cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romans Reinss
Leati Džozefs Anoai (en), plašāk zināms ar iesauku Romans Reinss (Roman Reigns, dzimis ), ir Amerikas Savienoto Valstu profesionālais cīkstonis un bijušais amerikāņu futbola spēlētājs. Četras reizes kļuvis par WWE čempionu, no kurām trīs reizes turējis smagsvara čempiona jostu, bet 2018. gada augustā kļuva par WWE universālo čempionu (WWE Universal Championship), pieveicot Broku Lesnaru. Pašlaik (2018. gadā) Romans Reinss ir noslēdzis līgumu ar RAW zīmolu.
2010. gadā Romans Reinss noslēdza līgumu ar WWE, lai strādātu to attīstīšanās teritorijā, tajā laikā Floridas Čempionu Cīkstēšanos (Florida Championship Wrestling).
Leati Anoai 2007. gadā spēlēja Nacionālās futbola līgas (NFL) komandās Minnesota Vikings un Jacksonville Jaguars, kā arī 2008. gadā kanādiešu futbola komandā Edmonton Eskimos. 2010. gadā sāka piedalīties WWE rīkotajās restlinga sacensībās.
Afoņa
Filma stāsta par santehniķi Afanasiju Borščovu, kurš mēģina labiekārtot savu dzīvi.
Andris Krūmiņš (sportists)
Andris Krūmiņš (dzimis Talsos) ir bijušais Latvijas pludmales volejbolists, tagad treneris un sporta menedžeris.
Karjera
A. Krūmiņš ir viens no pieredzējušākajiem pludmales volejbolistiem Latvijā, kā viens no pirmajiem sācis piedalīties starptautiskajos turnīros vēl pagājušā gadsimta deviņdesmito gadu otrajā pusē.
Kopš 1997. gada startējot ārpus Latvijas robežām, A. Krūmiņš sāka startēt duetā ar Normundu Linkēviču, bet ilgstošākā un sekmīgākā sadarbība veidojās ar Jāni Grīnbergu. Kopumā šis Latvijas pludmales volejbola duets, kurš izveidojās 1999. gadā, startēja 29 starptautiskos turnīros. Ievērojama daļa volejbolistu ziemas sezonā startēja klasiskajā volejbolā, bet vasaras sezonā devās uz sacensībām pludmales volejbolā — arī A. Krūmiņš, kurš ar partneri J. Grīnbergu jau 1999. gada augustā spēja "Challenger" sērijas posmā ierindoties piektajā vietā, turpmāk sekmīgi piedaloties dažāda līmeņa sacensībās, līdz brīdim 2002. gadā, kad latvieši uzvarēja Eiropas čempionāta pirmo sezonas posmu, sacensības sākot ar startu jau pamatturnīrā, bez nepieciešamības piedalīties kvalifikācijas kārtās. Duets Krūmiņš/Grīnbergs sevi ierakstījuši kontinenta pludmales volejbola vēsturē — Eiropas Volejbola konfederācijas (CEV) rīkotais Eiropas čempionāta finālturnīrs pludmales volejbolā, savā statistikā glabā latviešu volejbolistu vārdus rangu pirmajā desmitā.
Pašu mājās duets Krūmiņš/Grīnbergs atzīmējušies nacionālajā čempionātā un "Saulkrastu kokteiļa" pludmales volejbola sacensībās. A. Krūmiņš izcīnījis Latvijas čempiona titulu 7 reizes.
Sabiedriskā darbība
A.Krūmiņš 2008. gadā nodibināja Pludmales volejbola akadēmiju — pludmales volejbola treniņu un apmācību platformu, kurā izglīto par pludmales volejbolu. un veido dažādas sagatavotības pakāpes apmācību grupas Pludmales volejbola akadēmija pašlaik (2018) darbojas pludmales sporta un izklaides centrā "Brazīlija".
Privātā dzīve
Andris Krūmiņš ir precējies — sieva Aija, laulībā dzimuši divi dēli.
Vilnis Krieviņš
Vilnis Krieviņš (dzimis Liepājā) ir latviešu mūziķis.
Mācījies Liepājas 6. vidusskolā. 1976. gadā iestājies Liepājas mūzikas vidusskolā, kur sākotnēji mācījies mūzikas teorijas klasē, bet vēlāk - sitaminstrumentu klasē. Mūzikas vidusskolu gan nav pabedzis.
1976. gadā sācis sist bungas Liepājas Tirdzniecības darbinieku kultūras nama ansamblī. No 1978. līdz 1980. gadam bijis bundzinieks ansamblī "Corpus" Grobiņas kultūras namā. No 1980. līdz 1985. gadam bijis grupas "Līvi" bundzinieks; šajā laikā sarakstījis arī dažas dziesmas. Pēc "Līvu" posma muzicējis arī grupās "Remix", "Elpa" un "Arhīvs", kā arī Nīcas kultūras nama ansamblī un Igo pavadošajā ansamblī; Vilnis Krieviņš ar Igo sadarbojies līdz 2013. gadam.
1999. ticis iekļauts togad dibinātās grupas "The Hobos" sastāvā. Piedalījies arī "Līvu" un liepājnieku kopīgajos koncertos, projektā "Leģions", Raimonda Paula koncertos, kā arī dažādu mūziķu studijas ierakstos un vienreizējos projektos.
Sēčeņi termālie baseini
Kompleksa izveide sākta plānot 19. gadsimta 80. gados. Sēčeņi termālie baseini atklāti 1913. gadā, nosaukti ungāru politiķa Ištvāna Sēčeņi vārdā. Pilsētas parkā izvietota termālo baseinu ēkas ir būvētas neobaroka stilā.
Kopā kompleksā ietilpst 3 āra baseini un 15 baseini telpās, dažāda veida pirtis un procedūru telpas.
Latvijas Universitātes Rakstu māja
Latvijas Universitātes Rakstu māja būs Latvijas Universitātes Bibliotēkas, sešu fakultāšu (Biznesa vadības un ekonomikas, Humanitāro zinātņu, Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas, Sociālo zinātņu, Vēstures un filozofijas un LU Teoloģijas fakultātes), kā arī Filozofijas un socioloģijas, Latviešu valodas un Latviešu Vēstures institūtu kopīgs akadēmiskais centrs Jelgavas ielā 1, Torņakalnā Rīgā. LU Rakstu māja būs trešā ēka 4,5 hektārus plašajā teritorijā, kur paredzēts izveidot LU studentu pilsētiņu, kurā ietilps arī Dabas māja, Zinātņu māja, Tehnoloģiju māja, Veselības māja, Sporta māja, kā arī Studentu un viesu māja.
Celtniecība
Rakstu mājas būvniecībai 2017. gada 20. jūlijā Latvijas Universitāte noslēdza līgumu ar Eiropas investīciju banku par aizdevumu 30 miljonu eiro apmērā. Rakstu mājas būvniecības iepirkums sākotnēji tika izsludināts 2018. gada pavasarī, prognozētā līgumcena bija 33 miljoni eiro. Pieteicās septiņi būvuzņēmumi, tomēr septembrī LU rektora pienākumu izpildītājs Gvido Straube paziņoja, ka iepirkums ir apturēts un tiek veidota arī jauna iepirkuma komisija. 2019. gada novembrī LU izsludināja jaunu iepirkumu par Rakstu mājas būvprojekta izstrādi, autoruzraudzību un būvniecību. Paredzamā līgumcena bija norādīta 35 miljoni eiro. LU plānoja līdz 2020. gada pavasarim noslēgt līgumu par projektēšanu un būvēšanu, bet ēku nodot ekspluatācijā 2023. gada maijā, taču 2020. gada martā Iepirkumu uzraudzības birojs (IUB) aizliedza slēgt līgumu par Rakstu mājas būvniecības iepirkumu, jo janvārī būvfirma SIA “Merks” bija iesniegusi sūdzību par būvprojekta izstrādes, autoruzraudzības un būvniecības iepirkumu.
