cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viljams Rendolfs Hērsts
Uzsāka izdevējdarbības biznesu 1887. gadā, kad viņa bagātais tēvs nodeva vadību pār The San Francisco Examiner. Pārceļoties uz Ņujorku, iegādājās The New York Journal. Uzsāka "karu" ar Džozefa Pulicera New York World, kura rezultātā izveidojās dzeltenā žurnālistika. Iegādājoties arvien vairāk laikrakstu, Hērsts izveidoja to ķēdi — kādu laiku viņam piederēja gandrīz 30 laikraksti lielākajās ASV pilsētās. Vēlāk pievērsās žurnāliem, izveidojot lielāko laikrakstu un žurnālu biznesu pasaulē. 20. gadsimta 30. gados viņa vadīto laikrakstu kopējā maksimālā tirāža sasniedza 20 miljonus lasītāju.
Bijis ASV Pārstāvju palātas loceklis, 1905. un 1909. gadā neveiksmīgi kandidēja uz Ņujorkas mēra amatu, 1906. gadā — uz Ņujorkas štata gubernatora amatu.
Orsona Velsa filmas "Pilsonis Keins" galvenais varonis Čārlzs Fosters Keins veidots pēc Hērsta.
Heinrihs Lākmans
Kārlis Heinrihs Lākmans (1892–1955) bija vācbaltiešu vēsturnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 30. decembrī Rauzas muižā (Rausenhof) izdevēja Leopolda Vilhelma Lākmana un viņa sievas Paulīnas (Pollijas), dzimušas Taubenheimas, ģimenē. Mācījās Pērnavas ģimnāzijā. Studēja vēsturi Tērbatas Universitātē (1910-1918). Igaunijas brīvības cīņu laikā cīnījās pret Sarkano armiju Baltiešu pulkā (Baltenregiment) (1918-1920).
Pēc kara beigām viņš bija Tērbatas Valtera ģimnāzijas skolotājs un Dorpater Zeitung redaktors (1921-1928), pēc tam dzīvoja Pērnavā un pēc tēva nāves pārņēma Pērnavas vēstures pētnieku biedrības Altertumsforschende Gesellschaft zu Pernau vadīšanu (1930-1938). 1938. gadā kļuva par Tērbatas Novadpētniecības zinātniskā institūta darbinieku (Institut für wissenschatlische Heimatforschung in Dorpat). Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gadā pārcēlās uz Vācijas okupēto Pozeni, kur strādāja par arhivāru (1940-1941), tad par konsultantu un bibliotekāru Berlīnes-Dālemas un Baucenes publikāciju centrā (1941-1945). Pēc kara beigām viņš dzīvoja Zoltavā (Soltau) un Bādhersfeldē (1945-1951), 1951. gadā piedalījās Baltijas vēstures komisijas dibināšanā.
Hērsts
Hērsts var būt:
Nie Haišens
Nie Haišens (, dzimis ) ir Ķīnas kosmonauts, Tautas Atbrīvošanas armijas Gaisa spēku iznīcinātājpilots, ģenerālmajors.
Nie 1998. gadā tika izvēlēts pirmajā Ķīnas kosmonautu grupā.
Pirmo kosmisko lidojumu Nie Haišens veica 2005. gada oktobrī ar kosmosa kuģi Shenzhou 6, otrajā Ķīnas pilotējamajā misijā.
Viņš bija Shenzhou 9 dublieru komandas komandieris.
Otro lidojumu Nie Haišens veica 2013. gada jūnijā ar Shenzhou 10, esot kosmosa kuģa komandierim. Misijas laikā tika veikta saslēgšanās ar kosmosa stacijas prototipu Tiangong 1.
Trešo lidojumu kosmosā Nie veica 2021. gadā no 17. jūnija līdz 17. septembrim, esot kosmosa kuģa Shenzhou 12 komandierim, dodoties pirmajā ekspedīcijā uz orbitālo staciju Tiangong. Stacijā viņš ar diviem kosmonautiem pavadīja trīs mēnešus. Nie Haišens veica vienu iziešanu kosmosā.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Nie Haišena vārdā nosaukts asteroīds 9517 Niehaisheng.
Vladimirs Majakovskis
Vladimirs Majakovskis (ru, dzimis (19) Bagdadi, Kutaisi guberņā, miris  Maskavā) bija padomju dzejnieks, dramaturgs, kinoscenārists, kinorežisors, kinoaktieris, gleznotājs, žurnālu "ЛЕФ" ("Левый Фронт" ("Kreisā Fronte")) un "Новый ЛЕФ" redaktors.
Alavītu valsts
Alavītu valsts (arābiski:دولة جبل العلويين‎, Dawlat Jabal al-‘Alawiyyīn, franciski: Alaouites) autonoma valsts kas pastāvēja no 1920. līdz 1936. gadam Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas ietvaros. Izveidota 1920. gada 2. septembrī. No 1930. gada 22. septembra teritorijas nosaukums bija Neatkarīgā Latakijas valdība. No 1922. līdz 1924. gadam bija Sīrijas federācijas sastāvā. 1936. gada 5. decembrī Alavītu valsts/ Neatkarīgās Latakijas valdība tika iekļauta Sīrijas Republikas sastāvā. Šādu soli franči spēra, lai izdabātu Sīrijas valstī vadošajai partijai, Nacionālistu blokam.
Bangladešas nacionālā parlamenta ēka
Bangladešas nacionālā parlamenta ēka (bn) ir Bangladešas parlamenta ēka tās galvaspilsētā Dakā. Arhitektūras kompleksu modernisma stilā sāka celt 1964. gadā, kad Bangladeša bija Pakistānas sastāvā. Tā arhitekts ir Kuresārē dzimušais amerikāņu arhitekts Luisu Kānu. Celtniecības gaitu ietekmēja 1971. gada Bangladešas neatkarības karš. Tā tika pabeigta 1982. gadā jau pēc Kāna nāves.
Vladimirs Majakovskis
Biogrāfija
Vladimirs Majakovskis dzimis Bagdati (vai Bagdadi) ciemā tagadējā Gruzijā Vladimira Majakovska (1857—1906) un Aleksandras Pavļenko (1867—1954) ģimenē. Viņam bija divas māsas: Ludmila (1884—1972) un Olga (1890—1949) un brāļi Konstantīns (nomira trīs gadu vecumā no skarlatīnas) un Aleksandrs (nomira agrā bērnībā). 1902. gadā Majakovskis iestājās Kutaisi ģimnāzijā. 1906. gada jūlijā no asinssaindēšanās nomira viņa tēvs, sadūris pirkstu ar adatu, šujot kopā papīrus. No tiem laikiem Majakovskim parādījās bakteriofobija, kura palika uz visu dzīvi. Pēc tēva bērēm Majakovskis kopā ar māti un māsām pārcēlās uz Maskavu, kur iestājās 5. klasiskās ģimnāzijas 4. klasē (tagad Maskavas skola Nr.91). Tur viņš mācījās vienā klasē ar Pasternaka brāli. 1908. gada martā viņu izslēdza no 5. klases, jo netika veikta mācību maksa. Pirmo "pusdzejoli" Majakovskis iespieda nelegālajā žurnālā Порыв ("Brāzma/Uzliesmojums"), ko izdeva Trešajā ģimnāzijā. Pēc viņa vārdiem, "sanāca neticami revolucionāri un tikpat neglīti".
