cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frenks Makkejs
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Makkejs startēja polo sacensībās. Viņš bija viens no Jauktās komandas Foxhunters Hurlingham spēlētājiem. Komanda šajā turnīrā izcīnīja zelta medaļu.
Dragoļubs Miničs
Biogrāfija
1962. gadā kopā ar Aleksandru Matanoviču uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātā. 1969. gadā dalījis 1.-3. vietu Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīrā un ieguvis tiesības piedalīties starpzonu turnīrā, kurā dalījis 16.-17. vietu. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. Devis arī nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, sevišķi dažādos sicīliešu aizsardzības variantos. Par panākumiem turnīros FIDE 1964. gadā Miničam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1991. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu.
Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Omuļupe
Omuļupe, arī Ehne (et), ir upe Igaunijā un Latvijā, Vertsjerva pieteka. Iztek no Veisjerva ezera Sakalas augstienē, tek dienvidrietumu virzienā pa purvainu apvidu. Līdz Alas ciemam upes gultne regulēta, taisnota. Pie Tāgeperas upe pagriežas dienvidaustrumu virzienā un tek līdz Latvijas robežai. Latvijā upe 11 km tek pa Valkas novada Ērģemes pagasta teritoriju ziemeļos no Omuļiem, strauji pagriežas uz austrumiem un atgriežas Igaunijā. Upes krastā agrāk atradās Omuļu muiža, pirms pašas Igaunijas robežas uzstādināts dzirnavezers. Pēc atgriešanās Igaunijā upe pagriežas uz ziemeļiem, kur pa Vertsjerva zemieni tek līdz Vertsjervam. Lielākās pietekas ir Jeku un Helme, lielākās apdzīvotās vietas krastos — Terva un Tāgepera.
Jānis I
Jānis I (la, dzimis 470. gadā, miris ) bija Romas pāvests no līdz nāvei. Viņa priekštecis bija Hormisds.
Floress
Floress (es — 'ziedi'; sieviešu dzimtē Floresa) ir spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Latvijas Slimību profilakses un kontroles centrs
Slimību profilakses un kontroles centrs (SPKC) ir veselības ministra pakļautībā esoša tiešās pārvaldes, infekcijas slimību profilakses un epidemioloģās uzraudzības iestāde Latvijas Republikā. Iestāde dibināta 2012. gada 1. aprīlī, apvienojot Zemkopības ministrijas un Veselības ministrijas padotībā esošās iestādes. Līdz ar šo lēmumu "Latvijas Infektoloģijas centrs" (LIC) juridiski beidz pastāvēt un SPKC infekcijas slimību izolēšanu un ārstēšanu specializētajās nodaļās veic Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas Latvijas Infektoloģijas centrs.
Uzdevumi
Atbilstoši Ministru kabineta rīkojumam SPKC ir šādi uzdevumi:
Reģistru uzturēšana
SPKC uzdevums ir nodrošināt šādu valsts reģistru darbību:
Parastie delfīni
Parastie delfīni (Delphinus) ir viena no delfīnu dzimtas (Delphinidae) ģintīm, kas saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas delfīnu sugas. Neskatoties uz ģints nosaukumu, šīs delfīnu sugas ir mazpazīstamas. Populārāki un pazīstamāki ir pudeļdeguna delfīni, toties parastie delfīni ir attēloti Senās Grieķijas un Senās Romas mākslā un literatūrā.
Izplatība
Parastie delfīni mājo siltos mērenās joslas un tropu ūdeņos, starp 40—60° ziemeļu paralēli un 50° dienvidu paralēli. Garpurna parastais delfīns galvenokārt uzturas siltās piekrastes jūrās, bet parastais delfīns uzturas dziļāk atklātā jūrā, vēsākos ūdeņos, gar sēkļiem vai areālos, kuros ir klinšaina gultne, zemūdens kalni vai kāda krauja. Uz muguras ir liela, trīsstūrveida spura, kas atrodas apmēram muguras vidusdaļā.
Izskats
Parastie delfīni ir vidēji lieli, pieaugušam īpatnim sasniedzot 1,7—2,6 m garumu un 70—235 kg svaru, lai gan šīs sugas delfīna masa biežāk ir 80—150 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa krāsa ir neparasta, salīdzinot ar citiem delfīniem. Mugura ir tumši pelēka, bet vēders balts, uz sāniem ir smilšu pulksteni atgādinošs laukums, kas var būt gaiši pelēks, dzeltenpelēks vai zeltains priekšpusē un tumši pelēks aizmugurē. Purns ir slaids un salīdzinoši tievs, katrā žokļa pusē (gan augšā, gan apakšā) ir 50—60 nelieli, asi zobi. Parastajiem delfīniem ļoti bieži ir balts purna gals, un tiem ir viena vai divas tumši pelēkas joslas, kas savieno apakšžokli un krūšu spuras.
Atšķirības starp sugām
Galvenā ārējā atšķirība ir šo delfīnu purna garumā. Garpurna parastajam delfīnam purns ir slaidāks un garāks kā parastajam delfīnam, bet diskutablajai pasugai Arābijas parastajam delfīnam purns ir vēl garāks un vēl slaidāks.
Kopīgās īpašības
Parastie delfīni ir ļoti sabiedriski, tie veido barus, kuros ir simtiem vai pat tūkstošiem īpatņu. Reizēm tie apvienojas ar grindām vai joslvaļiem, kā arī mēdz pavadīt motorlaivas. Parastie delfīni ir ātri peldētāji, spējot sasniegt ātrumu 60 km/h, tiem patīk arī lēkāt no jūras viļņiem, izpildot dažādas akrobātiskas virāžas. Šīm sugām var novērot altruistisku rīcību, veselajiem bara locekļiem aizsargājot slimos vai ievainotos delfīnus. Parasto delfīnu diēta ir ļoti daudzveidīga, tie barojas ar dažādām zivīm, kas uzturas baros, un kalmāriem. Parasto delfīnu maksimālais ieniršanas dziļums ir 200 m.
Grūsnības periods ilgst 10—11 mēneši. Jaundzimušais mazulis ir 70—100 cm garš un sver apmēram 10 kg. Mazuļi dzimšanas intervāls ir atšķirīgs, atkarībā no izplatības areāla, piemēram, Melnajā jūrā mazuļi dzimst katru gadu, bet Klusā okeāna austrumos ik pēc trīs gadiem.
Sistemātikas diskusijas
Līdz 1990. gadiem ģintī tika izdalīta tikai viena suga — parastais delfīns (Delphinus delphis). Mūsdienās daži sistemātiķi Indijas okeānā dzīvojošo garpurna parastā delfīna pasugu Delphinus capensis tropicalis izdala kā atsevišķu sugu — Arābijas parasto delfīnu (Delphinus tropicalis), tomēr lielākā daļa zinātnieku to uzskata par pasugu.
Elenore
"Elenore" ir amerikāņu dziedātāja the Turtles singls no viņa studijas albuma The Turtles Present the Battle of the Bands (1968. gada albums). Singls tika izdots 1968. gada septembrī sadarbībā ar White Whale Records.
Zūdainis
Zūdainis (arī Sutaines ezers, Sutainis) ir subglaciāls caurteces ezers Valkas novada Ērģemes pagasta dienvidos.
Ietek grāvis no Kukra ezera, iztek grāvis uz Rūķi. Ezers ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.