2021. gada 18. jūnijā kļuva zināms, ka Rīgas pilsētas būvvalde izsniedza būvatļauju LU Akadēmiskā centra Rakstu mājas būvniecībai, kas atradīsies uz dienvidiem no Zinātņu mājas, blakus Vienības gatvei. Pēc tās atklāšanas uz šo LU ēku pārcelsies sešas LU humanitāro un sociālo zinātņu fakultātes, kā arī trīs institūti, LU Studentu biznesa inkubators, LU Starpnozaru izglītības inovāciju centrs, Studentu pašpārvalde un Radio Naba studija.
Ēka
Rakstu mājas kopējā virszemes stāvu platība plānota 32 000 m2, kas sadalīta astoņos virszemes stāvos. Tā nodrošinās studiju vietas 4500 studentiem un 400 darbavietas personālam. Rakstu mājā būs transformējama 500 sēdvietu liela auditorija, meditācijas telpa, izstāžu zāle, kā arī divi ātriji.
2022. gada 25. augustā ielika Rakstu mājas pamatakmeni. LU Rakstu mājas būvniecībā un iekārtošanā investēja aptuveni 49 miljonus eiro (30 miljoni eiro no Eiropas Investīciju bankas, 11,5 miljoni eiro – no Eiropas Padomes Attīstības bankas un 7,4 miljoni eiro no LU). Pēc projekta pārskatīšanas ēkas platību samazināja līdz 26 000 m2, bez sešām fakultātēm un institūtiem izvietojot arī LU bibliotēku, Biznesa inkubatoru, LU Kultūras centru un amatiermākslas kolektīvus.
Aigars Voitišķis
Aigars Voitišķis (dzimis Aknīstē) ir latviešu mūziķis un komponists.
4 gadu vecumā ar ģimeni pārcēlies uz Iecavu, kur mācījies skolā. Pāris gadus Bauskas mūzikas skolā apguvis akordeona spēli. Vēlāk pašmācības ceļā iemācījies ģitārspēli un pievienojies Iecavas vidusskolas un Iecavas kultūras nama ansambļiem. Spēlējis arī Misas kūdras fabrikas ansamblī un Aigara Grāvera un Jura Riekstiņa izveidotajā grupā "Kompresors". 1984. gadā pievienojies grupai "Jumprava", ko kopā ar Ingu Ulmani pametis 1987. gadā, lai izveidotu grupu "Lādezers".
Sacerējis dziesmas gan saviem mūzikas projektiem, gan citiem izpildītājiem. 1997. gadā sācis piedalīties grupas "Jauns Mēness" darbībā un dziesmu tapšanā. 2009. gadā izdevis soloalbumu "Stikla laivas", kurā izmantota Pētera Brūvera dzeja. Regulāri piedalās projektā "Dabas koncertzāle", kā arī raksta dziesmas bērnu projektam "Brīnumskapis".
Mencas un makšķerniekzivis
Mencas un makšķerniekzivis (Paracanthopterygii) ir viena no starspuru klases (Actinopteri) divīzijām, kas pieder īsto kaulzivju infraklasei (Teleostei). Tā apvieno 4 mūsdienās dzīvojošu zivju kārtas. 2016. gadā virskārtas sistemātikā ir ieviestas ievērojamas izmaiņas — vairākas kārtas vairs netiek sistematizētas šajā virskārtā, bet vairākas dzimtas kļuvušas par jaunām kārtām.
Kopīgās īpašības
Šīs grupas zivju spurām nav asu staru. Vēdera spuras (ja tādas ir) atrodas ķermeņa priekšgalā, apmēram zem rīkles, zem krūšu spurām vai tām priekšā (izņemot foreļasarveidīgajām). Žaunu loki nav vairāk par sešiem, no kuriem četri ir asmeņveidīgi, bet divi, ja tie vispār ir, ir kā mati. Parasti nav tauku spuras, izņemot dažas foreļasaru sugas.
Sistemātika
Mencu un makšķerniekzivju virskārta (Paracanthopterygii)
Anžo (airētājs)
Anžo (fr; vārds nav zināms) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Anžo startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Francijas komandas Club Nautique de Dieppe dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Mesons (airētājs)
Mesons (fr; vārds nav zināms) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Mesons startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Francijas komandas Club Nautique de Dieppe dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Galvaskausu tornis
Galvaskausu tornis (sr) ir 19. gadsimta sākumā no cilvēku galvaskausiem izveidots tornis Serbijas pilsētā Nišā.
Pirmā serbu sacelšanās laikā 1809. gada 31. maijā netālu notika Čegaras kauja, kurā serbu līderis Stevans Sindželičs, redzēdams neizbēgamo sakāvi, uzspridzināja sevi un apkārtējos karavīrus. Osmaņu līderis vezīrs Huršīds-pašā, lai iebaidītu serbus, lika no kritušo serbu galvaskausiem uzmūrēt torni. 4,5 metrus augstajā tornī 14 rindās tika iemūrēti 952 galvaskausi.
Pēc osmaņu atkāpšanās 1878. gadā pār torni tika izbūvēts jumts, bet 1892. gadā ap torni izbūvēja kapelu. 2013. gadā torņa sienās saglabājušies 58 galvaskausi. Tornis tiek uzskatīts par vienu no serbu neatkarības simboliem.
Zenta Tretjaka
Zenta Tretjaka (dzimusi Jelgavā) ir Latvijas baltkrievu policiste, juriste un politiķe. Bijusi divu Saeimas sasaukumu deputāte, pārstāvot partiju "Saskaņa", kā arī Jelgavas novada un Jelgavas pilsētas domes deputāte.
Dzīvesgājums
2006. gadā absolvējusi Latvijas Policijas akadēmijā, iegūstot jurista diplomu, un 2008. gadā Baltijas Starptautisko akadēmiju, iegūstot maģistra grādu civiltiesībās.
2010. gadā Z. Tretjaka bija Valsts policijas Zemgales reģiona pārvaldes Jelgavas iecirkņa priekšniece. Kopš 2011. gada — izdienas pensijā, policijas pulkvežleitinanta pakāpē.
Darbojusies Latvijas valsts aizsardzības fonda biedrībā "Lāčplēsis" un Jelgavas baltkrievu biedrībā "Zlata”.
Politiskā darbība
2013. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēta par Jelgavas novada pašvaldības deputāti no no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta.
2014. gadā ievēlēta 12. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta un līdz 2018. gadam bija Saeimas deputāte (debatējusi tikai vienu reizi — 2015. gada novembrī). 2015. gadā Z. Tretjakai tika atteikta pielaide valsts noslēpumam.
2018. gadā viņa nesekmīgi kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, tāpat ievēlēšanai pietiekošu vēlētāju atbalstu neguva 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās. 2021. gada pašvaldību vēlēšanās Z. Tretjaka tika ievēlēta Jelgavas domē. 2022. gadā viņa kļuva par 13. Saeimas deputāti, stājoties mandātu nolikušā Ivara Zariņa vietā. Rudenī kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās, kurās "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
FK Mordovia
Futbola klubs "Mordovia" (ru) ir Krievijas futbola klubs no Mordvijas lielākās pilsētas Saranskas, spēlē Krievijas futbola Nacionālajā līgā (otrajā valsts līmenī). Mājas spēles aizvada Mordvijas arēnā. Klubs dibināts 1961. gadā. Trīs sezonas, 2012.—2013., 2014.—2015. un 2015.—2016. sezonā, spēlējis Krievijas futbola Premjerlīgā.
