cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polinēzija
Vēsture
Tūrs Heijerdāls 20. gadsimta otrajā pusē piedāvāja alternatīvu teoriju par to, ka polinēzieši vai daļa no tiem ir izceļotāji no Dienvidamerikas, kuru tie atstājuši ar balsas plostiem. Šī teorija nav guvusi tālāku apstiprinājumu.
Pirmie eiropieši Polinēziju sasniedza tikai 1760. gados, tai skaitā Džeimss Kuks, piesaistot Eiropas uzmanību šim interesantajam reģionam. Jau pēc neilga laika Polinēziju sasniedza tirgotāju un avantūristu vilnis, no kuriem lielākā daļa maz interesējās par pašiem polinēziešiem. Lielu postu nodarīja eiropiešu ievazātās infekcijas slimības, pret kurām polinēziešiem nebija imunitātes. To dēl neilgā laikā gāja bojā lielākā daļa Polinēzijas pirmiedzīvotāju, liela daļa gāja bojā arī verdzībā.
Neilgi pēc tam Polinēzijā ieradās kristiešu misionāri, no kuriem lielākā daļa ilgstoši un stingri apkaroja polinēziešu kultūras un reliģijas izpausmes, mazinot vienotību un pašapziņu un veiksmīgi sagatavojot augsni sekojošai Polinēzijas politiskajai pakļaušanai. Tikai Tongai izdevās saglabāt politisku neatkarību. XIX gadsimta sākumā tika uzsākta arī Polinēzijas kultūras mantojuma izpēte.
Pultuska
Pultuska - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē pie Narevas upes. Viduslaikos viena no svarīgākajām pilsētām Mazovijā. Pilsētas centrālais tirgus laukums tiek izskatīts par garāko Eiropā (tas ir 377 metrus garš un 68 metrus plats).
Polinēzija
Kultūra
Kulturāli Polinēzija iedalās divās atšķirīgās daļās — Austrumpolinēzijā un Rietumpolinēzijā.
Prospērs Merimē
Prospērs Merimē (, dzimis, miris ) bija ievērojams franču rakstnieks - prozaiķis, dzejnieks un dramaturgs, arī arheologs un vēsturnieks. Merimē daiļradei raksturīgs misticisms, vēsturiskas tēmas. Viņš ietekmējies no Valtera Skota vēsturiskās literatūras un Aleksandra Puškina dramaturģijas.
Pultuska
Apdzīvota vieta šeit bijusi jau X gadsimtā. Viduslaikos Pultuska bija viens no svarīgākajiem cietokšņiem, kas aizsargāja Mazoviju no prūšiem un lietuviešiem. 1262., 1324. un 1360. gadā pilsētu nopostīja lietuvieši. Tikai pēc Krēvas ūnijas noslēgšanas 1385. gadā uzbrukumi mitējās. Kopš XI gadsimta tā piederēja Plockas bīskapiem. 1257. gadā tā ieguva Helmno pilsētas tiesības.
Prospērs Merimē
Dzīvesgājums
Merimē dzimis Parīzē, studējis jurisprudenci un grieķu, spāņu, angļu un krievu valodas. 1830. gadā viņš sadraudzējās ar Montiho grāfieni no Spānijas. Kad grāfienes meita Eiženija de Montiho (iespējams, ka viņa bija Merimē meita) kļuva par Francijas imperatora Napoleona III sievu, viņu iecēla par senatoru.
Pultuska
1440. gadā šeit tika nodibināta akadēmija - viena no ietekmīgākajām skolām toreizējā Polijā. Viens no šīs mācību iestādes pasniedzējiem bija Pjotrs Skarga. XV gadsimtā Pultuskas tirgoņi bija vieni no bagātākajiem Polijā; pilsēta attīstījās kā lauksaimniecības produktu tirgus. XVI gadsimtā vairākas celtnes uzcēla arhitekti no Venēcijas un Sjēnas. 1530. gadā šeit tika nodibināta pirmā tipogrāfija Mazovijā, bet 1566. gadā Pultuskā sāka darbu viens no pirmajiem publiskajiem teātriem Polijā.
Pultuskas apriņķis
Pultuskas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes centrālajā daļā. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Makovas, Viškovas, Legonovo, Novi Dvoras, Ploņskas un Cehanovas apriņķiem.
Pultuska
1703. gada 21. aprīlī, Ziemeļu kara laikā, pilsētas pievārtē zviedri Kārļa XII vadībā sakāva sakšu karaspēku, bet pēc tam nopostīja pilsētu.
Polinēzija
Kultūra
Rietumpolinēzijai pieder Tonga, Niue, Samoa un Polinēzijas eksklāvi ārpus Polinēzijas. Rietumpolinēzijas kultūras īpatnības nosaka lielāks apdzīvotības blīvums — tai piemīt stingra laulības institūcija, labi attīstītas tiesību, monetārās un tirdzniecības tradīcijas.
Pultuska
Pēc Polijas dalīšanām Pultuska nokļuva Prūsijas sastāvā. 1794. gadā pilsētas poļu garnizons atteicās pakļauties Prūsijas karalim, bet devās uz Krakovu, un tas bija Kostjuško sacelšanās sākums. 1806. gada 26. decembrī pie Pultuskas notika kauja starp Krievijas karaspēku ģenerāļa Beningsena vadībā un Francijas karaspēku maršala Lanna vadībā. 1809. gadā Pultuska kādu laiku bija Varšavas hercogistes galvaspilsēta. Pēc Napoleona krišanas Pultusku iekļāva Krievijas sastāvā.
Polinēzija
Kultūra
Savdabīgu vietu ieņem Jaunzēlandes pirmiedzīvotāju maoru kultūra, kas gan ir cēlusies no Austrumpolinēzijas kultūras, taču citos klimatiskajos apstākļos un polinēziešiem neierasti plašajā sauszemē ieguvusi savu raksturu.
Pultuska
Novembra sacelšanās laikā 1830. - 1831. gadā pilsēta vairrākārt bija sacelšanās dalībnieku rokās. 1831. gadā no krievu karaspēka pilsētā izplatījās holēra. Pilsēta piedalījās arī 1863. gada Janvāra sacelšanās, pēc kuras daudzi pilsētas iedzīvotāji tika izsūtīti uz Sibīriju.
2. pasaules kara laikā pilsēta tika iekļauta Vācijā un saucās Ostenburga (Ostenburg). Vācu okupācijas laikā bojā gāja apmēram 50% no pilsētas iedzīvotājiem. Sarkanā armija ieņēma pilsētu sīvās kaujās (krita 16 000 kareivju un 85% no pilsētas apbūves tika nopostītas).
Polinēzija
Kultūra
Ja sala bija liela (piemēram, vulkāniskās Marķīzu salas), tika veidoti mazi ciematiņi ar četrām — piecām mājām — sala bija pietiekami liela, un iedzīvotāji to labprāt sadalīja mazākās zonās — un lai šīs zonas nepārklātos, tika veidoti mazāki ciematiņi. Savukārt mazās saliņas netika dalītas un tajās bija viens lielāks ciemats ar trīsdesmit un vairāk mājām. Parasti šie lielākie ciemati tika nocietināti ar vaļņiem un akmens un koka palisādēm. Visas polinēziešu valodas pieder Austronēziešu valodu saimes.
Par spīti lielajiem attālumiem polinēziešu valodas, reliģiskie rituāli, amatniecība un tradīcijas ir pārsteidzoši līdzīgas. Kopumā polinēziešu tradīcijas raksturo izteikts kareivīgums, karadarbība starp kaimiņu ciltīm bija ļoti izplatīta. Šiem kariem bija raksturīga liela nežēlība un papildus iebiedēšanai tika izmantots par cilvēku upurēšana un kanibālisms.
