cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filma 43
"Filma 43" (en) ir 2013. gada ASV komēdija. Galvenās lomas atveido Elizabete Benksa, Kristena Bella, Halle Berija, Keita Bosvorta, Džerards Batlers, Džošua Diamels, Ričards Gīrs, Emma Stouna, Keita Vinsleta, Kriss Prats, Džastins Longs un Džeisons Sudeikis. Filmas pirmizrāde notika. Filmai ir 14 dažādas sižeta līnijas; katrai no tām ir savs režisors.
Jūrmalas gumumeldrs
Jūrmalas gumumeldrs ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā, tomēr pārsvarā jūru un okeānu piekrastē. Sugas ietvaros nodala daudzus zemākus taksonus.
Latvijā Jūrmalas gumumeldrs ir nevienmērīgi sastopams jūras piekrastē un Daugavas ielejā no grīvas līdz Aiviekstes ietekai no bieža līdz neretam; pārējā valsts daļā nav sastopams.
Apraksts
Jūrmalas gumumeldrs ir daudzgadīgs, 40-110 cm garš lakstaugs. Tam ir saknenis ar gumveidīgiem paresninājumiem un stāvs, trīsšķautņains un aplapots stublājs. Lapas ir lineāras, ar reni visā plātnes garumā, mala paskarba. Stublāja apakšējās lapas pie pamata veido brūnganu maksti. Stublāja galotnē blīvā pušķī ir 4-10 vārpiņas. Katra kāta galā ir 1-3 iegarenes, 1-2,5 cm garas vārpiņas, visplatākās vidū un virzienā uz galu nosmailotas. Daļa vārpiņu ir pušķī var būt gandrīz sēdošas. Seglapas (parasti 3-4) līdzīgas stublāja lapām, no kurām divas garākas nekā ziedkopa. Zieda plēksnes gals ir šķelts, tās vidusdaļā ir dzelonis. Apziedni veido 6 zobaini matiņi. Auglis ir plakans, spīdīgs un tumšbrūns riekstiņš. Zied jūnijā un jūlijā.
Dvēseļu revīzijas
Dvēseļu revīzijas bija tautskaišu nosaukums Krievijas caristes (1719), vēlāk Krievijas Impērijas teritorijā. Tās ieviesa Pēteris Lielais 1718. gadā, un līdz 1858. gadam pavisam tika veiktas 10 dvēseļu revīzijas 1719., 1745., 1763., 1782., 1795., 1811., 1816., 1834., 1850., 1857. gadā, kā arī vēl dažas papildu revīzijas. Revīziju galvenais mērķis bija ar "galvas nodokli" apliekamo iedzīvotāju un potenciālo rekrūšu uzskaite.
Lunar Orbiter 5
Lunar Orbiter 5 bija ASV NASA programmas Lunar Orbiter pēdējais Mēness orbitālais aparāts. Palaists 1967. gada augustā. Tas fotografēja piemērotākās vietas, kur nolaisties Surveyor un Apollo nolaižamajiem aparātiem, kā arī uzņēma Mēness neredzamās daļas nefotografētās daļas.
Lunar Orbiter 5 tika palaists 22:32 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3 Agena-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-13.
5. augustā Lunar Orbiter 5 iegāja orbītā ap Mēnesi. Tā orbīta līdz 9. augustam tika pazemināta līdz 99 × 1499 km. No 6. līdz 18. augustam notika attēlu uzņemšana. Uz Zemes tika saņemti 633 augstas izšķirtspējas un 211 vidējas izšķirtspējas kadri,.
1968. gada 31. janvārī pēc komandas no Zemes Lunar Orbiter 5 veica trajektorijas izmaiņas manevru un ietriecās Mēness virsmā.
Ahtium
Ahtium Oyj (līdz 2017. gadam Talvivaaran Kaivososakeyhtiö Oyj, arī Talvivaara Mining Company) bija Somijas uzņēmums, kas nodarbojās ar niķeļa un citu metālu iegūšanu. Dibināts 2004. gadā. 2018. gadā tam pasludināts bankrots.
Uzņēmums tika kotēts Helsinku (kods TLV) un Londonas (kods TALV) biržā; bija iekļauts FTSE 250 indeksā.
Vēsture
Talvivaaran Kaivososakeyhtiö tika dibināts 2004. gadā. Tas no Outokumpu ieguva niķeļa raktuves Sotkamo, Somijas austrumos.
2005. gadā tika sākta bioizskatošanas pilotprojekta celtniecība. Metāla ieguves izmēģināšana notika 2006. gadā no marta līdz septembrim. Sotkamo raktuvēs metāla iegūšana sākās 2008. gada oktobrī.
2007. gadā Talvivaara akcijas tika izliktas Londonas biržā; 2009. gadā — Helsinku biržā. No 2011. gada augusta līdz 2012. gada februārim Talvivaara bija OMX Helsinki 25 indeksā. 2010. gadā uzņēmums paziņoja, ka sāks urāna ražošanu no Sotkamo rakšanas procesā iegūtiem blakusiežiem.
2014. gada novembrī bankrotēja meitas uzņēmums Talvivaara Sotkamo Oy, kas bija Talvivaara galvenais ienākumu avots. Raktuvēs bija notikušas vairākas toksisku metālu piesārņotu atkritumu noplūdes, kas bija drauds vietējiem ūdensceļiem. Uzņēmuma vadības locekļi tika apsūdzēti noziedzīgos nodarījumos videi. Notika ievērojama valdības iesaistīšanās, jo Somijas valdība bija uzņēmuma lielākais īpašnieks ar sabiedrību Solidium (16,7 %). 2015. gadā jaunizveidotais valdības īpašumā esošais uzņēmums Terrafame Oy nopirka Talvivaara kalnrūpniecības biznesu. 2017. gada februārī par Terrafame 15,5 % kapitāldaļu turētāju kļuva Singapūras Trafigura.
Tā kā Talvivaara palika kā bezpeļņas apvalks, tā kreditori pieprasīja, lai mātessabiedrība iesniegtu bankrotu. 2017. gada 28. novembrī uzņēmums pārdēvēts par Ahtium Oyj. 2018. gadā uzņēmumam pasludināts bankrots. 2018. gada 6. martā Ahtium Oyj dzēsts no Somijas uzņēmumu reģistra.
Darbaspēka migrācija
Darbaspēka migrācija jeb darbaspēka starptautiskā kustība ir jebkura darbaspēka migrācija no vienas vietas uz citu, bieži veicot lielas distances vai pārvietojoties lielās grupās. Cilvēki ir migrējuši visos laikmetos, un arī mūsdienās iedzīvotāju kustība turpinās gan brīvprātīgā formā kāda reģiona, valsts vai starptautiskā līmenī, kā arī piespiedu kārtā (cilvēku tirdzniecība, dabas katastrofas, vergu pārvietošana).
Migrācija ir saistīta ar darbaspēka absolūtu vai relatīvu trūkumu atsevišķās valstīs. Tā ir pārvietošanās no vienas valsts uz citu ar mērķi iegūt darbu un uzlabot dzīves apstākļus. Absolūtais darbaspēka trūkums kādā valstī nozīmē, ka trūkst studējošo, kas aizpildītu brīvās darbavietas. Savukārt relatīvais trūkums tiek novērots tad, kad līdztekus brīvām darbavietām valstī ir nenodarbināti cilvēki, kas nevēlas šīs darbavietas aizpildīt.
Nelegālā imigrācija joprojām ir ļoti aktuāla, tā pastāv visos pasaules reģionos, piemēram, 2007. gadā Apvienotajā Karalistē dzīvoja ap 618 000 nelegālo migrantu, bet Japānā aptuveni 210 000. 2008. gadā ASV dzīvoja 11 līdz 12 miljoniem nelegālo migrantu.