Turahana mauzolejs
Turahana mauzolejs (bašk. Турахан кәшәнәһе) ir 14-15. gadsimta mauzolejs (kešene) Baškortostānas Čišminskas rajonā. Atrodas 12 km uz dienvidrietumiem no rajona centra blakus ceļam, kas savieno Čismas ciematu ar Verhnije Termi ciemu. Pastāv uzskats, ka agrāk blakus atradās akmens mošeja, kas kopā ar mauzoleju veidoja vienotu rituāli-arhitektonisko ansambli. Saskaņā ar dažiem pieņēmumiem, kešene bija "tiesas nama" vieta, kur notika tiesas prāvas.
Apraksts
Turahana mauzolejs celts no rupji aptēstiem akmeņiem. Tā pamatni veido 6,6х6 metrus liels taisnstūris. 1,8 metru augstumā sienas pāriet astoņstūra piramīdā un noslēdzas ar kupolveida velvi. Mauzolejam ir neliela taisnstūra piebūve, kas kalpo par ieeju. Sienu biezums ir vairāk nekā 1 metrs, bet augstums līdz kupolam — 8 metri. Pēc V.Jumatova apraksta (1845.g.), jumtā bija ozolkoka durvis ar izvirzītu papēdi un tapu, lai tās nostiprinātu akmens izgriezumos.
Pašlaik celtni iekļauj mūsdienīgs metāla nožogojums ar aizslēdzamiem vārtiem. Arī ieeja mauzolejā ir aizslēgta.
Par Turahanu
Nav nekādu ziņu par to, kas bija Turahans (Turuhans). Viņa izcelsme, dzīves laiks un gaitas nav zināmi. Visu, ko par viņu stāsta, nav balstīts vēsturiskos avotos. Daži uzskata, ka viņš bija čingizīds (Čingishana tiešs pēctecis), kurš klejoja pa Irtišu, netālu no mūsdienu Toboļskas. Iekšēju nesaskaņu dēļ ar radiniekiem viņš pameta Rietumsibīriju un nonāca baškīru zemē. Jāatzīmē, ka tajos senajos laikos baškīri apdzīvoja daudz plašākus apgabalus un mūsdienu Toboļskas rajonā arī klejoja šīs tautas pārstāvji.
Pēc citas versijas Turahans bija ietekmīgā Basmana hana brālis, kura vara izplatījās pa abām Dienvidurālu nogāzēm. Turahans tika nogalināts iekšējā konfliktā, kas viduslaikos nebija reta parādība. P.Ričkovs rakstīja, ka līdz krievu atnākšanai un Ufas dibināšanai, pilsētas vietā atradās samērā liela pilsēta. Turahans tur dzīvoja ziemas periodā. Tā ir t.s. Velna apmetne "Zelena rošča" sanatorijas teritorijā, Karaidelas upes krastā. Bet vasarā Turahans pārcēlās uz Termas ciemu rajonu, kur arī atrodas viņa mauzolejs.
Mūsdienu publikācijās arī var sastapt apgalvojumus, ka Turahans valdīja Baškortostānā 16. gadsimta sākumā. Šežere burzjanu, kipčaku, userganu un tamjanas baškīru starpā ir nostāsti par to, ka uz Turatau kalna pie Belojes upes atradās Turahana mītne. Viņš bija neatkarīgs baškīru tautas hans. Viņa dēls bija Kusemhans. Tajā laikā notika cīņa ar Buraka hanu no Sarajčika zemes un ūdens dēļ. Turahanu it kā nogalināja kopā ar viņa brāli Basmanu nagajietis Altakars.
Pols Kokjē
Pols Kokjē (fr) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, vairākkārtējs Eiropas čempions.
Žils Demarē
Žils Pols Demarē (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Demarē startēja divās airēšanas disciplīnās — stūrmaņa četriniekos un astoņniekos. Abās šajās disciplīnās viņš bija Francijas komandas Société Nautique de la Marne dalībnieks. Komanda šajās disciplīnās startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Edigejs
Edigejs (ﺋﻳﺩﺌﮔﻪﻲ, mn — Idiqu, ap 1352—1419) bija nogajiešu emīrs no mangitu klana, kurš pēc viņa pretinieka hana Tohtamiša nāves no 1395. līdz 1418. gadam valdīja Zelta Ordas hanu Timura Kutluga (1395—1399), Šadibeka (1399—1408), Bulata (1407—1411), Timura Kutluga dēla Timura (1411—1412) un Čokres (1414—1416) vārdā, cīnoties ar hana Tohtamiša dēliem Džalaladinu (1412—1413), Kerimu Birdi (1413—1414) un Kepeku (1414).
Dzīvesgājums
Dzimis aptuveni 1352. gadā beklerbeka Baltičaka ģimenē, kuru 1378. gadā nogalināja hans Tohtamišs. Edigeja māsa apprecējās ar Samarkandas emīru Tamerlanu un viņš izvirzījās par vienu no galvenajiem karavadoņiem, vadot Tamerlana karaspēku 1391. gada karagājienā pret hanu Tohtamišu.
Kad 1395. gadā Tamerlans nopostīja Zelta Ordas galvaspilsētu Saraju Berki un Krimas ostas, hans Tohtamišs aizbēga pie Lietuvas dižkunigaiša Vītauta, par Ordas hanu (krievu avotos — caru) Tamerlans iecēla hana Urusa mazdēlu Timuru Kutlugu. 1398. gadā Vītauts ieņēma cietoksni pie Dņepras upes grīvas un paplašināja Lietuvas teritoriju līdz pat Melnās jūras piekrastei. 1399. gada maijā viņš Kijivā izsludināja krusta karu pret tatāriem, ko apstiprināja Romas pāvests Bonifācijs IX. 1399. gadā Zelta Ordas karaspēks Edigeja vadībā uzvarēja Lietuvas karaspēku kaujā pie Vorsklas. Edigejs veica valsts apvērsumu, nogalināja Timuru Kutlugu un par hanu iecēla viņa jaunāko brāli Šadibeku. Pēc Tamerlana nāves Edigejs par Horezmas emīru iecēla savu vasali Inku.
1407. gadā Edigejs sastrīdējās ar Šadibeku un par hanu iecēla viņa dēlu Bulatu (Puladu). 1408. gadā Edigejs nopostīja Maskavas kņazistes pilsētas un Rjazaņu, taču Maskava atpirkās, samaksājot 3000 rubļu. 1411. gadā par Ordas hanu kļuva Timura Kutluga dēls Timurs, kas sacēlās pret Edigeja virsvaru, Edigejs bēga uz Horezmu, taču drīz vien atgriezās Ordā un 1416. gadā ieņēma Kijivu.
1419. gadā viņu nogalināja kāds no Tohtamiša dēliem.
Klemāns Dorliā
Albērs Emīls Klemāns Dorliā (fr; dzimis, miris ) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Dorliā startēja divās airēšanas disciplīnās — stūrmaņa četriniekos un astoņniekos. Abās šajās disciplīnās viņš bija Francijas komandas Société Nautique de la Marne dalībnieks. Komanda šajās disciplīnās startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Dominikāna olimpiskajās spēlēs
Dominikāna olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1964. gada, kad vasaras olimpiskās spēles notika Tokijā. Kopš tā laika tā ir piedalījusies pilnīgi visās vasaras olimpiskajās spēlēs. Līdz šim Dominikāna nav tikusi pārstāvēta ziemas olimpiskajās spēlēs.
