cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ziemeļaustrumu Zeme
Ģeogrāfija
Salā valda arktiskais jūras klimats. Lielākajā salas daļā arktiskais tuksnesis un tundra. Mīt leduslāči, ziemeļbrieži, valzirgi, vasarā ligzdo vairākas putnu sugas. Visu salas teritoriju aizņem Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervāts.
Vēsture
Ziemeļaustrumu Zeme ir cilvēku vismazāk skartā Svalbāras daļa. Tajā ir bijušas tikai dažas norvēģu un krievu (pomoru) mednieku apmetnes. 2. pasaules kara laikā salas ziemeļu piekrastē Vācijas kara flote ierīkoja Haudegenes meteostaciju. Starptautiskā ģeofizikas gada laikā 1957.—1958. gadā Mērčisona fjorda krastā darbojās Kinnvikas polārstacija.
Sasna (zeme)
Sasna jeb Zasna  bija senprūšu zeme tagadējās Varmijas-Mazūrijas vojevodistes teritorijā. Atradās Mazovijas pierobežā, starp Lubavas zemi rietumos un Galindas zemi austrumos.
Vēsture
Nosaukums cēlies no prūšu vārda sasnis ("zaķis"). Pirmo reizi kā terra Soysim pieminēta Prūsijas krusta kara laikā 1267. gadā rakstītā čehu ķēniņa Otokara II dokumentā. Pēc iekarošanas novads tika pakļauts Kristburgas komturam, tā galvenā pilsēta bija Osterode (tagad Ostruda), kurai 1329. gadā pirmo reizi piešķīra pilsētas tiesības.
1525. gadā Sasnas zeme iekļauta Prūsijas hercogistes sastāvā, vēlāk Prūsijas un Vācijas impērijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara, pamatojoties uz 1945. gada Potsdamas konferences lēmumiem, šī teritorija tika piešķirta Polijai.
TKSAT-1
TKSAT-1 jeb Túpac Katari ir Bolīvijas pirmais pavadonis; palaists 2013. gada decembrī. Tas ir sakaru pavadonis, kas nodrošina sakaru un interneta, kā arī televīzijas un radio retranslācijas pakalpojumus Bolīvijā un apkārtējās valstīs.
Pavadonis nosaukts Tupaka Katari vārdā, kurš bija indiāņu neatkarības kustības vadītājs 18. gadsimta beigās Bolīvijā.
TKSAT-1 izgatavojusi Ķīnas Kosmosa tehnoloģiju akadēmija uz platformas DHF 4 bāzes. Starta masa ir 5200 kg un izmēri 2360 × 210 × 3600 mm. Pavadonis apgādāts ar 26 Ku joslas, 2 C joslas un 2 Ka joslas raidītajiem.
Līgums par pavadoņa izgatavošanu un palaišanu tika noslēgts 2010. gada decembrī. Projekta izmaksas bija aptuveni 300 miljoni USD, no kuriem 251 miljons bija Ķīnas attīstības bankas aizdevums Bolīvijas valdībai.
Lidojuma gaita
TKSAT-1 tika palaists 16:42 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3B/G2 no Sičanas kosmodroma. Pēc izmēģinājumu un testēšanas fāzes, 1. aprīlī pavadonis tika nodots pasūtītājam oficiālā ceremonijā, kurā piedalījās Bolīvijas prezidents Evo Moraless. Túpac Katari izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 87,2° rietumu garuma.
Antonijs Springovičs
Antonijs Springovičs (dzimis Ozolmuižas pagasta Spriņģu ciemā, miris  Rīgā) bija Romas katoļu baznīcas atjaunotās Rīgas metropolijas pirmais arhibīskaps metropolīts, ordinēts 24.06.1901., nominēts 22.04.1920., konsekrēts 22.08.1920.
Dzīvesgājums
Dzimis 1876. gada 31. oktobrī Ozolmuižas pagasta Spriņģu ciemā. 1893. gadā beidza mācības Rēzeknes pilsētas skolā un iestājās Pēterpils Garīgajā seminārā, kuru absolvēja 1897. gadā. Līdz 1901. gadam turpināja studijas kā stipendiāts Pēterpils Garīgajā akadēmijā, kuru beidzot, saņēma teoloģijas maģistra grādu. 1901. gada 24. jūnijā Mogiļevas arhibīskaps metropolīts Springoviču iesvētīja par priesteri. 1916. gadā Mogiļevas arhibīskaps metropolīts iecēla priesteri par kanoniķi. Vēlāk priesteris srādāja kā Mogiļevas arhibīskapa ģeneralvikārs un bija atjaunotās Rīgas diecēzes bīskapa ģenerālvikārs.
1918. gada 29. septembrī, atjaunojot seno Rīgas bīskapiju, par tās bīskapu iecēla grāfu O'Rurki, taču Latvijas valdība uzskatīja, ka Latvijas bīskapam ir jābūt kādam no valsts vecāko priesteru vidus, par ko bīskaps O'Rurke ziņoja Romai. Tāpēc pāvests 1920. gada 22. aprīlī ar bullu Hodies nos par Rīgas bīskapu pasludināja kanoniķi Antoniju Springoviču. Nominētā bīskapa konsekrācija notika 1920. gada 22. augustā Aglonas bazilikā, Springoviču konsekrēja Kauņas bīskaps sufragans Jāzeps Skviereckis, asistējot saskaņā ar īpašām pāvesta pilnvarām priesteriem Daniēlam Jasinskim un Francim Trasunam, svinībās piedaloties vairāk kā 100 garīdzniekiem. 1923. gada 25. novembrī Springoviču paaugstināja par arhibīskapu, par ko liecina pāvesta oficiālais rīkojums izdevumā "Acta apostolici sedis". 1924. gada februārī monsinjors Cekini pavēstīja par senās Rīgas arhibīskapijas atjaunošanu. Arhibīskapa ingress notika 1924. gada 4. maijā Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē, piedaloties apustuliskajam delegātam arhibīskapam Antonijam Cekini, Viļņas bīskapam Jurim Matulēvičam, Mogiļevas arhibīskapam Eduardam de Ropam, Kauņas universitātes rektoram Fr. Bučim un citiem. 1926. gada novembrī par nopelniem Latvijas labā Springoviču apbalvoja ar Latvijas Triju Zvaigžņu ordeņa otrās šķiras ordeni. 1937. gada 8. maijā arhibīskapu paaugstināja par Rīgas baznīcas provinces metropolītu. 1939. gada nogalē arhibīskapu metropolītu ievelēja par Latvijas Universitātes goda doktoru (Dr.Theol. honoris causa).
Priesteris
Priesteris (no grc (presbyteros) — 'vecākais') vai priesteriene ir persona, kas izpilda un vada reliģiskos rituālus un dažkārt tiek uzskatīts par starpnieku starp dievu, dievībām un cilvēkiem. Priesteri ir gandrīz visās reliģijās, tie ir gan kristietībā, jūdaismā, sintoismā, hinduismā un tā tālāk. Islāmā nav priesteru, jo netiek uzsvērta īpaša starpniecība starp Dievu un cilvēkiem.
Antonijs Springovičs
Dzīvesgājums
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā arhibīskaps saskārās ar daudzām problēmām — slēdza Latvijas Universitātes Katoļu Teoloģijas fakultāti, konfiscēja fakultātes bibliotēku, 1941. gadā gāja bojā, tika izvesti vai pazuda bez vēsts desmit priesteri. 1944. gadā Springovičs palika okupētajā Latvijā, aizbildinoties ar slikto veselības stāvokli. Pateicoties arhibīskapa metropolīta darbībai, Latvijas PSRs laikā 1946. gada 7. martā atjaunoja mācības Rīgas Garīgajā seminārā un 1947. gada 25. jūlijā par bīskapiem tika konsekrēti priesteri Kazimirs Duļbinskis un Pēteris Strods.
