cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Patriks Fišers
Spēlētāja karjera
Profesionālo karjeru sāka 1992. gadā Šveices hokeja līgas (NLA) komandā EV Zug. 1997. gadā pārgāja uz citu NLA klubu HC Lugano, kura sastāvā 1999. gadā izcīnīja Šveices čempiona titulu. Pēc divām nospēlētām sezonām Lugāno komandā, pievienojās HC Davos, kura rindās aizvadīja četrus gadus. Šajā laikā 2000. gadā izcīnīja Špenglera kausu, bet 2002. gadā otro reizi kļuva par Šveices čempionu. 2003. gadā atgriezās EV Zug.
Pirms 2006.—2007. gada sezonas pievienojās Nacionālās hokeja līgas klubam Fīniksas "Coyotes", kura sastāvā debitēja 2006. gada 5. oktobrī spēlē pret Ņujorkas "Islanders". Kopumā NHL aizvadīja 27 spēles.
2007.—2008. gada sezonu uzsāka Krievijas klubā Sanktpēterburgas SKA, bet pēc piecām aizvadītām spēlēm atgriezās Šveicē, kur atkal pievienojās EV Zug. Tajā arī noslēdza profesionālo karjeru 2009. gada 8. maijā.
Šveices izlasē Fišers ir aizvadījis 183 spēles, piedalījies 2002. un 2006. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī vairākos pasaules čempionātos.
Trenera karjera
Paralēli darbam ar klubu no 2012.—2013. gada sezonas sāka strādāt kā Šona Simpsona asistents Šveices izlasē. Fišers bija treneru kolektīvā, kas palīdzēja Šveices izlasei izcīnīt sudraba medaļas 2013. gada pasaules čempionātā. 2015. gada decembrī tika apstiprināts par Šveices izlases galveno treneri.
Pjotrs Tatevs
Pjotrs Tatevs (ru; miris ) bija Krievijas caristes cara miesassargs (rinda), stoļņiks, vojevoda, bajārs un okoļņičijs cara Ivana IV un Fjodora I laikā, tai skaitā piedalījās Livonijas karā Latvijas teritorijā.
Pirmoreiz minēts 1556. gadā. Dienēja Veļikije Lukos, Opočkā, Putivļā, Kolomnā. Cīnījies pret Krimas tatāriem. 1578. gadā Livonijas kara laikā piedalījās Peltsamā pils ieņemšanā. 1578. gada Cēsu kaujā krita poļu gūstā. Tika izpirkts no gūsta par 4114 rubļiem.
Ferrerijas pils
Ferrerijas pils, oficiāli Butidžidža-Fransijas pils, ir kaļķakmens pils Maltas galvaspilsētā Valletā. Pils celta 19. gadsimta beigās. To projektējis arhitekts Džuzepe Bonavija, un tā bija pirmā ēka, kurai Maltā parādījās koka balkoni. Atzīta par 1. pakāpes valsts pieminekli. Mūsdienās ēkā izvietota Maltas veselības un sociālās politikas ministrija, kā arī veikali.
Vēsture
Pils zemes gabalā agrāk atradās Sv. Jāņa ordeņa lietuve (ferreria), kurā izgatavoja bruņinieku apbruņojumu un kura devusi nosaukumu pilij. Džuzepe Butidžidžs un viņa sieva Džovanna Kamilleri iegādājās šo zemi no valdības un 19. gadsimta beigās uzcēla Ferrerijas pili. Uz fasādes redzami Butidžidža un Kamilleri ģerboņi. Pils tika atstāta pūrā viņu meitai Terēzei Butidžidžai. Viņa apprecējās ar pulkvedi Džonu Luisu Fransiju, un viņu uzvārdi pēc kāda laika tika iekļauti pils nosaukumā. Fransija bija Spānijas pilsonis no Lielbritānijas kolonijas Gibraltāra, un abi satikās Maltā, kamēr Fransija kalpoja britu armijā. Ferrerija ir otra lielākā pils Valletā pēc Lielmestra pils.
1919. gada 8. jūnijā pilī iebruka demonstranti, kas protestēja pret dzīves līmeņa krišanos, un daļēji izdemolēja to. Pils aizsardzībai norīkotie kareivji to pieļāva, lai nenāktos šaut uz savējiem.
Otrā pasaules kara laikā bija cietušas daudzas Valletas ēkas. Kopš 1947. gada Duminku Mintofa vadītais Sabiedrisko darbu departaments, kas rekonstruēja un atjaunoja Valletu no kara postījumiem, no Fransijām nomāja daļu pils. Ģimene nelielu pils daļu paturēja kā dzīvokli, kuru mūsdienās izmanto kā Maltas valdības biroju. Fransijas pili 1979. gadā pārdeva valdībai, kuru tolaik vadīja tas pats Duminku Mintofs. Mūsdienās pils apakšējā daļā izvietoti vairāki veikali.
Arhitektūra
Ferrerijas arhitekts ir Džuzepe Bonavija, kurš projektējis arī Lijas pilsētas Belvedera torni un Laborsu Valletā. Bonavija, sākot ar Ferrerijas pili, ieviesa pilsētā koka balkonus. Tas ir ietekmējis vairākus arhitektus un kopējo pilsētas stilu, jo tie joprojām ir izplatīti mūsdienu Maltā. Pili Maltas Vides un plānošanas pārvalde (MEPA) novērtējusi kā 1. pakāpes valsts pieminekli.
Galerija
Ferrerijas pils interjers
Ģertrūde Eniņa
Ģertrūde Eniņa (1926—2019) bija latviešu ārste neiroloģe, Rīgas Medicīnas institūta Neiroloģijas un neiroģirurģijas katedras vadītāja, profesore.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1926. gada 29. septembrī Viļakā. Studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, ko 1950. gadā pārveidoja par Rīgas Medicīnas institūtu (RMI). Pēc studiju beigām strādāja par asistenti RMI nervu slimību katedrā (1954–1965). 1959. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju, 1966. gadā tika ievēlēta par katedras docenti, turpināja strādāt pie zinātņu doktora disertācijas, kuru aizstāvēja 1969. gadā. 1973. gadā Eniņu ievēlēja par profesori un RMI Nervu slimību katedras (vēlāk Neiroloģijas un neiroķirurģijas katedras) vadītāju. Viņa strādāja Rīgas pilsētas 1. slimnīcā, kur ieviesa smadzeņu asinsvadu ehopulsogrāfiju (ultrasonogrāfiju) kā jaunu izmeklēšanas metodi (1975), no 1979. gada Rīgas pilsētas 7. slimnīcā. Līdztekus profesora Eniņa bija RMI Centrālā Zinātniskā institūta Neiroangioloģijas zinātniskās grupas vadītāja (1973–1990) un Latvijas Neirologu asociācijas priekšsēdētāja.
Mirusi 93 gadu vecumā 2019. gada 28. novembrī, apglabāta Rīgas Miķeļa kapos.
Horodņa
Horodņa (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumu daļā, Čerņihivas apgabala ziemeļos, Horodņas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos zināma no 17. gadsimta vidus kā Žečpospolitas pilsēta. 1654. gadā iekļāvās Hetmanščinā, kas bija Krievijas autonoms apgabals. 1874. gadā pie pilsētas sāka ekspluatēt dzelzceļa līnijas Liepāja—Romni staciju. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 28. augusta līdz 1943. gada 24. septembrim atradās vācu okupācijā. 1957. gadā Horodņai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
1992.—1993. gada LBL sezona
1992.—1993. gada LBL sezona bija 2. Latvijas Basketbola līgas sezona. Par sezonas čempioniem kļuva BK Brocēni klubs.
Servals
Servals (Leptailurus serval) ir kaķu dzimtas (Felidae) plēsējs un ir vienīgā suga servalu ģintī (Leptailurus). Saskaņā ar ģenētiskajiem pētījumiem tā tuvākie radinieki ir karakali un Āfrikas zeltainie kaķi, kuri kopā veido karakalu ģinti (Caracal).
Felipe VI
Felipe VI (kristīts Felipe Huans Pavlo Alfonso de Todoss los Santos de Borbons i de Gresia (es); dzimis ) ir pašreizējais Spānijas karalis.
1992.—1993. gada LBL sezona
Otrajā turnīrā piedalījās 11 komandas.
Čempionvienības sastāvs bija: Agris Bērziņš, Juris Čirkovs, Elšads Gadaševs, Agris Galvanovskis, Harijs Grots, Andris Jēkabsons, Kārlis Muižnieks, Andis Pogiņš, Vladimirs Spolītis, Edmunds Valeiko, Valdis Valters, Ivars Zankovskis, Aigars Zeidaks. Komandas galvenais treneris: Armands Krauliņš.
Pirmoreiz kādā LBL komandās spēlēja kāds ārvalstu spēlētājs — "Princips" komandas sastāvā piedalījās melnādainais amerikānis Mikijs Džeksons.
Felipe VI
Felipe ir bijušā Spānijas karaļa Huana Karlosa I un viņa sievas karalienes Sofijas trešais bērns un vienīgais dēls. Ticis nosaukts Filipa V vārdā (pirmais Spānijas karalis no Burbonu dinastijas). Huans Karloss I paziņoja par atkāpšanos no troņa par labu savam dēlam. Kļūstot par Spānijas karali, Felipe pieņēma karalisko vārdu Felipe VI. Viņa kronēšana notika, pēc kuras savu karaļa titulu varēs saglabāt arī viņa tēvs Huans Karloss. Būdams 46 gadus vecs, viņš ir jaunākais monarhs Eiropā.
Servals
Savvaļā sastopams tikai Āfrikā un tam ir plašs izplatības areāls uz dienvidiem no Sahāras. Kādreiz tas dzīvojis arī Ziemeļāfrikā (Marokā, Tunisijā un Alžīrijā), lai gan, iespējams, daži īpatņi joprojām mājo šajā reģionā. Pēdējo simts gadu laikā, zaudējot dzīvošanai piemērotus apstākļus, servals ir izmiris arī Kāpas provincē Dienvidāfrikā.
Felipe VI
Piedalījies, kas notika Barselonā, Spānijā. Tajās viņš bija Spānijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Piedalījās burāšanas sacensībās, kur ieņēma 6. vietu.
Servals
Izskats
Servals ir vidēji liels kaķis. Tā ķermeņa garums, galvu ieskaitot, ir 59—92 cm, augstums skaustā 54—66 cm. Tam ir relatīvi īsa aste 20—45 cm. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Tēviņš sver 9—18 kg, mātīte 7—12 kg. Servals ir spēcīgs plēsējs, lai arī tā ķermenis ir proporcionāli slaids ar garām kājām. Galva salīdzinoši maza, smalki veidota, ar lielām, ovālām ausīm, kas novietotas samērā cieši kopā.
1992.—1993. gada LBL sezona
Fināli
!colspan="5"| Par 7. vietu
Felipe VI
Madrides Autonomajā universitātē ieguvis grādu jurisprudencē. To absolvējis 1993. gadā, pēc tam divus gadus studējis Džordžtaunas Universitātē, ASV, kur ieguvis maģistra grādu starptautiskajās attiecībās. No 1985. līdz 1989. gadam izgājis virsnieka apmācību Spānijas militārajās akadēmijās. Felipe tāpat piedalās militārajās apmācībās.
Servals
Izskats
Servalam parasti ir rudi brūns matojums ar melniem, vidēji lieliem raibumiem un ar četrām melnām svītrām, kas sākas uz galvas virsas un stiepjas lejup pa kaklu un muguru, pamazām kļūstot par raibumiem. Kažoka krāsai un raibumojumam var būt variācijas - tradicionāli rudi brūni servali ar sīku, blīvu raibumojumu un melāniski īpatņi, kas atgādina melno panteru. Savvaļā līdz šim nekad nav novēroti balti servali, bet ir zināmi šādi četri īpatņi, kas dzīvojuši nebrīvē. Ausu aizmugurējās virsmas ir melnas ar baltu, kontrastējošu šķērsjoslu.
Servala īpašās iezīmes
Servalam proporcionāli ir visgarākās kājas visā kaķu dzimtā. To garums pamatā veidojas tādēļ, ka atšķirībā no citiem kaķiem tam pēdā ir gari pleznu kauli (metatarsus). Arī pirksti ir salīdzinoši gari un kaķiem netipiski kustīgi, ļaujot saturēt daļēji aizķertu medījumu. Otra īpašā servalu iezīme ir to lielās, stāvās ausis, kas novietotas gandrīz paralēli viena otrai, un izcilā dzirde, ko nodrošina spēja lielās ausis pagriezt jebkurā virzienā.
Felipe VI
1986. gada janvārī 18 gadu vecumā oficiāli kļuva par troņmantinieku, zvērot uzticību monarham un Spānijas konstitūcijai īpašā ceremonijā parlamentā. Kopš 1996. gada ir pārstāvējis Spāniju prezidentu zvēresta nodošanas ceremonijās Latīņamerikā.
Servals
Uzvedība
Servals pamatā mājo savannā, lai gan melāniskā tipa servali parasti sastopami kalnos, kur tie dzīvo līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Servala teritorijā vienmēr ir kāda ūdenstilpe, kas liecina, ka šis dzīvnieks izvairās no pārāk sausiem apvidiem. Tas nav sastopams arī biezos mežos — džungļos, lai gan tas mājo vietās, kur mežs robežojas ar atklātu ainavu. Servals spēj gan peldēt, gan rāpties kokos.
Felipe VI
Kopš 2010. gada pildījis lomu, kas kādreiz bijusi karaļa prerogatīva, — Spānijas bruņoto spēku priekšnieku sanāksmes vadīšana. 2011. gadā pildījis vairāk karaliskos pienākumus nekā pats karalis (kopumā 253 funkcijas Spānijā un ārzemēs).
Servals
Uzvedība
Kā lielākā daļa kaķu dzimtas dzīvnieku servals ir vientuļnieks un nakts dzīvnieks. Katru nakti tas ceļo apmēram 3—4 km, meklējot medījumu. Mātītes teritorija atkarībā no medījuma daudzuma ir apmēram 9,5—19,8 km² liela, bet tēviņam tā ir 11,6—31,5 km². Servals savu teritoriju iezīmē ar urīnu, izvēloties palielus objektus, piemēram, kādu krūmu. Otrs veids, kā tiek iezīmēta teritorija, ir ieskrāpējot urīnu ar nagiem zemē. Teritorija tiek apsargāta un svešs servals tiek padzīts, vispirms izmantojot iebiedēšanas taktiku — servals noglauž ausis, izceļ muguras kūkumu līdzīgi kā to dara mājas kaķis un šņācot un rūcot atsedz zobus. Reizēm servals uzbrūk, izmantojot savu garo kāju priekšrocības, asi cērtot ar nagiem pretiniekā. Servalam ir vēl viena līdzība ar mājas kaķi, tas spēj murrāt un ņaudēt. Tēviņi ir agresīvāki nekā mātītes.
Barošanās
Servals pamatā medī nakts laikā, ja vien tuvumā nedzīvo kāds cits liels plēsējs. Lai arī servals ir specializējies grauzēju medībām, tas medī tomēr ikkatru upuri, kas gadījies tā ceļā. Tie var būt dažādi putni, truši un zaķi, damani, rāpuļi, vardes, zivis un kukaiņi. Reizēm servals nomedī arī kādu lielāku upuri, piemēram, briežus, gazeles un Dienvidāfrikas gazeles. Tomēr vairāk kā 90% servala medījuma nesver vairāk kā 200 gramus. Servals ēd ļoti ātri, reizēm pārāk ātri, izraisot barības atrīšanu atpakaļ. Neliels medījums tiek norīts vesels, bet lielākam upurim servals atstāj neapēstu ādu ar matojumu, pēdas ar nagiem, knābjus un iekšējos orgānus.
Pateicoties garajām kājām, servals līdzīgi kā gepards var ļoti ātri skriet, īsās distancēs attīstot ātrumu 91 km/h, un lēkt augstumā līdz pat 3 metriem vai tālumā līdz 3,6 metriem bez ieskrējiena. Tā labā dzirde ļauj tam noteikt upura atrašanās vietu arī zem zemes un, lai piekļūtu pie iemīļotā medījuma, servals mēdz ierakties grauzēju alās. Medību laikā servals ik pa laikam apstājas, aizver acis un ieklausās apkārtējās skaņās. Kopumā šis mazais plēsējs ir ļoti inteliģents un attapīgs, spējot gudri izsekot un uzbrukt savam medījumam.
2019. gada Giro d'Italia
2019. gada Giro d'Italia bija triju nedēļu garas šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kas notika Itālijā no 11. maija līdz 2. jūnijam. Tā bija 102. reize, kad notika Giro d'Italia sacensības un tās bija 23. sacensības 2019. gada UCI Pasaules tūres kalendārā. Tās sākās 11. maijā Boloņā ar 8,2 km garu individuālo braucienu, bet noslēdzās 2. jūnijā ar vēl vienu individuālo braucienu Veronā. Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Ričards Karapass (), kurš kļuva par pirmo Ekvadoras sportistu, kas uzvarējis Giro. Kopvērtējumā otrais bija Itālijas sportists Vinčenco Nibali ('), bet trešais Slovēnijas braucējs Primožs Rogličs (').
Jānis Vanags (agronoms)
Jānis Vanags ( — ) bija Latvijas agronoms un sabiedrisks darbinieks. Īsu laiku 1940. gadā bijis nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputāts, kā arī Latvijas zemkopības ministrs. Bijis arī Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas rektors no 1954. līdz 1961. gadam. Latvijas PSR AP priekšsēdētājs (1957—1963).
Servals
Mājas kaķu šķirne - savannas kaķis
Izmantojot siāmas kaķus un servalus ir radīta jauna mājas kaķu šķirne — savannas kaķis. Šķirnes aizsācēja bija Bengālijas kaķu audzētāja Džudīte Franka, kas 1989. gadā, izmantojot vairākus servalu tēviņus un siāmiešu kaķenes, uzsāka jauna mājas kaķa selekciju. Par kaķēniem ieinteresējās kāds cits entuziastisks kaķu šķirņu veidotājs - Patriks Kellijs, kurš iegādājās vienu no Frankas kaķēniem un turpināja selekcijas darbu. Starptautiskā kaķu asociācija (TICA - The International Cat Association) savannas kaķi kā jaunu šķirni atzina 2001. gadā, bet 2012. gadā tā tika atzīta arī kā izstāžu kaķu šķirne.
Jānis Vanags (agronoms)
Biogrāfija
Jānis Vanags piedzima Kauņas guberņā, tagadējā Akmenes rajona pašvaldības teritorijā, sīkzemnieka ģimenē. 1921. gadā tēvs pārcēlās dzīvot uz Latviju un ieguva lauku saimniecību Sesavas pagastā. Jānis Vanags ir pabeidzis Jelgavas 2. valsts ģimnāziju (tagad — Jelgavas Valsts ģimnāzija). Pēc tam trīs gadus strādāja tēva saimniecībā, tad iestājās Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē. 1925. gadā nelegāli iestājies Latvijas Komunistiskajā partijā. 1936. gadā pabeidza augstskolu. Pēc tās absolvēšanas Vanags sāka strādāt zinātnē un bija augļkopības katedras asistents. Vēlāk vadīja Valsts Pūres saimniecību.
2019. gada Giro d'Italia
Punktu klasifikācijā ar nelielu pārsvaru uzvarēja Paskāls Akermanis ('), kurš pārspēja Arno Demāru ('). Kalnu braucēju klasifikācijā labākais bija Džulio Čikone (), kurš tajā bija vadībā 20 no 21 sacensību posmiem. Jauno braucēju klasifikācijā uzvarēja Migels Anhels Lopess (') bet komandu klasifikācijā pārākā bija '.
Jānis Vanags (agronoms)
Biogrāfija
iecelts par zemkopības ministru Augusta Kirhenšteina marionešu valdībā, kura pārtrauca darbību dažas nedēļas vēlāk, līdz ar Latvijas inkorporāciju PSRS. Vēlāk bija Latvijas PSR Tautas komisāru padomes zemkopības tautas komisārs. No 1954. līdz 1961. gadam bija Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas rektors.
2019. gada Giro d'Italia
Komandas
Tā kā Giro d'Italia bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas četras UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 22 komandu pelotonu.
Laima Līvena
Laima Līvena (dzimusi, mirusi ) bija latviešu dzejniece un tulkotāja.
Jānis Vanags (agronoms)
Biogrāfija
Miris.
2019. gada Giro d'Italia
Komandas
Starp organizatoriem RCS Sport un Itālijas kausu riteņbraukšanā (Coppa Italia di ciclismo) ir vienošanās, ka viena vieta pienākas kausa kopvērtējuma uzvarētājiem. Tāpēc viens ielūgums pienācās . 2019. gada 25. janvārī organizatori paziņoja, ka pārējie ielūgumi piešķirti ', ' un . Visas ielūgtās komandas bija piedalījušās Giro jau iepriekš, trīs no tām iepriekšējā gadā. Izņēmums bija Nippo-Vini Fantini, kas pēdējoreiz piedalījās 2016. Katra komanda varēja pieteikt astoņus braucējus. Komandu prezentācija notika Boloņā 9. maijā, divas dienas pirms atklāšanas posma.
Laima Līvena
Biogrāfija
Laima Līvena dzimusi skolotāju ģimenē, vecāki līdz 1950. gadam strādāja Kandavas vidusskolā, pēc tam – Pūres astoņgadīgajā skolā. Mācoties Saldus Zooveterinārajā tehnikumā sākās Laimas Līvenas literārās gaitas. Laimas Līvenas radošās personības veidošanos ietekmēja draudzība ar tulkotāju Maiju Silmali.
2019. gada Giro d'Italia
Pirmssacensību favorīti
Par nozīmīgākajiem sprinta posmu favorītiem tika uzskatīti francūzis Arno Demārs ('), austrālietis Keilebs Jūans (') un itālis Elia Vivjāni ().
Dopings
2019. gada 15. maijā UCI paziņoja, ka pagaidu diskvalifikācija piešķirta Kristijanam Korenam () par viņa iesaisti Operation Aderlass dopinga lietā. Komanda atsauca sportistu no sacensībām.
Laima Līvena
Biogrāfija
1970. gadā Laima kļuvusi par laikraksta „Padomju Jaunatne" literāro konsultanti. 1972. gadā beigusi Maskavas Gorkija Literatūras institūtu, strādājusi izdevniecībā "Liesma" par redaktori un dažādās bibliotēkās par bibliotekāri. Iznākuši astoņi dzejoļu krājumi, rakstījusi arī dzeju bērniem un atdzejojusi no krievu valodas.
Dziesmas ar Laimas Līvenas vārdiem komponējuši Armands Alksnis, Leons Amoliņš, Agris Engelmanis, Imants Kalniņš ("Apvij rokas"), Romualds Kalsons, Ivars Kraucis, Jānis Līvmanis, Pēteris Plakidis, Jānis Porietis, Laila Ilze Purmaliete, Ģederts Ramans, Jānis Sildegs un Gunārs Šimkus.
Dzejniece mirusi 2006. gada 22. oktobrī.
Atis
Atis var būt:
Dukuri
Dukuri (agrāk Dukurmuiža) ir ciems Cēsu novada Priekuļu pagastā, Cēsu pilsētas ziemeļu pievārtē pie autoceļa V330 (Dukuri—Rāmnieki).
Irbenieku kapi
Irbenieku kapi ir kapsēta, kas atrodas Krustpils pagasta dienvidaustrumu daļā, uz ziemeļaustrumiem no Darvasbrenčiem, Irbenieku ciemā.
Dukuri
Ciems veidojies ap 1660. gadā celto Dukurmuižu, kuras zemes gabalu Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs bija piešķīris Heinriham Lademaheram. Kopš 1823. gada muiža piederēja Zīversu dzimtai.
Irbenieku kapi
Kapsēta atrodas Jēkabpils—Vilkukroga—Antužu ceļā labajā pusē, aizņemot garenu, samērā augstu pauguru, kurš ir gara viļņveidīga pacēluma daļa. Kapsētas pirmsākumi ir attiecināmi uz viduslaikiem, kad vienā no kapsētas daļām pie vecā ozola, kas ir saglabājies, tikuši apbedīti mērī mirušie. Dokumentā, kas glabājas Jēkabpils vēstures muzejā, kapsēta minēta 1898. gadā, kad tā bijusi Krustpils luterāņu baznīcas pārziņā. 1942. gadā tās platība bijusi 0,5 hektāri un piederējusi Irbenieku ciemam, padomju varas gados tikusi paplašināta. Kapsētas vidū, pretī centrālajiem vārtiem atrodas zvana vieta — divi no laukakmeņiem būvēti stabi, ar jumtiņu virs tiem un zvanu zem tā. Baidoties no metāla zagļiem, zvans no 1990. gadu vidus tiek turēts kādās mājās un nogādāts kapsētā kapusvētku un bēru reizēs. Galvenokārt kapsētā tikuši apbedīti tuvāko apdzīvoto vietu ļaudis.
Tradīcijas
Ar kapsētu saistās vairākas tradīcijas — katru pavasari, Jurģu dienā, 23. aprīlī notika kapsētas sakopšanas talka, uz kuru no katras mājas ieradās vismaz viens talcinieks. Nomirstot cilvēkam, kuru bija nolemts guldīt Irbenieku kapsētā, iespējami drīz pēc viņa nāves notika apzvanīšana — kapsētas zvaniķis ar mierīgām un retām zvanu skaņām vēstīja par mirušu cilvēku. Šī tradīcija pastāvēja līdz 1980. gadiem. Bēru dienā kapsētas zvans sāka zvanīt laikā, kad no kalniņa kļuva redzama bēru procesijas tuvošanās un beidza zvanīt, kad bērinieki sasniedza kapsētas vārtus. Pie īpatnējām tradīcijām pieskaitāma ir arī bleķa kroņu jeb vainagu likšana uz kapiem. Šī tradīcija aizsākās 1930. gados, bleķa kronis bija prasmīgu meistaru vainaga veidojums no metāla "zaļumiem" — ozolu lapām un zīlēm, palmu lapām, parasti baltiem "kallu ziediem" vai zilām "neaizmirstulītēm" vai līdzīgām puķēm. Šos bleķa kroņus vēlāk ievietoja speciālos skapīšos, kas bija redzami vēl 1960. gados. Pie kapsētas tradīcijām minamas arī zaļumballes Mozuru eglēs, kas notika Latvijas pirmās brīvvalsts laikā kapusvētku dienu vakaros.
Ārts Teitums
Artūrs Teitums, Jaunākais (en, dzimis, miris ), plašāk zināms kā Ārts Teitums (Art Tatum), bija amerikāņu džeza pianists un virtuozs, kurš spēlējis ar fenomenālu tehniku, neskatoties uz to, ka ir bijis gandrīz neredzīgs kopš dzimšanas. Teitums ir atzīts par vienu no visu laiku izcilākajiem džeza pianistiem un viņš ir atstājis milzīgu ietekmi uz nākamo paaudžu izpildītājiem. Viņš ir slavēts par to, cik viņa uzstāšanās ir tehniski izcili nostrādātas, kas radījušas jaunus standartus džeza mūzikā. Kritiķis Skots Jenovs rakstījis: "Teituma straujie refleksi un neizmērojamā iztēle piepildīja viņa improvizācijas ar svaigām (un reizēm pat futūriskām) idejām, kas viņu izvirzīja krietni priekšā viņa laikabiedriem ... Ārta Teituma mūzikas ieraksti vēl joprojām spēj iebaidīt mūsdienu pianistus."
Hēvīzas ezers
Hēvīzas ezers (hu) ir viens no lielākajiem dabiskajiem termālajiem ezeriem pasaulē. Atrodas Ungārijas rietumos, uz rietumiem no Balatona.
Ezera ūdens temperatūra ir 24 °C ziemā un 36 °C vasarā. Ezeram ir ļoti spēcīga ūdensapmaiņa - ūdens nomainās 72 (pēc citām ziņām 48) stundu laikā. Ūdens bagāts ar minerālvielām. Hēvīzas ezers ir populāra atpūtas un medicīniskā tūrisma vieta. Pirmā atpūtas infrastruktūra ierīkota 1772. gadā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Smiltenes novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Smiltenes novadā.
Viterbo
Viterbo (it, ) ir pilsēta Itālijas centrālajā daļā, Lacio reģionā, Viterbo provinces administratīvais centrs. Atrodas Simini kalnu pakājē, uz ziemeļrietumiem no Romas. 2018. gadā Viterbo dzīvoja 67,8 tūkstoši iedzīvotāju.
Roznēni
Roznēni ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 12,6 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 125 km no Rīgas.
Viterbo
Viterbo 310. gadā p.m.ē. dibināja romieši ar nosaukumu “Herkulesa forts” (la), bet pēc tam kā “Villa Erbija” (Vicus Erbia). Pirms tam šeit atradās etrusku apmetne. 787. gadā Viterbo pils nonāca Romas pāvesta īpašumā. 1164. gadā Viterbo oficiāli ieguva pilsētas statusu.
Roznēni
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Alauksta ezera ziemeļu krastā.
Zīda magone
Zīda magone (Papaver rhoeas) ir viengadīgs magoņu dzimtas ziedaugs. Tā sasniedz 25–60 cm augstumu. Lieli ziedi, kuru krāsa ir sarkana, violeta, balta vai rozā. Tās auglis ir pogaļa, kas nogatavojas augustā un septembrī. Zīda magones dabiskais izplatības areāls ir Eiropa, Kaukāzs, Tuvie Austrumi, Indostāna un Ziemeļāfrika. Tā ir invazīva suga Ziemeļamerikā.
Latvijas Republikas apsardzības ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas apsardzības ministri, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šāds amats pastāvēja no 1918. līdz 1924. gadam, kad amats tika izveidots no kara ministra amata. Politiskā līmenī viņi vadīja Latvijas Republikas Apsardzības ministriju, kas ir pašreizējās Aizsardzības ministrijas priekštece.
Smeiļi
Smeiļi ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 0,9 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 129 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta no ziemeļiem piekļaujas Vecpiebalgas ciemam un faktiski saplūdusi ar to.
NEFAZ
PAO NEFAZ (ПАО «НЕФАЗ») ir Krievijas autobūves uzņēmums, kas bāzēts Ņeftekamskā. Tas ietilpst uzņēmumu grupā KAMAZ. Uzņēmums dibināts 1993. gadā uz Ņeftekamskas autorūpnīcas bāzes, kas darbu sāka 1977. gadā.
Aivazjans
Aivazjans (hy) ir armēņu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
NEFAZ
NEFAZ ražo pašizgāzējus, autobusus, speciālo tehniku uz KAMAZ un citu autoražotāju šasijas bāzes, kā arī piekabes un lauksaimniecības tehniku.
PAO NEFAZ lielākie akcionāri 2018. gadā bija PAO KAMAZ (50,02 %) un Bank URALSIB (28,50 %). Pārējās kapitāldaļas tiek kotētas Maskavas biržā.
Vēsture
1970. gada 17. decembrī PSRS Ministru Padome izdeva lēmumu “Par Autorūpniecības ministrijas rūpnīcu būvniecību un rekonstrukciju, lai nodrošinātu Kamas autorūpnīcu ar rezerves daļām un komplektējošām detaļām”. Tajos gados notika KAMAZ celtniecība, un tika nolemts būvēt arī rūpnīcas pavadoņus, kuri tai piegādātu nepieciešamo komplektāciju. 1970. gada 25. decembrī Ministru Padomes Valsts komiteja izdeva rīkojumu Nr. 65 “Par autopašizgāzēju un vinču ražošanas rūpnīcas izveidi” Baškīrijas APSR Neftekamskas pilsētā. 1971. gada 8. janvārī tādu pat rīkojumu Nr. 4 izdeva PSRS autorūpniecības ministrs. 1972. gada 13. jūlijā sākās rūpnīcas celtniecība. 1977. gada 15. aprīlī tika samontēts pirmais desmit tonnu pašizgāzējs KAMAZ-5511. 1977. gada 11. oktobrī tika palaists galvenais konveijers un sākās KAMAZ-5511 sērijveida izlaide; šī diena tiek uzskatīta par rūpnīcas dzimšanas dienu. 1977. gada 31. oktobrī tika apstiprināts valsts komisijas akts par autopašizgāzēju ražošanas rūpnīcas pirmās kārtas pieņemšanu ekspluatācijā. 1978. gada 26. jūlijā rūpnīca tika nodēvēta par “Ņeftekamskas autopašizgāzēju rūpnīcu” (Нефтекамский завод  автосамосвалов).
1980. gada beigās tika izlaists pirmais lauksaimniecības pašizgāzējs KamAZ-55102 1981. gadā ekspluatācijā tika nodota pirmā dežūrmaiņu autobusu partija. Ražošanas jauda bija 3000 dežūrmaiņu autobusu gadā. 1985. gadā rūpnīca sāka ražot cisternu puspiekabes gaišo naftas produktu transportēšanai.
1993. gadā rūpnīca tika reorganizēta par atklātu akciju sabiedrību “Ņeftekamskas autorūpnīca” (Нефтекамский автозавод»).
2000. gada augustā tika sākta pirmās klases pilsētas lielas ietilpības autobusa izstrāde uz KAMAZ šasijas bāzes. 2000. gada 6. decembrī tika prezentēts pirmais pilsētas tipa autobuss NEFAZ-5299. 2006. gada vidū par rūpnīcu interesējās par Nīderlandes un Beļģijas koncerns VDL, un 2007. gada janvārī tika sākta jaunu pasažieru autobusu ražošana sadarbībā ar VDL. 2008. gadā tika sākta sadarbība ar Baškortostānas trolejbusu rūpnīcu trolejbusu ražošanā uz autobusa NEFAZ-5299 bāzes.
2012. gada beigās rūpnīcas teritorijā KAMAZ un Brazīlijas Marcopolo S.A. kopuzņēmums KAMAZ-Marko sāka mazās klases autobusu Bravis ražošanu. 25 vietu autobuss bija izstrādāts uz KAMAZ šasijas bāzes. 2012. gada 28. augustā tika sertificēts elektriskais autobuss (elektrobuss), NEFAZ-52992. Autonomā elektriskā gaita tam bija paredzēta vairāk nekā 200 km. 2015. gadā sadarbībā ar Dienvidāfrikas uzņēmumu Bell Equipment tika sākta šarnīrveida posmota pašizgāzēja BELL ražošana. 2016. gada jūlijā uzņēmums tika reorganizēts par publisku akciju sabiedrību NEFAZ. 2016. gadā NEFAZ pārņēma no KAMAZ autobusu šasiju ražošanu.
Produkcija
NEFAZ ražo:
2018. gadā NEFAZ tirgus daļa Krievijā bija: pašizgāzēji — 39 %, dežūrmaiņu autobusi un pilsētas pasažieru transports — 26 %, lielās klases autobusi — 20 %., autocisternas uz šasijas — 9 %, piekabes — 8 %
Aizgārša (Liepnas pagasts)
Aizgārša (augšzemnieku dialektā: Oizgārša) ir ciems Alūksnes novada Liepnas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4 km no pagasta centra Liepnas, 38 km no novada centra Alūksnes un 239 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V403.
Asterisms
Asterisms (sengrieķu ἀστήρ 'zvaigzne') ir zvaigžņu zīmējums, kurš jau vēsturiski pazīstams ar patstāvīgu nosaukumu. To var veidot viena zvaigznāja zvaigznes vai arī atsevišķas zvaigznes no vairākiem zvaigznājiem. Asterisms nav zinātnisks termins, tas drīzāk saistīts ar paražām. Vienota asterismu saraksta nav.
Daži no biežāk lietotajiem asterismiem:
Miglas rīts
2018. gadā "Miglas rīts" ieguva 27. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Strenču novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Strenču novadā.
Garkalne (Priekuļu pagasts)
Garkalne ir ciems Cēsu novada Priekuļu pagastā pie autoceļa V321.
Joahimstāle
Joahimstāle ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Barnimas apriņķī.
Vēsture
Pilsētu 1601. gadā dibināja Brandenburgas kūrfists Joahims III Frīdrihs pie viduslaiku Grimnicas pils. Šeit tika nodibināta stikla manufaktūra, un 1604. gadā Joahimstālei tika piešķirtas pilsētas tiesības. Tuvējā Verbelinzē krastā Prūsijas karalis Frīdrihs Vilhelms IV uzcēla medību rezidenci, un vēlākos laikos to lietoja daudzi ietekmīgi cilvēki, to skaitā Vilhelms II, Frīdrihs Eberts, Pauls fon Hindenburgs un Ērihs Honekers.
Cilvēki
Joahimstāle ir mineraloga Franča Ernsta Neimaņa (Franz Ernst Neumann, 1798 – 1895) dzimtā pilsēta.
Andris Daņiļenko
Andris Daņiļenko (1959) ir latviešu estrādes dziedātājs un vokālais pedagogs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1959. gada 12. februārī Ventspilī. Mācījās Ugāles vidusskolā, tad Rīgas kultūras darbinieku tehnikumā par pūtēju un estrādes orķestra diriģentu. Bija Salacgrīvas ansambļa "Barometrs" solists. 1984. gadā viņš sāka studēt Latvijas valsts konservatorijas Gurija Antipova vokālistu klasē. 1989. gadā kļuva par Latvijas Radio estrādes orķestra štata solistu, dziedāja tolaik populāro latviešu likteņdziesmu un ziņģu repertuāru. 1993. gadā Daņiļenko sarīkoja savu pirmo lielo solokoncertu, dziedot Rīgas Kongresu namā Latvijas radio bigbenda pavadībā.
Strādāja par dziedāšanas skolotāju skolā Rīdze un Rīgas Kultūru vidusskolā, vēlāk savā vokālajā studijā Vivo, kopš 2001. gada māca dziedāšanu Nacionālā teātra aktieriem.
Skuķīši
Skuķīši (agrāk VEF Ozoli) ir ciems Ropažu novada Garkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Tumšupes krastos 16 km no pagasta centra Berģiem 27 km, no novada centra Ulbrokas un 28 km no Rīgas centra.
Apdzīvotā vieta sākusi veidoties 1980. gados, kad mežsaimniecībā neizmantotās Tumšupes palienes pļavas izdalītas apgūšanai dārzkopības kooperatīvam «VEF Ozoli». Ciema teritorijā iekļauta arī kādreizējā padomju armijas karaspēka daļas teritorija. Uz Tumšupes ciema austrumu daļā uzpludināts Skuķīšu dīķis.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Smetes
Smetes ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3,4 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 127,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V342 (Kūlas–Meirāni–Smetes), uz dienvidiem no Alauksta ezera.
Akāciju iela (Rīga)
Akāciju iela ir izveidota 1932. gadā ar nosaukumu Babītes iela. Kopš 1937. gada nosaukta tagadējā nosaukumā.
Akāciju iela ir savienota ar Zolitūdes ielu.
Bahs pret Covid
"Bahs pret Covid" ir 2022. gada Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors, producents un viens no scenārija autoriem un operatoriem ir Ivars Zviedris.
Filmas stāsts ir par Normundu, kas pārvar COVID-19 pandēmiju, spēlējot čellu Vecrīgā.
Filma bija iekļauta Jihlavas dokumentālo filmu festivāla programmā. Latvijā filmas pirmizrāde notika kinoteātrī Splendid Palace.
Sūklis Bobs Kvadrātbiksis 3
"Sūklis Bobs Kvadrātbiksis 3" (en) ir 2020. gada ASV animācijas filma, kuras režisors un viens no producentiem ir Tims Hills. Galvenās lomas ierunājuši Toms Kenijs, Akvafina, Klensijs Brauns, Rodžers Bampass, Bills Feigerbākijs, Mr. Lorenss, Džila Talija, Kerolina Lorensa, Mets Berijs un Redžijs Votss. Filmas pirmizrāde notika Kanāda. Tā ir turpinājums 2015. gada animācijas filmai "Sūklis Bobs Kvadrātbiksis".
Valērijs Kamenskis
Valērijs Kamenskis (dzimis 1966. gada 18. aprīlī) ir bijušais krievu hokejists, malējais uzbrucējs, PSRS un Krievijas izlašu dalībnieks. 1996. gadā kopā ar Kolorādo "Avalanche" izcīnījis Stenlija kausu. Kamenskis ir neformālā Trīs zeltu kluba biedrs.
Spēlētāja karjera
1991.—92. gada sezonu Kamenskis sāka NHL klubā Kvebekas "Nordiques". Kad 1995. gadā franšīze pārcēlās uz Denveru, Kamenskis turpināja spēlēt jaunizveidotajā Kolorādo "Avalanche", kopā ar klubu izcīnot Stenlija kausu. "Avalanche" rindās uzbrucējs spēlēja līdz 1998.—99. gada sezonas noslēgumam.
No 1999. līdz 2001. gadam hokejists spēlēja Ņujorkas "Rangers", taču 2001.—02. gada sezonu aizvadīja Dalasas "Stars" un Ņūdžersijas "Devils" rindās.
2002.—03. gada sezonu hokejists izlaida, taču nākamās divas sezonas aizvadīja Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Himik" rindās.
Vindava (nozīmju atdalīšana)
Vindava var būt:
Izraēls Kamakavivo'ole
Izraēls Kamakavivo'ole (Israel Kamakawiwo’ole; dzimis, miris ), zināms arī kā Bruddah Iz, bija havajiešu mūziķis. Plaši pazīstams ar savu ukuleles spēli. Visu savu mūžu Izraēls veltīja savai dzimtenei un tautai, viņš propagandēja un aizstāvēja havajiešu, kā neatkarīgas tautas, tiesības.
Biogrāfija
Ukuleles spēli Izraēls apguva jau mazotnē. Kopā ar brāli un trim draugiem viņi izveidoja grupu The Makaha Sons of Ni’ihau, ar kuru veiksmīgi sniedza koncertus un izdeva piecus albumus. Pirmo solo albumu Izraēls izdeva 1990. gadā un tas ieguva Havajiešu skaņu ierakstu akadēmijas balvas kā "Gada albums" un "Gada dziedātājs".
Pasaules popularitāti mūziķis ieguva līdz ar albuma Facing Future izdošanu, kas ieguva platīna statusu. Albuma galvenais hits ir klasisko dziesmu popūrijs "Somewhere Over The Rainbow" un "What A Wonderful World", kas iekļuvušas vairāku filmu un seriālu skaņu celiņos: "Iepazīstieties, Džo Bleks", "Meklējot Foresteru", "Kārtējais pirmais randiņš", "Dakterīši", "Ātrā palīdzība", "Amulets" un citās.
1997. gadā viņš ieguva neskaitāmas Havajiešu skaņu ierakstu akadēmijas balvas, tomēr uz svinīgo apbalvošanu ierasties nevarēja, jo jau atradās slimnīcā. Izraēls Kamakavivo'ole nomira 38 gadu vecumā no elpošanas ceļu slimības, ko izraisīja aptaukošanās. Havajās viņu dēvēja arī par The Gentle Giant, maigais milzis, jo viņa augums bija 190 cm, svars 343 kg, bet balss bija smalka un maiga. 10. jūlijā, nacionālā varoņa bēru dienā, visā Havaju salu teritorijā tika līdz pusei nolaisti karogi, viņš bija trešais cilvēks, kam tika šādi izrādīta cieņa bēru dienā. Aptuveni desmit tūkstoši cilvēku sanāca Makua pludmalē, lai izpildītu pēdējo aizgājēja vēlmi, izkaisītu viņa pelnus virs viņa mīļā Klusā okeāna.
2003. gada 20. septembrī pie Waianae Neighborhood Community Center tika uzstādīta bronzā liets mūziķa krūšutēls.
Brīvību Baltijai
"Brīvību Baltijai" ir grupas "Opus Pro" izpildīta patriotiska Zigmara Liepiņa dziesma ar Ritas Laimas Krieviņas vārdiem.
Dziesmas angliskais variants "Freedom For Baltic States" sacerēts Atmodas kustības laikā 1989. gada vasarā ar mērķi to atskaņot Rostokas starptautiskajā dziesmu festivālā "Cilvēki un jūra" (de), taču VDR varas iestādes dziesmas piedalīšanos festivālā neatļāva. Par to ziņoja un dziesmu atskaņoja LTV raidījums “Labvakar”, kura veidotāji dziesmu vēlāk izmantoja kā muzikālo fonu pašu safilmētajām Baltijas ceļa video ar rokās sadevušos Baltijas valstu iedzīvotāju ķēdi 1989. gada 23. augustā.
2018. gadā "Brīvību Baltijai" ieguva 28. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Braki
Braki var būt:
Peldkostīms
Peldkostīms jeb peldtērps ir speciāls apģērbs peldēšanai un atpūtai pie ūdens.
Pirms peldkostīma laiki
Senajos laikos, viduslaikos, renesanses laikā peldkostīms kā tāds nepastāvēja. Tajos laikos ļaudis peldējās vai nu kaili, vai apakšveļā, kas nebija speciāli piemērota peldēm.
Uz Pompeju freskām un dažās Romas impērijas vietās ir attēlotas sievietes kostīmos, kas atgādina mūsdienu bikini, tomēr vēlāk šāds ģērbšanās veids tika aizmirsts.
Antīkas kailo ķermeņu apbrīnas vietā nāca neiecietība un grēcīgās miesas apzīmējums, lai arī peldes joprojām bija ļaužu iecienīta izklaide.
18. gadsimtā šī tendence saglabājās. Aristokrātijas pārstāvji peldēties gāja savās parūkās, aubēs un kreklos. Arī mājās, vannas procedūras viņi veica apakšveļā.
Peldkostīma pirmsākumi
Pirmais īpaši peldēšanai paredzēts apģērbs sāka parādīties 18. gadsimta beigās, atbalstot Žana Žaka Ruso idejas, kas aicināja būt dabīgiem un tuvākiem dabai.
Anglijā Viktorijas laikmetā laika tika pelta vīriešu un sieviešu kopīga peldēšanās pat peldkostīmos. Problēmas atrisināšanai tika izgudroti peldu rati, kas aizsedza peldētāju no svešām acīm.
Francijā uzskati bija daudz brīvāki. Tur vīriešiem izveidoja speciālu strīpainu, pieguļošu peldēšanās kostīmu.
20. gadsimta sākumā peldkostīmi kļuva vienkāršāki, pieejamāki un īsāki. No peldkostīmiem pazuda volāni, pilnībā izzuda peldēšanas zeķubikses un citi "tikumības saglabāšanas" atribūti.
Peldkostīma triumfa laiki
1920. gados modē nāca iedegums, bet sports un izklaide kļuva par obligātu cilvēka personības attīstības nosacījumu. Tuklas formas un bālumu sāka uzskatīt par slimību pazīmēm, bet pievilcību ieguva trenēts ķermenis. Peldkostīmi ieguva mūsdienām līdzīgas formas.
Līdz pat 20. gadsimta vidum peldkostīms sedza lielāko ķermeņa daļu.
Kopēja uzskatu liberalizācija pēckara gados padarīja peldkostīmu daudz brīvāku un atsegtāku. 20. gadsimta otrajā pusē pamazām modē nāca bikini. Šī modeļa peldkostīms savu popularitāti ieguva, pateicoties tajos laikos jaunās franču aktrises Brižitas Bardo mīlestībai pret šo apģērba elementu, kurā viņa bieži pastaigājās pa Santrope pludmalēm.
Turpmākā peldkostīma attīstībā radās tā saucamie monokini (piesedz tikai ķermeņa lejasdaļu, atstājot krūtis pilnībā atkailinātas) un mikrokini (tiek izmantotas ļoti šauras auduma strēmeles).
Nīls Degrass Taisons
Nīls Degrass Taisons (en; dzimis ) ir amerikāņu astrofiziķis, zinātnes komunikators un Heidena planetārija (Hayden Planetarium), kas savukārt veido daļu no plašākā Amerikas Dabas vēstures muzeja (American Museum of Natural History) Manhatanā, Ņujorkā pašreizējais direktors.
Maķedonija 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Maķedonijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija kanoe airētājs Lazārs Popovskis.
Podžo di Sanremo
Pogdžo di Sanremo ir kalns Itālijas Ligūrijas reģionā, netālu no Sanremo.
Milāna—Sanremo
Kalns galvenokārt pazīstams saistībā ar riteņbraukšanu, jo tas ir pēdējais kāpums klasiskajās Milāna–Sanremo sacensībās. Kāpums ir 4 kilometrus garš ar vidējo slīpumu 3,7%. Bieži vien tā ir izšķirošo sprintu vieta uzvarai. No Podžo augšas līdz finišam ir 7 kilometri un trase virzās uz leju, ātri un līkumoti nolaižoties uz Sanremo centru, kur sacensības tradicionāli finišē Via Roma, pilsētas slavenajā iepirkšanās ielā. Pēdējos gados sacensību pēdējā posmā reti ir bijusi liela braucēju grupa. Daudzi sprinteri kāpumos spēj turēties galvenajā grupā, un tāpēc sacensības visbiežāk beidzas grupas sprintā. Tomēr Podžo atrašanās vieta tuvu finišam bieži nozīmējusi, ka braucēju pozīcija tā virsotnē ir izšķiroša, lai uzvarētu sacensībās. Neskatoties uz sacensību līdzeno reljefu un garo finiša taisni, sprinteru komandas ik pa laikam tiek pārspētas ar braucēju apņēmīgu atrāvienu pēdējos kāpumos. 2012. gadā Vinčenco Nibali un Fabians Kančellāra Podžo kāpumā atrāvās no pārējiem braucējiem, bet viņiem sekoja un finišā uzvarēja Saimons Gerenss.
Jānis Ruks
Jānis Ruks (dzimis 1963. gada 2. janvārī) ir latviešu mežsaimnieks un politiķis, bijis 12. Saeimas deputāts. Pašlaik ir Ādažu novada domes deputāts, Centrālās zemes komisijas loceklis, Vecmurjāņu mednieku kluba valdes loceklis un mednieku kluba "Laveri" valdes loceklis.
Beidzis Latvijas Lauksaimniecības universitātes Mežsaimniecības fakultāti. Bijis AS Latvijas Valsts meži meža iecirkņa vadītājs.
Politiskā darbība
2009. gada pašvaldību vēlēšanās J. Ruks tika ievēlēts Ādažu novada domē no partijas "Rīgas apriņķa novadu apvienība", bet 2013. gada pašvaldību vēlēšanās jau no partijas "Reģionu alianse", kurā bija pārtapis iepriekšējais politiskais spēks.
2014. gadā J. Ruks tika ievēlēts 12. Saeimā no Latvijas Reģionu apvienības. Darbā parlamentā bijis Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas, Ilgtspējīgas attīstības komisijas, Nacionālās drošības komisijas un Parlamentārās izmeklēšanas komisijas, Izglītības, kultūras un zinātnes komisijas Sporta apakškomisijas un Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisijas Vides un klimata politikas apakškomisijas deputāts.
Kandidēja arī 2018. gadā notikušajās 13. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības, taču netika ievēlēts.
2021. gada pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz vietu Ādažu novada domē no Latvijas Reģionu apvienības, bet 2022. gada 1. novembrī ieguva pašvaldības deputāta vietu, nomainot 14. Saeimā ievēlēto līdzšinējo domes priekšsēdētāju Māri Sprindžuku.
Sušrutas samhita
Sušrutas samhita (sa) jeb Sušrutas sakopojums ir Sanskritā uzrakstīts ķirurģijas un medicīnas traktāts, kas apkopo Senās Indijas zināšanas par ķirurģiskajiem instrumentiem un ārstnieciskajiem preparātiem no aptuveni 10. gadsimta p.m.ē. līdz 1. gadsimtam m.ē. Tas tiek uzskatīts par vienu no Ājurvēdas pamattekstiem.
Rašanās
Par sakopojuma pirmautoru tradicionāli uzskata Kaši (Vārānasī) un Taksilas (tagadējā Pakistānā) universitātēs strādājošo ārstu ķirurgu Sušrutu, kas tajā apkopojis sava guru Divodāsas mācību. Pēdējā laika pētījumi liecina, ka sākotnējo tekstu papildinājuši vairāki autori pēc Maurju impērijas sabrukuma, piemēram, Nāgārdžuna Kušānu valsts pastāvēšanas laikā.
