cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atvašu svētliepas
Vecā svētliepa 2010. gada jūlijā nolūzusi. Stumbrs apzāģēts, atrodas jauno liepu atvasēm apaugušā uzkalniņā. Pierakstīti folkloras materiāli līdz šim nav atrasti.
BRLESC
BRLESC (en – "Ballistiskās izpētes laboratorijas Elektroniskais zinātniskais dators") bija viens no pēdējiem pirmās paaudzes elektroniskajiem datoriem pirms pārejas uz sistēmu arhitektūrām, kas pilnībā balstītas uz tranzistoriem. To 1962. gadā uzbūvēja Amerikas Savienoto Valstu armijas Ballistisko pētījumu laboratorija, lai pārņemtu iepriekšējo vispārējo skaitļotāju – ENIAC, EDVAC un ORDVAC – slodzes, tās optimizējot un palielinot apstrādāto datu apjomu.
BRLESC bija arī pirmais dators, kura izstrādi pārraudzīja ASV Nacionālais standartu birojs (šobrīd Nacionālais standartu un tehnoloģiju institūts), lai vienādotu un formalizētu ASV valsts iestāžu izmantotās datorikas terminoloģijas, taksonomijas un definīcijas.
Tehniskais raksturojums
BRLESC galvenokārt tika izstrādāts zinātniskiem un militāriem uzdevumiem, kuriem nepieciešama augsta precizitāte un liels skaitļošanas ātrums, piemēram, artilērijas un ballistisko raķešu trajektoriju aprēķināšana vai armijas apgādes līniju un ieroču sistēmu efektivitātes novērtējumi.
Datoram bija 1727 elektronu lampas, 853 tranzistori un tas varēja apstrādāt 4096 72 bitu mašīnvārdus. No pirmās paaudzes elektroniskajiem datoriem BRLESC bija visplašākais datu ievades-izvades iespēju klāsts (perfokartes, magnētiskās lentes un magnētiskie cilindri), turklāt tās visas varēja darbināt vienlaikus. Šis dators arī izmantoja sev unikālu apzīmējumu heksadecimālajiem skaitļiem: mūsdienās plaši izmantotās ABCDEF secības vietā ciparus no 10 līdz 15 apzīmēja ar burtiem KSNJFL, kas atbilda ASV armijas saziņā plaši izmantotā teletaipa rakstzīmēm.
BRLESC spēja veikt piecus miljonus operāciju sekundē. Vesela skaitļa saskaitīšanai bija nepieciešamas 5 mikrosekundes, peldošā komata aprēķiniem – 5 līdz 10 mikrosekundes, reizināšanai – 25 mikrosekundes, bet dalīšana prasīja 65 mikrosekundes. Tas bija ātrākais dators pasaulē, līdz 1964. gadā izgatavotajam CDC 6600.
Šļukums
Šļukums ir ciems Alūksnes novada Ziemera pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5 km no pagasta centra Māriņkalna, 11 km no novada centra Alūksnes un 207 km no Rīgas.
Uz apdzīvoto vietu ved autoceļš V389, tā atrodas Vaidavas upes krastā.
Daugavpils vēsture
Daugavpils vēsture ir daļa no Latgales vēstures kopš senās Daugavpils izveidošanās tagadējā Naujenes pilskalnā līdz mūsdienām. 1275. gadā Livonijas ordenis pilskalnā uzcēla Dinaburgas pili. Vēlāk pils vairākkārt cieta no lietuviešu un krievu uzbrukumiem. Livonijas kara laikā 1577. gadā Krievijas cars Ivans IV pilnībā sagrāva veco Dinaburgas pili, pašlaik pilsdrupu vietā atrodas Dinaburgas pils makets mērogā 1:40 (būvējis Daugavpils tautas mākslinieks Igors Manžoss). Jauno cietoksni tagadējās pilsētas vietā pabeidza Polijas karalis Stefans Batorijs, kas 1582. gadā jaunajai pilsētai piešķīra Magdeburgas tiesības.
Slēgtās atklātnes
Slēgtās atklātnes ir šaha atklātnes, kurās baltie spēlē 1. d2-d4 un melnie atbild 1. ... d7-d5.
Daugavpils vēsture
Daugavpils nodibināšanas pirmsākumi
1224. gadā ķēniņš Visvaldis "lūdza" atdot Livonijas bīskapam savas atlikušās karaļvalsts pusi, ko bīskaps Alberts izlēņoja tālāk Ikšķiles bruņiniekam Konrādam. Dzimtas leģenda vēsta, ka Ikšķiles Konrāds apprecējis Visvalža meitu. 1230. gadā Jersikas Visvaldis savā zemē netālu no Daugavpils pie Līksnas upītes atļāvis nodibināt pirmo katoļu ticības sludinātāju misiju. 1239. gadā pēc ķēniņa Visvalža nāves ar Livonijas bīskapa Nikolaja atļauju Jersikas valsti ieguva Zobenbrāļu ordenis, kuram pēc līguma tajā bija jāceļ mūra pilis un tās iedzīvotāji no grieķu ortodoksās ticības jāpievērš katoļu ticībai.
Livonijas ordeņa valsts sastāvā
1275. gadā Livonijas ordeņa mestrs Ernests fon Raceburgs, lai nostiprinātu iekarotās latgaļu zemes un kontrolētu tirdzniecības ceļus pa Daugavu, Naujenes pilskalnā uzcēla Dinaburgas pili. Pie tās sāka veidoties arī pilsētiņa.
1277. gadā lietuviešu kunigaitis Traidens veselu mēnesi nesekmīgi aplenca Daugavpili, tomēr viņš to ieguva 1281. gadā, apmainot pret iekaroto Jersikas pili. 1313. gadā ordenis to atguva un lietuviešu nopostītais cietoksnis tika atjaunots. 1347. gadā ordeņa mestrs Gosvins fon Hērike nostiprināja Daugavpils cietoksni ar četriem torņiem. 1413. gada ziemā Žilbērs de Lanuā, kas gar aizsalušās Daugavas krastu ceļoja no Livonijas uz Lietuvu, aprakstīja Daugavpili kā Livonijas ordeņa mestru cietoksni, kas atrodas pie Lietuvas karalistes robežas.
1478. gadā Maskavija anektēja Novgorodu un Maskavas lielkņazs Ivans III pieprasīja Livonijas Konfederācijai maksāt uz 13. gadsimta līgumiem balstītos Novgorodai nesamaksātos meslus Maskavijai. 1481. gadā Maskavijas karaspēks, ko vadīja lielkņazs Ivans III, ieņēma Daugavpili. 1493. gada 13. martā ordeņa mestrs Johans Freitāgs fon Loringhofe noslēdza miera līgumu ar Maskaviju uz 10 gadiem, un krievi atsacījās no okupētājām Latgales zemēm. 1501. gada janvārī Livonijas landtāgā Valmierā tika noslēgts aizsardzības un uzbrukšanas savienības līgums uz 10 gadiem starp Livonijas Konfederāciju un Lietuvas dižkunigaitiju. 1557. gada septembrī Livonijas ordenis Livonijas Konfederācijas vārdā noslēdza vienošanos ar Polijas karali un Lietuvas dižkungu Sigismundu II Augustu par savstarpēju palīdzību pret Krieviju. 1558. gadā ar nolūku aizņemties naudu karam ar Krieviju Livonijas ordenis ieķīlāja Daugavpili karalim Sigismundam II Augustam.
