cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
European Hit Radio Top 100 (2007)
Top 100 sastādīšanas princips
European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 100.
My Heart Will Go On
"My Heart Will Go On" ir kanādiešu dziedātājas Selīnas Dionas singls no viņas studijas albuma Let's Talk About Love. Tāpat šī ir 1997. gada filmas "Titāniks" tituldziesma. Dziesmas komponists ir Džeimss Horners, bet teksta autors — Vills Dženingss. Šī ir viena no visu laiku pārdotākajām dziesmām, tai skaitā 1998. gada vispārdotākā. Dziesma saņēma vairākas balvas, tai skaitā Oskaru par "labāko dziesmu". Dziesma ierindojās vairāku valstu topu pirmajā pozīcijā.
Žans Ženē
Žans Ženē (Jean Genet, dzimis 1910. gada 19. decembrī Parīzē, miris 1986. gada 15. aprīlī Parīzē) bija franču rakstnieks un politiskais aktīvists. Starp viņa slavenākajiem darbiem jāmin literārā autobiogrāfija "Zagļa dienasgrāmata" (Journal du voleur), lugas "Balkons" (Le Balcon) un "Melnie" (Les Nègres).
1952. gadā Žans Pols Sartrs par Ženē publicēja garu pētījumu ar nosaukumu "Svētais Ženē, komediants un moceklis" (Saint Genet, Comédien et martyr). Tajā viņš pauda viedokli, ka Ženē uzskatāms par vienu no ievērojamākajiem 20. gadsimta franču rakstniekiem.
Biogrāfija
Ženē piedzima Parīzē 1910. gadā. Viņš pieņēma mātes uzvārdu. Vecāki Ženē pameta, un viņu uzaudzināja audžuvecāki Lemorvānā. No 1926. līdz 1929. gadam Ženē tika ievietots pāraudzināšanas iestādē par sīkiem noziegumiem. Vēlāk viņš iestājās Franču Ārzemnieku leģionā un no 1932. līdz 1933. gadam dienēja Marokā. 1936. un pēc tam arī 1939. gadā Ženē dezertēja. Līdz 1942. gadam viņš dzīvoja dažādās valstīs kā noziedznieks.
Pēc 1966. gada Ženē praktiski vairs nerakstīja. Ženē atbalstīja dažādus radikālus grupējumus, piemēram, Melnās panteras ASV, palestīniešu atbrīvošanas grupas un Baader-Meinhof grupu Vācijā. Ženē nomira 1986. gada 15. aprīlī.
Portualegri "Grêmio"
Portualegri "Grêmio" ir Brazīlijas futbola klubs, kas bāzējas Portualegri pilsētā. Tajā savu karjeru uzsāka Ronaldiņu.
Ženē
Ženē var būt:
Muciņš
Muciņš var būt:
1778. gads
1778. gads bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Loborži (Vērēmu pagasts)
Loborži ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciemā atrodas Lobvāržu muiža, kura savulaik piederēja Frīdriham Zigismundam Korfam, kā arī Aleksandram Žemčužņikovam no Žemčužņikovu-Voščiņinu dzimtas. Loboržu muižas parks ar vēsturiskajām apbūves paliekām ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Ciema teritorijā atrodas vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Lobvoržu senkapi (Kara kapi).
.pl
Vēsture
Valsts augstākā līmeņa domēns .pl izveidots 1990. gadā, kad atcelts COCOM (EKKK) aizliegums sadarboties ar pēckomunistiskām valstīm. Pirmais otrā līmeņa domēns bija .pwr.pl, kurš piederēja Vroclavas Tehniskajai universitātei.
Kopš 2003. gada ir iespējams reģistrēt starptautiskus domēna vārdus. Iespējams reģistrēt domēna vārdus ar Latīņu, Grieķu, Kirilicas, Arābu un Ebreju alfabēta burtiem.
Kopš 2004. gada NASK ir aktīvs ITU-T biedrs, darbojas Study Group 17, kura nodarbojas ar starptautiskiem domēniem.
Pieejamie otrā līmeņa domēni
Ir vairāki nozīmju un ģeogrāfiskie otrā līmeņa domēni: Daudzi reģistrētāji gan dod priekšroku otrā līmeņa domēnam — 2009. gadā ir reģistrēti vairāk kā 1052917 šādu domēnu.
Ārējās saites
Toppdomän
Pushordaiņi
Pushordaiņi (Hemichordata) ir jūras bentosa bezmugurkaulnieku tips, kas pieder otrmutnieku apakšnodalījumam. Nosaukums no grieķu valodas ἡμι- — puse un χορδή — stiegra jeb horda. Fosilā stāvoklī pushordaiņi (graptolīti) zināmi jau no kembrija.
Morfoloģija
Pushordaiņi ir mīkstmiesīgi, tārpveidīgi dzīvnieki. Ķermeņa garums variē no dažiem milimetriem līdz par 1,5 metriem. Sākumā tos klasificēja kā hordaiņu apakštipu vai arī kā to tuvus radiniekus, ar kuriem tos vieno hordas orgāns (stomohords), žaunu spraugas un muguras nervu caurule. Tomēr, atšķirībā no hordaiņiem, pushordaiņu ķermenis skaidri dalās trīs nodalījumos: snuķītis (zarnelpotāji) vai galvas plātne (spārnžauņi), apkaklīte un ķermenis.
Ekoloģija
Visi pushordaiņi dzīvo jūrās. Tie ir dūņēdāji vai arī filtrētāji. Viena pushordaiņu daļa veido kolonijas. Pushordaiņi ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Dzimumdziedzeri attīstās to ķermenī. Pushordaiņi ir plaši izplatīti no tropu jūrām līdz pat polārajiem apgabaliem. Tie dzīvo gan seklūdenī, gan okeānu dziļumos līdz pat 5000 m dziļi.
Sistemātika
Pushordaiņu tipu dala divas klasēs. Kopā ir ap 100 mūsdienu (recento) sugu.
Čarnkovas-Tšcjankas apriņķis
Čarnkovas-Tšcjankas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lielpolijas vojevodistes ziemeļrietumos. Robežojas ar Lielpolijas vojevodistes Pilas, Hodzežas, Oborņiku, Šamotulu un Mendzihodas apriņķiem, Rietumpomožes vojevodistes Valčas apriņķi, kā arī Lubušas vojevodistes Stšelces-Drezdenko apriņķi.
Čarnkova
Čarnkova ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Poznaņas pie Notecas upes. Apkārtējo pauguru dēļ apvidus tiek saukts par "Čarnkovas Šveici" (Szwajcaria Czarnkowska).
Kazu apakšdzimta
Kazu apakšdzimta (Caprinae) ir viena no dobradžu dzimtas (Bovidae) apakšdzimtām, kas pieder pārnadžu kārtai (Artiodactyla). Tā apvieno 37 sugas, kas iedalītas 13 ģintīs. Pazīstamākās sugas ir mājas aita, mājas kaza, Eiropas muflons, Alpu kalnu kaza, Kaukāza kalnu kaza, savvaļas kaza, Eirāzijas aita un muskusvērsis.
Mājas aitas (Ovis aries) izcelsme joprojām līdz galam nav skaidra. Kopumā pastāv vairākas hipotēzes. Viena no jaunākajām hipotēzēm, kas balstīta uz DNS pētījumiem, liecina, ka mājas aita ir cēlusies no Āzijas muflona (Ovis orientalis orientalis). Toties mājas kazas (Capra aegagrus hircus) priekštece ir savvaļas kazas (Capra aegagrus).
Kazu apakšdzimtas sugas tiek iedalītas 3 lielās grupās - ciltīs: goralu ciltī (Naemorhedini), kazu ciltī (Caprini) un muskusvēršu ciltī (Ovibovini).
