cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anahaimas "Ducks"
Šobrīdējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 9. oktobrī.''
Alina Orlova
Debijas albums
Alinas debijas albums Laukinis šuo dingo (Savvaļas suns dingo) iznāca 2008. gadā Tas tika prezentēts ar koncertiem Viļņas Svētās Katrīnas baznīcā un Kauņas valsts drāmas teātrī. Albumu izdeva kompānija MetroMusic. Tajā ir 16 Alinas Orlovas dziesmas.
Anahaimas "Ducks"
Visu sezonu rezultāti
S-spēles, U-uzvaras, Z-zaudējumi, N-neizšķirti, ZP-zaudējumi pagarinājumā, P-punkti, IsV-iesistie vārti, IlV-ielaistie vārti, SM-soda minūtes, RS-regulārās sezonas rezultāts
Aids
Aids var būt:
Honkongas starptautiskā lidosta
Honkongas starptautiskā lidosta (zh, en), saukta arī par Čeklapkokas lidostu (赤鱲角機場, Chek Lap Kok Airport ), ir Honkongas lidosta. Tā uzbūvēta uz mākslīgas salas un tika atklāta 1998. gadā. Lidosta ir viens no nozīmīgākajiem pasažieru transporta centriem Ķīnā.
Honkongas starptautiskā lidosta ir primārais centrmezgls aviokompānijām Cathay Pacific, Dragonair, Hong Kong Express Airways, Hong Kong Airlines un Air Hong Kong. Lidosta dod nozīmīgu ieguldījumu Honkongas ekonomikā, nodarbinot aptuveni darbinieku. Ar apkalpotiem cilvēkiem 2010. gadā, Honkongas lidosta ir 11. lielākā lidosta pasaulē.
Vēsture
Kopš 1925. gada Honkongā bija viena lidosta (Kai Tak) ar vienu skrejceļu. Lidostā ar katru gadu pieauga apgrozījums, bet tai nebija iespēju paplašināties apkārtējās apbūves dēļ. Nolaišanās uz skrejceļa bija ļoti riskanta, jo tā notika virs blīvi apdzīvotas pilsētas daļas. Jau pēc Otrā pasaules kara bija plāns būvēt jaunu lidostu, bet finansiālu un politisku problēmu dēļ tas netika īstenots.
1970. gados, kad Honkongas ekonomikā bija uzplaukums, atkal tika izskatīts jaunas lidostas būves projekts. Par tās vietu tika izvēlēta neliela sala Čeklapkoka ziemeļos no Laņdao salas. Tā atradās pietiekami tālu no pilsētas centra un lidojumu trajektorijas atrastos virs jūras. Veicamie darbi būtu milzīgi: jānolīdzina divas salas un jūrā jāizveido mākslīga sala. Bez tam no Honkongas centra būtu jāuzbūvē autoceļš un dzelzceļa līnija ar daudziem tiltiem un tuneļiem. Plāns tika apstādināts 1983. gadā ekonomisku iemeslu dēļ, bet 1989. gadā tas tika atjaunots.
Celtniecības darbi sākās tikai 1991. gadā. Lai gan eksperti vērtēja, ka visu projektu varētu paveikt 10—20 gados, darbi bija jāpabeidz līdz 1997. gadam, kad bija plānots Honkongas suverenitāti nodot Ķīnas Tautas Republikai. Bija bažas, ka Ķīnas valdība varētu apturēt projektu, neskatoties uz jaunas lidostas nepieciešamību.
Tika nolīdzinātas nelielās Čeklapkoka un Lančao salas, aizberot jūras akvatoriju starp tām. Līdz celtniecības beigām tika pārvietoti 500 miljoni tonnu grunts.
Paralēli ar mākslīgās salas izveidi bija jāizveido infrastruktūra lidostas savienošanai ar pilsētu. Tika izbūvēta divu sliežu ceļu dzelzceļa līnija (sākotnēji plānoti 4 sliežu ceļi) no jaunās lidostas un jaunbūvējamās Dunčunas pilsētas Laņdao salā uz Koulunas pussalu un Honkongas salu. Laņdao salas savienošanai ar Cinji salu tika izbūvēti divi unikāli piekaru tilti: Kap Shui Mun tilts (750 m garš ar galveno posmu 430 m garumā, 47 m virs jūras līmeņa) un Tsing Ma tilts (galvenais posms 1377 m garumā, 62 m virs jūras līmeņa). Abiem tiltiem ir divi stāvi: augšējā klājā ir 6 kustības joslas autotransportam, bet apakšējā — 2 joslas dzelzceļam un 2 autotransportam. Honkongas salas savienojumam ar Koulunas pussalu zem Viktorijas ostas tika uzbūvēts trešais tunelis "Rietumu ostas šķērsojums" (Western Harbour Crossing).
Sarkanā mušmire
Sarkanā mušmire (la) ir indīga un psihotropa mušmiru ģints sēne. Sarkanās mušmires dabiskā izplatības vide ir Ziemeļu puslodes mērenās joslas meži, bet mūsdienās sēne ir ievazāta visā pasaulē.
Lai arī sarkanās mušmires tiek uzskatītas par ļoti indīgām sēnēm, tomēr nāves gadījumi pēc to apēšanas ir ļoti reti.
Ziemeļeiropas, Austrumeiropas un Āzijas tradicionālajā kultūrā sarkano mušmiri pazīst arī ārstniecisko un halucinogēno īpašību dēļ, kā arī pēc novārīšanas lieto uzturā.
Izskats un izplatība
Sarkanajai mušmirei augot, cepurīte sākumā veidojas lodveida, vēlāk izplešas līdz 20 cm plata. Krāsa jaunām sēnēm ir sarkandzeltena, dažreiz dzeltena, vēlāk sarkana vai sarkandzeltena, atsevišķos gadījumos sarkanbrūna vai brūna, ar baltām pārslām. Kātiņš ir balts, dažreiz ar dzeltenīgiem plankumiem. Gredzens — plats, lēverains, balts vai dzeltenīgs. Lapiņas — baltas vai iedzeltenas. Mīkstums — balts, bet zem cepurītes miziņas apmēram 1 mm biezumā spilgti dzeltens.
Sēne ir atrodama vasaras beigās un rudenī dažādos mežos un krūmos. Var augt viena vai grupās.
Farmakoloģija
Sarkanā mušmire satur trīs farmakoloģiski aktīvas vielas: ibotēnskābi, muscimolu un muskazonu. Ibotēnskābe ir neirotoksīns, kas atbildīgs par lielāko daļu saindēšanās simptomu, kamēr muscimols ir galvenā psihotropā viela sarkanajās mušmirēs. Muscimols iedarbojas kā GABA receptoru agonists, līdzīgi alkoholam, bet, atšķirībā no alkohola, tas papildus rada sensoriskus traucējumus (disociāciju). Vielu koncentrācija dažādās sēnēs ir atšķirīga un neprognozējama.
Antons Brukners
Jozefs Antons Brukners (de; dzimis, miris ) bija austriešu vēlīnā romantisma komponists. Pazīstams ar savām simfonijām un garīgo mūziku. Atšķirībā no daudziem citiem komponistiem, Brukners daudzus savus svarīgākos darbus sarakstīja jau mūža otrajā pusē. Simfonijām eksistē vairākas versijas, jo Brukners daļēji pakļāvās kritiķu rakstītajam par savu mūziku, tomēr saglabādams arī iepriekšējās versijas. Pazīstamākās simfonijas - 5. simfonija (1876) un 7.simfonija (1881-83, 1885).
