cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Elder Scrolls IV: Shivering Isles
The Elder Scrolls IV: Shivering Isles ir lielākā oficiālā papildinājumu paka lomu spēle i The Elder Scrolls IV: Oblivion. Izsludināta 2007. gada 18. janvārī, papildinājumu paku Bethesda Softworks izstrādāja, publicēja un izlaida Xbox Live Marketplace sadarbībā ar 2K Games. To izlaida Microsoft Windows platformai kā iepakotu mazumtirdzniecības izdevumu 2007. gada 26. martā un Xbox 360 versiju izlaida digitāli Xbox Live Marketplace. Shivering Isles norisinās tāda paša nosaukuma salās, kurās valda trakuma Daedric Prince — Sheogorath. Spēlētājs kļūst par Sheogorath protežē un kopā tie cenšas sakaut kārtības Daedric Lord — Jyggalag, tādejādi novēršot salu iznīcināšanu. Šo galveno stāsta līniju var ignorēt, ja spēlētājs vēlas turpināt darboties jaunajā pasaulē.
Lielbritānijas Anna
Lielbritānijas Anna (nl, en, de; dzimusi, mirusi ) bija Lielbritānijas karaļa Džordža II meita un pirmā mantojamā Nīderlandes stadhoudera Villema IV sieva. Dzimusi Hannoverē, kad tēvs vēl nebija kļuvis par Lielbritānijas karali. Pēc vīra Villema nāves no 1751. līdz savai nāvei 1759. gadā bija Nīderlandes reģente dēla Villema V mazgadības dēļ.
Karls Vestergrēns
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Karls Vestergrēns sāka nodarboties 1911. gadā 16 gadu vecumā sporta klubā IK Sparta Malmö un drīz kļuva par vienu no labākajiem zviedru cīkstoņiem. Pirmā pasaules kara dēļ savu pirmo starptautisko panākumu viņam bija jāgaida līdz 1920. gadam, kad viņš vasaras olimpiskajās spēlēs ieguva olimpisko zelta medaļu vidējā svarā, finālā pieveicot somu cīkstoni Arturu Lindforsu.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Vestergrēns cīnījās pussmagā svara kategorijā (līdz 82,5 kg). Viņš uzvarēja visas savas divcīņas (finālā zviedru cīkstoni Rūdolfu Svensonu) un otro reizi pēc kārtas kļuva par olimpisko čempionu. Šajā olimpiādē Vestergēns piedalījās arī brīvās cīņas sacensībās pussmagā svara kategorijā (līdz 87 kg). Pusfinālā viņš zaudēja nākamajam čempionam Džonam Spellmanam, pēc tas cīņā par sudrabu Rūdolfam Svensonam un no dalības turnīrā par bronzas medaļu atteicās.
1925. gadā viņš izcīnīja Eiropas čempiona titulu.
1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā viņš cīnījās svara kategorijā līdz 82,5 kilogramiem (pussmagais svars) un tika uzskatīts par nepārprotamu turnīra favorītu. Tomēr jau pašā pirmajā cīņā pēc punktiem negaidīti zaudēja Onni Pellinenam (Somija) un, sarūgtināts, neievēroja svara režīmu, tādēļ nākamajā dienā neatbilda svaram kategorijai un izstājās no turnīra.
1930. un 1931. gadā viņš ieguva Eiropas čempionu titulu.
1932. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Losandželosā Vestergrēns cīnījās svara kategorijā virs 87 kilogramiem (smagais svars). Viņa kategorijā bija tikai 5 dalībnieki, sacensības tika rīkotas pēc apļa sistēmas, jebkurš cīņas rezultāts, izņemot plecu uzvaru, nesa soda punktus. 5 soda punktu saņemšanas gadījumā dalībnieks izstājās no turnīra. Pirms pēdējās kārtas vadībā bija Nikalauss Hiršls, kuram bija tikai 3 soda punkti, Vestergrēns (kurš pieveica Hiršlu) ar 4 punktiem palika otrajā vietā, bet Josefs Urbans (zaudēja Vestergrēnam) bija trešajā, arī ar 4 punktiem. Tādējādi zelta medaļas liktenis tika izlemts pēdējās kārtas Urbana un Hiršla cīņā. Tās 11 minūtē Josefs Urbans guva plecu uzvaru. Rezultātā izrādījās, ka Kārlis Vestergrēns, gūstot 4 soda punktus, bija pirmajā vietā un ieguva zelta medaļu.
Pēc olimpiādes Karls Vestergrēns 1933. gadā Eiropas čempionātā palika trešais. Pēc tam aizgāja no lielā sporta, strādāja par ekspeditoru, autobusu vadītāju Malmē un audzēja baložus. Miris 1958. gadā.
Par saviem sasniegumiem cīņas sportā kā viens no pirmajiem 2003. gada septembrī viņš tika iekļauts starptautiskajā cīņas sporta slavas zālē.
Babri (Pušas pagasts)
Babri ir ciems Rēzeknes novada Pušas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 1 km no pagasta centra Pušas, 31 km no novada centra Rēzeknes un 205 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Pušas ezera krastā.
Hidroenerģija
Hidroenerģija ( ‎(húdōr) — 'ūdens') vai ūdens enerģija ir enerģija, kuru iegūst no ūdens kustības, un to pārvērš cita veida enerģijā. Visbiežāk tiek izmantota ūdens potenciālā enerģija. Lai šo enerģiju varētu iegūt, tiek celtas hidroelektrostacijas (HES), veidojot aizsprostus uz upēm. Agrāk ūdens enerģija tika plaši izmantota ūdens dzirnavās, bet mūsdienās šīs ūdens enerģijas izmantošanas veids ir gājis zudumā.
Kanons sakrālajā mākslā
Kanons sakrālajā mākslā ir vispārpieņemtu stingru likumu kopums, kas reglamentē mākslas darba kompozīciju, kolorītu, ko izstrādājusi, ieviesusi un sankcionējusi baznīca. Pastāv vispārīgie kristīgās baznīcas mākslas kanoni, kas veidojušies gadsimtu gaitā un ir kopīgi visām kristīgajām konfesijām, kā arī īpaši kanoni atsevišķām kristīgajām konfesijām. Izteikti atšķirīgi ir Austrumu un Rietumu kristīgās baznīcas mākslas kanoni.
Kanona elementi ir Kanons nosaka māksliniecisko paņēmienu vai noteikumu kopumu, kas ir obligāti vienā vai citā gadsimtā.
Senās Ēģiptes mākslas kanons
Senajā Ēģiptē pielūdza daudzus dievus un katra ēģiptiešu dieva ārieni stingri noteica kanons. Piemēram, vienu no galvenajiem dieviem — saules dievu Ra vienmēr attēloja kā vīrieti ar piekūna galvu un saules disku uz galvas.
