cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romas ķēniņvalsts
Izpēte
Nozīmīgākie seno laiku autori, kuru darbos ir ietvertas ziņas par agrīno Senās Romas vēsturi un uz kuru bāzes var balstīties mūsdienu pētnieki, ir romiešu orators Cicerons, kurš dzīvoja vēlīnās republikas posmā 1. gadsimtā p.m.ē., romiešu vēsturnieks Tits Līvijs un grieķu vēsturnieks Halikarnāsas Dionīsijs, kas dzīvoja impērijas sākumposmā ap 1. gadsimta miju, kā arī grieķu izcelsmes romiešu vēsturnieks Dions Kasijs, kurš dzīvoja 3. gadsimtā. Diemžēl ne visi šo autoru darbi ir pilnībā sagalabājušies līdz mūsdienām, līdz ar to būtiskas ziņas par agrīno Senās Romas periodu ir iespējams gūt arī no tādiem sengrieķu un romiešu autoriem kā Strabons, Plūtarhs un Tacits.
Iemesli, kādēļ līdz mūsdienām nav sagalabājušās rakstiskās liecības no Senās Romas pirmsākumiem, ir dažādi. Atsevišķi pētnieki norāda, ka tikai svarīgākie dokumenti no Romas ķēniņvalsts perioda tika iekalti un atzīmēti uz akmens un bronzas plāksnēm, kur lielākā daļa no tām visticamāk laika gaitā tika pārkausētas, lai tādējādi attiecīgais metāla sakausējums varētu tikt izmantots atkārtoti. Turpretim vairums no pārējiem dokumentiem visticamāk tika pierakstīti uz mazāk izturīgiem materiāliem kā, piemēram, koka, pergamenta un auduma, kas tādējādi fiziski nav spējuši saglabāties tūkstošiem gadu līdz mūsdienām.
Agrīnās Senās Romas vēstures pētniecību apgrūtina arī tas, ka ap 390. gadu p.m.ē. gallu uzbrukuma laikā tika izpostīta un izlaupīta Romas pilsēta, kā rezultātā varēja iet bojā vairums no iepriekšējo gadsimtu saglabātājiem vēstures avotiem kā, piemēram, dokumenti un citas liecības. Šī iemesla dēļ mūsdienās primārais veids kā tiek pētīta Romas ķēniņvalsts vēsture ir caur arheoloģiskajiem izrakumiem, kas paver iespēju pētīt Senās Romas pirmsākumus no dzelzs laikmeta kopienām ap 900. gadu p.m.ē. līdz Romas pilsētvalsts urbanizācijas attīstībai 7. un 6. gadsimtā p.m.ē.
Romas dibināšana
Lai gan mūsdienu arheoloģiskie izrakumi norāda, ka Romas pilsētas teritorija ir bijusi apdzīvota jau kopš aptuveni 1000. gada p.m.ē., seno laiku rakstiskās liecības no republikas un impērijas laikiem pauž uzskatu, ka tā ir tikusi dibināta 753. gadā p.m.ē., kas līdz mūsdienām ir sagalabājies par pilsētas vēstures oficiālo atskaites punktu.
Mūsdienu pētnieki atzīmē, ka seno laiku autoru rakstiskās liecības saistībā ar Romas dibināšanu 8. gadsimta vidū p.m.ē. pakāpeniski sāka veidoties laika posmā starp 5. un 3. gadsimtu p.m.ē., kas satura ziņā sevī ietvēra sajaukumu starp sengrieķu mitoloģiju, itāliku tautu folkloru un romiešu mutisko tradīciju. Šī iemesla dēļ visu seno laiku autoru apraksti par Romas dibināšanu ir galvenokārt balstīti uz dažādiem mītiem un leģendām.
Tā kā seno romiešu autori kā, piemēram, Kvints Fabijs Piktors (Quintus Fabius Pictor) Romas pirmsākumus sāka aprakstīt vien 3. gadsimtā p.m.ē., senākās rakstiskās liecības par Romas dibināšanu ir saglabājušās no senajiem grieķiem, kas kopš 5. gadsimta p.m.ē. radīja vismaz 60 mītus, kas bija saistīti ar Romas pilsētas izveidi. Kopā ar romiešu mutisko tradīciju un citu itāliku tautu folkloras ietekmi popluārākais nostāsts par Romas dibināšanu laika gaitā tika saistīts ar divu dvīņu — Romula un Rema — vārdiem, kas 753. gada 21. aprīlī p.m.ē. lika pamatus Romas pilsētai Palatīna kalna virsotnē Tibras kreisajā krastā.
Saskaņā ar leģendu abi dvīņi, kas tika uzskatīti par romiešu kara dieva Marsa atvasēm, pēc piedzimšanas tika atstāti novārtā mazā groziņā Tibras upes krastos, kurus pēc tam esot izglābusi un zīdījusi vientuļa vilku māte. Pēc izaugšanas abi dvīņi 753. gadā p.m.ē. Palatīna kalna virsotnē dibināja Romas pilsētu, kura vēlāk esot nosaukta Romula — tās pirmā ķēniņa — vārdā.
Mūsdienu vēsturnieki norāda, ka daudzām seno laiku tautām Vidusjūras reģionā bija izplatīti līdzīgi nostāsti par pamestiem dvīņiem un to varonību brieduma gados, līdz ar to Romula un Rema stāsts netiek uzskatīts par oriģinālu. Šī iemesla dēļ abu dvīņu leģenda visticamāk esot bijusi vēlāko seno laiku autoru izdomājums, lai tādejādi piešķirtu Romas pirmsākumiem tās dievišķo un militāro kultūru.
No ciemata uz pilsētvalsti
Mūsdienu pētījumi norāda, ka Romas pilsētas teritorija ir sākotnēji tikusi apdzīvota ap 1000. gadu p.m.ē., kur līdz 8. gadsimtam p.m.ē. tajā bija izveidojušies vairāki ciemati, kas bija uzcelti uz vairākiem pakalniem topošās pilsētas apkārtnē. Arheoloģiskie pētījumi parāda, ka senākais apdzīvotais pakalns Romas teritorijā bija Palatīna kalns, kuru sākotnēji ap 10. gadsimtu p.m.ē. apdzīvoja latīņu ciltis primitīvās salmu būdās, un pēc kura pamazām tika apdzīvoti arī pārejie seši no kopējiem septiņiem Romas pakalniem.
Tāpat arheoloģiskie izrakumi vairākās apbedīšanas vietās liecina par augstu sabiedrības noslāņošanos 8. gadsimtā p.m.ē., kur atsevišķās kapu vietās ir uzietas iespaidīgas bagātības. Visbeidzot 7. gadsimtā p.m.ē. tās teritorijā sāka celt arī pirmās publiskās ēkas, kas nozīmēja, ka līdz 7. gadsimta beigām p.m.ē. un 6. gadsimta sākumam p.m.ē. Roma no ciematu kopienas pamazām attīstījās par pilsētvalsti.
1950. gados veiktie zviedru arheologu izrakumi mūsdienu Romas centrālā foruma apkārtnē lika secināt, ka pilsētas foruma pirmsākumi bija meklējami ap 575. gadu p.m.ē., kad tas pamazām sāka kļūt par romiešu sabiedrības galveno pulcēšanās vietu. Tomēr lielākā daļa mūsdienu arheologu šo pilsētas foruma pirmsākumu vairāk datē ar 625. gadu p.m.ē. Tāpat arheoloģiskās liecības norāda, ka 7. gadsimta beigās p.m.ē. foruma austrumdaļā visticamāk ir tikušas nojauktas vairākas dzīvojamās būdas no iepriekšējiem gadiem, lai tādējādi atbrīvotu vietu Romas valdnieka (ķēniņa) rezidencei (Regia), kurā regulāri tika pārraudzīti vairāki reliģiskie rituāli.