Iemesli
Viens no galvenajiem faktoriem, kam ir liela ietekme uz migrāciju ir globalizācija. Globalizācija rosina pasaules kapitāla integrāciju un mobilitāti, kā arī atvieglo valstu robežu šķērsošana cilvēkam. Pārvietošanās starp daudzām valstīm ir kļuvusi daudz vieglāka, kas, ietekmē arī darbaspēka migrāciju. Darbaspēka starptautiskā migrācija notiek gan ekonomisko, gan neekonomisko (politisko, reliģisko iemeslu, dabas katastrofu, karu, ekoloģisko problēmu) iemeslu rezultātā.
Mūsdienās migrē pārsvarā 2 grupas:
Vēsture
Pirmais masveida darbaspēka pārvietošanās vilnis bija vergu ievešana Ziemeļamerikā no Āfrikas, kā rezultātā iedzīvotāju skaits Āfrikā XVII — XIX gs. samazinājās. Pēc verdzības aizliegšanas ASV sākās otrais lielais migrācijas vilnis uz Jauno pasauli. Ja XIX gs. sākumā aktīvāk migrēja rūpniecības strādnieki, tad tā paša gadsimta beigās — izputējošie zemnieki, kas cerēja uz veiksmi jaunā zemē. Kā trešais migrācijas vilnis jāmin Otrā pasaules karš, kad cilvēki masveidā bēga no savām valstīm, vēlāk arī atrodot darbu tajā valstī, kurā viņi patvērušies.
Migrācijas apjomi
Saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) 2009. gada augustā publiskotajiem datiem, migrantu skaits pasaulē 2008. gadā bija 195 miljoni, kas ir 2,5 reizes vairāk nekā 1960. gadā, kad tika uzskaitīti 75 miljoni migrantu.
Eglīši
Eglīši ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 244 km attālumā no Rīgas.
Igors Ivanovs (šahists)
Igors Ivanovs (ru;, Ļeņingrada, Krievijas PFSR - , Sentdžordža, Jūta, Amerikas Savienotās Valstis) bija krievu izcelsmes Kanādas starptautiskais lielmeistars šahā (2005).
Dzīve PSRS
Igors Ivanovs iemācījās spēlēt šahu 5 gadu vecumā. Bērnībā viņš daudz laika veltīja arī mūzikai un bija daudzsološs pianists. Pēc skolas beigšanas iestājies Ļeņingradas Valsts universitātes matemātikas faukltātē, taču drīzumā pametis mācības, lai pilnībā nodarbotos ar šahu. Dienējot Padomju armijā pārcēlies uz dzīvi Tadžikistānā, bet vēlāk Uzbekistānā. Šajā laikā Ivanovs daudz spēlē dažādos PSRS turnīros. 1975. gadā piedalījies Latvijas šaha čempionātā Rīgā, kur ieņēmis 5. vietu. 1976. gadā uzvarējis Rīgas atklātajā čempionātā šahā. Bijis divkārtējais Uzbekistānas čempions šahā - 1977. un 1978. gadā. 1978. gadā uzvarējis turnīrā Vladivostokā, bet PSRS čempionāta atlases turnīrā Daugavpilī ieņēmis 2. vietu aiz Garija Kasparova. 1979. gadā PSRS Tautu spartakiādē spēlējot pie pirmā galdiņa Uzbekistānas komandā uzvarēja toreizējo Pasaules šaha čempionu Anatoliju Karpovu.
Bēgšana uz Kanādu
Pēc uzvaras pār Karpovu Ivanovs tika aizsūtīts uz Kapablankas memoriālu Kubā. Atgriežoties mājās, lidmašīna, kurā viņš lidoja, veica avārijas nosēšanos Ņūfaundlendā, Kanādā. Ivanovs izmantoja izdevību un aizbēga no VDK aģentiem, lai pieprasītu politisko patvērumu Kanādā. Nekā, izņemot drēbes un kabatas šaha komplektu, viņam līdzi nebija.
Dzīve Kanādā
Kanādā Igors Ivanovs apmetās Monreālā un no 1980. gadu sākuma regulāri piedalījās šaha turnīros. Viņš kļuva par četkārtējo Kanādas čempionu šahā (1981., 1985., 1986., 1987.). 1982. gadā Ivanovs negaidīti sekmīgi nospēlēja Pasaules čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā Tolukā (Meksika), kur ieņēma 4. vietu. Divas reizes - 1982. un 1988. gadā - Ivanovs pārstāvēja Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs.
Sternenko
Sternenko (uk) ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Porošenko (uzvārds)
Porošenko (uk) ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Burvestība mēnessgaismā
Filmā kāds anglis palīdz atmaskot iespējamu aplaupīšanu, kam seko gan personiskas, gan profesionālas komplikācijas.
Bruno Puriņš
Bruno Puriņš (1928—2001) bija latviešu ķīmiķis. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (1971), Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidents (1984—1989).
Dzīvesgājums
Miris 2001. gada 21. maijā Rīgā.
Kokneses prospekts
Kokneses prospekts ir prospekts Mežaparka apkaimē Rīgā. Tā sākas krustojumā ar Ķīšezera ielu un beidzas krustojumā ar Meža prospektu. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 1720 metri.
Vēsture
Iela radusies 20. gadsimta pirmajos gados kā Ketlera iela, kad bijusi galvenais ceļš uz Ķeizarmežu (tagadējo Mežaparku); nosaukta Livonijas ordeņa mestra, vēlākā Kurzemes un Zemgales hercoga Gotharda Ketlera vārdā. Sākotnēji ielas trase bija iezīmēta līdz Stokholmas ielai, pēc 1910. gada ielu pagarināja līdz Meža (toreiz Keizara) prospektam un tā kļuva par Mežaparka galveno ielu. 1923. gadā to pārdēvēja par Kokneses prospektu.
Ielas raksturojums
Kokneses prospekts ir 1,720 km garš vietējas nozīmes prospekts Mežaparka apkaimes dienvidos. Tā sākas krustojumā ar Ķīšezera ielu un virzās ziemeļu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela krustojas ar Mežezera, Ķelnes un Mirdzas Ķempes ielām. Pēc tam tā savienojas ar Glika ielu, nākamie krustojumi ielai ir ar Sudrabu Edžus, Kārļa Vatsona, Hamburgas, Ščecinas un Annas Sakses ielām. Tad tā krustojas ar Stokholmas, Pēterupes ielām un Visbijas prospektu, ar Poruka ielu, ar Siguldas prospektu un beidzas krustojumā ar Meža prospektu.
Ielu savienojumi
Kokneses prospekts ir savienots ar šādām ielām:
Ībigava-Vārenbrika
Ībigava-Vārenbrika (de) ir Elbas-Elsteres apriņķi pilsēta Brandenburgā, Vācijā. 2001. gada 31. decembrī teritoriālās reformas rezultātā agrāk atsevišķās pilsētas Vārenbrika un Ībigava, kā arī apdzīvotās vietas Bānsdorfa, Drazdo un Vīderava tika apvienotas vienotā municipālā veidojumā — Ībigavas-Vārenbrikas pilsētā.
Ģeogrāfija
Ībigava-Vārenbrika atrodas Brandenburgas federālās zemes dienvidaustrumos, apmēram 25 km uz austrumiem no Elbas ielejas pilsētas Torgavas, 10 km uz dienvidiem no apriņķa pilsētas Hercbergas un 4 km uz ziemeļiem no kūrortpilsētas Bādlībenverdas. Cauri pilsētaas apkaimēm virzienā no dienvidaustrumiem uz ziemeļrietumiem tek Švarce Elstere, Elbas labā pieteka. Vārenbrikā sateci ar Švarce Elsteri veido tās pieteka Kleine Elstere. Ībigavas-Vārenbrikas ainavu pamīšus veido mitrāju pļavas, lauksaimniecības zemes, ganības un jaukta tipa meži.
Mūsdienu Ībigavas-Vārenbrikas pilsētu veido kādreiz divas neatkarīgas pilsētas — Ībigava un Vārenbrika, kuru vēsturiskie centri atrodas apmēram 7 km attālumā viens no otra, kā arī 19 nelielākas apdzīvotas vietas, jeb ciemi.
Uz austrumiem no pilsētas atrodas federālais autoceļš B-101 (Berlīne—Aue), kā arī Halles—Kotbusas dzelzceļa līnija.
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka nocietinātas pilis, tai skaitā Ībigavā un Vārenbrikā, Švarce Elsteres krastos radušās ap 1000 gadu, laikā, kad Svētā Romas impērija izvērsa teritoriālu ekspansiju virzienā uz austrumiem no Elbas un Zāles. Galvenā loma šajos iekarojumos bija Saksijas markgrāfam Gero, kurš vairāku militāro kampaņu gaitā (957., 959., un 960. gadā) pakļāva sorbu apdzīvotās zemes Elbas augštecē, līdz 963. gadam paplašinot Saksijas ostmarku līdz pat Bobras upei austrumos. Pēc Gero nāves 965. gadā Saksijas ostmarka tika sadalīta piecās mazākās markās — ziemeļos, starp Elbas un Oderas upēm tika izveidota Nordmarka, kopš 1157. gada Brandenburgas markgrāfiste, bet dienvidos, starp Zāles un Bobras upēm — Lauzicas marka, Meisenes marka, Merzeburgas marka un Ceicas marka, kopš 1356. gada Saksijas kūrfirstiste.
Mārtiņa Lutera Vitenbergā aizsāktā baznīcas reformācija 1546. gadā izraisīja Šmālkaldenes karu, kura laikā Svētās Romas impērijas imperators Kārlis V vērsās pret protestantisko Šmālkaldenes savienību (de), 1531. gadā dibināto organizāciju, kas apvienoja protestantiskos firstus un zemes Saksijas kūfirstistes un Hesenes landgrāfistes virsvadībā.
Daudzas Svētas Romas impērijas zemes tika ierautas karadarbībā, tai skaitā arī Saksijas kūrfirstiste. Karadarbību laikā Ībigava un Vārenbrika vairrākārt tika pilnībā nodedzināta.
Uz ziemeļiem no Ībigavas atrodošajā Šveinertes (de) meža masīvā 1547. gada 24. aprīlī norisinājās izšķirošā Šmālkaldenes kara cīņa — Kauja pie Mīlbergas. Šīs militārās operācijas laikā Kārļa V spēki sakāva Šmālkaldenes savienības karaspēku, kas noveda pie Vitenbergas kapitulācijas parakstīšanas.
Trīsdesmit gadu kara laikā Saksijas kūrfirstiste, tāpat kā visa Svētās Romas impērijas teritorija ieslīga smagās karadarbībās, vispārējā postā un marodierismā. 1630. gadā Vārenbriki un Ībigavu nodedzināja pulkveža Johana fon Gecena (de) spēki, bet 1637. gadā abas pilsētas atkārtoti nopostīja zviedru karaspēks feldmaršala Johana Banera vadībā. Ībigava laika posma no 1612. līdz 1640. gadam kopumā tika nodedzināta septiņas reizes.
Līdztekus postošajam karam reģionu plosīja arī mēra epidēmija, kura saasinājuma viļņi atkārtojās 1631., 1637., 1638., 1639. un 1648. gadā. Tādējādi kara beigas sagaidīja vien nedaudzi iedzīvotāji, kā piemēram Vārenbrikā vien 5 līdz 6 cilvēki.
Vien 17. gadsimta beigās un 18. gadsimta sākumā Saksijas kūrfirstistē iestājās relatīvi mierīgi laiki, tika atjaunotas pilsētas, veidoti ceļi un pilsētas ieguva savus pašreizējos arhitektoniskos vaibstus.
Saskaņā ar Vīnes kongresa Eiropas valstu robežu un ietekmju pārdali, daļa Saksijas kūrfirstistes teritorijas, tai skaitā Vitenbergas apgabala ziemeļu daļa, respektīvi, Lībenverdas apriņķis, pārgāja Prūsijas Karalistes jurisdikcijā. 1816. gadā Lībenverdas apriņķis tika iekļauts jaunizveidotajā Prūsijas Saksijas provincē.
Pēc Otrā pasaules kara un VDR izveidošanas, Ībigava un Vārenbrika sākotnēji, no 1947. līdz 1952. gadam atradās Saksijas-Anhaltes sastāvā, vēlāk Kotbusas rajona sastāvā. Kopš 1990. gada abas pilsētas tika iekļautas Brandenburgas federālās zemes sastāvā.
2001. gada 31. decembrī teritoriālās reformas rezultātā agrāk atsevišķās pilsētas Vārenbrika un Ībigava, kā arī apdzīvotās vietas Bānsdorfa, Drazdo un Vīderava tika apvienotas vienotā municipālā veidojumā — Ībigavas-Vārenbrikas pilsētā.
Stolbi
Dabas rezervāts "Stolbi" (krievu: Государственный природный заповедник "Столбы" ) ir rezervāts Krasnojarskas novadā, Krievijā. Tas atrodas 10 km uz dienvidiem no Krasnojarskas Austrumsajānu kalnu grēdas ziemeļrietumu daļā, kas robežojas ar Vidussibīrijas plakankalni. Rezervāta dabiskās robežas ir Jeņisejas labā krasta pietekas — Bazaiha ziemeļaustrumos, Mana un Lielā Slizņeva dienvidos un dienvidrietumos. Ziemeļaustrumos rezervāts robežojas ar Krasnojarskas aglomerāciju.
Tas tika dibināts 1925. gadā pēc pilsētas iedzīvotāju iniciatīvas, lai aizsargātu sienīta palikšņus un tiem pieguļošo teritoriju no mežizstrādes un kalnrūpniecības. Šobrīd rezervāta teritorija ir 47 219 ha.
Rezervāts ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā un Altaja-Sajānu ekoreģiona dabas rezervātu un nacionālo parku asociācijā.
Etimoloģija
Klinšainos veidojumus Sibīrijas izpētes laikā 1624. gadā atklāja krievu kazaki, kas pie Kačas upes ietekas Jeņisejā bija uzcēluši apmetni. Viņus pārsteidza milzīgie akmens bloki, kas slējās virs bieza meža. Kazaki tiem deva bībelisku nosaukumu  Столпы , kas laika gaitā pārveidojās par  Столбы  (tulkojumā: stabi, pīlāri). Šis nosaukums saglabājās kā ģeoloģisks termins šiem un citiem līdzīgiem veidojumiem Sibīrijā un Krievijas Tālajos Austrumos.
Vēsture
Klinšainie veidojumi ir veicinājuši Krasnojarskas alpīnisma kustības, kas tiek dēvēta par stolbismu, attīstību. Pirmais oficiālais kāpiens notika 1851. gadā — to paveica vietējā bērnunama bērni skolotāja vadībā.
19. gadsimts beigās stolbu sarežģītā pieejamība piesaistīja brīvdomājošus jauniešus, kuriem nepatika vietējā vara. Jaunieši uz stolbiem rakstīja dažādus pretvalstiskus saukļus, piemēram, "Sociālisms", "Proletārieši", "Gubernators-krāpnieks". Šī iemesla dēļ tika rīkoti reidi, kuros stolbisti tika arestēti. Pierādījumu trūkuma dēļ viņi tika atbrīvoti pēc dažiem mēnešiem, bet pēc tam uz Otrā stolba parādījās divus metrus garš uzraksts "Brīvība". Uzraksts ir saglabājies līdz mūsdienām, un vietējie stolbisti to regulāri apkopj un atjauno pret izbalēšanu.
19. gadsimta 30. gados Jeņisejas guberņā sākās zelta drudzis. Zeltrači Pirmā stolba pakājē izveidoja apmetni un uzsāka urbšanas darbus. Tomēr zelts netika atrasts, un zeltrači ātri zaudēja interesi par stolbiem. Lai gan šī darbība klintis praktiski neietekmēja, urbumu vietas ir saskatāmas arī mūsdienās.
19.-20. gadsimta mijā būvniecības vajadzībām tika izcirsti koki un spridzinātas klintis. Akmeņi no saspridzinātajām klintīm ir izmantoti pirmā dzelzceļa tilta būvniecībā Krasnojarskā. Tas aktualizēja jautājumu par klinšu veidojumu aizsardzību, un 1919. gadā, kad Krievijas Ģeogrāfu biedrības Krasnojarskas nodaļa, novada zemes dienests un Krasnojarskas mākslinieku savienība iesniedza lūgumu izveidot īpašu dekrētu klinšu aizsardzībai. 1920. gadā 4 km2 meža tika atzīti par aizsargājamiem, tomēr tas neapturēja klinšu iznīcināšanu un koku izciršanu, tāpēc 1925. gada 30. jūnijā Jeņisejas guberņas izpildkomiteja izdeva rīkojumu, ar kuru tika izveidots rezervāts 3960 ha platībā. Tā teritorija bija atvērta sabiedrībai, bet jebkāda saimnieciska ietekme uz vidi tikai aizliegta.
Ģeoloģija
Klintis pārsvarā veido nogulumieži un vulkāniskas izcelsmes ieži, kas veidojušies no kembrija (vairāk nekā 600 milj. gadus veci) līdz karbonam. Masīvs, ko veido klintis, sastāv no sarkanīga kvarca sienīta. Tas stiepjas ziemeļaustrumu virzienā ar ķēdes veidā izvietotiem stolbiem. Petrogrāfiskā struktūra ir vienkārša, ieži galvenokārt sastāv no kālija laukšpata — ortoklaza.
Saskaņā ar ģeofiziskajiem datiem, masīvs iesniedzas dziļi zemē. Stolbi veidojušies no magmas, kas no 500-1500 metru dziļuma iespiedās peneplēnā un atdzisa. Neizturīgākie ieži pakāpeniski noārdījās atmosfēras ietekmes rezultātā, atsedzot klinšu veidojumus. Sienīta reģionā ir vairāk nekā 600 klinšu atsegumu, 60 no tiem ir 50-100 metru augstumā.
Ģeogrāfija
Dabas rezervāts atrodas teritorijā, kur Altaja-Sajānu kalni saskaras ar Vidussibīrijas plakankalni un Rietumsibīrijas līdzenumu. Rezervātā ir izteikta pārejas zona starp meža stepi un kalnu taigu. Stāvajās dienvidu nogāzēs starp meža masīviem sastopami nelieli (līdz 3 ha) stepju apgabali, kas ir seno stepju paliekas. Šo apgabalu kopējā teritorija nepārsniedz 1% no rezervāta teritorijas. Atsevišķi pētījumi liecina, ka pirms 4—5 tūkstošiem gadu stepe klāja ievērojamu rezervāta teritoriju. Šajās vietās ir atrastas stepju iedzīvotāju — pelēkā murkšķa un Sibīrijas zokora — kaulu atliekas.
Rezervāta teritorijā ir labi attīstīts hidrogrāfiskais tīkls (0,63 km/ha), kura kopējais garums pārsniedz 300 km.
Gada vidējā temperatūra rezervāta kalnu taigas zonā ir —1,2°С, kas ir par 2,1°С zemāka nekā meža stepju zonā. Rezervāta pastāvēšanas laikā zemākā reģistrētā temperatūra bija —44,9°С, bet augstākā temperatūra bija +31,6°С.
Daba
Teritorijā atrodamas 762 vaskulāro augu sugas, no kurām 150 ir īpaši aizsargājamas. Vairākas sugas, piemēram, bruņcepuru dzegužpuķe, Eiropas spalvzāle, platlapu purva orhideja, dzeltenā dzegužkurpīte, ir ierakstītas Krievijas Sarkanajā grāmatā. Pārsvarā dominē priežu un sudrabegļu meži, Sibīrijas priedes un lapegles ir mazāk izplatītas. Vietās, kur notikusi selektīva koku izciršana vai mežu ugunsgrēki, dominē bērzu un apšu audzes.
Eglīte (Naujenes pagasts)
Eglīte ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 230 km attālumā no Rīgas.
Stolbi
Daba
Rezervātā sastopamas 56 zīdītāju sugas, no kurām lielākā daļa ir meža zvēri. Biežāk sastopamās no tām ir pelēkais vilks, lācis, tinis, zaķis, garastes susliks, Sibīrijas muskusbriedis, Sibīrijas stirna, stepes sesks. 20. gadsimta 50. gados rezervātā atkārtoti tika aklimatizēts sabulis, bet Amerikas ūdele un ondatra tika izlaista ar mērķi aklimatizēties Krasnojarskas apkārtnē.
Novērotas 199 putnu sugas, no kurām 42 suga rezervātā dzīvo pastāvīgi. Ziemas sezonā biežāk sastopamās sugas ir meža zīlīte, garastīte, dzilnītis, zīdaste, parastais ķeģis, mežirbe, riekstrozis un dižraibais dzenis, bet vasarā — rudsānu zilastīte, pelēkā zīlīte, zaļganā čipste, Sibīrijas ķauķītis, meža zīlīte, žubīte, lielā zīlīte, riekstrozis un dižraibais dzenis.
Tūrisms
Rezervāts ir iedalīts trīs zonās — tūristiem atvērtajā zonā, buferzonā un stingra režīma dabas rezervātā. Apmeklētājiem brīvi pieejami mazāk nekā 3% no rezervāta platības, un šīs rezervāta daļas taku kopējais garums ir 67 km. Tā ir pilsētai tuvākā rezervāta teritorija, kurā atrodami arī lielākie un slavenākie sienīta klinšu veidojumi, piemēram, Ķīnas mūris, Pagoda, Zelta ērglis, Spalvas, Zvirbuļi, Mūks, Grēcinieks. Četriem stolbiem nav īpaša nosaukuma — tos apzīmē ar kārtas numuriem.
Apmēram 90% rezervāta teritorijas apmeklētājiem ir pilnībā slēgti. Piekļuve tai ir tikai rezervāta darbiniekiem, kā arī vides aizsardzības un zinātniskās izpētes darbiem. Starp slēgto un apmeklētājiem pieejamo zonu atrodas apmēram 7% liela buferzona, kurā atļauts atrasties tikai ar rezervāta administrācijas izsniegtām atļaujām.
2018. gadā rezervātu apmeklēja vairāk nekā 750 tūkstoši apmeklētāju.
Kanters
Kanters var būt:
Ērģemes draudzes novads
Ērģemes draudzes novads bija viens no Vidzemes guberņas Valkas apriņķa  (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.
Silent House
Silent House ir 2011. gada šausmu filma, kas veidota kā rīmeiks Urugvajas 2010. gada filmai "La casa muda", kas savukārt esot balstīta uz notikumu, kas, iespējams, notika kādā Urugvajas ciemā 20. gadsimta 40. gados. Filmas režisori ir Kriss Kentiss un Lora Lau; Lau ir arī filmas scenārija autore un viena no producentēm. Galvenās lomas filmā atveido Elizabete Olsena, Ādams Tress, Ēriks Šefers Stīvenss, Džūlija Teilore Rosa, Ādams Barnets un Halija Mērfija. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Sāra kopā ar tēvu un tēvoci viesojas viņas ģimenes pussagruvušajā mājā laukos, lai palīdzētu, to savest kārtībā. Drīz vien Sāra mājā sāk piedzīvot dažādus pārdabiskus notikumus, kas daļēji saistīti ar Sāras bērnībā piedzīvoto traumu.
Tīfs
Tīfs (grc — 'dūmaka, apziņas aptumsums') ir vairāku infekcijas slimību apkopojošs nosaukums; šīm slimībām raksturīgs spēcīgs drudzis, ko pavada spēcīga intoksikācija un psihiski traucējumi.
Pazīstamākie tīfa veidi ir izsitumu tīfs, atguļas tīfs un vēdera tīfs. Līdz 19. gadsimta sākumam minētās tīfa grupas tika uzskatītas par vienu slimību, vēdera tīfs atsevišķā grupā tika izdalīts 1829. gadā, savukārt atguļas tīfs — 1843. gadā. Mūsdienu medicīnā ar nosaukumu "tīfs" primāri saprot izsitumu tīfu.
Sergejs Movsisjans
Sergejs Movsisjans (hy; dzimis Tbilisi) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (1997), kas ir pārstāvējis arī Gruziju (1992—1995), Čehiju (1997—2002) un Slovākiju (2002—2010).
Biogrāfija
Tāpat kā Tigrans Petrosjans piedzimis armēņu ģimenē Gruzijā, tāpēc pēc PSRS sabrukuma šaha turnīros pārstāvējis šo valsti. 1993. gadā kopā ar ģimeni pārcēlies uz Pardubici un kopš 1997. gada sācis pārstāvēt Čehiju. Izcīnījis divas medaļas Čehijas šaha čempionātos: 1997. gadā sudrabu un 1998. gadā zeltu. Izcīnījis arī divas medaļas Slovākija šaha čempionātos: 1995. gadā zeltu un 2002. gadā sudrabu. 1997. gadā Hamburgā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Wichern Open. 1999. gadā Lasvegasā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kur ticis līdz ceturtdaļfinālam, kurā piekāpies savam tautietiem Vladimiram Akopjanam. 2002. gadā Hanijā izcīnījis Eiropas čempiona nosaukumu ātrajā šahā. Tajā pašā gadā Sarajevā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Bosna. Šo panākumu atkārtojis arī 2007. gadā. 2008. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Veikanzē (Nīderlande). 2009. gadā Plovdivā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2012. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Bīlē (kopā ar Igoru Kurnosovu). Trīs reizes dažādu klubu sastāvā uzvarējis Eiropas šaha klubu kausa izcīņā: ŠK Bosna Sarajevo (2000, 2002) un Sankt Petersburg (2011).
Vēl trīs reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas, kuros gan nav spējis atkārtot savu pirmo panākumu 1999. gadā: divas reizes (2000, 2004) ticis līdz 3. kārtai, bet 2001. gadā izstājies 2. kārtā. Regulāri piedalījies arī Pasaules šaha kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, kuros tikai 2011. gadā ticis līdz 2. kārtai, bet pārējās reizēs (2005, 2009, 2013) izstājies 1. kārtā.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 95. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Pārstāvējis Armēnijas, Čehijas un Slovākijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1995. gadā Movsisjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1997. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Personīgā dzīve
Bijis precējies ar Čehijas šaha lielmeistari Petru Krupkovu.
Draudzes novads
Draudzes novads bija vēsturiska administratīva vienība Latvijas teritorijā no 13. līdz 19. gadsimtam. Viduslaikos ar to apzīmēja kara draudzes pārvaldīto teritoriju, vēlāk tas kļuva par administratīvu teritorijas (novadu) apzīmējumu, bet mūsdienās to lieto vienīgi kristīgās baznīcas organizatoriskas vienības apzīmēšanai.
Nosaukums
Latviešu valodas vārda "draudze" jēdzieniskā izcelsme ir līdzīga lietuviešu vārda draugystė (draudzība, saime), senslāvu drużyna un vikingu drótt (neliela karaspēka vienība) izcelsmei. Viduslaikos lietotajā viduslejasvācu valodā draudzes novads tika saukts par kerszpel vai kerspell. Mūsdienu literārajā vācu valodā draudzes novads ir Kirchspiel (baznīcas draudze — Parochie). 18.—19. gadsimtā latviešu valodā draudzes novadus dēvēja par baznīcas valstīm vai arī no vācu valodas par "ķirspēlēm". Vārdu "draudze" draudzes novada apzīmēšanai literārajā latviešu valodā ieviesa Juris Alunāns.
Vēsture
Par to, ka senajiem letgaļiem bijušas kara draudzes, visagrāk liecina Indriķa hronikas tekstā pieminētā Rūsiņa draudze. Arī latviešu tautas dziesmās pieminētas gan kara draudzes (nr. 25 219), gan no senslāviem patapinātie "bajāra" (kara draudzes locekļa) un "vaivada" (karavadoņa) vārdi.
Savukārt no vikingiem patapinātais līvu vārds "kiligunda" viduslaiku Latvijā tika lietots novadu apzīmēšanai, kas pēc miera noslēgšanas uzvarētājiem deva ķīlniekus kā līguma pildīšanas garantiju. Kiligunda nodokļu un tiesas ziņā sastāvēja no mazākām vienībām - pagastiem jeb vakām. Arī pēc Livonijas iedzīvotāju kristīšanas tika saglabāts senais zemes iedalījums draudzēs (kiligundās), kurās iecēla savus katoļu priesterus un cēla savas baznīcas.
Livonijas Konfederācijas laikā Rīgas arhibīskapija bija sīkāk iedalīta 23 draudžu novados (kerszpel, kerspell) ar 23 draudžu baznīcām. Zināms, ka 1456. gadā Bērzaunes draudze atdalījās no Cesvaines draudzes, 15. jūnijā arhibīskaps Silvestrs paaugstināja to par pastāvīgu baznīcu ar savu baznīckungu un Bērzaune kļuva par atsevišķu draudzes novadu. Tomēr vienlaicīgi 14 draudžu novadi tika saukti arī par pilsnovadiem (borchsikinge), bet 8 draudžu novadi — arī vienkārši par novadiem (gebehde) un 4 — arī par tiesas novadiem (richte, gerichte).
Livonijas ordeņa valstī bija iedalījums komturejās un fogtejās, bet tās sīkāk bija iedalītas draudžu novados. Ja tās bija mazas, tad visa teritorija bija tikai viens draudzes novads (Aizkraukle, Bauska, Dobele, Grobiņa, Jelgava). Livonijas ordeņa Latvijas daļā bija vismaz 31 draudzes novads. Līdzīgi kā Rīgas arhibīskapijā, arī ordeņa valstī vairāki draudžu novadi vienlaicīgi tika saukti arī par pilsnovadiem, tiesas novadiem vai arī vienkārši par novadiem. Pēc 1617. gadā pieņemtās "Vadības formulas" (Formula regiminis) Kurzemes un Zemgales hercogiste bija iedalīta 27 draudžu novados (Kirchspiel), kas reizi divos gados sūtīja delegātus (nuncijus) uz landtāga sesiju Jelgavā. Pēc 1819. gada Kurzemes guberņas administratīvās reformas un Piltenes apgabala pašpārvaldes likvidēšanas Kurzemes landtāga deputātus ievēlēja 33 draudzes novados ar 10-16 balsstiesīgajiem muižniekiem katrā. No katras draudzes tika ievēlēts viens deputāts (Kirchspielsbevollmächtigter, Konvokant).
Zviedru Vidzemē no 1688. gada pilstiesu vietā tika ieviests administratīvais iedalījums draudžu novados, kuri bija apvienoti Rīgas, Cēsu, Pērnavas un Tērbatas apriņķos. Šajā pašā laikā uzsākās draudžu skolu tīkla veidošana katrā draudzes novadā dibinot skolu.
Keru (stacija)
Keru (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Raplas apriņķa Keru pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Vīlande. Keru atrodas 9 km attālumā no Lelles mezgla stacijas, 17 km attālumā no Tiri, 69 km attālumā no Vīlandes un 80 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Keru pieturas punktā apstāšanos veic visi Tallinas, Tiri un Vīlandes virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni.
Stacijas ēka
Keru stacijas ēka celta 1901. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir divstāvu koka celtne ar vienstāva piebūvi un divslīpes jumtu. Analogas staciju ēkas šajā peridā tika uzceltas arī Kohilā, Vehmā, Keavā un Lellē. 1926. gadā Keru stacijas ēka tika pārbūvēta un ir saglabājusies šādā izskatā līdz mūsdienām.
Keru stacijā saglabājusies arī vienstāva dolomītu bloku preču noliktavas ēka ar iekraušanas rampu. Piebraucamais sliežu ceļš ir demontēts.
Sarmatijas jūra
Sarmatijas jūra bija jūra, kas pastāvēja pirms 14—10 miljoniem gadu. Sarmatijas jūra stiepās no tagadējās Vīnes līdz Tjanšana kalnu pakājēm un ietvēra tagadējās Melno, Azovas, Kaspijas un Arāla jūru.
Sarmatijas jūra pakāpeniski kļuva ļoti atsāļota no tajā ieplūstošo upju ūdeņiem, varbūt pat vairāk nekā mūsdienu Kaspijas jūra. Pirms 14—10,5 miljoniem gadu šī jūra bija gandrīz slēgtais ezers. Jūras krastos klīda ziloņi, mastodonti, žirafes, degunradži, brieži un lielas cūkas.
Pirms aptuveni 10 miljoniem gadu Sarmatijas jūra atkal savienojās ar okeāniem Bosfora šauruma rajonā. Pirms 6 miljoniem gadu nodalījās Melnā un Kaspijas jūra. Jūru nodalīšanos skaidro ar Kaukāza kalnu pacelšanos un ar Vidusjūras līmeņa pazemināšanos.
Demultipleksors
Demultipleksors ir loģiskā shēma ar vienu datu ieeju, vairākām datu izejām, adreses ieeju un vadības signālu ieejām. Shēma dublē kādā izvēlētā datu izejā kodu, kas padots datu ieejā. Datu izeju izvēlas, padodot attiecīgu kodu adreses ieejā. Var uzskatīt, ka demultipleksors ir slēdzis, kas pieslēdz ieeju vienai izvēlētai izejai. Pretējas darbības ierīce ir multipleksors.
Munirs Habibs
Munirs Habibs Habibs (dzimis ) ir Sīrijas gaisa spēku lidotājs. 1987. gadā bija Sīrijas pirmā kosmonauta Muhameda Farisa dublieris.
Munirs Habibs dzimis Džeblā. No 1969. līdz 1973. gadam mācījās Sīrijas gaisa spēku akadēmijā Nairabas aviobāzē netālu no Halebas. 1973. gadā sāka dienēt Nairabas aviobāzē par lidotāju, no 1975. gada par instruktoru.
1985. gada septembrī Muniru Habibu un Muhamedu Farisu, kuri dienēja vienā eskadriļā, izvēlējās pa kosmonautu kandidātiem. Oktobrī viņi ieradās PSRS un sāka gatavoties kosmiskajam lidojumam. 1986. gada decembrī Fariss tika apstiprināts kosmosa kuģa Sojuz TM-3 pamatapkalpē, bet Habibs bija viņa dublieris.
Pēc Farisa kosmiskā lidojuma 1987. gada jūlijā Habibs atgriezās dienestā Sīrijas gaisa spēkos. 2001. gadā viņš kļuva par Halebas militārpersonu kvalifikācijas paaugstināšanas institūta vadītāju.
Jevgēņijs Paškēvičs
Jevgēņijs Paškēvičs (dzimis Daugavpilī) ir latviešu režisors.
1963. gadā pārcēlās uz Rīgu, kur viņa tēvs strādāja Rīgas Krievu drāmas teātrī. No 1973. līdz 1978. gadam Vissavienības Valsts Kinematogrāfijas institūtā studēja kinorežiju.
1969. gadā sāka strādāt Rīgas Kinostudijā par režisora asistentu. 1973. gadā kļuva par spēlfilmu un dokumentālo filmu režisoru un scenāristu. 2000. gadā izveidoja filmu studiju "Nida Filma".
Filmas
Veidojis vairākas filmas, tai skaitā "Bezdelīgas skrējiens", "Noveles pa telefonu", "Infanti", "Cilvēka dienas", kā arī "Golfa straume zem ledus kalna", kas 2012. gadā ieguva Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākā pilnmetrāžas spēlfilma", kā arī tika izvirzīta kā Latvijas kandidāte Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākā filma svešvalodā". Paškēvičs par šo filmu saņēma Lielā Kristapa balvu kā labākais spēlfilmas režisors. 2020. gadā uzņēma filmu "Ko zina klusā Gerda", kas tika nominēta deviņām Lielā Kristapa balvām.
Sutana ar pelerīnu
Sutana ar pelerīnu, saukta arī par simāru vai cimāru, ir Romas Katoļu baznīcas augstākās garīdzniecības ikdienas tērps, ko lieto ārpus Svētajām Misēm.
Tas ir sutanas paveids, pie sutanas plecu daļas piešujot apmetnīti jeb pelerīnu. Sutanu ar pelerīnu nēsā pāvests, kardināli, bīskapi, var nēsāt arī prelāti un monsinjori.
Šī tērpa pamatvariants tiek šūts no melnas krāsas auduma, simbolizējot un atgādinot Kristus ciešanas, nāvi, kā arī upuri par pasaules pestīšanu. Tērpa piegrieztne atgādina kleitu, kurš tiek apģērbts kā kleita, uzvelkot uz sevis vai žakete, aizpogājot to ar 33 pogām, kas atrodas sutanas priekšpusē no augšas līdz sutanas apakšai. 33 pogas simbolizē Jēzus Kristus nodzīvotos 33 gadus. Tērpa apmales nošuvēm, kā arī pogām tiek izmantota tāda krāsa, kas simbolizē nēsātāja hierarhisko piederību — purpursarkanas krāsas nošuve un pogas kardināliem, violetas krāsas nošuve un pogas bīskapiem, prelātiem un monsinjoriem, no kuriem pēdējie divi šo sutanas paveidu izmanto reti.
Belomorskas rajons
Belomorskas rajons (ru, krl) ir Krievijas Karēlijas Republikas administratīvais rajons tās austrumu daļā. Rajons robežojas ar Karēlijas Segežas rajonu dienvidos, Muezerskas rajonu dienvidrietumos, Kalevalas rajonu ziemeļrietumos un Kemas rajonu ziemeļos, kā arī Arhangeļskas apgabala Oņegas rajonu dienvidaustrumos un Balto jūru ziemeļaustrumos.
Rajona Sumskijposadas ciemā dzimis kuģu kapteinis Vladimirs Voroņins (Владимир Иванович Воронин, 1890—1952).
Glika iela (Rīga)
Glika iela ir iela, kas atrodas Rīgas pilsētas Mežaparka apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Stokholmas ielu un beidzas krustojumā ar Kokneses prospektu. Ielas kopējais garums ir 570 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Glika ielā ir savrupmāju apbūve, posms starp Klaipēdas ielu un Kokneses prospektu nepāra numuru pusē neapbūvēts.
Iela ir nosaukta pirmā Bībeles tulkotāja latviešu valodā, Alūksnes luterāņu mācītāja Ernsta Glika vārdā.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos Glika iela ir minēta 1911. gadā ar nosaukumu Vismāras iela. Laika posmā no 1915. līdz 1917. gadam ielas nosaukums bija Kubaņas iela, no 1917. gada — atkal Vismāras iela. 1923. gadā iela ieguva savu tagadējo nosaukumu Ernsta Glika vārdā, kas vairs netika mainīts.
Ielu savienojumi
Glika iela ir savienota ar šādām ielām:
Marta, Mārsija, Meja, Marlēna
"Marta, Mārsija, Meja, Marlēna" (en) ir 2011. gada drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Šons Durkins. Galvenās lomas filmā atveido Elizabete Olsena, Džons Hokss, Sāra Polsone un Hjū Dānsijs. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Marta aizbēg no ļaunprātīga kulta un dodas pie savas māsas ģimenes. Tur Martu vajā sāpīgas atmiņas un paranoja, tomēr viņa cīnās, lai pielāgotos savai ģimenei.
Davids Navara
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt sešu gadu vecumā. No 1993. līdz 1995. gadam uzvarējis Čehijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Divkārtējs Pasaules junioru šaha čempionātu laureāts: 1997. gadā izcīnījis bronzas medaļu U12 vecuma grupā, bet 1998. gadā izcīnījis sudraba medaļu U14 vecuma grupā. 2000. gadā Olomoucā uzvarējis savā pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā, apsteidzot Lenku Ptāčnīkovu. 2003. gadā uzvarējis Akibas Rubinšteina memoriālā Polaņicazdrojā. 2004. gadā ieņēmis 6. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. Septiņas reizes uzvarējis Čehijas šaha čempionātos (2004, 2005, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015). 2011. gadā kopā ar Lūku Makšeinu uzvarējis Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla Tata Steel B turnīrā. 2013. gadā uzvarējis Eiropas šaha klubu kausa izcīņā Čehijas kluba G-Team Nový Bor sastāvā. 2014. gadā Vroclavā uzvarējis Eiropas čempionātā ātrajā šahā. 2015. gadā ieņēmis 2. vietu Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla Tata Steel B turnīrā un kļuvis par Eiropas individuālā šaha čempionāta sudraba laureātu.
Mudīte Šneidere
Mudīte Šneidere (dzimusi ) ir latviešu aktrise un rakstniece.
Davids Navara
Biogrāfija
Regulāri piedalījies arī Pasaules šaha kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, kuros lielāko panākumu guvis 2011. gadā, kad tikai 5. kārtā zaudējis Aleksandram Griščukam. 2009. gadā šajā turnīrā iekļuvis 3. kārtā, 2005. gadā izstājies jau 1. kārtā, bet trīs reizes (2007, 2013, 2015) izstājies 2. kārtā.
Mudīte Šneidere
1955. gadā absolvējusi Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti un kļuvusi par Dailes teātra aktrisi. Teātrī nostrādājusi līdz 1995. gadam un pievērsusies rakstniecībai. Sarakstījusi grāmatas par sevi, Ēvaldu Valteru, Eduardu Smiļģi, Antru Liedskalniņu.
Attēlojusi lomu filmā "Salna pavasarī" (1955), kā arī piedalījusies epizodiskās lomās vairākās citās filmās, tai skaitā filmā "Kārkli pelēkie zied" (1961), "Šīs bīstamās balkona durvis" (1976).
Davids Navara
Biogrāfija
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 53. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Pārstāvējis Čehijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Navaram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2002. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Patriks Līhijs
Patriks Džozefs "Pets" Līhijs (en; dzimis, miris ) bija īru vieglatlēts, divu olimpisko medaļu ieguvējs, pārstāvot Lielbritāniju vieglatlētikā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Biogrāfija
Patriks 1898. gadā Dublinā pārspēja Lielbritānijas augstlēkšanas rekordu, viņa jaunais uzstādītais rezultāts bija 1,93 metri. 1898. un 1899. gadā viņš ieguva Britu amatieru vieglatlētu asociācijas augstlēkšanas čempiona titulu, kā arī 1899. gadā tāllēkšanā ierindojās trešajā vietā. Līhijs starptautiski sacentās arī tāllēkšanā un trīssoļlēkšanā.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Līhijs startēja trijās vieglatlētikas lēkšanas disciplīnās. No šīm disciplīnām viņš divās izcīnīja olimpiskās medaļas. Sudraba medaļu viņš ieguva augstlēkšanā, ar rezultātu 1.78 metri. Šajā disciplīnā viņš piekāpās tikai ASV sportistam Ērvingam Baksteram. Bronzas medaļu, ar fināla rezultātu 6.950 metri, viņš izcīnīja tāllēkšanā, kur piekāpās amerikāņiem Maieram Prinšteinam un Alvinam Krencleinam. Savukārt trīssoļlēkšanā viņš ieguva 4. vietu.
Pēc 8 gadiem viņš atgriezās olimpiskajās spēlēs, kas šoreiz notika Londonā. Šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja augstlēkšanā, kur ar rezultātu 1.78 metri, iegūstot 8. vietu.
1909. gadā Patriks emigrēja uz ASV. Viņš nomira 1927. gada 29. decembrī, 50 gadu vecumā.
Mesija sala
Mesija sala (en) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā.
Ģeogrāfija
Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā. Baiama Mārtina šaurums rietumos salu atdala no Melvila salas, Pīrsa šaurums ziemeļos — no Vanjē salas, Erskina līcis austrumos — no Batērsta salas, bet Bojera šaurums dienvidos atdala no Aleksandera salas. Sala izstiepta rietumu—austrumu virzienā, krasti mēreni izroboti. Reljefā dominē paugurains līdzenums. Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis. Visa sala ietilpst Kausuitukas nacionālā parka teritorijā.
Vēsture
Sala ilgi tika uzskatīta par daļu no Batērsta salas sauszemes masīva. Tagadējais nosaukums piešķirts 1962. gadā par godu Kanādas ģenerālgubernatoram (1952—1959) Vinsentam Mesijam (Charles Vincent Massey).
Palasjoss
Palasjoss var būt:
Egļova (Ezernieku pagasts)
Egļova ir ciems Ezernieku pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 298 km attālumā no Rīgas.
Watford FC
Watford Football Club ir profesionāls Anglijas futbola klubs no Votfordas, Hārtfordšīrā. To bieži vien sauc par Watford F.C., Watford vai pēc komandas iesaukas The Hornets (sirseņi), reizēm arī kā The 'Orns. Klubs veidojies no 1881. gadā dibinātā Watford Rovers, kurš pirmoreiz FA kausā piedalījās 1886. gadā un Anglijas dienvidu futbola līgā dekādi vēlāk. Noslēdzot 1914./15. gada sezonu kā līgas čempioni, Watford 1920. gadā pievienojās Anglijas futbola līgai. Iesākumā klubs spēlēja dažādos stadionos, līdz 1922. gadā pārcēlās uz pastāvīgu stadionu Vicarage Road, kur tas spēlē vēl šobrīd.
Kluba panākumi pārsvarā ir saistīti ar diviem periodiem, kad to vadīja bijušais Anglijas futbola izlases galvenais treneris Greiems Teilors. Pirmais periods ilga no 1977. līdz 1987. gada, kad Watford no ceturtās pacēlās līdz augstākajai. Watford 1983. gadā Pirmajā divīzijā ieņēma otro vietu un 1983./84. gada sezonā piedalījās UEFA kausa izcīņā, kā arī 1984. gadā sasniedza FA kausa finālu. Otrs periods ilga no 1997. līdz 2001. gadam, kad Teilors pacēla klubu no trešās spēcīgākās līgas līdz Premjerlīgai. Teilors šobrīd ir kluba valdes loceklis un kopā ar Eltonu Džonu abi ir kluba goda prezidenti. Abos šajos periodos klubs piederēja Eltonam Džonam un viņš ar klubu ir turpinājis ilgu un veiksmīgu sadarbību.
2009. gada sākumā klubā piecas spēles, gūstot vienus vārtus, aizvadīja Latvijas futbola izlases pussargs Aleksandrs Cauņa, kurš tika izīrēts no Skonto FC.
Arkadiušs Miliks
Arkadiušs Krystians Miliks (pl, dzimis Tihos, Polijā) ir poļu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Polijas futbola izlases spēlētājs. Kopš 2023. gada Miliks pārstāv Itālijas futbola A sērijas komandu Juventus.
Spēlētāja gaitas sācis Katovices kluba Rozwój Katowice jauniešu komandās. 2010. gadā 16 gadu vecumā debitējis pieaugušo komandā Polijas 3. līgas spēlē, kurā guvis 2 vārtus. 2011. gadā Miliks pārgāja uz Górnik Zabrze un debitēja Polijas Ekstralīgā. 2012. gadā Miliks pārgāja uz Vācijas Bundeslīgas klubu Bayer Leverkusen. 2013. gadā tika izīrēts FC Augsburg, bet 2014. gadā — Ajax. 2015. gadā ar Ajax tika parakstīts pastāvīgs līgums. Miliks pievienojās SSC Napoli. 2021. gada janvārī Napoli uz 18 mēnešiem izīrēja Miliku uz Francijas komandu Marseļas "Olympique".
Miliks spēlējis dažāda vecuma Polijas jauniešu un junioru izlasēs. Pieaugušo izlasē debitējis 2012. gada oktobrī mačā pret Dienvidāfriku.
Sasniegumi
Napoli
Krāna ūdens
Krāna ūdens ir ūdens, kas tiek piegādāts lietošanai no krāna un ko mājsaimniecībām piegādā ūdensapgādes uzņēmums.
Attīstīto valstu pilsētās krāna ūdens kļuva pieejams 19. gadsimta pēdējā ceturksnī, bet kopumā — 20. gadsimta vidū. Ūdens parasti tiek ņemts no ūdenstilpēm (upēm, ezeriem, strautiem, ūdenskrātuvēm) vai artēziskajiem urbumiem (retāk no pazemes avotiem), lai to tālāk attīrītu.
Ūdens no krāna tiek attīrīts no kaitīgām vielām. Tas bieži satur izšķīdušus kalcija, magnija, dzelzs un citu elementu sāļus ("cietais ūdens"), kas apgrūtina tā lietošanu, tostarp veļas mazgāšanai.
Japānā pastāv prakse izmantot krāna ūdens noteces skalošanas cisternās.
Kolu (stacija)
Kolu (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Jervas apriņķa Tiri pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Vīlande. Kolu atrodas 19 km attālumā no Lelles mezgla stacijas, 7 km attālumā no Tiri, 59 km attālumā no Vīlandes un 90 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Kolu pieturas punktā apstāšanos veic Tallinas un Tiri virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru maršruta Tallina—Tiri dīzeļvilcieni. Tallinas—Vīlandes ekspresis Kolu pieturas punktā apstāšanos neveic.
Teipica
Teipica (de, wen) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Dāmes-Šprēvaldes apriņķī Teipicerzē ezera dienvidaustrumu krastā, uz dienvidiem no Berlīnes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1307. gadā. Pilsēta veidojusies ap ezera pussalā būvēto pili. 1910. gadā pilī tika ierīkota sanatorija. VDR laikā pilī bija ierīkots atpūtas nams.
You Owe Me One
You Owe Me One (sākotnējais nosaukums — Kamelo ) ir Zviedrijas popmūzikas grupas ABBA singla Under Attack B-puse. Dziesmas autori ir Bjērns Ulveuss un Benni Andešons, bet vokālo sniegumu veido Angnētas Feltskūgas un Anni Fridas Lingstades balsis. Šī dziesma tika izdota albuma The Visitors atkalizdevumos, kā arī kā B-puse grupas pēdējam singlam. Dziesma ir aprakstīta kā krietni atšķirīga no grupas beidzamo gadu melanholiskajām dziesmām.
Dziesmas vēsture
Šī dziesma tika ierakstīta, nepabeigtā devītā studijas albuma (kļūdaini zināms arī kā Opus 10) pirmajā ierakstu sesijā. Singls tika ierakstīts kopā ar divām citām dziesmām — Just Like That un I Am the City, kas netika izdotas līdz pat 1990. gadiem (Just Like That tika izdots tikai daļēji — tikai kā fragments no Thank You For the Music dziesmu salikuma).
Dziesmas popularitāte
Līdz ar ABBA popularitātes norietu 1982. gadā, viņu beidzamie singli neieguva tādu popularitāti valstu dziesmu topos, kā grupas darbības vidusdaļā. You Owe Me One neieguva panākumus singlu topos. Pēc Bjērna un Benni aicinājuma dziesma netika iekļauta 2001. gada The Visitors atkalizdevumā. Par šīs rīcības iemeslu tiek uzskatīta dziesmas autoru nepatika pret You Owe Me One.
Islāms Indijā
Islāms Indijā ir otra lielākā reliģija Indijas Republikā ( pēc dominējošā hinduisma). Musulmaņi veido aptuveni 204 miljonus iedzīvotāju (≈14,4 %). Musulmaņu īpatsvars valsts iedzīvotāju skaitā pakāpeniski pieaug. Indijas musulmaņu dzimstības koeficients ir 2,36, kas ir augstākais rādītājs valstī saskaņā ar 2019.-21. gada aplēsēm. Musulmaņi veido vietējo iedzīvotāju vairākumu Lakšadvīpā (96,2 %) un Džammu un Kašmirā (68,3 %). Vislielākais musulmaņu īpatsvars, aptuveni 47 % no visiem Indijas musulmaņiem, dzīvo trīs štatos — Utarpradēšā, Rietumbengālē un Bihārā.
Attiecības starp musulmaņiem un hinduistiem ir saspringtas. Dažādās pasaules valstīs 2006. gadā veiktā reliģiju pārstāvju aptauja liecina, ka visnegatīvākā attieksme pret musulmaņiem bija vērojama tieši Indijā.
Deep Space Climate Observatory
Deep Space Climate Observatory (DSCOVR; agrāk zināms kā Triana) ir ASV Zemes un kosmisko laikapstākļu novērošanas pavadonis. Tas ir NASA un NOAA kopējs projekts. Kosmiskais aparāts kosmosā tika palaists 2015. gada februārī.