Priesteris
Kristietībā vārdu "priesteris" lieto Romas Katoļu baznīcā un Austrumu Pareizticīgajā baznīcā. Katoļu baznīcas hierarhijā tā ir amatpersona vai mācītājs, kas pēc nozīmes ir starp bīskapu un diakonu. Protestantismā (izņemot Anglikāņu baznīcu) parasti nav priesteru; tā vietā lieto vārdu mācītājs.
Antonijs Springovičs
Dzīvesgājums
Antonijs Springovičs mira 1958. gada 1. oktobrī, sēru Svētā Mise, kuru vadīja bīskaps Pēteris Strods, notika 6. oktobrī Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē, piedaloties Viļņas un Paņevežas apustuliskajam administratoram bīskapam Stepanavičam, Kauņas un Vilkavišķu administratoram kanoniķim Stankevičam, kā arī citiem garīdzniekiem. Metropolītu apbedīja Rīgas Svētā Miķeļa kapos 1958. gada 6. oktobrī.
Jaunkrimuldas muiža
Jaunkrimuldas muiža (de) jeb Krimuldas jaunmuiža, arī Jaunāmuiža, ir muižas kungu māja Saulkrastu novada Sējas pagasta Jaunkrimuldas ciemā.
Vēsture
Celta 1796. gadā. Krimuldas Jaunmuižā Krimuldas draudzē Rīgas apriņķī 1890. gadā notika arheoloģiskie izrakumi, kurus veica Tērbatas Universitātes profesors Rihards Hausmanis, kurš ziņoja par akmeņu krāvuma kapulauku līdzīgu kā Tagamuižā Sāremā, doktors L. fon Šrēders un A. fon Hofmanis, muižas teritorijā tika atrasti daudzi kapi, taču daudzi izpostīti, kad meklēti akmeņi Valmieras šosejas būvniecībai. Pēc pieciem gadiem — 1895. gadā — par to ziņojumu Bericht über die Ausgrabungen unter Neuhof im Kirchspiel Kremon publiskoja Kārlis fon Lēviss of Menārs.
2017. gada 10. aprīlī Sējas novada dome mutvārdu izsolē ar augšupejošu soli izsolīja muižas kungu māju — telpas ar sākumcenu EUR 17,59 mēnesī līdz 2033. gadam. Muižas kungu mājas kadastra apzīmējums 80920070152001, tās zemesgabala kadastra numurs 80920070152.
2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Sākotnēji arī Krievija apstiprināja savu dalību šī gada konkursā. Vēlāk, kad Krievijas pārstāvei Jūlijai Samoilovai Ukrainas valdība aizliedza iebraukt valstī, tādēļ, ka Jūlija ieceļojusi nelegāli no Krievijas teritorijas 2014. gadā Krievijas anektētajā Krimā. 2017. gada 13. aprīlī Krievija paziņoja, ka nepiedalīsies 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijivā.
Pusfināli notika 9. un 11. maijā, savukārt fināls — 13. maijā.
Norises vieta
Par oficiālajām kandidējošajām pilsētām tika nosauktas Dņipro, Harkiva, Hersona, Kijiva, Ļviva un Odesa. Pārējās pilsētas, kas vēlējās rīkot konkursu, nespēja izpildīt visus nosacījumus.
2016. gada 9. septembrī par norises vietu tika nosaukta Starptautiskais izstāžu centrs, Kijiva.
Rīkotāji Izvēlētās vietas
Vizuālā koncepcija
Logo un dizains sastāv no stilizētām ukraiņu tradicionālajām krellēm no Ukrainas tautas tērpa amuleta.
Vadītāji
2017. gada 27. februārī tika paziņots, ka konkursa vadītāji būs Oleksandrs Skičko un Volodimirs Ostapčuks, savukārt Timurs Mirošnučenko uzņems dalībniekus green-room.
Pirmo reizi Eirovīzijas dziesmu konkursa vēsturē, izņemot 1956. gada konkursu, kad to vadīja viens vīrietis, pasākumu nevadīs neviena sieviete.
Eirovīzijas smaidiņi
2017. gada 30. aprīlī tika paziņots, ka Eirovīzijas un sociālā tīkla Twitter komandas ir strādājušas kopā, lai izveidotu speciāli 2017. gada Eirovīzijai radītus 3 smaidiņus (emocijas), kuras varētu lietot Twitter lietotāji, izmantojot Eirovīzijas atsauces tagus #ESC2017 un  #Eurovision, #12Points un #douzepoints un #CelebrateDiversity.
Pirmais pusfināls
Šajā pusfinālā balsoja dalībvalstis, kas piedalās šajā pusfinālā un Itālija, Lielbritānija un Spānija. Pēc rezultātu apkopojuma šajā pusfinālā uzvarēja Portugāle.
Otrais pusfināls
Šajā pusfinālā balsos dalībvalstis, kas piedalās šajā pusfiālā un Francija, Ukraina un Vācija. Krievija sākotnēji piekrita dalībai konkursā, bet 2017. gada 13. aprīlī atteica savu dalību. Pēc rezultātu apkopojuma šajā pusfinālā uzvarēja Bulgārija.
Fināls
Finālā balsoja visas 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa 42 dalībvalstis, bet tajā piedalījās tikai 26 valstis.
Dainis Ģēģers
Dainis Ģēģers, arī Dainis Ģēģeris (1946), ir latviešu inženieris un politiķis, bijušais Latvijas lauksaimniecības ministrs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1946. gada 1. martā Sabilē Pētera un Marijas Ģēģeru ģimenē. Mācījās Kandavas lauksaimniecības tehnikumā (1960-1965). Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (1965-1973), līdztekus strādāja par tehnikas inspektoru un vecāko inženieri kontrolieri. 1970. gadā Dainis Ģēģers kļuva par Jēkabpils „Lauktehnikas” galveno inženieri, tad par pārvaldnieku, viņa vadībā „Lauktehnika” strauji attīstījās. Notika vērienīga celtniecība, ražošanas pilnveidošanās, balstoties uz zinātniski – tehniskiem sasniegumiem. Neklātienē turpināja mācības RPI aspirantūrā, veica zinātniskus pētījumus, papildinājās PSRS Lauksaimniecības mašīnu remonta institūtā (1976-1981), aizstāvēja disertāciju par mašīnu un traktoru detaļu mazgāšanas – attīrīšanas kvalitātes un efektivitātes paaugstināšanu un ieguva tehnisko zinātņu kandidāta nosaukumu. Darbu vadīja Maskavas Vissavienības nozares zinātniski pētnieciskais institūts (GOSNITI) un Minskas zinātniski pētnieciskais institūts. 1985. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR Agrorūpniecības komitejas priekšsēdētāja vietnieku, 1988. gadā par pirmo vietnieku. 1988. gadā ievēlēts arī par Rīgas Politehniskā institūta mācībspēku.
Politiskā darbība
1992. gadā viņš atbalstīja SIA "Lata International" izveidi ārvalstu kredītu apsaimniekošanai, kas pēc diviem gadiem tika atzīta par maksātnespējīgu un tās kredīti tika atmaksāti no valsts līdzekļiem. 1993. gada maijā Augstākā Padome ministram izteica neuzticību un viņš amatu zaudēja. Bijušais ministrs Dainis Ģēģers tika apsūdzēts par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
1993. gadā kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Tautas frontes saraksta, taču netika ievēlēts.
