cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tintiņa piedzīvojumi
Kapteinis Haddoks
Kapteinis Ārčibalds Haddoks (fr) ir Tintiņa draugs un sabiedrotais, kurš pirmo reizi parādījās 1941. gada komiksā "Krabis ar zelta spīlēm" (Le Crabe aux pinces d'or), un kopš tā laika ir parādījies visos turpmākajos Eržē radītajos Tintiņa komiksos. Viņš nav īpaši līdzsvarots, un bieži sadusmojas, taču ir labs Tintiņa draugs un sabiedrotais. Viņa vienīgā vājība ir alkohols, no kuriem viņš vislabāk ir iecienījis izdomātas firmas Loch Lemond skotu viskiju. Pazīstami ir kļuvuši arī viņa daudzie lamuvārdu izteicieni.
Profesors Saulespuķe
Profesors Trifons Saulespuķe (fr) ir zinātnieks, kurš palīdz Tintiņam ar dažādiem izgudrojumiem. Trifons Saulespuķe pirmoreiz parādījās 1943. gada komiksā "Sarkanā Rakhama bagātības" (Le Trésor de Rackham le Rouge), un pēc tam ir viens no galvenajiem varoņiem gandrīz visos turpmākajos "Tintiņa piedzīvojumu" komiksos. Viņam ir slikta dzirde, un viņš ir mazliet dīvains, taču ar saviem izgudrojumiem palīdz Tintiņam un viņa draugiem. 1953. gada komiksā "Galamērķis: Mēness" (Objectif Lune) viņš kopā ar vēl vairākiem zinātniekiem ir izgudrojis raķeti, kura 1954. gada komiksa turpinājumā "Pētnieki uz Mēness" (On a marché sur la Lune) aizved Tintiņu, kapteini Haddoku, Mīļuku, profesoru Saulespuķi un vēl dažus pētniekus uz Mēnesi.
Dipons un Dipāns
Dipons un Dipāns (fr) ir detektīvi, komiksos bieži saukti arī par Diponu dvīņiem. Abi policisti ir ļoti neveikli, un bieži vien vairāk sagādā rūpes un neērtības, nekā palīdz. Dipons un Dipāns pirmoreiz parādās 1934. gada komiksā "Farona cigāri" (fr), taču vēlāk tika pievienoti komiksa "Tintiņš Kongo" (fr) 1946. gada pārzīmētajā un izkrāsotajā versijā. Lai arī abi policisti šķiet vienādi, viņus var atšķirt pēc ūsu griezuma, Dipānam tās ir apgrieztas pilnīgi taisni, bet Diponam ūsu galiņi ir mazliet ielocīti. Ar dažiem izņēmumiem Dipons un Dipāns parādās visos Tintiņa komiksos pēc 1934. gada.
Bianka Kastafiora
Bianka Kastafiore (fr) jeb "Milānas lakstīgala" ir izdomāta itāļu operdziedātāja Tintiņa komiksos. Viņa ir viena no galvenajām varonēm grāmatā "Kastafioras smaragds" (fr), kurā viņa viesojās kapteiņa Haddoka Mulensāras pilī. Lai arī Bianka Kastafiora ir (komiksos) ļaužu vidū iecienīta dziedātāja, Tintiņš, Haddoks un Mīļuks nevar ciest viņas dziedāšanu. Bianka Kastfiora pirmo reizi parādās 1939. gada komiksā "Karaļa Otokara scepteris" (fr). Vēlāk viņa parādās gandrīz visās turpmākajās grāmatās.
Džolions Vags
Džolions Vags (fr) ir apdrošināšanas aģents, kurš aktīvi mēģina pierunāt kapteini Haddoku apdrošināt dažādas lietas. Viņš ir ļoti runīgs, un ļoti bieži piemin savu tēvoci Anatolu. Kapteinim Haddokam viņš liekas ļoti kaitinošs, un kapteinis priecājās, kad grāmatā "Kastafioras smaragds" (fr) Bianka Kastafiore aizdzen uzbāzīgo apdrošināšanās aģentu prom. Džolions Vags pirmo reizi parādās 1956. gada komiksā "Saulespuķes lieta" (fr) un vēlāk parādās arī komiksā "Sarkanās jūras haizivis" (Coke en stock) un citās komiksu grāmatās.
Ģenerālis Alkazars
Ģenerālis Alkazars ir Santeodoras (izdomāta valsts) vadonis, kura varu cenšas pārņemt ģenerālis Tapioka. Viņš pirmo reizi parādās 1936. gada komiksā "Salauztā auss" (L'Oreille cassée). Pēc tam ģenerālis Alkazars parādās vēl trīs "Tintiņa piedzīvojumi" komiksos.
Grāmatas latviešu valodā
Latviešu valodā ir iznākušas četras grāmatas par Tintiņu.
Dzemde
Dzemde ir sievietes reproduktīvās sistēmas orgāns, kurā tiek uzņemta apaugļota olšūna, kas vēlāk attīstās par embriju. Dzemde atrodas mazajā iegurnī starp urīnpūsli un taisno zarnu. Dzemdes augšējā daļā atrodas dzemdes dibens, zemāk atrodas dzemdes ķermenis, bet zem tā ir dzemdes kanāls, kas dzemdi savieno ar maksti. Dzemdes sānos atrodas tā sauktie adneksi, ko veido olvadi un olnīcas. Dzemdes sienas veido gļotādas un muskuļaudi. Sievietēm, kuras ir dzemdējušas, dzemdes masa ir aptuveni divas reizes lielāka nekā sievietēm, kas vēl nav laidušas pasaulē bērnu. Lielākoties dzemdi no ārpuses pārklāj vēdera plēve. Ik pēc aptuveni 28 dienām dzemdes gļotādā notiek periodiskas fizioloģiskas pārmaiņas (menstruācija).
Dzīvniekiem izšķir dažāda veida dzemdes. Kloākaiņiem, somaiņiem, dažiem grauzējiem ir dubultā dzemde (Uterus duplex), bet pārnadžiem, nepārnadžiem, vaļveidīgajiem, plēsējiem ir divragu dzemde (Uterus bicornis). Savukārt vairumam grauzēju un sikspārņiem ir divdaļīgā dzemde (Uterus bipartitus). Primātiem, tai skaitā cilvēkam, ir vienkāršā dzemde (Uterus simplex).
Leipciga
Leipciga ir pilsēta Vācijas austrumdaļā, pie Veise Elsteres. Pēc iedzīvotāju skaita lielākā pilsēta Saksijā (pirms Otrā pasaules kara Leipcigā bija ap 750 000 iedzīvotāju, šobrīd mazāk). Ekonomikas, kultūras, izglītības un tirdzniecības centrs.
Jau viduslaikos Leipciga bija slavena ar savu gadatirgu. Leipcigai ir liela nozīme Vācijas zinātnes un kultūras vēsturē, jo kopš 1409. gada šeit atrodas viena no ievērojamākām Vācijas universitātēm, kurā darbojušies daudzi vācu zinātnes un kultūras dižgari. Kopš 1912. gada Leipcigā atrodas Vācijas Nacionālā bibliotēka (Deutsche Bücherei). Pilsēta ir arī sens grāmatrūpniecības centrs.
Leipcigā atrodas Vācijas Federālā administratīvā tiesa (Bundesverwaltungsgericht).
Vēsture
Leipciga pirmoreiz rakstos minēta 1015. gadā, bet tirgus un pilsētas tiesības ieguvusi 1165. gadā. 1409. gadā nodibinot Leipcigas Universitāti, pilsēta kļuva par Vācijas grāmatizdošanas un kultūras centru.
1813. gadā Leipcigas apkārtnē notika Leipcigas kauja, saukta arī par Tautu kauju, starp Napoleona un t.s. Sestās koalīcijas spēkiem.