Polinēzieši neattīstīja savu rakstības sistēmu (ir teorijas par ronga-ronga rakstību Lieldienu salā). Zināšanas no paaudzes paaudzē tika nodotas mutvārdu formā, bieži vien ar ļoti gariem dziedājumiem un no galvas skaitītiem tekstiem. Polinēzieši nepazina arī metālus, taču tāpēc nevar uzskatīt, ka Polinēzijā pirms eiropiešu atnākšanas bija akmens laikmets, jo šo terminu var attiecināt tikai uz Eiropas, Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas kultūrām.
Savdabīgā polinēziešu reliģija ir devusi pasaulei tādus ietilpīgus jēdzienus, kā "tabu" un "mana".
Polinēzijas ekonomika
Daudzviet Polinēzijā ienākumus gūst no tūrisma — jo sevišķi Lieldienu salā. Nelielais salu iedzīvotāju skaits ļauj veselām nācijām veiksmīgi gūt ienākumus netradicionālos veidos. Tuvalu veiksmīgi gūst ienākumus, pārdodot domēna vārdu .tv, savukārt Kuka salu iedzīvotāji — no pastmarkām.
Polinēziešu navigācija
Tai laikā kad eiropieši un citas kultūras ceļoja pa jūru dienas laikā, saglabājot redzeslokā krastu, polinēzieši droši veica tūkstošiem kilometrus tālus braucienus pa tuksnesīgo Kluso okeānu, mēnešiem ilgi neredzot sauszemi. Viņi veiksmīgi prata sasniegt niecīgas saliņas, kas atradās tūkstošiem kilometru tālu bez neviena orientiera pa ceļam, kaut gan nav drošu ziņu, ka šīs salas viņi spēja sasniegt atkārtoti, ar nolūku.
Tradicionālā navigācijas prasme zuda drīz pēc eiropiešu ierašanās un tagad viņu navigācijas metodes vairs nav droši zināmas. Polinēziešu prasme nebija universāla — ir pirmo eiropiešu ceļotāju liecības par polinēziešu grupām, kas pēc spēcīgām vētrām bija pilnīgi nomaldījušās okeānā.
Karolīnu salās un Polinēzijai blakus esošajā Mikronēzijā joprojām navigācija notiek, izmantojot zvaigžņu stāvokļa noteikšanu.
Tagad uzskata, ka polinēzieši navigācijā vienlaikus izmantoja vairākas metodes — zvaigžņu stāvokļa noteikšanu, okeāna straumju noteikšanu un viļņu rakstus, jūras un salu radītās gaisa un jūras mijiedarbības, putnu lidojumu, vējus un laika apstākļus.
Tāli braucieni tika veikti, sekojot putnu gadskārtējām migrācijām. Izmantoja arī fregatputnu, kuru turēja kanoe. Vajadzības gadījumā putnu palaida — ja tas atgriezās, zeme bija tālu, ja nē — tuvumā bija sauszeme.
Navigācija, orientējoties pēc zvaigznēm, kļuva par attīstītu prasmi. Polinēzieši vārdos bija nodēvējuši vairāk nekā 150 zvaigznes — pieredzējuši navigatori zināja, kad un kur katra zvaigzne uzleca un norietēja un kā to stāvoklis debesīs atbilda salu atrašanās vietām.
Neparasta prasme bija arī viļņu raksta izmantošana, orientējoties. Klusajā okeānā ir vairākas lielas, simtiem kilometru garās virknēs izkārtotas salu grupas. Šīs virknes atstāj noteiktu ietekmi uz okeāna viļņiem — to formu, virzienu, kustības raksturu. Polinēzieši prata saskatīt izmaiņas viļņu raksturā, secinot, kurā pusē un cik tālu atrodas salu virkne.
Salu grupas
Polinēzijas kultūrai pieder šādas salas un salu grupas. Daļa no tām atrodas ārpus klasiskā "Polinēzijas trijstūra" (Polinēzijas eksklāvi).
Windows 7
Microsoft Windows 7 ir operētājsistēma, kas Latvijā kļuva pieejama 2009. gada 22. oktobrī. Pirms tam nepilnu gadu šī operētājsistēma bija pieejama BETA stadijā testētājiem visā pasaulē. Lielākā daļa IT portālu, kā Engadget, uzskata, ka Windows 7 ir liels uzlabojums, salīdzinājumā ar neveiksmīgo Windows Vista, kā arī pareģo, ka tā būs tikpat veiksmīga kā Windows XP. Windows 7 galvenais atbalsts no Microsoft puses beidzās 2015. gada 13. janvārī, un pagarinātais atbalsts beidzās 2020. gada 14. janvārī.
Versijas
Windows 7, gluži kā Windows Vista, ir pieejams vairākās versijās:
Galvenās funkcijas
Šajā operētājsistēmā realizēts atbalsts Unicode 5.1. Meklēšanas panelis Instant Search tagad atpazīst vairāk valodas.
Šai operētājsistēmai ir atbalsts ar Multi-Touch. Visas operētājsistēmas versijas ietver 50 jaunus fontus. Esošie fonti tika pārveidoti, lai pareizi atveidotu visas rakstzīmes.
Frenks Bērnets
Frenks Makferleins Bērnets (Frank Macfarlane Burnet) bija austrāliešu virusologs, kas pazīstams kļuva ar savu ieguldījumu imunoloģijā. Bērnets ieguva medicīnas doktora gradu 1924. gadā Melburnas Universitātē. 1928. gadā Londonas Universitātē viņš ieguva filozofijas doktora grādu. 1960. gadā Bērnets saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā un medicīnā.
Vitorijas "Saski Baskonia"
Vitorijas "Saski Baskonia" (es) jeb pašlaik sponsorēšanas līguma dēļ ' 'Kirolbet Baskonia''  ir profesionāls Spānijas basketbola klubs, kas ir bāzēts Vitorijā, Basku Zemē, Spānijā. "Saski Baskonia" spēlē Spānijas basketbola līgā un Eirolīgā. Klubs tika dibināts 1959. gadā kā C.D. Basconia.
No 2014. līdz 2016. gadam kluba sastāvā spēlēja latviešu basketbolists Dāvis Bertāns (tolaik komandu sauca Laboral Kutxa). 2017.—2018. gada sezonā, kurā klubs izcīnīja sudraba medaļas ACB līgā, tā sastāvā spēlēja divi latviešu basketbolisti Jānis Timma un Rinalds Mālmanis. Pēc tam komandu pārstāvēja Artūrs Kurucs, kurš tās sastāvā kļuva par ACB līgas čempionu 2020. gadā un tādējādi vienīgo Latvijas basketbolistu, kurš uzvarējis Spānijas čempionātā.
30. marts
30. marts ir gada 89. diena pēc Gregora kalendāra (90. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 276 dienas.
Zariņš
Zariņš (sieviešu dzimtē Zariņa) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „zars” pamazināmās formas vai vietvārda Zariņi. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Riko Gross
Savas karjeras laikā piedalījās 5 Olimpiskajās spēlēs (1992, 1994, 1998, 2002, 2006). 1992., 1994., 1998. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja zelta medaļu stafetē, piedaloties Vācijas izlases sastāvā. 1992. un 1994. gada Olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja arī sudraba medaļu 10 kilometru sprintā, 2002. gada Olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja sudrabu stafetē un bronzu 12,5 kilometru iedzīšanā.