Saksmale
Saksmale ir ciems Balvu novada Bērzpils pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 5 km no pagasta centra Bērzpils, 41 km no novada centra Balviem un 235 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P36 (Rēzekne–Gulbene). Saksmales kapos atrodas vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis — Saksmales kapu kapliča.
1909. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1909. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 3. oktobrī Vīnē (Austroungārija).
Celtniecība
Celtniecība jeb būvniecība ir arhitektūras un inženierijas process, kas ietver būvju vai infrastruktūras projektēšanu, būvēšanu, paplašināšanu un atjaunošanu, lietojot būvizstrādājumus un būviekārtas. Celtniecība ir viena no svarīgākajām ražošanas nozarēm.
Celtniecībā nodarbinātās personas sauc par celtniekiem.
Atkarībā no ceļamo objektu veida, celtniecību iedala:
Celtniecības galvenie posmi:
Japānas administratīvais iedalījums
Japānas administratīvo iedalījumu veido 47 prefektūras (ja). Prefektūras tika izveidotas 1871. gadā. Katru prefektūru vada tieši ievēlēts gubernators un vietējais parlaments. Atsevišķas prefektūras tālāk iedalās apakšprefektūrās (ja). Ir 20 galvenās pilsētas jeb t.s. valdības apstiprinātās pilsētas (ja). Japānas pašvaldības iedalās galvenajās lielpilsētās, īpašajās lielpilsētās, lielpilsētās, īpašajos rajonos (Tokija), rajonos, pilsētās un ciemos. Valstī notiek pašvaldību reforma, daudzas pašvaldības tiek apvienotas. Tradicionāli Japāna iedalās 8 reģionos.
Linda Marija Barosa
Linda Marija Barosa (ro, dzimusi ) ir franču un rumāņu dzejniece, esejiste un tulkotāja. Prestižās Francijas Gijoma Apolinēra (Prix Apollinaire) prēmijas 2007. gada laureāte. Darbi tulkoti 25 valodās.
Biogrāfija
Linda Marija Barosa ir dzimusi 1981. gadā Bukarestē. 2011. gadā Sorbonnas universitātē ieguva filoloģijas doktora grādu. Pašlaik dzīvo Parīzē Viņa dzejo rumāniski un franciski. Piecu krājumu autore, vada Bukarestes literāro žurnālu Versus/m, organizē festivālu Le Printemps des Poètes (Dzejnieku pavasaris, 55 pilsētās). Linda Marija Barosa ir atzītākā no jaunajiem Francijas dzejniekiem, kuras darbi tulkoti teju 25 valodās, tostarp arī latviski.
Citāti
Linda Marija Barosa - Par mīlestību un cianīdu (Bārdasnažu asmeņu nams, 2006) :
Ilūzija (filma)
"Ilūzija" (en) ir 2006. gada drāma, kuras režisors ir Kristofers Nolans. Filmas sižets, ko sarakstījis K. Nolans ar savu brāli Džonatanu Nolanu, ir veidots pēc Kristofera Prīsta romāna The Prestige.
Linda Marija Barosa
Ārējās saites
‎
Ilūzija (filma)
Filma ir stāsts par diviem Viktorijas laikmeta burvju māksliniekiem Londonā, kas uzsāk savstarpēju cīņu ar traģiskām sekām par labākās ilūzijas izveidošanu. Tajā galvenās lomas attēlo Hjū Džekmens, Kristians Beils, Maikls Keins, Skārleta Johansone, Rebeka Hola, Endijs Serkiss un Deivids Bovijs.
"Ilūzijas" pirmizrāde notika. Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko operatora un mākslinieka darbu.
Audzeri
Audzeri ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 219 km attālumā no Rīgas.
Smitsona institūts
Smitsona institūts (en) ir pētniecības un izglītības institūts, kas tika dibināts 1846. gadā. Institūts sastāv no vairākiem muzejiem, pētniecības centriem un viena zooloģiskā dārza, no kuriem lielākā daļa atrodas Vašingtonā, ASV. Šis ir lielākais tāda veida komplekss pasaulē.
21. gadsimta sākumā Smitsona institūta muzejos atradušies vairāk nekā 1,3 miljoni artefaktu, no kuriem daudzi uzskatāmi par "Amerikas nacionālajiem dārgumiem". Tiek izdoti žurnāli Air & Space/Smithsonian un Smithsonian.
Eiss Ventura: Zvēru detektīvs
"Eiss Ventura: zvēru detektīvs" (en) ir 1994. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Toms Šeidieks. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Šons Jangs, Kortnija Koksa, Touns Loks un Dens Marīno. Filmas pirmizrāde notika. 1995. gadā filmai iznāca turpinājums "Eiss Ventura 2: Dabas aicinājums".
Filmā Eisam Venturam, zvēru detektīvam, ir jāatrod nolaupīts delfīns, kurš ir futbola komandas Maiami Dolphins talismans.
Japānas reģioni
Japānas reģioni nav oficiāla administratīvā iedalījuma vienība, tomēr tradicionāli tas ir ticis lietots. Pastāv astoņi Japānas reģioni.
Reģioni no ziemeļiem uz dienvidiem:
Safronovka
Safronovka ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada austrumu daļā 4 km no novada centra Baltinavas un 260 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa P45, aptuveni kilometru no Latvijas—Krievijas robežas.
Santamonika
Santamonika (en) ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Kalifornijas štatā. Tā atrodas starp Santamonikas līci un Losandželosu. Losandželosas starptautiskā lidosta (LAX) atrodas 13 kilometru attālumā no Santamonikas. Pilsētas kopējā platība ir 21,8 km², 2015. gadā pēc provizoriskiem datiem pilsētā dzīvoja 90 401 iedzīvotājs.
Santamonika ir daudzveidīga pilsēta ar veikaliem, restorāniem, klubiem, teātriem un viesnīcām. Pilsētā atrodas 37 viesnīcas ar 3500 viesnīcas numuriņiem, sākot ar ekonomiskām viesnīcām un beidzot ar izsmalcinātiem kūrortiem, retorāniem un pasaulē pazīstamāko zīmolu veikaliem. Santamonikas osta un mols ir populārs tūristu apskates objektu. Uz mola izvietots atrakciju parks, kas ir viens no vecākajiem atrakciju parkiem ASV.
Vēsture
Tiek uzskatīts, kas Santamonikas pirmiedzīvotāji bija tongvas cilts indiāņi, kas Santamoniku tongvu valodā sauca par Kecheek. Pilsēta dibināta 1769. gada 3. augustā un tā nosaukta par godu Svētajai Monikai.
1909. gada 9. septembrī pabeigta Santamonikas osta un mols, kas bija pirmā osta ASV rietumkrastā. Osta tika būvēta no koka un stāvēja uz koka pāļiem. 1916. gada 12. jūnijā uz mola atklāja atrakciju parku ar amerikāņu kalniņiem, kas kļuva par populāru izklaides vietu un vēlāk tika paplašināts. 1924. gada 23. jūlijā uz mola atklāja La Monikas zāli, lielāko zāli ASV rietumkrastā. Celtnes fasāde bija projektēta spāņu stilā, bet zāle franču renesanses stilā. Zāles kopējā platība bija 1400 m2. No 1958. gada līdz 1962. gadam zālē bija ierīkota slidotava, bet 1963. gadā La Monikas zāle tika nojaukta.
