cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laņivcu rajons
Laņivcu rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Pidvoločiskas, Zbaražas un Šumskas rajoniem, kā arī Hmeļnickas apgabala Bilohirjas un Teofipoles rajoniem.
Club Brugge KV
Club Brugge Koninklijke Voetbalvereniging, biežāk pazīstams vienkārši kā Club Brugge, ir Beļģijas futbola klubs no Briges. Klubs ir dibināts 1891. gadā, pašlaik spēlē Beļģijas Pro līgā. Mājas spēles komanda aizvada Jana Breidela stadionā. Club Brugge ir viens no titulētākajiem klubiem Beļģijā, nacionālo čempionu titulu skaita ziņā atpaliekot vien no Briseles "Anderlecht". Club Brugge futbolisti ir 16 reizes kļuvuši par Beļģijas čempioniem un 11 reizes izcīnījuši Beļģijas kausu. Lielākais panākums Eiropas klubu turnīros ir iekļūšana 1977.–1978. gada sezonas Eiropas Čempionvienību kausa finālā, kur ar 0—1 piekāpās Anglijas klubam Liverpool FC.
Mazāko brāļu kapucīnu ordenis
Mazāko Brāļu Kapucīnu ordenis (la, saīsinājums: OFMCap) - trešais Asīzes Franciska dibinātā Mazāko brāļu ordeņa reformētais atzars. Svētā Krēsla jurisdikcijai pakļauts ordenis; iekšējā pārvaldē tas ir neatkarīgs, savukārt pastorālo darbu veic, saskaņojot ar diecēzes bīskapu. Ordenis pieder pie kontemplatīvi aktīvajiem ordeņiem.
Vēsture
XV-XVI gs. mijā Vismazāko brāļu ordeņa, t.i. Svētā Franciska ordeņa iekšienē nobrieda reforma, lai atgrieztos pie sv. Franciska sludinātajam ideālam: galēja nabadzība, gandarīšanas un kontemplatīvas lūgšanas gars, vienkāršība un brālīga mīlestība. 1525. gadā iesākās t.s. kapucīnu reforma. To aizsāka brālis Matejs no Bašo, kuram pievienojās Luijs un Rafaēls no Fossombrones.
Pirmais ordeņa oficiālais nosaukums bija Vientuļnieku dzīves mazākie brāļi.
Drīzumā tomēr nosaukums mainījās. Kad brāļi ar garajām bārdām un jaunajā habitā pirmo reizi parādījās pilsētu ielās, bērni, domājot, ka tie ir ceļojoši eremīti, sauca: ''Scapuccini! Scapuccini! Romiti! Romiti!'' (kapucieši! eremīti!). Tāpēc brāļus sāka saukt šajā vārdā, kas saistījās ar viņu habitu, pareizāk, ar tās lielo kapuci. No 1534. g. nosaukums "kapucīni" sāka parādīties arī Romas kūrijas oficiālajos dokumentos. Tā radās nosaukums Mazāko brāļu kapucīnu ordenis. 1608. gadā pāvests Pāvils V izdeva apustulisko konstitūciju, kurā pasludināja kapucīnus par "patiesiem mazākajiem brāļiem" un "sv. Franciska garīgajiem dēliem", uzsverot, ka tiem uz šo apzīmējumu ir tādas pašas tiesības kā citiem brāļiem no franciskāņu ordeņa. 1619. gada 23. janvārī ar pāvesta lēmumu kapucīni kļuva par autonomu sv. Franciska ordeņa atzaru. Kopš šī brīža augstākais priekšnieks tiek saukts par „ģenerālo ministru” un tiek uzskatīts par likumīgo sv. Franciska pēcteci.
Mazāko brāļu kapucīnu ordeņa locekļu pamatuzdevums ir: "Svētā Franciska regulas un dzīves pirmatnējo ideālu ievērošana, dodot priekšroku lūgšanai, īpaši kontemplatīvajai; sekojot "mazuma" (minoritas) garam, rūpēties par personīgo un kopienas nabadzību; censties realizēt askētisku dzīvi ar prieku; ar prieku uzturēties starp nabadzīgajiem, kroplajiem un slimajiem cilvēkiem; kalpošanas garā attīstīt daudzveidīgu sabiedrības evaņģelizāciju. Mūsdienās brāļu darbībai ir visai daudzveidīgas formas, t.sk. misijas visos pasaules kontinentos dažādās sabiedriskajās grupās, īpaši starp sabiedrības atstumtajiem, ieslodzītajiem, slimajiem un vientuļajiem."
Habita
Mālbrūna habita ar smailu kapuci, apjozta ar baltu auklu, kurā iesieti trīs mezgli (mezgli simbolizē svētsolījumus: šķīstību, nabadzību un paklausību).
Ietekme uz laicīgo kultūru
T.s. kapučīno kafijas nosaukums atvasināts no šī ordeņa nosaukuma. Brāļi, dzerot kafiju ar pienu un ievēroja, ka pienu ielejot izveidojas garšīgas putiņas, kuru apjomu var palielināt, saputojot.
Struktūra
Tas sastāv no brāļiem, kas ir priesteri, un no brāļiem, kas tādi nav. Ordenis visiem brāļiem dod vienādas tiesības un uztic vienādus pienākumus, izņemot tos, kuru avots ir svētību sakramentā (priesterībā).
2002. g. sākumā bija gandrīz 11 000 ordeņa locekļu. Kapucīnu ordenis ir ceturtais lielākais vīriešu ordenis pasaulē, brāļi strādā 96 pasaules valstīs. Visvairāk to ir Āfrikā, Āzijā, Latīņamerikā un Austrumeiropā, bet mazāk Rietumeiropas zemēs, ASV un Kanādā.
Kingstona
Kingstona (en) ir Jamaikas galvaspilsēta un lielākā angļvalodīgā pilsēta Karību jūras salās. Kingstonā atrodas Jamaikas valdības mītne. Pilsēta dibināta 1692. gadā pēc tam, kad zemestrīce bija izpostījusi lielāko daļu no tālaika galvaspilsētas Portrojālas. Kingstona atrodas pie vienas no lielākajām dabiskajām ostām pasaulē un tai pāri slejas augstiene. Kingstona ir ostas pilsēta un rūpniecības centrs, kur ražo apģērbus un pārtikas preces. Tā ir iecienīta pieturvieta kruīzu kuģiem. Pilsētas arhitektūru veido gan koloniālā stila ēkas un augstceltnes, gan bagātas savrupmājas un nabadzīgi grausti. Trūcīgajos Kingstonas rajonos radās regejs, un regeja mūziķis Bobs Mārlijs kļuva par vienu no pasaules slavenākajiem jamaikiešiem. Kingstonā dzīvo 925 000 iedzīvotāju.
Boriss Bērziņš
Dzīvesgājums
Kopš 1955. gada piedalījās izstādēs. No 1961. gada bija Mākslinieku savienības biedrs. Kopš 1963. gada strādāja Latvijas Mākslas akadēmijā, sākumā vakara sagatavošanas kursos, vēlāk glezniecības katedrā. 1989. gadā Bērziņam piešķīra Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. 1994. gadā Bērziņš kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas goda locekli. 1995. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni. Spīdolas balvas ieguvējs.
Miris 2002. gada 11. februārī 71 gada vecumā. Apbedīts Rīgas Meža kapu Mākslinieku kalniņā. Savā testamentā (2002. gada 1. februārī) Boriss Bērziņš visus savus darbus novēlēja Latvijas Nacionālajam mākslas muzejam.
1868. gads
1868. bija garais gads, kas sākās trešdienā.
