cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mjelnirs
Mjelnira radīšana
Par Mjelnira radīšanu ir dažādi mīti, taču vispazīstamākā versija saistīta ar Loki, kurš dodas pie rūķiem, kuri dieviem radījuši brīnišķīgus priekšmetus: Odina šķēpu Gungniru, Freijas salokāmo kuģi Skidbladniru, Sivas matus. Loki ar Eitri un viņa brāli Broku sader, ka viņi nespēj uztaisīt tikpat nenovērtējamus priekšmetus kā Ivaldi dēli (ķīlā viņš liek savu galvu).
Eitri ēzē ieliek cūkas ādu un liek brālim pūst, līdz Eitri atnāks un to izņems ārā. Brokam rokā iekož muša, taču viņš turpina pūst. Atgriežas Eitri un no ēzes izņem Freira zelta mežakuili Gullinbursti. Pēc tam Eitri ēzē ieliek zeltu un atkal liek brālim pūst. Šoreiz muša Brokam iekož kaklā, turklāt vēl divreiz stiprāk, taču viņš turpina pūst. Atnācis Eitri no ēzes izņem Draupniru, Odina gredzenu. Tad Eitri ēzē ieliek dzelzi un atkal liek Brokam pūst. Šoreiz muša Brokam iekož acs plakstiņā, un viņš uz īsu brīdi pārtrauc pūst, lai mušu nosistu. Eitri no ēzes izņem Mjelniru, kura rokturis ir mazliet īsāks, nekā Eitri to bija vēlējies (dažkārt Mjelnirs attēlots arī ar saliektu rokturi).
Eitri un Broks derībās uzvar, taču Loki galvu nevar nocirst, jo derībās nav teikts, ka viņi drīkst ievainot kaklu.
Mjelnira nolaupīšana
Daudzi mīti saistīti ar Mjelnira nolaupīšanu. Vienā no tiem milzis Trims Toram Mjelniru nolaupa un pretī pieprasa dievieti Freiju. Loki ierosina pārģērbt Toru par Freiju, lai viņš tādā izskatā dotos pie Trima. Mielastā par godu kāzām Trims dodas pie līgavas un ieliek viņai Mjelniru klēpī; šajā brīdī Tors norauj masku un milzi nogalina.
2. Ventspils kājnieku pulks
2. Ventspils kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 1. Kurzemes kājnieku divīzijas vienība (1919—1940)
Teollisuuden Voima
Teollisuuden Voima Oyj jeb TVO ir Somijas elektroapgādes uzņēmums, kas apkalpo Olkiluoto atomelektrostaciju. Dibināts 1969. gadā. Galvenais birojs atrodas Eurajoki.
2. Ventspils kājnieku pulks
Izveide
Pulks saformēts 1919. gada 8. augustā no II Cēsu bataljona, IV Rīgas bataljona un VIII Piebalgas bataljona.
Teollisuuden Voima
TVO pieder arī daļas Somijas lielākajā ar oglēm kurināmajā elektrostacijā Meri-Pori un viena 1 MW vēja elektrostacija Olkiluoto salā.
Īpašnieki
TVO īpašnieki ir Pohjolan Voima Oy (58,5 % akciju), Fortum Oyj meitas uzņēmums Fortum Power and Heat Oy (25,8 %), Helsingin Energia meitas uzņēmums Oy Mankala Ab (8,1 %), EPV Energia Oy (6,5 %), Kemira Oyj (1,0 %) un Karhu Voima Oy (0,1 %), kas darbojas E.ON grupā. Pohjolan Voima īpašnieki ir kokapstrādes uzņēmumi UPM un Stora Enso, reģionālie elektroapgādes uzņēmumi Kymppivoima, Etelä-Pohjanmaan Voima un pensiju apdrošināšanas uzņēmums Ilmarinen. Pohjolan Voima dalība Olkiluoto-3 ir 60,2 %.
Elektroenerģija īpašniekiem tiek piegādāta pēc Mankalas principa, pārdodot elektrību par pašizmaksu proporcionāli akciju daļai.
Vēsture
Teollisuuden Voima 1969. gada 23. janvārī dibināja 16 rūpniecības un enerģētikas uzņēmumi, kas apkalpotu Somijas pirmo atomelektrostaciju. 1972. gadā par AEC būvētāju tika izvēlēts Zviedrijas ASEA-Atom. Pirmā energobloka Olkiluoto 1 celtniecība sākās 1974. gadā, un 1978. gadā sākta elektrības ražošana. Olkiluoto 2 celtniecība sākta 1975. gadā, un tas tika pieslēgts valsts energotīklam 1980. gadā.
Trešo energobloku Olkiluoto 3 Francijas un Vācijas kopuzņēmums Areva NP sāka celt 2005. gada decembrī un to pabeigt bija paredzēts 2009. gadā. Projekta realizācijas gaitā dažādu problēmu dēļ tā pabeigšanas datums vairākkārt tika pārcelts. 2018. gadā bija plānots, ka Olkiluoto 3 elektrību sāks ražot ne agrāk par 2019. gada septembri. Reaktors beidzot tika iedarbināts 2021. gada 21. decembrī, un elektroenerģijas ražošana sākās 2022. gada 12. martā. Paredzams, ka regulāra ražošana sāksies 2022. gada jūlijā.
2010. gadā Somijas parlaments atbalstīja Teollisuuden Voima priekšlikumu būvēt Olkiluoto ceturto energobloku. 2014. gada septembrī, aizkavējoties Olkiluoto trešā energobloka celtniecībai, Somijas valdība atcēla plānu būvēt ceturto energobloku.
2. Ventspils kājnieku pulks
Piedalīšanās cīņās
Pulka 10. rota 1919. gada 30. oktobrī tika nosūtīta 3. Jelgavas kājnieku pulka rīcībā cīņām pret Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas vienībām Sēlijā. 1919. gada 31. oktobrī kaujā pie Daudzevas krita leitnants Andrejs Lapiņš.
Kopā ar Baltijas landesvēru pulka karavīriem 1920. gada 21. janvārī piedalījās Rēzeknes un Ludzas atbrīvošanā. Brīvības cīņās krita 75 karavīri, bez vēsts pazuda 20 pulka karavīri. No 1920. gada septembra atradās Liepājas Kara ostā.
Devīze
“Visu priekš Latvijas.”
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 94 pulka karavīriem.
Liepājas ezers
Liepājas ezers ir liels ezers Liepājas pilsētā un Dienvidkurzemes novadā.
Lagūnas tipa ezers, no jūras atdala vairākus kilometrus plats smilšu bārs. Spēcīga eitrofikācija, aizaugošs, plaši niedru masīvi, jo īpaši dienvidu daļā. Iepretī Liepājai plašs ūdens klajums. Ap 15 salu ar kopējo platību — 36 ha. Krasta līnijas garums — 44,6 km. Ezera gultni pārsvarā klāj dūņas, 0,4—1 m biezs slānis. Krasti zemi. 10 sugu zivis. Galvenās pietekas: Bārta, Ālande, Otaņķe.
1697.—1703. gadā izrakts kanāls, kas savieno ezeru ar jūru, jo dabīgā ezera notece tiek pieskalota ar smiltīm. Tā kā Liepājas pilsētas teritorijā gruntsūdens slāņos notikusi jūras sālsūdens intrūzija, pilsētas ūdensņemšanas vietas izbūvētas tālāk iekšzemē, tai skaitā Liepājas ezera otrā krastā. Šīs ūdensņemšanas vietas ar pilsētu pāri ezeram savieno ūdensvads. Laivu bāze atrodas dienvidos no Liepājas, "Reiņos". Ezerā notiek niedru pļaušana. Ezera dienvidu daļā ir izveidots liegums. Putniem nozīmīga vieta.