Lietuvas un Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā
1562. gadā pēc Viļņā noslēgtā Pakļaušanās līguma (1561) starp Lietuvas valdnieku Sigismundu II un Livonijas ordeņa mestru Gothardu Ketleru stāšanās spēkā Daugavpils nonāca Lietuvas valdniekam pakļautās Livonijas hercogistes sastāvā. 1566. gadā Dinaburga pēc Lietuvas un Polijas ūnijas diploma noteikumiem kļuva par Pārdaugavas hercogistes apriņķa centru.
1577. gadā Livonijas kara laikā Krievijas cars Ivans IV iekaroja un pilnībā sagrāva Dinaburgas pili un tirdzniecības apmetni pie tās. Krievi uzcēla jaunu cietoksni 19 km lejup pa Daugavu no vecās pils, kur atrodas tagadējā Daugavpils. 1582. gadā Krievija bija spiesta atteikties no Latgales, kas nonāca Polijas un Lietuvas kopvalsts ietekmē un ietilpa Pārdaugavas hercogistes sastāvā. Jaunā Dinaburgas cietokšņa celtniecību pabeidza Polijas karalis Stefans Batorijs. 1582. gadā jaunā pilsēta saņēma Magdeburgas tiesības, kas sekmēja turpmāko Dinaburgas izaugsmi.
1629. gadā pēc Poļu-zviedru kara (1600-1629) beigās noslēgtā Altmarkas pamiera Latgale (Inflantijas vaivadija — województwo inflanckie), tika atdalīta no Vidzemes, kas palika Zviedrijas pārvaldē. 1656.—1667. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Aleksejs Mihailovičs ieņēma Latgales dienvidu daļu un pārdēvēja Daugavpili par Borisogļebsku.
1667. gadā pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas krievi okupēto Latgales daļu atdeva atpakaļ Polijai-Lietuvai. 1677. gadā Dinaburga kļuva par Inflantijas vaivadijas administratīvo centru, Inflantijas seimiku sanākšanas vietu un Latgales-Piltenes bīskapu rezidenci. 1700. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā Dinaburgā pārziemoja sakšu karaspēks. 1710. gadā Latgales teritorijā plosījās Lielais mēris, izmira gandrīz viss Dinaburgas garnizons.
Krievijas Impērijas sastāvā
1836. gadā caur Daugavpili izbūvēja Pēterburgas-Varšavas šoseju. 1853. gadā pār Daugavu tika uzbūvēts pirmais tērauda tilts Baltijā. 1860. gadā sakarā ar Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas izbūvi pilsēta kļuva par svarīgu transporta mezglu. Te krustojās dzelzceļi no Pēterburgas (kopš 1860), Rīgas (1861), Varšavas (1862), Orlas (1866) un Šauļiem (1873). Pilsēta kļuva par nozīmīgāko rūpniecības un tirdzniecības centru Vitebskas guberņā. 1866. gadā Daugavpilī tika izveidotas Pēterburgas—Varšavas un Rīgas—Orlas dzelzceļa līniju Galvenās dzelzceļa darbnīcas (tagad Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca). 19. un 20. gadsimta mijā pilsētā bija vairāk nekā 60 rūpniecības uzņēmumu, no kuriem lielākie bija dzelzceļu darbnīcas, ādas apstrādes rūpnīcas, sērkociņu un pogu fabrikas.
1861. gada 19. februārī Krievijā tika izdots dzimtļaužu brīvlaišanas manifests ar tulkojumu latgaliešu izloksnē "Nulikszonas ap ziemnikim izgojuszym nu dzymtigas pidoreszonas", pēc kura Latgales zemnieki ieguva personas brīvību. 1893. gadā rusifikācijas periodā imperators Aleksandrs III Romanovs pavēlēja Dinaburgu pārdēvēt par Dvinsku. Šajā laikā vairākums Daugavpils iedzīvotāju bija ebreji (46%), krievi (27,5%) un poļi (16,3%). 1913. gadā pilsētā bija 39 mācību iestādes, to skaitā divas vidējās (reālskola un sieviešu ģimnāzija), darbojās teātris (kopš 1857. g.), kā arī 15 ārstniecības iestādes un divas aptiekas. Pilsētas pievārtē Mežciemā atradās 1883. grāfa Plātera-Zīberga dibinātā dziedinātava "Poguļanka". Līdz Pirmajam pasaules karam ap to bija izaudzis vasarnīcu rajons, 1915. gadā tanī bija 117 vasarnīcas.
19. un 20. gadsimtu mijā arī pretējā Daugavas krastā notika rosīga celtniecība, un 1912. gadā šeit izaugusī apdzīvotā vieta Grīva kļuva par pilsētu. Administratīvi tā ietilpa Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķī.
Pirmā pasaules kara gados pilsētā atradās 5. krievu armijas štābs. Lielākā daļa rūpniecības uzņēmumu kopā ar strādniekiem tika evakuēta uz Krievijas vidieni. Pilsētas iedzīvotāju skaits samazinājās četrkārt.
Latvijas Republikas sastāvā
Latgales atbrīvošanas kampaņas ietvaros, Daugavpils kauju rezultātā 1920. gada janvārī Polijas un Latvijas armijas pilsētu atbrīvoja no lieliniekiem. Latvijas Republikas laikā uzplauka pilsētas kultūras dzīve, latvieši kļuva lielākā tautība. 1935. gadā tautskaite konstatēja, ka no Daugavpils iedzīvotājiem latvieši ir 34%, ebreji 25%, poļi 18%, krievi 18%, baltkrievi 3%. Kaut arī pilsētā bija 602, galvenokārt nelieli, rūpniecības uzņēmumi, tomēr pirmskara līmenis rūpniecības attīstībā netika sasniegts.
Neilgi pirms Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā Daugavpilī notika grandiozi Latgales Dziesmu svētki. Pēc tam, kad straujā uzbrukumā pilsētu ieņēma nacistiskās Vācijas karaspēks, Mežciemā tika izveidota padomju karagūstekņu nometne "Stalag-340", bet Daugavpils cietokšņa nocietinājumos - Daugavpils geto. Kauju rezultātā liela daļa pilsētas nodega 1941. gada 26-27. jūnijā un 1944. gada jūlijā atkal tika smagi nopostīta.
Padomju laiks
Pēckara gados Daugavpilī izvērsās lielu rūpnīcu celtniecība. Tika atjaunotas un uzceltas lokomotīvju remonta, pievadķēžu, elektroinstrumentu u.c. rūpnīcas, to skaitā arī lielākais ķīmiskās rūpniecības uzņēmums Latvijā - Daugavpils ķīmiskās šķiedras rūpnīca. Reizē ar rūpnīcu būvi pārsvarā no Krievijas un Baltkrievijas ieveda to strādniekus, kam izbūvēja daudzstāvu dzīvojamo namu rajonus, lielākais no tiem - "Ķīmiķu ciemats". No 1946. gada pilsētā darbojas tramvajs.
1956. gadā Daugavpilij pievienoja līdz tam patstāvīgo Grīvas pilsētu.
1989. gadā atklāts Daugavas abus krastus savienojošais Vienības tilts.
Mūsdienas
Pašlaik Daugavpils ir otrā lielākā Latvijas pilsēta un trešais lielākais rūpniecības centrs. Pateicoties Daugavpils Universitātei, 1988. gadā atjaunotajam pilsētas teātrim, kā arī dažādu kultūrnacionālu biedrību darbībai, Daugavpils ir kļuvusi par nozīmīgu Latgales kultūras centru.
Deivisa šaurums
Deivisa šaurums (en, da) ir līdz 300 km plats jūras šaurums Ziemeļamerikas ziemeļaustrumos, kas atdala Grenlandi no Bafina salas un savieno Labradoras jūru dienvidos ar Bafina jūru ziemeļos. Nosaukts par godu angļu jūrasbraucējam Džonam Deivisam, kurš 1580. gados kuģojis šajā reģionā un pētījis Grenlandes un Bafina salas piekrasti un 1583. gadā šaurumu atklājis.
