cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eiro ieviešana Latvijā
Pārejas sagatavošana
2013. gada 5. martā Latvijas valdība iesniedza Eiropas Centrālajai bankai (ECB) lūgumu novērtēt Latvijas Republikas ekonomisko un tiesisko konverģenci, lai kļūtu par Eiro zonas sastāvdaļu. 2013. gada 5. jūnijā ECB publicēja Konverģences ziņojumu, kurā konstatēts, ka atsauces periodā (2012. gada maijā — 2013. gada aprīlī) Latvijas 12 mēnešu vidējā inﬂācija bija 1,3%, valdības budžeta deficīts bija 1,2% no IKP, valdības bruto parāda attiecība pret IKP bija 40,7%, ilgtermiņa procentu likmes bija vidēji 3,8% un divu gadu atsauces periodā (2011. gada 17. maijā — 2013. gada 16. maijā) lata kurss atradās tuvu noteiktajam centrālajam apmaiņas kursam pret eiro. ECB secināja, ka kopumā Latvijas sniegums atbilst konverģences kritēriju atsauces vērtībām, tomēr ekonomiskās konverģences ilgtspēja ilgākā termiņā rada bažas un jāpanāk progress iestāžu kvalitātes un pārvaldības rādītāju uzlabošanā. ES Ekonomisko un finanšu jautājumu padome (ECOFIN), kurā darbojas ES valstu finanšu ministri, 2013. gada 9. jūlijā pieņēma galīgo lēmumu par Latvijas uzņemšanu eirozonā.
Jackass 3D
Sižets
Filmas pēdējā skečā Stīvu O laiž gaisā biotualetē.
Vibo Okelss
1992. gadā Okelss kļuva par daļēja laika profesoru aerokosmiskajā inženierijā Delftas tehnoloģiju universitātē (kopš 2003. gada — pilna laika profesors). Viņš pārraudzīja saules bateriju darbinātu sacīkšu mašīnu projektu Nuna. Okelss piedāvāja izstrādāt sabiedriska transportlīdzekļa Superbus projektu, kas ļautu attīstīt ātrumu līdz 250 km/h.
Vibo Okelsa vārdā nosaukts asteroīds 9496 Ockels.
Balvu pilsētas priekšsēdētāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Balvu pilsētas priekšsēdētāji jeb Balvu mēri kopš 1928. gada, kad Balviem tika piešķirtas pilsētas tiesības. Līdz 2009. gadam Balvu pilsētai bija atsevišķs pilsētas priekšsēdētājs, taču pēc 2009. gada pašvaldību reformas Balvu pilsētas priekšsēdētāja amatu pilda Balvu novada priekšsēdētājs.
(I Can't Get No) Satisfaction
(I Can't Get No) Satisfaction ir angļu rokgrupas The Rolling Stones 1965. gada dziesma. Dziesmu sarakstījuši Miks Džegers un Kīts Ričardss.
Dziesma pirmoreiz tika izdota singla veidā 1965. gada jūnijā ASV un tika iekļauta albuma Out of Our Heads ASV versijā, kas tika izdota tā paša gada jūlijā. Satisfaction guva panākumus, šī bija pirmā grupas dziesma, kas ASV singlu topā ierindojās pirmajā vietā. Apvienotajā Karalistē dziesma tika atskaņota vienīgi pirātiskajās radiostacijās, jo dziesmas vārdi tika uzskatīti par pārāk seksuāli ierosinošiem. Apvienotajā Karalistē kā singls dziesma tika izdota 1965. gada augustā.
Dziesma tiek uzskatīta par vienu no visu laiku izcilākajām rokdziesmām. 2004. gadā Rolling Stone žurnāls to savā 500 izcilāko dziesmu sarakstā ierindoja otrajā vietā pēc Boba Dilana Like a Rolling Stone.
Lielupīte
Lielupīte var būt:
Viļānu rajons
Administratīvi teritoriālais iedalījums
Viļānu rajonā dibināšanas brīdī ietilpa 1 pilsēta un 27 ciema padomes:
Teritoriālās izmaiņas
Uz likvidēšanas brīdi rajonā bija 2 pilsētas un 15 ciema padomes:
Milans Škoda
Milans Škoda (cz, dzimis Prāgā) ir čehu futbolists, Turcijas Superlīgas kluba Çaykur Rizespor un Čehijas futbola izlases spēlētājs. Spēlē uzbrucēja pozīcijā.
Škoda visu futbolista karjeru spēlējis dažādos Čehijas klubos. Pieaugušo izlasē debitējis 29 gadu vecumā 2015. gada jūnijā kvalifikācijas spēlē pret Islandi.
Sasniegumi
Slavia Prague
Individuālie sasniegumi
Nabe
Nabe var būt:
Peremeri
Ģeogrāfija
Līča garums ziemeļu—dienvidu virzienā ir ap 220 km, lielākais platums ir 160 km. Lielākais dziļums ir Lūleo dzelmē — 147m, bet vidējais — ap 43 m. Līča krastos daudz nelielu salu un šēru.
Līča ūdens sāļums ir ļoti zems — 0,2—0,4 %. Vairākas lielās pietekas (Kemijoki, Torne, Kalikselvena, Lūlelvena u.c.) nogādā līcī ap 100 km³ saldūdens gadā. Ap 25 m seklais Kvarkena slieksnis neļauj sāļumam izlīdzināties ar pārējo jūru. Līča iesāļajā ūdenī mīt vairākas saldūdens zivju sugas. Ziemā līcis pilnībā aizsalst; ziemeļu apgabalos ledus sega saglabājas 120 dienas. Līča ziemeļdaļā kopš 1991. gada izveidots Botnijas nacionālais parks.
Galvenās pilsētas līča krastos ir Oulu, Lūleo, Kemi, Šellefteo un Kokola.
Kačupe
Kačupe ir ciems Vīksnas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 230 km attālumā no Rīgas.
Mihails Umanskis
Mihails Umanskis (ru;, Stavropole - , Augsburga) bija Krievijas šahists. Trīspadsmitā pasaules čempionāta korespondencšahā (1989–98) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1985). FIDE starptautiskais meistars (IM, 1997).
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt vienpadsmit gadu vecumā. Sekmīgi piedalījies junioru sacensībās: 1967. gada PSRS junioru čempionātā dalījis 3.-4. vietu, bet 1968. gadā - 1.-3. vietu. Par šiem panākumiem 1968. gadā Umanskim piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums. 1989. gadā izcīnījis 4. vietu Krievijas šaha čempionātā.
No 1973. gada sekmīgi piedalījies korespondencšaha turnīros. 1974. gadā uzvarējis Krievijas korespondencšaha čempionātā, bet 1978. gadā kļuvis par PSRS korespondencšaha čempionu. 1998. gadā uzvarējis 13. Pasaules čempionātā korespondencšahā. 2004. gadā izcīnījis spožu uzvaru Pasaules korespondencšaha čempionu turnīrā, kas bija veltīts ICCF 50. gadu jubilejai, kur ar 7 punktiem 8 partijās bijis pārliecinoši pirmais.
Mūža pēdējos gadus pavadījis Vācijā, kur aktīvi piedalījies vietējos šaha turnīros. Miris sirds slimības rezultātā.
2011. gadā Krievijas korespondentu šaha asociācija organizēja, viņa godā, šaha turnīru Umanskis Memorial, kuru uzvarēja itāļu Eros Riccio.
1. autobusu maršruts (Liepāja)
1. autobusu maršruts bija Liepājas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Pulkveža Brieža ielas līdz Lauku ielai. Slēgts 2023. gada 1. februārī.
