāfrikā. Izplatības areāla rietumu robeža sasniedz Islandi, bet austrumu robeža sasniedz Arāla jūru un Amudarjas baseinu Afganistānā un Pakistānā.
Taimiņš mājo arī Latvijas jūras piekrastē. Lai nārstotu, tas ienāk upēs. Latvijā sastopama arī taimiņa saldūdens morfa — strauta forele. Strauta forele un ezera forele mājo Eiropas iekšzemes baseinos, īpaši bieži strauta foreles sastopamas kalnainu apvidu avotos.
Introdukcijas vēsture
Taimiņš ir introducēts daudzviet pasaulē: Ziemeļamerikā, Dienvidamerikā, Austrālāzijā, Āzijā, Āfrikas austrumos un dienvidos. Suga ir veiksmīgi iedzīvojusies un jaunajās teritorijās izveidojusi stabilas populācijas.
Pirmās introdukcijas notika Austrālijā 1864. gadā, kad no Anglijas tika atvesti 1500 ikri, no kuriem garajā ceļā izdzīvoja 300. 1866. gadā taimiņš mājoja arī Tasmanijas upēs, bet 1868. gadā ikri tika izlaisti arī Jaunzēlandes upēs. Dienvidāfrikā taimiņš tika introducēts 1890. gadā, bet 1909. gadā tas jau mājoja Kenijas kalnu avotos. Himalaju upītēs Indijas rietumos taimiņš tika palaists 1868. gadā un 1900. gadā tā populācija jau bija nostiprinājusies Kašmiras un Madrasas reģionos.
Pirmās introdukcijas Ziemeļamerikā notika 1886. gadā Ņūfaundlendā, Kanādā. Mūsdienās vienīgās Kanādas teritorijas, kurās taimiņš nemājo, ir Jukona un Ziemeļrietumu Teritorijas. Introdukcija Dienvidamerikā sākās 1904. gadā Argentīnā. Mūsdienās taimiņš mājo arī Čīles, Peru un Folklenda Salu upēs.
Izskats
Taimiņa ķermenis ir slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute liela, ar asiem zobiem, vērsta uz priekšu, augšžokļa gali sniedzas aiz acu aizmugurējās malas. Mugura zilganpelēka vai zeltaini brūna, sāni un vēders sudrabains. Uz sāniem virs un zem sānu līnijas nelieli, melni x-veida plankumi. Uz muguras spuras un astes spuras augšdaļas melni plankumiņi. Taimiņam līdzīgi kā lasim ir taukspura. Mazuļu taukspura ir oranža vai ar sārtu galu.
Taimiņš (Salmo trutta m. trutta)
Pieaudzis taimiņš visbiežāk ir nedaudz mazāks par lasi. Parasti tas ir 40—60 cm garš un sver līdz 10 kg. Tomēr taimiņš var izaugt līdz 140 cm un sasniegt 30,5 kg. Latvijā lielākie taimiņi sasniedz 97 cm garumu un 10 kg svaru. Pirms nārsta tēviņam uz ķermeņa izveidojas sārti plankumiņi, bet apakšžoklis kāšveidīgi izliecas.
Ezera forele (Salmo trutta m. lacustris)
Līdzīgi kā taimiņš, ezera forele parasti ir 40—80 cm gara, bet lielākie īpatņi sasniedz 150 cm garumu un 27,2 kg svaru.
Strauta forele (Salmo trutta m. fario)
Strauta forele vides ietekmē neizaug tik liela kā taimiņš. Pieaudzis īpatnis ir 30—50 cm garš un sver līdz 3 kg. Strauta forele ir arī daudz krāsaināka nekā taimiņš. Tai ir tumša, zaļganbrūna mugura un gaišāki, dzeltenīgāki sāni un vēders. Abās pusēs sānu līnijai izvietoti gan melni, gan sarkani punktiņi, kas ir arī uz muguras spuras. Atšķirībā no okeānā dzīvojošā taimiņa strauta forele pirms nārsta izskatu daudz nemaina. Strauta foreles mazuļus praktiski nav iespējams atšķirt no taimiņa mazuļiem, kas pirmos dzīves gadus pavada upē. Tie visi ir izraibināti ar melniem un sarkaniem punktiņiem.
Bioloģija
Saldūdens morfas visu dzīvi pavada saldūdenī, bet anadromā morfa galvenokārt mājo jūrā un okeānā, ierodoties upēs uz nārstu. Pirmo reizi nārstot taimiņš dodas 1—7 gadu vecumā. Anadromās morfas mazuļi upēs pavada 1—7 gadus (Latvijā vairums 2 gadus), līdz sasniedz 10—19 cm garumu.
Kad taimiņš no saldūdens nokļūst jūrā, tā organismā izmainās vielmaiņas procesi. Tas sāk medīt citas zivis un pārvietoties lielākos attālumos, lai gan pamatā tas uzturas piekrastē, ne tālāk kā 3 km no krasta. Taimiņam ir novērota līdz 600 km tāla migrācija no dzimtās upes ietekas. Taimiņa pārvietošanās ātrums ir apmēram 28 km diennaktī. Šī zivs ir vienpate un neveido barus.
Pieaugušie īpatņi jūrā barojas galvenokārt ar reņģēm un brētliņām, kā arī ar stagariem, salakām un citām nelielām zivīm un vēžveidīgajiem. Jūras apstākļos taimiņš strauji aug un pieņemas svarā. Turpretī saldūdens foreles, kas dzīvo upēs un ezeros, pārtiek no kukaiņiem un to kāpuriem, kurus medī gan ūdenstilpes dibenā, gan uzlasa no ūdens virsmas. Tās barojas arī ar citiem bezmugurkaulniekiem, vardēm, kurkuļiem un mazām zivtiņām.
Vairošanās
Dzimumgatavība taimiņam iestājas 2—7 gadu vecumā, kad tas sasniedz 25—50 cm garumu. Taimiņi nārsto laikā no septembra līdz martam, Latvijā oktobrī un novembrī, kad ūdens temperatūra ir 0—9 °C. Nārsts notiek 0,25—3,5 metru dziļumā. Taimiņiem raksturīgs vienlaicīgs nārsts, kurā piedalās arī upēs nobriedušie maza auguma tēviņi. Mātīte veido ligzdu, nēršot 2000—30 000 ikru, ierokot tos oļainā gultnē. Ikru attīstība ilgst 60—170 dienas.
Latvijas upēs taimiņa kāpuri izšķiļas pavasarī, aprīlī un maijā, kad ūdens iesilst. Kāpuri pārtiek no sava dzeltenuma maisiņa. Kad tas izlietots, mazulis izlien no oļiem un sāk meklēt barību. Iesākumā tie ir sīki ūdens bezmugurkaulnieki, paaugoties tiek medīti lielāki kukaiņi, kāpuri, tārpi un vēžveidīgie. Pirmajā dzīves gadā mazuļi uzturas savas dzimšanas vietas apkārtnē, pavisam nelielā upes teritorijā, slēpjoties aiz akmeņiem un bedrītēs. Ziemu tie pārlaiž zem akmeņiem. Gadu veci mazuļi parasti neizaug garāki par 12 cm, kaut gan to izmērs var būt diezgan atšķirīgs. Parasti upē tie pavada vēl vienu gadu. Savvaļā tiek veidoti hibrīdi ar lasi un avota paliju.