24. aprīlis
24. aprīlis ir gada 114. diena pēc Gregora kalendāra (115. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 251 diena.
Vārda dienas
Nameda, Ritvaldis, Visvaldis
Leipciga
Vēsture
1863. gada 23. maijā Leipcigā Ferdinanda Lasalla vadībā tika nodibināta ADAV (Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein) — pirmā strādnieku politiskā organizācija Vācijā.
1933. gadā pilsētā notika Leipcigas process pret Reihstāga ēkas iespējamiem dedzinātājiem.
1898. gadā Leipcigā izcēlās t.s. Pirmdienas demonstrācijas, kuras bija sākums Vācijas atkalapvienošanai.
Ekonomika
Pie Leipcigas atrodas kompāniju BMW un Porsche ražotnes, kā arī DHL Express un Amazon.com loģistikas centrs. Leipcigas pievārtē atrodas klavieru ražošanas kompānija Blüthner.
Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
Pilsētā atrodas 1409. gadā dibinātā Leipcigas Universitāte (Universität Leipzig) un Leipcigas Mūzikas un teātra universitāte (Hochschule für Musik und Theater "Felix Mendelssohn Bartholdy" Leipzig). Šeit etrodas trīs Makša Planka biedrības institūti un divi Fraunhofera biedrības institūti.
Pie Sv. Toma baznīcas darbojas 1212. gadā dibinātais zēnu koris Thomanerchor. Gewandhaus koncertzāle ir Gewandhaus orķestris (Gewandhausorchester Leipzig) mājvieta. Notiek viens no lielākajiem gotiskās mūzikas festivāliem Wave-Gotik-Treffen.
Cilvēki
Leipciga ir komponista Johana Kristofa Frīdriha Baha (Johann Christoph Friedrich Bach, 1732-1795), komponista Johans Kristiāna Baha (Johann Christian Bach, 1735-1782), mākslinieka Makša Bekmaņa (Max Beckmann, 1884-1950), komponista Hansa Eislera (Hanns Eisler, 1898-1962), politiķa Manfrēda Gerlaha (Manfred Gerlach, 1928-2011), zinātnieka Teodora Grothusa (Theodor Grotthuß, 1785-1822), biofiziķa Bernarda Kaca (Bernard Katz, 1911-2003), mūziķa Bila Kaulica (Bill Kaulitz, 1989), filozofa Gotfrīda Leibnica (Gottfried Wilhelm Leibniz, 1646-1716), politiķa Kārļa Lībknehta (Karl Liebknecht, 1871-1919), mūziķa Tila Lindemana (Till Lindemann, 1963), mūziķes Klāras Šūmanes (Clara Schumann, 1819-1896), politiķa Valtera Ulbriha (Walter Ulbricht, 1893-1973) un komponista Riharda Vāgnera (Richard Wagner, 1813-1883) dzimtā pilsēta.
Leipcigā dažādos laikos dzīvojuši: Johans Sebastiāns Bahs, Johans Volfgangs fon Gēte, Verners Heizenbergs, Fēlikss Mendelsons, Augusts Mēbiuss, Frīdrihs Nīče, Vilhelms Ostvalds, Roberts Šūmanis.
Vilkinss
Vilkinss var būt:
Jātvingi
Jātvingi, sudāvi jeb dainavi bija prūšiem radniecīga rietumbaltu cilts, kas apdzīvoja Vislas labā krasta pietekas, Rietumu Bugas vidusteci un Bugas pieteku pie Jātves upes tagadējās Lietuvas, Baltkrievijas, Polijas un Ukrainas teritorijās. Jātvingu teritorija dalījusies vairākās zemēs. Prūši sev kaimiņos esošo zemi dēvēja par Sudavu, kas šodien zināma kā Suvalkija. Tālāk uz rietumiem atradās Dainava, mūsdienu Dzūkijas daļa, bet Baltkrievijas rietumos atradusies Jotva.
Jātvingiem raksturīgi apbedījumu kurgāni, kas pilnībā vai daļēji veidoti no krautiem akmeņiem. Kamēr citām baltu ciltīm apglabāšanas tradīcijas vairākas reizes mainījās, jātvingi visu m.ē. pirmo tūkstošgadi palika uzticīgi akmens krāvumiem. To diametrs ir no 6 līdz 18 metriem, un tie paceļas tikai kādu pusmetru virs zemes. Nelaiķi parasti sadedzināja kapā un tad noklāja ar akmeņu un smilšu pakalniņu. Kapos atklāts ļoti maz priekšmetu, kas apgrūtina kapu datēšanu.
Teritorija
Jātvingu zemes pletās starp Nemūnas upi austrumos un Narevas upi un Mazūrijas ezeriem rietumos apmēram no Lietuvas robežas ziemeļos līdz Brestas apkārtnei un Pripetes purviem Ukrainas ziemeļos. Jātvingu zemju dienvidu un austrumu robežas ir neskaidras. Ukrainas Zvjaheļas rajonā atrasti 12 jātvingu akmens apbedījumu kurgāni, kas jātvingu apdzīvoto zemju robežu pavirza uz dienvidiem no Pripetes. Iespējams, ka tie ir uz šejieni pārvietoto Kijevas kņazu karagājienos sagūstīto un pārvietoto jātvingu kapi.
Senkrievu hronikās viņus sāka pieminēt 10. gadsimta beigās, kad parādījās pirmās rakstu ziņas par Kijevas kņazu karagājieniem uz jātvingu zemēm, taču nav iespējams noteikt, kur tieši tās atradās. Poļu hronisti rakstīja, ka jātvingu zemes stiepās no Prūsijas līdz Volīnijai. 19. gadsimta vēsturnieki domāja, ka jātvingi pirms slāvu iespiešanās apdzīvoja plašu teritoriju Suvalkiju, Podļašiju mūsdienu Polijā un Berestiju (Brestas reģionu) un Augšējo Ponemaņu mūsdienu Baltkrievijas rietumos. Tikmēr citi vēsturnieki uzskatīja, ka jātvingi Drahičinas apkaimē ir bijuši vai nu kara bēgļi, vai pārvietotie kara gūstekņi. Strīdus par jātvingu zemēm ietekmēja arī katras valsts politiskā gaisotne, kas pierobežas zemēs vēlējās pierādīt savas kultūras klātbūtni. Trūkstot ar jātvingiem saistītiem arheoloģiskajiem atradumiem, uzskata, ka viņi varēja apdzīvot plašāku apgabalu, kurā sastopami baltu cilmes hidronīmi. Nav gan skaidrs, cik tie saistāmi ar senajiem baltiem un cik ar jātvingiem. 19. gadsimta valodnieki, pētot Rietumbaltkrievijas iedzīvotāju dialektus, līdz pat Rietumu Bugai atklāja seno baltu valodas ietekmi, ko tie saistīja ar jātvingiem. Baltu valodu ietekme saglabājusies arī poļu valodas Mazovijas dialektā.
19. gadsimta krievu vēsturnieki reģiona pamatiedzīvotājus sauca par latviešu ciltīm vai letiem, kas dalījušies kuršos, prūšos un lietuviešos. Sudāvus (ziemeļos) un jātvingus (dienvidos) pieskaitīja prūšiem. Par jātvingu piederību nebija skaidrības, dažiem krievu un poļu vēsturniekiem apgalvojot, ka tie ir slāvu podlasieši, kamēr citi norādīja uz to atšķirību no lietuviešiem.