Sarkanā mušmire
Ārstnieciskās īpašības
Sarkano mušmiri tradicionālajā medicīnā izmanto tuberkulozes, locītavu iekaisumu, asinsvadu, muguras un kaulu sāpju un dziedzeru audzēju ārstēšanai. Uzskata, ka šī sēne, lietota mazās devās, stimulē iekšējo dziedzeru sekrēciju un spēcina organismu kopumā. Tā pazemina asinspiedienu, palēnina sirdsdarbību un mazina sāpes. Sarkano mušmiri var lietot arī kā nomierinošu un miegu izraisošu līdzekli.
Antons Brukners
Dzimis 1824.gadā Ansfeldenā Lincas pievārtē mūziķu ģimenē. Mācījās un dzīvoja Lincā. Brukneru ieinteresēja Riharda Vāgnera darbi, kurus viņš padziļināti studēja no 39 gadu vecuma.
Sarkanā mušmire
Psihotropās īpašības
Sarkano mušmiri kā enteogēnu izmantoja vairākās kultūrās. Visvairāk ir liecību par pielietošanu Sibīrijas iezemiešu vidū, it īpaši šamaņiem. Somu vēsturnieks T. I. Itkonens ir minējis arī vienu gadījumu, kad šīs mušmires ir izmantojuši sāmu burvji. Lietuviešu vēsturnieki savukārt ir norādījuši uz liecībām par sarkano mušmiru lietošanu atsevišķos Lietuvas apgabalos kā alternatīvu degvīnam svētku reizēs. Tāpat pastāv teorijas, ka sarkanās mušmires lietojuši vikingi pirms došanās kaujās.
Antons Brukners
1868.gadā Brukners kļuva par pasniedzēju Vīnes konservatorijā. Mira, strādādams pie savas 9. simfonijas.
Sarkanā mušmire
Psihotropās īpašības
Salīdzinot ar psilocibīnu saturošajām sēnēm, sarkanās mušmires ir mazāk lietotas. Mūsdienās gan, galvenokārt citu psihotropo augu un vielu straujajam aizliegumam, mušmiru psihotropā lietošana ievērojami palielinās. Piemēram, Apvienotajā Karalistē pēc psilocibīna sēņu aizlieguma ir ievērojami audzis sarkano mušmiru pārdošanas apjoms tirdzniecības vietās.
Kulinārija
Sarkanās mušmires toksīni izšķīst ūdenī. Ja tā ir smalki sagriezta un vārīta lielā daudzumā ūdens, kā arī pēc tam apcepta, tad tā vairs nesatur indīgās vielas. Lai gan sarkanās mušmires lietošana uzturā nav bijusi nekad izplatīta, vairākās Eirāzijas vietās tā ir dokumentēta (visvairāk krievu ieceļotāju vidū Sibīrijā).
Atsevišķi speciālisti uzskata, ka sarkanā mušmire kā indīgā sēne tiek klasificēta kultūras aizspriedumu dēļ, bet patiesībā tā ir ēdamā sēne, kura ir pirms tam jāapstrādā, par piemēru ņemot citas sēnes, kas ir indīgas nepagatavotas, piemēram, lāčpurnus.
Simptomi
Pirmie simptomi sākas aptuveni 45 minūtes pēc sēņu lietošanas. Galvenie fiziskie simptomi ir paplašinātas acu zīlītes, miegainība, ķermeņa līdzsvara traucējumi, reibonis, nelabums, muskuļu raustīšanās, siekalošanās un pastiprināta svīšana un urinēšana. Novērojama eiforija un analgēzija (nejūtība pret sāpēm). Parādās redzes un dzirdes halucinācijas, sinestēzija. Apkārtējās vides objekti kļūst izkropļoti, gaismas spilgtums kļūst mainīgs. Var mainīties apziņa. Sarkano mušmiru iedarbības lietotāja prātā radītajām parādībām, it īpaši halucinācijām, ir atkārtots, pulsveida raksturs. Tas var radīt laika cilpas sajūtu un citus laika uztveres traucējumus. Iespējama mikropsija un makropsija — apkārtējie objekti un telpa šķiet mazāki vai lielāki nekā ir īstenībā, rodot ilūziju, ka ķermenis ir palielinājies vai samazinājies attiecībā pret to. Sēņu iedarbībai raksturīgs arī delīrijs, kas parasti parādās lielās devās. Delīrija iespaidā notiek apziņas aptumšošanās ar sapņa veida halucinācijām un fantāzijas tēliem, lietotājam radot grūtības izšķirt realitāti. Lielākās devās iespējams arī apjukums, koordinācijas un kognitīvo procesu traucējumi (neskaidra runa, nespēja lasīt un skaitīt, nespēja atcerēties, kā ir jālieto ikdienišķi priekšmeti, piemēram, ūdens krāns vai telefons). Tāpat, pieaugot devai, palielinās nepatīkamu halucināciju iespējamība, eiforijas sajūtas vietā var rasties bailes un nāves sajūta (agonija).
Palīdzība saindēšanās gadījumā
Sarkano mušmiru saindēšanās gadījumā psiholoģisko un muskuļu traucējumu novēršanai tiek doti benzodiazepīni nelielās devās. Ja mušmiru ieēšana notikusi ne vairāk kā pirms stundas, tiek veikta kuņģa skalošana vai, ja ne vairāk kā pirms 4 stundām, tiek dota arī aktīvā ogle. Asiņu attīrīšana (hemodialīze) parasti tiek uzskatīta par nevajadzīgu.
Lielākajā daļā gadījumu organisms atkopjas 12 līdz 24 stundu laikā.
Letalitāte
Neskatoties, ka kā indīgu sēņu simbols bieži izvēlēta tieši sarkanā mušmire, tā nav uzskatāma par nāvējoši indīgu sēni. Dažādi avoti min atšķirīgu iespējamo letālo devu: gan 15 cepurītes (200-500 grami), gan vairākus kilogramus. Pēc Ziemeļamerikas Mikoloģijas Asociācijas informācijas pēdējo 100 gadu laikā ASV nav reģistrēti nāves gadījumi no sarkanās mušmires, tomēr vēsturiskā literatūrā un laikrakstos ir parādījušās ziņas par šādiem gadījumiem, galvenokārt, bērniem.
Vairākas citas bieži sastopamas sēņu sugas ir krietni indīgākas, to vidū mušmiru ģintij arī piederošās zaļā mušmire un baltā mušmire, kurām pat vienas sēnes ieēšana bieži beidzas ar nāvi vai arī paliekošiem iekšējo orgānu bojājumiem.
Legalitāte
Vairumā pasaules valstu sarkanās mušmires ir legālas, tomēr ne visās, tāpēc to pārvadāšana ārpus Latvijas robežām nav ieteicama. Dažās valstīs kā Austrālija un Taizeme tās, kā arī to aktīvās vielas, ir iekļautas narkotiku saraksta augstākajā kategorijā, un par to pārvadāšanu un glabāšanu draud bargs cietumsods.
No Eiropas Savienības valstīm sarkano mušmiru pārdošana un glabāšana ir aizliegta Nīderlandē un Rumānijā. Nīderlandē sarkanās mušmires aizliedza 2008. gadā, bet Rumānijā — 2010. gadā.
Celebration (dziesma)
"Celebration" ir ASV mūziķes Madonnas pirmais singls no 2009. gadā izdotā trešā labāko dziesmu albuma Celebration. Dziesmas teksta autori ir Madonna, Pols Okenfolds, Jans Grīns, Siārans Gribins, bet producenti Madonna un Pols Okenfolds.
Luna-2
Luna-2 (ru — "Mēness-2") bija pirmais kosmiskais aparāts, kas sasniedzis Mēness virsmu, otrā PSRS Luna programmas automātiskā starpplanētu stacija, kas veiksmīgi palaista. Oficiālajā TASS paziņojumā zonde tika saukta par "otro padomju kosmisko raķeti", nosaukums Luna-2 tai tika piešķirts vēlāk.