Pasaules čempionātā viņš ir izcīnījis vairākas medaļas. 10 kilometru sprintā viņš izcīnīja bronzu 1995. gadā, bet sudrabu 2003. un 2004. gadā. 1999., 2003. un 2004. gadā viņš izcīnīja zelta medaļu iedzīšanā. 20 kilometru distancē viņš uzvarēja 1997. gadā, izcīnīja sudrabu 1999. gadā, bet 2003. un 2005. gadā viņš izcīnīja bronzas medaļu.
Pasaules kausā 1997.—1998. gada sezonas kopvērtējumā viņš izcīnīja 2. vietu.
Hannover 96
Hannover 96 (oficiālais kluba nosaukums Hannoverscher Sportverein von 1896), pazīstams arī kā Hannover vai 96, ir profesionāls Vācijas futbola klubs, kas ir bāzēts Hannoverē, Vācijā. Klubs spēlē Vācijas 2. Bundeslīgā. Klubs divas reizes ir kļuvis par Vācijas čempioniem, kā arī 1992. gadā izcīnījis Vācijas kausu. Hannover 96 tika dibināts. Komanda savas mājas spēles aizvada HDI-Arena stadionā, kur ir 49 000 skatītāju vietu.
Adenozīntrifosforskābe
Vēsture
Adenozīntrifosforskābi atklāja Karls Lomans 1929. gadā, bet 1941. gadā vācu bioķīmiķis Fricis Alberts Lipmanis pierādīja, ka ATF ir galvenais enerģijas pārnesējs šūnā.
Īpašības
ATF pieder pie tā saucamajiem makroerģiskajiem savienojumiem. Tas satur fosfātsaites, kuras hidrolizējoties atbrīvo ievērojamu daudzumu enerģijas. Hidrolizējoties adenozīntrifosforskābei, atšķeļas 1 vai 2 fosforskābes atlikumi un izdalās 40—60 kJ/mol liels enerģijas daudzums.
Radusies enerģija var tikt patērēta dažādos bioķīmiskos procesos — sarežģītu organisko molekulu sintēzēm, muskuļu saraušanās nodrošināšanai un citur.
Biosintēze
ATF izmantošanas veidi ir 1) ķīmiskais darbs, kad molekula piegādā enerģiju citu molekulu sintēzei šūnā; 2) transporta darbs, kad molekula tiek cauri plazmatiskajai membrānai; 3) mehāniskais darbs, kad molekula piegādā enerģiju, lai kontrakcētu muskuļus, vicas un skropstiņas kustinātu un citos veidos iekustinātu šūnas daļas ;
Cilvēka organismā ATF molekula tiek patērēta vidēji 1 minūtes laikā, pēc tam izveidojusies ADF atkal tiek fosforilēta par ATF. Šis nepārtrauktais cikls ir visas vielmaiņas pamatā. Galvenokārt ATF dzīvajās šūnās tiek sintezēta uz mitohondriju membrānām.
Fudzi
Fudzi (, Fujisan, ) ir Japānas augstākā virsotne. Tā augstums ir 3776 m virs jūras līmeņa. Rietumu pasaulē ir pazīstams kā Fudzijama. Tas atrodas uz rietumiem no Japānas galvaspilsētas Tokijas, Sidzuokas un Jamanasi prefektūrās. Skaidrā dienā to no galvaspilsētas var saskatīt. Fudzi klasificēts kā aktīvs vulkāns (stratovulkāns) ar nelielu izvirduma risku. Pēdējais izvirdums bija 1707.-1708. gadā. Fudzi ir kļuvis par vienu no Japānas simboliem.
No izseniem laikiem Fudzi ir svēts kalns, viens no Japānas "trim svētajiem kalniem" (三霊山, Sanreizan). Sievietēm tajā bija liegts kāpt līdz par 19. gadsimtam, Meidzi restaurācijai. Mūsdienās tas ir pazīstams tūristu galamērķis, kā arī alpīnistu iecienīts objekts. Oficiālā sezona ilgst no jūlija sākuma līdz augusta beigām. Daudzi uz turieni dodas tumsā, lai no rīta izbaudītu saullēktu.
Fudzi kalns bieži parādās japāņu kultūrā, piemēram, dažādos mākslas darbos. Starp slavenākajiem darbiem ir Hokusai darbu sērija “36 skati uz Fudzi kalnu”. Fudzi kalns bieži atrodams arī japāņu literatūrā. 2013. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā ar nosaukumu “Fudzi — svētvieta un mākslinieciskās iedvesmas avots”.
864. gada izvirdums
864. gadā Fudzi ziemeļaustrumos izvirda lava, tā tecēja Senoumi ezerā (せの海), sadalot to uz pusēm. Mūsdienās ir divi ezeri — Saiko ezers (西湖) un Šojiko ezers (精進湖). Sacietējusī lava, kas sadalīja ezeru uz pusēm, ir nosaukta par Aokigaharu (青木ヶ原溶岩), un tā mūsdienās ir apaugusi ar mežu.
1707. gada izvirdums
Pēdējais Fudzi izvirdums sākās un beidzās, Edo periodā. Lai gan tas neizraisīja lavas plūsmu, izvirdumā atbrīvojās aptuveni 800 miljonus kubikmetru vulkānisko pelnu, kas izplatījās plašās teritorijās ap vulkānu, pat sasniedzot Edo gandrīz 100 kilometru tālāk. Edo vulkāniskie pelni bija vairākus centimetrus biezi. Izvirdums notika Fudzi kalna ziemeļaustrumu pusē un izveidoja trīs jaunas vulkāniskas atveres. Dabas katastrofa norisinājās vairākas dienas.
Ārējās saites
}}
Greifenberga
Greifenberga var būt:
Labākā animācijas filma (Lielais Kristaps)
Labākā animācijas filma ir trešā vecākā nominācija Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balvas šajā nominācijā tiek piešķirtas no 1980. gada, kad balvu saņēma Rozes Stiebras filma "Kā es braucu Ziemeļmeitas lūkoties".
Ezere
Ezere ir apdzīvota vieta Saldus novada dienvidos, Ezeres pagasta centrs. Izvietojusies autoceļu P105 un P106 krustojumā Vadakstes kreisajā krastā pie Ezeres un Sustes ietekas tajā 34 km no novada centra Saldus un 152 km no Rīgas. Ezerē ir pagasta administrācija, pamatskola, bibliotēka, kultūras nams. 1 km uz rietumiem no ciema atrodas pamestais Ezeres lidlauks.
Grifova Slonska
Grifova Slonska (pl, vēsturiski arī Greifenberga ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Lvuvekas Slonskas.
Ezere
Vēsture
Ciems izveidojies bijušās Lielezeres muižas (Groß-Essern) centrā. 1932. gadā Lielezerei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
1945. gada 8. maijā Ezeres muitas mājā parakstīja Vērmahta karaspēka grupas "Kurzeme" kapitulācijas aktu. 2021. gada nogalē šajā ēkā atklāja interaktīvu ekspozīciju “Karadarbības beigas Kurzemē”.
Grifova Slonska
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Līdz iesaukšanai armijā 1939. gadā pilsētā par klerku tekstilrūpnīcā strādāja vācu rakstnieks Arno Šmits (Arno Schmidt, 1914 - 1979).
Gostiņina
Gostiņina ir pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē. 1612. gada 12. septembrī Gostiņinas pilī mira Krievijas cars no 1606. līdz 1610. gadam Vasilijs Šuiskis (Василий Шуйский, 1552 - 1612).