Līdz šim Dominikāna olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 12 olimpiskās medaļas. Pirmo medaļu Dominikāna izcīnīja 1984. gada Losandželosas spēlēs. Kopš 2004. gada Atēnu spēlēm tā ir izcīnījusi olimpiskās medaļas katrās nākamajās vasaras spēlēs. Visvairāk medaļu — 5 medaļas — ir izcīnītas vieglatlētikā. Ar medaļām bagātākais Dominikānas sportists ir vieglatlēts Felikss Sančess, kurš izcīnījis divas zelta medaļas.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Korvinu pils
1446. gadā to sāka būvēt Transilvānijas vojevoda Jānošs Huņadi, uz mazākas pils pamatiem, ko Svētās Romas imperators Sigismunds bija piešķīris Jānoša tēvam Vojkam. Vēlās gotikas/agrās renesanses stilā pils tika celta divos posmos - no 1441. līdz 1446. gadam un no 1446. līdz 1453. gadam. Pēc Jānoša nāves pili mantoja Ungārijas karalis Māķāšs Huņadi. Nostāsti vēsta, ka pilī 7 gadus ieslodzījumā pavadīja Vlads III Drakuls. Māķāšam pils piederēja līdz 1508. gadam, pēc kura pils saimnieki nomainījās 22 reizes. 17. gadsimta pili pārbūvēja Gābors Betlens. 18. gadsimtā pils pārgāja Hābsburgu īpašumā, un tā kalpoja kā administratīvais centrs rūdas ieguvei apkaimē. 1854. gadā pils izdega. Restaurācijas darbi tika veikti no 1868. līdz 1874. gadam, kā arī no 1956. līdz 1968. gadam. 1975. gadā pils tika atvērta apmeklētājiem kā muzejs.
Atklātā tirgus operācijas
Atklātā tirgus operācijas(angļ. Open Market Operations - OMO) ir viens no galvenajiem centrālās bankas monetārās politikas rīkiem. Atklātajā tirgū vērtspapīri tiek pirkti (vai pārdoti) ar mērķi palielināt (vai samazināt) naudas daudzumu finanšu sistēmā.
Tās tiek izmantotas naudas tirgus procentu likmju pārmaiņu virzībai, likviditātes jeb brīvo līdzekļu apjoma regulēšanai, kā arī lai dotu signālus par ECB monetārās politikas nostāju. Atklātā tirgus operācijas parasti veic valstu centrālās bankas pēc ECB iniciatīvas.
Peronjē (airētājs)
Peronjē (fr; vārds nav zināms) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Atklātā tirgus operācijas
Tirgus operāciju veidi
Atklātā tirgus operācijas var iedalīt šādi:
Peronjē (airētājs)
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Peronjē startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Francijas komandas Club Nautique de Français dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Linda Ozola
Linda Ozola (dzimusi ) ir latviešu filoloģe, tulkotāja un politiķe. Šobrīd Rīgas domes deputāte un domes priekšsēdētāja vietniece, ievēlēta no "Konservatīvo" saraksta, taču no partijas izstājusies. Bijusi 13. Saeimas deputāte.
Atklātā tirgus operācijas
Tirgus operāciju veidi
• ilgāka termiņa refinansēšanas operācijas
• precizējošās operācijas.
Linda Ozola
Dzīvesgājums
2001. gadā Latvijas Universitātē ieguvusi bakalaura grādu angļu—norvēģu filoloģijā. 2011. gadā Latvijas Universitātē ieguvusi maģistra grādu konferenču tulkošanā.
Atklātā tirgus operācijas
Tirgus operāciju veidi
• Strukturālas operācijas, izmantojot reversos darījumus, tiešos darījumus un parāda sertifikātu emisiju.
Tirgus operāciju loma
Atklātā tirgus operācijām ir svarīga loma procentu likmju kontrolē, likviditātes stāvokļa pārvaldībā tirgū un monetārās politikas ievirzes paziņošanā. Eurosistēmas regulārās atklātā tirgus operācijas ir vienas nedēļas likviditātes nodrošināšanas operācijas euro (galvenās refinansēšanas operācijas jeb GRO) un trīs mēnešu likviditātes nodrošināšanas operācijas (ilgtermiņa refinansēšanas operācijas jeb ITRO). GRO kalpo tam, lai virzītu īstermiņa procentu likmes, pārvaldītu situāciju likviditātes jomā un paziņotu monetārās politikas ievirzi eurozonā, savukārt ITRO nodrošina finanšu nozarei papildu – ilgāka termiņa – refinansēšanu. Mazāk regulāras atklātā tirgus operācijas ir precizējošās operācijas un strukturālās operācijas. Precizējošo operāciju mērķis ir reaģēt uz negaidītām likviditātes svārstībām tirgū, it īpaši lai mazinātu to ietekmi uz procentu likmēm, savukārt strukturālo operāciju galvenais mērķis ir pastāvīgi koriģēt euro sistēmas strukturālo pozīciju attiecībā pret finanšu nozari.
Linda Ozola
Politiskā darbība
2017. gada pašvaldību vēlēšanās L. Ozola tika ievēlēta Rīgas domē no Jaunās konservatīvās partijas.
2018. gada Saeimas vēlēšanās viņa tika ievēlēta 13. Saeimā. 2019. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās. 2019. gada oktobrī sabiedrības sašutumu izraisīja L. Ozolas pacilātais ieraksts Twitter par atrašanos Turcijā brīdī, kad Turcija tika veikusi militāru uzbrukumu Sīrijai.
2020. gadā L. Ozola nolika Saeimas deputāta mandātu pēc tam, kad ārkārtas vēlēšanās tika ievēlēta Rīgas domē. Viņa kļuva arī par vienu no trim vicemēriem — domes priekšsēdētāja Mārtiņa Staķa vietniekiem. Viņa ir arī Rīgas domes drošības, kārtības un korupcijas novēršanas jautājumu komitejas priekšsēdētāja un sociālo jautājumu komitejas locekle.
Solta
"Solta" (en) ir 2010. gada trilleris, kura režisors ir Filips Noiss. Galvenās lomas atveido Andželīna Džolija, Līvs Šreibers, Čīvetels Edžiofors un Daniels Olbrihskis. Filmas pirmizrāde notika Holivudā.
Linda Ozola
Politiskā darbība
2023. gada janvārī L. Ozola paziņoja par izstāšanos no partijas "Konservatīvie", bet vēlāk, kopā ar bijušajiem Rīgas domes "Konservatīvo" frakcijas deputātiem Jāni Ozolu un Dāvi Staltu, kā arī bezpartijisko Māri Mičerevski, bija starp jaunās Rīgas domes frakcijas "Kods Rīgai" veidotājiem.
Solta
Filma 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā skaņa".
Filmā CIP aģentei, kuru apsūdz spiegošanā, jābēg ar mērķi attaisnot sevi.
Bamirs Topi
Bamirs Topi (sq,, dzimis ) ir Albānijas politiķis, no 2007. līdz 2012. gadam bija Albānijas prezidents. Pēc profesijas Bamirs Topi ir biologs–veterinārārsts, absolvējis Tirānas Lauksaimniecības universitāti. Bamirs Topi ir Albānijas Demokrātiskās partijas biedrs, Albānijas parlamentā ir kopš 1996. gada. No 1996. līdz 1997. gadam bija Albānijas lauksaimniecības ministrs.
