cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rīgas Porcelāna muzejs
Muzejs piedāvā iepazīties ar Rīgas porcelāna ražošanas vēsturi. Tajā skatāmi gan līdz Pirmajam pasaules karam Rīgā ražotie porcelāna izstrādājumi, gan 20. gadsimta sākuma, vidus un beigu posma porcelāna priekšmeti.
Muzeja kolekcijas pamatu veido Rīgas porcelāna rūpnīcas muzeja krājums – tie ir gandrīz septiņi tūkstoši dažādu fajansa un porcelāna priekšmetu, kas tikuši izgatavoti no 19. gadsimta vidus līdz 20. gadsimta beigām.
Muzejs regulāri rīko latviešu porcelāna mākslinieku, piemēram, Āra Segliņa, Valdas Podkalnes, Tatjanas Krivenkovas un citu mūsdienu mākslinieku darbu izstādes. Apmeklētājiem tiek piedāvāta arī iespēja pašiem izmēģināt roku porcelāna apgleznošanā. Skolēniem iespējams apmeklēt muzejpedagoģiskās programmas "Kā top porcelāns?” pasākumus.
Jānis Rukšāns
Jānis Rukšāns (dzimis 1946. gada 5. septembrī Rīgā) ir latviešu dārzkopis un selekcionārs, sabiedriskais darbinieks. Latvijas Zinātņu akadēmijas bioloģijas zinātņu goda doktors.
Žurnāla "Dārzs un Drava" redaktors, izveidojis un aprakstījis 35 krokusu šķirnes, viņa sīpolpuķu audzētavā ir pasaulē lielākā krokusu kolekcija. Atmodas aktīvists, viens no Latvijas Tautas Frontes dibinātājiem un pirmais, kas no tās tribīnes izvirzīja neatkarības sasniegšanas mērķi.
J. Rukšāna meita ir rakstniece, publiciste un politiķe Dace Rukšāne-Ščipčinska.
Darbi
Izdevis grāmatas "Sīpolpuķu uzziedināšana" (1976, 1978), "Krokusi" (1981), "Narcises" (1979), "Pavasara puķu avīze" (2001). 2017. gadā izdevis grāmatu "Krokusu pasaule" angliski.
VDK kartīte
J. Rukšāns stāstījis, ka 1980. gados viņš laikos, kad no viņa redakcijas visus ņēmuši pratināt VDK, ar savām dārznieka zināšanām sakontaktējies ar VDK daļas vadītāju Dreijeru un daudz ko darījis tā lauku mājā, varbūt tādēļ iekļūdams VDK sarakstos, ar ko vēlāk viņu mēģinājuši izspiest no politikas. Viņš griezies Cēsu tiesā, kura apliecinājusi, ka nekādu dokumentālu pierādījumu viņa sadarbībai ar VDK nav, lai gan liecinieki no VDK sagādājuši pārdzīvojumus. To viņš aprakstījis 2006. gadā izdotajā grāmatā "Dārznieks un revolucionārs".
Kirils Galoha
Kirils Galoha (dzimis ) ir latviešu hokejists, uzbrucējs. Pašlaik (2021) Galoha spēlē Latvijas čempionāta klubā Rīgas "Olimp".
Spēlētāja karjera
Karjeru Galoha sāka 2012.—13. gada sezonā Latvijas čempionāta vienībā SK Rīga 17. No 2013. līdz 2017. gadam Galoha spēlēja Krievijas Jaunatnes hokeja līgas vienībā HK Rīga, 2015.—16. gada sezonā vienu spēli aizvadot arī KHL klubā Rīgas "Dinamo". Turpmākajās sezonās spēlēja dažādos ārvalstu zemāko līgu klubos. 2020. gadā kļuva par Polijas čempionu.
2020.—21. gada sezonu aizvadīja Rīgas "Olimp" sastāvā un kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu.
Biruta Jansone
Biruta Jansone (dzimusi ) ir latviešu gleznotāja. Kopā ar vīru Jāni Jansonu nodibinājusi divas mākslas skolas — Valmieras Bērnu Mākslas skolu (pašlaik Valmieras Mākslas vidusskola) un Skaņkalnes Mākslas skolu (pašlaik Mazsalacas Mākslas un Mūzikas skola). Atzinības krusta kavaliere.
Apbalvojumi
saņēma V šķiras Atzinības krustu par "Par ilggadējo radošo ieguldījumu mākslas pedagoģijas un kultūras darbā".
Tirdzniecības uzcenojums
Par tirdzniecības uzcenojumu sauc starpību starp preces vairumcenu un pārdošanas cenu mazumtirdzniecībā. Tirdzniecības uzcenojumu veido pievienotās vērtības nodoklis un citas papildu izmaksas, kā arī tirgotāja peļņa.
Uzdas rajons
Uzdas rajons ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Dzjaržinskas, Minskas, Puhaviču, Sluckas, Kapiļas un Stovbcu rajoniem.
Stovbci
Stovbci (be) jeb Stolbci (ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Stovbcu rajona centrs pie Nemunas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1593. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistē. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1921. līdz 1939. gadam — Polijas sastāvā. Naktī no 1924. gada 3. uz 4. augustu PSRS diversanti iebruka pilsētā, atbrīvojot ieslodzītos Rietumbaltkrievijas KP biedrus. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu, iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 28. jūnija līdz 1944. gada 2. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā. No 1991. gada — neatkarīgajā Baltkrievijā.
Klauss Frīdrihs Rots
1933. gadā Rots kā bērns pārcēlās uz Angliju, lai izvairītos no nacistiem un ieguva izglītību Kembridžas Universitātē un Londonas Universitātes koledžā, 1950. gadā iegūstot doktora grādu. Viņš bija pasniedzējs Londonas Universitātes koledžā līdz 1966. gadam, kad viņš pieņēma darbu Londonas Impērijas koledžā. Viņš aizgāja pensijā 1988. gadā.
Papildus savam darbam par diofanta tuvinājumu, Rots sniedza lielu ieguldījumu teorijā par neprogresējošām kopām aritmētiskajā kombinatorikā un neatbilstību teorijā. . Viņš bija arī pazīstams ar savu pētījumu par spēku summām, par lielo sietu, par Heilbrona trīsstūru problēmu un kvadrātu izkārtošanu kvadrātā. Kopā ar Heini Halberamu sarakstījis grāmatu par veselām sekvencēm.
Rots bija ne tikai ieguvis Fīldsa medaļu, bet arī De Morgana medaļu, Silvestera medaļu un Karaliskās biedrības biedru apbalvojumu.
Agrīnā dzīve
Rots dzimis ebreju ģimenē Vroclavā, Prūsijā, 1925. gada 29. oktobrī. Lai izvairītos no nacistu vajāšanām, 1934 gadā viņš kopā ar vecākiem pārvācās uz Londonu. Viņš tika audzināts un izglītots Lielbritānijā. Viņa tēvs — advokāts — Pirmā pasaules kara laikā bija ticis saindēts ar gāzi un nomira, kad Rots vēl bija jauns. No 1939. līdz 1943. gadam Rots mācījās Svētā Paula skolā Londonā. Skolā viņš bija pazīstams ar savām spējām gan šahā, gan matemātikā. Viņš mēģināja pievienoties Gaisa spēku vienībai, taču daudzus gadus tika noraidīts, jo viņš bija vācietis, bet vēlāk viņš tika noraidīts, jo viņam trūka pilota vajadzībām nepieciešamās koordinācijas.
