cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuhledara
Vuhledara ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā uz dienvidrietumiem no Doneckas.
Apdzīvotā vieta dibināta 1964. gadā kā perspektīvā Dienviddonbasa akmeņogļu ieguves masīva centrs, kur perspektīvā vajadzēja darboties ap 10 šahtām un pilsēta bija paredzēta 100 000 iedzīvotājiem. Sākotnēji ciemats ar nosaukumu Pivdennijdonecka (Південний Донецьк) un bija pakļauts Doneckas pilsētas Marjinas rajonam. 1969. gadā pārdēvēts par Vuhledaru un piešķirts pilsētciemata statuss. Kopš 1989. gada Vuhledara ir pilsēta, kopš 1991. gada ir apgabala pakļautības pilsēta. Mūsdienās akmeņogļu ieguves centrs, kur darbojas divas šahtas.
Vitrupe (Salacgrīvas pagasts)
Vitrupe ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 14,0 km no pagasta Salacgrīvas un 89,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A1 (Rīga (Baltezers)–Igaunijas robeža (Ainaži)), pie Vitrupes ietekas Rīgas līcī.
Kuding
Kuding ir īpaši rūgta Ķīnas zāļu tēja. Divi biežāk kuding pagatavošanai izmantotie augi ir vaska koka suga Ligustrum robustum un īleksa suga Ilex kaushue. Ligustrum robustum visbiežāk audzē Sičuaņā un Japānā, bet īleksu audzē citur Ķīnā. No Ligustrum ģints augiem taisīta kuding sastāvā nav kofeīna, bet dzērienā no īleksu ģints augiem ir iespējams kofeīns.
Tradicionālajā Ķīnas medicīnā tējai piedēvēja ļoti dažādas ārstnieciskas īpašības, galvenokārt tās saistot ar toksīnu izvadīšanu un tēju lietojot saaukstēšanās, iesnu, sarkstošu, iekaisušu acu gadījumos.
Guntis Blumbergs
Guntis Blumbergs (dzimis Kuldīgā) ir latviešu inženieris un politiķis, partijas "Latvijai un Ventspilij" biedrs un valdes loceklis. Ilgus gadus bijis Ventspils pilsētas domes deputāts un priekšsēdētāja pirmais vietnieks. Bijis 9. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Guntis Blumbergs dzimis 1963. gadā Kuldīgā. 1986. gadā beidzis Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju kā kokapstrādes inženieris — tehnologs. No 1986. līdz 1997.gadam strādājis uzņēmumā "Ventspils koks".
Politiskā darbība
1991. gadā ievēlēts Ventspils tautas deputātu padomē. 1994. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Ventspils domē no partijas "Latvijai un Ventspilij" saraksta, pēc tam atkārtojot līdzīgu panākumu septiņās sekojošajās Ventspils pašvaldības vēlēšanās. No 1997. līdz 2006. gadam bija arī Ventspils domes priekšsēdētāja Aivara Lemberga vietnieks, no 1999. līdz 2006. gadam — Ventspils brīvostas valdes loceklis. Pēc 2009. gada — atkal Ventspils domes priekšsēdētāja vietnieks.
2006. gadā G. Blumbergs tika ievēlēts 9. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības, pārstāvot apvienībā reģionālo partiju "Latvijai un Ventspilij". 9. Saeimā vadījis Saeimas Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisiju.
IFK Norrköping
IFK Norrköping ir profesionāls Zviedrijas futbola klubs no Noršēpingas. Dibināts 1897. gadā. Pašlaik spēlē Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. Komanda ir 13 reizes izcīnījusi Zviedrijas čempionu titulu, pēdējo no tiem 2015. gadā, kā arī sešas reizes kļuvusi par Zviedrijas kausa ieguvējiem. Mājas spēles aizvada Östgötaporten jeb Nya Parken stadionā.
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija (arī PSD) ir viens no paraneoplastiskiem neiroloģiskiem sindromiem. Tā ir autoimūna nemetastātiska ļaundabīga audzēja komplikācija. Tā rodas antivielu, ko ražo daži leikocītu tipi pret audzēja antigēnu, kļūdainas ietekmes dēļ uz nervu sistēmu (galvenokārt smadzenīšu Purkiņe šūnām). Tāpēc attīstās smadzenīšu bojājums un funkciju traucējumi.
Klasifikācija
Paraneoplastiskajā smadzenīšu deģenerācijā izšķir četras grupas, kuras atšķiras ar prognozi un ar saistību ar neironālajām autoantivielām:
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija, kas saistīta ar anti-Yo antivielām, visbiežāk attīstās sievietēm vidējos gados ar latenti noritošu olnīcu vai piena dziedzera vēzi.
PSD, saistīta ar anti-Hu antivielām, var attīstīties izolēti vai būt saistīta ar paraneoplastisko encefalomielītu.
PSD, saistīta ar Hodžkina limfomu, attīstās biežāk jauniem vīriešiem. Parasti PSD diagnosticē uzreiz pēc limfomas diagnozes. Šai slimību grupai ir vairāk raksturīga spontāna remisija vai remisija pēc audzēja ārstēšanas. Antivielas pret Purkiņe šūnām ir līdzīgas anti-Yo antivielām, taču nav identiskas tām. Antivielas var konstatēt dažos gadījumos ar zemu titru.
PSD, kas nav saistīta ar antineironālām antivielām, attīstās pie sīkšūnu plaušu vēža, kas noriet izolēti vai asociējas ar Lamberta—Itona miastēnisko sindromu.
Nacionālā pils
Nacionālā pils ir 16. gadsimtā uzcelta baroka pils, Meksikas galvaspilsētas Mehiko Konstitūcijas laukumā jeb Sokalo.
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija
Etioloģija
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija asociējas ar tādiem audzējiem, kā plaušu sīkšūnu karcinoma un bronhokarcinoma, retāk ar sieviešu dzimumorgānu (olnīcu, Falopija vadu, dzemdes), piena dziedzeru karcinomu, limfomu, uveālu melanomu. Ir daži dati par citu orgānu audzējiem, kuri asociējas ar PSD, tai skaitā mandeļu karcinoma, mieloma, tīmusa karcinoma, tīmusa germinoma, Langerhansa šūnu histiocistoze, resnās zarnas adenokarcinoma, kuņģa adenokarcinoma, barības vada adenokarcinoma, aizkuņģa dziedzera sīkšūnu karcinoma, nieru karcinoma, urīnpūšļa karcinoma, sēklinieku seminoma, sēklinieku gonocītu audzējs, prostatas adenokarcinoma
Nacionālā pils
Pils ir federālās izpildvaras, bet kopš 2018. gada arī Meksikas prezidenta oficiālā rezidence. Tās celtniecība uzsākta 1522. gadā, pēc acteku galvaspilsētas Tenočtitlanas nopostīšanas. Pils celta vietā, kur atradās Montesumas II rezidence, daļēji izmantojot Montesumas pils daļas celtniecībā. Pirms Meksikas neatkarības šeit rezidēja Jaunspānijas vicekaraļi. Virs pils ieejas atrodas Doloresas zvans, ar kuru Miguels Idalgo 1810. gadā iezvanīja Meksikas neatkarības karu. 1920. gadā pilij piebūvēja trešo stāvu. Pils interjeru grezno Djego Riveras sienu gleznojumi.
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija
Etioloģija
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija var būt konstatēta līdz 5 gadiem, pirms konstatē kāda orgāna ļaundabīgu audzēju.
Patoģenēze
Paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācija ir nemetastātiska ļaundabīga audzēja komplikācija. Smadzenītes ir biežs paraneoplastiskās autoimūnās reakcijas mērķis.
Anti-Yo (PCA-1 antiviela) apstiprinās pie krūšu un ginekoloģiskiem ļaundabīgiem audzējiem un PSD. Šī antiviela ir specifiska pret Purkiņe šūnu citoplazmu. Anti-Yo antiviela saistās ar olbaltumvielām, kas regulē DNS transkripciju un olbaltumu veidošanos.
Antineironālās antivielas
Ir atklātas 9 antineironālās antivielas: anti-Yo, anti-Hu, anti-Ri, anti-CRMP5/CV2, anti-mGluR1, anti-Tr, anti-VGCC, anti-Ta/Ma2, anti-Zic4 un antivielas pret amfifizīnu. Visbiežāk no tām parādās anti-Yo un anti-Hu pretaudzēja antivielas. Tikai divas antivielas (anti-Yo un anti-Tr) galvenokārt asociējas ar smadzenīšu disfunkciju. Citas paraneoplastiskās neironālās antivielas bieži kombinējas ar simptomiem, kas liecina arī par citu galvas smadzeņu rajonu skaršanu.
Klīniskā aina
Paraneoplastiskās smadzenīšu deģenerācijas simptomātika attīstās ātri, invalidizējot pacientu dažu dienu vai nedēļu laikā. Pirms attīstās neiroloģisks deficīts, ir novērojami prodromāli simptomi, tādi kā reibonis, slikta dūša, vemšana. Prodromālus simptomus nepieciešams diferencēt ar perifērisko vestibulāru procesu. Šos simptomus pavada apgrūtināta iešana, kas turpmāk pārvēršas par dinamisku smadzenīšu ataksiju (sakarīgu kustību traucējums) ar diplopiju (redzes dubultošanas), dizartriju (runas traucējums) un orofaringeālu disfāgiju (rīšanas traucējums). Dažos gadījumos pievienojas plūstoša redze, ascillopsija (patoloģiskas haotiskas lecošas acs kustības visos virzienos). 20% gadījumos ir smadzenīšu kognitīvi afektīvs sindroms, kas raksturojas ar īslaicīgu atmiņas zudumu, kognitīviem un afektīviem traucējumiem, mainīgu garastāvokli, bailēm, depresiju.
Diagnostika
Agrīnā paraneoplastiskā smadzenīšu deģenerācijas diagnostikā veic galvas datortomogrāfiju un kodolmagnētisko rezonansi lai izslēgtu citas smadzenīšu slimības, piemēram, audzēju, abscesu, infarktu vai demielinizējošu slimību. PSD gadījumos attīstās smadzenīšu atrofija. Cerebrospināla šķidruma (likvora) sastāvs ir novirzīts no normas apmēram pusē PSD gadījumu; izmeklējot likvoru, var konstatēt dažas nespecifiskas izmaiņas, tādas kā limfocītisku pleocitozi un paaugstinātu olbaltumu un IgG koncentrāciju.
Galvenais PSD diagnostikas princips ir antineironālu antivielu atradne serumā un likvora izmeklēšana. Antivielas ir augsti specifiskas slēpta audzēja noteikšanā, kaut gan to neesamība neizslēdz iespējamu paraneoplastisku kaiti.
Ja PSD diagnoze tiek apstiprināta, tad ir jāveic pilna izmeklēšana, lai atklātu slēpto audzēju. Izmeklēšanas sākumpunkts ir anamnēzes ievākšana un fizikāla izmeklēšana. Ir jāveic arī instrumentālus izmeklējumus, piemēram, datortomogrāfiju krūšu kurvim, vēdera dobumam un iegurnim, sievietēm arī mammogrāfijas veikšanu.
Ārstēšana
Galvenais paraneoplastiskās smadzenīšu deģenerācijas ārstēšanas princips ir audzēja ķirurģiska izņemšana. Pēc audzēja izņemšanas ataksija var izzust. Tomēr dažos gadījumos ataksija nepāriet, tad ir iespējams izmantot bezodiazepīnus vai 3,4-diaminopiridīnu tās ārstēšanā, kas dažreiz palīdz.
Vēsture
Pirmais paraneoplastisko smadzenīšu deģenerāciju aprakstīja Bruvers 1919. gadā. Taču viņa teorija bija pieņemta vēlāk (1938. gadā), kad Bruvers un Bemonds pierādīja paraneoplastiskas smadzenīšu deģenerācijas saistību ar olnīcu vēzi. Pozners 1993. gadā pirmais piedāvājis klasificēt PSD, pamatojoties uz antivielu esamību vai iztrūkumu, kuras reaģē kā ar audzēju, tā arī ar smadzenīšu Purkiņe šūnām.
Lū Salome
Lū Salome (, ; dzimusi, mirusi ) bija Krievijā dzimusi vācu autore, psihoanalītiķe un intelektuālo aprindu dalībniece. Ietekmējusi Nīči, Rilki un Freidu.
Dzimusi Krievijas ģenerāļa ģimenē. Pēc tēva nāves 1878. gadā 1880. gadā kopā ar māti devās uz Šveici, vēlāk pārceļoties uz Romu, kur iepazinās ar Nīčes draugu Paulu Rē. 1882. gada 13. maijā Lū Salome iepazinās ar Nīči. Kad pēc kopā pavadītiem mēnešiem Nīče bildināja Salomi, viņa atbildēja ar atteikumu, un attiecības izira.
1887. gadā Lū Salome aprecējās ar valodnieku Frīdrihu Kārli Andreasu, ar kuru celibātiskā laulībā nodzīvoja līdz mūža galam.
1897. gadā Lū Salome Minhenē satika par sevi krietni jaunāko dzejnieku Raineru Marija Rilki, ar kuru viņai izveidojās intensīvas attiecības, kas ilga līdz 1900. gadam. Kopā viņi devās ceļojumā uz Itāliju un Krieviju, kur citu starpā satikās ar Ļevu Tolstoju.
Somijas krusta kari
Somijas krusta kari (la, fi) bija daļa no Ziemeļu krusta kariem un ir kā kopējs apzīmējums Somijas iekarošanai un kristīšanai 13. gadsimtā.
Priekšvēsture
Romas pāvests Eugenijs III 1147. gada 13. aprīlī izdeva jaunu krusta karu bullu pret pagāniem aiz vācu zemju robežām, kas pazīstama kā Divina dispensatione. Tā sauktajos Vendu krusta karos piedalījās dāņu, sakšu, poļu un čehu krustneši. Dāņu karakuģi uzbruka obodrītu ostām tagadējās Šlēzvigas-Holšteinas teritorijā, bet cieta sakāvi jūras kaujā pret Rīgenes slāviem.
Iespējams, ka tas iespaidoja ap 1150. gadu zviedru ķēniņu Ēriku Svēto kopā ar Upsālas bīskapu Indriķi (la) doties krusta kara gājienā pāri Baltijas jūrai pret pagāniem tagadējās Somijas dienvidrietumu daļā. Nav atrasti nekādi arheoloģiski pierādījumi par šo karagājienu un vienīgā liecība ir vēlāk sarakstītā hronika un attēli uz somu nogalinātā bīskapa Indriķa zārka Nousiainenas baznīcā 20 km no Turku. Tomēr par Romas katoļu baznīcas klātbūtni Somijā apliecina pāvesta Gregorija IX 1229. gada 23. janvāra vēstule Rīgas bīskapam Albertam, Rīgas baznīcas prāvestam Jānim un Daugavgrīvas klostera abatam Robertam gādāt, lai Livonijas tirgotāji pārtrauc visus tirdzniecības sakarus ar krieviem, kamēr pēdējie nav izbeiguši savus uzbrukumus Somijas jaunkristītajiem.