1966. gadā pabeidza celt jaunu auto maģistrāli, kas savienoja Santamoniku ar Losandželosu. Maģistrāles izbūve nodrošināja jaunu pilsētas attīstības vilni ar vērienīgu pludmales rajonu apbūvi. 1983. gada 27. janvārī osta un mols tika pilnībā iznīcināti vētras laikā, tāpēc no 1987. gada līdz 1990. gadam osta tika uzbūvēta pilnīgi no jauna. Mola rekonstrukcijas laikā tika atjaunots atrakciju parks un atklāta trešā ielas promenāde.
Ģeogrāfija
Santamonikas kopējā platība ir 21,8 km² un tai ir ap 5 kilometriem gara krasta līnija ar Santamonikas līci. Santamonika atrodas 21 kilometrus uz ziemeļiem no Losandželosas centra. Losandželosas starptautiskā lidosta (LAX) atrodas 13 kilometrus no pilsētas. Robežojas ar Malibu un Venisu. Pludmales ir it īpaši piemērotas sērfošanai, peldēšanai un pludmales volejbolam.
Administratīvais iedalijums
Pilsēta ir sadalīta astoņos administratīvajos rajonos- Centrs un Trešā ielas promenāde, Santamonikas osta un Okeāna avēnija, Vidus pilsētas rajons, Mainas iela, Montānas avēnija, Piko bulvāris, Okeāna parks un Saulrieta parks:
Santamonikas centrs robežojas ar Meinas ielu uz dienvidiem, Montānas avēniju uz ziemeļiem un ar pludmali rietumos. Santamonikas centrā ir dažāda veida izklaides iespējas, vēsturiskā arhitektūra, plašs restorānu un veikalu klāsts, sertificēts zemnieku tirgus un Trešā ielas promenāde. Trešā ielas promenādē ir izvietoti restorāni, iepirkšanās centri, kinoteātri un izklaides centri.
Santamonikas osta un Okeāna avēnija sākas pilsētas ziemeļu galā un beidzas Piko bulvārī. Avēnija stiepjas paralēli pludmales stāvkrastiem. Uz avēnijas ir luksusa apartamenti, daudz luksusa viesnīcas kā, piemēram, viesnīca Shangri-La, Mariott, dažādu veidu restorāni, kā tradicionālie, austrumu, eiropiešu, jūras velšu un citi.
Vidus pilsētas rajons robežojas ar Hūvera ielu uz austrumiem, Piko bulvāri ziemeļos un Santamonikas lielceļu uz dienvidiem. Rajons ietver lielas maģistrāles kā Vašingtonas bulvāris, Redendo bulvāris, FairFax avēnija un La Brea avēnija. Ir izvietoti lieli lielveikali, uzņēmumi, teātri,viesnīcas, restorāni, skolas, bibliotēka, pasts, veikali un mūzikas ierakstu kompānijas.
Meinas iela stiepjas apmēram divu kilometru garumā no Piko bulvāra līdz Santamonikas robežai. Ielas garumā ir izvietoti skaustumkopšanas saloni, frizieri, bankas, Kalifornijas vēstures muzejs, restorāni, tūrisma informācijas centrs, veikali un mākslas galerijas. Katru nedēļu norisinās zemnieku tirdziņš ar bioloģiskiem augļiem un dārzeņiem.
Okeāna parks atrodas pilsētas dienvidrietumu stūrī un stiepjas sākot no Linkolna bulvāra līdz pludmalei. Šajā apkārtnē ir sastopama vecā pilsētas apbūve, daudzdzīvokļu mājas un mājas netālu no pludmales. Cenas mājām svārstās sākot no 750 000 ASV dolāru līdz 5 miljoniem dolāru. Rajona ir izvietotas skolas, augstskola, mākslas galerijas,daudz restorānu un veikalu.
Montānas avēnija atrodas blakus pludmalei. Santmonikas viens no elitārākajiem rajoniem. Rajona ir izvietoti augstas klases veikali un restorāni sākot no parastām ieskrietuvēm līdz eksotiskiem restorāniem, privātskolas, luksusa viesnīcas, uzņēmumi, nakts klubi, kūrorti, SPA, skaistumkopšanas saloni, bibliotēkas, bankas un Aero teātris. Katru gadu decembrī un jūnijā Montānas avēnijā notiek festivāls, kuras laikā tiek iztirgotas pagājušās sezonas preces ar lielām atlaidēm.
Saulrieta parks ir izvietots starp Piko bulvāri, Linkolna bulvāri, pilsētas dienvidu un austrumu robežu. Rajons galvenokārt sastāv no privātmājām, kuras ir būvētas 1940. gadā, koledžām un skolām, parku un lidostu, kura ir viena no noslogotākajām viena skrejceļa lidostām pasaulē. Māju cenas Saulrieta parkā svārstās sākot no 850 000 līdz 1,7 miljoniem ASV dolāru.
Iedzīvotāji
Pilsētā iedzīvotāju skaits ir pieaudzis no 417 iedzīvotājiem 1880. gadā līdz 89 736 cilvēkiem 2010. gadā. Pilsētas blīvums ir 10 663 km 2. Pilsētā dzīvo 48,2% sieviešu un 51,8% vīrieši. Santamonikā dzīvo 77,6% balto cilvēku, 9% aziātu, 3,9% afroamerikāņu, 0,4% pamatiedzīvotāju izcelsmes, 4,6% citas tautības cilvēku.
Ievērojami cilvēki, kas dzimuši Santamonikā:
Transports
Santamonikas starptautiskā lidosta agrāk saukta pa Āboliņa lauku atrodas pilsētas dienvidaustrumu stūrī. Lidosta atrodas 3 kilometrus no Klusā okeāna un Santamonikas līča. Losandželosas starptautiskā lidosta (LAX) atrodas uz ziemeļiem 10 kilometru attālumā. Lidosta ir viena no noslogotākajām viena skrejceļa lidostām pasaulē. Lidostā ir kontroles tornis, kas dienā apkalpo 346 operācijas un Santamonikas Aviācijas muzejs. Blakus lidostai ir izvietots Lidostas parks, kas ir 34 000 m2 liels. Katru gadu lidostā notiek Bluberry pagājušās sezonas mantu izpārdošana, kurās preces tiek pārdotas līdz 80% atlaidēm.
Džaņdzjana
Džaņdzjana (zh, ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Guandunas provincē Ķīnas dienvidos. Izvietojusies provinces dienvidrietumos, aizņem Leidžou pussalu. Robežojas ziemeļaustrumos ar Maominu, ziemeļrietumos — ar Guansji. Austrumos krastus apskalo Dienvidķīnas jūra, rietumos — Bakbo līcis, dienvidos Cjundžou šaurums atdala no Hainaņas salas.
Vēsture
Haņu dinastijas laikā par Leidžou pussalas administratīvo centru kļuva Sjuiveņa. 1898 gadā Francija piespieda Ķīnas valdību iznomāt uz 99 gadiem tai nelielo Guandžouvaņas anklāvu pussalas ziemeļaustrumos, kur tika ierīkota Forbajāras (Fort-Bayard) osta. Anklāvs atradās Francijas kontrolē līdz 1943. gadam, kad to okupēja Japāna. Formāli anklāvs atgriezās Francijas pārvaldē 1945. gada augustā, bet jau novembrī to oficiāli atgrieza Ķīnai un pārdēvēja tagadējā vārdā.
Ekonomika
Džaņdzjana ir nozīmīga osta un dzelzceļa mezgls. Galvenās rūpniecības nozares ir kuģu būve, tekstilūpniecība, cukura un automobiļu rūpniecība.
Rūjienas vidusskola
Rūjienas vidusskola ir viena no Valmieras novada izglītības iestādēm Ziemeļvidzemē. Mācības norit divās skolas ēkās, Skolas ielā 24 mācās sākumskolas skolēni 1.-3. klase, bet Rīgas ielā 30 mācās 4.-12. klases skolēni. Jeru pamatskolas un Vilpulkas sākumskolas ēkās notiek skolēnu mācību un vides ekspedīcijas. 2016./2017. mācību gadā Rūjienas vidusskolā mācījās 463 skolēni, strādāja 66 skolotāji un 24 tehniskie darbinieki.
Rūjienas novadā vēsturiski pastāvējušas vairākas vispārējās izglītības iestādes, 2015. gadā skolu reorganizācijas rezultātā, pievienojot Jeru pamatskolu un Vilpulkas sākumskolu Rūjienas vidusskolai, novadā ir izveidota viena vispārējās vidējās izglītības iestāde.
Vēsture
1911. gadā dibināta Rūjienas tirdzniecības skola. 1917. gadā dibināta P. Martinsona privātā komercskola. 1919. gada septembrī apvienojas Rūjienas tirdzniecības skola ar komercskolu un tiek nosaukta par Rūjienas pilsētas un Izglītības biedrības vidusskolu. Skola atrodās Parka ielā 2 (tagadējā Ā. Alkšņa ielā 9). No 1920. gada līdz 1929. gada beigām skola saukta par Valsts Rūjienas vidusskolu. 1922. gadā piecas vecākās klases uzsāka mācības bijušajā Eriņu muižas kungu mājā. Jaunākās klases mācības turpināja Parka ielā 2. 1930. gada 6. jūlijā lika pamatakmeni skolas celtniecībai Skolas ielā 24. 1931. gada 30. augustā atklāja Blankenburga projektēto skolas ēku, no 1929. gada līdz 1940. gadam skolu sauca par Valsts Rūjienas ģimnāziju. 1939. gada 5. novembrī tiek iesvētīts Rūjienas valsts ģimnāzijas karogs.
Pēc 1945. gada skola tiek pārdēvēta par Rūjienas vidusskolu. 1961. gadā Rūjienas vidusskolai pievienoja Rūjienas septiņgadīgo skolu, kas atradās Parka ielā 2. 1964. gada 1. septembrī darbu uzsāka vidusskola Rīgas ielā 30. 1966. gada septembrī Skolas ielā 24 mācības uzsāka pirmās trīs klases. 1971. gadā mācības Rūjienas vidusskolā uzsāka pirmā klase ar mūzikas novirzienu.
Izglītības programmas 2016./2017.m.g.
Rūjienas vidusskolā ir izveidots arī logo pamatizglītības profesionāli orientētajai (mūzika) programmai 1. – 9.kl.
Ārpusklases nodarbības un interešu pulciņi
Rūjienas vidusskolas pūtēju orķestris darbojas jau ilgus gadus. Orķestri dibināja skolotājs Jānis Akulis. Vēlāk pievienojās skolotājs Gvido Brenčevs. Šobrīd orķestra diriģents ir Gvido Brenčevs. Orķestris savā grupā orķestru skatēs vienmēr ir izcīnījis tiesības piedalīties Dziesmu un deju svētkos.
Arī tautisko deju kolektīvi skolotājas Ilzes Lippes vadībā skatēs izcīna tiesības piedalīties Dziesmu un deju svētkos. Dziesmu un deju svētkos piedalās arī Rūjienas vidusskolas kori skolotāju Dignas Gailītes un Inas Plaukas vadībā. Rūjienas vidusskolā darbojas arī akordeonistu ansamblis skolotājas Gitas Akules vadībā, kas katru gadu piedalās Latvijas vispārizglītojošo skolu ar padziļinātu mūzikas mācību akordeonistu festivālos un dažādos konkursos.
Skolēnu pašpārvalde
Skolā darbojas skolēnu pašpārvalde. Pašpārvalde ik gadu organizē erudīcijas šovu "KO TU?", Gada skolotāju balvu "S KVADRĀTĀ", Labdarības tirdziņu, Draudzības dienu un citas iniciatīvas.
Tradīcijas
Rūjienas vidusskolā ir daudz dažādi tradicionālie pasākumi, kas notiek arī citās skolās. Tradīcijas, kas raksturīgas tikai Rūjienas vidusskolai:
Alfrēda Vēgenera institūts
Alfrēda Vēgenera institūts (de, AWI) ir Vācijas pētnieciskā institūcija, kas pārrauga un koordinē polāros un jūras pētījumus. Dibināts un nosaukts par godu vācu polārpētniekam un dabaszinātniekam Alfrēdam Vēgeneram.
Četras galvenās institūta apakšvienības ir klimata sistēmu departaments, pelāgisko ekosistēmu departaments, bentisko ekosistēmu departaments un ģeosistēmu departaments. Institūta galvenais birojs atrodas Brēmerhāfenē un tas apsaimnieko pētniecības stacijas Potsdamā, Helgolandē, Ziltā, Ļenas deltā (Samoilova), Nīolesunnā Arktikā (AWIPEV/Koldeveja), Antarktīdā (Neimaijere, Kotasa, Dalmana), kā arī pētniecības kuģi Polarstern, Heincke un Mya.
Polībijs
Polībijs (grc, Polýbios; dzimis ap 200. gadu p.m.ē., miris ap 118. gadu p.m.ē.), arī Polibijs, bija sengrieķu vēsturnieks un politiķis.
Pazīstams ar darbu "Vēsture", kurā aprakstīta vēsture no 264. līdz 146. gadam p.m.ē. Šis bija pirmais mēģinājums uzrakstīt Romas, Grieķijas, Maķedonijas, Mazāzijas, Sīrijas, Ēģiptes un Kartāgas vispārējo vēsturi. Darbs sastāv no 40 sējumiem, no kuriem tikai pirmie pieci ir saglabājušies pilnībā līdz mūsdienām.
Uzskatīja, ka vēsturniekiem jāapraksta vienīgi tie notikumi, kuru lieciniekus viņi var nointervēt. Stāstītos avotus uzskatīja par svarīgākajiem.
Telmo Sarra
Pedro Telmo Sarraonandija Montoja (es, dzimis, miris ) bija Spānijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Spānijas futbola izlasi.
Spānijas futbola izlasi pārstāvējis no 1945. līdz 1951. gadam, kopumā 20 mačos gūstot 20 vārtus.
Sarras vārdā ir nosaukta balva, ko katru sezonu pasniedz rezultatīvākajam spānim La Liga.
Sasniegumi
Athletic Bilbao
Individuālie sasniegumi
Bridžitas Džonsas mazulis
"Bridžitas Džonsas mazulis" (en) ir 2016. gada romantiska komēdija, kuras režisore ir Šārona Magvaira. Galvenās lomas atveido Renē Zelvēgere, Patriks Dempsijs, Kolins Fērts, Džims Brodbents, Džemma Džonsa un Emma Tompsone. Filmas pirmizrāde notika Londonā. Filma ir turpinājums 2001. gada filmai "Bridžitas Džonsas dienasgrāmata" un 2004. gada filmai "Bridžita Džonsa. Saprāta robeža".
Bridžita Džonsa vēlas visu uzmanību veltīt sev un karjerai, tomēr to apdraud viņas palikšana stāvoklī un fakts, ka Bridžita nav pārliecināta pr to, kurš ir īstais mazuļa tēvs.