Cilvēki
Pilsētā dzimuši:
Kambodžas pilsoņu karš
Kambodžas pilsoņu karš bija pilsoņu karš Kambodžā no 1970. līdz 1975. gada aprīlim, kad karā uzvarējušie Sarkanie khmeri izveidoja Demokrātiskās Kampučijas republiku.
Priekšvēsture
1970. gada martā ar ASV atbalstu no varas gāza princi Norodomu Seihanūku, kurš tajā brīdī atradās vizītē ārzemēs, un pie varas nāca ģenerāļa Lona Nola vadītā hunta. Apvērsuma iemesls bija Kambodžas neitralitāte Vjetnamas karā. ASV aviācijai gan slepeni tika atļauts bombardēt vjetkonga atbalsta bāzes Kambodžas pierobežā un Kambodžas izlūkdienests informēja par to atrašanās vietām. No otras puses, Seihanūks netraucēja vjetkongiešiem un ziemeļvjetnamiešiem izmantot ostas pilsētu Kampongsao, lai pa jūras ceļu apgādātu savas bāzes. Jaunais Lona Nola režīms de facto uzsāka karadarbību pret Vjetnamu, iesaistot Kambodžu karā ar vjetkongu un Ziemeļvjetnamu.
Pirms 1970. gada apvērsuma sarkanie khmeri bija ne vairāk par 3000 noskrandušiem, neapmācītiem un vāji bruņotiem dumpiniekiem, kas no savām džungļu bāzēm neradīja nopietnus draudus. Kambodžas iesaistīšanās karā ASV pusē, pavēra tiem Hanojas militāro aizgādību — bruņojumu, padomniekus un instruktorus (vismaz divus nākamos gadus, pēc kuriem attiecības starp Sarkanajiem khmeriem un vjetnamiešiem strauji pasliktinājās). Sarkano khmeru vienības strauji pieņēmās spēkā un prasmē, izplatot partizānu karu aizvien plašākā teritorijā.
Karadarbība
Pateicoties jaunizveidotai aliansei ar gāzto Seihanūku un militārās diktatūras nežēlībai, no 1970. gada pavasara strauji palielinājās sarkano khmeru kaujinieku un atbalstītāju skaits. 1970. maijā karadarbībā iesaistījās arī ASV aviācija.
Partizānu kara taktika un plašais civiliedzīvotāju atbalsts dumpiniekiem neļāva Lona Nola armijai efektīvi apkarot sarkanos khmerus, kas iekaroja aizvien lielāku valsts daļu, līdz režīma kontrolē palika tikai galvaspilsēta Pnompeņa, vairākas provinču galvaspilsētas un galvenie lielceļi. Aplenkto galvaspilsētu ar ārpasauli savienoja tikai Pnompeņas lidosta un Mekongas upe.
Lai noturētu Lona Nola režīmu, ASV aviācija regulāri veica masīvu sarkano khmeru sagrābto apgabalu bombardēšanu, kas faktiski sagrāva jau tā mazattīstīto valsti. Uzlidojumos izmantoja milzīgos B-52, kas spēja vest 25—30 tonnas bumbu kravas. Bombardējot raudzījās, lai bumbas kristu it kā tīkla kvadrātu krustpunktos, palielinot postījumu apmērus. Viena šāda “kvadrāta” lielums (vidēji 1 km platumā un 2 km garumā) variēja atkarībā no zemes reljefa un pretinieku spēku koncentrācijas blīvuma. Tā kā sarkanie khmeri piekopa partizānu kara taktiku, to spēku koncentrācija pozīcijās bija niecīga un bombardēšana maz iespaidoja militāro operāciju iznākumu. Daudz biežāk tika iznīcināti ciemati ar visiem iedzīvotājiem. Masīvās bombardēšans rezultātā uz Pnompeņu un provinču pilsētām sāka plūst bēgļu straumes. Ja kara sākumā galvaspilsētā dzīvoja aptuveni 600 000 iedzīvotāju, tad 1975. gada sākumā tajā dzīvoja 2,5 miljoni cilvēku.
Sarkanie khmeri pakļāva Pnompeņu regulārai apšaudei. Primitīvās ķīniešu raķetes ar vēdekļveida stabilizatoriem paceļoties gaisā ceļā uz mērķi radīja šausminoši kaucošu skaņu; kad kauciens apklusa, šāviņš savā trajektorijā bija pagriezies un krita zemē. Sarkanie khmeri tos raidīja no pilsētas apkaimē uzstādītām paštaisītām koka platformām, īpaši netēmējot uz kādiem militāriem objektiem — galvenais, ka tie vispār trāpīja bēgļu pārpildītajā pilsētā.
1975. gada 17. aprīlī Pnompeņu sagrāba uzvarējušie sarkanie khmeri un pavēlēja to pamest visiem vietējiem iedzīvotājiem. Pēc divām nedēļām arī visus citu valstu pilsoņus izraidīja no valsts, aizvedot kravas automašīnās līdz Taizemes robežai.
Semafors
Semafors (fr, no el2 (sēma) — ‘zīme’ un φορός (foros) — ‘nesējs’) ir optiska stacionāra signālierīce ar signālplāksnēm (spārniem), agrāk bieži izmantota uz dzelzceļiem. Semaforus izmanto arī jūrniecībā signālu nodošanai kuģiem.
Mūsdienās semafori gandrīz pilnīgi aizstāti ar luksoforiem. Semafori saglabāti Latvijas dzelzceļa vēstures muzejā Rīgā un Jelgavā, kā arī saglabājies bijušās līnijas Ainaži—Valmiera semafors Ainažos, netālu no bākas.
883 (grupa)
883 bija Itālijas popmūzikas grupa, kuru ir dibinājuši Makss Pecali un Mauro Repeto. Grupa tika izveidota pēc piedalīšanās TV šovā "1,2,3 Jovanotti", kuru vadīja Itālijas uzlecošā zvaigzne mūziķis Džovanoti. Sākotnēji Pecali ar Repeto uzstājās kā grupa "I Pop", taču vēlāk nosaukumu nomainīja uz "883", par godu Harleja-Deividsona motocikla modelim. Pirmais grupas singls bija “Non Me la Menare”, kas kļuva populārs visā Itālijā; tam sekoja pirmais grupas albums “Hanno Ucciso l'Uomo Ragno”, kas ieņēma Itālijas mūzikas topu virsotni.
1994. gadā grupu pameta Repeto, jo viņš izlēma meklēt laimi filmu industrijā. Galu galā 2003. gadā līdz ar Maksa Pecali izstāšanos izformējās arī pati grupa. Pecali šobrīd veiksmīgi darbojas kā solomākslinieks.
Biafra
Biafras Republika (en, ig) bija separātiska valsts Nigērijas dienvidaustrumos, kas pastāvēja no līdz. Valsts galvaspilsēta bija Enugu ar aptuveni 180 tūkstošiem iedzīvotāju. Biafras neatkarību neatzina ANO un lielākā daļa pasaules valstu (atzina Gabona, Haiti, Ziloņkaula Krasts, Tanzānija un Zambija, bet oficiāli neatzina, taču atbalstīja vēl vairākas valstis, tostarp Francija). Biafras pastāvēšanas laiks sakrita ar pilsoņu karu Nigērijā, ko dēvē arī par Biafras neatkarības karu. Pilsoņu kara upuru skaits no karadarbības un bada tiek vērtēts no 1 līdz 3 miljoniem cilvēku. Tas noslēdzās 1970. gadā ar pamieru un Biafras Republikas iekļaušanu Nigērijas Federālajā Republikā.
Valsts nosaukums cēlies no Atlantijas okeāna Biafras līča nosaukuma, kas atradās tās dienvidos.
Administratīvi Biafra iedalījās 25 provincēs. Valsts iedzīvotāji galvenokārt bija igbo tauta, kam bija noteicošā loma valsts ekonomikā un pārvaldē.
2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
54. Starptautiskais Eirovīzijas dziesmu konkurss norisinājās Maskavā, Krievijā, 2009. gada 12., 14. un 16. maijā. Tiesības rīkot konkursu Krievija ieguva 2008. gadā, kad par Eirovīzijas uzvarētāju kļuva dziedātājs Dima Bilans ar dziesmu "Believe".
Par 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāju pārliecinoši kļuva Norvēģijas pārstāvis Aleksandrs Ribaks ar dziesmu "Fairytale". Latviju pārstāvēja Intars Busulis ar dziesmu "Probka", tomēr otrajā pusfinālā tā ar 7 punktiem ieņēma pēdējo - 19. vietu un Latvija nekvalificējās lielajam finālam.
Pēc desmit gadu pārtraukuma Eirovīzijas dziesmu konkursā atgriezās Slovākija, bet salīdzinot ar iepriekšējo gadu, tajā nepiedalījās Sanmarīno un Gruzija. Sanmarīno tas bija saistīts ar finansiālām grūtībām, bet Gruzija atsauca savu kandidatūru sakarā ar nevēlēšanos mainīt savas dziesmas "We Don't Wanna Put In" nosaukumu.
Norises vieta
Konkurss notika Krievijā, pateicoties 2008. gada konkursa uzvarētājām Dimam Bilanam, kurš ar dziesmu "Believe" ieguva visvairāk punktu. Pēc Krievijas uzvaras konkursā, Krievijas premjerministrs Vladimirs Putins paziņoja, ka konkurss notiks Maskavā, ko arī apstiprināja konkursa organizētājs "Pirmais kanāls" un paziņoja, ka konkursa norises vieta būs olimpiskais iekštelpu stadions. 2008. gadā 13. septembrī šo informāciju apstiprinājā Eiropas Raidorganizāciju apvienība jeb EBU. Konkursa galvenais režisors noraidīja baumas par arēnas steidzīgu rekonstruckiju sakot, ka tas nav vajadzīgs priekš Eirovīzijas rīkošanas un ka arēna spēs uzņemt aptuveni 25 tūkstošus skatītāju.
Formāts
Diskusijas par 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa formātu notika 2008. gada jūnijā Grieķijas galvaspilsētā Atēnās. Uzstādījums bija tāds, ka turpmāk "lielais četrinieks" (Spānija, Francija, Vācija un Apvienotā Karaliste), tāpat kā pārējās dalībvalstis, automātiski zaudēs iespēju piedalīties finālā un arī uz tām attieksies noteikumi par vietas izcīnīšanu finālam, bet beigās šis ierosinājums tika noraidīts un spēkā palika vecā sistēma, kurā "lielā četrinieka" valstis automātiski kvalificējas finālam.
2009. gada 30. janvārī notika izloze, kurā tika paziņots, kuras valstis piedalīsies kurā no diviem pusfināliem. Turpinot iepriekšējā gada konkursā ieviesto sistēmu, ņemot vērā iepriekšējo konkursu balsošanas rezultātus, visas valstis tika iedalītas sešās grupās.
Balsošana
Ņemot vērā iepriekšējo gadu pieredzi, kad bieži tiek novērota "kaimiņu būšana" balsojumā, kad kaimiņvalstis balso viena par otru, EBU nolēma mainīt šo sistēmu 2009. gada dziesmu konkursā. Tika izsūtīts pieprasījums iesniegt idejas šīs sistēmas uzlabošanai. Polijas televīzijas pārstāvji ierosināja ieviest žūriju balsošanu, tādu pašu, kāda tika izmantota 2008. gada Eirovīzijas deju konkursā. Šis ierosinājums tika ņemts vērā un 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā balsošanas kārtība būs sekojoša. 50% no katras valsts kopējā balsojuma būs telebalsojuma rezultāti, bet otri 50% sastādīs katras valsts žūrija. Abu pusfinālu balsošanas kārtība paliks iepriekšējā, kad 9 valstis no katra pusfināla tiks izvēlētas telebalsojumā, bet desmito valsti izvēlēsies žūrija.
Starptautiskas žūrijas piedalīšanās balsošanā tika pārtraukta kopš 1997. gada bet pilnībā visas valstis pārgāja tikai uz telebalsojumu 2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.
Iespējamās dalībvalstis
2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā piedalīsies 42 valstis, ieskaitot Slovākiju, kura atgriezīsies Eirovīzijā pēc 11 gadu pārtraukuma. Gruzija paziņoja, ka nepiedalīsies 2009. gada dziesmu konkursā, tādā veidā protestējot pret Krievijas iebrukumu Dienvidosetijā, bet iedvesmojoties no uzvaras 2008. gada bērnu Eirovīzijā un no tā, ka Krievija Gruzijai piešķīra 12 punktus, kas ir augstākais novērtējums, Gruzija nolēma tomēr neboikotēt 2009. gada dziesmu konkursu.
Tika baumots arī par Sanmarīno un Monako nepiedalīšanos 2009. gada dziesmu konkursā un patiesi, šie jautājumi tika apspriesti, tomēr, kamēr Monako izlēma piedalīties, Sanmarīno izlēma nepiedalīties, pamatojoties uz smagu finansiālo situāciju.
Latvija
2008. gada 17. decembrī saistībā ar valdības lēmumu Latvijas Televīzijai samazināt valsts dotāciju par 2,4 miljoniem latu, Eirovīzija bija viens no projektiem, no kura krīzes budžeta apstākļos Latvijas Televīzija bija spiesta atteikties. Tomēr šis paziņojums nāca ar novēlošanos, jo tas tika paziņots trīs dienas pēc valstu iesniegumu iesniegšanas beigu termiņa. Tika paziņots, ka, dēļ finansējuma samazināšanas, Latvija nespēs samaksāt EBU dalības maksu. Latvija paziņoja, ka ir informējusi EBU par savu lēmumu nepiedalīties 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. 2008. gada 20. decembrī LTV oficiāli paziņoja par atteikšanos piedalīties Eirovīzijas dziesmu konkursā un par norunu, ka gan EBU, gan Pirmais kanāls neizvirzīs pret Latvijas pārstāvjiem nekādas sankcijas saistībā ar novēlotu izstāšanās paziņošanu. LTV arī paziņoja, par savu interesi piedalīties 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Tomēr 2009. gada 12. janvārī Latvija paziņoja, ka piedalīsies 2009. gada dziesmu konkursā. Šis paziņojums 13. janvārī tika nopublicēts Latvijas Eirovīzijas oficiālajā mājaslapā. 2009. gada 19. februārī šajā pašā mājaslapā tika publicēts oficiāls paziņojums, ka pateicoties diviem lieliem sponsoriem, Narvesen un Latvijas Krājbankai, Latvija ir radusi līdzekļus lai piedalītos šajā dziesmu konkursā. Turklāt EBU Latvijai ir samazinājusi dalības maksu, kā labas gribas žestu.
Pusfināli
Trīsdesmit septiņas valstis ir apstiprinājušas savu dalību vienā no diviem 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa pusfināliem.
Fināla balsu paziņošanas kārtība
Fināla laikā visas dalībvalstis paziņos savus balsošanas rezultātus sekojošā kārtībā:
1987. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1987. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
W
W ir latīņu alfabēta divdesmit trešais burts.
Loaded
Loaded ir amerikāņu rokgrupas The Velvet Underground ceturtais studijas albums. Albums tika izlaists 1970. gada septembrī, tikai mēnesi pēc tam, kad grupu pameta tās līderis Lū Rīds.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstījis Lū Rīds.
Konvencija par bērna tiesībām
Protokoli
Konvencijai ir trīs papildu protokoli, viens — par tirdzniecību ar bērniem, bērna prostitūciju un bērna pornogrāfiju; otrs — par bērnu iesaistīšanu bruņotos konfliktos. Abi ir pieņemti 2000. g. un stājās spēkā 2002. gadā. Trešais protokols ir pieņemts 2011. gadā un stājās spēkā 2014. gadā; tas paredz Bērna tiesību komitejai tiesības izskatīt sūdzības par Konvencijas pārkāpumiem pret protokola dalībvalstīm.
Gostiņinas apriņķis
Gostiņinas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes rietumos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Plockas un Sohačevas apriņķiem, Lodzas vojevodistes Lovičas un Kutno apriņķiem, kā arī Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Vloclavekas apriņķi.
Daugavgrīvas viduslaiku pils
Daugavgrīvas viduslaiku pils (de) jeb Daugavgrīvas skansts, arī Skanstnieki ir viduslaiku pils vieta Rīgā, Vecdaugavas apkaimē, Skanstnieku ielā 5 — kādreizējā Daugavgrīvas klostera vietā. Mūsdienās tā atrodas Vecdaugavas austrumu krastā, Vecdaugavas pussalā, bet laikā, kad šai vietā pastāvēja klosteris un pils, tā atradās Daugavas pašā lejtecē, tās labajā krastā (16. gadsimta beigās Daugava mainīja gultni un Vecdaugava kļuva par tās atteku). Pili nopostīja 1624. gadā poļu—zviedru kara laikā un tās drupas Zviedru Vidzemes valdība lika demontēt un akmeņus ar laivām pārvest jaunā Daugavgrīvas cietokšņa būvei pie tagadējās Daugavas ietekas jūrā.
Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Pils vieta ietilpst Vecdaugavas dabas lieguma teritorijā.
Vēsture
Līdz 16. gadsimta beigām tagadējā Daugavas atteka Vecdaugava bija Daugavas upes vienīgā ieteka jūrā un caur to noritēja intensīva kuģu satiksme. Jau pirms 1205. gada cisterciešu ordeņa mūki pakalnā 2,5 kilometrus no jūras krasta nodibināja Svētā Nikolaja klosteri, kas tika saukts arī par Daugavgrīvas klosteri.
1305. gadā Daugavgrīvas klosteri nopirka Livonijas ordenis, kas šeit uzbūvēja ordeņa komturejas pili. Laikā no 1305. gada līdz 1485. gadam Daugavgrīvas pilī valdīja 22 Daugavgrīvas komturi. Livonijas pilsoņu karu laikā 1485. gadā pili pēc četru nedēļu aplenkuma ieņēma un nopostīja Rīgas pilsētas karaspēks, atstājot tikai vienu torni kā orientieri kuģiem jūrā. Pili atjaunoja Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Daugavgrīvas pilsnovada citadeli (la, Дюнемюнде). 1582. gadā Polijas karalis Stefans Batorijs pavēlēja pili izveidot par stārastijas centru un uzbērt augstākus zemes vaļņus, kas ir vienīgās redzamās pils atliekas mūsdienās. 16. gadsimta beigās Daugavas ieteka mainīja gultni un Vecdaugava zaudēja savu stratēģisko nozīmi. Cietoksnis tika galīgi nopostīts poļu—zviedru kara laikā 1624. gadā un tā akmeņus zviedri izmantoja jaunā Daugavgrīvas cietokšņa celtniecībai. 1653. gadā Zviedrijas Kara kolēģijas izdotajā kartē atzīmēts, ka vecais cietoksnis ir izpostīts un pils sabrukusi.
Tomēr vaļņi un aizsarggrāvis palika nepostīts, un vecā skansts kā zviedru karavīru pagaidu apmešanās vieta tika izmantota vēl Lielā Ziemeļu kara sākumā, kad Neimindi uz laiku bija ieņēmuši sakši. Saglabājusies Vecāķu redutes komandanta 1701. gadā rakstīta vēstule par sliktajiem apstākļiem un sausa kurināmā trūkumu karaspēka vienībai, kas bija novietota vecajā Daugavgrīvas skanstī.
Vecā cietokšņa teritorijā skanstu ielokā 1800. gadā zemnieks Kārlis Ozoliņš uzcēlis Skanstnieku mājas, izpērkot zemi no valsts. Padomju okupācijas gados Skanstniekos atradies zvejnieku kolhoza "9. maijs" (vēlākās AS "Auda") zvejniecības un jūrniecības (novadpētniecības) muzejs.
Raksturojums un izpēte
Mūsdienās viduslaiku pils atliekas virs zemes nav saskatāmas, bet ir redzamas vismaz trīs seno bastionu pēdas ārpus grāvja un vaļņa. Gar pils vietas ziemeļu malu un daļēji gar austrumu malu stiepjas līdz 8 metrus augsts zemes valnis, uzbērts 16. un 17. gadsimta mijā, tā platums virspusē ir ap 8 metri. Agrāk šis valnis visdrīzāk apņēmis pilsvietu no visām pusēm. Pils vietu veido četrstūrains, ap 150 x 150 metrus liels laukums, ko no ārpuses iežogo ap 25 metrus plats grāvis. Laukuma plakne pāris metrus paceļas virs apkārtējā līdzenuma. Mūsdienās ieeja pils vietā ved pa ziemeļaustrumu stūri un daļēji dabā vēl ir izsekojams vecais ceļš, kas veda visapkārt priekšpilij līdz tās dienvidaustrumu stūrim.
1901. gadā Kārļa fon Lēvisa of Menāra izrakumos krusteniski tika izveidotas divas tranšejas un tika secināts, ka pils bijusi aptuveni 53 x 39 metrus liela. Pēc izrakumu datiem senākā pils daļa varētu būt bijusi dienvidrietumu stūrī būvētais lielais četrstūrainais tornis un ap pili izbūvētais aizsargmūris. Nākamajā būvperiodā blakus tornim austrumu pusē tika piebūvēta klostera kapela. Vēlāk tika uzcelti korpusi gar rietumu un ziemeļu aizsargsienu un piebūves pie austrumu aizsargsienas. Pāri grāvim veda paceļams koka tilts.
Livonijas ordeņa laikos tika uzcelti apaļie ieroču torņi ziemeļrietumu un ziemeļaustrumu stūros. 16. gadsimtā varētu būt celta priekšpils ar trim torņiem, kas atrodas ārpus mūsdienās redzamā grāvja.
Astronomisko telegrammu centrālais birojs
Astronomisko telegrammu centrālais birojs (, CBAT) ir oficiāla starptautiska institūcija, kura apkopo un izplata tālāk informāciju, kas saistīta ar īslaicīgiem astronomiskiem notikumiem — komētām, dabiskajiem pavadoņiem, novām, supernovām u.c. Parasti astronomi, tiklīdz atklājuši kaut ko jaunu, informē par to CBAT, savukārt CBAT pārbauda faktu patiesumu un, ja tiešām novērots jauns objekts, dod tam nosaukumu. Parasti jaunatklātais objekts tiek nosaukts tā atklājēja vārdā.
Bolivuda
Bolivuda (hindi: बॉलीवूड, ) ir neformāls apzīmējums Mumbajā bāzētajai hindi valodas filmu industrijai Indijā. Nereti tas tiek aplami attiecināts uz visu Indijas kino jomu.
Vārds Bolivuda ir salikums no vārdiem "Bombeja" (agrākais Mumbajas nosaukums) un "Holivuda", kas ir ASV kinematogrāfijas centrs. Atšķirībā no Holivudas, Bolivuda nepastāv kā reāla vieta. Lai arī daudzi uzsver, ka šis apzīmējums nekorekti piedēvē Mumbajā veidotajām filmām Holivudas pakaļdarinājuma statusu, termins ir kļuvis plaši izplatīts, ko pierāda arī savs ieraksts Oksfordas skaidrojošajā vārdnīcā. Tās kino industrijas centrs atrodas ārpus Indijas- Portblērā.
Fransuā Moriaks
Fransuā Moriaks (François Mauriac, — ) bija franču rakstnieks, Nobela prēmijas literatūrā ieguvējs (1952). Moriaks bieži tiek uzskatīts par izcilāko katoļu autoru 20. gadsimtā.
Biogrāfija
Moriaks dzimis Bordo, Francijā. Studējis literatūru Bordo Universitātē. 1905. gadā studijas pabeidzis, tad pārcēlies uz Parīzi, kur iestājās École des Chartes - mācību iestādē, kas specializējas paleogrāfijā, bibliogrāfijā u.tml. Pēc dažiem mēnešiem Moriaks šo iestādi pameta, nolēmis pievērsties tikai rakstniecībai.
1909. gadā tika izdots viņa pirmais dzejas krājums Les mains jointes. Viņa rakstnieka karjeru pārtrauca Pirmais pasaules karš - Moriaks tajā piedalījās kā Sarkanā Krusta darbinieks.
Pēc Pirmā pasaules kara Moriaks atsāka aktīvu literāro darbību. Viņš publicēja vairāk nekā 30 romānu un vairākas lugas. 1952. gadā viņš saņēma Nobela prēmiju literatūrā, 1958. gadā - Francijas Goda leģiona ordeni.
Ornitoloģija
Ornitoloģija (ornis — ‘putns’) ir bioloģijas nozare, kas pēta putnus, to embrioloģiju, morfoloģiju, fizioloģiju, ekoloģiju, sistemātiku un ģeogrāfisko izplatību. Termins "ornitoloģija" pirmo reizi lietots 16. gadsimtā, to ieviesis itāļu dabaszinātnieks Uliss Aldrovandi.
Latvijā putnu izpēti un aizsardzību koordinē Latvijas Ornitoloģijas biedrība, darbojas arī vairāki ornitoloģisko pētījumu centri.
Serpca
Serpca (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē apmēram 125 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Varšavas.
Karaļa Boduēna šelfa ledājs
Karaļa Boduēna šelfa ledājs (en) ir plašs šelfa ledājs Princeses Ranhillas krastā Antarktīdā. Austrumu daļa saukta arī par Staņukoviča šelfa ledāju (ru). Ledāja platība ap 30 000 km² un tas aizņem piekrastes lielāko daļu no Rīsera-Larsena pussalas līdz Breidvikas līcim Rīsera-Larsena jūras krastā. Atrodas ziemeļos no Sērrondanes un Belžikas kalnu grēdām, kas aiztur lielāko daļu no Polārā plato ledus masas, tādēļ šelfa ledājs ir relatīvi šaurs un plāns — Ruāboduēnas stacijas apvidū tā biezums ir ap 300 m. Ledāja garums ir ap 350 km, platums — 70-120 km. Ledājā noplūst vairākas ledus straumes, lielākā no kurām ir Ranhillas rietumu glečers. Rietumu daļā jūras pusē paceļas Dervāla ledus sala.
Purims
Purims (he — 'lozes') ir ebreju svētki, kas piemin ebreju izglābšanos no iznīcināšanas Persijas impērijas laikos. Svētku nosaukums cēlies no tā, ka Hamans lozēja, lai noteiktu labāko dienu, kad iznīcināt ebrejus. Svētki tiek svinēti katru gadu ebreju mēneša Adara 14. datumā ar publisku Esteres grāmatas lasīšanu, dāvanu pasniegšanu, ziedojumiem trūcīgajiem un svētku mielastu, kā arī jautru karnevālu un alkohola lietošanu. Šīs svinēšanas paražas jau norādītas Esteres grāmatā.
Ebreji, kas bija izsūtīti Babilonijas trimdā, nokļuva Persijas impērijas kontrolē pēc tam, kad tā iekaroja Babiloniju. Kā aprakstīts Esteres grāmatā, Hamans, impērijas vezīrs, apvainojās uz karalienes Esteres patēvu Mordehaju par necieņas izrādīšanu, un nolēma iznīcināt visus impērijas teritorijā dzīvojošos ebrejus. Estere, kas kļūstot par valdnieka sievu, bija slēpusi to, ka ir ebrejiete, Mordehaja mudināta aizstāvēja ebrejus. Rezultātā Hamans ar saviem dēliem tika sodīts ar nāvi, bet Mordehajs iecelts par jauno vezīru.
2010. gadā Purims sākas 27. februāra vakarā. 2011. gadā Purims sākas 17. februāra vakarā.
Kardināls Rišeljē
Kardināls Rišeljē, arī Armāns Žans di Plesī de Rišeljē (fr; dzimis, miris ), saukts arī par "Sarkano kardinālu", bija Francijas valsts darbinieks, kardināls, pirmais ministrs, Francijas absolūtisma pamatlicējs.
Politiskā karjera
Rišeljē politiskā karjera attīstījās visai sarežģīti, izmantojot XVII gadsimta Francijas sākuma kolīzijas, kas bija saistītas ar karalienes-mātes Marijas Mediči pavaldonību. Karaliene-māte, izmantojot sava dēla Luija XIII nepilngadību, nodeva praktiski visu varu sava tautieša un favorīta Končino Končini rokās. Končini politika un alkatība izraisīja dziļu nepatiku galminieku aprindās un jaunā karaļa naidu. Rezultātā, sasniedzis 17 gadu vecumu, karalis, pateicoties savu draugu sazvērestībai, lika apcietināt un nogalināt Končini. Neskatoties uz to, ka toreizējais bīskaps Rišeljē bija zināmā mērā Končini sabiedrotais un valsts sekretārs, pateicoties laikus ieņemtai neitralitātes pozīcijai, Rišeljē tika piemērota tikai īslaicīga izraidīšana.
Nedaudz vēlāk, kad no varas gāztā reģente un karaļa māte mēģināja organizēt aristokrātu sacelšanos, karalis nolēma izmantot Rišeljē kā vidutāju starp sevi un māti, ko Rišeljē veiksmīgi paveica. Rezultātā karaliene-māte, zaudēdama faktisko varu, formāli pat atguva vietu karaļa padomē.
Pateicoties savām diplomātiskajām dotībām, pēc kļūšanas par premjerministru vai galveno ministru Rišeljē konsolidēja karaļa varu un sagrāva aristokrātu frakcijas, kuras, viņaprāt, vājināja valsti. Ierobežodams aristokrātijas tiesības, viņš daļēji balstījies uz buržuāziju un augstāko ierēdniecību, nodrošinot Francijas dominēšanu tālaika Eiropā. Par spīti saviem ārpolitikas sasniegumiem, Rišeljē nebūt nav baudījis popularitāti Francijas iedzīvotāju vidū, jo viņš gan vienlaikus atbalstīja vācu protestantu prinčus Trīsdesmitgadu kara laikā, gan atņēma saviem hugenotiem cietokšņus, kurus tiem bija piešķīris Henrijs IV saskaņā ar Nantes ediktu.
Darbība izglītības un mākslas jomā
Īpaši jāatzīmē Rišeljē loma izglītības un mākslas jomā. Viņš kļuva par Parīzes Universitātes aizbildni, kā arī Sorbonas koledžas rektoru, atjaunojot un paplašinot šo iestādi. Rišeljē tāpat kļuva pazīstams kā mākslu aizbildnis. Viņš nodibināja Franču Akadēmiju, iesaistot izglītoto sabiedrības daļu franču valodas pilnveidošanā un izplatīšanā. Atgūstot Ziemeļamerikā Kvebeku, viņš veicināja frankofoniju Rietumu puslodē.
Jāpiezīmē, ka Rišeljē personība kļuva īpaši populāra, pateicoties Aleksandra Dimā romānam "Trīs musketieri", kas mūsdienās bieži tiek ekranizāts, kaut gan rakstnieka attēlotais varonis visai maz atbilst patiesajam vēstures personāžam. Vairāki kardināla radinieki ar šo pašu uzvārdu izpelnījās popularitāti nākamajos gadsimtos un pat citās valstīs, tai skaitā viens no brāļa mazmazbērniem, kurš XIX gadsimta Krievijā dibināja Odesu. Uz šī radinieka vārdā nosauktajām kāpnēm risinājās kadri no slavenās Eizenšteina filmas "Bruņukuģis "Potjomkins"".
Kosovas krīze
Kosovas krīze bija etniska un politiska krīze Dienvidslāvijas Federatīvās Republikas provincē Kosovā, kas noveda pie Kosovas kara (1998—1999) un Dienvidslāvijas bombardēšanas, kas bija viens no Dienvidslāvijas karu bruņotajiem konfliktiem.
Vēsture
Senajos laikos mūsdienu Kosovas teritoriju apdzīvoja trāķiešu un ilīriešu ciltis. 6.—7. gadsimtā šajā teritorijā ienāca slāvu ciltis. 13.—14. gadsimtā, atkāpjoties Bizantijas robežām un Balkānu slāviem iegūstot politisko neatkarību, Kosova kļuva par Serbijas karalistes politisko un garīgo centru. No 14. līdz 18. gadsimtam te atradās serbu pareizticīgās baznīcas patriarha rezidence, lielākā baznīcu un klosteru koncentrācija Balkānos. Ar 1389. gada sakāvi Kosovas kaujā sākās Osmaņu impērijas uzvaras gājiens Balkānos.
Magic System
Magic System ir mūzikas grupa no Kotdivuāras, kas tika dibināta 1996. gadā. Grupa savu mūziku pieskaita zuglū stilam, kas ir Kotdivuāras deju mūzikas virziens, līdzīgs zuka stilam. Āfrikā vien ir pārdots vairāk nekā pusotrs miljons grupas Magic System disku, pierādot, ka "Magic System" ir viena no vispopulārākajām Āfrikas mūsdienu mūzikas grupām.
Kosovas krīze
Vēsture
Osmaņu impērijas laikā lielākā daļa dienvidalbāņu pieņēma islāmu, un daudzi, kā impērijai lojāli pavalstnieki tika nometināti uz dzīvi kristīgo serbu apdzīvotajā Kosovā.
Magic System
Grupas vēsture
Grupa sākotnēji izveidojās kā vokālais ansamblis, kas sniedza priekšnesumus kāzās, futbola mačos utml. Eiropā šie mūziķi kļuva pazīstami ar singlu "On n'sait jamais" 2002. gadā, ko grupa izpilda kopā ar franču dziedātāju Leslie, kā arī ar singlu Premier Gaou 2003. gadā, kas sevišķi populāri kļuva Francijā, Beļģijā, Nīderlandē, kā arī Itālijā.
Kosovas krīze
Vēsture
Austroungārijas ģenerālštāba priekšnieks ģenerālis fon Beks norādīja, ka: “Tas, kurš kontrolēs Kosovu, kontrolēs visus Balkānus”.
Serbija atguva neatkarību 19. gadsimta sākumā, bet Kosovu pievienoja Serbijai tikai pēc Balkānu kariem 1912. gadā. 1918. gada 1. decembrī Kosovu iekļāva Serbu, Horvātu un Slovēņu karalistē. 1921. gada tautas skaitīšanā, 65,8% mūsdienu Kosovas iedzīvotāju dzimtā valoda bija albāņu, bet 26% — serbhorvātu, 1931. gada tautas skaitīšanā — 60% albāņu un 32,6% — serbhorvātu un maķedoniešu.
Otrā pasaules kara laikā no etniskajiem albāņiem tika izveidota brīvprātīgo ieroču SS divīziju "Skanderbegs", kas aktīvi iesaistījās partizānu apkarošanā. Rezultātā no Kosovas bēgot glābās visai liels skaits ne albāņu izcelsmes civiliedzīvotāju. Pēc kara Serbijas teritorijā tika izveidoti divi autonomie apgabali — Vojvodina - ungāru etniskajai minoritātei -, un Kosova - albāņiem. DSFR komunistiskā valdība neļāva bēgļiem atgriezties savās mājās Kosovā. 1945. gadā komunistu līderis Josips Brozs Tito izdeva likumu, ka tiem serbiem, kas Otrā pasaules kara laikā izbraukuši no Kosovas, ir aizliegts atgriezties šajā provincē. Daudzi nemaz nevēlējās atgriezties, jo daudz attīstītāki bija valsts ziemeļrietumu apgabali, savukārt Kosova bija agrāra un nabadzīga nomales province. Lai apkarotu “serbu buržuāzisko nacionālismu”, tika atvērtas robežas albāņu emigrācijai, kā rezultātā imigranti no Albānijas (it īpaši pēc 1948. gada) apmetās uz dzīvi Kosovā. Bez tam šajā laikā risinājās sarunas starp DSFR un Albānijas SR par abu valstu apvienošanos federācijā, kas gan noslēdzās nesekmīgi.
Dienvidslāvijas komunistiskās varas iestādes serbus aģitēja pārcelties uz citiem valsts rajoniem, veicinot to izbraukšanu no provinces un mājokļu pārdošanu. 1974. gada DSFR konstitūcija piešķīra Kosovai un Vojvodinai plašu autonomiju (sava konstitūcija, karogs).
Pēc 1991. gada tautas skaitīšana datiem, Kosovā albāņi bija 82% no iedzīvotājiem. Nealbāņu — serbu, čigānu, gorancu, horvātu, bulgāru u.c. etnisko grupu — provincē bija aptuveni 350 000 cilvēku.
Krīze
1980. gados strauji pieauga pret serbiem etniski motivētu huligānisma un terorisma aktu skaits, kā rezultātā serbu un citu tautību iedzīvotāju došanās prom no Kosovas kļuva masveidīga. Tajā pašā laikā,varas iestādes, lai apturētu sākušos vardarbību, arestēja aptuveni 12 000 Kustības par Albāņu Sociālistisko Republiku Kosova biedru. Kad 1990. gadā par Serbijas prezidentu kļuva Slobodans Miloševičs (1997. gadā viņš kļuva par DSR prezidentu), situācija Serbijā mainījās krasi pretējā virzienā — pieauga serbu nacionālisms. Pamatojoties uz Serbijas republikas konstitūcijas (1990.) un DSR konstitūcijas (1992.) pantiem, tika ievērojami ierobežota Kosovas autonomija.