Matemātiskā izglītība
Rots mācījās matemātiku Peterhousā, Kembridžā un spēlēja Kembridžas šaha komandā, pabeidzot to 1945. gadā. Neskatoties uz viņa prasmēm matemātikā, viņš matemātiskajos testos ieguva tikai trešās pakāpes apbalvojumus, jo viņam bija zemas testu pildīšanas spējas. Viņa Kembridžas pasniedzējs Džins Čārlzs Burkils neatbalstīja Rota zinatniskas darbības turpināšanu matemātikā, iesakot tā vietā veikt "kādu komerciālu darbu ar statistisku novirzi". Neskatoties uz to, viņš kļuva par skolotāju Gordonstounā.
Pēc Harolda Davenporta ieteikuma viņš 1946. gadā tika pieņemts matemātikas maģistra programmā Londonas Universitātes koledžā, kur viņš strādāja Teodora Estermana uzraudzībā. 1948. gadā viņš ieguva maģistra grādu, bet 1950 gadā doktora grādu. Viņa disertācija bija pierādījums tam, ka gandrīz visi pozitīvie skaitļi ir kvadrāta, pozitīva kuba un ceturtās varas summas.
Karjera
Pēc maģistra grāda iegūšanas 1948. gadā Rots kļuva par pasniedzēja palīgu Londonas Universitātes koledžā un 1950. gadā viņu paaugstināja par pasniedzēju. 1961. gadā viņš kļuva par profesoru. Šajā laika posmā viņš turpināja ciešu sadarbību ar Haroldu Davenportu.
Pagājušā gadsimta 50. gadu vidū un 60. gadu vidū Rots uzņēmās sabatus Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā un nopietni apsvēra iespēju pārcelties uz Amerikas Savienotajām Valstīm. Valters Heimans un Patriks Linsteds neitralizēja šo apdraudējumu britu matemātikai ar piedāvājumu strādāt matemātikā Londonas Impērijas koledžā, kuru viņš pieņēma 1966. gadā. Viņš saglabāja šo pozīciju līdz oficiālā pensionēšanās vecumam 1988. gadā. Šajā koledžā viņš palikā kā viesprofesors līdz 1996. gadam.
Rota lekcijas parasti bija ļoti skaidras, taču reizēm tās varēja būt neparastas. Viņam bija maz doktorantu, bet viens no viņiem, Viljams Čens, kļuva par Austrālijas matemātikas biedrības biedru un Makvīras Universitātes matemātikas nodaļas vadītāju.
Personīgajā dzīvē
1955. gadā Rots apprecējās ar Ēģiptes senatora Kairija Pača meitu Meleku Kairiju, kura bija piesaistījusi viņa uzmanību kā studente savā pirmajā lekcijā. Kairija sāka strādāt Londonas Universitātes koledžā psiholoģijas nodaļā, kur viņa publicēja pētījumus par toksīnu ietekmi uz žurkām. Pēc Rota aiziešanas pensijā viņi pārcēlās uz Invernesu. Rots veltīja sava nama istabu latīņu dejām, kas bija viņu kopīgā interese. Kairija nomira 2002. gadā, bet Rots nomira Invernesā 2015. gada 10. novembrī 90 gadu vecumā. Viņiem nebija bērnu un Rots novēlēja lielāko daļu savu īpašumu divām veselības labdarības organizācijām, "lai palīdzētu vecāka gadagājuma cilvēkiem un slimiem cilvēkiem, kuri dzīvo Invernesas pilsētā". Viņš nosūtīja Fīldsa medaļu ar mazāku mantojumu uz Peterhousu.
Ieguldījums
Rots bija pazīstams kā problēmu risinātājs matemātikā, nevis kā teorijas veidotājs. Harolds Davenports rakstīja, ka morāle Dr. Rota darbā ir tas, ka lielās neatrisinātās matemātikas problēmas joprojām var dot tiešu uzbrukumu, lai cik sarežģītas un aizliedzošas tās būtu, un lai arī cik lielas pūles viņiem jau ir veltītas. Viņa pētnieciskās intereses aptvēra vairākas tēmas skaitļu teorijā, neatbilstību teorijā un veselu skaitļu secību teorijā.
Diofanta tuvinājums
Diofanta tuvinājuma mērķis ir precīzs iracionālu skaitļu tuvinājums ar racionāliem skaitļiem. Jautājums par to, cik precīzi varētu tuvināt algebriskos skaitļus, kļuva pazīstams kā Tues — Sigala problēma pēc Aksela Tjū un Karla Ludviga Siegala iepriekšējiem panākumiem šajā jautājumā. Aproksimācijas precizitāti var izmērīt ar skaitļa tuvinājuma eksponentu x, kas definēts kā lielākais skaits e tāds, ka x ir bezgalīgi daudz racionālu tuvinājumu p/q ar. Ja tuvināšanas eksponents ir liels, tad x ir precīzāks nekā skaitlis, kura eksponents ir mazāks. Mazākais iespējamais tuvināšanas eksponents ir divi: pat visgrūtāk tuvināmos skaitļus var tuvināt ar otro eksponentu, izmantojot frakcijas ar turpinājumu. 1955. gadā Rots publicēja to, kas tagad pazīstama kā Rota teorēma, pilnībā sakārtojot šo jautājumu. Viņa teorēma falsificēja domājamo saikni starp tuvināšanas eksponentu un pakāpi un pierādīja, ka tuvināšanas eksponenta ziņā algebriskie skaitļi ir visprecīzāk tuvināti no visiem iracionālajiem skaitļiem. Precīzāk, viņš pierādīja, ka iracionāliem algebriskiem skaitļiem tuvināšanas eksponents vienmēr ir precīzi divi. Šis rezultāts tiek saukts par Rota "lielāko sasniegumu".
Aritmētiskā kombinatorika
Rota teorēmas rezultāts 1953. gadā bija pagrieziena punkts aritmetiskajā kombinatorikā. Tas attiecas uz veselu skaitļu sekvencēm, kur nevieni trīs skaitļi neveido aritmetisko progresiju. Šīs sekvences 1936. gadā izpētīja Pols Erdos un Pals Turans, uzskatot, ka tām jābūt mazām. Tomēr 1942. gadā Rafaels Salems un Donalds C. Spencers izveidoja skaitļu apakškopas bez progresēšanas no 1 līdz n proporcionali, katram.
Neatbilstības
Lai arī Rota darbs pie diofanta tuvinājuma viņam radīja visaugstāko atzinību, tieši viņa pētījumi par izplatības neatbilstībām sniedza viņam vislielāko gandarījumu. Viņa 1954. gada raksts par šo tēmu lika pamatus mūsdienu neatbilstību teorijai. Tas attiecas uz n punktu skaitu kvadrāta vienībā tā, lai katram taisnstūrim, kas robežojas starp kvadrāta sākumu un punktu, taisnstūra laukumu tuvināti aprēķinātu ar punktu skaitu tajā.
Apbalvojumi
1958. gadā ieguva Fīldsa medaļu par darbu pie diofanta tuvinājuma. Viņš bija pirmais Fīldsa medaļas ieguvējs no Lielbritānijas. 1960. gadā viņš tika ievēlēts Karaliskajā biedrībā un vēlāk kļuva par Edinburgas Karaliskās biedrības goda biedru, Londonas Universitātes koledžas stipendiātu, Londonas Imperijas koledžas stipendiātu un Peterhouse goda stipendiātu. Viņu uzjautrināja tas, ka viņa Fīldsa medaļa, ievēlēšana Karaliskajā biedrībā un profesora krēsls viņam nāca apgrieztā secībā ar viņu prestižu.
Londonas matemātikas biedrība 1983. gadā Rotam piešķīra De Morgana medaļu 1991. gadā Karaliskā biedrība viņam piešķīra Silvestera madaļu par viņa daudzajiem ieguldījumiem skaitļu teorijā un jo īpaši par viņa risinājumu slavenajai problēmai, kas saistīta ar algebrisko skaitļu tuvināšanu ar racionāliem skaitļiem.
Boriss Ņemcovs
Boriss Ņemcovs (ru, dzimis, miris ) bija Krievijas valstsvīrs, politiķis un zinātnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1959. gadā Sočos Jefima Ņemcova un viņa sievas Dinas, dzimušas Eidmanes, ģimenē. Viņa vecāki izšķīrās, kad viņam bija pieci gadi. No 1976. līdz 1981. gadam studēja fiziku Gorkijas Valsts universitātē, 1985. gadā viņš aizstāvēja zinātņu kandidāta grādu fizikā un matemātikā un strādāja par pētnieku Radiofizikālo pētījumu institūtā.
1990. gadā Ņemcovu ievēlēja par Krievijas PFSR Augstākās padomes deputātu, 1991. gada novembrī Boriss Jeļcins viņu iecēla par Ņižņijnovgorodas apgabala gubernatoru. No 1997. gada 17. martam līdz 1998. gada 28. aprīlim Boriss Ņemcovs bija Krievijas premjerministra pirmais vietnieks Viktora Černomirdina valdībā, pēc tam līdz 1998. gada 28. augustam bija Krievijas premjerministra vietnieks. Tika uzskatīts par kandidātu Krievijas prezidenta amatam. Pēc Vladimira Putina ievēlēšanas par prezidentu 2000. gadā kļuva par opozīcijas līderi. 2009. gadā kandidēja uz savas dzimtās pilsētas Soču mēra amatu, tomēr vēlēšanās uzvarēja Putina atbalstītais kandidāts.
2015. gada 27. februārī Ņemcovu noslepkavoja Maskavā, netālu no kremļa.
Piemiņa
Par Ņencovu uzņemtas vairākas dokumentālās filmas, tai skaitā Vladimira Kara-Murzas filma "Ņemcovs" (Немцов, 2016).
Fanas kalni
Fanas kalni ir starpgrēdu kalnu masīvs Centrālāzijā, daļa no Hisora Alaja kalnzemes Tadžikistānā. Izvietojušies starp Zarāfšonas grēdu ziemeļos on Hisora grēdu dienvidos. Par austrumu robežu uzskata Jagnobu un tās pieteku Fandarju, rietumu — Arčamaidana. Masīvs sastāv no vairākām austrumu—rietumu virzienā orientētām grēdām; augstākā Fanas kalnu un visa Hisora Alaja virsotne ir Čimtarga (5489). Vēl septiņas virsotnes augstākas par 5000 metriem.
Fanas kalnu rietumdaļā nozīmīgas akmeņogļu iegulas, kas gan transporta grūtību dēļ maz apgūtas. Raksturīgi pazemes ogļu slāņu ugunsgrēki, kurus aprakstījis jau Plīnijs Vecākais.
Hugo Vīvings
Hugo Voliss Vīvings (en, dzimis ) ir britu aktieris.
Dzimis Ibadanas pilsētā Nigērijā, britu vecākiem. Savu aktiera karjeru iesācis Austrālijā. Viņš ir ieguvis sešas AACTA balvas.
Savu atpazīstamību ieguvis, pateicoties filmām Proof (1991) un The Adventures of Priscilla, Queen of the Desert (1994). Plašāku popularitāti ieguva pēc aģenta Smita lomas filmās "Matrikss" (1999), "Matrikss atjaunots" (2003) un "Matrikss — Revolūcija" (2003). Vēlāk piedalījies arī tādās filmu sērijās kā "Gredzenu pavēlnieks" (2001—2003) un "Hobits" (The Hobbit, 2012—2014), kā arī filmās "V ir vendeta" (2005) un "Kapteinis Amerika: Pirmais atriebējs" (2011).
Keniči Uemura
Keniči Uemura (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Veike-Mārjas pagasts
Veike-Mārjas pagasts (et) ir viena no 8 Igaunijas Rietumviru apriņķa pašvaldībām tā dienvidu daļā. Pašvaldībā ietilpst 4 lielciemi (Kiltsi, Rake, Simuna, Veike-Mārja) un 64 ciemi. Izveidots 2017. gada reģionālās reformas gaitā, apvienojot Rakes un Veike-Mārjas pagastus. Robežojas ar Vinni pagastu ziemeļaustrumos, Jegevas apriņķa Jegevas pagastu dienvidos, Jervas apriņķa Jervas pagastu rietumos, kā arī Tapas pagastu ziemeļrietumos.
Ārpuslaulības nedēļa
"Ārpuslaulības nedēļa" (en) ir 2009. gada komēdija, kuras režisori, kā arī vieni no producentiem un scenārija autoriem ir Pīters Farelijs un Bobijs Farelijs. Galvenās lomas atveido Ouens Vilsons, Džeisons Sudeikis, Dženna Fišere, Ričards Dženkinss, Aleksandra Dadario, Kristīna Eplgeita un Stīvens Meršants. Filmas pirmizrāde notika.
Riks un Freds ir labākie draugi, kuriem laulībās ir radušās problēmās. Abu sievas atļauj Rikam un Fredam vienu nedēļu darīt, ko vien viņi vēlas.
Rudzīte
Rudzīte (vīriešu dzimtē Rudzītis) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Grieķijas republikas referendums
Grieķijas republikas referendums var būt:
Iļja Sorokins
Iļja Sorokins (dzimis ) ir krievu hokejists, vārtsargs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Ņujorkas "Islanders" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Sorokins sāka 2012.—13. gada sezonā, kad, būdams vien 17 gadus vecs, aizvadīja piecas spēles Kontinentālās hokeja līgas kluba Novokuzņeckas "Metallurg" sastāvā. Nākamajā sezonā Sorokins jau dalīja komandas pirmā vārtsarga lomu ar Ņikitu Ložkinu. 2014. gada decembra nogalē "Metallurg" aizmainīja Sorokinu uz Maskavas CSKA.
2015.—16. gada sezonā Sorokins pildīja CSKA pamatvārtsarga funkcijas, kopā ar komandu sasniedzot Gagarina kausa finālsēriju, kurā CSKA ar 3—4 piekāpās Magņitogorskas "Metallurg". Sorokins tika atzīts par sezonas labāko līgas vārtsargu un tika iekļauts KHL simboliskajā izlasē. 2018.—19. gada sezonā kopā ar CSKA izcīnīja Gagarina kausu un tika atzīts par izslēgšanas kārtas vērtīgāko spēlētāju.
Krievijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2016., 2017. un 2019. gada Pasaules čempionātos.
Jans Abramovičs
Jans Abramovičs arī Abrahamovičs (pl; miris ) bija 16. gadsimta Lietuvas Lielkņazistes valsts darbinieks, viens no kalvinisma līderiem valstī. Piedalījās Livonijas karā. No 1598. līdz 1601. gadam Tērbatas vaivadijas vojevoda (prezidents), kā arī Vendenes stārasts.
Darbība
Uzaudzis Nikolaja Radzivila Rudā galmā. Atbalstīja Radzivilu dzimtu Biržu atzara politiku, kas bija kalvinisma piekritēji. No 1593. līdz 1596. gadam — Minskas vaivads, bet no 1596. līdz 1602. gadam — Smoļenskas vaivads. Savā īpašumā Varņanos (tagad agropilsētiņa Baltkrievijas Astravjecas rajonā), kuru ieguva 1587. gadā, nodibināja kalvinistu skolu, baznīcu un slimnīcu. Caur savu otro sievu uzturēja labas attiecības ar valsts pareizticīgo līderiem, tostarp Konstantīnu Ostrožki. Piedalījās disputos ar jezuītiem Viļņa 1585. un 1599. gadā, kā arī disidentu kongresos Toruņā 1595. gadā un Viļņā 1599. gadā. Atbalstīja Andreju Volanu un Janu Radvanu, kurš pēc Abramoviča rīkojuma sacerēja poēmu "Radviliāda".
Autoceļš V971
V971 autoceļš Lielvārde-Rozītes ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu A6 Lielvārdē ar autoceļu V996 (Ogre—Viskāļi—Koknese). Autoceļš ir 10,5 km garš, klāts ar asfaltbetona un frēzētā asfalta segumu un atrodas Ogres novada Lielvārdes pilsētā, kā arī Lielvārdes un Lēdmanes pagastā.
Strautmane
Strautmane (no „strauts” un de — 'vīrs'; vīriešu dzimtē Strautmanis) ir jauktas cilmes (latviešu un vācu) uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Vatikāna karogs
Vatikāna karogs (it) ir viens no Vatikāna oficiālajiem simboliem. Karogs ir taisnstūra formas, malu attiecība ir 1:1. Sastāv no divām vertikālām līnijām — dzeltenas un baltas, labajā pusē atrodas Vatikāna ģerbonis. Karogs tika apstiprināts 1929. gada 7. jūnijā, tas ir veidots pēc 1808. gada Pāvesta valsts karoga parauga.
Treijs
Treijs var būt:
Jānis Zēvers
Jānis Zēvers (de; dzimis, miris ) bija latviešu valodnieks, skolotājs, šahists.
Pētījis aizgūtos viduslejasvācu vārdus latviešu valodā. Ievērojamākais darbs ir 1936. gadā Leipcigā izdotais Sprachlich-kulturhistorische Untersuchungen vornehmlich über den deutschen Einfluss im Lettischen darbs. Heidelbergas Universitātes bibliotēkā atrada Jāņa Langija 1685. gada vārdnīcas manuskriptu.
Dzīvesgājums
Dzimis Cēsu apriņķa Leimaņu pagasta (tagad Cēsu novada Kaives pagasts) Lūķēnu mājās, lauksaimnieka ģimenē. Mācījies Leimaņu pagastskolā, no 1880. līdz 1885. gadam — Vecpiebalgas draudzes skolā, pēc tam līdz 1888. gadam — Tērbatas skolotāju seminārā. 1902. gadā Pērnavas ģimnāzijā nokārtojis gala pārbaudījumus. 1905. gada ieguva mājskolotāja un virsskolotāja tiesības. No 1910. līdz 1914. gadam vasarās studējis Cīrihes Universitātē, diplomdarbs — "Vācu aizguvumi latviešu valodā", iegūts filoloģijas zinātņu doktora grāds.
Strādājis par skolotāju Madlienā (1888—1889), Umurgā (1889—1890), Kundā (1890—1905), Arhangeļskā (1905—1918), Tērbatā (1918. gada jūlijs—augusts), Jelgavā dažādās latviešu un vācu ģimnāzijas skolās (1918—1934).
No 1925. līdz 1939. gadam vadīja Latviešu literāro biedrību (bija tās pēdējais vadītājs). Darbojies Kurzemes literatūras un mākslas biedrībā. Publicējies "Izglītības Ministrijas Mēnešrakstā".
1939. gadā rudenī kopā ar vācbaltiešu izcelsmes sievu izceļojis uz Vāciju. Miris Pozenē (tagad Poznaņa, Polija).
Piemiņa
2018. gada februārī notika Latviešu valodas institūta, LU Humanitāro zinātņu fakultātes Ģermānistikas nodaļas, LU Slāvistikas nodaļas un Ventspils Augstskolas Tulkošanas studiju fakultātes organizētā Jāņa Zēvera 150 gadu dzimšanas dienai veltītā starptautiskā zinātniskā konference.
Šaha etīdists
Zēvers 1899. gada aprīļa beigās piedalījies 1. Baltijas Šaha savienības kongresa blakusturnīrā, iegūstot dalītu 4. godalgu. Tomēr turpmāk viņš pievērsies šaha etīžu sastādīšanai un kopumā sastādījis 94 etīdes. Lielākais panākums ir dubultuzvara laikraksta Rigaer Tageblatt 1905. gada konkursā. Tiek uzskatīts par vienu no mākslinieciskās etīdes pamatlicējiem un 20. gadsimta sākumā izvirzījies par vienu no tā laika vadošiem pasaules etīdistiem. Sarakstījis vācu valodā grāmatu Die Endspielstudien ("Šaha etīdes").
Šaha etīžu izlase
'''1. Zd5 d1D 2. Tg4!''' Baltie draud 3. Zf6+ Kh6 4. Zg8+ K~ 5. Zf6+ ar mūžīgo šahu. 2. ...Kh6 Torni ņemt melnie nedrīkst, jo pēc 2... Kxg4? 3. Ze3+ un baltie uzvar.
(2... Dxd5 3. Th4+ Kg6 4. Th6+ Kf5 5. Th5+ Ke6 6. Txd5 Kxd5 7. Kb7 Zb4 8. a6 Zc6 (8... Zxc2 9. a7 Zb4 10. a8D c2 11. Da3 (11. Kb6+ Kc4 12. Da3 Zd3 13. Da2+ Kc3 14. Da5+ Kb3 $11) 11... Kc4 12. Db2 Kd3 13. Dc1 =) 9. Kb6 c4 10. Kb5 Za7+ 11. Kb6 =)
3. Ze7! (3. Zf6?? Dd6 -+) 3... Kh5 (3... Kh7 4. Zd5) '''4. Zd5 Dxd5 5. Th4+ Kg6 6. Th6+''' = 1/2-1/2
Hiroaki Morišima
Hiroaki Morišima (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
2018. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā
Pirmo reizi vieglatlētikas sacensības bija daļa no apvienotā Eiropas čempionāta vairākos sporta veidos. Citos sporta veidos sacensības norisinājās Glāzgovā, Apvienotajā Karalistē. Otro čempionātu pēc kārtas netika atļauta Krievijas komandas dalība, atsevišķi tās vieglatlēti varēja piedalīties kā atļautie neitrālie sportisti.
Lielbritānijas un Polijas vieglatlēti izcīnīja pa 7 zelta medaļām. Medaļas ieguva 27 valstu pārstāvji, kā arī atļautie neitrālie sportisti. Latviju šajā čempionātā pārtstāvēja 17 sportisti. Augstāko vietu izcīnīja Madara Palameika, kas šķēpa mešanas sacensībās ierindojās 9. vietā.
Medaļu kopvērtējums
Piezīme: Eiropas Vieglatlētikas asociācija neiekļauj atļauto neitrālo sportistu medaļas tabulā.
Vecsniķere
Vecsniķere ir ciems Dobeles novada Bēnes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 10 km no pagasta centra Bēnes, 34 km no novada centra Dobeles un 127 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1111, netālu atrodas Svētaines izteka.
2018. gada UEFA Superkauss
2018. gada UEFA Superkauss bija 43. reize, kad tika izspēlēts UEFA Superkauss. Futbola spēle norisinājās Tallinas futbola stadionā A. Le Coq Arena. Par UEFA Superkausu sacentās 2018. gada UEFA Čempionu līgas uzvarētāji Real Madrid un UEFA Eiropas līgas uzvarētāji Atlético Madrid. Abi klubi bija no Spānijas. Spēles papildlaikā par UEFA Superkausa ieguvējiem ar rezultātu 4:2 kļuva Atlético Madrid spēlētāji, bet par spēles vērtīgāko spēlētāju kļuva Atlético Madrid spēlētājs Djegu Kosta.
Linards Reiziņš
Dzīves gājums
Linards Reiziņš uzauga skolotāju ģimenē Rīgā. Linards Reiziņš apmeklēja pamatskolu un vēlāk arī Rīgas otro ģimnāziju, bet pirms ģimnāzijas pabeigšanas sākās Otrais pasaules karš. Šajā grūtajā periodā Reiziņš turpināja mācības Rīgas otrajā ģimnāzijā. Kad Vācu armija ienāca Rīgā, Reiziņš bija sporta nometnē pie Burtnieku ezera valsts ziemeļos. Ceļi uz galvaspilsētu tika bloķēti, tāpēc Reiziņš kopā ar citiem jauniešiem no otrās ģimnāzijas, kas bija nometnē, vispirms devās uz Valmieru (apmēram 40 km uz dienvidiem no Burtniekiem), tad viņi nolēma doties ziemeļu virzienā uz Igauniju. Šķērsojot robežu, viņi turpināja virzīties uz ziemeļiem, līdz sasniedza Paidi, kas ir pusceļš uz Tallinu no Latvijas—Igaunijas robežas. Paidē viņus pieķēra Vācu armija, kas turpināja strauji virzīties pāri Igaunijai. Jauniešu grupa izklīda, cenšoties izvairīties no aizturēšanas, bet Reiziņš tika aizturēts un atgriezās Rīgā, kas tagad bija vācu pakļautībā. 1942. gada pavasarī vācieši atbrīvoja Reiziņu un ļāva viņam nokārtot vidusskolas gala eksāmenus, kurus viņš iepriekš nebija varējis kārtot. Reiziņš izmisīgi vēlējās izvairīties no iesaukšanas Vācijas armijā, tāpēc meklēja darbu, kas ļautu izvairīties no iesaukšanas armijā. Viņš vasarā strādāja laukos, mācījās par fiziskās audzināšanas skolotāju un, lai netiktu paņemts  vācu leģionā, pieteicās par noliktavas strādnieku rūpnīcā "Telefunken". Tur strādājot, kavēja vērtīgā īpašuma izvešanu uz Vāciju, taču, neskatoties uz to, kara beigās viņš bija spiests slēpties, lai izvairītos no iesaukšanas armijā.
Pēc kara Reiziņš iestājās Latvijas Universitātē, kur studēja matemātiku. Viņš bija ļoti veiksmīgs savās matemātikas studijās un arī aktīvi piedalījās universitātes dzīvē, ieskaitot sportu, kas viņam ļoti patika. Viņš absolvēja 1948. gadā ar izcilību un kļuva par Universitātes Matemātiskās analīzes katedras locekli, kamēr viņš Arvīda Lūša vadībā veica diferenciālvienādojumu pētījumus. 1949. gadā Reiziņš zaudēja amatu Universitātē. Reiziņš bija spiests strādāt par vidusskolas skolotāju. Desmit gadus viņš strādāja Rīgas 7. vidusskolā, kur mācīja matemātiku un kļuva par direktora palīgu. Tomēr viņš turpināja veikt pētījumus matemātikā un 1951. gadā publicēja savu pirmo darbu par diferenciālvienādojumu sistēmas integrālo līkņu uzvedību vienskaitļa tuvumā. Tulkojumu angļu valodā 1955. gadā publicēja Amerikas Matemātikas biedrība. 1958. gadā Reiziņš varēja pasniegt matemātikas lekcijas Latvijas Universitātē, no kuras viņš tika atbrīvots. Nākamajā gadā viņš aizstāvēja disertāciju Tartu universitātē. Šajā disertācijā viņš izpētīja viendabīgu diferenciālvienādojumu kvalitatīvo izturēšanos un ieguva rezultātus, kurus speciālisti augstu novērtēja. Reiziņš tika paaugstināts par asociēto profesoru Latvijas Universitātē 1969. gadā, bet desmit gadus vēlāk — par profesoru. Viņš strādāja arī Latvijas Zinātņu akadēmijā. 1957. gadā bija iecelts par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku astronomijas nodaļā. Nākamajā gadā viņu paaugstināja par zinātnisko sekretāru, pēc tam gadus vēlāk par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku. 1963. gadā viņš kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas Fizikas institūta Matemātikas nodaļas vadītāju. Akadēmijā nebija Matemātikas institūta, un Reiziņš gadiem ilgi mēģināja ierosināt šāda institūta izveidi.
Sasniegumi
Reiziņš publicēja vairāk nekā 140 rakstus, no kuriem 38 ir saistīti ar matemātikas vēsturi.
Īpaši nozīmīgs ir viņa darbs pie Pīrsa Bola (1865–1921) mantojuma izpētes.
Reiziņš atrada formulu, kas parāda attiecības starp diferenciālvienādojumu pilnās un saīsinātās sistēmas risinājumiem.
Pēdējo gadu laikā viņš kļuva par autoritāti Pfaffian funkciju izpildē.
Pols Betanijs
Pols Betanijs (en, dzimis ) ir angļu aktieris.
Pazīstams, piedaloties Marvel Cinematic Universe filmās "Dzelzs vīrs" (2008), "Dzelzs vīrs 2" (2010), "Atriebēji" (2012), "Dzelzs vīrs 3" (2013), "Atriebēji: Ultrona laikmets" (2015), "Kapteinis Amerika: Pilsoņu karš" (2016) un "Atriebēji: Bezgalības karš" (2018).
Betanijs ir piedalījies arī tādās filmās kā Gangster No. 1 (2000), Bruņinieka stāsts" (2001), "Brīnišķais prāts" (2001), "Master and Commander: Uz pasaules malu" (2003), "Dogvila" (2003), "Vimbldona" (2004), "Da Vinči kods" (2006), Creation (2009), "Tūrists" (The Tourist, 2010), "Riska robeža" (2011), "Leģenda" (2015) un "Hans Solo: Zvaigžņu karu stāsts" (2018).
Martins Straka
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Straka sāka 1990.—91. gada sezonā Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Pilzene rindās. Tās sastāvā viņš aizvadīja divas sezonas, pirms 1992. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās Pitsburgas "Penguins" vienībai. 1994.—95. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Otavas "Senators" rindām.
"Penguins" sastāvā Straka aizvadīja savas NHL karjeras labākās sezonas, 1998.—99. un 2000.—01. gada sezonas noslēdzot ar vairāk nekā vienu vidēji spēlē gūtu punktu. "Penguins" rindās uzbrucējs aizvadīja sešarpus sezonas, 2003.—04. gada sezonas pirmajā pusē tiekot aizmainītam uz Losandželosas "Kings". Pēc 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta, kura laikā Straka spēlēja Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene sastāvā, viņš pievienojās Ņujorkas "Rangers" rindām, tajās aizvadot nākamās trīs sezonas.
2008.—09. gada sezonu Straka uzsāka jau kā Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene kapteinis, 2012.—13. gada sezonā izcīnot arī līgas čempiona titulu. Komandas līdzīpašnieks Straka ir kopš 2009. gada, ģenerālmenedžera funkcijas savukārt pildot kopš 2008. gada.
2014. gadā paziņoja par hokejista karjeras beigām.
Marta Rudzīte
Marta Rudzīte (dzimusi, mirusi ) bija latviešu valodniece, valodas vēsturniece, pedagoģe. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenā locekle (1992).
Dzīvesgājums
Mācījās Mazsalacas ģimnāzijā, pēc tās beigšanas 1944. gadā studēja Latvijas Valsts Pedagoģiskā institūta Latviešu valodas un literatūras fakultātē. Pēc studiju beigām no 1948. līdz 1949. gadam strādāja Cēsu skolotāju institūtā. 1951. gadā sāka strādāt Latvijas Valsts universitātē, kuras aspirantūrā studēja no 1949. līdz 1951. gadam.
Pievērsās dialektoloģijas nozarei, vēlāk — toponīmikai. Pētīja latviešu un somugru, jo īpaši lībiešu, valodu kontaktus. Piedalījās Eiropas valodu atlanta (Atlas Linguarum Europae) izstrādē. No 1972. gada bija LVU profesore, Trešās atmodas laikā darbojās Latvijas PSR Valodu likuma izstrādes komisijā. Vairāku mācību grāmatu līdzautore.
No 1994. gada bija Latvijas Universitātes emeritētā profesore.
Kastaņbrūnā samtbeka
Kastaņbrūnā samtbeka (Xerocomus ferrugineus jeb Xerocomus spadiceus, agrāk arī Boletus ferrugineus) ir Latvijā reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Pēc DNS testiem šo sugu izveidoja no trīs Xerocomus spadiceus varietātēm, kuras tika atzītas par vienotu sugu, lai gan ievērojami atšķīrās pēc izskata. Iespējams, ka šo sugu vēl gaida izmaiņas sistemātikā.
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne, veido to ar dažādiem kokiem. Aug skuju koku un jauktos mežos, smilšainās, skābās augsnēs no augusta līdz oktobrim.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.
Līdzīgās sugas
Grūti atšķirama no kazu samtbekas, izceļas ar dzeltenām sēņotnes atliekām pie kātiņa pamatnes (kazu samtbekai sēņotne ir balta) un parasti ar kastaņbrūnu cepurītes toni. No raibās samtbekas atšķiras ar to pašu, un raibajai samtbekai zem plaisājuma ir sārta nokrāsa, kamēr kastaņbrūnajai - balta vai dzeltenīga. Iespējams, ka šī suga sastopama daudz biežāk, bet tiek jaukta ar līdzīgajām sugām, kuras būtiski neatšķiras no kulinārā viedokļa un tāpēc parastiem sēņotājiem atšķirība nav svarīga.
Kūlupe
Kūlupe ir Lētīžas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā.
Tek ziemeļaustrumu virzienā. Caurtek Kanderdīķi. Ietek Lētīžā pie Tukuma. Kūlupi nešķērso valsts autoceļi.
Inte
Inte ir ciems Limbažu novada Limbažu pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā.
Karmelita Džetera
Karmelita Džetera (en; dzimusi Losandželosā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēte, startē sprinta distancēs.
Anete Horelika
Anete Horelika (dzimusi Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē vieglās uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik (2013) pārstāv Nīderlandes klubu ProBuild Lions.
Šadurski
Šadurski (pl) ir poļu dzimta, kas ieceļojusi Inflantijas vaivadijā 17. gadsimta sākumā un saradojusies ar Hilzeniem. Dzimta cēlusies no Sadurku ciema pie Nalenčovas mūsdienu Ļubļinas vojevodistes Pulavu apriņķī. Pirmais zināmais Latgales Šadursku pārstāvis ir pulkvedis Mikolajs Šadurskis, Rēzeknes pils komendants poļu—zviedru kara laikā, kurš par nopelniem saņēma no Polijas karaļa Sigismunda III īpašumā Pušas muižu.
Anete Horelika
Karjeras laikā pārstāvējusi Latvijas un Spānijas klubus. 2009.—2010. gada sezonā SK Cēsis sastāvā izcīnīja 2. vietu Latvijas un Lietuvas čempionātā. 2011.—2012. gada sezonā SK Cēsis sastāvā kļuva par Latvijas čempioni. 2012. gada septembrī pārgājusi uz Nīderlandes klubu ProBuild Lions, tā sastāvā izcīnīja uzvaru Nīderlandes kausa izcīņā un Nīderlandes čempionātā.
Šadurski
Krievijas impērijas laikā Šadursku dzimta bija iekļauta Vitebskas guberņas, arī Podolijas, Volīnijas, Grodņas, Minskas un Kijevas muižnieku dzimtas grāmatās.
Anete Horelika
Latvijas nacionālās izlases sastāvā debitējusi.
Akinori Nišidzava
Akinori Nišidzava (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||29||10
Why Did I Get Married Too?
Why Did I Get Married Too? ir 2010. gada komēdija, kuras režisors, scenārija autors, kā arī viens no producentiem un galveno lomu atveidotājiem ir Tailers Perijs. Citas lomas filmā atveido Dženeta Džeksone, Taša Smita, Džila Skota, Luiss Gosets jaunākais un Maliks Joba. Filmas pirmizrāde notika. Filma ir turpinājums 2007. gada filmai "Kāpēc es apprecējos?".
Četri pāri saskarās ar grūtībām savu laulību laikā, tāpēc viņi cenšas atrisināt problēmas, pavadot nedēļu Bahamu salās.
Salnavas muiža
Salnavas muiža jeb Saļņevas muiža (no ) bija Latgales muiža (18. - 20. gs. sākumā) tagadējā Ludzas novada Salnavas pagasta teritorijā. Muižas kungu māja atrodas Skolas ielā 6 Salnavā.
Vēsture
Ksaverija Šadurska dēli Nikolajs un Vincents 1842. gadā īpašumu sadalīja divās daļās - Malnavas un Cecinas (Saļņevas) muižās. Muižas platība sasniedza gandrīz 3200 hektārus, pārsvarā meži, krūmāji un purvi. Muižā dzīvoja 264 dzimtcilvēki. 1868. gadā Vincents Šadurskis Saļņevu pārdeva Matvejam Solugubam, kurš to dāvināja savai meitai. 1870. gados muižu kā dāvinājumu savā īpašumā ieguva J. Vulfiuss, un viņa pēcnācēji te nodzīvoja līdz pat Otrā pasaules kara beigām.
1945. gadā izveidoja Salnavas, Ruskulovas un Kūkovas ciema padomes. Salnavas ciema padome 1950. - 1962. gadā ietilpa Kārsavas rajonā.
Muižas apbūves komplekss
Muižas kungu māja būvēta 1785. gadā klasicisma stilā, iespējams, koka konstrukcijā. Pašreizējo ēkas apjomu veido senākais centrālais korpuss, kuram 19. gs. vidū sānos piebūvēti divi nelieli korpusi. Pie galvenās ieejas bijis ieejas portiks ar koka kolonām. Ēkā ir koka kāpnes ar virpotiem balustriem, krāsnis, plastiskas griestu dzegas. Saimniecības ēkas būvētas attālāk, kūts un stallis celti 1900. gadā. Attālāk no kungu mājas ir kapliča - neogotiska ķieģeļu un akmens būve.
Muižas kungu mājas iekštelpās ir saglabājušies daži interjera objekti- podiņu krāsnis, kuras rotātas ar ornamentālām dzegām u.c. Kungu mājas otrajā stāvā ir savākta senlietu kolekcija, kurā ietilpst liecības par Salnavas un Kārsavas novada vēsturi, Salnavas skolas vēsturiskie dati un senlietas, ko vietējie iedzīvotāji ir savākuši no dažādiem laika posmiem.
Epīras perifērija
Epīras perifērija (gr) ir Grieķijas administratīvais apgabals (perifērija), kurš atrodas Epīras vēsturiskā apgabala dienvidu daļā. Epīras perifērija robežojas ziemeļaustrumos ar Rietummaķedonijas, austrumos ar Tesālijas, un dienvidaustrumos ar Rietumgrieķijas perifēriju. Ziemeļrietumos tā robežojas ar Albāniju. Dienvidos to apskalo Ambrakiks, bet dienvidrietumos Jonijas jūra, kur Epīras perifērijai ir jūras robeža ar Jonijas salu perifēriju. Perifērijas sastāvā ietilpst Artas, Prevezas, Tesprotijas un Janinas perifērijas vienības.
Epīras perifērija tika izveidota 1987. gadā, bet 2011. gadā saskaņā ar "Kalikratis" programmu sastāv Epīras un Rietummaķedonijas decentralizētajā administrācijā. Perifērijas administratīvais centrs atrodas Janinā. 2010. gadā par Epīras periferiahu tika izvēlēts Aleksandross Kahrimanis (Αλέξανδρος Καχριμάνης).
Kontinentālā nogāze
Kontinentālā nogāze ir kontinenta malas slīpais pārejas zemūdens apgabals, kas atrodas starp kontinentālo šelfu un kontinenta pakāji, kas, savukārt, robežojas ar abisālo līdzenumu jeb okeāna dibenu. Pēc ģeoloģiskās uzbūves un reljefa kontinentālā nogāze ir kontinenta turpinājums.
Kontinentālā nogāzes piekrastes robežu veido šelfa kante — kontinentālās platformas mala, kas būtībā ir kontinenta seklās zonas jūras dibena pārliekums, aiz kura sākas nepārtraukts uz dzelmi ejošs slīpums. Šī pārliekuma leņķis var stipri variēt no samērā lēzena (ap 3—4°) līdz ļoti slīpam (39,9—45° un pat vairāk). Vidējais slīpuma leņķis sastāda 3°27’, kas ir tuvs kalnu grēdu slīpuma leņķim. Kontinentālā nogāze aptver plašu dziļuma diapazonu kopumā no 100—200 līdz 3000—4000 m. Taču parasti uzskata, ka kontinentālās nogāzes zona atrodas dziļumā ap 200—3000 m un uz to attiecas 15,3 % no visas Pasaules okeāna platības.
Kontinentālās nogāzes dibens (bentāle) atkarībā no dziļuma tiek dalīts divās zonās: augšējā bentāle jeb mezobentāle ir no 200—500 līdz 1000—2000 metriem, bet apakšējā bentāle jeb batibentāle — no 1000—2000 līdz 3000 metriem.
Kontinentālas nogāzes virsmas reljefu bieži vien veido dažādas gareniskas terases un kraujas vai arī zemūdens kanjoni, orientēti virzienā uz okeānisko gultni. Piemēram, kontinentālās nogāzes pakāpienveida struktūra akumulatīvu līdzenumu veidā spilgti izpaužas Eirāzijas zemūdens daļā Ziemeļu Ledus okeānā. Šeit ir izvietoti divi plaši marginālie zemūdens plato: Jermaka plato, kas atrodas uz ziemeļiem no Špicbergenas, un Čukotkas plato, kuram no austrumiem piekļaujas Nortvinda zemūdens grēda. Arī Antarktīdas kontinentālajai nogāzei ir raksturīgs liels platums, pakāpienveida profils, kuras virsma ir izvagota ar blīvu ļoti platu kanjonu tīklu, īpaši Belinhauzena un Amundsena jūru rajonā.
Nogāzes apakšējai daļai ir raksturīgi akumulatīvi procesi. Kontinentālās nogāzes galvenie nogulumu tipi ir terigēnie nogulumi, pārsvarā aleirītiski, bet siltajās jūrās — karbonātiskas, biogēnās dūņas. Pasaules okeāna blakusantarktiskajās teritorijās ir aisbergu nogulumi un kramaļģu dūņas.
Kontinentālās nogāzes jūras dibena ekoloģisko zonu veido batiāle, kas atrodas starp sublitorāli vai tai sekojošo "pārejas zonu" un abisāli.
Somņiteļnaja
Somņiteļnaja (ru) ir pamests ciems Vrangeļa salā Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā. Izvietojies salas dienvidu piekrastē pie Krasina līča Somņiteļnijas upes krastā. Ciemā nav pastāvīgo iedzīvotāju; vasaras periodā vairākas ciema ēkas kā tūrisma atbalsta bāzi un kordonu izmanto Vrangeļa salas dabas rezervāta personāls.
Vēsture
Apdzīvotā vieta veidojusies 1950. gados kā briežkopju kolhoza «Pioņer» ciemats. 1960. gados 2,5 km uz ziemeļaustrumiem no Somņiteļnajas uzbūvēja Pretgaisa aizsardzības spēku rezerves lidlauku, pie kura izauga Zvjozdnijas ciemats. Somņiteļnaja pamesta 1980. gados, kad salā tika pārtraukta saimnieciska ziemeļbriežu audzēšana.
Podebradi
Podebradi (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Nimburkas apriņķī pie Labas upes. Pilsētas vēsturiskais centrs atrodas valsts aizsardzībā. Kopš 20. gadsimta sākuma attīstījās kā kūrortpilsēta.
Rakstos pirmoreiz minēta 1224. gadā. Vēlāk karalis Otokārs II šeit nodibināja pili. 1472. gadā karalis Jirži no Podebradiem, kurš pats ir dzimis Podebrados, piešķira tai pilsētas tiesības. 1526. gadā Podebradi iekļāvās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Pēc Otrā pasaules kara pilī ierīkotajā internātskolā mācījās Milošs Formans un Vāclavs Havels. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Web Map Service
Web Map Service jeb WMS (no angļu valodas "Tīkla karšu serviss") ir standarta protokols ģeotelpisko datu (karšu) apmaiņai internetā, ko veido izmantojot ģeogrāfiskās informācijas sistēmas (ĢIS). WMS risinājumus izmanto karšu servēšanai interneta pārlūkprogrammās, kā arī ĢIS programmās, kuras uztur WMS pieprasījumu veikšanu. Šo standartu izstrādāja un pirmo reizi nopublicēja OGC (Open Geospatial Consortium) 1999. gadā.
Aleksanders Gersts
Aleksanders Gersts (Alexander Gerst, dzimis ) ir vācu zinātnieks, ESA kosmonauts.
No 2001. līdz 2003. gadam Gersts studēja maģistratūrā Zemes zinātnēs Velingtonas Viktorijas universitātē Jaunzēlandē.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Digna Strautmane
Karjera
Trenējusies "Rīdzenes" sporta skolā pie trenera Aināra Čukstes. Pieaugušo basketbolā pārstāvēja komandu TTT Rīga Juniores, bet kopš 2014. gada arī pieaugušo komandu Rīgas TTT. Kopš 2017. gada vasaras spēlēja studentu basketbolu NCAA komandās Sirakjūsas Universitātes "Orange" un Georgia Tech.
Tā paša gada vasarā noslēdza līgumu ar Polijas klubu Vroclavas "Ślęzy".
Latvijas izlase
D. Strautmane ir spēlējusi Latvijas U-16, U-18 un U-20 izlasēs Eiropas čempionātos, Latvijas U-17 izlasē pasaules čempionātā 2016. gadā. Latvijas U-18 izlases sastāvā izcīnīja 4. vietu 2016. gada Eiropas čempionātā, kur Aināra Čukstes vadītā komanda ieguva tiesības pirmo reizi spēlēt pasaules U-19 čempionātā. D. Strautmane šajā turnīrā bija komandas rezultatīvākā spēlētāja un labākā cīņā par atlēkušajām bumbām. Viņa bija Latvijas izlases rezultatīvākā spēlētāja arī tā paša gada Eiropas čempionātā U-20 vecuma meitenēm. Kopš 2016. gada spēlē pieaugušo Latvijas sieviešu basketbola izlases sastāvā.
Eisuke Nakaniši
Eisuke Nakaniši (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||14||0
Oposumu dzimta
Oposumu dzimta (Didelphidae) ir vienīgā dzimta oposumu kārtā (Didelphimorphia), savukārt oposumu kārta ir viena no divām Amerikas somaiņu kārtām un viena no septiņām somaiņu kārtām. Oposumu dzimta sīkāk dalās četrās apakšdzimtās, 18 ģintīs un 93 sugās. Oposumu dabiskais izplatības areāls ir Dienvidamerika un Centrālamerika, bet Virdžīnijas oposums ir vienīgā suga, kas dzīvo Amerikas Savienotajās Valstīs un Kanādas dienvidos (Kvebekā). Oposumi ir aktīvi naktīs, labi redz tumsā, savukārt dienā līdz pat 18 stundām pavada miegā. Oposumi galvenokārt dzīvo kokos. Tie ir visēdāji, pārtiek no kukaiņiem, maziem grauzējiem, putnu olām, augiem un zivīm.
Angļu valodā ir izteiciens “tēlot oposumu” (playing opossum), kas nozīmē ‘izlikties par beigtu’. Virdžīnijas oposums briesmu brīžos šņāc un mēģina apsmidzināt uzbrucēju ar smirdīgu šķidrumu, bet, ja neizdodas aizbaidīt uzbrucēju, tas aizver acis, nokrīt un izliekas par beigtu.
Klasifikācija
Oposumu dzimta sīkāk dalās četrās apakšdzimtās, 18 ģintīs (neieskaitot izmirušās ģintis) un 93 sugās.
Rovena Brūsa
Rovena Marija Brūsa (en; dzimusi kā Rovena Marija Djū (en); Plimuta —  Plimuta) bija Lielbritānijas starptautiskā meistare šahā (1951).
Biogrāfija
No 1930. gadu beigām līdz 1960. gadu beigām bijusi viena no Anglijas spēcīgākajām šahistēm. 1935. gadā uzvarējusi FIDE rīkotājā Pasaules šaha čempionātā jaunietēm. Vienpadsmit reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1937, 1950, 1951, 1954, 1955, 1959, 1960, 1962, 1963, 1967, 1969). Par panākumiem turnīros FIDE 1951. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
1952. gadā Maskavā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīrā, kurā ieņēmusi 12. vietu.
Pārstāvējusi Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (1966-1969). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1966) medaļu.
No 1940. gada līdz 1991. gadam bijusi precējusies ar Ronaldu Brūsu (1903-1991).
Farce of the Penguins
Farce of the Penguins ir 2007. gada parodija, kurā tiek parodēta Francijas 2005. gada dokumentālā filma March of the Penguins, kas savukārt veidota par imperatorpingvīniem un to pārošanās rituāliem. Filmas režisors, scenārija autors, kā arī viens no producentiem un galveno lomu ierunātājiem ir Bobs Sadžets. Citas lomas ierunājuši Kristīna Eplgeita, Luiss Bleks, Mo'Nique un Treisijs Morgans. Filmas pirmizrāde notika.
Kārlis Černi
Kārlis Černi (de; dzimis, miris ) bija čehu izcelsmes austriešu pianists, komponists un mūzikas pedagogs. Daudzu klavierkompozīciju autors, bija pazīstams kā klevierspēles pedagogs. Ludviga van Bēthovena skolnieks un Ferenca Lista skolotājs.
Černijs
Černijs var būt:
Maksims Matlakovs
Maksims Matlakovs (ru; dzimis Ļeņingradā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2010).
Biogrāfija
Daudzkārtējais Krievijas junioru šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās (U12, U14, U16, U18). Divas reizes izcīnījis bronzas medaļas Pasaules junioru šaha čempionātos: 2003. gadā - U12 vecuma grupā un 2005. gadā - U14 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
2009. gadā uzvarējis Sankpēterburgas pilsētas šaha čempionātā, kā arī Aivara Ģipšļa memoriālā Rīgā un Migela Naidorfa memoriālā Varšavā. 2013. gadā Kazaņā Krievijas izlases sastāvā izcīnījis sudraba medaļu Universiādes šaha turnīrā, uzvarējis Mihaila Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā un Trumsē piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kur 1. kārtā uzvarējis Janu Smētu, bet 2. kārtā zaudējis Šehrijaram Memmedjarovam. 2014. gadā Maskavā kopā ar Oleksandru Moisejenko, Mateušu Bartelu un Mihailu Krasenkovu dalījis pirmo vietu turnīrā Moscow Open.
2017. gada jūnijā Minskā uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2019. gada augustā Iževskā izcīnījis 3. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2020. gada decembrī Maskavā dalījis 9.-10. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada oktobrī Ufā izcīnījis 2. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 77. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada septembrī Čeboksaros dalījis 7.-11. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā.
Pārstāvējis Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Matlakovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2010. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Janko Matūška
Janko Matūška (sk, dzimis, miris ) bija slovāku dzejnieks, aktīvists un tiesas sekretārs. Vislabāk zināms kā Slovākijas valsts himnas Nad Tatrou sa blýska autors.
Dzīvesgājums
Dzimis amatnieka ģimenē Dolni Kubīnā. Tur viņš sāka apmeklēt skolu, tad mācījās Gemeras ciema ģimnāzijā, bet vēlāk studēja teoloģiju prestižajā Presburgas luterāņu licejā, kur apmeklēja čehoslovāku valodas kursus, kā arī iepazinās ar Ļudovītu Štūru. 1843. gadā, pēc Štūra atlaišanas no skolotāja amata, Janko sarakstīja dzejoli Nad Tatrou sa blýska, lai atbalstītu viņu. Protestējot pret Štūra atlaišanu, pameta Presburgas liceju un devās kārtot eksāmenus uz Tisovecas luterāņu ģimnāziju.
Miris 1877. gada 11. janvārī, apbedīts dzimtajā pilsētā.
Daiļrade
Sāka rakstīt, studējot licejā. Rakstīja dzeju, īpaši balādes un pasakas. Rakstīja arī prozas darbus un lugas, kā arī tulkojis poļu dzejnieka Ādama Mickēviča poēmu "Veļi" (Dziady).
VI Vispārējie latviešu Dziesmu svētki
Sestie latvju vispārējie dziesmu un mūzikas svētki bija pirmie vispārējie latviešu dziesmu svētki piecus gadus pēc Latvijas brīvības cīņu beigām, kad tautsaimniecība bija atguvusies no kara postījumiem. Tie notika 1926. gada 18.—22. jūnijā un tos sagatavoja svētku rīcības komiteja ar profesoru Jāzepu Vītolu priekšgalā. Ļoti daudzie koncerti un mākslas pasākumi notika dažādās vietās, bet kopkoncerti skanēja īpaši svētkiem uzceltā grandiozā brīvdabas estrādē Rīgas esplanādē.