cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dzelzceļš
Visbiežāk ar vārdu "dzelzceļš" saprot dzelzceļa infrastruktūru — dzelzceļa sliežu ceļus un signalizācijas ierīces.
Vēsture
Pirmie sliežu ceļi tika uzbūvēti Vācijā jau XVI gadsimtā — sliedes bija no koka un pa tām vagonus vilka zirgi. XVIII gadsimtā samērā plaši raktuvēs Anglijā un citur izmantoja metāla (čuguna) sliedes. Tomēr dzelzceļa īstā attīstība sākās līdz ar tvaika dzinēja izgudrošanu.
Pirmo tvaika lokomotīvi uzbūvēja 1804. gadā angļu konstruktors Ričards Trevitiks. Tomēr tolaik izplatītās čuguna sliedes nespēja noturēt septiņas tonnas smago lokomotīvi, bet dzelzs bija pārāk dārga. 10—20 gadus vēlāk angļu inženieris Džordžs Stīvensons izgudroja vairākas veiksmīgas tvaika lokomotīvju konstrukcijas (Stīvensona konstruētā “Raķete” tika atzīta par tā laika labāko lokomotīvi) un pārliecināja kalnraktuvju īpašniekus par dzelzceļa lietderību. Pirmo dzelzceļu atklāja Anglijā 1825. gadā starp Dārlingtonu un Stoktonu.
Latvijas teritorijā dzelzceļus sāka būvēt Krievijas impērijas laikā. Tie bija 1524 mm platuma ceļi. 1860. gadā cauri Rēzeknei un Daugavpilij tika atklāta Pēterburgas—Varšavas līnija. Tikai gadu vēlāk tika uzbūvēta Rīgas—Daugavpils līnija.
1897. gadā uzbūvēja pirmo 750 mm šaursliežu dzelzceļu Latvijā: Valkas—Rūjienas—Pērnavas dzelzceļa līniju (nav saglabājusies). Pirmo elektrificēto dzelzceļu Latvijā atklāja 1950. gadā (iecirknis Rīga—Dubulti).
Dzelzceļa sliežu ceļš
Sliežu ceļš ir sarežģīta inženiertehniska konstrukcija. Tas sastāv no virsbūves — sliedēm, gulšņiem, sliežu stiprinājumiem, pārmijām, balasta un citām sastāvdaļām, kas nodod slodzi sliežu ceļa apakšbūvei — uzbērumam, zemes klātnei, citām mākslīgām būvēm (tiltiem, caurtekām, viaduktiem, estakādēm, tuneļiem). Sliežu ceļš paredzēts speciālam vilces un velkamajam ritošajam sastāvam — lokomotīvēm un vagoniem.
Parasti sliežu ceļam ir divas sliedes (ir arī speciāli viensliedes ceļi). Sliežu ceļa platumu mēra milimetros starp abu sliežu galviņu iekšējām malām. Izšķir platsliežu ceļus (ar platumu, lielāku par 1000 mm) un šaursliežu ceļus (ar platumu, kas vienāds vai mazāks par 1000 mm). Latvijā pārsvarā ir 1520 mm platuma sliežu ceļi. Liepājas tramvaja sliežu platums ir 1000 mm. Latvijā un Baltijas valstīs vienīgās darbojošās pasažieru šaursliežu līnijas Gulbene—Alūksne sliežu ceļa platums ir 750 mm. Arī daudzas kūdras vešanai paredzētas līnijas Latvijā ir ar platumu 750 mm. Pagājušā gadsimta sākumā Kurzemē un Sēlijā tika uzbūvēts sazarots 600 mm šaursliežu līniju tīkls, kas darbojās līdz 60. gadiem. 600 mm dzelzceļa līnija ir uzbūvēta Ventspils Piejūras brīvdabas muzejā.
Dzelzceļa sliede
Par sliedēm sauc īpaša profila tērauda sijas, kuras stiprina paralēli pa pāriem uz gulšņiem, lai veidotu divsliežu ceļu. Sliedei šķērsgriezumā izšķir galviņu (daļu, kas tieši saskaras ar riteņiem), kakliņu (šaurāku vidusdaļu, kas savieno galviņu ar pamatni) un pēdu (sliedes pamatni, kas balstās uz gulšņiem un kuru piestiprina pie tiem ar speciāliem stiprinājumiem).
Dzelzceļa gulsnis
Gulsnis ir sliežu balsts, kas uzņem slodzi no sliedēm, novada to uz balastu un notur sliedes nemainīgā attālumā vienu no otras. Var būt koka, dzelzsbetona un (retāk) metāla gulšņi. Pārmijas parasti montē uz koka gulšņiem.
Dzelzceļa balasts
Balastu ieklāj starp gulšņiem un dzelzceļa zemes klātni (uzbērumu) slodzes vienmērības un sliežu ceļa noturības nodrošināšanai. Parasti kā balasts kalpo sasmalcinātu iežu šķembas, retāk grants vai smiltis. Šķērsgriezumā balasta slānim ir prizmveida forma, tādēļ to sauc par balasta prizmu. Uz tiltiem balastu klāj speciālā iedobē vai arī gulšņus stiprina tieši pie tilta konstrukcijām.
Dzelzceļa līnija
Dzelzceļa līnija ir sliežu ceļi un tiem piederošā infrastruktūra (staciju ēkas, citas būves, signalizācijas ierīces u.c.) starp divām mezgla stacijām vai starp mezgla staciju un galastaciju vai valsts robežu. Var būt vienceļa līnijas ar vienu sliežu ceļu, pa kuru vilcieni kursē pārmaiņus abos virzienos un divceļu līnijas ar diviem galvenajiem ceļiem katram virzienam. Divceļu līnijām ir daudz augstāka caurlaides spēja un lielāka drošība ekspluatācijā.
Elektrificētās dzelzceļa līnijas ir aprīkotas ar elektroiekārtām un kontakttīklu ritošā vilces sastāva barošanai. Latvijas elektrificētajās līnijās izmantotais līdzstrāvas spriegums ir 3 kV.
Dzelzceļa līnijas daļu starp stacijām (izmaiņas punktiem) sauc par dzelzceļa līnijas posmu.
Dzelzceļa līnijas daļu starp iecirkņa stacijām (lielām stacijām, kurās notiek ne tikai vilcienu pieņemšana un aizlaišana, bet arī ritošā sastāva remonts, kravu iekraušana un izkraušana, pievedceļu apkalpošana u. tml.) sauc par dzelzceļa līnijas iecirkni.
2010. gadā Latvijā bija 1850,8 km publiskas lietošanas platsliežu dzelzceļa līniju (tai skaitā 257,4 km elektrificēti) un 33,4 km šaursliežu dzelzceļa līnija.
Winamp
Winamp ir multimediju atskaņotājs Windows bāzētiem datoriem, ko izstrādājusi kompānija Nullsoft, kas šobrīd ir AOL meitas uzņēmums. Tā ir slēgta koda bezmaksas izplatāmprogrammatūra, atbalsta lielu klāstu dažādu formātu, paplašināma ar spraudņiem un vizuālām tēmām. Viena no sākotnēji nozīmīgākajām iespējām bija tā grafiskā skaņas vizualizācija. Tai ir arī atskaņojamo failu saraksts un multimediju bibliotēkas iespējas.
Winamp pirmā versija parādījās 1997. gadā un valošais izstrādātājs bija Džastins Frankels. Atskaņotāja popularitāte strauji pieauga kopā ar popularitāti gūstošo MP3 failu apmaiņu.
Špoģi
Špoģi ir apdzīvota vieta Augšdaugavas novada Višķu pagastā, pagasta centrs. Izvietojušies Dubnas krastos autoceļu A13 un P64 krustojumā 29 km no novada centra Daugavpils un 225 km no Rīgas.