Vēsturiskās liecības
Jātvingu zemes iestiepās Ukrainas Volīnijas apgabalā un Poļesjes apgabalā, tāpēc tie nonāca kontaktā ar jauno Kijevas Krievzemi. 10. gadsimtā jātvingi parādījās Kijevas Krievzemes hronikās. 945. gadā jātvings Gunarevs (vai Gunāra jātvings) pavadīja Kijevas kņazu Igoru Rurikoviču uz Konstantinopoli. 983. gadā Kijevas lielkņazs Vladimirs Lielais iekaroja daļu jātvingu zemju, kas spiesti viņam maksāt nodevas. Tā kā šajā laikā Vladimirs vēl ticēja pagānu dieviem, viņš dieviem ziedoja daudzus gūstekņus un lopus. Pēc 1000. gada iekarotajās jātvingu zemēs sāka iespiesties slāvu ciltis kriviči un dregoviči, sākot pakāpenisku baltu pakļaušanu un pārtautošanu. Senkrievu hronikās arī minēti dažādu jātvingu vadoņu (kunigu) vārdi — Baugs, Nebrs, Zebrs, Steguts, Nebiasts, Komats, Stekints, Mintels, Mudijko, Pestilo, Šjurpa, Šutrs, Monduns, Ankads, Jundils. Ņemot vērā reģiona biezos mežus, upes un daudzos purvus, jātvingi zemkopību uzskatīja par otrās nozīmes nodarbi, uzticot to karagūstekņiem un vergiem, paši vairāk nodarbojoties ar lopkopību, medniecību, zvejniecību un laupīšanas karagājieniem pret kaimiņiem. Medījuma ādas tie pārdeva apmaiņā pret graudiem un sudrabu. Senajās jātvingu zemēs atrodas Belovežas gārša. Volīnijas hronikas apraksta jātvingu sabiedrību, kas dzīvo ciematos un nocietinātās apmetnēs, varu militārās demokrātijas apstākļos uzticot vēlētiem karavadoņiem, ko hronikās sauc par kņaziem.
Polijas karalistes izveidotājs Boļeslavs I Drosmīgais vēlējās jātvingus (pēc citām versijām prūšus) pievērst kristietībai. Pie jātvingiem 1009. gadā nosūtīja katoļu mūku Bruno no Kverfurtes. Jātvingu vadonis Netimers pavēlēja Bruno sadedzināt sārtā. Kad uguni neizdevās iekurt, Netimers izlēma pieņemt kristietību. Taču jau drīz Netimera brālis Zebedens nogalināja Bruno.
1038., 1040. un 1044., gadā ar jātvingiem karoja Kijevas lielkņazs Jaroslavs Gudrais. Nevēloties zaudēt kareivjus jātvingu nocietināto apmetņu iekarošanā, viņš apmierinājās ar viņu zemes un mājlopu izlaupīšanu. 1058. gadā ar jātvigiem karoja poļu karaļa Kazimira I karaspēks.
Kijevas kņaziem jātvingu zemju iekarošanā traucēja tas, ka tie, izvairoties no pārspēka, slēpās purvainajos mežos. Jātvingi izmantoja Kijevas Krievzemes feodālo novājināšanos, lai atkal un atkal attiektos maksāt meslus. Kijevas Krievzemei sadaloties neatkarīgās kņazistēs, ar jātvingiem turpmāk visbiežāk karoja Galīcijas-Volīnijas kņazi. 1112. gadā notika karš ar Volīnijas kņazu Jaroslavu Svjatopolkoviču. 1185. gadā jātvingu zemi pieminēja kā Krievzemei naidīgu. 12. gadsimta beigās jātvingi sāka uzbrukt Volīnijai un sagrābj Drahičinu, no kuras tos 1193. padzina Kazimirs II Taisnīgais. 1196. gadā jātvingi un lietuvieši izlaupīja Volodomiras apkārtnes ziemeļus. Kad jātvingi iebruka Podļašijā, 1196. Galīcijas kņazs Romans Mstislavovičs izlaupīja jātvingu zemes. Pēc Romana Mstislavoviča nāves karā pret poļiem 1205. gadā jātvingi un leiši iebruka Voīnijā un izlaupīja Turijsku. 1211. gadā jātvingi siroja pa Volodimira-Volinskas apkārtni. 1227. gadā jātvingi atkal sasniedza Volodimiras-Volinskas pievārti. Viņi arī siroja Pinskas un Brestas apkārtnē.
1251/52. gadā Galīcijas-Volīnijas karalis Daņils Romanovičs noslēdza savienību ar poļiem un mazoviešiem un devās karā pret jātvingiem. Daņilam izdevās sakaut jātvingus, kā arī tiem palīgā atnākušos prūšus un bārtus. Viņa karaspēks sasniedza Viznu. Karagājiens izvērtās karā pret Mindauga galvaspilsētu Navahrudaku. Militārā spiediena rezultātā Mindaugs vērsās pie Vācu ordeņa un pāvesta palīdzības, pieņemot Rietumu kristietību. Turpmākajos gados Daņils atkārtoja karagājienus jātvingu zemēs.
1259. gada 7. augustā Mindaugs atkal apstiprināja ordeņa tiesības uz jātvingu zemēm. Pēc Vācu ordeņa sakāves Durbes kaujā 1260. gada 13. jūlijā jātvingi sacēlās un devās atkārtotos karagājienos uz ordenim pakļautajām Prūsijas zemēm. 1263. gadā lietuvieši karoja pret ordeni un Galīciju. Tranaitis atguva lietuviešu kontroli pār jātvingu teritoriju daļu.
1264. gadā Boļeslavs V Kautrīgais šķērsoja Vislu un iebruka jātvingu Podļašijas zemēs. Sīvā kaujā krita jātvingu vadonis Komats. Viņa karaspēks izlēma cīnīties līdz galam, ciešot pilnīgu sakāvi. Poļi izdzīvojušajiem gūstekņiem lika pieņemt kristietību vai mirt. Šī sakāve iezīmēja dienvidu jātvingu norietu. Daudzi jātvingi pārcēlās uz ziemeļiem, uz Sudāviju vai Lietuvas zemēm. 1273. gadā Traideņa vadītie leiši atbalstīja jātvingu iebrukumu Kulmā, bet daļa jātvingu vadoņu noslēdza mieru ar Galīciju-Vladimiru. 1277. gadā Vācu ordenis sakāva iebrukušo jātvingu karaspēku, bet 1281. gadā liels ordeņa karaspēks sakāva sudāvu ķēniņa Skomanta karavīrus. 1279. gadā jātvingu delegācija Volodimirā-Volinskā lūdza palīdzību pret badu. Apmaiņā pret graudiem viņi pārdeva vasku, sudrabu un kažokādas. Palīdzību viņiem no Brestas sūtīja pa Bugu, taču pa ceļam to izlaupīja mazovieši. 1282. gadā jātvingi izlaupīja Ļubļinas apkārtni, taču poļu kņazs Lešeks II Melnais viņus sakāva. 1283. gadā jātvingu vadonis Skomants kristījās un kļuva par ordeņa vasali.
Daudzi ziemeļu jātvingi, ņemot vērā paražu bezbailīgi cīnīties pret lielāku pārspēku, gāja bojā Ziemeļu krusta karu laikā. Daļa dienvidu jātvingu pārcēlās uz Grodņas un Sloņimas apkārtni, kur par viņiem liecina ciemati ar nosaukumu "Jatvez" (Ятвезь), kā arī Jatvagi (Ятвяги), Jatviahi, Jatvjazi, Jatviži Ukrainā. Pēc 1410. un 1422. gada visas jātvingu zemes iekļāvās Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Gadsimtu laikā jātvingi saplūda ar vāciešiem, poļiem, lietuviešiem, baltkrieviem, ukraiņiem. Nepārtraukto karu dēļ, liela daļa jātvingu zemju bija iztukšotas. 15. gadsimtā šeit sāka ienākt lietuviešu un poļu zemnieki, līdz 17. gadsimtam jātvingi bija pārtautoti.
