cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berģi (Rīga)
Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs
Muzejā izveidotas latviešu zemnieku, amatnieku un zvejnieku sētas. Visās apskatāma pastāvīgā ekspozīcija – sadzīves un darba priekšmeti, interjera iekārtojums –, kas raksturo laika posmu, novadu un mājas saimnieku nodarbošanos. Apmeklētāji var iepazīties ar Kurzemē dzīvojošo lībiešu zvejnieku, Latgales krievu vecticībnieku saimniecībām. 1997. gada 16. maijā tika atklāta "Jaunsaimnieku" sēta kā liecinājums 1920. gada Agrārajai reformai.
Muzejā strādā amatnieki, svin latviešu gadskārtu ieražu svētkus, izstāžu zālē var skatīt tautas lietišķās mākslas studiju un muzeja krājuma izstādes.
Veloceļš Centrs-Berģi
2010. gadā  pēc Rīgas domes Satiksmes departamenta pasūtījuma ar Eiropas Reģionālās attīstības fonda līdzfinansējumu tika pabeigti veloceļa "Centrs – Berģi" būvniecības darbi. Tas ir līdz šim nozīmīgākais lietišķās velosatiksmes infrastruktūras projekts Rīgā, jo veloceļa maršruts ved cauri blīvi apdzīvotai, funkcionāli un ekonomiski aktīvai pilsētas daļai un savieno vairākas nozīmīgas pilsētas apkaimes kā Rīgas vēsturisko centru, Teiku, Šmerli, Juglu un Berģus.
Tramvajs uz Berģiem
2010. gadā tika izstrādāts detālplānojums 6. maršruta tramvaja līnijas pagarināšanai līdz Berģiem. Tolaik satiksmes uzņēmumā pieļāva, ka tramvaja līnijas pagarināšana no Juglas līdz Berģiem varētu sākties pēc pusotra gada, tomēr projekts apstājās. Tramvaja līnija uz Berģiem bija saistīta ar savulaik aktīvajiem stāvparku izveides plāniem, kas tika īstenoti, lai veicinātu sabiedriskā un privātā autotransporta efektivitāti un atbrīvotu pilsētas centru no transportlīdzekļiem.
Tramvaja līnijas tuvumā bija plānots ierīkot stāvparku, kurā iedzīvotāji, kas uz Rīgu brauc ar privāto autotransportu, varētu auto atstāt.
Atbilstīgi Rīgas teritorijas plānojumam 2006.-2018. gadam Brīvības gatves un Jaunciema gatves krustojuma tuvākās apkārtnes teritorijas attīstības mērķis bija izveidot P&R (Park and Ride) stāvparku, kā arī pagarināt nu jau bijušo 6. maršruta tramvaju līdz šim stāvparkam.
JFK Saldus
JFK Saldus ir Latvijas futbola klubs no Saldus, kas spēlē 2. līgā. Klubs dibināts 2012. gadā. 2016. gada sezonā par mājas spēļu pamatlaukumu izvēlēts Brocēnu SC stadions. Komandas galvenais treneris ir itāļu futbola speciālists Raitis Liliensteins
Vēsture
JFK Saldus ir dibināts 2012. gada martā. 2013. gadā klubs izcīnīja 2. vietu 2. līgas finālturnīrā un ieguva tiesības spēlēt 1. līgā.
Ērihs fon Drigalskis
Ērihs Dagoberts fon Drigalskis (de; dzimis Kēnigsbergā, miris  Minhenē) — vācu ģeogrāfs, ģeofiziķis un polārpētnieks. Devis lielu ieguldījumu Arktikas un Antarktikas agrīnajā izpētē.
No 1891. līdz 1893. gadam Drigalskis vadījis divas ekspedīcijas uz Rietumgrenlandi, viena no kurām pārziemoja 1892./1893. gadu ziemu. 1898. gadā Drigalskis kļuva par asociēto un 1899. gadā — par ekstraordināro ģeogrāfijas un ģeofizikas profesoru Berlīnē.
No 1901. līdz 1903. gadam vadījis pirmo vācu antarktisko ekspedīciju ar kuģi Gauß. Ekspedīcija devāc ceļā no Ķīles 1901. gada vasarā. Neliela ekspedīcijas daļa ierīkoja staciju Kergelēna salā, kur veica ģeomagnētiskus un meteoroloģisku pētījumus, bet pārējā ar kuģi devās uz dienvidiem, cenšoties sasniegt Antarktīdas krastus. Sasniegtais krasts tika nosaukts par Ķeizara Vilhelma II Zemi. Tika veikti arī citi atklājumi (Gausbergs, Drigalska sala). Izpētē tika izmantots ar ūdeņradi pildīts gaisa balons. Ekspedīcija atgriezās Ķīlē 1903. gada novembrī. Lai arī ekspedīcijai bija liela zinātniska nozīme, Vilhelms II nebija apmierināts, jo Drigalska ekspedīcija bija sasniegusi tikai 66°2' dienvidu platuma, bet britu ekspedīcija tajā pašā laikā sasniedza jau 82°17'.
Pēc ekspedīcijas laikā no 1905. līdz 1931. gadam Drigalskis publicēja 12 sējumus un divus atlantus ar ekspedīcijas materiāliem.
1910. gadā Drigalskis piedalījās grāfa Cepelīna ekspedīcijā uz Špicbergenu.
Miris Minhenē 1949. gadā.
Ēriha fon Drigalska vārdā nosaukti:
Vienādranga tīkls
Vienādranga tīkls (en "P2P") ir datortīkla arhitektūras veids, kurā visiem tīkla dalībniekiem ir vienādas tiesības. Katrs dalībnieks (dators) var darboties gan kā klients, gan kā serveris vai arī veikt abas šīs funkcijas vienlaikus. Datori šāda veida tīklā spēj sazināties savā starpā tieši, neizmantojot centrālo serveri, kamdēļ šādu arhitektūru mēdz pretstatīt klienta-servera tīkla arhitektūrai.
Katrs šāda datortīkla tips pieprasa, lai visi datori izmantotu vienādu vai saderīgu programmu, kas savā starpā varētu izveidot savienojumu, kā arī nodrošinātu failapmaiņu un citu resursu izmantošanu savā starpā.
Vienādranga tīklu vēsture
Pirmsākumi vienranga tīkliem ir 1986. gads, kad IBM izstrādāja tīkla arhitektūru dinamiskai maršrutēšanai, izmantojot datortīklus ar patvaļīgu topoloģiju APPN (Advanced Peer-to-Peer Networking).
Pirmā pasaulē popularitāti guvusī (vairāk kā 50 miljoni lietotāju) vienādranga lietotne bija failu koplietošanas sistēma Napster, kas izdota 1999. gadā. Napster radīja 19 gadu vecais ASV students Šons Fenings. Lietotnē bija iespējams bez maksas apmainīties ar mūzikas ierakstiem. Lietotne darbojās izmantojot centralizētu indeksa serveri, kura lietotāji varēja meklēt pēc dziesmas nosaukuma vai izpildītāja vārda. Ja indekss atrada dziesmu uz jebkura tīklā esoša datora, lietotājs varēja to lejuplādēt, vienlaikus daloties ar dziesmām savā tīklā. Taču lielās ierakstu kompānijas - "AOL Time Warner", EMI, "Sony", "Universal", "Bertelsmann" iebilda, ka Napster krāpjot tās un atņemot māksliniekiem honorārus. 1999. gadā tās iesūdzēja Napster tiesā, prasot atlīdzināt zaudējumus. 2001. gadā "Napster" slēdza failu apmaiņas dienestu.
