cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas rokmūzika
70. gadi
Vairāki Latvijas rokmūzikas mākslinieki nāk no Liepājas. Tur ir radušās tādās grupas kā "Līvi", "Credo" un Remix, kā arī dzimuši rokmūzikas komponisti Imants Kalniņš un Zigmars Liepiņš.
80. gadi
80. gados līdzās estrādes mūzikai kļuva pazīstamas arī vairākas rokgrupas. Mārtiņa Brauna dziesmas izpildīja "Sīpoli", Jāņa Lūsēna kompozīcijas atskaņoja "Zodiaks", Jura Kulakova dziesmas atnesa popularitāti grupai "Pērkons", taču tās darbība tika ierobežota. Pagrīdes grupas kā NSRD un "Dzeltenie Pastnieki" bija pirmie, kas plaši sāka pielietot elektronisko instrumentāciju, pārsvarā darbodamās kā studijas grupas. 80. gadu otrajā pusē popularitāti guva grupas "Jumprava", "Jauns mēness", un "Linga", alternatīvās rokmūzikas laukā darbojās "K. Remonts", "Zig zag" un "Aurora".
90. gadi
"Inokentijs Mārpls", "Baložu Pilni Pagalmi", "Skumju akmeņi" un "Sirke" ir vienas no populārākajām vēlākajām alternatīvās rokmūzikas grupām.
Rokmūzika un popmūzika trimdā
Sākot no 20. gs. 60. gadiem, popmūzikas, folkmūzikas un rokmūzikas grupas radās arī trimdas latviešu centros dažādās zemēs. Starp nozīmīgākajiem un populārākajiem māksliniekiem ir "Čikāgas piecīši", Ilmārs Dzenis, "Akacis", "Robis un latvieši", "Skandāls", "Portlandes dzintars" (ASV), "Elektriskie burkāni" (Kanāda), "Dundurs", "Prusaku ansamblis", "Alis P" (Zviedrija), Larisa Mondrusa, "Ludvigs dzird", Kristaps Grasis (Vācijas Federatīvā Republika), "Alva" (Lielbritānija).
1502. gads
1502. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Ducis ir lētāk (nozīmju atdalīšana)
Ducis ir lētāk (Cheaper by Dozen) var būt:
Veilons Smiterss
Veilons Smiterss, jaunākais (en) ir izdomāts tēls animētajā seriālā "Simpsoni". Smiterss ir Montgomerija Bērnsa personīgais asistents. Tēlu ierunājis Harijs Šīrers.
Veilons Smiterss dzimis Montgomerija Bērnsa labākā drauga un līdzgājēja Veilona Smitersa vecākā ģimenē, kurš gāja bojā, mēģinot novērst Springfīldas atomelektrostacijas reaktora sprādzienu. Smiterss jaunākais tobrīd bija tikai pāris mēnešus vecs. Mācījies vienā skolā ar Homēru, nēsāja breketes. Dienējis ASV Armijā, tomēr no turienes padzīts, iespējams, homoseksualitātes dēļ. Kopš tā laika uzticami kalpo Bērnsa kungam, kura priekšā bieži pazemojas. Atvaļinājumā bijis tikai divas reizes. Vienreiz, lai iestudētu mūziklu par lelli Malibu Steisiju, par ko ļoti jūsmo, viņš krāj šīs lelles un bieži raksta rakstus leļļu kolekcionāru žurnālam.
Galtene
Galtene ir ciems Talsu novada Balgales pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā Oksles krastos 5 km no pagasta centra Dursupes, 26 km no novada centra Talsiem un 93 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Galtenes muižas (Galten) centra. Galtenes muižas dzīvojamās ēkas kāpnes un divi durvju komplekti (18. gadsimta 4. ceturksnis) ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi. Sena kulta vieta Galtenes svētavots ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Brazīlijas Grand Prix
Brazīlijas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā pirmo reizi norisinājās 1972. gadā kā ārpusčempionāta sacīkste, tomēr pirmoreiz čempionāta kalendārā to iekļāva. gadā. Līdz. gadam sacīkstes norisinājās tolaik 7 kilometrus garajā Interlagušas trasē. . gadā Grand Prix rīkoja Žakarepagua trasē. Tad divus gadus sacīkste atgriezās Interlagušā, bet no. līdz. gadam sacīksti rīkoja Žakarepagua. . gadā Brazīlijas GP atgriezās saīsinātajā Interlagušā.
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Biomedicīniskā inženierija
Biomedicīniskā inženierija ir disciplīna, kura nodarbojas ar medicīnisku iekārtu, protēžu, diagnostikas ierīču, zāļu un citu terapiju izstrādāšanu un ražošanu, kā arī inženierijas principu pielāgošana, lai risinātu pamata bioloģiskās zinātnes problēmas. Tā kombinē izmeklēšanu ar veselības kopšanas paņēmieniem, lai uzlabotu veselību. Tā ir ar lielāku novirzi uz bioloģijas, drošības un regulācijas jautājumiem nekā citas inženierijas formas. To varētu definēt kā inženierijas principu un tehnikas pielietošanu medicīniskajā laukā.
Prasības
Biomedicīniskā inženierija pieprasa diplomus no atpazīstamām universitātēm un rūpīgām zināšanām inženierijā, cilvēka anatomijā un psiholoģijā. Bioinženiera darbs ir labi apmaksāts (apmēram 50 000$-100 000$ gadā 2005. gadā). Pagaidām bioinženieru skaits pasaulē ir mazs (zem 10 000), taču ir paredzams skaita pieaugums līdz ar modernās medicīnas attīstību.
Vēsture
Nopietna attīstība bioinženierijas virzienā nenotika līdz vēliem 19. gs. 30. gadiem, kad zinātnieki sāka izprast rentgenstaru efektu uz audiem. Šie atklājumi atļāva izmantot rentgena starus, lai iegūtu bildes no vairākuma orgānu sistēmām. Tā bija pirmā metode, kurā tika pielāgota inženierija medicīniskām nepieciešamībām. Iepriekš medicīniskās ierīces bija vienkārši rīki, kurus veidoja parasti instrumentu darinātāji, piemēram, kruķi, koka zobi un mūžam mainīgā ārsta instrumentu soma.
Jaunās tehnoloģijas iedrošināja ražotājus attīstīt tehnoloģijas, kuras nu ir pilnveidojušās līdz mūsdienu medicīniskās izmeklēšanas aparatūrai. Daži piemēri no jaunajām tehnoloģijām, kas sekoja fotografēšanas diagnostikai (piemēram, rentgenam), ir mākslīgie elektrokardiostimulatori, mākslīgie implanti, attīstītas protēzes, dialīzes mašīnas, dažādas diagnostikas ierīces. Visas šīs tehnoloģijas ir gandrīz izskaudušas vajadzību veikt diagnostikas operācijas.
Ierīču darbības drošība
Vairums biomedicīniskās ierīces ir vai nu drošas pēc būtības, vai tām ir pievienotas ierīces un sistēmas, lai kļūdu gadījumā tās izslēgtos un nenodarītu nekādu ļaunumu.
Federālais apgabals
Federālais apgabals ir īpaša administratīva vienība federālās valstīs, kuru pārvalda federālā valdība. Federālie apgabali ir tādās valstīs kā ASV, Argentīna, Brazīlija, Malaizija, Meksika, Venecuēla.
Bobs Dilans
Bobs Dilans (dzimis Roberts Alens Cimermans ) ir amerikāņu mūziķis: dziedātājs, dziesmu un tekstu autors.
Strauta zilspāre
Strauta zilspāre jeb strautu zilspāre (Calopteryx virgo), tiek saukta arī par strauta krāšņspārni, ir viena no divām Latvijā sastopamajām zilspārēm (Calopteryx). Tā ir bieži sastopama zilspāre arī visā Eiropā. Strauta zilspāre vislabprātāk mājo pie ātri plūstošiem un tīriem ūdeņiem.