Evija Gulbe
Evija Gulbe (dzimusi Rīgā) ir latviešu bērnu dzejniece un rakstniece.
Biogrāfija
Evija Gulbe mācījusies Rīgas Hanzas vidusskolā. 2007. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti. Strādājusi par latviešu valodas un literatūras skolotāju Rīgas Hanzas vidusskolā un raidījumu moderatori AS "Radio SWH" (pseidonīms Juta Jazz). 2017. gadā uzņemta Rakstnieku savienībā. Kopš 2018. gada Latvijas Bērnu un jaunatnes literatūras padomes valdes locekle.
Rakstniecība
Pirmā publikācija - dzejolis "Ar sešām kājām" publicēts jauniešu laikrakstā "LaBa" 1990. gada 11. decembrī. Pirmā grāmata „Koko un Riko” (2011) godalgota konkursā „Zvaigznes grāmata 2010. Latviešu oriģinālliteratūra bērniem un jauniešiem” un lasīšanas veicināšanas programmā „Bērnu un jauniešu žūrija 2012”. 2013. gadā E. Gulbe saņēmusi atzinību par labāko stāstu bērniem festivālā „Prozas lasījumi”. 2017. gadā Latvijas Leļļu teātrī iestudētas izrādes „Koko un Riko” un „Koko un Riko. Piedzīvojums ziemā”.
Sorels (airētājs)
Sorels (fr; vārds nav zināms) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Sorels startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Francijas komandas Club Nautique de Français dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Reinss
Reinss (en, Reigns) var būt:
Centrālā Java
Centrālā Java (id) ir viena no Indonēzijas provincēm un atrodas Javas salas vidusdaļa. Centrālajai Javai ir sauszemes robeža ar Rietumjavas provinci rietumos, Jogjakartu dienvidos, bet austrumos ar Austrumjavas provinci. Ziemeļos to apskalo Javas jūra, bet dienvidos — Indijas okeāns. Provinces administratīvais centrs ir Semarana.
Etniski tā ir javiešu tautas etniskā teritorija, kuri ir lielākā etniskā grupa Indonēzijā un sastāda 98% provinces iedzīvotāju. Kopā ar Jogjakartu Centrālā Java tiek uzskatīta par javiešu kultūras centru. Tā kā lielākā daļa mūsdienu indonēziešu ir javiešu izcelsmes, Centrālajai Javai ir liela ietekme uz Indonēzijas sociālo, politisko un ekonomisko dzīvi.
Reljefs
Apmēram trešdaļā provinces ir izteikti kalnains reljefs. Provincē 38% zemju ir ar 0—2% slīpumu, 31% zemju slīpums ir 2—15%, 19% slīpums ir 15—40%, bet pārējā daļa 12% slīpums ir lielāks par 40%.
Centrālās Javas ziemeļu piekrastes reģionā ir šaura zemiene. Brebesas reģionā rietumos tā ir 40 km plata no krasta, savukārt Semaranā tā ir tikai 4 km plata. Šis līdzenums turpinās ar Semaranas-Rembanas ieplaku austrumos. Demakas pilsēta Demakas sultanāta laikmetā atradās jūras piekrastē un kļuva par plaukstošu ostu, bet tagad tā atrodas10 km no jūras. Semaranas piekrastē savukārt notiek sauszemes iegrimšana gruntsūdeņu izsūknēšanas dēļ.
Apgabala dienvidos atrodas Ziemeļu krīta kalni un Kendenas kalni, kas sastāv galvenokārt no kaļķakmens un stiepjas līdz Austrumjavas iekšienei.
Galvenā kalnu grēda Centrālajā Javā ir Ziemeļu un Dienvidu Serajas kalni. Ziemeļu daļa veido kalnu ķēdi, kas savieno Bogoras grēdu Rietumjavā ar Kendenas kalniem austrumos. Šīs kalnu grēdas platums ir ap 30—50 km; rietumu galā atrodas Slameta kalns, kas ir augstākais kalns Centrālajā Javā (3428 m), kā arī otrs augstākais kalns Javā, un austrumu galā ir Dijenas plato ar Prahu un Unarana kalna virsotnēm. Starp Ziemeļu un Dienvidu Serajas kalnu grādām ir Serajas upes ieleja, kas stiepjas no Purvokerto līdz Vonosobo. Uz austrumiem no šīs ieplakas atrodas Sindoro un Sumbingas vulkāns, savukārt austrumos (Magelanas un Temangunas reģionos) ir ieplakas turpinājums, ko ierobežo Merapi un Merbabu kalns.
Centrālās Javas dienvidu krasta apgabalā arī ir šaura zemiene, kuras platums ir 10—25 km. Te ir arī Dienvidu Gombonas karsta apgabali. Slīpi pakalni stiepjas paralēli krastam no Jogjakartas līdz Čilacapai. Uz austrumiem no Jogjakartas ir kaļķakmens kalnu apgabals, kas stiepjas līdz Austrumjavas dienvidu krastam.
Ūdeņi
Upes, kas ieplūst Javas jūrā, ir Solo upe (Bengawan Solo), Kali Pemali, Kali Čomala un Kali Bodri, savukārt upes, kas ieplūst Indijas okeānā, ir Seraju, Bogovonto, Luk Ulo un Progo. Solo ir garākā upe Javas salā (572 km); tās avots ir Sevu kalnos dienvidos, šī upe plūst uz ziemeļiem, šķērso Surakartas pilsētu un visbeidzot dodas uz Austrumjavu un ietek jūrā netālu no Surabajas.
Starp lielākājām ūdenstilpēm Centrālajā Javā ir Rovo vulkāna ezers (Pati reģions), Gadžahmunkura ūdenskrātuve (Vonogiri reģions), Kedungombo ūdenskrātuve (Bojolali un Sragenas reģions), Ravapenina ezers (Semaranas reģions).
Aizvēsture
Apmēram pirms 40 000 gadu australoīdu tautas, kas radniecīgas mūsdienu Austrālijas aborigēniem un melanēziešiem, kolonizēja Centrālo Javu. Ap 3000. gadu pirms mūsu ēras tos asimilēja vai aizstāja mongoloīdi — austronēzieši, kuri līdzi atnesa keramikas izstrādājumus, kanoe laivas, loku un bultas, kā arī pieradinātas cūkas, vistas un suņus. Viņi arī ieviesa kultivētos rīsus un prosu.
Pirms eiropiešu ierašanās
Rakstītā vēsture tagadējās Centrālajā Javas teritorijā aizsākās mūsu ēras 7. gadsimtā. Rakstītprasmi, kā arī hinduismu un budismu, no Dienvidāzijas atveda indieši. Centrālā Java tolaik bija Javas varas centrs. 664. gadā ķīniešu mūks Huinens apmeklēja Javas ostas pilsētu, ko viņš sauca par Helingu (訶陵) vai Holingu, kur viņš ar vietējā budistu mūka palīdzību tulkoja dažādus budistu rakstus ķīniešu valodā. Nav precīzi zināms, ko apzīmēja nosaukums Helinga un kur tā atradusies. Agrāk to uzskatīja par "Kalinga" ķīniešu transkripciju, bet tagad to visbiežāk uzskata par vārda "Areng" atveidojumu. Tiek uzskatīts, ka Helinga atradusies kaut kur starp Semaranu un Džeparu.
Pirmais datētais uzraksts Centrālajā Javā zināms no 732. gada. Šis uzraksts rakstīts sanskritā un tajā teikts, ka hinduisma šaivisma novirziena karalis Šrī Sandžaja nodibinājis Mataramas valsti. Sandžaju dinastijas valdīšanas laikā tika uzcelti vairāki pieminekļi, piemēram, Prambananas tempļu komplekss. Tajā pašā laikā radās konkurējoša Sailendras dinastija, kas pieturējās pie budisma un uzcēla Borobudura templi. Pēc 820. gada ķīniešu pierakstos Helinga vairs nebija minēta. Šis fakts sakrīt ar Sailendras gāšanu, ko veica Sandžaji, kuri atjaunoja šaivismu kā dominējošo reliģiju. Tomēr 10. gadsimta vidū varas centrs pārcēlās vairāk uz Javas austrumiem. Radens Vidžaja nodibināja Madžapahitas impēriju, kura sasniedza savu ziedoni Hajama Vuruka (1350—1389) valdīšanas laikā. Karaliste pretendēja uz suverenitāti pār visu Indonēzijas arhipelāgu, lai gan tiešā kontrole aprobežojās ar Javu, Bali un Maduru. Gadžahs Mada šajā laikā bija tās militārais vadītājs, kurš vadīja daudzus teritoriālos iekarojumus. Javas karaļvalstis iepriekš bija balstījušas savu varu uz lauksaimniecību, bet Madžapahitai izdevās sagrābt ostas un kuģu ceļus, cenšoties kļūt par pirmo komerciālo impēriju Javā. Tomēr impērija cieta zaudējumu pēc Hajama Vuruka nāves un islāma ienākšanas arhipelāgā.
16. gadsimta beigās islāma izplatība bija pārspējusi hinduismu un budismu kā dominējošās reliģijas Javā. Šajā periodā valdnieki no Padžanas, Surakartas, Jogjakartas, Čirebonas un Bantenas sāka veidot islāma karaļvalstis, lai nostiprinātu savu varu. Cita islāma karaliste, Mataramas sultanāts, kļuva par dominējošo spēku Javas centrālajā un austrumu daļā. Surabajas un Čirebonas valdnieki tika pakļauti Mataramas varai, un salā bija palikuši tikai Mataramas un Bantenas sultanāti, kad 17. gadsimta sākumā ieradās holandieši.
Eiropiešu periods
16. gadsimta beigās Eiropas tirgotāji sāka bieži apmeklēt Javas galvenās ostas. Holandieši izveidoja Austrumindijas kompāniju reģionālo resursu ieguvei. Matarama sultāna Aguna valdīšanas laikā līdz 17. gadsimtam spēja iekarot gandrīz visu Javu, taču iekšējie strīdi un holandiešu intrigas lika tai atdot holandiešiem daļu zemju. Viss tas galu galā noveda pie vairākām Mataramas sadalīšanām. Pirmaā bija pēc 1755. gada Gijanti līguma, kas sadalīja karalisti divās daļās — Surakartas un Jogjakartas sultanātos. Pēc dažiem gadiem pirmais atkal tika sadalīts, nodibinot Mankunegaranas valsti pēc 1757. gada Salatigas līguma. Napoleona karu laikā Eiropā Centrālā Java kā holandiešu kolonija tika nodota britiem. 1813. gadā, nodibinot Pakualamanu, tika sadalīts arī Jogjakartas sultanāts. Pēc britu aiziešanas holandieši atgriezās saskaņā ar Vīnes kongresa lēmumu. Javas karš no 1825. līdz 1830. gadam, kurā musulmaņu aristokrātija iestājās pret Nīderlandes valdīšanu, izpostīja Centrālo Javu, kā rezultātā Nīderlandes vara nostiprinājās. Jau agrāk sadalītās Mataramas vara un teritorijas tika ievērojami samazinātas. Pēc kara Nīderlande ieviesa apsaimniekošanas sistēmu, kas noveda pie bada un epidēmijām 1840. gados, vispirms Čirebonā un pēc tam visā Centrālajā Javā, jo rīsu vietā bija jāaudzē koloniālās kultūras, piemēram, indigo un cukurs.
Holandieši izveidoja Centrālajā Javā pašreizējās administratīvās sistēmas aizsākumu. 1900. gados tika izveidota mūsdienu Centrālās Javas priekštece ar nosaukumu Vidusjavas valdība. Pirms 1905. gada Javas centrālā daļa sastāvēja no 5 hevestēm (reģioniem), proti, Semaranas, Rembanas, Kedu, Banjumasas un Pekalonanas. Surakarta joprojām bija neatkarīgs autonomais novads, kas sastāvēja no diviem reģioniem — Surakartas un Mankunegaranas, kā arī Jogjakartas. Katrs reģions sastāvēja no apgabaliem. Pēc 1905. gada decentralizācijas lēmuma pieņemšanas gubernatoram tika piešķirta autonomija un tika izveidota reģionālā padome. Kopš 1930. gada province bija noteikta kā autonoms reģions, kurā ir sava provinces padome.
Otrais pasaules karš un neatkarība
1942. gada 1. martā Japānas imperatora armija izsēdās Javā, un nākamajā nedēļā Nīderlandes koloniālā valdība padevās. Japānas valdīšanas laikā Java un Madura tika nodotas Japānas 16. armijas uzraudzībā. Daudzi, kas dzīvoja apgabalos, kas tika uzskatīti par svarīgiem karadarbībai, piedzīvoja spīdzināšanu, seksa verdzību, patvaļīgus arestus un nāvessodus, kā arī citus kara noziegumus.
Centrālās Javas province tika noteikta 1950. gada 15. augustā, nodalot Jogjakartu, bet iekļaujot Surakartu. Kopš tā laika provinces administratīvajā iedalījumā būtiskas izmaiņas nav notikušas. Pēc 30. septembra kustības 1965. gadā Centrālajā Javā notika antikomunistiska tīrīšana, kuras laikā armijas un neformālās grupas nogalināja gan faktiskos, gan iespējamos komunistus un kreisos. Citi tika internēti koncentrācijas nometnēs. Dažiem tika izpildīts nāvessods dažus gadus vēlāk, bet lielākā daļa tika atbrīvoti 1979. gadā. 1998. gadā, īsi pirms ilggadējā prezidenta Suharto gāšanas, Surakartā un apkārtējos rajonos izcēlās pret ķīniešiem vērsta vardarbība, kurā tika nodedzināti ķīniešu īpašumi un citas ēkas. Nākamajā gadā vairākas Surakartas sabiedriskās ēkas nodedzināja Megavati Sukarnoputri atbalstītāji pēc tam, kad Indonēzijas parlaments prezidenta amatam izvēlējās Abdurrahmanu Vahidu, nevis Megavati.
2006. gada Jogjakartas zemestrīce provinces dienvidos un Jogjakartā izpostīja daudzas ēkas un maksāja tūkstošiem nāvju un vairāk nekā 37 000 ievainoto.
Administratīvais iedalījums
Province ir iedalīta 6 pilsētās (kota) un 29 reģionā (kabupaten), kas aptuveni atbilst Latvijas valstspilsētām un novadiem. Šīs pilsētas un reģioni tālāk iedalās 565 rajonos (Kecamatan) un zemākajās vienībās: 764 pilsētu mikrorajonos (Kelurahan) u 7804 lauku pagastos (Desa). Pilsētas pēc to iedzīvotāju skaita miljonos 2021. gadā bija:
Iedzīvotāji
Bez provinces pamatiedzīvotājiem javiešiem (97,8%) vēl tajā dzīvo sundi (1,4%, galvenokārt Rietumjavas pierobežā) un ķīnieši (0,4%, galvenokārt pilsētās). Vienīgā oficiālā valoda ir indonēziešu, parasti lietotā — tai radnieciskā javiešu ar vairākiem dialektiem.