Pieturvietas
1. autobusu maršrutā bija 62 pieturas
Kvass
Kvass jeb senāk dzersis ir dzēriens, ko iegūst, raudzējot kvasa misas maisījumu ar mikroorganismu kultūru raugu un pēc raudzēšanas tam pievienojot vai nepievienojot cukuru un citas pārtikas izejvielas un pārtikas piedevas. Kvasa etilspirta saturs nepārsniedz 1,2 tilpumprocentus.
Dzēriens ir populārs ne vien Latvijā, bet arī pārējās Baltijas valstīs (lt, et vai kaljataar), Krievijā (квас), Ukrainā (квас, хлібний квас vai сирівець), Baltkrievijā (квас), Polijā (kwas chlebowy), Somijā (kalja vai vaasa), Siņdzjanā un Heilundzjanā (zh (géwǎsī) vai 克瓦斯 (kèwǎsī)).
Vēsture
Kvasa izcelsme ir neskaidra, un nav zināms, vai to izgudrojuši slāvi vai kāda cita Austrumeiropas tauta. Vēsturiski kvass bija izplatīts Eiropas ziemeļaustrumos, kur graudu raža, iespējams, nav bijusi pietiekama, lai par ikdienas dzērienu būtu kļuvis alus. Vārds „kvass” pirmoreiz minēts Nestora hronikā, aprakstot 989. gada svinības par godu Vladimira Svjatoslaviča kristībām, kurās lielkņazs esot pavēlējis visiem Kijivas iedzīvotājiem izdalīt kvasu, medu un ēdienu. Vēl 19. gadsimtā kvasa gatavošana bija daudzu mājsaimniecību ikdienas nodarbe.
19. gadsimta otrajā pusē pieaugošās karadarbības, industrializācijas, Transsibīrijas dzelzceļa un citu plaša mēroga celtniecības projektu dēļ radās vajadzība lielu cilvēku skaitu ilgstoši apgādāt ar pārtiku, un Krievijas Impērijā sāka parādīties pirmie komerciālie kvasa ražotāji, bet kvasa gatavošana mājās sāka samazināties. 1890. gados Kijivā tika veikti pirmie pētījumi kvasa ražošanā, bet 1960. gados Padomju Savienībā Maskavas ķīmiķi izstrādāja kvasa ražošanas teholoģiju.
Gatavošana
Kvasa ražošana sākas ar kvasa misas iegūšanu, kam seko raudzēšana, kas 25—28 °C lielā temperatūrā ilgst vidēji 48 stundas un kurā vienlaikus notiek gan spirta, gan pienskābā rūgšana. Pēc tam raudzējumu atdzesē līdz aptuveni 6 °C temperatūrai, nostādina un kupažē, pievienojot cukura sīrupu un grauzdētu cukuru, kā arī piesātinot šķīdumu ar ogļskābo gāzi. Pēc tam kvasā vēl aptuveni 12 stundas noris pēcrūgšana. Lai paildzinātu tā derīguma termiņu, kvasu mēdz arī pasterizēt.
Mājas apstākļos kvasa gatavošanai var izmantot rudzu un miežu iesalu, tomēr biežāk tam izmanto rudzu maizi vai sausiņus, kā arī dažādus maizes pārpalikumus un maizes garozas. Kā garšvielas pievieno cukuru un sīrupu, bet smaržai — piparmētras, krustnagliņas, rozīnes un atsevišķos gadījumos arī apiņus.
Kadiševa
Kadiševa ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V460.
Krilovs
Krilovs var būt:
Rūta Haringa
Rūta Haringa (en; dzimusi kā Rūta Ortona (en), Barnsteibla —  Čiko ) bija ASV starptautiskā meistare šahā (1977).
Biogrāfija
Pazīstama kā ASV šaha dzīves organizatore un vadītāja. Kopš 2009. gada darbojusies ASV šaha federācijas valdē un bijusi federācijas viceprezidente, bet no 2011. līdz 2016. gadam bijusi ASV šaha federācijas prezidente.
Matiass Tedenbijs
Matiass Tedenbijs (sv, dzimis ) ir profesionāls zviedru hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Tedenbijs pārstāv KHL komandu Podoļskas "Vitjaz".
Iepriekš Tedenbijs ir spēlējis Zviedrijas hokeja līgas komandā HV71, AHL komandā Olbani "Devils", NHL komandā Ņūdžersijas "Devils" un Šveices hokeja līgas komandā HC Davos.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā Tedenbijs ir spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā.
Matss Nēslunds
Matss Nēslunds (sv; dzimis ) ir bijušais zviedru hokejists, spēlējis kreisās malas uzbrucēja pozīcijā, bijis Zviedrijas izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Karjeras laikā spēlējis Zviedrijas Elitsērijas (Timrå IK, Brynäs IF, Malmö Redhawks), NHL (Monreālas "Canadiens", Bostonas "Bruins") un Šveices hokeja līgas (HC Lugano) klubos. 1979. gada NHL draftā viņu Monreālas "Canadiens" izraudzījās ar kopējo 37. kārtas numuru. Trīs reizes kļuva par Zviedrijas čempionu (1980, 1992, 1994). NHL kļuva par Stenlija kausa ieguvēju (1986), piedalījās trijās Visu zvaigžņu spēlēs (1984, 1986, 1988), bija sastāvā arī startam 1989. gada Visu zvaigžņu spēlei, bet nespēlēja traumas dēļ. 1986. gadā tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā izlasē.
Zviedrijas izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un bronzu 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Pasaules čempionātos izcīnījis visu kalumu medaļas: 1991. gadā zelts, 1981. gadā sudrabs un 1979. gadā bronza. Pateicoties uzvarai Stenlija kausa izcīņā, Pasaules čempionātā un Olimpiskajās spēlēs viņš ir viens no Triju zelta kluba biedriem.
Sējas
Sējas ir ciems Dobeles novada Penkules pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā 24 km no novada centra Dobeles un 91 km no Rīgas.
Pie Sējām atrodas divi dižkoki: ozols 3,9 metru apkārtmērā un vīksna 4,1 metra apkārtmērā.
Dienīcova
Dienīcova, agrāk Denicova, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā 8 km no pagasta centra Briežuciema, 38 km no novada centra Balviem un 260 km no Rīgas.
Jūlijs Celms
Jūlijs Augusts Celms ( — ) bija Latvijas ekonomists un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, kā arī Latvijas Satversmes sapulces, 1., 2., 3.. un 4. Saeimas deputāts. Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedrs. Filosofa Teodora Celma brālis.
Biogrāfija
Jūlijs Celms piedzima Valkas apriņķa Lugažu pagastā. Pabeidza Kuldīgas Skolotāju semināru, strādāja par pedagogu.
1905. gada revolūcijas laikā pameta valsti. Bija žurnālists laikrakstos "Pēterburgas Avīzes" un "Dienas Lapa", kā arī bija laikraksta "Laika Balss" faktiskais redaktors. Absolvēja Maskavas Komercinstitūtu. Pirmā pasaules kara laikā krita Austroungārijas karaspēka gūstā. Pēc atbrīvošanas iestājās Latvijas armijā, piedalījās Brīvības cīņās. Par cīņām pret Bermonta armiju Celmu apbalvoja ar Lāčplēša Kara ordeni.
Bijis Rīgas Diskonta bankas direktors, vēlāk — Latvijas Bankas padomes priekšsēdētājs.
