cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
V Vispārējie latviešu Dziesmu svētki
V Vispārējie latviešu Dziesmu svētki notika 1910. gada 19.—21. jūnijā hallē starp tagadējo Hanzas un Sporta ielu Rīgā. Tos rīkoja Rīgas Latviešu biedrība, rīcības komitejas priekšgalā atradās Frīdrihs Grosvalds. Par virsdiriģentiem bija uzaicināti Pēteris Pauls Jozuus, Andrejs Jurjāns, Pāvuls Jurjāns un Jāzeps Vītols, bet par goda diriģentiem Jānis Bētiņš un Indriķis Zīle.
Sākotnēji svētkus bija paredzēts rīkot 1904. gadā, bet šo nodomu izjauca krievu-japāņu karš. Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas latviešu tautiskuma kustība atradās pamiruma stāvoklī. Kreisi noskaņotā "Jaunā Dienas Lapa" svētku uzsāka polemiku pret "nelaimīgo dziesmu svētku" rīkošanu. Dziedātāju bija tikai 2300, kuri dalījās 82 koros.
Svētku ēka
Svētku ēka bija celta pēc arhitekta Ernesta Poles projekta brīvajā laukā netālu no Rīgas preču stacijas starp Bruņinieku un Stabu ielu pagarinājumiem (aiz tagadējās Rīgas 49. vidusskolas). Poles projektētā celtne visumā bija līdzīga agrāko dziesmu svētku celtnēm ar parastajiem stabiem un segtu jumtu ar aprēķinu, lai sēdvietās varētu novietot vairāk kā 10 000 klausītāju.
Programma
1909. gada vidū apgāds "Latvija" iespieda jauno dziesmu svētku programmu, kas nāca klajā 10 000 metienā. Reizē tika izsūtīta Jāzepa Vītola "Pamācība", un pirms svētkiem notika arī atsevišķi mēģinājumi galvenos koru centros. Programmas instrumentālajai daļai rīkotāji savukārt salīga profesionālo Edinburgas (Dzintaru) simfonisko orķestri, diriģents bija Francis Blons un ko svētkos papildināja vēl ar ērģelēm un 20 jauniem stīdziniekiem.
Garīgajā koncertā no 16 dziesmām tikai 5 bija latviešu kompozīcijas, toties laicīgajā koncertā skanēja vienīgi latviešu dziesmas. Instrumentāli-vokālā koncerta programmā no 7 kora dziesmām 4 bija latviešu autoru sacerētas, kurpretim visas 5 kompozīcijas simfoniskajam orķestrim bija latviešu komponistu oriģināldarbi (A. Jurjāna „Latvju brīvlaišana", „Svētku maršs" un „Tūdalīņ, tagadīņ", A. Kalniņa — „Pie Staburaga" un J. Vītola — „Līgo"). „Dziesmu karā" godalgoja 9 korus.
Dziedātāju tērpi
Tautas tērpu komisijā rīkotāji aicināja darboties populāro mākslinieku Jūliju Madernieku, kas tautas tērpā meklēja jaunus ceļus, mēģinādams to modernizēt ar jūgendstila elementiem. Šādi modernizējumi vai patapinājumi senajam etnogrāfiskajam latviešu tērpam bij pilnīgi sveši, un jau toreiz pret tiem vērsās Rihards Zariņš, vēlāko "Latvju rakstu" autors, taču arī viņa padomus tad laikam daudz neviens neievēroja. Tā daļa dziedātāju, samulsumā nezinādama, ko darīt, nedarīja nekā un lielākā daļa koru 1910. gadā bija ģērbušies vai nu toreizējās pilsētu modes vai "reformētajos" tērpos, un gandrīz vienīgās, kas turpināja senās tradīcijas, atkal palika lejaskurzemnieces.
Norise
Piektajiem vispārējiem latviešu dziesmu svētkiem tika paredzēta nedēļas nogale pirms Jāņiem — laiks no 18. jūnija, kas iekrita piektdienā, līdz pirmdienai, 21. jūnijam, kad bija paredzēts pēdējais koncerts. V dziesmu svētkos bija paredzēti trīs koru koncerti.
Svētku gājiens
Kad kori jau bij sapulcējušies pie Rīgas Latviešu biedrības nama, gājiens vispirms devās uz Rīgas pili nokārtot tradicionālo Vidzemes gubernatora apsveikšanu. Svētku ēkā dziedātājus sagaidīja Alfrēda Kalniņa spēlēta ērģeļu mūzika, kam sekoja Nikolaja Alunāna "Apsveikšanas dziesma", ko Jozuus vadībā lauku koriem par godu atskaņoja Rīgas kori. Svētkus atklāja rīcības komitejas priekšsēdis Frīdrihs Grosvalds. No Vidzemes koriem dziedātājus apsveica toreizējais Cēsu pilsētas galva V. Bērsons, no Kurzemes — mācītājs J. Osis, bet no „līdz šim aizmirstajiem latgaliešiem" inženieris un kultūras darbinieks Francis Kemps.
Tofu
Tofu (ja (tōfu) — ‘sojas biezpiens’) jeb sojas siers ir biezpienam līdzīgs sarecinātu sojas olbaltumvielu produkts. To gatavo no sojas piena, ko iegūst no sasmalcinātām un izmērcētām sojas pupiņām. Sojas pienu sarecina ar magnija sulfātu, magnija hlorīdu, citiem mikroelementiem, augļu etiķi vai skābi.
V Vispārējie latviešu Dziesmu svētki
Dziesmu karš
Atklāšanas aktam sekoja dziesmu karš, kurā piedalījās 13 jauktie un 2 vīru kori. Jauktiem koriem bija jādzied Kalniņa "Imanta" un Čaikovska "Leģenda", bet vīriem — Bēthovena "Dieva gods" un Vītola "Mana tēvija'. Žūrijas komisija piešķīra 4 pirmās, 2 otrās un trešās godalgas un 1 atzinības rakstu, ko saņēma:
Tofu
Šis ēdiens raksturīgs Austrumāzijas un Dienvidaustrumāzijas virtuvēm, it īpaši, Japānā un Ķīnā. Tofu satur salīdzinoši maz kaloriju (100 g produkta satur 70 kcal) un diezgan daudz olbaltumvielu (8 g uz 100 g). Daudzi veģetārieši un vegāni tofu izmanto savā ikdienas uzturā. Tofu ir neitrāla garša, tas ir, tikai tam raksturīgas garšas tikpat kā nav, tādēļ tofu izmanto daudzu citu ēdienu pagatavošanā.
V Vispārējie latviešu Dziesmu svētki
Garīgo dziesmu koncerts
Pirmais (garīgais) koncerts notika sestdien, 19. jūnijā:
Laicīgo dziesmu koncerts
Laicīgais koncerts notika svētdien, 20. jūnijā, uz to pieprasītas ap 30 000 biļešu, lai gan svētku ēkā varēja izvietot labi ja pusi. Pirms šī koncerta nolasīja Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja II apsveikuma telegrammu, pēc kam sekoja Krievijas himna un A. Jurjāna "Nevis slinkojot un pūstot", kas tolaik tika dziedāta reizēs, kad latviešu tautas himnu "Dievs, svētī Latviju" dziedāt neatļāva. Nacionālo himnu ievietoja programmas beigās, jo ar to žandarmiem bija atņemta iespēja aizkavēt spontāno publikas piecelšanos, ko izraisīja jau pirmie "Dievs, svētī Latviju" akordi.
I daļa jaukto koru izpildījumā: Krievijas valsts himna (Ļvovs) Indriķa Zīles vadībā; II daļa vīru koru izpildījumā:
III daļa jaukto koru izpildījumā:
Goda mielasts
Svētdien, 20. jūnijā RLB namā notika goda mielasts. Tajā runāja Frīdrihs Grosvalds, Jāzeps Vītols, igauņu un lietuviešu pārstāvji, kuri izteica „cerību uz ciešu kopdarbību un vienību" nākotnē, un lauku koru pārstāvji, sevišķi cildinot galvenos svētku dalībniekus, dziedātājus, kas, par spīti „visiem kūdījumiem", bija "ar lielu pašaizliedzību turējušies pie dotā vārda." Apsveicēju un runātāju, no kuriem daži nebija redzējušies veselus 15 gadus, bijis tik daudz, ka visi pat netika pie vārda.
Instrumentāli vokālais koncerts
Pirmdien, 21. jūnijā sākās pēdējais — instrumentāli vokālais koncerts. Orķestra darbus šai koncertā atskaņoja simfoniskais orķestris, kurā ar papildinājumiem bija ap 100 vīru.
I daļa: II daļa:
Noslēguma mielasts un balle
Noslēgumā Rīgas Latviešu biedrības namā notika slēgts mielasts tikai rīkotājiem, koru diriģentiem un virsdiriģentiem, bet svētku ēkā notika balle, kas pulcēja gandrīz 6000 dejotāju.
Vidzemes kori
(1) Aduliena; diriģents A. Krauklis (2) Aizkraukle; P. Baldaus (3) Alūksne; Zībiņš (4) Āraiši; K. Berkholcs (5) Ārciems-Pāle; Ā. Jurka (6) Beļava; E. Voss (7) Bīriņi; A. Lukstiņš (8) Bučauska; K. Zommers (9) Carnikava; R. Everts (10) Cēsis; V. Bērsons, J. Kornets (11) Ērgļi; K. Dzenis (12) Ēvele; J. Gaiķis (13) Gulbene; Fr. Guža (14—15) Jaungulbene; K. Ezernieks (16) Zaube; P. Kaže (17) Kraukļi; J. Gubens (18) Krimulda; M. Saulītis (19) Ķempji; K. Bormanis (20) Lenči; K. Eglītis (21) Lieljumprava; E. Noems (22) Liepupe; P. Cimdiņš (23) Limbaži; A. Šīds (24) Mangaļi-Mīlgrāvis; K. Brēmanis (25) Mārsnēni; J. Kleķeris (26) Mazsalaca; K. Rinnmanis (27—28) Palsmane; J. Bērzīts (29) Piņķi; A. Saržants (30) Plāni; K. Irbe (31—32) Prauliena; G. Turss, O. Turss (33) Rāmuļi; S. Plūme (34) Rauna; J. Dzirkalis (35) Rūjiena; T. Kampus (36) Sigulda; P. Venners (37) Sloka; A. Hāzners (38) Stukmaņi (Pļaviņas); P. Arness (39) Suntaži-Riktere; J. Rupais, P. Loze (40) Tirza; Dzelzkalnu K. (41) Tome; J. Spangers (42) Trikāta; Graubiņš (43) Valmiera; E. Zicāns (44) Vecpiebalga; R. Herbsts (45) Veismaņi (Vaive); D. Brukšs.
Kurzeme
(1) Kursīši; K. Ķuze (2—3) Liepāja; J. Voitkus, E. Galiņš (4) Rucava; Janeks (5) Stende; J. Adamovičs (6—7) Ventspils; H. Zīle, M. Pāže
Zemgale
(1) Grienvalde (Zālīte); M. Jēgermanis (2) Jaunjelgava; J. Mežvēvers (3) Jēkabpils; J. Sockis (4—6) Jelgava; A. Kauliņš, J. Miķelsons (7) Rubene; J. Pakalniets (8) Stelpe; A. Spudiņš (9) Valle; F. Lagzdiņš (10) Viskaļi-Bramberga; K. Purmalis.
Projām
"Projām" ir 2019. gada Latvijas animācijas filma, kuru pilnībā izveidojis Gints Zilbalodis. Filma stāsta par jaunieti, kurš pēc lidmašīnas avārijas nokļuvis uz noslēpumainas salas, kur mīt tumšais gars, kas sāk vajāt puisi, kuram jāatrod ceļš mājup. Filma tapa trīsarpus gadu garumā, tajā nav dialogu.
V Vispārējie latviešu Dziesmu svētki
Latgales kori
(1) Daugavpils; E. Alberts (2) Rēzekne; K. Petrulis.
Projām
"Projām" piedalījās vairākos kinofestivālos; šobrīd tā ir iekļauta 50 kinofestivālu programmās, tai skaitā kvalifikācijai Amerikas Kinoakadēmijas balvai.
V Vispārējie latviešu Dziesmu svētki
Citas vietas
(1) Kijiva; A. Ābols, J. Ozoliņš (2) Lauri; Donberģis (3—5) Pēterpils; J. Vītols, Turss (6) Polocka; K. Stagge
Saldais ķirsis
Saldais ķirsis (Prunus avium) ir plūmju ģints suga. To dabiskais izplatības areāls ir Eiropas dienvidu daļa, Ziemeļāfrika, Kaukāzs un Anatolija. Saldais ķirsis ir bieži audzēts kultūraugs, kas tiek audzēts daudzviet pasaulē (arī Latvijā), kur pāriet arī savvaļā. Tie ir koki, kas izaug līdz 15 m augstumam, dažreiz vēl augstāki.
Latvijā savvaļā sastopams reti, pārsvarā Kurzemē un Zemgalē.
Džastins Kripss
Džastins Kripss (en; dzimis ) ir Kanādas bobslejists.
Karjera
Ar bobsleju sācis nodarboties 2006. gadā, pirms tam nodarbojies ar vieglatlētiku. Sākotnēji bijis stūmējs, pārsvarā startējot kopā ar pilotu Pjēru Lidēru. Kopā ar Lidēru 2007. gada 19. decembrī kļuva par pirmajiem, kas veica nobraucienu Vistleras bobsleja, kamaniņu un skeletona trasē. Pasaules kausa posmos pirmo uzvaru izcīnīja 2008. gada janvārī Kortīnā d'Ampeco kā stūmējs P. Lidēra četriniekā. Stūmēja statusā piedalījies arī 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankrūverā, iegūstot 5. vietu četriniekos. Pēc olimpiskajām spēlēm nolēma pārkvalificēties par pilotu.
2012. gada pasaules čempionātā izcīnīja bronzas medaļu jaukto komandu sacensībās. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos ieguva 6. vietu divnieku sacensībās, bet četrinieku sacensību otrajā braucienā viņa pilotētā ekipāža apgāzās un noslēgumā ierindojās 29. vietā.
2017. gada pasaules čempionātā Kēnigszē trasē izcīnīja sudraba medaļu divniekos, piekāpjoties vien mājinieka Frančesko Frīdriha ekipāžai. 2017.—2018. gada sezonā kļuva par pasaules kausa ieguvēju divniekos.
Phjončhanā kopā ar stūmēju Aleksandru Kopāču izcīnīja zelta medaļu divniekos, dalot pirmo vietu ar Frančesko Frīdriha pilotēto ekipāžu no Vācijas.
Caunsomaiņu apakšdzimta
Caunsomaiņu apakšdzimta (Dasyurinae) ir viena no divām plēsējsomaiņu dzimtas (Dasyuridae) apakšdzimtām, kas apvieno apmēram 40 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 17 ģintīs. Lai arī šajā apakšdzimtā ir arī maza auguma sugas, tomēr šajā grupā ir ietvertas visas lielā auguma plēsējsomaiņu sugas: caunsomaiņi un velnsomaiņi.
Mario Gece
Mario Gece (de; dzimis Memmingenē) ir vācu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Eintracht Frankfurt.
Karjera
Profesionāļa karjeras lielāko daļu aizvadījis Vācijas Bundeslīgas klubā Dortmundes "Borussia". Kluba sastāvā divas reizes kļuvis par Vācijas čempionu (2010—11, 2011—12) un vienu reizi uzvarējis Vācijas kausa izcīņā. 2013. gada pavasarī "Borussia" izcīnīja vietu Čempionu līgas finālā, kur tikās ar citu Vācijas klubu Minhenes "Bayern". Tieši par šī kluba spēlētāju M. Gece kļuva pēc 2012.—2013. gada sezonas, un viņa pārejas maksa 37 miljonu eiro vērtībā ir lielākais darījums Vācijas futbola vēsturē (iepriekšējais rekords bija Mario Gomesa pāreja no "Bayern" uz VfB Stuttgart 2009. gadā). "Bayern" sastāvā M. Gece kļuva par Bundeslīgas čempionu jau savā pirmajā sezonā (2013—14) un arī otrajā sezonā. 2016. gada jūlijā atgriezās savā pirmajā klubā Dortmundes "Borussia". 2020. gadā Gece parakstīja divu gadu līgumu ar Eredivisie klubu PSV Eindhoven. 2022. gada jūnijā Gece noslēdza trīs gadu līgumu ar Eintracht Frankfurt, tādejādi atgriežoties Vācijas Bundeslīgā.
Vācijas izlases sastāvā spēlē kopš 2010. gada. Pārstāvēja izlasi 2012. gada Eiropas čempionātā. 2014. gada FIFA Pasaules kausa finālspēlē pret Argentīnu M. Gece, laukumā iznācis uz maiņu, papildlaikā guva vienīgos un izšķirošos vārtus, kas nodrošināja Vācijai Pasaules kausu. Viņš kļuva par pirmo uz maiņu iznākušo futbolistu Pasaules kausa vēsturē, kas finālspēlē gūst uzvaru turnīrā nesošos vārtus.
Sasniegumi
Borussia Dortmun
Bayern Munich
PSV Eindhoven
Vācija
Hisora Alajs
Hisora Alajs (tg, uz) ir kalnzeme Centrālāzijā, daļa no Pamira-Alaja sistēmas. Izvietojusies Kirgizstānas, Uzbekistānas, Tadžikistānas un Turkmenistānas teritorijā starp Fergānas ieleju ziemeļos un Tadžikistānas depresiju dienvidos. Ziemeļaustrumos piekļaujas Tjanšanam, Alaja ieleja to atdala no Pamira, Pandžas un Amudarjas upju ielejas — no Hindukuša un Baktrijas līdzenuma, bet rietumos piekļaujas Karši stepe. Galvenās kalnzemi veidojošās grēdas ir Alaja grēda, Hisors, Turkestānas grēda, Zarāfšonas grēda un Kehitangs, kā arī šo grēdu atzari un mazākas starpgrēdas. Augstākā virsotne ir Čimtarga (5489 m vjl) Fanas kalnos.
Abaja apgabals
Abaja apgabals ir viens no Kazahstānas apgabaliem valsts austrumos. Tā galvaspilsēta ir Semeja. Apgabals robežojas ar Krieviju ziemeļos, Austrumkazahstānas apgabalu austrumos, Ķīnu (Siņdzjana) dienvidaustrumos, Žetisu apgabalu dienvidos, Karaghandi apgabalu rietumos un Pavlodaras apgabalu ziemeļrietumos.
Apgabals izveidots 2022. gadā teritorijā, kurā no 1939. līdz 1997. gadam pastāvēja Semipalatinskas apgabals. Jaunais apgabals nodēvēts par godu kazahu dzejniekam un apgaismotājam, mūsdienu kazahu rakstu literatūras pamatlicējam Abajam Kunanbajuli (1845-1904).
Branti (Brantu pagasts)
Branti ir ciems Smiltenes novada Brantu pagastā. Atrodas pagasta rietumos 10,3 km no pagasta centra Vidzemes, 13,4 km no novada centra Smiltenes un 115,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V234 (Smiltene–Rauna), Mutulītes krastos. Vēsturiski veidojusies ap Brantu muižu (Gut Horstenhof).
Priekšnojauta (filma)
"Priekšnojauta" (en) ir 2007. gada ASV trillera filma, kuras režisors ir Mennans Japo. Filmā galvenās lomas atveido Sandra Buloka, Džulians Makmahons, Nia Longa, Keita Neligena, Embera Valleta un Pīters Stormare.
Filma stāsta par sievieti, kura uzzin, ka iepriekšējā dienā viņas vīrs ir gājis bojā autoavārijā, bet, pamostoties nākamajā dienā, redz viņu sveiku un veselu mājās.
Obuhiva
Obuhiva ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā 45 km no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas. Obuhivas rajona administratīvais centrs (rajonā neietilpst). Obuhivas pilsētas padomei pakļauti divi ciemi.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1362. gadā kā Lukavicja (Лукавиця). Pilsētas tagadējais nosaukums radies 16. gadsimta beigās, kad ciemu nomāja kāds Obuhovs. 1649. gadā Obuhiva kļuva par kazaku sotņas miestu. 18. gadsimta beigās ciems nokļuva Berdjajevu dzimtas īpašumā un te bērnību pavadījuši dzejnieks Sergejs Berdjajevs un filosofs Nikolajs Berdjajevs. 1834. gadā Obuhivai piešķirtas miesta tiesības un tā kļuva par ievērojamu amatnieku un gadatirgus vietu un 20. gadsimta sākumā tika dēvēta par «podnieku galvaspilsētu». 1979. gadā tai piešķirtas pilsētas tiesības.
Mutulīte
Mutulīte (arī Biksēja, Mitulīte, augštecē - Braslupīte) ir Nigras kreisā krasta pieteka Smiltenes un Valmieras novados.
Izteka - no Brantu ezera. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Nigrā netālu no tās ieteces Abulā. Lielākā pieteka - Kulbāsu strauts. Tā caurtek Brantu dzirnavezeru un Asuānu. Mutulīti šķērso valsts autoceļi V251 (Branti–Pieniņi–Launkalne), V321 (Priekuļi–Jāņmuiža) un P18 (Valmiera—Smiltene), tās krastos atrodas Branti, Jeberi un Biksēja.
Tods Filipss
Tods Filipss (en, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, producents un scenārists.
Savu karjeru sācis 1993. gadā, bet pirmo pilnmetrāžas filmu "Neprātīgais brauciens" (Road Trip) režisējis 2000. gadā. 2000. gados režisējis arī filmas "Kā vecajos, labajos laikos" (2003), "Stārskijs un Hačs" (2004) un School for Scoundrels (2006). Kļuvis pazīstams ar viņa režisēto triloģiju "Paģiras" (2009), "Paģiras 2" (2011) un "Paģiras 3" (2013). 2019. gadā režisējis psiholoģisko trilleri "Džokers", kas 76. Venēcijas kinofestivālā saņēma Zelta lauvas balvu. Par šo filmu Filipsu nominēja 92. Kinoakadēmijas balvai trīs kategorijās "Labākā filma", "Labākais režisors" un "Labākais adaptētais scenārijs". "Labākā adaptētā scenārija" kategorijā Filipsu nominēja arī par filmu "Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai" (2006).
Masahiro Ando
Masahiro Ando (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Stīvens Frīrss
Sers Stīvens Artūrs Frīrss (en; dzimis ) ir angļu kinorežisors un producents. Savas karjeras laikā saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā trīs BAFTA kino balvas un Emmy balvu, kā arī divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas. 2008. gadā The Daily Telegraph Frīrsu iekļāva savā britu kultūrā 100 ietekmīgāko personu sarakstā.
Masahiro Ando
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Stīvens Frīrss
Savu karjeru iesācis kā režisora asistents teātrī un kino, kā arī strādājot par televīzijas režisoru. 1971. gada režisējis savu pirmo filmu Gumshoe. Savu atpazīstamību iemantojis 1980. gados, režisējot vairākas kritiķu un skatītāju atzītas filmas, kā My Beautiful Laundrette (1985), Prick Up Your Ears (1987) un "Bīstamie sakari" (Dangerous Liaisons, 1988). Nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais režisors" par filmām The Grifters (1990) un "Karaliene" (The Queen, 2006).
Režisējis arī filmas "Augstākā precizitāte" (High Fidelity, 2000), "Netīrā jaukā dzīve" (Dirty Pretty Things, 2002), Mrs Henderson Presents (2005), "Valdzinošā Tamāra Drū" (Tamara Drewe, 2010), "Filomena" (2013), "Programma" (2015), "Florense Fostere Dženkinsa" (2016) un "Viktorija un Abduls" (2017).
Caunsomaiņu cilts
Caunsomaiņu cilts (Dasyurini) ir plēsējsomaiņu dzimtas (Dasyuridae) cilts, kas apvieno 22 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 10 ģintīs. Lai arī šajā ciltī ir arī maza auguma sugas, tomēr šajā grupā ir ietvertas visas lielā auguma plēsējsomaiņu sugas: caunsomaiņi un velnsomaiņi.
Jaroslavs Plašils
Jaroslavs Plašils (cs; dzimis ) ir bijušais čehu futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, Čehijas futbola izlases dalībnieks.
Profesionāļa karjeras laikā spēlējis Čehijā, Francijā un Spānijā. Monaco sastāvā kvalificējies Čempionu līgas finālam, Bordeaux sastāvā bijis Francijas kausa finālists 2010. gadā.
Čehijas izlases sastāvā spēlē kopš 2004. gada. Pārstāvējis izlasi. gada Pasaules kausā un trijos Eiropas čempionātos.
Valdemārs Tura
Valdemārs Tura (pl; dzimis ) ir poļu šaha problēmists, lielmeistars šaha kompozīcijā.
Āboliņi
Āboliņi (Trifolium) ir segsēkļu nodalījuma tauriņziežu dzimtas ģints, kas sastāv no aptuveni 300 augu sugām, vairāk nekā 10 no kurām aug arī Latvijā. Ģints ir sastopama visā pasaulē. Vislielākā sugu daudzveidība ir Ziemeļu puslodē, bet daudzas sugas ir sastopamas arī Dienvidāfrikā un pārējā Āfrikā, ieskaitot augstkalnu reģionus un tropus.
Džads Tramps
Džads Tramps (en; dzimis ) ir profesionāls Anglijas snūkerists, 2019. gada pasaules čempions. Kopumā līdz šim uzvarējis 11 reitinga turnīros.
Valdemārs Tura
Šaha kompozīcija
Valdemārs Tura sastādījis vairāk nekā 800 šaha kompozīcijas, galvenokārt pašmata uzdevumus.
Āboliņi
Āboliņi ir viengadīgi, divgadīgi vai daudzgadīgi ziedoši lakstaugi. Izplatītākie ģints pārstāvji ir galvenokārt lopbarībai audzējamie pļavas āboliņš (sarkanais āboliņš, T. pratense), ložņu āboliņš (baltais āboliņš, T. repens) un bastarda āboliņš (T. hybridum). Vēl Latvijā bieži sastopami matainais āboliņš (T. arvense, atklātās vietās un kā nezāle tīrumos), zemeņu āboliņš (T. fragiferum, jūrmalas pļavās), lauku āboliņš (T. campestris, tīrumos) un dzeltenais āboliņš (T. strepens, tīrumos).
Valdemārs Tura
Šaha kompozīcija
No 1988. gada starptautiskais tiesnesis un no 2004. gada starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā. Ieguvis 105,00 FIDE albumu punktus.
Džads Tramps
Karjera
2011. gada China Open izcīnīja savu pirmo reitinga turnīra titulu, finālā uzvarot Marku Selbiju ar 10:8. 2011. gadā iekļuva Pasaules čempionāta finālā, kur piekāpās Džonam Higinsam ar 15:18. 2011. gada decembrī kļuva par Apvienotās Karalistes čempionāta uzvarētāju, finālā uzvarot Marku Allenu ar 10:8. 2012. gada novembrī pēc uzvaras pār Pīteru Ebdonu International Championship pirmo reizi nokļuva pasaules reitinga pirmajā pozīcijā. Vēlāk finālā uzvarēja arī Nīlu Robertsonu, izcīnot savu trešo reitinga turnīra titulu. 2013. gadā Antverpenē pirmo reizi profesionālajā karjerā sasniedza maksimālo breiku (147).
Valdemārs Tura
Šaha uzdevuma piemērs
Iluzoriskā spēle: Risinājums:
Āboliņi
Kaitēkļi
Latvijā galvenie āboliņa kaitēkļi ir āboliņa ziedu un stublāja smecernieki, blaktis, cikādes, kailgliemeži, stublāju nematode.
Rostovas rezervāts
Rostovas rezervāts ir biosfēras rezervāts Krievijas Eiropas daļas dienvidos, administratīvi atrodas Krievijas Federācijas Dienvidu federālā apgabala Rostovas apgabala dienvidaustrumos Orlovskas un Remontņenskas rajonu teritorijā. Izveidots 1995. gadā, lai aizsargātu cilvēka maz skartos Dienvideiropas stepju mitrājus, savvaļas zirgu ("Donas mustangu") barus, kā arī putnu ezera un mitrāju dzīvotni. Aizsargājamās teritorijas ir sadalītas piecās daļās, kas aptver Maničas-Gudilo ezera ūdeņus, salas šajā ezerā un apkārtējās stepes. Rezervāts ir daļa no Rāmsaras mitrāju teritorijām ar starptautisku nozīmi, starptautisku statusu tas ar UNESCO lēmumu ieguva 2008. gadā. Ap rezervāta 95 km² izvietotas 743 km² rezervāta pārvaldīta buferzona, kurā tiek pieļauts ekotūrisms un tradicionālā saimniecība (ieskaitot zirgkopību), un ap 1000 km² liela "sadarbības zona", kurā notiek saimnieciska darbība kopā ar dabas aizsardzības pasākumiem.
Iedalījums
Rostovas dabas rezervāts atrodas Austrumeiropas līdzenuma dienvidos, Maničas upes ielejā un ietverot nelielu daļu Salo-Maničas kalnu grēdas nogāžu. Rezervāta galvenā ģeoloģiskā iezīme ir sālsūdens Maničas-Gudilo ezers, kuru ieskauj sausa stepe un daļēji tuksnesis. Ezers ir garš un šaurs, aizņemot daļu no Kumas-Maničas ieplakas starp Azovas un Kaspijas jūrām; šī garā ieplaka ir paliekas kādreizējam jūras savienojumam starp Melno un Kaspijas jūru.
Rezervātam ir četri sektori:
Klimats
Rostovas rezervāts atrodas Pontijas stepju ekoreģiona vidusdaļā — mērenās joslas zālāju, stepju un krūmāju reģiona ziemeļaustrumos no Melnās jūras, trijstūrī starp Dņestras upi, Kaukāza un Urālu kalniem.
Reģionā valda kontinentālais klimats ar karstu vasaru bez sausās sezonas (pēc Kepena klimata klasifikācijas - Dfa). Šim klimatam raksturīgas lielas temperatūras svārstības gan diennaktī, gan sezonāli. Vasaras ir karstas, temperatūra sasniedz 40 °C grādus. Vidējais nokrišņu daudzums svārstās no 250 mm līdz 500 mm.
Flora un fauna
Rezervāta sauszemes teritorijā ir no mēreni sauso līdz tuksnešaino stepju augājs. Šajā apgabalā ir īpaši plaši izplatītas graudzāles. Vietās ar sāļākām augsnēm ir sarežģītas halofītu (sāļainumu panesošu augu) kopienas. Pavisam 2021. gadā bija uzskaitītas 503 augu sugas.
Rezervāts ir pazīstams kā lielākā savvaļas zirgu populācijas aizsargājamā zona Eiropā. Dzīvo daudz putnu sugu, tai skaitā lielā sīga, mazais zīriņš, zivju kaija, mazais jūraskrauklis, rozā un Dalmācijas pelikāni, karošknābis, ūpis un flamingo. Rezervātā reģistrētas vairāk nekā 250 putnu sugas, no kurām aptuveni 120 ligzdo šajā apgabalā, un caurceļojot šeit novērotas vēl 63 sugas. Atzīmētas arī 34 zīdītāju sugas.
Šerpas
Ievērojami cilvēki
Viens no zināmākajiem šerpām ir Tenzings Norgajs, kurš 1953. gadā kopā ar Edmundu Hilariju kļuva par pirmajiem cilvēkiem, kas uzkāpuši Everestā.
Vilksomaiņi
Vilksomaiņi, vilksomaiņu ģints (Thylacinus) ir viena no izmirušās vilksomaiņu dzimtas (Thylacinidae) ģintīm, kas apvieno 5 izmirušas Austrālijas somaiņu sugas. Vienīgā suga, kas izdzīvoja līdz modernajiem laikiem, ir Tasmanijas vilks (Thylacinus cynocephalus), kurš izmira 1936. gadā. Vilksomaiņu sugas bija izplatītas Austrālijas centrālajā un ziemeļdaļā, kā arī Jaungvinejā un Tasmanijas salā.
Sistemātikas izmaiņas
Vilksomaiņu sistemātikā vēsturiski ir bijušas klasificētas vairāk sugas nekā mūsdienu sistemātikā, jo 19. gasimta pētnieki vairākus fosiliju fragmentus piedēvēja atšķirīgām sugām. Tomēr padziļinātos pētījumos tika secināts, ka vairāku īpatņu fosilijas ir jaunu, vēl nepieaugušu Tasmanijas vilku kauli. Līdz ar to Thylacinus major, Thylacinus breviceps, Thylacinus spelaeus un Thylacinus rostralis ir uzskatāmi par Thylacinus cynocephalus sinonīmiem.
Kopīgās īpašības
Vilksomaiņi bija nelieli vai vidēji lieli plēsīgie somaiņi, vizuāli atgādinot suņus. Mazākie bija apmēram caunsomaiņu lielumā, bet vilksomainis Thylacinus potens bija nedaudz masīvāks nekā Tasmanijas vilks, toties vislielākais no visiem vilksomaiņiem ir bijis Thylacinus megiriani. Kopumā vilksomaiņu sugām raksturīgi gari purni ar trīs priekšdzerokļiem katrā žoklī. Dzerokļi līdzīgi mūsdienu plēsēju dzerokļiem, piemēroti gaļas ēšanai. Ārēji visas vilksomaiņu sugas izskatījās ļoti līdzīgas, tās pamatā atšķirās ar zobu formulu, kas liecina par atšķirīgajiem ēšanas ieradumiem. Galvaskausa forma dažādu laikmetu sugām cauri gadsimtiem mainījusies ļoti minimāli. Vilksomaiņu mazuļi kā visiem somaiņiem bija ļoti sīciņi, un pēc piedzimšanas to attīstība turpinājās mātes somā.
Klīvlenda šovs
Klīvlenda šovs (en) bija ASV animācijas seriāla "Mana trakā ģimene" atvasinājums, kuru kanālam FOX izveidoja Sets Makfārlins, Maiks Henrijs un Ričards Epls. Tā pirmā sērija rādīta savukārt pēdējā sērija iznāca. Seriāls stāstīja par "Manas trakās ģimenes" otrā plāna tēlu Klīvlendu Braunu un viņa ģimeni, galvenās lomas tajā ieskaņojuši Maiks Henrijs, Sanā Latāna, Dens Mintss, Kevins Maikls Ričardsons, Reigana Gomesa Prestona un Džeisons Sudeikis. Latvijā seriālu demonstrēja televīzijas kanālos LNT un TV6.
Lembis
Lembis ir ciems Smiltenes novada Brantu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 1,9 km no pagasta centra Vidzemes, 5 km no novada centra Smiltenes un 124,6 km no Rīgas.
Fraternitas Rusticana
Fraternitas Rusticana ir Latvijas studentu biedrība (akadēmiskā organizācija), kuras pirmsākumi meklējami 1921. gada 2. novembrī Latvijas Universitātē nodibinātajā Jelgavas latviešu studentu biedrībā. 1926. gada rudenī tā tika pārveidota studentu - vīriešu slēgtā organizācijā, kas cieši sadarbojās ar Latviešu Zemnieku savienību un pauda zemniecības ideoloģiju. Jaunajai studentu organizācijai deva nosaukumu Fraternitas Rusticana - Zemnieku brālība.
Lembis
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V234 (Smiltene–Rauna) un V235 (Lembis–Drusti–Vecpiebalga) krustojuma, Drandas upes krastos.
Fraternitas Rusticana
Devīzes
Fraternitas Rusticana devīzes ir "Sirds - zemnieka gods" un "Laiki mainās - personība paliek".
Identitāte
Fraternitas Rusticana krāsu salikums ir zelts un violets.
Ievērojamākie vēstures notikumi
Konventa dzīvoklis Latvijas brīvvalsts laikā atradās L.Grēcinieku ielā 25 (kara laikā ēka gājusi bojā). Latvijas brīvvalsts laikā rustikāņi veidoja Latviešu zemnieku savienības Akadēmiskās sekcijas kodolu, viņu rokās atradās daudzi atbildīgi amati valsts iestādēs, saimnieciskos uzņēmumos, bankās utml.
Kārļa Ulmaņa autoritārā režīma gados Fraternitas Rusticana bija vadošā studentu akadēmiskā organizācija Latvijā.
Latvijā tiek izdotas "Fraternitas Rusticana Vēstis", ASV - "Fraternitas Rusticana Informācijas biļetens".
Konventa dzīvoklis: Artilērijas ielā 34/2, Rīgā.
Kota Jošihara
Kota Jošihara (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
HTC
HTC Corporation ir Taivānas viedtālruņu un planšetdatoru ražotājs.
HTC 1997. gadā dibināja Cher Wang, H. T. Cho un Peter Chou. Sākotnēji HTC ražoja viedtālruņus Microsoft operētājsistēmai Windows Mobile, bet kopš 2009. gada ražo arī Android sistēmai.
2015. un 2016. gadā HTC strādāja ar zaudējumiem. 2017. gada 21. septembrī paziņots, ka HTC par 1,1 miljardu dolāru pārdos daļu viedtālruņu biznesa Google: pusi no HTC izpētes nodaļas darbiniekiem (liela daļa no tiem strādāja pie Pixel viedtālruņa) un intelektuālā īpašuma patentus. Darījums pabeigts 2018. gada 30. janvārī. HTC arī turpmāk izstrādāja viedtālruņus ar savu zīmolu; sāka vairāk koncentrēties uz lietu internetu un virtuālās realitātes risinājumiem.
2018. gada jūlijā paziņots, ka, lai uzlabotu HTC finansiālo stāvokli, uzņēmums likvidēs piektdaļu (1500) no kopējā darbavietu skaita.
Hukera sala
Ģeogrāfija
Hukera sala izvietojusies arhipelāga dienviddaļā, centrālajā salu grupā. De Brijnes šaurums dienvidrietumos to atdala no Nortbruka un Brūsa salas, Britu kanāls ziemeļrietumos — no Georga Zemes, Allena Junga šaurums ziemeļos — no Ketlica salas, bet Smitsona šaurums austrumos — no Lī Smita salas. Krasta līnija izrobota, daudz līču, nozīmīgākie — Tihajas līcis un Makarova līcis. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais ir Džeksona kupols (576 m vjl). Ledus kupols salas ziemeļdaļā nosaukts lietuviešu gleznotāja Čurļoņa vārdā.
Sala atrodas arktiskās tundra joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem, sastopama polārā magone. Sastopami leduslāči. Tihajas līcī uz Rubīni klints putnu kolonija, kurā mīt ap 18 000 kairu, kaiju, alku, vētrasputnu un citu putnu.
Vēsture
Salu 1879. gadā atklāja holandiešu ekspedīcija De Brijnes vadībā ar kuģi Willem Barentz un nosauca par godu angļu botāniķim un ceļotājam Džozefam Daltonam Hukeram (Joseph Dalton Hooker), kurš piedalījās Džeimsa Rosa 1841. gada Antarktiskajā ekspedīcijā. Detālu salas krastu kartēšanu pirmā veica Džeksona un Hermsvorta ekspedīcija 1894.—1897. gadā.
Vilmingtona
Vilmingtona (en) ir pilsēta Delavērā, ASV. Ņūkāslas apgabala administratīvais centrs un štata lielākā pilsēta, rūpniecības, finanšu un komerciālais centrs, galvenā osta.
Senāko pastāvīgo eiropiešu apdzīvoto vietu pašreizējā Vilmingtonas atrašanās vietā Delavēras upes ielejā dibināja zviedri 1638. gadā. 1802. gadā netālu no pilsētas tika uzsākta šaujampulvera ražošana, mūsdienās DuPont ir viens no lielākajiem ķīmiskās rūpniecības uzņēmumiem.
Vilmingtonā pēc Otrā pasaules kara beigām izveidojās neliela latviešu kopiena (ziedu laikos ap 200 cilvēkiem), kurā darbojās svētdienas skola, baznīcas draudze, teātra kopa u.c. organizācijas. Pilsētā dzimis un latviešu svētdienas skolā gājis politiķis, valodnieks un uzņēmējs Arturs Krišjānis Kariņš.
Nākotne (ciems)
Nākotne ir ciems Jelgavas novada Glūdas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Auces upes krastos pie autoceļa P97 18 km no novada domes Jelgavā un 65 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojās pēckara gados kā kolhoza «Nākotne» centrālais ciemats. Nākotnē atrodas pagasta pārvalde, Šķibes pamatskola, bērnudārzs, kultūras nams, bibliotēka, pasts.
Anarhosindikālisms
Anarhosindikālisms (arī revolucionārais sindikālisms) ir anarhisma novirziens, ideoloģija, kas atbalsta arodbiedrību un sindikālisma izmantošanu, lai strādnieki kapitālistiskā sabiedrībā iegūtu kontroli pār ekonomiku un tā varētu izmainīt sabiedrību. Anarhosindikālisms ietver gan anarhistu ideju, ka augstāka vara nav nepieciešama un sabiedrībai ir jāorganizējas pašai, gan sindikālistu ideju par strādnieku kooperatīviem un darbavietas demokrātiju. Anarhosindikālistu pamatprincipi ir solidaritāte, tiešā demokrātija un rīcība bez augstākas varas iejaukšanās, viņi vēlas atmest algu sistēmu, saucot to par algu verdzību. Anarhosindikālisms ir daļa no strādnieku kustības.
Nākotne (ciems)
Šajā ciematā ir arī ražojošie uzņēmumi, kā piemēram, gaļas kombināts "Nākotne", kurš ir lielākais uzņēmums šajā ciematā.
Anarhosindikālisms
Anarhosindikālisti uzskata, ka valsts loma ir jāsamazina un sindikālisms ir jāievieš strādniekiem, un nepiekrīt marksistu-ļeņinistu viedoklim, ka varētu eksistēt strādnieku valsts vai proletariāta diktatūra. Viņi pieturas pie anarhistu uzskata, ka augstāka vara nevar strādāt iedzīvotāju labā un galu galā strādās savās, elites interesēs.
Nākotne (ciems)
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Jēkabs Vītols
Jēkabs Vītols (1877—1961) bija latviešu matemātiķis un būvinženieris, kurš specializējies tēlotājā ģeometrijā. Nozīmīgākais zinātniskais darbs bija parādīt, kā kinemātiski var konstruēt neierobežotu skaitu pēc patikas augstas pakāpes algebrisku un arī transcendentu telpas un plaknes līkņu. 1938. gadā ieguva Dr. ing. grādu par disertāciju "Algebrisku līkņu kinemātiskā veidošana" un kļuva par profesoru un tēlotājas ģeometrijas katedras vadītāju Latvijas Universitātē. Ilggadīgs Arhitektūras fakultātes sekretārs.
Biogrāfija
Jēkabs Vītols dzimis 1877. gada 30. augustā Jēkabpils apriņķa Sērenes pagasta Pumpānos. Miris pēc īsas slimības 1961. gada 7. decembrī. Urna ar viņa pelniem apglabāta Sidnejas latviešu kapsētā.
Ģimene
Dzimis turīgā saimnieku ģimenē. Tēvs — Jānis Vītols, māte — Līze Vītola dz. Māršavs un trīs bŗāļi — Miķelis, Vilis un Paulis. Divus gadus pēc tēva nāves 1895. gadā māte apprecējās ar Andreju Brezovsku, ar kuru laulībā dzima trīs meitas — Irma, Zelma un Erna. Ģimenē bija vēl divi audžudēli — Kārlis un Edvards Cinkovski.
Jēkaba Vītola pirmajā laulībā dzimuši četri bērni. Pēc dzīvesbiedres pēkšņās nāves Irkutskā vinš kopā ar bērniem atgriezies Latvijā. Dzimtenē viņš aprecējies otrreiz. Laulībā ar Alīdi dzimusi meita Līvija.
Izglītība
1897. gadā beidzis Rīgas pilsētas reālskolu.
1897. gadā iestājies Rīgas Politehniskā institūta būvinženieru nodaļā, kuru beidzis 1907. gadā ar būvinženiera diplomu.
Darba gaitas
No 1908. līdz 1912. gadam strādājis par skolotāju Valkas privātās tirdzniecības skolā un Tukuma tirdzniecības skolā.
1912. gadā devās uz Permas guberņu Krievijā, kur strādāja par zemstes apgabala inženieri.
1923. gadā sācis darbu Latvijas Universitātē kā lektors, vēlāk docents, vecākais docents tēlotājā ģeometrijā.
1929. gada pavasara semestrī viņš pirmo reizi Latvijas Universitātē lasīja neobligātu kursu — kinemātisko ģeometriju.
1938. gadā pēc Dr. ing. grāda iegūšanas kļuvis par profesoru un Tēlotājas ģeometrijas katedras vadītāju.
No 1946 līdz 1949. gadam bija Baltijas universitātes profesors.
Kara laiks un trimda
Pirmā pasaules kara sākumā Jēkabu Vītolu iesauca karadienestā. Viņš būvēja ceļus Austrijas frontē Galīcijā un Bukovinā. 1917. gadā viņu demobilizēja. Pilsoņu karam sākoties, iesaukts Kolčaka armijā, nonācis Sibīrijā, kur būvējis dzelzceļus. 1922. gadā atgriezies Latvijā, 1923. gadā sācis darbu Latvijas Universitātē.
1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, kur 1946. gadā Hamburgā kļuva par Baltijas Universitātes profesoru. Pēc Baltijas Universitātēs slēgšanas 1949. gadā vispirms izceļoja uz ASV pie savas vecākās meitas Irēnas, bet tad 1952. gadā pārcēlās pie jaunākās meitas Līvijas uz Sidneju.
Zinātniskā darbība
Profesora Jēkaba Vītola mūža darbs bija telpas un plaknes līkņu kinemātiska veidošana un sistemātiska pētīšana. Viņš matemātiķu skatiem pavēris milzīgu daudzumu iepriekš nenojaustu jaunu līkņu. Diemžēl līdzekļu trūkums bija par iemeslu, ka Jēkaba Vītola darbi publicēti maz un nelielā skaitā. Līdz mūža beigām viņš bija izpētījis, uzzīmējis un sistematizējis pāri par 4000 līkņu, kuras aprakstītas kādās 365 teksta lappusēs. Pēc profesora nāves šis viņa mūža darbs nonāca pie viņa meitas Irēnas Cīrules Bostonā un tika nosūtīts uz Rīgu uzglabāšanai Misiņa bibliotēkā.
Viss Jēkaba Vītola zinātniskais darbs, kurā tas izpētījis vairāk nekā 4000 līkņu, sadalās šādi:
Šī darba otrā daļa publicēta Rīgā neatkarīgās Latvijas laikā. Konspektīvu dokumentu veidā Jēkaba Vītola darbi atrodami daudzu Eiropas, Amerikas un dažādu Austrālijas universitāšu bibliotēkās.
Tuvojoties astoņdesmit gadiem, Jēkabs Vītols pievērsās dažām senām neatrisinātām matemātikas problēmām. Starp tām minama Fermā pēdējā teorēma. Vītola versijas pierādījums iespiests 1958. gada "Technikas Apskata" 17. numurā.
Darbība studentu korporācijā Selonija
Jēkabs Vītols 1897. gada oktobrī tika uzņemts studentu korporācijā Selonija. Viņš bija aktīvs Selonijas biedrs visus savus studiju gadus. Kopā ar brāli,1879. gada 28. septembrī dzimušo Tautsaimniecības un tieslietu zinātņu fakultātes ārkārtas profesoru Vili bija Selonijas filistri. Jēkabs Vītols studenta gados piedalījies korporācijas Selonija orķestrī, kur spēlējis otro vijoli.
Nonākot Austrālijā, Jēkabs Vītols turpināja būt aktīvs Selonijas Sidnejas kopas biedrs.
Grāmatas
Austrālijas dzīves laikā Jēkabs Vītols uzrakstīja atmiņas, kuras viņš pats nosauca "Stāsti un atmiņas par veciem laikiem." Tās bija ļoti personiskas un domātas ģimenei. Šīs atmiņas Lūcijas Ķuzānes literārā apdarē iznāca grāmatā ar nosaukumu: "Toreiz Sēlijā. Jēkaba Vītola atmiņu stāsti." — Rīga, Jumava, 2003.
Bazilijs Plīnijs
Bazilijs Plīnijs (Basilius Plinius; ap 1540—1605) bija vācbaltiešu ārsts un dzejnieks.
Galotņošana
Galotņošana ir visas koka galotnes nozāģēšana, vai lielu zaru un/vai stumbru galotnes daļas nozāģēšana, atstājot stumbeņus vai sānu zarus, kas ir pārāk mazi, lai veidotu galotni. Citi pielietotie termini ir stabošana vai kronēšana. Galotņošana kokus bojā, taču praksē ir ļoti izplatīta un dažādu iemeslu dēļ pieprasīta. Dažas koku sugas labāk atgūstas no galotņošanas sekām, nekā citas. Ir iespējami citi risinājumi, ko pielietojot, var sasniegt līdzvērtīgus rezultātus, nebojājot kokus.
Mērķis
Simtiem lielu koku tiek galotņoti katru gadu dažādu iemeslu dēļ. Tie ietver drošību, estētiku, noēnojuma samazināšanu, kā arī, lai stimulētu jaunu dzinumu parādīšanos. Veicot aptaujas, ir pierādījies, ka vidusmēra cilvēka zināšanas par koku kopšanu ir ierobežotas. Daudziem cilvēkiem ir priekšstats, ka nogalotņots koks būs drošāks, vai būs daudz mazāka iespēja, ka varētu radīt apdraudējumus. Koks, kas ir izaudzis bez lieliem sakņu bojājumiem, faktiski ir stabilāks, nekā tikko iestādīts koks. Ir daudz svarīgākas lietas, kam pievērst uzmanību, piemēram, ieaugusi miza vai sala plaisas, nosakot relatīvo koka vai zara drošību.
Bazilijs Plīnijs
Darbi
1997. gadā šo poēmu izdeva atkārtot ar latvisko nosaukumu "Slavas dziesma Rīgai", kas ietvēra Jāņa Stradiņa ievadvārdus, poēmas faksimilizdevumu ar Ināras Ķemeres parindeņiem latviešu valodā un pēcvārdu. Grāmatā bija pievienoti poēmas atdzejojumi gan latviski (autors Leons Briedis), gan arī vāciski (Der Ruhmgesang auf Riga, Matiass Knolls), angliski (The Encomium to Riga, Pēteris Cedriņš) un krieviski (Одическая песнь Риге, Ludmila Azarova). Grāmatā lasāmi Gvido Straubes vēsturiskie komentāri.
Galotņošana
Mērķis
Vēl viens izplatīts priekšstats, ka, nogalotņojot koku, tam uzlabosies augšana, palielinoties apgaismojumam. Daļai koku sugu lielai vainaga (lapu virsmas) samazināšanai var būt negatīva ietekme. Kad koks nogalotņots, jaunizveidotā miza un miza, kas ir atradusies ilgstošā noēnojumā, ir ļoti plāna un uzņēmīga pret saules apdegumu. Ilgstoša atrašanās tiešā saules staru ietekmē var nopietni bojāt mizu, tādējādi radot pievilcīgu mājvietu bojājumus izraisošiem organismiem. Pierādījumi par esošo bojājumu var būt sēnīšu augļķermeņi uz koku mizas. Lapu zaudējums samazina koka spēju fotosintezēt un ražot barības vielas. Ja liels koks nespēj saražot pietiekami daudz cukuru, lai pabarotu saknes, tas lēnām mirst no bada.
Daži cilvēki galotņo kokus, lai stimulētu jauno dzinumu augšanu. Kad koks tiek galotņots, uz stumbra pie grieztajām brūcēm parādās daudz adventīvo dzinumu, sauktu arī par stresa vai ūdenszariem. Tā ir koka atbilde uz pēkšņo lapu zaudējumu. Kaut arī koks ir spējīgs nodrošināt barības vielas no stresa zariem, ar tiem ir saistītas daudzas citas problēmas. Pirmkārt, šis adventīvais dzinums ir sulīgs un uzņēmīgs pret kukaiņu uzbrukumiem, piemēram, laputīm, kāpuriem un patogēniem. Otrkārt, zari, kas izveidojas no stresa zariem, reti spēj izveidot pilnīgu kallusu. Tas nozīmē, ka jebkurš patogēns, kas uzbrūk stresa zaram, var iekļūt kokā tieši caur atvērto brūci. Ja koks sāk trupēt, tas rada vāju zara piestiprināšanās punktu starp pieaugošajiem stresa zariem un galveno koka stumbru, un finālā ir iespējama zara nolūšana. Ja koks nevar nobloķēt trupes sēnīšu attīstību, tās var sasniegt stumbru un galu galā nogalināt koku.
Estētika ir vēl viens iemesls, kāpēc cilvēki aicina koku kopējus galotņot savus kokus. Koks varbūt aizsedz ainavu, noēno dārzu, traucē saņemt tiešos saules starus. Tomēr koka galotņošanas rezultāts ir nestabils un nepievilcīgs koks. Tā rezultātā koks nekad pilnībā neatgriežas sākotnējā dabiskajā veidolā.
Žīguri (Brantu pagasts)
Žīguri ir ciems Smiltenes novada Brantu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā 13 km no pagasta centra Vidzemes, 15,6 km no novada centra Smiltenes un 118,4 km no Rīgas.
EUTELSAT KONNECT
EUTELSAT KONNECT ir Francijā reģistrēta uzņēmuma Eutelsat sakaru pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2020. gada 16. janvārī. Ģeostacionārajā orbītā pavadonis nodrošina sakarus un datu pārraides pakalpojumus Āfrikai un Eiropai.
Pavadonis tika izgatavots uz ASV uzņēmuma Thales Alenia Space jaunās platformas Spacebus NEO bāzes, kas bija apgādāta ar pilnībā elektrisku dzinējspēku. Derīgā krava ir Ka joslas raidītāji.
EUTELSAT KONNECT tika palaists 21:05 UTC no Gviānas kosmiskā centra ar nesējraķeti Ariane 5 ECA (lidojums VA251) kopā ar sakaru pavadoni GSAT-30.
Ģeostacionārajā orbītā EUTELSAT KONNECT tika novietots punktā 7,2° austrumu garuma. Pēc testēšanas fāzes 2020. gada 16. novembrī tika sākta pavadoņa ekspluatācija.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas notika. Domes vēlēja 2021. gada administratīvi teritoriālajā reformā izveidotajās 40 pašvaldībās — 6 valstspilsētās un 34 novados. Vēlēšanas organizēja Centrālā vēlēšanu komisija.
Dzimums, izglītība, pilsonība
Vēlēšanās tika pieteikti 5448 kandidāti — 3354 (61,6%) vīrieši un 2094 (38,4%) sievietes 318 sarakstos. Augstākā izglītība bija 3807 (69,9%) kandidātiem, vidējā izglītība — 1091 (20,0%) kandidātiem, pamatizglītība — 52 (1,0%) kandidātiem, bet 498 (9,1%) kandidāti savu izglītības pakāpi nebija norādījuši. 5444 (99,9%) bija Latvijas Republikas pilsonība, trim kandidātiem — ASV pilsonība, un diviem — Lietuvas pilsonība. Vēlēšanās kandidēja arī pa vienam Krievijas Federācijas, Bulgārijas, Īrijas, Libānas, Somijas un Spānijas pilsonim. Vēlēšanās kandidējušais Libānas pilsonis bija Hosams Abu Meri, bet persona ar Latvijas Republikas un Amerikas Savienoto valstu dubultpilsonību bija Viktorija Anna Graudiņa.
Vecums
Desmit jeb 0,2% kandidātiem bija 18 gadu, 10 jeb 0,2% kandidātiem vairāk nekā 80 gadu. Vidējais kandidātu vecums 46,1 gads. Plašākās vecumgrupas vēlēšanās bija 31—40 gadu grupa 1459 (26,1%), 41—50 gadu grupa 1377 (24,7%) un 51—60 gadu grupa 1414 (25,3%), jaunākā kandidāte bija 2003. gadā dzimusī Jēkabpils 2. vidusskolas 12.a klases skolniece Karina Isakova, kura kandidēja Jēkabpils novadā un kurai bija 18 gadu, vecākais kandidāts bija 1930. gadā dzimušais Rīgas domes Mājokļu un vides departamenta galvenais speciālists-būvinženieris Ilmārs Reinholds Drēziņš, kurš kandidēja Ādažu novadā un kuram bija 91 gads.
Tautība
4313 (79,2%) kandidāti bija reģistrēti kā latvieši, 245 (4,5%) krievi, 38 (0,7%) poļi, 26 (0,5%) baltkrievi, 21 (0,4%) lietuvietis, 16 (0,3%) ukraiņi, 4 (0,1%) ebreji, 4 (0,1%) lībieši (līvi), 4 (0,1%) vācieši, kā arī 3 igauņi, 2 armēņi, 2 baškīri, 2 gruzīni, 1 bulgārs, 1 soms, 1 spānis un 1 tatārs. 764 (14,0%) kandidāti savu tautību nenorādīja.
Igaunijas PSR Augstākā padome
Igaunijas PSR Augstākā padome (et) bija augstākais varas orgāns, kas pastāvēja Igaunijas PSR laikos, kā arī pēc Igaunijas neatkarības atjaunošanas, no 1990. līdz 1992. gadam. 1992. gada 29. septembrī Augstākās padomes funkcijas pārņēma Rīgikogu (Igaunijas parlaments).
Starija Darohi
Starija Darohi jeb Starije Dorogi  ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Starija Darohu rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1524. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistē. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 27. jūnija līdz 1944. gada 28. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā.
Vankūvera (sala)
Vankūvera (en) ir ap 450 km gara un līdz 100 km plata sala Klusā okeāna ziemeļaustrumu piekrastē Kanādā. Vankūvera ir Kanādas 11. un pasaules 43. lielākā sala. Ietilpst Britu Kolumbijas provincē; tās dienvidu galā izvietojusies provinces galvaspilsēta Viktorija.
Sala izstiepta ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. No kontinenta to atdala Karalienes Šarlotes un Džonstona šaurumi ziemeļaustrumos un Sališu jūra (Huana da Fukas šaurums un Džordžijas šaurums) dienvidaustrumos un dienvidos. Sala kalnaina, Vankūveras salas grēdas, kas stiepjas visā salas garumā, sadala to mitrākajā un kalnainākajā rietumu daļā un sausākajā un līdzenākajā austrumu daļā. Salas augstākā virsotne ir Goldenhaindls (2195 m vjl). Krasta līnija stipri robota, daudz fjordu un šēru. Iekšzemē daudz ezeru, purvu un upju. Rietumu krastā izveidots Pasifikrima nacionālais parks, centrālajā daļā — Stratkonas provinces parks.
Salu pirmiedzīvotāji ir trīs indiāņu tautas, lielākā no kurām ir krasta sališi. Pirmais no eiropiešiem salu atklāja spānis Huans Hose Peress Ernandess (Juan José Pérez Hernández) 1774. gadā. Pirmā 1792. gadā apkārt salai apkuģoja spāņa Dionisio Alkalas Galjano (Dionisio Alcalá Galiano) ekspedīcija. Sala tika nosaukta par Kvadras un Vankūvera salu (The Island of Quadra and Vancouver) par godu spāņu ceļotājam Huanam Fransisko de la Bodegam i Kvadram (Juan Francisco de la Bodega y Quadra) un britu kapteinim Džordžam Vankūveram (George Vancouver), kas risināja sarunas par salas piederību. Vēlāk salas nosaukumā palika tikai Vankūvera vārds. 1848. gadā salā tika nodibināta Lielbritānijas Vankūveras salas kolonija, kas 1866. gadā tika pievienota Britu Kolumbijai.
Nākotne (nozīmju atdalīšana)
Nākotne var būt:
Takaši Hirano
Takaši Hirano (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||15||4
Primus
Primus ir amerikāņu rokgrupa. Tā tika izveidota 1984. gadā un darbojās līdz pat 2000. gadam. 2003. gadā grupa atkalapvienojās. Primus ir izdevusi sešus studijas albums. 2011. gada 12. septembrī grupa izdos septīto albumu Green Naugahyde.
Grupas sastāvā pašlaik spēlē trīs mūziķi: Less Kleipūls, Lerijs Lalonde, Džeijs Leins.
Mamblreps
Mamblreps (en, no mumble — 'murmināt') ir 2010. gadu sākumā tiešsaistes audio izplatīšanas platformā SoundCloud radies hiphopa mikrožanrs, kam raksturīgs neskaidrs, murmināšanai līdzīgs vokāls un atkāpes no žanram tradicionālā lirisma.
Lai gan apzīmējums ir plaši kritizēts kā neprecīzs un nievājošs, daži mākslinieki to ir pieņēmuši, bet citi stilu aizstāvējuši kā jaunu posmu žanra attīstībā.