Arhitektūra
Vienādranga tīkls ir veidots ap vienādības mezglu jēdzienu, kas vienlaikus darbojas gan kā “klienti”, gan kā “serveri” ar citiem tīkla mezgliem. Šis tīkla izkārtojuma modelis atšķiras no klienta-servera modeļa, kurā parasti notiek saziņa ar centrālo serveri un no tā. Tipisks faila pārsūtīšanas piemērs, kas izmanto klienta-servera modeli, ir File Transfer Protocol (FTP) pakalpojums, kurā klients un servera programmas ir atšķirīgas: klienti uzsāk pārsūtīšanu, un serveri apmierina šos pieprasījumus.
Maršrutēšana un resursu noteikšana
Vienādranga tīkli parasti ievieš daļu virtuālā pārklājuma tīkla virs fiziskā tīkla topoloģijas, kur mezgli pārklājumā veido mezglu apakškopu fiziskajā tīklā. Dati joprojām tiek apmainīti tieši pār pamatā esošo TCP/IP tīklu, bet lietojumprogrammu līmenī līdzinieki var sazināties viens ar otru tieši, izmantojot loģiskās pārklājuma saites (katra no tām atbilst ceļam caur pamatā esošo fizisko tīklu). Pārklājumi tiek izmantoti indeksēšanai un vienādranga noteikšanai un padara P2P sistēmu neatkarīgu no fiziskā tīkla topoloģijas. Pamatojoties uz to, kā mezgli ir savstarpēji saistīti pārklājuma tīklā un kā resursi tiek indeksēti un izvietoti, mēs varam klasificēt tīklus kā nestrukturētus vai strukturētus (vai kā hibrīdus starp tiem).
Nestrukturēti tīkli
Nestrukturēti vienādranga tīkli neuzliek īpašu struktūru pārklājuma tīklam, bet veido mezglus, kas nejauši veido savienojumus cits ar citu. (Gnutella, Gossip, un Kazaa ir nestrukturētu P2P protokolu piemēri).
Tā kā tiem nav globāli uzspiestas struktūras, nestrukturēti tīkli ir viegli veidojami un ļauj lokalizēt optimizāciju dažādos pārklājuma reģionos. Tāpat arī tāpēc, ka visu līdzinieku loma tīklā ir vienāda, nestrukturēti tīkli ir ļoti spēcīgi, saskaroties ar augsto “Churn” līmeni, t.i., kad liels skaits lietotāju bieži pievienojas tīklam un pamet to
Tomēr nestrukturētu tīklu galvenie ierobežojumi ir saistīti arī ar šo struktūras trūkumu. Jo īpaši, ja vienranga lietotājs vēlas atrast vajadzīgo datu daļu tīklā, ir jāuzsāk tā meklēšana tīklā, lai atrastu pēc iespējas vairāk līdzinieku, kas koplieto datus. Informācijas pieprasījums izraisa ļoti lielu signālu trafiku tīklā, izmanto vairāk centrālā procesora/atmiņas (pieprasot katram vienranga dalībniekam apstrādāt visus meklēšanas vaicājumus) un nenodrošina, ka meklēšanas vaicājumi vienmēr tiks atrisināti. Turklāt, tā kā nepastāv korelācija starp vienranga un tā pārvaldīto saturu, nav garantijas, ka pieprasījums atradīs lietotāju, kam ir vajadzīgie dati. Populārs saturs, visticamāk, būs pieejams vairākos lietotājos, un jebkurš vienranga meklētājs, visticamāk, atradīs to pašu. Bet, ja vienranga lietotājs meklē retus datus, ar kuriem dalās tikai daži citi lietotāji, tad ir maz ticams, ka meklēšana būs veiksmīga.
Strukturēti tīkli
Strukturētajos vienādranga tīklos pārklājums ir sakārtots noteiktā topoloģijā, un protokols nodrošina, ka jebkurš mezgls var efektīvi meklēt tīklā failu/resursu pat tad, ja resurss ir ārkārtīgi rets.
Visizplatītākais strukturēto P2P tīklu veids ievieš dalītu jaucējtabulu (DHT), kurā tiek izmantots nepārtrauktas jaukšanas variants, lai katram failam piešķirtu īpašumtiesības uz konkrētu līdzinieku  Tas ļauj līdziniekiem meklēt resursus tīklā, izmantojot jaucējtabulu: tas ir, (atslēgas, vērtības) pāri tiek glabāti DHT, un jebkurš iesaistītais mezgls var efektīvi izgūt vērtību, kas saistīta ar norādīto atslēgu.
Tomēr, lai efektīvi maršrutētu satiksmi caur tīklu, strukturētā pārklājuma mezgliem ir jāuztur to kaimiņu saraksti, kuri atbilst konkrētiem kritērijiem. Tas padara tos mazāk noturīgus tīklos ar augstu Churn līmeni (t.i., ar lielu mezglu skaitu, kas bieži pievienojas tīklam un izstājas no tā). Jaunākajā P2P resursu noteikšanas risinājumu novērtējumā, izmantojot reālas darba slodzes, ir uzsvērti vairāki jautājumi, piemēram, augstas reklāmas izmaksas/resursu atrašana un statiska un dinamiska slodzes nelīdzsvarotība.
Ievērojami izplatītie tīkli, kas izmanto DHTs, ir Tixati Tixati, kas ir alternatīva BitTorrent, KAD tīklam, Storm botnet,YaCy un Coral Content Distribution Network. Daži ievērojami pētniecības projekti ietver Chord projektu, Kademlia, Past storage utility, P-Grid, pašorganizētu un topošu pārklājuma tīklu un CoopNet satura izplatīšanas sistēmu. DHT tīkli ir arī plaši izmantoti, lai panāktu efektīvu resursu atklāšanu attiecībā uz režģveida skaitļošanas sistēmām, jo tie palīdz resursu pārvaldībā un lietojumprogrammu plānošanā.
Hibrīdmodeļi
Hibrīdmodeļi ir vienādranga un klienta-servera modeļu kombinācija. Parastais hibrīdmodelis ir centrālais serveris, kas palīdz lietotājiem atrast viens otru. "Spotify" bija hibrīda modeļa piemērs [līdz 2014. gadam]. Ir dažādi hibrīdmodeļi, kas visi veido kompromisu starp centralizētu funkcionalitāti, ko nodrošina strukturēts servera/klienta tīkls, un mezgla vienlīdzību, ko nodrošina tīri vienādranga nestrukturēti tīkli. Pašlaik hibrīdmodeļiem ir labāka veiktspēja nekā tīriem nestrukturētiem tīkliem vai tīri strukturētiem tīkliem, jo noteiktām funkcijām, piemēram, meklēšanai, ir nepieciešama centralizēta funkcionalitāte, bet tie gūst labumu no decentralizētu mezglu apkopošanas, ko nodrošina nestrukturēti tīkli.
Priekšrocības
Tāpat vienādranga tīklus uzskata par lētāku risinājumu salīdzinājumā ar klients-serveris tīklu arhitektūru, jo tas var izmantot par serveriem darba stacijas (nav jāpērk speciāls serveris), ir vieglāk uzstādīt, nav nepieciešams administrators.
Pastāv resursu devēju aizvietojamība. Viena mezgla kļūda vai atteikums neietekmē daļas vai visa tīkla darbību (kā tas būtu raksturīgi klienta-servera tīkla arhitektūrai).