Papildus izrakumi foruma apkārtnē norāda, ka ap 600. gadu p.m.ē. forums ir ticis pārklāts ar bruģējumu, kas tādejādi liek secināt, ka tas ir ticis izmantots sabiedriskiem pasākumiem, to skaitā politiskām un reliģiskām aktivitātēm. Tāpat pētniekiem ir izdevies noskaidrot, ka ap to pašu 600. gadu p.m.ē. foruma apkārtnē atsevišķas ēkas ir bijušas pārklātas ar jumtu dakstiņiem, to skaitā arī senāta nams (Curia Hostilia).
Senākais romiešu templis, kas līdz šim caur arheoloģiskajiem izrakumiem ir uziets Romas teritorijā, ir Forum Boarium, kas atrodas netālu no Kapitolija kalna un tiek datēts ar 6. gadsimta beigām p.m.ē. Veicot izrakumus, pētniekiem zem tempļa altāra izdevās uziet vairāku dzīvnieku mirstīgās atliekas, kas visticamāk ir kalpojuši par upurēšanas objektiem. Bez tam līdzās dzīvnieku kaulu atliekām bija atrodami arī vairāki ziedojumu priekšmeti kā, piemēram, parfimērijas pudeles, māla podi, dzintara gabali, dažādi svari un citas lietas.
Romas ķēniņvalsts laika posmā notika arī pakāpeniska pāreja uz plašāku un izturīgāku mājokļu celtniecību, kur mūsdienu itāļu arheologu veiktie pētījumi norāda, ka, sākot ar 7. gadsimta beigām p.m.ē., romieši sāka aizstāt primitīvākas būdas ar akmens un mūra celtnēm, kur jumta segumu parasti veidoja dažādi koka izstrādājumi un māla dakstiņi. Šī iemesla dēļ līdz 6. gadsimta beigām p.m.ē. turīgākā Romas iedzīvotāju daļa dzīvoja tikpat plašās un greznās ēkās kā vēlākie romieši impērijas sākumposmā.
Līdz 6. gadsimta vidum p.m.ē. Roma bija paspējusi kļūt par lielāko pilsētu Itālijas vidusdaļā, taču viscaur karalistes periodu un republikas sākumposmu tās ietekme nestiepās tālāk par Tibras lejteci un tās tuvāko apkārtni. Tikai 4. gadsimta vidū p.m.ē., kad Romā jau ilgāku laiku bija pastāvējusi republikāniskā iekārta, tā pamazām sāka izvērst savu militāro ekspansiju citviet Itālijas teritorijā.
Atsevišķi pētnieki uzsver, ka līdz 6. gadsimta beigām p.m.ē., kad beidza pastāvēt Romas ķēniņvalsts, tās ietekme varēja stiepties aptuveni 822 km2 platībā, kas būtu aptuveni viena trešā daļa no visām latīņu apdzīvotajām zemēm tajā laikā. Lai gan minimāla nocietinājumu sistēma kā, piemēram, dažādi uzbērumi pilsētas apkārtnē noteikti pastāvēja, nekāds aizsardzības mūris ķēniņvalsts periodā vēl neeksistēja, pirmais nopietnais aizsargmūris jeb tā saucamais Servija mūris (Murus Servii) apkārt pilsētas teritorijai tika uzcelts vien republikas periodā (4. gadsimta sākumā p.m.ē.).
Lai nu kā, bet daļa mūsdienu vēsturnieku atzīmē, ka romiešu koncepts par pilsētvalsti kā tādu, iespējams, tika lielā mērā aizgūts no senajiem grieķiem un feniķiešiem, kuru apmetnes uz dienvidiem no Latijas, kā arī tirgotāju aktivitāte Vidusjūras rietumdaļā, laika gaitā veicināja dziļāku saskarsmi ar latīņu tautām un to pakāpenisko urbanizācijas attīstību Romas ķēniņvalsts periodā.
Senāts
Senātam nebija tiesību diktēt ķēniņam nekādus lēmumus. Tas nepieņēma arī likumus — tā bija ķēniņa prerogatīva. Taču ķēniņš, ja viņš to vēlējās, varēja griezties pie Senāta un lūgt tā viedokli vai padomu tajā vai citā jautājumā. Līdz ar to vienvadības princips romiešiem bija sabalansēts ar sarežģītu jautājumu kolektīvu apspriešanu. Ar šo valstisko funkciju sadalījumu vien jau romieši krasi atšķīrās gan no Austrumu despotijām, gan grieķu demokrātijas. Izrādījās, ka šāda valsts institucionālā struktūra ir daudz stabilāka un dzīvotspējīgāka. Ķēniņš krīzes gadījumā varēja pieņemt ātrus, operatīvus lēmumus, nezaudējot laiku ilgstošos strīdos, bet stratēģiski svarīgu lēmumu alternatīvas vairumā gadījumu tika apsvērtas un izdiskutētas Senātā.
Plebeji
Tiek uzskatīts, ka plebeju šķiru sākotnēji veidojuši galvenokārt pie ligūru cilts piederošie Romas iedzīvotāji. Par plebejiem sociālā statusa izpratnē tie kļuvuši pēc pakļaušanas citai Romas teritoriju apdzīvojušai ciltij - sabīņiem. Ligūru zemes sabīņi piesavinājušies, padarot iekaroto tautu par saviem pakļautajiem. Taču lai gan plebejiem (tautai) nebija tiešu politisko tiesību, tie aktīvi piedalījās politiskajā dzīvē ar divu savu demokrātisko institūciju palīdzību. Viena no tām bija Comitia Curiata, jeb kūriju komiteja, kas pārstāvēja 30 kūrijas (Curiae). Kūrijas veidojās pēc asinsradniecības vai reliģiskā principa. Kūrijas savās sanāksmēs (asamblejās) izteica viedokli par jauna ķēniņa iecelšanu vai kara pieteikšanu. Tās, pēc ķēniņa ierosinājuma parasti sanāca divas reizes gadā. Kūrijām, kūriju komitejai, nebija ne likumdošanas, ne arī padomdevēja tiesības. Taču viņu viedoklis un atbalsts bija svarīgs no valsts vienotības viedokļa, it īpaši kara gadījumos.
Otra plebeju institūcija bija centūriju komiteja (Comitia Centuriata). Šī komiteja pārstāvēja centūrijas (centuria) — Romas militārās vienības. Šīs komitejas tiesības un funkcijas bija līdzīgas kūriju komitejai. Abu komiteju nepieciešamība un to līdzdalība politiskajā dzīvē izskaidrojama ar to, ka arī plebejiem, pēc nozīmīgas militārās reformas 6. gadsimtā p.m.ē., drīkstēja piederēt īpašums, viņiem līdz ar patriciešiem arī vajadzēja kalpot armijā. Centūrijas plebeji tika sadalīti rangos, atkarībā no vecuma un īpašuma lieluma. Lai gan tam it kā bija loģisks pamats, praksē tas nereti izraisīja daudzus strīdus un konfliktus, kas saasinājās Romas republikas laikā. Abas plebeju komitejas ar savu viedokli vai priekšlikumiem varēja griezties gan pie ķēniņa, gan pie senāta. Lai gan kā vienam, tā otram, kā jau minēts, komiteju viedokļi vai priekšlikumi nebija saistoši, ķēniņi parasti centās savu galīgo lēmumu sabalansēt ar visu valsts institūciju interesēm.