Pēc otrās ziemas anadromās morfas taimiņi dodas uz jūru. Šāda vecuma taimiņus sauc par smoltiem, tie ir kļuvuši sudrabaini un sasnieguši gandrīz 20 cm garumu. Savvaļā taimiņš var sasniegt 38 gadu vecumu.
Sistemātika
Taimiņam (Salmo trutta) ir papildu divas pasugas:
Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāzija
Draudzīgā Aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāzija (saīsināti DACVĢ) ir valsts ģimnāzija, kas izveidota 1939. gadā, atjaunota 1991. gadā. Atrodās Zvirbuļkalnā, Pūces ielā 2.
Vēsture
Cēsu Valsts ģimnāzijas pirmsākumi izsekojami līdz 1825. gadam, kad skolotājs Alberts Holanders Vecbrenguļos nodibināja privāto skolu, kuru 1826. gadā pārcēla uz Bērzaini pie Cēsīm. 1837. gadā skolā atvēra visas ģimnāzijas klases un tā ieguva Bērzaines ģimnāzijas nosaukumu. Kad Baltijas pārkrievošanas laikā 1892. gadā ģimnāziju slēdza, Kārlis Millers Cēsīs atvēra savu privāto reālskolu zēniem, bet 1907. gadā Kristīne Apkalne dibināja Cēsu sieviešu ģimnāziju.
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Bērzaines ģimnāzijas ēkā 1920. gadā darbību uzsāka Cēsu Bērzaines Valsts vidusskola, no 1925. gada Cēsu Valsts vidusskola. 1929./30. m. g. Cēsu valsts vidusskolu pārdēvēja par Cēsu Valsts ģimnāziju, kuru 1938. gadā pārcēla uz jaunuzbūvētu ēku (projekta autors Indriķis Blankenbergs; tagad Leona Paegles iela 1). 1939. gada februārī skola ieguva Cēsu valsts Draudzīgā aicinājuma ģimnāzijas nosaukumu.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā to pārdēvēja par '''Cēsu 1. vidusskolu'''. 1942. gadā par Cēsu Valsts ģimnāziju, 1944. gadā atkal par Cēsu 1. vidusskolu. 1991. gadā no Cēsu 1. vidusskolas atdalīja Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāziju. Sākumā jaunā ģimnāzija palika Cēsu 1. vidusskolas telpās Leona Paegles ielā, gan divās ēkās Raunas ielā. 1992. gadā skolai piešķīra jaunas telpas un tā pārcēlās uz tagadējo atrašanās vietu bijušā 8. bērnudārza telpās Pūces ielā.
Platenes kanāls
Platenes kanāls ir ūdenstece Ventspils novadā. Savieno Klāņu-Būšnieku kanālu un Platenes upi.
Virzās ziemeļu-dienvidu virzienā. Ūdensteci nešķērso valsts autoceļi. Tās krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.
Novomisļi (Rušonas pagasts)
Novomisļi ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 224 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Eikša ezers.
Liesmas iela (Jūrmala)
Liesmas iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Liesmas iela sākas krustojumā ar A. Upīša ielu un beidzas krustojumā ar Tukuma ielu. Kopējais ielas garums ir 350 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Liesmas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Liesmas iela ir savienota ar šādām ielām:
Kosmos-2491
Kosmos-2491 (Космос-2491) ir Krievijas manevrējošais pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2013. gada decembrī Krievijas Aizsardzības ministrijas vajadzībām. 2014. gadā tas pārtrauca aktīvo darbību. 2019. gada decembrī no tā sāka atdalīties fragmenti.
Vladimirs Leščovs
Vladimirs Leščovs (dzimis Daugavpilī) ir latviešu režisors.
Kosmos-2491
Kosmos-2491 tika palaists 00:31 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti sakaru pavadoņi Kosmos-2488, Kosmos-2488 un Kosmos-2490. No dzinējbloka Briz-KM pavadoņi atdalījās 02:16 UTC.
Lai arī oficiāli tika paziņots par trīs pavadoņu palaišanu, par ceturto nekas netika minēts. Apzīmējums Kosmos-2491 sākotnēji tika dots 2014. gada martā palaistajam GLONASS pavadonim, kurš vēlāk saņēma nosaukumu Kosmos-2494. Informācija par Kosmos-2491 palaišanu parādījās vēlāk ANO reģistrā, bet par pavadoņa tipu un uzdevumiem oficiāli nekas netika paziņots.
Vladimirs Leščovs
No 1982. līdz 1989. gadam mācījies Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā. No 2001. līdz 2002. gadam studējis Konstfack universitātē Zviedrijā.
Kosmos-2491
Līdzīga situācija bija 2014. gada decembrī, kad noklusēta tika Kosmos-2499 palaišana. Pēc Rietumu ekspertu novērojumiem, Kosmos-2499 veicis neparastus manevrus, vairākkārt pazeminot un paaugstinot perigeju un apogeju. Iespējams, ka kosmiskais aparāts izmēģināja jauna veida jonu dzinēju. Daži spekulēja, ka Kosmos-2499 ir pretpavadoņu ierocis.
Beidzot 2014. gada decembrī Krievijas kosmiskās aģentūras vadītājs Oļegs Ostapenko paziņoja, ka manevrējošie kosmiskie aparāti Kosmos-2499 un Kosmos-2491 nav "pavadoņu slepkavas"; tas ir iniciatīvas darbs sadarbībā ar Krievijas zinātņu akadēmiju, un savu uzdevumu pavadoņi ir izpildījuši.
Vladimirs Leščovs
1991. gadā sācis strādāt kā neatkarīgs mākslinieks un ilustrators. Veidojis personālizstādes gan Latvijā, gan Krievijā. 1993. gadā sācis veidot animētas reklāmas un TV klipus. No 1993. līdz 2002. gadam strādājies vairākās Latvijas televīzijas un video studijās. 2007. gada sākumā dibinājis savu filmu studiju "Lunohod".
Kosmos-2491
2014. gadā Kosmos-2491 bija sācis pārraidīt telemetriju Morzes kodā ar radioamatieru izsaukuma signālu RS-46.
Vladimirs Leščovs
2018. gadā par filmu "Elektriķa diena" saņēma Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais animācijas režisors".
Kosmos-2491
ASV kosmisko objektu sekošanas dienests novēroja, ka 2019. gada 23. decembrī 13:21 UTC Kosmos-2491 mainīja orbītu par 1,5 metriem sekundē. Tika pamanīts, ka no pavadoņa atdalījušies 10 fragmenti.
Neraizējies, dārgā
"Neraizējies, dārgā" (en) ir 2022. gada ASV psiholoģiskā trillera filma. Filmas režisore ir Olīvija Vailda, scenārija autore Keitija Silbermena. Lomas atveido Florensa Pjū, Harijs Stailss, Olīvija Vailda, Džemma Čana, KiKi Leina, Niks Krolls un Kriss Pains.
Pēc Vaildas debijas režijā ar filmu Booksmart (2019) labajiem panākumiem notika vairāku studiju cīņa par viņas otrās filmas tiesībām, kuras beigās ieguva kinostudija New Line Cinema. Pjū pievienojās aktieru grupai 2020. gada aprīlī, un tā paša gada septembrī Stailss aizstāja Šiu Lebafu galvenā aktiera lomā. Filmēšana sākās Losandželosā oktobrī un ilga līdz 2021. gada februārim. Filmai lielu uzmanību piesaistīja plašsaziņas līdzekļi par pretrunīgajiem ziņojumiem par Lebafa nomaiņas apstākļiem un iespējamiem konfliktiem starp Vaildu un Pjū.