Izplatība
Kazu apakšdzimtas dzīvnieki galvenokārt mājo ziemeļu puslodē, sākot ar arktiskajiem apgabaliem pašos ziemeļos un beidzot ar Meksikas ziemeļiem un Ziemeļāfrikas kalniem Etiopijā. Tie ir sastopami visos Eiropas un Āzijas kalnos līdz pat Indijas dienvidiem un Sumatras kalniem dienvidaustrumos.
Izskats
Kazu apakšdzimtas dzīvnieki kopumā ir vidēji lieli vai lieli pārnadži ar kompaktu ķermeņa uzbūvi, bet to dzīves apstākļi ir veidojuši sugu atšķirības un īpašās iezīmes. Piemēram, muskusvērši ir piemērojušies ļoti aukstam tundras klimatam, Ziemeļamerikas kalnu kazas veikli kāpelē pa stāvām klintīm, bet stepes aitas spēj izdzīvot nabadzīgā tuksneša vidē.
Tēviņi visām sugām ir daudz lielāki, masīvāki nekā mātītes. Mazākie kazu apakšdzimtā ir gorali (Nemorhaedus), bet no tiem mazākais ir brūnais gorals (Naemorhedus baileyi), kura ķermeņa garums ir 80 - 100 cm, augstums skaustā 60 cm, bet svars 20 – 30 kg. Lielākais ir muskusvērsis (Ovibos moschatus), kura ķermeņa garums ir 2,5 metri, bet svars 400 kg. Nebrīvē muskusvērsis var sasniegt pat 650 kg svaru.
Ragi
Kazu apakšdzimtas dzīvniekiem ragi ir abiem dzimumiem, bet mātītēm tie ir daudz mazāki un smalkāki. Lielākajai daļai ragi aug stāvus gaisā un liecas uz atpakaļu. Goraliem ragi atliecas nedaudz, bet kazu cilts sugu tēviņiem ragi ir gari, un to formas ir ļoti dažādas. Dažiem ragi savijas vītnē un atliecas nedaudz atpakaļ, bet citam atliecas kā milzīgs ritens. Vienīgie, kuriem ragi liecas strauji uz leju un to gali izliecas uz augšu, ir muskusvērši un takini (Budorcas). Aitām ragi ir masīvi un spēcīgi izliekti, dažām sugām tie sagriežas ritenī pat vairākas reizes. Vismasīvākie un garākie ragi pieder Eirāzijas kalnu aitas (Ovis ammon) aunam. Lielākie datētie ragi ir bijuši 182,2 cm gari un svēruši 35 kg.
Uzvedība
Kazu apakšdzimtas dzīvniekus pēc to sociālās struktūras var iedalīt divās atšķirīgās grupās. Daļa sugu ir teritoriāla un tās barojas savas teritorijas robežās, turklāt agresīvi aizsargājot savus barības resursus. Otrai daļai ir raksturīga brīva rakstura ganīšanās un lokāla migrācija barības meklējumos. Šīs grupas sugas veido lielus barus, kas kopīgi ganās un pārvietojas samērā lielā teritorijā.
Stoļerovas pagasts
Vēsture
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā izveidoja Stoļerovas ciema padomi. Rēzeknes rajona Stoļerovas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Auziņu ciemu, 1962. gadā kolhoza «Zarja» teritoriju pievienoja Goveikas ciemam, 1963. gadā Stoļerovas ciemam pievienoja daļu likvidētā Višu ciema un Kaunatas ciema kolhoza «30 ļet Oktjabrja» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Stoļerovas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Kultūras un vēstures pieminekļi
Pagasta teritorijā ir četri valsts un viens vietējās nozīmes kultūras piemineklis.
Valsts nozīmes pieminekļi: Vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Rudzātu viduslaiku kapsēta
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas (pēc iedzīvotāju skaita) pagastā ir: Stoļerova (pagasta centrs), Rosica, Rozeļmuiža.
Izglītība un kultūra
Pagastā darbojas Rēznas pamatskola, bibliotēka
1777. gads
1777. gads bija parastais gads, kas sākās trešdienā.
Britu Austrumindijas kompānija
Britu Austrumindijas kompānija (en) bija akciju sabiedrība, kas tika izveidota un ar karalienes Elizabetes I dekrētu ieguva plašas privilēģijas tirdzniecības darbībai Indijā. Faktiski kompānijai tika piešķirts monopols tirdzniecībai ar Indiju. Sākotnēji bija 125 akcionāri, bet uzņēmuma kapitāls — 72 tūkstoši sterliņu mārciņu. Uzņēmums agri ieguva valstiskas un militāras funkcijas, kuras zaudēja tikai 1858. gadā.
Pēc Nīderlandes Austrumindijas kompānijas parauga arī briti savas kompānijas akcijas ievietoja biržā.
Grīna
Grīna var būt:
Kuritibas "Parana"
Paraná Clube ir Brazīlijas futbola klubs no Kuritibas Paranas štatā. Tas dibināts 1989. gada 19. decembrī. Komanda spēlē zili-sarkanā kreklā ar baltiem šortiem un getrām.
1776. gads
1776. bija garais gads, kas sākās pirmdienā.
Kuritibas "Parana"
Tā ir viena no Brazīlijas komandām, ko fani sauc par Tricolor tā trīs krāsu dēļ.
Larsa Kristensena krasts
Larsa Kristensena krasts ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Maka Robertsona Zemē. Stiepjas no Eimerija šelfa ledāja frontes Prica līča piekrastē līdz Marija monolītam. Kopējais piekrastes garums ap 220 km. Rietumos robežojas ar Mosona krastu. Larsa Kristensena krasts apliecas ap Dārnlija ragu Bjerkē pussalā, kas ir krasta galējais ziemeļu punkts.
Ēriks Aidls
Ēriks Aidls (en, dzimis ) ir britu komiķis, aktieris, rakstnieks un komponists. Viens no komiķu trupas Monty Python dalībniekiem.
Larsa Kristensena krasts
Krastu atklāja norvēģu vaļu mednieku ekspedīcija un nosauca to par godu kuģa īpašniekam Larsam Kristensenam.
Ēriks Aidls
Dzimis kara aviatora ģimenē. Tēvs piedalījās Otrajā pasaules karā, atgriezās no kara, tomēr 1945. gada beigās gāja bojā autokatastrofā. No septiņu gadu vecuma Ēriks Aidls mācījās internātskolā bāreņiem. Skarbā skolas dzīve, kā vēlāk atzina Aidls, bijis lielisks treniņš Monty Python.
Vēlāk Aidls iestājās Kembridžas Universitātē studēt angļu valodu, un iesaistījās vietējā teātra trupā Footlights, bet 1965. gadā kļuva par tās prezidentu. 1969. gadā Ēriks Aidls iesaistījās Monty Python darbībā. Kļuva pazīstams arī kā dziesmu komponists, piemēram sacerēja dziesmu Always Look on the Bright Side of Life filmai "Braiena dzīve".
Emma Grīna Tregaro
Emma Anna Marija Grīna Tregaro (sv; dzimusi Gēteborgā, Zviedrijā) ir zviedru vieglatlēte, startē augstlēkšanas distancē.
Viņas lielākais panākums ir izcīnīta bronzas medaļa 2005. gada Pasaules čempionātā, tāpat bronzu izcīnījusi 2012. gada Eiropas čempionātā. Piedalījās 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, kur viņa ierindojās 9. vietā.
Eirāzijas lūsis
Vairāk nekā 90% Eirāzijas lūšu populācijas dzīvo Sibīrijā – apmēram 30 000–35 000. Eiropas mežos, neskaitot Krieviju, ir apmēram 8000 lūšu. Lielākās Eiropas populācijas ir Skandināvijā, Somijā un Baltijas valstīs. Latvijā mājo Eirāzijas lūša pasuga — ziemeļu lūsis (Lynx lynx lynx), kas sastopams visā Eiropā, Kaukāzā un daļā Sibīrijas. Latvijā tie visvairāk mīt Ziemeļkurzemē, Ziemeļvidzemē un Sēlijā, 2021. gadā Latvijā bija apmēram 1400 ziemeļu lūšu. Lūsis ir Rumānijas un Serbijas nacionālais dzīvnieks.
