cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandrs Šmits
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gadā. 1911. gadā beidza mācības Ventspils reālskolā. Studēja Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā (1912—1916). Pirmā pasaules kara laikā bija Krievijas impērijas armijas jaunākais kara ārsts, 1919. gadā bija latviešu strēlnieku pulka ārsts. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1921. gadā atgriezās Petrogradā un 1922. gadā pabeidza studijas Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā. No 1925. gada bija akadēmisks mācību spēks, viņa vadībā 1928. gadā PSRS firma "Farmakon" sāka ražot insulīnu no liellopu aizkuņģa dziedzeriem. No 1934. gada vadīja Bioķīmijas katedru Ļeņingradas 2. Medicīnas institūtā. Šajā laikā vienlaicīgi bija arī Uztura institūta zinātniskais vadītājs (1935-1936). No 1936. līdz 1945. gadam bija Vissavienības Vitamīnu zinātniski pētnieciskā institūta direktors. 1939. gadā kļuva par medicīnas zinātņu doktoru. Šmits izstrādāja metodi askorbīnskābes koncentrātu iegūšanai no skujām, kas bija svarīgi kara laikā. Viņš arī noorganizēja vienkāršas iekārtas vitamīnu ražošanai.
Pēc Latvijas okupācijas un Otrā pasaules kara beigām Šmits 1945. gadā atgriezās Latvijā. Strādāja Rīgas Medicīnas institūtā par docētāju, vadīja LEKMI un Latvijas Bioķīmijas zinātniskās biedrību. Laikā no 1946. līdz 1949. gadam bija Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes dekāns. No 1947. līdz 1955. gadam bija Latvijas PSR Augstākās Padomes priekšsēdētāja vietnieks. No 1950. līdz 1973. gadam bija RMI Bioķīmijas katedras vadītājs. Šajā pat laikā no 1951. līdz 1953. gadam bija LZA Eksperimentālās medicīnas institūta direktors.
Darbi
Šmits publicēja vairāk kā 150 zinātnisko darbu insulīna un askorbīnskābes bioķīmijā un ražošanas tehnoloģijā, arī cilvēku parenterālajā barošanā. Pētījis aizkuņģa dziedzera hormona insulīna bioķīmiju, vitamīnu ķīmiju, to klīniskās lietošanas un ražošanas tehnoloģiju. Ieviesis vienkāršotu insulīna ražošanu PSRS (1928) un askorbīnskābes rūpniecisko sintēzi (1951).
Dzimtā valoda (dziesma)
"Dzimtā valoda" ir latviešu grupas "Līvi" dziesma, kas izdota 1985. gadā. Dziesmas mūzikas autors ir Ainars Virga, bet teksta autors — moldāvu dzejnieks Grigore Vieru (viņa dzejoli "În limba ta" ("Tavā valodā") atdzejojis Imants Ziedonis).
Rauls Ruidiass
Rauls Ruidiass (es, dzimis ) ir Peru futbolists, uzbrucējs, Peru futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē MLS kluba Seattle Sounders FC sastāvā.
Dzimtā valoda (dziesma)
Šī dziesma radās kā protests pret valodu politiku okupētajā Latvijā un tā uzvarēja 1986. gada "Mikrofona" dziesmu aptaujā, neskatoties uz pretestību no Latvijas PSR valdības puses.
2003. gadā "Līvi" atklātā vēstulē pauda sašutumu par dziesmas "Dzimtā valoda" izmantošanu mītiņā Latvijas skolu reformas laikā. 2007. gadā tā bija iekļauta patriotisko dziesmu izlasē "Tautas laiks".
2011. gadā skatītāju un ekspertu balsojumā dziesma "Dzimtā valoda" uzvarēja TV3 šovā "Mūsu zelta dziesma".
2018. gadā "Dzimtā valoda" ieguva otro vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Jāzeps un viņa brāļi
Jāzeps un viņa brāļi ir Raiņa luga, kas pirmoreiz tika izdota 1919. gadā. Rainis pie lugas strādājis 1906. gadā, 1909. gadā un 1914. gadā, tās pamatā ir Vecās Derības motīvi.
Pirmoreiz lugu iestudēja Latvijas Nacionālajā teātrī 1920. gada novembrī. Lugā stāstīts par patriarha Jēkaba dēla Jāzepa attiecībām ar viņa 11 brāļiem. "Jāzeps un viņa brāļi" tiek uzskatīta par vienu no skaistākajām lugām latviešu dramaturģijā, kā arī par Raiņa vispersoniskāko lugu.
Lugas tapšana
Raiņa dienasgrāmatās, dzejā un vēstulēs var atrasti līdzības ar "Jāzeps un viņa brāļi" izteikto. Raiņa dienasgrāmatā lugas tapšanas laikā atklājas daudz smagu pārdomu. Raiņa pašanalīze parādās gan viņa svešatnībā starp tuviniekiem, gan atšķirības uzskatos ar tuvākajiem domubiedriem socialdemokrātiskajā partijā. Dzejnieks dienasgrāmatā izsakās, ka jūt nošķirtību no savas paaudzes, rakstot: "Kad darbs liels un labs, tad viņš šai paaudzei nav vajadzīgs, kad viegls, paviršs, no citiem salasīts, vājš, tad viņš šai paaudzei der..[..]".
2020. gada Tour Down Under
2020. gada Tour Down Under bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kas notika no 21. līdz 26. janvārim. Tā bija 22. reize, kad notikušas Tour Down Under sacensības un tās bija pirmās sacensības 2020. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Austrālijas sportists Ričijs Ports ().
Divas dienas pirms daudzdienu sacensību starta ārpus kopvērtējuma notika kritērija brauciens, kurā uzvarēja Austrālijas sprinteris Keilebs Jūans.
Komandas
Tā kā Tour Down Under bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 19 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicināta Austrālijas nacionālā izlase, veidojot 20 komandu pelotonu.
Maršruts
Sacensības sastāvēja no sešiem posmiem.
Dropbox
Dropbox ir failu izvietošanas pakalpojums, kuru piedāvā kompānija Dropbox, Inc. Tas piedāvā datu glabāšanu "mākonī", failu sinhronizāciju un klienta programmatūru. Dropbox ļauj lietotājiem izveidot speciālu mapi uz katra no saviem datoriem, kurus Dropbox sinhronizē tā, ka tie izskatās pēc vienas un tā pašas mapes (ar to pašu saturu), neatkarīgi no datora, uz kura tā tiek izmantota. Šajā mapē izvietotie faili ir pieejami arī no tīmekļa vietnes un viedtālruņu lietotnēm. Tiek piedāvāta arī iespēja izveidot mapi, kuras saturs tiek sinhronizēts ar kāda cita lietotāja mapi.
Kareivis (dienesta pakāpe)
Kareivis (en) ir zemākā militārā dienesta pakāpe Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos. Pakāpes NATO kods ir OR-2. Citu valstu bruņotajos spēkos šīs dienesta pakāpes ekvivalents ir ierindnieks.
Ģederts Ramans (ģeogrāfs)
Ģederts Ramans (dzimis 1889. gada 27. javārī Ceraukstes pagastā; miris 1964. gada 9. aprīlī Rīgā) bija latviešu ģeogrāfs, Latvijas Universitātes profesors, strādāja pie problēmas par Latvijas iedalījumu ģeogrāfiskos reģionos.
Dzīvesgājums
Dzimis 1889. gada 27. javārī Ceraukstes pagastā. Mācījās Griķu skolā un Bauskas pilsētas skolā.
Pēc Pirmā pasaules kara beigām 1920. gadā Ģ. Ramans atgriezās Latvijā un līdz 1926. gadam studēja ģeogrāfiju Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē, no 1922. gada bija subasistents, no 1927. gada asistents LU Fiziskās ģeogrāfijas katedrā. Studiju laikā Ģ. Ramans fotografēja ainavas un vāca ģeogrāfiskus datus par Latgali un Augšzemi. 1929.—1930. gadā papildinājās Londonas Universitātē, 1931. gadā viņš habilitējās par privātdocentu, 1932. gadā sāka lasīt lekciju kursus antropoģeogrāfijā, reģionālā ģeogrāfijā un ģeogrāfijas metodikā, sāka vadīt arī studentu speciālos darbus ģeogrāfijā. 1934. gadā viņu ievēlēja par docentu, 1938. gadā par vecāko docentu. Lasīja lekcijas arī Rīgas komercinstitūtā, Latvijas tautas universitātē, Izglītības ministrijas skolotāju kursos, Kr. Barona tautas augstskolā u.c.
Latvijas PSR laikā Ģederts Ramans bija Ģeogrāfijas fakultātes dekāns (1944—1947), Fiziskās ģeogrāfijas katedras vadītājs, profesors (1945), Fiziskās ģeogrāfijas un ģeonomijas institūta dibinātājs.
Ģederta Ramana dēls ir komponists Ģederts Ramans.
Miris 1964. gada 9. aprīlī, apglabāts Bauskas novada Važītes kapos.
Saules iedegums
Saules iedegums ir melanīna daudzuma palielināšanās ādas virsslānī (epidermā) ilgstošas atrašanās tiešā saules gaismas ietekmē. Bieži vien novērojama arī ādas kairināšana, sliktā gadījumā var sākties ādas lobīšanās. Var palielināt ādas vēža risku. Preventatīvi mēdz lietot pretiedegšanas krēmu.
Šulca muiža
Šulca muiža jeb Šulcmuiža bija 18. gadsimtā celta rīdzinieku ārpilsētas muiža tagadējās Šķērsielas apkārtnē Imantā.
Vēsture
Zināms, ka 1844. gadā Kleistu muižas mantinieki uz tās zemes esošās muižiņas (Jauno, Lamberta, Šulca un Vīķu) sadalīja četrās daļās un iznomāja zemkopjiem un lopkopjiem. 1845. gadā Jaunās muižas īpašnieks Eduards Šmits šeit nodibināja dzelzs mašīnskrūvju fabriku, vēlāk mašīnu fabriku. Pēc 1920. gada zemes reformas 1921. gadā vienīgi Kleistu muižas kungu māja tika atstāta tās agrākajām īpašniecēm Konstancei un Elenai fon Šulcēm.
1924. gadā agrākās Šulca muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.
Priekuļu sākumskola
Priekuļu sākumskola bija vispārējās izglītības iestāde Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atradās Skolas ielā 8, Prīkuļos. Tās pēdējā direktore bija Ruta Rožāne. Tā slēgta 2018. gada 31. augustā.
Skolā tika realizētas programmas :
Skolas vēsture
Skola izveidota 1968. gadā, saplūstot trim nelielām skolām — Razrivkas, Stikānu un Lācenieku.
2015./2016. mācību gadā Preiļu novada dome atļāva uzsākt mācības ar samazinātu skolēnu skaitu.
Skolas nosaukumu maiņa
Priekuļu sešgadīgā skola, Priekuļu pamatskola, Priekuļu sākumskola (2016).
Radikālā partija (Francija)
Radikālā partija (fr), pilnais nosaukums Radikālā republikāņu un radikālsociālistu partija (Parti Républicain Radical et Radical-Socialiste), ir vecākā Francijas politiskā partija, kas dibināta 1901. gadā un bija dominējošā varas partija 20. gadsimta pirmās puses Francijas Trešajā republikā un Francijas Ceturtajā republikā. Mūsdienās zaudējusi politisko ietekmi. Par spīti nosaukumam, vēsturiski bijusi centriska vidusšķiras partija.
Partijas saknes meklējamas Trešās republikas pirmajās desmitgadēs, kad valdošie republikāņi dalījās vairākās frakcijās, no kurām radikālāko vadīja Žoržs Klemanso. 20. gadsimta sākumā Radikālā partija īstenoja aktīvu pret katoļu baznīcas varu vērstu politiku. Kļūstot par varas partiju, tās ideoloģija kļuva mērenāka, piemērojoties Francijas nestabilo koalīcijas valdību vajadzībām.
1901. gadā dibinātā partija apvienoja vairākus politiskus grupējumus, un tās ideoloģiski radikālākais posms turpinājās līdz 1905. gadam, kad radikāļu politiķi izvērsa asu cīņu pret katoļu baznīcu. Turpmākajos partijas pastāvēšanas gados partijas līderu galvenais mērķis bija iegūto varas pozīciju saglabāšana, kas nozīmēja pragmatiski centrisku kursu. Partijas galvenā ideja ir sīkburžuāzijas aizstāvēšana no valsts un kapitāla varas, kā arī vienādu iespēju nodrošināšana visiem, tāpēc tā veicina izglītības pieejamību, vēršas pret lielā biznesa ietekmi un pieaugošo kreiso arodbiedrību spēku. Partijas vēlētāji pārsvarā nāk no lauku reģioniem, jo pilsētās aizvien spēcīgāki ir sociālisti un komunisti.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, partijā izvērsās diskusija par attieksmi pret karu, kuras rezultātā uzvarēja Klemanso frakcija, bet Kajo tiek ieslodzīts. Beidzoties karam, Klemanso un partija ir labējāki nekā pirms kara. 1919. gada parlamenta vēlēšanās partijas vietu skaits samazinās no 172 uz 86. Pēc zaudējuma 1920. gada prezidenta vēlēšanās, Klemanso pamet politiku. Eduārs Erio izvirzās par partijas līderi. Viņa vadībā partija kļūst kreisāka, un 1924. gada vēlēšanās izveido kopēju sarakstu ar Sociālistisko partiju, uzvarot vēlēšanās. Abas koalīcijas partijas nespēja vienoties par valstī aizvien asākās finanšu krīzes risinājumiem. 1926. gadā radikāļi pamet koalīciju, un atbalsta Raimona Puankarē labējo valdību. 1928. gada vēlēšanas radikāļiem atkal ir neveiksmīgas. Erio zaudē ietekmi partijā, un par tās jauno līderi izvirzās kreisi noskaņotais Eduārs Daladjē, kurš pakāpeniski virzās uz labo spārnu. Līdz 1932. gadam partija paliek opozīcijā labējām valdībām un atjauno savu ietekmi vēlētāju vidū.
Entonijs Manns
Entonijs Manns (en, dzimis Emīls Antons Bundsmans (Emil Anton Bundsmann), miris ) bija amerikāņu kinorežisors un skatuves aktieris.
Savu karjeru Manns sāka kā teātra aktieris, uzstājoties daudzos uzvedumos. 1937. gadā pārcēlās uz Holivudu, kur sāka strādāt kā jauno talantu meklētājs un aktieru atlases režisors. Vēlāk kļuvis par režisora asistentu, vairākkārt sadarbojoties ar Prestonu Stērdžisu. Viņa pirmā režisētā filma bija Dr. Broadway (1942). Veidojis filmas tādās studijās kā RKO Pictures, Eagle-Lion Films, Universal Pictures un Metro-Goldwyn-Mayer. Manna pirmā veiksmīgā filma bija T-Men (1947) pēc kā kļuva atpazīstams, strādājot pie vairākām film noir žanra filmām.