Maskavā Majakovskis iepazinās ar revolucionāri noskaņotajiem studentiem, sāka aizrauties ar marksistisku literatūru, 1908. gadā iestājās Krievijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku Partijā. Bija propagandists tirdznieciski rūpnieciskajā Maskavas apakšrajonā. 1908.-1909. gadā trīs reizes arestēts, bet vēlāk atbrīvots. Cietumā Majakovskis "skandalēja", tādēļ viņu bieži pārveda no iecirkņa uz iecirkni. 1909. gadā cietumā Majakovskis atkal sāka dzejot, bet nebija apmierināts ar uzrakstīto. Taču, neskatoties uz savu kritisko attieksmi, Majakovskis tieši šo dzejoļu burtnīcu novērtēja kā savas daiļrades sākumu.
Iepazīstoties ar Dāvidu Burļuku, futūristu grupas "Gileja" dibinātāju, Majakovskis ienāca dzejnieku lokā un pievienojās kubofutūristiem. Pirmais publicētais dzejolis bija nodēvēts "Nakts" (1912), tas ienāca futūristu krājumā "Pļauka sabiedrības gaumei". 1913. gadā iznāca Majakovska pirmais krājums "Es" (cikls no četriem dzejoļiem). Tas bija rakstīts ar roku un litogrāfiski pavairots 300 eksemplāros. Šajā pašā gadā dzejnieks pievērsās dramaturģijai. Tika uzrakstīta un izrādīta programmatiska traģēdija "Vladimirs Majakovskis".
1914. gada februārī Majakovski un Burļuku izslēdza no skolas par publiskajiem priekšnesumiem. 1914.-1915. gadā Majakovskis strādāja pie poēmas "Mākonis biksēs". Pēc Pirmā pasaules kara sākuma iznāca dzejolis "Karš ir pieteikts". 1915. gada jūlijā dzejnieks iepazinās ar Ļiļu un Osipu Brikiem. 1915.-1917. gadā Majakovskis dienēja armijā Petrogradā. Kareivjiem publicēt darbus neatļāva, bet Majakovski glāba Osips Briks, kurš nopirka poēmas "Flauta-mugurkauls" un "Mākonis biksēs" par 50 kapeikām par rindiņu un iespieda tās. Pretkara lirika: "Mamma un vāciešu nosistais vakars", "Es un Napoleons", poēma "Karš un pasaule" (1915) un citi.
1917. gada vasarā Majakovskis enerģiski pūlējās, lai viņu atzītu par nederīgu armijas dienestam un rudenī atbrīvoja no tā. Majakovskis 1918. gadā filmējās trijās pēc personīgajiem scenārijiem veidotajās kinolentēs. 1917. gada augustā iecerēja uzrakstīt "Mistēriju Buff", kuru pabeidza 1918. gada 25. oktobrī un iestudēja uz revolūcijas gadadienu.
1918. gadā Majakovskis organizēja grupu "Komfut" (komunistiskais futūrisms), 1922. gadā — izdevniecību МАФ (МFА) (Maskavas futūristu asociācija), kurā iespieda dažas viņa grāmatas. 1923. gadā organizēja grupu ЛЕФ (Kreisā mākslas fronte).
Majakovskis 1922.-1924. gadā izbrauca uz ārzemēm — uz Latviju, Franciju, Vāciju; uzrakstīja apcerējumus un dzejoļus par Eiropas iespaidiem. 1925. gadā notika pats ilgākais viņa ceļojums: brauciens pa Ameriku. 1925.-1928. gadā viņš daudz braukāja pa Padomju Savienību, uzstājās pašu atšķirīgāko auditoriju priekšā. 1922.-1926. gadā aktīvi sadarbojās ar avīzi "Vēstis" (Известия), 1926.-1929. gadā — ar "Komjauniešu patiesību" (Komsomoļskaja Pravda). Publicējās žurnālos: "Jaunā pasaule", "Jauna gvarde", "Uguntiņa", "Krokodils" u.c. Strādāja arī aģitācijā un reklāmā. 1926.-1927. gadā uzrakstīja deviņus kinoscenārijus.
Majakovskis un Ļiļa Brika
Gandrīz visas Majakovska "radošās karjeras laikā" viņa mūza bija Ļiļa Brika. Majakovskis un Ļiļa Brika iepazinās 1915. gada jūlijā, kad Ļiļas māsa Elza, ar kuru dzejniekam bija romāns, atveda viņu (Majakovski) Briku (Ļiļas un viņas vīra Osipa) dzīvoklī. Majakovskis lasīja viņiem savu poēmu "Mākonis biksēs", kura tajā laikā vēl nebija publicēta, un uzreiz veltīja to Ļiļai. Majakovskis visus savus darbus (izņemot poēmu "Vladimirs Ļeņins") veltīja Ļiļai; 1928. gadā, ar pirmā krājuma publicējumu, Majakovskis veltīja viņai visus darbus, kas bija radīti pirms viņi vispār iepazinās. No 1918. gada vasaras Majakovskis un Briki dzīvoja kopā. 1919. gada pavasarī visi trīs pārcēlās uz Maskavu un sākumā dzīvoja komunālajā dzīvoklī. 1921. gadā izdevās saņemt plašākas divas istabas citā komunālajā dzīvoklī. 1922-1927. gados viņi daudz ceļoja. Tikai 1926. gadā Majakovskim piešķīra dzīvokli, kurā viņi visi trīs dzīvoja līdz 1930. gadam. Neskatoties uz ilglaicīgām Majakovska un Ļiļas attiecībām, Majakovskim bija daudz romānu no malas (viens no spilgtākajiem — Tatjana Jakovļeva, ar kuru Majakovskis iepazinās Parīzē).
Daiļrade
Majakovska agrīnā daiļrade bija ekspresīva un metaforiska, tajā apvienojās gan mītiņa un demonstrācijas enerģija, gan dziļš liriskums. Dāvids Burļuks iepazīstināja jauno dzejnieku ar Bodlēra, Verlēna un citu pazīstamu rakstnieku darbiem, bet par liktenīgo Majakovskim kļuva Vitmena brīvais pants. Majakovskis nepieņēma tradicionālās dzejas formas. Viņš izdomāja saviem dzejoļiem īpašu ritmu, polimetriskas kompozīcijas apvienojot gan stila ziņā, gan arī vienotā sintakses intonācijā, ko nosaka dzejas grafiskais pasniegums: sākumā sadalot dzejoli uz stabiņā izkārtotām dažām rindiņām, bet no 1923. gada ar pazīstamo "trepīti", kas kļuva par Majakovska "vizītkarti". Trepīte palīdzēja Majakovskim likt lasīt viņa dzeju ar pareizu intonāciju, jo dažkārt pieturzīmju šim mērķim bija par maz.
Vēl viena dzejnieka īpašība — patosa, lirikas un indīgas satīras apvienojums. Majakovskis stipri ietekmēja XX gadsimta daiļradi un kļuva par leģendāru un spilgtu kubofutūrisma pārstāvi.
Nāve
Majakovska dzīve beidzās ar pašnāvību 1930. gada 14. aprīlī. Savā laikā daudzi uzskatīja, ka tā nav bijusi pašnāvība, bet gan slepkavība. Taču vēlāk ekspertīze parādīja, ka Majakovskis nošāvies pats. Savā pēdējā zīmītē Majakovskis atvadās no dzīves un skaidro, ka aiziešanas iemesls nav politisks: "Mīlestības laiva sašķīda pret ikdienu".
Mefedrons
Legalitāte
Viela pirmoreiz tika aizliegta Izraēlā 2008. gadā. Līdz 2010. gadam viela jau bija aizliegta lielākajā daļā Eiropas Savienības valstu. 2011. gada oktobrī mefedronu aizliedza arī ASV.
