cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rušonas katoļu baznīca
Eksterjers
Baznīca ir apmestu ķieģeļu taisnstūra formas ēka ar cinka skārda jumtu. Tai ir viens vidēji augsts tornis. Ieejas durvis no gala, sāniem un no presbitērija gala, pretī bijušajam klosterim. Zem baznīcas atrodas pagrabi, kuros apbedīti mūki. Baznīcu ieskauj dārzs, kuru ietver akmens mūra žogs. Galvenie vārti ir veidoti no dzelzs, kas turas sarkanu ķieģeļu stabos. Aiz žoga atrodas veca kapsēta ar kapu krustiem.
Jānis Timma
Viņa tēvs Raitis Timma savā laikā trenējās un spēlēja basketbolu Gulbenē, bet šobrīd ir jaunatnes basketbola treneris Krāslavā. Basketbolā trenējas arī J. Timmas jaunākais brālis Rinalds.
Rušonas katoļu baznīca
Interjers
Dievnams ir viennavas celtne ar flīžu grīdu un mūra griestiem, kas veidoti velvē. Kora telpas balstās uz mūra velvēm un tajās atrodas harmonijs, lai gan agrāk bijušas ērģeles, kas sadegušas, tornī iesperot zibenim.
Mar Dulce
Mar Dulce var būt:
Rušonas katoļu baznīca
Interjers
Dievnamā ir četri altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas baznīcas patrona Svētā Miķeļa glezna. Otrajā altārī ir Svētās Ursulas glezna, bet trešajā — Svētā Antona glezna. Labajos sānos no presbitērija atrodas liela Svētā Jura kapela ar svētā gleznu. Aplūkojama ir Jēzus Sirds glezna, uz kuras ir redzama Rušonas baznīca, jo mākslas darba autors bijis mākslinieks no šīs draudzes. Dievnamā ir redzamas arī Svētā Kristofora un Kristus Karaļa skulptūras, kuras tika atvestas no Jaunaglonas kapelas. Redzami žirandoli, kurus baznīcai dāvājis ģenerālis Jāzeps Baško.
Jānis Timma
Karjera
1997. gadā J. Timma tēva vadībā uzsāka treniņus Krāslavas Sporta skolas basketbola nodaļā. Būdams vēl bērnudārza audzēknis, 1998. gadā debitēja LJBL sacensībās. 2008. gadā pēc 9. klases beigšanas pārcēlās no Krāslavas uz Rīgu, kur turpināja treniņus BS "Rīga". 2009.—2010. gada sezonā viņš kļuva par LBL 2. divīzijas uzvarētāju BAA Rīga sastāvā, šo panākumu atkārtoja arī 2010.—2011. gada sezonā, 2011. gadā tika atzīts par finālsērijas labāko spēlētāju. Tāpat kopā ar Rīgas 49. vidusskolu izcīnīja uzvaru VEF skolu superlīgas 2011. gada sezonā. 2010.—2011. gada sezonā tika izcīnīta uzvara arī Swedbank Latvijas jaunatnes basketbola līgā, iepriekš uzvara šajā līgā tika gūta arī 2009. gadā.
Rušonas katoļu baznīca
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Draudzi jau 1618. gadā apmeklējuši Cēsu jezuīti, uzskatot par savu misiju vietu. Vēlāk viņi apmeklēja Rušonu no Daugavpils jezuītu rezidences. No 1766. gada šeit sāka kalpot dominikāņi. No 1832. gada draudzi sāka apkalpot laicīgie priesteri. Draudzei ir piecas kapsētas — Kristapeņu, Rutuļu, Solkas, Eikša un Ondzuļu.
Jānis Timma
Profesionālie klubi
2011. gada vasarā J. Timma devās atrādīties Grieķijas A1 līgas klubam "Ikaros", taču septembrī pievienojās BK Liepājas Lauvas, noslēdzot līgumu uz vienu sezonu.
Rušonas katoļu baznīca
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Jura diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki, Svētā Antona diena, Svētā Erceņģeļa Miķeļa diena — 40 stundu atlaidas, Svētās Ursulas diena.
Jānis Timma
Profesionālie klubi
2012. gada vasarā pievienojās LBL klubam BK Ventspils. Kluba sastāvā 2013. gadā izcīnīja uzvaru BBL līgā, pats spēlētājs tika atzīts par Final Four turnīra vērtīgāko spēlētāju. 2013. gadā BK Ventspils sastāvā J. Timma izcīnīja LBL čempionāta sudraba medaļu, bet 2014. gadā kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu un tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju.
Pēc šīs sezonas J. Timma kļuva par Latvijas vadošā kluba Rīgas VEF spēlētāju un tā sastāvā 2015. gadā atkal uzvarēja LBL čempionātā, finālsērijā pārspējot savu iepriekšējo klubu BK Ventspils. Šajā sezonā J. Timma tika atzīts arī par VTB līgas labāko jauno spēlētāju.
2021. gadā, pēc atgriešanās no ASV, kur bija spēlējis NBA Vasaras līgā, J. Timma bija bez kluba, līdz uz īsu posmu rudenī pievienojas Krievijas klubam Kazaņas UNIKS, aizvadot vairākas spēles Eirolīgā.
2022. gada janvārī tika paziņots, ka J. Timmas aģents vairs nebūs Mārtiņš Lauva, bet dažas nedēļas vēlāk parādījās informācija, ka spēlētājs vienojies par sadarbību ar aģentu Artūru Kalnīti un devies uz ASV, lai spēlētu NBA G Līgas komandā. 2022. gadā 1. februārī oficiāli sāk pārstāvēt Orlando "Magic" fārmklubu Lakeland Magic, kurā nospēlēja līdz pat sezonas beigām aprīlī. 2022. gada septembrī pārtrauca sadarbību ar A. Kalnīti un par viņa aģentu kļuva Čārlzs Misuraka.
NBA
2015. gada vasarā Memfisas "Grizzlies" aizmainīja tiesības uz J. Timmu uz citu klubu — Orlando "Magic", pret veterānu Lūku Ridnūru.
2021. gada NBA Vasaras līgā Lasvegasā J. Timma piedzīvoja debiju kā "Magic" spēlētājs, gūstot 11 punktus uzvarētā spēlē pret Goldensteitas "Warriors".
2022. gada 1. februāri J. Timma oficiāli tika iekļauts Orlando "Magic" G Līgas fārmkluba Lakeland Magic sastāvā un pēc kļuva par ceturto Latvijas basketbolistu, kas spēlējis šajā līgā. 2022. gada beigās pievienojās Puertoriko klubam Grises de Humacao, kļūstot par pirmo latviešu basketbolistu šīs valsts čempionātā. Pēc četrām spēlēm 2023. gada pavasarī tika paziņots, ka spēlētājs klubu pametīs.
Latvijas izlase
2008. gada Eiropas U-16 čempionātā kopā ar Latvijas izlasi izcīnīja desmito vietu. 2010. gada Eiropas U-18 čempionātā viņš kopā ar Latvijas izlasi izcīnīja trešo vietu. J. Timma Latvijas U-19 izlases sastāvā izcīnīja 10. vietu 2011. gada Pasaules U-19 čempionātā, kas norisinājās Latvijā.
Pieaugušo Latvijas izlasē debitējis 2013. gadā.