Trūkumi
Pamatā trūkumi izriet no centralizācijas neesamības. Šādās sistēmās ir grūtāk nodrošināt drošību (piekļuves tiesību ierobežošanu) un kontroli. Klients-serveris tipa sistēmā pietiek ierīkot drošibas sistēmu (piem. FTP pieteikšanās) serverī vai ierobežotā skaitā serveru. Ar vienādranga tīkliem, kur katra sistēma ir serveris, tas ir ļoti sarežģīti. Parastajiem vienādranga tīklu lietojumiem tas gan nav svarīgi.
Nepastāv centralizētas datu dublēšanas iespējas.
Vienādranga tīklu protokoli un programmatūra
Šobrīd viens no populārākajiem vienādranga tīklu protokoliem pasaulē. 2001. gadā to izstrādāja Brems Koens. Pastāv daudz aplikāciju, kas šo protokolu izmanto. Katrs satura sniedzējs izveido satura aprakstu, ko sauc par torentu. To lieto, lai pārbaudītu datu integritāti. Līdzinieks (en) to var atrast tīmekļā vietnēs. Torents satur informāciju par serveri-trekeru (en) un faila gabaliem (parasti 64 -512 KB). Serveris -trekers uzskaita visus līdziniekus, kas lejup/augšuplādē saturu jeb baru (en). Attiecīgi veicot lejupielādi lietotājs sazinās ar trekeru. Arī bara locekļi regulāri sazinās ar trekeru. Līdzinieki, kam ir faila gabali ir devēji (en). Tālāk līdzinieki viens ar otru tieši apmainās ar failu gabaliem. Īpaši tiek meklēti retāk pieejamie. Esot barā līdzinieki vienlaikus var lejuplādēt trūkstošos failu gabalus un dalīties ar esošajiem. Kad faila gabals lejuplādēts, tiek pārbaudīta torrent failā norādītā kontrolsumma. Atbilstības gadījumā tiek informēti klienti par attiecīgā fragmenta pieejamību.
Second Life
Second Life ir virtuālā pasaule internetā, kuru 2003. gadā palaida Linden Research, Inc (pazīstama kā Linden Lab) un izpelnījās starptautisko uzmanību 2006. gada beigās.
Lejupielādējama klienta programma ļauj lietotājiem, kas Second Life vidē tiek saukti par "iemītniekiem", mijiedarboties ar profilu jeb iemiesojumu starpniecību un veidot sociālos tīklus. Second Life ir vairāki nopietni konkurenti, tādi kā IMVU, There, Active Worlds, Kaneva un erotiski orientētais Red Light Center.
Uzņēmumi
Tādas visiem pazīstamas kompānijas kā Toyota un Coca-Cola ir jau iesakņojušās populārajā Second Life, bet pavisam nesen kompānija Sun tajā sarīkoja preses konferenci, lai paziņotu par Java pirmkoda atvēršanu.
Vēstniecības
Maldīvija bija pirmā valsts pasaulē, kas izveidoja vēstniecību Second Life vidē. Tā atrodas uz Second Life diplomātiskās salas, un apmeklētāji var sarunāties ar datora simulētu vēstnieku par vīzām, tirdzniecību un citām lietām. 2007. gada maijā arī Zviedrija atvēra savu virtuālo vēstniecību, kuras piemēram sekoja arī Igaunija, tādējādi kļūstot par trešo valsti pasaulē, kas ir pārstāvēta Second Life vidē.
Universitātes
Second Life piedāvā virtuālās klases lielākajām koledžām un universitātēm, tādām kā Floridas Universitāte, Honkongas Politehniskā universitāte, Luisvilas Universitāte, Prinstonas Universitāte, Raisas Universitāte, Bebsonas koledža, Derbijas Universitāte, Vasara koledža, Atvērtā universitāte, Hārvarda Universitāte, INSEAD, Pepperdaina, Sv. Jāzepa Universitāte, Preksisa biznesa skola, Dreksela, Bolsteita, Dublinas Universitāte, Edinburgas Universitāte, Īlona, Ziemeļkarolīnas Universitāte, Boulinggrīnas Štata universitāte, Ohaio Universitāte, Ņujorkas Pilsētas tehnoloģijas koledža, Ņujorkas Universitāte, Itakas koledža, Hjūstonas Universitāte, Kolorādo Universitāte, Centrālmičiganas Universitāte, Mičiganas Tehnoloģiskā universitāte, Keisvesternas Rezerves universitāte.
Bristole
Vēsture
Kopš 12. gadsimta Bristole bija galvenā Anglijas osta sakariem ar Īriju. Osta bija sākumpunkts vairākām pazīstamām ekspedīcijām, piemēram 1497. gadā no šejienes uz Ziemeļameriku devās Džona Kabota ekspedīcija. 14. gadsimtā Bristole bija trešā lielākā (aiz Londonas un Jorkas) pilsēta Anglijā. Otrajā pasaules karā pilsētas centrs nopietni cieta aviouzlidojumos.
Ekonomika daudzus gadsimtus balstījās jūras tirdzniecībā līdz 20. gadsimtā Bristole kļuva par britu aviācijas rūpniecības centru. Pilsētas pievārtē Filtonā atrodas kompānijas BAE Systems, Airbus and Rolls-Royce, kā arī ekskluzīvo auto ražošanas kompānija Bristol Cars.
Bristoles Universitāte dibināta 1909. gadā. Tajā studējuši un strādājuši vairāki Nobela prēmijas laureāti fizikā un ķīmijā (Viljams Remzijs, Pols Diraks u.c.).
Bristolē ir divi galvenie futbola klubi — Bristol City F.C. (spēlē Football League One) un Bristol Rovers F.C. (spēlē Football League Two). Pilsētā ir Anglijas regbija augstākās līgas komanda Bristol Rugby.
Populārajā mūzikā Bristole pazīstama kā vieta, kur 20 gadsimta 90. gados radās mūzikas stils Trip hop un tādas grupas kā Portishead un Massive Attack.
Bristolē atrodas animācijas studija Aardman Animations, kuras pazīstamākais darbs ir Wallace and Gromit.
Cilvēki
Bristolē dzimuši:
Melnsila iela (Rīga)
Melnsila iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Melnsila iela sākas krustojumā ar Lapu un Ormaņu ielām un beidzas krustojumā ar Āgenskalna ielu, tālāk turpinās kā Vīlipa iela. Kopējais ielas garums ir 950 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām.
Vēsture
Ielas sākotnējais nosaukums bija Švarcmuižas iela un tā ierīkota 19. un 20. gadsimta mijā, kad Pārdaugavā sāka attīstīties rūpniecība un strādniekiem radās nepieciešamība pēc mājokļiem netālu no darba vietas, tad zemes ceļa vietā, kas veda cauri Švarcmuižas silam sāka celt īres namus. Sākotnējais nosaukums ielai dots par godu Švarcmuižas silam, kas līdz pat 20. gadsimta vidum slējās uzreiz aiz Kristapa ielas. Savukārt 1938. gadā latviskojot ielas nosaukumus, iela pārsaukta tās tagadējā vārdā.
Ielas raksturojums
Melnsila iela ir 940 metrus gara asfaltēta iela Āgenskalna apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Lapu un Ormaņu ielām un iet ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā kā divu joslu iela. Jaunatnes dārza (bij. Ļermontova parka) tuvumā iela savienojas ar Ļermontova ielu un krustojas ar Ernestīnes ielu. Tālāk iela virzās gar Rīgas 53. vidusskolu un krustojas ar Kapseļu ielu, nedaudz tālāk arī ar Kalnciema un Kristapa ielām. Melnsila iela beidzas krustojumā ar Āgenskalna ielu, tālāk turpinās kā Vīlipa iela.