Liepājas ezers un tās piekrastes pļavas ir dabas liegums un kopš 2004. gada Natura 2000 teritorija.
Nāglfars
Nāglfars skandināvu mitoloģijā ir kuģis, kas darināts no mirušo nagiem. Ragnaroka laikā Nāglfaru no zemes atbrīvos plūdi, un tajā uz kaujaslauku Vigridu dosies jotuni (saskaņā ar Poētisko Edu Loki vadībā, saskaņā ar Jaunāko Edu — milža Hrima vadībā).
Jaunākajā Edā Snorre Sturlusons mudina neapglabāt mirušos ar neapgrieztiem nagiem, lai kuģis nekļūtu vēl lielāks.
Nigeriasat-X
NigeriaSat-X, zināms arī kā NX, ir Nigērijas Zemes novērošanas pavadonis, kas palaists 2011. gadā. Tas ir arī vides avāriju novērošanas pavadoņu sistēmas DMC sastāvdaļa.
Pavadonim ir trīs kanālu multispektrālā kamera ar izšķirtspēju 22 m un uzņemamo platumu 600 km.
NigeriaSat-X izgatavošanā Apvienotās Karalistes pavadoņu ražošanas uzņēmumā Surrey Satellite Technology Ltd piedalījās 12 Nigērijas inženieri.
NigeriaSat-X tika palaists 07:12:20 UTC ar nesējraķeti Dnepr no Jasnijas raķešu palaišanas bāzes Orenburgas apgabalā Krievijā. Kopā ar to tika palaisti pavadoņi Sič-2, Nigeriasat-2, Rasat, Edusat, AprizeSat-5, AprizeSat-6 un derīgā krava BPA-2.
Malakas pussala
Malakas pussala ir pussala Āzijas dienvidaustrumos, Indoķīnas pussalas dienvidu gals. Rietumos to apskalo Andamanu jūra un Malakas šaurums, bet austrumos — Dienvidķīnas jūra un Siāmas līcis. Pussala izstiepta ziemeļu-dienvidu virzienā 1300 km garumā. Tā aizņem 190 000 km2 lielu teritoriju. Ar kontinentālo Āziju to savieno 44 km šaurs šaurums. Augstākā virsotne šeit ir 2190 m augsta. Pussalas atrodas triju valstu teritorijā — Mjanmas, Taizemes un Malaizijas. Pussalas galējais dienvidu punkts Piai rags vienlaicīgi ir arī Āzijas kontinentālās daļas galējais dienvidu punkts.
Mach's DIR selbst
"Mach's DIR selbst!" ir vācu rokgrupas Silbermond debijas singls no studijas albuma Verschwende Deine Zeit. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Modul. Dziesma tapa sadarbībā ar grupas Kiss dalībnieku Polu Stenliju.
Enfīldas stadions
Enfīldas stadions ir futbola stadions Einfīldas apgabalā, Liverpūlē, Anglijā. Stadionu uzcēla 1884. gadā un sākotnēji tas bija Everton mājas spēļu stadions. Klubs tur aizvadīja spēles līdz 1892. gadam, kad to pameta pēc nomas strīda. Kopš tā laika stadions ir kluba "Liverpool" mājvieta, kas tika izveidots tieši pēc "Everton" aiziešanas.
Stadions pašlaik sastāv no čerām tribīnēm: "Spion Kop", "Main Stand", "Centenary Stand" un "Anfield Road", veidojot kopējo ietilbību ar 45 362 sēdvietām. Stadiona apmeklētības rekords ir 61 905 skatītāju, kas tika uzstādīts spēlē starp "Liverpool" un Wolverhampton Wanderers 1952. gadā. Šis rekords tika uzstādīts pirms stadions tika pārveidots 1994. gadā; pārmaiņas, kas bija rezultāts Teilora atskaitei, ļoti reducēta ietilpība. Ievērojamas stadiona pārmaiņas ieskaitot divas ieejas, kas tika nosauktas par godu bijušajiem "Liverpool" treneriem: Boba Paislija ieeja un Bila Šenklija ieeja. Ārpus stadiona atrodas arī Šenklija statuja. Enfīldas publiskā transporta līnijas pieder dzelzceļu un autobusu pakalpojumi, bet pietrūkst drošas stāvvietas ēkas.
Enfīldas stadions ir Eiropas futbola asociāciju savienības (UEFA) elites stadions, un ir uzņēmis vairākas augsta līmeņa starptautiskās spēles, ieskaitot Anglijas spēles. Laukums arī tika izmantots kā stadions 1996. gada Eiropas čempionātā. Agrāk tās vēsturē stadions tika izmantots citiem sporta pasākumiem, kā bokss un tenisa mačiem. Šis rekords tika uzstādīts pirms
Ir plānots Enfīldas stadionu aizvietot ar jaunu 60 000 ietilpīgu "Stanley Park" stadionu. Jaunā stadiona atklāšana ir ieplānota 2011. gadā, bet ekonomiskā krīze un domstarpības starp kluba amerikāņu līdzīpašnieku rada šaubas.
Salaspils novads
Pašreizējo novada teritoriju veido ne tikai kādreizējā Salaspils pagasta zemes, bet arī daļa no kaimiņu pagastu — Stopiņu, Ropažu, Katlakalna, Ikšķiles un Doles — teritorijām.
Daba
Salaspils novads atrodas Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā, neliela daļa austrumos ietilpst Madlienas nolaidenumā. No derīgajiem izrakteņiem nozīmīgs ģipšakmens (novads gandrīz viss atrodas ģipšakmens izplatības areālā), DA daļā dolomīts, kuru jau kopš viduslaikiem lieto celtniecībā, arī grants, saldūdens kaļķi un kūdra. Ģeoloģiski novadā dominē augšdevona Franas stāva nogulumi. Augsnes galvenokārt tipiski podzolētās un illuviālās humusa podzolētās. Aizsargājamā teritorija Doles salas dabas parks, Salaspilī atrodas Nacionālais botāniskais dārzs.
Vidējā temperatūra: -5 — 5,5 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 700—750 mm gadā ar maksimumu austrumos.
Lielākā daļa teritorijas atrodas Daugavas labajā krastā, bet novadā ietilpst arī Doles sala. Pēc Rīgas HES uzbūvēšanas Daugavā pie Salaspils izveidota Rīgas HES ūdenskrātuve. Novada ziemeļos un austrumos plūst Mazā Jugla ar pieteku Pīļupi. Lielu ezeru nav, lielākie — Getliņu ezeri blakus Getliņu purvam.
Vēsture
Novads bija apdzīvots jau 9. gadu tūkstotī pirms mūsu ēras. 12. gadsimta beigās Daugavas sala Holma (la; de, vēlākā Mārtiņsala) bija ievērojams Daugavas lībiešu centrs. 1186. gadā bīskaps Meinards salā uzcēla mūra pili un baznīcu, kur norisinājās vietējo lībiešu kristīšana un vēlāk sala tika nodēvēta par Baznīcas salu (Kirchholm). 1255. gadā pils nonāca Rīgas arhibīskapa īpašumā, bet 1298. gadā tā stipri cieta arhibīskapa un Livonijas ordeņa savstarpējās cīņās. 14. gadsimta otrajā pusē Daugavas krastā iepretī Baznīcas salai tika uzcelta jauna Livonijas ordeņa pils.
Double
Double basketbolā ir vienas spēles laikā kādā no pieciem (punkti, atlēkušās bumbas, rezultatīvas piespēles, pārtvertas bumbas, bloki) statistikas rādītājiem uzstādīts divciparu rezultāts. Parasti vienā spēlē vairāk nekā 10 punktus gūst vairāki spēlētāji, tāpēc tiek īpaši atzīmēti spēlētāji, kas sasnieguši divciparu rādītājus vismaz divās statistikas kategorijās.
