cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harons (pavadonis)
Harons ir lielākais pundurplanētas Plutona dabiskais pavadonis. To 1978. gada jūnijā atklāja amerikāņu astronoms Džeimss Kristijs. Pavadonis nosaukts sengrieķu mitoloģiskā pārcēlāja Harona vārdā. 2015. gadā Haronu un Plutonu pētīja New Horizons misija. Harona diametrs ir apmēram 1207 km, tā virsmas laukums 4,58 miljoni km2. Sākotnēji pavadonis bija pazīstams ar nosaukumu S/1978 P 1.
Randals Kolo Muani
Randals Kolo Muani (fr, dzimis ) ir Francijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, pārstāv Francijas futbola izlasi. Kopš 2022. gada Kolo Muani pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Eintracht Frankfurt.
Iepriekš Kolo Muani ir spēlējis Francijas komandā Nantes un Boulogne.
Francijas futbola izlases rindās debitējis 2022. gadā. Pārstāvējis izlasi 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Nantes
Samuels Sevjans
Samuels Sevjans (en, hy; dzimis, Korningā) ir ASV starptautiskais lielmeistars šahā (2014).
Biogrāfija
Piedzimis armēņu emigrantu ģimenē. Ar šahu sācis nodarboties piecu gadu vecumā. 2012. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2012. gadā dalījis pirmo vietu Losandželosas šaha turnīrā 23rd Metropolitan Chess FIDE Invitational. 2013. gadā dalījis otro vietu Budapeštas šaha turnīrā First Saturday. 2013. gadā kļuvis par visu laiku jaunāko ASV šaha čempionātu dalībnieku.
Kļuvis par jaunāko starptautisko meistaru (2013. gadā — 12 gadu, 10 mēnešu un 15 dienu vecumā) un starptautisko lielmeistaru (2014. gadā — 13 gadu, 10 mēnešu un 27 dienu vecumā) ASV šaha vēsturē.
2021. gada novembrī Rīgā izcīnījis 13. vietu 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada oktobrī Sentluisā ierindojies 9. vietā ASV šaha čempionātā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Igaunijā
Sarakstā apkopotas tās vietas Igaunijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Igaunijas ir iekļautas 2 vietas (abi kultūras objekti), savukārt 3 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Igaunija Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1995. gada 27. oktobrī.
Sarakstā iekļautie objekti
{{Legend|#D0E7FF| — Pārrobežu objekts|outline=silver}}
Džoana Allena
Džoana Allena (en, dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
ASV Libertāriešu partija
Libertāriešu partija (en) centriska politiskā partija Amerikas Savienotajās Valstīs, tās programmas pamatā ir maksimālas personības brīvības princips un ierobežota valdības loma valsts dzīvē. Libertāriešu partija tika dibināta 1971. gadā, Kolorādo štatā.
Džoana Allena
1988. gadā saņēmusi Tony balvu par izrādi Burn This. Allena ir arī trīskārtēja Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominante kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par filmām "Niksons" (Nixon, 1995) un The Crucible (1996), kā arī kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par filmu The Contender (2000).
Piedalījusies arī tādās filmās kā Manhunter (1986), "Pegija Sjū precas" (1986), Tucker: The Man and His Dream (1988), Searching for Bobby Fischer (1993), "Ledus vētra" (1997), "Ar ienaidnieka seju" (1997), "Jaukpilsēta" (Pleasantville, 1998), "Borna pārspēks" (2004), "Sacīkstes uz dzīvību un nāvi" (Death Race, 2008), "Borna mantojums" (2012) un "Istaba" (2015).
Dena Gūlds
Dena Džonatans Gūlds (en, dzimis ) ir amerikāņu stendapa komiķis, aktieris, scenārists un balss aktieris. Piedalījies dažādos HBO, Showtime un Comedy Central veidotajos raidījumos. Ieskaņojies tēlu televīzijas animācijas seriālā Father of the Pride (2004–2005) un galveno tēlu Gex spēļu sērijā. Tāpat ieskaņojis nelielas lomas vairākās seriālā "Simpsoni" sērijās un ir arī dažu sēriju scenārists. Vēl ieskaņojis pats sevi animācijas seriālā "Mana trakā ģimene" un atveidojis nelielas lomas seriālos, tostarp Seinfeld un "Ņujorkas karalis"
Humors
Humors (no ) ir spēja dzīvē saskatīt, labsirdīgi izteikt un mākslā attēlot dzīves pretrunas to smieklīgajās izpausmēs, komiskas īpašības un parādības. Mākslas zinātnieks Nikolajs Černiševskis humoru saskatīja kā kritisku un paškritisku spēju saskatīt komiskus trūkumus citos un sevī pašā. Arī mūsdienās šīs traktējums ir viens no populārākajiem. Tas var izpausties gan tēlotāja, gan arī aktiermākslā, mūzikā, literatūrā, katrs šīs mākslas veids ienes humora izpratnē jaunu skatījumu un nianses.
Termins "humors" nāk no senās Grieķijas "humorālās medicīnas", kas noteica, ka humori (latīņu: humor, "ķermeņa šķidrums") kontrolēja cilvēku veselību un emocijas.
Uz humoru reaģē visu vecumu un kultūru cilvēki. Lielākā daļa cilvēku spēj izjust humoru - izklaidēties, smaidīt vai smieties par kaut ko smieklīgu (piemēram, vārdu spēlēm vai jokiem), un tāpēc var uzskatīt, ka viņiem ir humora izjūta. Personai, kurai trūkst humora izjūtas, var uzskatīt, ka uzvedība, kas to pamudina, ir neizskaidrojama, dīvaina vai pat neracionāla. Lai arī galu galā humora izjūtu nosaka personīgā gaume, tomēr humora izjūta var būt atkarīga arī no daudziem faktoriem, ieskaitot ģeogrāfisko atrašanās vietu, kultūru, dzīves pieredz, izglītības līmeni, inteliģenci un kontekstu. Piemēram, mazi bērni var dot priekšroku vienkāršam vizuālajam humoram, piemēram, Looney Tunes vai Toma un Džerija animācijas filmām, kuru fiziskā daba padara to pieejamu viņiem. Turpretī sarežģītākām humora formām, piemēram, satīrai, ir nepieciešama izpratne par tās sociālo nozīmi un kontekstu, un tādējādi tās mēdz patikt nobriedušākai auditorijai.
Teorijas
Pastāv daudzas teorijas par to, kas ir humors un kāda tā sociālā funkcija. Dominējošie teoriju veidi, kas mēģina izskaidrot humora esamību, ietver:
Labdabīgā pārkāpuma teorija, kuru izvirzīja Pīters Makgrevs (Peter McGraw), mēģina izskaidrot humora eksistenci. Šī teorija nosaka: “humors parādās tikai tad, kad kaut kas šķiet nepareizs, satraucošs vai draudīgs, bet vienlaikus šķiet pieņemams vai drošs”. Humoru var izmantot kā metodi, lai viegli iesaistītos sociālajā mijiedarbībā, atņemot neveiklu, neērtu vai neomulīgu sajūtu, kas var rasties socializējoties.
Citi uzskata, ka “piemērota humora izmantošana var atvieglot sociālizāciju”.
Socioloģiskie faktori
Kā ar jebkuru mākslas veidu, tas, kādu humoru uzskata par pieņemamu un saprotamu, ir atkarīgs no socioloģiskiem faktoriem un katram cilvēkam ir atšķirīgs. Vēstures gaitā komēdija ir izmantota kā izklaides veids visā pasaulē, gan rietumu karaļu galmos, gan Tālo Austrumu ciematos. Ar asprātības un sarkasma formām var parādīt gan sociālo etiķeti, gan noteiktu inteliģenci. Astoņpadsmitā gadsimta vācu autors Georgs Lichtenbergs (Georg Lichtenberg) sacīja, ka "jo vairāk jūs zināt humoru, jo smalkāku humoru jūs sagaidāt".
