cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ragzobzivjveidīgās
Sistemātika
Ragzobzivjveidīgo kārta dalās divās apakškārtās: divplaušzivjveidīgajās (Lepidosirenoidei) un vienplaušzivjveidīgajās (Ceratodontoidei). Kārtas pārstāvji ir zināmi no apakšēja triasa līdz mūsdienām. No izmirušajām divējādi elpojošajām zivīm var minēt tādas ģintis, kā Ceratodus (triass — krīts), Epiceratodus (triass), Paraceratodus (triass), Microceratodus (triass), kas pieder vienplaušzivjveidīgajām. No divplaušzivjveidīgajām mūsdienās dzīvojošie protopteri (Protopterus) ir zināmi no oligocēna.
(†) — izmirušu zivju grupa.
Cīņas sports 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Cīņas sports 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no olimpiādes programmā iekļautajiem sporta veidiem. Tā sacensības notika Dienvidkorejas galvaspilsētas Seulas piepilsētā Sonnamā grieķu-romiešu cīņā no 18. līdz 22. septembrim, brīvajā cīņā no 27. septembra līdz 1. oktobrim. Kopā cīņas sportā tika sadalīti 20 medaļu komplekti.
Dalībnieki
Sacensībās piedalījās 429 cīkstoņi no 69 valstīm:
Uponor
Uponor Oyj ir Somijas uzņēmums, kas piedāvā ūdens, apkures, dzesēšanas un kanalizācijas produktus. Tā galvenais birojs atrodas Vantā. Uzņēmums ir dibināts 1918. gadā.
Uponor Oyj akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Helsinki (biržas simbols UPONOR). Lielākie akciju turētāji (2022. gada jūlijs): Oras Invest Oy (24,63 %; Pāsikivi ģimenes investīciju uzņēmums), Skandinaviska Enskilda Banken (22,21 %), Citibank Europe (4,11 %), Nordea Nordic Small Cap Fund (3,82 %), Varma pensiju fonds (3,18 %), Ilmarinen pensiju fonds (3,07 %).
Vēsture
1918. gada 6. septembrī Lahti Aukusti Avoniuss dibināja uzņēmumu Lahden Puuseppätehdas (Lahti galdniecības ražotne). Tas izgatavoja mēbeles, un 1919. gadā tika atvērts pirmais veikals. Uzņēmums bija viens no pirmajiem mūsdienu mēbeļu ražotājiem. 1923. gadā tika atvērta jauna ražotne, kurā nodarbināti 48 darbinieki. 1928. gadā tika atvērta lielāka ražotne, kas tajā laikā bija Somijā lielākā un modernākā rūpnīca. Tajā gadā tika izlaists pirmais uzņēmuma katalogs.
1931. gadā uzņēmums tika pārdēvēts par Asko-Avonius Huonekalutehtaat (Asko-Avoniusa mēbeļu darbnīca) ar produkcijas zīmolu Asko. Īpašnieks arī nomainīja uzvārdu uz Asko-Avoniuss. Tajā pat gadā Londonā tika atvērts pārdošanas birojs un sākts mēbeļu eksports. 1930. gadu sākumā mēbeļu dizainu sāka izstrādāt profesionāļi. Tika izveidota mēbeļu pārdošanas veikalu ķēde. 1934. gadā veikali tika slēgti, turpmāk Asko esot tikai kapitāldaļu turētājs izplatītāju uzņēmumos. 1937. gadā tika atklāta ražotne, kurā izgatavoja mēbeles no caurulēm; drīz tā tika atdalīta kā meitas uzņēmums UPO metāla mājsaimniecības produktus.
1970. gados uzņēmumu grupa piedzīvoja recesiju. 1973. gadā tika nopirkts virtuves mēbeļu ražotājs Vilka Oy. 1975. gadā Asko bija 12 mēbeļu veikali Rietumvācijā, 3 veikali Zviedrijā ar nosaukumu Asko Finncenter, meitas uzņēmumi Anglijā, Francijā, Šveicē, Nīderlandē un Beļģijā, divas kokzāģētavas, saplākšņa ražotnes, Asko universālveikali Lahti un Jiveskilē, četri Upo pārdošanas uzņēmumi Zviedrijā, Norvēģijā, Anglijā un Rietumvācijā. 1977. gadā Asko un Upo tika apvienoti vienā uzņēmumā Asko-Upo Oy.
1980. gados Asko grupas bizness tika diversificēts, iegādājoties citu nozaru uzņēmumus. 1981. gadā Asko-Upo Oy tika apvienots ar Asko-Yhtymä Oy grupu, kļūstot par Asko Oy. 1981. gadā virtuves mēbeļu ražošana tika reorganizēta par kopuzņēmumu Vilka-Kaluste Oy, kur Puolimatka-Yhtymä Oy bija vairākuma kapitāldaļu turētājs. 1981. gadā tika nopirkts Zviedrijas virtuves tvaika nosūcēju ražotājs Futurumverker. 1982. gadā kopā ar Neste Oy tika dibināts uzņēmums Oy Uponor Ab (Asko tajā piederēja divas trešdaļas kapitāldaļu), kas Zviedrijā no patērētāju kooperatīva Kooperativa Förbundet nopirka plastmasas cauruļu ražotāju Lubonyl. Šī rūpnīca bija divas reizes lielāka par Nastolas rūpnīcu Somijā.
1982. gadā Asko kļuva par mēbeļu ražotāja un interjera priekšmetu tirgotāja Indoor Design kapitāldaļu turētāju. 1986. gadā tika nopirkts audumu ražotāja Oy Finlayson Ab kapitāldaļu vairākums; 1988. gada decembrī Finlayson kļuva par Asko grupai pilnībā piederošu uzņēmumu. Tika iegādāts parketa ražotājs Upofloor Oy. 1988. gadā Asko nopirka Zviedrijas veļas mašīnu ražotāju ABB Cylinda, un tā nosaukums mainīts uz Asko Appliances; 2000. gadā Asko Appliances tika pārdots Itālijas Antonio Merloni Group (kopš 2010. gada Asko Appliances ir Slovēnijas Gorenje īpašumā). 1988. gadā tika nopirkts Zviedrijas PEX plastmasas cauruļu ražotājs Wirsbo. 1989. gadā no Nokia tika nopirkta grīdas segumu nodaļa.
1990. gados Asko grupa sāka vairāk koncentrēties uz plastmasas cauruļu biznesu. Galvenās investīcijas tika novirzītas Uponor attīstībai, pārējās nozares pamazām tika pārtrauktas. 1997. gadā tika veikta Vācijas uzņēmuma Unicor GmbH 40 % kapitāldaļu iegāde; līdz 1999. gadam uzņēmums tika iegādāts pilnībā. Tādējādi Uponor ieguva unikālu santehnikas un karstā ūdens trīsslāņu cauruļu tehnoloģiju. 1998. gada aprīlī audumu ražotājs Finlayson tika pārdots Norvēģijas Sagatex ASA. 1999. gada aprīlī Asko mēbeļu bizness tika pārdots privātā kapitāla fondam, ko pārvaldīja Sponsor Capital Oy un kas februārī jau bija iegādājies interjera tirdzniecības uzņēmumu Sotka. Asko un Sotka mēbeļu bizness tika apvienots uzņēmumā Asko Huonekalu Oy (kopš 2000. gada maija Indoor Group Oy). 1999. gadā Oy Uponor Ab apvienojas ar mātes uzņēmumu Asko Oyj. 1999. gada 31. decembrī Asko Oyj tika pārdēvēts par Uponor Oyj.
2000. gadā parketa ražotāji Upofloor un Karelia Parketti Oy tika apvienoti, izveidojot uzņēmumu Karelia Yhtymä Оу; tas tika pārdots 2004. gadā. 2006. gadā tika ieviests vienots zīmols Uponor.
