cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viesturs Šulcs
Darbi
Bijis reģiona padomnieks darbā pie “Eiropas floras atlasa” (Atlas Florae Europaeae: Distribution of Vascular Plants in Europe. Helsinki.) un Euro+MED Plant Base projekta (Berlin. Freie Universität Berlin, ZE Botanischer Garten und Botanisches Museum). Rakstījis arī “Ģimenes enciklopēdijai “ un “Latvijas Sarkanajai grāmatai” Vaskulārie augi. 3.sēj., 2003. Piedalījies arī Baltijas Floras konspekta sagatavošanas darba grupā un citos projektos. Vairāku populārzinātnisku rakstu autors periodikā.
Mosāni
Mosāni ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 241 km attālumā no Rīgas.
Kerinči
Kerinči (id) jeb Indrapura ir aktīvs vulkāns Indonēzijas Sumatras salā Barisāna kalnu grēdā.
Tas ir Sumatras salas augstākais punkts ar ap 3800 metru augstumu un augstākais vulkāns Indonēzijā. Atrodas Džambi provincē, Sumatras salas rietumu centrālajā daļā, netālu no rietumu krasta, aptuveni 130 km uz dienvidiem no Padanas pilsētas. Tā pamatnes platums ir no 13 līdz 25 km. Krātera diametrs ir ap 600 m, dziļums līdz 400 m, vulkāna krāterī izveidojies īslaicīgs ezers. Vulkānu galvenokārt veido andezīta lavas.
Gobas (Ziemera pagasts)
Gobas (augšzemnieku dialektā: Gūbas) ir ciems Alūksnes novada Ziemera pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 7 km no pagasta centra Māriņkalna, 2 km no novada centra Alūksnes un 202 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V383 un V386 krustojumā.
Slepenā mītne
"Slepenā mītne" (en) ir 2012. gada ASV un Dienvidāfrikas trilleris, kura režisors ir Daniels Espinosa. Galvenās lomas filmā atveido Denzels Vašingtons, Raiens Renoldss, Vera Fārmiga un Brendans Glīsons. Filmas pirmizrāde notika.
Jaunam CIP aģentam tiek uzdots rūpēties par bēgli slepenā mītnē. Tomēr pēc tam, kad šai mājai tiek uzbrukts, aģentam jābēg.
Brīvības partija (Latvija)
Brīvības partija bija 2002. gadā dibināta eiroskeptiska Latvijas politiskā organizācija, kas pastāvēja līdz 2006. gadam.
Vēsture
Dibināta 2002. gada 25. maijā pēc iepriekš publicēta Raitas Karnītes, Viļņa Ķipēna un Gundara Proļa paziņojuma par tās dibināšanu, bet par tās patieso iniciatoru uzskatīja bijušo Demokrātiskās partijas "Saimnieks" (DPS) līderi Ziedoni Čeveru. Jūnijā G. Prolis plašsaziņas līdzekļiem atzina, ka Latvijas Brīvības partija (BP) plāno sadarboties ar galēji labējā politiķa Jerga Haidera vadīto Austrijas Brīvības partiju.
Par spīti populistiskajai partijas programmai ar devīzi "Brīvs cilvēks neatkarīgā valstī" Brīvības partija neiekļuva 8. Saeimā, saņemot tikai 0,2% balsu.
2004. gada 5. oktobrī Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesa apmierināja KNAB iesniegto prasību un apturēja Brīvības partijas darbību uz sešiem mēnešiem, uzliekot tai par pienākumu likumīgā spēkā iesniegt likumā noteikto finansiālās darbības deklarāciju par 2003. gadu. Brīvības partija likvidēta 2006. gada 5. maijā.
Skandāls
Latvijas Televīzija (LTV) vienu reizi pārraidīja Brīvības partijas reklāmu, kurā melnādains vīrs stāv pie Brīvības pieminekļa, un otrs melnādainais vīrietis skūpsta latviešu tautumeitu. Reklāmu ar melnādaino vīriešu attēliem partija izplatīja arī drukātu lapiņu veidā. Klipā redzamie Los Amigos mūziķi Pīters Mensaha un Čineds Kristofers Edžugo Rīgas apgabaltiesā iesniedza prasības par cieņas un goda aizskaršanu, jo reklāmas veidotāji viņus neesot informējuši par reklāmas mērķi. Z. Čevers pēc skandāla uzsvēra, ka nesen dibinātajai Brīvības partijai ar strīdīgo televīzijas klipu palīdzību īsā laikā ir izdevies panākt augstu partijas atpazīstamību.
Koku pīle
Koku pīle (Aix sponsa) ir viena no krāšņākajām pīļu dzimtas (Anatidae) peldpīļu sugām. Tā sastopama plašā areālā Ziemeļamerikā, abās kontinenta malās. Rietumkrasta populācijas izplatība sākas ar Britu Kolumbiju Kanādā, stiepjoties gar Klusā okeāna krastu līdz Kalifornijai, ASV. Tomēr lielākā daļa populācijas mājo kontinenta austrumu daļā, sākot ar Manitobu, turpinoties virzienā uz austrumiem līdz Atlantijas okeānam, bet dienvidos areāls sasniedz Teksasu, Floridu un Meksikas līci, nelielai populācijai ligzdojot arī Kubā. Ļoti bieži koku pīli var novērot Eiropā, Latviju ieskaitot. Tomēr tās, visticamāk, ir izbēgušas no zoodārziem vai putnu dārziem, jo ir populāri dekoratīvie putni šo dārzu kolekcijās.
Koku pīles tuvākā radiniece ir mandarīnpīle, kas mājo Austrumāzijā. Līdz ar mežu izciršanu un lauksaimniecības zemju ierīkošanu, koka pīļu izdzīvošana ir apdraudēta.
Izskats
Koku pīle ir viena no krāšņākajām pīļu sugām, ar viegli atpazīstamu tēviņa apspalvojumu. Arī tās zinātniskais nosaukums Aix sponsa atspoguļo krāšņo pīles izskatu un tulkojumā nozīmē "ūdensputns kāzu tērpā". Tā ir vidēji liela, apmēram divas trešdaļas no ierastās meža pīles. Ķermeņa garums ir 47—54 cm, spārnu izplētums 66–75 cm, svars tēviņiem 544—862 g, mātītēm 499—862 g.
Koku pīlēm raksturīgs dzimumu dimorfisms, tēviņš ir ļoti košs, krāsains, savstarpēji mijoties spilgti kontrastējošiem laukumiem un rakstiem. Tumši zaļo galvu rotā izteiksmīgs cekuls, kontūrēts ar baltām joslām, kakls ir smalks, samērā tievs. Koku pīlei ir īsi, plati spārni un liela, taisnstūraina aste. Vairošanās sezonas laikā tēviņa apspalvojums augšpusē, asti un spārnu virspusi ieskaitot, ir tumšs, gandrīz melns, kas atkarībā no gaismas virziena un leņķa zaigo metāliski zaļos, lillīgos un bronzas sārtos toņos. Tumšie laukumi mijas ar baltiem rakstiem, svītrām un joslām, bet bronzas sārtās krūtis rotā koši balts punktojums. Zods un pakakle balti. Krūšu apakšējā daļa un vēders ir balti, sāni dzeltenbrūni ar melnu joslu rakstu. Uz tumšās galvas izceļas koši sarkanās acis un sārtais knābis, kas vidusdaļā kļūst balts, bet pats gals ir melns. Kājas ir oranžīgi dzeltenas.
Mātītes apspalvojums, kā jau tas raksturīgs pīlēm, ir ļoti neuzkrītošs, zaļgani vai pelēcīgi brūns, lai gan ķermeņa augšpuses apspalvojumam ligzdošanas laikā raksturīgs metālisks, zaļgani lillīgs un bronzas sārts mirdzums. Uz krūtīm balti punktiņi, bet vēders balts. Tumšās acis izceļ balta josla ap to, kā arī ap knābja pamatni ir balta kontūra, pats knābis tumši pelēks. Mātītei, līdzīgi kā tēviņam, uz galvas ir cekuls, bet tumši pelēkā krāsā, zods un pakakle balti. Kājas dzeltenīgi pelēkas. Vasaras beigās tēviņam mainās apspalvojums un tas kļūst samērā līdzīgs mātītei, saglabājot sarkanās acis un knābi, baltās vaigu līnijas. Arī mātīte kļūst brūnāka un pelēcīgāka, samazinoties baltajai joslai ap aci un kļūstot neizteiksmīgākam cekuliņam. Jauno putnu apspalvojums atgādina mātītes apspalvojumu, bet ir pelēcīgāks, bez metāliskā spīduma, krūtis un pavēdere spēcīgi raibumoti.
Koku pīle ir viena no retajām pīlēm, kurai ir ļoti spēcīgi, asi nagi, kuriem pateicoties, tā spēj stabili turēties koku zaros.
Uzvedība
Koku pīles ir daļēji migrējošas, ziemeļu populācijām ziemojot areāla dienvidos, sasniedzot Meksikas dienvidus, bet dienvidu populācijas ir nometnieces. Tās apmetas lēni plūstošu saldūdens ūdenskrātuvju tuvumā mežainos, aizaugušos apvidos. Tie ir dažādi purvi, slīkšņas, nelieli ezeriņi, upītes un bebru uzpludinājumi. Ziemas periodā koku pīles izvēlas atklātākas un lielākas ūdenstilpes ar mežainiem krastiem. Lai atpūstos, koku pīle iekārtojas kādā koka zarā, cieši ieķeroties tajā ar saviem asajiem nagiem. Naktīs, izņemot mātes ar pīlēniem, koku pīles guļ ūdenstilpē. Tā kā pīlei ir salīdzinoši īsi spārni, tā spēj lieliski manevrēt starp kokiem biezos mežos. Šī pīļu suga nav īpaši sabiedriska, izņēmums ir rudens un ziema, kad reizēm veidojas bari, kuros var būt līdz 1000 īpatņiem.
Barība
Koku pīles ir visēdājas un barojas gan ūdenstilpēs, meklējot barību virs un zem ūdens, gan uz sauszemes. Koku pīle ļoti reti nirst, lai barotos. Tās galvenokārt barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, ogām, augļiem, zīlēm, riekstiem, dažādām sēklām. Visbiežāk barošanās notiek seklās ūdenstilpēs un lielākā daļa barības ir veģetāra (apmēram 80% ), lai gan mātītes ar pīlēniem barojas vairāk ar dzīvnieku barību.
Ligzdošana
Koku pīles veido monogāmus pārus. Tēviņi agresīvi aizsargā savu partneri no citiem tēviņiem, tomēr šī suga nav teritoriāla un ligzdošanas teritorija netiek sargāta. Katru pavasari pāra attiecības tiek nostiprinātas ar īpašu riesta rituālu. Ligzdošanas vietu pāris meklē kopīgi, bet lēmumu pieņem mātīte. Koku pīle ligzdo koku dobumos nelielā attālumā no ūdenskrātuves. Labprāt apmetas arī mākslīgi veidotos būros. Sezonā dienvidu reģionos ir divi perējumi. Turklāt pirmā perējuma koku pīles jau pirmajā gadā var perēt. Dobumu mātīte izklāj ar dūnām, kas tiek izrautas no krūtīm, dzīvnieku vilnu un citiem mīkstiem materiāliem. Dējumā ir 6—16 bālganas olas. Inkubācijas periods ilgst apmēram 25—37 dienas, perējot tikai mātītei. Ja mākslīgie būri vai ligzdas ir samērā tuvu viens otram, mātīte olu var iedēt arī kaimiņienes ligzdā. Šādos gadījumos vienā ligzdā var būt pat 30 olas, kuras visas tā arī netiek izperētas.
Kad visi mazuļi ir izšķīlušies, māte tos sauc laukā no dobuma un mazuļi lec lejup, lai kopā ar māti dotos uz ūdenstilpi. Dobums reizēm ir ļoti augstu kokā, bet mazuļi nokrīt lejup bez ievainojumiem. Koku pīle priekšroku dod dobumiem, kas atrodas virs ūdens, tādējādi pīlēniem ir "mīksta" piezemēšanās, tomēr ligzda var atrasties arī līdz 140 metru attālumā no krasta līnijas. Par mazuļiem rūpējas tikai mātīte, lai gan pīlēni jau no pirmās dienas barību meklē paši. Jaunās pīles kļūst neatkarīgas 56—70 dienu vecumā. Vidējais koka pīļu dzīves ilgums ir 3—4 gadi.
Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra
Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra (MISIK) (agrāk — sistēmu teorijas un projektēšanas katedra — STPK) ir viena no jaunākām Rīgas Tehniskās Universitātes Datorzinātnes un informācijas tehnoloģijas fakultātes Lietišķo datorsistēmu institūta katedrām. Katedras galvenie darbības virzieni ir mākslīgais intelekts, sistēmu inženierija un to sarežģītu sistēmu projektēšana un analīze. Katedras dibinātāji darbojās mākslīgā intelekta un sarežģītu sistēmu pētījumu jomā jau no pagājušā gadsimta septiņdesmitajiem gadiem. Katedra oficiāli iesāka darbību 1994. gadā ar mērķi sagatavot profesionālus sistēmanalītiķus. 2014. gadā tā tika pārdevēta par Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedru, nosaukumā atspoguļojot gadu gaitā par aktuālākajiem kļuvušos savas darbības virzienus. Katedras mērķis ir “nodrošināt kvalitatīvu studiju procesu un zinātniskos pētījumus mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas jomā”. Kopš katedras dibināšanas tās vadītājs ir Dr.habil.sc.ing. Jānis Grundspeņķis.
Vēsture
Sistēmu teorijas un projektēšanas katedra tika nodibināta 1994. gada 28. martā, kad RTU Senāts nolēma apvienot darbiniekus, kas nodarbojās ar sistēmu pētījumiem un projektēšanu. Katedras mērķis bija sagatavot sistēmanalītikas speciālistus, kā arī dot zināšanas par datu bāzu informācijas sistēmu un mākslīgā intelekta sistēmu veidošanu. No 1997. līdz 2003. gadam katedras nosaukums bija Sistēmu teorijas profesora grupa. Sākotnējo nosaukumu ar RTU Senāta lēmumu katedra atguva 2003. gadā, bet 2014. gadā tai tika piešķirts pašreizējais nosaukums — Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra, — un apstiprināts tās jaunais nolikums.
Studiju programmas
MISIK piedalās RTU Datorzinātnes un informācijas tehnoloģijas fakultātes (DITF) Lietišķo datorsistēmu institūta (LDI) studiju programmu īstenošanā koledžas, bakalaura un maģistra līmenī. MISIK personāls ir atbildīgs par savas sfēras studiju priekšmetiem visās DITF bakalaura programmās un piecās DITF maģistrantūras programmās, kā arī dažās citu fakultāšu maģistrantūras programmās. MISIK personāla vidū ir četri studiju programmu direktori, kuri rūpējas par studiju programmām “Datorsistēmas”, “Intelektuālās robotizētās sistēmas”,”Biznesa informātika” un “Finanšu pārvaldības informācijas sistēmas”.