Līdz krustojumam ar Kristapa ielu ielas abās pusēs atrodas vecā apbūve, bet aiz krustojuma ar Kristapa ielu — piecstāvu dzīvojamie nami, kuri ir daļa no pirmā tipveida daudzstāvu apbūves masīva Latvijā.
Ielu savienojumi
Melnsila iela ir savienota ar šādām ielām:
Kingmena rifs
Kingmena rifs ir lielākoties iegrimis, neapdzīvots tropiskais atols Klusā okeāna centrālajā daļā nedaudz uz ziemeļiem no ekvatora. Kingmena rifs pieder pie Laina salām un ir to galējais ziemeļu punkts. Tuvākā sala ir Palmiras atols 65 km attālumā.
Kingmena rifs ir Amerikas Savienoto Valstu neinkorporēta teritorija, ko pārvalda ASV Jūras kara flote no Vašingtonas. Statistiski rifs ietilpst ASV Mazajās Aizjūras Salās. Atols ir slēgts apmeklētājiem. Tā kopējā platība rifa aptvērumā ir 76 km², bet tikai niecīga daļa rifa austrumos paceļas virs jūras līmeņa un sauszemes platība ir mazāka par 0,01 km².
Citi, senāk lietotie, Kingmena rifa nosaukumi bija Keldju rifs (Caldew Reef), Marijas sēklis (Maria Shoal) un Kreina sēklis (Crane Shoal).
Vēsture
Kingmena rifu 1789. gadā atklāja amerikāņu kapteinis Edmunds Fenings (Edmund Fanning) ar kuģi Betsey. Kapteinis V. E. Kingmens (W. E. Kingmann) rifu aprakstīja 1853. gadā no kuģa Shooting Star. ASV izvirzīja savas pretenzijas uz šo atolu ar nosaukumu Dendžera rifs (Danger Reef) 1856. gadā, pamatojoties uz Gvano salu aktu, lai arī uz rifa nekādu gvano iegulu nebija. Formāli ASV rifu anektēja 1922. gada 10. maijā ar nosaukumu "Kingmena rifs".
20. gadsimta 30. gados Kingmena rifs tika izmantots kā aviokompānijas PanAm lidojošo laivu pusceļa pieturas punkts lidojumos starp Havaju salām un ASV Samoa.
Romiešu tiesības
Romiešu tiesības bija tiesību sistēma Senajā Romā. Plašākā nozīmē Romiešu tiesības var apzīmēt Romas republikas tiesību vēsturi un tās mantojumu Rietumu pasaulē.
Pārskats
Pieņemts, ka Senās Romas tiesības pastāvēja tūkstots gadus, no apmēram 450. gada p.m.e. līdz 550. gadam. Senākajā periodā bija leģendārās kvirītu tiesības (ius quiritum), kas esot pārņemtas no kvirītu cilts Latijā, no kurām ap 450. gadu p.m.e. desmit vīru kolēģija (decemviri) ieviesa Divpadsmit tabulu likumus (Leges Duodecim Tabularum), kas esot visu turpmāko romiešu tiesību pamatā. Divpadsmit tabulu likumi esot senākā tiesību sistēmu kodifikācija.
Bizantijas imperators Justiniāns I, civiltiesību (corpus Iuris civilis) sakārtotājs, arī tā saukto Codex Justinianus iedibinātājs, nostiprināja tiesības, kas austrumromas impērijā (grieķu valodā) bija spēkā līdz 15. g.s. Šīs sistematizācijas esot panākušas romiešu jurisprudences izdzīvošanu viduslaikos un likušas vēsturiskus pamatus tiesību attīstībai 18. g.s. Eiropā.
Civiltiesības, Karneads no Kirēnas, Panaitijs un Cicerons
Apgalvots, ka civiltiesības jau veidojās agrīnā Senajā Romā, kad "priesteri-juristi" (pontifex) pildīja amata pienākumus. Bet Romā ap otro gadsimtu p.m.e. Romas senātā skeptiķi un stoiķi debatēja par taisnīgumu, par dabiskām tiesībām un par attiecībām starp tautībām un indivīdiem, kad uztraukumu izraisīja skeptiķis Karneads (Carneades), jo viņaprāt tikai pragmatisms attaisnotu romiešu militāro ekspansiju. Karneada dialektika un "Katechismus" parādījās starp Panaitiju (Panaetius) un Ciceronu. Apgalvots, ka pirmajās divās De officiis grāmatās, bija Panaitija ietekme.
Pieņemts, ka Ciceronam un viņa laikabiedriem likums bijis "seno laiku izteiciens," kādreizējas dzīves atspoguļojums, kas pieņem simbolisko jēgu un rīkojumus var interpretēt naturāli tiesiski, kā aprakstīts Cicerona darbā "Par likumiem" (De legibus).
Polībijs par konstitūciju
No patriciešu un bagātākajām plebeju ģimenēm veidojās aristokrātija. Senatora statuss pakāpeniski kļuva lielā mērā par mantojamu lietu. Arī pats senāts, kam Romas republikas sākumā bija visai ierobežota administratīvā vara, pakāpeniski pārņēma arvien plašākas likumdošanas un pat izpildvaras funkcijas. Senāta kompetencē nonāca kara pieteikšana, miera līgumu slēgšana, alianses ar citām valstīm, koloniju dibināšana, valsts finanses. Romas reformas noritēja ar likumdošanas palīdzību. Piemēram, sākot ar 445.g. p.m.e. precības starp patriciešiem un plebejiem tika atļautas ar likumu. Savukārt no 367.g. p.m.e. vienam no abiem konsuliem bija jābūt plebeju pārstāvim. Arī maģistrāti pakāpeniski tika atvērti plebejiem.
Cicerona De officiis
De officiis, ir Senās Romas valstvīra Cicerona (, 106. gada p.m.ē. 3. janvāris - 43. gada p.m.ē. 7. decembris) trīs grāmatu eseja par republikas likumiem un taisnīgumu, kas ietekmējusi romiešu politiku un arī mūsdienu tiesības. Eseja uzrakstīta 44. gadā p.m.e. kā vēstule dēlam kad viņš Atēnā studēja stoiķu filozofiju. Pētīts, ka Cicerons ietekmējies no stoiķu filozofa Panaetius.
Cicerons pirmajā grāmatā no De Officiis zīmē sabiedrību kā piramīdu, kas stāv uz galvas vai kā sērija no koncentriskiem apļiem. Ārējais personificē visu sabiedrību, un iekšējais — ģimeni, vismazākais vienības loceklis ir indivīds. Starp abiem ir aizvietota valsts, vienlaikus dabisks un vēsturisks iekārtojums.
Tautas sapulces
Komīcijas jeb komīciji ir brīvo pilsoņu tautas sapulces Senajā Romā. (Galvenā sapulce bija komicij pa centūrijām, Comitia Centuriata) Tieši tirgus dienās, kad vēlētāju pieplūdums būtu vislielākais, esot aizliegta jebkura sapulce.
Pastāvēja vecie dižciltīgu dzimtu klienti: brīvatlaistie, koloniju vai municipiju iedzīvotāji, kad kolonija ar triumvīriem (kuri sāka kolonijas dibināšanu) uzbūvēja tuvas attiecības vai municipiju ar tiem, kuri palīdzēja iegūt civiltiesības. Arī provinciāļi varēja būt par atbalstu tam kandidātam uz amatu, kurš labi izturējās pret tiem, pakļaujot un sakārtojot provinci. Beidzot bija tādi, kuri aizstāvēja kandidātu tiesas priekšā vai palīdzēja kaut kādā citā veidā. Tajās dienās, kad sapulcējās vēlēšanu komiciji, viņš izpildīja "maiņas darījumu ar tādu pašu drošību, ar kuru viņš pagarināja parāda dzēšanas termiņu".