Patricieši
Patricieši bija Romas pilsoņi, kuriem, atšķirībā no plebejiem, piederēja zeme un citi īpašumi. Pastāv viedoklis, ka patricieši cēlušies pārsvarā no sabīņu vidus. Savu priviliģēto stāvokli un patriciešu sociālo un politisko statusu tie ieguvuši pēc ligūru pakļaušanas. Līdz ar to patricieši arī Romas senātā spēlēja galveno politisko lomu. Romas karalistes sākumā tikai patriciešiem bija tiesības nēsāt ieročus, kā arī pienākums un gods aizstāvēt Romu pret ienaidniekiem. Tiem bija aizliegts stāties laulībā ar plebeju pārstāvjiem.
Drīz pēc militārās un daļējas politiskās reformas karaļu laikā, Roma 6. gadsimta pr.Kr. beigās turpināja jau agrāk aizsākušās reformas un pieņēma progresīvāku valsts organizācijas formu - tā kļuva par republiku, kura pastāvēja gandrīz līdz tūkstošgades mijai. Republikas laikā pakāpeniski izzuda arī atšķirības starp plebejiem un patriciešiem.
Armija
Romiešu antikvāru atstātās liecības norāda, ka sākotnēji armiju veidoja aptuveni 3000 karavīru liels sastāvs, kur katra no Romas teritorijā dzīvojošajām ciltīm — ramni (Ramnes), titi (Tities) un lukeri (Luceres) — gādāja par 1000 karavīriem un komandieri (tribūnu) no savas puses, iekams aristokrātija no katras cilts sastādīja tās kopējo jātnieku korpusu (ap 300 karavīri), kur katra cilts deva 100 jātniekus. Turpretim visa armijas vadība kaujas laukā tika uzticēta valdnieka jeb ķēniņa rokās.
Frenks Sinatra
Frānsiss Alberts "Frenks" Sinatra (en, dzimis Hobokenā, ASV, miris  Losandželosā) bija amerikāņu dziedātājs un aktieris, kura karjera ilga no 1939. līdz 1995. gadam. Sinatru dažkārt sauc par 20. gadsimta ievērojamāko dziedātāju. Viņa pazīstamākās dziesmas ir Strangers in the Night, My Way un New York, New York.
Karjera
Sinatras pirmais hits bija dziesma All or Nothing at All, kas ierakstīta 1939. gadā kopā ar Harija Džeimsa orķestri. Drīz vien viņš pameta orķestri un pievienojās Tomija Dorsija orķestrim, kur ieguva lielu popularitāti. 1943. gadā viņš pameta orķestri un sāka solo karjeru. Daudzi uzskata, ka viņš tika prom no orķestra ar mafijas palīdzību (uz šo stāstu balstīta neliela filmas "Krusttēvs" daļa). 1940. gadu beigās Sinatras ierakstu pārdošanas apjomi samazinājās un filmas, kurās viņš piedalījās, bija neveiksmīgas.
Viss mainījās, kad Sinatra ieguva lomu filmā "No šejienes līdz bezgalībai" (1953). Filma bija par vakaru pirms Japānas uzbrukuma Pērlharborai. Par šo lomu Sinatra saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris otrā plāna lomā, kā arī Zelta globusa balvu. Vēl vienu Zelta globusa balvu Sinatra ieguva par lomu filmā Pal Joey (1957).
Sinatra izdeva daudzus veiksmīgus albumus, ieskaitot pirmo koncepta albumu — In the Wee Small Hours (1955). 1960. gados ar Sinatras palīdzību Lasvegasa kļuva plaši pazīstama, jo tieši tā bija vieta, kur viņš uzstājās ar saviem draugiem — Semiju Deivisu un Dīnu Martinu. 1960. gadā Sinatram piešķīra trīs zvaigznes Holivudas Slavas alejā — par viņa ieguldījumu kino, televīzijā un mūzikas ierakstos.
1966. gadā Sinatra nokļuva slavas virsotnē ar dziesmu Strangers In the Night, kas bija pirmais Sinatras hits astoņu gadu laikā, kas spēja aizkļūt līdz topa pirmajai vietai. Sinatras popularitāte auga, un viņš ierakstīja daudzus albumus, ieskaitot My Way (1969), kura tituldziesma kļuva par Sinatras atpazīstamāko dziesmu. Savas karjeras laikā Sinatra ieguvis 11 Grammy balvas.
Dzīves pēdējais posms
Viņš aizgāja pensijā 1971. gadā, bet atgriezās jau 1973. gadā, jo bija saņēmis daudzas fanu vēstules ar lūgumu, lai viņš ierakstītu vismaz vēl vienu albumu. Sinatras pēdējais hits bija 1980. gadā ierakstītā New York, New York. Sinatra vēl joprojām bija ļoti populārs visā pasaulē, viņa koncertos visas vietas bija izpirktas. 1984. gadā Sinatra ierakstija albumu L.A. is my lady, kas bija Sinatras pēdējais solo albums. 1993. gadā viņš kopā ar citiem slaveniem dziedātājiem (piemēram, Bono no U2) ierakstīja albumu Duets, kurā dziedāja paša Sinatras sacerētas dziesmas. Sinatra pats izvēlējās māksliniekus, ar kuriem kopā strādās. Albums nokļuva līdz topa 2. vietai, un tika pārdotas aptuveni 3 000 000 tā kopijas. Nākamajā gadā Sinatra izlaida albuma otro daļu Duets II, kas arī bija veiksmīga. Sinatras pēdējā publiskā uzstāšanās notika 1995. gadā, kad viņš piedalījās pasākumā, kas bija veltīts viņa astoņdesmitajai dzimšanas dienai.
Nāve
Sinatra nomira 1998. gada 14. maijā 82 gadu vecumā no sirdstriekas. Godinot viņa piemiņu un īpašo saistību ar Ņujorku, naktī pēc Sinatras nāves viena no slavenākajām Ņujorkas ēkām — Empire State Building — tika izgaismota zilā krāsā, atbilstoši vispārzināmai Sinatras iesaukai Ol' Blue Eyes, kurā viņš tika dēvēts savu tumši zilo acu dēļ. Piemiņas dievkalpojumā piedalījās ap 400 draugu un ģimenes locekļu, starp tiem daudzas slavenības. Sinatra apglabāts blakus saviem vecākiem kapsētā Desert Memorial Park, Katedrālsitijā, Kalifornijā.
Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogiste
Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogiste bija 1812. gadā īslaicīgi pastāvošs teritoriāls veidojums Napoleona armijas okupētās Kurzemes, Zemgales un Sēlijas teritorijā.
Civilpārvaldes organizēšana
1. augustā Kurzeme un Zemgale tika atdalītas no Krievijas. Bijušajai Kurzemes un Zemgales hercogistes teritorijai tika pievienots Piltenes apgabals. Par Jelgavas un Sēlpils apgabala intendantu tika iecelts Žils de Šamboduēns (de Chambaudoin), bet par Kuldīgas, Tukuma un Piltenes intendantu — Šarls de Montiņī (de Montigni). 1. augustā tika izdoti pagaidu noteikumi par veidojamās Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogistes iekārtu. Hercogistes valdības priekšgalā bija grāfs Kārlis Johans Frīdrihs fon Mēdems, kuram bija divi padomnieki (Šepings un Rīdigers), asesors Holtejs, sekretārs Šulcs. Hercogistes prokurors bija G. fon Engelharts. 26. augustā ar hercoga Basano rīkojuma nodibināja franču konsulātus Jelgavā un Liepājā. 8. oktobrī par Kurzemes ģenerālgubernatoru tika iecelts ģenerālis Kampredons (Campredon).
Pastāvēšanas beigas
29. novembrī maršals Makdonalds saņēma ziņu par Napoleona galveno spēku atkāpšanos un pavēlēja karaspēkam atkāpties no Kurzemes. Makdonalda štābs tolaik atradās Staļģenē, viņš pats prom devās 5. decembrī. 7. decembrī Jelgavu pameta franču iecelti ierēdņi. 1812. gada 20. decembrī Napoleona armija atstāja Kurzemi.