Karpu dzimta
Karpu dzimta (Cyprinidae) ir viena no karpu apakškārtas (Cyprinoidei) dzimtām. Tā ir lielākā zivju dzimta, kas apvieno vairāk kā 2000 sugas un kas iedalītas apmēram 200 ģintīs. Dzimta šobrīd tiek iedalīta 6 apakšdzimtās. Sistemātika tiek bieži mainīta. Saskaņā ar 2016. gada sistemātiku, kas balstīta uz ģenētiskajiem atklājumiem, vairākas kādreizējās apakšdzimtas izdalītas kā dzimtas. Par daudzām ģintīm joprojām nav skaidrības, kādām apakšdzimtām tās pieder, tādēļ tās tiek izdalītas Incertae sedis grupā.
Karpu dzimtas zivis sastopamas Eirāzijā, Āfrikā un Ziemeļamerikā. Lielākā daļa sugu dzīvo saldūdenī. Tikai pāris sugas ir pastāvīgas jūras iemītnieces, kā arī dažas sugas laiku pa laikam uzturas estuāros upju grīvu apvidū ar pazeminātu ūdens sāļumu.
Latvijā
Latvijā sastopamas 8 karpu dzimtas sugas (no tām vairākas ievestas un tiek audzētas dīķsaimniecībās): baltais amūrs (Ctenopharyngodon idella), melnais amūrs (Mylopharyngodon piceus), barbe (Barbus barbus), karpa (Cyprinus carpio), karūsa (Carassius carassius), sudrabkarūsa (Carassius gibelio), pavīķe (Alburnoides bipunctatus) un vīķe (Alburnus alburnus).
Izskats un īpašības
Karpu dzimtas sugas var būt gan liela auguma, gan maza auguma zivis. Visbiežāk tās ir druknas, sāniski saplacinātas vai ieapaļas zivis ar galvenokārt pilnīgu sānu līniju, retāk sānu līnija nepilnīga un skaidri nodalāma tikai tuvu pie galvas. Galva bez zvīņām, bet ķermeni vairumam sugu klāj blīvi pieguļošas zvīņas. Lūpas biezas. Lielākā dzimtā ir Siāmas milzu karpa (Catlocarpio siamensis), kuras ķermeņa garums var sasniegt 3 metrus un svars 300 kg. Latvijā karpu dzimtas zivis visbiežāk ir 20—70 cm garas.
Karpu dzimtas zivīm nav kuņģa un žokļos zobu, bet barības vads savienots ar peldpūsli. Barība, kā visām karpveidīgām zivīm, tiek sakošļāta ar rīkles zobiem, kas atspiežas pret īpašu sabiezinājumu galvaskausa pamatnē. Rīkles zobi spēj sakost cietos gliemežu un gliemeņu vākus. Tā kā karpu dzimtas zivīm ir Vēbera aparāts, tām ir ļoti laba dzirde. Nelieli skriemeļi savieno peldpūsli ar iekšējo ausi, tādējādi nododot vissīkāko peldpūšļa gaisa vibrāciju. Vēbera aparāts tiek izmantots arī, lai noteiktu ūdens dziļumu un temperatūru. Karpu dzimtas zivis spēj papildināt peldpūsli ar gaisu, to ierijot, vai pretēji — izlaist gaisu zarnās.
Uzvedība un barība
Lielākā daļa karpu dzimtas zivis barojas ar bezmugurkaulniekiem, mazām zivtiņām, kurkuļiem un augiem, bet dažas sugas, piemēram, salate (Leuciscus aspius) ir izteikti plēsīgas un barojas ar zivīm. Dažas sugas barojas tikai ar augiem, piemēram, baltais amūrs (Ctenopharyngodon idella), dažas tikai ar gliemežiem, piemēram, melnais amūrs (Mylopharyngodon piceus), vai barojas ar nelieliem vēžveidīgajiem un zivtiņām, piemēram, barbe (Barbus barbus).
Visas karpu dzimtas zivis nērš ikrus. Dažas sugas būvē ikriem ligzdas un tās apsargā, kamēr izšķiļas mazās zivtiņas.
Sidnijs Robinsons
Sidnijs Džons Robinsons (en; dzimis, miris ) bija britu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja trīs olimpiskās medaļas, tajā skaitā zelta medaļu 5000 metru komandu skrējienā.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Robinsons startēja trijās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās, kur visās izcīnīja visa kaluma olimpiskās medaļas. Zelta medaļu viņš kā Jauktās komandas pārstāvis izcīnīja 5000 metru komandu skrējienā, kur viņš startēja kopā ar Čārlzu Benetu, Džons Rimmeru, Alfrēdu Tisē un Stenu Rouliju. Viņi šajā distancē pārspēja vienīgos pretiniekus Francijas komandu. Sudraba medaļu viņš izcīnīja 2500 metru šķēršļu skrējienā, ar rezultātu 7 minūtes 38 sekundes. Šajā disciplīnā viņš piekāpās kanādietim Džordžam Ortonam (rezultāts —7:34.4). Savukārt bronzas medaļa tika iegūta otrā šķēršu skrējiena disciplīnā — 4000 metros. Viņa rezultāts šajā disciplīnā bija 12 minūtes un 58.8 sekundes. Šajā disciplīnā viņš piekāpās saviem tautiešiem Čārlzam Benetam (rezultāts — 12:58.6) un Džonam Rimmeram (rezultāts — 12:58.4).
Robinsons, kurš pārstāvēja Northemptonas riteņbraukšanas un vieglatlētikas klubu, no 1896. līdz 1903. gadam četras reizes uzvarēja Lielbritānijas amatieru vieglatlētikas asociācijas čempiona šķēršļu skrējienā un divreiz bija čempions 10 jūdzēs 1898. un 1900. gadā. Viņš bija arī Nacionālais čempions krosa distancē 1897. un 1898. gadā.
Jevgeņijs Barejevs
Jevgeņijs Barejevs (ru; en; dzimis, Čeļabinskas apgabalā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1989). No 2015. gada pārstāv Kanādu.
Biogrāfija
Piedzimis Čeļabinskas apgabala pilsētā Jemanželinskā. 1982. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionāta U-16 vecuma grupā. Kopš tā laika regulāri pārstāvējis PSRS un Krieviju augstākā līmeņa šaha sacensībās. 1990. gadā dalījis 1.-4. vietu PSRS šaha čempionātā. 1990.-1991. gadā uzvarējis Hastingsas (Anglija) starptautiskajā šaha turnīrā, bet 2002. gadā Veikanzē (Nīderlande) starptautiskajā šaha turnīrā. FIDE Barejevam 1986. gadā piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1989. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Vairākkārt piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas. 1997. gadā Groningenā aizkļuvis līdz 3. kārtai. 1999. gadā Lasvegasā atkal ticis līdz 3. kārtai, kurā zaudējis Vladimiram Akopjanam. 2000. gadā Deli 5. kārtā zaudējis Aleksejam Širovam. 2001. gadā Maskavā atkal ticis līdz 5. kārtai, kurā zaudējis Ruslanam Ponomarjovam.
2007. gadā piedalījies Pasaules šaha čempionāta pretendentu mačos, kuros 2. kārtā zaudējis Pēteram Lēko.
PSRS un Krievijas izlases sastāvos sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Četras reizes uzvarējis Eiropas klubu komandu šaha čempionātos dažādu komandu sastāvos: 1994. gadā - Lyon-Oyonnax (Francija), 1997. gadā - Ladya Azov (Krievija), 1999. un 2000. gadā - ŠK Bosna Sarajevo (Bosnija un Hercegovina).