Winamp
2013. gada 20. novembrī AOL paziņoja, ka Winamp.com tiks atslēgts 20. decembrī un programma vairs nebūs lejupielādējama pēc šī datuma. Nākamajā dienā izplatījās baumas, ka Microsoft veic sarunas ar AOL par Nullsoft iegādi. Tomēr vēlāk, 2014. gada janvārī tika paziņots, ka AOL pārdevis Nullsoft Beļģijas tiešsaistes radio apkopošanas uzņēmumam Radionomy; šī darījuma finansiālie dati netika publiskoti.
Špoģi
Špoģos atrodas pagasta pārvalde, Špoģu vidusskola, mūzikas un mākslas skola, doktorāts, pasta nodaļa, tirdzniecības centrs, viesnīca, viesu nams.
Vēsture
Apdzīvotā vieta sāka veidoties 19. gadsimta beigās, kad Višķu muižas īpašnieks Mols pārdevis divas dārza vietas netālu no Višķu stacijas. 1933. gadā Špoģiem (Spoģiem) piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1975. gada Špoģi kļuva par Višķu ciema (vēlāk pagasta) centru.
155. gads
155. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Menta (stacija)
Menta ir dzelzceļa stacija Aizkraukles novada Sērenes pagastā, līnijā Jelgava I—Krustpils.
2003. gads
2003. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Menta (stacija)
Stacijas vēsture
Otrā pasaules kara laikā te tika iekārtots izmaiņas punkts. Stacija atrodas liela mežu masīva vidū, apkārtnē nav nevienas apdzīvotas vietas. Apvienota dzelzceļnieku dzīvojamā un stacijas ēka tika uzbūvēta 1965. gadā.
2003. gads
Šis gads bija:
Menta (stacija)
Stacijas vēsture
Pasažieru satiksme stacijā pārtraukta 2000. gadā līdz ar pasažieru satiksmes pārtraukšanu visā dzelzceļa līnijā.
Igors Savčenkovs
Igors Savčenkovs ir bijušais Latvijas futbolists.
Savčenkovs ir Ventspils futbola audzēknis un līdz 2012. gadam bija FK Ventspils īpašums, kura rindās pa trim reizēm triumfējis gan Vīrslīgas čempionātā, gan arī ieguvis Latvijas kausu. 2006. gadā tika izīrēts Dinaburg FC, bet 2010. gada sezonas vidū viņu līdz sezonas beigām izīrēja FK Jelgava. 2012. gada sezonā pārgāja uz Skonto FC, bet 2013. gadā - uz FC Daugava, ar kuru ieguva Latvijas superkausu.
Ikšķile
Ikšķile (liv, no ikš — 'viens' un kīla — 'ciems') ir pilsēta Ogres novadā, Vidzemes dienvidrietumu daļā pie Daugavas. Ikšķile kļuva par Livonijas bīskapijas centru 1185. gadā. Pilsēta atrodas izdevīgā ģeogrāfiskā stāvoklī, 28 kilometrus no Latvijas galvaspilsētas Rīgas un 7 km no Ogres, to šķērso Rīgas—Daugavpils šoseja un dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils.
Vēsture
Ikšķile ir viens no senākajiem apdzīvotajiem Latvijas novadiem. Par to liecina arī pilskalni un senkapi tagadējā Ikšķiles lauku teritorijā. Jau 9.—12. gadsimtā pie Daugavas ūdensceļa te bijis lībiešu ciems.
1185. gadā Gotlandes akmeņkaļi uzmūrēja Ikšķiles pili ar kapelu jeb baznīcu. 1186. gadā Brēmenes virsbīskaps iecēla Zēgebergas klostera (pie Lībekas) mūku Meinardu par pirmo Ikšķiles bīskapu, viņa vadībā Ikšķile kļuva par katoļticības izplatības centru Latvijā. Gan pirmais bīskaps Meinards, gan otrais — Bertolds, tika apglabāti Ikšķiles baznīcas iekšienē (bīskaps Meinards vēlāk tika pārapbedīts Doma baznīcā Rīgā). 1201. gadā trešais Ikšķiles bīskaps Alberts pārcēla Livonijas bīskapijas centru uz Rīgu. Krusta karu laikā Ikšķiles pilij vairākas reizes uzbruka Daugavas kreisajā krastā dzīvojošo zemgaļu karaspēks, bet 1203. un 1206. gadā pili centās ieņemt Polockas kņazs Vladimirs.
Labākā īsfilma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākā īsfilma" jeb "Oskara" balva labākajai īsfilmai tiek pasniegta katru gadu kopš 1932. gada.
Ikšķile
Vēsture
Ikšķiles pils tika nopostīta jau 17. gadsimtā, bet daudzkārt pārbūvēto dievnamu 1916. gadā sagrāva vācu armijas artilērija. 1933. gadā Ikšķilē netālu no stacijas tika uzcelta jauna luterāņu baznīca. 1968. gadā nodibināja Ikšķiles pilsētciematu. Sakarā ar Rīgas HES celtniecību un ūdenskrātuves izveidošanu pirmās mūra baznīcas drupas 1970. gados iekonservēja un salu, uz kuras tās tagad atrodas, paaugstināja un nostiprināja. Zem ūdens atrodas bijušās pils un arī Ikšķiles muižas vieta.
Ģeogrāfija
Ikšķiles pilsēta atrodas Ogres novada rietumu daļā, Daugavas (Rīgas ūdenskrātuves) labajā krastā. Pilsētas teritorija sastāv no divām krasi nodalītām daļām, un tā atrodas Viduslatvijas nolaidenuma malā un Lejasdaugavas senlejā, kas pēc Rīgas ūdenskrātuves izveidošanas kļuvusi šaurāka. Teritorijā ir lēzeni viļņots reljefs; lielāki pauguri ir Ogres Kangaru osā, kas stiepjas no Tīnūžiem uz Ogri, tās tuvumā Liepukalnos paceļoties līdz 65 m virs jūras līmeņa. Dienvidu daļā virsmas absolūtais pacēlums nepārsniedz 12 - 19 m vjl., bet uz ziemeļiem nāk straujš pacēlums - Daugavas senkrasts. Rīgas HES paceļot ūdenslīmeni krātuvē līdz 17,5 m vjl., tika applūdinātas Ikšķiles un Mācītājmuižas salas, kā ari Daugavas labais krasts 0,5 km platumā.
No visām pusēm Ikšķili aptver Tīnūžu pagasts, pa Daugavu ir robeža ar Ķekavas novadu. Pēc neatkarības atgūšanas blakus Ikšķilei Tīnūžu pagastā izveidojās blīvi apbūvēts individuālo māju rajons - Jaunikšķile, ko 2012. gadā iekļāva pilsētas teritorijā.
Ikšķiles teritorijai ir labs transportģeogrāfiskais stāvoklis, jo pilsēta atrodas starp galvaspilsētu Rīgu un novada centru Ogri (28 km no Rīgas un 7 km no Ogres). To šķērso Rīgas-Daugavpils šoseja A6 dienviddaļā, kā arī P10 Inčukalns-Ikšķile. Tuvumā ir autoceļi P5 Ulbroka-Ogre, kā arī P80 Tīnūži-Koknese.
Klimats
Ikšķiles apkaimē ir vismaigākās ziemas Ogres novadā. Gaisa vidējā diennakts temperatūra janvārī ir -5,8 °C, jo līdztekus Atlantijas okeāna mēreno gaisa masu ietekmei šaurā piekrastes joslā jūtama arī Baltijas jūras gaisa ietekme, kas sevišķi izpaužas ziemas periodā. Arī vasaras šeit ir siltākas - gaisa vidējā diennakts temperatūra jūlijā sasniedz 17,1 °C. Daugavas ielejā veidojas īpašs mikroklimats. Arī Rīgas ūdenskrātuves lielā virsma būtiski ietekmē apkaimes klimatu, mazinot gaisa temperatūras kontrastus ziemā un vasarā. Nokrišņu daudzums gadā ir ap 600 mm, tas ir mazāk nekā citur novadā.