1960. gados Manns režisēja vairākas episkās filmas: vēsturisko drāmu El Cid (1961) ar Čārltonu Hestonu un Sofiju Lorenu galvenajās lomās un The Fall of the Roman Empire (1964). Režisējis arī kara filmu The Heroes of Telemark (1965) un spiegu trilleri A Dandy in Aspic (1968).
Megi
Megi (et — 'kalns') ir igauņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Dzīvnieku saudzētava
Dzīvnieku saudzētava ir vieta, kur izglābti dzīvnieki var mierīgi pavadīt savu atlikušo mūžu. Atšķirībā no dzīvnieku patversmēm saudzētavu dzīvniekiem netiek meklēti saimnieki – tā vietā dzīvnieki saudzētavās tiek turēti līdz to dabīgajai nāvei. Izņēmuma kārtā saudzētavas var nodrošināt jaunas mājvietas atrašanu. Noteiktos gadījumos kādai organizācijai var būt gan saudzētavas, gan patversmes iezīmes, piemēram, daži dzīvnieki šajā pagaidu mājvietā var dzīvot, līdz tiek atrasta jauna, laba mājvieta, savukārt citi tajā var būt pastāvīgi iemītnieki. Saudzētavu misija pamatā ir būt par drošu patvērumu, kuros dzīvnieki saņem vislabāko aprūpi, kādu saudzētavas var piedāvāt. Dzīvnieki šeit netiek pirkti, pārdoti, tirgoti un izmantoti izmēģinājumos. Saudzētavu iemītniekiem ir iespēja paust dabisko uzvedību aizsargātā vidē.
Pārskats
Saudzētavas atšķiras no citām organizācijām ar savu filozofiju – dzīvnieki ir būtiskākais. Saudzētavās tiek rūpīgi pārraudzīts, vai uz dzīvnieku rēķina netiek gūts kāds labums cilvēkiem, tās darbojas dzīvnieku labā, un to aprūpētāji strādā, ievērojot principu, ka visi dzīvnieki saudzētavā ir vienlīdz svarīgi. Saudzētavas nav publiski pieejamas kā zooloģiskie dārzi – sabiedrībai nav atļauts bez uzraudzības atrasties nevienā to teritorijas daļā, un tajās cenšas nepieļaut jebkādas darbības, kas pakļautu dzīvniekus nevajadzīgam stresam. Viens no būtiskākajiem saudzētavu uzdevumiem blakus rūpēm par dzīvniekiem ir sabiedrības izglītošana. Daudzām saudzētavām galvenais mērķis ir mainīt cilvēku domāšanas un izturēšanās veidu pret dzīvniekiem.
Inčukalna kauja
Inčukalna kauja ( - "sagrāve pie Inčukalna") bija Latvijas landesvēra aizsardzības operācija 1918. gada 31. decembrī un 1919. gada 1. janvārī Latvijas brīvības cīņu sākumā. Lai aizkavētu Sarkanās armijas uzbrukumu Rīgai, 4 landesvēra rotas stājās pretī 2 latviešu sarkano strēlnieku pulkiem un aizkavēja tos veselu diennakti, dodot iespēju Pagaidu valdībai evakuēties no Rīgas. Pēc smagām cīņām landesvēru padzina no Inčukalna stacijas, bet kaujas pie Līgatnes un Inčukalna palēnināja Sarkanās armijas virzīšanos uz Rīgu.
Priekšvēsture
Pēc Pirmā pasaules kara beigām 11. novembrī un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas 13. novembrī, Viskrievijas Centrālā izpildu komiteja 1918. gada 13. novembrī pieņēma lēmumu par padomju varas atjaunošanu Latvijā. Antantes valstu koalīcija ļāva Vācijas karaspēkam pagaidām palikt Baltijā, lai nepieļautu Sarkanās armijas virzību uz rietumiem. No Vācijas 8. armijas brīvprātīgajiem sāka veidot Dzelzsbrigādi (vēlāko Dzelzsdivīziju). Jau 11. novembrī vācu 8. armijas vadība oficiāli atļāva vācbaltiešiem dibināt militārus pašaizsardzības spēkus. Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 18. novembrī, dažādās vācbaltiešu vienībās bija reģistrējušies jau 2500 brīvprātīgo. 7. decembrī Latvijas Pagaidu valdība un Vācijas valdības ģenerālpilnvarotais Augusts Vinnigs noslēdza līgumu par Landesvēra izveidošanu. Vācbaltiešu un vācu militārās vienības iekļāvās landsvērā, (Lettländische Landeswehr), kas kļūst par jaunās valsts bruņotajiem spēkiem. Administratīvi tie bija pakļauti Latvijas Republikas Apsardzības ministram Jānim Zālītim, bet apgādes un militārā ziņā - Vācijas okupācijas spēku vadībai. Strauji izvēršoties Sarkanās armijas uzbrukumam, un negūstot cerēto brīvprātīgo skaitu no latviešu iedzīvotājiem, Pagaidu valdība ar Vinnigu noslēdza līgumu par pilsonības piešķiršanu pret lieliniekiem karojošajiem brīvprātīgajiem, lai veicinātu Vācijas kareivju stāšanos landesvērā.
Dauguļi
Dauguļi var būt:
Inčukalna kauja
Priekšvēsture
Sarkanās armijas uzbrukums decembra sākumā sākās trīs kolonnās no divām pusēm - gar dzelzceļa līnijām no Pleskavas un Daugavpils. Pēc Sarkanās armijas virspavēlniecības 1918. gada 8. decembra 436. direktīvas padomju Rietumu armijas sastāvā tika izveidota Latvijas armijas grupa (Армейская группа войск Латвии), kas 1918. gada 29. decembrī tika pakļauta padomju 7. armijai. Uzbrukumā no Pleskavas piedalījās 1., 4. un 6. latviešu strēlnieku pulki, bet no Daugavpils 2. un 3. latviešu strēlnieku pulki.
Priekškaujas
Ziemassvētku rītā 25. decembrī 1. un 2. vācbaltiešu Rīgas landesvēra rotas, ložmetējnieku komanda kapteiņa Lēbekes (Loebbecke) vadībā un Trieciengrupas 2. vads ar vilcienu no Rīgas devās Cēsu virzienā. Tikmēr boļševiku sakūdītā 1. Rīgas latviešu rota atteicās cīnīties pret latviešu sarkanajiem strēlniekiem, palika Rīgā kazarmās, kur to apšaudīja britu karaflote. Pēc dumpja apspiešanas, divas latviešu rotas izformēja, dumpja vadoņus sodot ar nāvi.
Pirmā sadursme ar Sarkanās armijas jātnieku patruļu notika pie Līgatnes stacijas, bet ar 4. latviešu strēlnieku pulka priekšējām vienībām 28. decembrī pie Ieriķu stacijas. Vācbaltiešu trieciengrupas vads ar kauju atkāpās uz Līgatni, kur tam uzbruka 4. latviešu strēlnieku pulka 1. rota. Kaujā krita 8 landesvēristi.
Landesvēra 1. un 2. rota, ložmetēju vads un no Rīgas atvestā artilērijas pusbaterija (2 haubices) nostiprinājās vecajos Pirmā pasaules kara laika ierakumos stratēģiski svarīgajā Inčukalna stacijā. Te viņiem pievienojās vāji bruņotā latviešu brīvprātīgo Cēsu rota, kas novietojās Inčukalna stacijā un muižas ēkās aptuveni 3 km uz ziemeļiem no stacijas, bet kaujās nepiedalījās.