Senā Grieķija
Rietumu humora teorija sākas ar Platonu, kurš Sokratam (kā daļēji vēsturiska dialoga personālam) Filebusā (49.b lpp.) piedēvēja uzskatu, ka smieklīgā būtība ir rīcības trūkums vājajās personās, kuras nespēja korekti noreaģēt, kad tiek izsmietas. Vēlāk grieķu filozofijā Aristotelis Poētikā (1449a, 34. – 35. lpp.) apgalvoja, ka humora pamatā ir neglītums, kas nerada riebumu.
Indija
Senajā Bharata Muni sanskrita drāmā "Natya Shastra" humors (hāsyam) tika definēts kā viena no deviņām nava rasām jeb principiālajām rasām (emocionālām reakcijām), kuras skatītājiem var piešķirt bhavas - aktieru izpildītie emociju atdarinājumi. Katra rasa bija saistīta ar konkrētām bhavām, kas attēlotas uz skatuves.
Sociālās transformācijas modelis
Humora sociālās transformācijas modelis paredz, ka konkrētas īpašības, piemēram, fiziskā pievilcība, mijiedarbojas ar humoru. Šis modelis raksturo saites starp humoristu, auditoriju un humora tematu jeb priekšmetu, konkrēti - humora priekšmets izveido attiecības starp humoristu un auditoriju.
Fiziskā pievilcība
Turklāt humoristiski cilvēki tiek uztverti kā priecīgāki, bet mazāk intelektuāli nekā cilvēki, kas nav humoristi. Makmastera universitātes pētījuma rezultāti liek domāt, ka humors var pozitīvi ietekmēt vēlmi pēc konkrētiem attiecību partneriem, taču šī ietekme, visticamāk, rodas tikai tad, ja vīrieši lieto humoru, un sievietes to vērtē. Netika atrasti pierādījumi, kas liecinātu, ka vīrieši dotu priekšroku sievietēm ar humora izjūtu, ne arī sievietes dotu priekšroku sievietēm ar humora izjūtu. Kad pētījumā sievietēm bija obligāti jāveic izvēle, viņas izvēlējās smieklīgus vīriešus kā potenciālos attiecību partnerus, kaut arī viņas viņus novērtēja mazāk kā godīgus un inteliģentus.
Psiholoģiskā labklājība
Tomēr ne visi mūsdienu pētījumi atbalsta iepriekšējo apgalvojumu, ka humors ir iemesls augstākai psiholoģiskajam labklājībai. Daži no iepriekšējo pētījumu ierobežojumiem ir tādi, ka šie pētījumi mēdz izmantot viendimensionālu pieeju humoram, jo ​​vienmēr tika secināts, ka humors tiek uzskatīts par pozitīvu. Viņi neapskatīja un neņēma vērā humora veidus, piemēram, paškritizējošu vai agresīvu humoru. Savā pētījumā Kupērs (Kupier) un Mārtins (Martin) ierosina humoru klasificēt divos veidos, kur katram veidam var būt divi stili, kopā veidojot 4 stilus. humora veidi, kas katrs sastāv no 2 stiliem - adaptīvs un slikti adaptīvs, kopā veidojot 4 stilus. Adaptīvam humoram ir raksturīgas pozitivitāti veicinošas un sevi pilnveidojošas pazīmes, un disfunkcionāls ir paškritizējošs un agresīvs humors. Katram no šiem stiliem var būt atšķirīga ietekme uz psiholoģisko un vispārējo subjektīvo labsajūtu:
Pētījumā par humoru un psiholoģisko labsajūtu ir secināts, ka augsts adaptīvā stila humora līmenis (piesaistošs un sevi pilnveidojošs) ir saistīts ar labāku pašnovērtējumu, pozitīvu iespaidu, lielāku paškompetenci, kā arī ar trauksmes kontroli un pozitīvākām sociālām mijiedarbībām. Tie visi ir psiholoģiskās labklājības elementi. Turklāt adaptīvie humora stili var ļaut cilvēkiem saglabāt labsajūtu, neskatoties uz psiholoģiskām problēmām. Turpretī disfunkcionālie humora veidi (agresīvi un sevi kritizējoši) ir saistīti ar sliktāku vispārējo psiholoģisko labsajūtu, pastiprinot trauksmes un nomāktības sajūtas. No tā tiek secināts, ka humors var negatīvi ietekmēt psiholoģisko labsajūtu, bet tikai tad, ja tam ir negatīvas īpašības.
Trūpi-Zamoži
Trūpi-Zamoži ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Imažinisms
Imažinisms (no latīņu imago — tēls, attēls) ir virziens krievu literatūrā no 1919. līdz 1924. gadam, daļa no sudraba laikmeta krievu poēzijā un modernisma sastāvdaļa. Tā pārstāvji par nozīmīgāko uzskatīja tēlainību, galvenais izteiksmes līdzeklis viņiem bija metafora. Starp imažinistiem pazīstamākais ir Sergejs Jeseņins. Latvijā nebija izveidojusies sava imažinisma kustība, taču Aleksandra Čaka dzeja, sevišķi agrīnā, ar tās pilsētas tēliem, salīdzinājumiem un epitetiem arī ir pieskaitāma pie imažinisma.
Vēsture
Vislielāko iespaidu uz imažinismu radīja krievu futūrisms. Pēc galvenā literatūras pētnieku viedokļa, imažinisma nosaukums un iezīmes radušās no angļuvalodīgā imažisma, kurš Krievijā kļuva pazīstams 1915. gadā.
Imažinisti bija krievu literātu pulciņš, kurš savas pastāvēšanas laikā darbojās pārsvarā Maskavā. Pirmo reizi imažinisti sapulcējās uz dzejas vakaru Maskavā 1919. gada 29. janvārī. Nākamajā dienā tika publicēta deklarācija, kurā pasludināti jaunās kustības principi un kuru parakstīja dzejnieki Sergejs Jeseņins (jaunzemnieku dzeja), Anatolijs Marienhofs (imažinists, kurš jau bija pulcējis kustības piekritējus savā dzimtajā Penzā), Rjuriks Ivņevs, Vadims Šeršenevičs (futūrists) un mākslinieki Boriss Erdmans, Georgijs Jakulovs, un komponists Arsēnijs Avraamovs.
Pēcāk jaunajā kustībā iekļāvās dzejnieki Ivans Gruzinovs, Matvejs Rojzmans, Aleksandrs Kusikovs, Nikolajs Erdmans, Ļevs Monoszons.
Savā darbības laikā (1919—1924) imažinisms bija visorganizētākā Maskavas literātu kustība, kura izdeva individuālus un kolektīvus dzejas krājumus un savu žurnālu "Viesnīca Skaistajā Ceļojošajiem" (1922—1924), kālab tika dibinātas vairākas izdevniecības — "Imažinisti", "Plejāde", "Čihi—Pihi", "Sandro" —, rīkoja radošos vakarus, viņiem piederēja divi grāmatu saloni un kinoteātris "Liliputs". 1919. gada septembrī Jeseņins un Marienhofs reģistrēja Maskavas padomē "Brīvdomātāju asociācijas" statūtus, kas kļuva par oficiālu "Imažinistu ordeņa" struktūru. Statūtus apstiprināja Izglītības tautas komisārs Anatolijs Lunačarskis. 1920. gada februārī par asociācijas priekšsēdētāju ievēlēja Jeseņinu.
Imažinisti darbojās organizēti ne vien Maskavā, bet arī Kazaņā, Saranskā, Ukrainas Oleksandrijā, Petrogradā / Ļeņingradā, kurā 1923. gadā izveidots "Karojošo imažinistu ordenis" ar Vladimiru Ričioti, Ivanu Afanasjevu-Solovjovu, Grigorju Šmereļsonu tajā. Petrogradas / Ļeņingradas "Karojošo imažinistu ordenim" piederīgie saukti par mazajiem imažinistiem, par lielajiem jeb veco paaudzi — Maskavas "Imažinistu ordenis".
Kustība bija pazīstama ar savām ielu nosaukumu mainīšanām, piemēram, 'Tveras' ielas plāksnītes nomainīšanu uz 'Jeseņina' ielu, tiesām pār dzeju, huligānismu, piemēram, klostera sienu aprakstīšanu.
1922. gadā Aleksandrs Kusikovs aizbrauca no Padomju Krievijas, 1924. gadā Jeseņins un Gruzinovs paziņoja par "Imažinistu ordeņa" atlaišanu, daudzi kustības biedri savā daiļradē jau bija novērsušies no imažinisma, kustību nosodīja padomju vara, 1925. gadā Jeseņins izdarīja pašnāvību.
Pēc imažinistu kustības
Vēlākos imažinisma pārstāvjus dēvē par jaunajiem imažinistiem, starp kuriem bija Nadežda Voļpina, Jeseņina dzīvesbiedrene, Gaļina Vladičina, paši kādreiz vienotie imažinisti: Jeseņins, Marienhofs, Kusikovs, Šeršenevičs.
1993. — 1995. gadā Maskavā darbojās meloimažinistu grupa.
Daiļrades raksturojums, attiecības ar sabiedrību un valsti
Kopīga iezīme visiem 20. gadsimta krievu literatūras virzieniem ir agrāko virzienu darbības noliegums un sāncensība ar citiem pastāvošajiem virzieniem. Jau savā deklarācijā, nosakot tēlu par imažinistu literatūras pašmērķi un izkritizējot futūrismu un simbolismu, imažinisti aizsāk nepārtrūkstošu literāru sacensību ar šiem virzieniem. "Uzsauksim draudzīgāk: futūrismam (..) — nāve. Futūristisko dogmātu akadēmisms kā vate aizbāž ausis visam jaunajam. Futūrisma dēļ izdziest dzīve. O, nepriecājieties, plikpaurainie simbolisti, un jūs, aizkustinoši naivie paseisti," savā 1919. gada deklarācijā saka imažinisti. "Tēma, saturs — mākslas aklā zarna (..)." "Jūs, kas vēl uzdrošināties dzirdēt, kas 'jušanas' paraduma dēļ nav pārstājuši prast domāt, aizmirsīsim par to, ka futūrisms ir pastāvējis, tāpat kā mēs esam aizmirsuši par naturālistu, dekadentu, romantiķu, klasiķu, impresionistu un citu nieku pastāvēšanu."
Imažinisms izveidojās tikai kā literatūras virziens, lai arī grupa centās piesaistīt arī citu mākslas veidu pārstāvjus, tā viņi noslēdza savu deklarāciju ar "Muzikanti, tēlnieki un pārējie: au?".
Tādēļ, ka kustībā iekļāvās atšķirīgi dzejnieki un tai nebija stingru kritēriju stila noteikšanai, starp atsevišķiem biedriem no vienas puses un visu kustību no otras puses radās neatbilstības. Tā vienam no vadošajiem imažinistiem Marienhofam bija nosliece ieslīgt satura izveidē, par Ivņevu simbolists Valērijs Brjusovs rakstīja: "Pēc kaut kāda pārpratuma imažinistu sarakstos minēts Rjuriks Ivņevs, stāvošais pusceļā no akmeisma uz futūrismu." Jeseņinam radās nesaskaņas ar Šeršeneviču un Marienhofu, tā kā svarīga sastāvdaļa pirmā daiļradē bija dzimtenes idejai, kas aizkaitināja pēdējos divus, kuriem, kā rakstīja Jeseņins, nosaukdams viņu nodarbi par "vaibstīšanos vaibstīšanās labad", nebija "dzimtenes izjūtas". Ilgstošo nesaskaņu dēļ kustība sašķēlās labajā — Jeseņins, Ivņevs, Kusikovs, Gruzinovs, Rojzmans — un kreisajā spārnā — Šeršenevičs, Marienhofs, N. Erdmans.
Imažinistu attieksmi pret ārvalstu mākslas virzieniem izsaka 1921. gada Jeseņina un Marienhofa manifests: "Nogatavojušies uz savas valodas dzimtenes augsnes bez rietumniecisko tieksmju mākslīgās apūdeņošanas, kuras krievu dzejniekus ietērpa tad Bairona un Gētes romantiskajos plašķos, tad mistisko simbolu komediantu lupatās, tad urbānisma sarūsējušā dzelzī, kas samazināja tēvijas mākslu līdz servilisma un atdarināšanas pakāpei, mēs kategoriski noliedzam jebkādu piekrišanu Rietumu formālajiem sasniegumiem un ne vien nedomājam kaut kādā to hegemonijas atzīšanas kategorijā, bet arī paši gatavojam uzbrukumu vecajai Eiropas kultūrai."
Savā žurnālā imažinisti publicē "Astoņus punktus" (1924), kuros raksta: "Jā, mēs esam deklasēti, tāpēc ka jau esam izgājuši cauri klases [šķiras] un klašu [šķiru] cīņas periodam." Taču šajā pašā publikācijā ir kritizēti proletārisma dzejnieki un straujā "sarkanā estetizācija". Pēdējā punktā teikts, ka "Oktobra revolūcija atbrīvojusi strādniekus un zemniekus. Radošais prāts vēl nav pārkāpis pāri 61. gadam" (1861. gadā Krievijas Impērijā tika atcelta dzimtbūšana).
Sākotnēji (imažinistu kustība sākās 1919. gadā, Padomju Krievija tika izveidota 1917. gadā) attiecībās starp imažinismu un valsts varu nepastāvēja nekādas problēmas, valsts nevērsās pret brīvdomīgo literātu organizāciju, piemēram, 1919. gadā Šeršenevičs savā rakstā pieprasīja atdalīt valsti no mākslas: "Valstij vajadzīga nevis meklējumu māksla, bet gan propagandas māksla. (..) Valsts mūs neatzīs — un paldies Dievam!" Jeseņins ir apdzejojis Oktobra revolūciju, savukārt viņam nebija nekādu ierobežojumu precēties ar Aisedoru Dunkani, amerikāņu dejotāju, doties ar viņu uz ārvalstīm. Ivņevs bija Izglītības tautas komisāra Lunačarska sekretārs, bija Viskrievijas SZSA organizēšanas kolēģijas loceklis, viņa raksti tika publicēti Viskrievijas centrālās izpildkomitejas laikrakstā. Taču laika gaitā mākslinieku un varas iestāžu attiecības pasliktinājās. Pirmkārt, pašu imažinistu kā cilvēku uzvedība ar dzeršanu, nestabilu ģimenes dzīvi, huligānismu bija pretsabiedriska. Otrkārt, 1922. gadā izveidotais Glavļits ierobežoja imažinistu darbu izdošanas apjomus, kuri līdz tam bija ļoti lieli pat papīra deficīta laikā. Treškārt, atsevišķi augstus amatus ieņemoši valsts darbinieki centās kritizēt māksliniekus, kas bija tuvi viņu politiskajiem pretiniekiem, piemēram N. Buharina, Ļ. Trocka sāncenša, publicētās "Dusmīgās piezīmes".
Grāveri (Alsungas pagasts)
Grāveri ir ciems Kuldīgas novada Alsungas pagastā, izvietojies pagasta dienvidu daļā, 8 km no pagasta centra Alsungas, 28 km no novada centra Kuldīgas un 185 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Grāveres muižas (Grawen, Grawern) centru. Ciems izvietojies pie vietējas nozīmes autoceļa V1289.
Little Big
Little Big ir Krievijas reiva un poppanka grupa no Sanktpēterburgas, ko 2013. gadā dibināja Iļja Prusikins.
Grupa ieguva atpazīstamību ar vairākām dziesmām, tai skaitā Skibidi (2018), kas kļuva par populāru interneta fenomenu. Bija plānots, ka Little Big piedalīsies 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē, pārstāvot Krieviju ar dziesmu Uno, taču konkursu atcēla Covid-19 pandēmijas dēļ.
Grupas dalībnieki šai laikā bija Iļja Prusikins (Илья Прусикин), Sofja Tajurskaja (Софья Таюрская), Sergejs Makarovs (Сергей Макаров) un Antons Lissovs (Антон Лиссов). 2022. gada jūnijā grupa izlaida pretkara klipu Generation Cancellation un vienlaikus paziņoja par pārcelšanos uz ASV. Tomēr Lissovs un Makarovs ģimenes apstākļu dēļ palika Krievijā, kas apgrūtināja koncertdarbību. Grupa atcēla paredzēto 26 koncertu tūri pa Krieviju gada otrajā pusē, un novembrī paziņoja par abu Krievijā palikušo izslēgšanu no grupas. Iļju Prusikinu Krievijas varas iestādes 2023. gada sākumā izsludināja par "ārzemju aģentu".
Viljams Nīlanders
Viljams Nīlanders (sv; dzimis ) ir zviedru hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2019) Nīlanders spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Toronto "Maple Leafs".
Viņa tēvs Mīkaels arī bija profesionāls hokejists, kas NHL aizvadījis 920 spēles. NHL hokejists ir arī Viljama brālis Aleksandrs.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Nīlanders sāka 2012.—13. gada sezonā, kad aizvadīja vairākas spēles Allsvenskan līgas kluba Södertälje SK rindās. Tobrīd viņš spēlēja vienā klubā ar savu tēvu Mīkaelu. Nākamo sezonu Nīlanders aizvadīja Zviedrijas hokeja līgas komandā Modo Hockey.
2014. gada NHL draftā uzbrucēju izvēlējās Toronto "Maple Leafs", taču sezonas sākumā klubs Nīlanderu izīrēja Modo Hockey. Gada nogalē hokejists atgriezās Ziemeļamerikā, pievienojoties AHL kluba Toronto "Marlies" rindām. 2015.—16. gada sezonā Nīlanders aizvadīja 22 spēles NHL klubā Toronto "Maple Leafs", tajās atzīmējoties ar 13 rezultativitātes punktiem. Nākamajā sezonā nostiprinājās komandā, spēlējot vienā maiņā ar Ostonu Metjūzu un atzīmējoties ar 61 rezultativitātes punktu.
2018. gada vasarā Nīlanders kļuva par ierobežoto brīvo aģentu. Abas puses ilgstoši nespēja vienoties, un abām pusēm bija jāpanāk vienošanās līdz 1. decembrim, citādi Nīlanderam būtu jāizlaiž arī visa atlikusī NHL sezona. Vien pāris minūtes pirms termiņa Nīlanders piekrita sešu gadu līgumam ar komandu.
Hadžars
Hadžars (ar) ir 700 kilometrus gara un 100 kilometrus plata kalnu grēda Arābijas pussalas dienvidaustrumos Omānas ziemeļos un AAE austrumos. Starp Hadžaru un Omānas līci apmēram 100 kilometru platumā atrodas Omānas auglīgākais reģions.
Kalni apmērām pa vidu iedalās Rietumhadžarā un Austrumhadžarā. Tos atdala Sumaīlas vādi (ieleja). Caur to izbūvēts galvenais ceļš, kas savieno Omānas līča līdzenumu ar valsts tuksnešaino iekšieni. Centrālajā daļā atrodas 3018 metrus augstais Šamss, kas ir Omānas augstākais kalns. Kalni ir diezgan mazapdzīvoti, bieži tie ir stāvi kanjoni, gandrīz bez veģetācijas. Veģerācija sastopama ielejās (vādi), pa kurām sezonāli plūst upes. Hadžarā mīt apdraudētie Arābijas tāri (Arabitragus jayakari), manīts kritiski apdraudētais Arābijas leopards (Panthera pardus nimr).
Babrāni
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V813 (Stūrāni–Puļpāni).
Karačaju un balkāru valoda
Karačaju un balkāru valoda (Къарачай-Малкъар тил, Qaraçay-Malqar til) ir tjurku valoda, kurā galvenokārt runā karačaji un balkāri. To visplašāk lieto divās Krievijas republikās: Kabardā-Balkārijā un Karačajā-Čerkesijā. Šī valoda dalās divos dialektos, no kuriem vienā galvenokārt runā karačaji, bet otru dialektu izmanto balkāri. Kopējais valodas pratēju skaits tiek lēsts ap 310 tūkstošiem.
Heterobasidion
Heterobasidion ir poliporu dzimtas ģints. Ģints ir plaši izplatīta Ziemeļu puslodes mērenajā joslā, un tā sastāv no sešās sugām.
Zemes klātne (transports)
Zemes klātne (en; ru) ir grunts būve, kuru iegūst zemes virskārtu apstrādājot līdz tādam stāvoklim, kas ļauj uz tās būvēt būves t.sk. uzstādīt ceļa virsbūvi ar nepieciešamajiem slīpumiem un plūdeniem pagriezieniem. Tieši uz zemes virskārtas ceļa virsbūvi neuzstāda tās nelīdzenumu dēļ. Ceļa būvē zemes nodalījuma joslā pazeminājuma vietas zemes darbos jāpapildina ar grunts slāni, ko sauc par uzbērumu, bet pārāk augstās to izrok, ko sauc par ieraktni jeb ierakumu, vienlaicīgi grunti apstrādājot (līdzinot, blīvējot (angļu: Soil compaction; krieviski Уплотнение грунтов) u.tml.). Šādā veidā iegūtie, pietiekoši stabilie uzbērumi un ieraktnes, kas saistītas ar ūdens novadīšanas ietaisēm un būvēm un nostiprinājuma būvēm, kopumā arī ir zemes klātne. Zemes klātnes šķērsprofilam jānodrošina ūdens stāves nepieļaušanu uz tās. Lai slodžu ietekmē novērstu zemes klātnes paliekošās deformācijas, lai novērstu atmosfēras u.c. faktorus, zemes klātni būvē no maz deformējamām gruntīm, pienācīgi tās blīvējot un ierīkojot nepieciešamās ūdens novades ierīces.
Pirms zemes darbu uzsākšanas, kā arī veicot planēšanas darbus būvlaukumā, derīgo augsnes kārtu (melnzemi) noņem un nebojātu uzglabā turpmākai izmantošanai, kas parasti sastāda aptuveni 15 – 20 cm neskartās virskārtas. Bet grunti, ko tālāk paredzēts izmantot uzbērumā — līdz 1 m (t.i. — bez augu saknēm grunts slānī). Ceļu būvniecības, rekonstrukcijas un uzturēšanas vajadzībām nepieciešamos vispārizplatītos derīgos izrakteņus ceļa īpašnieks bez īpašas atļaujas un maksas drīkst iegūt ceļa zemes nodalījuma joslā.
Dzelzceļa trasei vislabvēlīgākais ir pilnīgi taisns — horizontāls ceļa garenprofils vai ar līdzenu kritumu vislielākās kravspriedzes virzienā. Visur, kur vien to atļauj vietējie apstākļi, dzelzceļu šādi cenšas arī būvēt. Ņemot vērā, ka uz zemes virsmas ir: stāvi pauguri, kalni, ielejas, kraujas, ezeri, purvi; u.c. šķēršļi, garenprofilu projektē ne tikai horizontālu, bet arī ar kāpumiem un kritumiem abos virzienos, pie tam šos garenprofila elementus savā starpā savieno ar vertikālajām līknēm; bet taisnos posmus ceļa plānā periodiski nomaina līknes, šķēršļu apiešanai, lai minimizētu kapitālieguldījumus būvē. Arī ekspluatācijas izmaksām tālāk jābūt minimālām.
Vietās, kur ceļš šķērso strautus, upes, kanālus u.c. ūdenstilpes, būvē caurtekas un tiltus. Būvējot ceļu stipri kalnainā apvidū, būvē tuneļus, bet dziļu aizu un ieleju šķērsošanai, augstu uzbērumu vietā būvē viaduktus. Lai savstarpēji atšķirīgos līmeņos šķērsotu šosejas, dzelzceļa līnijas, būvē ceļu pārvadus. Nepieciešamos gadījumos būvē nostiprinošās sienas — kontrforsus u.c. būves. Zemes klātne kopā ar mākslīgajām būvēm kalpo par nepārtrauktu ceļa virsbūves pamatu. Tas arī nosaka galvenās zemes klātnei izvirzāmās prasības — pastāvīga stabilitāte, izturība un ilgmūžība.
Vispārīga informācija
Kā iepriekš minēts, zemes klātne var būt uzbērumi vai ieraktnes. Kalnu slīpnēs var būt pusuzbērumi, pusieraktnes vai pusuzbērumi — pusieraktnes. Pārejas vietas, kur uzbērums pāriet ieraktnē un, kuras neprasa grunts piebēršanu vai norakšanu, sauc par nulles vietām. Atskaitot nulles vietas, zemes klātni vienā līmenī ar zemi neierīko pat tad, ja reljefs to atļauj, par cik šādas vietas stipri aizputina ar sniegu. Šādās vietās būvē uzbērumu, kura augstums nav mazāks par sniega segas biezumu konkrētajā rajonā.
Zemes josla, uz kuras balstās uzbērums ir tā pamata laukums. Pamata laukuma un nogāzes līnijas saskares punktu sauc par pamata laukuma kroku. Laukumu zem uzbēruma nogāzes līnijas sauc par nogāzes pēdu. Terasi uzbēruma nogāzes starpposmā, kurai pēc horizontālā izvirzījuma ir nogāzes turpinājums, sauc par bermu. Bermu uzber, ja uzbērums ir augstāks par 6 - 12 m. Berma faktiski kalpo kā papildus noslīdes nostiprinājums augstiem uzbērumiem. Nogāze zem bermas ir nedaudz lēzenāka par augšējo. Bermu atkarībā no uzbēruma funkcijām var ierīkot no abām pusēm simetriski vai tikai no tās puses, kurai jāpietur lielāks spiediens (piemēram, kad uzbērums ir dambis).Uzbēruma augstumu mēra no tā augšmalas (notekprizmas malas) līdz pamatnei pa asi. Ieraktnes dziļumu mēra no zemes klātnes augšmalas (notekprizmas malas) līdz ieraktnes augšmalu un ceļa ass krustpunktam. Notekprizmu ierīko vienādu gan uzbērumiem, gan ieraktnēm — starp abām zemes klātnes augšdaļas malām.
Klinšainās un drenējošās gruntīs uzbēruma pamata laukumu ierīko horizontālu. Pamata laukuma platumu ierīko tādu, lai no virsbūves balasta prizmas nogāzes apakšas un zemes klātnes augšdaļas malu — no abām pusēm veidotos ar virsbūves balastu nenosegta zemes klātnes nomale, ko var izmantot darbinieku (dzelzceļš) vai gājēju (autoceļš) kustībai, kā arī virsbūves materiālu pagaidu novietošanai remonta vajadzībām, ceļa un signālzīmju uzstādīšanai. Minimālais platsliežu zemes klātnes augšmalas platums ir 400 mm no katras ceļa puses. Parasti nomales platums tipveida šķērsprofiliem ir 600 – 700 mm. Autoceļiem ceļa nomali var noklāt ar vienmērīgas frakcijas granti vai smalkas šķembas virskārtu transportlīdzekļu novietošanai, kā arī gājēju kustībai pa to.
Lai izvairītos no ūdens straumes pa ieraktnes nogāzi no joslas, kas novietota starp atbērtni (krieviski Кавальер) un ieraktnes nogāzes augšmalu, uz šīs joslas pieber grunts valni (ru). Valni veido ar kritumu no ceļa (0,02—0,04) un starp atbērtni un valni rok sāngrāvi (ru), kurš no vaļņa pienākošo ūdeni aizvada gar ceļa sāniem.
Uzbēruma pamatnes nosusināšanai purvos ierīko garengrāvjus: līdzenā vietā — no zemes klātnes abām pusēm, bet slīpnēs — tikai no augšpuses. Vietās, kur uzbērumā izmanto vietējo grunti, kas ņemta blakus, ūdens novadei izmanto izveidotos grāvjus, ko sauc par rezervēm, piešķirot pamatnei un nogāzēm nepieciešamos slīpumus.
Gruntis, kuras izņem, ierīkojot ieraktni, pārvieto blakusesošo uzbērumu izveidošanai, bet ja tajā nav nepieciešamības, tad saber no abām ieraktnes pusēm pareizā prizmā, ko sauc par atbērtni. Ieraktnēs abās zemes klātnes augšdaļas pusēs ierīko garengrāvi, ko sauc par kiveti (krievu valodā: Кювет). Lai pārtvertu pa nogāzēm uz ķivetēm plūstošo lietus ūdeni jeb virsūdeņus, ieraktnes augšpusē gar tās nogāzi aiz atbērtnes ierīko kalna grāvi.
Zemes klātnes šķērsprofils
Zemes klātnes šķērsprofils ir tā šķērsgriezums vertikālā plaknē perpendikulāri klātnes asij. Šķērsprofilus pēc to pielietošanas veida iedala tipveida un individuālajos. Savukārt tipveida profilus iedala normālajos un speciālajos. Par tipveida šķērsprofila uzbērumiem un ieraktnēm sauc tādus, kuri pārbaudīti daudzgadu ekspluatācijā un, kuru augstums ≤12 m pie drošas (stabila) pamatnes slīpuma ne stāvāka par 1:3 no vispārizplatītām gruntīm, kuru kvalitāte ir apmierinoša darbam parastos ģeoloģiskajos un hidroģeoloģiskajos apstākļos bez speciāliem aprēķiniem. Plaši izplatītos tipveida profilus sauc par normāliem, bet profilus izņēmuma gadījumiem rajonos ar kādiem izņēmuma apstākļiem, piemēram: mūžsasaluma gruntīm; klints gruntīm; plūstošajām smiltīm; lessveida gruntīm; karsta procesa gruntīm u. tml. sauc par speciālajiem. Šādus profilus izstrādā arī, ja uzbēruma vai ieraktnes augstums pārsniedz 12 m, pamatojot to ar attiecīgiem inženierģeoloģiskajiem izmeklējumiem un aprēķiniem.