FK Zemun
FK Zemun ir Serbijas futbola klubs no Belgradas priekšpilsētas Zemunas. Pašlaik spēlē Serbijas Pirmajā līgā. 2008. gadā iekļuva Serbijas kausa izcīņas finālā, kur piekāpās FK Partizan.
Žari
No 1705. līdz 1707. gadam Zoravā par kapelmeistaru strādāja baroka komponists Georgs Filips Tēlemanis (Georg Philipp Telemann, 1681–1767). 19. gadsimta sākumā pilsētas skolā mācījās psihologs Gustavs Fehners (Gustav Fechner, 1801–1887). 1893. gadā šeit cietumā bija ieslodzīts anarhists Gustavs Landauers (Gustav Landauer, 1870–1919). 1938. gadā Zoravā tika nodibināta Ķeizara Vilhelma biedrības filiāle, kas nodarbojās ar koksnes pētniecību. Otrā pasaules kara laikā pilsētā atradās vācu lidmašīnu Focke-Wulf rūpnīca.
Matemātiķa Ernsta Kummera (Ernst Kummer, 1810–1893), kārtslēcēja Tadeuša Slusarska (Tadeusz Ślusarski, 1950–1998) dzimtā pilsēta.
Voldemārs Grāvelis
Voldemārs Grāvelis (1900-?) bija Latviešu leģiona virsnieks, Vācu krusta zeltā kavalieris.
Pirmskara dzīve
Voldemārs Grāvelis dzimis Cēsīs, piecu bērnu ģimenē, Grāveļa tēvs bijis tirgotājs, tur Grāvelis pavadīja savus bērnības un jaunības gadus. Jaunekļa gados piedalījies Latvijas brīvības cīņās. 1922. gadā Grāvelis beidza Latvijas kara skolu, turpināja dienestu Latvijas armijā. 1928. gada 22. decembrī virsleitnanta pakāpē tika pārcelts no Vidzemes artilērijas pulka uz Bruņoto vilcienu pulku kā vecākais artilērijas virsnieks, 1932. gadā tika paaugstināts par kapteini. Vēlāk Grāvelis nonāca Artilērijas inspektora štābā, no tā 1937. gada 19. novembrī tika pārcelts atpakaļ uz Vidzemes artilērijas pulku.
Otrajā pasaules karā
1941. jūnijā, pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Voldemārs Grāvelis brīvprātīgi pieteicās jaunformētajās latviešu vienībās, tika nozīmēts par 2. rotas komandieri 268-E. Ērgļu bataljonā, vēlāk kļuva par 282-A. latviešu policijas bataljona komandieri, to kā III bataljonu iekļāva 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā, kur Grāveli iecēla par 3. baterijas komandieri.
1943. gada martā tika izveidots atsevišķais latviešu artilērijas divizions, tas tika papildināts un kā 2. artilērijas pulks tika iekļauts 19. divīzijā, ar majora pakāpi ieguvušo Grāveli kā pulka komandieri. Ar savu artilērijas pulku Voldemārs Grāvelis piedalījās kaujās Krievijā, aizsardzības kaujās Vidzemē, kā arī Kurzemes lielkaujās. 1944. gada 30. maijā apbalvots ar Dzelzs krusta II šķiru, savukārt 1945. gada 10. martā saņēma Vācu krustu zeltā.
Kara beigas Grāvelis sagaidīja Kurzemes cietoksnī, 1945. gada 8. maijā nonākot PSRS gūstā. Par tālāko likteni skaidru ziņu nav, pēc dažām versijām pulkvežleitnants Voldemārs Grāvelis miris soda nometnēs 1946. gadā, savukārt citi avoti vēsta, ka Grāvelis apcietinājumā atradās vēl 1949. gadā.
Fils Spektors
Dzīvesgājums
1969. gadā Spektors atgriezās mūzikā un bija producents grupas The Beatles 1970. gada albumam Let It Be. Viņš vēlāk producēja arī vairākus The Beatles dalībnieku Džona Lenona un Džordža Herisona soloalbumus. Līdz 1970. gadu vidum Spektors bija bijis producents astoņpadsmit ASV top 10 singliem, bet pēc sadarbības ar Leonardu Koenu, Dionu Dimuči un grupu Ramones viņš ar mūziku nodarbojās minimāli. Pēc Broadcast Music Incorporated datiem, Spektora producētā dziesma You've Lost That Lovin' Feelin' ir 20. gadsimtā visvairāk ASV atskaņotā dziesma.
Fils Spektors nomira slimnīcā no COVID-19 radītajām komplikācijām.
Meistars un Margarita (seriāls)
"Meistars un Margarita" (ru) ir 2005. gada Krievijas televīzijas seriāls, kura autors, režisors un scenārists ir Vladimirs Bortko. Seriāla sižets veidots pēc Mihaila Blugakova tāda paša nosaukuma romāna. Tā pirmizrāde notika 2005. gada 19. decembrī televīzijas kanālā Rossija.
Moto: "Manuskripti nedeg!".
Tapšanas vēsture
1930. gadu ainas filmēja Sanktpēterburgā, bet Bībeles ainas — Bulgārijā un Krimā. Neskatoties uz sākotnēji pausto kritiku, ka televīzijas seriālā nebūs iespējams attēlot romāna daudzslāņaino stāstījumu, kā arī tā sociālpolitisko un metafizisko tēmu sarežģītību, seriāls kļuva par vienu no veiksmīgākiem seriāliem Krievijas televīzijā.
Sižets
Seriālam ir trīs sižeta līnijas:
ASV Augstākā tiesa
Tai ir galīgā apelācijas jurisdikcija pār visām federālajām tiesām un štata tiesām lietās, kas saistītas ar federālā likuma jautājumiem. Augstākās tiesas sastāvā ir Senāta apstiprinātais Augstākās tiesas priekšsēdētājs (pašlaik Džons Robertss) un Senāta apstiprinātie astoņi Augstākās tiesas locekļi. Tiesneša amatu Augstākajā tiesā tiesnesis saglabā uz visu mūžu, ja vien neatkāpjas, nebeidz tiesneša karjeru vai arī tiek atbrīvots no amata (neviens tiesnesis vēl nav ticis atbrīvots). Katram tiesnesim ir viena balss.
Ļipovka
Ļipovka ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 8,7 km no pagasta centra Rekovas, 19,8 km no novada centra Viļakas un 255,8 km no Rīgas.
Francija 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Francija 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta 11 sporta veidos. Francijas sportisti nestartēja hokejā, kamaniņu braukšanā, kērlingā un skeletonā.
Medaļnieki un labākie rezultāti
Labākajos rezultātos ir iekļauti visi medaļnieki vai līdz desmit sportistiem ar visaugstāk iegūtajām vietām
Frīstaila slēpošana
Kvalifikācijas skaidrojums: FA – Kvalificējas fināla kārta; FB – Kvalificējas mierinājuma kārtai
Inza
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1897. gadā kā dzelzceļa stacija uz Maskavas-Kazaņas dzelzceļa līnijas. Krievijas pilsoņu kara laikā šeit karoja latviešu strēlnieki, tika izveidota Sarkanās armijas 15. (Inzas) strēlnieku divīzija, ko komandēja Jānis Lācis. No 1929. gada Inza ir rajona centrs. Pilsētas statuss kopš 1946. gada. Lielākais iedzīvotāju skaits (ap 25 000) bija 1990. gados, pēc tam iedzīvotāju skaits samazinās.
Ērču encefalīts
Ērču pārnests vīrusencefalīts ir vīrusu ierosināta infekcijas slimība. Tā vieglos gadījumos izpaužas kā mērens drudzis, bet smagākos gadījumos ierosina meningītu vai arī encefalītu.
Galvenie izplatības reģioni pasaulē ir Baltijas valstis, Austrumeiropas ziemeļdaļa un Krievijas centrālie apgabali. Tur ērču encefalīts ir biežāk sastopams pat par Laimas slimību. Pēdējos gados ērču encefalīts izplatījies Centrāleiropā un par saslimšanas gadījumiem arvien vairāk sāk ziņot arī citas valstis.
Latvijā tā ir izplatītākā neiroloģiskā infekcijas slimība.
Ērču encefalītu pārnēsā ganību ērces un suņu ērces, retos gadījumos ar to var saslimt, dzerot nepasterizētu pienu no govīm, kas ir inficētas ar šo slimību.
Infekcija sākas 1—3 nedēļu laikā pēc ērces piesūkšanās. Cilvēkam parādās vieglas gripas pazīmes: drudzis, galvassāpes un nespēks. Dažu dienu laikā tās pāriet. Vairums saslimušo izveseļojas, bet aptuveni trešdaļa piedzīvo otro slimības fāzi, kad vēl pēc vairākām dienām rodas meningīts — smadzeņu apvalku iekaisums. Raksturīgas stipras galvassāpes, reiboņi, vemšana, stiprs drudzis, drebuļi un vispārējs nespēks. Retos gadījumos (6%) attīstās arī encefalīts — smadzeņu šūnu iekaisums, kas rada arī atmiņas un kustību traucējumus, tai skaitā paralīzi.
Ērču encefalīta mirstība ir ap 1%, komplikācijas pēc izslimošanas piedzīvo 20% cilvēku.
Vienīgā aizsardzība pret ērču encefalītu ir vakcinācija. Nav jāvakcinējas tikai tiem, kas jau pārslimojuši ērču encefalītu. Pēc slimības izslimošanas cilvēks iegūst imunitāti uz mūžu.
Ivonna Gulagonga-Kolija
Ivonna Gulagonga-Kolija (en; dzimusi ) ir bijusī Austrālijas tenisiste.
Gulagonga bija spilgta tenisa zvaigzne 20. gadsimta septiņdesmitajos gados. Četrpadsmit Grand Slam turnīru uzvarētāja (septiņreiz — vienspēlēs, sešreiz — sieviešu dubultspēlēs un vienreiz jauktajās dubultspēlēs); 86 vienspēļu un 46 dubultspēļu turnīru uzvarētāja; trīs olimpisko spēļu dalībniece un trīskārtēja Federācijas kausa ieguvēja (1971, 1973, 1974) Austrālijas izlases sastāvā. Starptautiskās tenisa slavas zāles locekle kopš 1988. gada.
Frīdlanta pie Ostravices
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā. Apkārtnē siderīta atradnes. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Frīdlande pie Ostravices (de). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
Inocents X
Pāvests Inocents X (, dzimis, miris ), īstajā vārdā Džovanni Batista Pamfili (Giovanni Battista Pamphilj), bija Romas pāvests no līdz savai nāvei.
Džovanni Batista Pamfili bija pāvesta Aleksandra VI mazmazmazdēls. Viņš studēja jurisprudenci un vēlāk strādāja dažādos amatos Romas kūrijā. Pāvests Urbāns VIII viņu nosūtīja pāvesta diplomātiskā pārstāvja darbā Francijā, bet vēlāk arī Spānijā. 1629. gadā kļuva par kardinālu. 1644. gadā kļuva par Romas pāvestu un pieņēma vārdu Inocents X. 1648. gadā nosodīja Vestfālenes miera līgumu, kas izbeidza Trīsdesmitgadu karu.
Maska (filma)
"Maska" (en) ir 1994. gada ASV komēdija, kuras režisors ir Čārlzs Rasels. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Pīters Rīgerts, Pīters Grīns, Eimija Jasbeka, Ričards Jeni un Kemerone Diasa. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas galvenais varonis ir Stenlijs Ipkiss, neveiksmīgs bankas darbinieks, kurš atrod maģisku masku, kas pārvērš Stenliju supervaronī ar zaļu seju.
Lophogaster
Lophogaster ir lofogastrīdu kārtas un Lophogastridae dzimtas augstāko vēžu ģints. Lophogaster ģintī ir zināma 21 recentā suga, kā arī viena izmirusi suga (Lophogaster voultensis) no Francijas juras nogulumiem. Tie ir sīki jūru iemītnieki, kas apdzīvo šelfa zonu.
Apraksts
Karapakss ir skaidri ornamentēts. Tas priekšpusē veido platu tridentālu pieres plātni, bet aizmugurējā malā vidū ir dziļš izgriezums, atsedzot galvkrūšu pēdējā segmenta virspusi, bet sānos veidojot smailu izvirzījumu. Antenulu pamatne ir ļoti īsa un resna. Antenulu iekšējais zars ir mazs, bet ārējais ir nesamērīgi attīstīts un garš. Antenas eksopodītam ir sirdsveida forma. Ārējā mala tam ir zobota, bet iekšējā bārkstaina. Acis ir lodveidīgas, daļēji pārsegtas ar pieres plātni. Augšžokļu (mandibulas) pirmais pāris ir bez taustekļa (palpas). Otrais pāris ir tikai ar divām gremojamajām daivām; tausteklis salīdzinoši neliels. Pirmais krūšu kāju (gnatopodu) pāris ar terminālo locītavu ir strupi noapaļots un cieši savērpts. Pārējās kājas ir samērā attīstītas un ar spēcīgu nagu (dactylus). Žaunas trīsdaļīgas, žaunu sānzari spalvveidīgi. Katram zariņam ir uz abām pusēm vērstas žaunu lapiņas.
Sistemātika
Lophogaster ģintī ir zināma 21 recentā suga, kā arī 1 izmirusi suga.
Ivars Kraulītis
Ivars Kraulītis (dzimis Tukumā, miris ) bija latviešu režisors.
Tehnikuma laikā sācis strādāt Operas un baleta teātra mīmu ansamblī. Vēlāk darbojies arī kā operatora palīgs Rīgas Kinostudijas hronikā un Latvijas Televīzijā. Pēc kinematogrāfijas institūta absolvēšanas un diplomdarba panākumiem kļuvis par Rīgas Kinostudijas štata režisoru. Šajā laikā ticis ievēlēts studijas komjaunatnes komitejā, kā arī kļuvis par kultūras darba organizatoru. 1963. un 1964. gadā vadījis komjauniešu klubu "KIKOK", kura aktīvās darbības rezultātā gandrīz ticis izslēgts no komjaunatnes. 1966. gadā beidzis strādāt kinostudijā un pievērsies kinoamatieru darbam. Bijis Latvijas PSR biedrības instruktors-metodiķis, vadījis masu propagandas un aģitācijas nodaļu. No 1968. līdz 1976. gadam bijis valdes atbildīgais sekretārs, bet no 1978. līdz 1992. gadam vadījis Latvijas Neprofesionālo kinematogrāfistu savienības daļu. Lasījis lekcijas gan kinoamatieru kursos, gan arī Krievijā, kur stāstījis par Baltijas kino. Piedalījies arī dažādos starptautiskos amatierfilmu kongresos, kongresos un festivālos.
Bez "Baltie zvani" strādājis arī pie filmām "Tēva zeme", "Lielums (Rainis)", "Tas jāprot katram", "Piektdien, sestdien, svētdien", "Melnais kaķis", "Padomju Latvija", kā arī veidojis kinožurnālu "Padomju Latvija" un "Māksla" numurus.
Zaums
Zaums (ru, arī ru) ir literārs paņēmiens, kad notiek atteikšanās no dažiem vai visiem dabiskas valodas elementiem, tos aizstājot ar citiem elementiem vai konstrukcijām, kas konceptualizējami kā analoģiski valodas elementi. Zauma elementus izmantoja tādi krievu dzejnieki futūristi kā Veļimirs Hļebņikovs un Aleksejs Kručonihs. Zaums nav jāsaprot kā atteikšanās no jēgas vispār (vai kā dažu runas traucējumu, piemēram, šizofāzijas, imitēšana): valodas elementu aizstāšana ļauj autoram piešķirt kādu nozīmi valodā trūkstošām skaņas sistēmām un vārdu savienojumiem, bet lasītājam — šo (vai kādu citu) nozīmi uztvert. Taču precīzi formulēt zauma valodas konstrukcijās ietverto saturu ir grūti, bieži tas pat vispār nav iespējams, un tādēļ, kā uzskata šo paņēmienu izmantojošie autori, lasītāja saskarsmē ar zauma tekstu emocionāli intuitīvā uztvere ņem virsroku pār racionālo. Tādēļ amerikāņu filologs Džeralds Janečeks (en) zauma valodu uzskata par valodu ar nenoteiktām nozīmēm.
Zauma klasifikācija
Atkarībā no tā, kādā līmenī zauma valodā notiek atteikšanās no valodas normām, Dž. Janečeks izdala četrus šīs valodas paveidus:
Vairumā literāro darbu, kuros izmantots zaums, atrodami vismaz divi vai pat vairāki no minētajiem paveidiem.
Zaums un citi mākslas veidi
Zauma loma literatūrā ir analoģiska abstrakcionisma lomai tēlotājā mākslā: abos gadījumos vispārpieņemto nozīmju vietā tiek piedāvāta vairāk vai mazāk nenoteikta nozīme.
Laimas slimība
Laimas slimība, arī Laimas borelioze vai ērču borelioze, ir infekcijas slimība, kuru ierosina borēlijas baktērija. Laimas slimība pirmo reizi aprakstīta ASV Konektikutas štata Laimas pilsētā (Lyme), no kā cēlies tās nosaukums.
Klīniskā aina
Visbiežākā infekcijas pazīme ir apsārtuma apgabala paplašināšanās, kas nedēļu pēc piesūkšanās sākas vietā, kur piesūkusies ērce. Izsitumi parasti ne niez, ne sāp. Aptuveni 25% cilvēku izsitumi nerodas. Cilvēkam var arī būt nogurums, drudzis un galvassāpes. Ja slimība netiek ārstēta, var parādīties sāpes locītavās, stipras galvassāpes ar kakla stīvumu, sirdsklauves un citi simptomi. Pēc vairākiem mēnešiem un gadiem var atkārtoti parādīties sāpes locītavās un pietūkums.
Patoģenēze
Laimas slimību uz cilvēkiem ar kodienu pārnes Ixodes ģints inficētās ērces. Parasti baktērija var izplatīties vienīgi pēc 36—48 stundu ilga piesūkšanās perioda. Ziemeļamerikā Laimas slimību izraisa Borrelia burgdorferi sensu stricto baktērija, Eiropā un Āzijā — arī Borrelia afzelii un Borrelia garinii. Slimība netiek pārnēsāta no cilvēka uz cilvēku, ar citu dzīvnieku vai ēdiena palīdzību. Slimības diagnoze balstās uz simptomiem, ērču iedarbības vēstures, dažkārt arī tiek testētas antivielas asinīs. Asins analīzes bieži vien ir negatīvas slimības sākumstadijās.
Profilakse un ārstēšana
Izvairīties no ērču kodumiem var, valkājot garas bikses un izmantojot dietiltoluamīdu. Ērces var noņemt ar pincetes palīdzību. Ja noņemtā ērce bijusi pilna ar asinīm, infekcijas attīstības novēršanai var tikt izmantota doksiciklīna viena deva, tomēr to parasti neiesaka, jo infekcijas attīstība notiek reti. Infekcijas attīstības gadījumā var izmantot dažādas antibiotikas (piemēram, doksiciklīnu, amoksicilīnu vai cefuroksīmu). Ārstēšana parasti ilgst divas—trīs nedēļas. Dažkārt no ārstēšanas var rasties drudzis un muskuļu un locītavu sāpes, kas ilgst vienu—divas dienas.
Epidemioloģija
Ziemeļu puslodē šī ir biežākā slimība, ko izplata ērces. Tiek uzskatīts, ka Eiropā ik gadu ar to saslimst 65 tūkstoši cilvēku, ASV — 300 tūkstoši, 2009. gadā Latvijā tika reģistrēti ap 700 saslimšanas gadījumu. Infekcija visbiežāk notiek pavasarī vai vasaras sākumā.
Vēsture
Pirmoreiz diagnosticēta 1975. gadā Laimā, Konektikutas štatā, ASV. Borēlijas baktērijas pirmoreiz aprakstīja Villijs Burgdorfers 1981. gadā.
Johans Georgs Eizens
Johans Georgs Eizens fon Švarcenbergs (Johann Georg Eisen von Schwarzenberg, 1717—1779) bija Apgaismības laikmeta luterāņu mācītājs, teologs un literāts. Hercoga Pētera padomnieks, Academia Petrina goda profesors tautsaimniecībā (1776—1777).
Pazīstams gan kā dārzkopības un pārtikas produktu konservēšanas speciālists, gan dzimtbūšanas kritiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1717. gada 19. janvārī Polzingenē (Polsingen) Vidusfrankonijā (tagad Bavārija) luterāņu mācītāja Gotfrīda Eizena fon Švarcenberga un viņa sievas Elizabetes, dzimušas Dēderlainas (Döderlein), ģimenē. Pēc mājas mācībām pie tēva un tēvoča studēja teoloģiju Jēnas universitātē (1737—1740), tad pārcēlās uz dzīvi Vidzemes guberņā, kur no 1741. līdz 1744. gadam bija mājskolotājs Avinurmes (Awinorm) muižā (tagad Austrumviru apriņķis). Pēc tam ilgu laiku bija luterāņu mācītājs Tormas un Lohusuu draudzēs (1746-1774), šajā laikā mācītājs Eizens uzrakstīja četrus darbus par dzimtbūšanas kaitīgumu, no kuriem tikai divus publicēja. Rakstā "Sistemātisks apcerējums par valsts saimniecisko pamatiekārtu" viņš rakstīja par zemnieku atbrīvošanu. Eizens uzskatīja, ka cilvēkus veido sociālā vide, kurā viņi atrodas; labklājību varot celt ar saprāta un taisnības principiem, nevis ar varmācību un cilvēku izmantošanu: Pierādījums, ka tādā zemnieku iekārtā, ka zemnieks ir tādējādi sava kunga pavalstnieks, ka tam viņa lauku mājas pieder kā mantojums īpašums, ne tikai kungam daudz izdevīgāk, bet vispārīgi, uz kura balstoties valsts var kļūt visā pilnībā tik ziedoša, cik to vispārīgi atļauj zemes dabiskais raksturs, turpretim zemnieku dzimtbūšana ir augstākā mērā kaitīga tiklab kungam, kā valstij.