Cēsīs, kur tobrīd atradās LSPR valdība, notika gaidāmās kaujas plāna apspriede. 2. Novgorodas divīzijas kara komisārs (военком 2-й Новгородской пехотной дивизии) Jānis Fabriciuss pieprasīja šim frontes iecirknim piešķirt papildus 2. vieglā artilērijas diviziona 1. un 2. trīscollu lielgabalu baterijas, kā arī papildināt esošos 850 vīrus ar mobilizētajiem vidzemniekiem. Operācijas vadību uzņēmās 2. brigādes komisārs Roberts Apinis. Saskaņā ar kaujas plānu, 4. strēlnieku pulkam bija jācenšas ieņemt landesvēra pozīcijas pie Inčukalna muižas, savukārt 1. pulkam bija uzdevums uzbrukt dzelzceļa stacijai frontāli, bet pēcpusdienā apiet dzelzceļa staciju no dienvidaustrumiem pa aizsalušo purvu, lai tumsas aizsegā tajā ielauztos no atsegtā flanga.
Kauja
31. decembra rītā 4. strēlnieku pulka artilērija sāka landesvēra pozīciju apšaudi Inčukalna muižā, savukārt 1. pulks pamazām nāca virsū dzelzceļa stacijai. Landesvērs savas pozīcijas noturēja, taču stratēģiskā situācija ievērojami pasliktinājās 3 km garās frontes līnijas kreisā spārna pozīcijās pie muižas, kur kapteiņa Klimenta Didorova krievu rota tika padzīta no pozīcijām. Sarkano strēlnieku 1. rotas 1. vads palika muižā kā rezerve, bet pārējie vadi turpināja uzbrukumu. Naktī uz 1. janvāri sarkanie strēlnieki devās triecienuzbrukumā. 1. pulks no dienvidiem negaidīti uzbruka Inčukalna stacijai, taču uzbrukums iestrēga no pasaules kara laikiem palikušajos dzeloņstiepļu aizžogojumos. Landesvērs pārgrupēja aizsardzību, bet Trieciengrupas pretuzbrukums piespieda sarkanos strēlniekus atkāpties 2 km no Inčukalna. Kaujā pie muižas 4. strēlnieku pulku krita landesvēra lielgabalu baterijas komandieris.
Lielākā daļa no landesvēra kājnieku rotu karavīriem atkapās līdz Ropažu stacijai, kur tos agri no rīta uzņēma no Rīgas braucošais vilciens, kurš veda uz Inčukalnu Trieciengrupas 1. un 3. vadu un divus vieglos lauka lielgabalus. Palīgā vajadzēja ierasties arī apakšpulkveža Oskara Kalpaka komandētajai latviešu instruktoru rotai, taču tā palika Rīgā.
1. janvāra rītā Inčukalna stacijai no muižas puses uzbruka 4. latviešu strēlnieku pulks. Pēcpusdienā sākās sarkano strēlnieku uzbrukums landesvēra kreisajam spārnam un viņus pārņēma panika. Latvijas armijas ģenerālis Mārtiņš Peniķis vēlāk to apraksta visai kodolīgi: „Vispirms neizturēja abu Rīgas rotu jaunie puikas, kuri veseliem bariem paniskās bailēs pazuda tuvējā mežā“. Trieciengrupa labajā spārnā neizturēja 1. strēlnieku pulka uzbrukumu un sāka atkāpties. R. Apinis savās atmiņās rakstīja: „Viņi turējās diezgan ilgi, un tikai tad, kad 4. pulka ķēdes taisījās no vienas puses ielauzties Inčukalnā, un 1. pulks no otras – galīgi atgriezt ceļu uz Rīgu, vāci metās bēgt.“
Sekas
Vācijas valdības pārstāvis Augusts Vinnigs paziņoja, ka Vācijas karaspēks Rīgu neaizstāvēs un jau 1919. gada 1. janvārī lielākā daļa vācu okupācijas iestāžu Rīgu bija pametusi. 2. janvārī plkst. 7.00 arī Latvijas Pagaidu valdība un tai lojālā Atsevišķā studentu rota vilcienā atstāja Rīgu un atkāpās uz Jelgavu. Pārējās Pagaidu valdības karaspēka vienības pulkveža O. Kalpaka pakļautībā atkāpās no Rīgas 3. janvāra rītausmā.
Ar Krievijas Revolucionārās kara padomes 1919. gada 4. janvāra lēmumu izveidoja LSPR armiju, kuru līdz martam vadīja tā laika Krievijas bruņoto spēku virspavēlnieks Jukums Vācietis.
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas stienis vīriešu komandām
Vingrošanas stienis vīriešu komandām bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no divām komandu disciplīnām sporta vingrošanā.
Komandu sacensības uz līdztekām notika 9. aprīlī, Panatinaiko stadionā. Šajās sacensībās startēja tikai viena vingrotāju komanda ar 11 sportistiem no Vācijas. Tiesneši deva punktus par šādām sastāvdaļām: demonstrējuma izpildi, ritmu un tehnisko grūtības pakāpi.
Tā kā sacensībās startēja tikai Vācijas vingrotāju komanda, tā arī ieguva zelta medaļu. Šī bija otrā šī vingrotāju komandas zelta medaļa šo olimpisko spēļu vingrošanas pasākumos.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
3. šaha olimpiāde
3. šaha olimpiāde notika no 1930. gada 13. jūlija līdz 27. jūlijam Vācijas pilsētā Hamburgā.
Vispārīgs apskats
Olimpiādes norises vietas izvēle bija saistīta ar to, ka 1930. gada vasarā Hamburgas Šaha klubs svinēja savas dibināšanas 100 gadu jubileju. Uz turnīru bija ieradušās 18 komandas. Pirmoreiz piedalījās Islandes, Lietuvas un Norvēģijas šahisti. Spēles reglaments: katru trešo dienu divas kārtas, apdomas laiks 2 stundas 40 gājieniem.
Olimpiādes rezultāti
Turnīra rezultāti apkopoti nākamajā tabulā: !V||Komanda||1||2||3||4||5||6||7||8||9||10||11||12||13||14||15||16||17||18||P||KP||+||=||-
Apzīmējumi: V — vieta; P — komandas dalībnieku iegūto punktu summa; KP — komandas iegūto punktu summa (2 punkti — uzvarēts, 1 — neizšķirts, 0 — zaudēts mačs); + (uzvarēto), = (neizšķirto), - (zaudēto) maču skaits.
Uzvarētāju individuālie rezultāti
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti apkopoti nākamajās trīs tabulās:
Individuālās medaļas
Šajā olimpiādē, tāpat kā divās pirmajās, dalībnieku izvietojumu pie galdiņiem noteica komandas kapteinis pirms katras kārtas. Tāpēc, noteikt uzvarētājus pie galdiņiem bija neiespējami un individuālo sniegumu vērtēja neatkarīgi no galdiņa numura. Apbalvoti tika seši spēlētāji, kas sasnieguši labākos individuālos rezultātus un spēlējuši vismaz 12 partijas. Līdz ar to pasaules čempions Aleksandrs Aļehins, kas bija uzvarējis visas 9 spēlētās partijas, apbalvoto skaitā neiekļuva.
! Vieta !!Spēlētājs !! Valsts !! Spēles !! Punkti !! Procenti
Latvijas šahistu sniegums
Latvijas Šaha savienībai grūtības radās jau komandas veidošanas procesā. Līdzekļu trūkuma dēļ, Latvijai vajadzēja spēlēt bez rezervista. Vairāki dalībnieki doties uz Hamburgu atteicās. Veselības dēļ, ārsti neļāva braukt Matisonam. Viņa vietā apstiprināja A. Taubi, kas jau vairāk par gadu nebija spēlējis nevienu nopietnu partiju.
Latvijas komandas (10. vieta) dalībnieku rezultāti apkopoti nākamajā tabulā:
Apbalvotās partijas
1. godalga par labāko partiju: 2. godalga (dalīta) pr labāko partiju: Godalga par labāko galotni:
Nikolaje Stanču
Nikolaje Klaudiu Stanču (ro, dzimis ) ir Rumānijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Rumānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Stanču pārstāv Ķīnas komandu Wuhan Three Towns.
Iepriekš pārstāvējis Rumānijas komandas Unirea Alba Iulia, Sporting Vaslui un FCSB, Beļģijas Pro līgas komandu Anderlecht, Čehijas 1. līgas komandas Sparta Prague un Slavia Prague, kā arī Saūda Arābijas komandu Al Ahli.
Rumānijas futbola izlases sastāvā debitējis 2016. gadā. Piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Steaua București
Slavia Prague
Zēniņi
Zēniņi ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 3,3 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 131,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P30 (Cēsis—Vecpiebalga—Madona).
Līgava bez pūra
"Līgava bez pūra" (ru) ir krievu dramaturga Aleksandra Ostrovska luga, kas tika publicēta 1879. gadā žurnālā Otečestvennije Zapiski. Luga guva panākumus pēc autora nāves.
Dauguļi (Dikļu pagasts)
Dauguļi ir ciems Valmieras novada Dikļu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Gružupītes krastos pie autoceļa P11 10 km no pagasta centra Dikļiem, 24 km no novada centra Valmieras un 97 km no Rīgas.
Līgava bez pūra
Ostrovskis sāka rakstīt lugu 1874. gadā, tās pamata ir nejauši laikrakstā izlasītā kriminālziņa, ka kādā Krievijas guberņā vīrs aiz greizsirdības nogalinājis savu jauno sievu. Lugas centrā ir trūcīgas atraitnes meita Larisa kas ir atkarīga no mātes veiklības un vīriešu finansiālā atbalsta, jo pašai nav ne graša pie dvēseles. Mēģinājums izrauties no šīm tirgus attiecībām beidzas ar daudzām sāpīgām nodevībām.
Latvijā šī luga tika uzvesta Nacionālajā teātrī 1948. gadā Veras Baļunas iestudējumā ar Veltu Līni Larisas lomā, 2005. gadā Indras Rogas režijā ar Līgu Zeļģi titullomā un 2012. gadā Valmieras teātrī Oļģerta Krodera iestudējumā. 2009. gadā tika nominēta Krievijas nacionālajai teātra prēmijai "Zelta maska" kategorijās "Labākā lielformāta drāma" un "Labākais režisora darbs drāmā".
Dauguļi (Dikļu pagasts)
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Dauguļu muižas (de) centru. Līdz 1949. gadam Dauguļu pagasta centrs. Dauguļos atrodas Dauguļu speciālā internātpamatskola un feldšeru un vecmāšu punkts.
Madrides klubs
Madrides klubs (es) ir pasaules lielākā līderu alianse, kurš apvieno vairāk nekā 120 bijušos valstu prezidentus un valdību vadītājus. Tā mērķis ir izmantot biedru pieredzi un zināšanas, lai stiprinātu demokrātiskās institūcijas pasaulē un dotu padomu politisko konfliktu risināšanā.
Stephanitis lauri
Stephanitis lauri ir tīklblakšu suga.
Izplatība
2012. gadā Krētas salā ievākti šīs tīklblakts īpatņi un aprakstīti ka jauna suga Stephanitis lauri. Krētā sastopama Damnoni pludmales apkārtnē. 2017. gadā sugu atklāja arī Francijas dienvidos. 2020. gadā novērota Itālijā uz zaļiem stādiem Toskānas (tai skaitā Pizā) un Ligūrijas rajonos. Šīs tīklblaktis tiek novērotas uz laurkokiem.
Ekoloģija
Stephanitis lauri barojas uz dižciltīgā laura lapām, atrodoties uz lapas apakšpuses. Apakšpusē uz lapas, kur dzīvo tīklblaktis, atrodas arī viņu izkārnījumi. No lapas virspuses redzamas sekas no blakšu barošanās — plašas hlorofilitiskas izmaiņas, izbalējuši plankumi. Blaktis ir novērotas kā uz vientuļiem augiem, tā arī augu stādos. Turklāt, Stephanitis lauri ir novērotas arī uz kampara koka.
Džoja Mangano
Džoja Mangano (en, dzimusi ) ir amerikāņu izgudrotāja un uzņēmēja, kas izgudroja pazīstamo pašizspiedošo slotu Miracle Mop. Viņa ir uzņēmuma Ingenious Designs, LLC prezidente, kā arī regulāri piedalās ASV televīzijas iepirkšanās kanāla HSN raidījumos.
2015. gada filma "Džoja" ir stāsts par Džojas Mangano dzīvi. Džoju atveido Dženifere Lorensa, kas par šo lomu tika izvīrzīta 88. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā".
Tālivaldis Ķeniņš
Tālivaldis Ķeniņš (dzimis, miris ) bija Kanādas latviešu komponists un mūzikas pedagogs. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem Latvijas komponistiem.
Biogrāfija
Tālivaldis Ķeniņš dzimis 1919. gada 22.aprīlī Liepājā. Viņa tēvs bija dzejnieks un politiķis Atis Ķeniņš, māte — rakstniece Anna Rūmane-Ķeniņa, viņa pusbrālis — ekonomists Gundars Ķeniņš-Kings.
Ķeniņš sāka mācīties mūziku pie Lūcijas Garūtas, pēc tam kopā ar vecākiem pārcēlies uz dzīvi Francijā, mācījās Grenoblē pie Anrī Millera.
No 1940. līdz 1944. gadam mācījās Latvijas konservatorijas Kompozīcijas klasē pie Ādolfa Ābeles un Jāzepa Vītola. Pēc Otrā pasaules kara Ķeniņš atkal devās uz Franciju un 1945. gadā iestājās Parīzes Konservatorijā, kur viņa profesori bija Tonī Obēns un Olivjē Mesiāns. Studēja Parīzes Konservatorijā no 1945. līdz 1950. gadam. 1950. gadā Ķeniņš saņēma UNESCO stipendiju un vēl gadu varēja turpināt studijas.
1951. gadā kopā ar sievu Valdu Dreimani pārcēlās uz dzīvi Kanādā, kur līdz 1966. gadam bija ērģelnieks un kora diriģents Svētā Andreja draudzē Toronto. No 1952. līdz 1984. gadam strādāja Toronto Universitātes Mūzikas fakultātē par pedagogu. No 1973. līdz 1974. gadam vadīja Kanādas Komponistu līgu.
Darbi
Orķestrim komponētas 8 simfonijas, 12 koncerti, Canzona Sonata vijolei un stīgu orķestrim, Beatae Voces Tenebrae simfoniskajam orķestrim. Ķeniņš strādājis arī kamermūzikas jomā, sacerējis klaviermūzikas darbus, kā arī vokālās kompozīcijas. Komponēja kora dziesmas, dažādu tautu tautasdziesmu apdares, kantātes, oratorijas.
Apbalvojumi
1995. gadā apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Divas reizes saņēmis Pasaules brīvo latviešu apvienības KF prēmiju, 1994. gadā — Pasaules brīvo latviešu apvienības Tautas balvu. 2005. gadā saņēmis Lielo mūzikas balvu par mūža ieguldījumu.
Elektronisko grāmatu lasāmierīce
Elektronisko grāmatu lasāmierīce jeb grāmatdators ir pārnēsājama elektroniska iekārta, kura galvenokārt paredzēta elektronisko grāmatu un periodikas lasīšanai.
Laris Strunke
Laris Strunke (dzimis, miris ) bija Zviedrijas latviešu gleznotājs. Gleznoja ainavas, monumentālos gleznojumus interjerā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gadā gleznotāja Niklāva Strunkes ģimenē. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. No 1952. līdz 1954. gadam mācījās Académie Libre mākslas skolā, 1959. gadā absolvēja Stokholmas Mākslas akadēmiju.
Kopš 1959. gada notikušas Strunkes personālizstādes dažādās Zviedrijas pilsētās, viņš arī piedalījies grupu izstādēs Zviedrijā, Norvēģijā, Itālijā, Meksikā, Dānijā, Ungārijā, Ķīnā, Somijā, Kanādā, Latvijā, Islandē, Vācijā, Austrālijā, Brazīlijā. Lara Strunkes darbi atrodas daudzās privātās un publiskās mākslas kolekcijās Zviedrijā – Stokholmas Modernās mākslas muzejā, Nacionālajā mākslas muzejā Stokholmā, Gēteborgas Mākslas muzejā, Malmes Mākslas muzejā, Skiču muzejā Lundā, Vasteras Mākslas muzejā, Linšēpingas Mākslas muzejā, Eskilstunas mākslas muzejā, Tehnikas muzejā Laholmā, kā arī Ungārijas Nacionālajā galerijā Budapeštā, Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā un Swedbank mūsdienu mākslas kolekcijā Rīgā. Viņa darbnīca iekārtota bijušajā Zviedrijas karaļa oranžērijā senajā Hāgas parkā, Stokholmas pievārtē.
Ārējās sekrēcijas dziedzeri
Ārējās sekrēcijas dziedzeri jeb eksokrīnie dziedzeri ir dziedzeri, kuri veido sekrētu un izdala to caur kanāliņu sistēmu uz epitēlija virsmas. Ārējās sekrēcijas dziedzeri ir, piemēram, siekalu, asaru, piena, tauku dziedzeri. Eksokrīnie dziedzeri ir viens no diviem dziedzeru tipiem, kas sastopami cilvēka ķermenī. Otrs veids ir endokrīnie dziedzeri, kas sekrētu izdala tieši asinīs. Aknas un aizkuņģa dziedzeris ir gan eksokrīni, gan endokrīni orgāni.
Viktors Aršenols
Viktors Marī Selestīns Fransuā Aršenols (fr; dzimis, miris nav zināms) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
About the boy who plays the tin drum
About the boy who plays the tin drum ir latviešu grupas "Prāta Vētra" 11. studijas albums angļu valodā, kas iznācis 2018. gadā.
Amata (kuģis)
Latvijas Republikas tirdzniecības flotē no 1925. gada ar vārdu Emmy. 1928. gadā pārdēvēts par Dundagu. Kopš 1932. gada nosaukums Amata. Vairākkārt mainījis īpašniekus. Pēdējais īpašnieks J. Minninghofs Nīderlandē, kas kuģi nodevis apsaimniekošanā Latvijas kuģniecības sabiedrībai Rīgā. Pieraksta osta - Rīga. Veicis reisus uz Baltijas un Ziemeļjūras ostām. Kuģi 1940. gada decembrī Liepājā nacionalizē PSRS. Vācijas un PSRS kara sākumā atradās Liepājā kur to pārņēma nacistiskā Vācija. Pārdēvēts par Carl. Kuģi 1945. martā Hamburgas ostā nogremdē Apvienotās Karalistes kara aviācija.
Kapteiņi: V.Šalkovskis, E.Melvils, A.Priedītis, K.Ūdriņš, G.Cūghauss, E.Erns, K.E.Jirgensons, H.A.Āķis un K.Dreimanis.
Spuldzēni
Spuldzēni ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5,6 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 126,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu P3 (Garkalne—Alauksts) un V344 (Spuldzēni–Nāgeles) krustojuma.
Ķibīte
Ķibīte ir Tumšupes labā krasta pieteka Siguldas novadā.
Koubavogira
Koubavogira (is, ) ir pilsēta Islandē. 2015. gadā šajā pašvaldībā dzīvoja 33,2 tūkstoši cilvēku. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta Islandē uzreiz aiz valsts galvaspilsētas Reikjavīkas. Koubavogira atrodas Galvaspilsētas reģionā līdzās galvaspilsētai.
Taureskalns
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P46 (Dubļeva–Cērpene).
Taureskalnā dzimis ilggadējais tautas deju ansambļa «Liesma» vadītājs Imants Magone.
Gruzijas regbija izlase
Gruzijas regbija izlase ir komanda, kas pārstāv Gruziju starptautiskās regbija spēlēs. To pārvalda Gruzijas Regbija savienība. Gruzijas izlase ir piedalījusies sešos Pasaules kausa finālturnīros. Debijas reizē 2003. gadā zaudēja visās grupu turnīra spēlēs. Pirmo uzvaru PK finālturnīros izcīnīja 2007. gadā — 30:0 pret Namībiju. Labāko rezultātu sasniedza 2015. gada Pasaules kausā, kad ieņēma trešo vietu grupā. Gruzija piedalās Eiropas čempionātā regbijā, kas ir otrais līmenis pēc Sešu nāciju čempionāta. Tajā ir uzvarējusi 14 reizes (2001, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022). 2022. gada martā pasaules regbija rangā Gruzija bija 13. vietā.
Oļegs (filma)
"Oļegs" ir Latvijas, Lietuvas un Beļģijas drāma, kuras pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā. Filmas režisors ir Juris Kursietis.
Sižets
Filmas galvenais varonis ir kāds jauns vīrietis Oļegs, kurš ir Latvijas nepilsonis. Oļegs devies uz Beļģiju, lai meklētu labāku dzīvi, tomēr viesstrādnieka statuss Oļegam šeit atnes tikai problēmas. Viņš atrodas dzīves zemākajā punktā, tomēr spēj atrast spēkus, lai no šīs bedres tiktu ārā.
Apbalvojumi
Filma tika nominēta 2019. gada Lielā Kristapa balvai astoņās kategorijās, no kurām ieguva trīs: "Labākā pilnmetrāžas spēlfilma", "Labākais spēlfilmas operators" (Bogumils Godfrejovs) un "Labākais aktieris otrā plāna lomā" (Dāvids Ogrodņiks).
Ventspils 6. vidusskola
'''Ventspils 6. vidusskola''' ir vispārizglītojoša skola, kas atrodas Sarkanmuižas dambī 1 Ventspilī.
Vēsture
Latvijas PSR laikā 1983. gadā izveidoja bilingvālu skolu, kurā apvienoja Ventspils 1. vidusskolas latviešu mācību valodas plūsmas 1.—4. klases ar Ventspils 1. pamatskolas krievu valodas 1.—8. klasēm, bet 1992. gadā izveidoja vidusskolu ar divām atsevišķām latviešu un krievu apmācības valodas plūsmām.
Saraja
Saraja (Sarāy no persiešu valodas سرای, sarāy — 'māja, mājvieta') bija viduslaiku pilsēta, Zelta ordas galvaspilsēta un viena no lielākajām viduslaiku Eirāzijas pilsētām.
Vecā Saraja
Veco Saraju jeb Batu Saraju ap 1242. gadu dibināja Batuhans pie Volgas attekas Ahtubas, aptuveni 120 kilometrus uz ziemeļiem no Astrahaņas. Tā bija Zelta ordas ekonomiskais un tirdzniecības centrs pie Zīda ceļa ziemeļu atzara.
Jaunā Saraja
Berkehans ap 1260. gadu nodibināja jaunu pilsētu jeb Berkes Saraju aptuveni 180 km augšpus Vecās Sarajas netālu no mūsdienu Volgogradas. Uzbeghana valdīšanas laikā 1330. gados sākās jaunas galvaspilsētas būve, kas pieminēta viņa dēla Džanibeka valdīšanas laikā ap 1342. gadu. 1395. gadā Tamerlans nopostīja Jauno Saraju, tomēr to līdz 1402. gadam atjaunoja. 1471. gadā Saraju pilnīgi izpostīja krievu laupītāji uškuiņiki (ушкуйники). Pēc Astrahaņas hanistes iekarošanas 1556. gadā krievi iznīcināja Sarajas cietokšņa paliekas un 1558. gadā uzcēla Caricinas cietoksni.
Arheoloģiskie izrakumi
No 1919. līdz 1922. gadam Francis Balodis veica arheoloģiskos izrakumus Sarajā un citās Pievolgas tatāru senpilsētās.
Sporta Komplekss 333
Sporta komplekss ″333″ ir daudzfunkcionāls motoru sporta un aktīvās atpūtas komplekss, kura kopējā platība ir 38 hektāri. Tas atrodas netālu no Rīgas, Ropažu pagasta „Sila Priedēs”. Kompleksā atrodas autosporta, motosporta, enduro un kartinga trases, drošas braukšanas poligons, piepūšamo ūdens atrakciju parks, kempingmājiņas, kā arī ir citu sporta un atpūtas pasākumu rīkošanas iespējas.
Vēsture
Sporta kompleksa ″333″ pirmsākumi ir meklējami 2002. gadā, kad tā dibinātājam Vladislavam Šlēgelmilham radās ideja izveidot kartinga trasi.
2003. gadā tiek uzbūvēta pirmā kartingu trase Latvijā pēc neatkarības atgūšanas, kas atbilst CIK FIA standartiem.
2007. gadā kompleksa teritorijā tika uzbūvēts pirmais Drošas braukšanas poligons Ziemeļeiropā.
2010. gadā tika atklāts veikparks.
2012. gadā vadību pārņem Vladislava bērni Haralds un Nellija Šlēgelmilhi.
2013. gadā tiek uzbūvēts Baltijā pirmais džipu jeb Offroad parks, bet jau 2014. gadā jauns kartingu parks, šajā pat gadā notiek pirmais Playground festivāls.
2015. gadā tiek uzbūvēta Mazā kartingu trase, kā arī teritorijā darbu uzsāk kafejnīca ”333 Cafe”. Vienlaikus tajā pašā gadā tiek atklāta kartingu trase uz tirdzniecības centra “Spice” jumta, Rīgā.
2016. gadā sadarbībā ar Šotu Abhazavu, krievu sacīkšu braucēju, autoinženieri un uzņēmēju (sadarbībā ar ADM Raceway Moscow un Rustavi International Motorpark) tiek iegādāti pasaulē ātrākie īres kartingi — ″SODI RT8″. Sadarbībā ar “Wavelet” tiek izveidota ūdens motociklu zona. Sākot ar 2016. gadu kompleksa vadību pārņēma Šota Abhazava.
2017. gadā tiek uzbūvēta pirmā pastāvīgā ēka birojiem un tehniskajai zonai. Īres kartingu flote tika papildināta ar 2017. gadā ražotajiem īres kartingiem — ″SODI SR5″. Kompleksa teritorijā tika izveidots Motokrosa un Enduro parks.
2018. gadā tika uzsākta kempinga projekta būvniecība un pirmo reizi norisinājās lielākais bērnu festivāls ZZ Čempionāts ar 15 000 dalībniekiem.
2019. gadā Sporta Komplekss tika papildināts ar jauniem pakalpojumiem — ūdens atrakciju parku, izveidotas jaunas kafejnīcas telpas, to infrastruktūra pielāgota lielākam apmeklētāju skaitam, kā arī labiekārtotas piecas kempinga mājiņas.
2022. gadā "333" kartingu flote tika atjaunota ar divdesmit ″SODI RT10″ un desmit ″SODI RT10 SPORT″ īres kartingu modeļiem. Mazā kartingu trase tika renovēta un papildināta ar jauniem līkumiem, kopējais trases garums pēc renovācijas - 680 m.
Trases
Pašlaik Sporta Kompleksā ″333″ ir divas atsevišķas trases:
Kartingi
Sporta kompleksā “333” ir Latvijā lielākais un jaunākais kartingu parks, kuru veido divdesmit "SODI RT10″ un desmit ″SODI RT10 SPORT″ īres kartingu modeļi. Papildus ir pieejami seši bērnu ″SODI LR5″ un viens divvietīgais ″SODI 2DRIVE″ īres kartingi. Ziemā ir iespēja braukt ar kartingiem, kas aprīkoti ar radžu riepām, pa speciāli veidotu ledus trasi.
Offroad trase
Bezceļu trase jeb ″333 Offroad parks″ ir vienīgā slēgta tipa apvidus automašīnu trase Baltijā, kur tiek nodrošināti plaši horizontālo, vertikālo un slīpo virsmu kompleksi, gan leņķu, gan seguma daudzveidība (smilts, dubļi, grants u.c.). Trasē braucējs sastapsies ar asām nogāzēm, dažādiem ūdens šķēršļiem, dubļu rievām, grāvjiem, bedres tiltu, šūpolēm un 3m augstu metāla tiltiņu.
Motokrosa un Enduro parks
Sporta kompleksā ir pieejama 999 m gara motokrosa trase ar smilšmāla segumu, un Enduro trase ar dažādām šķēršļu joslām. Trasē ir iespējams trenēties, izveidojot dažādas kombinācijas. Abas trases ir funkcionālas visa gada garumā.
Drošas braukšas poligons
Sporta kompleksā ″333″ ir Latvijā vienīgais Drošas braukšanas poligons ar četrām īpaši veidotām trasēm, kas nodrošina ekstrēmus apstākļus ceļu satiksmē — sānslīde, akvaplanēšana, negaidīti šķēršļi, u.c. Tāpēc tajā tiek organizētas reģionālās CSDD apmācības, kuras var izmantot arī autovadītāji, kuru vadītāja apliecībā ir 8 un vairāk ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumu punkti. Drošas braukšanas apmācības tiek organizētas individuāli un grupās.
Pafos FC
Pafos FC (gr) ir Kipras futbola klubs no Pafas. Klubs tika izveidots 2014. gadā, apvienojoties AEK Kouklia un AEP Paphos klubiem. Pašlaik spēlē Kipras Pirmajā divīzijā. Mājas spēles aizvada Stelios Kyriakides stadionā.
Sporta Komplekss 333
Ūdens atrakciju parks
″333″ ūdens parkā ir pūšļa parka trase ar 68 dažādiem šķēršļiem, tarzāna tramplīni, bumbas un batuti, un tā ir vairāk nekā 200 m gara. Ūdens parkā ir pieejama SUP dēļu noma, divi volejbola laukumi, piknika vietas, aktīvās atpūtas iespējas un bērnu spēļu laukums.
Pafos FC
Klubā ir spēlējuši vairāki Latvijas futbolisti. Kopš 2018. gada to pārstāv Deniss Rakels, divreiz tika izīrēts uz Riga FC. 2017.—2018. gada sezonā komandā spēlēja Vladislavs Gabovs un Antonijs Černomordijs. 2015.—2016. gada sezonā komandu pārstāvējā arī latviešu vārtsargs Jānis Krūmiņš.
Stephanitis rhododendri
Stephanitis rhododendri ir tīklblakšu suga. Izplatīta Ziemeļamerikā un introducēta Eiropā ar ēriku dzimtas augiem rododendriem. Barojas blaktis galvenokārt uz hibrīdu rododendriem, Pontijas rododendra un platlapu kalmijas.
Izplatība
Stephanitis rhododendri ir natīva suga Ziemeļamerikai, taču Eiropā tā ir introducēta. Pirmoreiz novērota Nīderlandē 20. gadsimta sākumā. Eiropā šī suga ievesta no Ziemeļamerikas kopā ar dekoratīviem rododendriem. Introducēta arī citās pasaules malās, tai skaitā Āfrikā, Āzijas ziemeļos (izņemot Ķīnu) un Austrālijā.
Sporta Komplekss 333
Kempinga parks
Kempinga parkā ir pieejamas četrvietīgas un sešvietīgas piecas labiekārtotas mājiņas, kemperu zona un piekļuve pludmalei. Tāpat, ir iespējams iznomāt pārvietojamo pirti un kublu.
333 Kafejnīcas
Kompleksā ir pieejamas divas ēstuves.
Pasākumi
Sporta kompleksā notiek dažāda veida pasākumi, tostarp Playground festivāls, Rotax Nordic Challenge kartinga sacensības un citas aktivitātes. Kompleksā notiek arī dažādas sporta aktivitātes, sacensības, korporatīvās prezentācijas, salidojumi, vecpuišu/vecmeitu ballītes, bērnu ballītes u.c. Sporta kompleksu ir iespējams iznomāt individuāliem pasākumiem, iekļaujot visus kompleksa pakalpojumus - kartingu īri, ūdens parku, Drošas braukšanas poligonu u.c.
Ārējās saites
Oficiālā mājas lapa
Rietumu futbola līga
Rietumu līga ir viens no pieciem Latvijas futbola 3. līgas reģionālajiem čempionātiem. Tā tika izveidota 2017. gadā, apvienojot Kurzemes un Zemgales čempionātu, un sākotnēji tās nosaukums bija "Kurzemes / Zemgales futbola čempionāts". Sacensības notiek vienā aplī, katrai no komandām aizvadot piecas spēles savā, un piecas pretinieku laukumos. Divas labākās turnīra komandas iekļūst finālturnīrā.
Akenstaka
Akenstaka (de) ir ciems Siguldas novada Mores pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3,0 km no pagasta centra Mores, 20,6 km no novada centra Siguldas un 70,2 km no Rīgas.
Pēteris Kalve
Pēteris Kalve ( — ) bija latviešu gleznotājs, gleznotāja Kārļa Kalves brālis. Viens no pirmajiem latviešu mākslā aizsācis spalvas zīmējuma kopšanu.
Akenstaka
Akenstakas muižā dzimis vācbaltu aristokrāts, lauksaimnieks, rakstnieks un sabiedriskais darbinieks Herberts Heinrihs fon Blankenhāgens, kurš sarakstījis grāmatas "Atmiņas no vecās Vidzemes. Klingenberga—Rīga. 1892—1913" un “Pasaules vēstures malā. Atmiņas no vecās Vidzemes 1913—1923”, kurās stāsta par savu dzimtu, bērnību Akenstakas muižā, skolas gadiem Rīgā un studiju laiku Tērbatā, 1905. gada muižu dedzināšanu, Pirmo pasaules karu, vācbaltiešu ieguldījumu Latvijas Brīvības cīņās un politiskajām pārmaiņām tā laika Latvijā un daļā Igaunijas no vācbaltiešu skatpunkta.
Pēteris Kalve
Biogrāfija
Pēteris Kalve dzimis Trepes pagasta Andrānu Kaļvos 1882. gada 1. martā zemnieku ģimenē. Glezniecības pamatus apguvis pie brāļa Kārļa Kalves. Profesionālo izglītību ieguvis Venjamiņa Blūma mākslas skolā Rīgā (1899—1902, kā arī paralēli studijām apmeklējis gleznotāja Vilhelma Purvīša studiju. Privāti studējis pie baltvācu gleznotāja Jūlija Klevera, kur galvenokārt nodarbojies ar skolotāja darbu kopēšanu. Papildinājies Berlīnē pie V. Leistikova ainavu glezniecībā un pie L. Korinta portretu glezniecībā. Darbojies Pēterburgas muzejos, kopējot meistaru darbus. Miris 1913. gada 11. februārī Rīgā, apbedīts Dreimaņu kapsētā pie Krustpils.
Mākslinieciskā darbība
Regulāri strādājis ainavu glezniecībā, viens no pirmajiem aizsācis spalvas zīmējuma attīstību un popularizēšanu Latvijā. Ļoti daudz kopējis dažādu meistaru darbus, to starp sava skolotāja J. Kleveru, pārdodams vairāk kā 200 viņa darbu kopijas ar savu parakstu.
Izstādes
Izstādēs piedalījies no 1904. gada, izstāžu darbībā piedalījies regulāri. Pēc gleznotāja nāves Rīgā Latviešu mākslas veicināšanas biedrība sarīkoja mākslinieka atceres izstādi, ko atklāja Kalves bēru dienā ar pārstāvētām 446 gleznām un 60 spalvas zīmējumiem. Atceres izstādes māksliniekam un viņa brālim Kārlim Kalvei tika sarīkota 1982. gadā Jēkabpilī, vēlāk Rīgā tajā pašā gadā.
Veru pagasts
Veru pagasts (et) ir viena no 5 Igaunijas Veru apriņķa pašvaldībām tā ziemeļu daļā. Pašvaldībā ietilpst 5 lielciemi (Koze, Parksepa, Semerpalu, Vastselīna, Veimela) un 182 ciemi. Pagasts izveidots 2017. gada reģionālās reformas gaitā, apvienojot Vasmas, Semerpalu un Veru pagastus. Robežojas ar Pelvas apriņķa Pelvas pagastu ziemeļos, Pelvas apriņķa Repinas pagastu ziemeļaustrumos, Setomā pagastu un Krieviju austrumos, Reuges pagastu dienvidos, Antslas pagastu rietumos, Pelvas apriņķa Kanepi pagastu ziemeļrietumos, bet Veru pilsēta ir anklāvs pagasta teritorijā.
Florins Andone
Florins Andone (ro, dzimis ) ir Rumānijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Rumānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Andone pārstāv Spānijas Segunda División komandu Las Palmas, kas viņu īrē no Brighton & Hove Albion.
Savu karjeru sācis vairākās Spānijas zemāko līgu klubos. 2015. gadā Córdoba rindās debitējis La Liga turnīrā. Vēlāk spēlējis arī Deportivo La Coruña. 2018. gadā Andone noslēdza līgumu ar Anglijas Premjerlīgas komandu Brighton & Hove Albion. 2019–20. gada sezonā ticis izīrēts Turcijas Superlīgas komandai Stambulas "Galatasaray".
Rumānijas futbola izlases sastāvā debitējis 2015. gadā. Piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā.
Staņaudi
Staņaudi ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 7,6 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 117,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P3 (Garkalne—Alauksts), pie Gaujas (Mierupītes) iztekas no Zobola ezera.
Mirt vēlreiz
"Mirt vēlreiz" (en) ir 1991. gada ASV un Apvienotās Karalistes neo-noir romantiska trillera filma, kuras režisors ir Kenets Brana. Filmā galvenās lomas atveido Brana, Emma Tompsone, Endijs Garsija, Dereks Džekobi, Hanna Šigulla, Robins Viljamss un Veins Naits.