Filmas "Neraizējies, dārgā" pasaules pirmizrāde notika 79. Venēcijas kinofestivālā, bet ASV kinoteātros filmu demonstrē no 23. septembra un to izplata Warner Bros. Pictures. Latvijā filmu demonstrē no 22. septembra. Filma saņēmusi dažādas kritiķu atsauksmes, kas izceļ Pjū aktierspēli, Pauela mūziku un filmas mākslinieka darbu, bet kritizē scenāriju un Stailsa aktierspēli.
Kārlis Anitens
Kārlis Anitens (dzimis Smiltenē) ir latviešu dramaturgs un režisors.
1994. gadā beidzis Smiltenes ģimnāziju. 1998. gadā Latvijas Universitātē ieguvis bakalaura grādu biznesa vadībā. 2000. gadā ieguvis maģistra grādu vadības teorijā. 2009. gadā ieguvis LU Filoloģijas un mākslas zinātņu fakultātes sertifikātu rakstniecības teorijā un praksē. 2015. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmiju un ieguvis maģistra grādu teātra mākslā.
Ir Muzikālā teātra 7 dibinātājs.
87 Silvija
Silvija, arī 87 Silvija ir asteroīds ar diametru apmēram 273 ± 10 km. Objekts atrodas asteroīdu joslas ārmalā, pieder P tipa asteroīdiem. Silvijai ir zināmi divi pavadoņi – Rems un Romuls.
Asteroīdu atklāja angļu astronoms Normans Pogsons (Norman Pogson) Madrasas observatorijā. Objektu nodēvēja Rējas Silvijas vārdā. Rēja Silvija itāļu mitoloģijā ir Romas dibinātāju Romula un Rema māte.
Orbīta un fiziskie parametri
Silvijai ir neregulāri izstiepta forma, virsma tumša ar ļoti zemu albedo. Virsmu klāj silikātu minerālu un ar oglekli bagātu materiālu maisījums. Asteroīds nav viengabalains, tam ir blīvāks kodols, kuru klāj mazāk blīvs materiāls. Pētījumi liecina, ka tas ir stipri porains, tukšumi aizņem ap 20 – 60 %. Silvija pieder Kibeles tipa asteroīdu grupai, ir šīs grupas lielākais objekts.
Pavadoņi
Silvijai ir zināmi divi pavadoņi – Romuls un Rems. Romulu atklāja astronomi Maikls Brauns un Žans-Liks Margots (Jean-Luc Margot), izmantojot Keka 2. teleskopu. Pavadonis apriņķo asteroīdu apmēram 1360 km attālumā, tā diametrs ap 18 ± 4 km. Rems tika atklāts. To paveica vairāku zinātnieku komanda, strādājot Eiropas Dienvidu observatorijā. Rems apriņķo Silviju apmēram 706 km attālumā, tā diametrs ap 7 ± 2 km.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aizputes novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aizputes novadā.
Hopkinss
Hopkins var būt:
Frīstaila slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — akrobātika sievietēm
Akrobātika sievietēm bija viena no 13 disciplīnām frīstaila slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Gentinas sniega parkā, Džandzjakou, 2022. gada 14. februārī. Sacensībās kopā bija pārstāvētas 25 sportistes no 10 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Ķīnas sportiste Sjui Mentao (fināla rezultāts — 108.61 punkti), sudraba medaļu ieguva Baltkrievijas sportiste Hanna Huskova (fināla rezultāts — 107.95 punkti), bet bronzas medaļu ieguva ASV sportiste Megana Nika (fināla rezultāts — 93.76 punkti). Ķīnietei Sjui Mentao šī bija pirmā olimpiskā zelta medaļa, bet amerikāniete Megana Nika izcīnīja savu pirmo olimpisko medaļu.
Kvalifikācija sacensībām
Kopumā disciplīnai kvalificējās 25 sportistes. Lai sportiste varētu piedalīties sacensībās, viņai bija jābūt vismaz 80,00 FIS punktiem FIS punktu rangā uz 2022. gada 17. janvāri un 30 labāko sportistu sarakstā Pasaules kausa sacensībās vai FIS frīstaila slēpošanas 2021. gada pasaules čempionātā. No vienas valsts disciplīnā maksimāli varēra startēt ne vairāk kā četras sportistes.
Kvalifikācija
Kvalifikācijas sacensībās startēja visi 25 sportisti. No pirmās kvalifikācijas automātiski finālam kvalificējās labākās sportistes pēc punktiem. Savukārt pārējie sportisti startēja otrajā kvalifikācijā. Otrajā kvalifikācijā sportisti veica vēl vienu lēcienu. Par otrās kvalifikācijas galveno rezultātu tika ņemts labākais rezultāts pēc punktiem no 1. vai 2. kvalifikācijas. No otrās kvalifikācijas finālam kvalificējās arī 6 sportisti.
— kvalifikācija finālam.
Fināls
Fināla kārta bija sadalīta divos posmos. Pirmajā finālā startēja 12 labākie sportisti no kvalifikācijas kārtām. Sportistiem šajā fināla kārtā bija jāveic divi lēcieni, kur par fināla rezultātu ņēma labāko lēcienu. Otrajā finālā (cīņā par medaļām) startēja 6 labākie sportisti. Viņiem bija jāveic fināla lēciens, par kuru tika pasniegtas olimpiskās medaļas.
— kvalifikācija 2. finālam.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 25 sportisti no 10 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Čormoza
Čormoza (ru) ir pilsēta Krievijā, Permas novada Iļjinskas rajonā. Izvietojusies Kamas ūdenskrātuves krastā pie Čormozas upītes ietekas 102 km no novada centra Permas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies kā strādnieku ciemats pie barona Nikolaja Stroganova 1761. gadā uzceltās vara lietuves. 1778. gadā rūpnīca pārdota armēņu izcelsmes Irānas juvelierim Ovanesam Lazarevam, kas neilgi pirms tam bija iecelts Krievijas muižnieku kārtā. 1800. gadā Čormoza kļuva par visu Lazareva īpašumu centru, tika attīstīta rūpniecība, būvētas skolas. Čormozas dzelzs tika izmantota ieroču rūpniecībā un eksportēta. Pilsēta sāka panīkt, kad tā palika sāņus no 1878. gadā uzbūvētā Permas dzelzceļa. 1956. gadā, būvējot Kamas hidroelektrostaciju, daļa pilsētas tika applūdināta un pārcelta uz jaunu vietu, bet rūpnīca — slēgta. Iedzīvotāju skaits dažos gados strauji saruka no 18 000 līdz 11 000 un turpināja samazināties.
Pūrkalni
Pūrkalni ir ciems Ventspils novada Tārgales pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 11,1 km no pagasta centra Tārgales, 7 km no novada centra Ventspils un 183,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa A10 (Rīga—Ventspils).
Spaļu strauts
Spaļu strauts (arī Spaļupīte) ir Cieceres kreisā krasta pieteka Saldus novadā. Iztece uz ziemeļiem no Strazdiem. Tek ziemeļu-ziemeļrietumu virzienā. Ietek Ciecerē starp Mežvidiem un Sātiņiem. Spaļu strautu šķērso valsts autoceļš P105 (Butnāri–Saldus–Ezere).
Valerians Abakovskis
Valerians Abakovskis (ru) (—) bija krievu izcelsmes izgudrotājs, plašāk pazīstams kā aerovagona izgudrotājs.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā 1895. gada 5. oktobrī krievu ģimenē. Lai arī pierādīja sevi kā talantīgu izgudrotāju, Abakovskis strādāja par šoferi Tambovas čekā.