Iedzīvotāji
Ikšķile ir vislatviskākā novada pilsēta — vairāk nekā 80% iedzīvotāju ir latvieši, 15% iedzīvotāju - krievi. Iedzīvotāju skaits Ikšķilē pēdējos gados pieaug, un tas palielinās gan pieaugot dabiskajam pieaugumam, gan migrācijai. Iedzīvotāju skaita palielināšanos veicina labvēlīgi dzīves vides apstākļi Ikšķile ietilpst urbanizētajā Rīgas aglomerācijā. Izdevīgais novietojums ļauj strādāt Rīgā, un diennakts svārstmigrācijas rāda, ka uz Rīgu brauc vismaz puse strādājošo, kā arī studenti.
UEFA Kausu ieguvēju kauss
UEFA Kausu ieguvēju kauss bija ikgadējs futbola klubu turnīrs, kurā piedalījās pēdējie nacionālo kausu turnīru čempioni. Šis kauss bija viens no vairākiem UEFA organizētajiem Eiropas klubu turnīriem. Pirmoreiz turnīrs notika 1960.—61. gada sezonā, bet pēdējoreiz 1998.—99. gadā. Pēc tam turnīrs tika likvidēts, lai radītu vietu UEFA Čempionu līgas tālākai paplašināšanai. Nacionālo kausu ieguvēji tagad kvalificējas UEFA Eiropas līgai (iepriekš UEFA Kausam).
Sākot ar 1972. gadu turnīra uzvarētājs kvalificējās UEFA Superkausam, kurā tam bija jāspēlē pret Eiropas kausa (vēlāk UEFA Čempionu līgas) uzvarētāju. Pēc Kausu ieguvēju kausa pārtraukšanas Superkausam kvalificējas UEFA kausa uzvarētājs.
1812. gads
1812. bija garais gads, kas sākās trešdienā.
Tanzānija
Tanganjika bija Vācijas Impērijas kolonija no 1880. gada līdz 1919. gadam, kad tā nonāca Apvienotās Karalistes pārraudzībā. 1961. gadā tā kļuva par neatkarīgu valsti. Tanzānija savu pašreizējo nosaukumu ieguva 1964. gada 24. aprīlī, apvienojoties Tanganjikai un Zanzibārai.
Vēsture
Tanzānijā ir atrastas vienas no senākajām cilvēku apmetnēm pasaulē. Olduvajas (Olduvai) aiza valsts ziemeļos pat tiek dēvēta par cilvēces šūpuli. Iespējams, vieni no pirmajiem iedzīvotājiem šeit bija Khoisan klejotāju cilts. Apmēram pirms 2000 gadu teritorijā migrāciju rezultātā ieradās bantu ciltis.
Mūsu ēras sākumā Tanzānijas piekrastē ieradās un apmetnes dibināja persiešu un arābu tirgotāji.
1498. gadā Vasko da Gama bija pirmais eiropietis, kas spēra kāju uz mūsdienu Tanzānijas zemes. Jau 1525. gadā portugāļi kontrolēja visu piekrasti. 19. gadsimtā visa Tanzānijas teritorija nonāca Vācijas Impērijas kontrolē un palika tajā līdz pat 1919. gadam, kad ar Nāciju Līgas lēmumu nonāca britu valdījumā.
Tanzānija ir dibināta 1964. gadā, izveidojoties Tanganjikas un Zanzibaras savienībai ar Pembas un Mafijas salām. Līdz tam Tanganjikā valdīja vācieši, bet no 1922. gada varu pārņēma angļi. 1961. gadā Tanzānija ieguva neatkarību. Zanzibarā 1964. gadā notika valsts apvērsums, gāžot sultānu.
Lai novirzītu naudas plūsmu dziļāk valsts iekšzemē, galvaspilsētu 1996. gadā pārcēla no Dāresalāmas uz Dodomu. Lai gan valsts oficiālā galvaspilsēta ir Dodoma, Dāresalāmā saglabājušās daudzas centralizētās funkcijas — valsts iestādes un ārzemju vēstniecības.
Ģeogrāfija
Tanzānija ir liela valsts Āfrikas austrumu daļā uz dienvidiem no ekvatora. Tās kopējā platība ir 945 203 kvadrātkilometri, padarot to par 31. lielāko valsti pasaulē pēc platības.
Gar piekrasti plešas neliels līdzenums, taču teritorijas lielāko daļu aizņem plato, kas atrodas 1290 metrus virs jūras līmeņa. Nelielas kalnu grēdas atrodas valsts ziemeļrietumos un dienvidrietumos, bet uz valsts ziemeļaustrumu robežas atrodas augstākais Āfrikas punkts — Kilimandžāro, kura augstums sasniedz 5895 metrus virs jūras līmeņa.
Tanzānijas teritoriju šķērso Lielā Rifta ieleja. Trīs lielākie Āfrikas kontinenta ezeri atrodas valsts robežās un daļēji Tanzānijas teritorijā: Tanganjikas ezers Tanzānijas rietumos, Viktorijas ezers ziemeļrietumos, Ņasas ezers dienvidrietumos.
Tanzānijai pieder Zanzibāras lielākā koraļļu sala pie Āfrikas krastiem un Pembas sala. Cauri Tanzānijai plūst vairākas lielas upes. Valsts centrālajā daļā ir Ruaha, rietumos no Viktorijas ezera iztek Kagera, dienvidos Ruvuma, bet austrumu piekrastē Rufidži.
Klimats
Tanzānijā valdošais ir ekvatoriālais musonu klimats. Piekrastes teritorijās parasti ir karsts un mitrs, bet pludmalēs okeāna gaiss atsvaidzina. Daudzas piekrastes pilsētas iesākumā ir tapušas kā ostas pilsētas, no kurienes tika transportētas dažādas preces pāri Indijas okeānam. Iekšzemes pilsētas bija svarīgas atpūtas vietas tirdzniecības karavānām, kas devās uz centrālo Āfriku vai Viktorijas ezeru, kā arī atgriežoties Āfrikas austrumu piekrastē. Ziemeļu augstienē daudzos mazos ciematiņus veidoja vācieši, kas izmantoja šīs vietas kā koloniālās administrācijas centrus.
Tanzānijā galvenokārt ir divas lietus sezonas — ilgie lietus periodi no vēla marta līdz jūnijam un īsie lietus periodi no novembra līdz janvārim. Pirmie izpaužas spēcīgās lietusgāzēs, ko bieži vēl papildina postošas vētras, bet īsie lietus periodi parasti ir daudz mierīgāki. Nokrišņu daudzums 500 — 1500 mm gadā. Ilgstošu lietavu periodā uz Tanzāniju nav ieteicams doties, mitrums kopā ar augsto gaisa temperatūru rada eiropiešiem diskomforta sajūtu. Tāpat šai laika periodā paaugstinās risks saslimt ar malāriju un gremošana trakta infekciju slimībām. No 1. aprīļa līdz 30. jūnijam slēgta medību sezona, bet dienvidu reģionos lietus no februāra līdz martam tā izskalo augsni, ka ceļi kļūst neizbraucami.
Vidēji dienas temperatūra ir 30 °C. Karstākais laiks gadā ir no decembra līdz martam, pirms lielās lietus sezonas sākšanās. Sausā sezona Tanzānijā sākas jūnijā un beidzas septembrī. Periodā no janvāra līdz martam ir ļoti karsts laiks. Augstākā gaisa temperatūra 25 — 27 grādi, vēsākā 12 — 15 grādi. Vēsākie mēneši ir jūnijs, jūlijs un augusts, kad laiks bieži vien ir apmācies.
Administratīvais iedalījums
Tanzānija ir sadalīta 26 administratīvajos reģionos jeb 21 rajonos kontinentālajā daļā un 4 rajonos uz salām. Galvaspilsētas pārcelšana no Dāresalāmas uz Dodomu tika veikta, lai novirzītu naudas plūsmu dziļāk valsts iekšzemē. Lai gan oficiālā galvaspilsēta ir Dodoma, Dāresalāma saglabājusi daudzas centralizētās funkcijas. Lielākās pilsētas ir Tabora, Šinjanga, Aruša, Moši, Mvanza, Morogoro, Mbeja, Airanga.