Ružinas pagasts
Ružinas pagasts bija viena no Rēzeknes apriņķa pašvaldībām tā vidusdaļā. Robežojās ar Viļēnu, Sakstagala, Ozolaines, Maltas, Silajāņu un Galēnu pagastiem. Pagasta valde atradās Ružinā (tagad Vecružina).
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Čulku, Jekimovkas, Kruķu, Luksnas, Pustinku, Ružinas un Tiskadu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Maltas rajonā. Mūsdienās Ružinas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Rēzeknes novada Silmalas pagastā un nelielas teritorijas Sakstagala un Feimaņu pagastos.
Velārs līdzskanis
Velāri līdzskaņi tiek artikulēti ar mēles pakaļējo daļu pret mīkstajām aukslējām.
Tā kā mutes dobuma velārais reģions ir relatīvi plašs un mēles kustības nav ļoti precīzas, tad vēlārie līdzskaņi viegli pakļaujas asimilācijai, nobīdot artikulāciju uz priekšu vai atpakaļ, atkarībā no iesaistītajiem patskaņiem. Tie kļūst "priekšējāki" (daļēji vai pilnīgi palatāli) pirms līdzskanim sekojoša priekšējās rindas patskaņa un "atvirzīti" pirms pakaļējās rindas patskaņa.
Palatalizētus velāros līdzskaņus (kā angļu /k/ vārdos keen vai cube) dažkārt sauc par "palatovelāriem" līdzskaņiem. Daudzās valodās ir arī labializēti velārie līdzskaņi, kā, kad vienlaicīgi ar pamatartikulāciju notiek lūpu noapaļošana. Eksistē arī dubultās artikulācijas labiāli velāri līdzskaņi, kuri vienlaicīgi tiek artikulēti pie mīkstajām aukslējām un ar lūpām, kā.
Latviešu valodā
Latviešu valodā velārie līdzskaņi ir velārs nazāls līdzskanis (ortogrāfijā "n" pirms "g" vai "k"), velārie eksplozīvie slēdzeņi  un  (ortogrāfijā attiecīgi "k" un "g"), nebalsīgs velārs berzenis  (ortogrāfijā "h").
Piemēri
IPA iekļautie velārie līdzskaņi ir:
Lidosta
Lidosta ir vieta, kur paceļas gaisā un nolaižas lidmašīnas, helikopteri, dirižabļi un citi lidaparāti. Bieži vien lidaparāti tiek arī turēti lidostās. Lidosta sastāv vismaz no vien skrejceļa, kas var būt ne tikai uz zemes, bet arī ūdenī (hidroplāniem), kā arī lidostās var būt angāri un termināļi.
2009. gadā pasaulē kopumā bija aptuveni 43,8 tūkstoši lidostu, no kurām visvairāk — 15 095 lidostas — atrodas Savienotajās Valstīs. Salīdzinoši, Latvijā ir tikai 43 lidostas.
Sārcene
Sārcene var būt:
Latvijas Universitātes struktūrvienības
Latvijas Universitātes sastāvā ietilpst 13 fakultātes, 25 institūti, 17 studiju centri un vairākas citas struktūrvienības. 2015. gada septembrī Jelgavas ielā 1, Torņakalnā, atklāts Latvijas Universitātes Dabaszinātņu akadēmiskais centrs.
Fakultātes
Latvijas Universitātes sastāvā ir 13 fakultātes:
Serhio Badilja Kastiljo
Serhio Badilja Kastiljo (Sergio Badilla Castillo, dzimis Valparaiso, Čīlē) ir čīliešu dzejnieks, esejists, dramaturgs un tulkotājs. Pēc Augusto Pinočeta apvērsuma devās emigrācijā uz Zviedriju.
Badiljas Kastiljo dzejas tematika un stilistika ir ļoti plaša, viņa daiļradē sastopami gan transreālistiski, gan episki vēsturiski motīvi. Spēcīgi ietekmējies no dažādiem mūsdienu somu un zviedru dzejniekiem, kā arī no skandināvu mitoloģijas.
Badilja Kastiljo studējis žurnālistiku Čīlē un sociālo antropoloģiju Zviedrijā.
Mozambika
Mozambika, oficiāli Mozambikas Republika (pt jeb República de Moçambique) ir valsts Āfrikas dienvidaustrumos. To no austrumiem apskalo Indijas okeāns, ziemeļos robežojas ar Tanzāniju, ziemeļrietumos ar Malāviju un Zambiju, rietumos ar Zimbabvi un dienvidos ar Dienvidāfriku un Svatini.
Mozambikas krastu pirmais no eiropiešiem atklāja Vasko da Gama 1498. gadā. To kolonizēja Portugāle 1505. gadā. Mozambika ieguva neatkarību 1975. gadā. No 1977. līdz 1992. gadam valstī plosījās pilsoņu karš.
Mozambika ir Portugāļu valodas valstu sadraudzības un Nāciju Sadraudzības dalībniece, kā arī novērotāja Frankofonijā. Valsts Tautas attīstības indekss ir viens no zemākajiem pasaulē.
Vēsture
Kad Mozambikas krastu 1498. gadā sasniedza portugāļi, tur arābi jau bija izveidojuši tirdzniecības apmetnes. No 16. gadsimta sākuma Portugāle sāka būvēt ostas, tirdzniecības punktus un fortus eiropiešu atbalstam ceļā uz Indiju, pamazām nomainot arābu tirdzniecisko un militāro hegemoniju. No 1530. gadiem nelielas portugāļu tirgotāju un resursu meklētāju grupiņas sāka virzīties dziļāk iekšzemē un izveidoja apmetnes pie Zambezi upes. 1752. gadā portugāļu teritorijas Āfrikas austrumkrastā tika nosauktas par Mozambikas koloniju.
20. gadsimta sākumā Portugāle nodeva savu koloniju pārvaldi trijām privātām britu kompānijām: Mozambikas kompānijai, Zambezi kompānijai un Njasa kompānijai. Tās izbūvēja dzelzceļu, kas savienoja Mozambiku ar citām britu kolonijām. Sakarā ar kompāniju neapmierinošo darbību un Portugāles kontroles pastiprināšanu pār tās kolonijām, kompāniju koncesijas netika atjaunotas, kad tām beidzās termiņš. 1951. gadā Portugāles kolonijas Afrikā tika pārdēvētas par Portugāles Aizjūras provincēm.
Pēc Otrā pasaules kara, Āfrikā pastiprinoties antikoloniālajām un komunistiskajām idejām, izveidojās daudzas politiskas kustības, kas atbalstīja Mozambikas neatkarību. 1962. gadā tika dibināta Mozambikas Atbrīvošanas fronte (FRELIMO, Frente de Libertação de Moçambique). 1964. gadā tā sāka bruņotu pretošanas Portugāles koloniālajai valdībai. Šis konflikts kopā ar citiem portugāļu kolonijās Angolā un Portugāles Gvinejā tiek saukts par Portugāles koloniālo karu (1961—1974). Lai gan Portugāles armija kontrolēja lielākos apdzīvotos centrus, nemiernieki pārņēma lauku un cilšu rajonus ziemeļos un rietumos.
Pēc desmit gadu periodiskām kaujas darbībām un demokrātijas nodibināšanas Portugālē pēc 1974. gada Neļķu revolūcijas, FRELIMO pārņēma kontroli par visu teritoriju. Gada laikā Mozambiku atstāja vairums no 250 000 portugāļu. Mozambika oficiāli kļuva neatkarīga. Nākamo piecu gadu laikā arī palikušie portugāļi atstāja valsti.
No 1977. līdz 1992. gadam Mozambikā plosījās pilsoņu karš.
Ģeogrāfija
Valsts ziemeļu daļā atrodas Austrumāfrikas plakankalņu līdzenumi.
Klimats
Klimats Mozambikas ziemeļos ir subekvatoriālais, musonu, bet dienvidos — tropiskais, pasātu. vidējā janvāra temperatūra Mozambikas zemienēs ir no 26 °C līdz 30 °C, jūlijā no 15 °C līdz 20 °C. Plakankalņu apvidos vasaras un ziemas temperatūras ir zemākas par 3 līdz 5 grādiem.
Politiskā iekārta
Mozambikas Asembleja ir vienpalātas parlaments. 250 deputātus ievēl uz pieciem gadiem. 2014. gada vēlēšanās vairākumu ieguva Mozambikas Atbrīvošanas fronte (144 vietas), Mozambikas Nacionālā pretošanās ieguva 89 vietu, Mozambikas Demokrātiskā kustība — 17 vietas.
Iedzīvotāji
Lielākā daļa valsts iedzīvotāju ir bantu valodās runājošie melnādainie. Iedzīvotāji lielākoties nav pārņēmuši musulmaņu tirgotāju un eiropiešu kolonistu tradīcijas, bet saglabājuši savu kultūru, kas balstās uz nelielām lauku saimniecībām. Attīstītākās mākslas formas ir koktēlniecība, mūzika un deja. Oficiālajā portugāļu valodā runā tikai 40% iedzīvotāju. Lielākā daļa valsts iedzīvotāju ir analfabēti. Valstī ir ļoti plaši izplatītas dažādas infekcijas slimības un tā ir pirmajā desmitniekā pasaulē HIV izplatības ziņā. Izplatītākās reliģijas ir kristietība un islāms.
Gravitācijas viļņi
Gravitācijas viļņi ir šķērsviļņi, kurus saskaņā ar vispārīgās relativitātes teoriju rada paātrinātā kustībā esoši masīvi ķermeņi vai to formas izmaiņa. Potenciāli gravitācijas viļņu avoti ir pārnovu sprādzieni, neitronu zvaigžņu vai melno caurumu sadursmes. Gravitācijas viļņi vakuumā izplatās ar gaismas ātrumu. Mijiedarbojoties ar ķermeņiem, tiem ir jāizraisa šo ķermeņu deformācija.
Lai gan vācu fiziķa Alberta Einšteina izstrādātā vispārīgā relativitātes teorija paredzēja gravitācijas viļņu eksistenci jau 1916. gadā, pirmos tiešos gravitācijas viļņu novērojumus izdevās fiksēt tikai 2015. gada septembrī, kad LIGO gravitācijas viļņu detektori reģistrēja divu melno caurumu sadursmi aptuveni 1,3 miljardu gaismas gadu attālumā no Zemes. Novērojums oficiāli tika apstiprināts 2016. gadā.
Kopā ar elektromagnētiskajiem viļņiem gravitācijas viļņi ir vieni no diviem viļņu veidiem, kas spēj pārvietoties caur Visumu un nogādāt informāciju no attāliem astronomiskiem objektiem uz Zemes virsmas.
Vēsture
Gravitācijas viļņus pirmoreiz paredzēja Einšteina vispārīgā relativitātes teorija 1916. gadā. Ilgu laiku nebija pietiekami jutīgu instrumentu šo viļņu pierādīšanai. Gravitācijas viļņu eksistenci netieši pierādīja Rasels Halss un Džozefs Teilors, pētot jauna veida pulsāru PSR 1913+16, par ko viņiem 1993. gadā piešķīra Nobela prēmiju.
Lai mēģinātu atklāt gravitācijas viļņus tiešos mērījumos, tika izmantoti elektromagnētiskie teleskopi un neitrīno observatorijas. Džozefs Vebers pirmais mēģināja atklāt gravitācijas viļņus 1960. gados, darbojoties ar rezonanses masas stieņa detektoru. Līdzīgi detektori pasaulē tika uzbūvēti sešās vietās, bet tie nedeva pozitīvu rezultātu. 1970. gados zinātnieki izmantoja lāzera interferometriju, lai veiktu gravitācijas viļņu mērījumus.
2002. gadā gravitācijas viļņus sāka meklēt LIGO observatorija.
Nozīme
Pateicoties informācijai no gravitācijas viļņiem, zinātniekiem 2017. gada oktobrī pirmoreiz vēsturē izdevās novērot divu neitronu zvaigžņu sadursmi (kilonovas eksploziju) aptuveni 130 miljonu gaismas gadu attālumā no Zemes, pēc kā tika secināts, ka visticamāk lielākā daļa no Visumā sastopamajiem ķīmiskajiem elementiem kā zelts, platīns, plutonijs un citi elementi, kas ir smagāki par dzelzi, (to skaitā arī uz Zemes) ir tikuši izveidoti šāda veida astronomisko objektu sadursmju rezultātā.
Makss Eive
Mahgilis "Makss" Eive (nl; dzimis Amsterdamā, miris  Amsterdamā) bija Nīderlandes šahists un matemātiķis — piektais pasaules čempions šahā (1935 — 1937). Bija Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidents no 1970. līdz 1978. gadam.
Stirnienas pagasts
Stirnienas pagasts bija viena no Rēzeknes apriņķa pašvaldībām tā ziemeļrietumos. Robežojās ar Rēzeknes apriņķa Atašienes, Barkavas, Varakļānu un Galēnu pagastiem, kā arī Daugavpils apriņķa Rudzētu un Preiļu pagastiem. Pagasta valde atradās Stirnienē (tagad Stirnienes muiža). Lielākā apdzīvotā vieta bija Tiltagals (tagad Stirniene).
Makss Eive
Pasaules čempiona titulu izcīnījis mačā ar Aleksandru Aļehinu, uzvarot ar rezultātu 15,5-14,5, tomēr pēc diviem gadiem revanša mačā cieta smagu zaudējumu (15,5-9,5) un titulu nenosargāja.
Spēles stils un ietekme uz šahu
Eive bija universāls šahists. Viņš daudz pētīja pāreju no atklātnes uz vidusspēli. Iepriekš citi to pētija maz. Taču viņš arī labi redzēja kombinācijas. Mihails Botviņņiks par viņu rakstīja, ka viņš "Pat aizsargājoties vienmēr centās meklēt aktīvu kontrspēli. Viņam patika spēlēt flangos. Patika pozīcijas bez vājumiem, brīvas..."
Stirnienas pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Kasaliešu un Stirnienes ciema padomes. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Viļānu apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Varakļānu rajonā. Mūsdienās Stirnienas pagasta teritorija iekļauta Varakļānu novada Varakļānu pagastā, Preiļu novada Sīļukalna un Stabulnieku pagastos un Jēkabpils novada Atašienes pagastā.
Makss Eive
Spēles stils un ietekme uz šahu
Eive bija arī labs atklātnēs. Daudz uzvaras viņš guva tāpēc, ka ieguva pārsvarus atklātnēs. Viņš spēlēja dažādas atklātnes. 1939. gadā Eive uzrakstīja grāmatu sēriju, kurā bija 12 grāmatas. Tā bija par atklātnēm. "Šaha atklātņu teorija". Viņam bija izstrādes slāvu aisardzībā un Nimcoviča aizsardzībā.
Jegevas apriņķis
Jegevas apriņķis ir viens no 15 Igaunijas apriņķiem. Apriņķis atrodas valsts austrumos, ziemeļos tas robežojas ar Austrumviru un Rietumviru apriņķiem, bet dienvidos - ar Tartu un Viljandi apriņķiem. Austrumos Jegevas apriņķi apskalo Peipusa ezers. Jegevas apriņķa administratīvais centrs ir Jegeva.
Makss Eive
Spēles stils un ietekme uz šahu
Eive mērķtiecīgi gatavojās svarīgiem turnīriem. Vēlāk to sāka darīt visi. Vēl Eive piesaistīja palīgus.
Jegevas apriņķis
Apriņķī daļēji atrodas Endlas dabas rezervāts.
Makss Eive
Spēles stils un ietekme uz šahu
Eive uzrakstīja vairākus desmitus grāmatu. Viņa pirmā grāmata ir "Šaha spēles stundas" 1927. gadā. Tajā viņš stāstīja arī par atklātnēm, turklāt viņš nevis pārskatīja gājienus, bet analizēja galvenās pozīcijas. Eive grāmatās daudz analizēja Steinica pozīcijas, kad analizēja pozicionālo spēli.
Jegevas apriņķis
Vēsture
Skatīt Vaiga.
Administratīvais iedalījums
Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 3 pašvaldības - Jegevas pagasts, Mustvē pagasts un Peltsamā pagasts.
Hovards Filips Lavkrafts
Hovards Filips Lavkrafts (Howard Phillips Lovecraft, dzimis, miris ) bija amerikāņu zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu literatūras rakstnieks. Dzīves laikā Lavkrafts bija visai mazpazīstams autors; lielu popularitāti un ietekmi Lavkrafta darbi ieguva tikai pēc viņa nāves. Vislabāk viņš ir pazīstams kā Ktulhu mītu radītājs.
Lavkrafta darbiem pamatā raksturīgs cilvēka pretnostatījums nepārvaramiem pārdabiskiem spēkiem un būtnēm, attēlojot pasauli kā cilvēkam svešu, naidīgu un šausminošu. Lavkrafta darbi atstājuši lielu ietekmi uz tādiem autoriem kā Roberts Hovards, Roberts Bloks, Stīvens Kings. Visai atzinīgi Lavkraftu vērtējis argentīniešu rakstnieks Horhe Luiss Borhess, savukārt pazīstamais mūsdienu franču autors Mišels Velbeks ir uzrakstījis Lavkrafta biogrāfiju.
Tūra
Tūra ir pilsēta Francijā, Centra reģionā. Tūra ir Endras un Luāras departamenta administratīvais centrs. Tā atrodas Luāras upes krastā, un ir galvenais Luāras ielejas tūrisma centrs. 2009. gadā pilsētā dzīvoja 135 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta Centra reģionā aiz Orleānas.
Senās Romas laikos pilsēta bija zināma kā Caesarodunum, bet 5. gadsimtā tika pārsaukta par Civitas Turonorum. 4. gadsimtā par Tūras bīskapu kļuva Svētais Mārtiņš. Pēc tam vairākus gadsimtus Tūra kļuva par vienu no svētceļotāju galamērķi.
Tūrā ir dzimis franču rakstnieks Onorē de Balzaks.
Graftona avantūra
Graftona avantūra (en) bija slepena ieroču un sprāgstvielu pārvešanas operācija 1905. gada vasarā bruņotās sacelšanās organizēšanai 1905. gada revolūcijas laikā. Revolucionāri ar tvaikoni Džons Graftons nesekmīgi mēģināja pārvest ārzemēs iepirktos karamateriālus uz Krievijas Impērijas pakļautībā esošajām Somijas ostām.
Priekšvēsture
1903. gadā Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienība sadarbībā ar ASV latviešu sociāldemokrātiem izveidoja Latviešu Sociāldemokrātu savienību (LSS), kuras biedru vairākums dzīvoja Londonā un Šveicē, tās vadītāji bija Miķelis Valters un Ernests Rolavs. 1905. gada revolūcijas sākumā partijā iestājās daudz biedru arī Latvijā un maijā LSS bija apmēram 1000 biedru. Jau 1905. gada vasarā atsevišķi partijas biedri sāka uzbrukumus muižām. LSS biedri organizēja literatūras un ieroču nelegālu transportu no Rietumeiropas uz Krievijas Impēriju, kura bija iesaistīti LSS Londonas nodaļas biedri Juris Šenbergs, Ernests Augusts Minka, Vilis Štrauss un kapteinis Jānis Treimanis.
Krievu-japāņu kara laikā Japānas Kara ministrija 1905. gada martā piešķīra 1 miljonu jenu ieroču iepirkšanai un nogādei Krievijas revolūcijas atbalstam. Japānas militārais atašejs Stokholmā pulkvedis Motodziro Akasi (Akashi) naudu nogādāja Londonā un nodeva Krievijas emigrantu izveidotajai "Apvienotajai kaujas organizācijai" (United Fighting Organization). Viņš jau 1902. gadā kā Japānas vēstniecības darbinieks Pēterburgā bija nodibinājis sakarus ar Krievijas opozicionāriem, arī ar somu politiķi Konrādu (Koniju) Ciliakusu (Konni Zilliacus).
Kāds grupas dalībnieks, kas uzdevās par vīna tirgoni Robertu Dikinsonu (Robert Richard Dickenson) nopirka 1883. gadā būvēto angļu tvaikoni Džons Graftons (en). Pēc vēlākā padomju diplomāta Ļitvinova liecības par 100 000 rubļu tika iepirkti ieroči un izstrādāts plāns tos nogādāt vairākās Somijas ostās. Ieroču sagādē piedalījās latvieši Minka, Vāgners, Štrauss, Salniņš.
Norise
Kuģis 1905. gada augustā bez kravas un ar veco komandu atstāja Londonas ostu un devās uz Holandes ostu Flīsingenu, kur kuģi pārdēvēja par "Luna" un nomainīja kuģa komandu, kas sastāvēja pamatā no latviešu revolucionāriem ar jūrnieku pieredzi. Tad jūrā no cita kuģa slepeni pārkrāva kastes ar 16 tūkstošiem šauteņu, trīs tūkstošiem revolveru un trīs tonnas dinamīta un piroksilīna sprāgstvielu izgatavošanai. Caur Kopenhāgenu un Stokholmu kuģis devas uz Botnijas līča ziemeļiem, kur daļu ieroču izkrāva Kemi ostā, tad gar Somijas krastiem devās uz dienvidiem, bet pie Jakobstades (Pietarsāri) uzskrēja uz sēkļa. Diennakts laikā kuģa komanda izkrāva lielāko daļu kravas uz šērām un tad kuģi uzspridzināja. Komanda laivās aizbēga uz Zviedriju.
Piemiņa
1930. gadā neatkarīgās Somijas valdība pie kuģa nogrimšanas vietas atklāja pieminekli.
Pēc Vladlena Dozorceva un Valērija Starodubceva scenārija Rīgas Kinostudijas režisors Andris Rozenbergs 1979. gadā uzņēma filmu Gaidiet "Džonu Graftonu", pēc filmas scenārija angļu burinieks "Džons Graftons" veda ieročus revolucionāro strādnieku apbruņošanai cariskajā Krievijā, ko bija noorganizējuši eseri. Iecerētā pasākuma organizētāji nebija parūpējušies par konspirāciju, un viss pārvērtās lielā avantūrā.
Perturbācija
Perturbācija astronomijā ir debess ķermeņa novirze no teorētiski izrēķinātās trajektorijas cita debess ķermeņa pievilkšanas spēka iedarbībā.
Mac OS
Mac OS ir grafiskas lietotāja saskarnes operētājsistēmu sērija, kuru izstrādā Apple Inc. (agrākā Apple Computer, Inc.) tās Macintosh datoru sistēmām. Ieskaitot Mac OS X, tā ir otrā populārākā operētājsistēma pasaulē (2011. gadā tās lietotāju daļa bija 5,25 %). Tieši ar Macintosh lietošanas ērtumu popularitāti ieguva grafiskā lietotāju saskarne. Pirmoreiz tā parādījās 1984. gadā ar Macintosh 128K izlaišanu, bet bez īpaša nosaukuma; parasti to dēvēja par "sistēmas programmatūru" (System software), tikai vēlāk tā ieguva nosaukumu Mac OS.