Senie ēģiptieši ticēja, ka pēc nāves cilvēks nokļūst pēcnāves valstībā, kur turpina savu dzīvi. Tāpēc mirušā ķermeni iebalzamēja un deva līdzi visu dzīvei nepieciešamo. Valdīja uzskats, ka cilvēka dvēsele ir nemirstīga un pēc nāves tā atkal iemiesosies mūmijā vai pēc kanona veidotā speciālā figūrā. Viens no galvenajiem senās Ēģiptes tēlnieka uzdevumiem bija darināt mirušo skulptūras, kurās, ja mūmija būtu gājusi bojā, augšāmcelšanās brīdī varētu iemiesoties mirušā dzīvības spēks Ka. Uz tēlniekiem gūlās milzīga atbildība, jo viņu darbs nodrošināja dvēseles mūžīgo dzīvošanu, jo uzskatīja, ka Ka var iemiesoties tikai skulptūrā, kas darināta pēc ļoti stingriem kanoniskiem noteikumiem. Jebkura novirze no kanona varēja padarīt neiespējamu mirušā augšāmcelšanos, tādēļ tēlnieka individuāli subjektīva pieeja darbam Senajā Ēģiptē bija kaut kas pilnīgi neiedomājams, to uzskatītu par noziegumu. Tūkstošiem gadu garumā senās Ēģiptes māksla bija saistīta ar reliģiju un arhitektūru. Mākslai bija izteikti sakrāls mērķis. Pateicoties stingrajiem kanoniem vairāk nekā 3000 gadu laikā ēģiptiešu māksla praktiski nemainījās, tajā neienāca jaunas oriģinālas idejas, valdīja stila vienveidība, pieauga vienīgi izpildījuma meistarība. Māksliniekus uzskatīja par amatniekiem, viņi savu amatu saņēma mantojumā.
Kanons kristīgajā mākslā
Kristīgās mākslas kanonu pirmsākumi meklējami senās Bizantijas kultūrā (5.—15.gs.), kurā tie gadsimtu gaitā pakāpeniski izveidojās uz antīkās mākslas tradīciju pamata. Kad 311. gadā imperators Konstantīns Lielais pieņēma kristīgo ticību un pasludināja to par valsts varas vienīgo reliģiju, tā sastapās ar milzu grūtībām un pretestību. Pēc kristietības uzvaras Baznīca kļuva par galveno Dieva varas un valsts varas nesēju. Baznīcu arhitektūra un sakrālā māksla prezentēja sava laika reliģiskās dogmas.
Sakrālās jeb baznīcas mākslas kanoni ir cieši saistīti ar attiecīgā laika reliģiskajām dogmām (gr. dogma — uzskats, spriedums — nekritiski pieņemta un par nemainīgu patiesību pieņemta tēze). Reliģijas dogma ir reliģisku mācību galvenās tēzes, ko baznīca atzinusi par neapšaubāmām dievišķas izcelsmes patiesībām.
Kristīgās arhitektūras kanoni
Kristiešu vajāšanu laikā nebūvēja speciālas sakrālās celtnes. Pēc kristietības uzvaras baznīcu celtniecībai par pamatu tika ņemtas plašās sapulču zāles, kas Senajā Grieķijā bija pazīstamas ar nosaukumu „bazilika”, tulkojumā „valdnieka nams”. Bazilikas sākotnēji izmantoja kā segtas tirgus halles vai tiesas zāles. Tās sastāvēja no plašas, garenas taisnstūra telpas — vidusjoma, un ar kolonām atdalītām zemākām, šaurākām sānejām — 3—5 sānu jomiem — abās pusēs. Telpas galā atradās pusloka niša ar paaugstinājumu — apsīda, kur bija vieta sapulces vadītājam vai tiesnesim. Vēlāk, kad baziliku sāka izmantot kā kristīgo baznīcu, šajā vietā uzstādīja galveno altāri. Altārtelpu sauca par kori. Vairumam baziliku augsto vidusjomu sedza vienkāršs jumts ar atklātām sijām, bet sānu jomiem bija vienkāršs plakans pārsegums.
Austrumu baznīcas arhitektūras kanoni
Izcils Bizantijas sakrālās arhitektūras paraugs ir grandiozā Sv. Sofijas katedrāle (Hagia Sophia) Konstantinopolē. Dievnams celts no 532.—537. gadam. Tas simbolizē impērijas un baznīcas varenību. Sv. Sofijas katedrāle ārēji ir vienkārša majestātiska celtne ar plašām un greznām iekštelpām. Celtniecībā izmantots trīsjomu bazilikas princips: centrālajam kupolam piekļaujas 2 zemāki puskupoli, kam savukārt piekļaujas vēl 2 mazāki puskupoli. Iekštelpu sienas apšūtas ar dārgām marmora plāksnēm, sānu jomi atdalīti ar greznām malahīta kolonnām. Iekštelpu dekorējumos un kolonnu kapiteļos jūtama austrumu motīvu ietekme. Centrālā kupola pamatni veido 40 logailas. Līdz ar to kupolu it kā balsta nepārtraukts debesu gaismas aplis. 1453. gadā Osmaņu impērija šo katedrāli pārveidoja par mošeju, ēka tika papildināta ar 4 minaretiem.
Interjeru uzdevums ir radīt dievbijīgu noskaņu un atgādināt Kristus vēsti. Bizantijas dievnamu sienas, velves, kupolu griestus un apsīdas pilnībā sedza krāšņas mozaīkas (no sīkiem daudzkrāsainiem smaltas (stikla un minerālkrāsu sakausējums) gabaliņiem veidots mākslas darbs) un freskas ((itāl.fresco — svaigs) — sienas gleznojums uz mitra apmetuma), kas attēloja Kristus un Jaunavas Marijas dzīves ainas, Bībeles stāstus, svētos un eņģeļus.
Kopš 11 gs. tika pieņemta visiem dievnamiem viena obligāta shēma sienu rotājumiem: priekštelpu greznoja — ainas no Marijas un svēto dzīves, gar iekštelpas sienām — daudzfigūru kompozīcijas ar Kristus dzīves ainām, divpadsmit apustuļu un svēto atveidi. Parasti uz Rietumu sienas tika attēlota Pastarās tiesas aina, kupolā — Kristus Visuvaldītāja pusfigūra, apsīdas sienas augšdaļā — Jaunava Marija kā debesu valdniece, kurai abās pusēs kā sargi attēloti eņģeļi, apsīdas sienas apakšdaļā — svētais vakarēdiens. Tajā pašā laikā iekštelpas rotāja arī stājglezniecības darbi — ikonas.
Rietumu baznīcas arhitektūras kanoni
Agrīnās Rietumu bazilikas pirmā stāva plāns saglabāja romiešu bazilikas formu. Tika celtas arī krusta formas baznīcas, ar izbūvētu transeptu jeb šķērsjomu, kas krusto garenjomu. Vēlāk kristīgās baznīcas ieguva krucifiksa formu, jo blakus galvenajam altārim tikai piebūvētas telpas sānu altāriem un sakristejām (sakristeja — katoļu kulta svētumu glabātuve).
Līdz ar to romāņu stila baznīcas sāka stipri atšķirties no agrīnajām bazilikām. Romāņu stila baznīcās ir maz rotājošo elementu, nav daudz logu un ar savām vienlaidu sienām un torņiem tās atgādina viduslaiku cietokšņus. Visvienkāršākā romāņu stila baznīca ir kapella, kurā nav sānu jomu. Problēmas radīja jumta pārsegums. Koka jumtiem, kas tika izmantoti agrīno baziliku pārsegumos, trūka cienīgumu, turklāt tie bija smagnēji un ugunsbīstami. 11.—12.gs. tika atklāts jauns jumta pārseguma veids — tika veidotas arkas jeb „ribas” krusteniski starp pīlāriem un tad aizpildītas trīsstūra sekcijas starp tām. Šis atklājums izdarīja apvērsumu sakrālajā arhitektūrā.
Kristīgajām baznīcām veidoja greznus portālus (portāls — grezni rotāta galvenā ieeja). Portāls simboliski reprezentēja pāreju no profānās (laicīgās pasaules) uz sakrālo (svēto) pasauli. Baznīcu ieejas izrotāja ar Bībeles tēliem un ainām. Viduslaiku baznīcas sāka rotāt ar plastiski izteiksmīgām skulptūrām, kuras izvietoja pa visu fasādi, tās rotāja torņu smailes, dzegas un kaltās notekas.