Valsts ienaidnieks
"Valsts ienaidnieks" (en) ir 1998. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Tonijs Skots. Galvenās lomas atveido Vills Smits, Džīns Hekmens, Džons Voits, Redžīna Kinga, Lorēns Dīns, Džeiks Burijs, Barijs Pepers un Gabriels Bairns. Filmas pirmizrāde notika.
Advokāts Roberts Kleitons Dīns kļūst par korumpēta politiķa un viņa padoto mērķi pēc tam, kad Dīns nejauši iegūst nopietnus pierādījumus politiska rakstura slepkavībai.
Obščina
Obščina ir ciems Pušmucovas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas viesu nams.
Burunduki
Burunduki, burunduku ģints (Tamias) ir vāveru dzimtas (Sciuridae) ģints, kas apvieno 25 grauzēju sugas un kas tiek iedalītas 3 apakšģintīs. Ir sistemātiķi, kas burundukus iedala 3 ģintīs (nevis apakšģintīs). Gandrīz visas burunduku sugas mājo Ziemeļamerikā, izņemot Sibīrijas burunduku (Tamias sibiricus), kas galvenokārt izplatīts Āzijā (1960. gados introducēts arī Rietumeiropā).
Kopīgās īpašības
Burunduki ir mazi vai vidēji lieli vāverveidīgie grauzēji ar lielām acīm, kuplu asti un apaļiem vaigiem. Atkarībā no sugas ķermena garums ir 10—18 cm, astes garums 7—13 cm, svars 30—140 g. Mazākais ģintī ir mazais burunduks (Tamias minimus), bet lielākais austrumu burunduks (Tamias striatus).
Visām burunduku sugām uz muguras ir piecas tumšas garenvirziena svītras, kuras vienu no otras atdala baltas vai pelēkas, vai brūnas joslas. Pārējais kažoka matojums ir sarkanbrūns vai pelēkbrūns. Tā kā visiem burundukiem uz muguras ir svītras, tad sugas nespeciālistam ir grūti vienu no otras atšķirt. Arī uz sejas ir baltas, melnas un rudas svītras. Visiem ir vaigu maisi, kuros burunduks var noglabāt un pārnest uz slēptuvi lielu daudzumu ar sēklām, riekstiem vai citu barību. Maisos tas var sabāzt 3 reizes lielāku apjomu, salīdzinot ar savu galvu.
Uzvedība
Burunduki ir vienpatņi un pa pāriem tos var novērot tikai vairošanās sezonā. Visi burunduki diennaktī guļ apmēram 15 stundas un aktīvi ir tikai 9 stundas. Aktivitātes brīdī burunduks ir ļoti veikls, kustīgs, ātrs un enerģisks.
Daļa burunduku sugu migu ierīko krūmos vai koka stumbrā, tomēr lielākā daļa rok sarežģītas alu sistēmas ar ejām un vairākiem kambariem (barības noliktavas un gulēšanas migu). Eju garums var sasniegt 3—10 m. Ieeja labirintā ir labi nomaskēta. Ejas un kambari tiek uzturēti ļoti tīri, miga izklāta ar sausām lapām un zāli. Burunduki ziemas periodā guļ ziemas miegu, bet ar pārtraukumiem. Oktobra beigās tie ielien savās migās un cieši aizmieg un noguļ līdz martam vai aprīlim. Sirds ritms palēlinās un ķermeņa temperatūra pazeminās. Burunduki atšķirībā no lāča neuzkrāj tauku rezerves, tādēļ periodiski tie uz īsu brīdi atmostas, dodas uz savu pārtikas noliktavu un paēduši atkal aizmieg. Reizēm burunduki ziemā ir novēroti pat ārpus alas, meklējam sēklas.
Ienaidnieki
Burunduki ir tik mazi, ka ikviens plēsējs ir tā ienaidnieks. Tos medī pūces, vanagi, sermuļi, lapsas, koijoti, jenoti, lūši, kaķi, suņi, čūskas un reizēm mazuļus nomedī pat radiniece parastā vāvere. Tā kā tiem ir tik daudz ienaidnieku, burunduki ir ļoti uzmanīgi, ātri un cenšas uzturēties savas mājas tuvumā. Pie mazākām aizdomām par briesmām slēpjas savā alā vai, ja neatrodas pietiekami tuvu tai, rāpjas kokā vai krūmā.
Barība
Burunduki ir visēdāji un barojas ar jebko, ko var atrast. Labprāt apmeklē cilvēku izveidotās putnu barotavas. Barojas ar riekstiem, ogām, sēkliņām, graudiem, senēm, kukaiņiem, vardēm, ķirzakām, olām un putnēniem. Vasaras beigās un rudenī burunduki, izmantojot vaigu maisus, uz saviem kambariem sāk pastirpināti nest barības rezerves.
Vairošanās
Riesta laiks burundukiem ir pavasarī, tad mātītes ar čirkstošām, putniem līdzīgām čivināšanas skaņām sauc tēviņus. Uzreiz pēc sapārošanās pāris izšķiras, par mazuļiem rūpējas tikai māte. Grūsnības periods ilgst apmēram 30 dienas. Piedzimst 2—8 kaili, akli un nevarīgi mazuļi. Tie attīstās ātri un 4—6 nedēļu vecumā sāk rosīties migas tuvumā, bet 2 mēnešu vecumā kļūst patstāvīgi. Jaunie burunduki jau pirmajai ziemai barības rezerves sagādā paši.
Sistemātika
Burunduku ģints (Tamias)
Fricis Deglavs
Fricis Deglavs, līdz 1940. gadam Fricis Deklavs ( — ) bija Latvijas politiķis, Latvijas Komunistiskās partijas biedrs. Lietoja pseidonīmus F. Dadzis, F. Krauze, Sūna un Klāvs. 1940. gadā kļuva par Tautas Saeimas deputātu. Vēlāk bija Latvijas PSR MP priekšsēdētāja Viļa Lāča pirmais vietnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Embūtes pagastā. Mācījās Nīkrāces pamatskolā. Darba gaitas sācis 1915. gadā kā laukstrādnieks. 1919. gadā iestājās Sarkanajā armijā, piedalījās kaujās pret Antona Deņikina un Pjotra Vrangeļa vadītajām armijām. 1923. gadā beidza Augstāko partijas skolu Petrogradā. 1923. gadā iesūtīts Latvijā, darbojās nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā, par ko 1923. gadā apcietināts un 1926. gadā izsūtīts uz PSRS, kur strādāja žurnālos "Коммунистический Интернационал", "Cīņu Biedrs" un "Krievijas Cīņa". 1931. gadā pabeidza Rietumtautu Komunistisko universitāti Maskavā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā iecelts par LKP CK biroja locekli un laikraksta "Cīņa" redaktoru, nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputāts. Pēc Latvijas inkorporācijas PSRS kļuva par Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāja Viļa Lāča pirmo vietnieku, LPSR Valsts plāna komisijas priekšsēdētāju.
No 1947. līdz 1951. gadam bija LPSR Valsts plāna komisijas priekšsēdētājs, no 1951. gada strādāja zinātnisko darbu. Bijis LPSR Zinātņu akadēmijas viceprezidents un tās žurnāla redaktoru kolēģijas priekšsēdētājs. No 1957. gada bija LPSR ZA Ekonomikas institūta direktors, vairāku PSRS un LPSR Augstākās padomes sasaukumu deputāts.
Dzīves pēdējos gados slimoja ar hipertonisko slimību un asinsvadu aterosklerozi. Miris pēc smadzeņu insulta.