Pbv 302
Pansarbandvagn 302 (Pbv 302) - zviedru bruņutransportieris. 1964. gadā Zviedrijas Sauszemes karaspēka bruņojumā tika pieņemts jaunais BTR Pbv 302 (pansarbandvagn 302), kurš paredzēts kopīgām darbībām ar tanku Strv-103. Bruņutransportieri uz speciālas kāpurķēžu šasijas izstrādāja zviedru uzņēmums "Hegglunds und Zoner". Līdz 1972. gadam tika izgatavots aptuveni 600 BTR, bet bez tam, tika būvētas specializētās mašīnas uz šīs bāzes.
Pbv 302 ir pilnībā bruņots hermētisks tērauda korpuss, kas ir metināts no tērauda lapām. Borti ir izpildīti divslāņu. BTR aizsargspējas palielina tas, ka motora telpa atrodas mašīnas priekšdaļā, kā arī priekšējās bruņu lapas novietotas ar slīpumu uz sāniem. Dzinējs "Volvo" ļauj mašīnai attīstīt maksimālo ātrumu uz šosejas līdz 66 km/h. Mašīnā var izvietotie 11-12 cilvēki, tai skaitā nodaļas komandieris, mehāniķis-vadītājs un strēlnieks-tēmētājs.
Vienvietīgā bruņotā tornī, kurš ir novirzīts pa kreisi ir novietots galvens apbruņojums: 20 mm "Hispano-Suiza" HS804 automātiskais lielgabals ātršāvību 20 šāvieni minūtē. Šāviena attālums ar bruņusitēj-trasējošo šāviņu — 500 m, maksimālais — 1600 m. Vadītāja vieta atrodas korpusa priekšdaļā centrā, pa labi un mazliet nopakaļus no viņa ir novietota komandiera vieta. Desanta telpa aizņem bruņutransportiera visu aimugures daļu ar divām lielām lūkām jumtā un divvāku durvīm aizmugurē. Kājnieki sēž uz diviem soliem ar seju uz borta pusi un pēc nepieciešamības var šaut no personiskā ieroča caur lūkām augšā.
Sešcilindru dīzeļdzinējs "Volvo Penta" ir izvietots mašīnas centrā zem grīdas.
Procesuālās tiesības
Procesuālās tiesības nosaka strīdu atrisināšanas kārtību, noziedzīgu nodarījumu un administratīvo pārkāpumu izmeklēšanas un iztiesāšanas kārtību; tās ir tiesību normas, kas reglamentē procedūras un organizatoriskos jautājumus. Latvijas Republikā procesuālās tiesības: administratīvi procesuālās, civilprocesuālās, kriminālprocesuālās.
Materiālās tiesības
Materiālās tiesības ir tiesību nozaru grupa, kas regulē attiecības, kuras rodas starp cilvēkiem vai cilvēku grupām, apvienībām un kuras ir saistītas ar īpašuma tiesībām uz lietām, īpašuma atsavināšanu, personu darba, ģimenes un citām attiecībām. Latvijas Republikā materiālās tiesību normas ir administratīvās, finansu, krimināltiesiskās, darba tiesību, sociālo, civiltiesiskās un citas tiesību nozaru normas.
Aizvēsture
Aizvēsture ir cilvēces vēstures periods, par kuru nav saglabājušās rakstiskas liecības. Tas ir senākais vēstures posms no cilvēka rašanās brīža līdz pirmās civilizācijas izveidošanās laikmetam.
Laikmeti
Pirmais šādu dalījumu 1836. gadā piedāvājis dāņu antikvārs Kristiāns Jurgensens Tomsens (1788—1865). Šāds hronoloģisks dalījums ļauj izsekot cilvēces attīstībai atkarībā no konkrētās civilizācijas tehniskā līmeņa. Taču šī trīs laikmetu hronoloģija nav saistīta ar fizisko laiku kā tādu. Dažādas civilizācijas, kas vienā laikā dzīvoja dažādos reģionos, var attiecināt uz dažādiem laikmetiem, jo tām bija atšķirīgs attīstības līmenis.
Akmens laikmets
Akmens laikmets ir laika periods, kad cilvēki darbarīkus gatavoja galvenokārt no akmens. Izmantoja arī koku, kaulu un citus materiālus, taču akmens ir krietni izturīgāks un no tā ir vieglāk izveidot cirvjus un ieročus.
Akmens laikmetu sīkāk iedala trīs periodos:
Bronzas laikmets
Bronzas laikmets aizsākās ar metāla (bronzas) darbarīku ieviešanu. Tas ilga aptuveni no 2. tūkstošgades p.m.ē. sākuma līdz aptuveni 6. gadsimtam p.m.ē. (dažādās pasaules vietās šis periods atšķīries).
Mati Nikenens
Mati Nikenens (fi, ; dzimis, miris ) bija somu tramplīnlēcējs. Divās olimpiskajās spēlēs (1984, 1988) viņš izcīnīja 5 medaļas, no kurām 4 bija zelta. Vēl izcīnījis 9 medaļas Pasaules čempionātos (5 zelti) un 22 Somijas čempionāta medaļas (13 zelti). M. Nikenens ir vienīgais tramplīnlēcējs pasaulē, kas ir uzvarējis Olimpiskajās spēlēs, Pasaules čempionātā un ski flying Pasaules čempionātā, Pasaules kausa kopvērtējumā un četru tramplīnu turnīrā. 4 reizes triumfēja Pasaules kausa kopvērtējumā (1983, 1985, 1986, 1988).
M. Nikenens bijis arī veiksmīgs mūziķis. Izdevis trīs studijas albumus Yllätysten yö (1992), Samurai (1993) un Ehkä otin, ehkä en (2006). Viņš kļuva par otro Olimpisko čempionu pēc Tapio Rautavāra, kas ar savu mūzikas albumu ir ieguvis zelta disku Somijā. Viņa pirmais albums Yllätysten yö tika pārdots vairāk nekā 25 000 kopiju. Abi pārējie albumi nebija tik komerciāli veiksmīgi.
Alesandro Kostakurta
Alesandro Kostakurta (dzimis, Orago, Varēzē) ir bijušais Itālijas futbola aizsargs, tagad treneris. Šobrīd viņš ir Itālijas futbola čempionāta B sērijas komandas Mantova galvenais treneris.
Savas spēlētāja karjeras laikā no 1987. līdz 2007. gadam viņš bija nozīmīga AC Milan aizsardzības daļa kopā ar Franko Baresi un Paolo Maldīni. Pašu karjeras sākumu viņš aizvadīja AC Monza klubā.
Spēlētāja karjera
Milan
I Don't Need a Man
"I Don't Need a Man" ir amerikāņu grupas Pussycat Dolls piektais singls no debijas albuma PCD. Eiropā un Kanādā singls tika izdots, bet Austrālijā 21. oktobrī. ASV dziesmas videoklipa pirmizrāde notika MTV šovā Total Request Live, bet kā singls tika izdots 2007. gada maijā.
Topu pozīcijas
“I Don’t Need a Man” debitēja un sasniedza sesto vietu Austrālijā un ieguva zelta sertifikātu ar 35000 pārdotām kopijām. Singls sasniedza septīto vietu Apvienotajā Karalistē un Jaunzēlandē, kur tas pārtrauca grupas numur- viens hitu sēriju. Vācijā I Don’t Need a Man sasniedza divdesmito vietu. Billboard Hot 100 topā singls debitēja 93. vietā un augstāku vietu nesasniedza.
Karputis
Morfoloģija
Ķermeņa ārējā uzbūve skaidri liecina par pusparazītisku dzīvi, kā arī par to radniecību ar airkājiem. Ķermenis plakans, ovāls, 2–10 mm garš. Galva saplūdusi ar pirmo krūšu segmentu. Trīs segmentu krūšu nodalījumam ir trīs pāri divzarainu peldkāju. Pakaļējais ķermeņa nodalījums ir nesegmentētais divdaļīgais vēders. Augšžokļi pārveidojušies par stiletiem, bet pirmais žokļkāju pāris par spēcīgiem piesūcekņiem. No olas izšķīlies kāpurs maz atšķiras no pieauguša dzīvnieka.