"Valsts" ir izveidojusies pakāpeniski. Vismaz šajā priekšstatā Polībijs un Katons ir vienprātīgi. Vajagot atgriezties pie pilsētas sabiedrības "pirmsākuma" norādīts Scipio Aemilianus dialogā de republica.
Pandecta un romiešu juristi
Pandecta ir 50 sējumos Justiniana laikā izdots romiešu tiesību apkopojums, kas ietverot divpadsmit tabulu romiešu jurisprudences kodolu. Konsuls Sekstus Ailius ( Sextus Aelius Paetus Catus, 198-194 p.m.e.),  Skipio Afrikanusa draugs, uzrakstīja Ievērojamu divpadsmit tabulu komentāru.. Sekstus Ailius pētījumi bija orientēti uz praktiskiem mērķiem: pie tam arī ir neapstrīdamas filoloģiski — antīks nolūks. Apgalvots, ka komentāri atbilst valdošas kārtas prasībām. Pie visa literārā attāluma tās varbūt tik tālu Fābijusa Piktora vēsturei un Enniusa annālēm. Pēc Sekstus Ailius jurisprudence izraudzījās citus ceļus. Parādījās interesi par vienreizējo pretoru edikta normatīvo tekstu. Jau 2. gadsimtā p.m.e. privāttiesības atrod patstāvīgas literārās izteiksmes formas, kuras vairs nav saistītas ar desmitvīru likumu. Ja mēs vēsturi apskatīsim no šā viedokļa, tad civiltiesisks Q. Mucijs Skevolas traktāts par ius civile 95. pirms Kristus turas pie tā, kas pastāvēja jau pirms 40 vai 50 gadiem.
Konsuls Servijs Sulpikijs Rufus (Servius Sulpicius Rufus), vienos gados ar Ciceronu, nodarbojās ar Mucijs Skevolas traktātu par ius civile. Zelta laikmetā tajā pašā līmenī atradās M. Antistijs Labeo. Divpadsmit tabulas atkal kļūst par komentāra priekšmetu (un tikai Gaius pēc pusotra gadsimta atsāk nodarboties ar filoloģiskiem pētījumiem). No Labeo komentāra mēs mantojām tikai atsevišķās ziņas.
Libri posteriores tika publicēts pēc Labeo nāves.
"Labeo raksta savā darbā Posteriores: ` Manam rēķinvedim jābūt brīvam, un viņam, jābūt viss viņa īpašums un naudas summa, ja liekas (videbitur), ka viņš rūpīgi strādāja. Mums vajadzētu pieprasīt tādu rūpību, kura būtu noderīga kungam nevis vergam. Šai rūpībai vajadzētu piebiedroties labākai sirdsapziņai (bona fides) ne tikai rēķinvedībā, bet arī atlikuma samaksāšanā. ` Kas attiecas uz ` liksies ` (videbitur), tad to jāsaprot kā ` varētu likties ` (videri poteri). Divpadsmit tabulu vārdi, ja lietus ūdens kaitē tika interpretēti, kā ` ja lietus ūdens varētu kaitēt ` (si nocere porterit). Un kad jautātu, kam esot jāpierāda rūpība, tad to vajag atstāt mantinieku apsvērumu rīcībā, kuriem jāņem taisnīga vīra rīcība kā vadlīnija. Tas nav savādāks kā gadījumā, kad kāds ar nosacījumu dot noteiktu summu (ar testamentu) tika atlaists, neuzsverot to, kam vajadzētu atdot naudu; šajā gadījumā viņš var būt brīvs kā arī tad, kad būtu rakstīts ` ja viņš to būtu atdevis mantiniekam `.
Valodnieciskai analīzei bija arī mērķis noskaidrot likuma kodolu. Dažreiz divpadsmit tabulu teksts palika nesaprotams neskatoties uz tā modernizējumu. To zināja kā Sekstus Ailius, Tripetita autors, tā arī viņa laikabiedrs Lūcijs Acilijs. Abi nodarbojās ar priekšrakstu, kurš noteica:
Mulieres genos ne radunto, neve lessum funeris ergo habento.
Tātad sievietēm tika aizliegts bēru laikā saskrāpēt sev vaigus (paraža, kura pastāv vēl tagad dažos nomala novados); bet ko nozīmēja aizliegums lessum habere? Lūcijs Acilijs un Sekstus Ailius saprata to, kā norādījumu uz kaut kādām sēru drēbēm. Vēlāk to atspēkoja L. Ailijs Stilo, kurš interpretēja šo vārdu kā "kliegšana" vai "sūdzēšanas". Tas nebija vienīgais nedrošības gadījums. Tāpēc ka teksts valodas ziņā bija grūts, tādi izglītoti filologi kā Ailijs Stilo un viņa skolnieks Varro nekad nenovērsa savu skatienu no divpadsmit tabulām un pētīja tās tādā pašā veidā kā reliģiskos priesteru un maģistrātu tekstus, grāmatas. Tas, kas palicis no Varro De lingua latina dod tam ļoti daudz pierādījumu. Kad sekoja šim ceļam bija iespējams līdzpilsoņus "atvest atpakaļ uz dzimteni", kuri savā pilsētā bija kā "ceļotāji un klejoja apkārt kā svešie".
Jurists Silvius Julianus, protestēja pret optimismu ar šādu piezīmi: "Ne visam, ko ieviesa tēvi var atrast `sapratīgu pamatu`". Viens no viņa skolniekiem, Sekstus Caiciljs Africanus, analizēja divpadsmit tabulas no vēsturiski lingvistiskā viedokļa un atjaunoja to "arhaisko tālumu." Africanus domāja, ka "likumi nekad nepaliek tajā pašā stāvoklī, bet mainās atkarībā no apstākļiem un gadījuma tā, kā debesu un jūras izskats". Arī Juventius Celsius, Juliana vecākais laikabiedrs, bija antīko tiesību pazinējs. No viņa viedokļa noteicošu apstākļu racionāls paskaidrojums bija svarīgs. Ulpian raksta: "Pēc Celsus domām starp lex Aquilia un divpadsmit tabulu likumu pastāv šāda atšķirība: vecajā likumā ir rakstīts, ka kungam zinot vergs izdara zādzību vai citu zaudējumu (actio noxalis) verga vārdā un kungs neatbild par savu noziegumu; bet likumā lex Aquila, saka Celsus, kungs atbild savā nevis verga vārdā. Celsus interpretē abu likumu jēgu tā, ka divpadsmit tabulas it kā centās panākt, lai vergi šādos gadījumos neklausīja kungus, bet lex Aquilia it kā piedotu tam vergam, kurš klausīja savu kungu, tāpēc ka viņš būtu bijis nogalināts, ja viņš to neizdarītu."
Brekši (Rīga)
Brekši ir Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā. Brekšu apkaime atrodas Rīgas austrumu daļas perifērijā, Juglas ezera dienvidu krastā. Tā robežojas ar Juglas un Berģu (savienojums tikai pa ūdeni pāri Juglas upei) apkaimēm, kā arī ar dienvidu daļai pieguļošo Ropažu novada Stopiņu pagastu un A daļai pieguļošo Garkalnes pagastu. Brekšu apkaimes robežas ir Upes gals, Juglas upe, pilsētas robeža, Biķernieku iela, Dīvajas iela, Piķurga, Brekšu kakts.
Ģeogrāfija
Brekšu apkaimes kopējā platība ir 2,039 km², kas ir par 3/5 mazāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 8 787 metri. Noteiktās Brekšu apkaimes robežas ir pietiekoši skaidri nolasāmas dabā, jo no D puses to aptver mežu masīvi, bet no ZR, Z un A puses to apņem virszemes ūdens objekti — Juglas ezers, Jugla un Mazā Jugla. Pateicoties nelielajai apkaimes platībai, specifiskajam novietojumam un telpiskajai uzbūvei, Brekšu apkaime ir uzskatāma par telpiski vienotu un funkcionāli savstarpēji saistītu teritoriju, uz kuru noteikti var attiecināt apkaimes jēdzienu.
Iedalījums
Tomēr šī nelielā apkaime telpiski pārsvarā tiek skatīta 3 daļās — Brekši (apkaimes DR daļa ap Biķernieku ielu), Juglas papīrfabrikas ciemats (apkaimes centrālā daļa pie Brekšu kakta) un Juglasciems (apkaimes Z daļa), kas pašreiz ir plašākā apbūves attīstības teritorija šajā apkaimē un perspektīvā var ienest pietiekoši būtiskas izmaiņas Brekšu apkaimes funkcionālajā struktūrā kopumā. Pašreiz Brekšu apkaimē izteiktu lokālo centru nav (nosacīti par tādu var uzskatīt Juglas papīrfabrikas ciemata D daļu ap Nautrēnu ielu), tomēr perspektīvē šāds lokālais centrs saskaņā ar 2006. gada Rīgas teritorijas plānu varētu izveidoties Juglasciema D daļā, kas ir ērti sasniedzama arī no Brekšiem un Juglas papīrfabrikas ciemata teritorijām.
Vēsture
Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā pie Piķurgas ietekas Juglas ezerā atradās Dreiliņu jeb Hermsa muižiņa (Dreilings od Herms hoff), kas dēvēta arī par Harma muižu (Harmshof), bet latviski par Brekšu muižu. Līdz 1920. gada zemes reformai tā piederēja Freitāgu fon Loringhofenu dzimtai. 1859. gadā Juglas muižā akciju sabiedrība "Rīgas rakstāmpapīru fabriku kompānija" uzcēla papīrfabriku. 1865. gadā akciju sabiedrība no Džona Armitsteda nopirka arī Līgatnes papīrfabriku, apvienoto uzņēmumu sauca par "Rīgas papīrfabriku akciju sabiedrību" (Aktien-Gesellschaft Rigaer Papierfabrike).
1992. gada ziemas olimpiskās spēles
1992. gada ziemas olimpiskās spēles bija sešpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1992. gada līdz  notika Albērvilā, Francijā. Oficiāli spēles atklāja Francijas prezidents Fransuā Miterāns. Šīs bija pēdējās ziemas olimpiskās spēles, kas notiek vienā gadā ar vasaras olimpiskajām spēlēm. Tāpat 1992. gadā pirmoreiz vienā pilsētā norisinājās Ziemas Paraolimpiskās spēles un ziemas olimpiskās spēles.
Albērvilas olimpiskajās spēlēs piedalījās 64 valstis, kuras pārstāvēja 1801 sportists. Kopumā tika sadalīti 57 medaļu komplekti 7 sporta veidos.
Latvijai Albērvilas olimpiskās spēles bija pirmās pēc neatkarības atgūšanas. Šajās olimpiskajās spēlēs Latviju pārstāvēja 23 sportisti.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Albērvila par 16. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1985. gadā Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā. Albērvila par spēļu rīkošanu apsteidza Ankoridžu (ASV), Berhtesgādenu (Vācija), Kortīnu d'Ampeco (Itālija), Lillehammeri (Norvēģija), Falunu (Zviedrija) un Sofiju (Bulgārija).
Medaļu kopvērtējums
Medaļas izcīnīja 20 valstu sportisti, no kurām 14 valstis ieguva vismaz vienu zelta medaļu.
Latvijas komandas sniegums
Albērvilas ziemas olimpiskajās spēlēs 23 Latvijas komandas pārstāvji piedalījās kamaniņu sportā, bobslejā, biatlonā, distanču slēpošanā, daiļslidošanā un frīstailā. Augstākās vietas ieguva kamaniņu braucēji Anna Orlova - 11. vietu un Aivars Polis/Roberts Suharevs - 11. vietu.
Aleksandrs Semjonovs
Aleksandrs Semjonovs (dzimis 1972. gada 8. jūnijā, Rīgā, Latvijā) ir bijušais Latvijas hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs Latvijas hokeja izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Semjonovs ir Rīgas "Dinamo" hokeja skolas audzēknis. Juniora vecumā spēlējis vairākos Latvijas PSR čempionāta klubos, bet profesionālajā hokejā uzbrucējs debitēja 1990.—91. gada sezonā, kad Ļeņingradas "SKA"-2 rindās armijā iesauktais jaunietis spēlēja PSRS trešās līgas sacensībās.
Atgriežoties Latvijā, uzbrucējs papildināja Rīgas "Stars" rindas. Līdz pat 1995. gadam Semjonovs turpināja spēlēt Starptautiskās hokeja līgas klubā Rīgas "Pārdaugava". Pēc meistarkomandas izjukšanas hokejists devās darba meklējumos ārzemēs un 1995.—96. gada sezonu aizvadīja Somijas pirmās divīzijas klubā Hermes Kokkola, kam sekoja divas sezonas Dānijas hokeja līgas komandas Vojens IK sastāvā.
Ilgstošāko savas profesionālās hokeja karjeras posmu Semjonovs aizvadīja Zviedrijā, kur vispirms 1998.—99. gada sezonā pievienojās citam Latvijas hokeja izlases uzbrucējam Aleksandram Beļavskim tobrīd Zviedrijas Elitsērijā spēlējošā IF Björklöven kluba rindās. Umeo kluba rindās ar vienas sezonas pārtraukumu Semjonovs aizvadīja divas sezonas, bet vēlāk šai pašai komandai palīdzēja Zviedrijas otrajā līgā, līdz pārgāja uz citu otrās līgas klubu IFK Arboga, kur nospēlēja nepilnas piecas sezonas. 2005.—06. gada sezonas otro pusi Semjonovs spēlēja Zviedrijas otrā līgas Malmes "Redhawks" komandā.
Aleksandrs 2006.—07. gada sezonu uzsāka Dānijā, bet pabeidza jau Krievijas Superlīgas klubā Čeļabinskas "Traktor" rindās. 2007.—08. gada sezonu viņš aizvadīja Dānijas hokeja līgas kluba AaB Ishockey rindās, 44 spēlēs atzīmējoties ar 28 rezultativitātes punktiem. No 2008. līdz 2011. gadam uzbrucējs spēlēja Zviedrijas pirmās divīzijas kluba IFK Arboga sastāvā, taču tad noslēdza savu profesionālā spēlētāja karjeru.
Latvijas hokeja izlases rindās Semjonovs spēlējis jau kopš atjaunotās izlases pirmajām spēlēm un ilgus gadus ir bijis neatņemams izlases balsts. Komandas sastāvā Semjonovs spēlējis 2002. un 2006. gada ziemas olimpisko spēļu turnīros, kā arī 14 Pasaules čempionātos.
2007. gada 13. aprīļa spēlē pret Somijas izlasi Semjonovs kopā ar Leonīdu Tambijevu kļuva par pirmajiem Latvijas hokeja izlases hokejistiem, kas sasniedza 200 aizvadīto oficiālo spēļu slieksni izlases rindās.
Čukste
Čukste ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Maiks Komrijs
Maikls Viljams "Maiks" Komrijs (en; dzimis Edmontonā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 589 spēles Nacionālajā hokeja līgā, tajās gūstos 365 punktus. Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2003. gada Pasaules čempionu.
Karjera
1999. gada NHL draftā viņu izraudzījās Edmontonas "Oilers" trešajā kārtā ar kopējo 91. kārtas numuru. "Oilers" sastāvā spēlēja no 2000. līdz 2003. gadam, kad tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers", neilgu laiku nospēlēja arī Fīniksas "Coyotes" sastāvā. 2004.—2005. gada NHL lokauta laikā viņš spēlēja Zviedrijas Elitsērijas līgas kluba Farjestadas BK rindās, 10 spēlēs gūstot vienus vārtus un atdodot 6 rezultatīvas piespēles. Pēc tam atgriezās NHL, divas sezonas aizvadot "Coyotes" vienībā. 2006.—2007. gada sezonas laikā M. Komrijs pārgāja uz Otavas "Senators" (sasniedza Stenlija kausa izcīņas finālu, kurā viņa pārstāvētā vienība zaudēja Anahaimas "Ducks"), taču jau nākamajā sezonā pārstāvēja Ņujorkas "Islanders", kur aizvadīja pusotru sezonu, pēc tam atgriezās "Senators" rindās. 2009.—2010. gada sezonā viņš pārstāvēja "Oilers", savukārt 2010.—2011. gada sezonā — Pitsburgas "Penguins". 2012. gada februārī paziņojas par karjeras beigšanu.
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2002., 2003. un 2006. gada Pasaules čempionātos, 2003. gadā izcīnot zelta medaļas.
Skitija
Skītija (grc (Skuthia)) ir vēsturisks nosaukums reģionam Melnās jūras un Kaspijas jūras ziemeļu stepēs, kuru laikā no 8. gs.p.m.ē. līdz 2. gs. m.ē.) apdzīvoja skitu klejotāju ciltis.
Teritorija
Dažādos laikmetos ar jēdzienu "Skītija" ir apzīmētas ļoti dažādas zemes plašā Austrumeiropas un Centrālāzijas teritorijā no Baltijas jūras līdz pat Altaja kalniem. Grieķijas klasiskā perioda autori par Skitiju sauca šādas mūsdienu valstu daļas:
Vēlajos viduslaikos daži autori antīko ģeogrāfisko aprakstu iekemē par Skitiju dēvēja visu Austrumeiropas līdzenumu, kas pletās uz austrumiem aiz t.s. "sarmatu okeāna". Par tajā laikā Rietumeiropā valdošajiem priekšstatiem par Baltijas jūras austrumu piekrastes zemēm liecina Parīzes universitātē strādājušais franciskāņu mūks Bartolomejs Anglis, kas savā enciklopēdijā “Par lietu īpašībām” (De proprietatibus rerum) vēl ap 1240. gadu sniedz šādu Baltijas valstu ģeogrāfijas un kultūras aprakstu:
Valsts skitu ciltīm nekad nav bijis, taču laiku pa laikam tās apvienojās federācijās, kuras vadīja no cilšu vadoņiem izvēlēts dižvadonis (XIX gs. literatūrā dēvēts par "ķēniņu".
Pirmā skitu valsts (7. gs.p.m.ē.)
Hērodots uzskaita piecas skitu ķēniņu paaudzas, kas valdījuši šajā laikā — Anacharsis, Saulius, Idanthyrsus, Gnurus, Lycus, un Spargapithes. (Herodotus IV, 76). Skiti šajā laikā esot iebrukuši Tuvo Austrumu zemēs, bet 6.gs. p.m.ē. persiešu ķēniņš Dārijs viņus atspiedis atpakaļ Melnās jūras ziemeļu piekrastē. Tad viņi esot uzkundzējušies zemjkopju tautām meža stepju teritorijās Austrumeiropas līdzenumā.
Otrā skitu valsts (5.—4. gs.p.m.ē.)
Šajā laikā skiti intensīvi tirgojās ar grieķiem, tas izmainīja sākotnējo klejotājcilšu dzīvesveidu. Apmēram 5. gs. beigās pie Dņepras upes esot uzcelts skitu cietoknis (tagadējā Kamianka-Dniprovska), kas kalpojis par ķēniņa Ateja (Ateas) valsts centru 4. gs. p.m.ē. Savos rietumu sirojumos Atejs esot pakļāvis trāķiešus tagadējā Bulgārijas teritorijā. Maķedonijas ķēniņš Filips II esot sakāvis Atēja karaspēku, pats viņš kritis kaujas laukā 339. g. p.m.ē. Otro skitu valsti pilnībā iznīcināja no austrumiem uzbrūkošie sarmati.
Trešais valstiskuma periods (2. gs.p.m.ē.—2. gs. m.ē.)
Šajā laikā pastāv vismaz divas skitu valstis — Mazā Skitija (tagadējās Bulgārijas austrumu daļā un Dobrudžā) un sākotnējā skitu teritorijā (Krima, Dņepras lejtece). To pilnībā iznīcina no ziemeļiem uzbrūkošās gotu ciltis 2. gs. m.ē., kas nodibina savu valsti šajā teritorijā.
Zināmie skitu izcelsmes personvārdi
Eihidia, Istia, Lipoxais, Arpoxais, Colaxai — Koloksai, Fenius Farsa, Anacharsis, Saulius, Idanthyrsus, Gnurus, Lycus, Spargapithes, Ateus, Scopasis, Idanthyrsus, Taxakis, Skunkha, Skilurus, Palakus.
Nemaņa Vidičs
Nemaņa Vidičs (, ; dzimis Tito Užicē, Serbijas SR, Dienvidslāvijā) ir bijušais Serbijas futbola aizsargs.
Sasniegumi
Red Star Belgrade
Krasnaja Gora
Krasnaja Gora (ru, burtiski — ‘Sarkanais kalns’) ir pilsētciemats Krievijā, Brjanskas apgabala ziemeļrietumos, Krasnaja Goras rajona administratīvais centrs. Tajā dzīvo ap 6 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsētciemats atrodas Besedes upes abos krastos, apmēram 230 km uz rietumiem no Brjanskas, netālu no robežas ar Baltkrieviju.
Krasnaja Gora pirmoreiz minēta 1387. gadā, bet līdz 1922. gadam tā tikusi saukta "Popova Gora" (ru); 17.—18. gadsimtā tā bija Kijivas Pečeru klostera īpašumā. 1861.—1929. gadā — pagasta centrs. Kopš 1929. gada — rajona centrs, kopš 1968. tas ir pilsētciemats. 1981. gadā Krasnaja Gorai bija pievienots kaimiņu ciems Širki (ru) (Besedes upes labajā krastā).
DNS (nozīmju atdalīšana)
DNS var nozīmēt:
20. autobusu maršruts (Rīga)
20. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Pļavnieku kapiem līdz Pētersalas ielai.
20. autobusu maršruta kopējais garums ir 27,424 km. Maršruta Pļavnieku kapi — Pētersalas iela kopējais garums ir 13,176 km, bet maršruta Pētersalas iela — Pļavnieku kapi kopējais garums ir 14,248 km.
Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija
Rietumu Brīvprātīgo armija (ru), vāciski saukta arī par Krievijas Rietumu armiju (de) jeb Rietumkrievijas Atbrīvošanas armiju (de), kā arī saukti par Bermontiešiem, bija Pāvela Bermonta-Avalova komandētā un Rīdigera fon der Golca atbalstītā krievu un vācu algotņu armija, kas Brīvības cīņu laikā 1919. gada rudenī (Bermontiādes laikā) karoja pret Latvijas Bruņotajiem spēkiem.
Armiju nodibināja tajā Krievijas pilsoņu karā periodā, kad Deņikina Dienvidkrievijas armija 1919. gada jūlijā—novembrī strauji virzījās uz Maskavu un uz Vāciju orientētie krievu un vācbaltiešu politiķi plānoja izveidot restaurētās Krievijas Impērijas rietumu provincēs sev lojālu t.s. "Rietumkrievijas valdību". 1919. gada septembrī ar vācu augstāko virsnieku palīdzību tika izstrādāts pēkšņa uzbrukuma plāns Rīgas, pēc tam Vidzemes un Igaunijas sagrābšanai — operāciju "Zibensspēriens" (de)
Armijas izveidošana
Tā vietā, lai Vācijas armijas 6. rezerves korpuss atstātu Latvijas teritoriju, tas joprojām uzturējās Kurzemē un Zemgalē. Vācu spēku komandierim Baltijā fon der Golcam pievienojās "kņazs" Pāvels Bermonts, kurš centās ar tā palīdzību organizēt karaspēka daļas līdzdalībai Krievijas pilsoņu karā pret lieliniekiem. Šim nolūkam viņš no Zalcvēdeles krievu karagūstekņu nometnes Vācijā bija sācis rekrutēt brīvprātīgos un izveidojis t.s. “Atsevišķo grāfa Kellera brīvprātīgo vienību”, kuru bija iecerējis veidot, kā jātnieku — ložmetējnieku vienību. Grāfa Kellera korpusam Kurzemē pievienojās šeit palikušās vācu daļas — Virgoliča korpuss, Vācu leģions, Dzelzsdivīzija, Dibiča brīvkorpuss un Plēves grupa. Vācijas armijas virspavēlniecība atbalstīja šādas armijas izveidošanos, jo šai gadījumā Vācijai nevarētu pārmest kaujas darbību turpināšanu austrumos, taču reāli karadarbība turpinātos, pie tam ciešā atkarībā no Vācijas. 21. septembrī fon der Golcs noslēdza līgumu ar Pāvelu Bermontu, saskaņā ar kuru vācu okupētās teritorijas civilpārvalde tika nodota Bermontam, bet Latvijā dislocētie vācu spēki formāli pārgāja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas pakļautībā.
Neraugoties uz 1918. gada 26. novembra "Vinniga notu", kurā Vācija de facto atzina Latvijas Pagaidu valdību, Bermonts-Avalovs pieņēma, ka pēc Brestļitovskas miera līguma anulēšanas Baltijas provinces atkal no starptautisko tiesību viedokļa pieder Krievijai.
No Vācijas šī armija saņēma 200 000 000 marku lielu finansiālu atbalstu, bez tam tai pienācās kara materiālu sūtījumi 300 000 000 marku vērtībā.
Armijas sastāvs
Precīzas uzskaites šajā visai haosa pārņemtajā laikā nebija, taču vēstures literatūrā pieturas pie šāda sastāva:
Sakāve
Latvijas bruņotie spēki ar Sabiedroto valstu un Igaunijas atbalstu pilnīgi sakāva Rietumkrievijas armiju Latvijas teritorijā, Lietuvas armija sakāva tās paliekas 1919. gada decembrī un piespieda atkāpties uz Austrumprūsijas teritoriju, kur tā tika demobilizēta. Saskaņā ar visai aptuveniem aprēķiniem (precīzāki nav iespējami avotu neesamības dēļ), neskaitot ievainotos un sakropļotos Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija šajās kaujās cieta sagrāvi un zaudēja aptuveni 5000 kritušo (Latvijas Bruņotie spēki zaudēja aptuveni 2000 kritušo). Decembra sākumā pēdējās sakautās armijas daļas šķērsoja Latvijas—Vācijas robežu pie Palangas. 3. decembrī Latvijas armijas virspavēlniecība izdeva pavēli par tālākas virzības apturēšanu.
20. autobusu maršruts (Rīga)
Vēsture
Maršruts atklāts 2003. gada 1. septembrī un sākotnēji kursēja no Pļavnieku galapunkta Katlakalna ielā līdz Rūpniecības ielai Rīgas centrā, daļēji aizstājot slēgto 10. trolejbusu maršrutu.
2005. gada 14. martā Rīgas centrā tika pagarināts līdz Pētersalas ielai, no 2007. gada 1. septembra pagarināts arī līdz Ulbrokas kapiem.
Austrumu maģistrāles izbūves darbu dēļ no 2021. gada 27. novembra maršruts uz laiku tika mainīts Dārzciema apkaimē. Tika slēgta kustība Vietalvas un Vestienas ielā un maršrutu virzienā uz Pētersalas ielu novirzīja pa Nīcgales ielu, A. Deglava ielu, Valmieras ielu un Pērnavas ielu līdz Matīsa ielai. Virzienā uz Pļavnieku kapiem maršruts līdz 2022. gada 15. septembrim maršruts tika novirzīts pa Piedrujas un Pildas ielu līdz Dārzciema ielai.
Kopš 2023. gada 1. februāra iekāpšana 20. maršruta autobusos notiek tikai pa pirmajām durvīm, lai mazinātu bezbiļetnieku skaitu. Iepriekš šī kārtība bija spēkā no 2019. gada 8. jūlija līdz 13. martam un 2020. gadā no 1. septembra līdz 21. oktobrim; vairākas reizes to pārtrauca COVID-19 pandēmija.
Maršruts
Pļavnieku kapi—Pētersalas iela kursē pa šādām ielām: Lubānas iela, A. Saharova iela, Brāļu Kaudzīšu iela, Ulbrokas iela, A. Deglava iela, Ilūkstes iela, Sesku iela, Nīcgales iela, A. Deglava iela, Valmieras iela, Rūjienas iela, Pērnavas iela, Matīsa iela, A. Čaka iela, Bruņinieku iela, Brīvības iela, Kalpaka bulvāris un Pulkv. Brieža iela.
Pētersalas iela—Pļavnieku kapi kursē pa šādām ielām: Pulkv. Brieža iela, Elizabetes iela, K. Valdemāra iela, Stabu iela, A. Čaka iela, Matīsa iela, Vietalvas iela, Vestienas iela, Pildas iela, Dārzciema iela, A. Deglava iela, Ulbrokas iela, Brāļu Kaudzīšu iela, A. Saharova iela un Lubānas iela.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Bāze (pārdēvēta par Jukuma Vācieša iela )
Veikals Pļavnieki (pārdēvēta par Pavasara gatve )
Skola (pārdēvēta par 93.vidusskola )
55.skola (pārdēvēta par Vietalvas iela )
1.pilsētas slimnīca (pieturvieta slēgts 20.autobusu maršrutā  Pļavnieku kapi - Pētersalas iela  )
Emīla Melngaiļa iela (pieturvieta slēgts 20.autobusu maršrutā  Pļavnieku kapi - Pētersalas iela  )
Elizabetes iela (pieturvieta slēgts 20.autobusu maršrutā  Pļavnieku kapi - Pētersalas iela  )
Stīvens Holkombs
Stīvens Holkombs (en, dzimis Pārksitijā, Jūtas štatā, ASV, miris  Leikplesidā, Ņujorkas štatā, ASV) bija ASV bobslejists, kas piedalījās sacensībās no 1998. gada līdz savai nāvei 2017. gadā. Pirms karjeras bobslejā astoņus gadus trenējās kalnu slēpošanā.