Normālu uzbēruma nogāžu stāvumu no viendabīgām vispārizplatītām gruntīm pieņem 1 (augstums) :1,5 (pamatne). Tomēr dažāda veida gruntīm 1,5 nogāžu slīpums ierobežo to augstumu. Augstākiem uzbērumiem par šo līmeni pielieo attiecību 0,25 (augstums) :1,5 (pamatne). Dažādām gruntīm ir noteikts maksimāli pieļaujamais uzbēruma augstums gan 1,5 nogāzēm, gan starplielumi, pēc kuriem nogāžu likšana 0,25 augstumā (skat. tabulu).
Tādā veidā augstu nogāžu augstums iegūst lauztas līnijas aprisi, kura ieliegta uz uzbēruma ķermeņa iekšpusi. Sīkgraudu smiltīm un mālsmiltīm lauzto līniju faktiski aizvieto ar taisnlīniju saglabājot to pašu pamatnes platumu. Pārējām tabulas gruntīm lauztās nogāzes var aizvietot ar smilšmāla bermām, lai bermas platums nebūtu šaurāks par 1 m un bermas grīdas slīpumu 0,1 un būtu novietotas ik pec katriem 2 - 4 m. Pamatnes platumam pietam jābūt ne šaurākam par nogāžu lūzumlīnijām, bet nogāzēm starp bermām - ne stāvākām par 1,5 platuma. Augstu nogāžu šķēluma aprises skat att.
Individuālo profilu uzbērumam vai ieraktnei izstrādā, ja:
Tipveida šķērsprofilu izmērus nosaka valsts un attiecīgās infrastruktūras pārvaldītāja tiesību akti (likumi, noteikumi, standarti, instrukcijas, rīkojumi, projekti u.c.). Pašos dzelzceļa pirmsākumos zemes klātne bija daudz šaurāka nekā pašreiz. Pakāpeniski to ievērojami paplašināja — to nostiprinot un attīstot. Platsliežu ceļā 20 gs. sākumā vienceļa posma zemes klātnes platums bija tikai 5,55 m, bet pašlaik tas jau sastāda 6,6 m. Infrastruktūru pēc nozīmīguma iedala kategorijās un attiecīgi svarīgākas nozīmes infrastruktūrai nosaka lielākas prasības.
Zemes klātnes augšdaļas platums
Piezīmes: (1) — Būvējot vai rekonstruējot I un II kategorijas platsliežu ceļu, zemes klātnes augšdaļas platums ir ne mazāks par 6 600 mm vienceļa līnijā un ne mazāks par 10 700 mm divceļu līnijā ; (2) — projektā var būt noteikti citi izmēri. Tiesību akti atļauj variācijas saskaņā ar būves īpašnieka ekspluatācijas vajadzībām un minimālajām būvnormatīvu prasībām, tāpēc dotie izmērī ir vispārināti un tie nav konkrēti; (3) — brauktuve autoceļam ar mazu kustību lēnai izmaiņai abos virzienos, kā arī pagalmu ceļos; (4): — 2N +1P — divceļu normālplatuma sliežu ceļš kopā ar vienceļa platsliežu ceļu uz vienas zemes klātnes ; 2N +2P — divceļu normālplatuma sliežu ceļš kopā ar divceļu platsliežu ceļu uz vienas zemes klātnes.
Nogāzes stāvums
Nogāzes līnijas horizontālo projekciju sauc par nogāzes rādītāju (m0), bet nogāzes vertikālās attiecības projekciju pret horizontālo sauc par nogāzes stāvumu. Ceļa uzbērumiem līdz 12 m augstumā no augšmalas līdz 6 m augstumam nogāzes stāvums ir ;  tālāk zem lūzuma šķautnes nogāzes stāvums līdz pamatnei jau ir lēzenāks — ;. Ja nepieciešamo nogāzes stāvumu nevar nodrošināt tādēļ, ka pietrūkst vietas nogāzes pēdai, būvē izturīgu atbalsta sienu.
Grunts īpašības
Par gruntīm būvniecībā sauc visus iežus, kas veido zemes virsējo kārtu. Gruntis kalpo arī par zemes klātnes pamatni un par materiālu, tās ierīkošanai. Pie pozitīvām temperatūrām grunts var sastāvēt no tā saucamajām: cietām minerālajām daļām, kas veido grunts skeletu, ūdens un gaisa; vai arī tikai no cietām minerālajām daļām un ūdens. Pie negatīvajām temperatūrām grunts sastāvu papildina ledus.
Cietās sastāvdaļas
Grunts cietās sastāvdaļas atkarībā no to lieluma tiek iedalītas šādās frakcijās:
Oļi, grants, lielgraudaina un vidēji graudaina smilts gruntīm dod labu ūdens caurlaidību, nosacīti mazu saspiežamību, augstu nobīdes pretestību. Savukārt putekļainajām daļiņām piemīt liela pārvietojamība, tām piesātinoties ar ūdeni. To ievērojama koncentrācija būtiski pasliktina grunts kvalitāti — ļauj tai aizplūst un pazemina pārvietošanās pretestību.
Māla daļiņu forma parasti ir plēkšņaina; daļiņu biezums desmitiem reižu mazāks par to izmēru divās citās dimensijās (garums, platums). Šīs īpašās formas un daļiņu mazā izmēra dēļ (mazāk par 0,005 mm) mālainām gruntīm piemīt liela daļiņu summārā virsma, tās vienmērīgi izklājot, kas saniedz vairākus kvadrātmetrus tikai no 1 cm3 materiāla. Māla daļiņas ir iežu ķīmiskās izdēdēšanas produkts, bet krietni lielākas iežu daļiņas savukārt rodas iežu fiziska sabrukuma rezultātā. Sausā stāvoklī mālaina grunts paliek cieta. Bet samitrinoties cietība pakāpeniski zūd un pie zināma mitruma grunts kļūst plastiska. Šādā stāvoklī grunts paraugam var piešķirt dažādas formas. Palielinot mitruma daudzumu, grunts iegūst tekošu stāvokli. Pieņemts uzskatīt par pārejas robežu no cieta stāvokļa uz plastisku tādu māla mitrumu Wiz, %, pie kuras starp plaukstām veļamais grunts veltenis sāk sairt 3 mm diametra gabaliņos. Attiecīgi samitrinājumu Wiz sauc par izveltnēšanas robežu. Par tecēšanas robežu sauc tādu mitruma robežu Wte, %, pie kuras grunts paliek mīklveida un smailes leņķis 30^\circ ar masu 76 g iegrimst tajā 5 sek laikā. Starpību starp izveltnēšanas robežu un tecēšanas Wpl = Wiz — Wte robežu sauc par plastiskuma skaitli. Mālainas grunts stāvokli ar faktisko mitrumu W novērtē pēc konsistences.