2013. gada 1. jūlijā kopā ar KWH Group (KWH Pipe) izveidots kopuzņēmums Uponor Infra, kas ražoja infrastruktūras plastmasas produktus. 2015. gadā tika iegādāts jaunuzņēmums UWater, kas specializējies ūdens kvalitātes novērošanā. 2016. gadā Uponor un Belkin izveidoja kopuzņēmumu Phyn, kas piedāvā ūdens viedās pārvaldības risinājumus; Vācijā tika nopirkti uzņēmumi KaMo un Delta, kas nodrošināja dzeramā ūdens higiēnu. 2017. gadā tika iegādāta ražošanas vieta Hačinsonā Minesotas štatā, lai nodrošinātu paplašināšanās iespējas ASV. 2018. gada 31. augustā tika paziņots, ka Uponor Infra par aptuveni 41 miljonu eiro pārdos Ziemeļamerikas biznesu (bāzētu Kanādā) ASV investīciju uzņēmumam Wynnchurch Capital; darījums tika pabeigts 5. septembrī, un turpmāk tas darbojās ar nosaukumu Infra Pipe Solutions.
2021. gada 13. augustā Uponor vienojās uzņēmumam Belkin pārdot kopuzņēmuma Phyn kapitāldaļas. 13. augustā tika paziņots, ka Uponor iegādāsies Polijas apkures un sanitāro iekārtu sastāvdaļu ražotāju Capricorn S. A.; darījums pabeigts 29. oktobrī.
Grupas struktūra
Uponor bizness ir sadalīts trīs segmentos:
Produkcija
Uponor piedāvā produktus šādās kategorijās:
Uponor iekštelpu klimata piedāvājumā ir integrēti starojuma apkures, dzesēšanas un ventilācijas produkti. Uponor portfelī ir ēkās izmantojamās ūdens caurules, tostarp dzeramā ūdens un radiatoru pieslēguma caurules. Uponor PEX un kompozītmateriālu cauruļu sistēmas tiek izmantotas renovācijas un modernizācijas projektos.
Uponor Infra produkti tiek izmantoti jaunos un atjaunošanas infrastruktūras projektos, kas saistīti ar ūdens un notekūdeņu cauruļvadiem, lietus ūdens apsaimniekošanu, gāzes sadali, caurteku pārvadu un slīdošo oderējumu. Šai nodaļai ir ražotnes Eiropā, kas izstrādā un ražo strukturālo profilu cauruļu (Weholite) un tvertņu (Wehopanel) sistēmas ūdens, kanalizācijas, enerģijas, elektrības, telekomunikāciju un datu pārvaldībai un sadalei.
Uponor piedāvā arī īpašas plastmasas cauruļu sistēmas kuģiem.
Kānpura
Kānpura ir pilsēta Indijas ziemeļos, Utarpradēšas štata dienvidaustrumos. Tā atrodas Gangas upes krastos. Līdz 1801. gadam, kad briti pakļāva Indiju, Kānpura bija tikai ciemats. Šeit briti izveidoja vienu no saviem nocietinājumiem, un Kānpura strauji auga. 2011. gadā Kānpurā dzīvoja 2,77 miljoni iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir viena no lielākajām Indijas pilsētām.
Kānpurā ir attīstītas dažādas rūpniecības nozares. Tāpēc dažreiz to dēvē par "Austrumu Mančestru".
Teātra iela (Rīga)
Teātra iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Kalēju ielu un beidzas krustojumā ar Aspazijas bulvāri.
Ielu savienojumi
Teātra iela ir savienota ar šādām ielām:
Ukraina olimpiskajās spēlēs
Ukraina olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1994. gadā, kad ziemas olimpiskās spēles notika Lillehammerē. Pirmās vasaras olimpiskās spēles, kurās piedalījās Ukraina, notika 1996. gadā Atlantā. Kopš tā laika Ukraina ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs un ziemas olimpiskajās spēlēs. Līdz 1992. gadam Ukrainas sportisti startēja vairāku valstu komandu sastāvā, piemēram, Krievijas Impērijas (1896—1912), Čehoslovākijas (1924—1936), Padomju Savienības (1952—1988) un citu valstu sastāvā.
Līdz šim Ukraina olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 148 olimpiskās medaļas, no tām lielāko daļu — 139 medaļas — vasaras olimpiskajās spēlēs un 9 medaļas — ziemas olimpiskajās spēlēs.
Navahu valoda
Navahu valoda (navahu: Diné bizaad) ir Ziemeļamerikas indiāņu navahu valoda, kas izplatīta Savienoto Valstu dienvidrietumos. Tā ir viena no na-dene valodu saimes valodām. Ģeogrāfiski un lingvistiski pieder pie atapasku valodu dienvidu atzara. Tā ir plašākā Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju valoda uz ziemeļiem no Meksikas, ko prot 120 000—170 000 cilvēku. Ap 75% valodas pratēju dzīvo Navahu Nācijas rezervātā.
Navahu valoda ir apdraudēta, jo samazinās bērnu skaits, kas tajā sazinās. Kopš 1986. gada skolās tiek īstenota valodas imersijas programma. Radiopārraides noris navahu un angļu valodās. Kopš 2012. gada ir pieejama iPhone navahu tastatūra, bet 2013. gada augustā navahu tastatūru ieviesa Android operētājsitēmā. 2013. gadā navahu valodā tika pārtulkota filma Zvaigžņu kari: Jaunā cerība. Tā bija pirmā lielā kinofilma, kuru pārtulkoja kādā no indiāņu valodām.
Otrajā Pasaules karā cīņās pret japāņiem un Korejas karā ASV armijā dienēja navahu radisti, kas ziņojumus pa rāciju un telefonu nodeva pretiniekiem nasaprotamajā navahu valodā.
Jānis Freimanis
Jānis Freimanis (dzimis 1935. gada 6. aprīlī Rīgā; miris 2006. gada 25. jūnijā Rīgā) bija latviešu zinātnieks, ķīmiķis (Dr. chem. hab.), politiķis un publicists. Viens no Latvijas Tautas frontes dibinātājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1935. gada 6. aprīlī Rīgā ārsta un skolotājas ģimenē. Mācījās Jaunsvirlaukas pamatskolā, tad Rīgas 2. vidusskolā (1949—1953). Studēja LVU Ķīmijas fakultātē (1953—1958), pēc tam strādāja Organiskās sintēzes institūtā (OSI), pētīja organiskos pusvadītājus, radioprotektorus un prostaglandīnus. Aizstāvēja ķīmijas zinātņu kandidāta (1962) un zinātņu doktora (1971) grādu, no 1977. gada bija OSI Prostaglandīnu ķīmijas laboratorijas vadītājs. 1981. gadā viņu ievēlēja par LVU profesoru.
Atmodas kustības sākumā 1987. gadā bija viens no Melngalvju nama atjaunošanas ierosinātājiem. 1988. gada jūlijā viņš parakstīja astoņu autoru aicinājuma vēstuli veidot Latvijas Tautas fronti. Pēc LTF izveides viņu atkārtoti ievēlēja par tās valžu un domju locekli, sākumā viņš bija atbildīgs par vides aizsardzību, vēlāk līdz 1990. gada 12. aprīlim Freimanis bija LTF ārlietu komitejas vadītājs.
1990. gadā viņu ievēlēja par Augstākās padomes deputātu, viņš darbojās LTF frakcijā, vēlāk frakcijā “Satversme”, bija AP Ārlietu komisijas priekšsēdētāja vietnieks. J. Freimanis bija viens no deputātiem, kas balsoja par deklarāciju Latvijas neatkarības atjaunošanu.
Ievēlēts par Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli (1990), tad par LZA īsteno locekli (1992).