Apbalvojumi
Apbalvots ar PSRS Ļeņina ordeni, Darba Sarkanā Karoga ordeni un ordeni "Goda Zīme".
1967. gadā nodibināta Zinātņu akadēmijas Friča Deglava prēmija (prēmija piešķirta līdz 1988. gadam).
Anrepi
Fon Anrepi (de) ir vācbaltiešu dzimta, kas 15. gadsimta beigās ieceļoja Livonijā un vēlāk izplatījās Zviedrijā un Krievijā.
Vēsture
Dzimtas vēsture izsekojama līdz Livonijas ordeņa vasalim Gosvinam Anrepam (ap 1470-1501), kuram piederēja Hummuli muiža (Hummelshof) Helmetas pilsnovadā un Cores muiža (Soorhof) Lugažu pilsnovadā. Zviedru Vidzemes laikā 1635. gadā leitnanta Gustava Anrepa dzimtu uzņēma Zviedrijas bruņniecības matrikulā. Lielā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas karaspēka kapteinis Frīdrihs Vilhelms fon Anreps krita krievu gūstā. 1742. vai 1747. gadā dzimtu ierakstīja Vidzemes bruņniecības, bet 1745. gadā Igaunijas bruņniecības matrikulā, 1854. gadā Kurzemes bruņniecības matrikulā.
Krievijas ķeizara Nikolaja I ģenerāladjutants, ģenerālleitnants Jozefs Kārlis fon Anreps (1798—1860) apprecējās ar grāfa Johana fon Elmpta meitu Cecīliju (Cäcilie Philippine von Elmpt, 1812-1892) un 1853. gadā saņēma atļauju apvienot abu dzimtu uzvārdus vienā Anrepi-Elmpti (Grafen Anrep-Elmpt). 1855. gadā dzimta ierakstīta Igaunijas bruņniecības matrikulā. Viņu dēls bija ģeogrāfs grāfs Reinholds Anreps-Elmpts (Reinhold Johann Philipp, Graf Anrep-Elmpt, 1834-1888).
Svitenes muiža pārgāja Anrepu-Elpmtu dzimtas valdījumā, 1843. gadā tur piedzima viņu meita Marija (Maria Cäcilie Magdalene von Anrep-Elmpt, 1843-1925) un 1847. gadā meita Cecīlija, precējusies fon Keizerlinga (Cecile Maria Anna Amalie Elisabeth von Keyserlingk, 1847-1928).
Advance Australia Fair
Advance Australia Fair ir Austrālijas valsts himna. To 1878. gadā sarakstīja skotu izcelsmes komponists Pīters Dods Makkormiks. 1974. gadā Advance Australia Fair pēc valsts mēroga aptaujas aizstāja God Save the Queen kā Austrālijas valsts himna. Tomēr God Save the Queen joprojām ir Austrālijas karaliskā himna.
1. Armijas korpuss (Krievija)
1. Doneckas armijas korpuss (ru) ir Krievijas Sauszemes spēku militārais formējums Dienvidu militārajā apgabalā, agrāk Doneckas tautas republikas tautas milicija (krievu: Народная милиция Донецкой Народной Республики). Oficiāli tā tika iekļauta Krievijas Bruņotajiem spēkiem sastāvā 2022. gada 31. decembrī, Krievijai anektējot okupēto Doneckas teritoriju.
Doneckas tautas republikas tautas milicija bija neatzītās Doneckas tautas republikas bruņotie spēki, kas pastāvēja no 2014. gada 12. novembra līdz 2022. gada 31. decembrim. Sākot ar 2022. gada februāri, DTR izsludināja vispārēju piespiedu mobilizāciju un paaugstināja iesaukšanas vecumu līdz 65 gadiem. Vīriešu mobilizācija ir apturējusi separātiskā reģiona ekonomiku.
Jānis Zvaigzne
Jānis Zvaigzne (dzimis, miris ) bija latviešu virsnieks. Karojis Pirmajā pasaules karā (8. Valmieras latviešu strēlnieku pulkā), Krievijas pilsoņu karā (Deņikina armijā), Latvijas brīvības cīņās (10. Aizputes kājnieku pulkā) un Otrajā pasaules karā (komandējot 5. Latviešu SS-robežapsardzības pulku).
Dzīvesgājums
1911. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas armijā, dienēja 101. Permas kājnieku pulkā Grodņā. Pirmā pasaules kara laikā piedalījies kaujās Austrumprūsijā. 1916. gada 20. janvārī pārcelts uz 8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljonu, vēlāko pulku, kur kļuva par rotas komandieri. Trīsreiz ievainots. Sevišķi izcēlās Ziemassvētku kaujās pie Ložmetējkalna 1916. gada 23. decembrī, par ko 1921. gadā viņam tika piešķirts Lāčplēša Kara ordenis.
Pēc Oktobra revolūcijas pieslējies baltajiem. Karoja Deņikina armijā. 1920. gada martā saslima ar tīfu un Novorosijskā boļševiku sagūstīts, tomēr Zvaigznem izdevās notēlot civilpersonu. Vēlāk atgriezās Latvijā.
1920. gada 30. oktobrī iestājās Latvijas armijā. Ieskaitīts Latviešu strēlnieku pulkā, kas vēlāk pievienots 10. Aizputes kājnieku pulkam. 1933. gadā Zvaigzni paaugstināja par pulkvežleitnantu. Sākoties PSRS okupācijai, 1940. gada oktobrī atvaļināts no dienesta.
1944. gada 19. februārī mobilizēts vācu armijā, dibināja un komandēja 5. Latviešu SS-robežapsardzības pulku, kas piedalījās kaujās pie Daugavpils. Pēc tam Soda celtniecības bataljona "Zvaigzne" komandieris.
1945. gada 9. maijā krita Sarkanās armijas gūstā. Atradās karagūstekņu nometnē Harkivā. 1948. gada 9. jūlijā nometnē tika apcietināts, vēlāk notiesāts uz 25 gadiem. Miris 1954. gada 5. aprīlī, iespējams Vorkutlaga nometnē Krievijas ziemeļos.
Teodors Buse
Teodors Buse (, — ) bija vācu virsnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris, Pirmā un Otrā pasaules kara dalībnieks.
Pirmais pasaules karš
1915. gadā tika iesaukts armijā, piedalījās Pirmajā pasaules karā. 1917. gadā paaugstināts par leitnantu.
Starpkaru posms
1937. gadā norīkots par 22. kājnieku divīzijas operatīvās nodaļas štāba priekšnieku.
Otrais pasaules karš
1940. gada septembrī norīkots par 11. armijas operatīvās nodaļas štāba priekšnieku.
No 1942. gada komandējis Armiju grupas "Don" operatīvo nodaļas štābu (vēlāk, no 1943. gada, "Dienvidi").
No 1944. gada jūlija komandējis 121. kājnieku divīziju, bet jau no augusta visu 1. armijas korpusu.
No 1945. gada janvāra komandējis 9. armiju.
Apbalvojumi
Dzelzs krusta Bruņinieka krusts (1944. gada 30. janvāris)
Otīlijas iela
Otīlijas iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Otīlijas iela sākas no pludmales un beidzas krustojumā ar Mellužu prospektu. Kopējais ielas garums ir 300 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Otīlijas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Otīlijas iela ir savienota ar šādām ielām:
Panteons (Parīze)
Panteons (fr, la) ir ēka Parīzē, Francijā.
Panteona celtniecību ap 1757. gadu uzsāka arhitekts Žaks Žermēns Suflo. Šī bija paredzēta kā baznīca, tika celta vecās baznīcas vietā. Franču revolūcijas laikā tika sekularizēta, veltīta izcilu francūžu piemiņai, nosaukta par Panteonu.