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas 1569. gadā bijušās jātvingu zemes bija Polijas karalim (Polijas kroņa zemes) pakļautās teritorijas Podļašijas zemē (poļu: Podlasie, burtiski "poļiem (ļahiem) padotā zeme"), kas tagad ietvertas Podlases vojevodistes sastāvā. Lietuvas un Polijas starpā 20. gadsimta sākumā izvērsās Suvalkijas konflikts par bijušo jātvingu zemju kontroli. Tajās šodien pastāv Polijas Suvalku apriņķis un Sejnu apriņķis un Lietuvas Suvalkija. Polijas Sejnu pilsētā ap 30% iedzīvotāju ir lietuvieši, un reģiona upju, ezeru nosaukumiem joprojām ir baltu saknes — Vigru ezers u.c. Arī Baltkrievijas Grodņas apgabalā atrodamas jātvingu kultūras paliekas.
Attiecības ar Lietuvu
Jātvingu un prūšu galīgo pakļaušanu apskata arī jaunās Mindauga Lietuvas karalistes politikas un Lietuvas krusta karu kontekstā. Mindaugs un vēlākie valdnieki atbalstīja prūšu un jātvingu karus pret vāciešiem un poļiem, taču galveno uzmanību pievērsa mongoļu sagrauto krievu kņazu zemēm, lai izplestos austrumu un dienvidu virzienā. Prūšu, jātvingu un žemaišu zemēm pievēršot mazāku uzmanību, ļaujot tām krist poļu un Vācu ordeņa iekarotāju rokās. Jaunajai Lietuvas valstij vairākas desmitgades ilgā prūšu un jātvingu pretestība nodrošināja izdevīgu buferjoslu. Šajā laikā nevar runāt par kādu baltu tautu kopību. Lietuva jau bija izveidojusies par starptautiski atzītu valsti, kuras valdnieki veidoja politiskas un dinastisku laulību attiecības ar citiem valdniekiem, kamēr jātvingi atradās reģionālu karavadoņu pakļautībā, kuru vienīgā izvēle bija, kurai no kaimiņvalstīm pakļauties. Ziemeļos jātvingu vadoņi izvēlējās vai nu Vācu ordeņa vai Lietuvas varu, bet dienvidos viņi pakļāvās Mazovijai un Galīcijai-Volīnijai.
Agrākā rakstu liecība par jātvingu un leišu sadarbību nāk no 1210. gada, kad tie kopīgi iebruka Volīnijā. 1219. gadā leišu un žemaišu kunigaiši noslēdza miera līgumu ar Volīnijas kņazu Daņilu. Iespējams, nepieciešamību pēc šī miera noteica 1218. gadā sāktais Prūsijas krusta karš. Miers ar Volīniju turpinājās līdz aptuveni 1245. gadam. No 1241. līdz 1245. gadam Mindaugs pakļāva Novogrudoku, Sloņimu, Volkovisku, kas iepriekš atradās Volīnijas pakļautībā.
Wilkins
Wilkins var būt:
Jātvingi
Attiecības ar Lietuvu
1243. gada 29. jūlijā Modēnas Vilhelms iekarotajās Prūsijas zemēs izveidoja bīskapijas. Ziemeļu Sudava šajā laikā atzina Mindauga varu. 1243.—1244. gadā prūši un sudāvi karoja Kulmā, kur 1243. gada 15. jūnijā smagi sakāva Vācu ordeni. 1246. gadā leišu karaspēks sniedza palīdzību Mazovijas Konrādam uzbrukumā Krakovai. 1247. gadā kopīga Galīcijas-Volīnijas, Mazovijas un Krakovas kņazu karasppēks devās karā pret jātvingiem. Lai arī jātvingiem palīdzēja karaspēks no prūšu Bārtas un Vārmes zemēm, viņi cieta smagu sakāvi.
Jātvingu zemes vēlējās iegūt arī Mindaugs. 1249. gadā Žemaitijas kunigaitis Vikints izmantoja jātvingu neapmierinātību ar Mindaugu, iesaistot tos savā koalīcijā. Pēc sakāves Vikints krita, bet Tautvils 1252. gadā no Žemaitijas bēga pie Galīcijas-Volīnijas Daņila. 1253. gadā Daņils, jau kronēts par Krievzemes karali, iebruka jātvingu dienvidu zemēs, kamēr ziemeļos uzbrukumu atsāka Vācu ordenis, kas negribēja pieļaut poļešu (jātvingu) un galēnu (galindu) nonākšanu poļu pakļautībā. 1253. gada jūlijā Mindaugs dāvināja Vācu ordenim daļu Žemaitijas un Dainavas teritorijas, kā arī atteicās no turpmāka atbalsta šejienes jātvingiem, lai iegūtu vācu atbalstu saviem kariem pret Volīniju un jātvingiem.
1254. gada rudenī Vācu ordenis, karalis Daņils un Mazovijas kņazs Kazimirs noslēdza vienošanu par savstarpēju jātvingu zemju sadalīšanu. Kazimirs tikās ar Vācu ordeņa lielmestru un atteicās no tiesībām jātvingu un galindu zemēs. Ziemā uz 1255. gadu karaļa Daņila karaspēks ar Mazovijas un Krakovas kņazu atbalstu iebruka Volīnijai atvēlētajās dienvidu jātvingu zemēs. Jātvingi piekrita kļūt par Daņila vasaļiem, maksāt viņam meslus un atļāva savās zemēs celt cietokšņus. Mazovija panāca tādu pašu vienošanos. 1259. gadā Mindaugs vēlreiz apstiprināja Dainavas daļas piešķiršanu Vācu ordenim. Vienlaikus liels mongoļu reids noveda pie smagas Daņila sakāves, ko izmantoja Vācu ordenis un Mazovija, lai paplašinātu savas zemes Daņilam atvēlētajās jātvingu teritorijās.
Kad karalis Mindaugs atteicās no kristietības un 1262. gadā uzbruka Volīnijai, viņa radinieks Tranaitis tajā pašā gadā ar lielu leišu un citu pagānu (visticamāk, žemaišu, prūšu un jātvingu) atbalstītu karaspēku iebruka Mazovijā, Pamedē un Kulmā. Šajā karā krita Mazovijas kņazs. 1264. gadā Tranaitis iebruka Sembā. Līdz ar leišu kariem rietumos pastiprinājās prūšu un jātvingu pretestība iekarotājiem. Par jātvingu redzamāko karavadoni kļuva Skomants, kurš aktīvi sadarbojās ar leišiem. Jātvingu sašķeltību raksturo viņu turpmākie kari. 1269. gadā kopā ar leišiem jātvingi uzbruka poļiem. 1271. gadā jātvingi bija Volīnijas kņaza Vladimira sabiedrotie un daļa jātvingu atzina Volīnijas kņaza varu. 1273. gadā viņi atbalstīja prūšu sacelšanos pret Vācu ordeni.
Traideņa varas laikā (1268—82) leiši atkal izrādīja interesi ciešākā sadarbībā ar jātvingu vadoņiem. Kopā viņi 1273. gadā uzbruka Ļubļinai, kam sekoja postošs poļu atbildes karagājiens. 1277. gadā Vācu ordenis atkal iebruka Sudavā. 1281. gadā leišu un jātvingu karaspēks Traidenim padotā zemgaļu vadoņa Nameja vadībā iebruka Sembā, taču leišu palīdzība jātvingiem no 1277. līdz 1283. gadam bija minimāla. 1279. gadā Traidenis nosūtīja sava brāli Sirputi uz Ļubļinas apkārtni, lai no turienes atbrīvotos jātvingu gūstekņus pārvestu uz leišu zemēm. Pēc Traideņa nāves Skomants bēga no Lietuvas un kļuva par Vācu ordeņa vasali.
Jātvingu valoda
Jātvingu (sudāvu) valoda bija indoeiropiešu valodu saimes baltu valodu grupas valoda. Stipra sudāvu valodas ietekme atrasta senajos 16. gadsimta prūšu katķismu valodas tekstos, kas tapuši jātvingu kolonijās Sembā.