Izskats
Eirāzijas lūsis ir liels plēsējs. Tas ir lielākais lūšu ģintī un trešais lielākais plēsējs visā Eiropā. Par to ir lielāki brūnais lācis un pelēkais vilks. Tā ķermeņa garums ir 80—130 cm, bet augstums skaustā apmēram 70 cm. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Tēviņi vidēji sver apmēram 21,6 kg, bet mātītes apmēram 18 kg. Vislielākā Eirāzijas lūša pasuga ir Sibīrijas lūsis. Sibīrijas lūša tēviņa svars var sasniegt 38 kg.
Eirāzijas lūsim ir spēcīgas kājas ar platām, milzīgām ķepām, kas piemērotas, lai pārvietotos pa sniegu. Tas spēj daudz vieglāk un ātrāk pārvietojas pa dziļu sniegu nekā, piemēram, vilks un lapsa. Lūša svara slodze uz 1 cm² pēdas atbalsta laukumu ir apmēram 36 g, bet lapsai tie ir 40 g un vilkam — 100 g. Kā visiem lūšiem, tam ir īsa aste, kas ir 15–25 cm gara. Ausīm ir melni pušķi. Vasaras periodā tam ir samērā īss, rudi brūns kažoks. Turklāt tā izplatības areāla dienvidos dzīvojošie lūši ir košāki nekā ziemeļos dzīvojošie. Ziemā Eirāzijas lūsim izaug biezs ziemas kažoks, kas ir sudrabaini pelēks vai pelēkbrūns. Pavēdere, pakakle un zods ir balti visos gada laikos. Kažokam ir raksturīgi melni pleķīši, bet to skaits un forma ir individuāla katram dzīvniekam. Dažiem indivīdiem ir tumši brūnas svītras uz muguras un pieres. Kopumā dienvidu populācijas dzīvniekiem raibumi ir vairāk nekā ziemeļos dzīvojošiem.
Uzvedība
Eirāzijas lūsis ir vientuļnieks. Sastopams vecos skujkoku un jauktu koku mežos, retāk tīros priežu vai lapkoku mežos. Tas mājo vietās, kur ir daudz dabīgu slēpņu un kas nav tālu pārskatāmas. Lūši ir aktīvi visu gadu, ziemu ieskaitot. Ļoti sliktos laika apstākļos lūši paslēpjas alās, dobumos vai kokos. Medīt tas dodas nakts laikā vai krēslas stundās. Pa dienu lūsis guļ, nolīdis savā slēpnī. Medību teritorija ir apmēram 25—450 km² liela, atkarībā no medījuma daudzuma. Tēviņu medību teritorija ir lielāka nekā mātītēm. Vienas nakts laikā Eirāzijas lūsis spēj noiet apmēram 20 km, lai gan biežāk tas noiet tikai pusi no minētās distances. Eirāzijas lūsis nepārtraukti apstaigā savu teritoriju, iezīmējot to ar smaržu zīmēm. Smaržu zīmes var būt gan fekālijas, gan urīns. Lūsis atstāj arī nagu skrāpējumus koku mizā.
Eirāzijas lūša galvenie ienaidnieki ir pelēkie vilki, lāči un āmrijas. No vilkiem lūši slēpjas kokos. Ja tie nepaspēj uzkāpt kokā, vilki to nogalina. Vietās, kurās pieaug pelēko vilku populācija, vienmēr samazinās lūšu skaits. Lai iegūtu lūša medījumu, āmrija spēj nogalināt lūsi. Tādēļ lūsis izvairās no saķeršanās ar āmriju. Reizēm lūšus nomedī Amūras tīģeri, sniega leopardi un leopardi.
Labi peld un rāpjas kokos, taču dara to reti.
Barība
Atkarībā no izplatības areāla ģeogrāfiskās vietas Eirāzijas lūša medījums var būt dažāds, bet tā ir vienīgā lūšu suga, kuras barība ir vidēja auguma pārnadži. Tie barojas arī ar mazākiem dzīvniekiem vai zivīm. Latvijā lūšu pamatbarība ir zaķi, stirnas, lapsas un vistveidīgie putni. Ziemā, kad ir bieza sniega sega un medījuma mazāk, tie uzbrūk arī staltbriežu un aļņu teļiem un meža cūku sivēniem. Lūsis medī arī vāveres un peļveidīgos grauzējus, pie izdevības uzbrūk pat bebriem. Ja trūkst barības, tas ēd arī maitu. Medījot tas cenšas pielavīties medījumam pēc iespējas tuvāk, uzbrūkot no slēpņa, jo ātri skriet tas var tikai īsās distances. Galvenās maņas medībās ir labā redze un dzirde, oža ir mazāk svarīga. Lūsis meklējot medījumu cenšas uzkāpt augstākā vietā, lai pārskatītu apkārtni. Tā var būt gan klints, gan koks. Dienas laikā pieaudzis lūsis apēd 1—2 kg gaļas, un, nomedījot lielāku medījumu, tas tiek apēsts vairāku dienu laikā.
Reprodukcija
Riests Eirāzijas lūsim sākas janvārī un ilgst līdz aprīlim. Mātīte katru gadu meklējas vienu reizi (4—7 dienas). Ja metiens aiziet bojā, tad mātīte var meklēties vēlreiz. Labi slēptā vietā mātīte iekārto migu. Tā var būt zem koku saknēm vai sakritušiem zariem, pamestā lapsu vai āpšu alā, vai arī koku dobumā. Miga tiek izklāta ar sūnām, putnu un briežu spalvām, un sausu zāli. Grūsnības periods ilgst 67—74 dienas. Piedzimst 1—4 mazuļi. Piedzimstot tie sver 240—430 g. Tie ir akli un bezspēcīgi. Tiem ir vienkrāsaini, pelēkbrūni kažociņi. Sasniedzot 11 nedēļas, to kažoki izskatās kā pieaugušiem lūšiem. Acis atveras pēc 12 dienām. Māte tos sāk piebarot ar gaļu 6—7 nedēļu vecumā. Apmēram šajā vecumā mazuļi sāk nākt laukā no migas. Kad mazajiem ir 2—3 mēneši, tie sāk mātei sekot medībās. Kopumā māte tos zīda 5—6 mēnešus. Jaunie lūši paliek kopā ar māti līdz 10 mēnešu vecumam. Dzimumbriedumu tie sasniedz 2—3 gadu vecumā. Pāroties mātītes sāk ātrāk nekā tēviņi.
Eirāzijas lūsis dzīvo 10—12 gadus, bet visvecākais lūsis nebrīvē ir sasniedzis 26 gadus.
Lūsis un cilvēki
Tāpat kā daudzu citu kaķu dzimtas pārstāvju arī lūšu kažokāda bija iekārojama medību trofeja. Dažās vietās lūšus medīja arī gardās gaļas ieguvei.
2021. gadā tika nomedīti 77 lūši. 2022. gada medību sezonā tika nolemts medību atļaujas izsniegt tikai īpašos gadījumos, gatavojoties iekļaut lūšus aizsargājamo sugu sarakstā.
2000. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šī ir 2000. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula. Šajās olimpiskajās spēlēs kopā startēja 10 651 sportists, kuri pārstāvēja 199 valstis.
2000. gada olimpiskajās spēlēs vismaz 1 medaļu izcīnīja 80 valstis, 119 valstis neizcīnīja nevienu medaļu. ASV sportisti izcīnīja visvairāk zelta medaļas (37), bronzas medaļas (33) un ASV ierindojās pirmajā vietā kopējā medaļu kopvērtējumā. Krievijas sportisti izcīnīja visvairāk sudraba medaļas (28).