Obuļi
Obuļi ir ciems Liepas pagastā, Cēsu novadā. Atrodas 108 km attālumā no Rīgas.
Robotprogrammatūra
Robotprogrammatūra, jeb bots, ir programmatūras veids, kas internetā izpilda automātizētus uzdevumus (skriptus), parasti ar nolūku lielā mērogā atdarināt cilvēka darbību. Bots klienta-servera modelī ieņem klienta lomu, savukārt servera lomu parasti veic tīmekļa serveri. Interneta robotprogrammatūra spēj veikt vienkāršus, cikliskus uzdevumus daudz ātrāk, nekā varētu īsts cilvēks. Visplašāk robotprogrammatūra tiek izmantota tīmekļa pārmeklēšanai, kurā automatizēts skripts ienes, analizē un kataloģizē informāciju no tīmekļa serveriem. Vairāk nekā pusi no visas tīmekļa datplūsmas ģenerē robotprogrammatūra.
Tūlītējā ziņojumapmaiņa un IRC
Dažos pielietojumos robotprogrammatūras sazinās ar interneta pakalpojumu lietotājiem, izmantojot tūlītējo ziņojumapmaiņu (, jeb IM), Interneta retranslēto tērzēšanu (, jeb IRC) vai citas tīmekļa saskarnes, piemēram, Facebook un Twitter. Šie sarunboti (pazīstami arī kā čatboti vai tērzēšanas boti) ļauj cilvēkiem iespēju vienkāršotā valodā uzdot jautājumus un pēc tam formulē un sniedz atbildi. Šādas robotprogrammatūras bieži vien tiek spēj ziņot par laikapstākļiem, pasta indeksa informāciju, sporta rezultātiem, valūtas vai citu vienību konvertēšanu utt. Sarunboti (vai cita veida boti) mēdz būt iestrādāti virtuālajos asistenitos. Citi tiek izmantoti izklaidei, piemēram, SmarterChild pakalpojumā AOL Instant Messenger un MSN Messenger.
IRC robotprogrammatūras papildu funkcijas ietver arī sarunas kanāla noklausīšanos un rīkošanos (piemēram, komentāru publicēšanu), kad kāds kanāla dalībnieks pasaka konkrētus atslēgvārdus vai frāzes. Dažreiz tas tiek izmantots kā palīdzības pakalpojums jauniem lietotājiem vai rupjību cenzūrai.
Ustjkara (polārstacija)
Jūras hidrometeoroloģiskā krasta stacija «Ustjkara» (ru) ir Krievijas vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Ustjkaras ciematā Jugras pussalas dienvidaustrumos Karas grīvlīča krastā. Administratīvi ietilpst Ņencu autonomajā apvidū.
Vēsture
Staciju ar nosaukumu Karaguba (Кара-Губа) 1933. gadā organizēja trests Zverjprom tiko dibinātajā ciematā ar tādu pat nosaukumu. Nākamajā gadā staciju nodeva Vaigačas kalnrūpniecības trestam, bet 1936. gada oktobrī — Ziemeļu jūrasceļa galvenās pārvaldes Polārajai pārvaldei. 1939. gada 1. jūlijā staciju nodeva Ziemeļu jūras ceļa Aviācijas pārvaldei un pārdēvēja par Ustjkaru. Kopš 2002. gada stacija ir Ziemeļu hidrometeoroloģiskā dienesta (Sevmeteo) pakļautībā.
Robotprogrammatūra
Komerciālie boti
Boti tiek plaši izmantoti dažādiem komerciāliem nolūkiem.
Ustjkara (polārstacija)
Vēsture
Stacija vairākas reizes ir mainījusi atrašanās vietu ciemata robežās. Pēdējoreiz stacijas ēka no jauna pēc 2009. gada ugunsgrēka atjaunota 2011. gadā.
Robotprogrammatūra
Komerciālie boti
Uzņēmumi tos izmanto, lai palielinātu lietotāju aktivitāti tiešsaistē un atvieglotu saziņu, kā arī, lai samazinātu izmaksas - tā vietā, lai nodarbinātu cilvēkus, kas sazinātos ar patērētājiem, uzņēmumi izmanto sarunbotus, lai atbildētu uz klientu jautājumiem.
Komerciāliem nolūkiem arī tiek veidotas botu fermas, kuru mērķis ir lietotņu veikalos, piemēram, Apple App Store un Google Play, manipulēt ar lietotņu popularitātes rādītājiem vai palielinātu pozitīvu vērtējumu/atsauksmju skaitu.
Ļaunprātīga robotprogrammatūra
Viens no robotprogrammatūras ļaunprātīgas izmantošanas piemēriem ir automātiska uzbrukuma, piemēram, robottīkla pakalpojumatteices uzbrukuma, koordinēšana. Interneta robotprogrammatūras vai tīmekļa robotprogrammatūras var izmantot arī, lai veiktu krāpšanu ar klikšķiem, un MMORPG spēlēs kā datorspēļu robotprogrammatūras, kas automatizē konkrētu mērķu sasniegšanu. Citu kategoriju pārstāv surogātpasta roboti - interneta roboti, kas internetā mēģina nosūtīt lielu apjomu surogātpasta, parasti pievienojot reklāmas saites. Vairāk nekā 94,2% vietņu ir piedzīvojušas robotprogrammatūras uzbrukumus.
Ir nodalāmi šāda veida ļaunprātīgi roboti (un botu tīkli):
Visplašāk izmantotā pretbotu tehnika ir cilvēktestu jeb CAPTCHA izmantošana. Pakalpojumu sniedzēju piemēri ir Recaptcha, Minteye, Solve Media un NuCaptcha. Tomēr cilvēktesti nesniedz pilnīgu aizsardzību pret robotprogrammatūras ļaunprātīgu izmantošanu, jo to var apiet, izmantojot rakstzīmju atpazīšanu, drošības caurumus un captcha risināšanas nodošanu lētiem darbiniekiem.
Dešanela
Dešanela (fr; vīriešu dzimtē Dešanels) ir franču cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Labākais literatūras oriģinālavots (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākais literatūras oriģinālavots" (en) jeb "Oskara" balva par labāko literatūras oriģinālavotu bija balva, ko piešķīra autoram, pēc kura literārā darba veidots filmas scenārijs.
Balvu piešķīra sākot ar pirmo apbalvošanas ceremoniju 1929. gadā. Vēlāk, 1941. gadā, tika izveidota vēl viena līdzīgas nozīmes balva "Labākais oriģinālscenārijs". Abas balvas līdztekus tika piešķirtas līdz pat 1957. gadam (par 1956. gada filmām). Pēc tam balva "Labākais literatūras oriģinālavots" tika pilnīgi aizstāta ar balvu "Labākais oriģinālscenārijs".
Vairākkārtējie balvas ieguvēji
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvuši:
Pandora's Tower
Pandora's Tower, zināms arī kā Pandora's Tower: Until I Return to Your Side Japānā, ir darbības-lomu spēle, kuru izstrādājis Ganbarion un izdevis Nintendo Wii videospēļu konsolei. Izdota Japānā 2011. gada 26. maijā, Austrālijā 2012. gada 12. aprīlī un Eiropā 2012. gada 13. aprīlī.
Miklošs Horti
Naģbāņas vitēzs Miklošs Horti (hu, dzimis, miris ) bija Austroungārijas admirālis, Ungārijas reģents no 1920. gada līdz 1944. gada 15. oktobrim.
Pēc Ungārijas Padomju republikas nodibināšanās Horti kļuva par Ungārijas konservatīvo spēku līderi un pēc komunistu režīma sabrukuma, kad no Budapeštas evakuējās Rumānijas karaspēks, iegāja pilsētā, nodibinot labēju valdību. Horti tika iecelts par karalistes reģentu. Līdz 1922. gadam pēdējais Austroungārijas imperators Kārlis I divreiz neveiksmīgi centās ieņemt Ungārijas troni. Starpkaru periodā Horti realizēja nacionāli konservatīvu politiku, aizliedzot gan komunistu, gan galēji labējo Bultu krusta partiju, ārpolitikā apstrīdot Trianonas līgumu.
Trīsdesmitajos gados tuvinājās Hitlera Vācijai. Vīnes arbitrāžu rezultātā Ungārijai izdevās atgūt daļu no Pirmajā pasaules karā zaudētajām teritorijām. Ungārija Otrajā pasaules karā piedalījās kā Vācijas sabiedrotais, iebrūkot Dienvidslāvijā un PSRS, tomēr atsakoties no holokausta realizācijas. Pasliktinoties situācijai karā, Ungārija meklēja iespējas pāriet Sabiedroto pusē, tāpēc 1944. gada martā vācu karaspēks iegāja valstī, to okupēja un sāka ebreju deportāciju no valsts. 1944. gada 15. oktobrī Horti paziņoja, ka Ungārija izstājas no Ass valstīm un slēdz pamieru ar PSRS, tāpēc Horti tika arestēts un nogādāts Bavārijā. Pēc kara apmetās Portugālē, kur miris.
Deschanel
Deschanel var būt:
Vengerski
Vengerski ir ciems Alūksnes novada Ziemera pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 4 km no pagasta centra Māriņkalna, 5 km no novada centra Alūksnes un 200 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V383. Vengerskos atrodas olu un vistas gaļas ražošanas uzņēmums SIA "Alūksnes putnu ferma" (agrāk SIA "Vistako"), kas bija iekārtots 1960. gados būvētā putnu fabrikā, bet pēc modernizācijas 2017. gadā kļuva par otru pēc apjoma lielāko olu ražotāju Latvijā.
Obuļnīki
Obuļnīki ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V501.
Ziestu kalns
Ziestu kalns jeb Sestu kalns ir 216,5 m augsts paugurs, kas atrodas Vidzemes augstienē, Madonas novadā.
Ziestu kalnā atrodas ģeodēzisko uzmērījumu punkts "Sestukalns" N565024, E253812 (Strūves ģeodēziskā loka punkts).
Pilari fon Pilhavi
Pilari fon Pilhavi (de) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Zviedru Igaunijā 17. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Krievijā, 20. gadsimtā izceļojusi uz Vāciju.
Vēsture
Dzimtas aizsācējs Baltijā bija Vencels Pilars fon Pilhavs (1606–1675), kas 1656. gadā no Silēzijas ieradās Vidzemē un piedalījās Rīgas aizstāvēšanā pret Krievijas karaspēku. Pēc zviedru uzvaras viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Narvas cietokšņa komendantu. 1746. gadā dzimtu uzņēma Igaunijas bruņniecības un 1797. gadā Vidzemes bruņniecības matrikulā. 1855. gadā Krievijas impērijas Senāts Pilariem fon Pilhaviem piešķīra mantojamu baronu titulu.
Muižas
Dzimtai piederēja šādas muižas:
Ūdru iela (Jūrmala)
Ūdru iela ir iela Jūrmalā, Stirnuragu apkaimē. Ūdru iela sākas krustojumā ar Vikingu ielu un beidzas krustojumā ar Bebru ielu. Kopējais ielas garums ir 100 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ielā kustība norit vienā joslā. Ūdru ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Mazdzērve
Mazdzērve, arī Mazdzērves, agrāk Mazdzērves muiža, ir ciems Dienvidkurzemes novada Lažas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 6 km no pagasta centra Apriķiem, 43 km no novada centra Grobiņas un 195 km no Rīgas.
Litgrid
Uzņēmuma pārziņā ir Lietuvas elektrības augstsprieguma pārvades tīkls. Tas nodrošina arī elektrības pieslēgumus ar kaimiņvalstīm. Litgrid ir atbildīgs par Lietuvas elektrības tirgus integrāciju un attīstību.
AB Litgrid akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Vilnius Baltijas Oficiālajā sarakstā (kods LGD1L). Lielākais akcionārs ir Lietuvas Republikas Enerģētikas ministrijai piederošais UAB EPSO-G (97,51 %).
Vēsture
2009. gadā Eiropas Savienība pieņēma enerģētikas tirgus atvēršanas direktīvu "Trešā enerģijas pakete", lai elektrības un dabasgāzes ražošanas un pārdošanas operācijas nodalītu no to transportēšanas tīkliem. Lai izpildītu šo paketi, 2010. un 2011. gadā tika reorganizēts Lietuvas valstij piederošais elektroenerģētikas sektors.
2009. gada 9. oktobrī dibināts Lietuvos Energija meitas uzņēmums UAB LITGRID. 2010. gada 1. janvārī tas no Lietuvos Energija pārņēma elektrības pārvades sistēmas operatora funkcijas. Pārvades augstsprieguma tīkli un citas iekārtas palika Lietuvos Energija īpašumā, un UAB LITGRID tos īrēja. Lai nodrošinātu brīvu elektrības tirdzniecības tirgu Lietuvā, 2009. gada 4. decembrī UAB LITGRID dibināja meitas uzņēmumu AB BALTPOOL. 2010. gada 13. septembrī UAB LITGRID pārveidots par atvērtu akciju sabiedrību AB LITGRID.
2010. gada 28. oktobrī AB Lietuvos Energija nolēma elektrības pārvades sistēmas operatora un tirgus operatora aktivitātes atdalīt atsevišķā uzņēmumā. Jaunais uzņēmums AB LITGRID turtas dibināts 2010. gada 16. novembrī. 1. decembrī LITGRID turtas pārņēma elektrības pārvades operācijas no Lietuvos Energija, kļūstot par AB LITGRID 100 % īpašnieku. LITGRID turtas ieguva 61,13 % uzņēmumā UAB TETAS, kas veica elektrības objektu uzturēšanas, uzstādīšanas un remonta darbus, kā arī 61,13 % uzņēmumā UAB Energetikos Pajėgos, kas veica enerģētika objektu projektēšanas darbus. 97,5 % AB LITGRID turtas kapitāldaļu ieguva Enerģētikas ministrijai piederošais UAB Visagino atominė elektrinė. 2010. gada 22. decembrī LITGRID turtas akcijas sāktas kotēt Viļņas fondu biržā.
2011. gada 1. martā AB LITGRID apvienots ar mātes uzņēmumu AB LITGRID turtas. 1. martā uzņēmums AB LITGRID likvidēts. 14. martā AB LITGRID turtas mainīja nosaukumu uz AB LITGRID. 1. aprīlī uzņēmums Energetikos pajėgos pievienots meitas uzņēmumam TETAS. 18. maijā valstij piederošais uzņēmums AB Klaipėdos Nafta iegādājās BALTPOOL 33 % kapitāldaļu.
2012. gada 19. jūlijā dibināts uzņēmums UAB EPSO-G, kura īpašnieks bija Enerģētikas ministrija. 28. septembrī Visagino atominė elektrinė piederošie LITGRID 97,5 % kapitāldaļu nodoti EPSO-G.
2013. gada 7. janvārī LITGRID nodeva tam piederošos Elektros Tinklo Paslaugos 25,03 % kapitāldaļu uzņēmumam AB LESTO. Savukārt no LEST iegūti 38,87 % UAB TETAS kapitāldaļu, tādējādi kļūstot par tā vienīgo īpašnieku.