Kopš 1996. gada Freimanis bija Kristīgās Tautas partijas (KTP) valdes loceklis, vēlāk partijas KTP/KDS (Kristīgo Demokrātu savienības) valdes loceklis (1997—1998). Kopš 1998. gada viņš bija Tautas partijas (TP) biedrs, 5. un 6. Saeimas vēlēšanās neveiksmīgi kandidēja no LTF saraksta, 7. un 8. Saeimas vēlēšanās no TP saraksta. Līdztekus kopš 1997. gada strādāja pie valsts nozīmes pētījumu programmas par jaunu tehnoloģisku materiālu radīšanu, piedalījās arī pētījumos par biodegvielas ražošanu un ieviešanu Latvijā (1998—2000). 2001. gadā viņu ievēlēja par Rīgas Domes (RD) deputātu no TP saraksta, darbojās Izglītības, kā arī Pilsētas Attīstības komitejās, kā arī RD Pieminekļu Padomē.
Miris 2006. gada 25. jūnijā Rīgā pēc smagas slimības.
Darbi
Freimanis publicējis ap 640 zinātnisku darbu, tai skaitā 4 monogrāfijas. Publicēja atmiņu grāmatas “Visu vēju virpuļi” (2002) un “Mūsu jauno dienu zeme — Jaunsvirlauka” (līdzautors, 2003).
Rudzu maize
Rudzu maize ir Baltijā, Skandināvijā, Vācijā, Polijā, Krievijā un citur Rietumeiropā un Ziemeļeiropā izplatīts maizes veids, ko cep no dažāda rupjuma rudzu miltiem. No rupjiem (1740. un 1800. tipa) rudzu miltiem ceptu maizi sauc par rudzu rupjmaizi, bet no smalkākiem sijātajiem (700. tipa) rudzu miltiem cep rudzu saldskābmaizi. Rudzu maize ir bagātīgs šķiedrvielu (jo īpaši pentozānu), vitamīnu (B un PP vitamīnu) un minerālvielu avots.
Tradicionālās latviešu klona rudzu maizes gatavošana pavisam var ilgt no 24 līdz 30 stundām, un tā ir viena no visgarākajām un sarežģītākajām maizes gatavošanas tehnoloģijām pasaulē. Rudzu maize kā tradicionāla tautas kultūras vērtība ir iekļauta Latvijas kultūras kanonā, bet rudzu rupjmaizes ar cukuru vai miltu plaucēšanu saldinātais paveids — salinātā rudzu rupjmaize — iekļauta Eiropas Savienības pārtikas kvalitātes shēmā „Produkti ar garantētām tradicionālām īpatnībām”.
Gatavošana
Rudzu maizes gatavošana ir līdzīga kviešu maizes gatavošanai, tomēr tās tehnoloģijā ir zināmas atšķirības. Rudzu mīklas tradicionālā gatavošana ir garāka nekā kviešu mīklai un to parasti cep lielākā temperatūrā un ilgāku laiku.
Latviešu tradicionālās rudzu maizes gatavošanu sāk ar ieraugu vai plaucējumu, ko pēc tam ieraudzē. Mūsdienās rudzu miltu cepamīpašībām vajadzīgo skābumu mēdz nodrošināt arī bez ierauga vai plaucējuma, pievienojot dažāda sastāva skābuma regulētājus un kaltētos ieraugus (tiešā metode) vai kombinējot ierauga gatavošanu ar skābuma regulētāju pievienošanu (kombinētā metode). Pieaugot mīklas skābumam, krietni palēninās fermentu (jo īpaši cieti šķeļošo amilāžu) darbība un pieaug pentozānu un olbaltumvielu ūdens saistīšanas spējas.
Plaucējums
Plaucējumu tradicionāli gatavo lapu koku mucās, bet rūpnieciski arī mīklas katlos vai īpašos plaucētājos. Aptuveni 30% kopējā izmantojamo miltu daudzuma aplej ar aptuveni 2 reizes lielāku daudzumu ūdens, kas uzkarsēts līdz 90—95°C temperatūrai. Miltu un ūdens maisījumam jānodrošina 63—65°C temperatūra, jo šāda temperatūra ir optimāla cietes klīsterizēšanai un amilāžu darbībai. Ja receptūrā paredzētas ķimenes, tās plaucē kopā ar miltiem. Lielākās cietes daļas pārcukurošanai vajadzīgas aptuveni 2—4 stundas, pēc kā cukura daudzums plaucējumā vairs īpaši nepieaug.
Plaucējumu atdzesē un vai nu uzreiz izmanto mīklas gatavošanai vai ieraudzē vēl. Ja plaucējums gatavots lapu koku mucās, tā atdzišana var ilgt līdz pat 24 stundām, kuras laikā ik pa 4 stundām plaucējumu izmaisa vai „izklapē”. Mīklas katlos un plaucētājos gatavoto plaucējumu var atdzesēt īpašos dzesētājos, kas dzesēšanos laiku saīsina līdz 30—60 minūtēm, tomēr šādas iekārtas ir ļoti dārgas, tāpēc ražotāji katlos gatavoto plaucējumu mēdz arī dzesēt turpat ražošanas telpās. Šāda gadījumā dzesēšana parasti ilgst 6—12 stundas un īpaši jāseko līdzi, lai plaucējumā neattīstītos no gaisa iekļuvusī nevēlamā mikroflora. Koka mucās gatavotajā plaucējumā, pateicoties mucu sieniņās esošajām pienskābes baktērijām, pienskābā rūgšana palēnām notiek jau atdzesēšanas laikā. Kad plaucējums atdzisis līdz 30—35°C temperatūrai, pievieno ieraugu, kas aizsāk strauju pienskābo rūgšanu. Atkarībā no pievienotā ierauga daudzuma, maisīšanas un citiem apstākļiem, plaucējuma ieraudzēšana var ilgt vidēji 3—6 stundas.
Raudzēšana
Kad mīkla samīcīta, to apsedz, lai mīkla neatdzistu un neapkalstu, un noliek siltā vietā. Visbiežāk mīklu raudzē tajos pašos katlos, kublos vai traukos, kur tā mīcīta. Ja mīklas gatavošanā izmantotajā ieraugā nav paguvis pietiekoši attīstīties raugs un mīklai papildus nav pievienots presētais raugs, rūgšana var ilgt līdz pat 50—80 minūtēm.
Rūgšanas laikā mīklā darbojas gan raugs, kas veic spirta rūgšanu, pārraudzējot cukuru spirtā un oglekļa dioksīdā, kas irdina mīklu un palielina tās apjomu, gan pienskābes baktērijas, kas pienskābajā rūgšanā citā starpā izdala pienskābi un etiķskābi, kas veido rudzu maizei raksturīgo skābeno garšu un smaržu, kā arī veicina raugu attīstību, olbaltumvielu uzbriešanu, cietes hidrolizēšanos, fermentu darbību un kavē pūšanas baktēriju attīstību.
Veidošana
Tradicionāli, kā arī maza un vidēja izmēra ceptuvēs rudzu mīklu parasti dala un veido ar rokām, bet uzņēmumos ar vairāk automatizētu ražošanu mīklas dalīšanai var būt paredzēta īpaša iekārta. Rudzu mīkla ir krietni vien lipīgāka un ar daudz sliktāku stiepjamību nekā kviešu mīkla. Veidojot mīklas sagataves ar rokām, jāseko līdzi tam, lai netiktu izmantoti par daudz milti vai ūdens, jo tas var veicināt dažādu maizes defektu veidošanos.