97% provinces iedzīvotāju ir musulmaņi.
Trons: Mantojums
"Trons: Mantojums" (en) ir 2010. gada zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Džozefs Kosinskis. Galvenās lomas atveido Džefs Bridžess, Garets Henlunds, Olīvija Vailda un Maikls Šīns. Filmas pirmizrāde notika Tokijā.
Filma 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā skaņas montāža".
Filmā virtuālās pasaules dizainera dēls, meklējot savu tēvu, nonāk tēva radītajā digitālajā pasaulē. Tur viņš satiek gan bojātu veidojumu, gan unikālu sabiedroto, kas dzimis digitālajā pasaulē.
Koņergina
Koņergina (ru) vai Keniergina (ckt — ‘izliektais lauks’) ir nacionālais čukču ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Iuļtinas rajonā. Izvietojies Beringa jūras Kresta līča austrumu krastā pie Keniņina zemesraga 55 km no rajona centra Egvekinotas.
Adijamana
Adijamana (tr) jeb Semsūra (ku) ir pilsēta Turcijas dienvidaustrumos, Adijamanas ila administratīvais centrs. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 305 tūkstoši iedzīvotāju. Tā ir viena no straujāk augošajām Turcijas pilsētām, 1990. gadā iedzīvotāju skaits bija 100 tūkstoši. Līdz 1926. gadam pilsētas nosaukums bija Hisnimansūra (“Mansūra pils”).
Country Strong
Country Strong ir 2010. gada drāma, kuras režisore un scenārija autore ir Šana Feste. Galvenās lomas atveido Leitone Mīstere, Garets Henlunds, Gvineta Paltrova un Tims Makgro. Filmas pirmizrāde notika Nešvilā.
Filma 2011. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā dziesma".
Filmā uzlecošā mūzikas zvaigzne un jau norietējusi zvaigzne sāk strādāt kopā, lai tiktu pie slavas.
Aragacotnas marze
Aragacotnas marze (hy, Aragacotni marz) ir viena no Armēnijas 10 marzēm (reģioniem). Atrodas valsts ziemeļrietumos, robežojas ar Širakas, Lori, Kotajkas, Armaviras marzi, kā arī ar Erevānu un Turciju. 2011. gadā Aragacotnā dzīvoja 133 tūkstoši iedzīvotāju. Marzes administratīvais centrs ir Aštaraka.
Judīte Vaičūnaite
Judīte Vaičūnaite (dzimusi, mirusi ) bija lietuviešu rakstniece, tulkotāja un dzejniece, Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordeņa ieguvēja.
Debitējusi rakstniecībā 1956. gadā. Viņas pirmais romāns tika izdots 1960. gadā. Kopumā sarakstīja gandrīz 20 dzejas grāmatu, vēl dažas pasaku lugas bērniem un lugas dzejā pieaugušajiem. Atdzejoja Annas Ahmatovas, Desankas Maksimovičas un citu autoru darbus.
1996. gadā saņēma Baltijas Asamblejas balvu literatūrā.
Irina Netreba
Irina Netreba (uk; dzimusi ) ir ukraiņu izcelsmes Azerbaidžānas brīvā stila cīkstone, pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Dzimusi 1991. gadā Ļvivā. Bērnu un jauniešu sacensībās pārstāvējusi Ukrainu, no 2012. gada startē no Azerbaidžānas.
Dieva valstība
Dieva valstība (Mateja evaņģēlijā saukta arī kā Debesu valstība) ir teokrātiska sabiedriska iekārta, kur tās pārstāvju dzīve un darbība ir pilnīgā saskaņā ar Dieva gribu. Dievs tur ir augstākais likumdevējs un tiesnesis. Tas tiek traktēts kā atgriešanās stāvoklī pirms grēkā krišanas Ēdenes dārzā.
Šāda teokrātiska iekārta pirmo reizi Bībelē tiek aprakstīta 2.Mozus grāmatā, kad Dievs ar Mozus palīdzību izveda Izraēla tautu no Ēģiptes un deva tai savu bauslību (likumus), un pēc tam ieveda apsolītajā Kānaāna zemē, "kur piens un medus tek" (Jozuas gr. 5:6). Apsolītajā zemē Dieva pārvalde notika ar soģu starpniecību, taču soģa Samuēla laikā tauta izvēlējās monarhisku iekārtu, kur tautu pārvalda monarhs jeb ķēniņš (1.Samuēla gr. 8:5-7). Līdz ar to teokrātisko iekārtu nomainīja monarhija. Tad Dievs slēdza derību ar Izraēla ķēniņu Dāvidu, ka viņa dzimums valdīs pār Izraēlu mūžīgi. Taču Izraēla ķēniņam ir jāpilda Dieva griba un jāpārstāv Dieva valstību (1.Laiku 28:5). Bet tā kā Izraēla ķēniņi realizēja savu personisko politiku, ignorējot Dieva gribu, tad Izraēlas un Jūdejas monarhiskās iekārtas tika likvidētas un pati tauta uz 70 gadiem tika izsūtīta Bābeles trimdā. Un šeit viņu pravietis Daniels pasludināja jaunus pravietojumus par Dieva valstību un grēcīgās pasaules galu (Daniela gr. 2:44). Tad arī tika pasludināts pravietojums par Cilvēka Dēla jeb Mesijas atnākšanu, kurš arī pārņems varu pār Dieva valstību un valdīs mūžīgi (Daniela gr. 7:13-14). Šis Mesija būs ķēniņa Dāvida pēcnācējs un caur viņu Dievs piepildīs ar Dāvidu slēgto derību. Pēc atgriešanās no Bābeles trimdas Izraēla tautā sāka veidoties dažādas mesiāniskas kustības, kas aicināja sagatavoties Mesijas atnākšanai. No šīs kustības nāca arī Jānis Kristītājs, kurš aicināja atgriezties no saviem grēkiem un likties kristīties, jo Dieva valstības laiks ir atnācis. Līdz ar to viņš šai kustībai piesaistīja daudzus sekotājus. Un viņš norādīja uz Jēzu no Nācaretes, kā pravietojumos apsolīto Mesiju jeb Kristu. Līdz ar Jēzu Kristu beidzas Vecās derības laiks un tiek slēgta Jaunā derība, kuras locekļi arī tiek aicināti iemantot Dieva valstību, t.i. sagatavot sevi dzīvošanai saskaņā ar Dieva gribu.
127 stundas
"127 stundas" (en) ir 2010. gada biogrāfiska filma, kuras režisors, producents un scenārija autors ir Denijs Boils. Galvenās lomas atveido Džeimss Franko, Ambera Tamblina un Keita Mara. Filmas pirmizrāde notika Telaridas filmu festivālā.
Filma 2011. gadā tika nominēta sešām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā nominācijās par labāko filmu un labāko aktieri galvenajā lomā.
Filma ir patiess stāsts par Āronu Ralstonu, kalnā kāpēju, kurš 2003. gada aprīlī tika iesprosts zem akmens kādā kanjonā Jūtas štatā.
Neaizskaramie (1987. gada filma)
"Neaizskaramie" (en) ir 1987. gada ASV kriminālfilma, kuras režisors ir Braiens De Palma. Filmā galvenās lomas atveido Kevins Kostners, Čārlzs Mārtins Smits. Endijs Garsija, Roberts De Niro un Šons Konerijs.
Filma ir par prohibīcijas biroja aģentu Eliotu Nesu (Kostners), kurš izveido komandu "Neaizskaramie", lai notvertu un notiesātu Alu Kaponi (De Niro).
"Neaizskaramie" pirmizrāde notika Ņujorkā. Filma nopelnīja 106,2 miljonus ASV dolārus, kā arī bija kritiski veiksmīga. "Neaizskaramie" saņēma četras Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas, no tām iegūstot vienu kategorijā labākais aktieris otrā plāna lomā (Konerijam).
2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas
2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas bija devītās Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Tās norisinājās visās 28 Eiropas Savienības dalībvalstīs laikā no 23. līdz 26. maijam (Latvijā — 25. maijā). Neraugoties uz Breksita procedūras iesākšanu Apvienotajā Karalistē, vēlēšanās piedalījās arī tās vēlētāji. Ievēlamo deputātu skaits bija 751.
Rezultāti
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva centriskā Eiropas Tautas partija (EPP, 179 deputāti) un Sociālistu un Demokrātu Progresīvā Alianse (S&D, 153 deputāts). Trešā lielākā partiju grupa bija Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienība (ALDE, 105 deputāti). Salīdzinoši vairāk balsu nekā iepriekšējās EP vēlēšanās ieguva Zaļo un reģionālistu partiju grupa (Greens/EFA, 69 deputāti), bet mazāk balsu ieguva labējie Eiropas Konservatīvie un Reformisti (ECR, 63 deputāti). Salīdzinoši vairāk balsu ieguva arī galēji labējo partiju grupa "Nāciju un Brīvības Eiropa" (ENF, 58 deputāti) un eiroskeptiskā "Brīvības un Tiešās Demokrātijas Eiropa" (EFDD, 54 deputāti).
Vībotne
Parastā vībotne (Artemisia vulgaris) ir daudzgadīgs kurvjziežu dzimtas lakstaugs. Vībotnei ir stāvs, zarains stublājs un sīkiem ziedu kurvīšiem. Stublājs var izaugt līdz 1 metra augstumam; auglis ir sēklenis. Vībotņu dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijas mērenā josla, bet mūsdienās tās ir sastopamas arī Ziemeļamerikā. Šo augu izmanto tautas medicīnā.
Biljāra
Biljāra (tatāru: Биләр) bija viduslaiku pilsēta Volgas Bulgārijā, tās otrā galvaspilsēta līdz mongoļu iebrukumam Volgas Bulgārijā. Tā atradās Rietumu Aizkamas centrālajā daļā, Mazās Čeremešanas upes kreisajā krastā (Lielās Čeremšanas labā pieteka), mūsdienu Aleksejevas rajonā, Tatarstānā.
Vēsture
Pēc ziņām no arābu ceļotāja Ibn Fadlāna piezīmēm pilsēta tika dibināta bulgāru valdnieka Almuša laikā 922. gadā. Turklāt pirmie arheoloģiskie materiāli, kas tika atrasti Biljāras apmetnē, tiek datēti ar 10. gadsimtu.
Krievu vēsturiskajās hronikās pilsēta pieminēta, sākot ar 1164. gadu (Lavrentija hronika) ar nosaukumu Lielā Pilsēta. No 12. gadsimta Biljāra kļuva par Volgas Bulgāru galvaspilsētu. Avotos tā pēdējo reizi pieminēta 1236. gadā, kad mongoļu iebrukuma laikā pilsēta tika izlaupīta un nodedzināta.
Pilsētas arheoloģiskās paliekas — Biljāras apmetne — atrodas Biljarskas ciema dienvidaustrumu nomalē (iekļaujot arī tā dienvidaustrumu daļu). Biljāras apmetne ir iekļauta Biljāras valsts vēsturiski-arheoloģiskā un dabas muzejrezervāta teritorijā.
Arheoloģiskie pētījumi
Biljāras apmetne kā vēsturiski-arheoloģiskais piemineklis sāka pievērst uzmanību vēl 18. gadsimtā.
Stacionārie pētījumi sākās tikai no 1967. gada, tos veica PSRS ZA Kazaņas filiāles G.Ibragimova Valodas, Literatūras un Mākslas institūts un Kazaņas Valsts universitāte A.Halikova, bet vēlāk F.Huzina u.c. vadībā.
Apraksts
Apmetne atrodas uz līdzena plato, kas pazeminās virzienā uz Mazās Čeremšanas upi. Apmetnes teritoriju šķērso divas upes — Biljarka un Elšanka (abas ir Mazās Čeremšanas kreisās pietekas). Apmetnei ir kvadrātveida forma, tās malas ir orientētas pēc debespusēm un sastāv no četrām koncentriskām daļām: citadele, iekšpilsēta, ārpilsēta un sloboda.
Biljāras apmetnes kopējā platība ar nocietinājumiem bija 6 202 000 m² (bez nocietinājumiem — 4 901 000 m²).
Ja klāt vēl pieskaita slobodas teritoriju, tad kompleksa kopējā platība ir ap 8 000 000 m², kas ļauj to pieskaitīt viduslaiku lielākajām pasaules pilsētām. Ir dažādi vērtējumi attiecībā uz pilsētas iedzīvotāju skaitu, lēšot to līdz pat 100 tūkstošiem cilvēku.
Biljāras attīstības posmi
Pilsētas attīstības vēsturē var izdalīt divus posmus (pēc kultūrslāņu veidošanās laika). Pirmais posms ilga no 10. gadsimta sākuma līdz 11. gadsimta pirmajai pusei. Otrais posms ilga no 11. gadsimta otrās puses līdz 13. gadsimta pirmajai trešdaļai.
10. gadsimta sākums — 11. gadsimta pirmā puse
Pilsētas dibināšana tiek datēta ar 10 gadsimtu. Jau pēc savas dibināšanas pilsēta aizņēma ap 600 ha. No paša sākuma pilsētai bija divdaļīga struktūra — iekšējā un ārējā pilsēta. Ilgu laiku pilsēta strauji attīstījās, savos ziedu laikos sasniedzot iespaidīgus izmērus. Pilsētas attīstība notika, galvenokārt koncentrējot iekšējo apbūvi, nevis paplašinot teritoriju. Biljārā krustojās tirdzniecības ceļi no Krievzemes, Baltijas, Rietumeiropas un Skandināvijas, kā arī no Vidusāzijas un Persijas, Indijas un Ķīnas, Bizantijas un Kaukāza.
11. gadsimta otrā puse — 13. gadsimta pirmā trešdaļa
Tika mēģināts izveidot jaunas apmetnes citā vietā — Balinguzas apmetne, Biljāras III apmetne. Pēdējā ir pazīstama kā pēcmongoļu Biljāra.
Arina Sabaļenka
Arina Sabaļenka (be, ru; dzimusi Minskā, Baltkrievijā) ir profesionāla baltkrievu tenisiste. Augstāko 2. pozīciju rangā vienspēlēs sasniegusi 2021. gada 23. augustā. 2021. gadā sešas nedēļas bijusi dubultspēļu ranga līdere. Izcīnījusi 13 WTA titulus vienspēlēs un 6 WTA titulus dubultspēlēs.
Lielākais panākums vienspēlēs ir uzvara 2023. gada Austrālijas atklātajā čempionātā. Izcīnījusi divus Grand Slam titulus dubultspēlēs, abus kopā ar beļģu tenisisti Elīzi Mertensu. 2019. gadā viņas uzvarēja ASV atklātajā čempionātā, bet 2021. gadā Austrālijas atklātajā čempionātā.
Pārstāvējusi Baltkrieviju Billijas Džīnas Kingas kausā (agrāk Fed kauss). 2017. gadā spēlējusi finālā, kurā Baltkrievija piekāpās ASV komandai.