AK-47
AK-47 jeb Kalašņikova 7,62 mm automāts (7,62-мм автомат Калашникова) ir triecienšautene, kuru 1947. gadā izveidoja Mihails Kalašņikovs. АК ar tā modifikācijām ir pati izplatītākā triecienšautene pasaulē. Ieroča popularitāte balstīta uz tā funkcionālajām īpašībām: vienkārši lietojams, spēja darboties sliktos apstākļos, neliels kļūmju biežums. AK trūkumi — diezgan neprecīzs automātiskās uguns režīmā, mazāk drošs lietotājam, mazāks šaušanas attālums, salīdzinot ar līdzīga kalibra ieročiem — bieži netiek ievēroti vai ir mazāk svarīgi nekā priekšrocības no ieroča vienkāršības.
Izveides vēsture
1943. gadā pēc Nikolaja Jeļizarova un Borisa Sjomina izveidotās 7,62 mm patronas konstrukcijas sākās darbi pie šaujamieroču izveides, kuriem būtu paredzētas šīs patronas. Pusautomātisko pistoļu aizvietošanai tika izstrādāta individuāls automātiskais ierocis: uzticama triecienšautene ar maināmām magazīnām un pārslēdzamu šaušanas režīmu. Darbus pie triecienšautenes uzsāka Aleksejs Sudajevs, kurš 1944. gadā izveidoja dažas oriģinālas konstrukcijas, pēc tam izstrādei pievienojās arī citi konstruktori.
Turpmākajos gados AK konstrukcija nepārtraukti tika uzlabota.
Vācu speciālistu piedalīšanās triecienšautenes izveidē
Izplatīts viedoklis, ka АК ir vācu triecienšautenes StG-44 pilnveidota kopija. Šāds uzskats balstīts uz abu ieroču ārējo līdzību un to, ka StG-44 konstruktors Hugo Šmeisers pēc kara strādāja Iževskas ieroču rūpnīcā. 1945. gadā rūpnīcā Haenel tika saražotas 50 triecienšautenes StG-44 un aizvestas uz PSRS tehniskajam novērtējumam.
Līdzības ir stobra līnijās, tēmēkļa un gāzu novades caurulē, jo tiek izmantots līdzīgs gāzes novades dzinējs, kas tika izgudrots jau iepriekš. Konstruktīvās atšķirības arī ir — stobra aizvēršanas mehānisms (?), sprūda grupa, dažādi triecienšautenes izjaukšanas paņēmieni. Triecienšautene AK ir vieglāka, nekā StG-44 (pilnā masa 4,8 un 5,22 kg).
Hugo Šmeisera nopelns ir aukstās štances tehnoloģijas, ar kuru viņš nodarbojās līdz 1952. gadam, tieši Šmeisers izveidoja štancēto magazīnu un AKM stobra kārbu (no 1959. gada), kas pierāda viņa līdzdalību projektā. Līdzīgas tehnoloģijas jau tika izmantotas agrāk, tostarp PSRS, izgatavojot mašīnpistoles PPŠ (ru) un PPS-43 (ru), kurām pārsvarā bija štancēta konstrukcija līdz StG-44 pirmizstrādei.
Konstrukcija
Gāzu impulss uz AK kustīgajām daļām nav paaugstināts. Augsta uzticamība tiek sasniegta ar citām metodēm.
Daži risinājumi, kas realizēti modeļiem АК-74 un simtās sērijas АК, ir patentētas un aprakstītas patentā.
Izplatība
1950. gados АК-47 ražošanas licences PSRS nodeva 18 valstīm (galvenokārt Varšavas līguma valstīm). Tajā laikā vēl 11 valstis uzsāka ieroča ražošanu bez licences. Vēl daudzās valstīs АК-47 izgatavošana notika nelielos apjomos mazās darbnīcās.
Organizācija Small Arms Survey novērtējusi, ka pasaulē ir aptuveni 500 miljonu šaujamieroču, no kuriem 100 miljoni ir saistāmi ar Kalašņikova automātu saimi un no tiem trīs ceturtdaļas ir tieši AK-47.
Malgašu valoda
Malgašu valoda jeb malagasu valoda ir Madagaskaras valsts valoda. Tajā runā ap 17 miljonu cilvēku.
Atsauces
aizmetnis
18. autobusu maršruts (Rīga)
18. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Abrenes ielas līdz Dārziņiem.
18. autobusu maršruta kopējais garums ir 36,422 km. Maršruta Abrenes iela — Dārziņi kopējais garums ir 17,879 km, bet maršruta Dārziņi — Abrenes iela kopējais garums ir 18,543 km.
Darbdienās pa 18. autobusu maršrutu kursē 3 autobusi, bet brīvdienās — tikai 2 autobusi.
18. autobusu maršrutu apkalpo 7. autobusu parks.
Maršruts
Abrenes iela — Dārziņi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, Gogoļa iela, Firsa Sadovņikova iela, Ludzas iela, Lauvas iela, Lomonosova iela, Lubānas iela, Salaspils iela, Lokomotīves iela, Višķu iela, Maskavas iela, Taisnā iela, Jāņogu iela un Dārziņu iela.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Pasts (pārdēvēta par Elizabetes iela )
Centrālais tirgus (pārdēvēta par Centrāltirgus )
Ķengarags (pārdēvēta par Kuzņecovs )
Renderēšana
Renderēšana datorgrafikā ir beidzamais process divdimensionāla attēla vai animācijas iegūšanai no jau iepriekš sagatavotas trīsdimensionālas ainas. Šo procesu var pielīdzināt fotogrāfijas uzņemšanai vai videomateriāla filmēšanai, pēc tam, kad reālajā dzīvē pabeigta skata uzstādīšana. Ir izstrādātas dažādas un bieži vien specializētas renderēšanas metodes, kas sniedzas no vienkāršākām un nereālistiskākām karkasmodeļa renderēšanām, kuru pamatā ir daudzstūri, līdz tādiem progresīviem paņēmieniem kā skenēšanas rindas renderēšana (en), staru izsekošana, vai radiosity. Atkarībā no attēla sarežģītības, tā renderēšana var ilgt no pāris sekundēm līdz pat vairākām dienām.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Rušānu iela (pārdēvēta par Rušonu iela )
Renderēšana
Reāllaika renderēšana
Interaktīvajās programmās (piemēram, datorspēlēs un simulācijās) renderētos attēlus un to virknes izskaitļo un attēlo reāllaikā ar ātrumu no 20 līdz pat 120 attēliem sekundē. Reāllaika renderēšanas mērķis ir attēlot pēc iespējas vairāk informācijas, ko acs spēj uztvert sekundes trīsdesmitajā daļā jeb vienā attēlā 30-kadru-sekundē animācijā. Šajā gadījumā galvenās renderēšanas prasības ir ātrums nevis foto reālisms. Tā kā rezultāts ir virtuālās realitātes atainojums, katrs renderētais attēls netiek uztverts atsevišķi, bet gan kopējā plūdumā ar pārējiem attēliem, tāpēc katra attēla kvalitātei nav jābūt reālistiskai, bet gan cilvēka acij pieņemamai. Lai padarītu attēlus reālistiskākus, programmatūra simulē dziļuma asumu, kustības izplūduma (en) un lēcas atspīduma efektus. Tie ir mēģinājumi parādīt optiskās parādības, kas radušās kameras lēcu vai cilvēka acs īpatnību dēļ un padarīt ainu reālistiskāku. Šīs ir galvenās metodes, ko izmanto datorspēlēs, simulācijās un virtuālo realitāti modelēšanas valodās (VRML). Straujais datu apstrādes ātruma pieaugums palielina realitātes pakāpi arī reāllaika renderēšanā izmantojot tādas metodes kā, piemēram, HDR kartes. Reāllaika renderēšana pārsvarā balstās tikai uz daudzstūru metodes un tās kvalitāte ir atkarīga no datora grafiskā procesora jaudas.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Muita (pārdēvēta par Višķu iela 3 )
Renderēšana
Ne reāllaika renderēšana