Bobs Dilans
Saņēmis 11 Grammy balvas. Par dziesmu filmai "Brīnumzēni" (Wonder Boys, 2000, dziesma Things Have Changed) ieguvis Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko dziesmu, kā arī Zelta globusa balvu.
Strauta zilspāre
Morfoloģija
Strauta zilspāre ir samērā liela auguma spāre. Tās ķermeņa kopējais garums ir 45—49 mm, spārnu plētums tēviņiem ir 58 mm, mātītēm – 63 mm. Kāpura garums apmēram 30–35 mm. Spārni ir plati, nelielai burai līdzīgi, un tiem nav citām spārēm raksturīgās pterostigmas. Strauta zilspārei ir labi attīstītas fasetacis, kas kā visām vienādspārnu spārēm novietotas ar plašu atstarpi.
Tēviņš
Strauta zilspāres tēviņam ir koši, metāliski zili spārni. Tā spārni ir viscaur aptumšoti. Tāpēc to var viegli atšķirt no upju zilspāres, kurai spārni ir aptumšoti tikai vidusdaļā — pamats un spārna gals ir caurspīdīgi. Tikko izšķīlies indivīds ir ar gaišāk ziliem vai pat brūnganiem spārniem. Strauta spāres ķermenis un acis ir metāliski zilas vai zilizaļas. Astes gals ir sarkanbrūns.
Bobs Dilans
Žurnāls Rolling Stone 2008. gadā ierindoja Dilanu 7. vietā starp 100 diženākajiem dziedātājiem (100 Greatest Singers), bet 2011. gadā savā visu laiku 100 diženāko mākslinieku sarakstā (100 Greatest Artists) žurnāls viņu ierindoja 2. vietā (pēc The Beatles). Dilana dziesma Like a Rolling Stone tika nosaukta kā visu laiku diženākā dziesma (Greatest Song of all Time). Pārdoto Dilana albumu skaits ir ap 120 miljoni.
Strauta zilspāre
Mātīte
Mātītei ir tumši brūni, vizuļojoši spārni, kuriem pašos galos ir neliels, balts lāsumiņš, ko sauc par pseidopterostigmu. Bet ķermenis ir metāliski zaļš vai brūngans, ar bronzas krāsas astes galu. Strauta zilspāres mātīti ir grūti atšķirt no upju zilspāres mātītes. Salīdzinoši pirmajai spārni ir platāki un brūnāki.
Dzīves veids
Tēviņi parasti ir teritoriāli. Tie uzturas uz kāda auga vai koka zara ūdens tuvumā un novēro apkārtni. Garām lidojošos kukaiņus tie cenšas padzīt vai nomedīt. Pēc kukaiņa dzenāšanas tēviņš atgriežas savā "postenī". Strauta zilspārēm var būt tēviņi, kuriem nav teritoriāls dzīves veids. Tie ir klejotāji un reizēm aizklejo samērā tālu prom no ūdens. Klejotājtēviņi ir mazāka auguma un to pārošanās rezultāti ir zemāki nekā teritoriālajiem tēviņiem. Mātītes toties ūdeni apmeklē tikai, lai atrastu pāri vai lai izdētu olas. Strauta zilspāres mūžs, salīdzinot ar citām spārēm, ir samērā garš. Tēviņš vidēji dzīvo 6-19 dienas, bet garākais datētais mūžs ir bijis 40 dienas.
Mātīte uz zemūdens augiem vai peldlapu ūdensaugiem izdēj līdz 300 olām. Iecienīts augs ir parastā ūdensgundega (Ranunculus aquatilis). Kāpuri izšķiļas pēc 14 dienām. Kāpurs uzturas ūdenī, slēpdamies starp ūdensaugu saknēm vai lapām, nedaudz ilgāk kā 2 gadus. Tie ziemu pārlaiž, ierakušies dūņās vai dubļos. Visi īpatņi — gan pieaugušas spāres, gan kāpuri — ir plēsīgi un medī citus kukaiņus.
Lenijs un Karls
Lenfords "Lenijs" Leonards (en) un Karltons "Karls" Karlsons (en) ir izdomāti tēli animācijas seriālā "Simpsoni". Abus tēlus saista stipra draudzība. Viņi strādā Springfīldas atomelektrostacijā. Tēlus ierunājuši Harijs Šīrers (Lenijs) un Henks Azarija (Karls, no 1. līdz 31. sezonai), Alekss Deserts (Karls, no 32. sezonas).
Lenijs un Karls kopā ierindojas sestajā vietā IGN veidotajā Simpsonu otrā plāna varoņu Top 25.
Lenijs
Lenijs dzimis Čikāgā. Viņam ir maģistra grāds atomfizikā, strādā Springfīldas atomelektrostacijā, kur iekārtojies darbā uzreiz pēc skolas beigšanas (mācījies vienā klasē ar Homēru). Lenijs ir viens no trim Springfīldas budistiem (kopā ar Karlu un Līzu), kaut arī nemaz nezina, kas ir Buda. Sarakstījis vairākus romānus un filmējies filmās. Mīl suņus. Lenijam pieder gaiši zila mašīna ar numuru 829 EAG. Lenijs un Karls ir labākie draugi, kas atsevišķi redzami ļoti reti; pārējie viņu draugi ir Homērs un patstāvīgais Mo tavernas apmeklētājs Bārnijs Gambls, kā arī pats Mo Sizlaks.
Karls
Karls ir afroamerikānis, budists, viņam ir maģistra grāds atomfizikā, patīk boulings un pasēdēšana Mo tavernā. Bērnību pavadījis Islandē. Pirmajās sērijās Karls reti bija manāms kopā ar Leniju. Homēra bērnības draugs. Karlam tāpat kā Lenijam ir māsa, viņiem ir tradīcija uz Valentīna dienu apmainīties ar viņām. Karlam pieder zilganzaļa mašīna, kurai numurs nav zināms. Abi draugi strādā atomelektrostacijas 7G sektorā kopīgā kabinetā. Karlam ir nedaudz liekais svars. Ģērbšanās stils viņam gandrīz vienmēr ir vienāds: melnas kurpes, brūnas bikses, rozā džemperis un pa virsu džemperim gaiši violeta žakete ar brūnām pogām. Karlam alkohols nav tik tuvs kā Lenijam, taču arī ļoti garšo, abi par to ļoti maz zin. Karls pēc iepriekšējā 7G sektora priekšnieka aiziešanas ieņēma viņa vietu un Homērs kļuva par palīgu. Sērijas beigās Karls vēl aizvien ir savā amatā, taču nākamajās sērijās viņš bija redzams savā vecajā postenī. Bērnsa kunga mīlulis. Dzīvo lielā rozā ar zilu koka mājā kopā ar Leniju. Homērs runājot ar Līzu par Karlu dēvē viņu par zinātni un ļoti ciena. Beisbola komandā, kas izveidota no patstāvīgajiem Mo tavernas apmeklētājiem, Karlam ir 7. numurs.
Troksnenis
Troksneņi (saukti arī par obstruentiem) ir viena no divām lielajām artikulāciju klasēm. Otra ir skaneņi. Troksnenis tiek izrunāts pārtraucot runas procesā izejošo gaisa plūsmu un tādējādi radot palielinātu gaisa spiedienu balss traktā.
Obstruentās ir tās artikulācijas, kurās "troksni" rada vai nu balss trakta pilnīga slēgšana (obstrukcija), vai striktūra (dažādu pakāpju gaisa plūsmas bloķēšana). Šajā klasē pastāv pretstats starp balsīgām un nebalsīgām skaņām.
Troksneņi dalās: Troksneņi prototipiski ir nebalsīgi un balsīgums ir fonācijas opcija. Atšķirībā no troksneņiem skaneņi reti ir nebalsīgi.
Izplatītākie troksneņi
Biežāk sastopamie troksneņi ir slēdzeņi –.
Atsauces
Ian Maddieson, Patterns of Sounds, Cambridge University Press, 1984. ISBN 0-521-26536-3
Vilnēvs
Vilnēvs ir franču uzvārds. Tas nozīmē "jaunā pilsēta".
Klotene
Klotene (de) ir municipalitāte Šveices ziemeļos, Cīrihes piepilsēta. Atrodas ziemeļaustrumos no Cīrihes blakus Cīrihes lidostai.
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1331. g. 1739. g. Klotenes pagastam piešķirts ģerbonis. Līdz pat 20. gs. 60. gadiem bija neliels ciems ar ~3000 iedzīvotājiem. Par pilsētu izauga pēc lidostas izbūves.
Klotenes vārds, pēc vienas no versijām, cēlies no Klaudija vārda (no romiešu XI leģiona "Claudia Pia Fidelis"), pēc citas - no alemaņu vārda Chloto.
Toms Dīss
Toms Dīss (Tom Dice; dzimis Ēklo, Beļģijā) ir beļģu dziedātājs un dziesmu autors.
2009. gada 25. novembrī viņš uzvarēja Beļģijas atlasē 2010. gada Eirovīzijai un pārstāvēja savu valsti konkursā ar dziesmu "Me and My Guitar". T. Dīss uzvarēja 1. pusfinālā un finālā ieņēma 6. vietu.
Spānijas ģerbonis
Spānijas ģerbonis ir viens no Spānijas nacionālajiem simboliem. Apstiprināts 1981. gadā, aizvietojot ģerboņa pagaidu versiju, kas savukārt nomainīja frankistu režīma ģerboni. Ģerboņa vairogā attēloti visu Spānijas valsti veidojošo seno karalistu ģerboņi, kā arī kronis - monarhijas simbols un Herkulesa stabi - ģeogrāfiskā novietojuma simbolisks attēlojums. Valsts ģerbonis attēlots arī Spānijas karogā.
Billy Talent
Billy Talent (agrāk Pezz) ir Kanādas rokgrupa, kas izveidota 1993. gadā. Grupa sastāv no Bendžamina Kovalevica (vokāls), Iana D'Sa (ģitāra/vokāls) Džonatana Gallanta (bass/vokāls) un Ārona Solovoniuka (bungas).
Pirms grupa kļuva slavena tā pastāvēja gandrīz desmit gadus. Grupas dalībnieki satikās un sāka spēlēt, kamēr viņi vēl mācījās vidusskolā zem nosaukumu Pezz. 2001. gadā grupu pārsauca par Billy Talent dēļ autortiesību problēmām ar veco nosaukumu. Tad Kovalevica pazīšanās ar Warner Music Canada's A&R darbinieku palīdzēja viņiem dabūt ierakstu līgumu un grupa sāka kļūt atpazīstama. Kopš tā laika Billy Talent Kanādā ir izdevis divus ierakstus, kas ir sertificēti kā multi-platinum un turpina iegūt popularītāti citur arī pasaulē. 2008. gada 1. jūlijā grupa ir beigusi turneju Kanādā un Eiropā, kā arī tūri pa ASV ar My Chemical Romance, un atgriezušies Kanādā, lai pabeigtu savu jauno albumu.
Vecmoku pilskalns
Vecmoku pilskalns atrodas Tukuma novada Tumes pagastā pie Vecmokām. 1 km uz ziemeļaustrumiem atrodas Vecmoku muižas komplekss.
Pilskalns ierīkots uz neliela kalna raga, kas izvirzījies uz rietumiem no Vecmoku kalnāja. Pilskalna plakums austrumos norobežots ar 2 m augstu valni, kuram gar dienvidu malu samanāma senā uzejas vieta. Pilskalna augstums - 15m. Lēzenākajā austrumu nogāzē izveidota terase. Pilskalnā atrastie dzelzs sārņi ļauj to datēt ar dzelzs laikmetu. Pilskalns atradies kuršu Vanemas zemē.
Pilskalna apkārtne bagāta ar dažādiem arheoloģiskiem atradumiem. Vecmoku muižas laukos atrasti vairāki zobeni un bultu gali un netālu no pilskalna atrodas senkapi. 20. gadsimta sākumā pilskalna pakājē atrastas vairākas senlietas kuras attiecinātas uz 6. gadsimtu.
Vecmoku pilskalnu pirmo reizi aprakstījis E. Šmidts 1900. gadā izveidojot arī stipri nepilnīgu tā plānu. 1912. gadā pilskalnu apmeklēja Karls fon Lēvis of Menārs. 1923. gadā savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš.
Trijstūra augstums
Trijstūra augstums ir nogrieznis, kas savieno trijstūra virsotni ar pretējo malu vai tās pagarinājumu un ar to veido taisnu leņķi.
Atkarībā no trijstūra veida, augstums var atrasties trijstūra iekšpusē (šaurleņķu trijstūrim), sakrist ar trijstūra malu (taisnleņķa trijstūrim) vai atrasties ārpus trijstūra (platleņķa trijstūrim). Visi trīs trijstūra augstumi krustojas vienā punktā, ko sauc par trijstūra ortocentru.
Jebkuram trijstūrim
Ja trijstūra laukums ir S un vienas tā malas garums ir a, tad pret šo malu novilkta augstuma garums ir Ja a, b un c ir trijstūra malu garumi, tad pret šīm malām novilkto augstumu garumiem ir spēkā šādas attiecības:
Vienādsānu trijstūrim
Ja vienādsānu trijstūra pamata garums ir c, bet sānu malas garums ir a, tad no Pitagora teorēmas hc2 + (c/2)2 = a2 izriet, ka pret pamatu novilkta augstuma garums ir
Regulāram trijstūrim
Ja trijstūris ir regulārs un visu tā malu garumi ir vienādi ar a, tad jebkura augstuma garums ir
Taisnleņķa trijstūrim
Taisnleņķa trijstūrī augstums h, kas novilkts no taisnā leņķa virsotnes pret hipotenūzu c, sadala trijstūri divos tam līdzīgos trijstūros. Ja šis augstums hipotenūzu sadala nogriežņos garumā n un m (kur nogrieznis n atrodas tuvāk malai a, bet m — tuvāk malai b), tad c/a = a/n un c/b = b/m. Šīs attiecības var pārrakstīt arī kā a2 = cn un b2 = cm. Ievietojot tās Pitagora teorēmā a2 + b2 = (n + m)2, iegūst Tā kā taisnleņķa trijstūra laukumu var aprēķināt gan kā S = hc/2, gan kā S = ab/2, tad
Zemgale (valsts)
Zemgales valsts jeb Zemgaļu zeme (de; la) bija zemgaļu apdzīvoto pilsnovadu apvienība, kas aptuveni aizņēma tagadējo Zemgales kultūrvēsturisko novadu Latvijā, kā arī tagadējo Šauļu un Panevēžas apriņķa ziemeļdaļu Lietuvā. Pirmo reizi minēta 870. gadā dāņu hronikā „Rīdes annāles”. Zemgale (Simkala) pieminēta arī rūnu rakstos uz Mervalas rūnu akmens ~1000. gadā m.ē., kā arī Laurentija hronikas aprakstā par 1106. gada Polockas kņazu Vseslaviču karagājienu uz Zemgali (Зимъгола).
Pēc tās austrumu daļas kristīšanas tās teritorijā 1226. gadā nodibināja Zemgales bīskapiju, ko 1251. gadā pievienoja Rīgas bīskapijai. 1254. gadā Zemgales valsts tika sadalīta starp Rīgas bīskapu, tā domkapitulu un Vācu ordeni. No 1259. līdz 1290. gadam Zemgaļu sacelšanās laikā zemgaļi atguva kontroli pār savu valsti un noslēdza militāru savienību ar Lietuvas dižkunigaitiju, kuras sastāvā pēc Livonijas—Lietuvas kariem palika iekļauti Zemgales dienvidu pilsnovadi. Lietuvas dižkunigaitis Ģedimins vēl 1323. gadā sevi dēvēja par Zemgales kņazu un hercogu (princeps et dux Semigallie), kas liecina par Lietuvas valdnieku mantotajām pretenzijām uz Zemgali. 1561. gadā pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas Polijas—Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds II Augusts piešķīra tā pēdējam mestram hercoga (pl — 'kņazs, ķēniņš') titulu un mantojuma tiesības uz bijušo Kursas un Zemgales ķēniņvalstu teritorijām (Księstwo Kurlandii i Semigalii).
Teritorija
Jau kopš 18. gadsimta beigām daudzi vācbaltiešu, latviešu un lietuviešu vēsturnieki, arheologi un valodnieki ir pievērsušies jautājuma par zemgaļu apdzīvotās teritorijas izplatību sendienās. A. Tautavičius savā rakstā "Žemaišu etnoģenēze", pamatojoties uz saviem arheoloģiskajiem izrakumiem, apgalvoja, ka zemgaļu un žemaišu kultūra ir vienotas cilmes un arheoloģiskajos izrakumos konstatētās nelielās atšķirības balstās galvenokārt uz nedaudz atšķirīgajām apbedīšanas tradīcijām.
Zemgales dienvidu robeža ar Žemaitiju un Augštaitiju
Mūsdienu robeža balstās uz 1426. gada jūnija sākumā pēc Melnas līguma izveidoto Livonijas ordeņa valsts un Lietuvas dižkunigaitijas robežu, ko apstiprināja dižkunigaitis Vītauts Dižais. Augusts Bīlenšteins uzskatīja, ka zemgaļus no žemaišiem atdalīja meži uz dienvidiem no Sidrabenes (tagad — Kalnele (Kalnelis) pie Jonišķiem) un Meškučiem (Meškučiai), bet Zemgales dienvidaustrumu robeža gājusi no Bauskas pa Mūsas upi līdz Paņevežai. J. Puzinas šo robežu vilka pa līniju Akmene—Šauļi—Rozalimas—Pumpēni (Pumpėnai)—Birži. M. Alseikaite grāmatā "Balts in the prehistorical times" rakstīja, ka zemgaļiem Lietuvas teritorijā piederēja Saules zeme un Upīte līdz līnijai Tauragnai—Svėdasais. R. Volkaite-Kulikauskiene grāmatā "Lithuanians in the 9th—12th century" pauda uzkatu, ka zemgaļu teritorija sākotnēji ir bijusi plašāka, bet līdz 12. gs. žemaiši un aukštaiči tos atspieduši līdz Mūsas upei. A. Tautavičius galējo dienvidu robežu ar žemaišiem iezīmēja ar kapsētām, kas atrodas Vilkančos (Vilkančiai), Vinkšnēnos (Vinkšnėnai) un Račos (Račiai).
Zemgales ziemeļu robeža ar līviem
Augusts Bīlenšteins rakstīja, ka Zemgale stiepās līdz Rīgas jūras līcim Lielupes ietekas vietā. Grāmatās "The Latvian archaeology" (Rīga, 1926) and "Latviešu vēsture" (Rīga, 1938) iespiestajās kartēs zemgaļu teritorija 1.—4. gs. m.ē. aizņēmusi lielāku gabalu arī gar Rīgas jūras līci un arī vēlākās lībiešu zemes Daugavas labajā krastā, kuras zemgaļi atstājuši 9.-13. gs. Arī M. Atgāzis uzkata, ka zemgaļu zemju ziemeļu robeža sasniegusi Lielstraupes apvidu.
Valdnieki
Pirmais vikingu sāgās pieminētais, bet vārdā nenosauktais zemgaļu ķēniņš (kong) dzīvojis pirms 1022. gada un maksājis meslus zviedru karalim Olavam (Olof Skötkonung, ap 980—1022). 1106. gadā zemgaļi (зимъгола) pie Daugmales sakāva iebrukušo Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča dēlu (Vseslaviču) karaspēku, radot tam 9000 vīru lielus zaudējumus.
1205. gada notikumu sakarā Indriķa hronikā pieminēts zemgaļu valdnieks Viestards kā Zemgales augstdzimušais (maior natu de Semigallia). 1206. gadā viņš dēvēts par zemgaļu kungu (Semigallorum princeps) un 1208. gadā arī par zemgaļu karavadoni (dux Semigallorum). 1219. gadā Viestards atkaroja Mežotnes pili un šo notikumu sakarā Indriķa hronikā pieminēti arī Mežotnes pilsnovada vecākie (seniores) Madis un Gailis. Atskaņu hronikā Viestardu kopš 1225. gada jau dēvēja par Zemgales ķēniņu (de).
Livonijas Atskaņu hronikā 1259. gada zemgaļu sacelšanās sakarā pieminēts zemgaļu karavadonis Šabis (ein vromer helt, hieß Schabe), kas 1260. gadā Lietuvas karaļa Mindauga parakstītajā dokumentā Šabis (Schabbe) pieminēts starp karaļa Mindauga vasaļiem un kunigaišiem.
Tāpat Atskaņu hronikā 1279.—1280. gada notikumu sakarā atkārtoti pieminēts zemgaļu vadonis Tērvetē (houbetman, 08659. rinda, houbet zû Terwetein, 09041. rinda) vai ķēniņš Nameisis (kunic Nameise).
Pēdējais vārdā neminētais Zemgales vadonis (Semegallen houbtman, 10699. rinda) krita 1287. gada Garozas kaujā.
Zemgales pilsnovadi
Pēc Indriķa hronikas, Atskaņu hronikas un 1254. gada zemes dalīšanas līguma datiem Augusts Bīlenšteins rakstīja, ka Zemgalē bijuši septiņi apgabali: Silene, Žagare (ar Raktes pilsētu), Dobe, Spārnene, Tērvete (ar tā paša nosaukuma pilsētu), Dobele (ar tā paša nosaukuma pilsētu) un Upmale (ar Zemgales galvas pilsētu Mežotni un Zemgaļu ostu). Mūsdienās uzskata, ka bijuši 14 zemgaļu pilsnovadi, no kuriem 8 (Dobele, Dobene, Mežotne, Putelene, Silene, Spārnene, Tērvete, Upmale) atradās mūsdienu Latvijas, bet 6 (Gostagalis, Nogaliena, Plāne, Sidarbe, Šurpe, Žagare (ar Raktes pilsētu)) — Lietuvas teritorijā.
Upmales kristianizēšana
1219. gadā Upmales zeme (Austrumzemgale) pieņēma kristīgo ticību un tika iekļauta Sēlijas bīskapijā, bet tās otrais bīskaps Lamberts savu rezidenci 1225. gadā no Sēlpils pārcēla uz Mežotni. 1226. gadā tika nodibināta Zemgales bīskapija, zemgaļu ķēniņš Viestards piekrita atļaut savā zemē sludināt kristīgo ticību, taču pats nekristījās un saglabāja pārvaldību pār savu zemi. 1228.—1229. gadā Zobenbrāļu ordenis mestra Folkvina vadībā karoja ar Zemgales ķēniņu Viesturu. 1231. gadā Rīgas bīskaps Nikolajs nelikumīgi likvidēja Zemgales bīskapiju. Mežotnes un Upmales teritoriju pievienoja Rīgas diecēzei, bet pārējo Zemgales daļu nodeva Rīgas domkapitulam un ordenim. 1232. janvārī pāvests Gregorijs IX atcēla Rīgas bīskapa Nikolaja rīkojumus un personīgi iecēla savu vicelegātu Alnas Balduīnu (Balduin von Alna, bei Thuin) par Zemgales un Kursas bīskapu.
Saules kauja un tās sekas
1236. gadā Zobenbrāļu ordeņa, kristīto līvu, letgaļu un Pleskavas karaspēks iebruka Zemgales dienvidu daļā, tagadējā Šauļu apriņķa teritorijā. Apvienotais zemgaļu un žemaišu karaspēks Saules kaujā sakāva krusta karotājus. Krita ordeņa mestrs Folkvins un gandrīz visi ordeņa brāļi, tādēļ Zobenbrāļu ordenis tika likvidēts un izveidots Livonijas ordenis kā Vācu ordeņa daļa. 1237. gada septembra vidū pāvesta legāts Modenas Vilhelms izdarīja diacēžu limitāciju un Zemgales diecēzē iekļāva visas tās Zemgales zemes, kas atradās dienvidos no Kokneses—Abavas līnijas, t.i. tās, kas bija palikušas pāri pēc Zemgales zemju pievienošanas Rīgas diecēzei, kā arī tās zemes, kas bija palikušas ārpus Kursas un atradās starp Nemunu un Daugavu, tādējādi Zemgales bīskapijā tika iekļauta arī liela daļa no tagadējās Lietuvas zemēm.
Zemgales sadalīšana
1251. gada 3. februārī pēc Vācu ordeņa neveiksmēm Zemgales un Žemaitijas iekarošanā, Romas pāvesta kūrija nolēma, ka Zemgales bīskapija ir likvidējama un tās teritorija pievienojama Rīgas bīskapijai. 1254. gada aprīlī Rīgas bīskaps Alberts II, Rīgas domkapituls un Vācu ordeņa virsmestra vietnieks, vācu mestrs [Sainas] Eberhards apliecināja, ka saskaņā ar pāvesta rīkojumu par Zemgales [bīskapijas] dāvināšanu un dalīšanu viņi laimējot sadalījuši Zemgali trīs daļās, proti:
Katrā no sešiem minētajiem pilsnovadiem tika iecelts savs fogts, kurus zemgaļi padzina 1259. gadā.
1254. gada aprīlī Rīgas bīskaps Alberts II un Vācu ordeņa virsmestra vietnieks Livonijā, vācu mestrs [Sainas] Eberhards apliecināja, ka mīļā miera un saskaņas dēļ viņi laimējot sadalījuši trīs daļās zemi, ko sauc par Upmali, turklāt
Zemgales karš ar Livonijas ordeni (1259—1290)
Pēc Zemgaļu sacelšanās sākuma 1259. gadā, Livonijas ordeņa mestrs Burhards no Hornhauzenas organizēja lielu karagājienu un Zemgali. Nespējot ieņemt Tērvetes pili, ordeņa mestrs nolēma uzcelt savu pili Dobes pilskalnā Zemgales rietumu daļā. 1264. gadā Livonijas ordeņa mestrs Konrāds sapulcināja lielu karaspēku, kas sastāvēja no ordeņa brāļu, karakalpu, "zemes ļaužu" un citu krustnešu karapulkiem, kas pirms tam bija karojuši un dedzinājuši sacēlušos kuršu pilis Kurzemē, lai atkārtotu to pašu arī Zemgalē. Tomēr ordeņa karaspēks piedzīvoja smagu sakāvi. Kaujā uz Zemgales robežas, kur bija izveidoti aizsprosti, krita sešsimt iebrucēju karaspēka vīru, starp tiem divdesmit ordeņa brāļu un daudzi tika ievainoti. 1265. gadā ordenis uzcēla Mītavas pili, no kuras ordeņa karaspēks atkārtoti devās sirojumā uz Zemgali, bet atkal tika sakauts kaujā pie Mītavas.
Tikai 1270. gadā Livonijas ordeņa mestram Valteram no Nordekes izdevās ieņemt Tērvetes pili. 1272. gadā Zemgale piekrita pāriet kristīgajā ticībā un 6. jūlijā Rīgā parakstītajā miera līgumā bija paredzēts, ka vācu ordeņa brāļi tika atzīti par virskungiem, bet zemgaļi paturēja savu pārvaldību un tiesības. Pēc 1279. gada Aizkraukles kaujas zemgaļi atteicās no kristīgās ticības.
1279. gadā Rīgas arhibīskaps Johans I no Lūnes Rīgas franciskāņu klosterī veda sarunas ar zemgaļu ķēniņa Nameiša pārstāvjiem. 1280. gadā Zemgales ķēniņš Nameisis atbrīvoja Tērveti un uzbruka Rīgai, ko aizstāvēt palīdzēja kristīto latgaļu karaspēks no Cēsīm. 1280.—1281. gada ziemā Livonijas ordeņa mestrs Konrāds no Feihtvangenas no Mītavas pils devās karagājienā uz Dobeli, taču to ieņemt nespēja. 1281. gadā Livonijas ordeņa mestrs Konrāds no Feihtvangenas ar 14 000 karavīriem aplenca Tērvetes pili, zemgaļi piekrita maksāt nodevas un aplenkums tika pārtraukts.
1287. gada 26. martā notika Garozas kauja starp Livonijas ordeņa mestra Villekīna vadīto krustnešu karaspēku un zemgaļiem. Kaujā ordeņa karaspēks tika pilnīgi sagrauts, kaujā krita ordeņa mestrs un vairāki komturi, tomēr bojā gāja arī zemgaļu karavadonis, kura vārds palicis nezināms. 1288.—1289. gada ziemas karagājienā Livonijas ordeņa mestrs Kuno no Hacigenšteinas kopā ar Tērbatas un Sāmsalas vasaļiem un latgaļu sabiedrotajiem nodedzināja Dobeles pilsētu (hronikā: hachelwerke), bet pili neiekaroja un atkāpās uz Tērvetes Svētkalnu. 1289. gadā Rīgas arhibīskaps Johans II no Fehtes veda sarunas ar zemgaļu pārstāvjiem par viņu padošanās noteikumiem. 1289.—1290. gada ziemā ap 2500 Livonijas ordeņa brāļu un to kuršu sabiedroto no Kursas puses uzbruka Dobelei un nodedzināja pilsētu.
1286.—1290. gadā krustneši pilnīgi izpostīja Zemgales ziemeļu daļu un tās iedzīvotāji kopā ar karaspēku pārcēlās uz nepakļautajām zemgaļu un žemaišu zemēm tagadējās Lietuvas teritorijā. Spriežot pēc 13.—16. gadsimta arheoloģiskā materiāla un vietvārdiem, zemgaļi apmetās Raseiņu, Šauļu, Upītes, Kernaves, Ukmerģes un Kauņas apkārtnē.
Livonijas pilsoņu karš (1297—1330)
Pēc Livonijas pilsoņu kara sākšanās Zemgale uz laiku kļuva par starptautisko tiesību subjektu.
1298. gadā Rīgas arhibīskaps Johans III noslēdza militāru savienību ar Lietuvas dižkunigaiti Vīteni, kuram uzvaras gadījumā apsolīja atdot Livonijas ordenim pakļautās zemes Zemgalē.
Savukārt Rīgas domkapituls 1289. gada 12. jūnijā pēc uzvaras kaujā pie Turaidas noslēdza militāru savienību ar Dānijas karali Ēriku VIII, kurā bija paredzēts, ka Zemgale un „Naleres un Terakes apvidi” (Semgallen und die Gebiete von Nalere und Therake — 'Nalsenes un Tovrakstes zemes?') uz mūžīgiem laikiem piederēs Dānijas kronim. Dānijas karalis apsolīja līdz ziemas sākumam sūtīt savu karaspēku un aicināt savus Dāņu Igaunijas un Kurzemes vasaļus iesaistīties Rīgas arhibīskapijas aizsardzībā.
1300. gadā Rīgas arhibīskaps kopā ar domkapitula pārstāvjiem un diviem Zemgales sūtņiem ieradās Romā un iesniedza trīs plašus ziņojumus par Vācu ordeņa noziegumiem pret kristīgajiem Livonijā, Prūsijā un Zemgalē.
Sadalīšana pēc Melnas līguma (1422)
Pēc 1422. gadā noslēgtā Melnas līguma Livonijas ordeņa mestrs atteicās Zemgales dienvidu daļas, kas pārgāja Žemaitijas kunigaitijas pārvaldībā. 1426. gada jūnija sākumā tika nosprausta jauna Livonijas ordeņa valsts un Lietuvas dižkunigaitijas robeža, kas 1921. gadā kalpoja par pamatu mūsdienu Latvijas—Lietuvas robežas izveidei.
Dzjalošina
Dzjalošina - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz rietumiem no Pajenčno pie Vartas upes.
Daudzstūris
Daudzstūris ir plaknes daļa, ko ierobežo slēgta lauzta līnija, kas nekrusto sevi. Daudzstūri ir jebkurš trijstūris, jebkurš taisnstūris, utt.
Regulārs daudzstūris no jebkura cita atšķiras ar to, ka tam visas malas un visi leņķi ir vienādi. Ja vienādi ir tikai leņķi, tad tādu daudzstūri sauc par vienādleņķu daudzstūri.
Dažreiz daudzstūri definē kā plakanu noslēgtu lauztu līniju; šāda definīcija pieļauj daudzstūra malu krustošanos savā starpā (t.i., šādas figūras malām kopīgi var būt ne tikai virsotņu punkti). Tādā gadījumā daudzstūrus, kam malas nekrustojas savā starpā, sauc par vienkāršiem daudzstūriem. Ja runa ir par daudzstūriem, kam malas var savstarpēji krustoties, ieteicams to speciāli norādīt.
Līniju, kas savieno tādas daudzstūra virsotnes, kas neatrodas blakus (nav vienas un tās pašas daudzstūra malas galos), sauc par diagonāli. Ja visas daudzstūra diagonāles atrodas tā iekšpusē, tādu daudzstūri sauc par izliektu daudzstūri. Ja kaut viena diagonāle atrodas daudzstūra ārpusē (plaknes daļā, ko neierobežo lauztā līnija), tad tas ir ieliekts daudzstūris.
Apvilkti un ievilkti daudzstūri
Daudzstūri sauc par apvilktu ap riņķa līniju, ja visas tā malas pieskaras riņķa līnijai.
Daudzstūri sauc par ievilktu riņķa līnijā, ja visas tā virsotnes atrodas uz riņķa līnijas.
Foraminīferas
Foraminīferas (Foraminifera, Foramminiferida) ir vienšūņu organismu grupa, kas dažādās klasifikācijās variē no tipa līdz kārtai. Šīs grupas pārstāvji parasti ir jūrā dzīvojoši sakņkāji, kurus sedz daudzkameru (retāk vienkameras) čaula. Foraminīferas ir seni organismi un fosilā veidā ir zināmi no kembrija līdz mūsdienām. Ir aprakstītas vairāk par 30 000 izmirušo foraminīferu sugu un zināmas ap 10 000 recento foraminīferu sugu. Arī Latvijas juras un kvartāra nogulumos ir sastopamas fosilās foraminīferas. Lielākā foraminīferu daļa ir bentiskie organismi, bet ir arī planktona formas, kas dzīvo ūdens augšējos slāņos. Šie organismi ir sastopami pat Marianas dziļvagā (pasaules dziļākajā vietā), kur citiem dzīviem organismiem ir grūti eksistēt gaismas nepietiekamības un augstā spiediena dēļ.
Čaula
Foraminīferu organismus klāj vienkameras vai daudzkameru čaulas. Tām var būt visdažādākā forma. Ir zināmi šādi čaulu veidi:
Čaulas bieži vien kamerās sadalītas ir sarežģītā veidā, turklāt sieniņas var būt vēl papildus izcaurumotas ar kanālu labirintu. Kameras un kanāli ir pildīti ar protoplazmu. Jaunām daudzkameru foraminīferām sākumā čaula ir vienkameras. Pēc tam ik pa laikam no čaulas atveres izplūst daļa plazmas, ap kuru veidojas čaula. Tādējādi izveidojas otra kamera. Šis process atkārtojas vairākas reizes un šādi izveidojas čaula, kas sastāv no vairākiem simtiem kameru. Pirmo kameru sauc par dīgļkameru. Atsevišķas kameras savā starpā saista atveres, caur kurām savienojas kamerās esošā plazma. Pseidopodijas, ar kurām foraminīferas pārvietojas un satver barību bezporu foraminīferām iznāk tikai caur čaulas atveri, bet porainajām arī caur daudzajām porām, kas atrodas čaulas sienās.
Citoplazma
Citoplazma ir želejveidīga un faktiski ir bezkrāsaina, taču var iekrāsoties, atkarībā no uzņemtās barības un endosimbiontiem, no bālganas līdz dzeltenīgai, zaļganai, oranžīgai, sarkanīgai un līdz brūnganai. Krāsa variē un ir atkarīgi no tā, kādos ekoloģiskos apstākļos organisms dzīvo vai arī kādā savas dzīves ciklā tas atrodas. Izteiktas diferencēšanās ektoplazmā un endoplazmā tai nav. Dauzkameru čaulas citoplazma parasti aizpilda tikai daļēji, īpaši sākotnējās kameras paliek tukšas. Čaulas iekšpusē atrodas arī kodola aparāts. Atkarībā no vairošanās stadijas kodols var būt viens vai arī vairāki.
Pseidopodijas
No čaulas atveres ārā iznāk daudzas ļoti garas un tievas pseidopodijas, kas zarojas un anastomizējas savā starpā. Šādas foraminīferām raksturīgās māņkājiņas sauc par rizopodijām. Tās izveido apkārt čaulai smalku tīklu, kura diametrs parasti būtiski pārsniedz čaulas izmērus. Tām sugām, kuru čaulas ir porainas, rizopodijas nāk ārā arī caur porām.
Rizopodiju funkcijas ir divējādas. Tās ir gan kustību, gan arī barības satveršanas organoīdi. Pie rizopodijām pielīp dažādas sīkas barības daļiņas, bieži vien tās ir vienšūnu aļģes. To sagremošana var būt divējāda. Ja daļiņa ir sīka, tā pakāpeniski it kā slīd pa rizopodiju virsmu un caur atveri tiek ievilkta čaulā, kur notiek tās sagremošana. Ja barības daļiņa ir liela un nav dabūjama iekšā caur atveri, tad sagremošana notiek ārpus čaulas. Ap barības daļiņu tāda gadījumā savācas citoplazma un izveidojas tajā vietā reizēm diezgan būtiska rizopodiju paresnināšanās, kur arī notiek barības sagremošana. Pētījumi ar speciālu kameru parādīja, ka citoplazma, kas atrodas rizopodijās, atrodas pastāvīga kustībā. Pa rizopodijām centrtieces (uz čaulu) un centrbēdzes (no čaulas) virzienos diezgan ātri tek citoplazmas plūsmas. Pa tievā rizopodija divām pusēm citoplazma plūst pretējos virzienos.
Endosimbionti
Foraminīferu citoplazmā parasti lielā skaitā ir atrodami simbionti, vienšūnas organismi no dažādām organiskās pasaules grupām. Visbiežāk tās ir prokariotiskās baktērijas. Citos gadījumos simbionti ir vienšūnu aļģes. Pamatojoties uz vielapmaiņu, starp simbiontiem un saimniekšūnu izveidojas ciešas attiecības. Tā baktērijas foraminīferas ķermenī atrod vidi, kas ir derīga, lai dzīvotu un vairotos. Tajā pat laikā simbiontu šūnu daļu saimnieks izmanto sev par barības avotu. Vienšūnu aļģes fotosintēzes rezultātā izdala skābekli, kuru foraminīfera izmanto elpošanai.
Vairošanās
Foraminīferas vairojas mijoties dzimumpaaudzei ar bezdzimumpaaudzi. Viena no otras tās atšķiras pēc dīgļkameras lieluma. Mikrosfēriskajām foraminīferām dīgļkamera ir maza, bet makrosfēriskajām — liela. Mikrosfēriskās formas ķermenī kodoli enerģiski dalās, ap katru kodolu norobežojas protoplazmas slānītis. un tad jaunie kailie organismi nokļūst ārējā vidē. Tur tie pārklājas ar čaulu, kuras dīgļkamera ir lielāka, nekā mātes īpatnim, un tie pieaug par makrosfērisko formu. Tādā veidā foraminīferas vairojas bezdzimumiski, un mikrosfēriskās formas tātad ir bezdzimumpaaudze.
Dzimumprocess notiek tādējādi, ka makrosfēriskās formas ķermenis sadalās ļoti daudzās atsevišķās sīkās divvicainās dzimumšūnās (izogametās), kas atstāj mātes čaulu un ārējā vidē kopulē pa pāriem ar gametām, kuras veidojušās no cita īpatņa. Attiecīgi, makrosfēriskās formas ir dzimumpaaudze. Jaunais apaugļotais īpatnis izaug par daudzkameru mikrosfērisko formu, kas atkal vairojas bezdzimumiski.
Šādu periodisku bezdzimumpaaudžu un dzimumpaaudžu maiņu, kur abas paaudzes atšķiras kā pēc ķermeņa uzbūves, tā arī pēc vairošanās veida, sauc par paaudžu maiņu, un tā ir dažādā veidā sastopama daudziem bezmugurkaulniekiem.
Sistemātika
Foraminīferas mēdz dalīt vienā izmirušā un četrās recentās klasēs :
Foraminifera
(†) — izmirušu organismu grupa.
Ef-Ei
Radio Ef-Ei ir Latvijas radiostacija, kas raida FM diapazonā frekvencē 91,4 MHz Rēzeknē. SIA „Ef-Ei” tika dibināts 1992. gada 3. decembrī, un pašlaik ir vispopulārākā radiostacija pilsētā.
Edna Krabapela
Edna Krabapela (en) ir izdomāts tēls animētajā seriālā "Simpsoni". Strāda par skolotāju Springfīldas pamatskolā. Tēlu ierunājusi Mārsija Volesa. Volesa ieguva Emmy balvu par Ednas ieskaņošanu sērijā Bart the Lover.
Dzimusi Springfīldā, mācījusies vienā skolā ar Homēru, bet vēlāk aizbraukusi no pilsētas (sērija Springfield Up). Edna Springfīldā no vārdā nenosauktas pilsētas atgriezās 1989. gada vasarā, pēc šķiršanās no vīra alkoholiķa. Gandrīz uzreiz pēc ierašanās pilsētā viņa iepazinās ar Mo, un drīz viņi viens otrā iemīlas. Mo vēlējās aizvest Ednu no pilsētas, tomēr pirms prom braukšanas viņa iegāja skolā, un pēc īsas sarunas ar Bārtu nolēma palikt pilsētā tādu bērnu kā viņš dēļ, kuriem viņa ir vajadzīga. Tāds lēmums Mo izraisīja ļoti asu reakciju un viņi izšķīrās.
Edna bieži ir attēlota kā diezgan vieglas uzvedības sieviete (pārsvarā ballītēs, koncertos utml.).
Diezgan ilgi Edna tikās ar skolas direktoru Seimūru Skineru, tomēr šiem randiņiem pastāvīgi traucē Skinera māte ar savām muļķīgajām prasībām. Viņi periodiski šķīrās un atkal atsāka attiecības. Skiners bildināja Ednu, bet pirms pašām precībām Edna aizbēga. Vēlāk viņa sāka tikties ar komiksu pārdevēju, kurš arī viņai piedāvāja precēties, tomēr Edna izvēlējās vientulību. 23. sezonas pirmajā sērijā viņa uzsāk attiecības ar Nedu Flandersu. Šīs sezonas 21. sērijā tiek paziņots, ka Edna un Neds ir slepus apprecējušies.
Edna ir vienīgais varonis, ko regulāri ieskaņoja Mārsija Vollesa. Pēc aktrises nāves seriāla veidotāji paziņoja, ka tēls no pazudīs no seriāla. Pēdējo reizi Edna Krabapela parādījās 32. sezonas sērijā Diary Queen.
Blood Red Shoes
Blood Red Shoes ir 2005. gadā izveidota britu rokgrupa. Tā pašlaik ir divi dalībnieki Lora Mērija Kārtere (balss, ģitāra) un Stīvens Greiems Ansels' (balss, bungas).
Latvijas Radio 6
Latvijas Radio 6 — Latvijas Universitātes Radio NABA ir brīvā formāta radiostacija, kas pirmo reizi ēterā izskanēja. Tā tapa ar Latvijas Universitātes, Latvijas Universitātes Studentu padomes un Latvijas Radio atbalstu kā Latvijas Radio 5. kanāls un sākotnēji bija dzirdama galvaspilsētā un tās apkārtnē 96,2 FM frekvencē. No 2006. gada 1. janvāra tā raidīja jaunā 93,1 FM frekvencē. 2014. gada marta beigās Latvijas Radio 5. kanālā sāka skanēt jauna jauniešiem domāta radiostacija Pieci.lv, kurā vairākas stundas dienā ir dzirdamas arī Radio NABA veidotās programmas.
2015. gada februārī ar pilnu programmu atgriezās 95,8 FM frekvencē kā Latvijas Radio 6 kanāls.
Radio NABA programma aptver plašu mūzikas virzienu spektru. NABA ir radio cilvēkiem, kurus interesē kas vairāk par standarta komercproduktu gan mūzikā, gan informācijā". Ēterā var dzirdēt alternatīvo rokmūziku, pasaules tautu mūziku, klasisko rokmūziku, džezu, kā arī dažādus alternatīvos strāvojumus: industriālo, elektronisko, eksperimentālo, avangarda mūziku u.c. Tiek veidoti aptuveni 40 autorraidījumi par dažādiem mūzikas virzieniem, kā arī citām kultūras nozarēm — mākslu, kino, teātri, literatūru, filosofiju. Tāpat tiek veidoti raidījumi par izglītības aktualitātēm, vidi un tās aizsardzību, modernajām tehnoloģijām (#DigitālāsBrokastis ar Arti un Rihardu), cilvēktiesībām, norisēm politikā, utt.
Fiziskā sagatavotība
Fiziskā sagatavotība jeb vingrums ir organisma veselības stāvoklis. Tas iedalās divos apakšjēdzienos: vispārējā fiziskajā sagatavotībā (vispārējā veselības stāvoklī) un specifiskajā fiziskajā sagatavotībā (noteiktam darbam vai sporta veidam paredzētā sagatavotībā). To var iegūt fiziski trenējoties, lietojot pareizu uzturu un pietiekami atpūšoties.
Spāņu kurts
Spāņu kurts jeb spāņu vējasuns, ir spāņu izcelsmes suņu šķirne, kas pēc Starptautiskās kinoloģiskās federācijas klasifikācijas (SKF) pieder pie 10. grupas, 3. sekcijas ar numuru 285, bez darba spēju pārbaudes. Šie suņi joprojām tiek izmantoti savā dzimtenē zaķu medīšanai. Mednieka potenciāls ir galvenais selekcijas kritērijs to īpašniekiem (galgeros). Mednieku lokā labākie suņi un to pēcnācēji ir labi pazīstami, tāpēc oficiālie kluba ciltsraksti ne vienmēr tiek noformēti pat ļoti vērtīgiem dzīvniekiem. Turpretim cilvēkam no malas, kas vēlas iegādāties īstu galgo būtu jāgriežas klubā pēc padoma. Eiropā darbojas arī vairākas spāņu vējasuņu glābšanas organizācijas, kas piedāvā adoptēt šos suņus, kad traumas vai sliktu rezultātu gadījumā tie kļūst nevajadzīgi saviem saimniekiem. To starpā daudzi nav tīrasiņu kurti, nekādas garantijas par viņu izcelsmi netiek sniegtas. Bieži tie ir dzīvnieki, kas ir pieraduši pie dzīves pussavvaļā citu suņu kompānijā. Viņiem ir izteikti grūti pierast pie pilsētas un katra jauna cilvēka, kas ienāk viņu dzīvē.