1935. gada aprīlī viņu ievietoja Rīgas 1. slimnīcā ar apendicītu. Miris no komplikācijām, kas radušās pēc aklās zarnas operācijas.
Konstantīns Okulovs
Konstantīns Okulovs (ru, dzimis ) ir profesionāls krievu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Okulovs pārstāv KHL komandu Maskavas CSKA.
Ūdensbumba resnajam runcim
"Ūdensbumba resnajam runcim" ir 2004. gadā izdota Latvijas un Igaunijas kinokomēdija, kuras režisors ir Varis Brasla. Scenārijs balstīts uz vācu rakstnieces Irmgardes Keinas darbu “Meitene, ar kuru bērni nedrīkstēja draudzēties" (“Das Mädchen, mit dem die Kinder nicht verkehren durften”) Silvijas Brices tulkojumā. Filma ir par divām māsām, kuras tiek atstātas pie mātes māsas (Baiba Broka), kamēr abi vecāki ir aizbraukuši. Filmas darbība notiek Kuldīgā, Rīgā un Londonā. "Ūdensbumba resnajam runcim" pirmizrāde notika . Filma tika izrādīta 19 starptautiskos kinofestivālos un skatēs dažādās valstīs. 2005. gadā filma saņēma Lielo Kristapu kā gada labākā filma. Tāpat filma saņēmusi 2004. gada Čikāgas starptautiskā bērnu filmu festivāla diplomu, 2006. gadā galveno balvu Taizemes kinofestivālā.
Asīriešu kalendārs
Asīriešu kalendārs (syr sūrgāḏā ʾĀṯōrāyā) ir saules kalendārs, ko izmanto mūsdienu asīrieši.
Vēsture
Vēsturiski un arī dažos avotos mūsdienās asīrieši savu kalendāru datēja saskaņā ar seleikīdu aprēķinu (syr d-yawnāyē, burtiski "no grieķiem"), sākot ar Tešrīn Qḏīm pirmo dienu 312. gadā p.m.ē.
Mūsdienu asīriešu kalendārs tomēr izmanto citu aprēķinu: 1950. gados 4750. gadu pirms mūsu ēras noteica kā pirmo gadu, pamatojoties uz rakstu sēriju, ko publicēta asīriešu nacionālistu žurnālā Gilgamesh; pirmais 1952. gadā par to rakstīja Nimrods Simono, un tajā aplūkoja Akitu svētkus, pēc tam Žana Alhasa raksts 1955. gadā noteica 4750. gadu pirms mūsu ēras kā gadu skaitīšanas sākumpunktu. Alhass savu apgalvojumu balstīja uz franču arheologa pētījumiem, kura vārdu viņš nenosauca, norādot, ka ķīļraksta plāksnītē, kas datēta ar 4750. gadu pirms mūsu ēras, minēta lielo plūdu nomierināšanās un dzīvības sākuma gads.
Jaunais gads
Gads (Kha b-Nisan) sākas pavasarī. Jūlija kalendārā pavasara ekvinokcija pakāpeniski attālinājās no 21. marta. Gregora kalendāra reforma atjaunoja pavasara ekvinokcijas sākotnējo datumu, taču, tā kā svētki līdz šim bija saistīti ar datumu, nevis astronomisko notikumu, Kha b-Nisan joprojām ir fiksēts 21. martā pēc Jūlija kalendāra laika aprēķiniem, kas atbilst 1. aprīlim Gregora kalendārā. Seno asīriešu kalendārā pirmais mēnesis bija Nisan, kas aizgūts terminam Kha b-Nisan jeb "pirmais no Nisana".
Roberts Kroders
Roberts Kroders (1892—1956) bija latviešu teātra kritiķis un tulkotājs. Rakstījis presē par teātra jautājumiem, īpaši akcentējot formas problēmas, nepieciešamību teātrī veidot suverēnu, scēniskām prasībām atbilstošu mākslu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 25. (9.) aprīlī Aderkašu pagasta skrīvera Jāņa Krodera ģimenē. Publicista un žurnālista Artura Krodera dvīņubrālis. Kopā ar tēvu un brāli piedalījās 1905. gada revolūcijas cīņās, pēc tēva apcietināšanas izraidīts no Krievijas impērijas, tomēr drīz vien atgriezās un pabeidza Madlienas draudzes skolu. 1910. gadā devās uz Maskavu, kur pabeidza vidusskolu (1911). Kā brīvklausītājs studēja vēsturi un filozofiju Maskavas un Pēterburgas universitātēs, 1913. gadā atgriezās Rīgā. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma mobilizēts Krievijas impērijas armijā, bet jau 1914. gadā krita gūstā pēc kaujām Austrumprūsijā.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas R. Kroderu 1918. gadā atbrīvoja no gūsta un viņš atgriezās dzimtenē. Pēc Latvijas brīvības cīņu sākšanās R. Kroders sekoja Latvijas Pagaidu valdībai uz Liepāju, kur kopā ar brāli Arturu Kroderu nodibināja laikrakstu „Latvijas Sargs”, bija tā redakcijas loceklis (1919-1920). Pēc brīvības cīņu beigām strādāja laikrakstos „Latvijas Vēstnesis” (1922-1925), „Rīgas Ziņas” (1925), „Pirmdiena” (1925-1927), bija izdevuma „Ilustrēts Žurnāls” redkolēģijas loceklis (1927-1928). Viņa tulkotās lugas izrādīja Dailes teātris (1922-1926) un Nacionālais teātris (1926-1932). 1929. gadā nodibināja apgādu "Argonauti". No 1931. gada strādāja par Latvijas Izglītības ministrijas mākslas un kultūras lietu konsultantu un referentu. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā pēc Roberta Krodera scenārija Rīgas Esplanādē tika uzvests brīvdabas lieluzvedums "Atdzimšanas dziesma". No 1939. gada bija izdevniecības „Grāmatu zieds” redaktors (1939-1940).
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada jūnija deportācijas laikā izsūtīts uz Sibīriju, kur nometināts Krasnojarskas novada Jeņisejskas rajona Podtjosovas ciemā kā noliktavas strādnieks. 1945. gada 2. janvārī arestēts un 1945. gada 23. martā notiesāts pēc Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 58-10. panta (propaganda vai aģitācija ar mērķi vājināt padomju varu, pretpadomju literatūras glabāšana vai izplatīšana) uz desmit gadiem ieslodzīgumā Gulaga nometnē.
Pēc Staļina nāves 1954. gadā atbrīvots un atgriezās Latvijā, kur neilgi pēc tam miris 1956. gada 28. augustā Saulkalnē, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Darbi
Tulkojis latviski ap 88 darbu, ieskaitot K. Hamsuna, R. Rolāna, H. Senkeviča, A. Strindberga, G. de Mopasāna, A. Šniclera, G. D’Annuncio, O. Vailda prozu, Dž. B. Šova, J.L. Tīka, L. Pirandello, F. Bruknera, K. Goldoni lugas.
Oriģināldarbi:
Visi prezidenta vīri
"Visi prezidenta vīri" (en) ir 1976. gada ASV biogrāfiska politiskā trillera filma, kuras režisors ir Alans Džejs Pakula. Filmā galvenās lomas atveido Dastins Hofmans, Roberts Redfords, Džeks Vordens, Mārtins Bolsams, Hals Holbruks un Džeisons Robardss. Filma balstīta uz 1974. gada Karla Bernstīna un Boba Vudvarda grāmatu ar tādu pašu nosaukumu.
Filma stāsta par diviem The Washington Post žurnālistiem Bernstīnu (Hofmans) un Vudvardu (Redfords), kuri izmeklē Votergeitas skandālu.
Filmas "Visi prezidenta vīri" pirmizrāde notika. Filma nominēta astoņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā kategorijās "Labākā filma" un "Labākais režisors", no kurām saņēma četrās kategorijās "Labākais aktieris otrā plāna lomā" (Robardss), "Labākais adaptētais scenārijs", "Labākais mākslinieka darbs" un "Labākā skaņa". To nominēja arī BAFTA kino balvai un Zelta globusa balvai vairākās kategorijās. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 94% vērtējums. 2010. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Sižets
Laikraksta The Washington Post rīcībā nonāk materiāli, kas liecina par to, ka prezidenta Ričarda Niksona administrācijas pārstāvji organizēja slepenu noklausīšanos Demokrātu partijas mītnē Votergeitā. Žurnālisti Karls Bernstīns un Bobs Vudvards uzsāk meklēt lieciniekus un pierādījumus. Vudvords vairākkārt slepeni satiekas ar noslēpumainu informatoru "Dziļo rīkli", kurš viņam būtiski palīdz izmeklēšanā. Viņa identitāte filmēšanas brīdī nebija zināma.
Izmeklēšana rezultējas ar Niksona atkāpšanos no amata un Džeralda Forda inaugurāciju.
Riebiņu baznīca
Riebiņu Svētā Pētera un Svētā Pāvila Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Preiļu novada Riebiņu pagasta centrā Riebiņos.
Vēsture
Pirmā katoļu baznīca Riebiņos bija būvēta 1771. gadā, tā bija koka celtne ar vienu torni, apšūta ar koka dēļiem, ko uzcēla muižnieks Veisenhofs. Pēc jaunā dievnama uzcelšanas veco koka baznīcu nojauca, jo tā bija nolietojusies.
Pašreizējo dievnamu cēla prāvesta Dominika Andrekus darbības laikā, kuru par Riebiņu draudzes prāvestu iecēla 1894. gada 1. augustā. Redzēdams vecās baznīcas slikto stāvokli, ķērās pie jaunas mūra baznīcas celšanas Feimaņu upes krastā, izmantojot Nīdermuižas baznīcas celtniecības plānus. Darbu vadītājs bijis meistars, kurš celis arī Nīdermuižas dievnamu. No Barkavas mežiem tika atvesti ozolkoki, kas bija paredzēti altāru, logu un durvju izgatavošanai, no kuriem pēdējos divus jau izgatavoja un novietoja pie plebānijas. Muižnieks, kurš bija zaudējis kāršu spēlē, atriebes dzīts, norīkoja cilveku, kurš aizdedzināja plebāniju. Prāvests izglābās, bet ozolkoka materiāli un izgatavotie logi, durvis un materiālās vērtības, kas bija šajā namā, sadega. Dominikam Andrekusam, kurš cerēja nosvinēt savu 50 priesterības jubileju jaunajā dievnamā, šīs vēlēšanās nepiepildījās un savu jubileju viņš svinēja vecajā baznīcā, lai gan 1906. gadā dievnama mūra darbi bija jau pabeigti. 1907. gadā turpinājās baznīcas iekšdarbi, bet 1908. gada 15. februārī prāvests nomiris un atlikušos darbus turpinājis nākamais prāvests Antons Racevičs, kura darbības laikā, 1909. gadā notika baznīcas konsekrācija, to veltot Svētā Pētera un Svētā Pāvila godam.
Eksterjers
Baznīca ir celta no šķeltiem laukakmeņiem un sarkaniem ķieģeļiem stūros, dzegās un torņos. Tā ir ar diviem torņiem un cinka skārda jumtu, kas uzklāts 1935. gadā prāvesta V. Juško darbības laikā. Ieejas durvis no gala, sāniem un no sakristejas. Baznīcas tuvumā atrodas plebānija, ko uzbūvēja prāvests A. Olehno 1970. gadā. Baznīcu ieskauj dārzs, ko slēdz žogs cementa stabiņos.
Interjers
Dievnams ir trīs navu celtne ar flīžu grīdu un koka griestiem, kas ir veidoti velvē un apmesti. Virsējā daļa balstās uz 4 pīlāriem, kas ēku sadala trijās navās. Presbitērija abās pusēs atrodas sakristejas. Baznīcu no presbitērija atdala koka dievgalds. Kora telpās atrodas harmonijs un no 2011. gada novembra ērģeles, kuras atgādāja no Ikšķiles. Ērģeles pirms tam bijušas Esenes dievnamā Vācijā un bija domātas Ikšķiles Karmela māsu klosterim, taču karmelīta māsas tās novēlēja Riebiņu baznīcai. Zem kora telpām ir 1973. gadā ielikta koka siena ar stikla durvīm, lai telpas aizsargātu no vēja. Dievnama logiem ir dubultrāmji. Funkcionāli risinātās askētiskās iekštelpas apvienotas ar glezniecisku, koloristiski variētu fasāžu risinājumu, kur izmantoti arī neogotikas elementi. Aplūkojams 18. gadsimta cilnis "Svetais Vakarēdiens", kas ir valsts nozīmes mākslas piemineklis un saglabājies no vecā dievnama.
Dievnamā ir trīs altāri. Galvenajā jeb centrālajā, kas ir divu stāvu, atrodas liels krucifikss ar Svētā Franciska no Asīzes tēlu. Vienā sānu altārī ir Svētā Pētera un Svētā Pāvila glezna, bet otrajā — Dievmātes glezna.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Česlavs Mikšto. Draudze dibināta 18. gadsimtā, līdz ar pirmā dievnama būvi.
Draudzei ir trīs kapsētas — Riebiņu, Prūšu, Trūpīšu un Červinieku kapsēta.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Franciska no Asīzes diena, Svētā Staņislava mocekļa diena, Svētā apustuļa Pētera diena, Jaunais gads.
Antons Velkme
Antons Velkme ( — ) bija Latvijas politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts. Pārstāvējis Latgales Kristīgo zemnieku savienību. Bijis zemkopības un iekšlietu ministra biedrs.
Dzīvesgājums
Darbojies politikā, pārstāvot Latgales Kristīgo zemnieku savienību. Bijis Tautas padomes loceklis. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā. Parlamentā strādājis līdz 1925. gadam. No 1925. gada decembra līdz 1926. gada maijam bijis iekšlietu ministra biedrs ar balsošanas tiesībām valdībā. Tāpat ir bijis zemkopības ministra biedrs.
Darbojies žurnālistikā, no 1921. līdz 1926. gadam bija laikraksta "Latgolas Vōrds" redaktors. 1926. gada jūnijā ievēlēts Latvijas Bankas padomē. Bijis Latvijas Bankas Rēzeknes nodaļas pārvaldnieks.
Rita Graminjani
Rita Graminjani (it; dzimusi Spēcijā) ir Itālijas šahiste, deviņkārtēja Itālijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1973, 1975, 1976, 1980, 1983, 1987, 1989, 1991, 1992).
2023. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi
Šajā lapā ir apkopoti visu 2023. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Rita Graminjani
Biogrāfija
No 1970. gadu sākuma līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Itālijas šahistēm. Deviņas reizes uzvarējusi Itālijas sieviešu šaha čempionātos: 1973., 1975., 1976., 1980., 1983., 1987., 1989., 1991. un 1992. gadā. No Itālijas šahistiem tikai Stefano Tatai ir vairāk reizes uzvarējis Itālijas šaha čempionātos - 12.
Septiņas reizes pārstāvējusi Itāliju sieviešu šaha olimpiādēs (1976, 1980, 1984, 1988, 1990, 1994, 1996). 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Rozendālā, kurā ieņēmusi 14. vietu.
2000. gadā apbalvota ar Itālijas šaha meistaru asociācijas Džoakīno Greko balvu par mūža ieguldījumu šahā. 2016. gadā saņēmusi dzimtās Spēcijas pilsētas balvu par augstajiem sporta rezultātiem.
Balticom
AS Balticom ir telekomunikāciju operators Rīgā un Rīgas apkārtnē, kura darbības virzieni ir interneta, televīzijas un telefonijas pakalpojumu sniegšana fiziskām un juridiskām personām. Uzņēmums ir viens no trim lielākajiem telekomunikāciju operatoriem Latvijā.
Vēsture
Balticom tika dibināts 1999. gada 7. maijā, tomēr tā pirmsākumi meklējami 1997. gadā, lietojot internetu datortehnikas remontam un komercdarbībai. No šaura interesentu pulka interneta pieprasījums palielinājās, radot nepieciešamību attīstīt tīkla pārklājumu arī Pļavniekos, Salnas ielā.
2000. gadā uzņēmums Balticom paplašināja tīklu, ierīkojot 3 tīkla pārklājumus. Kā pirmie juridiskie Balticom klienti bija Rīgas Kinostudija.
2004. gadā uzņēmuma klientu skaits bija sasniedzis 5221 abonentu, turpmākajos gados palielinot klientu skaitu.
2009. gadā Balticom pirmo reizi saviem klientiem piedāvāja arī televīzijas pakalpojumus.
2009. gadā Balticom pakalpojumus izmantoja 20250 mājsaimniecību.
2015. gadā Balticom pirmo reizi sāka piedāvāt interaktīvās televīzijas pakalpojumus.
2018. gadā Balticom klientu skaits sasniedzis 54 tūkstošus.
2018. gada nogalē Balticom kļuva par pirmo televīzijas operatoru, kurš uzsāka raidīt kanālus Ultra HD kvalitātē.
2022. gada maijā Balticom paplašināja savus pakalpojumus un atvēra biroju Jūrmalā.
2023. gada janvārī konkurējošais uzņēmums Tet apsūdzēja Balticom par savas infrastruktūras bojāšanu Ventspilī, pārgriežot optiskā kabeļa pēdējo posmu, lai ierīkotu klientu pieslēgumus.
Internets
Balticom saviem klientiem piedāvā radio (līdz 100 Mbit/s) un optiskā interneta (līdz 1000 Mbit/s) pakalpojumus.
Balticom internets – līdz 50, 250, 600 un 1000 megabitiem sekundē, minimālais garantētais interneta ātrums līdz Latvijas interneta trafika apmaiņas punktam – 60% no maksimāli pieejamā.
Televīzija
Balticom piedāvā trīs dažādus televīzijas veidus – interaktīvo televīziju (tiek uztverta ar interneta pieslēguma kabeli, kas ir pieslēgts televizoram), digitālo televīziju (televīzija tiek raidīta caur kabeli) un analogo televīziju (tiek uztverta kā analogs signāls, kas paredzēta vecākas paaudzes televizoriem). Pašreiz televīzijas klāsta pamata pakā ir 150 kanāli (55 HD un UHD kvalitātē). No 12.11.2018. Balticom bija pirmā televīzija Latvijā, kura uzsāka kanālu raidīšanu ULTRA HD kvalitātē. Tāpat arī Balticom saviem klientiem piedāvā dažādas tematiskās pakas. Pēdējo 8 gadu laikā optiskā un televīzijas tīkla būvniecībā ieguldīti 5 639 545 €
Telefonija
Balticom nodrošina arī telefonijas pakalpojumus, piedāvājot divus tarifus – “Brīvais” un “Izdevīgs”.
Zīmols
2018. gadā uzņēmums nomainīja veco logo uz esošo, 2017. gadā veicot uzņēmuma restrukturizāciju, tādējādi definējot uzņēmuma zīmola grāmatu un tās elementu izmantošanu uzņēmuma vizuālajos materiālos, veicinot skaidrāku vizuālo izpratni par uzņēmumu un tā vietu pārstāvošajā jomā. 2018. gadā tika ieviesta nelielas korekcijas zīmola vizuālajā identitātē.
Ramūns Navardausks
Ramūns Navardausks (lt, dzimis ) ir bijušais Lietuvas riteņbraucējs. četras reizes (2007, 2011, 2016, 2019) uzvarējis Lietuvas čempionātā grupas braucienā.
Balticom
Nosaukums
Ēka, kurā atradās Balticom pirmais ofiss, piederēja uzņēmumam Balticor, un, pēc abpusējas vienošanās tika saskaņots izmantot nosaukumu, ieviešot nelielas korekcijas, tādējādi izveidojot Balticom.
Balticom ofisi
Pirmais Balticom ofiss 1999. gadā atradās Maskavas ielā. No 1999. līdz 2006. gadam bērnudārza telpās Ogres ielā 8. 2006. gadā Balticom ofiss pārvācās uz Dārzciema ielu.
Ramūns Navardausks
2012. gada Giro d'Italia Navardausks pirmajā posmā, kas bija individuālais brauciens ar atsevišķu startu, ieguva sesto vietu, no līdera Teilora Finija atpaliekot 22 sekundes. Ceturtajā posmā, kas bija komandu brauciens, viņš kopā ar savu komandu  uzvarēja posmā un Navardausks pārņēma sacensību līdera godu, kļūstot par pirmo Lietuvas pārstāvi, kurš valkājis sacensību līdera rozā krekliņu. Līdera godā viņš noturējās divus posmus, zaudējot to pirmajos kalnu kāpumos.
Balticom
Balticom ofisi
2008. gadā tika uzsāktas nopietnas pārrunas par tagadējās ofisa ēkas iegādi Straupes ielā 5, kurā Balticom ievācās 2008. gadā.
Finanšu rādītāji
2015. gadā uzņēmuma pamatkapitāls sastādīja 1,422,840 €.
2018. gadā uzņēmuma apgrozījums - 8 022 814 €, savukārt nodokļos pārskaitīja 3 403 208 €.
Ramūns Navardausks
Privātā dzīve
Navardausks dzimis Šilalē, šobrīd dzīvo Olivā, Valensijas apgabalā, Spānijā.
Balticom
Apbalvojumi
2011. gadā Balticom saņēma apbalvojumu “Labs serviss”.
2012. gadā Balticom saņēma apbalvojumu “Labs serviss”.
2013. gadā Balticom saņēma apbalvojumu “Labs serviss”.
Pēteris Krilovs
Pēteris Krilovs (dzimis Rīgā) ir latviešu kino un teātra režisors, skatuves mākslas pedagogs. Iestudējis teātra izrādes Daugavpils teātrī, Latvijas Nacionālajā teātrī, Jaunajā Rīgas teātrī, Latvijas Nacionālajā operā, Liepājas teātrī, Valmieras Drāmas teātrī.
Dzīvesgājums
Dzimis 1949. gadā Rīgā Osvalda Bileskalna ģimenē, dzīvoja Mazajā Nometņu ielā Pārdaugavā. Viņa tēvs bija Latvijas Centrālās padomes loceklis kopš 1943. gada, kuru 1951. gadā čekisti apcietināja un sodīja ar nāvi. Pēc tēva nāves māte viņa uzvārdu nomainīja uz savu meitas uzvārdu (Kalniņš), bet vēlāk uz patēva uzvārdu (Krilovs).