Hornsund
Hornsund var būt:
Maurīcijas melnkoks
Maurīcijas melnkoks (Diospyros tessellaria), arī Maurīcijas ebenkoks, melnais ebenkoks ir melnkoku dzimtas suga, kas endēma Maurīcijai. Iespējams, tas ir Maurīcijā pazīstamākais koks, kas cieši saistīts ar šīs salas kolonizāciju.
Maurīcijas melnkoks ir viens no vērtīgākajiem melnkokiem pasaulē. Mūsdienās tas ir rets un stingri aizsargājams augs un viena no vienpadsmit Maurīcijai endēmām melnkoku sugām.
Nosaukums
Maurīcijā pazīstams arī ar franču nosaukumu bois d' ébène noir ("tumšais ebenkoks") vai bois d' ebene noir feuilles ("ziedlapu tumšais ebenkoks").
Apraksts
Mūžzaļš koks, tā augstums var pārsniegt 15—20 m. Melno stumbru klāj gaiši ķērpju plankumi. Lapas biezas, ovālu vai iegarenu formu ar tumši zaļu virspusi un gaišu apakšpusi. Smaržīgie krēmkrāsas ziedi nelieli, ziedlapas ar biezu vaskas virskārtu. Zaļie olveida augļi mīksti un aromātiski. Sēklas tumši brūnas un iegarenas.
Apputeksnē putni un bites. No augļiem pārtika Maurīcijas augļēdājsikspārņi, kas nereti to sēklas izplatīja ievērojamā attālumā. Tomēr dažkārt tie ēda arī ziedus, ar ko negatīvi ietekmēja melnkoku reproduktīvās iespējas. Iespējams, melnā ebenkoka augļus lietoja uzturā dodo un citi salā izmirušie dzīvnieki.
Maurīcijas melnkoka cietā koksne tumšāka salīdzinājumā ar lielāko melnkoku sugu daļu, kas to padara vēl vērtīgāku.
Izplatība un veģetācija
Dažviet viens no valdošajiem kokiem mūžzaļos zemieņu mežos un augstieņu lietus mežos salas dienvidrietumu un austrumu nogāzēs.
Apdraudējums
Pirms kolonizācijas 16. gadsimta sākumā Maurīciju klāja bieza veģetācija, taču selektīva melnkoku izciršana un mežu līšana zemkopības vajadzībām, ciematu un pilsētu veidošanai neatgriezeniski izmainīja Maurīcijas ainavu. Mūsdienās sākotnējie meži klāj mazāk nekā 2% no salas teritorijas un aptver ierobežotas kalnu nogāzes un dabas rezervātus. Atlikušos vietējos mežus apdraud invazīvie augi, kuri cīņā par ūdeni, gaismu un barības vielām izkonkurē Maurīcijas sugas.
Inčuki
Inčuki ir ciems Bērzgales pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 261 km attālumā no Rīgas.
Kaiju iela (Jūrmala)
Kaiju iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Kaiju iela sākas no pludmales un beidzas krustojumā ar Jūras ielu. Kopējais ielas garums ir 150 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Kaiju ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
SKS 33. ekspedīcija
'''SKS 33. ekspedīcija' (Экспедиция МКС-33; Expedition 33 jeb ISS-33'') bija Krievijas, ASV un Japānas kosmonautu ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS).
Iziešanas atklātā kosmosā
Ekspedīcijas pirmā iziešana kosmosā notika 1. novembrī, kurā piedalījās Sanita Viljamsa un Akihiko Hošide. Stacijas dzesēšanas sistēmas radiatorā, domājams, radusies sūce no trieciena ar ārēju objektu. Kosmonautiem vajadzēja bojāto posmu pārslēgt uz rezerves radiatoru, lai pēc tam secinātu, vai sūce vairs neturpinās. Iziešana sākās 12:28 UTC. Beidzās 19:06. Ilgums — 6 stundas 38 minūtes.
Lielvirbi
Lielvirbi ir ciems Talsu novada Abavas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Virbupes krastā 11 km no pagasta centra Valgales, 20 km no novada centra Talsiem un 113 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lielvirbu muižas (Groß-Wirben) centru.
Lielā Belta tilts
Lielā Belta tilts (dk) ir 1998. gadā atklāts autoceļa un dzelzceļa savienojums starp Fīnes un Zēlandes salām pāri Lielā Belta jūrasšaurumam. Kopējais savienojuma garums ir 18 km. Sākas no Nīborgas Fīnes salā un līdz Sproges salai būvēts kā kombinētais autoceļa un dzelzceļa tilts uz dzelzbetona kārbveida balstiem. No Sproges salas līdz Halskovai Zēlandes salā autoceļš iet pa vanšu tiltu, bet dzelzceļš — pa zemūdens tuneli zem šauruma. Tilts aizvietoja Lielā Belta prāmju satiksmi, samazinot šauruma šķērsošanas laiku no vienas stundas uz aptuveni 10 minūtēm. Kopā ar Ēresunda tiltu un Mazā Belta tiltu veido nepārtrauktu sauszemes savienojumu starp Eiropas kontinentālo daļu un Skandināvijas pussalu.
Andesembiidae
Andesembiidae ir embiju dzimta. Tajā ietilpst 7 sugas.
Izplatība
Sastopami Kolumbijas un Ekvadoras (Andesembia), ka arī Peru (Bryonembia) Andu kalnainē. Šie embiji sastopami lielos augstumos Andu kalnos. Tie ir novēroti lielākā augstumā nekā citas embiju dzimtas. Vecajā pasaulē Andesembiidae dzimtai radnieciska ir Anisembiidae dzimta, un, iespējams, arī ģints Microembia (Embiidae) Amazonē.
Apraksts
Tēviņi ir nelieli, 6,5 līdz 12 mm gari. Ķermenis ir tievs, monotoni brūns (ieskaitot cerkas un ūsas), galva ir tumšāka par ķermeni. Spārni ir proporcionāli lielāki par ķermeni. Galva parasti neproporcionāli liela. Acis mazas. Ūsas ir tievas, diezgan garas, 15-20 segmentu; ūsu bazālais segments šaurs, bet distāli plašs. Mandibulas parasti lielas, nevienādas formas, vienmēr augšējā daļā zobainas. Submentums mēreni vai stipri sklerotizēts, malas izteiktas, augšā malas atiet uz sāniem. Spārni lieli; RBS vēna ir paralēla C vēnai, izzūd pirms spārnu augšas; RP vēna salīdzinoši labi sklerotizēta; MA vēna sklerotizēta tikai sākumā, MA vēna gaitā uz spārnu malas pamazām pārvēršas sariņu līnijā; aiz RP nav citu vēnu. Kājas ir ļoti tievas, mugurējie bazitarusi ir ļoti gari, tievi, bez mediālās papillas. Terminālija ir salīdzinoši maza, vāji sklerotizēta. Kreisās cerkas (LC1) bazālais segments pakāpeniski, uz iekšu no ķermeņa centra uz tā distālo galu sašaurinās, bet nekad nedaivojas; stingri dzeloņains; distālais segments ir vai nu posmains, vai nepārtraukts. Labās cerkas bazālais segments nav pārāk sklerotizēts, iekšējā bazālā daļa vāja savienojuma vietā ar lielu labo paraproktu.