Animācijas neinteraktīvajiem medijiem (piemēram, video) renderē daudz lēnāk. Ne reāllaika renderēšana nepieprasa attēla vajadzību attiecīgajā mirklī, tādēļ katra atsevišķā kadra renderēšanai var atvēlēt vajadzīgo laiku, lai iegūtu vēlamo kvalitāti. Renderēšana var ilgt no pāris sekundēm līdz pat vairākām dienām, ja renderē sarežģītas ainas. Izrenderētie attēli secīgi tiek saglabāti cietajā diskā, bet pēc vajadzības var tikt saglabāti dažādos formātos. Pēcāk attēlus lielā ātrumā attēlo vienu pēc otra, parasti 24, 25 vai 30 kadrus sekundē, lai radītu kustības šķietamību. Ja mērķis ir iegūt foto reālistisku attēlu, ieteicams izmantot tādus paņēmienus kā staru izsekošanu vai radiosity. Šie ir digitālajos medijos un pat mākslinieciskos darbos visbiežāk izmantotie pamatalgoritmi. Šie paņēmieni ir radīti, lai attēlos simulētu citas dabā sastopamas optiskās parādības, piemēram, daļiņu sistēmas, kas var simulēt lietus, dūmu, uguns, vai citu parādību īpašības, tilpuma modeļus, lai attēlotu miglu, putekļus un citus telpiskus atmosfēras efektus, caustics (atveidot gaismas lūšanu caur nelīdzenām virsmām, radot ēnas, kādas dabā var novērot, piemēram, uz baseina dibena) un zemvirsmas izkliede (en), kas simulē gaismas laušanu blīvu priekšmetu, piemēram, dzintara vai cilvēka ādas iekšienē. Renderēšana patērē lielus procesora resursus, jo atkarībā no ainas, gaismu un materiālu sarežģītības vienlaikus darbojas uzreiz vairāki skaitļošanas algoritmi. Pēdējo gadu laikā ir strauji palielinājusies datora skaitļošanas jauda, padarot iespējamu augstas kvalitātes progresīvu renderēšanu. Kinostudijas mūsdienīgāku rezultātu iegūšanai datoranimācijas filmu veidošanā parasti izmanto Render Farm programmatūru. Toties krītošās tehnikas cenas paver to lietošanu plašākam cilvēku lokam. Renderēšanas rezultāts bieži tiek lietots tikai kā specefektu daļa, ar speciālu tam paredzētu programmatūru apvienojot vienā gala produktā daudzus dažādās tehnikās veidotus materiālus, tostarp 3D animācijas.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Veikals (pārdēvēta par Ābeļu iela )
Renderēšana
Atspīduma un ēnošanas modeļi
Gaismas atspīduma/kliedēšanas un ēnošanas algoritmus izmanto, lai aprakstītu virsmas īpašības. Mūsdienīga 3D datorgrafika patiesībā balstās uz vienkāršota atspīduma modeļa — Fonga atspīduma modeli (nejaukt ar Fonga ēnojumu). Gaismas laušanas izskaitļošanā nozīmīga daļa ir gaismas laušanas koeficients. Vairākumā 3D programmu gaismas laušanas koeficientu saīsināti sauc par IOR. Ēnošana parasti tiek sadalīta divās neatkarīgi viena no otras darbojošās, ortogonālās komponentēs. Galvenie ar gaismas īpašībām saistītie algoritmi:
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
10.līnija (pārdēvēta par  Dārziņu 10.līnija)''
Renderēšana
Gaismas atstarošana/izkliede
Gaismas atstarošana/izkliede apraksta to, kā attiecīgajā punktā gaisma mijiedarbojās ar materiāla virsmu.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Dārziņi-1 (pārdēvēta par  Jāņogu iela  )
Renderēšana
Atstarošana
Atstarošana jeb gaismas kliedēšana ir attiecība starp uz objekta krītošās un no tā atstarotās gaismas apjomu un īpašībām dotajā objekta virsmas punktā. Gaismas kliedēšanas apraksti parasti doti kā bidirekcionālās izkliedes izplatīšanās funkcijas (en). Populārākās 3D renderēšanas tehnikas iekļauj:
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
29.līnija (pārdēvēta par  Dārziņu 29.līnija)''
Renderēšana
Ēnošana
Apraksta, kā gaismas īpašības mainās dažādos virsmas punktos. Gaismas izkliedes īpašību izteikšanai galvenokārt lieto programmu, ko sauc par ēnotāju. Vienkāršs ēnošanas paraugs ir faktūrkartēšana, kura izmanto attēlu, lai precizētu izkliedes krāsu uz virsmas, radot reālistiskāku attēlojumu.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
38.līnija (pārdēvēta par  Dārziņu 38.līnija)''
Renderēšana
Gaismas virzība
Gaismas virzība attēlo to, kā apgaismojums skatā nonāk no vienas vietas citā. Gaismas virzības galvenais nosacījums ir redzamība.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
46.līnija (pārdēvēta par  Dārziņu 46.līnija)''
Renderēšana
Projicēšana
Procesu, kurā izēnotos trīsdimensiju modeļi padara plakanus, lai monitors varētu tos attēlot divās dimensijās, sauc par 3D projicēšanu. To paveic ar perspektīvas projicēšanu. Perspektīvas pamatdoma ir priekšmetus, kas atrodas tālāk, padarīt mazākus, nekā tos, kas ir tuvāk acij. Programmas veido perspektīvi palielinot izvērsuma konstanti negatīvā virzienā no vērotāja. Ja izvērsuma konstante ir viens, tas nozīmē, ka perspektīvas nav. Liela izvērsuma konstante var radīt fisheye efektu, kad parādās attēla izkropļojumi. Ortogrāfisko projicēšanu galvenokārt izmanto datorizētās projektēšanas (CAD) un datorizētās ražošanas (CAM) programmatūrā, kurās zinātniskajai modelēšanai nepieciešami precīzi mērījumi, un trešās dimensijas saglabāšana.
18. autobusu maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Dārziņi-2 (pārdēvēta par  Dārziņi  )
Dienvidu puslode
Dienvidu puslode ir puse no jebkura debesu ķermeņa virsmas, kas atrodas dienvidos no ekvatora. Uz Zemes Dienvidu puslodē atrodas neliela daļa sauszemes un tajā dzīvo aptuveni tikai aptuveni 10—12% cilvēku.
Klimats un atšķirības no Ziemeļu puslodes
Dienvidu puslodē Saule dienvidū atrodas ziemeļu pusē, līdz ar to ēnas dienas laikā virzās pulksteņa rādītāja kustībai pretējā virzienā.
Dienvidu puslodē klimats kopumā ir nedaudz maigāks nekā Ziemeļu puslodē, jo šeit ir daudz mazāk sauszemes un daudz vairāk ūdens platības — ūdens iesilst un atdziest ievērojami lēnāk kā sauszeme.
Viesuļvētras Dienvidu puslodē Koriolisa spēka ietekmē griežas pulksteņa rādītāja kustības virzienā — pretēji kā Ziemeļu puslodē.
Dienvidpols ir vērsts Galaktikas centra virzienā, tāpēc šeit naktīs debesis ir zvaigznēm bagātākas, un zvaigznes ir spožākas.
Tā kā Dienvidu puslodē ir mazāk cilvēku un sauszemes, tajā notiek daudz mazāka saimnieciskā darbība, un tādējādi daudz mazāks ir arī vides piesārņojums.
Kontinenti
Dienvidu puslodē atrodas šādi kontinenti:
2006.—2007. gada LHL sezona
Samsung Premjerlīga 2006-07 bija jau 16. Latvijas hokeja līgas sezona pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. Tā tika atklāta, kad HK Liepājas Metalurgs viesos ar 5-3 pieveica HK Rīga 2000. pirmo reizi līgas pastāvēšanas laikā notika līgas zvaigžņu spēle, kurā savā starpā tikās Samsung Premjerlīgas un Baltkrievijas Ekstralīgas zvaigznes. Spēle noslēdzās neizšķirti 11-11.
