cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kamizāri
Kamizāri (fr, no camisa - "zemnieku krekls") bija hugenoti Sevennu kalnos Dienvidfrancijā, kas 18. gadsimta sākumā, kara par Spānijas mantojumu laikā, sacēlās pret Francijas troni. Sacelšanās iemesls bija protestantu vajāšanas pēc Luija XIV 1685. gada Fontenblo edikta pieņemšanas, kas ar likumu aizliedza pretestantismu. Sacelšanās sākās 1702. gadā, lielākās cīņas noritēja līdz 1704. gadam un beidzās ar protestantu sakāvi. Pēc sacelšanās Francijas varas iestādes tomēr sāka ieņemt tolerantāku nostāju pret hugenotiem.
Dekšņi (Jaunannas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V398, Zvērupītes krastā.
Ūdeņi (Ciblas pagasts)
Ūdeņi ir ciems Ciblas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Riju strauts
Riju strauts ir Mēmeles labā krasta pieteka Bauskas novadā.
Izteka - uz ziemeļiem no Skaistkalnes. Tek dienvidu virzienā. Ietek Mēmeles upē Skaistkalnes teritorijā.
Upi šķērso valsts autoceļš V1003 (Ozolaine–Skaistkalne–Straumes), tās krastos atrodas Skaistkalne.
Mullutu—Sūrlahts
Mullutu—Sūrlahts (et) ir ezers Igaunijas Sāremā salā apmēram 2 kilometrus uz rietumiem no Kuresāres. Sastāv no divām daļām — Mullutu ezera un Sūrlahta ezera. Pavasara palu laikā, ezera ūdens līmenim paceļoties, ezers savienojas ar apkārtējām ūdenstilpēm un tā platība palielinās divarpus reizes. Ezers pa Nasvas upi savienots ar jūru. Parasti Nasvas upe tek no ezera uz jūru, bet hidroloģiskajiem apstākļiem mainoties, tā tek pretējā virzienā, tāpēc ezera ūdens ir iesāļš.
Aizmirst Sāru Maršalu
"Aizmirst Sāru Maršalu" (en) ir 2008. gada ASV romantiska kinokomēdija, kuras režisors ir Nikolass Stollers. Galvenās lomas atveido Džeisons Sīgels, Kristena Bella, Mila Kūnisa un Rasels Brends. Filmas pirmizrāde notika.
Pīters pavada atvaļinājumu Havaju salās, lai aizmirstu neseno šķiršanos no draudzenes Sāras. Tomēr Pīters nenojauš, ka arī Sāra dodas uz to pašu kūrortu, pie tam ņemot līdzi arī savu jauno draugu.
Ūdensdzirnavas
Ūdensdzirnavas ir dzirnavas, ko darbina ūdensrats vai hidroturbīna. Ūdensdzirnavas ir vieni no pirmajiem mehānismiem tehnikas attīstības vēsturē, kuru darbināšanai cilvēks izmantoja tikai un vienīgi dabas spēkus - ūdeni.
Helēnisma laikmeta inženieri izgudroja divas galvenās ūdensdzirnavu sastāvdaļas, ūdensratu un zobratu un līdz ar romiešiem bija pirmie, kas darbināja zemteces, virsteces un horizontālo ūdens ratu dzirnavas.
Agrākā liecība par ūdens teces darbinātu ratu ir no Perakoras Grieķijā 3.gs. pr. Kristus. Agrākās rakstiskās atsauces sastopamas sengrieķu inženiera Bizantijas Filo tehniskajos traktātos Pneumatica un Parasceuastica (ap 280−220 p.m.ē.). Britu tehnoloģiju M.J.T. Luis saista horizontālā ūdensrata izgudrošanu ar grieķu koloniju Bizantiju 3.gs sākumā p.m.ē. un Ptolemaju laiku Ēģiptē, Aleksandrijā ap 240. gadu p.m.ē. Sengrieķu ģeogrāfs Strabons savā darbā "Ģeogrāfija" ir rakstījis, ka ūdens darbinātas graudu dzirnavas esot bijušas pie karaļa Mitridāta VI pils Kabīras pilsētā Mazāzijā pirms 71. gada p.m.ē. Senās Romas inženieris Vitrūvijs izveidoja pirmo tehnisko ūdensdzirnavu aprakstu, kas datējams ar 40.- 10. g.p.m.ē. Ierīcē ir zemteces ūdensrats un spēks tiek pārnests uz rotējošu mehānismu. Sengrieķu epigramists Tesalonikas Antipaters ap 20.g.p.m.ē. — 10.g. m.ē rakstījis par virsteces ūdensrata dzirnavām, slavējot to labās graudu berzšanas spējas un cilvēka roku darba atvieglošanu.
Agrākās atklātās ūdensturbīnas atradās Romiešu Ziemeļāfrikā Šemtu un Testūras pilsētās, mūsdienu Tunisijas teritorijā un ir datētas ar 3.—4. gs m.ē. Dzirnavas visbiežāk izmantoja graudu malšanai, bet ūdens spēku izmantoja arī marmora un zāģēšanai un vilnas mazgāšanai. Senajā Romā ūdensturbīnas tika izplatītas no vienas provinces uz nākamo. Tā saucamās "Grieķu dzirnavas" izmantoja horizontālos ūdensratus, "Romiešu dzirnavām" raksturīgs bija vertikāls rats. Pirmais labāk darbojas stiprā straumē un ar mazāka diametra dzirnakmeņiem. Romiešu dzirnavas bija sarežģītākas, ar vairākiem zobratiem, kas pārnesa spēku no horizontālas ass uz vertikālu. Līdz mūsdienām saglabājušās tikai dažu ūdensdzirnavu arheoloģiskās pēdas.
Viduslaiku rakstītais avots — "Pastarās tiesas grāmata" 1086. gada Anglijā uzskaita 5624 ūdensdzirnavas, ap 98% no tām ir apzinātas mūsdienu arheoloģiskajā izpētē. 1300. gadā ūdensdzirnavu skaits jau sasniedza 10 000 — 15 000. Kopš 7. gs. ūdensdzirnavas ir zināmas Īrijā un gadsimtu vēlāk sāka izplatīties no bijušās Romas impērijas teritorijas uz blakus teritorijām — mūsdienu Vāciju.
Ūdensspēka izmantošana Latvijā attīstījās pakāpeniski, bet pēdējos divos-trijos gadsimtos straujāk — sākumā graudu malšanai, kokapstrādei, vilnas apstrādāšanai, papīra un kartona ražošanai u.c., vēlāk arī elektroenerģijas ražošanai. Pēc Valsts Zemes bankas izdevuma Latvijas dzirnavu saraksts 1938. gada 1. jūlija datiem, Latvijā darbojās 666 ūdensdzirnavas.
Lai ūdensdzirnavas darbotos, ūdens tiek novadīts no upes vai uzpludināta dīķa pa kanālu vai pievadtekni uz ūdensratu vai turbīnu. Ūdens kustības spēks kustina rata vai turbīnas lāpstiņas, kas savukārt iekustina rata asi, kas savukārt iegriež pārējos dzirnavu mehānismus. Ūdens plūsmu dzirnavās var kontrolēt ar slūžām. Ūdensdzirnavas pamatā iedala divos veidos — ar horizontālo ūdensratu un vertikālu asi, vai vertikālo ūdensratu un horizontālu asi.
Kaspars Frīdrihs fon Budenbroks
Kaspars Frīdrihs fon Budenbroks (de, dzimšanas dati nezināmi, miris ) bija Vidzemes guberņas landmaršals no 1730. līdz 1737. gadam. Henrika Magnusa fon Budenbroka brālis.
Dzimis Lielāmuižas, Vērenes, Vecķeipenes, Mazozolu un Liepas muižas īpašnieka ģimenē. Dienējis Nīderlandes armijā. Atgriezies Vidzemē, saņemdams no tēva mantojumā Ķeipeni. No 1710. gada — Vidzemes landrāts.
Mihails Ļesnojs
Mihails Ļesnojs (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs. Kopš 2016. atrodas Chelsea F.C. sistēmā.
Volters Bišops
Doktors Volters Harolds Bišops (en) ir televīzijas seriāla "Viņpus" (Fringe) personāžs. Šis seriāls no 2008. līdz 2013. gadam tika demonstrēts amerikāņu telekanālā Fox.
Volters Bišops ir viens no seriāla galvenajiem varoņiem visu tā piecu sezonu garumā, parādoties jau tā pirmajā sērijā, kad FIB aģente Olīvija Danhema panāk Voltera izrakstīšanu no psihiatriskās slimnīcas, lai viņš varētu palīdzēt tās mirstošajam pāriniekam Džonam Skotam, jo Bišopa pirms divdesmit pieciem gadiem veiktie pētījumi saistīti ar vielu, kas iedarbojusies uz aģentu.
Pēc pilotsērijas notikumiem doktors Bišops neatgriežas slimnīcā, bet paliek sava dēla Pītera Bišopa aizgādībā un kopā ar viņu kļūst par vienības "Viņpus" locekli. Šī vienība veic tādu notikumu slepenu izmeklēšanu, kas saistīti ar paranormālām parādībām. Darbojoties vienībā, Volteram Bišopam nākas atcerēties aizmirstās iemaņas, apgūt modernās tehnoloģijas un uzlabot attiecības ar dēlu, ar kuru tās bija pārtrauktas visu viņa atrašanos laiku psihiatriskajā dziedinātavā. Sākot ar otro sezonu, seriālā parādās Volternatīvs (en) — Voltera Bišopa dubultnieks no paralēlā visuma. Voltera dubultniekam ir citāds raksturs un liktenis, jo viņa dzīve gājusi citus ceļus. Abas lomas atveido austrāliešu aktieris Džons Noubls.
Personāža vēsture
Volters Bišops piedzimst Roberta Bišopa, vācu zinātnieka, kas pārgājis sabiedroto pusē un viņa sievas ģimenē. 1970. gadu vidū Volters kļūst par vadošo zinātnieku robežzinātnes sfērā, kopā ar savu draugu un kolēģi Viljamu Bellu veicot eksperimentus valdības uzdevumos, daudzi no tiem ienākuši viņiem prātā pēc psihotropo vai narkotisko vielu lietošanas.
1978. gadā Volteram un viņa sievai Elizabetei piedzimst dēls Pīters, kurš ir neglābjami slims.
1980. gadu sākumā Bišops un Bells veic cilvēka smadzeņu potenciālu atraisoša psihotropa preparāta korteksifāna izmēģinājumus. Viens no bērniem, kas tika izmantoti šādos eksperimentos, bija Olīvija Danhema.
1980. gadu vidū Volters rada transrealitātes logu, kas ļauj ieskatīties paralēlajā visumā.
1985. gadā Pīters mirst. Volters ir satriekts un vaino sevi, ka nav varējis atrast zāles. Caur "logu" Volters redz, ka viņa dubultniekam, ko viņš vēlāk nosauc par Volternatīvu, ir izdevies sintezēt pareizās zāles, taču tas nav to pamanījis. Volters sintezē zāles pats un rada iekārtu, kas ļauj ne tikai redzēt paralēlo visumu, bet arī uz to pārvietoties. Viņš nokļūst paralēlajā visumā, pārved Pīteru uz mūsu pasauli un izārstē to, taču neatrod sevī spēku aizvest Pīteru atpakaļ. Kopā ar sievu viņi audzina Pīteru kā pašu dēlu, un zēns drīz aizmirst, ka ir no citas pasaules.
2008. gadā aģente Olīvija Danhema ar šantāžu piespiež Pīteru Bišopu izrakstīt Volteru no psihiatriskās slimnīcas, lai tas palīdzētu glābt dzīvību viņas pāriniekam Džonam Skotam. Pēc veiksmīgas sadarbības Volters paliek brīvībā dēla aizgādībā un strādā vienības "Viņpus" zinātniskajā sekcijā, pielietojot savu pieredzi un zināšanas paranormālu parādību izpētē. Drīz viņš saprot, ka lielākā daļa šo parādību notiek tādēļ, ka viņš, 1985. gadā pārejot uz paralēlo visumu, izjaucis līdzsvaru starp pasaulēm. Viņš atklāj Pīteram un Olīvijai patiesību par citas pasaules — līdzīgas, bet nedaudz atšķirīgas — eksistenci. Viņš atceras, ka eksperimentus ar korteksifānu tika veicis, lai sagatavotu nākamos cīnītājus karam ar paralēlo pasauli. Kad Vilkači nolaupa Volteru, lai uzzinātu, kādā veidā viņš pārgājis uz paralēlo pasauli, viņam uz laiku tiek ievietots atpakaļ izņemtais smadzeņu gabaliņš.
Ieguvusi spēju atpazīt citai pasaulei piederošus objektus, Olīvija redz, ka Pīters nav no šīs pasaules. Volters grib to dēlam izstāstīt pats, viņam ir svarīgi, lai tiktu piedoti viņa grēki, piedots par visām pretdabiskajām lietām, ar ko viņš jaunībā bija nodarbojies savā laboratorijā. Volters nepagūst to izdarīt — Pīters visu saprot pats un atkal sarauj attiecības ar tēvu.
Kad Pīters nokļūst paralēlajā visumā pie Volternatīva, Volters Bišops nojauš, ka Volternatīvam Pīters nepieciešams, lai aktivizētu Mašīnu — iekārtu, kas spējīga iznīcināt vienu no pasaulēm. Kopā ar Olīviju viņš nokļūst paralēlajā pasaulē. Tur viņš vēlreiz sastop Viljamu Bellu, kurš izstāsta viņam patiesību par Mašīnu un Vilkačiem.
Olīvijai pateicoties, Pīters piekrīt atgriezties mūsu pasaulē. Volters cenšas sakārtot attiecības ar dēlu, taču tas pagaidām nav gatavs pilnībā piedot viņam par tā nolaupīšanu no paralēlās pasaules.
Viljams Bells, kas gājis bojā, lai dotu iespēju Volteram un pārējiem atgriezties mājās, savā testamentā ir Volteram novēlējis daudzus miljonus vērto korporāciju Massive Dynamic. Izmantojot šīs kompānijas resursus, Volters un Pīters cenšas radīt iekārtu, analoģisku paralēlā visuma iekārtai, taču viņiem cenšas traucēt Viltuslīvija, ko Volternatīvs nosūtījis uz mūsu pasauli meklēt detaļas iekārtai. Kad no paralēlā visuma atgriežas Olīvija Danhema, viņai izdodas atklāt dažas Volternatīva plāna detaļas.
Ar laiku Volters saprot, ka Pīters ir saistīts ar Mašīnu vairāk, nekā viņi bija domājuši, un, lai glābtu pasauli, viņam var nākties ziedot savu dēlu. Volters samierinās ar Pītera izvēli, Mašīna pārnes Pītera saprātu uz 2026. gadu, kur paralēlais visums ir iznīcināts. Šeit Volters atrodas ieslodzījumā: viņš notiesāts par pasauļu robežas sagraušanu un tiek rūpīgi apsargāts. Vienību "Viņpus" tagad vada Pīters un Olīvija, Volters uz laiku tiek atbrīvots, kad tiem vajadzīga viņa palīdzība. Darba procesā Volters apjauš, ka Mašīnu ir uzbūvējis viņš pats, lai parādītu Pīteram nākotni bez otras pasaules un dotu iespēju izlabot kļūdas. Tagadnē Pīters iedarbina Mašīnu un tā vietā, lai iznīcinātu otru pasauli, rada tiltu starp tām, taču pats pazūd no visu atmiņas, it kā viņa nekad nebūtu bijis.
Jaunajā laika līnijā, kur Pīters gāja bojā, mēģinot pāriet no pasaules uz pasauli, Volters tika izrakstīts no slimnīcas un nodots Olīvijas aizgādībā. Viņš mitinās savā laboratorijā un praktiski neiziet uz ielas.
Dažādu virsmu atspulgos viņš sāk redzēt Pīteru, kurš, pateicoties laika paradoksam, drīz arī parādās īstenībā. Volters sākotnēji atsakās saskatīt viņā dēlu, taču pēc tam, kad pie viņa ierodas Elizabete Bišopa no paralēlā visuma, kļūst iecietīgāks un sāk izjust tēvišķu mīlestību. Viljams Bells šajā laika līnijā nav miris, bet tikai simulējis savu nāvi. Volters cenšas nepieļaut, ka Bells radītu abu pasauļu sadursmi, taču Bells izstāsta Volteram, ka sākotnēji tas ir bijis paša Voltera plāns. Šīs laika līnijas doktors Bišops saprot, ka tad, ja nebūtu izņemta daļa viņa smadzeņu, viņš būtu pārvērties briesmonī.
Kad Novērotājs Septembris brīdina Volteru par gaidāmo iebrukumu, viņi kopīgi izstrādā plānu, lai to novērstu. Taču realizēt šo plānu neizdodas, un Volters ieslēdz visu savu komandu "dzintarā". 2036. gadā viņus no turienes izlaiž Henrieta Bišopa ("Eta"), Pītera un Olīvijas meita, kura kā bērns bija pazudusi iebrukuma laikā. Volters sāk realizēt savu plānu, taču pēc spīdzināšanas pie Novērotājiem daļa viņa saprāta ir sagrauta.
2015. gadā doktors Bišops savu plānu ir fiksējis videokasetēs, taču tās ir bojātas un grūti nolasāmas. Svarīga plāna ir zēnam — Novērotājam, kura eksistence un iecerētā nosūtīšana nākotnē varētu novērst Novērotāju radīšanu un līdz ar to — arī viņu iebrukumu. Zēns atklāj Volteram visus notikumus, kas bija risinājušies iepriekšējā laika līnijā — Volters atceras dzīvi kopā ar Pīteru un samierinās ar savu likteni. Lai izglābtu pasauli un novērstu laika paradoksu, viņam zēnu nākotnē jānogādā pašam, taču atgriezties viņam nebūs iespējams, to viņš izstāsta arī Pīteram. Kamēr pārējie grupas locekļi aizsargā atvērto kanālu no Novērotājiem, Volters ar zēnu caur to dodas uz nākotni, "pārstartējot" laiku un notikumu gaitu.
2015. gadā Pīters Bišops saņem no sava tēva vēstuli, aploksnē ieliktu lapiņu, uz kuras uzzīmēta balta tulpe — piedošanas simbols.
Volternatīvs
Volters Bišops no paralēlā visuma jeb Volternatīvs, kā viņu iedēvējis "mūsu" Volters, pirmoreiz parādās seriāla otrās sezonas sērijā Piter, kurā tiek stāstīts, kā no paralēlā visuma tiek nolaupīts un uz mūsu pasauli pārvests mazais Pīters. Arī šeit Volters Bišops ir talantīgs zinātnieks, kas meklē zāles savam neglābjami slimajam dēlam. Kad Pīters tiek nolaupīts, Volternatīvs grimst depresijā un sāk dzert. Tikai dažus mēnešus pēc dēla nolaupīšanas viņa kabinetā iebrāžas Olīvija Danhema, kas korteksifāna iedarbībā nejauši šķērsojusi pasauļu robežas, viņa atdod tam savu zīmēšanas albumu. Tā Volternatīvs uzzina, kur ir viņa dēls un uzsāk meklēt ceļu, kā nokļūt mūsu visumā. 1991. gadā viņa spiediena ietekmē tiek pieņemts "Pītera Bišopa likums": visus bērnu nolaupīšanas gadījumus izmeklē vienība "Viņpus". Tieši Volternatīvs ir tas, kas izveido Vilkačus un "dzintara" tehnoloģiju plaisu aizpildīšanai starp pasaulēm.
2. sezonas beigās Volternatīvs ir ASV aizsardzības ministrs, kuram tieši pakļauta vienība "Viņpus". Viņš joprojām ir precējies ar Elizabeti, taču viņu laulība sen ir izjukusi, Volternatīvs tikai palīdz viņai materiāli. Ar Vilkaču palīdzību, kas tiek iesūtīti mūsu visumā, viņš atrod Pīteru un pierunā to atgriezties mājās. Viņš grib Pīteru izmantot, lai aktivizētu iekārtu, kas iznīcinās mūsu visumu, lai paralēlais visums sāktu "atveseļoties". Kad Pīters tomēr nolemj atgriezties mūsu pasaulē, Volternatīvs tajā iesūta Olīvijas Danhemas dubultnieci — Viltuslīviju, kuras uzdevums ir meklēt trūkstošās detaļas Mašīnai.
Pēc viņa rīkojuma īsto Olīviju uz laiku iekļauj vienībā "Viņpus", vēlāk viņš ievēro, ka Olīvija spēj pāriet no pasaules uz pasauli bez speciālām iekārtām. Viņš vēlas izņemt Olīvijas orgānus un atpakaļ nosūtīt tikai ķermeni, taču šo plānu realizēt traucē viņu pasaules Filips Broilss. Kad Volternatīvs uzzina, ka Viltuslīvija gaida bērnu no Pītera, viņš organizē tās "nolaupīšanu", un vinas grūtniecība tiek paātrināta. Viltuslīvijas bērna DNS viņš mēģina izmantot, lai aktivizētu iekārtu, taču tā nedarbojas tādā veidā, kā Volternatīvs bija iecerējis: viņu visums netiek "izārstēts".
Tajā 2026. gadā, kuru ieraudzīja Pīters, Volternatīvs ir vienīgais izdzīvojušais paralēlās pasaules iedzīvotājs. Viņš slēpjas, slepus organizē teroristiskus uzbrukumus, cenšas veicināt mūsu visuma iznīcināšanu. Naidā uz Pīteru par to, ka tas iznīcinājis viņa pasauli, Volternatīvs nogalina Olīviju.
Pirms tilts starp abām pasaulēm tiek slēgts, Volters Bišops un Volternatīvs apmainās aizkustinošiem vārdiem par to, ka šis Pīters ir tieši tāds, kādu viņi abi būtu gribējuši savu dēlu redzēt pieaugušu.
Par Volternatīva tālāko likteni ieminas Linkolns Lī 2036. gadā, pastāstīdams Olīvijai, ka tas atstājis aizsardzības ministra posteni, taču joprojām lasa lekcijas Hārvarda Universitātē.
Tēla radīšana
Voltera Bišopa un Volternatīva lomu atveidotājs austrāliešu aktieris Džons Noubls jau bija pazīstams plašākai publikai no Denetora lomas filmā "Gredzenu pavēlnieks: Karaļa atgriešanās".
Viņš, tāpat kā Olīvijas Danhemas lomas atveidotāja Anna Torva, uz kinoprovēm neieradās klātienē, bet nosūtīja producentiem videoierakstu, 2008. gada janvārī saņemot uzaicinājumu filmēties.
Veidojot tēlu, Noubls cieši sadarbojās ar seriāla radītājiem. Īpaši tas attiecās uz Voltera rakstura īpašībām, kas saistītas ar viņa vājprātu. Noubls stāstīja, ka pētījis ģeniālus cilvēkus un viņu trūkumus sociālo prasmju jomā. Viņš arī pētīja cilvēkus, kas lieto narkotikas vai ārsta neizrakstītas psihotropās zāles. Voltera tēla veidošanā viņš balstījās uz šiem pētījumiem.
Gustavs Francis
Dzīvesgājums
Dzimis 1864. gada 18. jūnijā Rīgā. Beidzis Viļņas junkurskolu 1883. gadā podpraporščika pakāpē, dienēja Krievijas impērijas armijā. 1909. gadā paaugstināts kapteiņa pakāpē. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada 19. aprīlī viņu iecēla par 8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljona komandieri, 1916. gada decembrī - 1917. gada janvārī apakšpulkvedis Francis vadīja 8. Valmieras LS pulku Ziemassvētku kaujās. 21. janvārī viņu paaugstināja pulkveža pakāpē.
Pēc Februāra revolūcijas par 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulka komandieri iecēla apakšpulkvedi Pēteri Avenu. No 1917. gada 1. marta līdz 1. jūnijam pulkvedis Francis (Франц, Густав Фридрихович) komandēja 104. kājnieku divīzijas 416. Augšdņepras kājnieku puku.
Līdz 1928. gadam dienēja Latvijas bruņotajos spēkos. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada februārī pārcēlies uz dzīvi Vācijā.
Lībijas futbola izlase
Lībijas futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Lībiju starptautiskās sacensībās. Tā ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, bet ir 3 reizes kvalificējusies Āfrikas Nāciju kausam, kurā debijas reizē 1982. gadā tika izcīnīta 2. vieta finālā pēcspēles 11 metru sitienu sērijā ar 6-7 zaudējot Ganai.
Rīkanu strauts
Izteka — uz ziemeļiem no Kalnakroga, 7 km no Skaistkalnes. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā, vidustecē sagriežoties uz rietumiem. Ietek Mēmeles upē iepretim Brunavai. Baseinā pārsvarā lauksaimniecības zemes, gultne regulēta, izņemot mežaino lejteci.
Upi šķērso valsts autoceļi V1019 (Jaunsaule—Ozolaine—Bērznieki) un V1020 (Likverteni—Jaunsaule—Skaistkalne).
Kotovska
Kotovska var būt:
Robs Benedikts
Robs Benedikts (en; dzimis ) ir amerikāņu teātra, kino un televīzijas aktieris un rakstnieks. 25 gadu ilgās karjeras laikā filmējies vairāk nekā 70 televīzijas un kinofilmās.
Vislielāko atpazīstamību ieguvis ar lomu seriālā Supernatural, kurā attēloja Dieva pravieti (zināmu kā Čaku Šērliju ar pseidonīmu Kārvers Edlands). Filmējies arī televīzijas seriālos Threshold, Felicity un komēdijā Waiting..... Viņš ir zināms arī kā dziedātājs un tekstu autors Losandželosas mūzikas grupā Louden Swain. Darbojas arī kā scenārists un producents. 2017. gadā viņš sarakstīja, producēja un tēloja 10 sēriju seriālā Kings of Con kopā ar draugu, aktieri Ričardu Speitu jaunāko. Kopš 2020. gada Benedikts vada sarunu šovu (podkāstu) kopā ar Ričardu Speitu jaunāko. Sākumā šovu sauca ...and my guest is Richard Speight, bet vēlāk nomainīja nosaukumu uz Kings of Con.
Vāgnera grupa
"Vāgnera grupa" (ru) ir Krievijā un Baltkrievijā bāzēta starptautiska noziedzīga militāro algotņu vienība, kas sākumā maskējās kā 2013. gadā registrēta Honkongas kompānija Slavonic Corps Limited (Славя́нский ко́рпус), vēlāk kļuva pazīstama kā privāta militāra kompānija ЧВК Вагнера. Šī grupa sūtīja algotņus, lai destabilizētu situāciju dažādās Āfrikas valstīs, kā arī piedalījās Sīrijas pilsoņu karā, Lībijas pilsoņu karā, Krimas aneksijā, Donbasa karā un Krievijas iebrukumā Ukrainā. Krievijas—Ukrainas—NATO krīzes laikā 2021. gada 13. decembrī Eiropas Savienības ārlietu ministri vienojās par sankciju noteikšanu pret "Vāgnera grupu" un astoņām tās personām un trim ar grupu saistītām struktūrām. "Vāgnera grupu" finansē Putina darījumu partneris Pēterburgas uzņēmējs Jevgēņijs Prigožins.
Apsūdzības vardarbībā
"Vāgnera grupa" vervēja, apmācīja un nosūtīja algotņus uz konfliktu zonām visā pasaulē, lai veicinātu vardarbību, izlaupītu dabas resursus un iebiedētu civiliedzīvotājus. Personas, pret kurām Eiropas Savienība nolēma vērst sankcijas, bija iesaistītas spīdzināšanā, patvaļīgu nāvessodu izpildē Lībijā, Sīrijā, Ukrainā un Centrālāfrikas Republikā.
Karību jūras pirāti: Pasaules malā
"Karību jūras pirāti: Pasaules malā" (en) ir 2007. gada amerikāņu fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Gors Verbinskis un producents — Džerijs Brukheimers. Filma ir balstīta uz Volta Disneja Karību jūras pirātu atrakciju parku. Šis ir turpinājums 2006. gada filmai "Karību jūras pirāti: Miroņa lāde". Filmā galvenās lomas atveido Džonijs Deps, Džefrijs Rašs, Orlando Blūms, Kīra Naitlija, Bils Naitijs un Toms Hollanders. Filmas pirmizrāde angliski runājošajās valstīs notika.
Magnuss VI Likumdevējs
Magnuss Hākonsons (sennorvēģu: Magnús Hákonarson, saukts arī Magnuss Likumdevējs (Magnús lagabœtir); dzimis 1238. gada 1. maijā, miris 1280. gada 9. maijā) bija Norvēģijas karalis no 1263. līdz 1280. gadam. Viņa lielākais sasniegums bija Norvēģijas likumu modernizācija un nacionāliskošana, kas arī deva viņam savu epitetu, "Likumdevējs". Viņš bija pirmais Norvēģijas monarhs, kurš savā vārdā izmantoja kārtas skaitli, lai gan viņš uzskatīja sevi par Magnusu IV, nevis Magnusu VI, kā tiek skaitīts mūsdienās.
Karību jūras pirāti: Pasaules malā
Filma tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr neieguva nevienu. Šī ir 2007. gada ienesīgākā filma.
Vāgnera grupa
Apsūdzības vardarbībā
2023. gada 20. janvārī ASV atzina Vāgnera algotņu formējumu par starptautisku noziedzīgu organizāciju. Tās vienībām Ukrainā ieročus piegādāja Ziemeļkoreja
Cietumnieku izmantošana karam Ukrainā
Ukrainas pretuzbrukuma laikā 2022. gada septembra sākumā kļuva zināms par Prigožina centieniem vervēt kaujiniekus Krievijas cietumos. Krievijas neatkarīgais medijs “MediaZona” novembrī ziņoja, ka kopš Vāgnera grupas vervēšanas kampaņas sākuma notiesāto vīriešu skaits cietumos divu mēnešu laikā Krievijas Federācijā bija samazinājies par 23 000 cilvēku. Ukrainas Nacionālais pretošanās centrs 13. decembrī paziņoja, ka Krievija šos ieslodzītos izmanto “kā lielgabalgaļas vairogu”. Lai novērstu uzmanību no Vāgnera grupas svarīgākajiem komandieriem, kaujiniekiem izsniedzot viedtālruņus vai planšetdatorus, kas parāda viņu koordinātes un uzbrukuma mērķi komerciāliem satelītiem, ko Ukrainas armija var izmantot, lai uzbruktu šīm cietumnieku vienībām.
2022. gada novembrī "Vāgnera grupā" (VG) mobilizētos cietumniekus iesaistīja Bahmutas kaujās Doneckas apgabalā. Kaujās piedalījās gandrīz 50 000 algotņu, no kuriem ap 40 000 bija savervēti cietumos.
Dzīvā spēka zaudējumi
Pēc ASV izlūkdienestu datiem līdz 2023. gada janvārim Ukrainā bija krituši vairāk nekā 4100, bet ievainoti ap 10 000 algotņu, pie kam ap 90% kritušo bija savervētie cietumos.
2023. gada februārī ASV Nacionālā drošības padome lēsa, ka Vāgnera grupa bija zaudējusi vairāk nekā trīsdesmit tūkstošus algotņu, aptuveni deviņi tūkstoši bija gājuši bojā kaujās. Aptuveni puse no kritušajiem bija nogalināti kopš decembra vidus.
Atzīšana par teroristisku organizāciju
2022. gada 8. decembrī Latvijas Saeima aicināja Eiropas Savienību iekļaut Vāgnera grupu terora aktos iesaistīto personu, grupu un organizāciju sarakstā. 2023. gada 23. martā Lietuvas Seims Vāgnera grupu pasludināja par teroristisku organizāciju. Aprīlī Eiropas Savienība noteica sankcijas pret Vāgnera grupas vadītājiem par aktīvu dalību Krievijas militārajā agresijā pret Ukrainu. 2023. gada 9. maijā arī Francijas parlamenta apakšpalātas – Nacionālās asamblejas – deputāti pieņēma rezolūciju, kurā aicināja Eiropas Savienību oficiāli atzīt Vāgnera algotņu grupējumu par teroristisku organizāciju. Atsaucoties uz Rietumvalstu izlūkdienestu sniegto informāciju, rezolūcijā bija konstatēts, ka Vāgnera grupas kaujinieki piedalījušies civiliedzīvotāju slepkavošanā un spīdzināšanā Ukrainas pilsētā Bučā, dokumentā bija norādīts uz algotņu grupējuma kaujinieku pastrādātajām civiliedzīvotāju slepkavībām Sīrijā un Āfrikas valstīs.
Vāgneriešu dumpis
Kara ar Ukrainu priekšvakarā Prigožinam bija saspīlētas attiecības ar Krievijas vadību. Prigožins konfliktēja gan ar Krievijas Aizsardzības ministriju, gan ar Krievijas prezidenta administrāciju, jo kritizēja Sergeju Šoigu par Krievijas armijas rīcību Sīrijā, sakot, ka Krievijas armija tur darbojas ar "novecojušām metodēm". Vāgnera grupa faktiski kļuva par Jevgēņija Prigožina privāto armiju, kas darbojas ārpus Krievijas likumiem un ārpus Krievijas militārās hierarhijas. Krievijas Aizsardzības ministrija un Krievijas Bruņoto spēku ģenerālštābs bija neapmierināti ar šo situāciju un sāka censties ierobežot Prigožina pieaugošo ietekmi. No otras puses, Prigožins sāka publiski asi kritizēt Krievijas Aizsardzības ministriju.
2023. gada 23. jūnija vakarā Prigožins paziņoja, ka Krievijas militārpersonas devušas triecienu algotņu nometnei, kurā "gāja bojā milzīgs skaits cīnītāju", ka arī viņa grupa gatavojas Krievijā "atjaunot taisnību" un aicināja visus Krievijas iedzīvotājus viņam pievienoties, bet tos, kas izrādīs pretestību, viņa kaujinieki uzskatīs par draudīgiem un nekavējoties iznīcinās. Līdz ar to, Vāgnera grupa Jevgēnija Prigožina vadībā sacelās pret oficiālo Krievijas valdību.
24. jūnijā vairākos Krievijas reģionos ieviesa pretteroristiskās operācijas režīmu. Vāgnera grupa uzsāka kustību un bez pretestības iegāja Rostovā pie Donas. Pēc pilsētas ieņemšanas Vāgnera kaujinieki devās uz Maskavu, nesastopot gandrīz nekādu pretestību. Pa ceļam uz Maskavu viņi notrieca aptuveni sešus helikopterus, vienu militāro lidmašīnu un trāpīja Krievijas armijas transportlīdzekļiem. Vietējās varas iestādes mēģināja bloķēt satiksmi uz ceļiem, taču tas nepalīdzēja.
Tomēr pirms aptuveni 200 km līdz Maskavai tika ziņots, ka vāgnerieši ir apstājušies. Ap 22:40 Kremļa preses pārstāvis Dmitrijs Peskovs paziņoja, ka lieta par bruņotu dumpi pret Jevgēņiju Prigožinu tiks izbeigta, kā arī to, ka ir panākta vienošanās, ka Vāgnera grupa atkāpsies uz savām lauka nometnēm un pats Prigožins dosies uz Baltkrieviju.
Ūdrene
Ūdrene ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 255 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V460. Ciema apkārtnē atrodas Ūdrines ezers.
Mazais Kumpotis
Mazais Kumpotis (arī Kampaču ezers; lt un Kampuotis II) ir ezers Augšdaugavas novada Medumu pagastā uz robežas ar Lietuvu. Izvietojies pagasta dienvidos Kumpotu ezeru virknē Augšzemes aizsargājamo ainavu apvidū. Veidojas no diviem kādreiz savienotiem ezeriņiem ar kopējo platību 9,8 ha, no tiem Latvijā — 3,7 ha. Cauri tek Kumpota no Grendzes ezera uz Lielo Kumpoti. Mīt līdaka, rauda, asaris.
Ziemeļu krastā Kumpotu ciems.
Gribažas (Jaunannas pagasts)
Gribažas ir ciems Alūksnes novada Jaunannas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 6 km no pagasta centra Jaunannas, 11 km no novada centra Alūksnes un 212 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P43 (Litene—Alūksne), Panāsītes upes krastā.
Adulienas iela
Adulienas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Atgāzenē un Torņakalnā. Iela sākas krustojumā ar Robežu ielu, iziet zem Kārļa Ulmaņa gatves pārvada pār Rīgas—Jelgavas dzelzceļa līniju un beidzas pie Dzelzceļa ielas. Kopējais ielas garums ir tikai 222 metri, tā klāta ar grants segumu. Ielā ir tikai savrupmāju apbūve.
Vēsture
Adulienas iela pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās parādijās 1902. gadā ar nosaukumu Adlienas iela. Savu nosaukumu Adulienas iela oficiāli ieguva 1923. gadā.
Ielu savienojumi
Adulienas iela ir savienota ar šādām ielām:
Kendalla Dženere
Kendalla Dženere ir amerikāņu televīzijas personība, modele un interneta zvaigzne.
Kendalla pazīstama ar to, ka piedalījās realitātes šovā Keeping Up with the Kardashians (viņa ir Kimas Kardašjanas pusmāsa). 2014. un 2015. gadā piedalījusies ļoti daudzās atpazīstamās modes skatēs, tostarp — Ņujorkā, Milānā un Parīzē. 2015. gadā, žurnāls Forbes viņu atzina kā 16. bagātāko modeli pasaulē.
Kopš 2017. gada aprīļa viņa ir starp top 15 Instagram visvairāk sekotākajiem profiliem. 2017. gadā Forbes viņu atzina kā pasaulē bagātāko modeli.
Podiļska
Podiļska (uk; līdz 1935. gadam — Birzula, līdz 2016. gadam — Kotovska) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidrietumos, Odesas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos 195 km no apgabala centra Odesas, Podiļskas rajona centrs. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Vēsture
Vēstures avotos kā Birzula (Бірзула) pirmoreiz minēta 1779. gadā Osmaņu impērijas dokumentos. 1865. gadā Birzulas stacija kļuva par vienu no pirmajiem dzelzceļa mezgliem uz Odesas—Kijevas dzelzceļa, kur bija lokomotīvju remonta depo. 1924. gadā Birzulā tika proklamēta Moldāvijas APSR Ukrainas PSR sastāvā un no 1928. līdz 1929. gadam Birzula bija tās galvaspilsēta (ro). 1935. gadā tika pārdēvēta par Kotovsku (Котовськ) par godu padomju karavadonim Grigorijam Kotovskim (apglabāts mauzolejā Kotovskā). 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 2016. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā.
Smart (automašīna)
Smart ir 1994. gadā dibināta Daimler AG struktūrvienība un auto marka. Specializējas mikroauto, subkompaktklases auto un elektrisko auto ražošanā. Galvenie modeļi - Smart Fortwo un Smart Forfour. Kompānija bāzējas Beblingenā, Bādenē-Virtembergā. Tai ir rūpnīcas Francijas Ambakā un Slovēnijas Novo Mesto. Auto tiek piedāvāts 46 valstīs, 2015. gadā tika saražots 1,7 miljoni vienību. Kopš 2019. gada marta 50% no uzņēmuma pieder Ķīnas uzņēmumam Geely.
Carnikavas luterāņu baznīca
Carnikavas Evaņģēliski Luteriskā baznīca (arī Siguļu baznīca, Meņģeles baznīca) bija 1728. gadā celta koka baznīca, kas atradās Ādažu novada, Carnikavas pagasta Siguļos. Tas bija vecākais Vidzemes jūras piekrastes koka dievnams. Baznīca nodega rekonstrukcijas darbu laikā naktī uz 2017. gada 10. decembri.
Pirmās liecības par Carnikavas dievnamu atrodamas ap 1643. gadu, kad vēstīts, ka Carnikavā ceļ jaunu koka baznīcu, jo iepriekšējā nonākusi nelietojamā stāvoklī. Zviedrijas impērijas varas laikā iedalīta arī Carnikavas mācītāja mājas zeme Gaujas labajā krastā, netālu no jūras, ko gan vēlāk Carnikavas īpašnieki – Mengdeni – pievienojuši Carnikavas muižai, maksājot par to 1450 Alberta dālderu, kas koroborēti kā Carnikavas muižas parāds Carnikavas draudzei. Šī kapitāla augļus Carnikavas muiža maksāja mācītāja atalgošanai līdz Latvijas valsts izveidei.
1669. gadā vizitācijas komisija konstatē, ka Carnikavas baznīca atkal ir bēdīgā stāvoklī. Lielā Ziemeļu kara laikā baznīca ir pavisam iznīcināta un dievkalpojumus notur Carnikavas muižā līdz jaunas ēkas būvniecībai 1728. gadā. Dievnamu rekonstruē un pārbūvē 1851. un 1924. gadā.
Pirmā pasaules kara laikā ēkas soli, ērģeles un cita iekārtas tiek iznīcinātas vai izlaupītas, tajā kādu laiku dzīvo Vācijas armijas karavīri. Baznīca stipri cieš arī Otrajā pasaules karā, 40. gadu beigās draudze veic daļēju remontu. 50. gados draudze panīkst, pēdējais dievkalpojums dievnamā notiek 1954. gadā. Padomju okupācijas gados tajā izvieto PMK (Pārvietojamā mehanizētā kolona) elektrosadales skapju ražošanas iecirkni. Draudze atjaunojas 1992. gadā, bet sliktā ēkas stāvokļa dēļ līdz 2000. gadu vidum pulcējas Carnikavas Tautas namā "Ozolaine".
Šobrīd baznīcas draudze pulcējas Carnikavā esošajā "Laivu mājā". Ekumēniski baznīcu pārvalda LELB Ādažu draudze ar centru Baltezera baznīcā.
Cibēnu upurakmens
Cibēnu upurakmens ir dižakmens, kas atrodas Dobeles novada Annenieku pagasta dienvidos, uz dienvidrietumiem no Slagūnes.
Tas ir 2,45 x 2,00 x 0,80 metrus liels kristālisks, pelēcīgi rozā granīts 7,35 metrus apkārtmērā. Akmens virsmā izveidojušies vai izveidoti divi (pēc citām ziņām trīs) iedobumi. Akmens atrodas Cibēnu Cepures kalna dienvidrietumu nogāzē, kas ir kukuļveidīgs 6 - 7 metrus augsts mākslīgi apdarināts paugurs. 19. gadsimta sešdesmitajos gados tika izteikta hipotēze, ka tas ir pilskalns, tomēr pēc Jura Urtāna domām, tā varētu būt kulta vieta. Iespējams, akmens nogāzts no kalna virsotnes. Netālu no akmens atrodas Cibēnu senkapi, kas kopā ar akmeni un uzkalnu varētu veidot vienotu ansambli.
Pycnosteus palaeformis
Pycnosteus palaeformis ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja I.Preobraženskis 1911. gadā. P. palaeformis holotips ir vēdera plātne, kas tika atrasta pie Tartu arukilas svītas, nogulumos. Nosaukums Pycnosteus palaeformis nozīmē (pala - lāpsta + formis - forma) lāpstveidīgs piknostejs. Suga ir plaši izplatīta Igaunijas vidusdevona arukilas slāņu apakšējā daļā (Kallastes pie Peipusa ezera, Tartu apkārtnes, Reiju un Kopu upju atsegumos), kā arī Ļeņingradas apgabalā (Orodežas, Lugas un Ļemovžas upju atsegumos). P. palaeformis ir arukilas svītas apakšdaļas vadfosilija.
Apraksts
Salīdzinoši liela izmēra īpatņi. Ādas zobi augsti ar strupu virsotni, līdz kurai stiepjas ribiņas. Zobiņi vienkārši, īsi. Branhiālā plātne ir eiribazāla ar viegli izliektām sānu un aizmugurējo malu (l:w = 0,9). Ornamentētā virsma uz plātnes augšējās malas ir platāka, nekā gludā virsma bez ādas zobiem. Vēdera plātne ir plata un gara, ar ļoti platu vaļēju aizmugurējo izgriezumu, kas stiepjas dziļi plātnē, un ir izliekts uz sānu malām un priekšējo malu. Vēdera plātnei ir tāds pats ornamentējums, kā branhiālajai plātnei.
Lielais Kondē
Luijs de Burbons, princis de Kondē (fr), biežāk pazīstams kā Lielais Kondē (fr); dzimis, miris ) bija franču augstmanis un karavadonis, ģenerālisimuss.
Militāro karjeru sāka 17 gadu vecumā. Piedalījās Trīsdesmitgadu karā, kur kā komandieris karoja pret Svētās Romas impērijas, Bavārijas un Spānijas karaspēku, uzvarot Rokruā kaujā 1643. gada maijā un Freiburgas kaujā 1644. gada augustā. Pēc kara piedalījās Frondā, kur pārgāja Francijas pretinieku - spāņu pusē. Pēc Pireneju miera noslēgšanas 1659. gadā atkal pārgāja Francijas karaļa Luija XIV dienestā.
Emilija Blanta
Viņas pirmā lielā loma bija 2004. gada britu drāmā My Summer of Love. 2006. gadā filmējās "Sātans Pradas brunčos", par ko tika nominēta Zelta globusa balvai un BAFTA kino balvai. Vēlāk aktrise piedalījās filmu "Čārlija Vilsona karš" (2007), "Jaunā Viktorija" (2009), "Vilkatis" (2010), Wild Target (2010), "Likteņa labotāji" (2011), "Rītdienas robeža" (2014), "Klusā pasaule" (2018), "Openheimers" (2023) uzņemšanā. 2007. gadā E. Blanta saņēma Zelta globusa balvu par lomu 2005. gada BBC seriālā Gideon's Daughter.
Bezpalīdzīgās
"Bezpalīdzīgās" (en) ir 1995. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisore un scenārija autore ir Eimija Hekerlinga. Galvenās lomas atveido Pols Rads, Ališija Silverstone, Steisija Deša, Britānija Mērfija, Brekins Meijers, Donalds Feisons un Dens Hedaja. Filmas pirmizrāde notika.
Bagāta un populāra vidusskolniece cenšas palīdzēt jauniņajai iejusties skolā un kļūt populārai.
Ūdriņas
Ūdriņas ir ciems Trikātas pagastā, Valmieras novadā. Atrodas 132 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Strenču krāces, Strenču estrāde), mūzikas un mākslas skola.
Daksa (sala)
Daksa (hr) ir neliela neapdzīvota sala Horvātijas Elafiti arhipelāgā, valsts galējos dienvidos pie Dubrovnikas, iepretim Rijekai Dubrovačkai. 13. gadsimtā šeit tika uzcelts franciskāņu klosteris. 1944. gada 24./25. oktobrī komunistiskie dienvidslāvu partizāni Daksā nogalināja 53 cilvēkus, kas bija apsūdzēti kolaboracionismā, to skaitā Dubrovnikas mēru.
Roberts Garets
Roberts Garets (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu vieglatlēts, kā arī investīciju baņķieris un filantrops Baltimorā un vairāku nozīmīgu arheoloģisko izrakumu finansētājs. Viņš bija arī pirmais olimpiskais čempions diska mešanā un lodes grūšanā; olimpiskajās spēlēs kopumā izcīnījis 6 medaļas.
Jaunība un ģimenes dzīve
Tāpat kā viņa vecākais brālis, Roberts Garets studēja Prinstonas Universitātē Prinstonā, Ņūdžersijā, kur viņš kā pamatstudijas apguva arī vieglatlētiku, kā arī viņš bija Prinstonas laukuma vieglatlētikas komandas kapteinis. Garets bija precējies ar Katerīnu Barkeri Džonsoni, kura ar viņu kopā nodzīvoja mazāk par gadu. Līdz 1920. gadam viņiem bija divi dēli un trīs meitas.
Olimpiskās spēles
Pirmajās olimpiskajās spēlēs 1896. gadā Garets startēja četrās vieglatlētikas disciplīnās, kurās visās izcīnīja olimpiskās medaļas. Zelta medaļas viņš izcīnīja diska mešanā (rezultāts — 29,15 m) un lodes grūšanā (rezultāts — 11,02 m). Savukārt sudraba medaļas viņš izcīnīja augstlēkšanā un tāllēkšanā. Augstlēkšanā viņa rezultāts bija 1,65 metri, bet tāllēkšanā 6,18 metri. Abās šajās disciplīnās viņš piekāpās savam tautietim Ellerijam Klārkam.
Rezultāti
OR — olimpiskais rekords
Baltimoras baņķieris un pilsoniskais aktīvisms
Garets vēlāk kļuva par baņķieri un finansistu sava vectēva tirdzniecības uzņēmumā Robert Garrett and Sons.
Arheoloģija un manuskripti
Garretam jau agrīni bija intensīva interese par zinātni, īpaši par vēsturi un arheoloģiju. Viņš kļuva par agrīnu kolekcionāru un pētniecības atbalstītāju. Viņš palīdzēja organizēt un finansēt arheoloģiskās ekspedīcijas uz Sīriju, doktora Džona M. T. Finnija vadībā. No 1932. līdz 1939. gadam viņš bija iesaistīts Antiohijas un tās apkārtnes rakšanas komitejā, palīdzot finansēt izrakumus un strādājot pie tiem. Gareta hobijs bija viduslaiku un renesanses manuskriptu kolekcionēšana. Garets ir izveidojis Rietumu un citu valstu rietumu manuskriptu, fragmentu un vēsturisko hroniku sējumu kolekciju, kuru izcelsme ir Eiropa, Tuvie Austrumi, Āfrika, Āzija un Mezoamerika, no apm. 1330. gada pirms mūsu ēras līdz 1900. gadam mūsu ērā. Kolekcionēšanas interesi viņš mantoja no sava tēva Tomasa Harisona Gareta. Pēc tēva pēkšņās nāves 1888. gadā Roberts divarpus gadus pavadīja plašā ceļojumā ar māti un diviem brāļiem — Horatio un Džonu — pa Eiropu un Tuvajiem Austrumiem. Ceļojumu laikā Garetam radās īpaša interese par rokrakstiem, un viņš sāka tos kolekcionēt.
Garets ilgus gadus bija entuziasma pilns absolvents un darbojās par Prinstonas Universitātes pilnvarnieku un arī Baltimoras mākslas muzeja valdē, kuru 1914. gadā izveidoja viņa tante Marija Elizabete Gareta. Viņš strādāja pie muzeja pārcelšanās un jauno ēku, kuru projektējis amerikāņu arhitekts Džons Rasels Pops. 1942. gadā Garets Prinstonas Universitātei ziedoja savu vairāk nekā 11 000 lielo manuskriptu kolekciju, ieskaitot "Aksum Scrolls" un sešpadsmit bizantiešu grieķu manuskriptus, kas satur retus bizantiešu mākslas piemērus.
Baltimoras aktīvists
Garets pildīja pilsētas Sabiedriskās labiekārtošanas komisijas priekšsēdētāja pienākumus. Viņš arī bija atbildīgs par jaunās Amerikas skautu jaunatnes organizācijas izveidošanu Baltimorā 1910. gadā. Šo organizāciju viņš vadīja līdz savai aiziešanai pensijā 1934. gadā. 1919. gadā Garets Baltimoras pilsētai piešķīra zemes gabalu gar Austrumu Patakso avēniju, Baltimoras pilsētas dienvidu Bruklinas apkaimē, lai to izmantotu kā publisko parku.
Garets palīdzēja attīstīt Baltimoras sabiedriskās atpūtas iespējas, no kurām daudzas privāti finansēja pats, kolēģi un draugi. Garets organizēja Sabiedrisko vieglatlētikas līgu, kas vēlāk apvienojās ar līdzīgu agrāko Bērnu rotaļu laukumu asociāciju. Viņš bija pirmais Baltimoras pilsētas atpūtas biroja priekšsēdētājs un pilsētas parka komisāru padomes pirmais priekšsēdētājs apvienotajā atpūtas un parku departamentā. Garets lielāko dzīves daļu bija aktīvs Nacionālās atpūtas asociācijas biedrs, un 1941. gadā viņu ievēlēja par tās priekšsēdētāju. Baltimoras 1947. gada mēra kampaņā gan republikāņu, gan demokrātu kandidāti solīja, ka ievēlēšanas gadījumā viņi Garetu iecels par pilsētas Atpūtas un parku departamenta priekšsēdētāju.
Afroamerikāņu pilsoņu tiesību jomā Garets bija pārliecinoši konservatīvs un iebilda pret pilsētas sabiedrisko iespēju rasu integrāciju tās parkos, rotaļu laukumos, peldbaseinos, tenisa kortos un atpūtas centros. Pretrunas pieauga, kad 1940. gadu beigās un 1950. gados izvērsās nacionālā pilsoņu tiesību kustība. Garets vēlāk tika lūgts atkāpties no Parku departamenta padomes, kad notika pozitīvs balsojums par rasu integrāciju.
Nāve un mantojums
R. Garets nomira 1961. gada 25. aprīlī Baltimorā un tika apglabāts kopā ar citiem ģimenes locekļiem Baltimoras vēsturiskajā Zaļā kalna kapsētā, kur līdz gada beigām tiks apglabāta arī viņa atraitne. Publiskais parks kurš tika izveidots viņa novēlētā zemes gabalā tika nosaukts viņam par godu. Viņš ziedoja savus dokumentus Prinstonas Universitātei.
1984. gada NBC televīzijas miniseriāla "Pirmās olimpiskās spēles: Atēnas 1896" Garetu atveidoja aktieris Hanks Bloks. Otrajā epizodē Garets kļūdaini tika attēlots kā dalībnieks pirmajās olimpiskajā maratona sacensībās.
Pīrāgi (ciems)
Pīrāgi ir ciems Bauskas novada Gailīšu pagastā uz ziemeļiem no Uzvaras, ar ko Pīrāgi faktiski saplūduši, pie autoceļa V1025 (Bauska—Gailīši—Lietuvas robeža), Mūsas upes kreisajā krastā, pretīm Ceraukstes ietekai Mūsā. No Uzvaras Pīrāgus atdala Žūku strauts.
Ciemā atrodas kultūras pasākumu estrāde.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Rīgas pils ugunsgrēks
Rīgas pils ugunsgrēks notika 2013. gada 20. un 21. jūnijā. Tā rezultātā tika nodarīti bojājumi Rīgas pilij.
Notikumu gaita
2012. gada decembrī tika uzsākta Rīgas pils rekonstrukcija. Darbus pasūtīja VAS "Valsts Nekustamie Īpašumi", bet izpildīja pilnsabiedrība SBRE, kurā apvienojušies "Skonto Būve" un "Re&Re". Celtnieki, kas strādāja pilī, to pameta plkst. 18.45, un atstāja pili Militārās policijas uzraudzībā.
Plkst. 22.21 uz Rīgas pili tika izsaukti ugunsdzēsēji. Ugunsgrēku ieradās skatīties vairāki simti cilvēku.
Ap plkst. 1 naktī Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienests (VUGD) ziņoja, ka ugunsgrēka dzēšanā iesaistīti 79 glābēji, 11 autocisternas, 3 autokāpnes, 1 pacēlājs un 3 specializēti transportlīdzekļi. Neilgi pirms plkst. 2 virs pils jumta vairs nebija redzama atklāta liesma, savukārt plkst. 3.53 ugunsgrēks tika lokalizēts. Ugunsgrēka rezultātā tika hospitalizēts viens ugunsdzēsējs, kurš bija saindējies ar dūmiem. Plkst. 4.45 tika atjaunota satiksme 11. novembra krastmalas posmā starp Akmens un Vanšu tiltiem. Plkst. 14.21 ugunsgrēks likvidēts.
Ugunsgrēka dzēšanai tika piesaistīti visi VUGD Rīgas reģiona pārvaldes rīcībā esošie resursi, palīgā devās arī ugunsdzēsēji no Jūrmalas. Ugunsnelaimes laikā Militārās policijas kaprālis Alvis Brūveris nolaida Latvijas karogu no pils, bet to piektdien atpakaļ uzcēla vecākais militārais policists dižkareivis Aldis Dortāns.
Postījumi
Ierodoties ugunsdzēsējiem, degšanas platība bija 50—100 kvadrātmetri. Kopumā ugunsgrēka rezultātā tika nopostīta aptuveni 3200 kvadrātmetru liela platība. Tika izpostīti 2400 kvadrātmetri pils jumtā un bēniņos, 600 kvadrātmetri ceturtajā stāvā un 200 kvadrātmetri trešajā stāvā. Gandrīz pilnībā izdega Sarkanā zāle, smagi postījumi Baltajai zālei, postījumi tikuši nodarīti arī Svētku, Sūtņu un Ģerboņu zālēm. Visvairāk cieta tā Rīgas pils daļa, kurā atradās Valsts prezidenta kanceleja.
No Nacionālā vēstures muzeja krājumiem nekas negāja bojā, taču daļai no tiem radās bojājumi. Ugunsgrēkā necieta nekas no Latvijas Nacionālā mākslas muzeja krājumiem.
Džidžī Hadida
Džidžī Hadida en ir amerikāņu modele. Kopš 2007. gada piedalījusies realitātes šovā Keeping Up with the Kardashians.
2013. gadā pievienojās IMG Models organizācijai. 2014. gada novembrī viņa tika ierindota starp 50 labākajām modēlēm, saitē Models.com. 2016. gadā British Fashion Council viņu nosauca kā gada labāko starptautisko modeli.
Epargyreus clarus
Epargyreus clarus ir resngalvīšu dzimtas zvīņspārnis. Spārnu plētums sasniedz 37—45 mm.
Hanss Šēfers
Hanss Šēfers (de, dzimis, miris ) bija Vācijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Vācijas futbola izlases dalībnieks.
Epargyreus clarus
Kāpuri ir dzeltenīgi vai bāli zaļi ar tumši brūnu galvu, uz kuras ir divi spilgti oranži traipi. Acis ir lielas. Dzīvo ligzdās uz barības augiem, kuras taisa no lapām. Barojas ar tauriņziežu dzimtas augiem, tādiem kā Robinia pseudoacacia, Amphicapraea bracteata, Apios americana, Desmodiom canadense, Amorpha fruticosa, Glycurrhiza lepidota.
Hanss Šēfers
Visu savu karjeru, no 1948. līdz 1965. gadam, pavadījis 1. FC Köln komandā. 1962. un 1964. gadā kļuvis par Vācijas čempionu. 1963. gadā atzīts par Vācijas gada futbolistu.
Rietumvācijas futbola izlasi pārstāvējis no 1952. līdz 1962. gadam, kopumā 39 mačos gūstot 15 vārtus. Ar izlasi uzvarējis 1954. gada FIFA Pasaules kausā. Spēlējis arī 1958. un 1962. gada FIFA Pasaules kausā. Viņš ir pirmais vācu futbolists, kurš ir piedalījies trijos FIFA Pasaules kausos. Ilgstoši bijis arī izlases kapteinis.
Sasniegumi
1. FC Köln
Rietumvācija
Hrasta
Hrasta (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Hrudimas apriņķī pie Hrudimkas upes.
Vēsture
Jau no 1160. gada rakstos ir pieminēts husītu nopostītais benediktiešu klosteris, kas atradās 2 kilometri no mūsdienu pilsētas. 13. gadsimta sākumā klosterī tika radīts "Codex Gigas" - lielākais neskartais viduslaiku manuskripts, kas mūsdienās atrodas Stokholmā. Pati pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1318. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija viens no 15 sporta veidiem, kas tika aizvadīts ziemas olimpisko spēļu laikā. Sacensības notika Nacionālajā ātrslidošanas ovālā no 2022. gada 5. februāra līdz 19. februārim. Tajās notika 14 disciplīnās — 7 vīriešiem un 7 sievietēm. Sacensībās startēja 165 sportisti (87 vīrieši un 78 sievietes) no 27 valstīm.
Olimpiskās medaļas ātrslidošanā izcīnīja 12 valstu pārstāvji. Visvairāk medaļu izcīnīja Nīderlandes sportisti — 12 medaļas (6 zelta, 4 sudraba un 2 bronzas medaļas). Desmit sportisti no visiem medaļniekiem izcīnīja vairāk par vienu olimpisko medaļu. Ar medaļām bagātākā sportiste bija nīderlandiete Irēne Shautena, savukārt zviedrs Nilss van der Pūls arī izcīnīja divas zelta medaļas.