Mīklas sagataves svars ir atkarīgs no izstrādājuma veida, turklāt jāievēro tas, ka maizei cepšanas laikā radīsies tehnoloģiskie zudumi — nocepums, kas rudzu maizei ir vidēji 8—10%. Rūpnieciski ceptās maizes kukuļi visbiežāk sver no 600 līdz 1000 gramiem, bet tradicionāli veidoti arī 2—4 kilogramus smagi kukuļi.
Latviešu rudzu maizes klaipus tradicionāli parasti veido iegarenas formas, lai gan Rucavā, Bārtā un Nīcā cepti arī apaļi kukuļi. Lielākajiem kukuļiem sānos ievelk svītras, lai tie neplaisātu. Kukuļu veidošana notiek uz lizes, kas apkaisīta ar klijām vai uz kuras uzliktas kļavu lapas.
Pēcraudzēšana
Mīklas dalīšanas un veidošanas laikā no tās tiek izspiesta daļa gāzu, un mīkla daļēji zaudē savu struktūru un porainību. Šī iemesla dēļ mīklas sagataves pēc to izveidošanas mēdz atkārtoti raudzēt, lai atjaunotu mīklas struktūru. Mīklas sagatavēm pēcraudzēšanu var veikt dažādi — liekot uz dēlīšiem, kas apkaisīti ar klijām vai rupjiem miltiem, pannām, iekraušanas transportiera auduma lentes vai dažāda veida un materiāla (pītās, plastmasas, metāla) pēcraudzēšanas veidnēs. Pēcraudzēšanas temperatūra un ilgums ir atkarīgs no mīklas dalīšanas veida, piemēram, mīklas sagataves, kas veidotas ar rokām, uzraudzē ne ilgāk par 20—30 minūtēm vai neraudzē vispār, bet mehāniski veidotās sagataves, atkarībā no tā, cik spēcīgi tās apstrādātas un spiestas, var pēcraudzēt no 35 līdz 50 minūtēm apmēram 37°C temperatūrā, 70—75% relatīvajā gaisa mitrumā.
Ūbeles
Ūbeles, ūbeļu ģints (Streptopelia) ir baložu dzimtas (Columbidae) putnu ģints, kas apvieno 13 mūsdienās dzīvojošas sugas.
Izplatība
Ūbeles ir Vecās Pasaules putnu sugas. Ģints vēsturiski cēlusies Āfrikā, bet lielākā sugu dažādība sastopama Āzijas tropos. Ūbeles dzīvo arī Eiropā, bet gredzenūbele salīdzinoši nesen introducēta Ziemeļamerikā.
Latvijā
Latvijā ligzdo divas ūbeļu ģints sugas: gredzenūbele (Streptopelia decoct) un parastā ūbele (Streptopelia turtur), bet vienu reizi novērota austrumu ūbele (Streptopelia orientalis).
Kopīgās īpašības
Ūbeles galvenokārt barojas uz zemes ar dažādām augu sēklām, dzinumiem, augļiem un ogām. Ūbeles koku zaros parasti būvē nekārtīgas un vaļīgas ligzdas, izmantojot dažādus zariņus un stiebrus.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē ūbeļu ģintī bija par četrām mūsdienās dzīvojošām un vienu izmirušu sugu vairāk. Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem no ūbeļu ģints izdalītas divas jaunas ģintis: palmu ūbeles (Spilopelia), kas apvieno 2 sugas, un sārtie baloži (Nesoenas), kas apvieno 3 sugas. Abām minētajām grupām ir atšķirīga arī morfoloģija un uzvedība. Abas jaunās ģintis ir ūbeļu ģints sugu tuvākās radinieces.
Sistemātika
Ūbeļu ģints (Streptopelia)
Zilupes rajons
Izveide
Pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas Ludzas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Dagdas, Kārsavas, Ludzas un Zilupes rajonos. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Zilupes rajons ietilpa Daugavpils apgabalā.
Likvidācija
1959. gadā Zilupes rajonu pievienoja Ludzas rajonam.
Sāra Braitmena
Sāra Braitmena (en; dzimusi ) ir angļu operetiskās popmūzikas dziedātāja — liriskais soprāns, dziesmu autore, aktrise un dejotāja. Pazīstama ar savu duetu kopā ar Andrea Bočelli — Time To Say Goodbye. Dziedājusi mūziklā Operas spoks un Endrū Loida Vēbera Rekviēmā, kurus Vēbers, tolaik būdams Braitmenas vīrs, sarakstījis viņai par godu. Divreiz dziedājusi Olimpiskajās spēlēs — Barselonā un Pekinā. Braitmena ir pasaulē pārdotākais soprāns — pārdevusi vairāk kā 30 miljonus ierakstu, viņa regulāri uzstājas pārpildītos stadionos. ASV Ierakstu industrijas asociācija atzinusi Sāru Braitmenu par visu laiku veiksmīgāko akadēmiskās mūzikas izpildītāju.
Nenotikušais lidojums kosmosā
Lai īstenotu savu bērnības sapni par lidojumu kosmosā, Sāra Braitmena iegādājās vietu Krievijas kosmosa kuģī. Par to tika paziņots 2012. gada 10. oktobrī. Desmit dienu lidojumu bija paredzēts veikt kosmosa kuģī Sojuz TMA-18M 2015. gada septembrī, dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju. 2015. gada pavasarī viņa sāka kosmonautu apmācības kursu Krievijā. 13. maijā Braitmena paziņoja, ka ģimenes apstākļu dēļ atliek lidojumu kosmosā.
2019.—2020. gada Francijas futbola 1. līgas sezona
'''2019.—2020. gada Francijas futbola 1. līgas sezona''' bija 82. Francijas futbola čempionāta spēcīgākās līgas (Ligue 1) sezona. Tā sākās. Bija paredzēts, ka tā noslēgsies. sezona uz nenoteiktu laiku tika pārtraukta COVID-19 pandēmijas dēļ. tika pieņemts lēmums neatsākt sezonu, atsaucoties uz Francijas valdības aizliegumu rīkot sporta pasākumus līdz septembrim. 30. aprīlī līgas vadība nolēma piešķirt vietas pēc vidējā punktu skaita. Par čempionvienību tika atzīta Parīzes "Saint-Germain", tas klubam ir devītais tituls.
Turnīra tabula
Vietas tika piešķirtas pēc vidējā punktu skaita spēlē.
Blāzmas iela (Jūrmala)
Blāzmas iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Blāzmas iela sākas krustojumā ar Turaidas ielu un beidzas krustojumā ar Zvaigžņu ielu. Kopējais ielas garums ir 310 metri, tā ir klāta gan ar asfalta segumu, gan ar grants segumu. Blāzmas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Blāzmas iela ir savienota ar šādām ielām:
FK Palanga
FK Palanga ir Lietuvas futbola klubs no Palangas.
Brankciema iela
Brankciema iela ir iela Jūrmalā, Bāžciema apkaimē. Brankciema iela sākas pie Slokas tilta un beidzas krustojumā ar Ventspils šoseju. Kopējais ielas garums ir 1400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Brankciema ielā satiksmes kustība norit divās joslās.
FK Palanga
Mājas spēles komanda aizvada Palangas Centrālajā stadionā.
Vēsture
2010. gada rudenī nodibinota biedrība Palangos futbolo klubas.
2011. gada sezonā kā FK Palanga tas startēja Lietuvas 2. līgā, izcīnot 1. vietu.
No 2012. līdz 2017. gadam komanda spēlēja Lietuvas 1. līgā. 2017. gada sezonā kļuva par 1. līgas uzvarētājiem, pirmo reizi kluba vēsturē kvalificējoties A līgai.
Krāsas
Dzeltenā un zila.
Sastāvs
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Bocmaņu iela
Bocmaņu iela ir iela Jūrmalā, Buļļuciema apkaimē. Bocmaņu iela sākas krustojumā ar Vikingu ielu un beidzas ar strupceļu netālu no Lielupes. Kopējais ielas garums ir 80 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Bocmaņu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Kails Konors
Kails Konors (en, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Konors pārstāv NHL komandu Vinipegas "Jets".