Iedzīvotāji
2015. gadā Tanzānijā dzīvoja 53,74 miljoni iedzīvotāju, padarot to par 32. lielāko valsti pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Kopējo iedzīvotāju skaitu veido apmēram 120 dažādas etniskās grupas, lielākā daļa jeb 99% no kopējā iedzīvotāju skaita ir bantu cilšu grupas, bet 1% sastāda dažādi iebraucēji no Āzijas, Eiropas, kā arī arābi un jaukto laulību pēcteči.
Galipoli kauja
Galipoli kauja notika Pirmā pasaules karā — 1915. gadā no aprīļa līdz decembrim. Tika apvienoti britu un franču spēki, lai ieņemtu Osmaņu impērijas galvaspilsētu Konstantinopoli (tag. Stambula). Mēģinājums neizdevās un nesa ļoti lielus upurus abām pusēm.
Turcijā operāciju sauc par Čanakkales kariem (turku valodā: Çanakkale Savaşları); Lielbritānijā to sauc par Dardaneļu operāciju vai Galipoli; Francijā, Austrālijā, Jaunzēlandē un Ņūfaundlendā operāciju pazīst ar nosaukumu Galipoli.
Sākums
Krievijas Impērijai, kas bija viena no Sabiedrotajiem Pirmajā pasaules karā, trūka ražotņu, kas varētu apgādāt tās armiju. Francijai un Lielbritānijai ar salīdzinoši mazāku iedzīvotāju skaitu bija diezgan spēcīga rūpniecība un tās meklēja iespēju piegādāt Krievijai nepieciešamo munīciju, lai ar Krievijas palīdzību varētu atvieglot stāvokli Rietumu frontē.
Kara laikā Sabiedrotie neatlaidīgi meklēja iespējas izveidot transporta ceļus uz Krieviju un Ķīnu. Vācijas Impērija un Austroungārija bija bloķējušas Krievijas sauszemes tirdzniecības ceļus uz Eiropu un, līdz ar to, nepastāvēja gandrīz nekādas iespējas veikt nepieciešamās piegādes Krievijai. Arī pieejamie jūras ceļi bija neizbraucami: Baltijas jūru kontrolēja vācu Ķeizariskā flote, Ohotskas jūra pārāk bieži aizsala un Melnajai jūrai varēja piekļūt tikai caur Osmaņu impērijā esošo Bosfora šaurumu. 1914. gada oktobrī, Osmaņu impērijai pievienojoties Centrālajām lielvalstīm, vairs nebija iespēju veikt piegādes uz Krieviju caur Vidusjūru.
1914. gada novembrī Francijas ministrs ieteica sākt uzbrukumu Osmaņu impērijai, bet šāds priekšlikums neguva atbalstu. Tika noraidīts arī britu jūras izlūkdienesta priekšlikums pārpirkt Osmaņu impēriju Sabiedroto pusē.
Vēlāk novembrī, Pirmais Admiralitātes lords Vinstons Čērčils nāca klajā ar savu pirmo plānu Dardaneļu ieņemšanai. Viņa priekšlikuma pamatā bija apsvērums, ka Karaliskajai flotei ir pietiekami daudz tādu kuģu, kas nav spējīgi stāties pretī Vācijas flotei Ziemeļu jūrā, bet varētu tikt izmantoti citā karadarbības laukā. Sākotnējais plāns paredzēja uzbrukt tikai ar Karaliskās flotes spēkiem.
1915. gada janvārī Lielbritānijas valdība beidzot apstiprināja uzbrukuma plānu Galipoli pussalai.
Flotes uzbrukumi
1915. gada 19. februārī tika iesākts pirmais uzbrukums Dardaneļiem, ko sāka apvienotie angļu un franču spēki, tai skaitā kuģis Queen Elizabeth, kuru sabombardēja Osmaņu impērijas artilērija.
18. martā tika sākts jauns uzbrukums, kura mērķis bija šaurākā Dardaneļu vieta, jo tur jūras platums bija tikai aptuveni 16 km. Caur Dardaneļiem centās izrauties 16 kuģi admirāļa de Robeka vadībā, bet lielāko daļu flotes iznīcināja jūras mīnas, kuras bija izlicis Osmaņu jūras mīnētājs Nusret. Briti par mīnu traleriem izmantoja vienkāršos tralerus un, kad turki sāka uz tiem šaut, tie atkāpās, atstājot mīnas. Kuģus nosūtīja bez noteikta rīkojuma un tika nogremdēti trīs kaujas kuģi: Ocean, Irresistible un Bouvet. Smagus bojājumus guva kaujas kreiseris Inflexible, kā arī franču Suffren un Gaulois.
Šādi zaudējumi sabiedrotajiem lika atteikties no jebkādiem tālākiem mēģinājumiem ieņemt jūras šaurumu tikai ar flotes palīdzību. Savukārt Osmaņu impērijas karaspēkam britu flotes sagrāve deva morālu uzmundrinājumu. Osmaņu artilēristi pēc britu kuģu atkāpšanās bija palikuši gandrīz bez munīcijas. Nav zināmi īstie atkāpšanās iemesli, jo Čērčils ieteica turpināt uzbrukumu, un tādā gadījumā, iespējams, Galipoli nebūtu kļuvis par nopietnu zaudējumu sabiedrotajiem. Toties, ja flote būtu tikusi tālāk, iespējams tā nokļūtu strupceļā, nebūdama pietiekami spēcīga lai ieņemtu Konstantinopoli, taču atpakaļceļš uz Vidusjūru būto nogriezts mīnu dēļ.
Iebrukums
Pēc flotes neveiksmīgajiem uzbrukumiem, kļuva skaidrs, ka nepieciešami sauszemes spēki turku artilērijas vājināšanai. Tad būtu iespēja mīnu meklētājiem attīrīt ceļu lielākiem kuģiem. Britu kara ministrs Lords Kičeners par Vidusjūras spēku komandieri iecēla Seru Īanu Hamiltonu, lai viņš izpildītu šo operāciju.
1915. gada sākumā Ēģiptē tika nometināti brīvprātīgie kareivji un Jaunzēlandes un Austrālijas, kur viņus apmācīja pirms došanās uz Franciju. No brīvprātīgajiem izveidoja Austrālijas un Jaunzēlandes armijas korpusu (Australian and New Zealand Army Corps, ANZAC). Komandiera rīcībā bija arī britu 29. un 10. divīzijas, Karaliskās flotes divīzija un Francijas ekspedīcijas korpuss.
Bija jāgaida aptuveni sešas nedēļas, lai sagaidītu britu spēku ierašanos no Lielbritānijas. Šis laiks bija izdevīgs Osmaņu armijai, lai sagatavotos sauszemes uzbrukumam. Ēģiptē nebija gandrīz nekāda informācijas drošība un Hamiltona spēku uzbrukuma virzieni bija plaši zināmi. Turki uzreiz papildināja savus munīcijas un citu nepieciešamo materiālu krājumus.
Strukturālisms
Par strukturālisma pamatlicējiem tiek uzskatīti šveiciešu valodnieks Ferdināns de Sosīrs, krievu valodnieks Romans Jakobsons, arī franču antropologs Klods Levī-Stross; strukturālisti spēcīgi ietekmējušies no krievu formālistiem un Prāgas lingvistiskā pulciņa darbības (abās šajās kustībās darbojies arī Romans Jakobsons), kā arī semiotikas (Čārlzs Senderss Pīrss u.c.).
The Final Riot!
The Final Riot! ir otrais oficiāls amerikāņu alternatīvā roka grupas Paramore koncertalbums, kas tika izdots kopā ar papildu DVD, kas saturēja pilnu koncerta ierakstu ar aizskatuvē uzfilmētu materiālu.