Grunts ūdens
Pamatraksts: Grunts ūdens
Ūdens gruntī var atrasties sasaistītā veidā ar cietajām daļiņām vai brīvā veidā. Ja grunts poras nav pilnībā aizpildītas ar ūdeni, tajās vienmēr atrodas ūdens tvaiki, kuri pārvietojas no augsta spiediena apgabaliem uz zema spiediena apgabaliem. Sasaistītu ūdeni notur uz cieto minerālo daļiņu virsmas ar molekulārās pievilkšanas spēku. Ūdens molekulas, kuras piekļaujas tieši pie grunts daļiņas ar to ir tik cieši saistītas, ka tās uzskata par iekļaujošos pašā daļiņā — higroskopiskais ūdens. Aiz higroskopiskā ūdens slāņa ap cieto minerāl daļiņu atrodas ūdens slānis apvalkojošas plēves veidā (plēves ūdens). Plēves ūdeni notur arī ar molekulāriem spēkiem, kas ātri zūd pēc tā noņemšanas no daļiņas virsmas (tas ir irdensaistīts ūdens). Plēves ūdens nenotek smaguma spēka ietekmē un to nevar no grunts daļiņas nokratīt. Plēves ūdens pārvietojas gruntī no biezām plēvēm pie plānākām. Plēves ūdenim ir īpašība, ka tās tuvākā daļa pie minerāldaļiņas sasalst no — 1° līdz -10 °C. Ūdens, kurš aizpilda grunts poras ārpus molekulārā pievilkšanas spēka pie daļiņām, ir brīvs. Atmosfēras izcelsmes brīvie ūdeņi gruntī, kuriem nav pastāvīga horizonta tiek saukti par lietus ūdeni, bet gruntsūdeņi ar vairāk vai mazāk pastāvīgu horizontu — ir gravitācijas un kapilārie ūdeņi. Gruntsūdeņi var būt bez spiediena, kad tie atrodas tikai ūdens nesošā slāņa daļā vai zem spiediena, kad tie aizpilda visu ūdeni nesošo slāni un atrodas zem hidrostatiskā spiediena. Izurbjot urbumu vai aku, caur virsējo — ūdens necaurlaidīgo grunts slāni, saspiestais ūdens pacelsies urbumā — virs ūdeni nesošā slāņa. Gravitācijas ūdens pārvietojas gruntī smaguma spēka ietekmē. Ja gruntī izrok aku, ūdens tajā nostāsies brīvā gravitācijas ūdens līmenī. Kapilārais ūdens grunts smalkajās porās pārvietojas kapilārās savilkšanās ietekmē. Parasti kapilārais ūdens gruntīs saistīts ar gravitācijas ūdens esamību. Ar kapilāro mitruma pacelšanu izskaidro, piemēram, ēku apakšstāvu mitrumu, kur nav ierīkota vai ierīkota nepietiekoši hidroizolācija. Kapilārais mitrums var nokļūt arī grunts augšējos slāņos nesaistīti ar gravitācijas ūdeni, piemēram, no gruntī iekļuvušā lietus ūdens. Grunts spēju laist caur porām ūdeni spiediena ietekmē sauc par ūdens caurlaidību. Gravitācijas ūdens kustību caur porām sauc par filtrāciju. Filtrācijas koeficientu k nosaka pie spiediena, kas vienāds ar garuma vienību (H) un pie grunts filtrācijas ceļa (L). Ūdens filtrācijas koeficientu gruntīs nosaka ar ierīces palīdzību (att.). Jo lielāks spiediens uz H, jo lielāks būs ūdens kustības ātrums v; jo garāks ceļš L pie viena un tā paša spiediena, jo ātrums v būs mazāks. To izsaka sakarība. Attiecību sauc par hidraulisko gradientu. Tātad filtrācijas koeficients k ir vienāds ar ūdens filtrācijas ātrumu caur grunti pie hidrauliskā gradienta vienādā vienībā. Orientējoši filtrācijas koeficientus dažiem grunts veidiem var pieņemt:
Mālainas grunts mazā filtrācijas koeficienta dēļ, drenāžas ierīkošana tajā ir maz efektīga vai pat pilnīgi neefektīga.
Karsta process
Pamatraksts: Karsta process
Karsta process grauj zemes klātni un izraisa tās deformācijas. Tā ir iežu šķīšana gruntsūdeņos. Karsta process norisinās lēni ģipsi, kaļķakmeni un dolomītu saturošos iežos. To ilgumu mēra gadu desmitos un simtos. Procesu veicina gruntsūdeņu pārvietošanās, piemēram, drenāžas un lietus ūdens nokrišņu rezultātā. Skābie gruntsūdeņi karsta procesu paātrina. Skābie gruntsūdeņi ir, piemēram, rāvas (purvu ūdeņi). Brīdī, kad augšējiem slāņiem zūd nestspēja, notiek masīvs iegruvums. Iegruvums atgādina piltuvi. Karsta platums var sasniegt 20 m, dziļums 8 m un tādā var iekrist vagons vai automašīna. Karsta dobumi var padziļināties un paplašināties. Lai izvairītos no karsta procesiem, jāveic pamatīga ģeoloģiskā izpēte. Atjaunošanas būvdarbu laikā, dobumu aizber ar drenējošām pievestām karjeru vai klints gruntīm. Ekspluatācijas laikā ar ģeoradaru monitorē zemes klātnes grunts anomālijas, lai izvairītos no masīviem iegruvumiem.
Latvijā karsta process nav plaši izplatīts, tomēr ģeologi to novēroja Salaspils svītā (ziemeļu), kas satur ģipša iežus tuvu zemes virskārtai. Salaspils svīta šķērso Siguldu - Allažus - Salaspili - Ķemerus - Milzkalni. Otra ir Skaistkalnes svīta (dienvidu) Ludzas virzienā. Karsta iegruvumi ir novēroti pie attiecīgajām svītām.
Grunts sasaluma slānis ziemā
Atkarībā no grunts veida Baltijas ģeogrāfiskā platumā ziemā grunts virskārta var sasalt dziļumā aptuveni no 1,2 – 2 m. Aprēķina sasalšanas dziļums ir 1,4 m. Tas atbilst šādiem stingriem nosacījumiem: augsts grunts ūdens līmenis, ilgstošs spelgonis, sniega segas trūkums. Praksē reālais sasalšanas dziļums ir daudz seklāks par normatīvu un parasti nepārsniedz 1 m. Sasalšanas dziļums ir atkarīgs no grunts veida. Māls sasalst seklāk savu siltuma izolācijas īpašību dēļ. Sasalšanas dziļums ir atkarīgs no klimata — gada vidējās temperatūras. Jo zemāka tā ir, jo lielāks ir sasalšanas dziļums. Globālā klimata ietekmē lokālais klimats arī kļūst ar katru gadu aizvien siltāks (augšupejoša raksturlīkne). Sasalšanas dziļums pa grunts veidiem Baltijas reģionā ir aptuveni šāds: smilšmāls un māls 1,2— 1,4 m; putekļainas un sīkgraudu smiltis 1,4 — 1,65 m; rupja un vidēji rupja smilts 1,5 — 1,75 m; liellausku grunts 1,7 — 2,0 m. Dziļāk sasalums parasti neiekļūst grunts siltuma izolācijas īpašību dēļ. Grunts sasalšanas slāni var ierobežot, ja būvniecībā pielieto siltuma izolācijas materiālus.