Izmaiņas sastāvā komandas drīkstēja veikt līdz 2007. gada 15. janvārim. Regulārā sezona beidzās ar ASK/Ogres uzvaru, otrajā vietā atstājot HK Liepājas Metalurgu. Abas šīs komandas automātiski iekļuva pusfinālā. Sīvā cīņā 3. vietā palika HK Rīga 2000, kurai ceturtdaļfinālos bija jācīnās ar SC Energija, kas bija pēdējā, bet 4. vietā palikušajai SK Rīga 20 ceturtdaļfinālos bija jātiekas ar DHK Latgali. Medaļu dalīšana sākās, kad tika aizvadītas pirmās divas ceturtdaļfināla spēles. Ceturtdaļfinālos divas vieglas uzvaras pār SC Energija guva HK Rīga 2000 un kvalificējās pusfinālam. Otrā pārī risinājās sīvāka cīņa - vispirms pirmajā mačā ar 3-1 uzvarēja DHK Latgale, bet pēc tam SK Rīga 20 guva divas uzvaras un arī kvalificējās pusfinālam, kur tikās ar regulārās sezonas uzvarētāju ASK/Ogri. HK Rīga 2000 3 mačos guva 3 uzvaras pār HK Liepājas Metalurgu un kvalificējās finālam. SK Rīga 20 pa priekšu guva vienu uzvaru, bet pēc tās ASK/Ogre saņēmās un guva trīs uzvaras, līdz ar ko kvalificējās finālam. Cīņā par trešo vietu tikās SK Rīga 20 un HK Liepājas Metalurgs. Divos mačos, ar minimālu pārsvaru (2-1 un 4-3), uzvarēja un trešo vietu izcīnīja HK Liepājas Metalurgs. Finālsērija iesākās ar Ogres sagrāvi 5:2, bet jau nākamajā dienā Ogrēnieši Rīgai atriebās un uzvarēja ar 5:1. 3. mačā HK Rīga 2000 sērijā izvirzījās vadībā ar 2:1, mačā uzvarot ar 4:2. Nākamais mačš beidzās tikai ar pēcspēles metieniem, kuros pārāki izrādījās rīdzinieki un sērijā jau 3:1. 5. spēle varēja būt pēdējā, bet sīvā cīņā, ar 4:3, pēc pēcspēles metieniem uzvarēja ogrēnieši. 6. mačš notika Piņķu hallē, kur ar milzīgo mājinieku atbalstu 3. perioda sākumā rīdzinieki izvirzījās vadībā ar 2:0. Pēc otrajiem vārtiem izcēlās liels kautiņš, kuru izraisīja Dmitrijs Korņilovs un Aleksandrs Terjohins, bet sodu līdz mača beigām saņēma arī vēl viens ogrēnietis Māris Grāvītis, kā arī rīdzinieki - Renārs Valters, Ronalds Ozoliņš un Edijs Brahmanis, kurš šajā kautiņā cieta visvairāk. Divarpus minūtes pirms mača beigām 2:1 panāca Kirils Ugarovs. Pieminēšanas vērts ir tas, ka ogrēnieši laukumā atradās 6 (vārtsargs bija nomainīts), bet rīdziniekiem divu minūšu noraidījumu bija saņēmis Mārtiņš Raitums. 53 sekundes pirms mača beigām izšķirošos vārtus iemeta un 4. čempiona titulu pēc kārtas Rīgai 2000 nodrošināja Raimonds Daniličs, kuram uzreiz pēc mača beigām ar nūju iesita Andrejs Lavrenovs. Pēc šī incidenta gan vēl viens kautiņš neizcēlās. Mačā ar 3-1 uzvarēja un par čempioniem jau ceturto reizi pēc kārtas kļuva HK Rīga 2000. 3. aprīļa Latvijas hokeja federācijas komisijas sēdē tika paziņots, ka Andrejs Lavrenovs saņem 2 gadu diskvalifikāciju, Dmitrijs Korņilovs un Aleksandrs Terjohins gada diskvalifikāciju, bet Māris Grāvītis, Renārs Valters, Ronalds Ozoliņš un Edijs Brahmanis saņēma diskvalifikāciju līdz 2007. gada 15. oktobrim.
Saldus mākslas skola
Mācību programma ietver zīmēšanu, gleznošanu, kompozīciju, veidošanu, mākslas valodas pamatus, darbu materiālā, vasaras praksi un nobeiguma darbu.
Mākslas skolas dibinātājs ir Saldus rajona pašvaldība. Skola dibināta ar Saldus TDP izpildkomitejas lēmumu Nr.36 1984. gada 22.martā, bet mācību procesu sāka 1984.gada 3.oktobrī.
Skolā mācās Saldus pilsētā un blakus pašvaldībās dzīvojošie bērni. Skolā var apgūt profesionālās ievirzes izglītību "Vizuāli plastiskā māksla" bērniem vecumā no 8 līdz 16 gadiem. Papildus tiek piedāvātas nodarbības sagatavošanas grupā bērniem vecumā 6-7 gadi un jauniešu studijā bez vecuma ierobežojuma.
2006.—2007. gada LHL sezona
Izslēgšanas kārtas spēles
Pusfināli
Fināli
Turnīra tabula
V - vieta, Sp. - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, SM - soda minūtes, P-ti - punkti.
T - tehniskais zaudējums
Spēļu rezultāti
Oktobris
Novembris
Janvāris
Februāris
Labākie spēlētāji
Rezultatīvākie spēlētāji
Labākie vārtu guvēji
Rezultatīvākie aizsargi
Nedisciplinētākie spēlētāji
Komandas
Sākotnēji tika plānots, ka līgā piedalīsies 8 komandas, (kā 9. pieteicās Vilki OP, bet federācija viņiem atteica, jo neesot pieticis vietas (bija pieteikušās jau 8 komandas)). Tika plānots, ka piedalīsies arī Igaunijas HK Stars, bet dēļ finansiālām problēmām komanda no dalības līgā atteicās. Pēc šī notikuma no līgas dalībnieču vidus tika atskaitīta arī SK Rīga 18
Zviedrijas sieviešu basketbola izlase
Zviedrijas sieviešu basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Zviedriju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
OSC
OSC var būt:
Mjastko
Mjastko - pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē, uz dienvidrietumiem no Bitovas.
Līdz 1945. gadam pilsētas nosaukums bija Rumelsburga (Rummelsburg) un tā atradās Vācijā. Pēc kara tā tika piešķirta Polijai un pilsētas vācu iedzīvotāji - padzīti.
Ingliša krasts
Ingliša krasts ir Antarktīdas piekrastes daļa Belinshauzena jūras dienvidos Pālmera Zemē Rietumantarktīdā. Stiepjas no Ridberga pussalas ziemeļu gala līdz Batresa nunatakiem. Austrumos robežojas ar Elsvērta Zemes Braiena krastu, ziemeļaustrumos — ar Raimila krastu. Krasta kopējais garums ir ap 510 km. Krasta līnija stipri izrobota, rietumu galā Kerola līcis un Stenga līcis ar Stenga šelfa ledāju. Piekrastē vairākas salas, lielākās no kurām ir Smailija un Spātsa salas. Austrumu daļā Ingliša krastam piekļaujas Džordža VI šauruma šelfa ledājs, kas krastu atdala no Aleksandra I salas un Ronnes līča.
Krastu 1940. gadā atklāja un izpētīja Finna Ronnes un Karla Eklunda ekspedīcija. Sākotnēji nosaukts par Roberta Ingliša krastu (Robert English Coast) par godu ASV Antarktikas dienesta sekretāram, Kara flotes kapteinim Robertam Inglišam (Robert A.J. English); vēlāk nosaukums saīsināts.