DVD tika filmēts Kongresa teātrī Čikāgā The Final Riot! koncertturnejas laikā. DVD satur arī dokumentālu filmu ar nosaukumu "40 trakošanas dienas!", kurā varēja redzēt grupas aktivitātes koncerturnejas laikā. DVD ir pieejams standarta un ierobežota formāta luksuss izdevumā, kurā iekļauts 36 lapu buklets no koncertturnejas kopā ar vēl vienu dokumentālo filmu ar nosaukumu "Vēl 40 trakošanas dienas!".
Rigoverto Urans
Rigoverto Urans Urans (es; dzimis ) ir profesionāls Kolumbijas šosejas riteņbraucējs, kurš šobrīd pārstāv UCI ProTeam komandu .
Jaunība
Uranu ar riteņbraukšanu 14 gadu vecumā iepazīstināja viņa tēvs, kuru pāris mēnešus vēlāk noslepkavoja viena no valstī esošajām paramilitārajām grupām. Rigoverto bija jāieņem viņa loma kā loterijas biļešu pārdevējam, lai palīdzētu savai ģimenei, tomēr treniņus riteņbraukšanā viņš turpināja. 16 gadu vecumā viņš kļuva par profesionāli un pārcēlās uz Medeljinu, lai pārstāvētu vietējo komandu Orgullo Paisa.
Caisse d'Epargne (2008—10)
2008. gadā viņš parakstīja līgumu ar , kuras sastāvā ierindojās otrajā vietā Volta a Catalunya un trešajā vietā Giro di Lombardia, prestižā viendienas klasikā. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs Urans piedalījās grupas braucienā, bet sacensības nepabeidza. 2009. gadā viņš finišēja piektajā vietā Tour de Romandie kopvērtējumā un piedalījās savās pirmajās Tour de France sacensībās, kur ierindojās 52. vietā. 2010. gadā viņš piedalījā Giro d'Italia un finišēja 7. vietā Tour de Suisse kopvērtējumā. Urans piedalījās arī Vuelta a España, bet, atrodoties astotajā vietā kopvērtējumā, piedzīvoja kritienu, kurš pārvilka svītru viņa cerībām par augstu vietu kopvērtējumā.
Team Sky (2011—2013)
Urans 2011. gada sezonā pievienojās . Viņš finišēja piektajā vietā Ljēža–Bastoņa–Ljēža sacensībās, un ieņēma piekto vietu kopvērtējumā Volta a Catalunya.
Tour de France Urans kļuva par Sky līderi pēc tam, kad Bredlijs Viginss 7. posmā krita un izstājās. 14. posmā viņš finišēja piektajā vietā, pārņemot labākā jaunā braucēja krekliņu un paceļoties uz 11. vietu kopvērtējumā. Urans zaudēja balto krekliņu 18. posmā, kad to pārņēma Reins Tāramē pēc slimības, un noslēgumā ierindojās 24. vietā.
2012. gada Volta a Catalunya laikā Urans guva pirmo uzvaru, pārstāvot Sky, kad ceturtajā posmā uzvarēja sešu vīru sprinta finišā, kurš bija nedaudz atrāvies no kopējās grupas. Urans nākamajā posmā finišēja otrais, bet kopvērtējumā bija piektajā vietā.
2012. gada Giro d'Italia viņš uzvarēja jaunā braucēja klasifikācijā un ierindojās septītajā vietā kopvērtējumā, esot vadošajā grupā vairumā kalnu posmu.
Viņš ieguva sudraba medaļu 2012. gada Olimpisko spēļu grupas braucienā pēc atrāviena kopā ar Aleksandru Vinokurovu 8 kilometrus līdz finišam. Aptuveni 200 metrus līdz finišam, kad vienam no viņiem uzvara bija nodrošināta, Urans neapdomīgi paskatījās atpakaļ pār kreiso plecu (Vinokurovs bija labajā pusē), lai redzētu, vai tuvojas sekotāji. Vinokurovs tobrīd uzsāka sprintu, lai apsteigtu Uranu. Urans reaģēja ar novēlošanos, jo nebija pamanījis izrāvienu.
Omega Pharma-Quick Step (2014—2015)
2015. gada septembrī Urans uzvarēja viendienas sacensībās Grand Prix Cycliste de Québec. Kopā ar komandu ieguva sudraba medaļu 2015. gada Pasaules čempionāta komandu braucienā.
Džordžs Bušs
Džordžs Bušs var būt:
Skaitļu konversija starp dažādām sistēmas bāzēm
Skaitļu konversiju (konvertēšanu) starp dažādām sistēmas bāzēm iespējams veikt ar trim dažādām metodēm: ar tiešo metodi, atņemšanas metodi un dalīšanas metodi.
Tiešā metode
Tiešo metodi ērti izmantot, lai konvertētu bināro skaitli decimālā sistēmā. Šajā metodē tiek izmantoti pozicionālās skaitīšanas sistēmas principi - katra cipara vērtību skaitlī nosaka tā pozīcija. Pieņemsim, ir dots binārais skaitlis 11001.01, kuru vajag pārvērst decimālā sistēmā, tad tiešās metodes algoritms ir sekojošs: Tātad dotajam piemēram ir šāda atbilstība: 1*24+1*23+0*22+0*21+1*20+0*2-1+1*2-2=25.2510 Līdzīgi var konvertēt arī citu sistēmu skaitļus.
Atņemšanas metode
Šo metodi ērti izmantot, lai konvertētu decimālos skaitļus binārā formā. Metodes būtība ir sekojoša - no dotā skaitļa vajag atņemt vislielāko iespējamo skaitli, ko var iegūt, kāpinot vēlamās sistēmas bāzi ar veselu kāpinātāju N. Pēc tam no starpības atkal atņem skaitli, ko iegūst, kāpinot bāzi ar pakāpi N-1 (par vienu vienību mazāku!). Atņemšana turpinās, līdz kamēr netiek iegūta starpība 0 vai arī tiek iegūta vēlamā skaitļa precizitāte. Katru reizi, kad atņemšana iespējama, rezultātā tiek rakstīts 1, un 0 - ja atņemšana nav iespējama. Piemēram apskatīsim decimālo 156,25, kuru ir jāpārvērš binārā sistēmā:
Tātad rezultāts ir šāds: 10011100,01
Dalīšanas metode
Metodes būtība - pirmajā solī konvertējamais skaitlis tiek dalīts ar jaunās sistēmas bāzi, kas izteikta vecajā sistēmā. Katrā nākamajā solī iepriekšējās dalīšanas veselais rezultāts tiek atkal dalīts ar jaunās sistēmas bāzi, līdz kamēr veselais dalījums ir 0; turklāt, katrā dalīšanā iegūtais atlikums veido skaitli jaunajā sistēmā (jāievēro, ka rezultāts šajā metodē tiek nolasīts no "lejas" uz "augšu" - t.i, pēdējās dalīšanas atlikums ir pirmais cipars konvertētā skaitlī). Piemērs - decimāla skaitļa 1230 konvertēšana oktālā sistēmā: Rezultāts 123010=23168
Reizināšanas metode
Dalīšanas metode nav piemērota daiļskaitļu pārvēršanai - šajā gadījumā jāizmanto dalīšanai pretējo darbību - reizināšanu. Metodes algoritms: pirmajā solī konvertējamais skaitlis tiek reizināts ar jaunās sistēmas bāzi, kas izteikta vecajā sistēmā. Katrā nākamajā solī iepriekšējās reizināšanas rezultāta daļveida daļa tiek pareizināta ar jaunās sistēmas bāzi., līdz kamēr daļveida daļa reizinājumam būs 0 vai arī tiks sasniegta vēlamā precizitāte (t.i., vēlamais ciparu skaits aiz komata). Katrā solī iegūtā reizinājuma veselā daļa veido jauno skaitli (atšķirībā no dalīšanas metodes, šeit rezultāts tiek nolasīts dabīgā secībā, sākot ar pirmo reizināšanu). Piemērs - decimālā skaitļa 0.140625 konversija oktālā sistēmā: Rezultāts: 0.14062510=0.118.