Double-double ir divās statistikas kategorijās sasniegti divciparu rādītāji, visbiežāk tas tiek sasniegts ar punktiem un atlēkušajām bumbām vai arī punktiem un rezultatīvajām piespēlēm. NBA līderis (skaitot kopš 1985.—1986. gada sezonas) gūto double-double skaita ziņā ar punktiem un atlēkušajām bumbām ir Karls Melons (811), savukārt ar punktiem un rezultatīvajām piespēlēm — Džons Stoktons (709). Triple-double ir trijās statistikas kategorijās sasniegti divciparu rādītāji, visbiežāk tas tiek sasniegts ar punktiem, atlēkušajām bumbām un rezultatīvajām piespēlēm. Quadruple-double ir četrās statistikas kategorijās sasniegti divciparu rādītāji, Nacionālās basketbola asociācijas vēsturē tas ir noticis četras reizes. Quintuple-double ir visas piecās statistikas kategorijās sasniegti divciparu rādītāji, koledžu un profesionālajā basketbolā tas nav sasniegts. Līdzīgs sasniegums ir spēlē gūts five-by-five, ko sasniedz ar vismaz 5 gūtiem punktiem, 5 atlēkušajām bumbām, 5 rezultatīvām piespēlēm, 5 pārtvertām bumbām un 5 blokiem vienā spēlē.
Salaspils novads
Vēsture
1561. gadā, sabrūkot Livonijas ordeņa valstij, Salaspili iekļāva Polijas—Lietuvas valsts sastāvā esošajā Pārdaugavas hercogistē. 1577. gadā Livonijas kara laikā pils tika uzspridzināta. Pēc tam pils vairs netika atjaunota.
1605. gada 27. septembrī pie Salaspils skaitā daudz mazāks Lietuvas lielkņazistes un Kurzemes un Zemgales hercogistes karaspēks J. K. Hodkeviča vadībā sakāva 14 000 vīru lielo zviedru armiju ("Salaspils kauja"). Zviedru karalis Kārlis IX esot tik tikko izglābies.
1935. gadā Rīgas apriņķa Salaspils pagasta platība bija 67 km² un tajā dzīvoja 1091 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Salaspils un Saulkalnes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā dažādi, savstarpēji nesaistīti padomju resori uzsāka nozīmīgu rūpniecības uzņēmumu, iestāžu un dzīvojamo rajonu strauju celtniecību Salaspilī. Salaspils izauga par pilsētu ar vairākiem atdalītiem mikrorajoniem (HES ciemats, Agrofirmas ciemats, Budeskalni, Zinātņu Akadēmijas ciemats, Silava) un izveidojās par ievērojamu enerģētikas, zinātnes un lauksaimniecības centru. Rīgas rajona Salaspils ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Saulkalnes ciemu, 1954. gadā — likvidēto Rubeņkalna ciemu, 1962. gadā — Ikšķiles ciema padomju saimniecības «Budeskalni» Ikšķiles un Tīnūžu nodaļu teritorijas, 1974. gadā — daļa likvidētā Katlakalna ciema un daļa Stopiņu ciema teritorijas. 1974. gadā daļu Salaspils ciema teritorijas pievienoja Stopiņu ciemam un Rīgas pilsētai, bet 1977. gadā — Ikšķiles ciemam. Lielākā būve šajā desmitgadē bija Rīgas HES, zem kuras ūdenskrātuves 1974.—1975. gadā tika appludināta Salaspils vēsturiskā daļa. 20. gadsimta otrajā pusē Salaspilī darbojās arī pētnieciskais Salaspils kodolreaktors. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1993. gada 9. decembrī Salaspilij piešķīra pilsētas tiesības, bet Salaspils pagastu pakļāva pilsētai kā Salaspils lauku teritoriju. 2004. gadā Salaspils pilsēta ar lauku teritoriju tika reorganizēta par Salaspils novadu. 2010. gadā Salaspils lauku teritoriju pārdēvēja par Salaspils pagastu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās
Tautsaimniecība
Salaspils novada teritorijai cauri stiepjas elektrificēta dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils. Novadā ir četras dzelzceļa stacijas — Dārziņi, Dole, Salaspils, Saulkalne. Salaspils novadu šķērso arī autoceļi A6 (Rīga—Daugavpils—Krāslava), A4 un A5 (Rīgas apvedceļš), reģionālais autoceļš P5 (Ulbroka—Ogre).
Izglītība
Salaspils novada pašvaldība ir Latvijas Universitātes fonda sudraba mecenāts. Atbalsta LU kopš 2013. gada, kad tika izveidota stipendija sava novada jauniešu atbalstam, kuri uzsāk pamatstudijas kādā no Latvijas augstskolām. Izpildot kritērijus, atbalsts tiek sniegts visu pamatstudiju laiku.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (8. diena)
Airēšana
Sacīkstes sākas 9:00
Badmintons
Sacīkstes sākas 5:00
Sacīkstes sākas 13:00
Basketbols
Sacīkstes aizvadīs vīriešu komandas.
Bokss
Sacīkstes sākas 8:30
Sacīkstes sākas 14:00
Burāšana
Sacīkstes sākas 7:10
Cīņas sports
Sacīkstes sākas 4:30
Sacīkstes sākas 11:00
Daiļlēkšana
Sacensības sākas 15:00
Futbols
Sacensības aizvadīs vīriešu komandas.
Galda teniss
Spēles sākas 9:30 un 14:30
Jāšana
Sacīkstes sākas 14:15
Lauka hokejs
Spēles aizvadīs sieviešu komandas
Paukošana
Sacīkstes sākas 4:00
Sacīkstes sākas 13:00
Peldēšana
Sacīkstes sākas 5:00
Rokasbumba
Spēles aizvadīs vīriešu komandas
Svarcelšana
Sacīkstes sākas 14:00
Šaušana
Sacīkstes sākas 4:00
Vieglatlētika
Sacīkstes sākas 4:00
Sacīkstes sākas 14:00
Volejbols
Spēles aizvadīs vīriešu komandas
Pludmales volejbols
Sacīkstes sāksies 4:00 un 13:00
Reading FC
Klubam pieder rekords ar visvairāk uzvarētām spēlēm līgā no sezonas sākuma (13 uzvaras 1985.—1986. gada sezonas sākumā Trešājā divīzijā), kā arī rekords par iegūtajiem punktiem profesionālas futbola līgas sezonā (106 punkti 2005.—2006. gada Anglijas čempionāta turnīrā). Abos gadījumos Reading kļuva par savas divīzijas čempioniem.
Kopš 1998. gada komanda ir spēlējusi Madejski stadionā Redingas pilsētas nomalē. Stadions nosaukts kluba prezidenta Sera Džona Madejsi vārdā. Pirms tam komanda 102 gadus spēlēja Elm Park stadionā. Komandas iesauka ir The Royals (karaliskie), saistībā ar Redingas atrašanos Karaliskajā Bērkšīras grāfistē. Iepriekš komanda saukta arī par The Biscuitmen (biskvīta vīri), saistībā ar pilsētā esošo Huntley & Palmers biskvīta ceptuvi. Kluba logo veidots no kluba krāsām — zilas un baltas, kroņa, kurš simbolizē Berkšīras grāfistes karalisko neatkarību un Redingas ievērojamākā apskates objekta — Maivandas lauvas.
No 2011. līdz 2014. gadam klubā spēlēja Latvijas futbola izlases kapteinis Kaspars Gorkšs. 2016. gada janvārī komandai pievienojās Latvijas futbolists Deniss Rakels, kas kluba sastāvā aizvadīja 14 spēles Anglijas čempionātā, vēlāk tika izīrēts un 2018. gadā klubu atstāja.
Kamčatka
Kamčatka jeb Kamčatkas pussala ir pussala Āzijas ziemeļaustrumos, Krievijas austrumdaļā. Rietumos to apskalo Ohotskas jūra, austrumos Beringa jūra un Klusais okeāns.
Ģeogrāfija
Pussala ir izstiepta ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā 1200 km garumā. Ar kontinentālo Āziju to savieno 93 km plats šaurums. Visplatākā vieta pussalā ir 440 km. Kamčatkas pussala aizņem 472 300 km2 lielu platību.
Pussalas austrumu krasts ir stipri izrobots, ir lieli līči un pussalas. Pussalas galējais dienvidu punkts ir 50°52' D.p. Kamčatkas pussalas teritorijā ir Kamčatkas novads.
Vēsture
Pirmie kazaki Kamčatkā ieradās 1697. gadā, neilgi pēc tam Krievijas cariste anektēja pussalu, vietējie iedzīvotāji korjaki, itelmeni, čukči un aleuti pakāpeniski tika iznīcināti. Vituss Berings vadīja divas ekspedīcijas uz Kamčatku no 1725. līdz 1730. gadam un no 1733. līdz 1743. gadam. 1740. gadā tika nodibināta Kamčatkas Petropavlovska.
1730.-1750. gados Čukotkā un Kamčatkā notika nepārtrauktas militāras sadursmes, kurās vairākkārti tika ieņemti krievu un iezemiešu forti. Čukču militāro panākumu iespaidā korjaki un jukagiri uz laiku atteicās no Krievijas pavalstniecības un pieslējās čukčiem.
Tosmares ezers
Tosmares ezers ir ezers Liepājas pilsētas ziemeļu daļā un Dienvidkurzemes novada Medzes pagasts.
Lagūnas tipa ezers, aizaugošs. Gultne smilšaina, granšaina, vietām arī dūņaina. Krasti zemi, pats ezers grūti saskatāms, grūti pieejams. Agrāk ezers bijis lielāks, piemēram 1972. gadā tā platība bija 4,05 km². Ūdens līmenis regulēts 1950. un 1960. gados. Izveidots kanāls, kas savieno ar Ālandes upi, uz kanāla slūžas. Tosmares dabas liegums (1999). 5 sugu zivis. Putniem nozīmīga vieta.
Viena sala starp Cietokšņa kanālu un pašu ezeru.
PSRS sieviešu basketbola izlase
PSRS sieviešu basketbola izlase bija nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāvēja PSRS tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Eiropas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pēc PSRS izjukšanas no PSRS izlases izveidojās daudzas nacionālās bijušo PSRS pavalstu izlases. PSRS izlase divas reizes uzvarēja Olimpiskajās spēlēs, 6 reizes — Pasaules čempionātā un 20 reizes — Eiropas čempionātā.
Jaunās izlases
Šeit uzskatītas valstis, kurām izveidojās sava nacionālā sieviešu basketbola izlase pēc PSRS sabrukšanas.
Durbes ezers
Durbes ezers ir senlejas sprostezers Dienvidkurzemes novadā. Ezera ūdens līmenis krities pēc Durbes upes regulēšanas 1929.—1930. gados un 1961.-1964. gados. Dzidrs ūdens, taču ezers eitrofs, aizaugošs. Gultni klāj dūņu slānis, 0,5—2,5 m biezs. Krasti vietām stāvi, ezers pieejams. Ezera ziemeļaustrumu daļa iekļauta dabas liegumā "Durbes ezera pļavas" (2004). 12 sugu zivis.
Krastā ainaviskais Līgutu parks ar dižozoliem, Līgutu pils.
Sautaisa
Sautaisa (en) bija viena no Sadraudzības Transantarktiskās ekspedīcijas atbalsta stacijām Antarktīdā. Izvietota uz Polārā plato dienvidos no Rikoveri glečera, pa kuru ekspedīcijai bija paredzēts pacelties uz plato no Filhnera šelfa ledāja, 480 km no Šekltonas bāzes un ap 560 km no Dienvidpola. Izveidota 1957. gada 4. februārī ar aviācijas palīdzību, veicot 12 reisus ar Otter lidaparātu. Sautaisas bāzē tika nogādāti nepieciešamie degvielas un provīzijas krājumi ekspedīcijas turpināšanai uz Dienvidpolu. 1957. gada ziemā Sautaisā pārziemoja 3 cilvēku komanda. Bāze slēgta 1958. gada 4. janvārī.
Brantupīte (Daugavas pieteka)
Brantupīte ir Daugavas kreisā pieteka Ogres novadā. Sākas dienvidos no Kausu purva. Tek uz ziemeļiem pa mežainu apvidu uzņemot Kausu purva ūdeņus. Gultne visā garumā regulēta. Ietek Daugavā pretī Pārogrei. Nav vārdā nosauktu pieteku. Upi šķērso autoceļš P85.
Tāšu ezers
Tāšu ezers (arī Tāšezers) ir ezers Dienvidkurzemes novada Medzes pagastā.
Eitrofs, stipri aizaudzis. Gultni klāj 2—2,5 m biezs dūņu slānis. Krasti zemi, purvaini. Izteka Ālande regulēta 1930.—1933. gados. Iekļauts dabas liegumā — putniem nozīmīga vieta. 5 sugu zivis.
3. Jelgavas kājnieku pulks
3. Jelgavas kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 1. Kurzemes kājnieku divīzijas vienība (1919—1940).
Izveide
1919. gada 16. augustā tika saformēts jauns Latvijas armijas pulks, kurā tika iekļauti 3. atsevišķais (Studentu) bataljons, Bauskas atsevišķais bataljons un Augškurzemes partizānu pulks.
To nosauca par 3. Jelgavas kājnieku pulku, bet sākotnējam Jelgavas kājnieku pulkam pievienoja Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljonu un 25. augustā pārdēvēja par 7. Siguldas kājnieku pulku.
Devīze
“Mēs iesim tur, kur tēvu zeme sauks.”
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 56 pulka karavīriem.
Taimira
Taimiru (ru) vai Taimiras pussala (Таймы́рский полуо́стров) ir pussala Āzijas galējos ziemeļos. Administratīvi ietilpst Krievijas Federācijas Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajona sastāvā.
Taimiras pussala aptver aptuveni 400 000 km2 lielu platību, kuru galvenokārt apskalo Ziemeļu Ledus okeāns un tam piederošās jūras. Pussalas centrālajā daļā atrodas Birrangas kalnu grēda, kuras kopējais augstums sasniedz no 500 līdz 1150 metrus. Savukārt uz ziemeļiem un dienvidiem no Birrangas kalniem lielākoties stiepjas tundras pārklāti līdzenumi. Par pussalas dienvidu robežu tiek uzskatīta Putoranas plato ziemeļu nogāze.
Ģeogrāfija
Taimiras pussala atrodas Krievijas Federācijai piederošajā Sibīrijas ziemeļu centrālajā daļā arktiskajā un subarktiskajā klimata joslā, kuru no rietumu puses apskalo Karas jūra un Jeņisejas līcis, bet no austrumiem — Laptevu jūra un Hatangas līcis. Uz ziemeļiem no pussalas atrodas Viļkicka šaurums, kas tās teritoriju atdala no Severnaja Zemļas arhipelāga.
Pussalas pašā ziemeļu galā atrodas Čeļuskina rags, kas ir Āzijas kontinentālās daļas galējais ziemeļu punkts. Savukārt pussalas centrālajā daļā galvenokārt atrodas Birrangas kalni un Taimiras ezers, iekams pārējo teritoriju klāj arktiskā tundra.
Kopumā pussalas teritorijā var sastapt dažādas ekosistēmas — kalnu grēdas, tundru, taigu, kā arī dažādas upes un ezerus, kur Taimiras centrālajā daļā atrodas vairāk kā 25 000 ezeru, kas sevī ietver vienas no lielākajām Krievijas saldūdens rezervēm Sibīrijā.
Klimats
Taimiras pussala atrodas arktiskajā un subarktiskajā klimata zonā, kas nosaka to, ka tas šeit ir bargs. Taimirai ir raksturīga ilga un gara, auksta ziema ar temperatūru līdz -60 °C un īsa, vēsa vasara. Gandrīz vienmēr pūš stiprs vējš. Gada vidējā temperatūra ir ap -13 °C, janvārī tā ir -27, bet jūlijā +10 °C. Dudinkā šīs temperatūras ir atbilstoši -10,1, -28,5, +13,2 °C, bet Hatangā - -13,2, -38, +13,1 °C. Visvairāk nokrišņu izkrīt vasarā. Vasarā ir ziemeļu vējš, ziemā dienvidu. Taimiras pussalā beidz savu dzīvi daudzi Atlantijas okeāna cikloni, tāpēc šo reģionu bieži sauc par ciklonu kapsētu.
Iedzīvotāji
Pussalas iedzīvotāji galvenokārt ir krievi un ņenci, kā arī dolgani un nganasani, kas ir pussalas aborigēnie iedzīvotāji un kuriem šeit ir galvenais apdzīvotības areāls. Kopējais pussalas iedzīvotāju skaits ir ap 10 000. Lielākās apdzīvotās vietas ir Diksona ziemeļrietumos, Voroncova rietumos pie Jeņisejas līča, Karaula, Ustjporta, Baikalovska, Munguja Jeņisejas krastā, Ustjavama Pjasinas baseinā un Voločanka, Katirika, Heta, Kresti, Hatanga Hatangas upes krastos pussalas dienvidaustrumos. Pussalas piekrastē darbojas vairākas polārstacijas — Misčeļuskina, Sterļegova, Kolba, Sopočnaja Karga, Andreja, Buhta Prončiščevoja, Villembarenca u.c.
Džordžs R. R. Mārtins
Džordžs Reimonds Ričards Mārtins (en; dzimis Džordžs Reimonds Mārtins (George Raymond Martin) ) ir amerikāņu rakstnieks, scenārists un televīzijas producents.
Raksta romānus un īsos stāstus fantāzijas, šausmu un zinātniskās fantastikas žanrā. Vislabāk pazīstams ar fantāzijas grāmatu sēriju "Dziesma par ledu un uguni", pēc kuras veidots televīzijas seriāls "Troņu spēle". Mārtins ir arī seriāla izpildproducents, tāpat katru sezonu sarakstījis scenāriju kādai no desmit sērijām. Par šo seriālu (kopā ar citiem seriāla producentiem) saņēmis četras Emmy balvas. Ir sarakstījis scenāriju vairākām "Krēslas zona" (The Twilight Zone), "Skaistule un briesmonis" (Beauty and the Beast) un citu seriālu sērijām. Par grāmatām ir saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā vairākas Hugo balvas.
2005. gadā Levs Grosmans no žurnāla Time nosauca Mārtinu par "amerikāņu Tolkīnu". Žurnāls Time iekļāva viņu savā 2011. gada ietekmīgāko cilvēku sarakstā.
Šabtajs Kalmanovičs
Šabtajs fon Kalmanovičs (lt, dzimis Kauņā, Lietuvā, miris  Maskavā, Krievijā) bija ebreju izcelsmes PSRS VDK aģents, Krievijas uzņēmējs, basketbola patrons un funkcionārs. Precējies ar bijušo Krievijas sieviešu basketbola izlases kapteini Annu Arhipovu. Krievijā bijis pazīstams kā daudzu slavenību, piemēram, Maikla Džeksona, Lizas Minelli, koncertu sponsors.
Biogrāfija
Š. Kalmanovičs piedzima Kauņā, Lietuvas PSR, 1949. gadā. 1971. gadā pabeidza Kauņas Politehnisko institūtu. Tajā pašā gadā kopā ar savu ģimeni emigrēja uz Izraēlu, kur pabeidza Jeruzalemes universitāti, vēl ir ieguvis inženieru diplomu. 1988. gadā tika apcietināts un notiesāts uz septiņiem gadiem ieslodzījumā par spiegošanu PSRS labā, taču izcietis tikai 5 gadus no piespriestā soda veselības problēmu dēļ. Saskaņā ar apsūdzības datiem Š. Kalmanovičs piegādāja informāciju PSRS vairāk nekā 17 gadus. Viņš bija aktīvs Izraēlas darba partijas loceklis, strādāja valdības preses dienestā. Pirms apcietināšanas viņš dzīvoja un strādāja Āfrikā, kur bija Izraēlas pārstāvis.
Pēc tam pārcēlās uz dzīvi Krievijas Federācijā, bija izcili veiksmīgs basketbola patrons un funkcionārs. Ģenerālmenedžera amatā kopā ar dažādiem klubiem 5 reizes uzvarēja Eirolīgā — 1999. gadā vīriešu basketbola klubam Kauņas "Žalgiris", 2003. gadā Krievijas sieviešu basketbola klubam Jekaterinburgas UMGK, no 2007. līdz 2009. gadam 3 reizes Krievijas vīriešu basketbola klubam Maskavas apgabala "Spartak". Pēc panākuma ar "Žalgiris" Lietuvas prezidents viņam piešķīra dižciltīgā titulu un kopš tā laika viņa uzvārds tika papildināts ar fon. Kopš 2008. gada viņš bija arī Krievijas sieviešu basketbola izlases ģenerālmenedžeris. Š. Kalmanovičs bija vienīgais basketbola klubu īpašnieks, kas Eirolīgā bija spējis uzvarēt gan ar sieviešu, gan ar vīriešu komandām. Bija ievērojams kolekcionārs, kura īpašumā bija viena no ievērojamākām Latvijas porcelāna kolekcijām, kuras daļa tika izmantota, izdodot katologu "Riga Art Ceramics" 2009. gadā.
atentātā Šabtaju Kalmanoviču nošāva. Šāvēji Kalmanoviča Mercedes automašīnas virzienā raidīja 10 automāta šāvienus, no gūtajiem ievainojumiem Kalmanovičs notikumā vietā mira, bet viņa šoferis ar smagiem ievainojumiem tika ievietots slimnīcā. Par nozieguma galveno versiju tika uzskatīta pasūtījuma slepkavība, kas bija vērsta pret Kalmanoviču kā basketbola kluba vadītāju.
Džeimija Lī Kērtisa
Džeimija Lī Kērtisa (en, dzimusi Santamonikā, Kalifornijā, ASV) ir amerikāņu aktrise.
Septiņas reizes tikusi nominēta Zelta globusa balvai, no kurām divas reizes šo balvu ieguva par lomu TV seriālā Anything But Love (1989) un lomu filmā "Patiesie meli" (True Lies, 1994). Ieguvusi BAFTA kino balvu par otrā plāna lomu filmā "Mainīties vietām" (Trading Places, 1983), kā arī vēlreiz nominēta par galveno lomu filmā "Zivtiņa vārdā Vanda" (A Fish Called Wanda, 1988). Par lomu filmā "Viss visur vienlaikus" (2022) saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".
Piedalījusies arī tādās pazīstamās filmās, kā "Helovīns" (1978), "Zilais tērauds" (Blue Steel, 1990), My Girl (1991), "Mūžīgi jauns" (Forever Young, 1992), "Panamas drēbnieks" (The Tailor of Panama, 2001), "Dīvainā piektdiena" (2003), Beverly Hills Chihuahua (2008), You Again (2010), Veronica Mars (2014), Halloween (2018), "Uz nažiem" (2019) un "Viss visur vienlaikus" (2022).
1998. gadā viņai piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā. 2021. gadā 78. Venēcijas kinofestivālā apbalvota ar Zelta lauvas goda balvu par mūža ieguldījumu.
1317. gads
1317. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Papes ezers
Papes ezers ir lagūnas tipa ezers Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā. Tas atrodas Piejūras zemienē, mazāk kā viena kilometra attālumā no Baltijas jūras. Ezera rietumu krastā atrodas Pape.
Papes ezers ir aizaugošs, lielāko daļu tā virsmas klāj plašas niedru audzes. 1834. gadā izrakts Papes kanāls, kas savieno ezeru ar jūru. Uz šī kanāla ezera līmeņa regulēšanai izbūvētas slūžas, kas vairākkārt pārbūvētas. Dūņaina gultne, zemi krasti. Sastopamas sešu sugu zivis. Krasta līnijas garums — 40,4 km.
Ezera raksturojums
Ezers atrodas 6 km uz rietumiem no Rucavas, Papes zemienē, ar vidējo ūdens līmeni +0,1 m absolūtajās atzīmēs virs Baltijas jūras līmeņa. No Baltijas jūras to atdala 1—2 km plata kāpu josla ar augstumu 4—7 m virs jūras līmeņa. Tas ir publiskais ezers.
Ezera kopējā izdalītā platība ir 3728 ha, spoguļlaukums ir 1205 ha. Ezera garums 8,3 km, ezera vidējais platums 2,8 km, krasta līnijas garums 40,4 km. Ezers ir ļoti sekls, vidējais dziļums 0,5 m, lielākais dziļums ap 2 m (pēc citiem datiem 1,1 m). Dziļākās ezera vietas ir ezera austrumu daļā pret Kalnišķiem un Brušvītiem. Vēl ezera dziļums, lielāks par 1 m, ir pie Līgupes ietekas. Ezera dibens pārsvarā līdzens, ar līdz 5 m biezu dūņu slāni.
Ilgstoši pūšot rietumu vējiem, ievērojama ietekme ezera ūdens apmaiņā ir jūras ūdeņiem, kas Baltijas jūrā nav ļoti sāļi, tomēr, regulāri ieplūstot ezerā, veido īpatnējo lagūnas tipa ezeriem raksturīgo bioloģisko daudzveidību.
Caurtekošs ezers, lai gan pēc Līgupes — Paurupes apvadkanāla izveidošanas no 1966. gada līdz 90. gadu vidum tika mākslīgi samazināta notece caur ezeru un līdz ar to ūdens apmaiņa ezerā. Kopējais ezera aizaugums ap 90%, virsūdens aizaugums ap 80%. Aizaugumu veido galvenokārt niedres, meldri, grīšļi, lēpes, glīvenes.
Ezera krasti pārsvarā zemi, smilšaini, rietumu un ziemeļrietumu krastā kūdraini, austrumu un dienvidrietumu malā smilšaini, bet ziemeļu galā akmeņaini. Apkārtne līdzena, uz dienvidiem un rietumiem arī tālāk zema, purvaina.
Ezera kopējais tilpums pie spoguļlaukuma 1205 ha ir 6,02 milj. m³, lietderīgais tilpums 0,1 milj. m³.
Ūdensaugu flora
Papes ezera ūdensaugu flora ir samērā nabadzīga. Izplatītākās ūdensaugu sugas ir ķemmveida glīvene Potamogeton pectinatus, baltā ūdensroze un sniegbaltā ūdensroze Nymphaea alba, N. candida. Bagātīgas audzes te veido dižā aslape Cladium mariscus.
Papes ezerā, tāpat kā Liepājas ezerā, lielas audzes veido sūna — parastā dižsirpe Scorpidium scorpioides.
6. Rīgas kājnieku pulks
6. Rīgas kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 2. Vidzemes kājnieku divīzijas vienība (1919—1940).
Izveide
Pulks saformēts 1919. gada 27. jūlijā no Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljona un Austrumu frontes rezerves bataljona kā 4. Siguldas kājnieku pulks, no 5. augusta nosaukums — 6. Rīgas kājnieku pulks.
Piedalīšanās cīņās
Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu un Latgales atbrīvošanā. Brīvības cīņās krita 74, ievainoti 434 pulka karavīri.
No 1920. gada oktobra dislocēts Rīgā.
Devīze
"Labāk savu galvu devu, nekā savu tēvu zemi."
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 117 pulka karavīriem.
Nurmižu muiža
Nurmižu muiža (Nurmis) atrodas Siguldas novada Siguldas pagasta Nurmižos starp Siguldu un Līgatni. 1920. gadu sākumā muižā tika ierīkota lauksaimniecības skola. 1944. gadā karadarbībā muižas kungu māja tika nopostīta un pēc kara pamazām tika nojaukta.
Vēsture
1755. gadā Nurmižu muiža nonāca Georga fon Duntena īpašumā. Nurmižu muižas kungu māja celta 1795. gadā, aizvietojot novecojošo koka mitekli, kas sen vairs neatbilda muižnieku prasībām. Nurmižu muiža piederēja Duntenu dzimtai. Dunteniem piederēja arī Sējas, Grāves un Dūjas muiža, kā arī īpašumi Igaunijā. Tā bija viena no 18. gadsimta modernākajām Vidzemes celtnēm. Centrālā būve, kas caur zemiem pusloka korpusiem savienoti ar nelieliem divstāvu paviljoniem aizgūti no romiešu villu paraugiem. Sākumā dzīvošanai piemērota bija tikai muižas centrālā daļa, bet dzīvojamo telpu trūkums spieda pielāgot dzīvošanai arī sānu korpusus.
Līdz mūsdienām ir saglabājies Bīriņu mājskolotāja Vilhelma Krauzes apraksts, kurā ar sajūsmu aprakstīta jaunā kungu māja. Arī citi ceļotāji savos aprakstos ar sajūsmu pieminējuši Nurmižu muižu un tās skaisto parku. Johans Kristofs Broce 1796. gadā savā zīmējumā ilustrējis Nurmižu muižu. Šajā laikā vēl stādījumi ap muižu bija nelieli. Nurmižu muižas jaunie staļļi ir viena no senākajām Latvijas ampīra celtnēm.
Tika uzcelta arī oranžērija (skaista klasicisma celtne), kuras celtniecībā izmantots dabīgais šūnakmens.
Georgs Veinfolds fon Duntens mira 1845. gadā. Muižu mantoja viņa brāļadēls Vilhelms Duntens. Par muižas pēdējo īpašnieku kļuva Reinhards fon Dālvigs, kas 1901. gadā saņēma Krievijas senāta atļauju pievienot savam uzvārdam fon Duntenu uzvārdu un titulu.
Mūsdienās no muižas ēkas pāri palicis ir tikai kreisais korpuss, kas atrodas uz sabrukšanas robežas. Līdz mūsdienām daļēji ir saglabājusies oranžērija, kā arī staļļi. Šodien ir grūti iztēloties vietu, kur kādreiz atradās greznā ēka.
Ķēdaiņi
Ķēdaiņi ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas vidienē, Nevēžas upes krastos, 51 kilometru uz ziemeļiem no Kauņas. Ķēdaiņos Nevēžā ieplūst Dotnuveles un Smilgas upes (no rietumu puses), kā arī Obeles upe (no austrumu puses).
Ķēdaiņu vecpilsēta ierakstīta kultūras mantojuma reģistrā kā valsts nozīmes pilsētbūvniecības piemineklis. Vecpilsētā atrodas vairākas baznīcas - katoļu Sv. Jāzepa baznīca un Sv. Jura baznīca, kā arī evaņģēliski luteriskā, reformātu un pareizticīgo baznīca. Atrodas divas pasta nodaļas. Pilsētas svētki - 24. augustā. Tradicionāli tiek uzskatīta par Lietuvas gurķu galvaspilsētu, pilsētā notiek tradicionāli gurķu svētki.
Vēsture
Ķēdaiņi ir viena no vecākajām pilsētām Lietuvā, pirmoreiz rakstos tā pieminēta 1372. gadā Hermaņa no Vartberges Livonijas hronikā. Tradicionāla Radzivilu dzimtas rezidences pilsēta. Vēsturiski viens no galvenajiem Lietuvas protestantisma centriem. 1655. gada 20. oktobrī Ķēdaiņos tika parakstīta Ķēdaiņu ūnija starp Zviedrijas karali Kārli X Gustavu un Lietuvas magnātiem. Ūnijas mērķis bija Lietuvas lielkņazistes Radzivilu vadībā atdalīšana no Polijas karalistes. 16. un 17. gadsimtā pilsētā ieradās skotu protestanti, kuri saglabāja savu identitāti vēl līdz 19. gadsimta vidum. 1811. gadā Ķēdaiņu muiža nonāca Čapsku dzimtas īpašumā, bet pēc Janvāra sacelšanās to konfiscēja un 1866. gadā par muižas īpašnieku kļuva ģenerālis Eduards Totlēbens. Muiža palika Totlēbenu dzimtas īpašumā līdz Pirmajam pasaules karam. Līdz Otrajam pasaules karam pilī darbojās skolotāju seminārs un meliorācijas skola. 1944. gadā 30. jūlijā pirms atkāpšanās Vērmahts uzspridzināja Kēdaiņu pili. Lietuvas PSR laikā pie pilsētas atradās PSRS kara aviācijas bāze.
Iedzīvotāji
Uz ziemeļiem no pilsētas — Šeteiņu ciemā, dzimis Nobela prēmijas laureāts Česlavs Milošs (Czesław Miłosz, 1911—2004).
Ilzas ezers
Ilzas ezers var būt:
Ilza ezers
Ilza ezers var būt:
Brantupīte
Brantupīte var būt:
Valdemārs Ozoliņš
Valdemārs Ozoliņš (dzimis Vestienas pagastā, miris  Pueblo, Kolorādo, ASV) bija latviešu komponists un diriģents. Valdemāra Ozoliņa dziesmas bija ļoti iecienītas koru programmās jau kopš debijas VI Dziesmu svētkos Rīgā 1926. gadā. Pēc kara Valdemāra Ozoliņa skaņraksta chromatiskā struktūra jūtami sabiezinājās, taču formas veidojumi palika pieticīgi. Varbūt tādēļ mūža beigās Valdemārs Ozoliņš trimdas mūzikas dzīvē netika sevišķi ievērots, kaut gan viņš komponēja daudz. Uzrakstījis ap 500 dziesmu, valsi orķestrim, klavieru skices. Trimdā radušās apmēram 70 kora dziesmas. Valdemārs Ozoliņš bija virsdiriģents I Vispārīgos latviešu dziesmu svētkos ASV, Rietuma krasta dziesmu svētkos ASV, Indianapoles novada dziesmu svētkos ASV, Čikāgā, Sietlā, ASV Vidienes dziesmu dienās Milvokos un Daugavas Vanagu dziesmu dienās.
Dzīvesgājums
Valdemārs Ozoliņš dzimis  Vestienas pagasta "Aizkalnēs" lauksaimnieku ģimenē. Mācījās Vestienas pagastskolā un draudzes skolā, vēlāk Jaunjelgavas tirdzniecības skolā. Kopš 1914. gada studēja Pēterburgas konservatorijā, pēc tam Maskavas konservatorijā, kopš 1921. gada Latvijas konservatorijā prof. J. Vītola kompozīcijas klasē un prof. Jāņa Mediņa diriģentu klasē; kompozīcijas klasi beidza 1931. gadā.
Ilgus gadus bija diriģenta Teodora Reitera vietnieks. Valdemāra Ozoliņa dziesma “Papardes zieds” (K. Krūza) guva lielu atsaucību VI Vispārējos dziesmu svētkos Rīgā 1926. gadā. VII dziesmu svētkos uzņēma trīs viņa dziesmas: “Krēslā” (Fr. Bārda), “Bērnu dienas” (V. Plūdons), “Dziesmu brīnums” (M. Grimma). Arī VIII un IX dziesmu svētkos atskaņoja viņa dziesmas, kā arī vēlākos gados trimdā. Maz zināms ir fakts, ka Valdemāram Ozoliņam ir īpaši nopelni dievturu mūzikas popularizēšanā - V. Ozoliņš bija pirmā dievturu kora diriģents.
1318. gads
1318. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Valdemārs Ozoliņš
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara laikā Valdemārs Ozoliņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz ASV. Čikāgas konservatorijā ieguva mūzikas maģistra grādu ar diplomdarbu “Svīta” A. Brigaderes lugai “Sprīdītis”. Uzrakstīja vairākas kantātes: “Pelnrušķīte”, “Spēlēju dancoju”. Miris trimdā Pueblo, Kolorādo, ASV. Valdemāra Ozoliņa un viņa dzīves biedres Valijas, dzimusi Alberta, urnas guldītas Rīgas I Meža kapos, Mākslinieku kalniņā, blakus viņa skolotājam, profesoram Jāzepam Vītolam.
Apbalvojumi
Par solo un kora dziesmām Valdemārs Ozoliņš ieguva Latvijas Kultūras fonda balvu 1926. gadā. Trimdas gados Vācijā viņš saņēma Goppera fonda balvu par gaidu dziesmām. Amerikā godalgotas viņa dziesmas jaundarbu sacensībās.
Publicētas kompozīcijas
Starp Valdemāra Ozoliņa kompozīcijām vērtīgākās ir kora dziesmas, kurās dominē liriski romantiski motīvi un viegli rezignēta melodika, vietām latviskas ieskaņas Melngaiļa ietekmē.
Hilarija Dafa
Hilarija Ērhārda Dafa (dzimusi, Hjūstona, ASV) ir amerikāņu aktrise. Viņa kļuva pazīstama pēc televīzijas šova "Lizzie McGuire". Viņa arī ir piedalījusies filmās Ducis ir lētāk, Lizija MakGvaira, Pelnrušķītes Stāsts.
Viņai pieder apģērbu līnija "Stuff By Hilary Duff".
Uzbrūkošais aizsargs
Uzbrūkošais aizsargs (en) ir viena no tradicionālajām basketbola pozīcijām. Uzbrūkošā aizsarga pozīcijas spēlētāji parasti ir īsāki un ātrāki par uzbrucējiem. Uzbrūkošā aizsarga galvenais uzdevums spēlē ir gūt punktus, taču daudziem uzbrūkošajiem aizsargiem svarīga ir arī saspēles vadīšana. Kā tipiskākos uzbrūkošos aizsargus var minēt Kobi Braientu, Kevinu Mārtinu un bijušās NBA zvaigznes Maiklu Džordanu, Pītu Maraviču, Džordžu Džervinu un Elenu Aiversonu.
Lī Ross savā grāmatā Basketbola rokasgrāmata (en) uzbrūkošos aizsargus apraksta kā spēlētājus, kuru galvenais uzdevums komandā ir punktu gūšana. Parasti šīs pozīcijas spēlētāji ir garāki un atlētiskāki par saspēles vadītajiem. Par piemērotāko augumu šai pozīcijai tiek daudz diskutēts, taču tas variē starp 1,93-2,04 m. Daudzi gari uzbrūkošie aizsargi spēlē arī kā vieglie uzbrucēji.
Kalamazū
Kalamazū (en) ir pilsēta Mičiganas štatā, ASV. Kalamazū apgabala administratīvais centrs. 2010. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 74,2 tūkstošus. Atrodas mazāk kā 240 km attālumā gan no Čikāgas, gan — Detroitas. Pilsētā atrodas Rietummičiganas universitāte, Kalamazū koledža un Kalamazū latviešu skola, kuru ir absolvējis Latvijas Republikas Ministru prezidents Krišjānis Kariņš.
Pilsētā 1948. gadā sākuši ieceļot arī latvieši, 95 personas nodibināja Kalamazū un apkārtnes latviešu biedrību. Pašlaik pilsētā ir Kalamazū latviešu biedrība. Apmēram 40 km no Kalamazū atrodas Detroitas latviešu kopienas īpašums "Garezers".
Tā kā pilsētas nosaukums Kalamazoo nav ierasts angliski runājošajiem cilvēkiem, tas ir kļuvis par metonīmu eksotiskām vietām, ir izveidojies teiciens "no Timbuktu līdz Kalamazū" (from Timbuktu to Kalamazoo).
Poēzijas medus
Poēzijas medus jeb poēzijas medalus (non vai Suttungmjaðar) skandināvu mitoloģijā ir medus, kas dod gudrību un iedvesmu.
Poēzijas medus izcelsme skaidrota Snorres Sturlusona Skáldskaparmál pirmajā daļā, kurā atainota Ēgira un Brāgi saruna. Brāgi Ēgiram izklāsta medus izcelsmi no Kvasīra asinīm un to, kā Odins šo poēzijas medu ieguvis.
Medus izcelsme un nokļūšana pie Odina
Kvasīrs tika radīts no visu dievu siekalām, tāpēc bija gudrākais no vānu dieviem, taču viņu nogalināja Fjalars un Galars, divi cvergi, kuri pēc tam sajauca viņa asinis ar medu un tās noglabāja; asinis sarūga par medu, kas iedvesmoja dzejniekus.
Vēlāk cvergi nogalināja milža Sutunga vecākus. Sutungs vēlējās rūķiem atriebties, taču tie viņam piedāvāja poēzijas medu. Milzis to aiznesa uz mājām un pavēlēja savai meitai Gunlēdai to sargāt.
Vēlāk medu ieguva Odins, kurš devās pie Sutunga brāļa kalpiem un uzasināja viņu sirpjus, kuri kļuva ārkārtīgi asi. Kalpi vēlējās iegūt galodu, un Odins sacīja, ka to pārdošot tikai par ļoti augstu cenu. Viņš pameta galodu gaisā, un kalpi, to ķerdami, viens otru ar sirpjiem nāvīgi ievainoja. Odins meklēja naktsmājas pie Sutunga brāļa, kurš bija izmisis, ka viņa kalpi viens otru nogalinājuši. Odins piedāvājās strādāt par visiem deviņiem kalpiem, par samaksu prasot padzerties poēzijas medu. to izsniedza āsiem un "tiem, kuri spēj radīt". Sutunga brālis sacīja, ka viņam uz medu neesot tiesību, bet ka viņš varētu palīdzēt Odinam mēģināt to iegūt.
Odins vienu vasaru strādāja deviņu kalpu vietā, un, pienākot ziemai, prasīja algu. Kopā ar milzi viņš devās uz Sutunga mājām, taču Sutungs atteicās dot medu. Odins ierosināja medu iegūt ar viltu. Viņš iedeva Sutunga brālim urbi Rati, lai tas izurbtu caurumu klintī, aiz kuras glabājās medus. Tad viņš pārvērtās par čūsku un ieslīdēja caurumā. Sutunga brālis saprata, ka apkrāpts un dūra ar urbi caurumā, taču netrāpīja. Odins devās pie Gunlēdas, kura sargāja medu. Viņš ar viņu pavadīja trīs naktis, par kurām viņa viņam piesolīja trīs malkus dzēriena. Odins trijos malkos iztukšoja medus krājumus, pārvērtās par ērgli un aizlidoja uz Asgardu.
Odins medu izsniedz āsiem, valkīrām mirušo varoņu atdzīvināšanai un "tiem, kuri spēj radīt".
Kolas pussala
Kolas pussala (ru, sjd) ir pussala Eiropas ziemeļos, Krievijas ziemeļrietumos, Murmanskas apgabala teritorijā.
Ģeogrāfija
Pussalas klimats ir daudzveidīgs. Ziemeļos, kurus sasilda siltā okeāna straume, ir subarktiskais jūras klimats. Pussalas vidusdaļā tas ir kontinentāls. Janvāra vidējā temperatūra ir -8 -11 °C pussalas ziemeļos un līdz -14 °C vidusdaļā. Jūlijā piekrastē ir +8-11 °C, bet vidusdaļā 12-14 °C. Sniegs veidojas oktobrī un izkūst maija vidū (kalnos jūnija sākumā).
F.L.Y.
F.L.Y. bija latviešu mūzikas grupa, ko 2002. gadā izveidoja Mārtiņš Freimanis, Lauris Reiniks un Yana Kay. Grupa tika izveidota speciāli 2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam.
Visi trīs F.L.Y. dalībnieki jau iepriekš bija piedalījušies Latvijas nacionālajā Eirovīzijas atlasē, taču vēl nebija uzvarējuši. Grupas dziesma Hello From Mars uzvarēja Latvijas atlasē, apsteidzot Fomina & Kleina izpildīto dziesmu "Muzikants". 2003. gada 24. maijā F.L.Y. piedalījās Eirovīzijas finālkonkursā, kurā ieņēma 24. vietu no 26 dalībniecēm un saņēma tikai 5 punktus.
Ķelme
Ķelme ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas rietumos, 45 kilometrus uz dienvidrietumiem no Šauļiem. Pilsētai ir seņūnijas statuss. Austrumos un dienvidos no pilsētas līkumo Kražantes, bet otrā pilsētas pusē tek Vilbēnas upe. Ķelmē atrodas 1908. gadā celtā Sv. Jaunavas Marijas debesbraukšanas baznīca, Ķelmes evaņģēliski luteriskā baznīca, Ķelmes reformātu baznīca, kultūras nams, pasta nodaļa (LT-86001), Ķelmes muižas pils (arhitektūras un vēstures piemineklis) un novada muzejs, rajona slimnīca. Ziemeļos atrodas Ķelmes sils, austrumos — ģimenes dārziņi, pilsētas rietumu nomalē ir Šauļu — Sovetskas šoseja.
F.L.Y.
2003. gadā klajā nāca arī grupas vienīgais albums Never Look Back ar 11 dziesmām angļu valodā. Latvijas radiostaciju apritēs nonāca dziesmas Who May Say un 7 Days. 2004. un 2005. gadā radio topos nonāca F.L.Y. dziesmas latviešu valodā "Nakts mani uzrunā" un "Beigās tomēr viss būs labi". 2005. gadā grupas darbība apsīka un katrs dalībnieks atgriezās pie saviem projektiem.
Ķelme
Rakstos pirmoreiz minēta 1484. gadā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 15 augustā pie Ķelmes sākās Vācijas armijas pretuzbrukums (Unternehmen Doppelkopf) PSRS spēkiem, kura rezultātā Sarkanā armija tika atspiesta no Rīgas līča piekrastes pie Tukuma.