CheyTac Intervention
CheyTac Intervention M200 ir smagā snaiperšautene, ko ražo ASV kompānija CheyTac LLC. Šautene paredzēta .408 CheyTac (.50 BMG) vai .375 ChetyTac (.338 Lapua Magnum) patronām. Tā darbojas ar manuāli virzāmu aizslēgu.
CheyTac uzkonstruēja Intervention tāla attāluma cīņām pret ienaidnieka personālu, snaiperiem un tml. Intervention sistēmas maksimālais efektīvais attālums var sasniegt pat 2286 m, kas padara to par vienu no tālākajām modernām snaiperšauteņu sistēmām pasaulē.
CheyTac šautene Intervention M-200 ir daļa no Long Range Rifle System (LRRS), kurā ietilpst arī CheyTac taktiskais ballistikas dators (komenciāls plaukstdators ar CheyTac programmatūru), Kestrel 4000 Pocket Weather Tracke (vēja, temperatūras, mitruma un atmosfēras sensori), Vector IV lāzera attāluma mērītāja, Nightforce NXS 5.5-22x56 optiskā tēmēkļa, stobra bremzes un slāpētāja.
Rietumu puslode
Rietumu puslode ir ģeopolitisks termins, kas parasti apzīmē abas Amerikas un tām tuvu esošās salas un ūdeņus. Šajā ziņā tas saskan ar terminu – Jaunā pasaule.
Termins "Rietumu puslode" tiek lietots ievērojami biežāk nekā otrs termins – "Austrumu puslode".
Puslodes robežas
Ja planētas sadalījums ziemeļu un dienvidu puslodēs ir veicams vienkārši, sadalot to pa ekvatoru, tad sadalījums rietumu un austrumu puslodēs ir nosacīts, pakļauts tradīcijai, sadalot planētu pa kādu noteiktu meridiānu.
Ģeogrāfijā Rietumu puslode ir puse no Zemes, kas atrodas rietumos no Griničas meridiāna un austrumos no 180° meridiāna – Starptautiskās datuma līnijas.
Pie šāda sadalījuma Rietumu puslodē neietilpst vairākas Aleutu salas, kas ir daļa no Amerikas, savukārt ietilpst Krievijas pats tālākais austrumu punkts.
.lt
.lt ir Lietuvas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Ārējās saites
Toppdomän
2011. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''Latvijas futbola 1. līgas 2011. gada sezona''' būs 20. Pirmās līgas sezona, kas sāksies, bet noslēgsies. Tajā piedalīsies 14 komandas, kuras aizvadīs divu riņķu turnīru.
.bz
Iesākumā domēnu .bz tirgoja ASV uzņēmums kā vārda "bizness" saīsinājumu un šis uzņēmums uzsāka tiesas prāvu pret ICANN ar mērķi bloķēt domēnu .biz kā "netaisnīgu sacensību". Pašlaik reģistrators atrodas Belizā, bet domēns vēl joprojām tiek tirgots kā vārda "bizness" saīsinājums. Ir pieejami internacionalizēti domēni.
Domens .bz tiek plaši izmantots arī Itālijā, kā Bolzano (de. Bozen) un Bolzano-Bozen abreviatūra. Atvērtā pirmkoda spēles BZFlag serveri arī izmanto domēnu .bz. Pieejami trešā līmeņa domēni:
Viļņas apriņķis
Viļņas apriņķis (lt) ir viens no desmit Lietuvas apriņķiem, atrodas valsts dienvidaustrumos. Kopš 2010. gada 1. jūlija, kad tika atceltas apriņķu administrācijas, apriņķiem ir tikai teritoriālas un statistiskas funkcijas. Apriņķis atrodas vēsturiskajos Dzūkijas un Augštaitijas novados. Kauņas apriņķis robežojas ar Alītas, Kauņas, Panevēžas un Utenas apriņķiem, kā arī Baltkrieviju.
Apriņķī ietilpst 8 pašvaldības — Elektrēnu, Šaļčininku rajona, Širvintu rajona, Švenčoņu rajona, Traķu rajona, Ukmerģes rajona, Viļņas pilsētas un Viļņas rajona pašvaldība.
Pilsētas
Apriņķī ir 16 pilsētas:
Austrumu puslode
Austrumu puslode ir termins, ko var lietot gan ģeopolitiskā nozīmē, apzīmējot Veco pasauli, gan ģeogrāfiskā nozīmē.
Ģeopolitikā terminu "Austrumu puslode" lieto, izvairoties no eirocentrisma un ietverot vienā terminā Eiropu, Āziju, Āfriku un Okeāniju.
Termins "Austrumu puslode" tiek lietots daudz retāk kā otrs termins - "Rietumu puslode".
Puslodes robežas
Ģeogrāfijā Austrumu puslode ir puse no Zemes, kas atrodas austrumos no Griničas meridiāna un rietumos no 180° meridiāna – Starptautiskās datuma līnijas.
Orbital Sciences Corporation
Orbital Sciences Corporation (OSC, reizēm saukts vienkārši par Orbital) — ASV uzņēmums, kas nodarbojas ar raķešu un pavadoņu izgatavošanu un palaišanu. Tā nodaļa Launch Systems Group ir iesaistīta pretraķešu aizsardzības sistēmu izstrādē. Kompānijai agrāk piederēja Zemes virsmas attēlu uzņemšanas uzņēmums ORBIMAGE (tagad GeoEye) un Magellan — GPS uztvērēju ražotājs (tagad Thales).
Austrumu puslode
Puslodes robežas
Pie šāda sadalījuma Austrumu puslodē ietilpst vairākas Aleutu salas, kas ir daļa no Amerikas, savukārt neietilpst Krievijas pats tālākais austrumu punkts.
Lora Prepona
Lora Prepona (dzimusi Ņūdžersijā, ASV) ir amerikāņu aktrise. Viņa ir tikusi nominēta Zelta globusa balvai. Viņa ir jaunākā no pieciem bērniem krievu ebreju un īru katoļu ģimenē.
Orbital Sciences Corporation
Vēsture
Orbital dibināta 1982. gadā. 1990. gadā tā sekmīgi palaida Pegasus nesējraķeti, kas bija pirmā privāti izstrādātā kosmiskā nesējraķete pasaulē.
Sauszemes puslode
Sauszemes puslode ir puse no Zemes virsmas, kurā atrodas sešas septītdaļas (apmēram 86%) sauszemes. Šīs nosacītās puslodes centrs atrodas Francijā, netālu no Nantes, tā koordinātas ir 47°13′Z 01°32′R. Tai pretējā Zemes puse tiek dēvēta par ūdens puslodi.
Sauszemes puslodes centrālajā daļā atrodas Eiropa, tajā atrodas arī Āfrika, lielākā daļa Āzijas un Amerikas. Par spīti lielajai sauszemes platībai, sauszemes puslodē ūdens platība tomēr ir lielāka nekā sauszemes platība - ūdens platība ir 53%, sauszemes platība - 47%. Uz visas Zemes virsmas ūdens platība ir 71%, sauszemes platība - 29%.
PP-2000
PP-2000 (ru) ir 9 mm mašīnpistole, kuru ir izveidojis un ražo Aparātbūves konstrukotru birojs (KBP) Tulā, Krievijā. Ierocis pirmoreiz publiski prezentēts 2004. gadā izstādēs Parīzē un Maskavā. Patenta pieteikums par PP-2000 konstrukciju iesniegts 2001. gadā, un patents saņemts 2003. gadā. Krievijas Iekšlietu ministrija plāno ar PP-2000 apbruņot speciālo uzdevumu vienības, kuras līdz šim izmanto padomju laika AKS-74U.
.kz
.kz ir Kazahstānas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).