Dalīšanas un reizināšanas metodes apvienošana
Dalīšanas un reizināšanas metodes kombinē, kad konvertējamais skaitlis satur gan veselo daļu (kas nav 0), gan daļveida daļu (kas nav 0). Piemēram, ja ir dots decimālais skaitlis 2316.140625, tad ar dalīšanas metodi atsevišķi pārvērš veselo daļu - 2316, un atsevišķi ar reizināšanas metodi - daļu 0.140625. Tātad 2316.14062510=2316.118
Skaitļu ar bāzi 2i pārvēršana skaitlī ar bāzi 2j
Skaitļus, kuru bāzi var izteikt 2i var ļoti vienkārši pārvērst skaitlī, kura sistēmas bāze ir izsakāma kā 2j. Tas ir, šo metodi var izmantot darbā ar bināro (21), oktālo (23), heksadecimālo (24) u.tml. sistēmām. Metodes būtība ir sekojoša - Piemērs: oktāla skaitļa 477,65 konversija heksadecimālā sistēmā. Rezultāts 477.658=13F,D416
1811. gads
1811. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Viesīte (upe)
Viesīte ir Mēmeles labā krasta pieteka Aizkraukles un Jēkabpils novados. Tek lielākoties pa Taurkalnes līdzenumu.
Upi šķērso autoceļi P73, P75 un P86.
Upes gaita
Iztek no Viesītes ezera Sēlijas paugurvalnī, augštece līdz autoceļam P86 regulēta Latvijas PSR laikā. Baseinā daudz mežu (73%) un lielu purvu, palienēs pļavas. Kritums augšteces 15 km līdz Melnupītei ir 1 m/km, bet no tilta P86 līdz ietekai kritums 22 m uz 33 km.
Lejtecē upes krastos 7-9 m augstas kraujas, bet vecā literatūrā minētā senleja Viesītei nav novērojama. Ietek Mēmelē pie Krastiem.
Vēsture
Kurzemes un Zemgales hercogistes laikos Viesītes upe darbināja zāģētavas, kā arī kalpoja tranzīta preču pārvadājumiem no Daugavas pa Ziemeļsusēju, tālāk orēs līdz miestam pie ezera. Atsevišķi līkumainie posmi iztaisnoti 19. gadsimtā, 10 km posms pirms Sunītes 1930. gados. Saskaņā ar 1929. gada rīkojumu par iekšējiem ūdensceļiem baļķu pludināšana bija atļauta 6 km augšpus Sunītes ietekas, bet no Plēsas mežsarga sienami plosti.
Plato (polārstacija)
Plato (en) ir neaktīva ASV polārstacija Austrumantarktīdā. Izvietota Polārajā plato 3624 m augstumā 1020 km no tuvākās piekrastes (Licova-Holma līča) un 1170 km no Dienvidpola. Stacijas izbūve sākta 1965. gada 13. decembrī, darboties sāka 1966. gada janvārī. Stacija funkcionēja nepārtraukti līdz 1969. gada 29. janvārim, kad tā tika iekonservēta. Staciju bija paredzēts ekspluatēt divus gadus, bet darbojās tā pilnus trīs gadus.
1960. gados Plato stacija bija visnomaļākā, augstākā un aukstākā stacija kontinentā. Lai arī absolūtais temperatūras minimums ir novērots Vostokas stacijā, Plato stacijā 1968. gada jūlijā tikusi novērota zemākā mēneša vidējā temperatūra −73,2 °C.
Stacija tika izveidota no pieciem moduļiem, ko paredzētajā vietā nogādāja ar Hercules C-130 lidmašīnu. Papildus tika izbūvēti ārkārtas patvērums 300 m no galvenās ēkas, telšu nometne, noliktava, 32 m augsts meteoroloģisko novērojumu un sakaru tornis. Pie stacijas tika izbūvēts 3500 m garš sniega skrejceļš. Stacijas personāls sastāvēja no četru zinātnieku un četru jūras spēku inženiertehnisko darbinieku komandas.
Pētījumu un novērojumu programma ietvēra meteoroloģiju, radioloģiju, glacioloģiju, medicīnu, psiholoģiju.
Septiņi nāves grēki (glezna)
"Septiņi nāves grēki" ir Hieronīmam Bosam piedēvēta glezna, kas atrodas Prado muzejā Madridē. Glezna ir gleznota pēc 1500. gada (precīzs uzgleznošanas laiks nav zināms) ar eļļas krāsām uz koka paneļa, kas sākotnēji bija iecerēts kā galda virsma. Gleznu iegādājās karalis Felipe II un kopš tā laika tā atrodas Spānijā.
Taurkalne (stacija)
Taurkalne ir dzelzceļa stacija līnijā Jelgava I—Krustpils, kas atrodas Bauskas novada Valles pagastā, Taurkalnē.
Stacijas vēsture
Pasažieru satiksme stacijā pārtraukta 2000. gadā līdz ar pasažieru satiksmes pārtraukšanu visā dzelzceļa līnijā.
Lebsko ezers
Lebsko ezers (pl) ir ezers Polijas ziemeļu daļā netālu no Baltijas jūras, Pomožes vojevodistē. Pēc platības trešais lielākais ezers Polijā pēc Šņardvija un Mamrija. Piejūras lagūnu ezers. No jūras atdala 0,8—2,2 km plata un 17 km gara sauszemes josla. Uz šīs joslas atrodas līdz 56 m augstas ceļojošās kāpas. Iekļauts Sloviņas nacionālajā parkā.
Mēlenis
Par mēleņiem latviešu valodniecībā sauc līdzskaņus, kuru aktīvais artikulētājs ir mēle. Mēleņus iedala pēc pasīvās artikulācijas vietas:
Krasnodara
Krasnodara (ru) ir pilsēta Krievijas Federācijas Eiropas daļas dienvidos pie Kubaņas upes. Krasnodaras novada administratīvais centrs. Kubaņas novada vēsturiskais centrs. Kubaņas kazaku (Кубанские кaзаки) galvenais centrs.
Šodien Krasnodara ir viens no lielākajiem Krievijas ekonomiskajiem centriem. Tā ir viena no visstraujāk augošajām Krievijas pilsētām un devītā visstraujāk augošā pilsēta Eiropā. Tomēr atšķirībā no lielākās daļas lielo pilsētu, Krasnodaras ekonomika ir postindustriāla. Tā pamatā galvenokārt ir pakalpojumu nozare.
Vēsture
Pilsētas pirmsākumi meklējami pēc krievu uzvaras Krievu—turku karā 1793. gadā, kad Kubaņas upes krastā uz Osmaņu impērijai piederošās Čerkesijas robežas tika uzbūvēts Jekaterinodaras (‘Katrīnas dāvanas’) cietoksnis. 19. gadsimta 1. pusē Jekaterinodara kļuva par rosīgu kazaku pilsētu. Kopš 1888. gada pilsētā dzīvoja apmēram 45 000 cilvēku, tā bija svarīgs tirdzniecības centrs Dienvidkrievijā. 1897. gadā pilsētā tika atklāts obelisks par godu Kubaņas kazaku 200 gadus valdīšanu Jekaterinodarā.
Krievijas pilsoņu kara laikā pilsēta vairākas reizes nonāca gan balto, gan sarkano rokās. Daudzi Kubaņas kazaki atbalstīja balto kustību un cīnījās pret boļševikiem.
Otrā pasaules kara laikā Krasnodaru no 1942. gada 12. augusta līdz 1943. gada 12. februārim okupēja vācu karaspēks. Ilgstošu kauju laikā pilsētai tika nodarīti ievērojami postījumi. Pēc kara pilsēta tika rekonstruēta un uzbūvēta no jauna.