ASV hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2016. gada Pasaules čempionātā.
2014. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
2014. gada NBA Visu zvaigžņu spēle bija 63. NBA Visu zvaigžņu spēle. Tā notika 2013.—2014. gada NBA sezonas laikā Smoothie King Center arēnā Ņūorleānā, Luiziānas štatā. Spēli organizēja Ņūorleānas "Pelicans" vienība. Ņūorleāna tika nosaukta par spēles norises vietu NBA komisāra Deivida Stērna paziņojumā. Šī bija otrā reize, kad Ņūorleānā notiek NBA Visu zvaigžņu spēle (iepriekš 2008. gadā). Spēlē uzvarēja Austrumu komanda ar 163—155. Kopā tika gūti 318 punkti, kas ir jauns Visu zvaigžņu spēles rekords (iepriekšējais bija 1987. gadā uzstādītais 303 punktu rekords). Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Kairijs Ērvings.
Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē NBA kalendārā bija pārtraukums. Tajā norisinājās vairāki konkursi un tika aizvadītas vairākas spēles, tai skaitā slavenību spēle, jauno spēlētāju spēle (NBA līgas debitanti pret otrgadniekiem), slam-dunk (bumbas trieciens grozā no augšas) konkurss, trīspunktu metienu konkurss. Visu zvaigžņu spēlē sacentās spēlētāji no Austrumu un Rietumu konferenču komandām.
Kazaņas hani
Kazaņas hani (tt, ru) jeb Kazaņas cari (ru) bija Lielās Ordas valdnieku dinastijai piederīgi tatāru hani, kas no 1438. līdz 1552. gadam valdīja Kazaņas hanistē Volgas vidustecē (tagadējā Tatarstāna, Mari Ela, Čuvašija, Mordovija, daļēji Udmurtija un Baškortostāna).
Pēc tam, kad Krievijas cars Ivans IV sagrāva Kazaņas hanu (caru) valsti, viņš savam titulam pievienoja arī "Kazaņas cara" (царь Казанскiй) nosaukumu, bet Kazaņas caru ģerboni iekļāva Krievijas Impērijas ģerbonī.
Ārvalstu atkarībā
Pēc tam, kad Krievijas cars Ivans IV 1552. gadā iekaroja Kazaņu, sacēlušies tatāri par Kazaņas hanu ievēlēja Nogaju Ordas beja Jusufa dēlu Ali Akramu (Али-Акрам), kuru krieviem izdevās sakaut un nogalināt 1556. gadā.
Moneyval
Moneyval ir oficiālais nosaukums Eiropas Padomes ekspertu komitejai naudas atmazgāšanas novēršanas pasākumu un terorisma finansēšanas novērtējumam. Tajā ir 47 dalībvalstis un tā ir padota Eiropas Padomes ministru komitejai.
Moneyval uzdevums ir novērtēt, kā tiek ievēroti galvenie starptautiskie standarti nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanā un to īstenošanas efektivitāte, kā arī sniegt ieteikumus valsts iestādēm attiecībā uz nepieciešamajiem uzlabojumiem to sistēmās.
Tramvaju satiksme Daugavpilī
Tramvaju satiksme Daugavpilī ir viens no sabiedriskā transporta veidiem Daugavpils pilsētā, Latvijā. To ar tramvajiem nodrošina AS "Daugavpils satiksme", bet līdz to nodrošināja AS "Tramvaju uzņēmums" (zināms arī kā "Daugavpils Tramvaju uzņēmums"). Tramvaju satiksme tiek nodrošināta pa 4 maršrutiem, kuru kopgarums ir 33 km. AS "Daugavpils satiksme" rīcībā ir 39 tramvaju pasažieru vagoni + 5 dienesta vagoni, regulārā ekspluatācijā atrodas 38 pasažieru vagoni. Daugavpilī ir 2 tramvaju depo, viens - Jātnieku ielā (reizē tas ir arī g/p "Butļerova iela" 1. un 2. maršrutam), kur mūsdienās bāzēta lielākā daļa vagonu, bet otrs — 18. novembra ielā. Tramvaja sliežu platums ir 1524 mm.
No 2022. gada 1. jūlija braukšanas maksa Daugavpils tramvajos ir 70 eirocenti, biļetes pārdod konduktori. Pirms tam viena brauciena maksa bija 0,50 EUR darbdienās un sestdienās, bet svētdienās un svētku dienās — 0,21 EUR.
Vēsture
Sabiedriskā transporta kustība Daugavpilī jau bija nepieciešama 19. gadsimta beigās. Jau no 1895. gada tika vestas sarunas par tramvaja sistēmas būvniecību. 1910. un 1912. gadā tika ierosināti tramvaja būvniecības projekti, bet līdzekļu trūkums un Pirmais pasaules karš plānus izjauca.
Lēmums par tramvaju sistēmas būvniecību tika pieņemts 1946. gada maijā, un jau tika uzsākta būvniecība. Tramvaju satiksme Daugavpilī tika atklāta, tādējādi šī ir visjaunākā tramvaju sistēma Latvijā. Tramvaji kursēja maršrutā Maizes iela (tagad — g/p "Stacija") — 5. augusta iela — Sarkanarmijas iela — Liepājas iela. Sliežu kopējais garums bija 5,7 km, ekspluatācijā bija 10 "Fenikss" tipa vagoni.
1947. gada novembrī tika atklāts sliežu ceļš 2,8 km garumā no Sarkanarmijas iela pa A. Pumpura un Aglonas ielu līdz vecajai Forštatei, kur uzsāka maizes ceptuves būvniecību. Mēnesi vēlāk atklāja sliežu ceļu no tirgus līdz Cietoksnim. No 1951. gada tika uzsākta apgriešanās apļu izbūve tramvaju galapunktos.
1960. gados tika izbūvēts sliežu ceļš līdz Brāļu kapiem, kas vēlāk tika pagarināts līdz Stropu ezeram. tika atklāts sliežu ceļš no Sarkanarmijas ielas līdz Ķīmiskās šķiedras rūpnīcai (mūsdienu galapunktam "Butļerova iela"). 1970. gados posmā no Stacijas līdz Ķīmiskās šķiedras rūpnīcai uzbūvēja otro sliežu ceļu. 1977. gadā tika uzbūvēts tramvaja loks Cietoksnī, nodrošinot tramvaju satiksmi posmā Stropi—Cietoksnis.
No 2018. līdz 2020. gadam tika būvēts 3. tramvaju maršruta pagarinājums līdz Daugavpils Reģionālajai slimnīcai. No 2020. gada 5. februāra tramvaji uz/no Stropiem kursē pa šo pagarinājumu.
No 2022. gada 24. janvāra atklāts jaunais 4. tramvaju maršruts no stacijas līdz maizes kombinātam. Nauda maršrutam tika iegūta, pateicoties tam, ka Rīgā tika apturēts t.s. "Skanstes tramvaja" projekts. Tāpat par iegūto naudu tika paredzēts savienot līniju galapunktus Stropos un Ķīmiķu ciematā un tehniski uzlabot līniju uz Cietoksni.
2022. gada 29. septembrī tika paziņots, ka ar AS "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca" ir noslēgts līgums par četru četrasu tramvaju vagonu piegādi par kopējo summu 7,4 miljoni eiro.
Tramvaju maršruti
Mūsdienās Daugavpilī ir 4 tramvaju maršruti. 1987. gadā Daugavpilī bija 4 tramvaju maršruti, eksperimentāli kursēja 3. maršruts "Stacija—Stropi" un 4. maršruts "Ķīmiskās šķiedras rūpnīca—Cietoksnis", pēc tam tie tika apvienoti atpakaļ 3. maršrutā "Stropi—Cietoksnis".
Tramvaju depo
Daugavpilī ir 2 tramvaju depo, viens atrodas Jātnieku ielā (reizē tas arī ir 1. un 2. maršruta galapunkts "Butļerova iela"), kur tiek glabāts ritošais sastāvs un tiek veikti remonti, bet otrais (vecais) depo atrodas 18. novembra ielā, kur notiek tramvaju remontdarbi un krāsošana.
Ekspluatācijā bijušie tramvaju modeļi
* - precīzais vagonu skaits patlaban nav zināms.
Soltāni
Soltāni (, Sołtanowie) jeb Perasveti-Soltāni, ir sena Latvijas baltkrievu dzimta, kas 18. gadsimta sākumā ieceļojusi Inflantijas vaivadijā. Krievijas impērijas laikā Soltānu dzimta bija ienesta Grodņas, Minskas un Mohiļevas guberņu muižnieku dzimtas grāmatās.
Pārskats
Dzimtas ģerbonis pieder pie Sirakomļas grupas ģerboņiem, par savu priekšteci šī ģerboņa dzimtas uzskata bruņinieku Sirakomļu, kas varonīgi cīnījies kaujā pie Vorsklas. Par savu tiešo priekšteci Soltānu dzimta uzskata Lietuvas dižkunigaitijas valdnieka Kazimira IV mantzini Aleksandru Jurjeviču, kas pirmo reizi pieminēts 1442. gadā. Arī viņa dēls Andruška Aleksandrovičs (amatā 1486—1492) un mazdēls Ivahna Andrejevičs (amatā 1507—1554) bija Lietuvas valsts un galma mantziņi. Dzimtas ģerbonis tajā laikā papildināts ar Jagellonu dinastijas dubulto (Svētā Vladislava) krustu.
Muižas Latvijā
Tālaika Inflantijas vaivadijas, vēlāk Vitebskas guberņas teritorijā Soltāniem piedēja šādas muižas:
Ziemeļu linneja
Ziemeļu linneja ir mūžzaļš, pa zemi ložņājošs puskrūms. Auga stublājs var būt līdz pat 4 metriem garš, bet zari ar ziednešiem paceļas tikai 5-15 cm augstumā. Lapas mazas, gandrīz apaļas. Ziedi ir bāli sārti kā nokareni mazi zvaniņi, sakārtoti pa pāriem bezlapaina ziedneša galā, zied vasaras sākumā, nereti otrreiz augustā. Latvijā augs sastopams samērā reti skujkoku un jauktos mežos. Ziemeļu un kalnu apvidu suga polam tuvās teritorijās, kā ietvaros nodala 3 pasugas.
2010. gadā Latvijas Botāniķu biedrība par Gada augu izvēlējās ziemeļu linneju. Augs savu nosaukumu ir ieguvis no zviedru zinātnieka Kārļa Linneja vārda, kuram šis augs ir ļoti paticis.
Dagdas rajons
Dagdas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1962. gadam. Tas atradās Latgalē un sākotnēji robežojās ar Krāslavas, Zilupes, Maltas, Rēzeknes un Preiļu lauku rajoniem, kā arī ar Baltkrievijas PSR. Rajona pārvaldes, saimniecības un kultūras centrs bija Dagdas pilsētciemats. Dagdas rajonam bija savs laikraksts "Komunisma ausma" (ru).
Izveide un paplašināšana
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Krāslavas apriņķis tika sadalīts Krāslavas un Dagdas lauku rajonos. 1952.—1953. gadā Dagdas rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gada 11. novembrī tām pievienoja daļu no likvidētā Maltas rajona.
Likvidācija
1962. gadā Dagdas rajonu pievienoja Krāslavas rajonam.
Džeiks Debrasks
Džeiks Debrasks (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Debrasks spēlē NHL komandā Bostonas "Bruins".
2022. gada 5. jūlijā tika ziņots, ka Debrasks atsauca savu aizmainīšanas pieprasījumu. Ziņojums tika publicēts neilgi pēc tam, kad "Bruins" atlaida galveno treneri Brūsu Kesidiju, radot jautājumus, vai Kesidijs bija faktors Debraska maiņas pieprasījumā un vēlākajā tā atcelšanā. Debrasks šīs baumas ne apstiprināja, ne noliedza, kad viņam par to jautāja vēlāk starpsezonā kapteiņa prakses laikā.
Karalis Lauva (2019. gada filma)
"Karalis Lauva" (en) ir 2019. gada ASV datoranimācijas mūzikls, ko producēja studija Walt Disney Pictures. Filmas režisors un producents ir Džons Favro, scenārija autors Džefs Natansons. Šī ir Disneja 1994. gada tāda paša nosaukuma animācijas filmas fotoreālistiska datoranimācijas versija. Galvenos varoņus ieskaņojuši Donalds Glovers, Sets Rogens, Čīvetels Edžiofors, Elfrija Vudārda, Billijs Aikners, Džons Kani, Džons Olivers un Bejonse Noulza, kā arī Džeimss Erls Džonss atkārtoti ieskaņoja to pašu lomu, ko oriģinālajā filmā. Filmas sižets seko Simbam, jaunam lauvam, kam ir jāuzņemas taisnīga karaļa loma pēc viņa tēva Mufasas slepkavības no viņa tēvoča Naga rokas.
F.O.R.M.A.
F.O.R.M.A. ir kinostudija Latvijā.
Kinostudija dibināta 1993. gadā un ir tajā ir tapušas deviņas pilnmetrāžas spēlfilmas, vairāk kā desmit dokumentālās filmas un vairāk kā trīsdesmit informatīvās un industriālās filmas. Studijas veidotās filmas ir saņēmušas vairākas balvas "Lielais Kristaps", Berlīnes kinofestivāla Panorāmas sekcijas dibinātāja Manfrēda Zalcgēbera vārdā nosaukto balvu, Eiropas filmu festivāla un daudzas citas balvas.
Karalis Lauva (2019. gada filma)
Par plāniem veidot animācijas filmas "Karalis Lauva" rīmeiku tika paziņots 2016. gada septembrī pēc Disneja filmas "Džungļu grāmata" panākumiem, kuru arī režisēja Favro. Lielākā daļa no filmēšanas grupas sastāva parakstīja līgumus 2017. gada sākumā, un filmēšana Losandželosā uz zilā fona sākās tā paša gada vidū. Ar aptuveno filmas budžetu 260 miljonu ASV dolāru apmērā, šī ir viena no dārgākajām jebkad uzņemtajām filmām.
Džana Fenliu
Džana Fenliu (zh, ; dzimusi ) ir ķīniešu brīvā stila cīkstone, 2013. gada pasaules čempione, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja, Āzijas čempionātu medaļniece.
Karalis Lauva (2019. gada filma)
Filmu ASV un Latvijas kinoteātros sāka rādīt no un tā visā pasaulē ir nopelnījusi vairāk ka vienu miljardu ASV dolāru, kļūstot par otro ienesīgāko 2019. gada filmu, visu laiku ienesīgāko animācijas filmu un 7. visu laiku ienesīgāko filmu. Filma saņēmusi dažādas kritiķu atsauksmes slavējot tās vizuālos efektus, skaņu celiņu un aktieru vokālos sniegumus, bet kritizēta par oriģinalitātes trūkumu un varoņu sejas mīmiku. Filma tika nominēta 77. Zelta globusa balvai un kā labāka animācijas filma un kategorijā "Labākā oriģināldziesma". Tāpat filma tika nominēta vizuālo efektu kategorijās 73. BAFTA kino balvai un 92. Kinoakadēmijas balvai.
Džana Fenliu
Biogrāfija
Starptautiskās sacensībās Džana Fenliu pirmoreiz piedalījās 2007. gadā, kad viņa kļuva par uzvarētāju Pasaules kausa sacensībās Krasnojarskā. Tajā pašā gadā viņa ieguva sudraba medaļu Pasaules junioru čempionātā. 2008. gadā Džana ieguva trešo vietu Āzijas čempionātā. Viņa cīnījās svara kategorijā līdz 67 kg, kas olimpisko spēļu programmā nav pārstāvēta, tāpēc jautājums par viņas dalību Pekinas olimpiskajās nebija aktuāls. 2009. gadā viņa otro gadu pēc kārtas ieguva bronzas medaļu Āzijas čempionātā. Pēc tam līdz pat 2013. gadam šī ķīniešu cīkstone starptautiskās sacensībās nepiedalījās.
Karalis Lauva (2019. gada filma)
2020. gada septembrī, tika paziņots, ka tiks veidots Barija Dženkinsa režisēts filmas priekšstāsts.
Dublāža latviešu valodā
Filmas tēlus latviešu valodā ieskaņojuši un dublējuši:
Džana Fenliu
Biogrāfija
2013. gada pasaules čempionātā Budapeštā, startējot svara klasē līdz 72 kg, Džana Fenliu astotdaļfinālā pieveica Kazahstānas pārstāvi Guzeli Manjurovu, ceturtdaļfinālā — ASV cīkstoni Adelīnu Greju, pusfinālā — turcieti Jaseminu Adaru, finālā — krievieti Natāliju Vorobjovu un kļuva par Pasaules čempioni.
2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Džana, pēc uzvaras astotdaļfinālā pār igaunieti Epu Mē, ceturtdaļfinālā zaudēja kanādietei Ērikai Vībei. Kanādiete uzvarēja arī pusfinālā, un šis fakts deva iespēju Džanai piedalīties gandarījuma cīņās. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa pieveica vācieti Mariju Zelmaieri, otrajā — baltkrievieti Vasilisu Merzaļuku un ieguva bronzas medaļu.
Aļaskas pārdošana
Aļaskas pārdošana (ru) vai Aļaskas pirkums (en) bija darījums, ar kuru Krievijas Impērija pārdeva savas Krievijas Amerikas zemes ASV par 7,2 miljoniem zelta dolāru. Aļaskas iegūšana nostiprināja ASV pozīcijas Klusā okeāna reģionā.
Sarunas par iespējamo pārdošanu sākās 1854. un 1860. gadā, taču pārtrūka ASV Pilsoņu kara dēļ. Pēc Kalifornijas un Oregonas teritorijas iegūšanas strauji pieauga ASV saimnieciskā darbība Klusā okeāna piekrastē. Tikmēr Krievijas Amerika nīkuļoja. Krimas karš demonstrēja Krievijas militāro vājumu. Radās bažas, ka Lielbritānijas kara flote varētu bloķēt Krievijas Ameriku, ko atbalstītu iebrukums no britiem piederošās Kanādas.
1867. gada 30. martā līgumu iesniedza apstiprināšanai ASV Senātā. 9. aprīlī Senāts to apstiprināja ar 37 pret 2 balsīm. 28. maijā to parakstīja prezidents Endrū Džonsons. 20. jūnijā abas puses apmainījās ratifikācijas rakstiem. Teritorijas pārņemšanas ceremonija kolonijas galvaspilsētā Sitkā notika 18. oktobrī, vēl pirms ASV bija samaksājusi noteikto cenu. Pārstāvju palāta 1868. gada 1. jūlijā beidzot ar 113 pret 43 balsīm apstiprināja maksājumu, ko veica 1868. gada 1. augustā.
Aļaskas teritorijas platība bija 1,51 miljoni km². Darījuma kritiķi to sauca par "ledus kasti" un "leduslāču parku". Krievijas pilsoņiem deva iespēju kļūt par ASV pilsoņiem, bet lielākā daļa izvēlējās atgriezties mājās. Pāris desmitgades Aļaskas administrācijai ASV nepievērsa lielu uzmanību, atstājot to armijas kontrolē. 1881. gadā, sākoties zelta ieguvei un jaunu iedzīvotāju pieplūdumam, radās nepieciešamība pēc civilās pārvaldes. 1884. gadā ieviesa pirmo civilo likumu sistēmu un pārvaldi.
Baleta kurpes
"Baleta kurpes" (en) ir 2007. gada televīzijas filma, kas balstīta uz Noelas Streitfīldas tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisore ir Sandra Goldbahere. Galvenās lomas atveido Emma Votsone, Ričards Grifitss, Lūsija Boitone, Džasmīna Peidža, Emīlija Foksa un Viktorija Vuda. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas galvenās varones ir trīs bārenes Paulīne, Petrova un Posija, kuras 20. gadsimta 30. gadu Londonā adoptē ekscentrisks pētnieks "Lielais Onkulis" Metjū un viņa radiniece Silvija.
Ūdensvada iela (Rīga)
Ūdensvada iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Grēcinieku ielu un beidzas krustojumā ar Peldu ielu.
Iela izveidojusies 13. gadsimta beigās kā daļa no Trauksmes ielas. 1923. gadā iela ieguva Ūdensvada ielas nosaukumu.
Ielu savienojumi
Ūdensvada iela ir savienota ar šādām ielām:
Staņislavs Soltāns
Staņislavs Soltāns (, 1756—1836) bija Polijas-Lietuvas kopvalsts valstsvīrs. Sloņimas stārasts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1756. gada 27. augustā Berdičivā bajāra Staņislava Soltāna un viņa sievas Helēnas, dzimušas Rēmeres, ģimenē. 1782. gadā kļuva par Lietuvas dižkunigaitijas galminieku ģenerālmajora pakāpē. 1788. gadā viņu ievēlēja par Seima deputātu (1788—1792). Krievijas impērijas iebrukuma laikā 1792. gadā bēga uz Saksiju, 1794. gadā piedalījās Kostjuško sacelšanās organizēšanā. Pēc tās apspiešanas viņš līdz 1796. gadam atradās izsūtījumā Kazaņā.
Kārsavas rajons
Kārsavas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1962. gadam. Tas atradās Latgalē un sākotnēji robežojās ar Ludzas, Abrenes, Balvu, Viļānu un Maltas lauku rajoniem, kā arī ar Krievijas PFSR. Rajona administratīvais, saimnieciskais un kultūras centrs bija Kārsavas pilsēta. Kārsavas rajonam bija savs laikraksts "Padomju Kārsava".
Izveide un paplašināšana
Pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas Ludzas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Zilupes, Ludzas un Kārsavas lauku rajonos. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Kārsavas rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gadā no likvidētā Abrenes rajona tam pievienoja Demerovkas (daļu) un Kvašņevas ciemus.
Likvidācija
1962. gadā Kārsavas rajonu sadalīja, dienvidu daļu pievienoja Ludzas rajonam, bet Baltinavas apkārtni Balvu rajonam.
Matu laka (filma)
"Matu laka" (en) ir 2007. gada muzikāla romantiska komēdija, kas balstīta uz tāda paša nosaukuma mūziklu, kas savukārt ir balstīts uz tāda paša nosaukuma 1998. gada filmu. Filmas režisors ir Ādams Šankmens. Galvenās lomas atveido Nikija Blonska, Džons Travolta, Mišela Feifere, Kristofers Volkens, Amanda Bainsa, Džeimss Mārsdens, Kvīna Latifa, Britānija Snova un Zaks Efrons. Filmas pirmizrāde notika Losandželosā.
Ko vēlas meitene
"Ko vēlas meitene" (en) ir 2003. gada komēdija, kas balstīta uz Viljama Daglasa-Horna lugu "The Recluctant Debutante". Filmas režisors ir Denijs Gordons. Galvenās lomas atveido Amanda Bainsa, Kolins Fērts, Kellija Prestone un Olivers Džeimss. Filmas pirmizrāde notika.
Amerikāņu pusaudze Dafne uzzina, ka viņas tēvs ir bagāts britu politiķis, kurš kandidē uz vietu parlamentā. Lai gan Dafne vēlas tēvu satikt, viņa saprot, ka šī tikšanās var izraisīt skandālu, kas viņas tēvam bargi maksās.
Katvari
Katvari ir ciems Limbažu novada Katvaru pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 5 km no pagasta centra Pociema, 7 km no novada centra Limbažiem un 80 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V125, Katvaru ezera krastā.
Vēsture
Katvari izveidojušies Katvaru muižas centrā Umurgas draudzes novadā. 18. gadsimta nogalē celtās tumši sarkanās kungu mājas jumts bijis tumšas šokolādes krāsā.
Cilvēku misija uz Marsu
Šobrīd vienu no perspektīvākajiem projektiem, kam ir iecere nogādāt pirmos cilvēkus uz Marsu, īsteno Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācija (NASA), kas caur jaunizveidoto Artemis programmu plāno sākotnēji atgriezties uz Mēness, lai pēc tam dotos uz Marsu. Tāpat līdzīgi rīkojas arī ASV privātais kosmisko aparātu un transportu pakalpojumu uzņēmums SpaceX. Lai gan NASA ir atzinusi, ka tā nebūs spējīga nogādāt pirmos astronautus uz Marsu ātrāk par 2030. gadiem, SpaceX atkārtoti ir paziņojis, ka tas centīsies to izdarīt ātrāk. Tomēr SpaceX centieni un solījumi zinātnieku vidū tiek vērtēti piesardzīgāk.
Iemesli
Mūsdienās viens no sarežģītākajiem uzdevumiem, ar kuru nākas saskarties proponentiem, kas vēlas īstenot cilvēku misiju uz Marsu, ir piedāvāt sabiedrībai un vadošajām valsts iestādēm racionālu iemeslu, kas attaisnotu lielās izmaksas un risku, kādēļ tas vispār būtu jādara. Vieni apgalvo, ka nav nepieciešams kāds iemesls, lai attaisnotu šādu projektu, jo izpēte kā tāda esot daļa no cilvēka būtības. Turpretim citi apgalvo, ka šāda mēroga iniciatīva varētu radīt daudzus praktiskus labumus kā ekonomisko izaugsmi, zinātnes atklājumus un jaunu tehnoloģiju attīstību.
Amerikāņu astrofiziķis Nīls Degrass Taisons uzsvēra, ka cilvēku misija uz Marsu var potenciāli iedvesmot nesamērāmu daļu ar nākamās paaudzes kosmosa pētniekiem, kas pēc tam varētu kļūt par zinātniekiem un inženieriem. Turklāt kosmosa izpēte kā tāda var kalpot par precedentu jaunu tehnoloģisko inovāciju izstrādei, kas vēlāk varētu sniegt materiālo labumu sabiedrībai kopumā.
Britu kosmologs Stīvens Hokings 2017. gadā uzsvēra apokoliptiskākus iemeslus, kādēļ cilvēcei vajadzētu apsvērt Marsa un citu planētu kolonizēšanu. Viņš norādīja, ka, lai izvairītos no potenciālas pārapdzīvotības un klimata pārmaiņu radītajiem draudiem, cilvēkiem būtu pamazām jāpārceļas uz Marsu un Mēnesi. Papildus tam Hokings atzīmēja, ka Zemi neizbēgami tuvākā vai tālākā nākotnē skars lielāks vai mazāks asteroīds, kas arī var novest pie cilvēces bojāejas. Līdz ar to, lai izvairītos no šiem potenciālajiem draudiem, Hokings uzsvēra nepieciešamību izveidot kolonijas uz Marsa, kas teorētiski varētu būt izdarāms nākamo 50 gadu laikā.
Izmaksas
Viens no lielākajiem šķēršļiem potencālai cilvēku misijai uz Marsu ir milzīgās izmaksas, kas būtu saistītas ar astronautu transportēšanu un dzīvības uzturēšanu misijas laikā. Atsevišķi avoti norāda, ka tikai viena šāda veida misija varētu izmaksāt aptuveni no 100 līdz 500 miljardus ASV dolāru.
Radiācija
Starpplanetāra cilvēku misija uz Marsu sevī ietver vairākus veselības riskus, no kuriem viens no acīmredzamākajiem ir intensīvais radiācijas līmenis, kas galvenokārt nāk no Saules vēja un kosmiskā starojuma ārpus Piena Ceļa galaktikas. Zinātnieki ir norādījuši, ka radiācijas līmenis ceļojuma laikā būtu simtiem reižu augstāks nekā uz Zemes, kas līdz ar to liek secināt, ka šāda veida misijai būtu nepieciešams izstrādāt attiecīgu pretradiācijas sistēmu vai arī atrast veidu, kā efektīvāk un ātrāk nogādāt astronautus līdz Marsam, tādējādi samazinot kosmiskā ceļojuma ilgumu un radiācijas devu.
Līdzīga situācija valda arī uz Marsa virsmas, kuram atšķirībā no Zemes nav ne magnētiskā lauka, ne ozona slāņa, lai pasargātu tās iemītniekus no Saules ultravioletā un kosmiskā starojuma. Tāpat planētas atmosfēra sastāda tikai 1% no tā, kas ir sastopams uz Zemes, līdz ar to arī tā ir pārāk plāna, lai sniegtu pietiekošu aizsardzību pret radiāciju.
Risinājumi, kā pasargāt astronautus no intensīvā radiācijas riska, sevī ietver piedāvājumu būvēt kolonijas pazemē zem planētas virsmas. Tāpat tiek piedāvāts būvēt potenciālās kolonijas virszemē, taču izmantojot keramikas izejmateriālus, kas tiktu iegūti no Marsa smiltīm. Paralēli tam NASA plāno veikt detalizētāku testēšanu arī ar īpašām nanocaurulītēm, kas tiktu izgatavotas no oglekļa, bora, slāpekļa un ūdeņraža savienojumiem, kas līdzšinējos izmēģinājumos ir parādījušas, ka ir salīdzinoši labi izolējošs materiāls gan pret radiāciju un lielu karstumu. Šī iemesla dēļ tiek apsvērta ideja šīs attiecīgās nanocaurulītes izmantot nākotnes kosmosa kuģu un astronautu kosmisko skafandru izstrādē.
Citi faktori
Atskaitot radiāciju, uz Marsa virsmas pastāv vairāki citi faktori, kas ilgtermiņā var kalpot par būtiskiem kolonizācijas šķēršļiem:
Vēsturiskie misiju piedāvājumi
Vienu no pirmajiem konceptuālajiem plāniem, kā nosūtīt cilvēkus uz Marsa, izstrādāja slavenais vācu raķešu zinātnieks Verners fon Brauns, kura darbs ar nosaukumu Das Marsprojekt (tulkojumā "Marsa projekts") pirmoreiz Vācijā tika publicēts 1952. gadā. Lai gan Vernera fon Brauna projekts tā arī netika īstenots, tas kalpoja par pamatu turpmākajiem konceptuālajiem plāniem, kas bija saistīti ar potenciālu cilvēku misiju uz Marsu.
Laika posmā no 1950. līdz 2000. gadam Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija (NASA) kopā ar citām privātām organizācijām izstrādāja vairāk kā 1000 pilotējamos projektus, kas bija saistīti ar cilvēku nosūtīšanu uz Marsu. Tāpat Aukstā kara laikā vairākas konceptuālās misijas tika plānotas arī Padomju Savienībā, taču neviena no tām neīstenojās.