Green
Green var būt:
Kārtere
Kārtere var būt:
Vecstāmeriena
Vecstāmeriena ir apdzīvota vieta Gulbenes novada Stāmerienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies starp Stāmerienas un Pogas ezeriem 14 km no novada centra Gulbenes un 197 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Stāmerienas (Stāmeres) muižas (Stomersee) centru. Ciems attīstījies pēckara gados; uzbūvētas dauddzīvokļu mājas. Vecstāmerienā ir pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, viesnīca, Aleksandra Ņevska pareizticīgo baznīca.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Eiropas tornis
Augstceltne uzbūvēta 2004. gadā. Tā atrodas Konstitūcijas prospektā, Viļņā. Ēkas dizaina autors ir uzņēmums Audrius Ambrasas Architects. Ēka tika pabeigta un oficiāli atklāta 2004. gada 1. maijā, lai atzīmētu Lietuvas iestāšanos Eiropas savienībā. Augstceltne ir izraisījusi daudz strīdu, tiek uzskatīts, ka tā bojā vecpilsētas ainavu.
2006. gada 1. decembrī Alēns Robērs, pazīstams arī kā "Zirnekļcilvēks", uzrāpās ēkas virsotnē pa tās austrumu pusi.
Kšiža Velkopolska
Kšiža Velkopolska (, vēsturiskais vācu nosaukums Kreica ) - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz rietumiem no Čarnkovas pie Notecas upes.
Svarīgs dzelzceļa mezgls, jo šeit krustojas Berlīnes - Bidgoščas un Ščecinas - Poznaņas dzelzceļa līnijas. Pilsēta sāka attīstīties pēc 1848. gada, kad tika izbūvēta Ščecinas līnija. Arī pats pilsētas nosaukums cēlies no vārda "krustojums". Lielpolijas sacelšanās (1918 - 1919) laikā pilsētā notika sīvas cīņas starp poļiem un vāciešiem. Versaļas miera rezultātā pilsēta tika piešķirta Vācijai un robeža bija 2 kilometrus no pilsētas. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta tika piešķirta Polijai, bet vācu iedzīvotāji izbrauca vai tika padzīti.
Valodu uzskaitījums pēc nosaukuma
Valodu uzskaitījums pēc nosaukuma ir uzskaitījums, kurā ir iekļautas valodas, kurām ir piešķirts ISO 639-1 kods, kā arī pārējās valodas, par kurām izveidoti raksti latviešu valodas Vikipēdijā. Šajā uzskaitījumā nav pilnīgi visas pasaules valodas. Uzskaitījumā valodas sakārtotas latviešu alfabēta secībā. Uzskaitījumus pēc citiem kritērijiem skatīt rakstā valodu uzskaitījumi.
Foursquare
Foursquare ir uz lietotāja atrašanos balstīta tiešsaistes sociālā tīkla tīmekļa vietne, kuru visērtāk izmantot ar mobilo ierīču palīdzību. Šobrīd pasaulē ir jau vairāk kā 20 miljoni platformas lietotāju un pēc aptuvenajām aplēsēm, Latvijā šīs tehnoloģiju platformas lietotāju skaits pārsniedz 10 tūkstošus.
Foursquare ļauj sazināties ar draugiem, uzzināt par jaunām, apmeklēšanas vērtām vietām pilsētā (vai citā reālās dzīves telpā/vidē) un platformā var izcīnīt unikālas virtuālās nozīmītes (badge) par sasniegumiem, kā arī par biežāko apmeklējumu iegūt Foursquare mayor (mēra, jeb Foursquare vietas pārvaldnieka) statusu. Gan Latvijā gan pasaulē Foursquare lietotāji iegūst virkni speciālu priekšrocību, saņem atlaides un unikālus piedāvājumus par platformas izmantošanu. Foursquare pastāv vietu kategorijas, ļaujot lietotājiem viegli orientēties un izvēlēties izklaides, atpūtas vai lietišķa apmeklējuma galamērķus.
Pieredze Latvijā
Latvijā pirmās aktivitātes ar Foursquare veica telekomunikāciju uzņēmums Bite, kas 2010. gada 23. septembrī, atklājot mobilo tehnoloģiju centru (struktūrvienību Merķeļa ielā), aicināja tehnoloģiju fanus uz Foursquare ballīti. Šajā notikumā Latvijas teritorijā pirmoreiz tika iegūts viens no Foursquare platformas spēles elementu simboliem — unikālā swarm (spieta) nozīmīte - vienlaikus Foursquare sapulcināti 50 un vairāk platformas lietotāji.
Par otru nozīmīgāko notikumu Foursquare Latvijā varam uzskatīt starptautiskās Foursquare fanu kustības aktivitāti Foursquare dienu, kad 2012. gada 16. aprīlī, tirdzniecības parka “Alfa” teritorijā tika iegūts otrs pulcēšanās simbols — super swarm (superspiets) Foursquare nozīmīte (250 un vairāk Foursquare lietotāju vienuviet).
Rīgas Foursquare lietotāji bija pietiekami aktīvi, un Foursquare rīkotajā konkursā izcīnīja iespēju iegūt arī unikālu Rīgu simbolizējošu nozīmīti. Šobrīd, sekojot Foursquare vietu sarakstam, kas konkursam tika pieteikts ar nosaukumu Unveil Riga : Atklāj Rīgu : Открой Ригу, bet pēc uzvaras pārtapa par Baltijas pērles nozīmītes (Gem of the Baltics badge) sarakstu — Foursquare platformas lietotāji var iegūt Rīgas virtuālo nozīmīti, kuras skices autors Tomas Jundo veidojis to, domājot par Vecrīgas leģendāro Kaķu namu.
Lestenes Brāļu kapi
Lestenes Brāļu kapi ir brāļu kapi, kas atrodas Tukuma novada Lestenē. Šajos kapos ir guldīti karavīri, kuri Otrā pasaules kara laikā krituši Latviešu leģiona rindās. Tikai pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas bija iespējams vienkopus pārapbedīt karavīrus no visas Latvijas. Pašlaik šeit ir pārapbedīti 934 kritušie latviešu karavīri. Kapi atrodas pie Lestenes luterāņu baznīcas, kas kopā veido vienotu kompleksu.
Kapu veidošanās priekšvēsture
2000. gada 12. jūlijā Lestenes pagasta padome, Kurzemes Brāļu kapu fonds un SIA "AKM" noslēdza līgumu par kapu izbūvi. Saskaņā ar arhitekta Edvīna Vecumnieka birojā izstrādāto projektu kapi aizņem 1,5 hektārus un tajos paredzētas 2000 apbedījumu vietas. Uz kapu plāksnēm iegravēti aptuveni 11 000 kritušo leģionāru vārdu, bet plānots tiek, ka ar laiku šis skaitlis pieaugs līdz 20 000.
Brāļu kapu centrālo tēlu "Dzimtene — Māte — Latvija" veidojusi tēlniece Arta Dumpe.
Pamatā būvdarbu izmaksas segtas no Daugavas Vanagu savāktajiem ziedojumiem.
1775. gads
1775. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās svētdienā.
Džeimss Džoiss
Džeimss Augustīns Aloizijs Džoiss (en, dzimis, miris ) bija īru rakstnieks, dzejnieks un prozaiķis. Džoiss tiek uzskatīts par vienu no ietekmīgākajiem 20. gadsimta rakstniekiem, vienu no modernisma un apziņas plūsmas literatūras aizsācējiem. Viņa pazīstamākie darbi ir stāstu krājums "Dublinieši" (Dubliners, 1914) un romāni "Mākslinieka portrets jaunībā" (A Portrait of the Artist as a Young Man, 1916), "Uliss" (Ulysses, 1922), "Finegana vāķēšana" (Finnegans Wake, 1939). Džoiss lielākoties dzīvoja ārpus Īrijas, tomēr dažādi ar Īriju saistīti motīvi un tēmas viņa darbos ieņem visai nozīmīgu vietu.
Džoisa slavenākais darbs ir romāns "Uliss", kas vēsta par vienu dienu (1904. gada 16. jūniju) Dublinas ebreja Leopolda Blūma dzīvē. Romāna sižetam, darbībai un varoņiem ir daudz paralēļu ar Homēra eposu "Odiseja". Darbs sarakstīts apziņas plūsmas tehnikā.
LNB
LNB var būt:
Džeimss Džoiss
Dublina (1882—1904)
Džeimss Džoiss dzimis Dublinas priekšpilsētā Ratgarā Romas katoļu ģimenē kā vecākais no desmit izdzīvojušajiem bērniem. Džoisa tēvs Džons Staņislavs Džoiss 1887. gadā kļuva par nodokļu iekasētāju, un ģimene pārvācās uz dzīvi prestižākā priekšpilsētā — Brejā.
1891. gadā, kad nomira nozīmīgais īru politiķis, īru nacionālās kustības līderis Čārlzs Stjuarts Pārnels, Džoiss uzrakstīja dzejoli "Et Tu Healy", un viņa tēvs panāca, ka tas tika nodrukāts, un pat nosūtījis kopiju uz Vatikāna bibliotēku. 1893. gadā Džons Džoiss tika atlaists no darba, un līdz ar to ģimene aizvien vairāk iegrima nabadzībā, galvenokārt Džona alkoholisma un nesekmīgās finansiālās darbības dēļ.
Džeimss Džoiss no 1888. līdz 1892. gadam mācījās Klongouzvudas koledžā (jezuītu vadītā internātskolā), bet bija spiests to pamest, jo tēvs vairs nevarēja to apmaksāt. Tad Džoiss izglītojās mājās, kā arī — neilgu laiku — Kristus Brāļu skolā Dublinā, līdz 1893. gadā viņam piedāvāja mācīties jezuītu vadītajā Belvederas koledžā (arī Dublinā). Iespējams, piedāvājums tika izteikts ar cerību, ka Džoiss iestāsies jezuītu ordenī, tomēr Džoiss 16 gadu vecumā jau bija atteicies no katolicisma, lai gan Akvīnas Toma filozofijas ietekme uz Džoisu vērojama visu viņa mūžu.
1898. gadā Džoiss iestājās universitātē Dublinā, kur studēja modernās valodas, īpaši angļu, franču un itāliešu. Šajā laikā viņš sācis aktīvi darboties teātra un literārajās aprindās. Viņa pirmais publicētais darbs bija raksts par Henriku Ibsenu "Jaunā drāma" (New Drama, 1900). Šajā periodā Džoiss uzrakstījis vēl vairākus rakstus, kā arī vismaz divas lugas, kas nav saglabājušās.
1903. gadā, pabeidzis universitāti, Džoiss devās uz Parīzi, lai studētu medicīnu. Francijā iepazinies ar simbolisma dzeju un moderno filozofiju. Izšķiedis ģimenes grūti nopelnīto naudu, pēc dažiem mēnešiem, kad viņa mātei konstatēts vēzis, Džoiss atgriezies Dublinā. Džoisa māte nomira 1903. gada 13. augustā. Pēc viņas nāves Džoiss turpināja pastiprināti lietot alkoholu, dzīvodams no ienākumiem par grāmatu recenzijām, skolotāja darbu, kā arī dziedāšanu (viņš bijis labs tenors, pat ieguvis bronzas medaļu ikgadējajos īru dziesmu un deju svētkos Feis Ceoil 1904. gadā ).
1904. gada janvārī viņš mēģināja nopublicēt estētikai veltītu eseju—stāstu "Mākslinieka portrets" (A Portrait of the Artist), tomēr tas neizdevās. Viņš nolēma to pārstrādāt par romānu, kura plānotais nosaukums bija "Stīvens Varonis" (Stephen Hero). Tajā pašā gadā viņš iepazinās ar Noru Bārnaklu, jaunu sievieti no Konnemaras; 1904. gada 16. jūnijā viņiem bija norunāta pirmā satikšanās, un šis notikums vēlāk ļāva datēt "Ulisa" darbības laiku.
Džoiss vēl kādu laiku turpināja dzīvot Dublinā, līdz 1904. gadā kopā ar Noru pameta Īriju.
Trieste un Cīrihe (1904—1920)
Džoiss un Nora vispirms devās uz Cīrihi Šveicē, kur ar kāda Anglijas aģenta starpniecību it kā bija ieguvis angļu valodas pasniedzēja vietu Berlica valodu skolā. Izrādījās, ka aģents viņu ir piekrāpis, taču skolas direktors nosūtīja Džoisu uz Triesti, kas līdz Pirmajam pasaules karam bija Austroungārijas sastāvā. Tomēr arī tur vieta Džoisam neatradās, taču ar Triestes Berlica valodu skolas direktora Almidano Artifoni palīdzību viņam beidzot izdevās kļūt par skolotāju Pulā (mūsdienu Horvātijā). Tur no 1904. gada oktobra līdz 1905. martam viņš mācīja angļu valodu galvenokārt Austroungārijas flotes virsniekiem, līdz varasiestādes pilsētā atklāja spiegu tīklu un izraidīja no pilsētas visus nepilsoņus. Ar Artifoni palīdzību Džoiss atgriezās Triestē un sāka mācīt angļu valodu tur. Turpmākos desmit gadus viņš dzīvoja galvenokārt tieši Triestē.
Nākamajā gadā Nora dzemdēja viņu pirmo bērnu Džordžu. Džoisam izdevās pierunāt savu brāli Staņislavu Džoisu, kurš strādāja par ierēdni Dublinā, pievienoties viņiem Triestē un sagādāja viņam skolotāja vietu. Domājams, tādējādi viņš cerējis papildināt savas ģimenes trūcīgos ienākumus ar brāļa ienākumiem. Brāļu attiecības Triestē bija visai saspringtas — galvenokārt Džeimsa vieglprātīgās attieksmes pret naudu un alkoholisma dēļ.
Neapmierināts ar dzīvi Triestē, 1906. gada nogalē Džoiss devās uz Romu, tomēr šī pilsēta viņam stipri nepatika, un 1907. gada sākumā viņš atgriezās Triestē. Šī gada vasarā piedzima viņa meita Lūsija.
1909. gada vasarā Džeimss Džoiss kopā ar Džordžu devās uz Dublinu, kur apciemoja tēvu un Noras ģimeni, kā arī apsprieda stāstu krājuma "Dublinieši" izdošanas iespējas. Atpakaļ uz Triesti viņš devās kopā ar savu māsu Evu, lai tā palīdzētu Norai mājas darbos. Triestē viņš pavadīja tikai mēnesi, tad atkal devās uz Dublinu — šoreiz kopā ar kādiem kino īpašniekiem, lai ierīkotu Dublinā pastāvīgu kino. (Iecere tika veiksmīgi īstenota, taču Džoisa prombūtnē kino ātri vien pārtrauca darbību.) 1901. gada janvārī viņš kopā ar māsu Eilīnu atgriezās Triestē. Eva pēc dažiem gadiem atgriezās Dublinā, bet Eilīna visu turpmāko mūžu nodzīvoja kontinentālajā Eiropā.
1912. gada vasarā Džoiss uz īsu laiku atkal atgriezās Dublinā, lai beidzot mēģinātu nokārtot "Dubliniešu" izdošanu ar izdevēju Džordžu Robertsu, taču ceļojums atkal izrādījās neveiksmīgs. Šī bija pēdējā reize, kad Džoiss apmeklēja Īriju — par spīti vēlākajiem viņa tēva lūgumiem, kā arī Viljama Batlera Jeitsa aicinājumiem.