Celebration (dziesma)
Singls oficiāli tika izdots 2009. gada 3. augustā, bet singla remiksi atskaņošanai deju klubos tika izplatīti 2009. gada 24. jūlijā. Ciparu lejupielādes formātā mūzikas internetveikalā iTunes singls tika izdots 2009. gada 31. jūlijā.
Luna-2
Luna-2 bija septītais un pēdējais aparāts E-1 sērijā, kas tika veidoti, lai ietriektos Mēnesī. Visi iepriekšējie mērķi nesasniedza.
Celebration (dziesma)
Vēsture
Madonnas preses pārstāve Liza Rosenberga apstiprināja, ka mūziķe ir sarakstījusi trīs jaunas dziesmas priekš labāko dziesmu izlases albuma Celebration. Arī mūzikas producents Pols Okenfolds apstiprināja, ka ir divu jaunu dziesmu producents. Žurnāls Attitude intervijā ar Polu Okenfoldu tika paziņots, ka Okenfolda producēto dziesmu nosaukumi ir "Broken (I'm Sorry)" un "Celebrate", turklāt producents piebilda, ka jaunās dziesmas ir "liriski klasiskā Madonna ar ļoti modernu skanējuma fonu". Dziesma "Celebrate" vēlāk tika pārdēvēta par "Celebration".
Luna-2
Luna-2 tika palaista 06:39:42 UTC. 12. septembrī 18:39:42 UTC attālumā no Zemes no raķetes pēdējās pakāpes tika izlaists nātriju, tādējādi veidojot mākslīgu gāzes mākoni. No Zemes mākoni novēroja aptuveni 4 minūtes Alma-Ata observatorijā un no Tu-4 bumbvedēja, kas bija aprīkots ar teleskopu un lidoja 10 km augstumā.
Celebration (dziesma)
Vēsture
Pasaules pirmizrāde dziesmas "Celebration" Pola Okenfolda Dub 12" versija tika atskaņota Pīta Tonga BBC Radio 1 šova laikā 2009. gada 24. jūlijā. Warner Music Germany paziņoja, ka singla Maxi CD Vācijā tiks izdots 2009. gada 11. septembrī.
Luna-2
21:02:24 UTC Luna-2 ietriecās Mēness virsmā uz austrumiem no Skaidrības jūras pie Aristīda, Arhimēda un Autolycus krātera.
PSRS vadītājs Ņikita Hruščovs devās uz ASV, kur viņš aktīvi izmantoja ziņu par Mēness sasniegšanu. ASV prezidentam Dvaitam Eizenhaueram viņš uzdāvināja Luna-2 lodveida vimpeļu kopiju.
Celebration (dziesma)
Mūzikas video
Madonnas oficiālajā mājas lapā tika ziņots, ka singla mūzikas videoklips tika filmēts 2009. gada 18. jūlijā Itālijas pilsētā Milānā, kur tika atlasīti un piedalījās mūziķes fani. Līdzīga filmēšana vēlāk notika Spānijas pilsētā Barselonā. Videoklipa režisors ir zviedrs Džonas Akerlunds (Jonas Åkerlund).
Singls topos
Madonnas singls "Celebration" pasaules valstu un reģionu topos.
Oļģerts Pavlovskis
Oļģerts Raimonds Pavlovskis (dzimis ) ir latviešu politiķis un sabiedrisks darbinieks, bijušais Latvijas ārējās tirdzniecības un Eiropas kopienas lietu valsts ministrs, kā arī valsts ministrs. Viņa dvīņubrālis Valdis Pavlovskis arī ir bijis ministrs Latvijā.
Pirmie gadi un dzīve trimdā
Oļģerts Pavlovskis un viņa brālis Valdis piedzima Rīgā. , trīs dienas pirms padomju iebrukuma Rīgā, Pavlovsku ģimene pameta valsti un devās bēgļu gaitās. Sākotnēji viņi ieradās Eslingenes latviešu nometnē. 1949. gadā ģimene devās uz ASV.
1958. gadā Oļģerts pabeidza Oregonas Valsts universitāti ar bakalaura grādu ķīmijā. Tur viņš sāka studēt 1953. gadā. 1961. gadā Vašingtonas Universitātē viņš ieguva bakalaura grādu mikrobioloģijā, bet trīs gadus vēlāk ieguva maģistra grādu. 1970. gadā kļuvis par mikrobioloģijas doktoru Ziemeļrietumu Universitātes medicīnas skolā Čikāgā. O. Pavlovskis apprecējās ar citu trimdas latvieti - Astru Lindi. Viņa sākotnēji dzīvoja Ohaio štatā.
Pavlovskis no 1970. līdz 1993. gadam strādājis kā zinātnieks ASV Flotes medicīnas pētniecības institūtā Betesdā. Pētījis mikroorganismu toksīnus, īpaši pievēršoties pseudemonas eksotoksīna lomai apdegumu un ievainojumu infekcijas un šoka gadījumos. Izmeklējis eksotoksīna biosintēzes kinētiku un pētījis tā iedarbes veidu, profilaksi un ārstēšanas veidu. Pētījis arī attiecīgo antibodiju un vakcīnu ražošanu. Strādājis kā vieszinātnieks Karolinskas slimnīcā Stokholmā 1977. un 1981. gadā. Ir ASV Mikrobiologu akadēmijas biedrs.
Publicējis vairāk kā 80 zinātnisku rakstu starptautiskos zinātniskos žurnālos, kā arī nodaļas grāmatās. O. Pavlovskis piedalījies starptautiskās zinātniskās konferencēs ar referātiem, lasījis lekcijas universitātēs un zinātniskos institūtos ASV, Apvienotajā Karalistē, Austrālijā, Austrijā, Kanādā, Vācijā un Zviedrijā. Latviešu Akadēmisko mācību spēku un zinātnieku apvienības (LAMZA) loceklis.
1953. gadā iestājies Republikāniskajā partijā. Darbojies latviešu jaunatnes pulciņos, studentu biedrībās (kopš 1960 ir Lettonia filistrs). Amerikas latviešu jaunatnes apvienības (ALJA) valdes loceklis (1961—1964), ALJA padomes loceklis (1965—1968), bērnu žurnāla "Mazputniņš" izplatīšanas daļas vadītājs (1966—1968). Vēlāk O. Pavlovskis darbojās Amerikas latviešu apvienības valdē (1976—1979), ilgstoši bija Pasaules brīvo latviešu apvienības valdes loceklis (1976—1987) un PBLA priekšsēdis (1982—1988). Oļģerts Pavlovskis ir vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedrs.
Darbība Latvijā
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Pavlovskis atgriezās dzimtenē. Viņš tika ievēlēts 5. Saeimā no Latvijas Ceļa saraksta. Drīz nolika mandātu, jo tika apstiprināts kā Latvijas ārējās tirdzniecības un Eiropas kopienas lietu valsts ministrs Birkava valdībā. Tikmēr Gaiļa kabinetā Oļģerts Pavlovskis bija Latvijas valsts ministrs, amatā esot reizē ar Jāni Riteni. 6. Saeimā nav ievēlēts.
1997. gadā kļuvis par Latvijas ārkārtējo un pilnvaroto vēstnieku Spānijā ar rezidenci Madridē. Bijis viens no biedrības "Eiropas Kustība Latvijā" dibinātājiem. Pirms referenduma par iestāšanos ES strādāja Ministru kabineta Sabiedriskajā Konsultatīvajā Padomē. Kandidējis arī 7. Saeimas vēlēšanās, bet nav ievēlēts. 1996. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.
Dzeltenais punduris
Dzeltenais punduris ir galvenās secības G spektra klases pundurzvaigzne. Piemēram, Saule ir dzeltenais punduris.
Upsāla
Upsāla (sv) ir pilsēta Zviedrijas centrālajā daļā, Upsālas lēnes centrs. Pilsēta atrodas 70 kilometrus uz ziemeļiem no Stokholmas. Upsāla ir ceturtā lielākā Zviedrijas pilsēta.
Vēsturiski pazīstama kā viena no Zviedrijas valstiskuma veidošanās centriem. Aizvēsturiskos laikos pagānisma centrs. Kopš 1164. gada šeit atrodas Upsālas arhibīskapijas — Zviedrijas baznīcas primāta — rezidences vieta. Kopš 1477. gada pilsētā atrodas Upsālas Universitāte — vecākā universitāte Skandināvijā. Mūsdienās izglītības, biotehnoloģijas un IT centrs. MySQL AB galvenās mītnes vieta.
Vēsture
Vecā Upsāla (Gamla Uppsala) atrodas dažus kilometrus uz ziemeļiem no mūsdienu pilsētas. Ādams no Brēmenes rakstīja, ka Vecajā Upsālā atradās Upsālas templis — Zviedrijas galvenā svētvieta. Arī pirmie droši zināmie Zviedrijas karaļi bija no Upsālas dinastijas.
1477. gadā Romas pāvests Siksts IV izdeva bullu, kurā atļāva dibināt Upsālas Universitāti.
1702. gadā pilsēta cieta ugunsgrēkā. 20. gadsimta 60. un 70. gados daudzas vēsturiskās celtnes pārbūvēja.
Cilvēki
Upsālā vai tās apkārtnē ir dzimuši:
Māras zeme (partija)
Māras zeme bija 1997. gadā dibināta partija ar priekšsēdētāju Irēnu Saprovsku un galveno ideoloģiju reliģisko nacionālismu.
2001. un 2005. gadā vēlēšanās trīs partijas pārstāvji tika ievēlēti Salaspils domē. 9. Saeimas vēlēšanās izcēlās ar izlozēto 1. numuru, unikālo saraksta sastādīšanas metodi — visos apgabalos tika izvirzīta tikai viena kandidāte (I. Saprovska), kā arī ar atbalstu dievturībai.
Partijas likvidācija tika aizsākta 2008. gadā un tā tika likvidēta 2012. gadā.
Arābu valodas varietātes
Arābu valoda ir semītu saimes valoda ar daudzām varietātēm, kas var ievērojami atšķirties cita no citas; kā starp valstīm, tā arī vienas valsts robežās. Šajā rakstā apskatītas arābu valodas varietātes salīdzinot tās ar klasisko un standarta valodu, tā arī savstarpēji. Sociolingvistiskā griezumā arābu valoda ir tipisks diglosijas piemērs, kad valodas runātāji dzimtās valodas līmenī apgūst divas dažādas valodas formas piemērojamas dažādiem dzīves aspektiem. Arābu valodas gadījumā reģionālās varietātes valoda tiek apgūta dzimtās valodas līmenī un lietota sadzīviskās ikdienas situācijās. Standarta arābu valoda tiek apgūta skolā un tiek lietota formālās situācijās, drukātos materiālos, televīzijā. Dažādās valstīs atšķirības starp ikdienas sarunvalodu un literāro valodu ir ļoti atšķirīgas.
Apskats
Pirmsislāma Arābijas senās ziemeļarābu valodas dialektu mantiniecei agrīnajai arābu valodai bija ievērojamas dialektālās atšķirības. Sevišķi izteikti bija kahtānu, adnānu un himjaru dialekti. Līdz ar islāma izplatīšanos 7. gs., Korāna (klasiskā) arābu valoda kļuva par vadošo dialektu.
Mūsdienās arābu valodas varietātes arābu apdzīvotajās valstīs bieži diezgan radikāli atšķiras no literārās arābu valodas un cita no citas. Vairākām no tām definīcija "valoda" vai "dialekts" ir ļoti politizēts jautājums. Šeit tiek lietots neitrāls termins "varietāte".
Galvenās varietātes
Divas galvenās arābu valodas varietāšu grupas ir Magribas (Ziemeļāfrikas) un Tuvo Austrumu dialektu grupas. Nākamā atšķirību grupa ir starp nometnieku varietātēm un daudz konservatīvākajām beduīnu varietātēm. Atšķirīgas ir arī "perifērās" varietātes tajās zemēs, kur arābu valoda nav dominējošā (kā Turcija, Irāna, Kipra, Čada, Nigērija) un kur valoda mazāk ietekmējas no klasiskās arābu valodas. Vēsturiski šīs varietātes tomēr iekļaujas tajā pašā klasifikācijā, kā zināmākās varietātes. Dažos reģionos atšķirīgu konfesiju piederīgie runā dažādās varietātēs. Bagdādes kristieši un jūdi runā qeltu dialektā, bet musulmaņi — gilit dialektā.
Maltiešu valoda, kaut arī cēlusies no arābu valodas, lieto latīņu alfabētu un ir attīstījusies par pilnīgi patstāvīgu valodu. Iespējams, ka pati atšķirīgākā no nekreoliskajām arābu valodas varietātēm ir Kipras maronītu arābu valoda. Stipri ietekmējusies no grieķu valodas, mūsdienās gandrīz izzudusi.
Arābu valodas varietātēm tikai reizumis ir rakstīta forma, parasti arābu alfabētā. Parasti tās ir lugas, dzeja, reizēm atsevišķi citi sacerējumi (kā Platona sacerējumi). Šāda literatūra pastāv libāniešu un ēģiptiešu varietātēs. Dzeja tiek publicēta rakstveidā lielākajā daļā varietāšu. Alžīrijā franču laikā vietējā valodas varietāte tika pasniegta skolās un ir saglabājušās mācību grāmatas.
Arābu pidžinvalodas ar nelielu, pamatā arābisku, vārdu krājumu un vienkāršotu morfoloģiju ir vai bijušas izplatītas Sahāras dienvidos un Austrumāfrikā. Viduslaiku ģeogrāfs Al Bakri fiksējis vienas šādas valodas tekstus mūsdienu Mauritānijas teritorijā. Dažos reģionos, kā Sudānas dienvidos, šādas valodas ir kreolizējušās.
Islāma laika (pēcekspansijas) varietātes
Šajā grupā iekļautas varietātes, kas izdalījušās pēc arābu ekspansijas ārpus Arābijas pussalas.
Nometnieku un beduīnu varietātes
Viena no pamata dialektālajām atšķirībām, kas izplatīta visās arābiski runājošajās zemēs, ir starp nometniekiem un nomadiem beduīniem. Levantē un Ziemeļāfrikā (pēcislāma ekspansijas perioda areālos) šīs atšķirības skaidri novērojamas starp pilsētu (nometnieku) un lauku (beduīnu) iedzīvotājiem. Sarežģītāka situācija ir Irākā un Arābijas pussalā.
Visbiežāk sastopamā fonētiskā atšķirība starp šīm dialektu grupām ir burts qāf, kas ir balsīgs (parasti, bet dažkārt arī palatalizētie varianti  vai ) beduīnu dialektos, bet nebalsīgs ( vai ) nometnieku dialektos. Otra galvenā fonētiskā atšķirība ir beduīnu dialektos saglabātie klasiskās arābu valodas interdentālie līdzskaņi  un , kā arī empātisko   and   apvienošana vienā , atšķirībā no nometnieku
Tomēr visnozīmīgākās atšķirības ir sintaksē. Beduīnu dialekti ir konservatīvāki, nekā nometnieku un Arābijas pussalas beduīnu dialekti ir konservatīvāki par pārējiem. Starp nometnieku dialektiem rietumu varietātes (sevišķi Marokas varietāte) ir mazāk konservatīvas, kā austrumu varietātes.
Creation Records
Creation Records bija britu neatkarīgā ierakstu kompānija, kuru 1983. gadā dibināja Alans Makgī, Diks Grīns un Džo Fosters. Izdevniecība pārtrauca savu darbību 1999. gadā.
Ierakstu kompānijas nosaukuma izvēle ir skaidrojama ar Alana Makgī patiku pret 20. gadsimta sešdesmito gadu grupu The Creation. Visi trīs Creation Records dibinātāji bija arī grupas Biff Bang Pow! sastāvā, kuras nosaukums arī sakrīt ar vienas The Creation dziesmas nosaukumu.
Oasis, My Bloody Valentine, The Jesus and Mary Chain, Primal Scream un Super Furry Animals ir tikai dažas no grupām, kas savus ierakstus ir izdevušas Creation Records paspārnē.
Salnas gliemezene
Salnas gliemezene - sēne. Cepurīte neliela, līdz 6 cm plata, iedzeltena vai iesārta, pārklāta ar biezu, brūnganu gļotu kārtu. Kātiņš dzeltenīgs, dažreiz ar sīkām, brūnganām zvīņām. Lapiņas jaunām sēnēm gaiši pelēkas, vēlāk iedzeltenas vai dzeltenīgi sārtas. Atrodama oktobrī, novembrī, skuju koku mežos. Ēdama, bet nav garšīga. Pirms cepšanas jānoņem gļotas un jānovāra. Ņemot vērā, ka šīs sēnes ir nelielas un samērā reti atrodamas, turklāt vēlu rudenī, tās var arī nevākt. Ne mazāk gļotainas ir arī citas gliemezenes, tās atrodamas samērā reti.
Augšdelma divgalvainais muskulis
Augšdelma divgalvainais muskulis (la) cilvēka anatomijā divgalvainais muskulis, kurš atrodas augšdelma priekšpusē. Muskulis sastāv no garās galvas un īsās galvas. Bicepsa galvenā funkcija ir fleksija elkonī un supinācija apakšdelmā, bet ir arī citas funkcijas.
Anatomija
Augšdelma divgalvainais muskulis sākas ar divām galviņām: īsā galviņa no lāpstiņas knābjveida izauguma, bet garā — no lāpstiņas virslocītavas iedobuma pauguriņa. Muskulis beidzas abām galviņam savienojoties kopīgā vēderiņā, kas piestiprinās divās dažādās vietās — ar cīpslu pie spieķa kaula nelīdzenuma un ar aponeirozi apakšdelma fascijā.
Funkcijas
Tā kā muskulis iet pāri divām locītavām, tas ir divlocītavu muskulis un iedarbojas uz vairākām locītavām. Katra augšdelma divgalvainā muskuļa galviņa var sarauties atsevišķi, tādēļ muskuļa funkcija ir salikta. Viss muskulis veic apakšdelma fleksiju un supināciju, tādējādi iedarbojoties uz elkoņa locītavu. Īsā galviņa veic augšdelma abdukciju un fleksiju, bet garā — augšdelma abdukciju — tādējādi tas iedarbojas uz pleca locītavu.
Nejaukais es
"Nejaukais es" (en) ir 2010. gada amerikāņu datoranimācijas 3-D kinokomēdija, kura tika veidota studijās Illumination Entertainment un Universal Animation Studios ASV un Mac Guff studijā Parīzē, Francijā.
Filmā varoņu lomas ierunājuši Stīvs Karels, Džeisons Sīgels, Rasels Brends, Džūlija Endrūsa, Vils Ārnets, Kristena Viga, Miranda Kosgrova, Dana Gaidžera un Elsija Fišera.
Galvenās lomas latviešu valodā ieskaņojuši Jānis Jarāns (Grū), Renārs Kaupers (Vektors), Andris Bērziņš (Mr. Perkins), Dainis Porgants (Mr. Nefario), Laila Kirmuška (Miss Hetija), Ārija Liepiņa-Stūrniece (Grū mamma), Viktorija Barone (Margo), Anna Januškeviča (Edīte) un Emīlija Didžus (Agnese). Tulkojis Andris Akmentiņš.
Filma ir stāsts par ļaundari Grū, kurš plāno veikt lielāko noziegumu pasaules vēsturē — nozagt Mēnesi. To viņš plāno veikt ar saviem padotajiem un trim bārenēm, kuras viņu pozitīvi ietekmē ar savu uzvedību.
Filmas pirmizrāde notika, tā saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes. 2013. gadā tika iznāca filmas turpinājums "Nejaukais es 2".
Smirdīgie āpši
Smirdīgie āpši (Mydaus) ir viena no skunksu dzimtas (Mephitidae) ģintīm, kurā ir 2 sugas.
Kādreiz smirdīgos āpšus uzskatīja par āpšiem piederīgiem dzīvniekiem sermuļu dzimtā (Mustelidae). Bet DNS pētījumi ieviesa korekcijas smirdīgo āpšu klasifikācijā, noskaidrojās, ka tie ir skunksu dzimtas dzīvnieki. Smirdīgo āpšu ģints sugas ir vienīgās skunksu dzimtā, kas dzīvo Āzijā, visi pārējie skunksi dzīvo vai nu Ziemeļamerikā vai Dienvidamerikā. Reizēm Palavanas smirdīgo āpsi izdala atsevišķā ģintī Suillotaxus.
Savu nosaukumu smirdīgie āpši ieguva, pateicoties visiem skunksiem raksturīgajai īpašībai, sevi aizstāvot pret ienaidniekiem, no anālajiem dziedzeriem, kas atrodas zem astes, izšļākt ļoti smirdīgu šķidrumu.
1999. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''Latvijas futbola 1. līgas 1999. gada sezona''' bija 8. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 8 komandas, kas aizvadīja četru riņķu turnīru. Par 1. līgas čempioniem kļuva LU/Daugava.
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2005
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2005 ir Radio SWH veiktā aptauja par 2004. gadā populārākajām dziesmām Latvijā. Radio SWH Latvijas mūzikas gada topa 2005 finālkoncerts notika 2005. gada 9. janvārī Latvijas Televīzijas studijā un tika demonstrēts LTV7 tiešraidē. Par 2004. gada populārāko dziesmu skatītāju telefonbalsojumā tika atzīta Prāta Vētras un krievu grupas Bi-2 kopdziedātā dziesma "Скользкие улицы".
1999. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
Turnīra tabula
Sp = Aizvadītās spēles; U = Uzvaras; N = Neizšķirti; Z = Zaudējumi; + = Gūtie vārti; - = Zaudētie vārti; V = Vārtu starpība; Pkt = Punkti * "LBB-Mido" par finansiālu saistību nepildīšanu atskaitīti 3 punkti.
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2005
Iesākumā 15 fināldziesmas tika atskaņotas izlozētā sedzībā, bet trīs populārākās kvalificējās fināltrijniekam.
Ainars Zvirgzdiņš
Ainars Zvirgzdiņš (dzimis Sabilē) ir latviešu basketbola treneris, kurš lielākos panākumus guvis ar sieviešu komandām. Bijis Latvijas sieviešu basketbola izlases galvenais treneris.
Laikā no 2007. līdz 2009. gadam A. Zvirgzdiņš bija Latvijas sieviešu basketbola izlases galvenais treneris, vadīja komandu tai veiksmīgajā 2007. gada Eiropas čempionātā basketbolā un arī Pekinas olimpiskajās spēlēs 2008. gadā. 2014. gadā atgriezies Latvijas sieviešu basketbola izlases galvenā trenera amatā un vadīja to 2015. gada Eiropas čempionātā.
A. Zvirgzdiņš dzīvo Jūrmalā, 2008. gadā tika atzīts par Jūrmalas Gada cilvēku.
Trenera karjera
Trenera karjeru sācis agri — jau 20 gadu vecumā, kad, būdams Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūta otrā kursa students, sāka strādāt Jūrmalas Sporta skolā.
A. Zvirgzdiņš ir vadījis gan vīriešu, gan sieviešu klubus, ir bijis trenera asistents daudzos klubos. Būdams Kārļa Muižnieka asistents klubā BK "Ventspils", viņš kļuva par pieckārtēju Latvijas čempionu laika posmā no 2001. līdz 2006. gadam.
No 2009. gada A. Zvirgzdiņš trenēja Latvijas klubu SK "Cēsis". 2008.—2009. gada sezonā komanda ieguva Latvijas čempionāta (LSBL) zelta medaļas, finālā pārspējot Rīgas TTT un sudraba medaļas Baltijas sieviešu basketbola līgā, finālā zaudējot Lietuvas klubam Viļņas TEO. 2009.—2010. gada LSBL sezonas beigās pēc finālsērijas trešās spēles A. Zvirgzdiņš tika skandalozi atbrīvots no kluba galvenā trenera amata. Atlikušās divas spēles komandu vadīja Varis Krūmiņš, bet par Latvijas čempionēm 5 spēļu sērijā kļuva TTT basketbolistes.
Libjonža
Libjonža ir rūpniecības pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz rietumiem no Krakovas. Pie pilsētas atrodas 1907. gadā dibinātā akmeņogļu šahta "Janina".
Ainars Zvirgzdiņš
Trenera karjera
Pēc atbrīvošanas no SK "Cēsis" galvenā trenera amata 2009.—2010. gada LSBL sezonas beigās A. Zvirgzdiņš ilgstoši bija bez komandas. 2011. gada janvārī parakstīja līgumu ar vīriešu klubu — LBL spēlējošo BK "Valmiera". 2012. gada janvārī tika pārtraukta sadarbība ar BK "Valmiera".
2013. gada vasarā A. Zvirgzdiņš kļuva par cita vīriešu basketbola kluba "Jūrmala/Fēnikss" galveno treneri. Klubs LBL čempionātā guva negaidīti labus panākumus, tostarp aizvadot 9 uzvarētu speļu sēriju 2014. gada sākumā.
2014. gadā kļuva par Beļģijas sieviešu čempioņu "Royal Castors Braine" galveno treneri, ar kurām uzvarēja visos turnīros, kuros komanda spēlēja. Pirms 2015.—2016. gada LBL sezonas kļuva par vīriešu komandas BK "Valmiera" galveno treneri, taču sezonas gaitā no amata tika atbrīvots.
Trenera karjera izlasēs
A. Zvirgzdiņš ir strādājis gan ar Latvijas sieviešu basketbola izlasi kā galvenais treneris, gan ar vīriešu izlasi, kā trenera asistents.
Laikā no 2007. līdz 2009. gadam A. Zvirgzdiņš bija Latvijas sieviešu basketbola izlases galvenais treneris, vadīja komandu tai veiksmīgajā 2007. gada Eiropas čempionātā basketbolā (4. vieta), Pekinas olimpiskajās spēlēs 2008. gadā (9. vieta) un 2009. gada Eiropas čempionātā basketbolā, kas notika Latvijā. Pēdējā turnīrā galvenā trenera palīgi bija bijušais vīriešu izlases galvenais treneris K. Muižnieks un spāņu speciālists Hulians Martiness Almans. Pēc šī turnīra, kurā Latvijas izlase ieņēma 7. vietu, A. Zvirgzdiņš beidza darbu ar Latvijas izlasi. 2012. gadā viņš bija Krievijas sieviešu izlases trenera palīgs.
2014. gadā tika atkārtoti apstiprināts par Latvijas sieviešu izlases galveno treneri. Vadīja izlasi 2015. gada Eiropas čempionātā, pēc kura sadarbība ar treneri netika turpināta.
Odāls
Odāls bija mantojumā nedalāmais zemes apjoms paražu tiesībās vikingu laikmetā. (9. gs - 11. gs)
Mūsu izvēle
2005. gada pašvaldību vēlēšanās J. Kuzins tika ievēlēts par Jūrmalas domes deputātu no "Dzimtenes" saraksta. Rīgā LJP saraksts saņēma 0,18% balsu. Jūrmalas Domē J. Kuzins vairākus mēnešus vadīja LJP un PCTVL apvienoto frakciju. 2006. gadā partijas priekšsēdētājs J. Kuzins kļuva par apvienības "Dzimtene" līdzpriekšsēdētāju.
LJP 2010. gadā partija mainīja nosaukumu uz "Mūsu izvēle". No 2012. gada septembra līdz 2014. gada jūnijam partijas nosaukums bija "Uz priekšu, Latvija!".
Kukulis
Kukulis var būt:
Skulme
Skulme ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Andris Slapiņš
Andris Slapiņš (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu dokumentālo filmu kinooperators un režisors. Rīgas filmu studijas direktors (1983), režisora Jura Podnieka studijas operators, piedalījās filmu "Mēs", "Krustceļš" u.c. veidošanā. Savas dzīves laikā uzņēma vairāk kā 18 dokumentālo filmu.
Viens no 1991. gada janvāra barikāžu upuriem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1949. gada 29. decembrī Rīgā. Kopš 1971. gada strādāja par kinooperatoru, 1977. gadā absolvēja Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūtu. 1980. gadā veidoja kinožurnālu par olimpiskās kustības attīstību Latvijā, 1988. gadā pirmo Rīgas kinostudijas dokumentālistu kopražojuma dokumentālo filmu "Cerību lauki", kurā pētīja seno baltu un ķeltu kultūras paralēles. Strādāja režisora Jura Podnieka studijā par operatoru.
1991. gada 20. janvāra vakarā devās filmēt OMON uzbrukumu Latvijas Iekšlietu ministrijas ēkai, nošauts pie Bastejkalna.
Atraitne Natālija Djušena ar diviem bērniem dzīvo Maskavā.
Apbalvojums
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Andri Slapiņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.
Jurijs Abizovs
Jurijs Abizovs ( — ) bija Latvijas krievu rakstnieks, tulkotājs, literatūrzinātnieks, Baltijas krievu kultūras vēstures speciālists. Latvijas Krievu kultūras biedrības priekšsēdētājs (1989—2006).
Dzīvesgājums
Dzimis 1921. gadā Režā, Jekaterinburgas guberņā. Dzīvoja Alapajevskas un Asbestas pilsētās. 1940. gadā uzsāka studijas Urālu universitātē, no 1942. gada piedalījās Otrā pasaules kara kaujās. Pēc kara beigām turpināja studijas Sverdlovskas universitātē, no 1946. gada Latvijas Universitātē, kuru beidza 1949. gadā. Strādāja Rīgas Pedagoģiskajā institūtā, nodarbojās ar tulkošanu. Kopš 1952. gada bija Latvijas Valsts izdevniecības redaktors.
1997. gadā par īpašiem nopelniem uzņemts Latvijas pilsonībā.
Miris 2006. gadā Rīgā.
Darbi
Viens no sastādītājiem vai vienīgais sastādītājs šādām grāmatām:
Tojamas prefektūra
Tojamas prefektūra (ja) ir viena no Japānas prefektūrām, kas atrodas Čjūbu reģionā uz Honsju salas. Prefektūra robežojas ar Isikavas prefektūru rietumos, ar Gifu prefektūru dienvidos un ar Nagano prefektūru un ar Niigatas prefektūru austrumos, bet ziemeļos to apskalo Japāņu jūra.
Prefektūra kopējā platība ir 4 247,22 km² un sīkāk sastāv no 2 rajoniem, 15 pašvaldībām un 10 pilsētām. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Tojama. Pēc 2017. gada datiem prefektūrā dzīvo 1 055 893 iedzīvotāji. Tā ir trīsdesmit trešā lielākā Japānas prefektūra pēc platības un trīsdesmit astotā lielākā pēc iedzīvotāju skaita.
30% no prefektūras teritorijas aizņem nacionālie parki. Tojamas prefektūra ir vadošais rūpniecības centrs Japāņu jūras piekrastē.
Ņiigatas prefektūra
Ņiigatas prefektūra (ja) ir viena no Japānas prefektūrām, kas atrodas Čjūbu reģionā uz Honsju salas. Prefektūra robežojas ar Gummas prefektūru, ar Nagano prefektūru un ar Tojamas prefektūru dienvidos, ar Jamagatas prefektūru ziemeļos un ar Fukusimas prefektūru austrumos, bet rietumos to apskalo Japāņu jūra.
25% no prefektūras teritorijas aizņem nacionālie parki. Prefektūras ekonomika galvenokārt balstās uz lauksaimniecības nozari un rīsu audzēšanu.
Ievērojamas personības
Ņiigatas prefektūrā dzimuši vai dzīvojuši:
Sigrida Unsete
Sigrida Unsete (dzimusi 1882. gada 20. maijā Kalundborgā, Dānijā; mirusi 1949. gada 10. jūnijā Lillehammerē, Norvēģijā) bija norvēģu rakstniece. Viņas darbi "Jennija", "Pavasaris", "Kristīne Lavransa meita" tapuši 20. gadsimta pirmajā pusē. Augstākā virsotne rakstnieces daiļradē ir no 1920. līdz 1922. gadam publicētā vēsturiskā triloģija "Kristīne Lavransa meita", par kuru Unsete saņēma 1928. gada Nobela prēmiju literatūrā.
1907. gadā Unsete iestājās Norvēģijas rakstnieku savienībā, no 1933. līdz 1935. gadam vadīja apvienības Literāro padomi un no 1936. līdz 1940. gadam bija savienības priekšsēdētāja.
Eižens Šeiermanis
Eižens Šeiermanis (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs. Latviešu literārās biedrības biedrs. Rīgas Lutera baznīcas Torņakalnā mācītājs.
Sigrida Unsete
Dzīvesgājums
Dzimusi 1882. gada 20. maijā nelielā Dānijas pilsētiņā Kalunborgā, savas mātes Šarlotes Unsetes (1855-1939, dzimusi Gyth) dzimtas mājā. Viņas tēvs bija norvēģu arheologs Ingvalds Martins Unsets (1853—1893). Kad viņa bija divus gadus veca, viņas vecāku ģimene pārcēlās uz Norvēģiju. Sigrida uzauga Kristiānijā, 11 gadu vecumā viņa zaudēja tēvu, 16 gadu vecumā sāka strādāt algotu darbu. Līdztekus darbam birojā, Sigrida Unsete rakstīja un studēja augstskolā. Viņas pirmais darbs, romāns par dzīvi viduslaiku Dānijā bija pabeigts 22 gadu vecumā. Izdevniecība to nepiekrita publicēt. Divus gadus vēlāk viņa pabeidza nākamo manuskriptu, ievērojami mazāku — tikai 80 lapaspuses. Šoreiz atteikusies no viduslaikiem, viņa izvēlējās reālistisku vidusšķiras sievietes dzīves attainojumu tā laika Kristiānijā. Arī šo manuskriptu izdevēji sākotnēji noraidīja, tomēr nedaudz vēlāk to publicēja. Darba nosaukums bija Fru Marta Oulie, un tas iesākās ar skandalozu galvenās varones apgalvojumu: "Esmu bijusi neuzticīga savam vīram". Tā 25 gadu vecumā Sigrida Unsete debitēja literatūrā ar reālistisku noveli par laulības pārkāpšanu laikmetīgā vidē. Tā izraisīja uzmanību, un Unsete nonāca norvēģu daudzsološo jauno autoru lokā. Līdz 1919. gadam tika publicētas vairākas mūsdienīgas noveles. Viņas 1907.—1918. gadu perioda daiļdarbi ir par sava laika Kristiāniju un tās iedzīvotājiem, strādniekiem, ģimeņu likteņiem, par bērnu un vecāku attiecībām. Viņas galvenā tēma bija sievietes un viņu mīlestības. Reālistisko darbu kulminācija bija romāni "Jennija" (1911) un "Pavasaris" (1914). Unsetes proza tika veiksmīgi pirkta un pēc trešās grāmatas publicēšanas viņa varēja pamest darbu birojā un uzturēt sevi ar rakstnieces ienākumiem, un ar saņemto rakstnieces stipendiju varēja apceļot Dienvideiropu 1909.—1910 gados.
Eižens Šeiermanis
Ordinēts 1883. gadā, vēlāk, pretēji draudzes viedoklim, kļuva par Rīgas Lutera baznīcas mācītāju. 1907. gada 6. maijā ar pieciem revolvera šāvieniem smagi ievainots atentātā Ķekavas ielā, tomēr izdzīvoja, un, pēc ārstēšanās Rīgā un Vācijā, atgriezās draudzē. 1910. gadā piedalījās svinīgā Rīgas 2. slimnīcas (tagad Paula Stradiņa klīniskā universitātes slimnīca) atklāšanā.
Sigrida Unsete
Laulība un bērni
Ceļojuma laikā Romā Unsete iepazinās ar norvēģu gleznotāju Andersu Kastu Svarstadu, kurš tobrīd bija precējies un trīs bērnu tēvs. Svarstadam bija nepieciešami trīs gadi, lai izšķirtos no pirmās sievas, pirms apprecēt rakstnieci. Sigrida un Anders apprecējās 1912. gadā un viņi devās uz dzīvi Londonā, vēlāk atgriezās Romā, kur 1913. gada janvārī piedzima viņu pirmais bērns. Tas bija zēns un viņu nodēvēja tēva vārdā. Līdz 1919. gadam Sigrida dzemdēja vēl vienu dēlu — Hansu Benediktu un meitu Mēriju Šarloti, kā arī ģimenei pievienojās Svarstada bērni no pirmās laulības. Tie bija grūti gadi, bet Sigrida turpināja rakstīt, pabeidza savu pēdējo reālistisko romānu un noveļu krājumu, piedalījās publiskās debatēs par sieviešu emancipācijas un citām ētikas un morāles tēmām. Viņa prata polemizēt un bija kritiska pret tajā laikā attīstībā esošo emancipāciju, morāles un ētikas pagrimumu, ko viņa sajuta kā draudošu Pirmā pasaules kara priekšvakarā.
Eižens Šeiermanis
LSPR laikā komunistu arestēts, nošauts Centrālcietumā īsi pirms komunistu atkāpšanās no Rīgas.
Sigrida Unsete
Laulība un bērni
1919. gadā Sigrida ar saviem diviem bērniem un būdama gaidībās ar trešo, pārcēlās uz dzīvi Lillehammerē, nelielā pilsētiņā Norvēģijas dienvidaustrumos. Sākotnējie viņa plānoja tur atpūsties ar bērniem, kamēr vīrs saved kārtībā ģimenes māju Kristiānijā, tomēr viņu laulība izjuka un sekoja šķiršanās. 1919. gada augustā Lillehammerē viņa dzemdēja trešo bērnu un nolēma palikt šajā pilsētā, uzbūvēja un iekārtoja lielu lauku māju ar plašu sētu un dārzu.
Kristīne Lavransa meita
Pēc trešā bērna dzimšanas un droša patvēruma iegūšanas savā mājā, Unsete sāka savu lielo darbu "Kristīne Lavransa meita". Viņai jau bija agrīnas iestrādes un viņa jau bija rakstījusi par pirmskristietības laiku Norvēģijas vēsturē. Rakstniece bija publicējusi pārstāstītas karaļa Artūra laika leģendas, pētījusi sennorvēģu valodas manuskriptus un Viduslaiku hronikas, apmeklējusi viduslaiku baznīcas un klosterus. Salīdzinot ar mēģinājumu rakstīt par viduslaikiem 22 gadu vecumā, tagad Unsete jau labi pārzināja periodu, viņas personība bija attīstījusies, piedzīvojot gan mīlestību, kaislību, izmisumu, gan Pirmā pasaules kara asinspirti.
Kristīne Lavransa meita ir vairāk kā tikai vēsturisks romāns, tā vēsturiskie aspekti nav tā nozīmīgākā daļa. Vēsturisko notikumu fons ir precīzs, reālistisks un netiek izskaistināts, tā nav bēgšana no sava laikmeta skarbās realitātes, lai gremdētos pagātnes nostaļģijā, tieši pretēji. Triloģiju veido stāsts par Kristīni, neordināru savam laikam sievieti, kas atļaujas realizēt savu gribu pretēji sabiedrības tradīcijām un vēlāk mācas sadzīvot ar savas izvēles sekām. Triloģijas nobeigumā romāna galvenā varone atrod savu laimi un mieru upurējoties. Stāsts notiek uz precīzi atainotu 1310.—1349 gadu notikumu fona. Triloģiju veido grāmatas "Vainags", "Saimniece" un "Krusts". Triloģijai seko 4 grāmatu sērija "Olavs Auduna dēls".
Katolisms
Abi rakstnieces vecāki bija ateisti un lai arī saskaņā ar laikmeta normām viņa un viņas māsas bija kristītas baznīcā, un viņu māte regulāri apmeklēja vietējo luterāņu baznīcu, kopumā viņas tika audzinātas sekulārā vidē. Unsete, sākotnēji agnostiķe, savas laulības un pirmā pasaules kara iespaidā mainīja savu attieksmi par labu kristietībai. Viņas darbos aprakstītās dzīves brutalitātes fonā vienmēr vīd jautājumi, kas nav izskaidrojami ar cilvēka prātu. 1924. gadā Unsete pēc pamatīgas apmācības pie vietējā mācītāja, 42 gadu vecumā tika uzņemta Katoļu baznīcā. Vēlāk viņa kļuva par Dominikāņu ordeņa laju. Romānā "Olavs Auduna dēls", kas tika sarakstīts uzreiz pēc Unsetes konversācijas, darbība notiek vēsturiskā periodā, kad Norvēģija bija katoliska. Romāna galvenā varoņa attiecības ar Dievu, dziļā grēka izjūta un viduslaiku katoļu baznīca tiek attainoti ļoti pozitīvā gaismā.
Norvēģijā Unsetes konvertēšanās katolismā tika uztverta skandalozi. Par to rakstīja arī ārvalstīs, īpaši pēc "Kristīnes Lavransa meitas" panākumiem. Tajā laikā Norvēģijā bija ļoti maz praktizējošu katoļu, tā bija gandrīz pilnībā luterāņu valsts. Pretkatolisms bija plaši izplatīts luterāņu garīdzniecībā un vispārējā tautas noskaņojumā. Uzbrukumi Unsetes ticībai tikai vairoja viņas literārās spējas, viņa aktīvi piedalījās publiskās debatēs un aizstāvēja katoļu baznīcu.
Vēlākie gadi
Pēc 1929. gada Sigrida Unsete sarakstīja stāstu sēriju par sava laika Oslo iedzīvotājiem, ar stingru katolisku ievirzi. Viņa izvēlējās sižetus no nelielās norvēģu katoļu kopienas, bet par galveno saglabājot mīlestības tēmu. Viņa publicēja arī vēsturiskus darbus, iztulkoja Islandes sāgas mūsdienu norvēģu valodā, publicēja vairākas esejas, pārsvarā par angļu literatūru. 1934. gadā viņa publicēja autobiogrāfisku darbu "Vienpadsmitgadniece", kas stāsta par viņas bērnību Kristiānijā, par mājām, ģimenes mīlestību un slimo tēvu. 1930to gadu beigās Unsete sāka darbu pie vēsturiska romāna par notikumiem 18. gadsimta Skandināvijā. 1939. gadā tika publicēta pirmā grāmata "Dorotejas kundze", sekojošais Otrais Pasaules karš pārtrauca rakstnieces daiļradi. Romāns netika pabeigts. Padomju Savienības iebrukums Somijā uzsāka Ziemas karu, 1940. gada 25. janvārī Sigrida Unsete ziedoja savu Nobela prēmijas balvu Somijas aizsardzības spēkiem.
Trimda
Vācijai okupējot Norvēģiju 1940. gada aprīlī, Unsete bija spiesta pamest valsti. Viņa bija spēcīgi kritizējusi Hitleru jau kopš trīsdesmito gadu sākuma un viņas grāmatas nacistiskajā Vācija bija aizliegtas. Lai izvairītos no nonākšanas Gestapo, Unsete pārcēlās uz neitrālo Zviedriju. Viņas vecākais dēls — Norvēģijas armijas vecākais leitnants Anders Svarstads krita sadursmē ar vācu karavīriem pie Segalstadas tilta Gausdālē 1940. gada 27. aprīlī. Unsetes slimā meita bija mirusi īsi pirms kara sākuma. Bjerkebeku rekvizēja Vērmahts un izmantoja kā virsnieku štābu visu vācu okupācijas laiku.
1940. gadā Sigrida Unsete un viņas jaunākais dēls pameta Zviedriju un devās uz ASV, kur viņa neatlaidīgi iestājās par Norvēģijas atbrīvošanu un par Eiropas ebrejiem, rakstot rakstus, sniedzot intervijas un uzstājoties ar runām.
Atgriešanās Norvēģijā un nāve
Pēc Norvēģijas atbrīvošanas 1945. gadā Unsete atgriezās. Viņa nodzīvoja vēl 4 gadus, bet vairs nerakstīja. Rakstniece nomira 67 gadu vecumā Lillehammerē, kur viņa bija dzīvojusi no 1919. līdz 1940. gadam. Viņa ir apglabāta Mesnali ciemā, 15 km no Lillehammeres. Kapavietā ir piemiņas zīme — trīs melni krusti.
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2006
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2006 ir Radio SWH veiktā aptauja par 2005. gadā populārākajām dziesmām Latvijā. Radio SWH Latvijas mūzikas gada topa 2006 finālkoncerts notika 2006. gada 9. janvārī Latvijas Televīzijas studijā un tika demonstrēts LTV7 tiešraidē. Par 2005. gada populārāko dziesmu skatītāju telefonbalsojumā tika atzīta grupas Borowa MC dziesma "Vysskaistuokajai meitiņai", kas apsteidza iepriekšējos uzvarētājus grupu Prāta Vētra.
Iesākumā 15 fināldziesmas tika atskaņotas izlozētā sedzībā, bet trīs populārākās kvalificējās fināltrijniekam.
Spāre (stacija)
Spāre ir dzelzceļa stacija dzelzceļa līnijā Rīga—Ventspils, Spāres ciemā, Talsu novada Ģibuļu pagastā (25 km no Talsiem). Dzelzceļa līnijai ir tikai viens sliežu ceļš, un viena no vietām, kur varēja un vēl tagad var samainīties pretēji braucoši vilcieni, ir Spāres stacija.
Vēsture
Dzelzceļa staciju izveidoja 1901. gadā, kad dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava būves laikā dzelzceļa līniju Rīga—Tukums pagarināja līdz Ventspils ostai. Stacijas nosaukums cēlies no netālu esošās Spāres muižas. Sākotnējā koka ēka saglabājusies līdz mūsdienām, tikai 1970. gados tā apmūrēta ar ķieģeļiem. Pēc stacijas izveides ap to izveidojās Spāres ciems. Padomju Latvijas gados, kādu laiku stacijas teritorijā atradās dīzeļvilcienu un dīzeļlokomotīvju rezerves novietne.