Sistemātika
Ģinšu saraksts:
Liepmuižas—Vestienas draudzes novads
Liepmuižas—Vestienas draudzes novads bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.
Vēsture
Izveidojies Rīgas arhibīskapijas Baltavas pilsnovadā. Zviedru Vidzemes laikā 1625. gadā Devēnas muižu pievienoja Bērzaunes draudzes novadam. 1637. gadā karaliene Kristīne Baltavas novadu ar muižām dāvināja kapteinim Ābramam Hiršam. Vidzemes guberņas laikā Baltavas apkārtne tika iekļauta Liepmuižas un Vestienas draudzes novados. Iršu muižā (Hirschenhof) 1766. gadā tika dibināta vācu kolonija. 1773. gadā abi novadi apvienoti.
Senākā Vestienas luterāņu baznīca celta 1590. gadā Kāla ezera krastā. Zviedru Vidzemes laikā tās vietā uzcelta pirmā mūra baznīca, kas atjaunota 1744. gadā. Dievnams nodega 1974. gadā un netika atjaunots. Liepkalnes evaņģēliski luteriskā baznīca ir celta no 1867. līdz 1868. gadam, draudze beidza pastāvēt 1959. gadā.
Muižas
Liepmuižas draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Vestienas draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Konodonti
Konodonti (la, no grc — 'konuss' un ὀδούς — 'zobs') ir izmirušu hordaiņu klase, kas ārēji atgādināja mūsdienu nēģus.
Daudzus gadu desmitus līdz 1980. gadu sākumam tie bija zināmi tikai pēc mikroskopisku (0,1—1 mm) zobveida fosiliju atradumiem dažāda ģeoloģiskā vecuma jūras nogulumos (no vēlā kembrija līdz triasa beigām). Šīs fosilijas arī tika sauktas par konodontiem (mūsdienās tos sauc par konodontu elementiem). Turklāt tika konstatēts, ka konodonti apvieno fosilos skeleta elementus no dažādām dzīvnieku grupām: prokonodonti, parakonodonti un eukonodonti. Pašus dzīvniekus pašlaik sauc arī par konodontnesējiem (Conodontophora), lai izvairītos no jēdzienu sajaukšanās.
Pateicoties konodontu zobu morfoloģijas ātrai evolucionārai mainībai tie plaši tiek izmantoti biostratigrāfijā un ģeoloģiskajā kartēšanā. Latvijā konodonti ir atrasti ordovika, silūra un vietumis arī devona nogulumos.
Apraksts
Pēc vienpadsmit zināmiem konodontnesēju fosiliem nospiedumiem var secināt, ka tie ārēji atgādināja nēģus. Viņi mutes aparāts sastāvēja no 15 (retāk 19) elementiem un radikāli atšķīrās no mūsdienu dzīvnieku žokļiem. Elementu forma ir zobveidīga, ķemmjveidīga, lapveidīga, un tie sastāvēja no kalcija fosfāta.
Dzīvesveids
Pēc pētnieku domām dažu konodontu "zobi" pildīja filtrējošu elementu funkcijas, izfiltrējot no ūdens planktonu un pārvietojot barību uz rīkli. Citi zobi, spriežot pēc uzbūves, pēc viņu domām, bija paredzēti satvert un saplosīt miesu.
Saglabājušies muskulatūras nospiedumi liek domāt, ka daži konodonti (piemēram, promisumas) bija izveicīgi peldētaji, taču tie nespēja veikt straujus izrāvienus.
Sistemātika
Pašlaik konodontus pieskaita hordaiņiem pateicoties peldspurām ar peldspuru stariem, muguras stiegrai un attīstītai šķērssvītrotajai muskulatūrai. Bez to arī konodontu elementu ķīmiskais sastāvs ir tāds pats, kā zivju zobiem.
2000. gada filoģenētiskā analīze liecina, ka eukonodonti visdrīzāk bija mugurkaulnieki. Un tajā pat laikā šī analīze rada pretrunas: konodontu agrīnās formas, prokonodonti, veido atsevišķu filoģenētisko zaru attiecībā pret vēlāk dzīvojošajiem parakonodontiem un eukonodontiem. Iespējams, ka prokonodonti ir saistīti ar grupu, kas iekļauj mūsdienu saržokļaiņus, un būtībā nav radniecīgi konodontiem.
Indāni (Galēnu pagasts)
Indāni ir ciems Galēnu pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 211 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas pamatskola.
Kalnciema iela (Jūrmala)
Kalnciema iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Kalnciema iela sākas krustojumā ar Teātra ielu un beidzas krustojumā ar Turaidas ielu. Kopējais ielas garums ir 430 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Kalnciema ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Kalnciema iela ir savienota ar šādām ielām:
USA-234
USA-234 jeb NROL-25 ir ASV izlūkošanas pavadonis. Tas palaists 2012. gada aprīlī Nacionālā izlūkošanas biroja vajadzībām.
Oficiāli par kosmiskā aparāta parametriem un uzdevumiem nekas netiek izpausts, bet neatkarīgi analītiķi secinājuši, ka NROL-25 ir jaunās izlūkošanas pavadoņu sistēmas Future Imagery Architecture (FIA) otrais radara komponents.
NRO L-25 tika palaists 23:12:57 UTC ar nesējraķeti Delta IV M+(5,2) no Vandenberga Gaisa spēku bāzes starta kompleksa SLC-6. Delta IV M+(5,2) konfigurācijai šis bija pirmais lidojums. Pēc ieiešanas orbītā pavadonim dots nosaukums USA-234.
Rikavas baznīca
Rikavas Dieva apredzības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Rikavas pagasta centrā Rikavā. Viena no izcilākajām vēlīnā klasicisma sakrālajām celtnēm Latgalē. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Pirmā baznīca Rikavā bija būvēta 18. gadsimta otrajā pusē, tā bija koka celtne, ko uzcēla par Viļānu un Rikavas muižkunga Miķeļa Rika līdzekļiem. Dievnamu aprūpēja Viļānu baznīcas bernardiešu mūki un tas atradās ceļa Viļāni — Bikava malā, starp Rēzeknes un Liužas upēm.
Pašreizējo dievnamu uzcēla 1829. gadā par muižkunga Antonija Rika līdzekļiem un tas veltīts dievišķās providences jeb apredzības godam.
Eksterjers
Baznīca ir celta doriešu stilā, apmesta un kaļķiem krāsota mūra ēka ar cinka skārda jumtu. Tai virs priekšējās fasādes ir mazs tornītis, kurā atrodas viens zvans. Ieejas durvis no gala, sāniem un no sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, ko ieslēdz mūra žogs. Netālu no baznīcas atrodas Rikavas kapsēta, kurā apbedīti vairāki priesteri — Klements Tarvids, Jānis Višņevskis , Jānis Garjānis, Simons Missunas un atrodas Riku dzimtas kapliča _ vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.
Interjers
Dievnams ir viennavas celtne ar cementa flīžu grīdu un koka griestiem, kas ir mazliet izliekti un apmesti. Kora telpās atrodas senas ērģeles ar zvaniem. Ir divas sakristejas, kuras kalpo par ģērbkambari un noliktavu.
Dievnamā ir trīs altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas Dievmātes glezna "Assumpta in coelis". Kreisās puses altārī ir liela Jēzus Sirds altārglezna, bet labajā — Svētā Antona glezna. Sānu altāri un ambons izvietots aiz dievgalda. Baznīcas liturģiskais inventārs ir saglabāts ļoti labā stāvoklī, aplūkojamas ir bagātīgi izšūtas altāra segas. Labajā pusē, pie Svētā Antona altāra redzama akmens plāksne ar uzrakstu, zem kuras atrodas dievnama cēlāja Antonija Rika kaps.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rinalds Stankēvičs. Sākotnēji draudzi apkalpoja Viļānu bernardīni. Kad Rikava kļuva par draudzes baznīcu, informācijas nav, bet 1850. gada Mogiļevas bīskapa Holovinska reģistrā draudze jau pastāvējusi. Draudzei ir piecas kapsētas — Rikavas, Prūšu, Murānu, Zirgkolna un Jukstu.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Antona diena, Dieva Apgādības svētki, Svētās Terēzes svētki, Jaunavas Marijas ieņemšanas svētki un Vissvētākās Jēzus Sirds diena. Iecienītas draudzē ir rudens atlaidas, kas tiek sauktas par "Pupinu".
Roberts Gesinks
Roberts Gesinks (nl; dzimis Varseveldē) ir profesionāls Nīderlandes šosejas riteņbraucējs, kurš šobrīd pārstāv UCI ProTeam komandu . Viņa lielākās uzvaras ir 2012. gada Tour of California, 2011. gada Tour of Oman, 2010. gada Grand Prix Cycliste de Montréal un 2013. gada Grand Prix Cycliste de Québec. Gesinks divreiz uzvarējis arī Giro dell'Emilia un uzrādījis labus rezultātus lielajās tūrēs, galvenokārt pateicoties savām kalnu braucēja spējām.
Another Town, Another Train
Another Town, Another Train ir Zviedrijas popmūzikas grupas ABBA dziesma. Dziesmas autori ir Bjērns Ulveuss un Benni Andešons, bet vokālo sniegumu veido Bjērna Ulveusa balss, piedziedājumos arī Angnētas Feltskūgas un Anni Fridas Lingstades balsis. Dziesmas vārdu autors Bjērns vēlākās intervijās atzinis, ka dziesmas nosaukums viņam licies neloģisks un būtu bijis labāk, piemēram, Another Town, Another Time.
1973. gadā dziesma tika izdota kā 7" vinila singls Japānā, lai popularizētu grupas debijas albumu Ring, Ring. Another Town, Another Train arī tika izdots kā singls ASV caur ierakstu kompāniju Playboy Records, sekojot debijas singla People Need Love panākumiem.
Dziesma veidota līdzīgi grupu Simon and Garfunkel un The Bachelors mūzikas stilam — melodiskām balādēm. Dziesma tika izdota arī vācu valodā ar nosaukumu Wer im Wartesaal der Liebe steht (dziesmas tekstu sarakstīja Freds Džejs) kā singla Ring, Ring B-puse.
Kaverversijas
1974. gadā grupa Schytts ierakstīja dziesmas zviedru valodas versiju Lv annans stad, lv annans vän. 1977. gadā Zviedrijas kantrīmūzikas grupa Nashville Train, kuras sastāvā bija vairāki ABBA ierakstu sesiju mūziķi, izdeva savu versiju šai dziesmai. Dziesma tika izdota 1977. gadā albuma ABBA Our Way sastāvā caur ABBA ierakstu kompāniju Polar Music. 1991. gadā Eirovīzijas dalībniece Kikija Danielšone izpildīja šo dziesmu savā albumā Vägen hem till dej.
1372. gads
1372. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās trešdienā.
Kosmos-2508
Kosmos-2508 (Космос-2508) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā palaists 2015. gada septembrī. Domājams, pavadonis ir no Strela-3M (Rodnik-S) sērijas.
Kosmos-2508 tika palaists 22:00 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti analoģiski pavadoņi Kosmos-2507 un Kosmos-2509.
Kūrorts
Kūrorts (no de — ‘ārstniecības vieta’) ir ainavisks apvidus ar dabiskiem dziedniecības faktoriem un kur uzceltas ārstniecības iestādes. Kūrortos radīta iespēja daudzveidīgai atpūtai, rekreācijai, izklaidei, ārstniecībai, rehabilitācijai un dažādu saslimšanu profilaksei.
Klasifikācija
Atkarībā no atrašanās vietas, dziednieciskām funkcijām, atpūtas veida un tūrisma sezonas kūrortus iedala:
Kūrortus iedala arī pēc lieluma (lieli, vidēji, mazi), nozīmes (reģiona, valsts, vietējas nozīmes), administratīvās piederības (pilsētas, lauku), atpūtnieku vecuma (pieaugušo, bērnu) u.c.
Autoceļš P124
P124 autoceļš Ventspils—Kolka ir reģionālais autoceļš, kas gar Baltijas jūras un Irbes šauruma krastu savieno autoceļu A10 pie Ventspils ar autoceļu P131 pie Kolkas. Autoceļa garums ir 75 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Ventspils un Talsu novadus.
Vēsture
Laika posmā no 2008. gada līdz 2011. gadam tika veikta grantētā P124 posma rekonstrukcija un asfalta segas izbūve. Kopumā tika rekonstruēti un noasfaltēti 48 kilometri autoceļa posmā no Lūžņas līdz Kolkai.
Velna alas
Velna alas ir alas, kuru nosaukumos ietilpst latviešu mitoloģiskās pazemes dievības Velna vārds. Tā kā lielākā daļa no tām ir kultūrvēstures un arheoloģijas pieminekļi, tad tās ir aizsargājamas gan kā dabas objekti, gan kā senas kulta vietas. Gandrīz visas Velna alas atrodas Ziemeļvidzemē, kas liecina par alu kā kulta vietu nozīmi senajos Vidzemes līvu un letgaļu ticējumos.
Hūrnsunna
Polijas Stanislava Sedlecka Hūrnsunnas polārstacija (pl), dažkārt arī Īsbjērnhamna (no), ir vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas dienvidrietumos Hūrnsunna fjorda ziemeļu krastā pie Īsbjērnhamnas līča. Stacija izveidota 1957. gadā Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros ģeologa Stanislava Sedlecka vadībā.
Vēsture
Pirmā stacija tika izbūvēta 1957. gada vasarā laika periodā no jūlija līdz septembrim. Pārziemotāju komandā bija 10 dalībnieki, kas līdz 1958. gada septembrim realizēja Starptautiskajam ģeofizikas gadam paredzēto programmu, pēc kā stacija tika nodota Svalbāras gubernatora pārvaldē.
1959., 1960. un 1962. gada vasarās stacijā strādāja nelielas poļu ekspedīcijas Sedlecka vadībā, kas turpināja SĢG iesākto programmu. Nākamos piecus gadus stacija stāvēja tukša, bet laika periodā no 1967. līdz 1971. gadam to kā bāzi izmantoja norvēģu kažokzvēru mednieki. 1972. gadā tika izveidots Dienvidšpicbergenas nacionālais parks, kur medības tika aizliegtas.
No 1970. līdz 1975. gadam vasaras sezonās staciju sadarbībā ar Polijas Zinātņu akadēmijas Ģeofizikas institūtu izmantoja Vroclavas universitātes pētnieku ekspedīcijas.
1978. gadā tika veikta nolietotās stacijas kapitāla atjaunošana, to atkal pielāgojot ziemošanas ekspedīcijām. Tika atjaunota galvenā ēka, kā arī izbūvētas jaunas ēkas elektrostacijai un darbnīcām, degvielas noliktava.
1992. gada pavasarī Hūrnsunnas stacijā notika 1. Starptautiskais glacioloģijas simpozijs, kas aizsāka jaunu ēru starptautiskajā sadarbībā. 2007.—2009. gadā tika ierīkotas jaunas sakaru iekārtas (satelītsavienojums, televīzija, internets), kā arī papildināts zinātniskais aprīkojums (AWS, jonosfēras zondes, GPS termināls, seismoloģiskā aparatūra).
Zinātniskā darbība
Galvenās izpētes jomas ir meteoroloģija, seismoloģija, Zemes magnētisms, jonosfēras pētniecība, glacioloģija, atmosfēras fizika un optika, vides zinātnea, kā arī bioloģija, ģeoloģija, ģeodēzija, ģeomorfoloģija un okeanoloģija.
Prāters
Prāters (de) ir publisks parks Lepoldštates rajonā Vīnē, Austrijā, starp Donavu un Donavas kanālu. Tajā ietilpst arī parka ziemeļos esošais Prātera izklaides un atrakciju parks (Wurstelprater) ar Vīnes Milzu panorāmas ratu pie tā ieejas. Parka teritorija ir izstiepta ap 5 km garumā, paralēli Donavai, lielāko parka daļu aizņem Zaļais Prāters (Grüner Prater). Tā nosaukumu saista ar latīņu valodas vārdu pratum — pļava.
Monastīra
Monastīra (, Monastīr) ir pilsēta Tunisijā, ievērojams tūrisma centrs, transporta mezgls un Monastīras vilajeta administratīvais centrs. Izvietojusies valsts austrumos Vidusjūras piekrastē. Viena no senākajām arābu pilsētām Ifrīkijas reģionā; uzbūvēta senās pūniešu—romiešu Ruspinas pilsētas vietā. Nosaukums cēlies no sengrieķu valodas μοναστήριον — ‘klosteris’. Pilsētā atrodas universitāte, kā arī pirmā valsts prezidenta Habība Būrgības vārdā nosauktā starptautiskā lidosta, kas apkalpo tūristu plūsmu uz valsts austrumu piekrastes kūrortiem.
Pauļus Pultinevičs
Pauļus Pultinevičs (lt; dzimis, Marijampolē) ir Lietuvas starptautiskais lielmeistars šahā (2019).
Biogrāfija
Bijis Lietuvas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās: 2014. gads — U14, 2017. gads — U17. Pārstāvējis Lietuvu Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos. Labāko rezultātu sasniedzis 2019. gadā, kad izcīnījis 7. vieta Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
2018. gadā izcīnījis 2. vietu Lietuvas šaha čempionātā.
2019. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējis Krievijas lielmeistaram Aleksandram Griščukam.
2022. gada augustā uzvarējis šaha festivāla RTU Open 2022 "A" turnīrā.
Trīs reizes Lietuvas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (2016, 2018, 2022). 2022. gada olimpiādē izcīnījis sudraba medaļu individuālajā vērtējumā pie 4. galdiņa.
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2019. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Andoras valdības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Andoras valdības vadītāji (ca) jeb Andoras premjerministri. Valdības vadītāju ieceļ Ģenerālpadome. Šis amats tika izveidots 1982. gadā, kad pēc konstitucionālās reformas tika nošķirta izpildvara un likumdošanas vara.
Uzskaitījums
{{legend| yellow | Nacionāldemokrātu grupa |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue | Liberālā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| red | Sociāldemokrātu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| orange | Andoras demokrāti |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Neatkarīgais/ Bez partijas |border=1px solid #AAAAAA}}
Ķemeru iela (Jūrmala)
Ķemeru iela ir iela Jūrmalā, kas savieno Majoru, Dzintaru un Bulduru apkaimas. Ķemeru iela sadalās divos posmos. Pirmais posms sākas krustojumā ar Turaidas ielas un beidzas meža rajonā. Otrais posms sākas krustojumā ar Emīlijas ielu un beidzas krustojumā ar Viestura ielu. Kopējais ielas garums ir 2275 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ķemeru ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Ķemeru iela ir savienota ar šādām ielām:
Satiksme
Pa Ķemeru ielu kursē 3. autobuss. Pirms tam pa Ķemeru ielu kursēja 8. autobuss
Mayflower (pavadonis)
Pavadoņa masa ir aptuveni 5 kg un tas veidots CubeSat 3U formas standartā. 2U daļu izgatavojis uzņēmums Applied Minds, bet 1U daļu (CAERUS) — Dienvidkalifornijas Universitāte; tos kopā 2010. gadā integrēja Northrop Grumman.
Mayflower tika palaists 15:43 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas. Tas bija sekundārā bezpilota kosmosa kuģa Dragon C1 pirmajā lidojumā kopā ar vēl 7 nanopavadoņiem SMDC-ONE, QbX-2, Perseus 003, Perseus 001, QbX-1, Perseus 002, Perseus 000. Aptuveni 45 minūtes pēc starta Mayflower tika izlaists no Falcon 9 otrās pakāpes nanopavadoņu palaišanas iekārtas.
Mayflower iegāja atmosfēras blīvajos slāņos un sadega.
Marko Štrellers
Marko Štrellers (de, dzimis ) ir bijušais Šveices futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Šveices futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeras lielāko daļu pavadījis Šveices komandā Basel, kuras rindās viņš astoņas reizes kļuva par Šveices Superlīgas čempionu. Ar Vācijas klubu VfB Stuttgart 2007. gadā kļuvis par Vācijas Bundeslīgas uzvarētāju.
Šveices futbola izlasi pārstāvējis no 2003. līdz 2011. gadam. Piedalījies 2006. gada FIFA Pasaules kausā un 2008. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Basel
Ferhats Karmils
Ferhats Karmils (agrāk — Ferads Kakabadze; dzimis ) ir turku, pirms tam padomju un gruzīnu, šaha problēmists.
Biogrāfija
Ferhats Karmils ir dzimis Gruzijas PSR Ureki ciemā. Viņa tēvs bijis celtnieks, māte — krievu valodas skolotāja. Ģimene tikusi divreiz izsūtīta uz Kirgīzijas PSR Kizilkijas pilsētu, kur 1966. gadā Ferhats ir sācis mācīties A. Čehova vārdā nosauktajā vidusskolā № 3.
Gruzijā ģimene atgriezās 1967. gadā un, sociālu problēmu dēļ, bija spiesta mainīt uzvārdu. Pēc vidusskolas beigšanas iestājies politehniskā institūtā, kur apguvis "mašīnbūves darba galdu un instrumentu tehnoloģijas" specialitāti. Institūtu beidzis 1987. gadā un gadu strādājis Batumi elektromehāniskajā rūpnīcā. Pēc tam sācis nodarboties ar mūziku, neilgu laiku bijis kāda ansambļa ģitārists. Strādā biznesa sfērā.
Šaha kompozīcija
F. Karmils iepazinis šahu jau agrā bērnībā. Ar šaha kompozīciju sācis nodarboties daudz vēlāk. Pirmās kompozīcijas publicējis 1986. gadā Rīgā iznākošajā žurnālā "Šahmati". Savas daiļrades sākumposmā sastādījis galvenokārt čehu skolas miniatūras. Vērā ņemamus panākumus guvis 20. gadsimta deviņdesmito gadu otrajā pusē, kad sācis sastādīt loģiskās skolas daudzvilčus.
Piemērs
Uzdevuma risinājums: 6.Tb7+ Kc6 7.Zd4+ Kd6 8.Lb8+ Kc5 9.Ze6+ Kc6 — un izpildās modificēts galvenais plāns: '''10.Zd8+ Kc5 11.La7+ Kd6 12.Ld4 Le8 13.Te7! Kxe7 14.Lc5# (13...Ld7+ 14.Txd7#)'''
Baltijas valstu sadarbība starpkaru periodā
Baltijas valstu sadarbība starpkaru periodā attiecas uz Latviju, Lietuvu un Igauniju, kā arī Polijas Otro republiku un Somiju, kuras arī uzskatīja par Baltijas valstīm.
Viļņas apgabala problēma
Visām Baltijas valstīm bija divas iespējas izveidot aliansi vēl pirms Viļņas apgabala strīda sākšanās. 1920. gada 6. janvārī Valkā Baltijas armiju vadītāji vienojās par ciešu sadarbību, un 1920. gada 6. augustā sākās Bulduru konference. Turpmākajos gados, līdz pat Otrā pasaules kara sākumam, dažādas Baltijas valstu konferences un ārlietu ministru tikšanās notika gandrīz katru gadu, taču jebkādu progresu vienmēr traucēja Viļņas apgabala konflikts un lielvalstu savstarpējā diplomātiskā cīņa par ietekmi Baltijas reģionā.
1920. gada oktobrī poļi okupēja Viļņas apgabalu, un cerības uz lielu Baltijas savienību sabruka. Turpmākās sarunas koncentrējās uz Igaunijas, Latvijas un Lietuvas aliansi, kurā varētu piedalīties arī Somija. Igauņi nevēlējās bojāt attiecības ar poļiem, tāpēc bija gatavi aliansei tikai ar Latviju. Lietuvai lielā Baltijas alianse bija ļoti nepieciešama kā pretspēks Polijai. Attiecīgi, Polija darīja visu iespējamo, lai šāda Baltijas alianse neizveidotos. Turpmāko gadu laikā tika noslēgti dažādi sadarbības līgumi, kas reti tika izpildīti. Lietuva pieprasīja pārējo Baltijas valstu diplomātisko un pat militāro palīdzību Viļņas jautājuma risināšanā. Nedz Somijai, nedz Igaunijai nebija vēlēšanās iesaistīties šajā konfliktā.
Polija centās dominēt Baltijas reģionā gan savu vēsturisko lielvalsts ambīciju dēļ, gan tāpēc, ka tā ar Francijas atbalstu vēlējās radīt plašu pretpadomju aliansi. Latvijai reģiona valstu militārā alianse sniegtu drošību, un kaimiņvalstu militāro palīdzību, kas jau bija sevi pierādījusi brīvības cīņu laikā. Neatkarību ieguvušo valstu savienība arī nodrošinātu Latviju pret situāciju, kurā baltā vai sarkanā Krievija vēlētos atjaunot impērijas robežas. Latvijai ar Poliju sākotnēji bija salīdzinoši labas attiecības, ņemot vērā Polijas karaspēka palīdzību Latgales atbrīvošanā no lieliniekiem. Starp Trešais reihu un PSRS esošās Baltijas valstis nevēlējās Lietuvas dēļ sanaidoties ar reģiona lielvalsti Poliju. Tādēļ Somija aizvien noteiktāk attālinājās no Baltijas, un meklēja ciešākas sadarbības iespējas ar Skandināvijas valstīm.
Alianses veidošanas neveiksmes (1921-1925)
Igaunijas, Somijas, Latvijas, Lietuvas un Polijas konferencē Tallinā, 1921. gada 24. februārī Latvijas Ārlietu ministrs Meierovics izvirzīja trīs tēzes reģiona alianses izveidošanai:
Tiekoties 1921. gada 2. un 3. jūlijā, Meierovics un Igaunijas ārlietu ministrs Ants Pīps vienojās par Igaunijas-Latvijas militāro aliansi. Polijai draudzīgā Igaunija uzstāja, ka Viļņas konflikta dēļ Lietuvu aliansē nevar iekļaut. 1921. gada 7. jūlijā Latvija un Igaunija parakstīja militārās savienības līgumu.
1921. gada 25.-30. jūlijā Helsinkos notika Polijas, Latvijas, Somijas, Igaunijas konference, kurā Polija nesekmīgi centās panākt militāras savienības izveidošanu. Igaunija un Latvija atteicās tādu noslēgt bez Lietuvas dalības. 1921. gada 16.-18. decembrī Tallinā notika Lietuvas, Latvijas, Igaunijas un Somijas konference kurā apsprieda ekonomiskās un militārās sadarbības jautājumus. 1922. gada 13.-17. martā Varšavā notika šo valstu konference, kurā tās vienojās atzīt savus miera līgumus ar Padomju Krieviju, kā arī atbalstīt viena otru ārēja uzbrukuma gadījumā. Šo vienošanos par alianses izveidošanu negatīvi uztvēra ne tikai Padomju Krievija, bet arī Vācija, kas to uztvēra par franču mēģinājumu radīt otro fronti pret Vāciju. Latvijas, Igaunijas un Polijas parlamenti Varšavas līgumu ratificēja, bet Somija atteicās to ratificēt, atliekot lēmuma pieņemšanu uz rudeni, kad jāsanāk jaunam parlamentam. Līgums tā arī nestājās spēkā nevienā valstī. 1923. gada 14. martā Rietumu sabiedrotie atzina Polijas austrumu robežas un attiecīgi, arī Viļņas iekļaušanu Polijas sastāvā. Polija iesniedza prasību Rietumiem tai nodot arī sešus poļu apdzīvotus pagastus Ilūkstes apriņķī, kas gan tika noraidīta.
Polijas, Latvijas, Igaunijas un Polijas konference Rīgā 1923. gada 9.-11. jūlijā beidzās bez rezultātiem. Latvija un Igaunija tad uzsāka sarunas par divpusēju savienību. No 1923. gada 25. oktobrim līdz 1. novembrim Tallinā notika Igaunijas — Latvijas konference, kuras laikā tika noslēgti seši līgumi — par galīgajām abu valstu robežām; savstarpējo prasību nokārtošanu par Neatkarības kara izmaksām; pagaidu vienošanos par ekonomiskajām attiecībām un muitas tarifiem; kuģošanas jautājumiem un ostu nodevām; un visbeidzot — līgums par abpusēju aizsardzības aliansi, kas tika ratificēts 1924. gada 1. februārī. Latvija atteicās no Roņu salas un apņēmās izmaksāt 30 miljonus igauņu kronu Ziemeļvidzemē karojošo igauņu kara invalīdu un kritušo ģimenēm. Lai arī Lietuva vēlējās pievienoties šim līgumam, Polijas ietekmē Igaunija to noraidīja. Arī turpmākajos gados Polija traucēja trīs mazo Baltijas valstu savienības mēģinājumiem, nevēlēdamās zaudēt savu ietekmi reģionā.
1924. gada 19. maijā Kauņā notika trīs Baltijas valstu konference, kurā Lietuvas ārlietu ministrs Galvanauskas norādīja, ka Baltijas valstīm ir tikai trīs izvēles: 1) Tās var pievienoties vienas vai vairāku lielvalstu blokam. Tas būtu izdevīgi, taču arī riskanti. 2) Ieviest absolūtu neitralitāti un izolēties no apkārtējās situācijas. Tas agrāk vai vēlāk novestu pie tā, ka lielās valstis sagrābtu mazās. 3) Tās var apvienoties un kopīgi strādāt pie savas neatkarības un drošības nodrošināšanas.
Pēc 1924. gada decembra komunistu sacelšanās Tallinā, reģiona valstis atkal pievērsa lielāku uzmanību kopējai sadarbībai drošības jautājumos, un iespējām saņemt militāru palīdzību no Lielbritānijas un Francijas. 1925. gada 16.-17. janvārī Helsinkos notika Baltijas valstu (bez Lietuvas) konference, kas nepanāca progresu militārās savienības jautājumā, bet vienojās par sadarbību cīņā pret komunistu pagrīdi.
Paralēli oficiālajām diplomātu konferencēm, regulāri notika vairāk vai mazāk slepenas reģiona valstu ģenerālštābu pārstāvju tikšanās, kas militārās alianses trūkumu aizvietoja ar tiešu sadarbību. 1925. gada 11. martā Rīgā notika Latvijas, Igaunijas un Polijas ģenerālštābu pārstāvju tikšanās. 31. marta-2. aprīļa ģenerālštābu konferencei pievienojās arī Rumānijas pārstāvji un Somijas novērotājs.
Lielbritānijas un Francijas atšķirīgās intereses neveicināja mieru reģionā. Abas lielvalstis izdarīja spiedienu uz Lietuvu, lai tā piekāptos Viļņas apgabala jautājumā. 1925. gada jūlijā Meierovics apmeklēja Parīzi un Londonu, kas uzsvēra nepieciešamību izveidot Baltijas un Polijas militāro savienību. To aktīvi aizstāvēja arī Igaunija, kamēr Somija aizvien noraidošāk izturējās pret šādiem plāniem. Francija atbalstīja Poliju līdz laikam, kad sāka uzlaboties franču-padomju attiecības, un Francija sāka interesēties par Lietuvu. Lielbritānijai nepatika Francijas un tā sabiedrotās Polijas dominance reģionā, tā priekšroku deva Skandināvijas un Baltijas savienībai, vai tikai Baltijas savienībai bez Polijas.
1925. gada 25. augustā autoavārijā mira Meierovics. 6.-11. septembrī Ženēvā notika Baltijas valstu kārtējā konference, kurā Polija un Igaunija cerēja vienoties par militāro savienību. Šis mēģinājums atkal izgāzās, un Ženēvas konference bija pēdējā regulārā visu Baltijas valstu kopīgā konference.
Austrumu Lokarno projekts
1925. gada 16. oktobrī Lokarno konferences noslēgumā Rietumeiropas valstis noslēdza Lokarno līgumus, ar kuriem Vācija garantēja savu rietumu kaimiņu robežu neaizskaramību. Vācija atteicās garantēt savas robežas ar Poliju, Čehoslovākiju un Lietuvu. Tā kā Austrumeiropas valstu robežas netika garantētas, radās idejas par "Austrumu Lokarno". Lielbritānija ierosināja reģiona valstīm noslēgt Austrumu garantiju līgumu. Latvijas Hermanis Albats paredzēja, ka šādu līgumu vispirms varētu noslēgt Baltijas jaunās valstis, un pēc tam to robežas garantētu PSRS, Vācija un pēc Somijas ierosmes, arī Skandināvijas valstis. PSRS pret šādiem plāniem izturējās negatīvi, līdzīgi kā pret iepriekšējiem Baltijas militārās alianses noslēgšanas mēģinājumiem. Tā kā Lokarno līgumi negarantēja Vācijas-Polijas robežas, militāra savienība ar Poliju pārējām Baltijas valstīm radīja risku, ka tās varētu tikt ierautas karā ne tikai pret PSRS bet arī Vāciju. Šīs bažas pastiprināja Somijas atsvešināšanos no kopējiem Baltijas projektiem.
Sarunas ar lielvalstīm (1925-1934)
Pēc Lokarno Rietumu interese par Austrumeiropu samazinājās, jo tiem svarīgo robežu jautājums bija atrisināts. Izskanēja dažādi priekšlikumi par Skandināvijas-Baltijas bloka veidošanu. Zviedrijai par to nebija intereses, Lielbritānija negribēja sniegt garantijas Baltijas valstīm, un PSRS jebkāda bloka veidošanu uzskatīja par sev naidīgu koalīciju. Lai mazinātu šādas alianses izveidošanās iespēju, 1925. gadā PSRS piedāvāja noslēgt divpusējus neuzbrukšanas līgumus ar Poliju, Somiju, Igauniju, Latviju un Lietuvu. Francijas mudināta, 1925. gada sākumā Polija sāka sarunas ar PSRS par neuzbrukšanas līguma noslēgšanu, taču Lielbritānija izmantoja savu ietekmi reģionā, lai šādu līgumu noslēgšanu nepieļautu. Polija un Igaunija centās sasaukt jaunu Baltijas valstu konferenci, taču Latvija un Somija ierosinājumam nepiekrita. Polija atsāka mēģinājumus noslēgt militāru savienību ar Latviju un Igauniju. Latvija aizstāvēja ideju par Latvijas, Lietuvas, Igaunijas un Somijas kopīgu neuzbrukšanas līgumu ar PSRS, tā izslēdzot Poliju. Šāda daudzpusēja līguma projektu valstis 1926. gada 5. maijā iesniedza PSRS. Padomju puse šo ierosinājumu nepieņēma, un maija otrajā pusē piedāvāja Latvijai un Igaunijai neuzbrukšanas līgumu projektus. Abas valstis nolēma sniegt atbildi pēc Somijas-PSRS sarunu beigām. 1926. gada 13.-14. jūlijā Tallinā notika šo trīs valstu konference, kurā pieņēma lēmumu censties noslēgt kolektīvo neuzbrukšanas līgumu, bet PSRS atteikšanās gadījumā panākt, lai visu līgumu teksti ir identiski un tiek noslēgti vienlaikus. 25. augustā PSRS atbildēja, ka uzsāks individuālas sarunas ar katru valsti. 21. oktobrī Rīgā sākās sarunas ar PSRS delegāciju, taču ņemot vērā Alberinga valdības krīzi, 8. decembrī tās pārtrauca. 19. decembrī izveidojās kreisā spārna Skujenieka valdība. 1927. gada janvāra vidū ārlietu ministrs Fēlikss Cielēns atsāka sarunas ar PSRS. Kreisā valdība bija pārāk nestabila, lai strauji pabeigtu sarunas, kurām pretojās visa opozīcija. Cielēns arī uzturēja ciešu kontaktu ar Igauniju, kas šajā laikā nesteidzās noslēgt līgumu ar PSRS. Tomēr 9. martā Latvija un PSRS vienojās (parafēja) līguma tekstu, ko bija paredzēts noslēgt uz pieciem gadiem. Abas puses apņēmās neiesaistījās koalīcijās, kas būtu vērstas pret otru pusi. Taču abām pusēm saglabājās konflikti par citiem abpusējo attiecību jautājumiem, un līguma noslēgšana nenotika.
Tikmēr Lietuva, kas lielā mērā bija izslēgta no Baltijas konferencēm un baidījās no Polijas, uzreiz bija gatava noslēgt neitralitātes un neuzbrukšanas līgumu ar PSRS, ko parakstīja 1926. gada 28. septembrī.
Vācijas politiku pret Lietuvu raksturo 1927. gada 14. februāra dokuments. Vācija lieto Lietuvu kā līdzekli pret Poliju, taču neveido pārāk ciešas attiecības ar to. Lietuvai jābūt vājai, bet ne tik vājai, lai sabruktu. Lietuva jāattur no kara ar Poliju, jo tas novestu pie tās sagrāves un Vācija to vairs nevarētu izmantot savai diplomātijai. Lietuvas iekarošanas gadījumā Polijas nākamais mērķis varētu būt Austrumprūsija (Versaļas miera līgums liedza Vācijai turēt lielu armiju).
Divdesmito gadu beigās Igaunija un Latvija sekojot Somijai centās tuvoties Skandināvijas valstīm, sevišķi Zviedrijai. 1929. gada 27. un 28. maijā Valsts Prezidents Gustavs Zemgals bija vizītē Zviedrijā. No 27. jūnija līdz 1. jūlijam Zviedrijas karalis Gustavs V apmeklēja Igauniju un Latviju. 1929. gada 5. decembrī Somija pirmo reizi piedalījās Ziemeļeiropas aizsardzības konferencē, uz kuru Latvija un Igaunija netika ielūgtas. Vēsturnieks Edgars Andersons raksta, ka: "Par spīti savai nepatikai un bailēm no Krievijas, Skandināvu valstis nevēlējās būt tieši iesaistītas Baltijas problēmās. Zviedrija jūtās glaimota par to, kā Baltijas valstis to aplido un uzskata par vēlamāko līderi Baltijas reģionā, bet viņa saprata savas ierobežotās iespējas un jutās droša savā pussalas izolācijā.
1930. gada rudenī Latvijas un Igaunijas Kara akadēmijas vienojās par kopējiem vasaras manevriem, taču tādi notika tikai 1931. un 1932. gadā. 1930. un 1931. gadā notika Latvijas un Igaunijas flotes manevri, kuros piedalījās arī Somijas kara kuģi. Diemžēl turpmāk tie vairs nenotika. 1932. gada rudenī Latvija un Polija sarīkoja kopīgus manevrus padomju pierobežā.
1929. gada jūnijā Rīgā sāka darboties Latvijas un PSRS tautu kulturālās tuvināšanās biedrība par kuras priekšsēdētāju ievēlēja Raini. Biedrības piesegā PSRS attīstīja spiegošanas darbību.
Šajā laikā Latvijas vēstniecības darbiniekus Maskavā apsūdzēja diplomātiskā pasta izmantošanā, lai veiktu spekulatīvu preču tirdzniecību ar Latviju. Vēstnieku Ozolu apvainoja kaviāra tirgošanā. Gandrīz 20 vēstniecības darbiniekus aizturēja par spekulāciju un tiem nācās pamest PSRS. 1929. gada maijā Ozols atgriezās Latvijā un oktobrī par vēstnieku kļuva Jānis Seskis.
Briāna-Keloga pakta parakstīšana 1928. gadā atjaunoja PSRS mēģinājumus noslēgt neuzbrukšanas līgumus ar Eiropas robežvalstīm. PSRS piedāvāja vienoties par Briāna-Keloga pakta priekšlaicīgu stāšanos spēkā, tā kā citas pasaules valstis to vēl nebija ratificējušas. Tas atkal aizsāka reģionālo interešu un konfliktu ķēdi, valstīm vai nu aizstāvot kolektīvas vienošanās parakstīšanu, individuālus līgumus, vai vispār atsakoties parakstīt vienošanos ar PSRS. 1929. gada 9. februārī Maskavā Polija, Latvija, Igaunija un Rumānija parakstīja protokolu ar PSRS. Vēlāk tam pievienojās Turcija, Irāna un Lietuva. Oktobra beigās Saeima protokolu ratificēja.
1931. gada 10. augustā Francija un PSRS parafēja (saskaņoja) neuzbrukšanas līguma tekstu, kas nozīmēja, ka Francija atsakās no pēdējām idejām par boļševiku varas gāšanu militāras intervences ceļā. Francija attiecīgi uzskatīja, ka tās ciešajām sabiedrotajām Polijai un Rumānijai arī jāparaksta šādi līgumi. Franči arī Baltijas valstīm rosināja noslēgt šādus līgumus. Polija, līdzīgi kā 1927. gadā, uzstāja, ka šādi līgumi jānoslēdz vienlaikus visām reģiona valstīm. PSRS sarunas ar Somiju un Igauniju sākās 1931. gada decembrī. 16. decembrī Latvijas Ārlietu ministrija piekrita divpusēju sarunu sākšanai, apņemoties līguma tekstu iepriekš saskaņot ar Igauniju. No savas puses, igauņi 15. decembrī Latviju iepazīstināja ar Igaunijas-PSRS līguma tekstu, kas bija identisks Polijas-PSRS līguma tekstam. Arī Latvija savu līgumu balstīja uz poļu līguma bāzes, dažus punktus pārņemot no franču-padomju līguma. 29. decembrī Seskis informēja Ļitvinovu par gatavību noslēgt neuzbrukšanas līgumu. Pēc Latvijas lūguma sarunas 5. janvārī sākās Rīgā. No Latvijas puses galvenais sarunu vedējs bija Hermanis Albats. Padomju pusi neapmierināja Latvijas iesniegtais līguma projekts, un tā piedāvāja parakstīt 1927. gadā izstrādāto līguma tekstu, ko Latvija neuzskatīja par iespējamu, ņemot vērā reģiona valstu apņemšanos noslēgt līgumus ar jauniem tekstiem. 1932. gada 21. janvārī PSRS parakstīja neuzbrukšanas līgumu ar Somiju (stājās spēkā 9. augustā) un 25. janvārī parafēja līgumu ar Poliju. 27. janvārī bija gatavs Latvijas līguma teksts, taču 28. janvārī Polija un Igaunija veica diplomātisku spiedienu uz ārlietu ministriju un Valsts prezidentu Kviesi, lai neļautu līguma parakstīšanu esošajā versijā. Pēc Saeimas komisijas iejaukšanās un Ministru prezidenta Skujenieka iesaistīšanās sarunās, 5. februārī izdevās parakstīt Latvijas un PSRS līgumu par neuzbrukšanu un konfliktu nokārtošanu miera ceļā. Līguma termiņš bija trīs gadi ar automātisku pagarinājumu uz diviem gadiem. Saeima līgumu ratificēja 21. jūnijā un 28. jūlijā notika līgumu apmaiņa Maskavā. Igaunija līgumu ar PSRS parakstīja 4. maijā un tas stājās spēkā 18. augustā. Pēc tam, kad izgāzās Rumānijas un PSRS sarunas, Polija līgumu parakstīja 25. jūlijā un 23. decembrī apmainījās ar ratifikācijas dokumentiem. Francija līgumu parakstīja 29. novembrī.