Izskats
Tas ir vidēji liels elegants suns. Siluetam vispirms jāatspoguļo darba suņa līnijas, tam nav jābūt ne pārāk izsmalcinātam ne smagam. Ķermeņa garums ir nedaudz lielāks par ķermeņa augstumu skaustā. Suņiem tas ir 62 - 70 cm, kucēm 60 - 68 cm. Perfektas uzbūves suns var pārsniegt šo standartu par 2 cm. Apmatojums ir vai nu īss, smalks un gluds vai nu vidēja garuma pinkains un rupjš. Jebkura krāsa ir pieņemama, vienkrāsas vai plankumos uz baltā fona. Tipisks kažoks ir brūns ar melnu svītrojumu (angl. brindle), melns, ruds, kanēļkrāsas vai balts. Acu plakstiņu, deguna un lūpu pigmentācijai ir liela nozīme baltiem suņiem. Spāņu kurtam ir neliela, gara, sausa galva. Pāreja no pieres uz deguna muguras daļu ir neizteikta. Lūpas sausas, melnas. Degungals arī melns, neliels. Žokļi ar pilnīgu šķērveida sakodienu. Pilna zobu formula. Mandeļformas acis ir nelielas, izteiksmīgas, pēc standarta vēlamas pēc iespējas tumšākas. Ausis nelielas, trīsstūra formas, augstu novietotas, pieguļ pie galvas. Tās ir platākas pie pamatnes, bet galos smailas. Uzbudinājuma brīdī ausis saslienas uz skrimšļiem, vērstas uz sāniem. Taisnas ausis skaitās par brāķi. Kakls ir izliekts un garš, šķērsgriezumā ovāls. Kakla mugurpuses līnija nedaudz konkāva. Rumpis ir slaids, bet kompakts. Pleci sausi, ieslīpi. Pleca kaula garums ir izteikti lielāks par lāpstiņas garumu. Krūškurvis dziļš, bet nedaudz nesasniedz elkoņu līniju. Ribas ir plakanas ar diezgan lielām atstarpēm. Vēders strauji ierauts uzreizi aiz krūšu kaula. Skausts neizceļas. Mugura ir taisna un gara, krusti ieslīpi. Krustu kaulu augšējais punkts var būt augstāks par skausta līniju. Priekškājas ir platas un līdzenas, pakaļkājas labi muskuļotas, slaidas ar izteiktu apakšējās locītavas leņķi. Aste ir gara, lokana, tā sniedzas gandrīz līdz zemei. Suņa svars ir ap 25-30 kg, kucēm ap 20-25 kg.
Mikelandželo
Mikelandželo Buonarroti jeb vienkārši Mikelandželo (Michelangelo; dzimis, miris ) bija itāļu tēlnieks, gleznotājs, arhitekts un dzejnieks. Viņš vispilnīgāk atspoguļo dižrenesanses humānisma ideālus - monumentalitāti, vispārinātu formu, cilvēka skaistuma un neierobežoto spēju apliecinājumu. Viņš ir arī jaunā, baroka stila ievadītājs. Baroka tendences, jaunā domāšana un renesansei neparastie izteiksmes paņēmieni raksturo Mikelandželo darbus, kas radīti pēc 1520. gada.
Mikelandželo pasaules uzskats un pārliecība, ir vēlme, lai cilvēks izjūt sevi kā pašu augstāko būtni, kam citi nespēj līdzināties. Mākslinieka attiecības starp cilvēku un dievu ir mokoša traģēdija.
Laika posmā no 1501. līdz 1504. g. Mikelandželo rada statuju "Dāvids". Tas ir skaists jūdu jauneklis Dāvids, kurš divkaujā uzvarēja mītisko milzi Goliātu. Tēlnieks savu varoni attēlojis vispārējā garīgo un fizisko spēku saspringuma brīdī. Skulptūra ir gandrīz piecus metrus augsta, un tās kopija apskatāma Florences rātslaukumā, bet oriģināls atrodas Akadēmijas galerijā (Galleria dell' Accademia). Šodien Mikelandželo skulptūra ir kļuvusi par Florences simbolu. Viens no grandiozākajiem Mikelandželo darbiem tapa Siksta kapelā Vatikānā (1508—1512). Darbs Siksta kapelā Mikelandželo kļuva par smagu pārbaudījumu, kas ilga četrus gadus. Viņš apgleznoja griestus un sienu augšdaļu ar daudzām kompozīcijām, kurās attēloja Vecās Derības sižetus (pasaules radīšanas vēsturi, praviešus un sibillas - sievietes, kas pareģo nākotni, senajiem grieķiem un romiešiem). Fresku izmēri ir grandiozi - 13,41 x 39,01m. Visas 343 figūras, kurās attēloti Bībeles varoņi, ir sakārtotas loģiskā kompozīcijā, kas ir labi pārskatāma.
Siksta kapelā māksliniekam vajadzēja atgriezties 1536. gadā, lai pēc pāvesta Pāvila III aicinājuma gleznotu "Pastaro tiesu" uz kapelas altāra sienas. Šī freska attēlo visu cilvēces traģēdiju - pasaules bojāeju. Pēc vairāk kā divdesmit gadiem mākslinieka rokraksts un pasaules redzējums ir krasi mainījies. Darbs atklāj paša Mikelandželo dvēseles krīzi. Šeit jau pilnībā tiek demonstrēta cita mākslinieciskā sistēma, kas ir raksturīga nākamajam mākslas periodam. Centrā ir attēlots Kristus kā soģis, kura paceltā roka atdala grēciniekus no taisnajiem. Kompozīciju veido cilvēki, kas ierauti nepārvaramā stihiskā kustībā, kurai nav iespējams pretoties. Freska ir satraukuma, nemiera, šausmu un izmisuma pilna.
Mikelandželo smagie iekšējie pārdzīvojumi atspoguļojas arī viņa darbā pie Mediči kapelas Sv. Laurentija baznīcā, Florencē, (1520 - 1534). Arhitektoniski skulpturālajā ansamblī ir hercogu Džiliāno un Lorenco Mediči statujas un alegoriskas, nemiera, šaubu un traģisma pilnas figūras, kas izvietotas uz sarkofāgiem, ir laika simboli - "Rīts", "Diena", "Vakars" un "Nakts".
Tea Gereta
2010. gada 20. februārī viņa uzvarēja Maltas atlasē 2010. gada Eirovīzijai un pārstāvēja savu valsti konkursā ar dziesmu "My Dream". Savā pusfinālā viņa ieņēma 12. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam.
Rūpnieciskā inženierija
Rūpnieciskā inženierija  ir inženierijas disciplīna, kas nodarbojas ar integrētas cilvēku, zināšanu aprīkojuma, enerģijas, materiālu un procesu sistēmas dizainu, izstrādāšanu, uzlabošanu, pielāgošanu un izvērtēšanu. Rūpnieciskā inženierija izmanto zināšanas matemātikā, fizikā un sociālajās zinātnēs. Rūpnieciskie inženieri nodarbojas ar laika, naudas, materiālu, enerģijas un citu resursu izmantošanas optimizēšanu. Termins rūpnieciskā inženierija var būt maldinošs. Šis termins attiecas ne tikai uz pielietojumu ražošanā, bet arī iekļauj sevī pielietojumu servisu produktos un citās nozarēs.
Vērtības inženierija
Vērtības inženierija balstās un jebkura sarežģīta produkta plānošanu. Pamatā ir fakts, ka 80% patērētāju vajag tikai 20% ierīces funkciju. Koncentrējoties un produkta attīstību, ražotājs var izstrādāt kvalitatīvāku produktu par zemāku cenu lielākajai daļai tirgus. Ja pircējam vajag vairāk funkciju, tās jāpiedāvā kā papildu iespējas. Šī pieeja ir vērtīga sarežģītos elektromehāniskos produktos, piemēram, datora printeri, kur printera dizaina izstrāde veido izgatavošanas izmaksu lielāko daļu.