2014. gada 24. februārī dibināts meitas uzņēmums UAB Tinklo Priežiūros Centras, kas būtu atbildīgs par savienojumiem starp Lietuvas, Polijas un Zviedrijas energosistēmu savienojumiem.
2016. gada 1. martā enerģētikas biržas operatora Baltpool 67 % kapitāldaļu pārdoti uzņēmumam EPSO-G.
Karadža
Karadža (fa, ) ir pilsēta Irānā, Elbursa ostāna administratīvais centrs. 2016. gadā pilsētā dzīvoja 1,97 miljoni iedzīvotāji. Pēc šī rādītāja tā ir ceturtā lielākā Irānas pilsēta. Pilsēta atrodas 20 km uz rietumiem no Irānas galvaspilsētas Teherānas, Elbursa kalnu pakājē. Pēc Kepena klimata klasifikācijas Karadžā ir auksts pustuksnešu klimats (BSk).
Undīnes iela
Undīnes iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Undīnes iela sākas krustojumā ar Jūras ielu un beidzas krustojumā ar Jomas ielu. Kopējais ielas garums ir 190 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ielā kustība norit vienā joslā. Undīnes ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Decimetrs
Decimetrs (dm) ir mērvienība, kas atbilst 0,0001 kilometram, 0,001 hektometram, 0,01 dekametram, 0,1 metram, 10 centimetriem, 100 milimetriem. Decimetrs ir SI negatīvais daudzkārtnis, kas atrodas starp metru un centimetru.
Decimetrs uz lineāla
Decimetrs uz lineāla parasti netiek īpaši atzīmēts.
Brtnice
Brtnice (cz) ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Jihlavas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1234. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Cilvēki
Brtnice ir arhitekta Jozefa Hofmaņa (Josef Hoffmann, 1870—1956) dzimtā pilsēta.
Bātas iela
Bātas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Šosciemā. Bātas iela sākas krustojumā ar Vienības gatvi un beidzas krustojumā ar Spulgas ielu. Ielā pārsvarā ir savrupmāju apbūve.
Vēsture
Iela Rīgas plānā ir iezīmēta jau 1902. gadā ar nosaukumu Bates iela (de, ru), un iela veda uz Ēbeļmuižu. 1923. gadā ielas nosaukums precizēts uz mūsdienu. Nosaukums cēlies no apdzīvotas vietas Bātas, kas atradās tagadējā Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagastā. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela vācu valodā tika dēvēta par Bahtensche Straße.
Mišels Nejs
Mišels Nejs (fr; dzimis, miris ) bija franču maršals. Pirmais Elhingenes hercogs un Pirmais Maskavas princis (fr). Napoleons viņu nosaucis par "drosmīgāko no drosmīgākajiem" (Brave des braves).
Biogrāfija
Dzimis Zārluī (mūsdienās Vācijā) mucenieka ģimenē un strādājis valsts dienestā. 1787. gadā iestājies armijā. Piedalījies Francijas Revolucionārajos karos, cīnīdamies Ziemeļfrancijā, Beļģijā, Vācijā un Šveicē pret Sabiedroto karaspēku. 1804. gadā ieguva maršala dienesta pakāpi. Karoja Austrijā. 1805. gadā Nejs bija Lielās armijas (Grande Armée) VI korpusa komandieris. 1806. gada 14. oktobrī piedalījās Jēnas-Auerštetas kaujā. 1807. gada 14. jūnijā komandēja franču labo flangu Frīdlandes kaujā. No 1808. līdz 1811. gadam cīnījās Spānijā un Portugālē.
Nejs piedalījās Napoleona iebrukumā Krievijā. Tika ievainots Smoļenskas kaujā 1812. gada 16.-18. augustā. Komandēja franču centra sektoru Borodinas kaujā 1812. gada 7. septembrī. Pēc leģendas bija pēdējais franču karavīrs, kurš pa Kauņas tiltu pār Nemunu atstāja Krievijas teritoriju. Pēc Krievijas kampaņas piedalījās arī Licenes kaujā 1813. gada 2. maijā, Baucenes kaujā 1813. gada 20.-21. maijā, Dennevices kaujā 1813. gada 6. septembrī un Leipcigas kaujā 1813. gada 16.-19. oktobrī. 1814. gadā cīnījās Francijas teritorijā. Pēc Parīzes krišanas pierunāja Napoleonu atteikties no troņa. Luijs XVIII iecēla Neju par pēru palātas un kara padomes locekli.
Kad Napoleons pēkšņi atgriezās no trimdas Elbas salā, Nejs iesākumā karalim solīja karot pret Napoeonu, tomēr 1815. gada 17. martā pārgāja tā pusē. Piedalījās izšķirošajā Vaterlo kaujā, komandēdams centra sektoru. Pēc Napoleona sakāves arestēts un pēru palātas notiesāts uz nāvi. Nošauts 1815. gada 7. decembrī netālu no Parīzes observatorijas. Nāves sprieduma izpildi komandēja pats Nejs.
Honi
Honi (ka) ir pilsēta Gruzijā, Imeretijas mharē, Honi municipalitātes centrs. Izvietojusies valsts rietumu daļā Kolhidas zemienē 266 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 6. vai 9. gadsimtā. Joprojām darbojošā Honi baznīca celta 11. gadsimtā. 1529. gadā Honi kļuva par bīskapijas centru. Strauji izauga 19. gadsimtā kā tabakas audzēšanas un tirdzniecības centrs, vēlāk arī zīda audzēšanas un pārstrādes centrs. 1921. gadā piešķirts pilsētas statuss. 1936. gadā pārdēvēta par Culukidzi (წულუკიძე) par godu Honi dzimušajasm gruzīnu revolucionāram Aleksandram Culukidzem. 1989. gadā pilsētai atgriezts vēsturiskais nosaukums.
Ķemmveidīgā pavārpata
Apraksts
Ķemmveidīgā pavārpata ir daudzgadīgs, 30-80 cm garš lakstaugs, kurš veido blīvu velēnu. Augam ir stingrs, stāvs un aplapots stiebrs. Lapas ir 0,3-0,5 cm platas, zaļas vai pelēkzaļas, sarmatainas un nereti ierotītas. Stiebram mezglu ir maz. Lapas maksts vaļēja, mēlīte, 0,1 cm īsa un strupa. Vārpa ir aptuveni 5 cm gara, vārpiņas blīvi izveidotās divās, plakanās rindās, piešķirot vārpai ļoti raksturīgo ķemmveidīgo izskatu. Vārpiņas plēksnes ir lancetiskas, ķīļveidīgas, ar vienu dzīslu, pakāpeniski pāriet akotā. Ārējā zieda plēksne kaila, ar 3 dzīslām un ļoti īsu akotu. Grauda garums ap 0,4 cm. Zied jūnijā un jūlijā.
Irina Ļeščanka
Irina Ļeščanka (be; dzimusi Krivko (Крыўко) ) ir baltkrievu biatloniste.
Karjera
Ar panākumiem startējusi pasaules jauniešu un junioru čempionātos. Jauniešu (U-19) vecuma grupā izcīnījusi vienu sudraba un vienu bronzas medaļu stafetē. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem Kontiolahti U-21 vecuma grupā izcīnīja bronzu iedzīšanas distancē.
Pasaules kausā piedalās kopš 2011.—2012. gada sezonas. Savu pirmo individiālo medaļu PK posmos izcīnījusi 2017. gada decembrī Ansī, iegūstot otro vietu 12,5 kilometru distancē ar kopēju startu.