Zemes klātnes gruntis (vispārizplatītās)
Eiropas austrumu līdzenums noklāts ar ievērojamu ceturtdaļģeoloģijas (≈ 2,6⋅106 gadi) (krieviski Четвертичный период; Четвертичная геология) noguluma slāni: morēnas māls; smilšmāls; ledāja smilts un rupjo lausku ieži; seguma smilšmāls (krieviski Покровные суглинки) un ledāja ūdens sīkgraudu māla suspensijas nogulums; less un lessveida ieži; kustīgā smilts u.tml. Šis slānis lielākoties ir atdalāmās graudainās grunts noteicošā vide, kurā arī notiek būvniecības darbi. Tikai vietās, kur pamatieži un pirms ceturtdaļperioda sacietējumi iznāk virskārtā ir sastopami dabīgie monolītie veidojumi. Ūdens ledāja (krieviski Водно-ледниковые; флювиогляциальные; гляциофлювиальные отложения) nogulums, kas veido dažāda lieluma graudu smilti, suspensijas, smilšmālu un mālu bieži nosedz morēnas u.c. pirmsceturtdaļas nogulumu veidojumus. Limnoglaciālās reljefa gruntīs smilšu un māla slāņu mija un smilts dzīslojums. Ledāja izcelsmes grunti ir visai daudzveidīgas pēc sastāva un īpašībām. Piemēram, morēna mālsmilts un smilšmāls, kas satur laukakmeņus ar > 50 kg masu (> 0,3 m šķēlumā), ko attiecina pie IV. izstrādes grūtību grupas (klasifikāciju skat. zemāk). Tādas gruntis var izstrādāt tikai ar vienkausu ekskavatoru. Tajā pašā laikā ledāja sašķirotās smiltis iespējams izstrādāt ar jebkuru zemes rakšanas mašīnu (I. grupa). Alūvija gruntis atrodamas upju gultnēs un palienēs. Alūvija gruntis ir grants — oļu slāņi, smilts — grants nogulums, lessa gruntis, retāk mālsmilts un māli. Parasti Alūvija gruntis ir labi piemērots zemes būves materiāls ar I. — III. izstrādes grūtību grupu. Klints iežu seklas iegulas vietās, it sevišķi, ja bija vājināta vai ierobežota virsmas noteka, izdēdēšanas produkti (elūvijs) palika uz vietas un atstāja dalāmas graudainas grunts uzkrājumus, kuros kopā ar mālainām vielām ir dažādu izmēru lauskas. Tādas gruntis sastopamas kalnainos rajonos, pieejās pie tiem, it sevišķi plakankalnēs. Tādas gruntis ir tipisks zvirgzds, kas parasti ir vāji cementēts dažāda lieluma graudu materiāls, kas ir noderīgs ceļa virsējās kārtas (virsbūves) ierīkošanai. Jūras nogulumi ceturtdaļjūru (ģeoloģiskais periods) vietās ir samērā daudzveidīgi pēc granulometriskā sastāva. Visbiežāk tas ir māls, smilšmāls ar izteiktu slāņu kārtojumu. Retāk sīku graudu smilts, dažkārt ar grants un kūdras slāņojumiem. Jūrās dažkārt atrod ģipsis u.c. sāļus.
Birstošām vai nesaistītām gruntīm sausā un ūdens piesātinātā stāvoklī nepiemīt sasaiste; tās var būt noturīgas tikai pie slīpām nogāzēm, taču ne stāvām. Nogāzes stāvums ir atkarīgs no iekšējiem daļiņu savstarpējiem berzes spēkiem. Nedaudz gruntij samitrinoties, tajā rodas neliela sasaiste, ko pamato kapilārie spēki, bet tie ir tik niecīgi, ka to lielumam praktiskas nozīmes nav. Par sasaistītām gruntīm sauc tādas gruntis, kuru daļiņām ir saķere vienai ar otru, kā rezultātā šīs gruntis spējīgas pretoties nobīdei un stiepšanai. Sasaistītās gruntis strauji maina savu konsistenci atkarībā no ūdens satura tajās. Grunts nestspēja tās samitrināšanās mērā ievērojami samazinās. Bez māliem un smilts un savstarpēji no tiem sajauktām gruntīm (smilšmāls, mālsmilts), būvējot un ekspluatējot zemes klātni sastopamas arī citas gruntis.
Smilšmāls un mālsmilts
Smilšmāls ir irdens iezis, kas galvenokārt sastāv no smilšainām un putekļainām daļiņām, kam ir 3—10% aleirīta, putekļu un māla daļiņu sastāvs.
Mālsmilts ir iezis ar ievērojamu māla un smilts saturu. Pietam mālsmiltī mazo daļiņu saturs ir lielāks nekā smilšmālā.
Klints grunts
Pamatraksts: Klints
Klints grunts (krieviski Скальный грунт) metamorfiskā saspiešanas izturības ūdens piesātinātā stāvoklī ir ne mazāka par (granīti, bazalti, diorīti u.c. ieži). Pie pus klinšu iežiem attiecina mīkstas klintis (merģeļi, smilšakmens) vai kuru pretestība ir ne mazāka par, bet kuri izmiekšķē un izšķīst ūdenī (ģipsis, ģipša smilšakmens).
Less un lessveida gruntis
Less (krieviski Лёсс) — smalkgraudaina grunts parasti ar iedzeltenu toni, kas sastāv no vissīkākajiem kvarca graudiem, māla minerāliem un ogļskāba vai sērskāba kalcija; grunts ir ļoti poraina, poru apjoms sastāda 46 — 55 % no visa grunts tilpuma. Lessa daļiņu izmērs ir tikai 0,05 — 0,005 mm, reti tas ir lielāks, bet ne lielāks par 0,25 mm. Grunts masā ir acīm redzamas smalkas vertikālas poras, tāpēc šādas gruntis sauc par makroporainām. Daļiņas viena ar otru ir sacementējušās veseliem slāņiem. Grunts daļiņām sausā stāvoklī piemīt augsta saķere. Grunts ir spējīga ilgstoši stāvēt vertikālās nogāzēs. Lessa īpašība ir tā nosēdumi. Piesātinoties ar ūdeni > 10 %, kalcija slāņi izšķīst, grunts zaudē sasaisti un pie nemainīgas slodzes pat no pašsvara ievērojami nosēžas uz poru saspiešanas rēķina.
Lessveida gruntis satur citas grunts piejaukumu un atšķiras no lessa ar mazāku makroporainību, smilts un kaļķa klātbūtni vai citām pazīmēm, piemēram, lessveida smilšmāli satur mazāk sāļus, poru izvietojums vertikāli pareizi bieži ir pārkāpts, tās ir daudz blīvākas gruntis. Lessveida gruntis zem velēnas segas no augšas arī labi turas pie vertikālām nogāzēm.
Merģeļi
Merģeļi (krieviski Ме́ргель) ir māla un kaļķakmens (krieviski Известняк) grunts sajaukums. Merģeļi spēcīgi absorbē ūdeni, uzblīst, slikti notur nogāzes.
Krīts
Pamatraksts: Krīts
Krīta gruntis (krieviski Меловые грунты) satur 50 — 60 % un vairāk ogļskābu kaļķakmeni. Krīts ļoti strauji piesātinās ar ūdeni un slikti to atdod. Samircis krīts ātri izdēd un saplaisā; tādas gruntis dod masveida uzplūdumus.
Ģipsi saturošās gruntis
Pamatraksts: Ģipsis
Ģipsi saturošās gruntis satur ģipšus. Ūdens piesātinātā stāvoklī dod uzplūdumus, kā krīts. Ūdens ekstrahē tos no atsevišķiem slāņiem, izraisot zemes virskārtas iegruvumus (karsta process).
Dūņas
Pamatraksts: Dūņas
Dūņas (krieviski Ил) ir vissīkāko daļiņu nogulas ūdenī. Tās ir stipri saspiežamas gruntis ar zemu nestspēju.
Sāļu gruntis
Pamatraksts: Sāļi
Sāļu gruntis (krieviski Засоленные грунты) (solončaki, soloncsi) satur vairāk nekā 0,3 % viegli šķīstošu sāļu no sausas grunts masas. Šīs gruntis ļoti strauji zaudē savu izturību samirkstot.
Melnzeme
Pamatraksts: Melnzeme
Melnzeme (krieviski Чернозем) satur lielu humusvielu daudzumu (organiskais piemaisījums), putekļainu vai mālainu frakciju. Piemīt augsta mitrumietilpība, piebriestamība. Samitrinoties zaudē saspiešanas izturību.