Bakalaura un koledžas līmeņa studiju programmas
Pirmajā profesionālo studiju līmenī tiek īstenota programma “Datorsistēmas”, kas sagatavo speciālistus praktiskam darbam ar sarežģītiem programmatūras produktiem, kā arī datortehnikas programmatūras izstrādei.
Bakalaura akadēmisko studiju līmenī MISIK piedalās šādās studiju programmās.
Bakalaura profesionālo studiju līmenī MISIK piedalās šādās studiju programmās.
Maģistrantūras studiju programmas
MISIK piedalās vairāku maģistrantūras studiju programmu realizācijā. Studiju programmas tiek pasniegtas latviešu vai angļu valodā. Savukārt maģistra akadēmisko studiju līmenī MISI piedalās šādās DITF studiju programmās.
Maģistra profesionālo studiju līmenī MISIK piedalās studiju programmas datorsistēmas realizācijā.
Doktorantu studiju programmas
Doktorantu studijās MISIK piedalās programmā “Datorsistēmas”, kur mērķis ir sagatavot speciālistus patstāvīgam zinātniskam un pedagoģiskam darbam universitātē informātikas un datortehnoloģiju nozares sistēmu analīzes, modelēšanas un projektēšanas apakšnozarē, kā arī nodrošināt zināšanas un prasmes tehniski sarežģītu projektu realizēšanai gan kā projektu vadītājiem, gan kā dalībniekiem.
Personāls
Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedras vadītājs ir Jānis Grundspeņkis — latviešu datorzinātnieks, Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis un vairāk nekā 140 zinātnisko rakstu autors. 2012. gadā J. Grundspeņkis saņēma Latvijas Zinātņu akadēmijas Eižena Āriņa balvu.
Katedrā strādā vairāk nekā 40 akadēmiskie darbinieki: profesori, asociētie profesori, docenti, lektori, vadošie pētnieki , pētnieki un zinātniskie asistenti. MISIK veic zinātnisko darbu arī vairāki doktoranti.
Pētījuma virzieni
Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra ir sadalīta trīs pētījuma virzienos — mākslīgais intelekts un sistēmu teorija, sistēmu analīze un biznesa informātika un datu bāzes tehnoloģijas.
Informācijas sistēmu projektēšana, kura mērķis ir informācijas sistēmu inženierija iedalās vairākās apakš kategorijās — augsta līmeņa analītika un drošības analītika, biznesa un sistēmu analīze, informācijas sistēmu izmaiņu vadībā, laika aspektu modelēšanu, nestrukturētas informācijas apstrāde un integrācija un monitorings.
Datu bāzu tehnoloģijās tiek pētītas jaunākās tehnoloģijas un jaunākie pielietošanas rīki.
Projekti
RTU Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra iesaistās vairākos projektos. Zemāk ir minēti spožākie projekti, kuros katedra ir iesaistījusies, no kuriem lielāka daļa jau ir pabeigti.
Sasniegumi un apbalvojumi
RTU Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra ir pārstāvētā vairākos valsts un Eiropas mēroga apbalvojumos. Par katedras piederošiem sasniegumiem uzskata katedras pārstāvju sasniegumus un katedras saistītu studentu sasniegumus.
Latvijas baltkrievi
Latvijas baltkrievi ir trešā lielākā mazākumtautība pēc Latvijas krieviem un ukraiņiem. 2022. gadā Latvijā dzīvoja vairāk nekā 57 319 baltkrievu. Aptauju un tautas skaitīšanu dati liecina, ka lielākā daļa Latvijas baltkrievu nesarunājas baltkrievu valodā.
Salīdzinājumā ar citām minoritātēm, oficiālais baltkrievu skaits Latvijā dažādos laikos ļoti krasi mainījās (1897. — 80 tūkstoši, 1935. — 27 tūkstoši, 1989. — 120 tūkstoši, 2012. — 76 tūkstoši), jo dažādos periodos viņi tika pieskaitīti gan krieviem, gan poļiem, gan latviešiem.
Vēsture
Baltkrievu izcelsme notika slāvu un baltu etnisko kultūru sintēzes rezultātā. Vecbaltkrievu valoda ap 5. gadsimtu atdalījusies no kopīgā slāvu valodu zara un tāpat, kā tas notika ar citām slāvu valodām – ukraiņu, poļu u.c., sākusi savu attīstību. Latvijas baltkrievu vēsture ciešāk saistīta ar Latgales vēsturi. No aizvēsturiskiem laikiem krivičus un letgaļus apvienoja Daugava, kas bija kopīgais satiksmes un tirdzniecības ceļš. Baltkrievu ieceļošana Latvijā sākās pēc Livonijas ordeņa valsts likvidēšanas 1562. gadā, kad izzuda politiskā robeža starp baltkrievu apdzīvoto Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Žečpospolitas teritoriju un Latgali. Lietuvas Lielkņazistes laikos oficiālā valsts valoda bija vecbaltkrievu, un šī loma saglabājusies līdz 17. gadsimtam, kad to nomainīja poļu valoda. Lietuvas Lielkņazistes laiks bija labvēlīgs vecbaltkrievu valodas un kultūras attīstībā. 19. gadsimtā notika baltkrievu atmoda, kad parādījušies tādi baltkrievu autori, kā Janka Kupala, Maksims Bogdanovičš, Jakubs Kolass. Atmoda iespaidoja arī Latvijas baltkrievus, daudzi no kuriem brauca izglītoties uz Polocku, Vitebsku, lai vēlāk atgrieztos Latvijā un izglītot citus. Tikai tajā laikā notika reāls darbs, lai veicinātu nacionālo identitāti. Migrāciju pastiprināja dzimtbūšanas atcelšana Krievijā un liels pieprasījums pēc darbaspēka Rīgā 19. gadsimta beigās.
Latvijas neatkarības gadi pēc Pirmā pasaules kara baltkrieviem bija ļoti labvēlīgi, jo Latvijas baltkrieviem piešķīra mazākumtautības statusu. Baltkrievu inteliģence tikusi pie valsts finansējuma, nodibināja kultūras un izglītības biedrību „Tēvija” („Бацькаўшчына”) un atvēra vairāk nekā 50 baltkrievu skolu, kā arī ģimnāzijas. Šajā laikā publicēja preses izdevumus baltkrievu valodā, nodibināja baltkrievu biedrības, teātris. Šajā laika periodā baltkrievi sāka rūpēties par savas valodas aizsardzību un attīstību. 1934. gadā baltkrievu skolas likvidēja, sākās Latgales latviskošana. Dažas skolas no jauna tika atvērtas vācu okupācijas laikā, lai 1944. gadā tās atkal slēgtu. 20. gadsimta 50.—80. gados notika ievērojami liels baltkrievu migrācijas vilnis Latvijā, un tas jau bija saistīts ar padomju totalitārā režīma laiku.
Jagodkas
Jagodkas ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 6 km no pagasta centra Aglonas un 239 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta daļēji izzudusi.
Latvijas baltkrievi
Baltkrievu integrācija
Baltkrievu skaitam Latvijā ir tendence samazināties, tomēr baltkrievu kopiena Latvijā ir trešā lielākā mazākumtautību kopiena Latvijā:
Jagodkas
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem, Ciriša ūdenskrātuves krastā.