Sistemātika
Apakšklasē ir ~200 sugu. Latvijā konstatētas 2 sugas: un.
Apakšklase
(†) - izmirušu organismu grupa.
Monastiriskas rajons
Monastiriskas rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Pidhajcu un Bučačas rajoniem, kā arī Ivanofrankivskas apgabala Tlumačas, Tismenicjas un Haličas rajoniem.
Alekss Jongs
Aleksandrs Čārlzs "Alekss" Longs Jongs (, ; dzimis, Kualalumpurā, Malaizijā) ir Malaizijas sacīkšu pilots, zināms galvenokārt kā Formula 1 ekspilots un A1 Grand Prix Malaizijas komandas pārstāvis. Pašlaik ir Lotus Formula 1 komandas jauno pilotu programmas vadītājs.
Karjera
Ar Malaizijas kompānijas Magnum finansiālo palīdzību Jongs jau. gada beigās debitēja augstākajā formulu klasē, aizstājot brazīlieti Tarsu Markesu. Pateicoties nepārtrauktajam naudas pabalstam no Magnum, arī. gadā Jongs bija redzams startā ar Minardi. Viņš tik bieži neiekļāvās 107% no līdera kvalifikācijas laika, ka viņu uz divām sacīkstēm aizstāja Entonijs Deividsons. Pēc sezonas Jongs pameta F1 un gadu gaitā bija redzams dažādās sacensībās, tostarp Champ Car, V8 Supercars un A1 Grand Prix.
. gadu sezonā Jongs piedalījās Āzijas GP2 čempionātā, tomēr pēc dažām aizvadītām sacīkstēm tika atlaists no komandas.
Clipper
Clipper ir programmēšanas valoda, ko izmanto, lai radītu programmatūras programmas, kas sākotnēji darbojās galvenokārt saskaņā ar DOS. Lai gan tā ir spēcīga vispārēja lietojuma programmēšanas valoda, tā bija galvenokārt izmantota, lai izveidotu datubāzes/biznesa programmas.
Clipper tika izveidota 1985. gadā kā kompilators priekš dBASE III, ļoti populāra tajā laikā. Clipper radīja Nantucket Corporation vadītājs Berijs Rebels un Braiens Rasels un vēlāk pārdeva Computer Associates. GrafX software licencēja CA-Clipper 2002. gadā.
Tomāšs Enge
Tomāšs Enge (cs; dzimis, Liberecā, Čehijā) ir čehu sacīkšu pilots, pazīstams pateicoties aizvadītajām sacīkstēm Formula 1, Formula 3000, A1 Grand Prix, Indy Racing League un vairākās citās sacīkšu sērijās.
Tomāšs savu debiju F1 piedzīvoja. gadā aizvietojot savainoto Lučāno Burti franču Prost komandā. Pēc sezonas komanda bankrotēja un Enge atgriezās Formula 3000. Viņš gandrīz izcīnīja titulu sīvā cīņā ar Sebastjēnu Burdē, taču viņa organismā tika atrastas marihuānas pēdas, un viņš tika diskvalificēts no pēdējām trim sacīkstēm. Tas atmeta čehu uz trešo vietu kopvērtējumā. F3000 pilots atgriezās 2004. gadā, taču par titulu necīnījās. Tā bija pēdējā šīs sacīkšu sērijas sezona, jo pēc tam tā pārvērtās par GP2. Tur viņam nebija vietas, tāpēc Tomašs devās uz Indy Racing League. Tajā pašā gadā viņam arī izdevās piedalīties A1 Grand Prix, pārstāvot Čehiju. 2007. gadā viņš piedzīvoja ļoti smagu avāriju ALMS sacīkstēs. Lai gan viņam bija vairākas traumas, viņa dzīvībai briesmas nedraudēja.
Vidzemes un Igaunijas kapitulācija (1710)
1710. gada Vidzemes un Igaunijas kapitulācija jeb Vidzemes bruņniecības un Rīgas pilsētas kapitulācijas (de) bija agrāk Zviedrijai pakļauto Livonijas un Igaunijas provinču bruņniecību un pilsētu pašpārvaldes institūciju rātes un ģilžu padošanās Krievijas caram Pēterim I. Vidzemes kapitulācijas parakstīja 1710. gada 15. (4.) jūlijā un Igaunijas kapitulācijas 1710. gada 10. oktobrī (29. septembrī). Kapitulācijas akti bija viens no Baltijas guberņu autonomijas pamatojumiem 18. un 19. gadsimtā līdz imperatora Aleksandra III valdīšanas laikā sāktajai Baltijas pārkrievošanas politikai.
Vēsture
Pirms Lielā Ziemeļu kara sākuma Johans Reinholds fon Patkuls 1699. gada augustā Varšavā parakstīja Vidzemes bruņniecības padošanās aktu Augustam II Stiprajam un viņa pēcnācējiem (t.i. Saksijas kūrfirstiem), bet 1699. gada novembrī Preobraženskā noslēgtajā koalīcijas līgumā starp Augustu II un Pēteri I bija panākta vienošanās, ka Ingrija (ieskaitot Narvu) un Karēlija pēc uzvaras pār Zviedriju tiks pievienotas Krievijai, bet Livonija un Igaunija - Polijai-Lietuvai. Kad 1700. gada februārī Saksijas karaspēks iebruka Vidzemē, Vidzemes bruņniecības konvents un Rīgas rāte parakstīja deklarācijas, kurās norobežojās no Patkula parakstītajiem dokumentiem un pauda lojalitāti Zviedrijas karalim Kārlim XII. Zviedri sakāva sakšu un poļu armijas un no 1706. gada līdz 1709. gadam piespieda Augustu II Stipro atteikties no varas. Pēc Kārļa XII sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā jaunais līgums ar karaļa tronī atjaunoto Augustu II noteica, ka pēc kara Pēteris I iegūs Ingriju un Igauniju, bet Augusts II Vidzemi. Tomēr Pēteris I savus galvenos spēkus 40 000 vīru sastāvā pa abiem Daugavas krastiem virzīja uz Rīgu. Rīgas aplenkums ilga astoņus mēnešus no 1709. gada 3. novembra līdz 1710. gada 3. jūlijam.
Postam vēršoties plašumā, Vidzemes ģenerālgubernators grāfs Nilss Strembergs (Strömberg) 1710. gada 23. jūnijā piekrita Rīgas rātes locekļu un pilsoņu ierosinājumam noslēgt pamieru ar Krieviju, kura laikā varētu izstrādāt Rīgas kapitulācijas noteikumus. Rīdzinieku delegācija sastāvēja no deviņiem pārstāvjiem. Sarunas notika Šeremetjeva galvenajā mītnē Dreiliņbušā (tagadējā Šķirotavas apkaimē) ilga trīs dienas, līdz 4. jūlija rītā padošanās līgums ("Akorda punkti") tika parakstīts. Līdzīgus padošanās aktus 1710. gada 10. oktobrī (29. septembrī) Harku muižā netālu no Keilas parakstīja arī Igaunijas bruņniecība un Tallinas pilsēta. No Krievijas puses dokumentu parakstīja ģenerālis Rūdolfs Bauers, no Igaunijas bruņniecības puses Reinholds fon Ungerns-Šternbergs un Fabiāns Štēls fon Holšteins (Stael von Holstein).
1721. gadā Nīštates miera sarunās Krievijas pārstāvji 1710. gada Livonijas un Igaunijas kapitulāciju traktēja kā "labprātīgu padošanos" Krievijai, tādēļ Augusts II Stiprais esot zaudējis savas līgumā ar Pēteri I paredzētās tiesības uz Vidzemi. Pēc Polijas karaļa Augusta II Stiprā nāves 1733. gada februārī Krievijas Impērijas diplomāts K. G. Lēvenvolde ierosināja noslēgt līgumu starp Krieviju un Austriju, kurā bija paredzēts, ka Polijai-Lietuvai jāatceļ teritoriālās pretenzijas uz Livonijas hercogisti, kas nekad nestājās spēkā.
Saturs
1710. gada Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas aktos Krievijas cars Pēteris I garantēja Baltijas provinču administratīvo, ekonomisko un kultūras autonomiju, īpaši vietējās tiesvedības, Evaņģēliski luteriskās baznīcas rituāla un vācu valodas kā oficiālās valodas tiesības, kas bija līdzīgas 1561. gada Viļņas ūnijas līgumā Sigismunda II Augusta Livonijas ordenim dāvātajām privilēģijām.
Savukārt Vidzemes bruņniecības kapitulācijas akta 10.§ bija minēts, ka "visās tiesās tiks lemts pēc Livonijas privilēģijām ieviestajām paražām, arī pēc zināmajām senajām Livonijas bruņinieku tiesībām [...]".
Edijs Ērvins
Edmunds "Edijs" Ērvins, jaunākais (en; dzimis Ņūtaunardā, Lielbritānijā) ir bijušais ziemeļīru sacīkšu pilots, pazīstams pateicoties savai Formula 1 karjerai.
Ērvins savas F1 karjeras sākumā bija Jordan pilots. Edijs debitēja 1993. gada sezonas beigās. Viņa komandas biedrs Rubenšs Barikello vienīgais no komandas togad piedalījās visās sacīkstēs. Neskaitot Ērvinu, viņam bija vēl četri komandas biedri: Ivans Kapelli, Tjerī Butsēns, Marko Apičella un Emanuele Naspeti. Pēdējie divi piedalījās tikai vienā sacīkstē. Savās pirmajās sacensībās Japānā brits izcīnīja vienu punktu, tādēļ Edijs Džordans deva zaļo gaismu tam, lai Ērvins piedalītos arī sezonas noslēdzošajās sacīkstēs Adelaidā. . gadā tika pagarināts līgums gan ar Ērvinu, gan ar Barikello. Pēc pirmās sacīkstes Brazīlijā Ērvins tika diskvalificēts uz trim sacīkstēm sakarā ar viņa izraisīto avāriju 35. aplī. Pirmo reizi togad viņš finišēja sezonas 11. sacīkstē Beļģijā. Sezonas pirmā puse bija maldīga, jo Eiropas un pilots izcīnīja attiecīgi divus un vienu punktu. Tas bija pietiekami, lai viņš paliktu komandā vēl uz vienu gadu. Ērvinam izdevās sagādāt komandas vēsturē otro pjedestālu. gada. Viņa sniegums bija tik pārliecinošs, ka Ferrari nolīga britu par komandas otro pilotu aiz Mihaela Šūmahera. Edija zvaigžņu stunda pienāca. gadā, kad viņš līdz pat pēdējai sacīkstei cīnījās par čempiona titulu ar Miku Hekinenu, taču Ērvins zaudēja, atpaliekot tikai par diviem punktiem. Kopš. gada Ērvins brauca jaunajā Jaguar komandā. Tāpat kā ar Arrows. un BAR. gadā, tika solītas uzvaras, taču Ērvina labākais rezultāts bija 3. vieta (Monako . gadā un Itālijā . gadā). Pēc. gada sezonas Ērvins pameta sacīkstes.
Meisa
Meisa var būt:
Zgoželeca
Zgoželeca (pl) - pilsēta Polijas galējos dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē Neises upes labajā krastā iepretim Vācijas pilsētai Gerlicai. Līdz 1945. gadam bija Gerlicas austrumu daļa, un līdz 1945. gadam tām bija kopīga vēsture.
Pirmoreiz rakstos apmetne minēta 1071. gadā. Tā kļuva bagāta, jo atradās Imperatoru ceļā (Via Regia). Viduslaikos bija Lužicas līgas pilsētu savienības sastāvā.
Otrā pasaules kara laikā pilsētas pievārtē atradās karagūstekņu nometne Stalag VIII-A, kurā 1941. gada 15. janvārī notika franču komponista un nometnes ieslodzītā Olivjē Mesiāna kamermūzikas skaņdarba Quatuor pour la fin du temps pirmatskaņojums.
Pilsētas basketbola komanda Zgoželecas "Turów" spēlē Polijas basketbola augstākajā līgā.
Džeima Meisa
Džeima Sjūzeta Meisa (en; dzimusi Džeimija Sjūzeta Meisa (Jamia Suzette Mays) ) ir amerikāņu aktrise un dziedātāja.
Televīzijā debitējusi ar lomu vienā no seriāla Joey sērijām 2004. gadā. Viņa ir pazīstama ar Emmas Filsberijas lomu Fox seriālā "Radīti skatuvei". Par šīs lomas attēlošanu saņēmusi Ekrāna aktieru ģildes balvu kā daļa no aktieru sastāva. Džeima Meisa attēlojusi lomas seriālā "Neglītā Betija" (Ugly Betty) un "Izredzētie: Pasauli glābjot", tāpat tēlojusi filmās "Nakts reiss" (2005), "Misija: Lielveikals" (2009) un "Smurfi" (2011).
Minoritātes valoda
Minoritātes jeb mazākumtautības valoda ir valoda, ko prot kāda valsts iedzīvotāju mazākumgrupa.
Dažas minoritāšu valodas vienlaikus ir arī valsts valodas, piemēram īru valoda Īrijā. Tāpat dažas nacionālās valodas bieži tiek definētas par minoritāšu valodām gadījumos, kad tās ir bezvalstu tautu valodas.
Definīcija starptautiskajās tiesībās
Kā noteikts Eiropas reģionālo vai minoritāšu valodu hartā:
Problemātika
Minoritāšu valodas kādā valstī bieži vien tiek marginalizētas visdažādāko iemeslu dēļ. Tas var būt nelielais valodas pratēju skaits, pratēju skaita samazināšanās, zemais valodas prestižs vai izkoptības pakāpe, kā arī vienkārši par dialektiem attiecībā pret dominējošo valodu. Tās reizumis uztver kā apdraudējumu, piemēram nesenā ķeltu valodu (īru, meniešu, skotu gēlu, velsiešu, korniešu un bretoņu) atdzimšana tiek dažkārt uztverta kā atbalsts separātismam, tādējādi par apdraudējumu politiskajai stabilitātei. Imigrantu minoritāšu valodas bieži tiek uztvertas kā šo valodu lietotāju nevēlēšanās integrēties.
Zīmju valodas bieži netiek atzītas par īstām dabiskām valodām, neskatoties uz to, ka tās tiek plaši pētītas. Piemēram, ASV amerikāņu zīmju valoda ir visvairāk lietotā minoritātes valoda un gandrīz vai vienīgā oficiāli neatzītā valoda.
Nacionālā kopējā laime
Nacionālā kopējā laime (NKL) ir mēģinājums novērtēt dzīves kvalitāti, ņemot vērā psiholoģiskas un holistiskas vērtības, kuras netiek iekļautas nacionālā kopprodukta (NKP) aprēķinos. Jēdzienu 1972. gadā ieviesa Butānas toreizējais karalis Džigme Singje Vangčuks, atbildot uz laikraksta Financial Times komentāru par to, ka Butānas ekonomikas attīstība esot pārāk lēna. Tādā veidā karalis apliecināja, ka iestājas par tādu ekonomikas izaugsmi, kas ir saskaņā ar Butānas unikālo kultūru, kas balstīta uz budisma garīgajām vērtībām. Butānā ir izveidota Nacionālās kopējās laimes komisija, kas seko NKL principu ievērošanai plānošanā, likumdošanā, politikā un administratīvajā jomā.
Tradicionālajos attīstības modeļos ekonomiskā izaugsme ir galvenais mērķis. NKL jēdzienā galvenā doma ir tāda, ka patiesa sabiedrības attīstība notiek tad, kad materiālā un garīgā attīstība notiek līdztekus un papildinot viena otru. Četri NKL attīstības pamatvirzieni ir ilgtspējīgas attīstības sekmēšana, kultūras vērtību saglabāšana un veicināšana, dabiskās vides saglabāšana un labas valsts pārvaldes izveidošana.
NKL jēdzienam nav vienotas definīcijas izmērāmās kategorijās. To ir grūti izmērīt objektīvi, jo tas ir atkarīgs no subjektīvas vērtību hierarhijas. Līdz ar to ir svarīgs jautājums par to, kā vērtības tiek definētas un īstenotas valsts politikā.
Tai pat laikā šī jēdziena ieviešana izraisīja diskusijas par to, vai tradicionālie attīstības indeksi pietiekoši labi atspoguļo mūsdienu sabiedrības stāvokli. Starptautiskais pārvaldības institūts (International Institute of Management) 2006. gadā izstrādāja "otrās paaudzes" NKL modeli, kur tiek apkopoti kvantificējami rādītāji no septiņām dažādām attīstības jomām, ieskaitot tautas garīgo un emocionālo veselību. Savukārt Jaunās ekonomikas fonds (New Economics Foundation) 2006. gadā publicēja Laimīgās planētas indeksu (Happy Planet Index), kas sasaista ietekmi uz vidi ar cilvēka labklājību un dzīves ilgumu.
Ciskodi
Ciskodi var attiekties uz:
Koivu
Koivu (no fi — 'bērzs') ir somu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nautrēnu ciems
Nautrēnu ciems var būt:
1865. gads
1865. gads bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Buga (nozīmju atdalīšana)
Buga var būt:
Jurijs Strods
Jurijs Strods (dzimis ) ir bijušais ekonomikas ministrs, apvienības Tēvzemei un Brīvībai/LNNK biedrs. Latvijas Universitātē ieguvis skaitļošanas centra operatora izglītību, Strods strādāja par inženieri-matemātiķi, vēlāk LLU par laborantu. No 1997. līdz 2006. gadam viņš strādāja Jelgavas Domē, bet Jurijs Strods kļuva par ekonomikas ministru Aigara Kalvīša otrajā valdībā. Strods pameta amatu ģimenes apstākļu dēļ. 2007. gada 2. oktobrī viņš kļuva par Jelgavas domes deputātu.
Pedru Dinišs
Pedru Paulu Dinišs (pt; dzimis, Sanpaulu, Brazīlijā) ir bijušais Brazīlijas sacīkšu pilots, pazīstams kā Formula 1 ekspilots.
16 gadu vecumā (1987. gadā) brazīlietis sāka piedalīties kartingu sacīkstēs. 1989. gadā viņš piedalījās Brazīlijas Formula Ford, bet gadu vēlāk — Dienvidamerikas F3. 1991. un 1992. gadu viņš pavadīja Lielbritānijas F3 sacīkstēs, bet nākamos divus gadus viņš piedalījās Formula 3000 čempionātā, kurā 17 aizvadīto sacīkšu laikā viņš tikai reizi spēja izcīnīt punktus. Tas notika. gadā, Eštorilas trasē.
Viņš tika Formula 1 sacīkstēs pateicoties viņa tēva sakariem ar Parmalat, kas sponsorēja visas komandas, kurās kādreiz startēja Dinišs. . gada sezonu Pedru pavadīja Ligier komandā. laikā, pitstopā Diniša formula aizdegās, kā rezultātā britu tabloīds "The Sun" publicēja rakstu ar nosaukumu "Dinišs krāsnī". 1997. gadā kopā ar čempionu Hillu brazīlietis brauca Arrows. Komandā viņš palika arī. gadā, bet. gadā devās uz Šveices komandu "Sauber". Savu pēdējo sezonu Dinišs aizvadīja. gadā, joprojām Sauber sastāvā. Viņš nolēma beigt karjeru un nopirkt daļu no Prost komandas, taču tā gada beigās bankrotēja.
Bukmuižas iela
Bukmuižas iela ir iela Rēzeknes pilsētas Dienvidu rajonā. Tā nosaukta Latgales ciema Bukmuižas vārdā, kas tagad pazīstams ar vietvārdu Ezernieki, jo no centra virzās šīs apdzīvotās vietas virzienā. Ielas garums ir 1,4 km un tā klāta ar asfaltbetona segumu.
Iela sākas pilsētas vēsturiskajā centrā, netālu no Rēzeknes centrālā tirgus un Katoļu katedrāles. Tā ir 1400 m gara un beidzas krustojumā ar Lauku un Kaunatas ielām. Bukmuižas ielā ir 111 zemes gabali, no kuriem lielākā daļa ir apbūvēti ar galvenokārt vienstāva savrupmājām. Pašā ielas sākumposmā, pie krustojuma ar Latgales ielu daļēji saglabājušies 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā būvēti divstāvu īres nami.
Ielu savienojumi
Bukmuižas iela ir savienota ar šādām ielām:
Mistakokarīdi
Mistakokarīdi (Mystacocarida) ir žokļkāju klases apakšklase. Šos vēžveidīgos atklāja tikai 1943. gadā Atlantijas okeāna Amerikas piekrastē. Vēlāk tos atklāja arī Atlantijas okeāna Eiropas un Āfrikas piekrastē, kā arī Vidusjūras rietumu daļā. Visbeidzot tie tika atrasti arī Čīlē. Apakšklasē ir monotipiska kārta un dzimta ar 2 ģintīm un 12 sugām.
Morfoloģija
Līdzīgi citiem intersticiālās faunas pārstāvjiem, mistakokarīdiem ir garš un tievs tārpveidīgs ķermenis (līdz 1 mm garumā), kas ļauj tiem pārvietoties pa šaurām ejām starp smilšu graudiem. Galva ir iegarena un specifiski veidota. Tās priekšējā daļa — akrons ar priekšējām antenām — ar šuvi nodalīta no aizmugurējās daļas, uz kuras ir izvietotas aizmugurējās antenas un labi attīstītas mutes ekstremitātes. Ar galvas aizmugurējo daļu saplūst pirmais krūšu segments, kura ekstremitātes ir pārveidojušās par žokļkājām. Tālāk seko 4 brīvie krūšu segmenti. Uz katra no tiem ir nesegmentētas ekstremitātes ar ar sariņiem galos, kas būtībā ir reducējušās krūšu kājas. Vēdera nodalījums sastāv no 6 segmentiem, kas ir līdzīgi krūšu segmentiem, tikai bez ekstremitātēm. Vēdera galā izvietota dakša (furca) ar gariem nagveida zariem. Uz visiem krūšu un vēdera segmentiem, izņemot pēdējo, sānos atrodas spraugveida padziļinajumi. Šo orgānu funkcija nav zināma.
Par raksturīgāko mistakokarīdu īpatnību var uzskatīt labi attīstītās galvas ekstremitātes un reducētas krūšu ekstremitātes, kas nav satopams citiem vēžveidīgajiem. Tāpēc mistakokarīdu pārvietošanās ir visai īpatnēja: ja citi vēžveidīgie pārvietojas ar krūšu kāju palīdzību, tad mistakokarīdi pārvietojoties izmanto galvas ekstremitātes — aizmugurējās antenas, mutes taustekļus, apakšžokļus un žokļkājas. Turklāt priekšējās antenas ir vērstas uz priekšu, aptaustot priekšā stāvošos smilšu graudus, lai atrastu ejas starp tiem, bet krūšu kājas paliek piespiestas pie ķermeņa un nekādu līdzdalību vēzīša kustībā neveic. Bez rāpošanas mistakokarīdi var pārvietoties arī lēcieniem. Tie saliecas tik daudz, ka vēdera aizmugurējais gals ar dakšu saskaras ar galvu, un tad, strauji iztaisnojoties, izdara lēcienu.
Par barību tiem kalpo sīkas organiskas daļiņas, kuras pārvieto mutes virzienā ar žokļu iekšējās malas un žokļkāju sariņiem. Mutes priekšpusē izvietota neparasti gara, atpakaļ atliekta augšlūpa (gr. mistaco, no kura cēlies grupas nosaukums), kas aiztur barības daļiņas. Mutes sānos atrodas barības smalcināmās plāksnītes — mandibulas, bet apakšžokļi (maksillas), sakarā ar galvas izstiepto formu, ir atvirzīti no mutes atveres tālu atpakaļ, tā, ka tikai to sariņi sasniedz muti. Tādējādi mistakokarīdi, atšķirībā no citiem vēžveidīgajiem, apakšžokļus izmanto vairāk, kā pārvietošanās orgānus, nekā barības pārstrādes orgānus.
Attīstība
Mistakokarīdi ir šķirtdzimuma dzīvnieki, bet mātītes un tēviņi ārīgi ir ļoti līdzīgi. Pārošanos un olu atlikšanu šiem vēzīšiem nav izdevies novērot. Izpētot kāpurus, tika konstatēts, ka no olām izšķiļas 0,15 mm gari metanaupliji. Kāpurs 9 reizes met apvalku, turklāt, pie katras apvalka mešanas, ķermenis palielinās par vienu segmentu, kā arī attīstās trūkstošās ekstremitātes. Tāda vienmērīga un pakāpeniska kāpura pārvēršanās par pieaugušu īpatni liecina par mistakokarīdu postembrionālās attīstības primitīvo raksturu.
Ekoloģija
Mistakokarīdi nedzīvo jebkādās pludmalēs, bet gan smalkās smiltīs ar smilšu graudiņu diametru 0,2 mm. Smiltīs ar rupjāku vai smalkāku graudu izmēru tie nav sastopami. Mazāk jūtīgi mistakokarīdi ir pret ūdens sāļumu un temperatūru. Pētījumi Vidusjūras pludmalēs liecināja, ka sāļuma svārstības no 10 līdz 320 promilēm un temperatūras svārstības 10 — 26 °C mistakokarīdi pārcieš bez problēmām. Visas zināmās atradnes gan ziemeļu, gan dienvidu puslodē atrodas zonās, kur viszemākā temperatūra nenokrītas zem +10 °C. Visi mistakokarīdi ir atrasti pludmalēs virs jūras līmeņa. Tikai atrasti 25m dziļumā. Tas liek domāt, ka intersticiālā fauna apdzīvo arī jūras dibena smiltis, ja smilšu graudu raupjuma pakāpe ir atbilstoša dzīvošanas apstākļiem.
Sistemātika
Pasaulē ir zināmas tikai 12 sugas no divām ģintīm.
Apakšklase
Izsaukuma zīme
Izsaukuma zīme ( ! ) ir teikumu noslēdzoša zīme, ko izmanto teikumu beigās pārsteiguma izteikšanai, stipru jūtu izteikšanai, uztraukumam utml. Lai uzsvērtu izteicamās jūtas, var atkārtoties divreiz vai trīsreiz, lieto arī kopā ar jautājuma zīmi (pirms un pēc) izsaukuma jautājumam.
Dažās valodās (spāņu u.c.) tiek izmantota apgrieztā izsaukuma zīme ( ¡ — U+00A1), kuru liek teikuma sākumā papildus parastajai izsaukuma zīmei teikuma beigās.
Matemātikā ar izsaukuma zīmi tiek apzīmēts faktoriāls. Savukārt divas izsaukuma zīmes apzīmē dubulto faktoriālu.
1864. gads
1864. bija garais gads, kas sākās piektdienā.
Ralfs Fērmans
Ralfs Deivids Fērmans, jaunākais (en; dzimis, Norvičā, Lielbritānijā) ir Formula 1 ekspilots.
Ralfs ir dzimis Lielbritānijā, taču viņam ir īru pilsonība. Kad viņš brauca F1, viņš pārstāvēja Īriju. 1996. gadā pilots strīdīgos apstākļos uzvarēja prestižajā. Neilgi pēc tam, kad viņš zaudēja līderpozīciju, viņš tika apdzīts. Tad Fērmans avarēja un uzvarēja, jo bija vadībā pēdējā pilnajā aplī. Fērmans ir daudz braucis Formula Nippon čempionātā, vienu reizi izcīnot titulu. 2005. gadā Ralfs nobrauca dažas sacīkstes A1 Grand Prix. 2007. gadā viņš piedalījās Japānas Super GT GT500 čempionātā.
Buga
Pilsētas Bugas krastos
Červonohrada, Sokaļa, Vlodava, Terespole, Bresta, Drohičina, Broka, Viškova
Artūrs Irbe
Artūrs Irbe (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu hokeja vārtsargs, kurš lielāko daļu savas spēlētāja karjeras pavadīja NHL, dažādos līgas klubos spēlējot no 1991. līdz 2004. gadam. 2009. gada nogalē uzņemts IIHF Slavas zālē.
Spēlētāja karjera
Irbe profesionāļa karjeru uzsāka Rīgas "Dinamo", kas piedalījās PSRS čempionātā (1987—1991). 1988. gadā Irbe "Dinamo" sastāvā kļuva par PSRS vicečempionu un tika atzīts par čempionāta labāko debitantu. Šajā laikā Irbe bija arī PSRS izlases vārtsargs 1989. un 1990. gada Pasaules čempionātos. Abos šajos čempionātos PSRS izlase kļuva par čempioniem un 1990. gadā Irbe tika atzīts par čempionāta labāko vārtsargu. 1991. gadā viņš atteicās pārstāvēt PSRS izlasi, jo Latvija jau bija pasludinājusi neatkarību. Pēc 1991. gada Irbe pārstāv Latvijas hokeja izlasi, kuras sastāvā viņš ir piedalījies daudzos pasaules čempionātos un 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
1989. gada NHL draftā 10. kārtā ar kopējo 196. numuru viņu izraudzījās Minesotas "North Stars". Irbes pirmais NHL klubs bija Sanhosē "Sharks", kuru viņš pārstāvēja no 1991. līdz 1996. gadam. Tā rindās viņš debitēja 1991. gada 8. novembrī. Ar Irbi vārtos jaundibinātais klubs 1993.—1994. gada sezonā iekļuva Stenlija kausa izcīņā, kur pirmajā kārtā pārspēja vienus no favorītiem — Detroitas "Red Wings".
Pēc traumas un nepārliecinoši aizvadītas 1995.—1996. gada sezonas "Sharks" Irbi atlaida. Nākamos gadus viņš bija Dalasas "Stars" un Vankūveras "Canucks" otrais vārtsargs, taču 1998.—1999. gada sezonā kļuva par Karolīnas "Hurricanes" pirmo vārtsargu. 1999. gada NHL Visu zvaigžņu spēlē viņš kļuva par pirmo vārtsargu, kurš Visu zvaigžņu spēlē guvis rezultativitātes punktu (piespēle).
Viņa augstākais panākums ar "Hurricanes" bija 2001.—2002. gada sezonā, kad klubs negaidīti iekļuva Stenlija kausa izcīņas finālā. 2004. gada jūnijā Irbe tika pārdots Kolumbusas "Blue Jackets".
2005.—2006. gada sezonu iesāka Rīga 2000 komandā, taču sezonas vidū pārcēlās uz Salzburg EC, kļūstot par Austrijas vicečempionu. 2006.—2007. gada sezonu Artūrs sāka Latvijas hokeja līgas klubā SK Rīga 20. 2006. gada novembrī izplatījās baumas, ka A. Irbe ir noslēdzis līgumu ar Krievijas Superlīgas klubu Omskas "Avangard", bet šīs baumas neapstiprinājās. Līdz pat janvāra vidum viņš aktīvi trenējās kopā ar HK Rīga 2000, bet pēc tam pārcēlās uz Slovākijas Ekstralīgas klubu HK Nitra, no kura nepārliecinoša snieguma dēļ drīzumā tika atlaists.