Administratīvais iedalījums
Krasnodaras pilsēta ir sadalīta 4 iekšpilsētas (administratīvajos) apriņķos, kuru pakļautībā ir 5 lauku apriņķi, kuros ietilpst 29 lauku apdzīvotas vietas.
Izglītība
Krasnodara ir nozīmīgs izglītības centrs. Pilsētā atrodas 15 ģimnāzijas, 5 liceji, 110 vispārizglītojošās un 20 specializētās skolas, kā arī 7 nevalstiskie liceji un skolas.
Pilsētā atrodas sekojošās augstākās izglītības iestādes:
Cilvēki
Krasnodarā dzimuši:
180. gads
180. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
GS
GS var būt:
1810. gads
1810. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
1942 (nozīmju atdalīšana)
1942 var būt:
Labākā dokumentālā filma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākā dokumentālā filma" jeb "Oskara" balva labākajai dokumentālajai filmai tiek pasniegta katru gadu kopš 1942. gada. No visām "Oskara" balvas nominācijām, tieši šajā parasti izceļas vislielākie strīdi un kritika, jo vairākas reizes vispārēju atzinību ieguvušas dokumentālās filmas nav pat nominētas šai balvai.
Mamrijs
Mamrijs ir ezers Polijas ziemeļaustrumos. Ezers sastāv no sešām daļām, kuras savieno šaurumi: Mamrijs, Kirsajtis, Kisajno, Dargins, Švencajtijs un Dobske. Ezerā 33 salas ar kopējo platību 213 ha; visas salas iekļautas dabas aizsargājamā teritorijā.
Anjolo Bronzino
Bronzino dzimis Florencē. Viņu adoptējis Pontormo, pie kura viņš arī apguvis glezniecību. No 1530. līdz 1533. gadam viņš bijis Umbrijas hercoga gleznotājs. Pirmo Mediči ģimenes pasūtījumu — dekorēt telpas Kozimo de' Mediči kāzām ar Toledo Eleonoru — Bronzino saņēma 1539. gadā. 1540. gadā viņš kļuva par hercoga galma gleznotāju. 1546. gadā Bronzino devās uz Romu, kur pavadīja divus gadus, šajā laikā iepazīdams Mikelandželo darbus. Pēc Romas perioda Bronzino gleznās parādījās reliģiska tematika ("Jaunavas Marijas augšāmcelšanās", 1552). Bronzino portreti tomēr tiek vērtēti augstāk par viņa reliģiskajiem darbiem. Bronzino nomira 1572. gadā Florencē.
Bronzino ietekmējies no Pontormo, Rafaēla un Mikelandželo.
Latvijas Valsts policija
Valsts policija ir militarizēta valsts pārvaldes iestāde un viena no Iekšlietu ministrijas sistēmas iestādēm. Galvenie Valsts policijas uzdevumi ir garantēt personu drošību un aizsargāt personu likumīgās intereses.
Valsts policijas darbības tiesiskais pamats ir Latvijas Republikas Satversme, likums "Par policiju" un citi normatīvie akti. Valsts policijas uzdevumi un funkcijas noteiktas likumā “Par policiju” un citos normatīvajos aktos. Kopš Valsts policijas priekšnieks ir policijas pulkvedis Armands Ruks.
Vēsture
Latvijas policijas vēsture aizsākās 1918. gada 5. decembrī, kad Latvijas Tautas padomes pieņēma Pagaidu noteikumus par iekšējās apsardzības organizēšanu, kas noteica organizācijas izveides pamatu, struktūru un tās pakļautību Miķeļa Valtera vadītajai Iekšlietu ministrijai. Kopš 2015. gada Latvijā 5. decembri atzīmē kā Policijas darbinieku dienu.
Latvijas Neatkarības karam beidzoties, uzsākās policijas struktūru praktiskā veidošana. Starpkaru Latvijā lielākā policijas struktūrvienība bija Kārtības policija ar vienībām visos Latvijas apriņķos, kā arī Liepājas, Daugavpils un Rīgas prefektūrām. 1919. gada vasarā nodibināja Rīgas prefektūras policijas skolu, kura 1927. gadā pārgāja Iekšlietu ministrijas tiešā pārziņā. 1919. gada jūnijā sāka veidoties Dzelzceļu policija, kas uzturēja kārtību un sabiedrisko drošību dzelzceļa teritorijā. Līdztekus veidojās arī Kriminālās un Politiskās policijas pārvaldes. Atbilstoši likumam par Centrālo kriminālpoliciju, abas pārvaldes bija iekļautas vienā Iekšlietu ministrijas departamentā un to kompetences noteica iekšlietu ministrs. 1929. gadā Latvija kļuva par Starptautiskās policijas (Interpola) locekli.
Latvijas Republikas policiju likvidēja 1940. gadā, pēc Latvijas Republikas okupācijas un iekļaušanas PSRS. 1940. un 1941. gadā padomju režīma veiktajās represijās vairāk nekā 600 policijas darbinieku. Vajāšanām tika pakļauti arī viņu ģimenes locekļi. Jūnija deportāciju laikā tika arestēti un izsūtīti vairāk nekā 300 Latvijas Republikas policistu. Okupācijas gados kārtības uzturēšanu Latvijā veica gan vācu Kārtības policija, gan padomju milicija.
Valsts policija tika atjaunota 1991. gadā. Tā paša gada 30. aprīlī kā viena no pirmajām vienībām tika izveidots Augstākajai Padomei pakļautais 1. Policijas bataljons, kas sākotnēji nodarbojās ar stratēģiski svarīgo objektu aizsardzību (1992. gadā bataljons kļuva par Latvijas Republikas Drošības dienestu, kurš 2010. gadā tika iekļauts NBS Militārajā policijā). 1992. gada 4. novembrī Latvija atjaunoja darbību Interpolā.
Prasības pieņemšanai dienestā
Lai personu pieņemtu dienestā Valsts policijā, tai ir jāatbilst prasībām, kuras ir noteiktas „Iekšlietu ministrijas sistēmas iestāžu un Ieslodzījuma vietu pārvaldes amatpersonu ar speciālajām dienesta pakāpēm dienesta gaitas likumā".
Dienestā Valsts policijā pieņem Latvijas pilsoņus vecumā no 18 līdz 40 gadiem. Kandidātam jābūt vismaz vidējai izglītībai un jāprot latviešu valoda tādā apjomā, kāds nepieciešams profesionālo un amata pienākumu veikšanai. Kandidātu fiziskajai sagatavotībai, veselības stāvoklim un psiholoģiskajām īpašībām ir jāatbilst Ministru kabineta noteiktajām prasībām.
Dienestā Valsts policijā nepieņem personas, kuras ir tikušas atvaļinātas no dienesta Iekšlietu ministrijas sistēmā vai Ieslodzījuma vietu pārvaldē par disciplīnas pārkāpumu un tām piemērots disciplinārsods — atvaļināšana no dienesta, kuras ir sodītas par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kuras ir atzītas par rīcībnespējīgām likumā noteiktajā kārtībā.
Koronāls līdzskanis
Koronālos līdzskaņus, sauktus arī par priekšējiem mēleņiem, artikulē ar kustīgo mēles galu.
Iedalījums
Koronālie līdzskaņi pēc aktīvā runas orgāna (mēles) darbības iedala:
Pēc pasīvās artikulācijas vietas koronālos līdzskaņus iedala:
Latviešu valoda
Latviešu valodā koronāli līdzskaņi ir dentāls nazāls slēdzenis /n̪/, dentāli eksplozīvi slēdzeņi /t̪/ un /d̪/, dentāli berzeņi /s̪/ un /z̪/, alveopalatāli berzeņi /ʃ/ un /ʒ/, alveolārs vibrants /r/, alveolārs laterāls spraudzenis /l/. Pie koronālajiem pieskaitāmas arī afrikatas /t̪s/, /tʃ/, /d̪z/, /dʒ/.
Kerli
Kerli Keiva (et; dzimusi Elvā, Igaunijā) labāk pazīstama ar savu skatuves pseidonīmu Kerli, ir igauņu alternatīvā roka dziedātāja. Viņas debijas albums Love Is Dead iekļuva ASV topā Billboard 200.
2002. gadā Kerli piedalījās Baltijas valstu dziedāšanas konkursā Fizz Superstar. Taču jau pēc 2 gadiem viņa piedalījās Igaunijas atlasē Eirovīzijai. 2008. gadā Kerli tika nominēta MTV Eiropas balvai "Labākais izpildītājs no Baltijas", taču neuzvarēja šajā kategorijā.
Nikija Mināža
Onika Tanja Maraža (en; dzimusi ), plašāk pazīstama kā Nikija Mināža (Nicki Minaj), ir amerikāņu ierakstu māksliniece.
Uz ASV no dzimtās Trinidādas un Tobāgo pārcēlās piecu gadu vecumā. 2010. gada novembrī izdevusi savu debijas studijas albumu Pink Friday, kas ātri guva komerciālos panākumus, ierindojoties Billboard 200 topa pirmajā vietā un mēnesi vēlāk tiekot sertificēts ar platīna disku pēc RIAA sistēmas. Viņa kļuva par pirmo sievieti solo mākslinieci, kurai vienlaicīgi Billboard Hot 100 topā bijuši septiņi singli. Billboard vērtējumā viņa tika atzīta par 2011. gada uzlecošo zvaigzni. Mināža bija žūrijas sastāvā šova "Amerikāņu elks" divpadsmitajā sezonā.
Love Is Dead
Love Is Dead ir igauņu dziedātājas Kerli debijas studijas albums, kas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Island Records. Albuma producents ir Deivids Maurīss. Kerli albuma dziesmas rakstīja apmēram 5 gadus.
Nikija Mināža
Nikija Mināža ir ieskaņojusi tēlus animācijas filmā "Ledus laikmets 4: Kontinentu dreifs". Viņa ir saņēmusi MTV Europe Music Award, septiņas BET Awards, četras American Music Awards, divas MTV Music Awards, piecas Billboard Music Awards.
Dienviddžordžija un Dienvidsendviču Salas
Salās nav patstāvīgo iedzīvotāju, tiek uzturētas divas pētniecības stacijas: Kingedvardpointa un Bērdailenda. Valdības iestādes atrodas Stenlijā (Folklenda salas).
Minskas Arēna
Tajā notika 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle. 2010. gada nogalē halle norisinājās arī 2010. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss. novembrī arēnā notiks 2018. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss.
Go3 Sport 1
Go3 Sport 1 (no 2019. līdz 2023. gadam — TV3 Sport, no 2018. līdz 2019. gadam — TVPlay Sports, no dibināšanas līdz 2018. gadam — Viasat Sport Baltic) ir Baltijas valstīs pārraidīts sporta televīzijas kanāls, kas izveidots 2009. gada 7. janvārī, aizvietojot sporta kanālus Viasat Sport 2 un Viasat Sport 3. Kanāls pieder uzņēmumam TV3 Group. Tajā sporta sacensības tiek komentētas latviešu, lietuviešu un igauņu valodās.
Tajā tiek pārraidītas tādas sporta sacensības kā UEFA Čempionu līga, Anglijas futbola Premjerlīga, Kontinentālā hokeja līga, Eirolīga, Moto GP, IAAF Dimanta līga un citas. Līdz 2017. gadam tika pārraidītas arī Formula 1 sacensības. 2018. gada augustā kanāls Viasat Sport Baltic nomainīja nosaukumu uz TVPlay Sports. Oktobrī tika izveidots otrs kanāls — TVPlay Sports+. 2019. gada decembrī kanāli TVPlay Sports nomainīja nosaukumu uz TV3 Sport un TVPlay Sports+ uz TV3 Sport 2. 2021. gada janvārī TV3 Group sāka pārraidīt jaunu kanālu — TV3 Sport Open, paplašinot grupas sporta pārraižu klāstu. Aprīlī beidza darbību kanāls TV3 Sport 4 sakarā ar tiešraižu samazināšanu.
Saturs ir sadalīts četros kanālos: Go3 Sport 1, Go3 Sport 2, Go3 Sport 3 un Go3 Sport Open.
TV3 Group Latvijā pieder arī citi televīzijas kanāli: TV3, TV6, 3 Plus, TV3 Life, TV3 Mini, radio Star FM un TOPradio, digitālās platformas — TV3 Play, Home3, Go3, Go3 Films un portāls TV3.lv.
Medves ezers
Medves ezers ( — ‘medus ezers’) ir ezers Polijas ziemeļrietumu daļā, Rietumpomožes vojevodistē. Piektais lielākais ezers Polijā.
Ezera dibens atrodas ap 30 m zemāk par jūras līmeni. Dienvidu pusē piekraste purvaina. Ezers apgādā ar dzeramo ūdeni Ščecinu.
Ezerā dzīvo endēma sīgas pasuga — Medves sīga (Coregonus lavaretus maraena), kā arī relikti pēcleduslaikmeta vēžveidīgie. 20. gadsimta sākumā ezerā notika limnoloģijas zinātnei nozīmīgi pētījumi.
Mārtins Lorenss
Mārtins Ficgeralds Lorenss (en; dzimis Frankfurtē pie Mainas, Vācijā) ir amerikāņu aktieris, producents, komiķis un režisors. Pazistams kļuva 1990. gados, kas piedalijās seriāla Mārtins veidošanā. Filmējies tādās filmās kā "Sliktie puiši", "Briljanta policists", "Lielās mammas māja", "Sliktie puiši 2", "Nacionālā drošība", "Negantais treneris", "Lielās mammas māja 2" un "Sliktie puiši uz mūžu". Tāpat ir izdevis divus studijas albumus: Martin Lawrence Live Talkin' Shit un Funk It.
Džeksona
Džeksona (en) ir pilsēta ASV, Misisipi štata galvaspilsēta. Pēc 2000. gada datiem, lielākā štata pilsēta. 2000. gadā pilsētā dzīvoja iedzīvotāji. Pilsēta nosaukta par godu Endrū Džeksonam, ASV septītajam prezidentam.
Noziedzība
1993. gadā Džeksonā bija 12. augstākais slepkavību skaits valstī starp pilsētām, kurās dzīvo vairāk nekā iedzīvotāju, liecina FIB dati. 87 slepkavības pilsētā 1993. gadā nodrošināja Džeksonas slepkavību līmeni 41,9 uz iedzīvotāju, ziņo FIB, un uzstādīja jaunu vardarbīgāko nāves gadījumu rekordu viena gada laikā. 1994. gadā bija vairāk slepkavību (91), un rekords atkal tika pārspēts 1995. gadā ar 92 slepkavībām.
2020. gadā pilsētas slepkavību līmenis sasniedza augstāko līmeni vēsturē ar 79,69 slepkavībām uz iedzīvotāju, kopā 128 slepkavības. No lielākajām ASV pilsētām tikai Sentluisa pārspēja Džeksonas slepkavību līmeni. Slepkavību skaitam 2020. gadā bija ievērojams pieaugums pēc gadiem ilga slepkavību skaita samazināšanās 2000. gadu sākumā. Uz īpašumu vērsta noziedzība joprojām ir daudz zemāka nekā deviņdesmitajos gados, un kopējais vardarbīgo noziegumu skaits pēdējos gados nav pieaudzis tik būtiski kā slepkavības, 2020. gadā tas ir zemāks par 1994. gada maksimumu. 2021. gadā tika reģistrēts rekordliels slepkavību skaits — 155 — un 101 uz 100 000 ir viens no augstākajiem pasaulē.
Labākā dokumentālā īsfilma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākā dokumentālā īsfilma" jeb "Oskara" balva labākajai dokumentālajai īsfilmai tiek pasniegta katru gadu kopš 1941. gada.