Latvijas baltkrievi
Baltkrievu integrācija
Valoda un kultūra
Darbojas kopiena "Belaja Rusj", Liepājas baltkrievu kopiena "Mara", Latvijas Baltkrievu kultūras biedrības "Svitanak", "Spadčina", "Prameņ" un baltkrievu tautas dziesmu ansamblis. Kopienu darbības mērķi ir veicināt baltkrievu valodas, kultūras saglabāšanu un attīstību. Visas baltkrievu organizācijas Latvijā saglabā sakarus ar Baltkrieviju, ar savu etnisko dzimteni.
Pērses iela (Jūrmala)
Pērses iela ir iela Jūrmalā, Pumpuru apkaimē. Pērses iela sākas krustojumā ar Strēlnieku prospektu un beidzas krustojumā ar Poruka prospektu. Kopējais ielas garums ir 140 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Pērses ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Latvijas baltkrievi
Baltkrievu integrācija
2011. gadā Latvijas Baltkrievu savienība ar Rīgas domes, Baltkrievijas vēstniecības, Liepājas Metalurga un Iļģuciema atbalstu izdeva pirmo latviešu-baltkrievu, baltkrievu-latviešu vārdnīcu, ko bija sākusi veidot valodniece Mirdza Ābola, taču pēc viņas nāves pabeidza un iespiešanai sagatavoja Baltkrievijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūta līdzstrādnieka filoloģijas zinātņu kandidāta Ivana Lučica-Fedoreca vadībā.
Pēc protestiem Baltkrievijā (2020–2021) uz Latviju pārcēlās daudzi Baltkrievijas opozīcijas pārstāvji, IT speciālisti un uzņēmēji. Tika dibināta baltkrievu biedrība “Supolka”.
Baltismi baltkrievu valodā
Baltkrievi ir ļoti ietekmējusies no baltu tautām (latviešu, lietuviešu) dažādu vēstures kontaktu periodos. To pierādījumi atrodami gan antropoloģijā, gan valodas materiālos. Baltkrievu valoda ir mantojusi tā saucamos baltismus, kas izpaužas, piemēram, vietvārdos, hidronīmos, kā arī baltkrievu uzvārdos. Jāpiebilst, ka baltismi baltkrievu valodā vēl joprojām nav pietiekami izpētīti (baltkrievu valodā var atrast gan vecos baltismus, gan jaunākos, jau mūsdienu kontaktu rezultātus). Neskatoties uz ciešiem un ilgstošiem kontaktiem, šīs valodas nesaplūda vienā. Baltu un slāvu kontakti turpinās jau vairākus gadsimtus, un šajā laikā ne vienu reizi vien mainījās arī šo tautu vēsturiskie un socioloģiskie apstākļi, mainījās valsts valodas, kādēļ baltkrievu valoda netika pienācīgi sargāta.
Kārlis Riters
Kārlis Riters (, dzimis, miris ) bija vācu ģeogrāfs, viens no mūsdienu ģeogrāfijas zinātnes pamatlicējiem. No 1825. gada līdz savai nāvei bija Berlīnes universitātes ģeogrāfijas katedras vadītājs. 1822. gadā tika ievēlēts Prūsijas zinātņu akadēmijā. Ritera galvenais darbs ir no 1816. līdz 1859. gadam radītais Die Erdkunde im Verhältniss zur Natur und zur Geschichte des Menschen 19 sējumos.
Moseji
Moseji ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
All Things Bright and Beautiful
All Things Bright and Beautiful ir izdots grupas Owl City trešais studijas albums.
Kauja pie Kresī
Kauja pie Kresī (fr) notika 1346. gada 26. augustā Francijas ziemeļos starp karaļa Filipa VI komandēto franču armiju un karaļa Edvarda III vadīto angļu armiju. Franči uzbruka angļiem, kamēr tie Simtgadu kara laikā šķērsoja Francijas ziemeļus, novedot pie angļu uzvaras un lieliem franču karavīru zaudējumiem.
Angļu armija 12. jūlijā bija ieradusies Kotentīnas pussalā. Angļi bija nodedzinājuši un izlaupījuši (fr) savā ceļā bagātākās Francijas zemes līdz 3 km rādiusā no Parīzes, pa ceļam izpostot daudzas pilsētas. Pēc tam angļi devās uz ziemeļiem, cerot savienoties ar sabiedroto flāmu armiju, kas bija iebrukusi no Flandrijas. Uzzinājis, ka flāmi ir pagriezušies atpakaļ un uz laiku apsteidzis vajājošos frančus, Edvards lika savai armijai sagatavot aizsardzības pozīciju kalna nogāzē netālu no Kresī. 26. augusta beigās uzbruka franču armija, kas ievērojami pārsniedza angļu skaitu.
Angļu karaspēks
Angļu un velsiešu loka šāvēji izmantoja unikālu garo loku; tā lietošanas apgūšana prasīja līdz desmit gadiem, un ar to varēja izšaut līdz desmit bultām minūtē krietni virs 300 metriem. 2017. gadā veikta datoranalīzē tika parādīts, ka smagās bultas var caursist tipiskas tā laika plātņu bruņas pat 225 metru attālumā. Iespiešanās dziļums šajā diapazonā būtu neliels; paredzamā iespiešanās palielinājās, kad rādiuss slēdzās vai pret bruņām, kuru kvalitāte bija zemāka par tobrīd pieejamo labāko kvalitāti. Mūsdienu avoti runā par bultām, kas bieži caurdur bruņas. Loka šāvēji standarta komplektācijā nēsāja vienu 24 bultu maku. Kaujas rīta laikā viņiem katram tika izdalīti vēl divi bultu maki, kopā 72 bultas vienam cilvēkam. Ar to pietika, lai, iespējams, piecpadsmit minūtes ilgai šaušanai ar maksimālo ātrumu, lai gan cīņai kļūstot intensīvākai, tas palēninājās. Būtu nepieciešama regulāra munīcijas piegāde no vezumiem uz frontes līniju; loka šāvēji arī metās uz priekšu cīņas pauzes laikā, lai atgūtu bultas.
Karojošo pušu zaudējumi
Zaudējumi kaujā bija ļoti nozīmīgi:
Francijas un Dženovas zaudējumi tiek lēsti no 10 000 līdz 30 000, lai gan visticamākais skaitlis ir 15 000 nogalināto un ievainoto, tostarp 11 prinči un 1200 bruņinieku. Angļi zaudēja no 150 līdz 250 nogalinātajiem (kas, iespējams, ir ļoti zems rādītājs). Starp Francijas pusē nogalinātajiem bija tādi dižciltīgi augstmaņi kā:
Igaunijas Dabas muzejs
Igaunijas Dabas muzejs (et) ir Igaunijas nacionālais dabas muzejs. Tas atrodas Tallinas vecpilsētā, taču ir plāni par muzeja pārcelšanu uz modernāku ēku Ostas rajonā.
Muzejs koncentrējas uz dabas vēsturi un dabas izglītību, piedāvājot apmeklētājiem ekskursiju pa Igaunijas salīdzinoši neskartajām vietām.
Vēsture
Muzeja pirmsākumi meklējami Igaunijas Literatūras biedrības muzejā, kas dibināts 1842. gadā un 1864. gadā pārdēvēts par Provinces muzeju. Šis muzejs aktīvi darbojās dabaszinātņu izpētē — joma, kuras nozīme muzejā pieauga 1872. gadā, kad Aleksandrs fon der Pālens (1820—1895) sāka sniegt savu ieguldījumu kolekcijā. Pālens vēlāk tika ievēlēts par priekšsēdētāju, un viņa vadībā kolekcija turpināja augt. Kolekcijai augot, 1911. gadā tika iegādāta jauna ēka Kohtu ielā, kur to novietot.
Pirmā pasaules kara laikā pasīvās pretestības dēļ muzeja kolekcija netika pārvietota uz Krieviju. Provinces muzejs turpināja darboties Izglītības un pētniecības ministra Mākslas un mantojuma departamenta pakļautībā, bet 1926. gadā mainīja nosaukumu uz Igaunijas Literatūras biedrības muzeju.
Pēc Molotova—Ribentropa pakta un vācu izceļošanas baltvācu institūcijas, tostarp Igaunijas Literatūras biedrība, tika slēgtas. Pēc padomju okupācijas 1940. gadā ar Igaunijas PSR Tautas komisāru padomes nolikumu padomju varas iestādes nacionalizēja visus muzejus, kas ļāva Tallinā 1941. gada 1. janvārī izveidot Nacionālo Dabas muzeju. Par pirmo direktoru kļuva Ēriks Kumari. No provinces muzeja krājumiem dabas muzejs saņēma aptuveni 19 500 ģeoloģisko materiālu, 55 500 botānisko un 15 000 zooloģisko paraugu. 1942. gadā bombardēšana iznīcināja daļu muzeja eksponātu.
Kolekcija
Igaunijas Dabas muzeja izstādes sastāv no pastāvīgās ekspozīcijas un pagaidu izstādēm. Pastāvīgā ekspozīcija ir izvietota divos muzeja stāvos. Otrajā stāvā atrodas jūru un upju zāle un ģeoloģijas zāle. Trešajā stāvā ir meža zāle un atklājumu telpa. Eksponātu vidū ir, piemēram, store Marija – lielākā Igaunijā noķertā zivs.
Turklāt Dabas muzejs katru gadu piedāvā vairākas lielākas un mazākas pagaidu izstādes, kuru tēmas ir no dzīviem zirnekļiem līdz ēdamajām un indīgajām sēnēm un minerāliem. No pavasara līdz rudenim Dabas muzeja pagalmā ir arī pagaidu izstādes.
Botānika
Galvenā botāniskā kolekcija satur aptuveni 122 000 augu paraugu. Vaskulāro augu herbārijā ir 90 000 paraugu, no kuriem 88 700 ir lapas, bet pārējie augļi, sēklas un strobili. Lielākā daļa materiāla ievākta Igaunijā un kolekcijā ir dominējošas vietējās floras — 1600 taksonu — eksemplāri. Kolekcijas vecākie eksemplāri ir datēti ar 1930. gadiem.
Mikoloģija
Mikoloģiskajā herbārijā ir aptuveni 2450 sēņu paraugi. Neķērpjoto sēņu kolekcijā ir 250 paraugi. No vairāk nekā 2200 ķērpju, t.i., lihenizēto sēņu kolekcijā iekļautajiem eksemplāriem, aptuveni 1600 tika savākti Igaunijā un 600 nākuši no ārvalstīm (galvenokārt Skandināvijas un citām Eiropas daļām).
Zooloģija
Zooloģiskajās kolekcijās ir aptuveni 1330 000 eksemplāru. Kolekcijās ir plaša gan mugurkaulnieku, gan bezmugurkaulnieku sugu izvēle no Igaunijas, kā arī citām pasaules daļām.
Zooloģiskajās kolekcijās ietilpst:
Ģeoloģija
Muzeja ģeoloģiskajā kolekcijā ir aptuveni 3500 paraugu. Gandrīz trīs ceturtdaļas eksemplāru veido paleontoloģisku materiālu, kura vecākie paraugi savākti 19. gadsimta vidū. Paleontoloģiskās kolekcijas dominējošo daļu veido Igaunijas pamatiežos atrastās paleozoja fosilijas. Saglabātajā materiālā daudzskaitlīgākie paraugi ir jūras bezmugurkaulnieku fosilijas no ordovika un silūra perioda. Paleontoloģiskajās kolekcijās ir arī kvartāra perioda zīdītāju kaulu un skeleta fragmenti, no kuriem lielākā daļa nāk no Krievijas ziemeļu teritorijām. Litoloģiskajās kolekcijās glabājas tipiski Igaunijas pamatiežu nogulumieži: kaļķakmens, merģelis un smilšakmens. Petroloģiskās kolekcijas ir nelielas, un galvenie eksemplāri ir Igaunijas ledāju laukakmeņi, metamorfo iežu un magmatisko iežu paraugi, kas savākti no bijušās Padomju Savienības teritorijas. Muzeja mineraloģisko eksemplāru skaits pēdējā desmitgadē ir ievērojami pieaudzis, pateicoties pašmāju un ārvalstu ziedojumiem. Ja iepriekšējos gados kolekcijās ievietotie minerāli pārsvarā nāk no Krievijas, Austrumeiropas un Vācijas, tad mūsdienu kolekcijā ir minerāli no Austrālijas, Dienvidamerikas un Āfrikas. Daži no ievērojamākajiem mineraloģiskajiem paraugiem ir lielās kvarca, ametista un fluorīdu drūzas.
Zinātnes vēstures kolekcija
Zinātnes vēstures krājumā ir aptuveni 1050 ar dabas izpēti un starpniecību saistītu arhīvu materiālu un vēsturisku priekšmetu.
Fotogrāfiju kolekcija
Fotogrāfiju kolekcijā ir fotogrāfijas, negatīvi un krāsu diapozitīvi, kopumā 28 000 vienību, kas atspoguļo muzeja ikdienu, izstādes, lauku darbus un notikumus laika gaitā. Muzeja fotogrāfiju kolekcija ir digitalizēta bioloģiskās daudzveidības informācijas sistēmā PlutoF ar akronīmu TAMF.
Nobiruma leņķis
Materiāla virsējās daļiņas sasniedz kritisko līdzsvara robežstāvokli un nenobirst zemāk. Nobiruma leņķi iespaido berzes koeficients, un tas ir atkarīgs no graudu raupjuma, mitruma, lieluma sadalījuma un formas, kā arī no materiāla īpatnējā svara.
Grunts nobiruma leņķis ir tās izturības parametrs. Tā formulējums ir atvasināts no Mora — Kolumba (ENG Mohr—Coulomb) sabrukuma kritērija, lai aprakstītu grunts berzes bīdes pretestības likumsakarības pie normāla efektīvā sprieguma.
Pēc dabiskā nobiruma leņķa nosaka: beramkravas tilpumu noliktavā; uzglabāšanas vietas platības vai bortu augstuma pietiekamību nepieciešamā masīva drošai noglabāšanai; iekraušanu un transportēšanu vaļējā ritošā sastāvā u.c.
Kratot, blīvējot un saspiežot beramkravu notiek nobiruma leņķa sašaurināšanās beramkravas daļiņu noslīdēšanas rezultātā, kas tālāk atšķirsies no dabīgā nobiruma leņķa irdenām beramkravām.
Dabīgais beramkravu nobirums
Beramkravu saraksts un to aptuvenais nobirums.
Ivars Zdanovskis
Ivars Zdanovskis (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu svarcēlājs. Piedalījies 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kurās svara kategorijā līdz 94 kg izcīnīja 20. vietu. Ir trīskārtējs Latvijas čempions svarā līdz 99 kg (1994—1996).