Baznīcu interjeru greznoja skulptūras, sienu gleznojumi un vitrāžas. Visiem priekšmetiem, kas atradās baznīcā, bija savas noteiktas funkcijas — tie tika izmantoti kristīgās reliģijas iedzīvināšanai tautas apziņā.
Romas impērijas rietumu jeb latīņu daļā valdīja atziņa, ka baznīcas jādekorē ar gleznotiem Bībeles sižetiem. To atbalstīja arī pāvests Gregors Lielais 6. gs. beigās: „Lasītnepratējiem glezna var izteikt tikpat daudz kā rakstu zīmes tiem, kuri prot lasīt,” viņš sacīja.
12.gs. otrajā pusē Ziemeļfrancijā sāka attīstīties gotisko katedrāļu celtniecības ideja — inženierzinātnes un arhitektūras mākslas sasniegums. (Pielikums, 23. att.) Katedrālēs jeb bīskapa baznīcās (kathedra — bīskapa krēsls) nekur nav redzamas ne vienlaidu sienas, nedz masīvi pīlāri. Iekštelpu veido smalks tievu kolonnu un ribu pinums. Gotiskajās celtnēs parādījās jauna konstrukcija — „gaisa balsti” — arkbutāni, kas noslēdz gotiskās velves. Gotiskā katedrāle it kā karājas gaisā starp šīm slaidajām kalto akmeņu konstrukcijām.
Sienās izveidoja lielus, gaišus logus, ko rotāja greznas vitrāžas, kas mirdzēja rubīnu un smaragdu košumā. Pīlāri, velvju arkas un ornamentālie dekori laistījās zeltā. Visā interjerā nebija nekā smagnēja. Ticīgie brīnumainā skaistuma varā izjuta Dievišķās pasaules varenību.
Baznīcas uzbūve ir dziļi simboliska, to noteica kanons. Ieejot pa durvīm rietumu pusē, cilvēks pagriež muguru materiālajai pasaulei, lai pievērstu skatienu altārim austrumos un gaismai no austrumu logiem, kas atgādina par jaunas dzīves sākumu. Ceļš cauri baznīcai sākas un beidzas joma pretējās pusēs, un tajā tiek svinēti divi galvenie Baznīcas sakramenti — Kristība un Euharistija. Ceļš sākās pie kristāmtrauka rietumu pusē, kur caur kristību cilvēks tiek svaidīts jaunai dzīvei Kristū. Tālāk dodoties joma dziļumā, cilvēks nonāk ciešā saskarē ar Krustāsišanas un Augšāmcelšanas noslēpumiem. Telpas galā austrumu pusē atrodas altāris, kas vienlaikus ir Pēdējo vakariņu galds, upuraltāris un Augšāmcelšanās kaps.
Austrumu baznīcas tēlotājmākslas kanoni
Viens no kanona piemēriem Austrumu sakrālajā kristīgajā mākslā ir baznīcas ikonas. Ikona (no grieķu: εἰκών, eikon „attēls”) ir svētbilde pareizticīgajā baznīcā, kurā attēlotas personas vai notikumi, kas tiek uzskatīti par svētiem baznīcas vēsturē. Ikona ir īpašas pielūgsmes priekšmets, saite ar Dievišķo pasauli, kas stiprina dievbijību un lūgšanu garu.
Svēto tēliem ikonās nav individuālo vaibstu kā laicīgajās gleznās, jo tās ir garīguma simbols, svētos var atšķirt citu no cita tikai pēc kanonizētām pazīmēm (grāmata, apģērbs, bārda, ūsas), kas pavada svēto dažādos laikmetos un dažādās svētbildēs. Arī pati cilvēka seja kļūst par ikonu, jo cilvēks nes sevī Dieva tēlu. Ikonās netiek slavināts miesas skaistums kā antīkajā pasaulē. Ikonu glezniecības galvenā īpatnība ir tā, ka tajās nekad nav gaismēnu. Tam ir teoloģisks pamatojums — ikonās tiek attēlota cita — gaismas pasaule. Iekšējās gaismas koncentrācija ikonā vienmēr tiek vērsta uz tēla seju, īpaši izceļot acis — dvēseles spoguli, uz ko būtu jāvērš skatiens lūgšanas laikā. Ikonā attēlotās cilvēku figūras ir askētiskas, un to sejās netiek tēlotas emocijas. Ikona pēc saviem likumiem būvē laiktelpu — tā ir mūžības skatupunkts.
Rietumu baznīcas tēlotājmākslas kanoni
Rietumu māksla allaž bijusi mainīga, un atšķiras no Austrumu mākslas ar saviem meklējumiem. Rietumu mākslinieki atšķirībā no austrumu māksliniekiem nebija piesaistīti dabas krāsu toņiem, viņiem bija tiesības izvēlēties saviem darbiem jebkuru iepatikušos krāsu. "„Spoži zeltainie un mirdzoši zilie toņi zeltkaļu darbos, košās krāsas grāmatu ilustrācijās, spilgti sarkanie un sulīgi zaļie, un zilie toņi baznīcu vitrāžās apliecina, ka viduslaiku mākslinieki šo savu neatkarību no dabas toņiem pratuši teicami izmantot.”"Sākotnēji Rietumu baznīcas mākslinieki strādāja šabloniski, viņi nemeklēja portretisko līdzību, uzzīmēja nosacītu figūru un piešķīra tai atbilstošos simbolus — valdniekam — kroni un scepteri, bīskapam — mitru un zizli, un varbūt vēl parakstīja apakšā vārdus. Sākot no 13.gs. mākslinieki sāka atteikties no šabloniem, kļuva svarīgas attēlojamo personu emocijas, figūras kļuva telpiskas, tām bija izteiksmīgi žesti. Gleznotie Bībeles sižeti vairs nebija tikai rakstītā vārda aizstājēji, attēlotās ainas kļuva tik dzīvas, ka līdzinājās teātra uzvedumam.
Šrīvporta
Šrīvporta (en) ir pilsēta ASV, Luiziānas štatā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 199 311 iedzīvotājs. Šrīvporta ir trešā lielākā pilsēta štatā aiz Ņūorleānas un Batonrūžas. Pilsēta atrodas Redriveras upes krastos.
Džo Baidena inaugurācija
Džo Baidena inaugurācija, arī '''59. prezidenta inaugurācija''', aizsāka 46. Amerikas Savienoto Valstu prezidenta Džo Baidena prezidentūru ar Kamala Herisu kā viceprezidenti. Inaugurācija notika trešdienā,, Vašingtonā, ASV Kaptitolijā. Ceremoniju vadīja Augstākās tiesas tiesnesis Džons Robertss. Tobrīdējais ASV prezidents Donalds Tramps, kurš bija atteicies atzīt savu sakāvi 2020. gada ASV prezidenta vēlēšanās, bija pirmais ASV prezidents pēdējo 150 gadu laikā, kas, atstājot amatu, nepiedalījās sava pēcteča inaugurācijas ceremonijā.
Oleksandrs Miščenko
Oleksandrs Miščenko (uk; dzimis 1964. gada 24. augustā) ir ukraiņu diplomāts.
Biogrāfija
Dzimis 1964. gada 24. augustā. 1985. gadā absolvēja Doneckas Augstāko militāri politisko inženiertehnisko karaspēka un sakaru karaspēka skolu, kas nosaukta armijas ģenerāļa O. O. Epiševa vārdā. 1995. gadā absolvēja Ļvivas Nacionālās universitātes Juridisko fakultāti. Viņš runā krievu, poļu, angļu un turku valodās.