Saturs
Sušruta samhita ir sadalīta divās daļās un 184 nodaļās, apraksta 1120 slimības, ap 700 augu, 64 minerālu un 57 dzīvnieku izcelsmes ārstnieciskos preparātus. Senākās sadaļas ir:
Melnkalnes Helēna
Melnkalnes Helēna (, ; dzimusi, mirusi ) bija Itālijas karaliene konsorte no 1900. līdz 1946. gadam, kad vīrs, karalis Viktors Emanuels III atteicās no troņa. Dzimusi Melnkalnes kņaza, vēlāk karaļa Nikola I ģimenē. 1896. gadā apprecējās ar Itālijas troņmantinieku, un 1900. gadā pēc karaļa Umberto I nāves atentatā kļuva par Itālijas karalieni. Valdīšanas laikā plaši nodarbojās ar labdarību. Pēc 1946. gada Itālijas referenduma, kas nodibināja republiku, devās trimdā.
Asaru senkapi
Asaru senkapi ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Senkapi atrodas Indzera ezera ziemeļu krastā. 1983. gadā Asaru senkapus pētīja Māris Atgāzis. Asaru senkapi ir 9. – 12. gadsimta latgaļu kapulauks. Asaru senkapu aizsardzības zonā 2013. gadā nelegālie arheologi atrada vēl citus senkapus (Asaru senkapus II). Kapu postītāji tika pieķerti un 2015. gadā stājās spēkā notiesājošs spriedums par kapu aplaupīšanu.
Kā Grinčs nozaga Ziemassvētkus
"Kā Grinčs nozaga Ziemassvētkus" (en) ir 2000. gada ASV Ziemassvētku fantāzijas kinokomēdija, kuras režisors ir Rons Hauards. Filmas sižets veidots pēc Doktora Seusa grāmatas ar tādu pašu nosaukumu. Šī bija pirmā Seusa grāmata, kas tikusi ekranizēta pilnmetrāžas filmā.
Filma ir par Grinču (attēlo Džims Kerijs), kas ticis izraidīts no pilsētas, kur visi svin Ziemassvētkus. Grinčs vēlas atriebties, izbojājot Ziemassvētku noskaņu pilsētā, nozogot svētku rotājumus un dāvanas. Kopā ar Keriju filmā galvenās lomas atveido Džefrijs Tambors, Kristīne Baranski, Bills Ērvins, Mollija Šenona un Teilora Momsena.
Jūiči Komano
Jūiči Komano (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||78||1
Niks Meisons
Nikolass Berkelijs "Niks" Meisons (en, dzimis ) ir angļu mūziķis, bundzinieks, mūzikas producents un viens no grupas "Pink Floyd" dalībniekiem. Grupas pastāvēšanas laikā Meisons bija atvērtākais grupas mūziķis, kurš nekautrējās no preses uzmanības. Lai gan viņš ir vienīgais Pink Floyd dalībnieks, kurš tajā bijis no pirmās līdz pēdējai pastāvēšanas dienai, viņš grupai ir sarakstījis vismazāk dziesmu. Par spīti viņa ilglaicīgajai darbībai grupā, viņš nav piedalījies visās grupas ierakstītajās dziesmās - albumā A Momentary Lapse of Reason viņš bungas spēlējis tikai dažās dziesmās, jo pēc vairāku gadu dīkstāves nav spējis atgūt muzikālo formu. Meisona tēvs ir dokumentālo filmu režisors Bils Meisons. Šobrīd, kad dzīvi palikuši vairs tikai trīs Pink Floyd sastāva mūziķi, Niks Meisons ir vienīgais, kurš vēlas vēlreiz doties turnejā kopā ar Pink Floyd.
Līčupe (ciems)
Līčupe (agrāk arī Braki) ir ciems Ogres novada Mazozolu pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Līčupes kreisajā krastā pie autoceļa P4 62 km no novada centra Ogres un 98 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Limbažu vēsture
Limbaži ir viens no senākajiem Latvijas administratīvajiem centriem, kas pilsētas tiesības ieguva 1385. gadā. Viena no Rīgas arhibīskapu rezidences vietām 14.-16. gadsimtā.
Livonijas laikmets
Jau kopš 10. gs. tagadējā Ķezberkalnā atradies stratēģiski svarīgs līvu Metsepoles novada pilskalns tirdzniecības un militārā ceļa malā, kas vedis no Turaidas cauri Limbažiem un Rūjienai uz Vīlandi igauņu apdzīvotajā Sakalas novadā. Pils bija uzcelta glaciālās ielejas starp Lielezeru un Dūņezeru austrumu nogāzes pakalnā. Tolaik šī bija tirdzniecībai ērta vieta, jo pa Svētupi tā bija viegli sasniedzama ar kuģiem
Pēc J. G. Arnta domām pēc līvu pils nodedzināšanas 1223. gadā bīskaps Alberts pakalnā iepretī līvu pilskalnam vietā licis uzcelt Limbažu mūra pili, kas gan nav dokumentāli pierādāms. Zināms, ka Livonijas pilsoņu kara laikā Livonijas ordenis pili atņēma Rīgas arhibīskapam. Jau 1318. gadā virsbīskaps sūdzējies, ka ordenis Limbažus neatdodot. 14. gadsimta sākumā pie Limbažu pils izveidojās pilsētiņa pie tirdzniecības ceļa Rīga-Turaida-Limbaži-Vīlande-Tērbata-Pleskava-Novgoroda, kurā 1352. gadā pat notikusi Livonijas Hanzas savienības pilsētu sanāksme. 1359. gadā pilsētas ģilžu namā notika Rīgas arhibīskapijas mantāga ("vasaļu dienas") sanāksme. 1360. gadā Rīgas arhibīskapam Fromholdam izdevās atgūt savu pili. 1371. gadā pirmo reizi rakstos pieminēta Limbažu Sv. Labrenča baznīca, kas bija pilsētas patrons un kura attēls ir bijis senākajā Limbažu ģerbonī.
1385. gadā arhibīskaps piešķīra Limbažiem pilsētas tiesības pēc Rīgas tiesību parauga. Pilsētu pārvaldīja fogts (Stiftsvogt, soģis), kas sprieda tiesu, ievāca nodokļus un piedalījās rātes sēdēs ar veto tiesībām. Katru gadu Sveču dienā pilī uz 17 nedēļām (no februāra līdz maija beigām) ieradās Rīgas arhibīskaps ar galmu. Vasarsvētkos šeit risinājās "vasaļu dienas", kur notikusi vasaļu savstarpējā tiesāšanās un apspriedes. Šajā laikā pilsētā uzturējušies ap 20 000 cilvēku, un pilsētniekiem tā bijusi laba iespēja nopelnīt. Bez tam pilsētā ik gadus notika trīs lieli gadatirgi — Vastlāvjos, Labrenča un Miķeļa dienā. 1392. gadā ārpus pilsētas tika uzcelta patversme spitālīgajiem. Slimniekus apkopušas Sv. Annas sieviešu klostera mūķenes. Pilsētā darbojies arī franciskāņu vīriešu klosteris. 14. gadsimta beigās Limbažos esot dzīvojuši ap 6000 iedzīvotāju, un tā pēc Rīgas esot bijusi otrā lielākā tā laika Latvijas pilsēta. Starp ieceļotājiem bijis daudz latviešu no arhibīskapijas "latviešu gala".
1422. gadā Limbažu mantāgs pieņēma t. s. "Vidējās bruņniecības tiesības". Tā uzturēja ciešus tirdzniecības kontaktus ar Rīgu, Vīlandi, Pērnavu, Tērbatu un citām Hanzas savienības pilsētām. Līdz 1450. gadam Limbažu pilsētas pārstāvji regulāri piedalījās Livonijas Hanzas pilsētu sanāksmēs. 1531. gadā bruņniecības sanāksmes pārcēla uz Miķeļiem.