Prosa
Prosa ir graudi, kurus iegūst no prosaugu ģints (Panicum) graudzālēm. Par prosu sauc arī graudus, kurus iegūst arī no citu graudzāļu ģinšu sugām, piemēram, no tādām ģintīm kā pasārēm (Digitaria), gaiļsārēm (Echinochloa), Eleusine un Pennisetum. Visizplatītākā suga, no kuras iegūst prosu, ir parastā prosa jeb sējas sāre (Panicum miliaceum). Prosu galvenokārt audzē Āfrikā, Amerikā un Āzijā, un izmanto gan pārtikā, gan lopbarībā.
Lauciņi (Ceriņi)
Lauciņi ir Ceriņu ciema daļa tās ziemeļos, Dobeles novada Krimūnu pagastā. Agrāk vidējciems uz dienvidaustrumiem no Dobeles, faktiski saplūdis ar Dobeles pilsētu.
Emīls Kivlenieks
Absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas, kur apguvis aktiermeistarību, un Mūzikas akadēmiju, kur apguvis akadēmisko dziedāšanu. Mācījies arī Banku Augstskolā.
Sēkļu iela (Rīga)
Sēkļu iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajonā, Vecāķos. Sēkļu iela sākas strupceļā un nekrustojoties ar citām ielām beidzas krustojumā ar Mazsalacas ielu. Apbūvi veido individuālā dzīvojamā apbūve. Iela ir klāta ar asfalta segumu.
Emīls Kivlenieks
Filmējies Intara lomā seriālā "UgunsGrēks" un Reiņa lomā seriālā Radiņi.
Anders Errera
Sasniegumi
Manchester United
Paris Saint-Germain
Dogma 95
Dogma 95 ir starptautiska kino kustība. To 1995. gadā Dānijā izveidoja kinorežisori Larss fon Trīrs un Tomass Vintenbergs. Viņi izveidoja "Dogmas 95 manifestu" un "Pieticības zvērestu", kas bija jāievēro filmu veidotājiem, kas vēlējās filmas uzņemt Dogmas 95 stilā. Vēlāk šiem režisoriem pievienojās arī Kristians Levrings un Sērens Krāgs-Jakobsens, tādējādi izveidojot Dogmas 95 kolektīvu. Pirmā Dogmas 95 stilā uzņemtā filma bija Vintenberga "Viesības" (Festen). Tā tika pirmizrādīta Kannu kinofestivālā, saņemot ļoti pozitīvas kritiķu atsauksmes un žūrijas balvu. Otrā Dogma 95 filma bija fon Trīra "Idioti" (Idioterne), ko arī izrādīja šajā festivālā, tomēr tā izrādījās mazāk veiksmīga.
Dogma 95 manifests
Dogma 95 kolektīvs par galveno filmu veidošanas principu uzskata koncentrēšanos uz filmas tematiku, stāstu un aktiermeistarību, neatzīstot tādu metožu kā specefektu un dažādu postproducēšanas tehnoloģiju izmantošanu, kas pārāk atsvešina skatītāju. Lai šo Dogma 95 mērķi ievērotu, von Trīrs un Vintenbergs izveidoja "Dogma 95 manifestu", ko dēvē arī par "Pieticības zvērestu" un kas sastāv no 10 noteikumiem, kurus ir jāievēro katram, kas vēlas veidot filmu Dogma 95 stilā.
Mostovaja (Lūznavas pagasts)
Mostovaja ir ciems Lūznavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 259 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Dupānu ezers, Vertukšnes ezers.
Bermudu trijstūris
Bermudu trijstūris, dažreiz tiek saukts arī par Velna trijstūri, ir reģions Atlantijas okeāna rietumos, kur mīklainos apstākļos ir pazuduši vairāki lidaparāti un kuģi.
Pastāv vairāki uzskati un leģendas par transportlīdzekļu pazušanu šajā reģionā, taču šie negadījumi saistāmi ar ļoti intensīvo satiksmi reģionā, viesuļvētrām un citādi nelabvēlīgiem laikapstākļiem. Dokumentēti pierādījumi liecina, ka liela daļa negadījumu tikuši nepareizi reģistrēti un vairākas oficiālās aģentūras ir ziņojušas, ka reģionā notikušo pazušanas gadījumu apstākļi ir līdzīgi citos okeāna reģionos esošajiem apstākļiem, kuros pazuduši transporta līdzekļi.
Pirmās liecības par neparastiem pazušanas gadījumiem Bermudu trijstūra apgabalā parādījās 1950. gada 16. septembra Edvarda Van Vinkla Džonsa rakstā laikrakstam Associated Press.
Vācijas eiro monētas
Vācijas eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Vācija.
Valsts puses izskats
Vācijas eiro monētu valsts puses dizainā izmantoti trīs attēli. Uz 1, 2 un 5 centu monētām attēlots ozolzars, kas pārņemts no iepriekšējās Vācu sīknaudas feniņiem. Uz 10, 20 un 50 centu monētām attēlotie Brandenburgas vārti simbolizē Vācijas sadalīšanu un atkalapvienošanos, kā arī Vācijas savienību ar pārējo Eiropu. Uz 1 un 2 eiro monētām attēlots ērglis, kas ir Vācijas suverenitātes simbols. Uz 2 eiro monētas jostas ir vārdi no Vācijas himnas — Einigkeit und Recht und Freiheit (Vienotība un taisnība un brīvība). Pretēji Eiropas Savienība s 2008. gadā izdotajām rekomendācijām, uz Vācijas eiro monētām nav norādes par to izdevējvalsti, tāpēc iespējams, ka to dizains nākotnē mainīsies.
2 eiro apgrozības piemiņas monētas
Vācija 2 eiro piemiņas monētas izdod kopš 2006. gada. Līdz 2021. gadam Vācija plāno izdot 16 Vācijas federālālajām zemēm veltītu monētu sēriju. Plānots, ka monētu izdošanas gadi sakrīt ar attiecīgās zemes prezidentūru Federālajā padomē.
Bez šīs sērijas Vācija ir izdevusi trīs Eiropas ekonomiskajai vienotībai veltītas monētas, kuras izdeva visas eirozonas valstis kopā un Elizejas līguma (sadarbības līgums ar Franciju) parakstīšanas 50. gadadienai veltītu monētu kopā ar Franciju. Turklāt Vācija ir izdevusi vairākas zelta un sudraba piemiņas monētas, kas nav paredzētas apgrozībai.
Īpašas iezīmes
Uz Vācijas monētām ir kaltuves zīmes — neliels burts, kas norāda, kurā no Vācijas kaltuvēm, monēta kalta. Šie apzīmējumi Vācijas naudas kaltuvēm piešķirti to atklāšanas secībā un tika lietoti vēl pirms Eiro ieviešanas, tā kā daļa no tiem uz eiro monētām neparādās, jo attiecīgās kaltuves slēgtas vēl pirms eiro ieviešanas. Uz eiro parādās A — Berlīnes valsts naudas kaltuve, D — Bavārija galvenā naudas kaltuve (atrodas Minhenē), F — Štutgartes valsts naudas kaltuve, G	— Karlsrūes valsts naudas kaltuve un J — Hamburgas naudas kaltuve.
Palejnieki (Kūku pagasts)
Palejnieki ir ciems Jēkabpils novada Kūku pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā.
Ciema teritoriju šķērso pašvaldības zemes ceļi 1, 17 un grants ceļš 46. Ziemeļu pusē no Palejniekiem ir viena no četrām pagasta māla iegulu vietām un rekultivējamās teritorijas, aiz kurām tek Donaviņa, kas ir Kūku pagasta un Variešu pagasta robežupe. Uz dienvidiem no Palejniekiem atrodas pagasta Lauciņu un Gravu ciemi, bet uz rietumiem ir Jēkabpils pilsētas robeža. Darbojas viena zemnieku saimniecība.
Vēsture
Agrāk saukta arī Sakarpalejnieki un Jaunzīlāni. Pēc 1897. gada Krievijas impērijas pirmās tautas skaitīšanas datiem 8 saimniecībās dzīvojuši 44 cilvēki,19 vīrieši un 25 sievietes. Saimnieki bijuši sekojošos uzvārdos: Kalniņi (2 mājās), Sīpoli (2), Baloži (2), Bērziņi un Blūmi. Bērziņu mājās dzimis militārais un sabiedriskais darbinieks, Triju zvaigžņu ordeņa kavalieris Jānis Alfrēds Bērziņš (1902-1999).
17. autobusu maršruts (Daugavpils)
17. autobusu maršruts ir Daugavpils sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Autoostas līdz Jaunforštadtei. 17. autobusu maršrutu apkalpo A/S "Daugavpils satiksme".
Pieturvietas
17. autobusu maršrutā ir 22 pieturas, virzienā Autoosta — Jaunforštadte ir 11 pieturas, bet virzienā Jaunforštadte — Autoosta arī ir 11 pieturas.
Iecēni
Iecēni ir ciems Jelgavas novada Cenu pagastā. Izvietojies pie pagasta rietumu robežas Iecavas kreisajā krastā starp autoceļu A8 un Rīgas—Jelgavas dzelzceļu 2,5 km no pagasta centra Brankas, 7,5 km no novada centra Jelgavas un 40 km no Rīgas. Apdzīvotās vietas nosaukums cēlies no upes pretējā krastā esošajām Iecēnu mājām.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Vens Vailders: kompānijas dvēsele
"Vens Vailders: kompānijas dvēsele" (en) ir 2002. gada ASV un Vācijas romantiska komēdija, kuras režisors ir Valts Bekers. Galvenās lomas filmā atveido Tara Reida, Raiens Renoldss, Kals Penns un Tims Meitsons. Filmas pirmizrāde notika.
Populārākais puisis studentu pilsētiņā satiek skaistu žurnālisti un saprot, ka viņam, iespējams, ir bail absolvēt skolu.
Motivāni
Motivāni ir ciems Vaboles pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 216 km attālumā no Rīgas.
Sehlen
Sehlen var būt vāciskais nosaukums:
Igaunijas eiro monētas
Igaunijas eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Igaunija.
2 eiro apgrozības piemiņas monētas
Igaunija ir izdevusi vienu 2 eiro apgrozības piemiņas monētu 2012. gadā, kad visas eirozonas valstis kopā izdeva eiro banknošu un monētu ieviešanas desmitgadei veltītas monētas. Igaunija ir izdevusi arī trīs piemiņas monētas, kas nav paredzētas apgrozībai.
Bosnija
Bosnija (sr, bs) ir ģeogrāfisks un vēsturisks Bosnijas un Hercegovinas ziemeļu reģions, kas veido 80% no visas valsts (pārējo valsti veido Hercegovina). Bosnija nav oficiāla administratīvā iedalījuma vienība. Nereti ar terminu ‘Bosnija’ apzīmē visu valsti. Bosnijas teritorijā stiepjas Dināru kalniene.
Abrams Gannibals
Abrams Gannibals (, dzimis 1696. gadā, miris ) bija afrikāņu izcelsmes krievu militārais inženieris, ģenerālanšefs. Dzejnieka Aleksandra Puškina vecvectēvs.
1703. gadā osmaņu sagūstīts un aizvests uz Konstantinopoli. Krievijas vēstnieka nopirkts uz atgādāts uz Krieviju, kur kļuva par Pētera I personīgo kalpu. Kristīts 1705. gadā Viļņā. No 1717. līdz 1723. gadam, kad atgriezās Krievijā, mācījās Mecā. Piedalījās karadarbībā Francijas karaļa Luija XV armijas sastāvā.
No 1731. līdz 1735. gadam Pērnavas nocietinājumu komendants. Kļuva par ietekmīgu personu Elizabetes Petrovnas valdīšanas laikā. No 1742. līdz 1752 gadam - Tallinas komendants. No 1756. gada - Krievijas armijas galvenais kara inženieris, vadīja fortikācijas būvju celtniecību. Demobilizējies 1762. gadā.
Serhio Riko
Serhio Riko (es; dzimis ) ir Spānijas futbolists, vārtsagrs, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē La Liga kluba RCD Mallorca sastāvā, kas viņu īrē no Paris Saint-Germain.
Sasniegumi
Sevilla
Paris Saint-Germain
Pētera Beltes iela
Pētera Beltes iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Pētera Beltes iela sākas krustojumā ar Ventspils šoseju un beidzas pie dzelzceļa. Kopējais ielas garums ir 390 metri, tā klāta ar grants segumu. Pētera Beltes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Pētera Beltes iela ir savienota ar šādām ielām:
Lazdiņas
Lazdiņas ir vasarnīcu ciems Jelgavas novada Cenu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā Misas kreisajā krastā 10 km no pagasta centra Brankas, 13 km no novada centra Jelgavas un 35 km no Rīgas.
Ungārijas vēsture
Ungārijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Ungārijas teritorijā.
Pirmsākumi
9. gadsimta otrajā pusē somugru grupas valodā runājošie maģāri ieceļoja Panonijas līdzenumā. Maģāri izcēlās ar kareivīgumu, tie terorizēja visas apkārtējās kaimiņu tautas, līdz 955. gadā tos pie Lēčfeldas smagi sakāva vācieši. Vācu karalis Otons I pakļauto maģāru teritorijai piešķīra markgrāfistes statusu, tādējādi padarot to par politisku struktūrvienību vācu kontrolē.
Ungārijas karaliste
1001. gadā Ungārija pieņēma kristietību un Ištvāns I tika kronēts par karali. 1091. gadā pēc Horvātijas karaļa Stepana II nāves Ungārijas karalis Lāslo I Ārpāds pieteica pretenzijas uz Horvātijas karalistes troni un iebruka tajā. No 1102. gada Horvātija tika apvienota personālūnijā ar Ungāriju.
Osmaņu atkarībā
1526. gadā pēc Mohāčas kaujas Ungārija tika sadalīta. Valsts centrālo daļu laika gaitā iekļāva Osmaņu impērijā, Rietumdaļā par karali tika pasludināts Ferdinands I Hābsburgs. Austrumi un ziemeļi palika jaunā karaļa Jānoša I kontrolē, šajā teritorijā izveidojās Transilvānijas hercogiste kurai nācās kļūt par Osmaņu impērijas vasaļvalsti.
Hābsburgu atkarībā
Laikā no 1683. gada sagrāves Vīnes kaujā līdz 1699. gadam osmaņu karaspēks tiek pilnībā padzīts no Ungārijas un lielākās daļas Centrāleiropas. Ungārija kļuva par Hābsburgu monarhijas daļu, bet Transilvānijas hercogiste — par Hābsburgu vasaļvalsti.
Ungārijas juridiskais statuss līdz pat 17. gadsimta vidum bija stabila autonomija, kurā visa ārpolitika bija tieši pakļauta monarham (tā kā šis bija konfliktu laiks ar osmaņiem, Hābsburgi bija ieinteresēti ungāru magnātu atbalstā). Regulāri sapulcējās ungāru kārtu pārstāvji parlamentā, muižniecība saglabāja varu vietējās pašpārvaldes orgānos — komitātu sapulcēs (skat. Kārtu pārstāvniecība).
Taču, sākot ar 17. gadsimta 60. gadiem ungāru parlaments sāka uzstāties pret Hābsburgiem. 1666.—1667. gados Francs Vjašelelena organizēja sazvērestību ar mērķi atdalīties no Hābsburgu zemēm, 1670.—1671. gados Vīnes valdība atklāja vēl vienu ungāru muižnieku sazvērestību. Ungārijā tika dislocēts austriešu karaspēks. Augstākā vara tagad pārgāja imperatora vietvalža rokās, parlaments tika atlaists. Masveidā iebrauca austriešu ierēdņi, kas sāka kontrolēt un vadīt vietējās pašpārvaldes. Ar imperatora pavēli tika izformēts ungāru robežapsardzes karaspēks.
1672. gadā sākās ungāru un slovaku sacelšanās Imres Tekei vadībā un atbrīvotajās teritorijās nodibināja neatkarīgu valsti (1684.—1685. gados impērija šo valsti likvidēja). Lai kaut cik atgūtu savas pozīcijas, imperators atjaunoja parlamenta darbību. Turku un dumpinieku valdījumus imperators piešķīra austriešu muižniekiem, šādi veidojot atbalstītāju slāni pašā Ungārijā. Pēc asiņainām un veltīgām cīņām parlaments 1687. gadā atzina Hābsburgus par Ungārijas karaļu dinastiju.
18. gadsimta sākums pagāja nemitīgos ungāru muižnieku dumpjos, līdz 1741. gadā imperators uz mūžīgiem laikiem atbrīvoja feodāļu zemes no nodokļiem. Tika atjaunota muižnieku vara komitātu sapulcēs. Komitātu sapulces, kuru rokās bija administratīvā un tiesu vara, bija sava veida autonomas republikas, kuras centrālajai varai pakļāvās visai nosacīti — tikai valsts, mēroga jautājumos. Šī kārtība tika likvidēta tikai Marijas Terēzes laikā (1740—1780). Marijas Terēzes valdīšanas laikā Ungārijā 1767. gadā tika veikta agrārā reforma, kuras rezultātā tika likvidēta dzimtbūšana. Ķeizara Leopolda II valdīšanas laikā 1791. gadā ungāru valoda, līdz ar vācu un latīņu, tika apstiprināta kā oficiāla valsts valoda.
Austroungārijas sastāvā
1848. gada revolūcijas laikā Ungārijā sākās sacelšanās pret Hābsburgiem, kura pārauga neatkarības karā. 1849. gadā ar Krievijas Impērijas palīdzību austriešiem izdevās uzvarēt ungārus. 1867. gadā tika noslēgts kompromisa līgums, nodibinot dubultmonarhiju — Austroungāriju.
Pēc Pirmā pasaules kara
Pēc Pirmā pasaules kara Austroungārija beidza pastāvēt un 1918. gada 13. novembrī Belgradā Ungārija parakstīja pamiera līgumu ar Antanti. 1919. gada martā izveidojās Ungārijas Padomju republika, kas uzsāka karu ar jaundibināto Čehoslovākiju, lai atgūtu Slovākiju un centās sakaut Rumānijas karaspēku, lai atgūtu Transilvāniju. 1919. gada 4. augustā rumāņu armija ieņēma Budapeštu. Saskaņā ar 1920. gadā noslēgto Trianonas līgumu Ungārija zaudēja 72% teritorijas un aiz tās robežām palika vairāk nekā 3 miljoni ungāru.
PSRS satelītvalsts
1947. gadā Ungārija kļuva par PSRS satelītvalsti ar nosaukumu Ungārijas Tautas Republika. 1956. gadā notika sacelšanās pret Ungārijas komunistisko režīmu un tās Padomju Savienības atbalstīto politiku, kuru apspieda PSRS armija. Ap 20 000 cilvēku tika nogalināti un 250 000 devās bēgļu gaitās. No 1968. gada Ungārijas komunistu režīms piedzīvoja liberalizāciju.
Neatkarības atjaunošana
1989. gadā Ungārijā notika miermīlīga pāreja uz demokrātiju, tika atļautas politiskās partijas (bez valdošās) un atvērta robeža ar Austriju. 23. oktobrī no valsts nosaukuma tika svītrots vārds "Tautas". 1990. gada maijā notika pirmās brīvās parlamenta vēlēšanas. 2004. gada 1. maijā Ungārija kļuva par Eiropas Savienības dalībvalsti.
Privātās tiesības
Privātās tiesības ir tiesības, kas aizstāv personas intereses tās līdztiesīgajās attiecībās ar citām personām. Privāto tiesību uzdevums – nodrošināt divu vai vairāku brīvu un vienlīdzīgu indivīdu savstarpēji saskaņotu un pēc iespējas abpusēji izdevīgu rīcību.
Motori
Motori ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 266 km attālumā no Rīgas.
VKontakte
VKontakte (ru, starptautiski pazīstams kā VK) ir Krievijā, Sanktpēterburgā bāzēts tiešsaistes sociālais tīkls. Tas ir pieejams vairāk nekā 80 valodās, populārākā ir krievu valoda. 2017. gadā tā bija apmeklētākā mājas lapa Krievijā un Baltkrievijā, savukārt Ukrainā tā bija otra apmeklētākā mājas lapa, bet Kazahstānā — trešā apmeklētākā. VKontakte 2006. gadā izveidoja Pāvels Durovs. VKontakte pieder Krievijas interneta tehnoloģiju un izklaides uzņēmumam VK, bijušajam “Mail.ru Group”.
Kopš 2017. gada Ukrainā tika liegta pieeja vairākiem Krievijas portāliem, tai skaitā VK.
Sēļi (Sēļu pagasts)
Sēļi ir ciems Valmieras novada Sēļu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā 45,5 km no novada centra Valmieras un 149 km no Rīgas.
VKontakte
2021. gada decembrī absolūto vairākumu VK akciju iegādājās ar Krievijas gāzes enerģētikas uzņēmumu “Gazprom” saistītās struktūras, tai skaitā plašsaziņas līdzekļu holdings “Gazprom-media”.
Sēļi (Sēļu pagasts)
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Sēļu muižas (Sehlen) centru. Muiža izveidota 16. gadsimta otrajā pusē, savu vārdu ieguvusi no Sēlpils kunga Kaspara Zīberga cu Višlinga (Sieberg zu Wischling), kas muižu saņēma kā dāvanu no karaļa Augusta Sigismunda. Apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā kolhoza «Ziemeļi» ciemats. Sēļos atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, feldšerpunkts, pasts, veikals. Sēļu vējdzirnavas ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Piktoriālisms
Piktoriālisms ir mākslas fotogrāfijas virziens 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Tas radās 1885. gadā īsi pēc sausās fotoplates ieviešanas. Piktoriālisms kļuva īpaši populārs 20. gadsimta pašā sākumā, tomēr tā popularitāte ātri saruka, sākot ar Pirmo pasaules karu un modernisma uzplaukumu 1910. gadu vidū.