Pirmās Mac OS versijas bija savietojamas ar Motorola 68000 procesora Macintosh. Kad Apple izveidoja datorus ar PowerPC, operētājsistēma tika pārstrādāta šai arhitektūrai. Pēdējā vesija, kas izmantoja 68000 saimes procesorus (68040), bija Mac OS 8.1. Mac OS X (versija 10.0 "Cheetah"), kurš aizstāja "klasisko" Mac OS, ir savietojams tikai ar PowerPC.
Paātrinājums
Paātrinājums ir ķermeņa ātruma maiņas temps. Paātrinājumu fizikā apzīmē ar burtu a. Tas var būt, gan negatīvs, gan pozitīvs. Paātrinājums, tāpat kā spēks, ir vektoriāls lielums. Ja paātrinājuma vektora virziens sakrīt ar ātruma vektora virzienu, tad pieņem, ka paātrinājums ir pozitīvs. Ja paātrinājuma vektors ir vērsts pretēji kā ātruma vektors, tad pieņem, ka paātrinājums ir negatīvs. Paātrinājuma vektors vienmēr sakrīt ar spēka vektoru, jo paātrinājumu izraisa spēks. SI paātrinājuma mērvienība ir m/s2. Paātrinājumu var uzskatīt arī par ātruma atvasinājumu pēc laika vai ceļa otrās kārtas atvasinājumu pēc laika.
Izšķir arī konstanta lieluma paātrinājumus. Piemēram, brīvās krišanas paātrinājums, kas ir apmēram 9,8 m/s2. Uz vielu, kas atrodas noteiktā centrifūgas punktā arī iedarbojas konstants paātrinājums, kas ir atkarīgs no centrifūgas griešanās ātruma un attāluma no ass. Spēks, kas iedarbojas uz ķermeni, kas atrodas konstanta paātrinājuma laukā ir atkarīgs no paātrinājuma un ķermeņa masas. Spēku, kas iedarbojas uz ķermeņiem, kas atrodas zemes pievilkšanas spēka laukā, sauc par svaru.
Smiltenes pagasts
Smiltenes pagasts ir viena no Smiltenes novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar sava novada Smiltenes pilsētu un Bilskas, Launkalnes, Brantu un Blomes pagastiem, kā arī Valmieras novada Trikātas un Plāņu pagastiem.
Vēsture
Pēc 1920. gada zemes reformas Smiltenes muiža (Smilten) sadalīta 264 vienībās 2840 ha kopplatībā, Cērtenes muiža (Zehrten) sadalīta 27 vienībā 565 ha kopplatībā, Smiltenes mācītājmuiža 19 vienībās 487 ha kopplatībā, Ikšeles muiža (Uexküllshof) 18 vienībās 317 ha kopplatībā, sadalītas arī Grotūža, Jāņa, Ķeņģu, Lembja, Mezā un Vēskas pusmuižas, Cērtenes ciems sadalīts 44 vienībās 42 ha kopplatībā.
1935. gadā Valkas apriņķa Smiltenes pagasta platība bija 244,6 km² un tajā dzīvoja 3380 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Cērtenes, Niedrāju un Smiltenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Smiltenes ciems ietilpis Smiltenes (1949-1957) un Valkas (pēc 1975. gada) rajonos. 1957. gadā Smiltenes ciemu likvidēja, tā teritoriju pievienoja Smiltenes pilsētai, izveidojot Smiltenes lauku teritoriju. 1975. gadā Smiltenes ciemu izveidoja no jauna, tajā iekļaujot Smiltenes pilsētas lauku teritoriju un daļu Plāņu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Smiltenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Smiltenes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Kalnamuiža (pagasta centrs), Brutuļi, Grotūzis, Ilgas, Jaunbilska, Kamaldiņa, Lūkalni, Lūķi, Mācītājmuiža, Varicēni.
Singularitāte
Singularitāte ir laiktelpas punkts, kur laiktelpas liekums kļūst bezgalīgs, punkts, kurā blīvums ir bezgalīgs. Dažas teorijas prognozē, ka singularitāte veidojas melnā cauruma centrā, kā arī Visuma beigās vai sākumā.
Datorspēle
Datorspēle ir videospēle, kuru spēlē, izmantojot personālo datoru. Nereti ar šo jēdzienu saprot jebkura veida videospēli. Spēles uz spēļu automātiem nav pieskaitāmas pie datorspēlēm. Tās ir attīstījušās no vienkāršas grafikas un ļoti ierobežotām iespējām kā Spacewar!, uz gan vizuāli, gan iespēju ziņā daudz attīstītākām.
Datorspēles parasti tiek radītas, spēļu izstrādātājiem sadarbojoties ar citiem speciālistiem, kā grafiskajiem māksliniekiem. Tās tiek izdotas neatkarīgi vai arī sadarbojoties ar spēļu izdevēju. Tās var izplatīt fiziskā formātā - DVD un CD, vai arī ar interneta lejupielādi kā Direct2Drive un Steam. Katrai spēlei prasības, lai to varētu pilnvērtīgi spēlēt, atšķiras, daļai spēļu var būt arī nepieciešams savienojums ar internetu.
Meļņičenko
Meļņičenko (uk, no мельник — 'dzirnavnieks') ir izplatīts ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kolins Pauels
Kolins Luters Pauels (en; dzimis ; miris ) bija amerikāņu valstsvīrs un ASV Armijas ģenerālis. Bijis ASV valsts sekretārs (2001—2004).
Dienējis ASV Armijā laikā no 1958. līdz 1993. gadam, kur saņēmis četrzvaigžņu ģenerāļa pakāpi. Dienējis Vjetnamas karā, iebrukumā Panamā un Līča karā. Par militāro dienestu saņēmis dažādus apbalvojumus. Militārās karjeras laikā bijis nacionālās drošības padomnieks (1987—1989), ASV apvienotā štāba vadītājs (augstākais ASV Armijas postenis; 1989—1993). Pēc tam no armijas atvaļinājies.
2001. gadā nomainījis Medlinu Olbraitu ASV valsts sekretāra amatā Džordža V. Buša valdībā. Pauels ir pirmais afroamerikānis gan ASV apvienotā štāba vadītāja, gan ASV valsts sekretāra amatā. Par atkāpšanos no amata paziņoja.
2021. gada janvārī, pēc tam, kad Trampa atbalstītāji iebruka Kapitolija ēkā, Pauels pameta Republikāņu partiju.
miris no COVID-19 izraisītajām komplikācijām.
Mongolija
Mongolija, oficiāli Mongolijas Valsts (Монгол Улс), ir valsts centrālajā un Austrumāzijā, robežojas ar Krievijas Federāciju un Ķīnas Tautas Republiku. Prezidentāla republika, prezidentu ievēl vispārējās vēlēšanās uz 4 gadiem. Iedzīvotāji: mongoļi, kazahi, burjati, krievi, ķīnieši u.c. Dominējošā reliģija — budisms.
Vēsture
1921. gada jūlijā Urgā proklamēja no Ķīnas neatkarīgu Mongolijas Republiku, kas ar Padomju Krievijas militāro un politisko atbalstu atbrīvojās no iekšējiem oponentiem un ieguva neatkarību no pilsoņu kara novājinātās Ķīnas. 1924. gada 26. novembrī valsti pārdēvēja par Mongolijas Tautas Republiku (MTR), kas bija PSRS satelītvalsts ar Tautas Revolucionāro partiju kā varas partiju. No 1939. gada maija līdz septembrim notika robežkonflikts ar Japānas Impērijas armiju jeb Halhingolas kampaņa. 1945. gada 10. augustā Mongolija pieteica karu Japānai, piedaloties Sarkanās armijas uzbrukumā Iekšējai Mongolijai un Mandžūrijai. 1946. gada 5. janvārī Ķīnas Republika atzina Ārējās Mongolijas neatkarību, diplomātiskās attiecības ar Ķīnas Tautas Republiku izveidoja 1949. gadā. 1961. gadā MTR uzņēma ANO. Saasinoties PSRS un Ķīnas attiecībām, Padomju armija Mongolijā uzbūvēja savas raķešu bāzes un kara lidlaukus.
Komunistu varas monopols beidzās 1990. gadā un Tautas Republika oficiāli beidza pastāvēt līdz ar Mongolijas Valsts jaunās konstitūcijas pieņemšanu 1992. gada 12. februārī.
Klimats
Mongolija ir milzīgs plato, kas plešas no Austrumdžungārijas līdz Rietummandžūrijai vidēji apmēram 1500 m virs jūras līmeņa. Ziemeļos to ierobežo mežiem klātās lielo Sibīrijas upju Jeņisejas, Irtišas un Amūras augšteces un Altaja kalnu grēda, rietumos — Gobi Altaja un Gurvansaihana grēdas, centrā — kalnainu mežu masīvi. Visu dienvidu daļu aizņem stepe, pārmijus ar tuksneša zonām gov, ko tagad dēvē par Gobi tuksnesi — ķīnieši to sauca par han hai — ‘izžuvusī jūra’. Klimats atbilst ainavai: nevienmērīgs un skarbs. Temperatūras svārstības visai ievērojamas: jūnijā karstums sasniedz pat +45 °C, bet janvārī nolaižas līdz -35 °C, pie tam diennakts temperatūras svārstības ir ļoti straujas: vasarā dienā +40 °C, bet naktī -3 °C. Lielākā daļa dienu gadā ļoti saulainas, taču ziema ilga — dažkārt vēl maijā snieg sniegs.
Klimata skarbumam atbilst ainavas vienveidīgums un dzīvības trūkums. Zemes erozija, ko pastiprina skarbais kontinentālais klimats, pārklājusi ielejas ar gravu tīklu, augsne pārvērsta irdenos dzeltenbrūnos putekļos - tas ir less, ko tjurki sauc par torpak, bet ķīnieši — par huang tu (dzeltenā zeme). Lietus to pārvērš par lipīgu mālveida masu, kas saulē tūdaļ sacietē kā akmens un vairs ūdeni cauri nelaiž. Ziemeļķīnā lesa slānis sasniedz pat 100 m biezumu. Kur piekalnēs pazemes ūdeņi tiek tuvu klāt zemes virsmai, zemes virskārta kļūst ārkārtīgi auglīga, kā tas ir Mongolijas alpu pļavās. Taču šī auglība pazūd uz plato, kur plāno augsnes slāni nemitīgi izpūš vēji.
Flora un fauna
Stepi pavasarī uz pāris nedēļām pārklāj sulīga ziedu un zāles sega, kas vasarā pārtop par ganībām saigām, savvaļas ēzeļiem un savvaļas zirgiem; šeit mīt arī savvaļas kamieļi un džeirāni. Garā stepes zāle un niedrāji pie ūdeņiem kalpo par mājvietu visdažādākajām putnu sugām.
E-pasta klients
E-pasta klients jeb vēstules lietotāja aģents (mail user agent - MUA) ir datorprogramma vai programmatūras aģents, kuru izmanto, lai lasītu un veidotu e-pasta vēstules lietotaja datorā.
Sākotnēji MUA bija vienkārša programma, lai varētu lasīt lietotāja vēstuļu ziņojumus, kurus vēstules piegādes aģents (mail delivery agent - MDA), sadarbībā ar vēstules pārsūtīšanas aģentu (mail transfer agent - MTA), nogādājis lokālā vēstuļu kastē. Savukārt, lai nosūtītu vēstuli, tā ar vēstules iesniegšanas aģenta (mail submission agent - MSA) palīdzību tiek nodota tālākai pārsūtīšanai uz MTA, kas to nogādā uz saņēmēja pasta serveri. Pats MUA neizpilda transportēšanas funkciju.
E-pasta klienta programmas var būt grafiskās, piemēram, Microsoft Outlook, Mozilla Thunderbird, vai arī vienkāršas, ar teksta saskarni, piemēram, mutt.
Mortons Feldmens
Mortons Feldmens (en; dzimis, miris ) ir amerikāņu komponists. Viens no indeterminētās mūzikas pionieriem. Feldmena darbiem raksturīgi jauninājumi nošu rakstu sistēmā, ko viņš ieviesa, lai radītu sev raksturīgu skanējumu. Vislabāk zināms pēc saviem instrumentālajiem skaņdarbiem, kas tika komponēti spēlēšanai neierastām mūzikas instrumentu grupām.
Zaratustra
Zaratustra jeb Zoroastrs (, Zartosht) bija persiešu pravietis un zoroastrisma pamatlicējs. Daži no viņa sekotājiem uzskata, ka viņš dzīvoja laika posmā no 1750. līdz 1500. gadam p.m.ē, citi uzskata, ka laika posmā no 1400. līdz 1200. gadam p.m.ē., bet persieši viņu saista ar 6. gadsimtu p.m.ē. Zaratustra dzīvoja mūsdienu Irānas ziemeļos. Gatās, himnās, kuras kā pieņemts ir sacerējis pats Zaratustra, ir rakstīts, ka viņš ir nācis no Spitama dzimtas.
1984. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šī ir 1984. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula. 1984. gada olimpiskajās spēlēs vismaz vienu medaļu izcīnīja 47 valstis.
Pārnova
Pārnova jeb supernova ir zvaigznes eksplozija. Eksplozija parasti ir ļoti spoža un izsauc starojuma zibsni, kas bieži līdzinās veselas galaktikas kopējam spožumam. Šāda eksplozija norisinās no dažām nedēļām līdz pat dažiem mēnešiem. Šajā īsajā laika periodā pārnova var izstarot tik daudz enerģijas, cik Saule neizstaro visas savas dzīves laikā. Sprādziena brīdī no zvaigznes tiek izsviesta daļa vai pat visa viela ar ātrumu, kas sasniedz desmito daļu no gaismas ātruma, tādā veidā izraisot triecienvilni, kas izplatās starpzvaigžņu vidē. Šis triecienvilnis izveido gāzu un putekļu apvalku, ko sauc par pārnovas atlikumu.
Eksplozijas laikā pārnovas spožums vairākus tūkstošus reižu pārsniedz novas spožumu.
Pārnovas notiek samērā reti, un pēdējā — Keplera pārnova — ar neapbruņotu aci mūsu galaktikā redzēta 1604. gadā. Vairākas mūsu galaktikā uzliesmojušas pārnovas kopš tā laika bijušas pamanāmas tikai ar teleskopu, jo to starojumu pa ceļam vājinājusi starpzvaigžņu gāze. Reizēm ar acīm izdodas saskatīt pārnovas kaimiņu galaktikās, jo starp galaktikām gāzes ir daudz mazāk nekā to iekšienē.
Jervas apriņķis
Jervas apriņķis ir viens no 15 Igaunijas apriņķiem. Apriņķis atrodas valsts centrālajā daļā, dienvidos tas robežojas ar Jegevas, Viljandi un Pērnavas apriņķiem, rietumos ar Raplas un Harju apriņķiem, savukārt austrumos - ar Rietumviru apriņķi. Jervas apgabals atrodas Vidusigaunijas morēnu līdzenumā. Tā administratīvais centrs ir Paide.
Apriņķī daļēji atrodas Endlas dabas rezervāts.
Administratīvais iedalījums
Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 3 pašvaldības - Jervas pagasts, Paides pilsētas pašvaldība un Tiri pagasts.