1232. gadā pāvests iecēla Zemgales bīskapu Balduīnu par savu legātu Livonijā, Gotlandē, Somijā, Igaunijā, Zemgalē, Kursā un citās jaunkristīto un pagānu zemēs, pilnvarodams viņu sodīt garīdzniekus, iecelt un atcelt abatus un citas amata personas, iesvētīt bīskapus un savaldīt nepaklausīgos ar visiem baznīcas sodiem. Pāvests uzdeva bīskapam Balduīnam rūpēties arī par jaunkristīto gara barību Rēveles, Virijas un citās Livonijas, Somijas un Igaunijas bīskapijās, kamēr tās ir vakantas vai viņu bīskapi atrodas prombūtnē.
Norise
Pēc 14. gadsimtā uzrakstītās senākās zviedru Ērika hronikas un Lībekas Detmāra hronikas krusta karagājiens uz Somijas dienvidu daļu (Hēmi) notika jarla Birgera vadībā periodā starp 1238./1239. gadu un 1248.-1250. gadu. Tiešais krusta kara iemesls bija Hēmes apgabala iedzīvotāju tavastiešu (taffwesta) sacelšanās pret katoļu ticību un zviedru virsvaru 1230. gados. Zviedru krustneši apspieda sacelšanos un kādā pilskalnā uzcēla Tavastijas pili (taffwesta borg).
1244. gada 15. jūlijā pāvests Inocents IV iecēla bīskapu Modenas Vilhelmu par savu legātu nevien Livonijā, Igaunijā, Zemgalē, Kursā un Lietuvā, bet arī Somijā un citās jaunkristītajās Baltijas jūras reģiona zemēs.
1255. gada 3. augustā pāvests Aleksandrs IV pēc Rīgas arhibīskapa Alberta lūguma atļāva viņam iecelt īpašu bīskapu [Haseldorfas Fridrihu] Votzemes, Ingrijas un Karēlijas pagāniem, kas izteikuši vēlēšanos atteikties no elku kalpības un pāriet katoļos.
1293. gadā zviedru karaspēks iekaroja Karēlijas dienvidu daļu un nodibināja Viborgas cietoksni, kas historiogrāfijā tiek uzskatīts par Somijas krusta karu pēdējo notikumu.
Sintniklāsa
Sintklāsa (fr, nl, de) ir pilsēta Beļģijā, Flandrijā, Austrumflandrijas provincē. pilsētā dzīvoja 76 028 iedzīvotāji.
Cilvēki
Sintniklāsā dzimuši:
Rauds
Rauds var būt:
Māņskrejvaboļu dzimta
Māņskrejvaboļu dzimta (la) ir adefāgo vaboļu (Adephaga) apakškārtas dzimta. Ir zināmas sešas sugas no divām ģintīm. Trīs sugas no Trachypachus ģints sastopamas Ziemeļamerikā un viena Eirāzijā; divas Systolosoma sugas ir sastopamas Čīlē.
Austrumkalns
Austrumkalns ir 2011. gadā Londonā izveidota latviešu folkpopa grupa.
Vēsture
Austrumkalnu 2011. gadā izveidoja četras Londonā uzaugušas otrās paaudzes Anglijas latvietes — māsas Laila Grīnberga un Anna Grīnberga-Sola (Saull) un māsas Andra Zobens-Īsta (East) un Karolīne Zobens-Īsta (East).
2014. gada beigās Austrumkalns ierakstīja dziesmu „Rūtoj' bite, Rutoj' saule”, kas tika iekļauta izdevniecības „Lauska” 2015. gadā izdotajā mūsdienu tautas mūzikas izlasē „Sviests 5”. Neilgi pēc tam dziesma kļuva par Latvijas Radio 2 31. nedēļas atskaņotāko dziesmu. 2016. gadā kategorijā „Radio hits” dziesma bija arī nominēta latgaliešu kultūras gada balvai „Boņuks 2015”.
2017. gada 31. martā pēc veiksmīgas Kickstarter kampaņas Austrumkalns izdeva savu pirmo studijas albumu „Akcenti”, kurā folkpopa un folkroka stilā ierakstīti 11 tautasdziesmu aranžējumi.
All the Boys Love Mandy Lane
All the Boys Love Mandy Lane ir 2006. gada ASV šausmu filma, kuras režisors ir Džonatans Levains. Galvenās lomas atveido Embera Hērda, Maikls Velšs, Vitnija Eibla, Edvīns Hodžs, Ārons Himelšteins, Lūks Graimss un Melisa Praisa. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Vidusskolēnu grupa uzaicina Mendiju Leinu uz nedēļas nogales ballīti izolētā rančo. Ballītes karstumā apmeklētāju skaits sāk mistiski sarukt.
Manikuagāna
Manikuagāna (fr, alg) ir upe Kanādas austrumos, Kvebekas provincē. Plūst Labradoras pussalas dienvidos no Manikuagānas ūdenskrātuves līdz Sentlorensas estuāram. Nosaukums cēlies no innu valodas Manikuakanishtiku — ‘kur sastopami bērzi’. Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta ir Bēkomo pilsēta upes grīvā.
Prohori
Prohori ir ciems Brigu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 296 km attālumā no Rīgas.
Manikuagāna
Ģeogrāfija
Upe sākas no Manikuagānas ūdenskrātuves, plūst dienvidu virzienā līdz Sentlorensas upes estuāram. Pirms ūdenskrātuves izbūves upe sākās no neliela ezera Manikuagānas triecienkrātera austrumu daļā. Kopā ar ūdenskrātuvē ietekošo Mušalaganu upes kopgarums ir 560 km. Upes kritums 200 km garumā ir 220 m — ap 1 m/km. Plūst pa šauru ieleju kalnainā apvidū. Lielākā pieteka ir Tulnustuka (kreisā krasta).
Hidroenerģētika
Manikuagānas upē uzbūvēts hidroelektrostaciju komplekss ar kopējo jaudu 5,5 MW. Visu sešu elektrostaciju regulētu ūdens padevi nodrošina 1960. gados uzbūvētais 214 m augstais Deniela Džonsona aizsprosts 50 km lejpus triecienkrātera. Vairākas elektrostacijas uzbūvētas arī Manikuagānas un ūdenskrātuves pietekās.
Gērijs Makalisters
Gērijs Makalisters (en, dzimis ) ir Skotijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Skotijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Makalisters ir Skotijas Premjerlīgas kluba Rangers trenera asistents.
Savu karjeru Makalisters sāka savas dzimtās pilsētas klubā Motherwell. 20 gadu vecumā pārcēlies uz Anglijas klubu Leicester City. Vēlāk pievienojies Leeds United komandai, kur viņš 1991–92. gada sezonā ieguva Anglijas Pirmās divīzijas čempionu titulu. Makalisters arī ir spēlējis Anglijas Premjerlīgas komandās Coventry City, kur viņš palīdzēja komandai noturēties augstākajā līgā, un Liverpool, kur viņš 36 gadu vecumā izcīnīja FA kausu, Anglijas Līgas kausu un UEFA kausu.
Deviņus gadus pārstāvējis Skotijas futbola izlasi. Četrus gadus bijis arī izlases kapteinis. Piedalījies 1990. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1992. un 1996. gada Eiropas čempionātā.
No 2002. līdz 2004. gadam bijis Coventry City spēlējošais treneri. 2008. gadā vadījis Leeds United komandu, bet 2011. gadā uz brīdi bijis Premjerlīgas komandas Aston Villa treneri. 2018. gadā Makalisters kļuva par Stīvena Džerarda asistentu Skotijas klubā Rangers.
Spēlētāja karjera
Leeds United
Liverpool
Krāčupīte (Līgupes pieteka)
Krāčupīte (arī Krāčupe) ir Līgupes labā krasta pieteka Talsu un Tukuma novados.
Iztece - pie Rēzesciema. Ietek Līgupē pie Līgciema. Lielākā pieteka - Mellupīte. Krāčupīti nešķērso valsts autoceļi.
Zonapi
Zonapi (arī Zonaps, Zonepe) ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 17,1 km no pagasta centra Salacgrīvas un 119,7 km no Rīgas.
Arturs Ozoliņš (skolotājs)
Arturs Ozoliņš ( Umurgas pagastā — Takomā, ASV ) bija latviešu skolotājs, Pleskodāles valsts zēnu audzināšanas iestādes direktors un Rīgas Latviešu skolotāju biedrības valdes loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Zonapi
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Korģītes strauta krastos.
1998. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
1998. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Valkenburgā, Nīderlandē, no 4. līdz 11. oktobrim. Čempionāts sastāvēja no grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm. Tas bija 71. Pasaules čempionāts.
Fricis Englunds
Fricis Englunds (sv; — ) bija Zviedrijas šahists.
Biogrāfija
Jau jaunībā kļuvis par Stokholmas šaha kluba biedru. Piedalījies Skandināvijas šaha turnīros, labākos rezultātus sasniedzis ap 1906. gadu. Bijis pazīstams arī kā šaha problēmists. Vadījis šaha problēmu nodaļu izdevumā Tidskrift för Schack. 1927. gada kļuvis par Zviedrijas šaha federācijas goda biedru.
Englunda vārdā ir nosaukta šaha atklātne - Englunda gambīts: 1. d4 e5. Lai gan gambīta ideju atklāja citi, arī latviešu šaha meistars Kārļa Bētiņa 1930. gadā vācu žurnālā Deutsche Schachzeitung bija publicējis analītisku darbu Königsbauer gegen Damenbauer ("Karaļa bandinieks pret dāmas bandinieku"), tomēr 1932. gada nogalē Englunds organizēja Stokholmā pirmo šī gambīta tematisko turnīru, kurā uzvarēja zviedru šahists Gēsta Štolcs. Kad 1933. gada janvārī Englunds nomira, tad šaha žurnāli savos nekrologos pieminēja arī "Englunda gambīta turnīru". Tā atklātne ieguva savu nosaukumu šaha teorijā.
Valjeho
Valjeho (es) ir spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Alans Pičots
Alans Pičots (es; dzimis Buenosairesā) ir Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (2016).
Biogrāfija
Uzvarējis Argentīnas jauniešu šaha čempionātos U10, U12, U14 un U18 vecuma grupās, turklāt beidzamo uzvaru guvis 12 gadu vecumā. Pārstāvējis Argentīnu Pasaules un Panamerikas jauniešu un junioru šaha čempionātos. 2008. gadā uzvarējis Panamerikas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2014. gadā dalījis pirmo vietu Amerikas kontinenta individuālajā šaha čempionātā, bet pēc papildu rādītājiem palicis sestais. 2019. gadā izcīnījis piekto vietu Amerikas kontinenta individuālajā šaha čempionātā un kvalificējies FIDE Pasaules kausa izcīņai pēc izslēgšanas sistēmas. Pārstāvējis Argentīnu Pasaules šaha olimpiādēs (2016, 2018 ).
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 76. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2016. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
USA-211
USA-211 jeb WGS-3 (Wideband Global SATCOM 3) ir ASV militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2009. gada decembrī. Tas ir trešais Wideband Global SATCOM sistēmas pavadonis, trešais no WGS Block I. Pavadonis paredzēts sakaru nodrošināšanai ASV bruņotajiem spēkiem Atlantijas okeāna austrumdaļā, Eiropā, Afrikā un Tuvajos Austrumos.
Pavadoni izgatavoja korporācija Boeing uz platformas Boeing 702 bāzes ar masu 5987 kg. Ģeostacionārās orbītas sasniegšanai pavadonis apgādāts ar konvenciālo raķešdzinēju R-4D un jonu dzinēju XIPS-25. USA-211 var pārraidīt datus ar ātrumu 3,6 gigabiti sekundē. Tam ir 19 individuāli vēršami kūļi, kas darbojas X joslas un Ka joslas frekvencēs.
Irēna Strode
Irēna Strode (dzimusi, mirusi ) bija latviešu baletdejotāja un baletmeistare.
USA-211
Lidojuma gaita
WGS-4 tika palaists 01:47 UTC ar nesējraķeti Delta IV Medium+(5,4) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa SLC-37B. Šis bija pirmais konfigurācijas Delta IV Medium+ (5,4) lidojums. Pēc veiksmīgā starta pavadonim tika dots nosaukums USA-211. Sākotnēji tas tika ievadīts augsti eliptiskā orbītā. Vairāku mēnešu laikā tika sasniegta ģeostacionārā orbīta.
Sākotnēji pavdonis atradās punktā 122° R. Pēc tam, kad tika pabeigta pavadoņa sistēmu izmēģināšana, USA-211 tika nodots Gaisa spēkiem un novietots virs Atlantijas okeāna punktā 12 grādi rietumu garuma.
Nitras apgabals
Nitras apgabals ir viens no Slovākijas apgabaliem. Tas robežojas ar Trnavas apgabalu rietumos, Trenčīnas apgabalu ziemeļos, Banska Bistricas apgabalu austrumos un Ungāriju dienvidos.
Administratīvais iedalījums
Apgabals iedalās 7 apriņķos - Komārno apriņķis, Levices apriņķis, Nitras apriņķis, Nove Zāmku apriņķis, Šaļas apriņķis, Topoļčanu apriņķis, Zlate Moravces apriņķis.
Pilsētas
Apgabalā atrodas 15 pilsētas:
Kursīvā - pilsētas, kas nav apriņķu centri.
Irēna Strode
Laikā no 1928. līdz 1932. gadam mācījusies Fjodorovas baleta studijā, savukārt no 1932. līdz 1939. gadam — Latvijas Nacionālās operas baleta skolā. 1939. gadā kļuvusi par Nacionālās operas baleta solisti (bijusi līdz 1941. gadam un laikā no 1944. līdz 1957. gadam), no 1948. līdz 1991. gadam Strode bijusi baletmeistare. Ir vadījusi deju ansambli "Sakta" (1958—1963), pasniegusi Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā (1957—1986), baletskolā "Baleta pasaule" (1997—2003).
1951. gadā kļuvusi par Latvijas Teātra dabinieku savienības biedri, 1959. gadā saņēmusi Latvijas PSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces goda nosaukumu. 2008. gadā Strodei tika piešķirts piektās šķiras Atzinības krusts.
Četirjohstolbovoja
Četirjohstolbovoja (ru, sah) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Austrumsibīrijas jūrā, Medvežju salu grupā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā. Visa salas teritorija kopš 2020. gada ietilpst Medvežju salu valsts dabas rezervātā. Cita starpā rezervāts paredzēts polārlāču vairošanās vietu aizsardzībai.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Medvežju salu austrumos, to trešā lielākā sala. Austrumos 20 km plats šaurums to atdala no Puškarjova un Ļeontjeva salām. Sala veidota galvenokārt no granīta un māla slānekļa. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir 94 m vjl salas vidusdaļā. Ziemeļu krasts klinšains, stāvs, dienvidu krasts — lēzens. Salas rietumu galā Gribokas pussala, ko ar salas pamatdaļu savieno 0,4 km gara augstos viļņos pārplūstoša oļu strēle. Salā valda arktiskais klimats, dominē akmeņainas tundras ainava.
Vēsture
Salu pirmais atklāja kazaks Jakovs Permjakovs 1710. gadā. Tagadējo nosaukumu salai piešķīra Ferdinands Vrangelis 1823. gadā pēc salā tajā laikā bijušajiem četriem akmens stabiem — kigiļahiem, no kuriem mūsdienās palikuši divi. No 1933. līdz 1995. gadam salas austrumu galā darbojās Četirjohstolbovojas polārā meteostacija. Vairāku ekspedīciju laikā salas rietumos un austrumos atklātas vairākas neolīta laikmeta eskimosu kultūras cilvēku apmetņu paliekas.
26. šaha olimpiāde
26. šaha olimpiāde notika no 1984. gada 18. novembra līdz 5. decembrim Grieķijas pilsētā Salonikos.
Vispārīgs apskats
Olimpiādē piedalījās 88 vīriešu komandas un 51 sieviešu komanda.
Vīriešu turnīra rezultāti
Lai gan pirmo reizi šaha olimpiāžu vēsturē PSRS komandā nebija neviena pasaules čempiona, ne bijušā, ne esošā, tā uzvarēja pārliecinoši. No bijušiem pasaules čempioniem olimpiādē spēlēja tikai Boriss Spaskis, kas šoreiz pārstāvēja Francijas komandu un palīdzēja tai izcīnīt septīto vietu. Nākamajās vietās ierindojās:
Labākie individuālie rezultāti
Pēc performances retinga (ELO p) kā labākais šahists no visiem dalībniekiem tika apbalvots:
Pēc procentuālā vērtējuma kā labākie šahisti pie saviem galdiņiem tika apbalvoti:
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti redzami tabulās:
Sieviešu turnīra rezultāti
Medaļu ieguvēji komandām: Nākamajās vietās ierindojās:
Labākie individuālie rezultāti
Pēc performances retinga (ELO p) kā labākā šahiste no visām dalībniecēm tika apbalvota:
Pēc procentuālā vērtējuma kā labākās šahistes pie saviem galdiņiem tika apbalvotas:
Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti
Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti redzami tabulās:
Korvatunturi
Korvatunturi (fi, ru) ir fjelds Somijas ziemeļaustrumos, uz Somijas - Krievijas robežas. Kalna Somijas daļa ietilpst Urho Kekonena nacionālā parka teritorijā. Somu leģendās kalns ir Ziemassvētku vecīša (somiski Joulupukki) darbnīcas vieta.
Akmeņupīte (Mudažas pieteka)
Akmeņupīte (arī Mazā Lorupe, Augstupīte) ir Mudažas labā krasta pieteka Gulbenes novadā.
Iztece uz ziemeļiem no Silamalas. Tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Ietek Mudažā mežainā apvidū. Augštecē upi šķērso valsts autoceļš V416 (Ozolkalns – Lejasciems).
Promi
Promi ir ciems Sutru pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 186 km attālumā no Rīgas.
Armands Berģis
Armands Berģis (dzimis ) ir latviešu aktieris.
Absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas Leļļu teātra kursu. Strādājis Latvijas Leļļu teātrī un radošajā apvienībā "UMKA.lv". Pašlaik ir neatkarīgais mākslinieks.
Guri ūdenskrātuve
Ūdenskrātuves aizsprosta būve uzsākta 1963. gadā un 1969. gadā tika nodota ekspluatācijā hidroelektrostacijas pirmā kārta. Aizsprosts ir 690 m garš un 106 m augsts un elektrostacijas plānotā jauda bija 1750 MW. 1978. gadā jauda palielināta līdz 2 GW. Līdz 1986. gadam bija pabeigta projekta otrā kārta; dambja garums palielināts līdz 7500 m (pēc citiem datiem — 11 409 m), bet augstums — līdz 162 m. Kopējā elektrostacijas ģenerēšanas jauda palielināta līdz 10 234 MW (trešā jaudīgākā spēkstacija pasaulē pēc Triju Aizu HES un Itaipu HES), kas gadā saražo 47 000 GWh enerģijas.
Lejpus Guri ūdenskrātuves Karoni upē uzbūvētas vēl 3 spēkstacijas — Tokoma, Karuači un Makagva.
Aijā (dziesma)
"Aijā" ir latviešu mūzikas grupas Sudden Lights dziesma, ar kuru viņi pārstāvēja Latviju 2023. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Liverpūlē, Apvienotajā Karalistē. Dziesma ieguva tiesības pārstāvēt Latviju konkursā pēc uzvaras nacionālajā atlasē Supernova 2023. Viņi piedalījās 1. pusfinālā. Dziesma ieguva 34 punktus un 11. vietu pusfinālā, nekvalficējoties finālam.
Sērene
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Andris Vilks (politiķis, 1956)
Andris Vilks (dzimis 1962. gadā Rīgā) ir latviešu politiķis, 12. Saeimas deputāts, ievēlēts no Nacionālās apvienības saraksta. Mandāts apstiprināts uz laiku, kamēr ministra pienākumus pilda deputāti Dzintars Rasnačs un Dace Melbārde. 2015. gada 25. februārī Andris Vilks paziņojis par deputāta mandāta nolikšanu, sakarā ar to, ka alkohola reibumā sarīkoja nekārtības Gaiļezera slimnīcā Rīgā. Andris Vilks 2015. gada 19. februāra vakarā atrasts uz ielas, iespējams, alkohola reibumā. Vilks agresīvi uzvedies gan ātrās palīdzības automašīnā, gan Gaiļezera slimnīcā, tādēļ vajadzējis pieaicināt kārtības sargus.
Vienlaikus Vilks apgalvoja, ka plašsaziņas līdzekļos izskanējusī informācija “neatbilst patiesībai”, jo “tur bija sabiezinātas krāsas”. Pēc viņa teiktā, nebija nekādu nekārtību. “Kāda var būt agresija, ja tu tikko esi dabūjis ar dzelzs durvīm pa galvu?” retoriski vaicāja politiķis, sīkāk nepaskaidrojot. “Esmu pieņēmis lēmumu brīvprātīgi nolikt Saeimas deputāta mandātu, lai nemestu ēnu uz nacionālo apvienību,” norādīja Vilks, piebilzdams, ka iesniegumu par mandāta nolikšanu jau ir uzrakstījis.
The Stepfather
The Stepfather ir 2009. gada ASV šausmu trilleris, kura režisors ir Nelsons Makkormiks. Galvenās lomas atveido Embera Hērda, Pens Bedžlijs, Dilans Volšs, Sela Vorda un Džons Tennijs. Filmas pirmizrāde notika. Filma ir rīmeiks 1987. gada filmai ar tādu pašu nosaukumu.
Maikls atgriežas mājās no militārās skolas un satiek savu māti, kura ir laimīgi iemīlējusies un dzīvo ar savu jauno draugu. Pēc tam, kad abi iepazīstas tuvāk, Maiklā sāk parādīties aizdomas par mātes draugu.
Argentīna—Anglija (1986. gada FIFA Pasaules kauss)
Argentīna—Anglija bija futbola spēle starp Argentīnas un Anglijas futbola izlasēm 1986. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas ceturtdaļfinālā. Spēle tika aizvadīta Estadio Azteca stadionā Mehiko, Meksikā.
Šajā spēlē tika gūti, iespējams, divi slavenākie vārti futbola vēsturē, abus guva Argentīnas izlases spēlētājs Djego Maradona. Pirmos vārtus viņš guva ar roku, ko gan tiesneši nepamanīja un vārtus ieskaitīja, vēlāk šie vārti ieguva nosaukumu "Dieva roka", otros vārtus Maradona guva pēc trim minūtēm, kad viņš apspēlēja vairākus Anglijas izlases spēlētājus. Viņa otrie gūtie vārti 2002. gadā tika atzīti par gadsimta vārtiem.
Dārza susuri
Latvijā
Latvijā sastopama viena dārza susuru ģints suga — dārza susuris (Eliomys quercinus). Latvija ir dārza susura izplatības areāla ziemeļu robeža, tāpēc sastopams reti, biežāk valsts austrumu daļā.
Kopīgās īpašības
Dārza susuri ir neliela auguma vāverveidīgie grauzēji ar pūkainu asti. Tie vizuāli atgādina gan vāveri, gan peli. Visas sugas ir apmēram vienādas. Lielākais ģintī ir melnastes susuris (Eliomys melanurus), kura ķermeņa garums (bez astes) ir 10—18 cm, astes garums 9—14 cm, svars 45—120 g. Dārza susura ķermeņa garums 10—17 cm, astes garums 9—15 cm, svars 50—100 g. Mazākais ir Magriba dārza susuris (Eliomys munbyanus), kura ķermeņa garums 10—14 cm, astes garums 9—11,5 cm, svars 42—62 g.
Visām dārza susuru sugām ir raksturīgs sejas matojums — tumša, plata josla ap acīm, kas beidzas zem ausīm, atgādinot masku vai brilles, kontrastējot ar gaišajiem (baltajiem vai krēmbaltajiem) vaigiem. Arī astes vai tā gala matojums kontrastē ar pārējo ķermeņa matojumu. Purna daļa šaura un gara. Kažoka matojums ļoti mīksts, pūkains un vidēji garš. Mugurpusē pelēks vai pelēkbrūns, pavēdere balta.
Komārno apriņķis
Komārno apriņķis ir Slovākijas Nitras apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Nitras apgabala Šaļas un Nove Zāmku apriņķiem, Trnavas apgabala Dunajska Stredas un Galantas apriņķiem, kā arī Ungāriju.
Absolūtais vairākums no apriņķa iedzīvotājiem ir etniski ungāri
Dārza susuri
Sistemātika
Dārza susuru ģints (Eliomys)
Jaudzems
Jaudzems (sieviešu dzimtē Jaudzeme) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vietvārda Jaudzemi. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Peldvaboļu dzimta
Peldvaboļu dzimta (la) ir adefāgo vaboļu (Adephaga) apakškārtas dzimta. Ir zināmas aptuveni 240 sugas no 5 ģintīm, sastopamas visur. Imago apdzīvo dīķus, upes un strautus, dzīvojot starp ūdens augiem. Sastopamas ūdensrajonos, kur aļģu ir ne mazāk par 50%. Vaboles izvēlas jauktu diētu, ēdot trīsuļodu olas, mazsartārpus, sīkus vēžveidīgos, hidrozojus, aļģes, Characeae augus un augu sēklas.
Juliāna
Valdot gandrīz 32 gadus, valdīšanas laikā piedzīvoja Nīderlandes kā ES sastāvdaļas attīstību un, nodibinoties Indonēzijai un Surinamai, Nīderlandes kā koloniālās varas izzušanu.
Ogļu iela
Ogļu iela ir vietējas nozīmes iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Ķīpsalā. Tā sākas krustojumā ar Balasta dambi iepretīm Daugavai, virzās Ķīpsalas ziemeļu virzienā, iela beidzas krustojumā ar Loču ielu, aiz kura turpinās kā viens no Balasta dambja posmiem. Kopējais ielas garums - 835 metri, visā garumā klāta ar asfalta segumu un sastāv no divām braukšanas joslām (atsevišķās vietās brauktuve ir šaurāka). Gājēju ietve ielā izbūvēta periodiski - pie Ogļu ielas 6. un 8. nama, no Enkura ielas līdz Ģipša ielai abās pusēs un no Ģipša ielas līdz Tīklu ielai pāra numuru pusē. Ielā pārsvarā mazstāvu dzīvojamo ēku apbūve, no kurām vairākas ir uzskatāmas par arhitektūras pieminekļiem.
Ielas raksturojums
Ogļu iela ir 835 metrus gara vietējas nozīmes iela Ķīpsalas apkaimes austrumos. Tā sākas krustojumā ar Balasta dambi iepretīm Daugavai un virzās rietumu-ziemeļrietumu virzienā kā samērā šaurs asfaltēts ceļš. Īsi pirms Ogļu ielas 6. nama iela pagriežas ziemeļu virzienā, tā turpinādamās, izņemot nelielu līkumu pie „Ģipša fabrikas” dzīvojamā kompleksa, līdz pat beigām. Pirmais krustojums ielai ir ar Kaiju ielu, nākamais - ar Enkura ielu. Posms starp Kaiju un Enkura ielām ir gandrīz neapbūvēts, apbūve pastāv četros gruntsgabalos. Aiz krustojuma ar Enkura ielu brauktuve kļūst nedaudz platāka, nepārnumuru pusē atrodas „Ģipša fabrikas” dzīvojamo ēku komplekss (adreses Balasta dambis 70 un 72), pēc kura seko savienojums ar Ģipša ielu, tālāk - arī ar Tīklu ielu. Starp Ģipša un Tīklu ielām nepārnumuru pusē atrodas SIA „Rīgas tilti” administrācijas ēka ar tai pieguļošo teritoriju (adrese Balasta dambis 78). Aiz Tīklu ielas apbūvēta ir tikai ielas pāra numuru puse, nepāra numuru pusē atrodas ar žogu ieskauta saimnieciskas darbības teritorija. Ogļu iela beidzas krustojumā ar Loču ielu, pēc kura tā turpinās kā viens no Balasta dambja posmiem, kas aiz adreses Balasta dambis 80a savienojas ar Matrožu ielu.
Vēsture
Iela iezīmēta Rīgas plānā 1876. gadā ar nosaukumu Ogļu iela (Kohlen Strasse), sākotnēji iela no Ģipša ielas līdz Loču ielai, 19. gadsimta 80. gadu sākumā pagarināta no Ģipša ielas līdz Balasta dambim. Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija 16 gruntsgabalos. 20. un 30. gados ielā atradās dažas amatnieku darbnīcas, divi pārtikas preču veikali (nr. 22, 30), traktieris un vīntirgotava (nr. 34). Vācu okupācijas laikā nosaukums Kohlenstrasse (Ogļu iela).
Ogļu ielā 2a 20. gadsimta sākumā un 20., 30. gados dzīvoja Etnogrāfiskā muzeja pārzinis, vēlāk Valsts vēsturiskā muzeja direktors, etnogrāfs un kartogrāfs Matīss Siliņš (paša namā). 30. gadu beigās šajā namā dzīvoja gleznotājs Voldemārs Mednis un viņa dzīvesbiedre grafiķe Elizabete Medne (dz. Siliņa).
Ogļu ielā 4 30. gados atradās Iekšmisijas dievkalpojumu telpas, namā tolaik dzīvoja buru tvaikoņa "Kaija" kapteinis Miķelis Verners. 20. gadu beigās un 30. gadu sākumā šajā gruntsgabalā izvietojās Roberta Celmarauga liellaivu nomas un ūdens transporta darbu uzņēmums.
Ogļu ielā 6 20. gadsimta sākumā dažas vasaras pavadījis vācbaltu literāts Bernhards Semenovs (Semenow), savulaik populārās "Daugavmalas Žaņa" piedzīvojumu sērijas izdevumu - humoristisku 20. gadsimta sākuma Rīgas dzīves ainiņu autors.
Namu Ogļu ielā 16 1941. gadā nodeva PSRS Aizsardzības tautas komisariāta rīcībā un tur ierīkoja kazarmu.
Lelde Māsēna
Lelde Māsēna (dzimusi Kalēja Rīgā) ir latviešu aktrise.
Ogļu iela
Vēsture
Nams Ogļu ielā 28 celts 1902. gadā pēc arhitekta Jāņa Alkšņa projekta. 20. gadu beigās tur dzīvoja dzejnieks Jānis Trimda (īstajā vārdā Fricis Jānis Gulbis, vēlākais pseidonīms Vilis Veldre).
Lelde Māsēna
1964. gadā beigusi Rīgas 2 internātskolu. Par Valmieras teātra aktrisi kļuvusi 1967. gadā. Ir arī izrāžu vadītāja.
Ogļu iela
Vēsture
Nama Ogļu ielā 30 īpašnieks 30. gados bija rēderis Kārlis Purmalis. Viņa namā 30. gadu 2. pusē notika mākslinieku - dievturu saieti, kuros aktīvu dalību ņēma rakstnieki un mākslinieki Ernests Brastiņš, Anšlavs Eglītis, Vilis Cedriņš, Jānis Veselis, Knuts Lesiņš, Kārlis Strauts u. c.
Lelde Māsēna
Ir aktieru Artūra Kalēja un Ingas Kalējas meita. Precējusies ar aktieru un režisoru Agri Māsēnu.
Ogļu iela
Vēsture
Namā Ogļu ielā 34 līdz 1929. gadam darbojās K. Miglas traktieris un vīntirgotava.
Ielu savienojumi
Ogļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
2014. gada 10. martā tika slēgts vienīgais sabiedriskā transporta maršruts uz Ķīpsalas ziemeļu daļu - 277. minibusa maršruts. Tā vietā atklāja 57. autobusu maršrutu no pilsētas centra pa Vanšu tiltu līdz bijušajam minibusu galapunktam Matrožu ielā salas ziemeļos. Maršrutā iekļauts arī neliels Ogļu ielas posms no Ģipša ielas līdz Tīklu ielai. Darba dienās autobusi kursē tikai rīta un vakara stundās, brīvdienās - no plkst. 8:30 līdz plkst. 18:00. Vienīgā sabiedriskā transporta pieturvieta Ogļu ielā atrodas pie tās krustojuma ar Ģipša ielu.
Pugači (Istras pagasts)
Pugači ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 318 km attālumā no Rīgas.
Anna Sargsjana
Biogrāfija
Pārstāvējusi Armēniju Eiropas jauniešu šaha čempionātos un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros labāko rezultātu sasniegusi 2017. gadā, kad ieņēmusi 4. vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U16 vecuma grupā. Kopš 2016. gada regulāri piedalījusies Armēnijas sieviešu šaha čempionātu finālos, kuros labāko rezultātu sasniegusi 2016. gadā, kad ieņēmusi 4. vietu. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 28. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm.
Pārstāvējusi Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Ždaņivka
Ždaņivka ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, pieskaitāma Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijai. Pilsētas padomei pakļauts Viļhivkas pilsētciemats un Molodijšahtaras ciemats (kopā 4,53 km², 13 136 iedzīvotāji (2014) ).
Apdzīvotā vieta dibināta 1924. gadā kā Novoždaņivkas (Ново-Жданівка) ciemats. 1966. gadā piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta tagadējā vārdā. Ap 70% darbspējīgo iedzīvotāju nodarbināti akmeņogļu ieguvē un ar to saistītajā saimniecībā.
Mārdu "Linnameeskond"
Maardu Linnameeskond ir Igaunijas futbola klubs no Mārdu, kurš spēlē Igaunijas futbola Esiliiga.
Asarupe
Asarupe (arī Asarupīte, Milupīte) ir Krustalīces kreisā krasta pieteka Gulbenes novadā, Gulbenes austrumu pievārtē.
Iztece uz dienvidiem no Butāniem. Augštecē tek dienvidaustrumu virzienā, lejtecē - uz dienvidiem-dienvidrietumiem. Ietek Krustalīcē pie Lielķīšu mājām. Upi šķērso valsts autoceļi V388 (Alūksne – Kalniena – Gulbene), P35 (Gulbene — Balvi — Viļaka — Krievijas robeža (Vientuļi)), P36 (Rēzekne — Gulbene), kā arī Gulbenes — Alūksnes dzelzceļa līnija. Upes krastos atrodas Spārīte, Ceļmalas, Gulbene, Margas.
Sēmes ezers
Sēmes ezers ir publisks ezers Tukuma novada Sēmes pagastā.
Dibens - dūņains. Krasti slīpi, dienvidos - dūņaini. Ietek 8 grāvji, bet iztek Sēmesupe uz Pūri. Makrofīti - niedres, glīvenes, ūdensrozes. Ezerā dzīvo karpas, līņi, plauži, līdakas, asari, raudas, karūsas un vēži. Uz ziemeļiem no ezera - autoceļš V1488 (Sēme–Kaive).
Līzespasts
Līzespasts ir ciems Smiltenes novada Trapenes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā autoceļu A2 un P44 krustojumā 5 km no pagasta centra Trapenes, 41,5 km no novada centra Smiltenes un 161 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies lielceļa malā pie bijušās zirgu pasta stacijas un kroga. Zirgu pasta stacija un Līzeskrogs (abi celti 19. gadsimta 1. pusē) ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Trakais brauciens
"Trakais brauciens" (en) ir 2011. gada ASV asa sižeta filma, kuras režisors un viens no producentiem ir Patriks Lusjē. Galvenās lomas atveido Nikolass Keidžs, Embera Hērda, Viljams Fičtners, Billijs Burkē, Šarlote Rosa, Keitija Miksone un Toms Etkinss. Filmas pirmizrāde notika.
Daumants Kalniņš (rotkalis)
Daumants Kalniņš (dzimis Rīgā 1943. gada 26. septembrī) ir latviešu rotkalis, Tautas daiļamata meistars. Izveidojis eksperimentālās arheoloģijas darbnīcu "Seno rotu kalve". Vairāku grāmatu autors. Valsts kultūrkapitāla fonda Mūža stipendiāts. Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
Biogrāfija
Daumants Kalniņš dzimis Rīgā 1943. gada 26. septembrī. Komponista Induļa Kalniņa dēls un kordiriģenta Teodora Kalniņa mazdēls. Ar rotu kalšanu sācis nodarboties 1968. gadā. Amata iemaņas apguvis pie Brīvības pieminekļa zvaigžņu kalēja metālmākslinieka Arnolda Naikas Poligrāfiķu Tautas universitātē. Kopš 1975. gada piedalījies Rīgas pilsētas un Latvijas Republikas nozīmes izstādēs. Darbojies Tautas mākslas studijā "Cilnis". Strādājis r/a “Daiļrade” un Mākslinieku savienības kombinātā ”Māksla”. 1979. gadā ieguvis Tautas Daiļamata meistara kvalifikāciju. Tajā pat laikā pārcēlies uz dzīvi Cēsīs, kur darbu turpinājis Cēsu “Daiļrades” filiālē un kombinātā “Māksla”.
Kopš 1987.gada pievērsies folkloras kustībai. Darbojies Cēsu Kultūras nama ansamblī "Dzieti". 1988. gadā izveido folkloras kopu ”Spurguļi”, kas 1990. gados pārtop par bērnu un jauniešu ansambli. Kopā ar “Dzietiem” un “Spurguļiem” piedalījies starptautiskajos folkloras festivālos “Baltica” un “Pulkā eimu, pulkā teku”.
1988. gada pavasarī Daumants Kalniņš aktīvi iekļaujas Trešās atmodas kustībā. Pēc 50 gadu pārtraukuma pirmo sarkanbaltsarkano karogu Cēsīs Daumants iznes sabiedrībā plaši apmeklētā sarīkojumā Izstāžu namā tā paša gada 14. jūlijā. Nodibinoties Latvijas Tautas frontei, tās Cēsu koordinācijas centrs atrodas rotkaļa darbnīcā.
1988. gadā sācis strādāt Cēsu muzeju apvienībā. Pamatojoties uz profesionālo pieredzi, kā arī pētījumiem Latvijas Vēstures muzeja un Latvijas Vēstures institūta krājumos, 1995. gadā publicējis monogrāfiju ”Aiz Daugavas vara dārzs”, kurā senās rotas pirmo reizi muzeju praksē apskatītas kā savu laikmetu raksturojoši izpētes objekti. Lai grāmatā paustās idejas gūtu praktiski uzskatāmu veidolu, 1996. gadā izveidota eksperimentālās arheoloģijas studija “Seno rotu kalve”. 1997.gadā Daumanta Kalniņa projekts “Mīts un metāls” gūst Ziemeļvalstu Kultūras fonda atbalstu un tā paša gada rudenī, kopā ar Latvijas Nacionālais vēstures muzeja, Latvijas Vēstures institūta, kā arī Cēsu muzeja speciālistiem, tiek organizēts starptautisks seminārs. 2007. gada nogalē pie lasītājiem nonāk Daumanta Kalniņa grāmata „Seno rotu kalve”, kurā atspoguļota autora radošā darbība un pieredze. Grāmatu klāstu papildina Daumanta Kalniņa pētījumu un amata prasmju apkopojošs materiāls angļu ("The Latgalian Treasures", 2011. gadā) un latviešu ("Seno latgaļu dārgumi", 2019. gadā) valodās.
Par veiksmīgāko seno latgaļu rotu komplekta atdarinājumu izstādē “Metāls un rotas” (1992. gads, Brīvdabas muzejs), ieguvis pirmo mākslinieku Ernesta un Arvīda Brastiņu balvu un piemiņas medaļu. Daumanta Kalniņa darbi izstādēs bijuši skatāmi ne tikai Rīgā, bet arī kaimiņu novadu muzejos — Valmierā (1997. gadā, 2001. gadā) un Limbažos (1999. gadā). Ar ekspresizstādēm un tikšanos ar skatītājiem 2002. gadā piedalījies Jēkabpils mākslas skolas un Balvu muzeja organizētajos pasākumos.
Ārpus Latvijas Daumants Kalniņš piedalījies zinātniskos semināros un konferencēs ar lekcijām un seno latgaļu rotu un to darināšanas paņēmienu demonstrējumiem — Viļņā, Lietuvā (1992.gadā), Visenbergā, Dānijā (1996. gadā), Linčepingā, Zviedrijā (1998. gadā), Vikingu dienās Pērnavā, Igaunijā (1998. gadā), 3x3 nometnēs Garezerā un Katskiļu kalnos, ASV (1998. gadā). Kopš tā laika Daumanta Kalniņa seno rotu komplekts izstādīts un apskatāms Čikāgas Latviešu muzejā. 1998. gads noslēdzas ar Cēsu mākslinieku izstādi (Kopenhāgena), kurā Daumants Kalniņš pārstāv seno latgaļu rotu kultūru. 2000. gadā ar rotu komplektu atdarinājumiem pārstāv Latviju 2.pasaules folkloriādē Tokijā, Japānā. Baltijas valstu kultūras dienu ietvaros Daumants Kalniņš demonstrē savu sniegumu Skansenā, Zviedrijā (2001. gadā). Par autentiskākajiem seno rotu atdarinājumiem gūst atzinību Tallinas vecpilsētas pasākumos 2001. gadā. Ar izstādi, referātu un praktiskajiem demonstrējumiem 2002. gadā, pēc Turku universitātes ielūguma, ņem dalību seminārā “Līvi”. 2007. gada pavasarī Daumants Kalniņš ar Cēsu novada senajām rotām iepazīstina sadarbības partnerus Norvēģijā. Zinātniskās konferences un vēsturiskās rekonstrukcijas "Latgaļu vārda deviņsimtā gadskārta" iniciators un organizators (2013. gads).
Publikācijas
Kopš savas pastāvēšanas sākumiem eksperimentālās arheoloģijas studija „Seno rotu kalve” bijusi masu mediju uzmanības lokā. Daumanta Kalniņa rakstu un interviju skaits presē tuvojas simtam. Rakstos pārrunāta un uzsvērta seno rotu vēsturiskās rekonstrukcijas nozīme latviešu kultūras mantojumā.
Polo 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Zelta medaļu izcīnīja Jauktā komanda Foxhunters Hurlingham, kuru veidoja Lielbritānijas un ASV polo spēlētāji. Sudraba medaļu ieguva Jauktā komanda BLO Polo Club Rugby, kuru veidoja ASV, Lielbritānijas un Francijas polo spēlētāji. Savukārt bronzas medaļas tika piešķirtas divām komandām — Jauktājai komandai Bagatelle Polo Club de Paris (veidoja Francijas un Lielbritānijas spēlētaji) un Mexico komandai (veidoja ASV un Meksikas sportisti).
Pārstāvētās valstis un sportisti
Polo sacensībās startēja 5 komandas, 20 spēlētāji, no 4 pārstāvošajām valstīm. Visas komandas tiek uzskatītas par Jauktajām komandām, jo tajās startēja dažādu valstu pārstāvji.
2019. gada Pasaules kauss regbijā
2019. gada Pasaules kauss regbijā bija devītais Pasaules kausa finālturnīrs regbijā. Tas notika Japānā no 2019. gada līdz. Šī bija pirmā reize, kad turnīrs tika rīkots Āzijā.
Japāna rīkošanas tiesības ieguva 2009. gadā, kad tika apstiprināta vienlaicīgi ar 2015. gada finālturnīra rīkotāju Angliju. Turnīrā piedalījās 20 valstu izlases, kas sacentās par Veba Elisa kausu. Atklāšanas spēle notika Tokijas (Ajinomoto) stadionā Čofu, Tokijas metropolē. Finālspēle tika aizvadīta Nissan stadionā Jokohamā (pazīstams arī kā Jokohamas starptautiskais stadions).
Trešo reizi Pasaules kausu izcīnīja Dienvidāfrikas izlase, kas finālā ar 32:12 pārspēja Angliju. Trešo vietu ieguva Jaunzēlande.