No 1985. līdz 1989. gadam dienēja armijā.
No 1989. līdz 1993. gadam bija Ļvivas Nacionālās universitātes Starptautiskās sadarbības katedras vadītājs.
Anna Bormane
Anna Bormane (1896–1990) bija latviešu ārste, Latvijas Universitātes darbiniece, Rīgas pilsētas revīzijas komisijas locekle (1934-1940). Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Oleksandrs Miščenko
Biogrāfija
No 1996. līdz 2000. gadam bija Ukrainas ģenerālkonsuls Stambulā, Turcijā. No 2000. līdz 2001. gadam bija Ārlietu ministrijas Konsulārā departamenta vadītāja vietnieks, Konsulārā dienesta departamenta direktora vietnieks un Ukrainas Ārlietu ministrijas Konsulārā un juridiskā atbalsta nodaļas vadītājs. No 2001. līdz 2002. gadam bija Ukrainas vēstniecības Polijā padomnieks-sūtnis. No 2002. līdz 2003. gadam bija Ukrainas Ārlietu ministrijas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks. No 2003. līdz 2004. gadam bija Ukrainas pagaidu pilnvarotais lietvedis Austrālijā. No 2004 2005. gadam bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Austrālijā. No 2005 līdz 2008. gadam bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Turcijā. No 2008. līdz 2011. gadam bija Ukrainas Ārlietu ministrijas IV teritoriālā departamenta direktors (Ukrainas attiecības ar Centrālās, Austrumeiropas, Dienvidaustrumeiropas, Dienvidkaukāza un Turcijas valstīm). No 2011. līdz 2018. gadam bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Azerbaidžānā.
Anna Bormane
Dzīvesgājums
Dzimusi 1896. gada 3. aprīlī Vecgulbenes pagastā, pagasta skrīvera Otto un Ellas Bormanes, dzimušas Gailītes, ģimenē. Macījās Pēterpils sieviešu ģimnāzijā, studēja Petrogradas Sieviešu medicīnas institūtā un Kijivas Universitātē. Pēc atgriešanās dzimtenē 1923. gadā ieguva Latvijas Universitātes beigšanas diplomu un bija Latvijas Universitātes ķirurģijas katedras asistente pie profesora Paula Stradiņa (1923-1932). 1934. gadā kā pirmā sieviete Latvijā aizstāvēja Dr. med. grādu ar disertāciju „Eksperimentāli pētījumi par trofiskām čūlām ekstremitātē pēc n. ischiadicus bojājuma”. Strādāja Rīgas pilsētas 1. poliklīnikas ambulancē (1929-1944).
Otra pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1947. gadā atgriezās Latvijā un līdz 1981. gadam bija Rīgas pilsētas 1. poliklīnikas ķirurģe. Mirusi 1990. gada 2. oktobrī, apglabāta Rīgas Meža kapos.
Oleksandrs Miščenko
Biogrāfija
No 2019. gada līdz 2022. gada decembrim O. Miščenko bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Latvijā.
Ģimene
Sieva — Miroslava Miščenko, ģimenē aug meita.
Taškorganas Tadžiku autonomais apriņķis
Taškorganas Tadžiku autonomais apriņķis (, Tǎshìkù'ěrgān Tǎjíkè Zìzhìxiàn;, Taxⱪurⱪan Tajik Aptonom Nahiyisi; ) ir viens no Ķīnas Tautas Republikas mazākumtautību autonomajiem apriņķiem. Izvietojies Siņdzjanas Uiguru autonomā reģiona rietumos Kašgaras prefektūra, ģeogrāfiski aizņem reti apdzīvotu apvidu Taškorganas upes ielejā un apkārtējās Pamira, Karakoruma un Kuņluņa grēdu nogāzēs.
Ķēniņa Zālamana raktuves
"Ķēniņa Zālamana raktuves" (en) ir angļu rakstnieka Raidera Hegarda piedzīvojumu romāns, kas atsevišķā grāmatā izdots 1885. gadā.
Taškorganas Tadžiku autonomais apriņķis
Administratīvi iedalās 2 ciematos, 10 pagastos un 1 nacionālajā (kirgīzu) pagastā. Apriņķi no ziemeļiem uz dienvidiem šķērso Ķīnu un Pakistānu savienojošā Karakoruma šoseja.
Ķēniņa Zālamana raktuves
Grāmatas izdevumi un ekranizējumi
Grāmata ir vismaz divas reizes izdota latviešu valodā (1971. un 2013. gadā). Romānam ir arī vairāki ekranizējumi: 1937. gada melnbaltā filma ar Sedriku Hārdviku galvenajā lomā, 1950. gada filma ar Stjuartu Greindžeru galvenajā lomā, 1985. gada filma ar Ričardu Čemberlenu galvenajā lomā un 2004. gada televīzijas seriāls ar Patriku Sveiziju galvenajā lomā.
Sižets
Romānā darbojas četri galvenie varoņi: Alans Kvotermeins — galvenais varonis, ziloņu mednieks, sers Henrijs Kērtiss — spēkavīrs, izglītots cilvēks, kurš meklē savu pazudušo brāli, kapteinis Guds un viņu kalps Ambopa. Grāmatā Alans Kvotermeins tiek uzaicināts piedalīties sera Henrija Kērtisa pazudušā brāļa meklēšanā, kurš, šķiet, devies uz teiksmām apvītajām ķēniņa Zālamana raktuvēm. Ja izdotos tās atrast, kapteinis Guds un Alans Kvotermeins varētu sadalīt visus iegūtos dārgumus.
Taškorganas Tadžiku autonomais apriņķis
Vēsture
2017. gada maijā apgabalu skāra 5,5 magnitūdas zemestrīce, kurā gāja bojā 8 cilvēki, 29 ievainoti.
Iedzīvotāji
Apriņķī dzīvo galvenokārt pamiriešu tautas sarikolieši un vahani (84%), kurus Ķīnā oficiāli dēvē par «tadžikiem» (no 80,9 % līdz 82,24 %) iedzīvotāju. Citas etniskās grupas ir haņi (6,56%), kirgīzi (5, 78%) un uiguri (5, 20%).
Ķēniņa Zālamana raktuves
Romāna sarakstīšana un izdošana
Raiders Hegards romānu uzrakstīja, pateicoties piecu šiliņu derībām ar savu brāli, kurš teica, ka nevar uzrakstīt uz pusi tik labu romānu kā Roberta Luisa Stīvensona "Bagātību sala" (1883). Raiders Hegards grāmatu sarakstīja salīdzinoši īsā laikā, aptuveni sešās nedēļās. Kad grāmatu pēc vairākiem noraidījumiem beidzot izdeva, tas kļuva par gada vislabāk pārdoto romānu, un iespiedējiem bija grūti pietiekami ātri saražot kopijas.
Debesnieki
Debesnieki ir ciems Rubenes pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 173 km attālumā no Rīgas.
Māris Andersons
Biogrāfija
Dzimis Aucē. 1981. gadā absolvēja Auces vidusskolu. Beidzis Latvijas Mūzikas akadēmiju. No 1985. līdz 1992. gadam strādāja par aktieri Jaunatnes teātrī, no 1992. līdz 1996. gadam — Jaunajā Rīgas teātrī. Piedalījies arī Dailes teātra un Valmieras teātra izrādēs. Tēlojis kinofilmās "Apstākļu sakritība" (1987. gads, režisore Vija Beinerte), "Par mīlestību pašreiz nerunāsim" (1988, Varis Brasla) un "Depresija" (1991. gads, Aloizs Brenčs).
Džino Bartali
Džino Bartali (it; — ) bija panākumiem bagātākais Itālijas riteņbraucējs pirms Otrā pasaules kara, divreiz uzvarējis Giro d'Italia (1936, 1937) un vienu reizi Tour de France (1938). Pēc kara viņš guva vēl pa vienai uzvarai katrās no sacensībām: Giro d'Italia 1946. gadā un Tour de France 1948. gadā. Viņa otrā uzvara tūre bija rekords gadu starpībai starp kāda braucēja uzvarām tūres kopvērtējumā.
2013. gada septembrī, 13 gadus pēc viņa nāves, viņam piešķīra holokausta piemiņas memoriāla un institūta Jad Vašem apbalvojumu "Taisnīgais starp tautām" par viņa ieguldījumu ebreju glābšanā Otrā pasaules kara laikā.
2018. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi
Šajā lapā ir apkopoti visu 2018. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Liuki
Liuki ir ciems Rēzeknes novada Pušas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 4 km no pagasta centra Pušas, 31 km no novada centra Rēzeknes un 210 km no Rīgas.
2018. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi
<ul><li href="Zviedrijas hokeja izlase">Galvenais treneris: Iļja Vorobjovs</li></ul>
Liuki
Apdzīvotā vieta atrodas pie reģionālā autoceļa P57 (Malta_Sloboda).
Ciema teritorijā atrodas vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Livku senkapi (Moskaļu kapi).
Sukturi
Sukturi var būt:
Zardārī
Zardari var būt:
Karību reģiona valstu un atkarīgo teritoriju uzskaitījums pēc iedzīvotāju skaita
Karību reģiona valstu uzskaitījums pēc iedzīvotāju skaita ir uzskaitījums, kurā ir uzskaitītas visas valstis, kas atrodas Karību reģionā un ir sakārtots pēc katras valsts vai teritorijas iedzīvotāju skaita. Iedzīvotāju skaits ir norādīts, ņemot vērā pēdējo iedzīvotāju skaitīšanu datus. Sarakstā ir iekļautas gan valstu, gan atkarīgo teritoriju, gan aizjūras departamentu iedzīvotāju skaits.
Kopumā Karību reģionā atrodas 28 valstis vai atkarīgas teritorijas un tajās kopā dzīvo 42,49 miljoni iedzīvotāju. Lielākā valsts Karību reģionā pēc iedzīvotāju skaita ir Kuba ar 11,25 miljoniem iedzīvotājiem, bet mazākā ir Montserrata ar 5 000 iedzīvotāju.
Sukturi (Lībagu pagasts)
Sukturi ir ciems Talsu novada Lībagu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Sirdsezera krastā pie autoceļa V1407 4,5 km no pagasta centra Mundigciema, 3 km no novada centra Talsiem un 119 km no Rīgas. Daļa apdzīvotās vietas ceļa ziemeļu pusē pieder Laidzes pagastam.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Velke Opatovice
Velke Opatovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1308. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Tūrisms
Pilsētā atrodas 1757. gadā celtā baroka pils, kā arī Morāvijas kartogrāfijas centrs ar pastāvīgo ekspozīciju.
Kristofs fon Zīburgs cum Bušs
Kristofs fon Zīburgs cum Bušs (de) bija Livonijas ordeņa brālis 16. gadsimtā un pēdējais Kandavas fogts.
Dzimis diezgan ietekmīgā Vestfālenes ģimenē, Hāgenes pilsētas apkaimē. Kristofa brālēni, brāļi Georgs, Jaspers un Eberhards von Zīburgi cu Višlingeni arī darbojās Livonijas ordenī. No 1551. līdz 1556. gadam, iespējams, bija Cēsu pils pārvaldnieks (Hauskomtur). No 1557. līdz 1560. gadam - Kandavas fogts. Kritis Ērģemes kaujā.
Frīdrihs Žiglevics
Frīdrihs Žiglevics (1883—1941) bija latviešu rēderis. Latvijas Finanšu ministrijas Jūrniecības departamenta ekspluatācijas nodaļas pirmais vadītājs (1919). 1939. gadā pārņēma kuģu kompānijas "Brāļi Zēbergi" un A/S "Latvijas Beļģijas līnija" kuģus.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā Jāņa Žiglevica ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā noorganizēja un vadīja Finanšu ministrijas Jūrniecības departamenta ekspluatācijas nodaļu, no kuras izveidojās Valsts kuģu pārvalde. Bija Saimniecisko darbinieku apvienības (SDA) dalībnieks (1931). Pēc vācbaltiešu izceļošanas bija kuģu firmas "Brāļi Zeeberģi" līdzvadītājs (1939—1940) kopā ar dēlu Egonu Žiglevicu (1909—1943). 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā kopā ar dēlu Egonu apcietināts un aizvests uz KPFSR, kur gājis bojā.
Patmaļnīki (Pušas pagasts)
Patmaļnīki ir ciems Rēzeknes novada Pušas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 6 km no pagasta centra Pušas, 33 km no novada centra Rēzeknes un 213 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie reģionālā autoceļa P57 (Malta_Sloboda).
Ciema teritorijā atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Patmaļnieku senkapi.
Sirmija
Sirmija (la) bija ievērojama Senās Romas pilsēta, kas atradās Panonijā, Savas upes krastā. Mūsdienās šeit atrodas Serbijas pilsēta Sremska Mitrovica.
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 4. gadsimtā pirms mūsu ēras. To apdzīvoja ilīrieši un ķelti. 1. gadsimtā p.m.ē. to iekaroja romieši un 102. gadā Sirmija kļuva par Lejaspanonijas provinces galvaspilsētu. 294. gadā Sirmija tika proklamēta par vienu no četrām Romas impērijas galvaspilsētām. Līdz ar kristietības ienākšanu, 3. gadsimtā Sirmija kļuva par bīskapijas centru. Šeit nostiprinājās kristietības ariānisma atzars. 4. gadsimtā Sirmijā notika 5 baznīcas koncili, lai vienotos par kompromisu starp ariānisma un Nīkajas novirziena piekritējiem. 4. gadsimtā Sirmiju ieņēma goti, vēlāk huņņi, tad ostgoti, gepidi, pēc tam bizantieši, līdz 582. gadā to pilnībā nopostīja avāri.
Sirmijā vai tās reģionā ir dzimuši 10 Romas imperatori, to starpā Decijs (201 — 251), Klaudijs II (214 – 270), Aureliāns (214/215 – 275), Probuss (230–235 – 282), Maksimiāns (ap 250 – 310), Konstantijs II (317 – 361). Pilsētā mēdza rezidēt Marks Aurēlijs, kas visticamāk šeit radījis savas "Meditācijas". Pēdējais apvienotās Romas imperators Teodosijs I (347 – 395) par imperatoru tika proklamēts Sirmijā.
Degliši
Degliši ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 314 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Ubuļu ezers, Dolgojes ezers.
Vecā Rauma
Vecā Rauma (, sv) ir Raumas pilsētas senākā daļa. Tā sastāv no vairāk nekā 500 koka ēkām un celtnēm, kas celtas sākot no 18. gadsimta. Vecajā Raumā atrodas arī 16. gadsimta Raumas Svētā Krusta baznīca, kā arī pilsētas vecais rātsnams. Pilsētas rajonā mūsdienās dzīvo ap 500 cilvēku. 1991. gadā Raumas vecpilsēta iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
2000. gada Austrālijas Grand Prix
2000. gada Austrālijas Grand Prix notika. Tajā uzvarēja Mihaels Šūmahers, otrais palika viņa komandas biedrs Rubenšs Barikello un trešais bija Ralfs Šūmahers.
Kvalifikācija
Mika Hekinens izcīnija Pole position bet otrais bija viņa komandas biedrs Deivids Kulthards. Trešais bija Ferrari pilots Mihaels Šūmahers un ceturtais bija Rubenšs Barikello.
Ilgvars Matrozis
Ilgvars Matrozis (1938-1987) bija latviešu kordiriģents, Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents (1985).
Dzīvesgājums
Dzimis Apriķu pagastā. 1966. gadā beidza Latvijas Valsts konservatorijas kordiriģēšanas nodaļu. Bija LPSR Valsts Akadēmiskā kora (tagad — Valsts Akadēmiskais koris "Latvija") diriģents (1970-1975), kopš 1975. gada Operas un baleta teātra galvenais kormeistars. Līdztekus kopš 1983. gada strādāja ar pašdarbības koriem — Dobeles skolotāju kori "Sidrabe" un vīru kori "Auseklis". Kopā ar brāļiem Imantu un Gido Kokariem dibināja un vadīja kamerkori Ave Sol. Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents (1985).
Miris.
BeST (sakaru operators)
ZAT BeST (ЗАТ «БеСТ»; darbojas ar zīmolu life:)) ir Baltkrievijas mobilo sakaru uzņēmums. Tas ir dibināts 2004. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Minskā.
life:) ir trešais mobilo sakaru operators Baltkrievijā (pēc MTS un A1). 2020. gada pirmajā ceturksnī life:) mobilo sakaru pakalpojumus izmantoja 1,5 miljons abonentu.
Vēsture
2004. gada 5. novembrī tika reģistrēta slēgta akciju sabiedrība ZAT Belaruskaja setka telekamunikacyj (ЗАТ «Беларуская сетка тэлекамунікацый»). Tā dibinātāji bija valsts uzņēmumi: automatizācijas pētniecības uzņēmums NDI srodkau autamatyzacyi (НДІ сродкаў аўтаматызацыі; 75 % kapitāldaļu) un uzņēmums Beltelekam (Белтэлекам; 25 %). 2005. gada 24. martā tas saņēma licenci GSM standarta sakaru pakalpojumu sniegšanai, tīkls klientiem kļuva pieejams 2005. gada 21. decembrī.
2008. gada 29. jūlijā Turcijas telesakaru uzņēmuma Turkcell pārvaldītājsabiedrība Turkcell Holding parakstīja līgumu par 80 % Belaruskaja setka telekamunikacyj akciju iegādi par 600 miljoniem ASV dolāru. 2008. gada decembrī uzņēmums sāka sniegt pakalpojumus ar zīmolu life:), ko izmantoja Turkcell meitas uzņēmums Ukrainā Astelit. 2009. gada novembrī life:) pirmais valstī uzsāka 3G sakaru pakalpojumu sniegšanu.
2011. gada martā life:) pirmais Baltkrievijā sāka LTE tehnoloģijas testēšanu (4G). 2012. gada 23. maijā life:) sāka valstī unikālu lojalitātes programmu my life:), kas ļāva saņemt GSM bonusus un nozīmīgas atlaides dažādiem pasākumiem un pirkumiem.
2022. gada 9. decembrī Turkcell pabeidza ZAT BeST 20 % kapitāldaļu iegādi no Baltkrievijas Valsts īpašuma komitejas, tādējādi kļūstot par 100 % īpašnieku.
Smildzējciems
Smildzējciems ir apdzīvota vieta Talsu novada Lībagu pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļrietumu daļā uz rietumiem no autoceļa P120 pie Ģibuļu pagasta robežas 2 km no pagasta centra Mundigciema, 4 km no novada centra Talsiem un 114 km no Rīgas.
Ervins fon Viclēbens
Jobvilhelms Georgs Erdmanis "Ervins" fon Viclēbens (de; dzimis, miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā. Viens no 20. jūlija sazvērestības pret Ādolfu Hitleru dalībniekiem.
Dzimis Breslavā dižciltīgā ģimenē. Armijā kopš 1901. gada. Pirmā pasaules kara laikā karoja pie Verdenas, Šampaņā un Flandrijā. Pēc kara turpināja dienestu armijā. Jau 1934. gadā parādīja sevu opozīciju nacistiem, kad kopā Erihu fon Manšteinu, Vilhelmu fon Lēbu un Gerdu fon Rundštetu pieprasīja izmeklēt Kurta fon Šleihera un Ferdinanda fon Bredova nāvi Garo nažu naktī, par ko tika uz laiku atstādināts. Piedalījās plānotajās sazvērestībās pret Hitleru 1938. un 1939. gadā.
Imantas 4. līnija
'''Imantas 4. līnija''' ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Imantā. Iela sākas krustojumā ar Jūrmalas gatvi un beidzas krustojumā ar Rīgas—Jūrmalas veloceliņu pie Rīgas—Tukuma dzelzceļa līnijas. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Imantas 4. līnijā ir vienstāva dzīvojamās ēkas.
Adam
Adam var būt:
Imantas 4. līnija
Tāpat kā citas ielas "Imantā 1", arī Imantas 4. līnija ir oficiāli izveidota 1938. gadā.
Ervins fon Viclēbens
Otrā pasaules kara laikā piedalījās Kaujā par Franciju, kur Viclēbena armija forsēja Mažino līniju. Kādu brīdi bija Rietumu karaspēka virspavēlnieks, tomēr veselības stāvokļa (daži avoti vēsta, ka opozīcijas režīmam) dēļ 1941. gadā demobilizējās.
Imantas 4. līnija
Ielu savienojumi
Imantas 4. līnija ir savienota ar šādām ielām:
Ervins fon Viclēbens
Pēc 20. jūlija sazvērnieku plāniem Ervinam fon Viclēbenam tika paredzēts Vācijas armijas virspavēlnieka amats. Tomēr pēc Klausa fon Štaufenberga atentāta pret Hitleru "Vilku midzenī" pie Rastenburgas, Ervins fon Viclēbens sazvērnieku centrā - Bendlerblokā, Berlīnē (Vērmahta štābā) ieradās ar krietnu novēlošanos, kad bija jau skaidrs, ka sazvērnieki ir zaudējuši.
Arestēts un tiesāts t.s. Tautas tiesā (Volksgerichtshof). Notiesāts uz nāvi, nāvessods izpildīts 8. augustā Plocenzē cietumā.
Latvijas zemessardze
Latvijas zemessardze var būt:
Kampora Sandžovanni
Kampora Sandžovanni ir ciemats (frazione) Itālijā. Tas atrodas Tirēnu jūras krastā netālo no Amantea pilsētas Kozencas provincē Kalabrijas reģionā. 2009. gadā ciematā dzīvoja 7340 iedzīvotāji.
Dzīvsudrabs zivīs
Dzīvsudraba klātbūtne zivīs rada bažas par veselību cilvēkiem, kuri tās ēd, īpaši sievietēm, kuras plāno, vai ir iestājušās grūtniecībā, ir barojošas mātēs vai ir mazi bērni. Zivis un vēžveidīgie bieži vien savos ķermeņos koncentrē dzīvsudrabu metildzīvsudraba veidā, ko uzskata par ļoti toksisku dzīvsudraba organisko savienojumu. Ir zināms, ka elements bioakumulējas cilvēkos, tāpēc bioakumulācija jūras veltēs tiek pārnesta uz cilvēku populācijām, kur var izraisīt saindēšanos ar dzīvsudrabu. Dzīvsudrabs ir bīstams gan dabiskajām ekosistēmām, gan cilvēkiem, jo tas ir metāls, par kuru zināms, ka tas ir ļoti toksisks, jo īpaši tāpēc, ka tā neirotoksiskā iedarbība spēj bojāt centrālo nervu sistēmu.
Cilvēka kontrolētās zivju ekosistēmās, ko parasti izmanto, lai tirgū ražotu meklētās jūras velšu sugas, dzīvsudrabs nepārprotami paceļas pa barības ķēdi caur zivīm, kas patērē mazo planktonu, kā arī caur nepārtikas avotiem, piemēram, zemūdens nogulsnēm.
Ir pierādīts, ka zivju produkti satur dažādu daudzumu smago metālu, īpaši dzīvsudrabu un taukos šķīstošos piesārņotājus no ūdens piesārņojuma. Zivju sugas, kas ir ilgmūžīgas un atrodas pārtikas ķēdē, piemēram, marlīna, tunzivis, haizivs, zobenzivis, makrele un skuju zivs satur augstāku dzīvsudraba koncentrāciju nekā citas. Vaļveidīgie (vaļi un delfīni) arī bioakumulē dzīvsudrabu un citus piesārņotājus, tāpēc populācijas, kas ēd vaļu gaļu, piemēram, japāņi, islandieši, norvēģi un Fēru salas, arī ir neaizsargātas pret dzīvsudraba uzņemšanu.
Roberts Adams
Roberts Adams (, dzimis, miris ) bija skotu klasicisma arhitekts, interjera un mēbeļu dizainers.
Roberts Adams bija Adamu arhitektu dinastijas pārstāvis. No 1754. līdz 1757. gadam apceļoja Itāliju. No 1761. līdz 1769. gadam Roberts Adams bija karaļa oficiālais arhitekts, vadot karaļa celtniecības iestādi (Office of Works). Iedibināja t.s. Adama stilu arhitektūrā un dizainā. Adama darbi atrodas Londonā, Edinburgā, Glāzgovā, Bātā un citur.
2018. gada Ešborna—Frankfurte
2018. gada Ešborna—Frankfurte bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 1. maijā. Tā bija 56. reize, kad notika Ešborna—Frankfurte sacensības un tās bija 20. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās ceturto gadu pēc kārtas uzvarēja Aleksanders Kristofs. Otro un trešo vietu ieņēma Maikls Metjūss un Olivers Nāsens.
Janvāra sacelšanās
Janvāra sacelšanās (pl, lt, 1863—1864) bija bruņota sacelšanās pret Krievijas impērijas varu Polijā, Baltkrievijā un Lietuvā, lai atjaunotu pēc Polijas dalīšanas sagrauto Polijas—Lietuvas kopvalsti 1772. gada robežās. To uzskata arī par vienu no krievu-poļu kariem.
2018. gada Ešborna—Frankfurte
Komandas
Tā kā šīs sacensības UCI Pasaules tūres kalendāram tika pievienotas tikai 2017. gadā, tad tika ielūgtas visas UCI WorldTeam komandas, bet dalība nebija obligāta. Piedalījās desmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām — par vienu mazāk kā iepriekšējā gadā. Papildus tika uzaicinātas vienpadsmit UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 21 komandas pelotonu.
Janvāra sacelšanās
Sacelšanās tika nežēlīgi apspiesta, daudzus tās dalībniekus izsūtīja uz Sibīriju, šļahtas locekļiem, kas atbalstīja sacelšanos, atņēma īpašumus. Sākās Polijas un Lietuvas zemju pārkrievošana. Latgales vēsturē sākās latīņu drukas aizlieguma periods.
Priekšvēsture
Pēc Novembra sacelšanās apspiešanas 1831. gadā Krievijas impērijas sastāvā esošās Kongresa Polijas (t.s Polijas caristes) autonomija tika stipri ierobežota. Bijusī Lietuvas dižkunigaitijas teritorija bija pilnīgi integrēta Krievijas impērijas Ziemeļrietumu apgabala sastāvā, kurā ietilpa Viļņas, Kauņas, Grodņas, Minskas, Mogiļevas un Vitebskas guberņas.
Sacelšanās
Sacelšanās sākās pēc Centrālās Tautas komitejas manifesta 1863. gada 22. janvārī, kas aicināja poļu, lietuviešu un krievu (baltkrievu un ukraiņu) tautas sākt bruņotu sacelšanos. Zemniekiem tika solīts nodot īpašumā Krievijas valsts īpašumā esošās zemes. Polijas sacelšanās bruņoto spēku (apmēram 30 000 karavīru) oficiālais pavēlnieks sākumā bija Ludviks Meroslavskis (Ludwik Mierosławski), pēc viņa Marians Langevičs (Marian Langiewicz). No 1863. gada jūnija līdz septembrim pastāvēja Polijas nacionālā valdība Karola Majevska (Karol Majewski) vadībā. Lielbritānijas, Francijas un Austrijas valdības Krievijas valdībai ieteica atjaunot Kongresa Polijas 1815. gada satversmi ar plašas autonomijas iespējām.
Bruņotās cīņas notika partizānu kara veidā. Sacelšanās dalībnieki nespēja pretoties Krievijas impērijas regulārajai armijai, kuras spēki Polijā vien sasniedza 127 000 vīru, bet Polijā, Lietuvā, Baltkrievijā un Ukrainas rietumos izvietotā Krievijas karaspēka kopējais lielums tajā laikā sasniedza 300 000 vīru lielumu. 1863. gada pavasarī Lietuvas brīvības cīnītāju karaspēks atkāpās uz Biržiem Kurzemes guberņas pierobežā, kur tika sakauts 7.-9. maija kaujās pie Medeiķiem, Gudišķiem un Šnūrišķiem. 1863. gada jūlijā par sacelšanās vadītāju Viļņā kļuva Lietuvas izpildkomitejas vadītājs Konstantīns Kaļinovskis.
1863. gada nogalē par sacelšanās vadītāju Polijā kļuva bijušais virsnieks Romualds Trauguts (Romuald Traugutt). Sacelšanos apspieda tikai 1864. gada pavasarī, kad Trauguts un Kaļinovskis tika apcietināti un notiesāti ar nāvi pakarot. Kopējas pakārto skaits sasniedza 400, vairāki tūkstoši sakautās sacelšanās dalībnieku tika izsūtīti uz Sibīriju.
Viļņas gubernators Mihails Muravjovs lika ekspropriēt sacelšanās dalībnieku muižas un to zemi piešķirt pareizticīgajiem zemniekiem. 1864. gadā Ziemeļrietumu apgabala ģenerālgubernators Konstantīns fon Kaufmanis Lietuvā, Latgalē un Baltkrievijā aizliedza iespiest grāmatas ar latīņu burtiem, ko atcēla tikai 1904. gadā.
Notikumi Latgalē
Galvenie Janvāra sacelšanās sagatavošanas centri atradās Antonija Rika (Antoni Ryk) muižā pie Viļakas un Staņislava Mola (Stanisław Mohl) muižā Višķos. Sacelšanās organizēšanu vadīja brāļi Zigmunts un Boļeslavs Bujņicki un Vladislavs Soltāns. 1863. gada 13. aprīlī pie Krāslavas notika bruņots uzbrukums krievu karaspēka vienībai. Samusinātais pūlis atriebjoties nodedzināja Mola muižu Višķos, nāvīgi ievainoja Kazimiru Plāteru un nodedzināja viņa muižu, nodedzināja arī Urbanam Benislavskim piederošo Dubnas muižu un Kazimiram Bujņickim piederošo Dagdas muižu.
Vainu par uzbrukuma organizēšanu uzņēmās Leons Broels-Plāters, kuru sodīja ar nāvi Daugavpils cietoksnī. Leonam Plāteram par godu sacerēta "Latviešu dziesmu par Leona Plātera nošaušanu" (1871). Viņa vecākā māsa Ludvika Plātere brāļa piemiņai uzrakstīja "Drāmu bez nosaukuma" (1875). Rainis uzrakstīja dzejolī "Svētdiena un grāfs Plāters" (no krājuma "Saules gadi").
Kazanovas muižā, kurā līdz savai traģiskajai nāvei dzīvoja Leons, viņa māte Antoņina Plātere uzstādīja krustu (t.s. "Dēla krustu"), kas iznīcināts 1960. gados Krāslavas—Kombuļu ceļa būves laikā. 1998. gadā krusts tika atjaunots.
Piemiņa
Polijas Republikas Senāts 2013. gadu pasludināja par Janvāra sacelšanās atceres gadu. Latvijas Republikas tieslietu ministrs Jānis Bordāns nosūtīja apsveikuma vēstuli Polijas vēstniekam Latvijā. Baltkrievijas pilsētā Svisločā notika piemiņas pasākums Janvāra sacelšanās dalībniekiem ar ziedu nolikšanu pie sacelšanās vadītāju R. Trauguta un K. Kaļinovska pieminekļiem.
Tīdžejs Ošijs
Timotijs Leifs Ošijs (dzimis ) ir amerikāņu hokejists, malējais uzbrucējs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2018) Ošijs spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Vašingtonas "Capitals" rindās.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ošijs sāka 2008.—09. gada sezonā, to aizvadot NHL vienībā Sentluisas "Blues". 2012. gada vasarā uzbrucējs pagarināja savu līgumu ar "Blues" uz nākamajiem pieciem gadiem. 2015. gada jūlijā tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals". 2018. gadā kopā ar "Capitals" izcīnīja Stenlija kausu.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos, 2013. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
Zinsheima
Zinsheima (de; ) ir pilsēta Vācijas dienvidrietumos, Bādenes-Virtembergas federālajā zemē. Pilsēta atrodas apmēram 22 kilometrus no Heidelbergas un 28 kilometrus no Heilbronnas. Pilsētā dzīvo apmēram 35 000 iedzīvotāju.
Zeļtovka
Zeļtovka (arī Zeļtauka) ir ciems Vārkavas novada Rožkalnu pagastā. Atrodas pagasta dienvidos 10,3 km no pagasta centra Rimicāniem, 6,1 km no novada centra Vecvārkavas un 217,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V678 (Līksna–Kalupe–Vecvārkava–Rožupe), Lielā Kalupes ezera austrumu krastā.
Degļi (Stabulnieku pagasts)
Degļi ir ciems Stabulnieku pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 209 km attālumā no Rīgas.
Austrālija 1956. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Austrālija 1956. gada ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās ar 8 sportistiem, kuri startēja 3 sporta veidos. Tās notika Itālijas pilsētā Kortīnā d'Ampeco no 1956. gada 26. janvāra līdz 5. februārim. Šajās ziemas olimpiskajās spēlēs Austrālija neieguva nevienu olimpisko medaļu.
Peirāgi
Peirāgi ir ciems Rēzeknes novada Pušas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Pušas, 28 km no novada centra Rēzeknes un 206 km no Rīgas.
Ciema teritorijā atrodas vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Pīrāgu viduslaiku kapsēta.
Jans Rusineks
Šaha kompozīcija
Kopš 1969. gada, publicējis vairāk nekā 185 etīdes, ieguvis 40 pirmās godalgas. FIDE albumos ieguvis 91,5 punktus. Bijis poļu šaha žurnāla Szachy redaktors no 1971. gada līdz 1990. gadam, pēc tam vada analoģisku žurnālu Szachista.
Šaha etīde
Šī ir viena Rusineka visvairāk pazīstamākām etīdēm, fantastiska pēc ieceres un virtuoza pēc idejas noformējuma.
2011. gada NHL drafts
2011. gada NHL drafts bija jau 49. NHL drafts, kurš notika 2011. gada 24. un 25. jūnijā Sentpolā, ASV. Kopā tika draftēti 210 spēlētāji septiņās kārtās.
Marta Vīgante
Marta Vīgante (1900–1966) bija latviešu ārste, Latvijas Universitātes darbiniece. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Pēc Otrā pasaules kara bija LVU Medicīnas fakultātes Iekšķīgo slimību diagnostikas katedras vadītāja un docente, 1947. gadā atlaista no šī amata. Strādāja Komponistu savienības poliklīnikā un privātpraksē Blaumaņa ielā 3 Rīgā.
Mirusi 1966. gada 11. janvārī Rīgā.
Sakalobra
Sakalobra (es) ir neliels ciemats Eskorkas pašvaldībā Spānijas salas Maļorkas ziemeļrietumu krastā. Ciemats ar ostu ir galamērķis tūrisma autobusiem un šosejas riteņbraucējiem un ir sasniedzams tikai pa vienu līkumotu kalnu ceļu, ko projektējis itāļu inženieris Antonio Parjeti. Tas tika pabeigts 1932. gadā. Ceļš sastāv no serpentīna ar 26 līkumiem un spirāles tilta. Kalnu pāreja oficiāli saucas Coll del Reis vai Col de Cal Reis, tomēr biežāk to apzīmē ar tā pakājē esošā ciemata nosaukumu.
Kāpuma garums no ciemata puses ir 9,9 kilometri ar vidējo slīpumu 7,1%.
I-V-vi-IV akordu progresija
I-V-vi-IV akordu progresija ir vairāku žanru mūzikā bieži izmantota akordu progresija. Progresija ietver I, V, vi, un IV akordus, piemēram, do mažora tonalitātē progresijā būtu do mažora, sol mažora, la minora un fa mažora akordi (C–G–Am–F). Šo progresiju var uzsākt uz jebkura no četriem akordiem, izmantojot to pašu secību. Populārākās variācijas ir šīs:
Variācijas
IV–I–V–vi tiek pielietota kantrīmūzikas dziesmās. 2015. gada sākumā YouTube tika publicēts video, kurā tika rediģētas kopā sešas starp 2011. un 2013. gadu izdotas kantrīmūzikas dziesmas, kas sekoja šai progresijai.
2009. gadā humora grupa The Axis of Awesome izlaida dziesmu ar nosaukumu Four Chords, kurā tika parodēts, ka "visas populārās dziesmas izklausās vienādi, jo visas izmanto vienus un tos pašus četrus akordus". Viņi veidotajā dziesmā tika iekļauti fragmenti no vairāk nekā 30 populārām dziesmām, kuras dažādās tonalitātēs ir izmantojušas šos akordus. Grupa dziesmu izpildīja re mažorā, progresijā izmantojot re mažora, la mažora, si minora un sol mažora akordus. Video vēlāk tika publicēts vietnē Youtube, kur populārākā video versija sasniedza vairāk nekā 40 miljonus skatījumu.
Piemēri
Šīs dziesmas dažādās variācijās izmanto I-V-vi-IV akordu progresiju:
Kairišs
Kairišs (sieviešu dzimtē Kairiša) ir latgaliešu cilmes uzvārds, kas zināms kopš 17. gadsimta. Cilvēki ar šo uzvārdu: