cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Airīte
Vēsture
2014. gadā Airītes stacijas ēkai piešķirts kultūras pieminekļa statuss. 2015. gadā nodibināta biedrība "Airītes stacija" stacijas ēkas atjaunošanai, apkārtnes sakopšanai un pārveidošanai par muzeju. 2016. gadā ar uzņēmuma "CEMEX" atbalstu sākta Airītes stacijas parka labiekārtošana.
Jelgavas cukurfabrika
Jelgavas cukurfabrika bija pārtikas ražošanas uzņēmums, akciju sabiedrība, kas ražoja no cukurbietēm cukuru. Uzņēmums atradās Cukura ielā 22, Jelgavā.
Uzņēmums tika dibināts 1926. gadā kā privāta akciju sabiedrība, nākamajā gadā tas kļuva par valsts uzņēmumu, 1995. gadā ieguva akciju sabiedrības statusu. Uzņēmuma pārvaldes ēka tika uzcelta 1925. gadā pēc Eižena Laubes projekta. Cukurfabrikas pirmais direktors bija J. Laže seniors.
Līdz 1940. gadam tika ražots cukurbiešu cukurs, 1935. gadā tika saražotas 500 tonnas diennaktī, no 1950. gadu beigām, jau atrodoties PSRS sastāvā, — arī cukurs no importēta cukurniedru jēlcukura, savukārt 1970. gadu beigās tika sākta šķidrā cukura ražošana. 1981. gadā te tika saražoti 104,25 tūkstoši tonnu cukura. Produkcija tika realizēta Latvijā, Igaunijā, kā arī tuvākajos Krievijas PFSR apgabalos. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Jelgavas cukurfabrika nodarbojās ar cukurbiešu cukura ražošanu, 2003. gadā tika saražoti 53,4 tūkstoši tonnu cukura, kā arī ar siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanu. 2003. gadā uzņēmuma apgrozījums sasniedza 18,1 miljonu latu.
2004. gadā cukurfabrikā bija 182 darbinieki.
2006. gadā tika paziņots par cukura ražošanas pārtraukšanu (tā tika pārtraukta 2007. gadā).
Mūsdienās Jelgavas cukurfabrika pilnībā nojaukta un tās vietā tiek būvēta kravas vagonu rūpnīca.
Opra Vinfrija
Opra Geila Vinfrija (Oprah Gail Winfrey, dzimusi 1954. gada 29. janvārī) ir amerikāņu televīzijas sarunu šovu vadītāja, veidotāja un filantrope, labāk zināma pēc savā vārdā nosauktā, daudzkārt apbalvotā sarunu šova, kas ir kļuvis par visaugstāk vērtēto sarunu šovu vēsturē. Viņa ir tikusi atzīta par 20. gadsimta visbagātāko afroamerikānieti un pēc, vislabāko melnādaino filantropi ASV vēsturē, un reiz bija pasaulē vienīgā melnādainā miljardiere. Viņa ir arī, saskaņā ar dažiem vērtējumiem, ietekmīgākā sievieti pasaulē.
Opra piedzima nabadzīgā ģimenē Misisipi laukos vientuļai mātei pusaudzei, un vēlāk uzauga Milvoki iekšpilsētas rajonā. Viņa sastapās ar lielām grūtībām bērnībā, deviņu gadu vecumā viņa tika izvarota un palika stāvoklī 14. gados, viņas dēls nomira agrā bērnībā. Nosūtīta dzīvot ar vīrieti, kuru viņa dēvē par savu tēvu, frizieri Tenesī, Vinfrija dabūja darbu radio, kamēr vēl mācijās vidusskolā un sāka sadarbību ar vietējmām vakara ziņām 19. gadu vecumā. Viņas emocionāli improvizētā pieeja ieguva atzinību un viņa sāka strādāt dienas sarunu šova arēnā, un pēc Čikāgas trešā vietējā sarunu šova veicināšanas pirmajai vietai viņa izveidoja savu uzņēmums un kļuva starptautiski sindicēta.
Skangaļi
Skangaļi var būt:
Papua (nozīmju atdalīšana)
Papua var būt:
Hemēnlinnas HPK
Hemēnlinnas HPK ir hokeja komanda, kas atrodas Hemēnlinnā, Somijā, un spēlē SM līgā. 2006. un 2019. gadā komanda izcīnīja līgas čempiones titulu.
2005.—06. gada sezonā HPK rindās par Somijas čempioniem kļuva Jānis Sprukts un Kaspars Astašenko, 2010.—11. gada sezonā komandas rindās spēlēja Kaspars Saulietis un Armands Bērziņš, taču 1999.—2000. sezonā HPK sastāvā cīnījies arī Rodrigo Laviņš, bet 1994.—95. gada sezonā arī Vjačeslavs Fanduļs.
Revala
Revala (senigauņu: Rävälä, latīņu: Revalia) bija senās Igaunijas zeme līdz 13. gadsimta sākumam, kuras teritoriju tagad aizņem Harju apriņķis un Igaunijas galvaspilsēta Tallina. Galvenais pilskalns atradās Lindanisē (skandināvu: Lyndanisse vai Lindanäs, tagad - Tallinas Domkalns).
No Revalas vārda bija atvasināts Tallinas agrākais nosaukums Rēvele.
Vēsture
Arābu kartogrāfs Muhameds al-Idrisi 1154. gadā savā pasaules kartē Ziemeļeiropā atzīmējis "mazu pilsētu kā lielu pilskalnu" ar nosaukumu Qlwn jeb Qalaven, bet krievu hronikās dēvēta arī par Kolivanu (Колывань).
Livonijas krusta kari Rēveles zemi sasniedza 1219. gada februāra beigās, kad pēc Rīgas krustnešu aicinājuma, lai pakļautu vēl nekristīto Rēveles novadu un neļautu tās iedzīvotājiem sabiedroties ar Pleskavas krieviem. Karagājienā piedalījās Zobenbrāļu ordenis, ko vadīja tā mestrs Folkvīns un krustnešu sabiedrotie līvi un leti, kuri iesauca šo karagājienu par "auksto karagājienu".
Tā paša gada jūnijā notika arī dāņu karaļa Valdemāra II karagājiens uz Rēveli, lai aizsteigtos priekšā Livonijas bīskapam Albertam, kristītu šo zemi un pakļautu to Lundas arhibīskapijai. Tagadējā Tallinas Domkalnā (Toompea) krusta karotāji vecās igauņu pils vietā sāka celt jaunu pili, kas vēlāk tika dēvēta par "dāņu pili" (Tallinu). Domstarpību rezultātā izcēlās kauja, kurā igauņi pārskatīšanās dēļ nogalināja pirmo Igaunijas bīskapu Teoderihu un piespieda dāņu karaspēku atkāpties no pilskalna. Tomēr Rīgenes ķēniņa brāļa Viclava vendu karavīri spēja panākt lūzumu kaujas gaitā un krustneši guva uzvaru un pakļāva Rēveles zemi savai varai.
Ziemeļigaunijas zemju piederība vēlāk bija galvenais domstarpību cēlonis starp Zobenbrāļu ordeni un Dānijas ķēniņu Valdemāru II. Izlīgums tika panākts tikai 1238. gadā pēc Saules kauja, kad ordenis tika apvienots ar Vācu ordeni. Pāvesta legāts Modenas Viļums panāca izlīgumu starp abām pusēm Stensbijas līgumā, kuru noslēdza Valdemārs II un Livonijas ordeņa mestrs Hermanis Balke. Dānijai tika nodota Rēveles, Harijas un Virijas, bet ordenis paturēja Jervas zemi. Šī robeža saglabājās līdz 1346. gadam, kad ordenis pēc Jurģa nakts sacelšanās apspiešanas atpirka to no dāņiem. Pēc Livonijas ordeņa bojāejas Livonijas karā Rēveles zeme līdz ar visu Ziemeļigauniju līdz Lielajam Ziemeļu karam nokļuva Zviedrijas pakļautībā. 1729. gadā to ieguva Krievijas impērija.
Arvīds Sabonis
Arvīds Roms Sabonis (lt; dzimis Kauņā, Lietuvā) ir bijušais lietuviešu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā. Savas karjeras laikā A. Sabonis ir pārstāvējis gan PSRS, gan Lietuvas basketbola izlasi, ar abām izcīnot medaļas olimpiskajās spēlēs: ar PSRS izlasi zeltu 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Seulā, bet ar Lietuvu bronzu 1992. gada spēlēs Barselonā un 1996. gadā Atlantā. Sešas reizes ticis atzīts par Eiropas gada labāko basketbolistu.
1986. gada NBA draftā viņu izraudzījās Atlantas "Hawks" ar kopējo 24. kārtas numuru pirmajā kārtā, tomēr NBA A. Sabonis debitēja tikai 1995. gadā Portlendas "Trail Blazers" sastāvā. Pēc sezonas viņš tika iekļauts sezonas labāko debitantu simboliskajā pieciniekā kopā ar par viņu apmēram 10 gadus jaunākiem līgas jaunpienācējiem. Basketbolista karjeru A. Sabonis noslēdza 2005. gadā.
2011. gada augustā viņš tika uzņemts Basketbola slavas zālē. 2011. gada oktobrī viņš tika ievēlēts par Lietuvas Basketbola federācijas prezidentu.
Basketbolists ir arī A. Saboņa dēls Domants Sabonis, tāpat kā tēvs spēlē Nacionālajā basketbola asociācijā un pārstāv Lietuvas izlasi.
Amoliņi
Amoliņi (Melilotus) ir tauriņziežu dzimtas ģints.
Latvijā aug šādas šīs ģints sugas: Iespējams, Latvijā aug arī Melilotus dentatus.
Sennorvēģu valoda
Sennorvēģu, senislandiešu jeb senskandināvu valoda ir ģermāņu saimes valoda, kuru līdz apmēram 1300. gadam lietoja Skandināvijas un tās aizjūras nometinājumu iedzīvotāji vikingu laikos.
Vēsture
Sennorvēģu valoda ap 8. gadsimtu attīstījās no tās priekšteča — skandināvu pirmvalodas. Par pārejas posmu, kad no sennorvēģu valodas attīstījās mūsdienu skandināvu valodas, uzskata 14. gadsimta vidu un beigas, kaut atrasti arī ar 15. gadsimtu datēti pieraksti šajā valodā.
Lielākā daļa sennorvēģu dialektu pratēji lietoja austrumu dialektus (mūsdienu Dānija un Zviedrija). Islandes viduslaiku tekstos ir lietots rietumu dialekts, kurā runā mūsdienu Islandes, Norvēģijas un Fēru salu iedzīvotāji. Starp šiem dialektiem nav novelkama stingra robeža, jo austrumu dialekta iezīmes ir atrodamas Norvēģijas rietumos, bet rietumu dialekta — Zviedrijas rietumos.
Sengotlandiešu valoda, kaut arī tiek pieskaitīta austrumu dialektiem, ir uzskatāma par atsevišķu, trešo dialektu grupu.
Islandiešu 12. gadsimta likumā Grágás („Pelēkās zoss likums”) apgalvots, ka zviedri, norvēģi, islandieši un dāņi runā vienā valodā . Austrumu dialektu pratēji to pašu valodu sauca dansk tunga vai norrønt mál.
Sīlejmans Demirels
Sīlejmans Demirels (tr) bija turku politiķis, bijušais Turcijas prezidents, kā arī bijis valsts premjerministrs septiņas reizes.
Nansī
Nansī (fr) ir pilsēta Francijas ziemeļaustrumu departamentā Mertā un Mozelē, viena no Lotringas reģiona administratīvajiem centriem. Nansī metropolē dzīvo apmēram 410 500 iedzīvotāju (1999. gada tautas skaitīšanas dati), no kuriem apmēram 103 500 dzīvoja pilsētas apkārtnē.
Pirmās liecības par cilvēku esamību Nansī ir datējamas ar 800. gadu p.m.ē. 13. gadsimtā pilsētu iekaroja Frīdrihs II Hohenštaufens. Pēc hercoga Staņislava nāves 1766. gadā Lotringas hercogiste kļuva par Francijas provinci un Nansī par tās administratīvo centru.
Nansī ir bāzēti divi profesionāli sporta klubi: futbola AS Nancy (kluba sastāvā spēlējis Mišels Platinī) un basketbola SLUC Nancy Basket.
Sudmalis
Sudmalis var būt:
Uzvārds
Latviešu cilmes uzvārds (sieviešu dzimtē Sudmale) ar nozīmi 'dzirnavnieks'. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Georgenhof
Georgenhof var būt vāciskais nosaukums mūsdienu apdzīvotām vietām vai bijušajām muižām:
Zorģi
Zorģi (agrāk — Sudmalis) ir apdzīvota vieta Bauskas novada Iecavas pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā pie autoceļa A7 4,4 km no pagasta centra Iecavas, 18,8 km no novada centra Bauskas un 49 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušajām Zorģu (Klein-Sorgen; ciema ziemeļdaļā) un Jurģu (Georgenhof; dienvidrietumu daļā) muižām. Izaugusi padomju gados kā Imanta Sudmaļa kolhoza ciemats. No 1949. līdz 1954. gadam Zaļumu ciema padomes centrs. Zorģos ir bibliotēka.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Aļģes
Aļģes (Algae) ir neviendabīga grupa, kurā iekļautie organismi ir veidojušies dažādā laikā, no dažādiem priekštečiem un tikai konverģentās evolūcijas gaitā ieguvuši vienojošas pazīmes. Raksturīgākā kopējā pazīme ir fotosintētisku pigmentu esamība aļģu šūnās. Visas aļģes satur vismaz viena veida hlorofilu, kas nodrošina autotrofu barošanos gaismā, kā arī citus pigmentus, kas piešķir tām dažādu krāsu. Atšķirībā no augiem tām ir daudzveidīgas formas (kausveida, lentveida, spirālveida u. c.) hloroplasti, kurus sauc par hromatoforiem. Aļģu šūnas sedz membrāna un šūnapvalks, kas satāv no hemicelulozes un pektīna. Šūnās ir visi eikariotiem raksturīgie organoīdi. Zilaļģēm šūnas uzbūve ir atšķirīga. Aļģes ir gan mikroskopiski vienšūnas organismi, gan to kolonijas, gan daudzšūnu organismi, kuru lapoņveida ķermenis var būt vairākus desmitus metru garš. Mūsdienu taksonomijā starp aļģēm ir dažādu bioloģisku valstu un pat impēriju pārstāvji: gan monēras, gan protisti. Aļģes aug galvenokārt ūdenī (piestiprinājušās vai brīvi peldošas), bet daļa sugu dzīvo mitrā augsnē, uz koku mizas, klintīm un citur. Aļģu pētniecību sauc par algoloģiju.
Visticamāk, ka aļģu nosaukums radies no latīņu valodas ( — "jūraszāles"), tomēr pastāv arī citas versijas.
Uzbūve
Eikariotiskās vienšūnas aļģes var būt gan nekustīgas, gan aktīvi peldošas ar vienas vai divu vicu palīdzību. Šūnu visbiežāk sedz šūnapvalks, reizēm vēl ir papildus aizsargapvalks, kas veido bruņas vai čaulu. Dažām kustīgajām sugām šūnas priekšgalā ir gaismu uztverošs pigments ― stigma jeb actiņa. Šūnas centrālo daļu aizņem vakuola ar šūnsulu, bet citoplazmā atrodas dažādi organoīdi. Hloroplastiem ne tikai piemīt daudzveidīga forma, bet tos var norobežot divas, trīs un pat četras membrānas. Zinātnieki to skaidro ar endosimbiozi, kas evolūcijas laikā dažādām aļģu grupām ir notikusi vairākkārt.
Koloniju aļģēm parasti ir lodveida vai ovāla forma. Atšķirībā no daudzšūnu organismiem, kur šūnas veic atšķirīgas funkcijas, kolonijā katra šūna ir patstāvīgs veidojums. Savā starpā tās ir saistītas vai nu ar citoplazmas tiltiņiem, vai arī no ārpuses visu grupu aptver gļotains apvalks. Ārējā slānī esošajām šūnām mēdz būt vicas, kurām kustoties kolonija pārvietojas. Šūnām daloties, kolonijas kļūst lielākas un dažreiz ir saskatāmas pat bez mikroskopa.
Daudzšūnu aļģēm ķermenis nav diferencēts pamatorgānos ― tām nav sakņu, stumbru vai lapu. Šādu ķermeni sauc par laponi jeb talomu. Vienkāršākais aļģu lapoņu veids ir pavediens, kur šūnas novietotas vienā vai nedaudzās paralēlās rindās. Daļai aļģu ir plātņveida laponis, kas ar nelielu izaugumu jeb rizoīdu palīdzību piestiprinās substrātam. No visām pārējām aļģēm krasi atšķiras mieturaļģu ķermenis, kas sastāv no galvenās ass un mieturos izkārtotiem sānzariem. Neraugoties uz ārējo līdzību, arī šo aļģu uzbūve atšķiras no augiem.
Vairošanās
Aļģes vairojas bezdzimumiski un dzimumiski. Bezdzimumvairošanās notiek veģetatīvi ― ar atsevišķām organisma daļām, vai arī tiek veidotas speciālas šūnas jeb sporas. Vienšūnas aļģes vienkārši dalās uz pusēm, bet daudzšūnu lapoņi sairst nelielos gabalos jeb fragmentējas. Sporas var būt gan nekustīgas, gan kustīgas. Kustīgās sauc par zoosporām, tās pārvietojas ar vicu palīdzību un drīz vien pārvēršas par jaunu aļģi. Koloniju aļģēm dažas šūnas ir specializējušās vairošanās procesam. Katra no tām var bezdzimumceļā dalīties un veidot meitkolonijas, kas atbrīvojas, sairstot mātkolonijai. Aļģu bezdzimumvairošanos veicina optimāla temperatūra, gaisma un pieejamās barības vielas.
Dzimumvairošanās notiek, saplūstot dzimumšūnām jeb gametām. Vairākām aļģu sugām abu veidu gametas ārēji ir vienādas, taču fizioloģiski atšķiras. Pēc apaugļošanās izveidotajā zigotā ir barības vielu rezerves, kas palīdz miera stāvoklī pārdzīvot nelabvēlīgus vides apstākļus. Tikai pēc apstākļu uzlabošanās zigota dīgst, un veidojas jauns organisms. Citām sugām jauna aļģe rodas tūlīt pēc zigotas izveidošanās.
Izplatība
Aļģu izplatību dabā ietekmē fotosintēzei nepieciešamā gaisma, ūdens ķīmiskais sastāvs, temperatūra un citi apstākļi. Visvairāk aļģu sugu dzīvo ūdens vidē, tām nav pielāgojumu ūdens saglabāšanai ķermenī ilgstoša sausuma apstākļos. Sugu daudzveidību ūdenstilpē ietekmē ūdenī izšķīdušo sāļu sastāvs un fotosintēzei nepieciešamais oglekļa dioksīds.
Iekļūstot ūdenī, dažāda garuma gaismas viļņu intensitāte samazinās atšķirīgi: sarkanās gaismas stari nevar nokļūt dziļāk par 10 m, pēc tam pakāpeniski dziest dzeltenie, zaļie un zilie stari, bet violetā gaisma spēj sasniegt pat 500 m dziļumu. Aļģu augšanas dziļumu ietekmē to šūnās esošie pigmenti, kas uztver gaismas starus. Zaļaļģēm nepieciešama intensīvāka gaisma, tāpēc tās aug tuvāk ūdens virsmai. Jūrās par aļģu attīstības kritisko robežu pieņem 100 m dziļumu, kur vēl iespiežas dzeltenie un zaļie gaismas stari, tikai nedaudzas sārtaļģu sugas spēj augt vēl dziļāk. Saldūdeņi nav tik dzidri, tas apgrūtina gaismas iekļūšanu ūdenstilpes dziļākajos slāņos. Vairākas mikroskopisko aļģu sugas ir spējīgas baroties arī ar gatavām organiskajām vielām. Ilgstoši atrodoties tumsā vai dzīvojot ar organiskām vielām piesārņotā ūdenī, tās pilnīgi pāriet uz heterotrofu barošanos. Šīm aļģēm var izzust pigmenti, un tās kļūst bezkrāsainas.
Aļģes ir sastopamas plašās temperatūras robežās ― no polārajām jūrām līdz dzīvei karstajos avotos. Izturīgākas ir sugas ar primitīvu uzbūvi. Ir zināmas aptuveni 70 aļģu sugas, kas dzīvo Arktikas un Anatrktīdas, kā arī kalnu ledājos. Vasarā, kad atkūst sniega vai ledus virskārta, šīs aļģes strauji vairojas un rada sniega krāsas izmaiņas. Piemēram, plaši pazīstamo parādību ― sarkano sniegu ― izraisa aļģe Chlamydomonas nivalis, kurai ir sarkanas krāsas pigmenti, bet kramaļģu savairošanās piešķir kalnu sniegam brūnganu nokrāsu.
Aļģu klasifikācijas vēsture
Kaut arī Kārlis Linnejs (Karl von Linne) 1754. gadā aļģes izdalīja atsevišķā sistemātiskā grupā, viņš sīkāk nepaskaidroja to klasifikāciju. Laika posmā no 1836. līdz 1840. gadam tika publicēta austriešu botāniķa Stefana Endlihera (Stephan Ladislaus Endlicher) sistēma, kurā viņš augu valsti iedalīja divās grupās: zemākie augi (Thallophyta) un augstākie augi (Cormophyta). Zemākos augus viņš tālāk iedalīja trīs klasēs: aļģes, ķērpji un sēnes. Termins zemākie augi turpmāk tika lietots daudzu autoru darbos. Arī 20. gs. zinātnieki turpināja aļģes, sēnes un ķērpjus klasificēt kā zemākos augus, vai arī veidoja atsevišķas šo organismu grupu sistēmas, neuzsverot kopēju piederību zemākajiem augiem.
Aļģu sīkāka klasifikācija sākumā tika veikta pēc to krāsas. Piemēram, vācu botāniķis Johans Heinrihs Frīdrihs Links (Johann Heinrich Friedrich Link) 1820. g. aļģes klasificēja, pamatojoties uz pigmenta krāsu un struktūru. Vairumā gadījumu mūsdienu bioķīmiskās analīzes apstiprina šādu iedalījumu. Arī īru algologs Viljams Henrijs Hārvijs (William Henry Harvey) 1836. gadā ierosināja klasifikācijā izmantot aļģu pigmentus, kā arī ņemt vērā organismu dzīvotni. 19. gs. otrā pusē zinātnē sākās filoģenētiskās sistemātikas periods ― centieni parādīt dažādu taksonu izcelšanos, vēsturisko attīstību, savstarpējo radniecību. Vairāku autoru veidotās sistēmas atšķiras gan pieejamo datu dēļ, gan ar vienu un to pašu faktu dažādo izskaidrojumu. Par vispilnīgāko tika atzīta vācu zinātnieka Ādolfa Englera (Heinrich Gustav Adolf Engler) izveidotā sistēma, kurā ir 13 zemāko augu nodalījumi, starp tiem zilaļģes, zaļaļģes, brūnaļģes, mieturaļģes, sārtaļģes un citi.
Vienlaikus zinātnē bija ieviests termins protisti, lai varētu klasificēt organismus, kas nepieder ne pie augiem, ne pie dzīvniekiem. 20. gs. beigās tika plaši atzīta Roberta Vitakera (Robert Harding Whittaker) izveidotā sistēma, kurā visas eikariotiskās aļģes ir protistu valsts pārstāvji, bet zilaļģes pieder pie monēru valsts.
Turpinot pētīt aļģu dzīves cikla stadijas, izmaiņas šūnu uzbūvē, šūnu ķīmisko sastāvu, kā arī izmantojot ģenētiskus pētījumus, zinātnieki secina, ka eikariotiskās aļģes ir pārāk atšķirīgas, lai varētu piederēt vienai organismu valstij. Pēc Tomasa Kavaljē-Smita (Thomas Cavalier-Smith) 1998. gadā publicētā organismu sistēmas modeļa brūnaļģes, zeltainās aļģes un kramaļģes pieder pavisam citai valstij, kuru autors ir nosaucis par hromistiem (Chromista).
Aļģu iedalījums
Pazīstamas apmēram 30 000 aļģu sugas (Latvijā — ap 2680), kuras atkarībā no pigmentiem, uzbūves un bioķīmiskā sastāva iedala:
Point de Suture
Point de Suture ir franču dziedātājas Milēnas Fārmeres septītais studijas albums, kas tika izdots. Francijā tika pārdoti vairāk nekā 500 000 albuma kopiju, internetā tika pārdots vairāk nekā 300 000 kopiju.
Stambula (nozīmju atdalīšana)
Stambula (turku: İstanbul [istɑnbul]) var būt:
Luijs VII
Luijs VII Jaunais (fr, dzimis, miris ) bija franku ķēniņš (1137-1180), Luija VI Resnā dēls.
Biogrāfija
1137. gada 22. jūlijā precējies ar Akvitānijas Eleonoru (1122-31.03.1204), Akvitānijas hercoga Viljama X meitu. Laulības iniciators bija Luijs VI un tās mērķis - zemju apvienošana abpus Luārai.
Laulībā dzimušas meitas:
Pēc kāpšanas tronī Luijs turpināja tēva iesākto politiku, taču kūtri un nekonsekventi. Tāpat kā tēvam, viņam nācās cīnīties ar feodāļiem un dažkārt slēgt savienības ar pilsētām. 1146. gadā Luijs devās Krusta karagājienā, uzticēdams valsts pārvaldi Sugerijam. Būdams greizsirdīgs, pierunāja Eleonoru doties ceļā kopā ar viņu. 1148. gadā kopā ar karaspēku, kurš ir pamatīgi cietis no bada, karstuma un bizantiešu intrigām, ieradās Antiohijā. No Antiohijas Luijs slepeni aizbrauca uz Tīru, kur gaidīja jaunus krustnešus. Pēc tam jauna karaspēka priekšgalā, kopā ar Vācijas Konrādu III (1138-1152) un Jeruzalemes karali Boldvinu III devās aplenkt Damasku, taču tika sakauts. Pēc templiešu lūguma uzkavējies Jeruzalemē, ap 1149. gada Lieldienām atgriezās dzimtenē.
Pēc atgriešanās no krusta karagājiena 1152. gadā panāca laulības anulēšanu ar Eleonoru. Eleonorai tika atdotas Gijēna, Puatjē, Gaskoņa. Eleonora apprecējās ar Henriju Plantagenetu, vēlāko Anglijas karali Henriju II, kurš, lai arī skaitījās Francijas karaļa vasalis, patiesībā bija daudz varenāks par Luiju.
1154. gadā apprecējas ar Kastīlijas Konstanci, Kastīlijas karaļa Alfonso VII (1126-1157) meitu. Laulībā dzimušas meitas:
1160. gada 4. oktobrī Konstance nomira dzemdībās un piecas nedēļas vēlāk Luijs VII apprecējās ar Šampaņas Adeli. Luija VII trešajā laulībā ar Šampaņas Adeli piedzima tik ilgi gaidītais mantinieks, nākamais Filips II Augusts.
1163. gadā kopā ar pāvestu Aleksandru III lika pamatakmeni Parīzes Dievmātes katedrālei.
Mūža beigās bija paralizēts un mira 1180. gada 18. septembrī Sen-Pontas abatijā, apglabāts Sendenī bazilikā.
Kellija Klarksone
Kellija Braiena Klarksone (en, dzimusi Fortvērtā, ASV) ir amerikāņu poproka dziedātāja, dzejniece un aktrise. Klarksone ieguva popularitāti pēc piedalīšanās televīzija šovā "American Idol" 2002. gadā. Sākumā, pēc pirmā albuma Thankful iziešanas, kritiķi uzskatīja Klarksoni par popmūzikas dziedātāju. Ar otrā albuma Breakaway iziešanu Klarksone sāka orientēties uz rokmūzikas pusi. Klarksones trešais albums My December, tika izdots 2007. gada 26. jūnijā. Viņa ir pārdevusi vairāk kā 25 miljonus albumu kopiju.
Dzīves sākums
Kellija Klarksone piedzima Fortvērtas pilsētā, Teksasas štatā, un auga māzā pilsētiņā Burlesonā, turpat Teksasā. Kellijai ir brālis Džeisons un māsa Alise. Viņa ģimenē ir trešais, jaunākais bērns. Kad Kellijai bija tikai seši gadi viņas vecāki izšķīrās pēc septiņpadsmit gadu laulības. Brālis devās prom ar tēvu, māsa sāka dzīvot ar tanti, bet Kellija palika ar māti. Viņi pastāvīgi braukāja no vietas uz vietu pa visu Teksasu, māte strādāja dažādos darbos, lai spētu pabarot ģimeni. Esot sešgadīgs bērns, Kellija nespēja saprast, kādēļ ģimene visu laiku pārvācas. Beigu beigās ģimene nolēma palikt Burlesonā, kur Kellijas māte otro reizi aprecējās, ar Džimiju Teiloru.
Klarksone apmeklēja Paulīnes Hjūdžas vidusskolu. Sākumā viņa gribēja kļūt par jūras biologu, bet reiz pasniedzējs dzirdēja viņas dziedātprasmi un vēlējās, lai viņa iestātos skolas korī. Kellija pasniedzējam teikusi, ka nekad agrāk nav mācījusies profesionālam vokālam. Pabeidzot vidusskolu, viņa iestājās Burlesonas augstskolā un sāka spēlēt mūziklos, tādos kā Brigadoon.
Pēc augstskolas pabeigšanas, 2000. gadā Kellija sāka strādāt dažos darbos, lai apmaksātu demo ierakstu, kuru viņa cerēja aizsūtīt skaņas ierakstu kompānijām. Viņa saņēma maz atbilžu un, beigu beigās, nolēma braukt uz Holivudu, lai meklētu citas iespējas tikt uz skatuvi, viena no kurām izrādijās dziesmu sacerētāja Derija Gafina aizgādnība. Tomēr Gafins saslima un atradās tuvu nāvei. Klarksone spēlēja televīzijas seriālos Sabrina, pusaugu burve un That 80's Show, tāpat nospēlēja epizodisku lomu filmā Issues 101, kura iznāca 2002. gadā. Pēc sešiem mēnešiem Holivudā, līdz tam kad viņas dzīvoklis nodega, Kellija atgriezās dzimtajā Teksasā, kur spēlēja teātrī, strādāja par bārmeni, dziedāja lunaparkā Six Flags un reklamēja Red Bull dzērienus.
Karjera
Dziedātājas muzikāla karjera iesākās 2002. gadā, kad Kellija Klarksone uzvarēja pirmajā amerikāņu talantu konkursā - telešovā American Idol. Pirmais dziedātāja singls A Moment Like This ātri ieguva neticamu popularitāti ASV un drīz vien tikpat ātri viņu pazaudēja. Dziesma aizkļuva līdz 4. vietai American Top 40, pēc kā sāka ātri iet uz leju.
Kellija Klarksone varēja nogrimt neziņā un uz visiem laikiem, paliekot par mākslinieku tikai ar viena hitu, tāpat kā vairākums absolventu televīzijas šovos par popzvaigžņu radīšanu, kas noteikti būtu noticis, ja vien Kellija nebūtu satikusi producentus Retu Lavrencu un Klifu Magnesu. Kopā ar viņiem, kā arī piedaloties Kristīnei Agilerai Kellija ierakstīja dziesmu Miss Independent, kurš kļuva par lielu hitu ASV, bet pēc tam Eiropā. Dziesma noturējās trīs nedēļas American Top 40 pirmajā vietā un ieņēma 9. vieta 2003. gada kopsummu topā. Debijas albums Thankful, kas tika ierakstīts ar tiem pašiem producentiem, tika izdots 2003. gada 15. aprīlī ASV un uzreiz nonāca pirmajā vietā Billboard Top 200. 2003. gada 8. decembrī ASV albums tika divreiz atzīts par platīna, bet 2004. gada 10. februārī — par platīna Kanādā.
Tāpat no šī albuma sekoja singli Low un The Trouble with Love Is, kuri, bija mazāk populāri, kā Miss Independent. 2004. gada februārī Kellija bija nominēta par šo dziesmu Grammy balvai nominācijā "Labākā sieviešu popmūzikas izpildītāja".
Pēc tam dziedātāja negaidīti pazuda no skatuves. Bet, kā izrādījās, ne uz ilgu laiku. Visu 2004. gadu viņa ierakstīja jauno albumu.
Fenomenāls dziedātājai izrādījās 2005. gads. Viņas otrais albums Breakaway, kas tika izdots 2004. gada 30. novembrī, ASV, uzdāvināja pasaulei uzreiz dažus superhitus.
Dziesma Breakaway, kuras autore ir Avrila Laviņja, spēja sasniegt pirmo vietu American Top 40 2004. gada novembrī. Tomēr vislielākie panākumi nāca no dziesmām Since U Been Gone un Behind These Hazel Eyes. Pirmā dziesma virsotnē noturējās 6 nedēļas, otrā tā arī nespēja kļūt ar hitu numur viens, nostāvot 8 nedēļas otrajā vietā, tai laikā kad pirmajā vietā visu šo laiku bija Mērija Kerija ar dziesmu We Belong Together. Abas dziesmas ieņēma atbilstoši 1. un 2. vietas 2005. gada kopsummu topā. Tie ir nebijuši panākumi, lai viens mākslinieks ieņemtu pirmās divas vietas gada topā (Mērija Kerija kopsummā nokļuva trešājā vietā). Bez šaubām, Kellija Klarksone bija galvenais 2005. gada izpildītājs!
2006. gadā iznāca pēdējais singls no albuma Walk Away. Dziesma 5 mēnešus noturējās top 10 American Top 40, kārtējo reizi apstiprinot Kelliju Klarksoni ar jaunas superzvaigznes statusu.
Limuzīns Jāņu nakts krāsā
Limuzīns Jāņu nakts krāsā ir režisora Jāņa Streiča 1981. gadā Rīgas Kinostudijā uzņemtā Latvijas PSR mākslas filma, ieturēta komēdijas un drāmas žanrā. Sižeta pamatā Māras Svīres stāsts "Limuzīns Jāņu nakts krāsā". Filma uzņemta krāsaina, latviešu valodā. Savulaik skatītāju aptaujā tā tika atzīta par visu laiku labāko latviešu filmu. Tāpat tā iekļauta Latvijas kultūras kanonā.
Sižets
Mirtas tantei jau pāri astoņdesmit. Vīrs miris, dēli krituši karā. Dzīvo viena, apdarot darbus, cik spēka pietiek. Vienīgie, kas palīdz un uztur kontaktus, ir kaimiņi — kolhoza traktorists Jāzeps Gilučs un viņa kuplā ģimene vienmēr ir līdzās. Un tad vienā dienā viss mainās. Mirtas tantes rokās nejauši nokļūst loterijas biļete, kura izrādās laimīga, un tagad Mirtas tantes šķūnītī stāv tiem laikiem lepns auto — VAZ-2101, kura dokumentos ierakstīts: "cveta beloj noči", ko Mirtas tante latviski tulko kā "Jāņu nakts krāsā". Uzzinājuši par Mirtas tantes laimestu, ciemos sarodas radi un radu radi — visi priecīgi satikt tanti, visi gatavi palīdzēt, vēlēdamies būt ierakstīti testamentā kā mantinieki.
Giluču ģimene
'''Epizodēs: Tālivaldis Āboliņš, Vera Singajevska
Piedalās Jāņa Gavara ansamblis no Meirāniem.
Restaurācija
"Limuzīns Jāņu nakts krāsā" bija pirmā filma, kas 2008. gadā tika pilnībā restaurēta. Tika atjaunoti visi attēla parametri, novērsti filmas mehāniskie un fotoķīmiskie defekti, kas bija radušies filmas glabāšanas laikā. Ilgstoši glabājot, filma zaudē savu sākotnējo krāsu, un restaurācijā tika atjaunota krāsu gamma saskaņā ar autora sākotnējo ieceri. Arī filmas skaņas pavadījums tika tīrīts un koriģēts, un filmas restaurācijas gala posmā sinhronizēts ar atjaunoto attēlu. Par pirmo restaurēto filmu "Limuzīns Jāņu nakts krāsā" kļuva tieši tādēļ, ka skatītāju aptaujā tā atzīta par visu laiku labāko latviešu filmu.
Liepājas cukurfabrika
Liepājas cukurfabrika bija pārtikas ražošanas uzņēmums, akciju sabiedrība. Uzņēmums atradās Grīzupes ielā 2, Liepājas Tosmares apkaimē.
Vēsture
Uzņēmums dibināts 1933. gadā, daļēji izmantojot kādreizējās Liepājas Kara ostas darbnīcas ēkas. Pēc Otrā pasaules kara to atjaunoja, no Vācijas saņemot izvestās ražošanas iekārtas. 1956. gadā uzsāka cukura ražošanu arī no cukurniedru jēlcukura, 1972. gadā uzsāka šķīstošās kafijas ražošanu. Jēlcukuru importēja no Kubas un Francijas, savukārt kafijas pupiņas no Angolas, Brazīlijas, Etiopijas, Gvinejas un Indijas. 1983. gadā saražoja 67,5 tūkstošus tonnu rafinētā smalkā cukura un 797 tonnas šķīstošās kafijas.
2005. gadā uzņēmumā bija apmēram 280 darbinieki, sezonā — apmēram 600. 2005. gadā uzņēmuma apgrozījums sasniedza 6,6 miljonus latu, 2007. gadā — 5,7 miljonus. 2007. gadā Liepājas cukurfabrika beidza cukura ražošanu saskaņā ar Eiropas Savienības īstenoto cukura reformu un tika uzsākta uzņēmuma restrukturizācija, kas tika pabeigta 2009. gadā.
Stāmeriena
Apdzīvotā vieta (agrāk Vārgaļi) izveidojusies pēc dzelzceļa līnijas atvēršanas, kad 1907. gadā uz Rūdinu dzirnavu zemes iemērīti apbūves gabali. Stāmerienas centrs izveidojies 1920. un 30. gados. 1925. gadā Stāmerienai piešķīra ciema statusu. 1935. gadā Stāmerienā bija 43 dzīvojamās mājas un 181 iedzīvotājs, 1989. gadā — 186 iedzīvotāji. Stāmerienā ir pamatskola, doktorāts, pasts.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Vasaras laiks
Oranžā krāsā — valstis, kas kādreiz pārgāja uz vasaras laiku;
Sarkanā krāsā — valstis, kas nekad nav pārgājušas uz vasaras laiku.]]
Latvijas Ministru Kabineta noteikumos minēts, ka "pāreja uz vasaras laiku notiek šādā kārtībā: marta pēdējā svētdienā plkst. 3.00 atbilstoši otrās joslas laikam pulksteņa rādītājus pagriež par vienu stundu uz priekšu un attiecīgi oktobra pēdējā svētdienā plkst. 4.00 — par vienu stundu atpakaļ". Šie Ministru kabineta noteikumi pieņemti, ieviešot Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. janvāra direktīvu 2000/84/EK.
Vēsture
Pirmo reizi uz vasaras laiku 1908. gadā pārgāja Apvienotajā Karalistē. Latvijā pāreja uz vasaras laiku sākās 1981. gadā. Mūsdienās pāreju uz vasaras laiku realizē 76 valstis, bet ne visās tas notiek vienlaicīgi. 10 no šīm valstīm pāreja dažādos valsts reģionos notiek atšķirīgi, un 128 valstīs nenotiek vispār.
Diskusija par sezonālās laika maiņas atcelšanu ES valstīs
2018. gadā Eiropas Komisija ierosināja pēc 2021. gada 28. marta pārtraukt ikgadējās pārejas uz vasaras vai ziemas laiku, ļaujot ES dalībvalstīm izvēlēties, vai pastāvīgi piemērot vasaras vai ziemas laiku. Dalībvalstis, kuras vēlēsies par standarta laiku pieņemt ziemas laika režīmu, pēdējo pulksteņu griešanu veiks 2021. gada 31. oktobrī. Katrai dalībvalstij savs lēmums jāpaziņo līdz 2019. gada aprīlim.
Arī Latvija valdība apstiprināja, ka ir gatava atteikties no laika grozīšanas un palikt vasaras laikā, Baltijas valstu premjeri vienojās par vienu kopīgu laika zonu. Savukārt Somijas valdība izteicās par palikšanu pie ziemas laika. Pēc ilgtošām debatēm izšķiršanos par sezonālās laika maiņas atcelšanu Eiropas Savienības valstīs atlika uz nenoteiktu laiku.
Čemberss
Čemberss var būt:
Auce
Auce, agrāk Vecauce, ir Dobeles novada pilsēta Latvijā. Auces pilsēta atrodas 35 km uz dienvidrietumiem no Dobeles. Vecauces pils ir viens no populārākajiem historicisma stila arhitektūras pieminekļiem Latvijā. Kopš 1920. gadiem bijušās Vecauces muižas saimniecību izmanto kā mācību bāzi topošajiem lauksaimniecības speciālistiem.
Vēsture
1889. gadā pie Jelgavas–Mažeiķu dzelzceļa sāka veidoties Vecauces miests, kurā Pirmā pasaules kara laikā Vācijas Impērijas karaspēks no 1915. līdz 1917. gadam ierīkoja Austrumu frontes kara lidotāju skolu ar lidlauku (Artillerie-Fliegerschule Ost I). 1920. gadā Vecauces muižā tika ierīkota Latvijas Universitātes mācību saimniecība lauksaimniecības studentiem. 1921. gada 1. jūlijā Aucē tika izveidota patstāvīga pašvaldība, bet 1924. gada 11. septembrī tā ieguva pilsētas tiesības. 1925. gada 31. oktobrī tika apstiprināts Auces ģerbonis.
Ģeogrāfija
Auce atrodas Zemgales dienvidrietumu daļā. Auces apkaime atrodas triju dabas un reljefa reģionu saskarsmes punktā. Tās apkārtnes ziemeļu daļa paceļas līdz 152 m virs jūras līmeņa, bet austrumu stūris skar līdz 75 m augstā Zemgales līdzenuma rietumu nomali. Starp Auci un Bēni ir Dienvidkurzemes zemienes Zemgales un Vadakstes līdzenuma robeža, dažus kilometrus uz ziemeļiem sākas Austrumkursas augstienes Lielauces pauguraine. Augstāko pauguru grupējumi ir rietumos no Auces — tai skaitā Dobes kalni un pauguri ap Īli. Netālu atrodas Lielauces ezers, no kura sākas Auces upe, bet Aucei cauri tek Vadakstes pieteka Līgotne. Pilsēta atrodas Lielupes un Ventas baseina šķirtnē.
Pilsēta robežojas ar Vecauces pagastu ziemeļos un Vītiņu pagastu dienvidos. Auci šķērso autoceļš P104 Tukums-Vītiņi.
Iedzīvotāji
ledzīvotāju skaits Aucē pieauga neatkarīgās Latvijas laikā un gandrīz tāds pats palika padomju okupācijas periodā. Tas sāka samazināties pēc neatkarības atgūšanas negatīvas ataudzes un migrācijas rezultātā, tāpēc demogrāfiskā situācija Aucē ir nelabvēlīga. Lielākā nacionālā minoritāte ir lietuvieši, agrāk Aucē dzīvoja ari ebreji (6%), vācieši, vēlāk pieaudzis krievu īpatsvars.
Rīgas klimats
Rīgas klimata veidošanā svarīga nozīme ir Atlantijas okeāna mēreno platuma grādu gaisa masām, kas saistītas ar aktīvu ciklonisko darbību, tādēļ bieži ir nokrišņi un apmācies laiks. Vasaras ir relatīvi vēsas. Aptuveni 220 dienas gadā Rīgā valda jūras gaisa masas. Klimatu ietekmē arī apbūve, saimniecisko objektu izvietojums, laukumu un parku platība, lielu ūdenstilpju (Rīgas līča, Daugavas, Ķīšezera) tuvums. Gaisa piesārņojuma dēļ vidējā temperatūra parasti ir 2—3 grādus augstāka nekā tās tuvākajā apkārtnē.
Saules leņķa maksimums ir 21. jūnijā, 56,4°, bet zemākais 21. decembrī, tikai 9,6° virs horizonta. Rīgā visos gadalaikos ir palielināts mākoņainums, tāpēc faktiskais saules spīdēšanas ilgums vasarā ir 54—57%, ziemā tikai 14—25% no iespējamā. Vidēji gadā saule Rīgā spīd 1812 stundas — attiecīgi jūnijā vidēji 282 stundas, bet decembrī 25 stundas. Ziemā bez saules ir vidēji 13—20, bet vasarā tikai 1—2 dienas mēnesī. Summārā gada radiācija Rīgā sasniedz 3460,9 MJ/m² (82 kcal/cm²), no tās jūnijā — 615,9 MJ/m² (14,6 kcal/cm²), bet decembrī 25,2 MJ/m² (0,6 kcal/cm²).
Temperatūra
Atlantijas okeāna gaisa masu ietekmē ziemā ir raksturīgi atkušņi, pat līdz 10 dienām mēnesī. Sala periodi parasti sākas decembra vidū un turpinās līdz februāra beigām. Ļoti aukstas ziemas pēdējos 50 gados bijušas 1939/1940, 1941/1942, 1955/1956, 1978/1979, 1984/1985, 1986/1987 gados. Vasarā gaisa temperatūra galvenokārt no +5, +15 grādiem naktī līdz +20, +25 grādiem dienā. Diennakts temperatūras amplitūda sasniedz 8—10 grādus, reizēm pat 20 grādus. Periods, kad vidējā diennakts temperatūra Rīgā pārsniedz +15 grādus, nav garš, no jūnija vidus līdz augusta beigām. Karsts laiks, kad vidējā diennakts temperatūra pārsniedz +25 grādus, maksimāli iespējams 7—9 dienas vasarā (1936, 1939. gadi). Pavasaris ir auksts un ieildzis, bet rudens silts un garš.
Veģetācijas periods, kad diennakts vidējā temperatūra +5 °C vai augstāka, Rīgā sākas vidēji 14. aprīlī un ilgst 192 dienas, augu augšanas aktīvais periods (temperatūra +10 °C vai augstāka) — 144 dienas. Salnas parasti beidzas ap 25. aprīli, bet atsevišķos gados var būt vēl 15. maijā (1927. gads). Agrākās rudens salnas reģistrētas 1906. gada 26. septembrī. Apkures sezona, kad diennakts vidējā gaisa temperatūra ir +8 °C vai zemāka, sākas 8. oktobrī un ilgst 204 dienas. Pilsētas centrā, tāpat kā visās lielajās pilsētās, ir siltāks nekā nomalēs. Ziemā šī temperatūras starpība var sasniegt pat 8—10 grādus un vairāk. Daudz agrāk beidzas pavasara un vēlāk sākās rudens salnas (atšķirība līdz 20 dienām).
Mēreno platuma grādu jūras gaisa masas valda vidēji 179 dienas gadā. Aukstajā gadalaikā tās bieži rada atkusni, bet dažos gados padara stipri maigāku pat visu ziemu. vasarā tās atnes vēsu, mākoņainu un lietainu laiku. Sevišķi vēsa un lietaina bija 1974. gada vasara. Ciklonu maksimums vērojams rudenī — 55 dienas, vasarā — 41 dienu. Reizēm 50—60 dienas gadā ieplūst arktiskās gaisa masas, kas izraisa strauju gaisa temperatūras pazemināšanos, bet ziemā stipru salu ar temperatūrām zem —30 °C. Tomēr parasti tas nesaglabājas ilgāk par 2—3 dienām. Dienvidu cikloni no Vidusjūras un Melnās jūras dažreiz vasarā atnes tropiskās gaisa masas. Ik gadu vidēji 160—180 dienas Rīgā valda anticikloni. Tad parasti ir sauss un skaidrs laiks. Ziemā tie stipri pazemina temperatūru, bet vasarā ir cēlonis ilgstošam karstumam. Anticiklona ietekmē sevišķi sausa un karsta bija 1972. gada vasara. Gada laikā Rīgai vidēji pāri iet 170—180 dažādas atmosfēras frontes. Ar tām saistās vēja pastiprināšanās, nokrišņi, pērkona negaisi, krusa, puteņi. Ziemā siltās atmosfēras frontes izraisa atkalu, miglu un smidzinošu lietu.
Desmit siltākās un aukstākās vasaras
Gaisa temperatūru Rīgā raksturo ievērojama mainības amplitūda — mēneša minimālā vidējā temperatūra (−17,1 °C) novērota 1803. gada janvārī, bet maksimālā (+23,1 °C un +22,8 °C) — attiecīgi 2021. un 1914. gada jūlijā. Temperatūras ilgtermiņa mainību raksturo izteiktas gada vidējo temperatūru fluktuācijas (svārstības), tomēr, analizējot līknes, ir acīmredzams, ka temperatūras mainību kopš 20. gadsimta vidus raksturo izteikta tās paaugstināšanās tendence. 2002., 2010., 2011., 2018. un 2021. gadu vasaras sezonas ir bijušas vienas no siltākajām meteoroloģisko novērojumu vēsturē Latvijas teritorijā, kad vidējā gaisa temperatūra bija robežās no +19,2 °C līdz +19,9 °C. Desmit aukstākās vasaras ar vidējo gaisa temperatūru no +13,6 °C līdz +15,2 °C pēc Rīga Universitāte novērojumiem raksturīgas 19. gadsimta, kā arī līdz 20. gadsimta vidum. Novērojama arī iezīme, ka vidējās minimālās gaisa temperatūras paaugstinās vairāk nekā vidējās maksimālās gaisa temperatūras, kas ir galvenais temperatūras amplitūdas samazināšanās iemesls.
Desmit siltākās un aukstākās vasaras pēc Rīga—Universitāte novērojumu rindām (1795.—2022. gads).
Tropiskās naktis
Pasaules meteoroloģiskā organizācija ir definējusi, ka par tropiskām naktīm sauc tās naktis, kurās gaisa temperatūra (diennakts minimālā gaisa temperatūra) nepazeminās zem +20,0 grādiem. To skaits galvaspilsētā pēdējos desmit gados ir būtiski palielinājies. Ja skatās pa desmitgadēm, tad 1950. gados Rīgā netika novērota neviena tropiskā nakts:
Ja skatās pa gadiem, tad gadi ar visvairāk tropiskajām naktīm Rīgā bija 2021. — 20, 2010. — 17, 2018. — 14, 2014. — 10, 2022. — 10, 2019. — 6, 2003. un 2011. gads — 5. Ja skatās pa mēnešiem, tad vislielākais tropisko nakšu skaits, laika posmā no 1950. gada līdz 2019. gadam bija jūlijā, 52 naktis, kam sekoja augusts ar 24 naktīm un jūnijs ar 13 naktīm. Tieši jūlija trešā dekāde izceļās ar vislielāko tropisko nakšu skaitu (25 naktis), kam seko augusta pirmā dekāde (17 naktis) un jūlija otrā dekāde (16 naktis).
Lielākais dienu skaits Rīgā ar tropiskajam naktīm pēc kārtas ir 7 naktis un tika novērotas:
Agrākā jebkad novērotā tropiskā nakts tika reģistrēta 2019. gada 6. jūnijā (+20,0 °C), savukārt vēlākā tropiskā nakts galvaspilsētā bija 1992. gada 1. septembrī (+20,9 °C). Augstākā diennakts minimālā gaisa temperatūra, kas ir novērota tropiskajā naktī Rīgas centra meteoroloģisko novērojumu stacijā "Rīga—Universitāte" ir +25,1 °C un ir reģistrēta 2023. gada 7. augustā,  kam seko +24,2 °C — 2021. gada 23. jūnijā, +23,7 °C — 2021. gada 10. jūlijā, kā arī +23,6 °C — 2010. gada 13. jūlijā un atkārtota tā paša gada 15. augustā.
Atmosfēras spiediens
Atmosfēras spiediena maksimums ir oktobris — marts, bet minimums jūlijs — augusts. Rīgā atmosfēras spiediens mainās ļoti strauji — diennaktī par 7—8 hPa (5,25—6 mm), bet aktīvu ciklonu darbības laikā pat par 25—40 hPa (18,75—30 mm). Visaugstākais atmosfēras spiediens Rīgā bija 1907. gadā — 1066 hPa (799,5 mm), bet viszemākais 1931. gadā — 951 hPa (713,25 mm).
Relatīvais gaisa mitrums
Relatīvais gaisa mitrums Rīgā visu gadu ir paaugstināts. Vismazākais tas ir pavasarī (vidēji mēnesī 71%), bet vislielākais rudens beigās un ziemā (86—87%). Relatīvā mitruma diennakts gaitā maksimums ir no rīta pirms saules lēkta, bet minimums, gaisam arvien vairāk sasilstot, pēcpusdienā. Vasarā relatīvais mitrums var samazināties dienā līdz 30% un mazāk, bet tik sausas dienas caurmērā ir tikai četras gadā. Paaugstināts relatīvais mitrums (virs 80%) var būt 130 dienas gadā. Vissausākais mēnesis Rīgā bija 1965. gada aprīlis, kad vidējais mēneša relatīvais gaisa mitrums nepārsniedza 59%.
Nokrišņi
Valdošo jūras gaisa masu ietekmē, nokrišņu daudzums Rīgā, tāpat kā pārējā Latvijas teritorijā, ir liels — aptuveni 700 mm gadā. 72% no kopējiem gada nokrišņiem ir lietus, 16% gadījumu snieg sniegs, pārējie ir jauktā tipa nokrišņi. Visvairāk norkišņu ir vasaras mēnešos, no jūnija līdz septembrim izkrīt 46% no kopējā nokrišņu daudzuma. Maksimums ir novērojams jūlijā (13%) un augustā (12%), mazāk ziemā (decembris līdz februāris — 19%) un sevišķi maz pavasara sākumā (marts — 4,8%). Vasarā kopējais nokrišņu ilgums var būt 60—65 stundas, bet ziemā 100—180 stundas. Vislielākais nokrišņu daudzums mēnesī bija 1978. gada augustā, kad nolija 290 mm (236 mm), bet gadā kopumā 967 mm 1928. gadā (823 mm 1986. gadā). Vismazākais nokrišņu daudzums tika novērots 1918. gadā, kad tas sastādīja tikai 473 mm (393 mm 1982. gads). Sausi mēneši, kad Rīgā nav lijis, tika reģistrēti 1918. gada maijā un 1949. gada septembrī (0,9 mm, ko sastādīja kondensāts). Savukārt iespējams viens no ilgākajiem sausumiem Rīgā valdīja 2002. gadā, kad nokrišņu nebija 42 dienas (25. jūlijs līdz 5. septembris). Tiesa, 30. augusta rītā (36. sausuma dienā) tika novērotas pāris lietus lāses, bet visticamāk, ka Rīgas meteoroloģijas novērojumu stacijā tas netika fiksēts, jo nokrišņi bija teju manāmi un lokāli (novērots Bolderājā).
Sniega sega
Sniega sega Rīgā izveidojas decembra beigās un noturas līdz marta trešajai dekādei. Dažos gados sniega sega izveidojas jau novembra vidū, bet pirmais sniegs var uzkrist pat septembrī (1986. gads). Pēdējos 15 gados pastāvīga sniega sega galvenokārt parādās tikai janvārī. Siltā ziemā, piemēram 1951./1952. gada ziemā, sniega sega var izveidoties tikai janvāra beigās. Visagrāk sniegs nokusis 1910. gada 7. februārī, bet visvēlāk 1927. gada 12. maijā. Bieži mēdz būt atkušņi, tāpēc sniega sega nav bieza: 1—20 cm. Puteņu maksimums ir janvāris un februāris, kad tas vidēji tiek novērots 5 dienas mēnesī. Caurmērā tas ilgst 6 stundas.
Citas parādības
Aukstā gadalaikā, kad ir liels gaisa mitrums un temperatūra strauji mainās, bieži veidojas atkala un sarma. Atkala Rīgā vērojama vidēji 10 dienas, kad ir neliels sals (0 °C līdz 5 °C) un lēns vējš, bet sarma ir novērojama biežāk — 17 dienas gadā. Atkalas biezums parasti nepārsniedz 16 mm, bet sarmas — 35 mm.
Pērkona negaiss vidēji ir 22 dienas gadā, galvenokārt vasarā. Visbiežāk pērkona negaiss ir novērots 1972. gadā, 36 dienas. Negaiss siltā ziemā iespējams visu gadu, bet decembrī aptuveni 1 reizi 10 gados, februārī un martā — 1 reizi 20 gados. Parasti tas ilgst no 30 minūtēm līdz 2 stundām. Visbiežāk negaiss vērojams pēcpusdienā vai vakarā, retāk no rīta. Parasti negaisu pavasa spēcīgas lietusgāzes, brāzmains vējš, strauja temperatūras pazemināšanās, retāk krusa, īpaši spēcīgas vēja brāzmas — vētra, triecienvētras, bet ļoti retos gadījumos ir iespējami arī lokāli virpuļviesuļi.
Krusa ir samērā reta parādība. Tā veidojas aptuveni 2 dienas gadā, maksimums 7 dienas. Visbiežāk tā aptver nevis visu pilsētu, bet tikai nelielu tās daļu.
2018. gads
2018. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās pirmdienā.
Rīgas klimats
Gaisa temperatūra pa dekādēm
Rīgas absolūtā minimālā un maksimālā gaisa temperatūra pa dekādēm.
Temperatūra
Rīgas vidējās, minimālās un maksimālās temperatūras, kā arī vidējā nokrišņu daudzuma tabula.
Nokrišņi
Rīgas nokrišņu statistika. Mēneša nokrišņu norma, absolūtais minimums, maksimums, kā arī diennakts absolūtais maksimums. Viens milimetrs nokrišņu ziemā veido aptuveni vienu centimetru sniega segas.
Aiviekstes ciems
Aiviekstes ciems var būt:
Heopsa piramīda
Heopsa piramīda jeb Lielā piramīda ir vecākā no trim Gīzas piramīdām, kā arī lielākā no visām Ēģiptes piramīdām. Tāpat Heopsa piramīda ir vecākā no septiņiem pasaules brīnumiem un vienīgais no tiem, kas saglabājies līdz mūsdienām. Heopsa piramīda ir daļa no Gīzas nekropoles, kas atrodas netālu no Gīzas pilsētas (Kairas priekšpilsētas). Pastāv vairākas teorijas, kāpēc Heopsa piramīda ir uzcelta, viena no visbiežāk izplatītajām versijām ir tā, ka piramīda celta kā faraona Heopsa kapenes.
Lielais sprādziens
Lielais sprādziens ir mūsdienās bieži sastopams kosmoloģiskais skaidrojums par Visuma rašanos, hipotētisks sprādzienveida process, kurā no niecīga ultrablīva objekta izveidojās Visums, Visuma attīstības sākumposms. Saskaņā ar Visuma veidošanās teoriju, Lielais sprādziens noticis aptuveni pirms 13,8 miljardiem gadu.
Heopsa piramīda
Celtniecība
Eģiptologi uzskata, ka Heopsa piramīda tikusi celta Ēģiptes 4. dinastijas faraona Heopsa valdīšanas laikā (2589.–2566. gads p.m.ē.). Tās arhitekts bija virspriesteris Hemiunu. Heopsa piramīdu uzcēla 10–20 gadu laikā ap 2560. gadu p.m.ē. Piramīda celta no gludiem, apskaldītiem, precīzi savienotiem kaļķakmens blokiem, katrs no tiem sver vairākas tonnas. Visas piramīdas celtniecībā izmantoti 2,3 miljoni tādu bloku. Pēc tam piramīdas virsma apšūta ar gludām, spoži baltām slīpētām kaļķakmens plāksnēm, kas piešķīra visam būvķermenim mirdzumu un formas skaidrību. Heopsa piramīda esot bijusi 146,7 metrus augsta, tā bija lielākā cilvēku veidotā celtne gandrīz 3800 gadus. Gadsimtu gaitā ir tikušas izstrādātas vairākas versijas, kā cilvēki varējuši uzbūvēt piramīdu. Šīs versijas savstarpēji ir arī pretrunīgas. Piramīdā ir vismaz trīs telpas.
Lielais sprādziens
Raksturojums
Daļa astronomu uzskata, ka Visums ir radies aptuveni pirms 13 miljardiem gadu milzīgā eksplozijā, ko sauc par Lielo sprādzienu. Visums ir radies ļoti īsā laika sprīdī, tik īsā, ka to nevar izmērīt. Neiedomājami mazā telpā bija ieslēgts milzīgs energijas daudzums; tad niecīgā sekundes daļā tas izpletās un radās Visums. Visums izauga no kniepadatas galviņas izmēriem līdz galaktiku lielumam. Visums arī pašlaik nepārtraukti izplešas. Enerģija pārveidojās atoma daļiņu enerģijā. Trijās minūtēs temperatūra pazeminājās no 1028 °C līdz 1 miljonam jeb 106 °C un turpināja pazemināties. Šajā laikā Visums sastāvēja no 77% ūdeņraža un 23% hēlija. Visi pārējie ķīmiskie elementi ir radušies no šiem diviem. Kad Visums bija aptuveni 300 000 gadu vecs, tas kļuva caurspīdīgs, taču līdz tam laikam Visums bija kā necaurredzama migla. Tā temperatūra pazeminājās līdz 3000 grādiem. Aptuveni miljards gadu pēc lielā sprādziena gravitācijas iedarbībā izveidojās ūdeņraža un hēlija mākoņi. Veidojās virpuļojošas gāzu lodes, radās pirmās zvaigznes un galaktikas.
Ape
Ape ir pilsēta Vidzemē, Latvijas ziemeļaustrumos, tuvu Igaunijas robežai. Ietilpst Smiltenes novadā, pirms tam bijusi Apes novada administratīvais centrs. Atrodas 28 km attālumā no Alūksnes, 56 km no Smiltenes un 176 km no Rīgas, tikai 2 km attālumā no Igaunijas robežas.
Lielais sprādziens
Atklāšanas vēsture
Izplešanās teorija ir nobriedusi vairāku desmitu gadu laikā, un tās teorētiskos uzskatus veidojuši daudzi zinātnieki. Viens no tiem ir Alberts Einšteins. 1915. gadā viņš pamazām beidz izveidot savu relativitātes teoriju, kas daudzu iespaidīgu prognožu piepildīšanās dēļ viņš guva lielus panākumus. Tā atrisināja vairākas problēmas, turklāt panāca, ka teorija perfekti sasaucas ar novērojumiem. Tomēr relativitātes teorija satur lielus trūkumus. Ja tās vienādojumus piemēroja Visumam, atklājās, ka Visums nevar būt statisks, nemainīga sistēma, bet tam obligāti vai nu jāplešas lielumā jeb plašumā, vai jāraujas mazumā.