Alavītu valsts
Iekšpolitika
1922. gadā franču pārvalde ieviesa vēlētus vietējās pašpārvaldes orgānus. 1923. gada jūnijā franču pārvaldes Augstais komisārs, ģenerālis Maksims Veigāns atļāva Sīrijas un Libānas mandātteritorijas valstiņām ievēlēt savas pašpārvaldes padomes. 26. oktobra vēlēšanas nebija demokrātiskas. Alavītu valsts padomē no 12 vietām 10 ieņēma franču pārvaldes pārstāvji. Visu valsts pastāvēšanas laiku to pārvaldīja franču gubernatori.
Valsts iedzīvotāju lielākā daļa bija alavīti, reģionālas šiītu sektas sekotāji. Galvaspilsēta – Latakija. Iedzīvotāju skaits 1930. gadā – 278 000. Sabiedrība bija sadalīta pēc reliģijas un sociālā stāvokļa. Lielie zemes īpašnieki un 80% Latakijas iedzīvotāju bija sunnīti, kamēr vairāk nekā 90% no lauku iedzīvotājiem bija zemkopji un 62% no viņiem bija alavīti. Kamēr zemes īpašnieku, sunnītu vidū bija atbalsts vienotas Sīrijas izveidošanai, alavīti bija ieinteresēti saglabāt savu autonomiju, un franči šīs atšķirības izmantoja. Alavītu valsts netika iekļauta 1924. gada decembrī izveidotajā Sīrijas valstī. Alavīti arī neatbalstīja 1925.-1927. gada Lielo Sīrijas sacelšanos. Daudzi nabadzīgie alavītu zemnieki labprātāk iestājās franču koloniālajā armijā, kas tika izmantota sacelšanās apspiešanai, taču deva iespējas sasniegt augstāku sociālo stāvokli sabiedrībā. Šī tendence noveda pie tā, ka jau neatkarīgajā Sīrijas Republikā armijas vadībā dominēja alavīti, tai skaitā Hafezs al-Asads, kurš apvērsuma ceļā kļuva par ilggadēju Sīrijas prezidentu.
Provideņijas līcis
Provideņijas līcis (ru) ir fjords Čukču pussalas dienvidu krastā Beringa jūras Anadiras līča piekrastē. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Provideņijas rajonā. Līča austrumu krastā atrodas rajona centrs un osta Provideņija. Tradicionāls Sibīrijas eskimosu tautas juitu apdzīvotības areāls.
Lūcija Jēruma-Krastiņa
Lūcija Jēruma-Krastiņa (dzimusi, mirusi ) bija latviešu anatome un antropoloģe. Latvijas Universitātes doktora grādu.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1899. gadā Cēsīs būvuzņēmēja Augusta Skrastīša (Krastiņa, 1866–1919) un viņa sievas Annas, dzimušas Dzirnes, ģimenē. 1918. gadā absolvēja mācības Margaritas Neijas Cēsu sieviešu ģimnāzijā. 1919. gada pavasarī lielinieki Cēsu cietumā nošāva viņas tēvu, 1919. gada rudenī Lūcija sāka medicīnas studijas Latvijas Universitātē, studiju laikā sāka strādāt par subasistenti Anatomijas katedrā. Pēc ārsta grāda iegūšanas 1925. gadā bija katedras asistente un privātdocente Latvijas Universitātes Anatomijas institūtā. Pētīja latvietes antropoloģisko tipu un kā otrā sieviete Latvijas Universitātē aizstāvēja doktora disertāciju par pētījumu "Latviete no antropoloģijas viedokļa" un ieguva medicīnas zinātņu doktora grādu. 1930. gadā apprecējās ar psihiatru Nikolaju Jērumu (1904–1991). Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju. 1948. gadā izceļoja uz Venecuēlā. Dzīvodama Venecuēlā, darbojās Karakasas Latviešu biedrībā un veica pētījumus par cietumnieču antropoloģiju, kā arī nodarbojās ar gleznošanu.
Vitenburga
Vitenburga ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz rietumiem no Šverīnes. Āmtes centrs. Pilsētā atrodas kalnu slēpošanas halle ar 640 m garu distanci.
Tarkilova
Tarkilova ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 256 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rečenu vecticībnieku baznīca.
Ievade/izvade
Ievade/izvade vai I/O (vai neoficiāli io vai IO) ir komunikācija starp informācijas apstrādes sistēmu, piemēram, datoru, un ārpasauli, piemēram, cilvēku vai citu informācijas apstrādes sistēmu. Ievade ir signāli vai dati, ko saņem sistēma, un izvade ir signāli vai dati, kas no tās nosūtīti. Terminu var izmantot arī kā darbību; "veikt ievadi/izvadi" nozīmē veikt ievades vai izvades darbību.
Ievades/izvades ierīces ir ierīces, kuras izmanto cilvēks (vai kāda sistēma), lai sazinātos ar datoru. Piemēram, tastatūra vai datorpele ir datora ievades ierīce, savukārt monitori un printeri ir izvades ierīces. Ierīces saziņai starp datoriem, piemēram, modemi un tīkla kartes, parasti veic gan ievades, gan izvades darbības.
Ierīces apzīmējums kā ievades vai izvades ierīce, ir atkarīgs no perspektīvas. Datorpeles un tastatūras veic fiziskas kustības, kuras cilvēka lietotājs izdod, un pārveido tās par ievades signāliem, kurus dators var saprast. Šo ierīču izvade ir datora ievade. Līdzīgi arī printeri un monitori uztver signālus, kurus datori izvada kā ievades signālu, un tie pārveido šos signālus par cilvēku lietotājiem saprotamu attēlojumu. No cilvēka kā lietotāja perspektīvas šo attēlojumu lasīšanas vai redzēšanas process ir izvades saņemšana, šāda veida mijiedarbība starp datoriem un cilvēkiem tiek pētīta nozarē — cilvēka un datora mijiedarbība. Ierīce, ko tradicionāli uzskata par ievades ierīci, piemēram, karšu lasītājs, tastatūra, var pieņemt vadības komandas, piemēram, atlasīt uzkrājēju, parādīt tastatūras gaismas, savukārt ierīce, ko tradicionāli uzskata par izvades ierīci, var sniegt statusa datus, piemēram, beigusies krāsa, beidzies papīrs, iestrēdzis papīrs.
Datora arhitektūrā centrālā procesora un galvenās atmiņas kombinācija, kurai centrālais procesors var lasīt vai rakstīt tieši, izmantojot individuālas instrukcijas, tiek uzskatīta par datora smadzenēm. Jebkura informācijas pārsūtīšana uz vai no centrālā procesora/atmiņas, piemēram, nolasot datus no diska, tiek uzskatīta par ievadi vai izvadi. Centrālais procesors un to atbalstošā shēma var nodrošināt atmiņas kartētu ievadi/izvadi, kas tiek izmantota programmēšanā, piemēram, ierīču dzinu ieviešanā, vai var nodrošināt piekļuvi ievades vai izvades kanāliem. Ievades/izvades algoritms ir paredzēts lokalizācijai un efektīvai veiktspējai, apmainoties ar datiem ar sekundāru atmiņas ierīci, piemēram, diskdzini.
Alepo valsts
Alepo valsts (tr; ar ‎Dawlat Ḥalab) autonoma valsts, kas pastāvēja no 1920. līdz 1924. gada beigām Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas ietvaros. Izveidota 1920. gada 1. septembrī. No 1922. gada 22. jūnija Sīrijas federācijas sastāvā, sekojoši iestājās 1924. gada 1. decembrī izveidotās Sīrijas valsts sastāvā. No 1923. gada Alepo valsts pakļautībā atradās Aleksandretas sandžaks, kuru 1938. gadā ieņēma Turcija.
Demogrāfija
Gandrīz trešdaļa galvaspilsētā Alepo dzīvojošo bija dažādām kristiešu konfesijām piederīgie. 1923. gadā valsts kopējais iedzīvotāju skaits bija 604 000, no kuriem 83,1% bija sunnīti, 8,6% dažādu kristiešu konfesiju pārstāvji, 5% alavīti, 1,2% ebreji.
Izveidošana
Franču pārvaldes Augstais pārstāvis, ģenerālis Anrī Guro 1920. gada septembra pirmajās dienās pasludināja vairāku autonomo valstiņu izveidošanu, tai skaitā Alepo valsti, kuras izveidošanas mērķis bija stiprināt starp Alepo un Damasku pastāvošās pretrunas, lai mazinātu vietējo iedzīvotāju vēlmi pēc vienotas Sīrijas. Jaunā valsts varēja kļūt spēcīgāka un turīgāka par Damaskas valsti, jo tās teritorijā atradās lielākā daļa Ziemeļsīrijas auglīgo zemju un derīgo izrakteņu.
Direktoru padome
Pretestība tiešai franču pārvaldei bija pietiekoši spēcīga, lai būtu nepieciešams izveidot vietējās pašpārvaldes orgānu — Direktoru padomi, kuras četri direktori atbildēja par iekšlietām, tieslietām, finansēm, komerciju un zemkopību. Pastāvēja arī vēlēta Pārstāvju padome.
Lolita Vambute
Lolita Štarka-Vambute (dzimusi Vambute 1936. gadā) ir latviešu popmūzikas dziedātāja un komponiste, kā arī vokālā pedagoģe, kuras daiļrade uzplaukumu piedzīvoja 20. gs. 70. gados.
1936 — 1983
Lolita Vambute no 1959. līdz 1963. gadam mācījusies Jāzepa Mediņa vidusskolas mūzikas Harmonijas nodaļā. No 1963. gada studējusi Latvijas Valsts konservatorijas Jāņa Ivanova speciālajā kompozīcijas klasē, absolvējusi to 1968. gadā.
50. gadu beigās viņa sāka uzstāties kopā ar savu māsu Regīnu Vambuti, kura strādāja Rīgas elektromehāniskajā rūpnīcā. Abas dziedāja rūpnīcas klubā, Lolita no 1957. līdz 1959. gadam bija tā muzikālā vadītāja; viņas sadarbojās ar komponisti Elgu Īgenbergu. Abas kopā ar Arnoldu Liniņu iedziedājušas E. Īgenbergas dziesmu "Cauri pilsētai" (1961).
Pēc konservatorijas beigšanas L. Vambūte vadīja mūzikas ansambļus Rīgas kultūras namā "Draudzība" (1969—1972), pēc tam ansambli "Suvenīrs" Ādažu kolhoza kultūras namā (1972.—1975), tad Ikšķiles kultūras namā (1975.—1981.), no 1981. līdz 1983. gadam strādājusi Rīgas Elektromehāniskās rūpnīcas klubā par estrādes vokālo pedagoģi.
1968. gadā estrādes dziesmu un izpildītāju konkursā ieguvusi otro vietu, 1969. gadā viņa šajā konkurā uzvarēja.
70. gados L. Vambute bija pazīstama kā dziesmu autore un dziedātāja. Viņas sacerēto dziesmu vidū ir "Sienāži" (Knuta Skujenieka teksts), "Es neesmu burve", "Debesis ir kaķu saskrāpētas" (abām Māras Zālītes teksts) un citas.
1972. gadā festivālā "Liepājas dzintars" ieguvusi balvu kā labākā vokāliste. 70. gados viņa dziedāja Ādažu kolhoza kultūras nama vokāli insturmentālajā ansamblī "Suvenīrs". "Mikrofona aptaujā" 1978. gadā 10. vietu ieguva L. Vambutes dziedātā G. Freidenfelda dziesma "Rudens Salaspilī".
1971. gadā izdots L. Vambutes minialbums (EP), tajā apkopotas četras dziesmas ar Ziedoņa Purva tekstiem.
1983 — 2006
1983. gadā L. Vambūte apprecējās ar Cēsīs dzimušo baltvācieti, dizaina un reklāmas speciālistu Robertu Štarku, kurš 1939. gadā repatriācijas vilnī kopā ar vecākiem bija pametis Latviju. Sekoja sarežģīts periods L. Vambūtes dzīvē, līdz kopā ar vīru viņa pārcēlās uz Vāciju un apmetās Solingenē. Turpmāk viņas vārds tika noklusēts, viņas dziesmas neatskaņoja Latvijas radio un televīzijā. No 1986. līdz 1999. gadam viņa bija Zolingenas (Solingen) pilsētas mūzikas skolas klavieru klases un pop-vokālās klases vadītāja. Vairāki viņas audzēkņi ieguvuši pirmās vietas Vācijas konkursā "Jugend Musiziert".
90. gados Vambutes dziesmas atkal atskaņoja radio, sevišķi tās bija iecienījis estrādes mūzikas mantojumam veltītais raidījums "Estrādes serpentīns". 1994. gadā Roberts Gobziņš ierakstīja savu dziesmas "Sienāži" versiju, papildinādams to ar savu tekstu. Tā iekļauta viņa otrajā albumā "Sienāži", taču autortiesību problēmu dēļ albums vēlāk tika izņemts no apgrozības.
Kopš 2006. gada
Kopš 2006. gada L. Vambute uzstājas Latvijā kopā ar Siguldas bigbendu un citiem kolektīviem. 2012. gadā viņa uzstājās festivālā "Bildes" kopā ar apvienību "Vintāža", kura izpildīja viņas vecās dziesmas oriģinālam tuvā aranžējumā. Kopš 2006. gada viņa ir Latvijas komponistu savienības biedre.
2022. gadā dziesma "Sienāži" tiek iekļauta Mārča Lāča filmā "Revolūcija", Toms Auniņš un Elīza Legzdiņa izveido jaunu dziesmas versiju.
USA-268
USA-268, zināms arī kā NRO L-37, ir ASV militārs pavadonis. Tas tika palaists 2016. gada jūnijā Nacionālā izmeklēšanas biroja vajadzībām.
Lai gan kosmiskā aparāta parametri un misijas detaļas oficiāli netiek izpaustas, neatkarīgi eksperti domāja, ka NRO L-37 ir elektronisko signālu izlūkošanas ģeostacionārās orbītas pavadonis Orion.
Pavadonis tika palaists 17:51 UTC ar nesējraķeti Delta IV Heavy no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-37B.
USA-268 tika izvietots ģeostacionārā orbītā punktā 104,2° austrumu garuma. Vēlāk pavadonis tika pārvietots uz punktu 110° austrumu garuma.
Oksikodons
Oksikodons (C18H21NO4) ir opioīdu grupas pretsāpju medikaments. Tas pirmo reizi tika iegūts 1916. gadā Vācijā kā viens no vairākiem jaunajiem pussintētiskajiem opioīdiem, lai mēģinātu uzlabot tobrīd esošos opioīdus: morfīnu, heroīnu un kodeīnu. Oksikodons ir iekļauts Latvijā kontrolējamo narkotisko vielu, psihotropo vielu un prekursoru II sarakstā (ļoti bīstamās narkotiskās vielas un tām pielīdzinātās psihotropās vielas, kuras atļauts izmantot medicīniskiem un zinātniskiem mērķiem). Saskaņā ar likuma "Par Krimināllikuma spēkā stāšanās un piemērošanas kārtību" 2. pielikumu, oksikodona daudzums līdz 0,2 gramiem atzīstams par nelielu, bet virs 10 gramiem — par lielu.
Šišabanma
Šišabanma (zh,, bo) ir kalna virsotne Himalajos. Tā augstums virs jūras līmeņa ir 8027 metri, līdz ar to tā ir četrpadsmitā augstākā virsotne pasaulē, kā arī pēdējā virsotne, kuras augstums ir vairāk nekā 8000 metri. Šišabanma atrodas Tibetas autonomā reģiona dienvidos, Ķīnā, 5 km no robežas ar Nepālu. Tas ir vienīgais astoņtūkstošnieks, kas pilnībā atrodas tikai Ķīnas teritorijā. Virsotnē pirmo reizi uzkāpa ķīniešu ekspedīcija.
Roberto Meloni
Muzikālā karjera
Ar mūziku sācis nodarboties no 4 gadu vecuma, piedalījies vairākos koncertos, tostarp arī 1995. gada Sanremo festivālā Una Voce. 2004. gadā piedalījās Latvijas realitātes šovā "Talantu fabrika", iekļūstot finālā un iegūstot popularitāti kā vienīgais ārzemju dalībnieks šajā šovā. Tā paša gada maijā viņš izveidoja duetu kopā ar Elizabeti Zagorsku, taču viņu pirmais albums Viva el Amor tika izlaists tikai pēc 4 gadiem, 2008. gada martā.
2011. gadā Meloni piedalījās vairākos koncertos Ukrainā. No 2011. gada augusta līdz oktobrim Meloni bija Sardīnijā, kur uzņēma divus videoklipus savām dziesmām The love is a tango un I love you lady, kas Latvijā kļuva populāras. Tajā pašā gadā viņam tika piešķirta Sardīnijas goda balva Navicello d'argento, ko piešķir Sardīnijas iedzīvotājiem par savas salas godināšanu.
2012. gadā viņš kopā ar dziedātāju Jenny M ierakstīja dziesmu "Paslēpes", izveidojot tai arī videoklipu. Piedalījies Lietuvas televīzijas šovā "Lietuvos balsas" (The Voice).
Eirovīzija
2007. gadā Roberto Meloni tenoru grupas "Bonaparti.lv" sastāvā devās uz Eirovīziju Somijā. Grupa izpildīja dziesmu "Questa Notte", kas ar 54 punktiem ieņēma 16. vietu.
2008. gadā Roberto atkal devās uz Eirovīziju, šoreiz kā grupas "Pirates of the Sea" dalībnieks, grupā piedalījās arī dejotāja Aleksandra Kurusova (TV šova "Dejo ar zvaigzni" uzvarētāja) un TV raidījumu vadītājs Jānis Vaišļa, grupa ar dziesmu "Wolves of the Sea" ieguva 83 punktus, ieņemot 12. vietu. Raidorganizācija BBC nosauca grupas dalībnieku kostīmus par konkursā visstilīgākajiem. Dziesma kļuva par hitu Dānijā un Vācijā. Tajā pašā gadā grupa "Pirates of the Sea" uzstājās Vitebskas festivālā Славянскі базар у Віцебску.
2009. gadā Roberto Meloni Eirovīzijā paziņoja balsošanas rezultātus no Latvijas.
Kino un teātris
Meloni darbojas arī Latvijas teātrī: viņš, piemēram, tēlojis galvenās lomas mūziklos "Vestsaidas stāsts", "Nožēlojamie" un "Robinsons Kruzo". 2009. gada maijā Latvijā tika iestudēta komēdija "Kailie brieži" ar Roberto Meloni piedalīšanos.
Roberto Meloni ieskaņojis roņa Stefano balsi animācijas filmas "Madagaskara 3" latviešu dublāžā.
Televīzija
2007. gadā Roberto piedalījās šovā "Dejo ar zvaigzni" (viņa partnere bija dejotāja Laura Kosīte), diemžēl iegūstot viszemāko vērtējumu, kā arī parādījās TV šovā "Sapņi piepildās". 2008. gadā kopā ar grupu "Pirates of the Sea" viņš piedalījās itāļu TV raidījumu vadītājas Rafaelas Karras šovā ''Carràmba! Che sorpresa'' Rafaella Carra Che Sorpresa. 2014. gadā piedalījies TV3 šovā "Izklausies redzēts" (pirmajā sezonā). No 2014. gada vada vairākus pavārraidījumus kanālā Rīga TV24.
Literatūra
2017. gadā, pēc vairākiem veiksmīgi aizvadītiem pavārraidījumiem kopā ar Latvijas slavenībām un populāriem cilvēkiem, izdevis grāmatu "Piedzīvojumi virtuvē ar Roberto. 100 slavenību receptes"
2018. gadā, pēc Latvijas valsts simtgadei veltītā televīzijas raidījuma "100 dienas, 100 receptes - no Latvijas Itālijai", izdevis arī grāmatu "Pa Latvijas novadiem ar Roberto. Receptes no visas Latvijas"
Gadu vēlāk klajā nākusi arī Roberto trešā pavārgrāmata "Apkārt pasaulei ar Roberto. 51 cittautu recepte"
Kā atzinis Roberto, viņa sapnis ir bijis iemācīties gatavot ēst. Ar televīzijas raidījuma starpniecību viņam izdevies šo sapni piepildīt. Izdotās grāmatas ir Roberto veltījums viņa mammai, kura dzīvo Sardīnijā.
Personīgā dzīve
Roberto ir neprecējies, lai gan viņš vēlētos apprecēties ar latvieti, krievieti, ukrainieti vai itālieti. Papildus savai dzimtajai itāļu valodai viņš runā latviski, angliski un nedaudz krieviski, apgūst lietuviešu valodu.
Tartaki
Tartaki ir ciems Nīcgales pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 194 km attālumā no Rīgas.
Jozua Kimmihs
Jozua Kimmihs (de; dzimis ) ir Vācijas futbolists, aizsargs, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2015. gada spēlē Bundeslīgas kluba Minhenes "Bayern" sastāvā.
Sasniegumi
Bayern Munich
Vācija
Krievijas Impērija 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Krievijas Impērija piedalījās 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā no 1908. gada 27. aprīļa līdz 31. oktobrim. Šīs bija otrās vasaras olimpiskās spēles, kurās piedalījās Krievijas Impērija (pirmās 1900. gadā).
Jozua Kimmihs
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Krievijas Impērija 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Krievijas Impēriju 1908. gada Londonas olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 6 sportisti, kuri startēja trijos olimpiskajos sporta veidos. Šajās olimpiskajās spēlēs Krievijas Impērija pirmo reizi tika pārstāvēta cīņas sportā, kurā arī piedalījās visvairāk sportisti no valsts. Krievijas Impērijas komandas stastāvā startēja Latvijā dzimušais, bet Londonā dzīvojošais vieglatlēts, maratonists Juris Liepiņš (Georgs Linds).
Maija Kaufmane
Maija Kaufmane (dzimusi Rīgā) ir bijusī latviešu airētāja, trīskārtējā Eiropas čempione.
Pēc profesijas zobārste.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1941. gadā Rīgā kā Maija Pumpura. Absolvējusi Rīgas Medicīniskā institūta Stomatoloģijas fakultāti (1964). Sporta karjeras laikā trīs reizes izcīnījusi Eiropas čempiones titulu pārairu divniekā kopā ar Dainu Šveicu (1963, 1964, 1965), kā arī vairākas reizes kļuvusi par PSRS čempioni (1963, 1965, 1967). Treneris Juris Aldiņš. PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1965).
Baltā cūktrifele
Baltā cūktrifele (Choiromyces meandriformis, agrāk arī Rhizopogon meandriformis un Choiromyces venosus jeb baltā trifele) ir Latvijā reti atrasta trifeļu dzimtas pazemes sēne, kura 2017. gadā tika izsludināta par gada sēni.
Sēnes apraksts
Augļķermenis līdzīgs lielam kartupelim, gaiši dzeltens, vecumā brūnējošs, daivains, ciets un blīvs, virsma gandrīz gluda, diametrs līdz 15 cm, svars līdz 500 gramiem, īpašos gadījumos līdz 900 gramiem. Sēnes virsdaļa atrodas mazliet virs zemes, taču bieži zāles vai lapu nobiru apslēpta. Garša īpatnēja, smarža jaunām sēnēm vāja un patīkama, vecām īpatnēja un ne visiem patīkama. Griezumā atsedzas marmorveida raksts – baltas dzīsliņas pamīšus ar pelēcīgām, kuras ar laiku kļūst tumšākas, pēc apžūšanas – dzeltenīgi brūnas.
Augšanas apstākļi
Sēne sastopama gandrīz visā Eiropā, taču tā parasti ir reta un daudzās valstīs ir aizsargājamā statusā. Ticami, ka viņa varētu būt sastopama arī Āzijā, un izolēta sēnes formas atradne konstatēta Antarktīdā. Kā visas trifeļu sēnes, to vieglāk atrast pēc smaržas, tāpēc viņu biežāk atrod reģionos, kur ir tradīcijas meklēt trifeles ar apmācītu dzīvnieku - suņu vai cūku - palīdzību. Arī Latvijā šāds meklējums ar suņiem Rēzeknes novadā bija veiksmīgs. Kopš 2015. gada, kad balto cūktrifeli pirmoreiz droši konstatēja Latvijā, parādījušās ziņas par tās atrašanu arī citos Latvijas reģionos.
Aug parasti jūlijā un augustā, siltos rudeņos arī ilgāk, sēņotne veido mikorizu ar dažādiem kokiem. Aug dažādos mežos, parkos, pļavās koku tuvumā. Izvēlas irdenu, mēreni mitru, saules apspīdētu augsni. Labāk aug gados, kad ir augsta baraviku raža.
Līdzīgas sugas
Atšķirībā no citām Latvijas pazemes sēņu sugām, baltās cūktrifeles mīkstums ir balts, ar specifisku divkrāsu pamīšus dzīslojumu. Izaugusi baltā cūktrifele ir arī ievērojami lielāka par citām Latvijā zināmajām pazemes sēnēm.
Barības vērtība
Sēnes augļķermenis ir ēdams, taču pašlaik tā saudzējama, līdz nebūs noskaidrota tās reālā izplatība Latvijā. Lieto ceptā vai sēnes cietuma dēļ apsautētā veidā, Ziemeļeiropā tradicionāli tiek arī vārīta. Vidusjūras zemēs to uzskata par vāji indīgu.
Ak Bars
Ak Bars ( tulkojumā no tatāru valodas — sniega leopards) ir Tatarstānas simbols, atveidots uz tā ģerboņa.
Austrijas eiro monētas
Austrijas eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Austrija.
Valsts puses izskats
Iespējams Austrijas eiro monētu dizains nākotnē tiks mainīts, lai pieskaņotu to jaunākajām eiro dizaina rekomendācijām. Eiropas Savienības noteikumi valstīm, kas lieto latīņu alfabētu, neatļauj uz eiro monētām valsts puses norādīt to denomināciju kā to dara Austrija. Tāpat uz Austrijas eiro monētu valsts puses nav valsts nosaukuma vai tā saīsinājuma, kas identificētu izdevējvalsti. Kā identifikācijas zīme uz visām monētām attēlots Austrijas karogs.
Provideņija
Provideņija (ru, ckt, ess) ir pilsētciemats un osta Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomajā apvidū Provideņijas rajona administratīvais centrs. Izvietojies Čukču pussalas dienvidos Provideņijas līča atzara Emmas līča krastā.
Vēsture
Emmas līča piekraste, kur izvietojies pilsētciemats, agrāk bijusi neapdzīvota — eskimosu ciemi atradušies Plovera līcī un pie Provideņijas līča ieejas. 1928. gadā Emmas līča krastā izveidota akmeņogļu noliktava, bet 1933. gadā līdzās tai noliktavas pārziņa kantoris. 1934. gadā Emmas līča dienvidu krastā izveidota Buhta Provideņijas polārstacija.
1937. gadā uzsākta ostas un ciemata būvniecība. 1945. gada 10. maijā pieņemts lēmums par oficiāla ciemata dibināšanu. 1957. gadā tam piešķirts pilsētciemata statuss un kļuva par rajona centru. Līdz 1994. gadam uzbūvēta infrastruktūra — skola, kultūras nams, sporta komplekss, peldbaseins, viesnīca u.c. 1989. gadā ciematā dzīvoja 5432 cilvēki. Pēc 1991. gada sākās strauja iedzīvotāju izceļošana uz Krievijas centrālajiem apgabaliem; mūsdienās ciemata iedzīvotāju skaits stabilizējies ap 2150.
Infrastruktūra
Provideņija ir nozīmīga jūras osta Ziemeļu jūras ceļa nodrošināšanā, kuģniecība tiek nodrošināta vidēji 225 dienas no maija līdz janvārim, no tām 45 — ar ledlaužu palīdzību. 2012 gadā ostas kravu apjoms bija 18 700 tonnu. Līča pretējā krastā 17 km no pilsētciemata atrodas Provideņijas lidosta ar grunts skrejceļu. Pilsētciematā ir vidusskola ar 330 skolēniem, bērnudārzs, sporta skola, muzejs, pareizticīgo baznīca, kultūras centrs, bibliotēka, slimnīca, poliklīnika; darbojas termoelektrocentrāle. Ciematā ir četras iela: Dežņova krastmala un Polārā, Čukču un Eskimosu ielas.
Wikimania
Wikimania ir ikgadēja starptautiska konference Wikimedia Foundation uzturēto projektu lietotājiem (tādiem kā Vikipēdija un citi līdzīgie projekti). Prezentāciju un diskusiju tēmas iekļauj Wikimedia Foundation projektus, citus viki projektus, atvērtā pirmkoda programmatūru, brīvas zināšanas un brīvu saturu, kā arī dažādus sociālos un tehniskos šo tēmu aspektus.
Būdika
Būdika (en, cy; mirusi 60. vai 61. gadā) bija britu icēnu cilts vadone, kas vadīja sacelšanos pret Romas impērijas spēkiem.
Wikimania
Kopš 2011. gada tradicionāli Wikimania laikā tiek paziņots apbalvojuma "Gada vikipēdietis" saņēmējs.
Būdika
Būdika bija icēnu cilts vadoņa Prasutāga sieva. Pēc Prasutāga nāves Romas impērija veica cilts teritorijas aneksiju. Pašu Būdiku sodīja ar miesassodu, bet viņas meitas — izvaroja. 60. vai 61. gadā icēni kopā trinovantiem sacēlās Būdikas vadībā. Tika nopostīta Kasmulodiuna (Kolčestra), Verulamija (Sentolbansa) un Londīnija (Londona), sakaujot Romas IX leģionu. Imperators Nerons kādu laiku izskatīja iespēju evakuēt spēkus no Britānijas, tomēr romiešu ģenerālis Gajs Svetonijs Paulīns Voltlingstrītas kaujā (Battle of Watling Street) sakāva Būdikas karaspēku.
Wikimania
Nākamā Wikimania konference paredzēta kā virtuāls pasākums 2021. gadā. Sākotnēji tā bija plānota 2020. gada augustā Bangkokā, Taizemē, taču globālās COVID-19 pandēmijas dēļ tika pārcelta un vēlāk atcelta.
Ārumu dzimta
Ārumu dzimta (dažreiz tiek latviskota kā Kallu dzimta) ir daudzgadīgu lakstaugu dzimta cirveņu rindā, kurā ir 140 ģintis un aptuveni 4075 zināmas sugas. Vislielākā sugu daudzveidība ir Jaunās pasaules tropos, lai gan tā ir izplatīta arī Vecās pasaules tropos un ziemeļu mērenajos reģionos.
Būdika
Viduslaikos aizmirsta, taču interese par Būdikas personību atdzima angļu renesanses laikā 15. gadsimta beigās, bet sevišķi — karalienes Viktorijas laikā.
Ārumu dzimta
Daudzām sugām ir ļoti dekoratīvas lapas un ziedi, un sugas tiek plaši izmantotas dārzkopībā (it sevišķi vietās, kur ziemās nav sala); tās arī ir populāras kā telpaugi.
Apraksts
Ārumu dzimtas pārstāvjiem raksturīgs ložņājošs vai bumbuļveida saknenis. Lapas ir veselas, novietotas rozetē vai pamīšus uz stublāja. Apziednis ir līdzīgs kauslapām vai apziedņa nav. Ziedi ir sīki, parasti vālveida ziedkopā. Pie vālītes pamata ir seglapa. Auglis parasti ir oga.
Sistemātika
Dzimtā ir klasificētas vairāk nekā 140 ģintis, tostarp:
Ārumu dzimta (Araceae):
Smečno
Rakstos pirmoreiz minēta 1252. gada. 1515. gadā Smečno tika piešķirtas pilsētas tiesības. Ilgu laiku tā atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Valters Brauns
Valters Brauns (en; Sidneja —  Lasvegasa) bija Austrālijā dzimis ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1970).
Biogrāfija
Sekmīgi pārstāvējis Austrālijas un ASV komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 6 reizes (1970-1974, 1978, 1982-1984). Komandu vērtējumā izcīnījis 4 bronzas (1974, 1978, 1982, 1984) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1972) medaļu.
2003. gadā uzņemts ASV šaha slavas zālē, bet 2005. gadā uzvarējis ASV senioru šaha čempionātā. Līdz pat sava mūža beigām piedalījies šaha turnīros. Miris pēkšņā nāvē pēc dalītās 9.-15. vietas Lasvegasas starptautiskajā šaha festivālā.
Trīs Zvaigžņu balva 2020
Par gada sportistu atzīts bokseris Mairis Briedis, bet gada sportistes balvu ieguva distanču slēpotāja Patrīcija Eiduka. Balva par mūža ieguldījumu tika piešķirta šķēpmešanas trenerei Valentīnai Eidukai.
Ceremoniju vadīja Renārs Zeltiņš. Sākotnēji bija paredzēts ceremonijas filmēšanu un pārraidīšanu organizēt 2020. gada decembrī, bet ar Covid-19 pandēmiju saistīto ierobežojumu dēļ tā tika pārcelta uz vēlāku laiku.
Augstupupīte
Augstupupīte ir Niedres dīķos ietekoša upe Kuldīgas novadā.
Tek rietumu virzienā. Ietek Niedres dīķos pie Niedres. Augstupupīti nešķērso valsts autoceļi.
Špīlberga
Špīlberga (de), iepriekš Špīlberga pie Knitelfeldes (de) ir pilsēta Austrijā, Štīrijas federālajā zemē. Pilsētā dzīvo aptuveni 5000 iedzīvotāju un tā atrodas uz ziemeļiem no Mūras, starp Celtvegas un Knitelfeldes pilsētām.
Špīlbergā atrodas Red Bull Rings (iepriekš zināmas kā A1-Ring un Österreichring). No 1970. līdz 1987. gadam un no 1997. līdz 2003. gadam šeit norisinājās Austrijas Grand Prix. 2014. gadā trase atgriezās Formula 1 kalendārā.
Gonec-M № 15
Gonec-M № 15 (Гонец-М № 15) ir Krievijas sakaru pavadonis no Gonec-M zemo orbītu sakaru pavadoņu sistēmas. Tas orbītā palaists 2012. gada decembrī.
Gonec-M № 15 tika palaists 01:35 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. 03:19 UTC tas atdalījās no pēdējās pakāpes Briz-KM un bija ievadīts orbītā. Kopā ar to palaisti analoģiski sakaru pavadoņi Kosmos-2481 un Gonec-M №13, kā arī eksperimentāls pavadonis MiR. Šis bija pirmais Rokot starts pēc 2011. gada februāra, kad augšējās pakāpes kļūmes dēļ pavadonis Kosmos-2470 netika ievadīts pareizajā orbītā.
tika paziņots, ka pavadonim pabeigta pārbaužu un izmēģinājumu fāze, un tas sācis plānoto darbu.
Krankaļi
Krankaļi ir ciems Jēkabpils novada Aknīstes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 4 km no pagasta centra Aknīstes un 150 km no Rīgas.
Tartaks (Vecsalienas pagasts)
Tartaks ir ciems Vecsalienas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 254 km attālumā no Rīgas.
Krankaļi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V771.
Tartaks (Vecsalienas pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Vecsalienas pareizticīgo baznīca, Jugaņinas ezeri.
Uguņošana
Uguņošana ir spožu krāsainu sprāgstošas pirotehnikas izstrādājumu dedzināšana svētkos. Uguņošana var būt gan haotiska (bez noteikta scenārija), gan arī ar scenāriju (tie tiek saukti par uguņošanas priekšnesumiem). Uguņošanā izmantotā pirotehnika var degt ar liesmu, kā arī var būt ar dzirksteli dažādās krāsās, piemēram, sarkanā, oranžā, dzeltenā, zaļā, zilā, violetā, sudraba un zelta krāsā.
Uguņošana tiek praktizēta visā pasaulē, bieži tas ir kādu kultūras vai reliģisku svētku centrālais notikums. Uguņošana izgudrota Ķīnā, senākā zināmā uguņošana notikusi Ķīnā 7. gadsimtā. Uguņošana pieder pie Ķīnas kultūras, un laika gaitā tā izplatījās citās kultūrās un sabiedrībās. Ķīna ir arī pasaulē lielākais uguņošanā izmantojamās pirotehnikas ražotājs un eksportētājs.
2019. gada Presidential Tour of Turkey
2019. gada Presidential Tour of Turkey bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kas notika no 16. līdz 21. aprīlim. Tā bija 55. reize, kad notika Presidential Tour of Turkey sacensības un tās bija 17. sacensības 2019. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Austrijas sportists Fēlikss Grosšartners ().
Komandas
Tā kā šīs sacensības UCI Pasaules tūres kalendāram tika pievienotas tikai 2017. gadā, visas UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas, bet tām nebija obligāti jāpiedalās. Sacensībās piedalījās sešas no astoņpadsmit WorldTeam komandām, kas bija par trijām mazāk kā iepriekšējā gadā. Tika uzaicinātas desmit UCI profesionālās kontinentālās komandas un Turcijas nacionālā izlase, veidojot 17 komandu pelotonu. Katrā komandā varēja pieteikt līdz septiņiem braucējiem.
Vilhelms Hofmanis
Vilhelms Hofmanis (, 1869–1945) bija vācu arhitekts, kas strādāja Rīgā eklektisma stilā, vēlāk jūgendstilā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1869. gadā. 1897. gadā viņš Krievijas impērijas Iekšlietu ministrijas Celtniecības tehniskajā komitejā Sanktpēterburgā ieguva būvatļauju un uzsāka savu būvpraksi. Pēc viņa projektiem Rīgā uzcēla daudz koka un vairāk nekā 40 daudzstāvu mūra dzīvojamo ēku, galvenokārt neorenesanses formās.
Palangas pagasts
Palangas pagasts bija viens no Grobiņas apriņķa pagastiem tā dienvidos, Baltijas jūras piekrastē. Robežojās ar Rucavas pagastu ziemeļos, Prūsijas karalistes Mēmeles apriņķi dienvidos un Kauņas guberņas Telšu apriņķi austrumos. Pagasta valde atradās Palangas miestā. Lielākais kuršu zvejnieku ciems bija Sventāja (Heiligenau).
Vēsture
Palangas stārastija līdz Lielajam Ziemeļu karam piederēja Žemaitijas kunigaitijai, pēc kara beigām Kurzemes hercogiem, taču to pārvaldīja Polijas karaļa iecelts stārasts. Pēc hercoga Ferdinanda nāves 1737. gadā stārastija piederēja viņa atraitnei Johannai Magdalēnai. Viņa savas tiesības nodeva hercogam Ernstam Johanam Bīronam, kurš 1739. gadā Rucavas muižas pārvaldniekam Mēdemam uzdeva Palangas stārastiju inventarizēt un pārņemt savā pārziņā. Taču 1740. gada novembrī Bīronu Pēterburgā arestēja un visus viņa īpašumus konfiscēja. 1747. gadā Palangas stārasts Jans Bakijevičs (Bakiewicz) iesniedza Polijas karalim Augustam III sūdzību par to, ka, mainoties Sventājas upes gultnei, Rucavas muižas robeža esot stipri ievirzījusies Palangas stārastijas pusē. Šo sūdzību Polijas karalis pārsūtīja Kurzemes bruņniecības padomei, kas tolaik pārvaldīja hercogisti. Rucavas muižas pārvaldnieks Johans Frīdrihs fon Dorthezens (Dorthesen) atbildēja, ka, robežu pārmērot pēc Palangas stārasta ierosinājuma, Lietuvas pusē nonāktu vairākas mājas no hercogam piederošā Sventājas miesta. Dorthezens savam ziņojumam pievienoja karti, kā arī norakstu no hercoga Ernsta Johana Bīrona 1739. gada rīkojuma. 1819. gadā Palangas pagastu pievienoja Kurzemes guberņas Grobiņas apriņķim, rezultātā Kurzemei bija 6,4 km gara robeža ar Prūsijas karalisti, vēlāk Vācijas impēriju. Latvijas brīvības cīņu beigās Latvijas armija 1919. gada nogalē atbrīvoja Palangu no bermontiešiem un neilgu laiku tā atradās pie Latvijas—Vācijas robežas. Lai dotu Lietuvas Republikai pieeju Baltijas jūrai, 1921. gadā Latvijas—Lietuvas robežlīgumā Palangas pagastu (111 km2) pievienoja Lietuvai.
K-19 (filma)
"K-19" (en) ir 2002. gada uz patiesiem notikumiem balstīta filma, kuras režisore un viena no producentiem ir Ketrina Bigelova. Filma stāsta par 1961. gadā notikušo radiācijas noplūdi uz padomju atomzemūdenes K-19 un šīs noplūdes likvidācijas darbiem.
Juhans Fransons
Juhans Fransons (sv, dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2019. gada Fransons pārstāv Zviedrijas hokeja līgas komandu Leksands IF. 2004. gada NHL draftā Fransonu ar kopējo 34. numuru otrajā kārtā izvēlējās Dalasas "Stars".
Iepriekš pārstāvējis Zviedrijas hokeja līgas komandas Luleå HF, Frölunda HC un Linköpings HC, Nacionālās līgas komandās HC Lugano, Rapperswil-Jona Lakers un Genève-Servette HC, Somijas hokeja līgas komandā Pori "Ässät" un KHL komandā Sanktpēterburgas SKA.
Larss Štindls
Larss Štindls (de; dzimis ) ir Vācijas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2015. gada spēlē Menhengladbahas "Borussia" sastāvā.
Sasniegumi
Vācija
Heinrihs I Putnuķērājs
Heinrihs I Putnuķērājs (de, la; dzimis ap 876. gadu, miris ) bija Otonu dinastijas Saksijas hercogs no 919. gada un Vācijas karalis no 919. gada līdz savai nāvei 936. gadā. Tiek uzskatīts par pirmo Vācijas karalistes karali. Līdz tam pieņemts runāt par Austrumfranku valsts karaļiem.
Savas valdīšanas laikā Heinrihs I īstenoja aktīvu politiku. Heinriham izdevās nostiprināt savu karalisti, pievienojot tai Lotringu. Aizsardzībai pret maģāru klejotāju iebrukumiem dibināja nocietinātas apmetnes (burgas) un reorganizēja kavalēriju, kas ļāva 933. gada 15. martā gūt uzvaru pār maģāriem Riādas kaujā. Heinriha valdīšanas laikā sākās pielabas slāvu iekarošana. Karagājienu rezultātā vairākas slāvu ciltis kļuva par nodevu maksātājiem.
1926. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
1926. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 1926. gada 4. līdz 7. septembrim Latvijas galvaspilsētā Rīgā Salamonska cirkā. Sacensības notika tikai grieķu-romiešu cīņā.
Svara kategorijas
Šajā čempionātā cīkstoņi bija sadalīti pēc ķermeņa svara šādās sešās svara kategorijās:
Godalgo vietu noteikšana
Pēc katras savstarpējās cīņas tās dalībniekiem piešķīra soda punktus: zaudētājam — 3 soda punktus; uzvarētājam — par uzvaru tiesnešu vērtējumā 1 soda punktu; par plecu uzvaru 0 soda punktus. Cīkstonis, kas ieguva 5 soda punktus, turpmākajās cīņās vairs nepiedalījās. Godalgoto vietu ieguvējus noteica pēc mazākā soda punktu skaita. Ja tas bija vienāds, tad augstāku vietu ieguva cīkstonis, kas sacensību laikā bija pielietojis vairāk paņēmienu un ir bijis enerģiskāks. Ja arī šinī ziņā cīkstoņi ir bija līdzīgi, tad augstāk ierindojās tas, kas bija vieglāks.
Medaļu ieguvēji
Medaļu ieguvēji bija:
Latvijas cīkstoņu rezultāti
Sacensībās piedalījās 6 Latvijas cīkstoņi. Plānotais septītais dalībnieks pussmagā svara cīkstonis Kārlis Pētersons par 15 minūtēm nokavēja svēršanos un pie sacensībām netika pielaists.
Latvijas cīkstoņi A. Melkerts (gaiļa svars), P. Kopmans (spalvas svars) un Ž. Hercogs (vieglais svars) pieļaujamo soda punktu robežu — 4 punkti — pārsniedza jau pēc otrās cīņas, bet R. Ronis (vidējais svars), E. Palmbahs (pussmagais svars) un A. Zvejnieks (smagais svars) sacensību trešajā dienā. Līdz ar to izšķirošajās cīņās par medaļām viņi nevarēja piedalīties.
Osetīni
Osetīni (os) ir ap 700 000 cilvēku liela irāņu tauta, kas galvenokārt dzīvo Kaukāza kalnos, Krievijas Federācijas autonomajā Ziemeļosetijas-Alānijas republikā un no Gruzijas neatkarību pasludinājušajā Dienvidosetijā. Osetīni runā indoeiropiešu osetīnu valodā. Lielākā daļa osetīnu ir pareizticīgie, lai arī paralēli plaši tiek piekopti senču rituāli un pagāniskās paražas.
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka osetīni ir cēlušies no alāniem, kuru priekšteči bija sarmati. Alāni esot izveidojuši valsti starp Donas un Volgas upēm, taču tā sabruka pēc 350. gada, kad tai uzbruka huņņi. 8. gadsimtā izveidojās jauna Alānijas karaliste, kas sabruka mongoļu uzbrukuma rezultātā. Alāni atkāpās no Donas upes rajona uz grūtāk iekarojamajiem Kaukāza kalniem, kur izveidojās ironi, digoroni, kudari un ceturtā grupa jasi, kas 13. gadsimtā pārcēlās uz Ungāriju.