1966. gadā Pēteris Krilovs beidza mācības Rīgas 47. vidusskolā, līdz 1969. gadam strādāja par rekvizitoru un režisora asistentu Rīgas Kinostudijā. 1975. gadā absolvēja Vissavienības Kinematogrāfijas institūtu Maskavā. 1976. gadā sāka režisora karjeru, debitējot ar 1977. gada filmu "Un rasas lāses rītausmā". No 1988. gada mācīja aktiermeistarību un režiju Latvijas Mākslas akadēmijā, tēloja nelielās kinolomās.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Krilovs no 1991. līdz 1996. gadam bija Daugavpils teātra režisors, arī mākslinieciskais vadītājs no 1994. līdz 1996. gadam. 1998. gadā bija viens no Jaunā teātra institūta dibinātājiem, institūta valdes priekšsēdētāja vietnieks. 1993. gadā sāka strādāt Latvijas Kultūras akadēmijā.
Like a Rolling Stone
Like a Rolling Stone ir amerikāņu mūziķa Boba Dilana 1965. gada dziesma. Tā tika izdota singla formātā. Like a Rolling Stone ir iekļauta mūziķa sestajā studijas albumā Highway 61 Revisited.
2004. gadā Rolling Stone žurnāls to savā 500 izcilāko dziesmu sarakstā ierindoja pirmajā vietā.
Virķēnu muiža
<mapframe latitude="57.92033" longitude="25.255884" zoom="13" width="258" height="156" align="right" />
Virķēnu muiža un parks ir vietējas nozīmes kultūrvēsturisks piemineklis, kas atrodas Virķēnu ciemā Vilpulkas pagastā, netālu no Igaunijas robežas. Tā atrodas 5 km no Rūjienas, 45 km no novada centra Valmieras, 150 km no Rīgas, kā arī 75 km no Pērnavas un 200 km no Tallinas.
16. gadsimts
Pēc Livonijas ordeņa mestra Valtera fon Pletenberga lēmuma 1520. gadā vairāki zemes gabali tika izlēņoti Kudelenam (Kuddelen), kurš apvienoja šos zemes gabalus, lai ierīkotu muižu. Par nākamajiem muižas īpašniekiem kļuva Dēnhofu (von Dönhoff) dzimta. Gerhards fon Dēnhofs (Gerard von Dönhoff) bija Tērbatas vaivads 1598. gadā. Arī viņa dēliem bija nozīmīgi amati Livonijā un Polijā. Kaspars fon Dēnhofs (Caspar von Dönhoff) bija diplomāts un Polijas karaļa Sigismunda III Vāsas favorīts, bija Tērbatas un Sierdzas (Polijā) vaivads. Ernests Magnuss fon Dēnhofs (Ernst Magnus von Dönhoff) bija Pērnavas un Tērbatas kastelāns.
17. gadsimts
Zviedru Vidzemes laikā muiža nonāca fon Engelhartu ģimenes īpašumā. Sākotnējais īpašnieks bija Zviedrijas armijas jātnieku leitnants, Vidzemes dižciltīgais Mihaels fon Engelharts (Michael von Engelhardt), kurš muižu saņēma kā dāvinājumu no Zviedrijas karaļa Gustava II Ādolfa (Gustav II Adolf) pateicībā par uzticamu un ilggadēju kara dienestu. Vēlāk muižu mantoja viņa dēls Zviedrijas armijas majors Mihaels Johans fon Engelharts (Michael Johann von Engelhardt, 1678–1730). Muižu redukcijas laikā 1690. gadā Zviedrijas karalis Kārlis XI pieņēma lēmumu muižu atņemt, bet vēlāk tā tika atdota atpakaļ Engelhartu dzimtai.
18. gadsimts
Virķēnu muiža joprojām piederēja fon Engelhartu dzimtai.
19. gadsimts
1859.–1861. gadā Virķēnu muižā par mājskolotāju Kārļa Gustava Georga fon Engelharta dēliem strādāja jaunlatviešu kustības dalībnieks Jēkabs Zvaigznīte (1833–1867). Šajā laika posmā viņš bija arī līdzstrādnieks Jurim Alunānam, izdodot literāro izdevumu "Sēta, Daba, Pasaule" (1860), bet 1862. gadā viņš kļuva par "Pēterburgas Avīžu" redakcijas locekli.
1890. gadu sākumā Kārlis Antons fon Engelharts uzsāka jaunās kungu mājas būvniecību, 1895. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi ārzemēs, bet muižu izrentēja savam krustdēlam Gustavam Berkmanam (Gustav Berkmann, 1860–1931) par 300 rubļiem gadā. 1895.–1910. gadā Berkmans muižas otro stāvu izrentējis Treimanim no Sanktpēterburgas.
20. gadsimts
1920. gada zemes reformas laikā 704 ha lielo Virķēnu muižu pārņēma Latvijas valsts, ieskaitot to Valsts zemes fondā. 1921. gadā Virķēnu muižas centru piešķīra Rūjienas Zemkopības biedrībai Rūjienas lauksaimniecības skolas ierīkošanai. Tur no 1920. gadu beigām atradās Rūjienas Lauksaimniecības un mājturības skola.
1936. gadā, likvidējot Zemkopības biedrību, skola nonāca Lauksaimniecības kameras īpašumā. Vēlākajos laikos Virķēnu muižā bijušas dažādas profesionālās izglītības iestādes – Rūjienas Tehniskā skola Nr. 4 (1955–1963), Rūjienas pilsētas profesionāli tehniskā skola Nr. 10 (1963–1973), Rūjienas Tehniskā skola Nr. 5 (1973–1984), 68. profesionāli tehniskā vidusskola (1984–1988), Virķēnu lauksaimniecības skola (1988–1999) un Rūjienas arodģimnāzija (1999–2006).
Fon Engelhartu dzimtas epitāfija
Pēc Virķēnu muižas īpašnieka Mihaela Johana fon Engelharta nāves 1730. gadā, godinot viņa piemiņu, Rūjienas baznīcā piekārta koka ģerboņepitāfija. Tā smagi cieta ugunsgrēkā 1974. gada 10. aprīlī un fragmentāri pa daļām līdz 2014. gadam glabājās Valmieras muzejā. Cēsu Vēstures un mākslas muzeja speciālisti, gatavojot plašu starptautisku izstādi muzejā par vācbaltu kultūras mantojumu Latvijā „Vidzemes bruņniecība un Latvija”, izstrādāja programmu fon Engelhartu dzimtas epitāfijas restaurācijai (projekta autori Vija Rozentāle un Jānis Baltiņš). Pēc restaurācijas epitāfija kā vienīgais saglabājies šāda veida mākslas un vēstures piemineklis Vidzemes reģionā tika eksponēta izstādē „Vidzemes bruņniecība un Latvija” Cēsu Vēstures un mākslas muzejā no 2015. gada 20. maija līdz 2016. gada 31. oktobrim. Šobrīd epitāfija ir nodota Rūjienas Svētā Bērtuļa evaņģēliski luteriskajai draudzei un novietota atpakaļ tās vēsturiskajā vietā Rūjienas baznīcā.
Macijevskis
Macijevskis (pl, no personvārda Macijs (Maciej); sieviešu dzimtē Macijevska (Maciejewska)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ultraauksti atomi
Ultraauksti atomi ir atomi, kuru temperatūra ir tuvu absolūtai nullei. Parasti tie ir daži desmiti mikrokelvinu.
Vēsture
Ideja atomu dzesēšanai ar lāzeru tika publicēta 1975. gadā. Eksperimentāli Doplera efekta izmantošana atomu dzesēšanai tika pirmo reizi pielietota 1985. gadā. Tā kā atomiem tomēr ir ātrums arī pēc dzesēšanas un tie gravitācijas dēļ krīt, tad 1987. gadā tika izstrādāta metode, lai tos noturētu vietā — magnētoptiskais slazds. 1988. gadā tika publicēti rezultāti, ka temperatūra ir atkarīga no gaismas polarizācijas un apkārtējā magnētiskā lauka un ka ir iespējams sasniegt temperatūras zem paredzētā Doplera limita. Šis novērojums ļāva atklāt Sīsifa dzesēšanu. Par atomu dzesēšanu ar gaismu tika piešķirta 1997. gada Nobela prēmija.
Iegūšanas metodes
Ultraaukstu atomu iegūšana parasti notiek vairākos soļos, izmantojot dažādas metodes.
Zēmaņa palēninātājs
Zēmaņa palēninātājs parasti tiek izmantots kā solis, lai atomi tiktu atdzesēti pietiekami, lai tos satvertu magnētoptiskajā slazdā. Tā kā atomu spektrālās līnijas ir šauras, tad, veicot Doplera dzesēšanu, vairs nevarēs ierosināt ar to pašu lāzera frekvenci, jo samazinoties ātrumam mainās Doplera nobīde. Viens no risinājumiem ir izmantot Zēmaņa efektu un atomu kūli laist caur nehomogēnu magnētisko lauku, lai nobīdītu līmeņu enerģijas.
Doplera dzesēšana
Doplera dzesēšanai tiek izmantoti lāzeri, kuru frekvence ir uzstādīta nedaudz zem atoma rezonanses frekvences. Ja atoms kustās lāzera virzienā, tad Doplera efekta dēļ tas novēro gaismu, kas sakrīt ar rezonenses frekvenci un tiek ierosināts. Tad tas, atgriežoties pamatstāvoklī, izstaro fotonu nejaušā virzienā, bet, to atkārtojot daudzas reizes, vidēji emisijas procesa radītā impulsa izmaiņa ir 0. Doplera dzesēšanai ir limits
kur \gamma ir izmantotās pārejas Lorenca platums, k_{B} ir Bolcmaņa konstante un \hbar ir svītrotā Planka konstante. Šis limits ir vairākas kārtas lielāks nekā fotonu atsitiena limits.
Magnētoptiskais slazds
Magnētoptiskais slazds papildus Doplera dzesēšanai izmanto telpā mainīgu magnētiskā kvadropola lauku, kas izraisa Zēmaņa nobīdi magnētiskajos apakšlīmeņos, kas palielinās attālinoties no centra. Līdz ar to attālinoties no centra, atoma rezonanses frekvence tuvojas lāzera frekvencei, kas palielina varbūtību atomam saņemt impulsu centra virzienā. Temperatūras, kas parasti tiek sasniegtas magnētoptiskajā slazdā ir daži simti mikrokelvinu. Zemākas temperatūras tiek iegūtas ar metodēm, ko neierobežo Doplera dzesēšanas limits.
Sīsifa dzesēšana
Sīsifa dzesēšana jeb polarizācijas gradienta dzesēšana izmanto divus lāzera starus ar ortogonālām polarizācijām, kas vērsti viens otram pretī. Staru interference rada stāvvilni ar mainīgu polarizāciju, kas izmaina apakšlīmeņu enerģijas. Ja atoms sāk no punkta ar zemāko potenciālo enerģiju, tad kustoties uz vietu ar lielāku potenciālo enerģiju, tā kinētiskā enerģija samazināsies. Tad atoms tiek ierosināts un pārejot atpakaļ un pamatlīmeni tas nonāk apakšlīmenī, kam ir zemāka potenciālā enerģija. Tā kā pāreja aizņem noteiktu laiku, tad atoms tiekot ierosināts vairs neatradīsies potenciālās enerģijas minimumā. Šī metode ļauj atdzesēt atomus zem Doplera dzesēšanas limita. Robeža zemākajai temperatūrai, ko var sasniegt, izmantojot šo metodi, ir fotona atsitiena limits.
kur k ir gaismas viļņa vektors un m ir atoma masa. Šī robeža izriet no impulsa saglabāšanās likuma.
Iztvaicēšanas dzesēšana
Iztvaicēšanas dzesēšana ļauj iegūt zemākas temperatūras nekā ar optiskajām metodēm iespējams. Tā strādā samazinot slazda potenciāla dziļumu un ļaujot karstākajiem atomiem to pamest.
Pielietojumi
Pie ļoti zemām temperatūrām kļūst nozīmīgas kvantu īpašības, tāpēc ultraauksti atomi ļauj pētīt dažādas parādības. Tos izmantojot tika atklāts Bozes—Einšteina kondensāts, par ko tika piešķirta Nobela prēmija 2001. gadā.
Tie arī tiek pētīti pielietojumiem kvantu datoros un kvantu simulācijās.
Skolas iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Skolas iela ir savienota ar šādām ielām:
Satiksme
Pa Skolas ielu kursē 2. mikroautobuss, kā arī 3., 4. un 6. autobuss.Pirms tam pa ielu kursēja 8. autobuss.
Rubikona
Rubikona ir neliela upe (80 km) Itālijas pussalas ziemeļdaļā, kas iztek no Apenīniem, ietek — Adrijas jūrā. Novietojusies uz dienvidiem no Ravennas, Emīlija-Romanjas provincē.
Rubikona līdz pat 42. gadam p.m.ē. bija robežšķirtne, kas atdalīja romiešu provinces no Piealpu Gallijas. Vēsturiski pazīstama ar Jūlija Cēzara izšķiršanos 49. gadā p.m.ē., kad viņš pretēji Senāta aizliegumam ar saviem leģioniem pārgāja minēto upi, iebrūkot romiešu provincēs, kas izraisīja pilsoņu karu Senajā Romā. No minētā radās izteiciens "pāriet Rubikonu" — izdarīt kaut ko negrozāmu, spert izšķirošu soli.
Tomāšs Hika
Tomāšs Hika (cz, dzimis ) ir profesionāls čehu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Hika pārstāv KHL komandu Čeļabinskas "Traktor".
Iepriekš Hika ir spēlējis SHL komandā Färjestad BK, Čehijas Ekstralīgas komandā BK Mladá Boleslav, AHL komandā Čikāgas "Wolves" un NHL komandā Vegasas "Golden Knights".
Čehijas hokeja izlases sastāvā Hika ir spēlējis 2017. un 2018. gada Pasaules čempionātā.
Viktors Diks
Biogrāfija
Piedzimis Melnikas pilsētā (tagad Centrālčehijas apgabals). Mācījies ģimnāzijā Prāgā, pēc Prāgas Kārļa universitātes juridiskajā fakultātē. Studiju gados aizrāvies ar šahu un 1904. gadā piedalījies Čehijas šaha čempionātā. Interesi par šahu saglabājis arī nākamos divdesmit gadus. No 1907. gada līdz savai nāvei bijis žurnālu Lumír, vēlāk Samostatnost redaktors. No 1918. gada laikraksta Národní listy redaktors. Savos literārajos darbos aizstāvējis konservatīvas un nacionālas vērtības, bijis pret vācu ietekmi čehu kultūrā. Pirmā pasaules kara laikā par saviem presē publicētajiem politiskajiem uzskatiem ticis arestēts un atradies apcietinājumā Vīnē.
Kopš 1911. gada bijis Valsts progresīvās partijas (cs) biedrs. 1918. gadā bijis Nacionāldemokrātiskās partijas dibinātājs un Čehoslovākijas parlamenta loceklis, no 1925. gada bijis senators. Bijis pazīstamo čehu politiķu Tomāša Garika Masarika un Edvarda Beneša kritiķis un politiskais oponents. Bijis arī viens no čehu rakstnieka Jaroslava Hašeka romāna Krietnais kareivis Šveiks nesaudzīgākajiem kritiķiem.
1928. gadā apprecējies ar rakstnieci un žurnālisti Zdenku Haskovu (cs). Miris peldes laikā netālu no Lopudas salas no miokarda infarkta.
Current Time
„Current Time“ ir ASV, Vašingtonā televīzijas kanāls, kas radīts ASV, Latvijā un citas Baltijas valstis, Ukrainā, Moldovā, Polonijā un citas zemes krievu, angļu valoda. Kanāls sāka raidīt 2017. gada februarī Radio Brīvā Eiropa ir Amerikas Balss iniciatīva.
Kaireiši
Kaireiši ir ciems Silajāņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 225 km attālumā no Rīgas.
Apustulis Jānis
Svētais Jānis (arc, Yohanan Shliha; he, Yohanan Ben Zavdai, la; dzimis ap 6. gadu, miris ap 100. gadu) bija viens no divpadsmit Jēzus Kristus apustuļiem. Cebedeja un Salomes dēls, apustuļa Jēkaba brālis. Marka evaņģēlijā 3:17 gan Jānis, gan viņa brālis Jēkabs ir nosaukti par Boanerges, kas nozīmē ‘pērkona dēli’. Tā kā evaņģēlijos Jānis vienmēr tika nosaukts pēc Jēkaba, uzskatāms, ka Jēkabs bija vecāks par Jāni.
Tiek uzskatīts, ka nodzīvojis visilgāk no visiem apustuļiem, vienīgais, kas nemira mocekļa nāvē. Tāpat tiek uzskatīts, ka viņš ir sarakstījis Jāņa evaņģēliju, Jāņa atklāsmes grāmatu un vairākas vēstules Jaunajā Derībā. Bija nozīmīga loma agrīnajā baznīcā Jeruzalemē.
Valgas Sv. Jāņa luterāņu baznīca
Valgas Svētā Jāņa Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Igaunijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Valgā, kas celta no 1787. līdz 1816. gadam. Ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, tajā regulāri notiek ērģeļkoncerti.
Vēsture
Celta kā Vidzemes guberņas Valkas apriņķa galvenā baznīca pēc Rīgas pilsētas arhitekta Kristofa Hāberlanda projekta. Baznīcas pamatakmeni ielika 1787. gada 31. maijā blakus vēlākajam tirgus laukumam. Divu gadu laikā baznīcas ēkai uzlika jumtu, bet naudas trūkuma dēļ baznīcas zvanu torna būvi pabeidza tikai 1816. gadā. Jauno baznīcu iesvētīja 1816. gada 3. septembrī. 1867. gadā iesvētīja baznīcas ērģeles, kuras izgatavoja vācu ērģeļbūvētājs Frīdrihs Ladegasts. Dievkalpojumi notika vācu, latviešu un no 1880. gada arī igauņu valodā. 1908. gada 25. oktobrī izveidoja atsevišķu igauņu Sv. Pētera draudzi.
Arhitektūra
Baznīcai ir ovāls pamatplāns, tās interjerā nav stabu, griesti balstās tikai uz sienām. Baznīcas ēka celta baroka stilā, bet durvju, apakšējo logu un kanceles dizains ir raksturīgs klasicismam. Baznīcā ir 800 sēdvietu, zāles augstums 9 m, torņa augstums 40 m.
Lidiskā skaņkārta
Mūsdienu lidiskā skaņkārta ir septiņu toņu gamma, kas sastāv secīgi no trīs toņiem, pustoņa, vēl diviem toņiem un noslēdzoša pustoņa.
Mūsdienu mūzikā mažora popularitātes dēļ lidiskā skaņkārta tiek nereti raksturota kā gamma, kas sākas no mažora ceturtās pakāpes, vai arī kā mažora gamma ar paaugstinātu ceturto pakāpi.
Džezs
Amerikāņu džeza mūziķis Džordžs Rasels attīstīja lidiskās skaņkārtas izmantošanu džeza mūzikā. Viņa grāmata Lydian Chromatic Concept of Tonal Organization, kļuva ļoti ietekmīga džeza pasaulē, iedvesmojot tādus mūziķus kā Mailss Deiviss, Džons Koltreins un Ornets Kolmens.
Ludvigs IV Bavārietis
Ludvigs IV Bavārietis (de; dzimis 1282. gada aprīlī, miris ) bija Romiešu karalis no 1314. gada, Itālijas karalis no 1327. gada un Svētās Romas imperators no 1328. gada. Ludvigs bija Bavārijas hercoga Ludviga II Stingrā un Romiešu karaļa Rūdolfa I Hābsburga meitas Matildes dēls. Bērnībā uzauga kopā ar savu brālēnu Frīdrihu III Skaisto, ar kuru bija tuvi draugi.
Pēc imperatora Heinriha VII nāves Francijas karalis Filips IV izvirzīja sava dēla Filipa V kandidatūru. Heinriha VII dēlu elektori neuzskatīja par karaļa kandidātu, lai neradītu mantojamu dinastiju. Sašķeltie elektori 1314. gadā ievēlēja divus Romiešu karaļus. Pfalcas Rūdolfs Vitelsbahs kopā ar Saksijas-Vitenbergas hercogu Rūdolfu un Ķelnes arhibīskapu Heinrihu nobalsoja par Hābsburgu dinastijas pārstāvi Frīdrihu III Skaisto. Nākamajā dienā Maincas un Trīres arhibīskapi kopā ar Bohēmijas karali, Brandenburgas markgrāfu un Saksijas-Lauenburgas hercogu par karali ievēlēja Ludvigu IV. Ķelnes arhibīskaps, kam bija tādas pilnvaras, kronēja Frīdrihu III ar īsto kroni Bonnā. Tikmēr Maincas arhibīskaps, kam tādu pilnvaru nebija, ar citu kroni Ludvigu IV kronēja tradicionālajā Āhenē. Abu seno draugu starpā sākās ilgstošas sadursmes, kas īstā karā izvērtās tikai 1322. gada 28. septembra kaujā pie Mīldorfas, kurā uzvarēja Ludvigs IV, bet Frīdrihu III sagūstīja. Trīs gadus pavadījis ieslodzījumā Trauznicas pilī Bavārijā, Frīdrihs tika atbrīvots pret solījumu atteikties no pretenzijām uz troni un pierunāt savu brāli Leopoldu pārtraukt cīņu pret Ludvigu. Tā kā Frīdriham neizdevās pierunāt Leopoldu pārtraukt cīņu, viņš atgriezās pie Ludviga, lai atgrieztos ieslodzījumā. Šis žests samierināja abus pretiniekus. Tika panākta vienošanās, ar kuru Frīdriham uzticēja Vācijas kontroli, kamēr Ludvigs ar karaspēku devās uz Itāliju. Ludvigam savu stāvokli izdevās vēl vairāk nostiprināt 1323. gadā, kad pēc Askānijas dinastijas izmiršanas, par Brandenburgas markgrāfu viņš iecēla savu dēlu. Brandenburgā Vitelsbahi valdīja līdz 1373. gadam.