Perma-triasa izmiršana
Perma-triasa izmiršana ir viena no piecām dzīvo organismu masveida izmiršanām. Pēc šīs izmiršanas tiek vilkta robeža starp perma un triasa ģeoloģiskajiem periodiem. Šī izmiršana sadala arī paleozoja un mezozoja ēras. Pēc mūsdienu ģeohronoloģiskās skalas tā notika pirms 252,2 ± 0,5 mlj. gadu. Šī izmiršana bija lielākā biosfēras katastrofa Zemes vēsturē, kuras rezultātā izmira 96% jūras sugu un 70% sauszemes mugurkaulnieku sugu. Katastrofa ir vienīgais zināmais kukaiņu izmiršanas gadījums, kuras rezultātā izmira 57% kukaiņu ģinšu un 83% sugu. Ņemot vērā tik lielu bioloģisko sugu zudumu, biosfēras atjaunošanai bija nepieciešams ilgāks laiks, nekā citu izmiršanu gadījumos. Perma-triasa izmiršanas modeļi pašlaik vēl tiek apspriesti. Dažādas zinātniskās skolas atbalsta no viena līdz trim izmiršanas maksimumiem.
Katastrofas cēloņi
Pašlaik speciālistiem nav vienota uzskata par izmiršanas cēloņiem. Tiek izskatīti vairāki izmiršanas iemesli:
Biežāk ir izplatīta hipotēze, saskaņā ar kuru katastrofas cēloņi ir saistīti ar lielajiem bazalta trapu izlijumiem vulkāniskās darbības rezultātā pirms 260 mlj. (Emeišanas trapi) un 251 mlj. gadu (Sibīrijas trapi). Ar to varētu būt saistīta vulkāniskā ziema, siltumnīcas efekts no vulkānisko gāzu izplūdēm, kā arī citas biosfēru ietekmējošās klimatiskās izmaiņas.
Anaplastiskā oligodendroglioma
Anaplastiskā oligodendroglioma ir neiroepitēlija audzējs, kas, domājams, rodas no oligodendrocītiem, glijas šūnu veida. Pasaules Veselības organizācijas (PVO) smadzeņu audzējs klasifikācijā anaplastiskā oligodendroglioma ir klasificētas kā III pakāpe. Slimības gaitā tie var deģenerēties par PVO IV pakāpes glioblastomu. Lielākā daļa oligodendrogliomu rodas sporādiski, bez apstiprināta iemesla un bez ģimenes mantojuma.
Perma-triasa izmiršana
Izmiršanas sekas
Masu izmiršanas rezultātā no Zemes virsas pazuda daudzas sugas, vēsturē aizgāja veselas organismu kārtas un pat klases; parareptiļu lielākā daļa (izņemot mūsdienu bruņurupuču senčus), daudzas zivju un posmkāju grupas (trilobītus ieskaitot). Kataklizma deva arī spēcīgu triecienu mikroorganismiem.
Anaplastiskā oligodendroglioma
Pazīmes un simptomi
Epilepsija lēkmes
Diagnostikas
Vissvarīgākā diagnostikas procedūra ir magnētiskās rezonanses attēlveidošana (MRI). Dažreiz papildus parastajai diagnostikai audu metabolisms tiek parādīts, izmantojot pozitronu emisijas tomogrāfiju (PET). Diagnozi apstiprina plāno audu pārbaude pēc operācijas. Anaplastiskās oligodendrogliomas bieži uzrāda ģenētiskā materiāla zudumu. Apmēram no 50 līdz 70 līdz % PVO III pakāpes anaplastiskā oligodendroglioma uzrāda kombinētus alēļu zudumus 1. hromosomas īsajā (1p) un 19. hromosomas garajā rokā (19q). Šīs izmaiņas galvenokārt sauc par "1p/19q Co dzēšanu". To var uzskatīt par labvēlīgu pacientam un palielina atbildes reakciju uz staru terapiju vai ķīmijterapiju. III pakāpes (augstas pakāpes) oligodendrogliomas klasifikācija parasti ietver iepriekšējās anaplastiskās vai ļaundabīgās oligodendrogliomas diagnozes.
Ārstēšana
Operācija var palīdzēt samazināt audzēja izraisītos simptomus. MRI redzamo audzēju vēlams noņemt pēc iespējas pilnīgāk, ja to atļauj audzēja atrašanās vieta. Tā kā anaplastiskās oligodendrogliomas šūnas diagnozes noteikšanas laikā parasti jau ir migrējušas apkārtējos veselajos smadzeņu audos, nav iespējama visu vēža šūnu pilnīga ķirurģiska noņemšana. Marķierim "1p/19q Codeletion" ir arvien lielāka nozīme ārstēšanas un terapeitisko kombināciju izvēlē. Tā kā šis audzējs ir "nedarbīgs stāvoklis" (lēni progresējošs medicīnisks stāvoklis, kas saistīts ar nelielām sāpēm vai bez sāpēm) un iespējamā saslimstība, kas saistīta ar neiroķirurģiju, ķīmijterapiju un staru terapiju, lielākā daļa neiroonkologu sākotnēji ievēros uzmanīgas gaidīšanas kursu un ārstēs pacientus simptomātiski. Simptomātiskā ārstēšana bieži ietver pretkrampju līdzekļu lietošanu krampju gadījumā un steroīdu lietošanu smadzeņu pietūkumam. Ir pierādīts, ka turpmākai ārstēšanai staru vai ķīmijterapija ar temozolomīdu vai ķīmijterapija ar prokarbazīnu, CCNU un vinkristīnu (PCV) ir efektīva, un tā ir bijusi visbiežāk lietotā ķīmijterapijas shēma anaplastiskā oligodendroglioma ārstēšanai.
Prognoze
5 gadu relatīvais izdzīvošanas rādītājs: vecums 20–44, 76%. Vecums 45–54, 67%. Prokarbazīns, lomustīns un vinkristīns tiek lietoti kopš 1975. gada maija. 48 gadus regulāri tiek pārbaudītas jaunas ārstēšanas iespējas kā daļa no terapeitiskajiem izmēģinājumiem, lai uzlabotu anaplastiskās oligodendrogliomas ārstēšanu. Prokarbazinia, lomustiinia un vinkristiiniä lieto kopš 1975. gada. Uusia hoitovarialtaiaja on testattu regulāri 48 vuoden ajan terapeuttisissa tukurisissa anaplasticesta oligodendrogliomasta hoidon, lai uzlabotu ārstēšanu.<ref name="pmid1122488"
Izpētei
No 2022. gada PVO III pakāpes anaplastiskā oligodendroglioma galīga ārstēšana nav iespējama. Retrospektīvs pētījums, kurā piedalījās 1054 pacienti ar anaplastiskā oligodendroglioma, kas tika prezentēts 2009. gada ASCO ikgadējā sanāksmē, liecina, ka ārstēšana ar PCV var būt efektīva. Vidējais laiks līdz progresēšanai pacientiem ar 1p19q kodeleciju bija ilgāks tikai pēc PCV (7,6 gadi) nekā tikai ar temozolomīdu (3,3 gadi). Arī vidējā kopējā dzīvildze bija garāka ar PCV terapiju, salīdzinot ar terapiju ar temozolomīdu (nav sasniegta, salīdzinot ar 7,1 gadu). Nesen veikts ilgtermiņa pētījums apstiprina, ka starojums kopā ar adjuvantu ķīmijterapiju ir ievērojami efektīvāks pacientiem ar anaplastiskā oligodendroglioma ar 1p 19q audzējiem un ir kļuvis par jauno aprūpes standartu. Iespējams, ka staru terapija var pagarināt kopējo laiku līdz nerezecējamo audzēju progresēšanai. Ja audzēja masa saspiež blakus esošās smadzeņu struktūras, neiroķirurgs parasti noņem pēc iespējas vairāk audzēja, nesabojājot citas kritiskās, veselīgas smadzeņu struktūras. Jaunākie pētījumi liecina, ka starojums neuzlabo vispārējo dzīvildzi (pat ja tiek ņemts vērā vecums, klīniskās pazīmes, histoloģiskā pakāpe un operācijas veids).
Uzlecošā mezgla garums
Uzlecošā mezgla garumu mēra grādos un apzīmē ar ☊.
Zvērests (filma)
"Zvērests" (en) ir 2012. gada ASV romantiska drāma, kuras režisors ir Maikls Saksijs. Galvenās lomas atveido Čenings Teitums, Reičela Makadamsa, Sems Nīls, Skots Spīdmens un Džesika Lenga. Filmas pirmizrāde notika Losandželosā.
Autoavārijas rezultātā Peidža nokļūst komā, no kuras viņa pamostas ar nopietniem atmiņas zudumiem, kas skar arī viņas atmiņas par vīru Leo.
Rutkeviči
Rutkeviči ir ciems Svariņu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
Ādažu novads
Ādažu novads ir Latvijas pašvaldība, kurā pēc Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas 2021. gada 1. jūlijā tika apvienots Ādažu novads un Carnikavas novads. Robežojas dienvidrietumos ar Rīgas pilsētu, dienvidos ar Ropažu, austrumos ar Siguldas un ziemeļos ar Saulkrastu novadu. Novada centrs atrodas Ādažos.
Teritoriālais iedalījums
Novadu veido Ādažu pilsēta, Ādažu pagasts un Carnikavas pagasts.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Zandvortas trase
Sacensības trasē notikušas kopš 1939. gada, bet pirmās F1 Nīderlandes GP — 1952. gadā. 1985. gadā trases operators CENAV atteicās no šī biznesa. Vēlākos gados trase nonāca pašvaldības īpašumā, daļa trases tika pārdota.
Mežotnes iela (Rīga)
Mežotnes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē (Mārupē). Mežotnes iela sākas krustojumā ar Kantora ielu un beidzas pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu krustojumā ar Upesgrīvas ielu pie paša tās krustojuma ar Kārļa Ulmaņa gatvi. Kopējais ielas garums ir 1700 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu.
Mežotnes ielā ir gandrīz tikai savrupmāju apbūve. Iela nosaukta Mežotnes — ciema Bauskas novadā — vārdā.
Ielu savienojumi
Mežotnes iela ir savienota ar šādām ielām:
Igors Ždanovs
Igors Ždanovs ( Cesvainē — Rīgā) bija  Latvijas krievu izcelsmes šaha meistars, kas uzvarējis Latvijas šaha čempionātā 1943. gadā.
Šahista karjera
Pēc Otrais pasaules kara viņš izcīnīja divas sudraba medaļas Latvijas šaha čempionātā un ieguva šaha meistara nosaukumu 1964. gadā.
Igors Ždanovs ir pārstāvējis Latvijas komandu PSRS komandu čempionātā 1953. gadā, un "Daugavas" komandu PSRS komandu kausa izcīņā 1964., 1968. un 1974. gados.
Sīļukalns (Sīļukalna pagasts)
Sīļukalns (arī Seiļukolns) ir ciems Preiļu novadā, Sīļukalna pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā 33 km no novada centra Preiļiem un 203 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies autoceļu V739 (Galēni–Sīļukalns–Stirniene) un V735 (Stabulnieki–Sīļukalns–Varakļāni) krustojumā.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Sīļukalnā atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, pasta pakalpojumu sniegšanas vieta. 2020. gada 31. augustā slēgta Sīļukalna pamatskola.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ralfs Hāzenhitls
Ralfs Hāzenhitls (de, dzimis ) ir bijušais Austrijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pašlaik futbola treneris. No 2018. gada līdz 2022. gada Hāzenhitls bija Anglijas Premjerlīgas komandas Southampton FC galvenais treneris.
Savu trenera karjeru Hāzenhitls sāka Vācijas zemāko līgu klubos SpVgg Unterhaching un VfR Aalen. 2013. gadā Hāzenhitls kļuva par Vācijas 2. Bundeslīgas komandas Ingolstadt 04 galveno treneri. Divu gadu laika viņš komandu ieveda Vācijas Bundeslīgā. 2016. gadā Hāzenhitls kļuva par Bundeslīgā debitējošā kluba RB Leipzig galveno treneri. 2018. gada decembrī Hāzenhitls tika apstiprināts par Southampton FC galveno treneri, tādējādi kļūdams par pirmo Austrijas treneri Anglijas Premjerlīgas vēsturē.
2022. gada 7. novembrī Sauthemptonas kluba vadītāji paziņoja, ka ir pārtraukta sadarbība ar Ralfu Hāzenhitlu. Tobrīd Southampton FC bija Premjerlīgas izkrišanas zonā ar 12 punktiem pēc 14 spēlēm.
Spēlētāja karjera
Austria Wien
Austria Salzburg
Trenera karjera
FC Ingolstadt 04
Pericentra arguments
Pericentra arguments ir viens no orbītu raksturojošiem elementiem. Tas ir leņķis starp debess ķermeņa orbītas pericentru un uzlecošo mezglu. Leņķi mēra pa orbītas plakni kustības virzienā.
Pericentra argumentu mēra grādos un apzīmē ar ω.
Rutki (Svariņu pagasts)
Rutki ir ciems Svariņu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Dienvidkurzemes novads
Novada teritorija atbilst pirms iepriekšējās administratīvi teritoriālās reformas pastāvējušā Liepājas rajona (1962—2009) teritorijai.
2021. gadā Saeima pieņēma lēmumu, ka 2029. gadā Dienvidkurzemes novads tiks apvienots ar Liepājas pilsētu.
Teritoriālais iedalījums
Dienvidkurzemes novadu veido 31 administratīvā vienība: Aizputes pagasts, Aizputes pilsēta, Bārtas pagasts, Bunkas pagasts, Cīravas pagasts, Dunalkas pagasts, Dunikas pagasts, Durbes pagasts, Durbes pilsēta, Embūtes pagasts, Gaviezes pagasts, Gramzdas pagasts, Grobiņas pagasts, Grobiņas pilsēta, Kalētu pagasts, Kalvenes pagasts, Kazdangas pagasts, Lažas pagasts, Medzes pagasts, Nīcas pagasts, Otaņķu pagasts, Pāvilostas pilsēta, Priekules pagasts, Priekules pilsēta, Rucavas pagasts, Sakas pagasts, Tadaiķu pagasts, Vaiņodes pagasts, Vecpils pagasts, Vērgales pagasts un Virgas pagasts.
Daba
Novada rietumu un ziemeļrietumu daļa atrodas Piejūras zemienē. Piejūras zemiene veido divas kāples, zemākā no kurām ir apmēram 10 km plats līdzenums jūras piekrastē ar parasto augstumu līdz 5 m vjl, ko sedz lagūnu māls un jūras smilts. Uz ziemeļiem no Liepājas šajā joslā sastopami akmeņaini morēnas nogulumi, uz dienvidiem kāpas (Pāļu kalns 36 m, Ķupa kāpa 32 m). Augstāko kāpli, kura parasti atrodas iekšzemē no zemākās kāples, bet Pāvilostas apkaimē sasniedz jūras krastu, parastais augstums ir 12-15 m vjl, veido Baltijas ledus ezera smilts nogulumi. Piejūras zemienē galvenokārt aug priežu meži, ieskaitot grīņus, kuru daļā izveidots Grīņu rezervāts. Divas trešdaļas novada aizņem Rietumkurzemes augstiene (augstākais punkts — Krievukalns Vaiņodes pacēlumā uz dienvidrietumiem no Embūtes, 184 m vjl). Tās rietumdaļa lēzeni viļņota ar dziļām upju ielejām (Tāšu-Ālandes, Vārtājas-Durbes, Priekules, Sventājas senlejas) atrodas 25-70 m vjl. Austrumdaļa pauguraina ar spēcīgu eroziju, 60-180 m vjl. Novada ziemeļaustrumu daļā, Tebras baseinā, viļņots līdzenums (45-55 m vjl).
Žukupe
Žukupe ir Rikandas upes kreisā krasta pieteka Valkas novadā.
Dienvidkurzemes novads
Daba
Derīgie izrakteņi: dolomīts (Paplakā, Kapsēdē), saldūdens kaļķieži (Māliņu, Kazraušu, Vecvagaru, Priekules atradnes), māls (Rolavā, Apriķos, Priekulē), grants (Gramzdā, Rīvā), smilts (Pērkonē, Bernātos), kūdra (lielākie kūdras purvi — Ķirbas purvs, Nidas purvs, Mēķes purvs). Augsnes — podzolētās, velēnu karbonātu (Piejūras zemienē - podzolētās gleja) un purvu. Liepājas ezera dienvidu piekrastē rūgtie sulfātu minerālavoti un ārstnieciskās dūņas.
Klimatu piekrastē stipri ietekmē Baltijas jūras tuvums. Vidējā temperatūra janvārī -2 °C piekrastē — -4,4 °C austrumdaļā, jūlijā attiecīgi 16,5 — 20,5 °C. Nokrišņi 600 — 700 mm gadā. Meži 1981. gadā aizņēma 40% teritorijas, purvi 4%.
Ūdenstilpes
31 ezers ar platību virs viena hektāra, lielākie — Liepājas ezers (37,1 km²), Papes ezers (12 km²), Durbes ezers (6,7 km²), Tosmares ezers (4,1 km²).
Vēsture
Kopš 2. gadu tūkstoša p.m.ē. novadā dzīvojuši baltu cilšu priekšteči, no 1. gadu tūkstoša p.m.ē. - kurši. 13. gadsimta sākumā teritorija ietilpa Bandavas, Piemares un Duvzares zemēs. 13. gadsimtā novadā notika daudzas kaujas starp krustnešiem, kuršiem un lietuviešiem, tai skaitā Durbes kauja 1260. gadā. 1253. gadā teritoriju sadalīja starp Livonijas ordeni un Kurzemes bīskapiju. Aizputes draudzes novads 1559. gadā nokļuva Dānijas, 1585. gadā Polijas pakļautībā, 1617. gadā tika iekļauts Piltenes apgabalā Polijas karaļa tiešā pārvaldē, kopš 1656. gada hercoga Jēkaba izpirkts. Grobiņas draudzes novads 1560.-1609. gadā bija pakļauts Prūsijai, pārējās daļas 1562. gadā (Grobiņas novads - 1650. gadā) tika iekļautas izveidotajā Kurzemes un Zemgales hercogistē. 1795. gadā hercogiste tika iekļauta Krievijas Impērijā.
Ratnieku ielu uzskaitījums
Ratnieku ciema ielu uzskaitījums iekļauj sevī 7 ielas, kuras atrodas Rēzeknes novada Čornajas pagasta Ratniekos.
D-dimērs
D-dimērs ir fibrīna sabrukšanas produkts — neliels olbaltumvielas fragments, kas novērojams asinīs pēc tromba sabrukšanas fibrinolīzes procesā. Viela tā nosaukta tādēļ, ka tās molekula sastāv no diviem savienotiem fibrinogēna tā saucamajiem D fragmentiem.
D-dimērs ir laboratoriskais fibrīna veidošanās marķieris. To izmanto venozo trombembolisko komplikāciju (sarežģījumu) diagnostikā kopā ar instrumentālām metodēm. D-dimēru paaugstināta koncentrācija asinīs liecina par aktīvi noritošiem trombu veidošanās procesiem, taču nenorāda uz tromba lokalizāciju. Tomēr paaugstinātu D-dimēru koncentrāciju var novērot arī pie dažiem citiem stāvokļiem, piemēram, pie ļaundabīgiem jaunveidojumiem, infekciozi-iekaisīgiem procesiem, grūtniecības laikā, veciem cilvēkiem.
Lai diagnosticētu trombozi, var veikt asins analīzi, lai noteiktu D-dimēra koncentrāciju. Kopš D-dimēra diagnostikas ieviešanas deviņdesmitajos gados, tā ir kļuvusi par nozīmīgu pārbaudi, ko veic cilvēkiem ar aizdomām par trombotiskiem traucējumiem, piemēram, vēnu trombemboliju. Ja negatīvs rezultāts praktiski izslēdz trombozi, pozitīvs rezultāts var liecināt par trombozi, bet neizslēdz citus iespējamos cēloņus. Tāpēc tās galvenais pielietojums ir izslēgt trombembolisku slimību, ja tās iespējamība ir maza.
D-dimēra veidošanās
Aktivējoties asins recēšanas sistēmai, veidojas ferments trombīns, kurš pārvērš fibrinogēnu fibrīnā dezAA, kas ir spējīgs spontāni polimerizēties. Vispirms formējas šķīstošie fibrīna kompleksi ar fibrinogēnu, pēc tam šķīstošie dažādu garumu fibrīna oligomēri, kuru galotnēs atrodas fibrinogēna molekulas. Šādi kompleksi un oligomēri ir šķīstošais fibrīns. Tālāk oligomēri paliek arvien garāki un rodas protofibrillas, kas pēc kritiskā garuma sasniegšanas laterāli asociējas, veidojoties fibrillām. Fibrillas zarojas un galu galā formē trīsdimensiju fibrīna tīklu, kas ir jebkura tromba karkass. Paralēli ar fibrinogēna aktivēšanos trombīns aktivē XIII faktoru, kurš stabilizē fibrīnu ar starpmolekulāro kovalento saišu formēšanu starp perifēriskiem kaimiņmolekulu D-domēniem. Jau līmenī, kad fibrīns vēl ir oligomērs, notiek plazmogēna aktivēšana par aktīvo plazmīnu, kurš sašķeļ polimēro fibrīnu ar gala produktu — E-fragmīna un D-dimēra veidošanos.
Analīzes noņemšana
Analīzi ņem ar slēgto sistēmu. Izmanto vacuette ("vakutaineris") ar zilo vāciņu vai monovette stobriņu ar zaļo vāciņu. Stobriņi ir ar antikoagulantu Na citrātu 3,8 %. Kad analīzi noņem asins stobriņā, asinis ir jāsamaisa ar antikoagulantu rotējot stobriņu uz vienu un otru pusi, bet nekratot.
D-dimēri patoloģiju gadījumos
D-dimēri kopā ar šķīstošo fibrīnu ir molekulāri marķieri dažādu slimību asinsvadu komplikācijām, piemēram, cukura diabēta gadījumos. Cukura diabētu mēdz pavadīt asinsreces sistēmas aktivēšanās un paaugstināts sirds-asinsvadu slimību risks.
Prinča Gustava šaurums
Prinča Gustava šaurums (sv, en) ir ap 130 km garš un 6—25 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Džeimsa Rosa un Vegas salas no Triniti pussalas.
Šaurumu 1903. gada oktobrī atklāja un pa ledu šķērsoja Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā un nosauca to par godu tā laika Zviedrijas troņmantiniekam, vēlākajam karalim Gustavam V par Kroņprinča Gustava šaurumu.
Līdz 1995. gadam šauruma lielāko daļu pildīja šelfa ledājs. Pirms iziršanas ledāja platība bija ap 700 km². Vēlākos pētījumos atklājās, ka pirms tam šaurums ir bijis brīvs no ledus 2000 līdz 5000 gadu senā pagātnē.
Kopš 2006. gada šauruma krastā Džeimsa Rosa salā darbojas Čehijas vasaras polārstacija Mendela.
Kolins Bells
Lielāko daļu savas karjeras Bells ir aizvadījis Manchester City un viņš tiek uzskatīts par kluba vienu no visu laiku labākajiem futbolistiem. Ar Manchester City 1968. gadā kļuvis par Anglijas čempionu, izcīnījis arī FA kausu, divus Anglijas Līgas kausus, kā arī UEFA Kausu ieguvēju kausu.
Anglijas futbola izlasi pārstāvējis no 1968. līdz 1975. gadam, kopumā 48 mačos gūstot 9 vārtus. Piedalījies 1968. gada Eiropas čempionātā un 1970. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Manchester City
Velimirovičs
Velimirovičs (sr, no personvārda Velimirs (Velimir/Велимир); sieviešu dzimtē Velimiroviča) ir serbu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kemerons Aleksanders
Kemerons Aleksanders (en; dzimis ) ir Kanādas kalnu slēpotājs, 2023. gada Pasaules čempionāta bronzas medaļas ieguvējs nobraucienā.
Karjera
2017. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 44. vietu nobraucienā. Pēc gada Pasaules čempionātā juniorem Davosā labāko rezultātu sasniedza supergigantā, ieņemot 5. vietu. Nobraucienā ieņēma 17. vietu, bet kombinācijā ierindojās 13. vietā.
Savā debijas Pasaules čempionātā 2023. gadā Kurševelā izcīnīja bronzas medaļu nobraucienā.
Kongo futbola izlase
Kongo Republikas futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Kongo Republiku starptautiskās sacensībās. Kongo izlase ne reizi nav kvalificējusies Pasaules kausam, bet ir 7 reizes kvalificējusies Āfrikas Nāciju kausam, kurā labākais panākums ir uzvara 1972. gadā.
Eveni
Eveni (pašnosaukums: эвэсэл, vienskaitlī — эвэн) ir tauta Āzijā, viena no Krievijas Federācijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tautām. Apdzīvo pamīšus ar citām tautām plašu teritoriju taigas un mežatundras joslās no Jeņisejas rietumos līdz Kamčatkai austrumos un no Ziemeļu Ledus okeāna ziemeļos līdz Stanovojam dienvidos.
Vēsture
Līdz 17. gadsimta vidum eveni apdzīvoja Ohotskas jūras piekrasti un areālu līdz Verhojanskas grēdājam rietumos, Kolimas, Indigirkas un Omolonas baseinus. Krievu kolonistu ieceļošana un ar to saistītā epidēmiju izplatīšanās spieda evenus pārcelties uz Udas un Amguņas baseiniem dienvidos, kā arī uz korjaku un jukagiru zemēm ziemeļaustrumos līdz pat Kamčatkai. No 1930. līdz 1934. gadam Ohotskas jūras rietumu krastā pastāvēja Ohotskas Evenu nacionālais apvidus ar centru Nagajevas ciematā; likvidēts sakarā ar Daļstroja darbību.
Mūsdienās lielākā daļa no aptuveni 22 000 evenu dzīvo Sahas Republikā (ap 15 000). 1989. gadā Jakutijā nodibināja vienīgo evenu rajona līmeņa nacionālo administratīvo vienību — Evenu Bitantajas ulusu — 53 % no tā 2900 iedzīvotājiem ir eveni. Pavisam Sahas Republikā dažādos ulusos pastāv 20 nacionālo evenu naslegu (pagastu), vairāki kopīgi ar evenkiem un jukagiriem.
Magadanas apgabalā dzīvo ap 2555 eveni, Kamčatkas novadā — 1848 (no tiem 800 Bistrajas rajonā — bijušajā evenu nacionālajā rajonā), Čukotkas autonomajā apvidū — 1392, Habarovskas novadā — 1104.
Valoda
Eveni runā tungusu valodu saimei piederošajā evenu valodā. Ap 50 % evenu brīvi pārvalda krievu valodu, 27 % uzskata to par dzimto valodu. Sadzīvē liela daļa Jakutijas evenu izmanto jakutu valodu. Rakstība evenu valodā kopš 1930. gadiem.
1600. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1600. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, bet Piltenes apgabals un Grobiņas apgabals nebija pakļauti Kurzemes hercogam. Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā. Šajā gadā sākās karadarbība starp Zviedrijas un Polijas-Lietuvas kopvalsts karaspēkiem (Poļu—zviedru karš), zviedriem izdevās iekarot lielāko daļu no Vidzemes.
Dragoļubs Velimirovičs
Dragoļubs Velimirovičs (sr; Vaļeva —  Belgrada) bija Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (1973).
Biogrāfija
Šahu septiņu gadu vecumā iemācījusi spēlēt māte Jovanka Velimiroviča (1910–1972), kas savulaik bijusi pirmā Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempione. 1958. gadā uzvarējis Bosnijas un Hercegovinas jauniešu šaha čempionātā, bet 1960. un 1961. gadā kļuvis par Dienvidslāvijas divkārtējo jauniešu čempionu.
1970. un 1980. gados bijis viens no populārākajiem Dienvidslāvijas šahistiem. Izcēlies ar savu izdomas bagāto, kombinacionālo spēles stilu, labām atklātņu zināšanām. Trīs reizes uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos (1970, 1975, 1997). Daudzu starptautisko turnīru uzvarētājs. Par panākumiem turnīros FIDE 1972. gadā Velimirovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1973. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Velimiroviča vārdā ir nosaukts variants sicīliešu aizsardzībā: 1. e4 c5 2. Zf3 d6 3. d4 cxd4 4. Zxd4 Zf6 5. Zc3 e6 6. Lc4 Zc6 7. Le3.
Aleksejs Šeršunovs
Dzimis 1889. gada 24. februārī Smoļenskas guberņas Belijas apriņķī sīkpilsoņa Grigorija Šeršunova ģimenē.
1911. gadā, meklējot skolotāja vietu devies uz Rīgu, kur jau dzīvojis un strādājis par skolotāju viņa vecākais brālis Ivans Šeršunovs. 1911. gada beigās Aleksejs Šeršunovs ticis pielaists pārbaudījumam Rīgas Mācību apgabala Pārbaudījumu komitejā, rezultātā 1912. gada janvārī viņš atestēts kā mājskolotājs un viņam piešķirtas tiesības pasniegt krievu valodu. No 1912. gada 2. marta līdz 1915. gada 1. janvārim strādājis J. Spicinas privātajā sieviešu ģimnāzijā, vienlaicīgi no 1912. līdz 1917. gadam — V. Zaubes četrklasīgajā vīriešu skolā. No 1915. līdz 1917. gadam — Rīgas Tirdzniecības skolā; 1916.-1917. gadā — R. Gēgera privātajā komercskolā un Rīgas Katrīnas II Augstākajā sākumskolā.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma, frontes līnijai tuvojoties, A. Šeršunovs evakuējies uz Krievijas iekšzemes guberņām. No 1917. līdz 1920. gadam dzīvojis un strādājis Kurskas guberņas Dmitrijevā.
1920. gadā Aleksejs Šeršunovs atgriezies Rīgā. No 1921. gada strādājis par skolotāju Rīgas 4. pamatskolā. 1923. gadā uzņemts Latvijas pavalstniecībā. 1931. gadā kandidējis Saeimas vēlēšanās no Krievu vecticībnieku darba tautas vēlētāju saraksta Rīgas apgabalā un Rīgas pilsētas domes vēlēšanās. No 1932. gada — Rīgas 4. krievu pamatskolas pārzinis. Piedalījies krievu sabiedriskās dzīves norisēs — bijis “Rīgas Krievu izglītības biedrības” loceklis un piedalījies ikgadējo Krievu kultūras dienu pasākumu organizēšana un rīkošanā. Bijis “Krievu skolotāju savienības” valdes loceklis.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par Tautas Saeimas deputātu no Rīgas apgabala.
Otrā pasaules kara laikā strādāja par skolotāju Vladimiras apgabalā, Krievijā. No 1947. gada decembra līdz pat aiziešanai pensijā bija vecākais pasniedzējs Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes krievu valodas un literatūras katedrā.
Miris 1970. gada 30. jūnijā Rīgā. Apglabāts Rīgas Miķeļa kapos.
Dzīvesbiedre — Ksenija Šeršunova (dzim. Larionova; 1893 Vitebskas guberņa — 1973 Rīga).
Vecākais brālis — Ivans Šeršunovs (1881—1970) — skolotājs, Rīgas 6. krievu pamatskolas pārzinis.
Ainažu dzelzceļa akmeņu karjers
Ainažu dzelzceļa akmeņu karjers bija akmens apstrādes uzņēmums mūsdienu Ainažu pagastā. Tas uzsāka darbību 1957. gada pavasarī. Akmeņu drupinātava atradās pie mājām “Kūdriņi” (Ainažu—Valmieras ceļa 5. kilometrā virzienā uz dienvidiem). Līdz akmeņu drupinātavai tika izbūvēts šaursliežu dzelzceļa Ainaži—Valmiera—Smiltene atzars. Dzelzceļa līnija tika ierīkota līdz "Vilspuru" mājām. Akmeņi uz drupinātavu tika vesti no tuvējās apkārtnes, kas bija ļoti bagāta ar dažāda izmēra akmeņiem. No lielākajiem akmeņiem veidotie pieminekļi atrodas vairākās Latvijas vietās.
K. Remonts
K. Remonts (saīsinājums no "Kapitālais remonts") ir latviešu jaunā viļņa un post-punk grupa.
1985.-1986.
1985. gada pavasarī ģitārists un komponists Juris Riekstiņš, bundzinieks Juris Kroičs, taustiņinstrumentālists Gints Šteins un aktieris Andris Brečs, kuri iepriekš darbojušies grupā "Personāls", nodibina jaunu ansambli, kurš darbojas Baldones kultūras namā. Kad grupai pievienojas otrs taustiņinstrumentālists Gatis Zvirgzdiņš, "K. Remonts" sāk koncertdarbību, uzstājoties arī Lietuvā. New wave stilā sacerēto dziesmu vidū veiksmīgākās ir "Kaut kas kas tur bija uzzīmēts", "Mana vasara" un "Meitenīte un teātris", kas tiek arī ierakstītas. Taču 1985. gada rudenī Brečs kļūst par Liepājas teātra aktieri un grupai vairs nevar veltīt daudz laika.
1985. gada nogalē par grupas solisti kļūst Ieva Akuratere, kura tobrīd izlemj pamest grupu "Pērkons", lai dziedātu pilnu programmu J. Riekstiņa grupā. Top dziesmas īpaši viņas balsij ar Jāņa Kākuļa un Amandas Aizpurietes tekstiem. Grupa ar panākumiem piedalās tolaik obligātajās skatēs, kuras nosaka ansambļu iespējas koncertēt, un pēc Latvijas pašdarbības estrādes grupu noslēguma skates Liepājā 1986. gada vasarā ar Raimonda Paula atbalstu grupa Latvijas radio studijā ieraksta dziesmu "Un būs tev", kas tajā gadā iegūst 25. vietu "Mikrofona" dziesmu aptaujā un kļūst par grupas pirmo populāro dziesmu, tās notis publicētas laikrakstā "Padomju Jaunatne". Tiek uzņemti videoklipi jaunās koncertprogrammas dziesmām "Un būs tev" un "Pirms saullēkta", grupas popularitāte strauji aug, taču 1987. gada februārī sadarbībā ar Akurateri iestājas pauze.
1987.-1992.
1987. gadā grupa atvadās no G. Zvirgzdiņa, toties tai pievienojas divi bijušās pankroka grupas "Dzelzs Ceļš" dalībnieki: ģitārists Gints Sola, vēlāk par solistu kļūst Vilnis Linužs. Populāra kļūst dziesma "Iela" ar Egila Zirņa tekstu, grupa piedalās festivālos. 1988. gadā Akuratere uz laiku atsāk sadarbību, grupa koncertē Latvijā, tiek uzņemts videoklips dziesmai "Triumfa gājiens". 1988. gada augustā grupa šķiras arī no otrā taustiņinstrumentālista G. Šteina. Nozīmīga ir dalība festivālā "Lituanika 88'", pēc kura "K. Remonts" saņem uzaicinājumu piedalīties festivālā "Sopota Alternative", kā arī doties tūrēs kopā ar vācu un holandiešu grupām. Taču 1988. gada vēlā rudenī Sola izvēlas pamest ansambli, lai pievērstos galvenokārt dalībai grupā "Jauns Mēness". Riekstiņš sāk spēlēt ģitāru, bet basģitāristu kļūst Andris Lūkins. Šādā sastāvā — Riekstiņš, Kroičs, Linužs un Lūkins — "K. Remonts" kopā ar grupu "Dzeltenie Pastnieki" dodas Latvijas tūrē un veiksmīgi piedalās festivālā "Roks par neatkarību '89".
Drīz Lūkins pārceļas uz dzīvi Zviedrijā, koncertos viņu aizvieto Ilvars Zālītis. Festivālā "Bildes '89'" grupa uzstājas ar jaunām dziesmām, tomēr grupā drīz iestājas apsīkums. 1990. gada sākumā Kroičs nolemj beigt mūziķa gaitas, tomēr vēlāk pievienojas grupai "Jauns mēness". Riekstiņš nodibina skaņu studiju "4ATĀ" (tagad "GEM"). 1990. un 1991. gadā grupa ar panākumiem uzstājas festivālā "Atvasara" Lietuvas pilsētā Pasvalys (Pasvāle). 1992. gada jūlijā Riekstiņš kopā ar Linužu ieraksta pēdējo dziesmu "Dievs guļ". Pēc tam Linužs dodas uz Īriju un "K. Remonta" aktīvā darbība beidzas.
Kopš 1992. gada
2005. gada 11. septembrī no dzīves traģiski šķiras Vilnis Linužs.
Grupas dalībnieki paretam vēl kopīgi uzstājas, piemēram, J. Riekstiņa dēla Pētera grupas "Tumors" debijas albuma prezentācijas koncertā Baldonē. 2007. gadā un festivālā "Bildes 2007". 2014. gada 25. aprīlī notika koncerts Rīgā, koncertzālē "Palladium", kurā līdzās Akuraterei dziedāja arī Brečs un viesmūziķi Jānis Žilde, Pēteris Riekstiņš, Imants Daksis un Juris Lasinskis.
2020. gadā iznāk albuma "Melnraksti" vinila izdevums ar 12 dziesmām.
Ždanovs
Ždanovs ir krievu vai ukraiņu cilmes uzvārds:
Vulkanoloģija
Vulkanoloģija ir ģeoloģijas nozare, kas pēta vulkānus, bet zinātniekus, kuri ilgstoši novēro vulkānu uzvedību un to izcelšanos, pēta lavas un gāzu sastāvu, sauc par vulkanologiem. Pētot lavas, gāzu, fumarolu ķīmisko sastāvu un temperatūru, zinātnieki spēj izpētīt Zemes mantiju un garozu un var paredzēt aptuvenu nākamo izvirduma laiku, savukārt tas ļauj laikus brīdināt un evakuēt iedzīvotājus.
Alfrēds Roulinsons
Alfrēds "Tobijs" Roulinsons (en; dzimis, miris ) bija angļu karavīrs un izlūkošanas virsnieks, sportists, viens no autobraukšanas aizsācējiem un lidotājs. Izcīnījis olimpisko zelta medaļu 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Pauls Hermanis fon Līvens
Pauls Hermanis fon Līvens (de, 1821—1881) bija Krimuldas muižas īpašnieks, Krievijas Impērijas galminieks, firsts (kņazs), Vidzemes landmaršals (1862—1866). Cēlies no senas vācbaltiešu dzimtas Līveniem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1821. gada 21. (9.) janvārī Krimuldas muižā ģenerālleitnanta Johana Georga fon Līvena (1775-1848) un viņa sievas Marijas (dzimušas Anrepas, 1797-1859) ģimenē. 1826. gadā ķeizars Nikolajs I viņa vecmāmiņai Šarlotei fon Līvenai un visiem viņas pēcnācējiem piešķīra kņazu titulu. Studēja Tērbatas Universitātē (1838—1841), 1844. gadā aizstāvēja maģistra grādu. 1847. gadā iestājās civildienestā un 1848. gadā kļuva par ķeizara Nikolaja I galma kambarjunkuru un kancelejas darbinieku. Pēc tēva nāves 1848. gadā Pauls Hermanis Līvens kļuva par Krimuldas muižas īpašnieku, uzsākot plašus celtniecības darbus - uzcēla jauno muižas kungu māju, abas Šveices mājas, mūra klēti ar pagrabu un citas ēkas. 1853. gadā viņš izveidoja Krimuldas pils parku ar vairākām promenādēm, ierīkoja divas koka kāpnes – 380 pakāpieni veda no muižas pils uz Vikmestes gravu, savukārt 325 pakāpienus garās kāpnes veda no parka uz Gaujas pārceltuvi.
1861. gadā Līvens atvaļinājās no karadienesta un atgriezās Baltijā, bija Kuldīgas apriņķa bruņniecības maršals (1861-1862) un Vidzemes landmaršals (1862—1866), pēc tam Vidzemes landrāts (1866—1867), iestājās par ticības brīvību Baltijas provincēs. Viņa uzdevumā 1861.-1863. gadā vēsturnieks K. Bruinings Krimuldas viduslaiku pilsdrupās veica arheoloģiskos izrakumus un uz vecajiem pamatiem tika uzcelta cietokšņa ārsiena ar gotiskiem logiem.
Miris 1881. gada 7. jūlijā Bohēmijas kūrortā Teplicē, apglabāts Mežotnes Līvenu dzimtas kapos.
Muižas
Arī trīs muižas Žeimeles apkārtnē (Szeimen, Glebau, Laukesahdsche) Kauņas guberņā un piecas muižas Krievijā.
Elsīte
Elsīte ir ciems Jēkabpils novada Aknīstes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 3 km no pagasta centra Aknīstes un 154 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P74 (Siliņi—Aknīste), Elsītes upes krastā.
1599. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1599. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, bet Piltenes apgabals un Grobiņas apgabals nebija pakļauti Kurzemes hercogam. Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Igaunijas Vēstures muzejs
Igaunijas Vēstures muzejs (et) ir vēstures muzejs, kas arodas Igaunijas galvaspilsētā Tallinā.
Muzeja ekspozīcija izvietota Tallinas Lielās ģildes ēkā, kā arī Mārjamē pilī Piritā.
Par muzeja pirmsākumiem var uzskatīt vācbaltiešu Igaunijas Literārās biedrības nodibināšanu 1842. gadā, kura nolēma dibināt Igaunijas zemes vēstures un dabas muzeju. 1864. gadā tika atklāts provinces muzejs. Par muzeja pamatu kalpoja Rātsnama aptiekas īpašnieka Johana Burharta VIII kolekcija. No 1952. gada muzejs atrodas Tallinas Lielās ģildes ēkā. 2011. gadā tā tika rekonstruēta. Mārjamē pilī muzeja ekspozīcija ir no 1975. gada, tajā eksponēti priekšmeti, kas saistīti ar Igaunijas jaunāko vēsturi. Pils parkā Igaunijas PSR laika pieminekļu kolekcija.
Rutki (Lūznavas pagasts)
Rutki ir ciems Lūznavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 267 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie reģionālā autoceļa P56 (Malta_Kaunata). Ciema apkārtnē atrodas Zosnas ezers.
Auzu vainagrūsa
Auzu vainagrūsa ir rūsas sēnes Puccinia coronata izraisīta graudaugu rūsa. Slimība attīstās uz auzu un savvaļas stiebrzāļu lapām, lapu makstīm, retāk uz stiebriem un plēksnēm. Sēnes pustulas ir koši oranžas.
Žersons
Žersons de Oliveira Nuness (pt, dzimis ), pazīstams kā Žersons, ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Izcīnījis vairākas trofejas ar Brazīlijas komandām Flamengo, Botafogo, São Paulo un Fluminense.
Brazīlijas futbola izlasi pārstāvējis no 1961. līdz 1972. gadam, kopumā 70 mačos gūstot 14 vārtus. Viņš tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem izlases spēlētājiem, kad tā izcīnīja FIFA Pasaules kausu 1970. gadā Meksikā. Piedalījies arī 1966. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Flamengo
Botafogo
São Paulo
Fluminense
Brazīlija
Džeimsa līča projekts
Ģeogrāfiskā situācija
Džeimsa līča reģions aizņem 350 000 km² lielu teritoriju, ko norobežo 49° un 55° ziemeļu paralēles, Džeimsa līcis rietumos un Sentlorensas upes baseina ūdensšķirtne austrumos. Teritorijas reljefs nav īpaši izteikts, un to var iedalīt trīs reģionos: 150 km plats piekrastes līdzenums, paugurains plato ar maksimālo augstumu līdz 400 metriem un Otiša kalni austrumos ar virsotnēm no 900 līdz 1100 m vjl.
Projekta teritorija ir daļa no Kanādas vairoga un balstās uz pirmskembrija magmatisko un metamorfo iežu pamatu. Erozija pēdējo ledāju periodu laikā, kas beidzās pirms 6000 gadiem, atstāja paliekošas pēdas apvidus reljefā. Ledāji, atkāpjoties, atstāja aiz sevis nogulumus, piemēram, māla minerālu, dūņu un smilšu nogulsnes. Tas mainīja arī apgabala upju sistēmu. Dabiskais seismiskums ir zems, bet ūdenskrātuvju piepildīšanās izraisīja ik pa laikam nelielas zemestrīces. Piemēram, 1983. gadā aptuveni 50 km uz ziemeļiem no galvenā La Grande-3 dambja notika 4 magnitūdu zemestrīce.
Reģionā valda subarktisks klimats. Ziemas ir garas, ilgst vidēji no 22. oktobra līdz 4. maijam. Vasara ir īsa un maiga, vidējā temperatūra jūlijā ir 13,6 °C, bet janvārī tā nokrītas līdz -22,9 °C. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir 765 mm, no kuriem trešā daļa ir sniegs. Visvairāk līst vasarā, ziemā sniega segas biezums ir 50 līdz 100 cm. Nokrišņu daudzums ir ievērojami mazāks nekā, piemēram, Monreālā 960 km tālāk dienvidos, kur tie ir 1050 mm/gadā.
Izpēte
No 1967. gada Hydro-Québec pastiprināja Lagrandas un Īstmeinas upju izpēti. Ar helikopteru un hidroplānu uz nepieejamo reģionu tika nogādāti desmitiem, vēlāk simtiem cilvēku. Tur viņi veica ģeodēziskos mērījumus un ģeoloģiskos pētījumus, lai noteiktu piemērotas vietas iespējamām hidroelektrostacijām. Budžeta samazināšanas dēļ Hydro-Québec 1967. gada beigās bija spiesta ievērojami samazināt izpētes aktivitātes. Lai gan no 1968. līdz 1970. gadam tie notika tikai sporādiski, uzņēmums turpināja plānošanas un analīzes darbu, jo līdz šim savāktie dati solīja lielu attīstības potenciālu.
«Gadsimta projekts»
Kvebekas Nacionālās asamblejas loceklis Robērs Burasa (Robert Bourassa) 1969. gada decembrī darba pusdienās tikās ar Hydro-Québec prezidentu Rolānu Žirū (Roland Giroux). Burasa, kas toreiz kandidēja uz Kvebekas Liberālās partijas priekšsēdētāja amatu, arvien vairāk pārliecinājās, ka nozīmīgs hidroenerģijas projekts Džeimsa līča reģionā ir dzīvotspējīgs un vēlams. Mēnesi vēlāk viņš tika ievēlēts par jauno liberāļu līderi. Viņš padarīja hidroenerģijas paplašināšanu par nākamās vēlēšanu kampaņas galveno daļu. 1970. gada aprīlī liberāļi uzvarēja Nacionālās asamblejas vēlēšanās.
Bijušajam ekonomistam un jaunajam premjerministram Burasam Džeimsa līča hidroenerģijas projekts bija risinājums divām dabas resursu attīstības problēmām. Turklāt viņš 1969. gadā bija aprēķinājis, ka līdz 1983. gadam pieprasījums pēc elektroenerģijas pārsniegs piedāvājumu par 11 000 MW. Šis novērtējums atbilda Hydro-Québec tā laika prognozēm. Sešus mēnešus pēc vēlēšanām Burasa kopā ar savu padomnieku Polu Derošēru (Paul Desrochers) sāka strādāt pie projekta detaļām. Pēc tam, kad 1970. gada septembrī viņi atjaunināja Hydro-Québec vadību, Burasa oktobra krīzes laikā devās uz Ņujorku, lai apspriestu projekta finansējumu.
Ministru kabinetam Burasa savu plānu prezentēja 1971. gada martā un ieteica ASV korporāciju Bechtel būvdarbu koordinēšanu. Kā publiskā paziņojuma datumu valdība izvēlējās 1971. gada 30. aprīli, amatā stāšanās gadadienu, par partijas sanāksmes vietu Petit Colisee provinces galvaspilsētā Kvebekā. 5000 cilvēku lielas auditorijas priekšā Burasa apsolīja, ka «Gadsimta projekts» (projet du siècle) radīs 100 000 darbavietu. Pēc žurnālistu ziņām, tikšanās beidzās ar «neaprakstāma entuziasma ainām».
Kodollobija pretošanās
Uzreiz pēc projekta izziņošanas izskanēja balsis pret projektu. Vairākus gadus darbojās lobijs, kas iestājās par kodolenerģijas veicināšanu. Tajā ietilpa federālās valdības, Atomic Energy of Canada Limited un arī pašas Hydro-Québec pārstāvji, kas pirmo reizi parādījās 1965. gadā pēc tam, kad provinces valdība nolēma investēt Čērčilfolsas hidroelektrostacijā. Pret Burasas projektu izteicās arī dažādi augsta ranga opozīcijas Parti Québécois pārstāvji.
Hydro-Québec vadība bija nelokāma attiecībā uz hidroelektrostaciju projektu. Tās prezidents Rolāns Žirū apgalvoja, ka lielie starptautiskie investori «joprojām ir skeptiski pret kodolenerģiju. Ja mēs viņiem iepazīstināsim ar labu hidroenerģijas projektu, un Baie-James ir viens, mēs drīz redzēsim, kur ir viņu prioritātes.» Inženieris Roberts Boids norādīja uz nenoteiktību kodolenerģijas jomā tajā laikā. Viņš ieteica saglabāt zināmu zināšanu līmeni šajā jomā, taču iestājās par kodolspēkstaciju būvniecības atlikšanu uz pēc iespējas tālāku nākotni.
Hydro-Québec ietekme
1971. gada 23. jūnijā provinces valdība iesniedza likumprojektu par Džeimsa līča attīstības korporācijas (Société de développement de la Baie James, SDBJ) izveidi. Pēc Tenesī ielejas pārvaldes parauga tai bija jāplāno un jāīsteno Džeimsa līča reģiona ekonomiskā attīstība. Burasa bija pārliecināta, ka būvniecības darbi būs jāveic privātiem uzņēmumiem un ka Hydro-Québec vajadzētu būt tikai mazākuma daļai. Viņš neuzticējās ietekmīgajam valsts uzņēmumam, kas sešdesmitajos gados bija kļuvis par vadošo Kvebekas uzņēmumu. Vēsturnieks Pols-Andrē Linto raksta, ka Hydro-Québec uzvedās kā «valsts valstī».
Uzņēmuma vadība pretojās nobīdīšanai uz otrajām lomām un, savukārt, ietekmēja politikas veidotājus un plašsaziņas līdzekļus. Uzņēmuma vadošā loma ir nepieciešama, lai iegūtu finanšu tirgu uzticību. Centieni nesa augļus, kad divu opozīcijas partiju līderi un Le Devoir izdevējs kritizēja valdību par to, vai tiešām ir nepieciešams izveidot «otro Hydro», lai atvērtu ziemeļu upes. Pēc spraigām debatēm 1971. gada 14. jūlijā Nacionālā asambleja pieņēma likumu, izveidojot SDBJ un uzticot tai attīstīt 350 000 km² lielu platību starp 49° un 55° ziemeļu paralēli.
Pēc opozīcijas mudinājuma valdība piekrita no Hydro-Québec pārņemt vairākuma akcijas. Tomēr uzņēmums vēlējās brīvas rokas Džeimsa līča projekta īstenošanā un turpināja spiest. 1971. gada 21. decembrī valdība izveidoja Société d'énergie de la Baie James (SEBJ) kā SDBJ meitasuzņēmumu; tas bija atbildīgs par projekta plānošanu un hidroelektrostaciju būvniecības darbiem. Hydro-Québec bija lielākais akcionārs un pilnībā pārņēma kontroli 1978. gadā; kopš tā laika SEBJ ir 100% tā meitasuzņēmums.