Aerovagons
Abakovska zināmākais izgudrojums ir aerovagons, eksperimentāls liela ātruma dzelzceļa vagons, kas aprīkots ar lidmašīnas dzinēju ar propellera piedziņu. Tas tika radīts Padomju amatpersonu transportam.
Nāve
1921. gada 24. jūlijā komunistu grupa ar ārvalstu delegātiem Fjodora Sergejeva vadībā devās ar aerovagonu no Maskavas uz Tulas raktuvēm, lai to izmēģinātu. Vagonā atradās arī pats Abakovskis. Lai arī viņi veiksmīgi sasniedza Tulu, atgriežoties Maskavā aerovagons lielā ātrumā nogāja no sliedēm. Bojā gāja seši no 22 pasažieriem, ieskaitot Abakovski.
Rutkvalks
Rutkvalks ir Ķikana labā krasta pieteka Ventspils novadā.
Tek ziemelaustrumu virzienā cauri Pempja purvam. Ietek Ķikanā uz rietumiem no Jaunciema purva.
Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Putnubūris
"Putnubūris" (en) ir 1996. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors un viens no producentiem ir Maiks Nikolss. Filmas pirmizrāde notika. Galvenās lomas filmā atveido Robins Viljamss, Daiena Vīsta, Neitans Leins un Džīns Hekmens.
Kabarē vadītājs Armands Goldmans, kurš ir gejs, uzzina, ka viņa dēls taisās precēties ar meiteni, kurai ir konservatīvi vecāki. Lai dēla līgavas vecāku priekšā izskatītos pēc iespējas labāk, Armands piekrīt idejai pie sevis izveidot tradicionālu mājsaimniecību.
Modernās kaulzivis
Modernās kaulzivis (Neopterygii) ir starspuru klases (Actinopteri) apakšklase. Modernajām kaulzivīm, salīdzinot ar senajām starspurzivīm, evolūcijas ceļā ir iegūtas pavisam nelielas izmaiņas. Šī grupa radās pirms dinozauriem, perma perioda beigās. Modernās kaulzivis ir ātrākas un izveicīgākas. To zvīņas un skeleti evolūcijas ceļā kļuva vieglāki, bet žokļi spēcīgāki un piemērotāki ēšanai.
Modernās kaulzivis iedalās divās lielās grupās: īstajās kaulzivīs (Teleostei) un kaula ganoīdzivīs (Holostei).
Sistemātika
Moderno kaulzivju apakšklase (Neopterygii)
Marģers Eglinskis
Marģers Eglinskis (dzimis ) ir latviešu aktieris.
1995. gadā iestājies Liepājas Pedagoģiskās akadēmijas Aktiermākslas nodaļā, kuru absolvējis 1999. gadā. Kopš 1996. gada piedalās Liepājas teātra izrādēs.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aknīstes novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aknīstes novadā.
Ornitopters
Ornitopters (no grieķu ornithos "putns" un pteron "spārns") ir gaisa kuģis, kas lido vicinot tā spārnus. Konstruktori parasti mēģina imitēt putnu, sikspārņu un kukaiņu spārnu vicināšanu lidojuma laikā. Ir divu veidu ornitopteri — tie, kurus darbina dzinējs un tie, kurus darbina pilota muskuļu spēks.
Dzeguze
Izplatība
Dzeguze sastopama visā Palearktikā no Īrijas līdz Kamčatkai, izņemot Sibīrijas ziemeļu daļu. Dienvidos areāla robeža iesniedzas Ziemeļāfrikā, šķērso Tuvos Austrumus, ietverot Izraēlu, Sīriju un Irāku, un turpinās tālāk pāri Indijas ziemeļiem, sasniedzot Indoķīnas ziemeļos Taizemi, Laosu un Vjetnamu. Tā sastopama arī visā Ķīnā, izņemot Taivānu. Dzeguze ziemo Dienvidāfrikā un Dienvidaustrumāzijā.
Latvijā dzeguze ir vienīgā dzegužu suga, bet tā ir parasta un izplatīta ligzdotāja. Sastopamas divas krāsu formas – pelēkā un rūsganā. No četrām dzeguzes pasugām Latvijā mājo nominālpasuga — Cuculus canorus canorus.
Izskats
Dzeguze ir slaids, baloža lieluma putns ar smailiem spārniem un garu asti. Tās kopējais ķermeņa garums 32—34 cm, mērot no knābja gala līdz astes galam, astes garums 13–15 cm, spārnu plētums 55–65 cm, svars 105—130 g. Dzeltenās kājas dzeguzei ir īsas, arī knābja pamatne un āda ap acīm ir dzeltena. Apspalvojums pelēks vai rūsganpelēks, vēders gaišs ar tumšāk pelēkām šķērssvītrām, atgādinot zvirbuļu vanaga apspalvojumu, arī lidojums atgādina vanaga lidojumu.
Uzvedība
Dzeguze bieži sastopama lapu koku mežos, egļu vēros, krūmājos, kapsētās, parkos, dārzos un ūdenstilpju tuvumā. Tā pastāvīgi pārlido no vienas vietas uz citu, jo ir viens no retajiem putniem, kas neligzdo. Dzeguzes reti var novērot, staigājot pa zemi. Tām ir raksturīga un viegli atpazīstama kūkošana, ar kuru ir saistīti dažādi latviešu ticējumi, piemēram, pirmo reizi pavasarī dzirdot dzeguzi kūkojam, ir jābūt naudai kabatā, savādāk naudas nebūs visu gadu. Kūko tikai tēviņi, gan tupot koka galā, gan lidojot. Dzegužu uzvedību savā grāmatā "Atmiņas par putniem" (1986, Rīga: Zinātne) sīki apraksta viens no Latvijas ornitoloģijas pamatlicējiem Dr. Kārlis Vilks.
Barība
Dzeguze barojas ar lieliem kukaiņiem, spalvainos kāpurus ieskaitot. Šos kāpurus lielākā daļa putnu neēd un atkarībā no izplatības reģiona dzeguze var būt vienīgā putnu suga, kas barojas ar šiem kāpuriem. Piemēram, Latvijā dzeguze barojas ar tādiem meža kaitēkļiem kā matainie vērpēju kāpuri, kuriem mazie putni nepievērš uzmanību, jo tie ir pārāk lieli. Retos gadījumos dzeguze izposta citu putnu ligzdas, apēdot olas vai mazuļus.
Vairošanās
Dzeguzes ir ligzdošanas parazīti, kas nozīmē, ka olas tās dēj citu putnu sugu ligzdās, kur tās tad arī citi putni izperē. Parasti mātīte dēj to putnu sugu ligzdās, kādā ir augusi pati. Pirmie pavasarī no Āfrikas atgriežas tēviņi un pēc neilga laika dabā var sadzirdēt to kūkošanu. Kamēr nav atgriezušās mātītes, kūkošana ir samērā reta, bet, kad tās atgriežas, kūkošana kļūst bieža un ilgstoša visas dienas garumā. Atgriežoties no ziemošanas vietām, katra mātīte ieņem savu riestošanas teritoriju, kuru apsargā no citām mātītēm, un gaida, kad teritoriju apciemos tēviņš. Ja mātīte ir sadzirdējusi savā teritorijā kūkojošu tēviņu, tā atbild ar skaļiem saucieniem kui–kui–kui– kui un dodas pie tā, lai sapārotos. Dzegužu mātītes sapārojas ar vairākiem tēviņiem.
Ligzdošanas parazītisms
Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā. Katra mātīte dēj olas noteiktu putnu sugu ligzdās, attiecīga ir arī olu krāsa: zilas (lukstu čakstītēm, erickiņiem), pelēkraibas (cielavām, čipstēm), raibas uz gaiša pamata (sarkanrīklītēm un ķauķiem). Kopumā dzeguzes dēj vairāk kā 100 dažādu dziedātājputnu sugu ligzdās, Tie var būt, piemēram, dažādi ķauķi, kāpelētājķauķi, ķauķīši, stērstes, čipstes, cielavas, mušķērāji, zīlītes, peļkājītes, paceplīši, sarkanrīklītes, rudie ericķiņi, lukstu čakstītes un daudzi citi mazputniņi. Izdevīgā brīdī dzeguzes mātīte pielaižas pie kādas noskatītas ligzdas, izgrūž vienu olu laukā un tās vietā iedēj savu olu, pēc tam tā laižas prom. Tas kopā aizņem apmēram 10 sekundes. Tā kā daudziem dziedātājputniem ir vairāki perējumi sezonā, tad dzeguzes pārojas un dēj olas tikpat ilgi, kā to putnēnu iespējamie audžuvecāki. Salīdzinot dzeguzes ķermeņa lielumu ar to olu lielumu, dzeguzēm ir maza izmēra olas, lai tās pēc iespējas mazāk atšķirtos no mazputniņu olām. Dzegužu olām ir bieža čaumala, lai tās būtu izturīgas pret triecieniem.
Putnēni
Dzeguzes mazuļa attīstība olā ilgst īsāku laiku nekā saimniekputnu pēcnācēju attīstība. Parasti dzeguzēns izšķiļas jau pēc nepilnām divām nedēļām, skaitot no perēšanas sākuma. Jau pirmajā dienā pēc izšķilšanās aklais, vēl neapspalvotais putnēns sāk instinktīvi uzstutēt sev uz muguras un izmest no ligzdas visu, kas tajā atrodas, tādējādi tas ligzdā paliek vienīgais aprūpējamais putnēns. Dzeguzēns ir ļoti ēdelīgs. Lai izaugtu, tam vienam nepieciešama visa audžuvecāku sarūpētā barība, kas normālos apstākļos paredzēta veselam mazputniņa izperējumam. Lai stimulētu savus audžuvecākus piegādāt ēdienu, dzeguzēns ieņem īpašu pozu, atpleš knābi, tādējādi uzbāzīgi demonstrēdams lielo, spilgto rīkli, drebina spārneļus un čirkstina. Trīs nedēļās audžuvecāki uzbaro savu audžubērnu tik prāvu, ka ligzdā tam tik tikko pietiek vietas. Reizēm, lai piekļūtu dzeguzēna atplestajam knābim un to pabarotu, audžuvecākiem nākas uzsēsties tam uz muguras vai galvas. Arī pēc tam, kad dzeguzēns jau iemācījies lidot un ir pametis perēkli, audžumamma un audžutēvs vēl divas trīs nedēļas turpina piegādāt barību – dažādus kukaiņus un to kāpurus. Kopumā dzeguzēns tiek barots pusotru mēnesi, līdz tas ir izaudzis un kļuvis patstāvīgs.
Inmarsat-6 F1
Inmarsat-6 F1 jeb I-6 F1 ir Apvienotajā Karalistē reģistrēta uzņēmuma Inmarsat sestās paaudzes sakaru pavadonis. Pavadonis tika palaists 2021. gada decembrī.
Inmarsat-6 F1 izgatavoja Francijas uzņēmums Airbus Defence and Space uz platformas Eurostar 3000EOR bāzes. Tam ir L joslas (ELERA) un Ka joslas (Global Xpress) raiduztvērēji. L joslas antena ir 9 m diametrā. Jaunās paaudzes modulārais procesors nodrošina pilnīgu maršrutēšanas elastību līdz pat 8000 kanāliem un dinamisku jaudas sadali vairāk nekā 200 staru kūļiem L joslā. Ka joslas staru kūļi ir vadāmi pa visu Zemes disku, ar elastīgu kanālu sadalījumu staru kūlim. Pavadonis ir apgādāts ar elektriskajiem raķešdzinējiem SPT-140D, ko izgatavoja Krievijas uzņēmums OKB Fakel.
Lidojuma gaita
Inmarsat-6 F1 tika palaists 15:32 UTC no Tanegašimas kosmosa centra Yoshinobu starta kompleksa (LA-Y1) ar nesējraķeti H-IIA 204 (lidojums F45).
2022. gada 7. janvārī sākās orbītas paaugstināšanas posms, lai aptuveni 200 dienu laikā sasniegtu ģeostacionāro orbītu. 2023. gada sākumā plānota pavadoņa komerciāla izmantošana.
Aleksejs Saveļjevs
Aleksejs Saveļjevs (dzimis Rīgā) ir Latvijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks. 2023. gada sezonā pārstāv Virslīgas futbola klubu FK Auda.
Karjera
Saveļjevs ir JFC Skonto audzēknis. 2016. gadā spēlēja Latvijas 1. līgā RTU FC rindās, vēlāk pievienojās SK Babīte. 2017. gadā debitēja Latvijas Virslīgā SK Babīte/Dinamo sastāvā. Aizvadīja 10 spēles un guva trīs vārtus. Klubs tika izslēgts no Virslīgas, un Saveļjevs nonāca Lietuvas klubā Marijampoles "Švyturys". No tās tika izīrēts Itālijas klubam Hellas Verona. Futbolists spēlēja kluba jauniešu komandā Primavera čempionātā. 2018. gada maijā Hellas Verona izpirka tiesības uz futbolistu, parakstot līgumu uz trīs gadiem.
pirmo reizi tika iekļauts Hellas Verona pieteikumā B sērijas spēlei pret Lecce, taču laukumā neiznāca. 2020. gada janvārī tika izīrēts Itālijas C sērijas klubam Rende. 2020. gada septembrī pārgāja uz C sērijas klubu Mantova 1911.
Spēlējis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs. Pirmo reizi uz Latvijas pieaugušo izlasi tika izsaukts 2018. gada novembrī pirms 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm. Tajās spēlēs palika rezervē. Latvijas izlasē debitēja drauzības spēlē pret Sanmarīno, dodoties laukumā sākumsastāvā.
Nīderlandes eiro monētas
Nīderlandes eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Nīderlande.
Valsts puses izskats
Uz Nīderlandes eiro monētu valsts puses attēlots Nīderlandes karalis vai karaliene. Līdz 2013. gadam valdīja karaliene Beatrikse, kura atkāpās no troņa par labu savam dēlam Vilemam Aleksandram, tāpēc paredzams, ka monētu dizains tiks mainīts uz jaunā karaļa attēlu. Tāpat Nīderlandes līdz šim izdoto monētu dizains pilnībā neatbilst Eiropas Savienības vadlīnijām, kas nosaka, ka uz tām jābūt valsts nosaukumam vai tā saīsinājumam un zvaigznēm no Eiropas Savienības karoga jābūt izkārtotām aplī gar monētas ārmalu. Uz pašreizējām monētām esošais uzraksts nozīmē "Beatrikse Nīderlandes karaliene" un zvaigznes izkārtotas vai nu šī uzraksta iekšpusē (uz centu monētām) vai pusaplī (uz eiro monētām). Uz 2 eiro monētas jostas ir uzraksts "Dievs esi ar mums" nīderlandiešu valodā, kura vārdus atdala piecstaru zvaigznes. Nīderlandē netiek izmantotas 1 un 2 centu monētas, tās kaļ tikai nelielā daudzumā priekš kolekcionāriem.
2 eiro apgrozības piemiņas monētas
Nīderlande 2 eiro piemiņas monētas izdod kopš 2007. gada. Nīderlande ir izdevusi trīs Eiropas ekonomiskajai vienotībai veltītas monētas, kuras izdeva visas eirozonas valstis kopā, Roterdamas Erasmam veltītu monētu un valdnieku maiņai veltītu monētu. Turklāt Nīderlande ir izdevusi vairākas zelta un sudraba piemiņas monētas, kas nav paredzētas apgrozībai.
Īpašas iezīmes
Uz Nīderlandes monētām ir kaltuves zīme un meistara zīme. Kaltuves zīme uz visām monētām ir Merkura zizlis, kas apzīmē Nīderlandes karalisko naudas kaltuvi. Meistara zīme uz dažādu gadu izlaiduma monētām ir atšķirīga. Uz 1999. gada monētām tā ir loks ar bultu (meistars Kriss van Drānens), uz 2000. gada — loks ar bultu un zvaigzne (Eriks J. van Shauvenburgs), uz 2001. gada monētām vīnogu zars ar ogām (Roberts Brīnss), uz 2002. gada monētām vīnogu zars ar ogām un zvaigzne, bet kopš 2003.gada trīsmastu burukuģis (abas apzīmē meistaru Mārtenu Brauveru). Zvaigzne kombinācijā ar iepriekšējā meistara zīmi apzīmē kaltuves vadītāja vietas īslaicīgu izpildītāju.
Varnaviči
Varnaviči ir ciems Krāslavas novada Kaplavas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā, valsts vietējā autoceļa (V633) Krāslava— Varnaviči—Robeždaugava abās pusēs. Ietilpst īpaši aizsargājamajā dabas teritorijā Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidū.
Ciema apbūve izveidojusies galvenokārt autoceļa V633 abās pusēs. To veido pamatā 20. gadsimta 30. un 70. gados celtās ēkas. Ciemā ir veikals, kurā tirgo pārtikas un sadzīves preces, bijušās Varnaviču skolas ēka, kuru izmanto dažādu pašvaldības funkciju nodrošināšanai (feldšeru vecmāšu punkts, Kaplavas tautas nama filiāle, bibliotēka, zāle dažādu pasākumu organizēšanai), kā arī Varnaviču katoļu baznīca Varnaviču kapsētas malā. Kapsētā Latvijas poļu biedrība 1997. gadā uzstādīja krustus, pieminot poļu karavīrus — novadniekus, kuri krita kaujās par Latvijas atbrīvošanu 1919. un 1920. gadā.
Darbojas vilnas pārstrādes uzņēmums un zemnieku saimniecības "Stirnmeži" lauku tūrisma viesu nams. Sabiedrisko transportu ar Varnavičiem nodrošina autobusu satiksme maršrutā Krāslava—Varnaviči— Krāslava. Varnavičos ir dižkoks, valsts nozīmes dabas piemineklis — Varnaviču dižpriede. Blakus ciemam atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis — Varnaviču senkapi, kā arī Varnaviču ezers.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Afganistānā
Sarakstā apkopotas tās vietas Afganistānā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Afganistānas ir iekļautas 2 vietas (abi kultūras objekti), savukārt 4 vietas Afganistānā ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Abi iekļautie objekti Pasaules mentojuma sarakstā ir atzīti arī kā apdraudētie objekti. Afganistāna Pasaules mantojuma konvenciju ratificēja.
Morske Oko
Morske Oko var būt:
X Faktors (Latvija)
"X Faktors" Latvijā pirmo reizi norisinājās 2017. gadā. Raidījuma vadītājs bija Markus Riva, savukārt žūrijā atradās Reinis Sējāns, Aija Auškāpa un Intars Busulis, kopš šova trešās sezonas (2019. gada) — arī Marats Ogļezņevs. Par pirmās sezonas uzvarētāju kļuva Aijas Auškāpas vadītās kategorijas "Jaunieši vecumā no 16—24 gadiem" dalībnieks Arturs Gruzdiņš. Savukārt 2. sezonā uzvaru guva Aijas Auškāpas vadītās kategorijas "25+" dalībniece baltkrieviete Kattie. 3. sezonā uzvaru guva Reiņa Sējāna vadītās kategorijas "25+" dalībniece Elīna Gluzunova. 4. sezonā uzvaru guva Intara Busuļa vadītās kategorijas "16-25" dalībniece Grēta Grantiņa.
Mentori
2017. gada augustā tika paziņots šova mentoru sastāvs — multiinstrumentālists Reinis Sējāns, grupas "Prāta vētra" ierakstu kompānijas un menedžmenta vadītāja Aija Auškāpa, kā arī mūziķis un trombonists Intars Busulis.
Kategorijas
Šovā "X Faktors" dalībnieki tiks sadalīti trīs kategorijās: jaunieši vecumā no 16—24 gadiem, 25+, vokālās grupas.
Dzīvās uzstāšanās
Šova "X Faktors" dzīvās uzstāšanās sākās 2017. gada 15. oktobrī un ilga līdz 2017. gada 3. decembrim, kad par pirmās sezonas uzvarētāju kļuva Arturs Gruzdiņš.
==== Rezultātu kopsavilkums ====
3. nedēļa
Muzikālie viesi: Aija Vītoliņa: Mario Marini — Guarda Che Luna.
4. nedēļa
Muzikālie viesi: Daddy Was A Milkman — Breathe In.
Prāta Vētra — Tevis Dēļ
6. nedēļa
Muzikālie viesi: Aija Andrejeva un Alex — Mēs pārejam uz Tu, The Sound Poets — Skaistais Gadsimts.
7. nedēļa
Muzikālie viesi: Da Gamba — Symphony — Du Riechst So Gut, Intars Busulis un Reinis Sējāns — Tu esi labākais.
8. nedēļa
Muzikālie viesi: Ewert and The Two Dragons — We Wait For The Light , Intars Busulis un Abonementa Orķestris — Reiz Tu Nāksi Klusumā, Instrumenti — Visa par daudz, Dons — Pa ceļam, Hurts — Ready To Go.
Dzīvās uzstāšanās
Šova "X Faktors" dzīvās uzstāšanās sākās 2018. gada 21. oktobrī un ilga līdz 2018. gada 16. decembrim, kad par otrās sezonas uzvarētāju kļuva Kattie.
4. nedēļa
Īpašais viesis — pirmās sezonas uzvarētājs Arturs Gruzdiņš ar grupu Refleksija izpildīja patriotisku dziesmu Karavīrs.
Visi dalībnieki apvienojās kopdziesmā un izpildīja Ērika Ešenvalda Dvēseles dziesmu.
6. nedēļa
Īpašie viesi: Ralfs Eilands, Edavārdi un ”Very cool people”.
7. nedēļa
Visi dalībnieki apvienojās kopdziesmā un izpildīja grupu Prāta vētra un Musiqq kopdarbu ”Debesis iekrita tevī”. Īpašie viesi: Intars Busulis un Abonementa orķestris — Saproti mani, kā gribi un grupa Musiqq — Biļete tikai uz priekšu.
Kategorijas
Šovā "X Faktors" dalībnieki tiks sadalīti četri kategorijās: puiši vecumā no 16—25 gadiem, meitenes vecumā no 16—25 gadiem, 25+, vokālās grupas.
Dzīvās uzstāšanās
Šova "X Faktors" dzīvās uzstāšanās sākās 2019. gada 3. novembrī.
2. nedēļa
Īpašie viesi: Carnival Youth — Only moon can see the sun.
3. nedēļa
Īpašie viesi: Jumprava — Reizotāji un Bermudu Divstūris — #Sarkanbaltsarkanais.
4. nedēļa
Īpašie viesi: Aminata — Pamet mani, Ralfs Eilands — Hocus Pocus un DaGamba — Nutcruker Rock.
5. nedēļa
Īpašie viesi: Intars Busulis un Abonementa orķestris — Purva bridējs un Aija Andrejeva — Es iešu tālāk.
6. nedēļa
Īpašie viesi: Markus Riva — Melns vai Balts/Kamēr vien mēs esam (ar Dināru Rudāni), Arturs Gruzdiņš — Laimīgs un duets "Bujāns" (Intars Busulis, Reinis Sējāns), Markus Riva un Marats Ogļezņevs — Velkam Tu Ze Klab .
7. nedēļa
Visi X Faktora 3.sezonas tiešraižu apvienojās kopdziesmā un izpildīja ABBA dziesmu Thank You for the Music. Īpašie viesi: Dons — Es nāktu mājās, Kattie — Can't hold it in un Instrumenti — Pasaule.
Dzīvās uzstāšanās
Šova "X Faktors" dzīvās uzstāšanās sākās 2021. gada 7. novembrī.
1.nedēļa
2.nedēļa 3.nedēļa 4.nedēļa 5.nedēļa 6.nedēļa
Dienvidu pussala (Islande)
Dienvidu pussala (is) ir viens no Islandes astoņiem reģioniem un pussala valsts dienvidrietumu daļā. Robežojas ar Galvaspilsētas reģionu ziemeļos un ar Dienvidu reģionu austrumos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Ķeblavika. Dienvidu pussalas reģiona kopējā platība ir 829 km², pēc 2007. gada datiem reģionā dzīvo 20 300 iedzīvotāji. Reģionu apskalo Atlantijas okeāns. Tas ir mazākais reģions Islandē pēc platības un ceturtais lielākais pēc iedzīvotāju skaita.
Narvaļu dzimta
Narvaļu dzimta (Monodontidae) ir vaļveidīgo kārtas (Cetacea) jūrā dzīvojošu zīdītāju dzimta, kas pieder pie zobvaļu apakškārtas (Odontoceti). Šajā dzimtā ir 2 mūsdienās dzīvojošas monotipiskas sugas (baltvalis un narvalis), kas katra pieder pie savas ģints. Abas sugas mājo Ziemeļu Ledus okeāna krastos un Atlantijas okeāna un Klusā okeāna pašos ziemeļos.
Ģenētiskajos pētījumos atklājies, ka narvaļu dzimtas tuvākā radiniecīgā grupa ir cūkdelfīnu dzimta, un abas dzimtas no delfīnu dzimtas atdalījās pirms 11 miljoniem gadu.
Izskats un īpašības
Abas sugas ir vidēji lieli vaļi, apmēram 3 - 5 metrus gari. Tiem ir labi attīstītas, velvētas pieres un īsi vai vispār neesoši purni. Narvaļu tēviņiem toties ir ļoti garš, labi attīstīts kreisais ilknis. Abām sugām nav arī īstas muguras spuras, bet pa lejas daļas mugurkaula asi izceļas zema, gara tik tikko nojaušama ādas kroka, kas narvaļiem ir izteiktāka. Narvaļu dzimtas sugas ir ļoti vokālas un, lai sazinātos, izdod dažādas skaņas, kā arī izmanto navigācijai eholokāciju.
Narvaļu dzimtas sugas ir plēsīgas un barojas ar zivīm, moluskiem un maziem vēžveidīgajiem. Salīdzinot ar citiem vaļiem, tām ir mazāks zobu skaits - baltvalim ir daži vienkārši zobi, bet narvalim ir tikai 2 zobi, no kuriem viens tēviņiem ir attīstījies par ļoti garu ilkni. Grūsnības periods ilgst 14 - 15 mēneši abām sugām un vienmēr piedzimst viens mazulis. Mazuļi tiek zīdīti 2 gadus, bet dzimumbriedumu jaunie vaļi sasniedz 5 - 8 gadu vecumā. Sugas veido lielus barus, kas sastāv no vairākiem simtiem, bet ģimenes barā veido atsevišķu kopīgu vienību.
Lapu iela (Jūrmala)
Lapu iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Lapu iela sākas krustojumā ar Admirāļu ielu un beidzas krustojumā ar Avotu ielu. Kopējais ielas garums ir 220 metri, tai nav seguma. Lapu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Lapu iela ir savienota ar šādām ielām:
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Alojas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Alojas novadā.
Tegeja
Tegeja (sengr. Τεγεά) bija sengrieķu pilsēta Arkādijas dienvidaustrumos, Peloponēsā, Grieķijā, Tegeātisas apgabala ekonomiskais un kultūras centrs. Tegeja bija viena no senākajām un ietekmīgākajām senās Arkādijas pilsētām. Tās teritorija Tegeātisa (Τεγεᾶτις) austrumos robežojās ar Kinuriju un Argolīdu, no kurām to atdalīja Parfēnija kalni, dienvidos robežojās ar Lakoniju, rietumos ar Menaliju, bet ziemeļos ar Mantīniju.
Vēsture
Uzskata, ka tegejieši savu nosaukumu ieguva no Tegeāta, Likaona dēla, un sākotnēji apdzīvoja astoņu, bet vēlāk deviņus ciemus. Arhaiskajā periodā deviņi ciemi, kas ir Tegejas pamatā, apvienojās, lai dibinātu vienu pilsētu, un šo ciemu iedzīvotājus Alejs iekļāva Tegejas pilsētā, kuras dibinātājs bija slavenais varonis.
Taču Tegeja joprojām saglabāja savu neatkarību, kaut arī tās militārais spēks atradās Spartas rīcībā, bet grieķu—persiešu karos tā izgāja kā otrā militārā vara Peloponēsā, ieņemot goda vietu savienoto armijas kreisajā flangā. Pieci simti tegejiešu cīnījās Termopilu kaujā un trīs tūkstoši Plateju kaujā. Pusi no viņu spēkiem sastādīja hoplīti, bet otru pusi viegli bruņotie spēki. Tā kā parasti valstis nesūta karagājienos visus savus militāros spēkus, Viljams Smits un Henrijs Klintons vērtē tegejiešu spēkus ne vairāk par trim ceturtdaļām no to kopējā skaita. Pēc šīm aplēsēm sanāk, ka Tegejā bija ap 4000 cilvēku militārais kontingents un ap 17 400 cilvēku kopējais brīvo iedzīvotāju skaits.
Drīz vien pēc Platēju kaujas tegejieši atkal karoja pret spartiešiem. Taču par kara iemesliem pašlaik informācijas nav. Ir zināms tikai tas, ka tegejieši divreiz karoja pret spartiešiem starp 479 un 464 gadiem pr.Kr. un ikreiz cieta sakāvi; vispirms savienībā ar argosiešiem, bet otrreiz kopā ar citiem arkādiešiem. Apmēram šajā laikā un vēlāk Tegeja, un īpaši Atēnas Aleas templis, bieži vien kalpoja par patvērumu cilvēkiem, kurus vajāja Spartas valdība. Uz šejieni bēga pareģis Hegesistrats, Leotihīdas valdnieki un Pausānijs, Pleistoanaksa dēls, no Spartas.
Pilsēta saglabāja pilsonisko aktivitāti Romas impērijas laikā. Tegeja izdzīvoja, kad goti to izlaupīja 395-396. gadā. Romiešu dzejnieki izmantoja īpašības vārdu Tegeus kā Arkādijas ekvivalentu, kur tā tiek pieminēta vairākos romiešu darbos.
Viduslaikos nezināmu iemeslu dēļ Tegeja tika nosaukta par Amiklionu (vēlāk saīsināta par Amiklu vai Niklu). 1082. gadā tā kļuva par Lakedemonas metropolijas, Amiklas bīskapijas rezidenci. Niklu un pārējo Arkādijas daļu 1206.-1209. gadā ieņēma krustneši, un to iekļāva jaunajā franku Ahajas kņazistē, kas drīz vien pārņēma lielāko Peloponēsas daļu. "Morejas hronikās" Nikla tika aprakstīta kā svarīga nocietināta vieta, kuru krustneši ieņēma tikai pēc aplenkuma. Tā kļuva par sekulārās baronijas rezidenci, tajā laikā, kad Romas katoļu bīskaps bija iecelts bīskapijas katedrā. 1280. gadā Nikla vēl joprojām atradās franku rokās, taču jau 1302. gadā to jau bija atkarojuši bizantieši, kuri atgrieza vietējo katedru pareizticīgajai garīdzniecībai.
Mūsdienās senā Tegeja atrodas starp Episkopi un Stadio ciemiem, bet Atēnas Aleas svētnīca atrodas Aleas ciemā, kas līdz 1915. gadam saucās Piali. Šajā ciemā ir arī Tegejas arheoloģiskais muzejs. Gan Atēnas svētnīcas teritorijā, gan senās Tegejas vietā ir izveidots arheoloģiskais parks. Pie Tegejas arheoloģiskās zonas ir izveidots mūsdienīgs parks ar Olimpiskās kustības atjaunotāju memoriālu un Tegejas folkloras muzeju. Šeit ir arī 11. gadsimta bizantiešu bazilika, kas izbūvēta uz senā teātra pamatiem.
Nora
Nora var būt:
Entonijs Hopkinss
Sers Filips Entonijs Hopkinss (en; dzimis ) ir velsiešu aktieris.
Viņš tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem dzīvajiem aktieriem. Par Hanibāla Lektera lomu filmā "Jēru klusēšana" (1991) Hopkinss saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris (1991). Otru reizi šo balvu saņēmis par lomu filmā "Tēvs" (2020) 83 gadu vecumā, kļūdams par vecāko aktieri, kas apbalvots ar Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris.
Jaunības gadi
Entonijs Hopkinss dzimis Margamā, Porttolbotā, Velsā 1937. gada 31. decembrī; māte Mjūriela Ena (dz. Jeitsa), tēvs Ričards Arturs Hopkinss, maiznieks.
Skolas gados Hopkinsam vairāk interesēja māksla, gleznošana, zīmēšana, klavierspēle. 1949. gadā vecāki Hopkinsu nosūtīja uz Jones' West Monmouth zēnu skolu Pontipūlā, Velsā, kur viņš mācījās 5 gadus. Vēlāk Hopkinss mācības turpināja Kaubridžas gramatikas skolā Veilofglamorganā, Velsā.
Hopkinsu ietekmēja tikšanās ar slaveno aktieri Ričardu Bērtonu, kas arī bija pēc izcelsmes velsietis. Hopkinss viņu satika 15 gadu vecumā. Pēc tam Hopkinss iestājās Karaliskajā Velsas mūzikas un teātra koledžā (Royal Welsh College of Music & Drama) Kārdifā, Velsā, ko pabeidza 1957. gadā.
Pēc diviem dienesta gadiem Britu armijā, Hopkinss pārcēlās uz Londonu, kur mācījās Karaliskajā teātra mākslas akadēmijā (Royal Academy of Dramatic Art).
Karjera
Hopkinss sāka savu aktiera karjeru 1960. gadā Pils teātrī, Svonzi (Palace Theatre, Swansea).
1965. gadā Hopkinsu pamanīja sers Lorenss Olivjē un uzaicināja uz Karalisko Nacionālo teātri (Royal National Theatre). Lai gan Hopkinss guva panākumus, viņu tomēr nesaistīja darbs teātrī, tēlojot vienas un tās pašas lomas. Hopkinsu vairāk interesēja darbs televīzijā un kino. Un jau pēc dažām lomām, Hopkinss 1968. gadā tika nominēts BAFTA kino balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā - Ričarda I lomā filmā The Lion in Winter. Lai gan Hopkinss turpināja arī darbu teātrī, viņš arvien vairāk sāka filmēties TV un kinofilmās, gūstot arvien lielākus panākumus.
Hopkinss ir filmējies dažāda žanra filmās — no ģimenes filmām līdz šausmu filmām. Aktieris vislabāk pazīstams kā kanibālistiska sērijveida slepkavas Hanibāla Lektera atveidotājs filmās "Jēru klusēšana", "Hanibāls" (Hannibal) un "Sarkanais pūķis". Par lomām filmās "Jēru klusēšana" un "Tēvs" (2020) Hopkinss saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris. Bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai arī par lomām filmās "Dienas atlikusī daļa" (The Remains of the Day, 1993), Nixon (1995), "Amistada" (1997) un The Two Popes (2019). Hopkinss ir saņēmis arī četras BAFTA kino balvas, divas Emmy balvas.
Rēdznieku ciems
Rēdznieku ciems ir ciems Ventspils novada Tārgales pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos 4,2 km no pagasta centra Tārgales, 14,4 km no novada centra Ventspils un 192,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Nora (personvārds)
Nora ( vai ) ir latviešu sieviešu priekšvārds; tas sastopams arī citās valstīs, piemēram, Vācijā, Anglijā un Īrijā.
Vārda cilme
Vārdam "Nora" ir divējāda izcelsme. Ziemeļvalstīs lietotais personvārds radies no sena ķeltu un normāņu vārda Honora vai Honoria, kas savukārt ir atvasinājums no latīņu vārda "gods" (Honor).
Savukārt Viduseiropā un Dienvideiropā lietotais vārds ir radies no senebreju vārda Norah ( — ‘mirdzošā’) vai arābu Nūrah, ( — ‘gaisma’). Līdzīga izcelsme arī sieviešu personvārdam Eleonora, kas Eiropā pirmo reizi parādījās kā vairāku viduslaiku karalieņu vārds 11.—12. gadsimtā.
Latvijas teritorijā vārds pirmoreiz reģistrēts Matīšos 1792. gadā. Latvijā kļuva populārs saistībā ar norvēģu rakstnieka Ibsena lugas "Leļļunams" (1879) galvenās varones Noras vārdu.
Pēc Latvijas vārdu kalendāra šim vārdam vārdadiena tiek svinēta 12. jūnijā. 2013. gadā Latvijā bija reģistrētas 911 personas ar vārdu Nora.
Robins Lopess
Robins Bairons Lopess (en; dzimis ) ir amerikāņu basketbolists, spēlē centra pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Orlando "Magic".
Viņa dvīņubrālis Bruks Lopess arī ir profesionāls basketbolists un spēlē NBA. Profesionālā līmenī basketbolu spēlējis arī viņu vecākais brālis Alekss. Brāļu Lopesu tēvs ir cēlies no Kubas.