Irbe ilgus gadus bijis arī Latvijas hokeja izlases pamatvārtsargs, piedaloties deviņos Pasaules čempionātos, kā arī divos olimpisko spēļu turnīros. Pirms Latvijas neatkarības atgūšanas Irbe paspēja divus Pasaules čempionātus aizvadīt arī PSRS izlases sastāvā, abas reizes izcīnot čempiona titulu.
Es esmu dzīvojis 33 gadus šai saulē. Es dzīvoju visus šos 33 gadus šai dienai, šai spēlei. Un es būtu gatavs atdot vienkārši pus dzīvi... Vienkārši, vienam šādam hokeja mačam. Tur vairāk man liekas nav ko piebilst. Paldies visiem, kuri ticēja.
Trenera karjera
2008. gadā Artūrs Irbe noslēdza trīs gadu līgumu ar Rīgas "Dinamo" komandu kā vārtsargu treneris. Šo posteni komandā Irbe ieņēma līdz 2009. gada 13. augustam, kad panāca vienošanos par trenera karjeras turpināšanu NHL klubā Vašingtonas "Capitals", kura līdzšinējais vārtsargu treneris Deivs Priors atstāja amatu personisku iemeslu dēļ. Pēc 2010.—2011. gada NHL sezonas beigām A. Irbe pameta vārtsargu trenera amatu.
Kļūstot par NHL kluba Bufalo "Sabres" galveno treneri, Teds Nolans kā vārtsargu treneri 2014. gadā uzaicināja Artūru Irbi. Komandā Irbe nostrādāja vienu sezonu.
2023. gada Pasaules čempionātā, būdams hokeja vārtsargu treneris, kopā ar Latvijas izlasi ieguva bronzas medaļu.
Eduards Rozenštrauhs
Eduards Rozenštrauhs (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu mūziķis un dziesmu autors.
Biogrāfija
Izglītību Rozenštrauhs ieguva Rīgas 38. pamatskolā un Rīgas 2. ģimnāzijā, līdz 1940. gadam studēja Latvijas konservatorijā.
1940. gadā Rozenštrauhs sāka dienēt Latvijas armijā, bet pēc okupācijas viņam dienests turpinājās kā Sarkanās armijas karavīram. Otrā pasaules kara sākumā Rozenštrauhs nokļuva vācu gūstā un tika nosūtīts uz Daugavpils karagūstekņu nometni, pēc tam — uz Vāciju. Nokļūstot atpakaļ Rīgā, Rozenštrauham lika strādāt par tulku vācu policijā vai dienēt vācu armijā. Rozenštrauhs sāka strādāt par tulku. Par robežas šķērsošanas caurlaižu apzīmogošanu bijušajiem skolas biedriem Rozenštrauhu apcietināja un ievietoja Centrālcietumā, bet pēc tam nosūtīja uz Salaspils koncentrācijas nometni, uz soda bataljonu. Kara beigās Rozenštrauhs nonāca Kurzemes katlā, bet vēlāk atgriezās Rīgā. Tur tika apcietināts un nosūtīts uz filtrācijas nometni Sibīrijā. Pēc dažiem gadiem atgriezās Latvijā.
1947. gadā Rozenštrauhs sāka darboties Latvijas PSR Valsts Leļļu teātrī kā mūziķis, akordeonists. Tomēr pēc 10 gadiem viņu atlaida. Rozenštrauhs piepelnījās dažādos gadījuma darbos, līdz 1970. gados Rozenštrauhu uzmeklēja kultūras darbinieks Valfrīds Puķe. Viņi sāka kopā uzstāties lauku klubos. Rozenštrauhs spēlēja akordeonu, bet Puķe stāstīja par Rozenštrauha dzīves gaitām. Šādas uzstāšanās lauku klubos tika rīkotas apmēram vienpadsmit gadus.
Rozenštrauhs ir piedalījies epizodiskās lomās filmās "Uzbērums" (1970), "Svešās kaislības" (1983), "Dubultnieks" (1986).
Viena no Rozenštrauha populārākajām dziesmām bija "Zilais lakatiņš". Sacerējis arī tādas dziesmas kā "Vecpiebalgas ūdensrozes", "Vecās dzirnas", "Ai, māte Latgale" un daudzas citas. Pavisam kopā ap 60 dziesmām. Padomju varas laikā Rozenštrauha profesionālā karjera tika ierobežota, viņš netika atzīts oficiāli. Tautā viņa dziesmas bija ļoti populāras, tās bieži vien dziedāja, nezinot, kas ir dziesmu autors. Tikai Trešās atmodas laikā, 1988. gadā, ar Raimonda Paula atbalstu tika sarīkoti pirmie plaši apmeklētie Rozenštrauha koncerti Filharmonijā un vēlāk arī Dzintaru koncertzālē. Piedalījies koncertos līdz pat mūža beigām, no 1988. gada augusta uzstājies kopā ar Rīgas Operetes teātra solisti Indru Lintiņu-Lučku.
Rozenštrauhs nomira 1992. gada 8. martā, 73 gadu vecumā. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Piemiņa
2013. gadā izdevniecībā Jumava iznāca dziedātājas Indras Lintiņas-Lučkas grāmata "Jasmīn baltais, mana mūža..." par sadarbību ar Rozenštrauhu un citiem notikumiem.
Rozenštrauha 100 gadu jubilejas gadā, 2018. gada 17. augustā LTV1 notika pirmizrāde dokumentālai filmai par Rozenštrauhu "Zilais lakatiņš". Filmu veidojusi žurnāliste Ilze Strenga un režisors Guntis Lēmanis.
Nationals
Sērijas režisore bija Elija Edlere, sērijas scenāriju sarakstīja Ēriks Štolcs. Pirmo sērijas pārraidi kopumā noskatījās 6,03 miljoni skatītāju ASV. Neviena no septiņām sērijā iekļautajām dziesmām neiekļuva Billboard Hot 100, taču divas dziesmas — Reičelas Berijas izpildītā It's All Coming Back to Me Now un "Jaunā virziena" izpildītā Paradise by the Dashboard Light — iekļuva Billboard Canadian Hot 100 topā.
Alans Maknišs
Alans Maknišs (en; dzimis, Damfrijā, Lielbritānijā) ir skotu sacīkšu pilots. Viņš ir divkārtējs ALMS čempions, kā arī divkārtējs Lemānas 24 stundu sacīkšu uzvarētājs. Vienu gadu Maknišs piedalījās Formula 1 čempionātā.
Jau agri savas karjeras laikā Maknišs centās nokļūt F1, taču ironiskā kārtā kļuva par vienu no labākajiem salonautomobiļu pilotiem. Maknišs bija testējis vairāku komandu spēkratus un piedalījās Formula 3000 čempionātā, kas tolaik tika uzskatīts par pēdējo pakāpienu autosporta karjeras kāpnēs pirms Formula 1 čempionāta. 1996. gadā Maknišam neizdevās iegūt ne līgumu ar kādu no Formula Nippon komandām, ne arī CART sacīkšu PacWest komandu. 2001. gadā Alans beidzot pirmo reizi sēdās pie F1 stūres kā Toyota projekta testētājs. Pirmo reizi sacīkstēs viņš piedalījās gadu vēlāk, taču neizcīnīja nevienu punktu un tika atlaists. . gadā viņš bija Renault F1 trešais pilots. Vēlāk Maknišs atgriezās salonautomobiļos un tagad ir Le Mans Series pilots.
Stīvs Daunijs
Stīvs Daunijs (dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, labās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 434 spēles Nacionālajā hokeja līgā, tajās atzīmējoties ar 196 rezultativitātes punktiem.
Spēlētāja karjera
Pēc vairākām Ontārio hokeja līgas klubos Vinzoras "Spitfires", Pīterboro "Petes" un Kičeneras "Rangers" rindās aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Daunijs sāka 2007.—08. gada sezonā. Daunijs piedalījās Filadelfijas "Flyers" treniņnometnē un pirmssezonas spēlē pret Otavas "Senators" pēc neatļauta spēka paņēmiena pielietošanas traumēja pretinieku rindās spēlējošo Dīnu Makemondu. Daunijs saņēma 20 spēļu NHL diskvalifikāciju, kas tobrīd bija piektā garākā diskvalifikācija, kādu līgas ir piešķīrusi. Līdz ar to sezonu Daunijs sāka Amerikas hokeja līgas klubā Filadelfijas "Phantoms". Pēc 21 tās rindās aizvadītas spēles debitēja NHL, nostiprinoties "Flyers" sastāvā.
2008.—09. gada sezonu Daunijs uzsāka "Flyers" sastāvā, taču drīz tika nosūtīts uz "Phantoms" rindām. Novembrī Daunijs tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning". Atlikušo sezonas daļu Daunijs dalīja savu spēles laiku starp "Lightning" un tās AHL fārmklubu Norfolkas "Admirals". 2009.—10. gada sezonā uzbrucējam izdevās nostiprināties "Lightning" sastāvā, aizvadot savu pirmo pilno NHL sezonu.
2013.—14. gada sezonas ievadā Daunijs tika aizmainīts atpakaļ uz Filadelfijas "Flyers", kuras sastāvā viņš pabeidza sezonu. Vasarā Daunijs noslēdza viena gada līgumu ar Pitsburgas "Penguins", savukārt nākamajā vasarā pievienojās jau Arizonas "Coyotes" rindām. Pēc sezonas beigām noslēdza karjeru.
Miko Koivu
Miko Sakari Koivu (fi; dzimis Turku, Somijā) ir bijušais somu hokejists, centra uzbrucējs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 1035 Nacionālajā hokeja līgā, 15 sezonas pavadot Minesotas "Wild" rindās. No 2009. līdz 2020. gadam bija "Wild" kapteinis. Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis divas olimpiskās medaļas.
2007. gadā kļuva par sava dzimtā SM līgas kluba Turku TPS līdzīpašnieku.
Viņa brālis Saku Koivu arī ir bijušais hokejists.
Spēlētāja karjera
Savu profesionāļa karjeru viņš uzsāka Somijas līgas klubā TSP. M. Koivu pārcēlās spēlēt uz Ziemeļameriku 2004.—2005. gada sezonā, lai startētu "Wild" sastāvā, bet lokauta dēļ viņš pārstāvēja Minesotas kluba AHL fārmkluba sastāvā. "Wild" rindās Koivu debitēja 2005.—06. gada sezonā. Nākamajās sezonās hokejists kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem un 2009. gadā uzsāka pildōit tās kapteiņa funkcijas. Koivu bija "Wild" kapteinis turpmākās 11 sezonas. "Wild" rindās kopumā Koivu aizvadīja 1028 spēles. 2020. gada oktobrī Koivu pievienojās Kolumbusas "Blue Jackets". Sezonas ievadā Koivu tās rindās aizvadīja septiņas spēles, līdz 2021. gada februārī paziņoja par karjeras beigšanu.
Kopā ar Somijas izlasi ir izcīnījis divas medaļas Olimpiskajās spēlēs: sudrabu 2006. gadā Turīnā un 2010. gadā Vankūverā. Pasaules čempionātos ir izcīnījis sudrabu 2007. gadā Maskavā un bronzu 2006. gadā Rīgā un 2008. gadā Helifeksā. Bija iekļauts arī 2014. gada olimpisko spēļu turnīra izlases sastāvā, taču traumas dēļ uz to nedevās.
Islāmisms
Islāmisms, arī islāma fundamentālisms, ir politizēta islāma ideoloģija, kas izmanto šariatu, noliedzot sekulārās valdīšanas formas. Radusies 19. gadsimta vidū kā reakcija uz Rietumu ietekmi, straujām izmaiņām musulmaņu sabiedrībā un modernizāciju.
Terminoloģija
Jēdzienus politiskais islāms, islāmisms, islāma fundamentālisms, integrisms un islāma atmoda var izmantot, lai aprakstītu vienu un to pašu fenomenu – islāma politizāciju, tomēr ne visi no tiem ir vienlīdz atzīti. Sākotnēji šī fenomena definēšanai literatūrā tika lietots vārds islāma "fundamentālisms", bet, tā kā termins fundamentālisms ir nācis no kristietības, tas nes negatīvu nozīmi un islāma kontekstā uzsver fenomena reliģiskās saknes, aizmirstot par nacionālajām un sociālajām problēmām. Šī iemesla dēļ daudzi akadēmiķi dod priekšroku islāma fundamentālistus saukt par islāmistiem un runāt par islāmistu kustībām, nevis islāma fundamentālismu. Tāpat, atšķirībā no citām ābramiskajām reliģijām, svētajiem rakstiem – Korānam ir centrālā vieta islāmā. No tā ir skaidrs, ka visi musulmaņi, neatkarīgi no sektas vai dievbijības, tic Korānam kā nemaldīgai Allāha atklāsmei. Līdz ar to, ja tiek vērtēta attieksme pret svētajiem rakstiem, visus musulmaņus varētu saukt par fundamentālistiem.
Attiecībā uz islāmismu, pētniecībā pastāv tā definīciju daudzums, kas brīžiem apgrūtina tā skaidrojumu. Pēdējos gados politoloģijā aizvien populārāks kļuvis tieši apzīmējums "islāmisms", jo šis jēdziens ir ērtāks — tā sakne ir „islāms”, bet savukārt, galotne -isms norāda uz ideoloģiju, tādā veidā islāmisms ietver sevī reliģisko, politisko un ideoloģisko darbību. Citiem vārdiem, islāmismu var definēt kā islāma totālu ideoloģisko sistēmu, reliģijas un politikas sintēzi. Tomēr, tā kā arābu valodā nav tāda jēdziena kā islāmisms, tiek izmantots arī jēdziens salafisms jeb „dievbijīgo senču sekotāji” (salaf al-salih), atsaucoties uz agrīnā islāma salafītu tradīciju.
Koncepcija
Ar islāmisma jēdzienu tiek apzīmētas dažādas modernās islāma revolucionāru grupas un ideoloģijas, kuru mērķis ir ieviest šariatu kā absolūto pamatu ikvienā dzīves jomā. Parasti islāmistu grupas cenšas gāzt sekulāras valdības, vai arī tādas, kas viņu izpratnē nepareizi īsteno islāma principus. Islāmisti cenšas aizstāt šīs valdības ar tādām, kas pēc viņu domām iemiesotu islāma ideālus. Kaut arī par galveno idejisko kodolu islāmismā ir nevis reliģisko, bet sabiedrisko problēmu risināšana, teoloģiskais diskurss tomēr paliek galvenais līdzeklis kā ietekmēt sabiedrību.
Islāmisti tic, ka viņu dibinātajām valdībām ir jādod politisks un finansiāls atbalsts islāma skolām un universitātēm, un jāaizliedz visas pārējās izglītības formas, jāliek pamatus ekonomiskām sistēmām, kas ir brīvas no Rietumu ietekmes. Tām ir arī jāizveido sabiedrības, kurās bagātība ir vienmērīgi sadalīta starp visām grupām, un jāsamazina lielās plaisas, kas eksistē starp bagātajiem un nabagajiem, kā arī jāveicina dažādu veselības un sociālo pakalpojumu pieejamību katram islāma valsts iedzīvotājam.