Pirmā pasaules kara laikā Džoiss pārcēlās uz Cīrihi, kur iepazinās ar Frenku Badgenu, vienu no nozīmīgākajiem saviem draugiem. Cīrihē Ezra Paunds viņu iepazīstināja ar angļu feministi un izdevēju Herietu Šovu Vīveri, kas kļuva par Džoisa aizgādni un turpmākos 25 gadus apgādā viņu ar naudu, tā ļaudama Džoisam pārtraukt skolotāja darbu un nodarboties tikai ar rakstīšanu. Pēc kara Džoiss uz laiku atgriezās Triestē, bet pilsēta bija stipri mainījusies, un viņa attiecības ar brāli Staņislavu kļuva vēl saspringtākas. 1920. gadā Ezra Paunds ielūdza Džoisu uz kādu nedēļu paviesoties Parīzē, un galu galā Džoiss palika tur uz dzīvi turpmākos divdesmit gadus.
Parīze un Cīrihe (1920—1941)
Dzīvodams Parīzē, viņš bieži devās uz Šveici, lai ārstētu ar šizofrēniju slimo Lūsiju, kā arī pats savu redzi (tā bija pasliktinājusies jau Triestē). Otrā pasaules kara laikā, 1940. gada nogalē, bēgot no nacistu okupētās Francijas, Džoiss devās uz Cīrihi. 1941. gada 11. janvārī viņš pārcieta smagu operāciju, rezultātā nākamajā dienā nokļuva komā. 13. janvārī 2 naktī viņš pamodās, palūdza medicīnas māsai izsaukt sievu un dēlu, pirms viņš atkal zaudēja samaņu. Džoiss nomira pēc piecpadsmit minūtēm, kamēr viņa sieva un dēls vēl bija ceļā. Džoiss apglabāts Flunternas kapsētā Cīrihē. Nora, ar kuru viņš 1931. gadā Londonā bija apprecējies, nomira 1951. gadā.
"Dublinieši"
Stāstu krājuma "Dublinieši" (Dubliners, 1914) pamatā ir Džoisa Īrijas dzīves pieredze; darbība stāstos risinās Īrijā, tajos dziļi analizēta Dublinas sabiedrības stagnācija. Stāstos atrodamas epifānijas — pēkšņi atklāsmes brīži, kas iezīmē radikālas pārmaiņas galvenajos varoņos. "Dublinieši" lielā mērā ir reālistisks stāstu krājums. Daudzi stāstos sastopamie tēli vēlāk marginālās lomās parādās romānā "Uliss".
"Mākslinieka portrets jaunībā"
Romāna "Mākslinieka portrets jaunībā" (A Portrait of the Artist as a Young Man, 1916) pamatā ir reiz iesāktais romāns "Stīvens Varonis", kura manuskriptu Džoiss daļēja iznīcinājis kāda strīda ar Noru laikā. Romānā attēlota jauna apdāvināta mākslinieka Stīvena Dedala dzīve jaunībā, viņa garīgās izaugsmes ceļš. Stīvena Dedala tēls ir daļēji autobiogrāfisks. Romānā Džoiss izmantojis vairākus modernistiskus paņēmienus, kas raksturīgi viņa vēlākajiem darbiem, piemēram, iekšējo monologu un tēla psihiskās realitātes dominanti pār apkārtējās vides attēlojumu.
"Uliss"
Strādājot ar "Dubliniešiem", 1906. gadā Džoiss apsvēra iespēju pievienot krājumam vēl vienu stāstu ar nosaukumu "Uliss" (Ulysses), kurā darbotos ebreju izcelsmes reklāmas aģents Leopolds Blūms. Lai gan ideju tolaik viņš tālāk neattīstīja, 1914. gadā viņš sāka darbu pie romāna ar tādu pašu nosaukumu un pamatvaroni. Romāns tika pabeigts 1921. gada oktobrī, bet vēl trīs mēnešus prasīja teksta rediģēšana.
Pateicoties Ezram Paundam, 1918. gadā tika uzsākta darba publicēšana sērijveidā ASV žurnālā The Little Review (žurnālu tolaik ar laikmetīgās mākslas kolekcionāra Džona Kvinna atbalstu izdeva Margarēta Andersone un Džeina Hīpa). Publikācijas nācās pārtraukt cenzūras dēļ 1920. gadā, kad izdevējas tika apsūdzētas "neķītru" tekstu publicēšanā. Romāns ASV palika aizliegts līdz pat 1933. gadam.
Izdot "Ulisu" atsevišķā grāmatā bija ļoti grūti. Galu galā romānu 1922. gadā izdeva Silvija Bīča un viņas dibinātais un vadītais grāmatu veikals un bibliotēka Shakespeare and Company Parīzē. Romāns tika aizliegts gan ASV, gan Lielbritānijā.
"Uliss" uzrakstīts izteikti modernistiskā stilā, Džoisam intensīvi lietojot apziņas plūsmas tehniku. Romāna darbība — uz 20. gadsimta sākumu pārnests Homēra "Odisejas" sižets — risinās vienā dienā (1904. gada 16. jūnijā); Leopolds Blūms pārstāv Odiseju, viņa sieva Mollija Blūma — Pēnelopi, Stīvens Dedals — Odiseja dēlu Tēlemahu.
Romāns sastāv no 18 nodaļām (katra aptver aptuveni vienu dienas stundu, sākot no aptuveni 8 līdz 2 no rīta nākamajā rītā), un katra nodaļa uzrakstīta citā stilā. Katra nodaļa attiecas uz noteiktu epizodi Homēra "Odisejā".
Latviešu valodā "Ulisa" 4. nodaļa un daļa no 5. nodaļas publicēta žurnālā "Daugava", 1930. gada 8. numurā Veronikas Kļavas tulkojumā. Visu romānu tulkojis Dzintars Sodums, pirmo reizi tas izdots 1960. gadā Zviedrijā, Vesterosā, izdevniecība "Ziemeļblāzma". Sodums ar pārtraukumiem strādāja pie tulkojuma līdz mūža beigām. Otrais izdevums publicēts Rīgā, apgādā "Liesma" 1993. gadā, trešais — Rīgā, apgādā "Liepnieks un Rītups" 2012. gadā. 2020. gada 16. jūnijā Rīgā notikusi konference "Bloomsday Latvia 2020" ar centrālo tēmu — diskusiju par jauna tulkojuma nepieciešamību.
"Finegana vāķēšana"
Pabeidzis darbu pie "Ulisa", Džoiss jutās tik noguris, ka veselu gadu neuzrakstīja ne rindiņu prozas. 1923. gada 10. martā viņš paziņoja savai aizgādnei Herietai Vīverei: "Vakar es uzrakstīju divas lapaspuses — tas ir pirmais, ko esmu uzrakstījis pēc beigu "jā" "Ulisā". Atradis pildspalvu, ar zināmām grūtībām pārkopēju tās lielā rokrakstā uz dubultlapas, lai varētu tās izlasīt. Il lupo perde il pelo ma non il vizio, saka itālieši. Vilks var pazaudēt savu ādu, bet ne balsi, vai arī leopards nevar mainīt savus plankumus." Tā sākās darbs pie romāna "Finegana vāķēšana" (Finnegans Wake), kura sākotnējais nosaukums gan bija Work in Progress.
1926. gadā Džoiss bija pabeidzis pirmās divas grāmatas daļas. Nākamos dažus gadus viņš aktīvi turpināja darbu pie romāna, bet 30. gados darba temps un progress būtiski samazinājās. Tam bija vairāki cēloņi: tēva nāve 1931. gadā, rūpes par meitas Lūsijas garīgo stāvokli, paša veselības problēmas (aizvien vairāk pasliktinājās redze). Džoiss sūtīja savu meitu Lūsiju ārstēties no šizofrēnijas pie K. G. Junga un pēc tam apvainoja cienījamo psihiatru faktā, ka šo slimību nevar izārstēt. Analizējot Džoisa darbus, K. G. Jungs nonāca pie secinājuma, ka arī Džoiss slimo ar to pašu slimību, bet atšķirībā no savas meitas Lūsijas viņš šajā slimībā peld, nevis slīkst. Džoisam daudz palīdzēja gados jaunākie viņa apbrīnotāji, to skaitā arī Semjuels Bekets.
Atsauksmes par darbu bija dažādas (romāna fragmenti tika publicēti periodikā). Visai negatīvi to novērtēja, piemēram, Ezra Paunds, kā arī Staņislavs Džoiss. Bekets, Viljams Karloss Viljamss un citi, lai atbalstītu Džoisu, 1929. gadā izdeva eseju grāmatu ar nosaukumu Our Exagmination Round His Factification for Incamination of Work in Progress. 1939. gada 4. maijā romāns tika izdots atsevišķā grāmatā.
Džoisa apziņas plūsmas metode, literāro alūziju un asociāciju spēļu lietojums "Finegana vāķēšanā" sasniedz kulmināciju — šajā darbā Džoiss atteicies no jebkādiem klasiskiem sižeta un tēlu sistēmas izveides principiem un lietojis reti savādu un neskaidru valodu, kas balstīta sarežģītās daudzlīmeņu vārdu spēlēs. Ja "Uliss" attēlo dienu no dzīves pilsētā, tad "Finegana vāķēšanā" attēlota nakts, un tajā valda sapņa loģika.
Ietekme
Džoisa darbi joprojām piesaista īpaši lielu dažādu zinātņu nozaru speciālistu uzmanību. Viņš arī atstājis lielu ietekmi uz tādiem autoriem un pētniekiem kā, piemēram, Semjuels Bekets, Horhe Luiss Borhess , Salmans Rušdi , Roberts Entons Vilsons , Džozefs Kempbels u. c. Dažu autoru attieksme pret Džoisa daiļradi ir divējāda, piemēram, Vladimirs Nabokovs "Ulisu" uzskatījis par lielisku darbu, bet "Finegana vāķēšanu" — par briesmīgu. (Līdzīga attieksme bijusi arī Borhesam. )
No "Finegana vāķēšanas" (frāze "Three Quarks for Muster Mark") amerikāņu fiziķis Marijs Gells-Manns aizguva nosaukumu kvarkam.
Katru gadu 16. jūnijā Dublinā par godu Džoisam ar dažādām aktivitātēm tiek rīkota Blūma diena (Bloomsday). Līdzīgas aktivitātes šajā datumā notiek daudzās pasaules valstīs, tajā skaitā kopš 2020. gada Latvijā.
Fundamentālisms
Pēc Pītera Heriota, fundamentālisma ideoloģijā ir vērojamas vairākas raksturīgas iezīmes, tomēr jāņem vērā, ka visām piecām minētajām iezīmēm nav jābūt novērojamām, lai reliģisku kustību varētu saukt par fundamentālistisku.
Riodežaneiro "Vasco da Gama"
Riodežaneiro "Vasco da Gama" (pt), pazīstams arī kā Vasco da Gama vai Vasco, ir profesionāls Brazīlijas futbola klubs, kas ir bāzēts Riodežaneiro. Tas tika dibināts. "Vasco da Gama" ir viens no populārākajiem futbola klubiem Brazīlijā. Klubs mājas spēles aizvada São Januário stadionā, taču dažas spēles (it īpaši pilsētas derbiji) tiek aizvadīti daudz lielākajā Maracanã stadionā.
Welcome to My Life
Welcome to My Life ir kanādiešu poproka grupas Simple Plan singls no viņu otrā studijas albuma Still Not Getting Any.... Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Atlantic Records.
1774. gads
1774. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Čepmens
Čepmens (sieviešu dzimtē Čepmena) var būt:
Daka
Daka (, izrunā: ) ir Bangladešas galvaspilsēta un lielākā valsts pilsēta. Tā atrodas valsts centrā pie Burigangas upes. Pilsētas robežās dzīvo vairāk nekā 7 miljoni iedzīvotāju, bet aglomerācijā — vairāk nekā 16 miljoni iedzīvotāju. Pēc šiem rādītājiem tā ir viena no lielākajām pasaules pilsētām. Tā ir arī viena no visstraujāk augošajām pilsētām. 20. gadsimta laikā iedzīvotāju skaits ir pieaudzis par 470%. Tās ir arī viens no cēloņiem, kāpēc tās iedzīvotāji ir vieni no nabadzīgākajiem pasaulē, tomēr Daka ir valsts ekonomiskais, politiskais un kultūras centrs.
Netālu uz dienvidiem esošā pilsēta Nārājangaņdža ir Daku apkalpojošā osta. Savukārt 15 km uz ziemeļiem atrodas starptautiskā lidosta, kas veic aptuveni 66% no visiem pasažieru pārvadājumiem valstī. 1921. gadā tika dibināta Dakas universitāte. Tā kā pilsētā atrodas daudzas gadsimtiem vecas mošejas, tad neformāli Daka tiek saukta arī par "Mošeju pilsētu". Dakā atrodas arī Bangladešas Nacionālais muzejs.
Vēsture
Pilsēta zināma no 7. gadsimta. 1608. gadā Mogulu impērijas pakļautībā tā kļuva par Bengālijas administratīvo centru. 1765. gadā tā nonāca Lielbritānijas Karalistes pakļautībā. 1947. gadā, kad Britu Indija tika sadalīta hinduistu un musulmaņu daļās, Daka kļuva par Austrumpakistānas galvaspilsētu. 1952. gadā pilsētā izvērtās Valodas kustība (Bhasha Andolon) par bengāļu valodas oficiālu atzīšanu. Bangladešas neatkarības kara laikā 1971. gadā Pakistānas armija nogalināja daudzus tūkstošus Dakas iedzīvotāju, īpaši iznīcinot pilsētas izglītoto slāņu pārstāvjus. Arī pēc Bangladešas neatkarības izcīnīšanas pilsēta piedzīvojusi vairākus apvērsumus un militāro pārvaldi.
Ģeogrāfija
Daka atrodas Bangladešas centrālās daļas dienvidu pusē Burigangas upes austrumu krastā. Pilsētā valda tropu musonu klimats ar karstām mitrām vasarām (vidēji ap 26 °C) un vēsām ziemām (ap 12 °C). Musonu sezona ilgst no jūnija līdz augustam. Šajā laikā pilsētu skar ne tikai spēcīgs lietus, bet arī plūdi.
Pilsētu var iedalīt trīs daļās. Vecpilsēta, kuras saknes ir meklējamas 4. gadsimtā, ir ar šaurām, līkumainām ielām, veidojot labirintu. Tur atrodas arī vairākas simtiem gadu vecas mošejas. Vecākā no tām ir Binata Bibi mošeja, kas celta ap 1457. gadu. Otra daļa ir Lalbaha forts, kur arī atrodas mošejas, kā arī Dakešvari templis — vecākais hindu templis valstī. Trešā daļa ir Britu impērijas laikā pieceltā pilsētas daļa, kas tiek saukta par Ramnu. Šajā daļā atrodas valsts valdības ēka, viesnīcas, restorāni un citas kultūras iestādes.
Cilvēki
Dakā dzimuši:
Ibn Batūta
Abū Abdallāhs Muhammeds Ibn Abdallāhs al Lavātī at Tandžī Ibn Batūta (ar; dzimis, miris 1369. gadā) bija berberu ceļotājs un ceļojošais tirgotājs, apceļojis daudzas pasaules zemes — Ziemeļāfriku un Austrumāfriku, Tuvo Austrumu zemes, Centrālāziju, Indiju, Dienvidrietumāziju, Ķīnu un Dienvideiropu. Pasaules vēsturē iegājis ar to, ka viņa ceļojumi tika plaši un detalizēti aprakstīti, sniedzot informāciju par viduslaiku zemēm nākamajām paaudzēm, bet mūsdienās — vēsturniekiem.
Ceļojumi
1325. gadā apņēmās izpildīt hadžu — devās svētceļojumā uz Meku. Ibn Batūta gar Ziemeļāfrikas piekrasti aizbrauca līdz Kairai, no kurienes tālāk devās uz Damasku, bet tur pievienojās karavānai uz Meku. Pārtraukumā starp 1326. un 1327. gada hadžu Ibn Batūta devās ceļojumos uz mūsdienu Irānas dienvidiem un Irāku. Pēc gada vai diviem gadiem viņš devās uz mūsdienu Jemenas teritoriju, šķērsoja Adenas līci un nonāca arābu apdzīvotajās vietās Austrumāfrikā. Mekā atgriezās caur Omānas līci un Persijas līci.
Ibn Batūta Deli tika silti uzņemts. Tur nodzīvoja astoņus gadus. 1342. gadā viņš devās līdzi karaspēkam pret Juaņu dinastiju, mongoļu pārvaldīto Ķīnu, bet Indijas dienvidos karaspēks nonāca nepatikšanās. Nevēlēdamies atgriezties Deli, Ibn Batūta devās uz Maldīvu salām, kur 18 mēnešus pavadīja kā kadi, musulmaņu tiesnesis. Viņš apmeklēja arī Ceilonu, Indostānas pussalas austrumu piekrasti un Bengāliju. Pēc tam arī Sumatrā un Juaņu dinastijas pārvaldītajā Ķīnā. Uzturēšanās Ķīnā nebija ilga, atgriezās Indijas dienvidos, bet pēc tam atkal devās uz Meku. Visbeidzot Ibn Batūta nolēma atgriezties savā dzimtajā pusē, Marinīdu dinastijas pārvaldītajās zemēs. 1349. gada novembrī sasniedza Fēsas pilsētu. Vēl bija braucieni uz Pireneju pussalu, Granadu. 1352. un 1353. gadā šķērsoja Sahāras tuksnesi, nonākot mūsdienu Nigēras ziemeļos, bet tad atgriezās Fēsā. Fēsā viens no Marinīdu dinastijas sultāna rakstniekiem aprakstīja Ibn Batūtas ceļojumus. Ibn Batūta nomira 1369. gadā (citos avotos 1377. gadā) un tika apbedīts savā dzimtenē, Tanžerā.
Dižskābarži
Dižskābarži (Fagus) ir dižskābaržu dzimtas ģints. Latvijā savvaļā neaug neviena dižskābāržu suga, lai gan apstādījumos ir atrodams Eiropas jeb parastais dižskābardis.
Sistemātika
ģints
Rhinoceros 3D
Rhinoceros (Rhino) ir savrups, komerciāls uz NURBS balstīts 3D modelēšanas rīks, ko ir izstrādājusi Robert McNeel Associates kompānija. Šo programmatūru plaši lieto industriālajā dizainā, arhitektūrā, jūras flotes dizainā, rotaslietu dizainā, auto dizainā, CAD/CAM, ātro prototipu modeļu sagatavošanai, reversās inženierijas projektos, kā arī multimediju un grafikas dizaina industrijā.
Rhino specializējas brīvu, neviendabīgu formu un līkņu modelēšanā. Spraudņi, ko attīstījis McNeel ietver Flamingo (raytrace renderēšana), Penguin (foto nereālistiskā renderēšana), Bongo un Brazil (advancētā renderēšana). Vairāk kā 100 citu izstrādātāju spraudņi arī ir pieejami. Pieejami arī renderēšanas spraudņi Maxwell Render, V-ray un daudzām citām programmām. Ir arī papildu spraudņi CAM un CNC.
Tāpat kā daudzas citas modelēšanas lietotnes, arī Rhino ir aprīkota ar skriptu valodu, kas balstīta uz Visual Basic valodu, un SDK, kas atļauj lasīt un rakstīt Rhino failus tieši. Rhinoceros 3D ieguvis savu popularitāti arhitektūras dizainā daļēji pateicoties Grasshopper spraudnim skaitļošanas dizainam. Daudzi jaunie avangardiskie arhitekti izmanto parametru modelēšanas rīku, piemēram, Grasshopper.
Rhino pieaugošās popularitātes atslēga ir programmas daudzveidība, daudzdisciplināras funkcijas, maz nepieciešamu priekšzināšanu, relatīvi zemas izmaksas un iespējas importēt un eksportēt vairāk kā 30 failu formātus, kas ļauj Rhino darboties kā „pārveidotājam” starp dizaina un projektēšanas programmām.
Attīstība
Sākotnēji Rhino tika izplatīta kā bezmaksas, slēgtā koda, atvērta beta programma.Tā rezultātā attīstījās plaša lietotāju kopiena, kuru ieguldījums bija atklāti un novērsti defekti, pievienotas jaunas funkcijas. Pašreiz Rhino turpina savu attīstību: jaunākā pieejamā ir 4.0 versija, kā arī 5.0 beta versija. Tiek attīstīta arī Mac OS X versija https://web.archive.org/web/20121126060017/http://www.irhino3d.com/. Rhino īpašnieki var lejuplādēt jaunākās beta versijas un piedalīties attīstības procesā. Bezmaksas izmēģinājuma versijas ir pieejamas lejuplādēšanai.
Failu formāts
Rhino failu formāts (.3DM) ir noderīgs, lai apmainītos ar NURBS ģeometriju. Rhino attīstītāji ir uzsākuši atvērtā NURBS iniciatīvu, lai nodrošinātu datorgrafikas programmatūras lietotājiem rīkus, kas ļauj precīzi pārvietot 3D ģeometriskos modeļus starp lietotnēm. Atvērtā koda rīkkopa openNURBS ietver 3D failu formātu specifikāciju, dokumentāciju, kodu bibliotēku un un NET2.0 mezglus, lai lasītu un rakstītu faila formātu atbalstītajās platformās (Windows, Windows x64, Mac un Linux).
Skatīt arī
3D modelēšana
NURBS
Brīvformu virsmas modelēšana
Tiltagals
Tiltagals (arī Tiltagols, latgaliski: Tyltagols) var būt:
Cīruļi
Cīruļi var būt:
Ariane Frīdriha
Ariane Frīdriha (de; dzimusi Nordhauzenā, Vācijā) ir profesionāla vācu vieglatlēte, startē augstlēkšanas sacensībās.
Viņas lielākais panākums ir izcīnīta bronzas medaļa 2009. gada Pasaules čempionātā. Tāpat piedalījās 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, kur viņa ierindojās 7. vietā. 2003. gadā kļuva par Eiropas junioru čempioni, 2009. gadā — par Eiropas čempioni telpās. Ir izcīnījusi visu trīs kaluma godalgas Vasaras Universiādē.
Greiems Čepmens
Greiems Čepmens (en, dzimis, miris ) bija britu komiķis, aktieris un rakstnieks. Viens no komiķu trupas Monty Python dalībniekiem.
Cīruļi (Rites pagasts)
Cīruļi, saukti arī Cīruļmuiža, Druvas, Rozes, Rite, ir apdzīvota vieta Jēkabpils novada Rites pagastā starp autoceļu P73 un Dienvidsusēju. Pagasta centrs. Izveidojusies pie bijušās Cīrulīšu (Zirulischek) pusmuižas kungu mājas pēc Otrā pasaules kara kā padomju saimniecības «Druva» centrs. Raksturīga galvenokārt daudzdzīvokļu māju apbūve. Ciemā ir pagasta pārvalde, Rites pamatskola, bērnudārzs, Rites tautas nams, pasta nodaļa, bibliotēka.
Greiems Čepmens
Studēja medicīnu Kembridžas Universitātē, kur iesaistījās vietējā teātra trupā Footlights, bet vēlāk, izveidojoties Monty Python, iekļāvās tajā. Atveidojis karaļa Artura lomu filmā "Montijs Paitons un Svētais Grāls" un titullomu filmā "Braiena dzīve".
Privātajā dzīvē Čepmens bija atklāts gejs. Kādu laiku viņam bija problēmas ar alkoholismu. Pēc Monty Python izjukšanas pārcēlās uz Losandželosu. Mira 1989. gadā no mugurkaula vēža.
Druvas
Druvas var būt: