cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 2021. gadā
'''Latvijas futbola izlase 2021. gadā''' piedalījās 2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā, spēlēja Baltijas kausā un aizvadīja draudzības spēli ar Vāciju.
FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā Latvija tika ielozēta vienā grupā ar Nīderlandi, Turciju, Norvēģiju, Melnkalni un Gibraltāru. Pirmo spēli aizvadīja savā laukumā pret Melnkalni, bet turnīru noslēdza  izbraukumā pret Gibraltāru.
Spuņciems
Spuņciems ir ciems Mārupes novada Salas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies uz Lielupi no Babītes ezera atdalošās zemes strēles pie agrākās Spuņņupes un autoceļa A10. 27 km no novada centra Mārupes un 29 km no Rīgas centra.
Vēsture
Vēstures avotos Sala (agrākais ciema nosaukums) pirmoreiz minēta 1225. gadā sakarā ar Rīgas lauku novada robežu noteikšanu. Mūsdienu apdzīvotā vieta (Spunge) veidojusies netālu no bijušās Salas muižas (Holmhof; atradusies dienvidaustrumos no Zirgu salas). Par lielāku apdzīvoto vietu Spuņciems izveidojies pēckara gados, kad tas bija kolhoza "Padomju Latvija" (vēlāk a/s "Tēvzeme") centrs. Spuņciemā atrodas pagasta pārvalde, Salas sākumskola, bibliotēka, sporta un kultūras centrs, pasts, Salas Svētā Jāņa luterāņu baznīca.
Etimoloģija
20. gadsimtā ciema nosaukums bija Spuņņciems (no Spuņņupes nosaukuma), un par Spuņciemu juridiski pārdēvēts tikai pēc neatkarības atgūšanas. Vārda "spunis" latviešu valodā nav. Endzelīns un Mīlenbachs savā latviešu valodas skaidrojošajā vārdnīcā pauž: spunnis 1) "maizes šķēlē izgriezts vadžveida kumosiņš", "izgriez nuciņā spunnīti un ieliec sviestu iekšā"! 2) "maza četrstūraina lupatiņa, kuo iešuj krekla padusēs tā, ka viens stūris iznāk paduses priekšpusē, uotrs — muguras pusē; sievietēm spunnītis tikai padusēs, bet vīriešu krekliem katrā pusē pie kakla iešuj pa vienai spunnīša pusei".
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Leons Sē
Leons Sē (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs, divu olimpisko bronzas medaļu ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Sē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja divās paukošanas disciplīnās — paukošana ar špagu un paukošana ar špagu, amatieriem un profesionāļiem. Abās šajās disciplīnās viņš izcīnīja bronzas medaļu.
Zoločivas rajons
Zoločivas rajons var būt:
Lasvegasas "Raiders"
Lasvegasas "Raiders" (en) ir profesionāls amerikāņu futbola klubs, kas ir bāzēts Paradaisā, Nevadas štatā, ASV. Tas ir dibināts 1960. gadā kā Oklendas "Raiders". "Raiders spēlē Nacionālās futbola līgas (NFL) Amerikas futbola konferences Rietumu divīzijā. Klubs savas mājas spēles aizvada Allegiant Stadium stadionā. Klubs savā pastāvēšanas vēsturē ir uzvarējis trijās Superkausa izcīņās.
No 1982. līdz 1994. gadam klubs pārstāvēja Losandželosas pilsētu, bet vēlāk komanda tika pārcelta atpakaļ uz Oklendu. 2020. gada klubs tika pārcelts uz Lasvegasu.
Selga Mence
Selga Mence (dzimusi 1953. gada 12. janvārī Liepājā) ir latviešu komponiste un mūzikas pedagoģe. Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas profesore.
Biogrāfija
Dzimusi matemātikas pedagoga Jāņa Menča vecākā ģimenē, arī viņas brālis Jānis ir matemātiķis.
Izglītība
1971. gadā S. Mence ar zelta medaļu absolvējusi Liepājas 5. vidusskolu, ar vācu valodas novirzienu, pēc diviem gadiem Emiļa Melngaiļa Liepājas mūzikas vidusskolu. Iestājusies Latvijas Valsts konservatorijas kompozīcijas klasē, kuru absolvējusi 1978. gadā. Vēlāk asistentūru pie Paula Dambja (1988). Ir studējusi arī muzikoloģiju.
Karjera
Vairākus gadus strādājusi Latvijas Kultūras ministrijas repertuāra redakcijas kolēģijā (1980—1987). 20. gs. 80. gados pārzinājusi bērnu mūzikas sfēru Latvijas Komponistu savienībā, kuras biedre ir no 1983. gada. Kopš 1985. gada ir LMA kompozīcijas katedras docētāja, asociētā profesore.
Daiļrade
Selga Mence visvairāk komponējusi kormūziku, viņas skaņdarbi plaši iecienīti Latvijas koru vidū. Skaņdarbi skanējuši Ziemeļvalstu Dziesmu svētkos Norvēģijā 2000. gadā un daudzos Dziesmu svētkos Latvijā, ASV un Kanādā. Ar komponistes skaņdarbiem daudzi Latvijas kori guvuši uzvaras starptautiskos konkursos. Komponiste piedalījusies tādos projektos kā Songbridge 2000 festivālā Europa Cantat XIV Nevērā, Francijā, un Eiropas mūzikas mēnesī 2001. gadā Bāzelē. Viņas skaņdarbu cikls "Dziesmas divām klavierēm" ticis iekļauts rekomendēto skaņdarbu desmitniekā 1999. gadā Starptautiskajā komponistu radio tribīnē (en) Parīzē.
Kumiss
Kumiss ir skābpiena produkts, ko gatavo no ķēves piena. Lai šo dzērienu iegūtu, ķēves pienu saraudzē ar pienskābes baktērijām un īpašu raugu. Kumiss raksturīgs Centrālāzijas tautām. Dzēriens ir līdzīgs kefīram, kas tiek iegūt no govs piena. Tā kā ķēves pienā ir lielāka cukuru koncentrācija, tad kumiss pēc raudzēšanas kļūst par alkoholisko dzērienu.
Krāšņgalvīši
Krāšņgalvīši, krāšņgalvīšu ģints (Regulus) ir vienīgā krāšņgalvīšu dzimtas (Regulidae) ģints, kas apvieno 6 neliela auguma putnu sugas. Krāšņgalvīši izplatīti Eirāzijā, Himalajus ieskaitot, un Ziemeļamerikā, kā arī pašos Āfrikas ziemeļos un Makaronēzijā.
Zinātniskais nosaukums Regulus atvasināts no latīņu valodas un latviski nozīmē "mazais karalis" vai "princis", raksturojot putnu koši krāsaino, kronim līdzīgo galvas virsu.
Latvijā
Latvijā sastopamas divas krāšņgalvīšu ģints sugas: sārtgalvītis (Regulus ignicapilla) un zeltgalvītis (Regulus regulus). Sārtgalvītis ir gan ligzdotājs, gan caurceļotājs (katru gadu ligzdojošo pāru skaits pieaug), bet zeltgalvītis ir parasts ligzdotājs un ziemotājs.
Kopīgās īpašības
Krāšņgalvīši ir vieni no mazākajiem dziedātājputniem ar īsu, adatai līdzīgu knābi. To ķermeņa garums ir apmēram 8—11 cm, svars 6—8 g. Abi dzimumi vienādi lieli.
Spārni un aste proporcionāli vidēji gari. Apspalvojums kopumā visiem krāšņgalvīšiem ir pelēkzaļš, uz spārniem gaišas joslas. Piecām sugām nāsis sedz viena stīva spalva, bet sarkangalvītim (Regulus calendula) nāsis sedz vairākas īsas spalviņas. Tēviņiem uz galvas virsas ir košs kroņa laukums, mātītēm tas ir blāvāks un dzeltenāks. Gandrīz visām sugām, izņemot sarkangalvīti, kroņa laukums veidojas no trīs košām joslām: divas malējās joslas ir melnas, vidējā krāsaina (dzeltena vai oranža). Sarkangalvītim laukums ir sarkans un tam nav melno joslu. Centrālās kroņa spalvas ir garākas, un tās var sasliet stāvus gaisā. Cekuls ne vienmēr ir redzams, bet riesta laikā tas novērojams samērā bieži.
Uzvedība
Mājo galvenokārt skujkoku mežos, lai gan sastopami arī citos mežos, īpaši migrācijas laikā. Makaronēzijā mājo laurkoku mežos un kokveida ēriku audzēs. Barojas galvenokārt ar kukaiņiem, gan uzlasot no koku zariem un lapām, gan noķerot lidojumā.
Ligzda ir ļoti maza un kompakta. Tai ir gandrīz lodes forma, vīta no sūnām, ķērpjiem, zirnekļu tīklu pavedieniem, iekārta skujkoku augšējos zaros. No iekšpuses ligzda izklāta ar matiem un spalvām, arī, nosedzot ieeju, iespraustas dažas spalvas. Dējumā 7—12 baltas vai gaiši brūnas olas ar dažiem raibumiņiem. Tā kā ligzda ir neliela, olas sakrautas vairāku līmeņu kaudzītē. Pirmās izdētās olas ir mazākas nekā vēlāk dētās. Perē mātīte, stāvot olu kaudzē ar siltajām, labi apasiņotajām kājām, pēdām balstoties uz ligzdas pamatnes. Inkubācijas periods ilgst 15—17 dienas. Jaunie putni izlido 19—24 dienu vecumā.
Sistemātika
Krāšņgalvīšu dzimta (Regulidae)
Sarkanais tornis (Pārdaugava)
Sarkanais tornis (la, de) bija viduslaiku sargtornis iepretim Rīgas senpilsētai Daugavas kreisajā krastā tagadējā Torņakalna apkaimē. Tas pastāvēja no 15. līdz 17. gadsimtam un atradās seno Jelgavas un Bauskas ceļu sākumā.
Vēsture
Jau Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā minēts krustnešu mūra nams pie pārceltuves Daugavas otrā krastā. Domājams, ka to izmantoja 13. gadsimta cīņās pret zemgaļiem, bet vēlāk Rīgas pilsētas aizsardzībai pret lietuviešiem un Livonijas ordeņa karaspēku. 1483. gadā tas minēts kā "tornis, kas viņpus Daugavai, tieši pretim pilsētai", 1590. gadā par "mūra jeb akmens torni", bet 17. gadsimtā par "seno torni". 1612. gadā N. Mollīna tipogrāfijā iespiestā Rīgas skatā atainots vairākstāvu gotisks tornis. K. Broce 18. gadsimta beigās torni dēvēja par "Sarkano torni".
Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā otrpus Mārupītei uzcēla jaunu priekštilta nocietinājumu — Kobronskansti. 17. gadsimta otrajā pusē zīmējumos Sarkanais tornis vairs nav redzams. Par spīti šķietami precīzai piesaistei zīmējumos precīza torņa atrašanās vieta tā arī nav atrasta, jo ir mainījusies Daugavas krasta konfigurācija. 1905. gadā torņa atrašanās vietu ar nelielu izrakumu palīdzību neveiksmīgi centās atrast N. Bušs.
Apraksts
Tornis bija sešus stāvus augsta būve ar četrstūra pamatu. Sākot no otrā stāva līmeņa tornim bija logi ar gotiskām smailloka pārsedzēm. Izteiksmīgs elements ir gotiskajam stilam raksturīgs pakāpienveida zelminis. Būve celta no sarkaniem ķieģeļiem, augšdaļa rotāta ar baltiem apmetuma laukumiem. Fasāde rotāta arī ar dekoratīvām joslām, kas vizuāli nodala stāvus. Ieeja visdrīzāk atradās otrā stāva līmenī.
Vidējie ērgļi
Vidējie ērgļi, vidējo ērgļu ģints (Clanga) ir vanagu dzimtas (Accipitridae) ģints, kas pieder ērgļu apakšdzimtai (Aquilinae). Šajā ģintī ir 3 mūsdienās dzīvojošas ērgļu sugas, kas vēl nesenā pagātnē tika sistematizētas ērgļu ģintī (Aquila). Tomēr, balstoties uz pēdējo gadu DNS pētījumu rezultātiem, 2005. gadā tika izdalīta jauna vidējo ērgļu ģints.
Izplatība
Vidējo ērgļu ģints sugas ir Eirāzijas putni, kas atkarībā no sugas ligzdo Eiropas un Āzijas mērenajā joslā, kā arī Dienvidāzijā. Mērenās joslas ligzdotāji daļēji ziemo Āfrikā. Latvijā sastopamas 2 vidējo ērgļu ģints sugas: vidējais ērglis (Clanga clanga) un mazais ērglis (Clanga pomarina).
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē Indijas mazais ērglis (Clanga hastata) tika klasificēts kā mazā ērgļa pasuga. Tomēr pēdējo gadu morfoloģiskajos un DNS pētījumos atklājies, ka šī suga nav tuvāk radniecīga mazajam ērglim kā vidējais ērglis. Indijas mazais ērglis no visu vidējo ērgļu kopīgā priekšteča atdalījies pliocēna vidū, apmēram pirms 3,6 miljoniem gadu. Aizvēsturiskais vidējais ērglis ir dzīvojis Afganistānas teritorijā. Tam ir bijušas divas apakšgrupas: ziemeļu un dienvidu.
Sistemātika
Vidējo ērgļu ģints (Clanga)
Pipari (Dubnas pagasts)
Pipari ir ciems Augšdaugavas novada Dubnas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 3 km no pagasta centra Dubnas, 24 km no novada centra Daugavpils un 187 km no Rīgas.
Hanti
Hanti (pašnosaukums: ханти, хантэ, хандэ, кантэк, кантах), agrāk zināmi kā ostjaki, ir somugru tauta Eirāzijas ziemeļos. Kopā ar mansiem un ungāriem veido somugru atsevišķu jugru atzaru. Hanti tradicionāli apdzīvo plašu teritoriju Sibīrijas ziemeļrietumos Krievijā, Obas upes baseinā. Lielākā daļa dzīvo Jugras zemē — Hantu-mansu autonomajā apvidū (61%) un Jamalas ņencu autonomajā apvidū (31%), bet neliela daļa Tjumeņas apgabalā (2,3%) un Tomskas apgabalā (2,3%). Pašā Hantu-Mansu autonomajā apvidū hanti ir tikai 1,2 % no kopējā iedzīvotāju skaita un veido nozīmīgu iedzīvotāju īpatsvaru tikai rajonos, kur nav bijusi plaša ar dabasgāzes ieguvi saistītu cittautiešu imigrācija.
Etnonīms
Līdz 20. gadsimta 30. gadiem hantus dēvēja par ostjakiem. Etnonīms cēlies vai nu no daļas hantu pašnosaukuma ас хоят — ‘Obas ļaudis’, vai no tatāru valodas уштяк — ‘barbars, mežonis’.
Hanti iedalās trijās etnogrāfiskajās grupās, kas runā trijos atšķirīgos dialektos. Pašnosaukums ziemeļu dialektā ir ханти, хантэ, dienvidu dialektā — хандэ, bet austrumu dialektā — кантэк, кантах; visi šie vārdi nozīmē ‘cilvēks’.
Vēsture
Pēdējo Kondijas valdnieku Agaju krievi pakļāva 1594. gadā. Kondijas karavadonis (murza) Četirko 1609. gadā sāka sacelšanos, ko apspieda krievu Pelimas vaivads Isļeņevs (Петр Исленев). Pēc 1618. gada notika Kondijas iedzīvotāju kristīšana, bet saglabājās spēcīga šamanisma ietekme.
Mansi
Mansi, vēsturiski pazīstami arī kā voguli, ir somugru valodā runājoša Eirāzijas ziemeļu apgabalu pamatiedzīvotāju tauta. Mansu apdzīvotajā teritorijā atrodas Krievijas Federācijas Hantu-mansu autonomais apvidus jeb Jugras zeme.
Hanti
Vēsture
Krievijas PFSR laikā 1930. gadā izveidoja Ostjaku-Vogulu nacionālo apvidu, ko 1940. gadā pārdēvēja par Hantu-mansu nacionālo apvidu, bet 1978. gadā — par Hantu-mansu autonomo apvidu. Kopš 2003. gada to sauc par Hantu-Mansu autonomo apvidu — Jugru.
Mansi
Vēsture
Līdz 16. gadsimtam mansu un hantu apdzīvota teritorija Obas un Irtišas upju baseinā bija atkarīga no Sibīrijas hanistes, vēlāk no Krievijas caristes un Krievijas Impērijas.
Krievijas cars Ivans IV lika tirgotājiem Stroganoviem nolīgt kazakus iebrukumam Sibīrijā. 1582. gada maijā Jermaka vadītie kazaki iebruka Sibīrijā un 80 strūgās uzbruka Čingituras (Tjumeņas) pilsētai. 8. novembrī pēc uzvaras kaujā pie Čuvašu raga Tobolas un Irtišas upju satecē kazaki ieņēma arī Kašlikas (Sibiras) pilsētu. 1583. gadā krievi pakļāva vietējos iedzīvotājus vogulus (mansus) un ostjakus (hantus) Pelimas, Tavdas un Kondas baseinā.
Hanti
Ostjaku apraksts 20. gadsimta sākumā
Ostjaki dzīvo kā nometnieki un pārtiek no zvejas un ziemeļbriežiem. Viņu mītnes ir ādām un vai koku mizām segtas koniskas jurtas vai no krievu izbas aizgūts mītnes tips, ko ceļ no guļkokiem un apsedz ar plakanu jumtu. Raksturā ostjaki ir lēnprātīgi, darbā čakli.
Valoda
Hantu valoda pieder urāliešu valodu saimes ugru apakšgrupai. Tajā runā ap 9600 hantu — ap trešdaļu no to kopskaita; lielākā daļa sadzīvē pārgājuši uz krievu valodu.
Mansi
Vēsture
1584. gadā Ivans IV pievienoja arī Kondas kņaza (князь Кондинскiй) titulu. Kondijas kņazu ģerboni iekļāva Krievijas Impērijas ģerbonī.
Pēdējo Kondijas valdnieku Agaju (ru) krievi pakļāva 1594. gadā. Kondijas karavadonis (murza) Četirko 1609. gadā sāka sacelšanos, ko apspieda krievu Pelimas vaivads Isļeņevs (Петр Исленев). Pēc 1618. gada notika Kondijas iedzīvotāju kristīšana, bet saglabājās spēcīga šamanisma ietekme.
Krievijas PFSR laikā 1930. gadā izveidoja Ostjaku-Vogulu nacionālo apvidu, ko 1940. gadā pārdēvēja par Hantu-mansu nacionālo apvidu, 1978. gadā par Hantu-mansu autonomo apvidu. Kopš 2003. gada to sauc par Hantu-Mansu autonomo apvidu — Jugru.
Jānis Lieknis
Jānis Lieknis (1883—1941) bija latviešu skolotājs un vēsturnieks. Latvijas Republikas Izglītības ministra biedrs Kirhenšteina valdībā (1940). Tautas Saeimas deputāts (1940), pēc Latvijas aneksijas Latvijas PSR Augstākās padomes deputāts (1940—1941), Latvijas PSR Izglītības tautas komisariāta skolu departamenta vicedirektors, Latvijas PSR Vēstures institūta direktors (1940).
Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gada 4. martā Lielezeres pagastā. O. Jesenas-Lerhas proģimnāzijas skolotājs, Skolu muzeja bibliotēkas pārzinis (1913). Latvijas SPR laikā bija Rīgas pilsētas padomes izpildkomitejas Tautas izglītības nodaļas vadītājs (1919). Latvijas Skolotāju savienības aktīvists. 1921. gadā apprecējās ar Emmu Vitenbergu-Traubergu, kas tolaik bija Rīgas pilsētas 3. ģimnāzijas direktore (1919–1934, 1940—1941). Strādāja par Raiņa strādnieku jaunatnes ģimnāzijas direktoru līdz 1934. gada 15. maija apvērsumam.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā iecelts par Kirhenšteina valdības izglītības ministra biedru. Pēc Latvijas inkorporācijas Padomju Savienībā bija Latvijas PSR Augstākās padomes deputāts (1940—1941), Latvijas PSR Vēstures institūta direktors (1940).
Nacistiskās vācu okupācijas laikā palicis Latvijā, Vēstures institūta 8. jūlija valdes sēdē nodeva institūta atslēgas. Apcietināts un 1941. gada 23. oktobrī nošauts Biķernieku mežā. Nošauti tika arī viņa sieva Emma Liekne (1886–1942) un dēls Laimdots Jānis Lieknis (1922–1942).
Karola Hegkvista
Karola Marija Hegkvista (sv; dzimusi ) ir zviedru dziedātāja, dziesmu autore.
Viņas debijas albums Främling tika pārdots vairāk nekā 1 miljonā kopiju, kas ir Zviedrijas mūzikas vēstures rekords. Savā vairāk nekā 25 gadus ilgajā karjerā ir ierakstījusi tādas dziesmas kā Främling (1983), Tommy tycker om mig (1984), Fångad av en stormvind (1991), All the Reasons to Live (1992), I Believe in Love (2001), Genom allt (2005), Evighet (2006). Mūziķe ir trīs reizes pārstāvējusi Zviedriju Eirovīzijā: 1983. gadā ar dziesmu Främling viņa ierindojās trešajā vietā. 1991. gadā ar dziesmu Fångad av en stormvind viņa uzvarēja, 2006. gadā ar dziesmu Invincible ierindojās piektajā vietā. Tādējādi viņa ir viena no visu laiku veiksmīgākajām Eirovīzijas dalībniecēm konkursa vēsturē.
No (filma)
No ir 2012. gada Čīles, Francijas un ASV kopražojuma mākslas filma. Filmas režisors ir Pablo Larains.
Filma tika nominēta 85. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā filma svešvalodā".
Adreses
Mārtiņš Ķibilds intervijā portālam "Pieturpunkti" par ceļu uz raidījuma "Adreses" izveidošanu :
"Adrešu" pirmajā sērijā, kura ēterā nonāca 2015. gada 3. septembrī, M. Ķibilds un raidījuma komanda devās uz Saldus Mūzikas un mākslas skolu un uz Pārdaugavas Z-Towers.
Uz raidījuma sēriju filmēšanu tika aicinātas sabiedrībā zināmas un konkrētā tēmā zinošas personības, piemēram, Dārta Danēviča, Vilis Daudziņš, Andrejs Žagars, Kārlis Kazāks, Dainis Īvāns, Pauls Timrots, Ieva Akurātere u.c.
M. Ķibilda nāve
2019. gada 26. oktobrī Amsterdamā pēkšņi mira raidījuma "Adreses" veidotājs Mārtiņš Ķibilds. Raidījuma pēdējās divas sērijas, proti, 51. un 52. sērija, tika veidotas kā atvadu epizodes, kurās tika parādīts tas materiāls (4 adreses), kas bija nofilmēts, kad M. Ķibilds vēl bija dzīvs.
51. raidījuma sēriju vadīja raidījuma režisori — Uģis Olte un Gatis Belogrudovs. Tās ievadā abi stāvēja uz nepabeigtā tilta pie Daugavgrīvas ielas un aicināja pieminēt M. Ķibildu ar klusuma brīdi. Adreses šajā sērijā — dzīvojamā māja Pāvilostā un Valsts prezidenta rezidence Jūrmalā.
52. raidījuma sēriju vadīja Mārtiņa Ķibilda dēli — Gustavs Ķibilds un Brunis Ķibilds. Šajā sērijā arī bija divi adrešu stāsti, taču šie bija noslēdzošie — Gulbenes-Alūksnes šaursliežu dzelzceļš un velotreks Rīgā pie VEF kultūras pils (zināms kā "Marsa parks").
Mārtiņš Ķibilds
Bērnība un izglītība
Ķibilds mācījās Rīgas 1. ģimnāzijā un skolas laikā apsvēra mācīties jurisprudenci vai žurnālistiku. Galu galā izlēmis studēt jurisprudenci, apgalvojot: "Ja gribēšu būt jurists, tad ar žurnālista izglītību es nevarēšu būt jurists. Bet, ja es ar jurista izglītību gribēšu būt žurnālists, tad es to varēšu darīt." Tomēr juristu izglītību neieguva, jo neiesniedza bakalaura darbu.
Privātā dzīve
Ķibilds ir bijis precējies trīs reizes. No pirmās laulības ir divi dēli. Otrajā laulībā bērni nebija, trešajā laulībā — dēls un meita.
Profesionālā darbība
Ķibilds uzsāka darbību žurnālistikā 19 gadu vecumā, kad laikrakstā "Diena" sāka strādāt par žurnālistu. Laika gaitā kļuva par vienu no "Dienas" vadošajiem žurnālistiem, kā arī politisko padomnieku un laikraksta mārketinga vadītāju.
Ķibilds ieguva plašāku popularitāti, ka kļuva par LNT analītiskā raidījuma "Nedēļa" vadītāju. No 2002. līdz 2007. gadam vadīja spēles "Gribi būt miljonārs?" versiju latviešu valodā kanālā TV3. No 2000. līdz 2013. gadam bija arī reklāmas aģentūras "TBWA/Latvija" radošais direktors.
No 2013. gada līdz 2015. gadam strādājis par Latvijas Arhitektu savienības valdes priekšsēdētāju, bet no 2015. līdz 2017. gadam strādājis Latvijas Televīzijā, kurā vadījis Apvienoto bērnu, dokumentālo un izklaides raidījumu redakciju.
Veidojis un vadījis arhitektūrai veltīto raidījumu "Adreses" un vēstures tēmām veltīto raidījumu "Atslēgas". Vadījis Latvijas Televīzijas raidījumu "Kultūrdeva".
Nāve
Ķibilds 2019. gada oktobrī ar sievu devās ceļojumā uz Nīderlandi, kur studēja viņa dēls. Ceļojuma laikā, 26. oktobrī, viņš nomira pēkšņā nāvē Amsterdamā, viesnīcas numurā, akūtas koronārās sirds slimības dēļ.
2019. gada 8. novembrī viņam tika veltīts piemiņas dievkalpojums Torņkalna baznīcā, uz kuru ieradās vairāki simti ļaužu.
Jura Alunāna iela (Rīga)
Jura Alunāna iela ir Rīgas iela Centra apkaimē ("Klusajā centrā"). Jura Alunāna iela sākas pie krustojuma ar Kalpaka bulvāri un beidzas pie krustojuma ar Elizabetes ielu. Jura Alunāna ielas kopējais garums ir 243 metri, tā klāta ar asfalta segumu.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas kartē iela atrodama 1876. gadā ar nosaukumu Jura iela (de, ru). 1923. gadā to pārdēvēja dzejnieka, publicista un valodnieka Jura Alunāna vārdā. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā to pārdēvēja Oto Laša vārdā par Pulkveža Laša ielu (de). 1944. gadā tā atguva Jura Alunāna ielas vārdu, nosaukums laika gaitā vairs nav mainījies.
Ielu savienojumi
Jura Alunāna iela ir savienota ar šādām ielām:
Ēkas
Īres nami Jura Alunāna ielē 3, 4, 6, 9 celti pēc arhitekta Kārļa Johana Felsko projektiem (1897., 1897., 1879. un 1885. gadā).
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jaunjelgavas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jaunjelgavas novadā.
Aviācijas pētniecības centrs
Āviācijas pētniecības centrs ir lidostas "Rīga" teritorijā izvietota aviācijas diagnostikas tehnoloģiju pētniecības institūcija. To dibinājušas Rīgas Tehniskā universitāte, Transporta un sakaru institūts, Telematikas un loģistikas institūts un uzņēmums «D un D Centrs». Centra darbībā iesaistīta arī aviosabiedrība RAF-Avia.
Laimonis Tīkmanis
Arhitekts Laimonis Tīkmanis dzimis 1935. gadā Vecumnieku pagastā, miris 1998. gadā. 1954. gadā beidzis Rīgas Lauksaimniecības tehnikuma būvniecības nodaļu. No 1957. gada līdz 1962. gadam strādā Rīgā, Institūtā "Laukuprojekts" par tehniķi projektētāju. No 1962. gada līdz 1968. gadam studijas RPI Arhitektūras un celtniecības fakultātē, arhitektūras specialitātē. No 1968. gada līdz 1984. gadam projektēšanas institūta «Laukuprojekts» grupas vadītājs. No 1984. gada projektēšanas institūta «Laukuprojekts» tehniskās nodaļas galvenais arhitekts.
Latvijas Arhitektu savienības biedrs no 1974. gada. Latvijas Arhitektu savienības valdes loceklis no 1979. gada. 1977. gadā Latvijas PSR Ministru Padomes prēmija par viesnīcu ar kafejnīcu Talsos. 1988. gadā PSRS Arhitektu savienības gada labāko objektu skatē saņēmis zelta medaļu par kopsaimniecības «Renda» kantori Rendā. Par šo objektu saņēmis arī 1988. gada Latvijas PSR Ministru Padomes prēmiju.
Cidlina
Cidlina (cs) ir 87,3 kilometrus gara Elbas labā krasta pieteka Čehijas ziemeļdaļā.
Izteka netālu no Lomnices pie Popelkas. Tek dienvidu virzienā, sasniedzot Hlumecu pie Cidlinas, pagriežas uz rietumiem. Ietek Elbā pie Libices pie Cidlinas. Bez Hlumecas un Libices upes krastos atrodas Jičīna un Novi Bidžova.
Kresīda (pavadonis)
Kresīda, arī Urāns IX, ir Urāna pavadonis. Tas ir ceturtais pavadonis pēc kārtas, skaitot no Urāna.
Orbīta un fizikālie parametri
Kresīda ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir apmēram 82 ± 4 km. Tas ir piederīgs Porcijas grupai, kurā vēl atrodas Bjanka, Dezdemona, Džuljeta, Porcija, Rozalinda, Kupidons, Belinda un Perita. Visiem šiem pavadoņiem ir līdzīgas orbītas un fotometriskās īpašības. Kresīda ir mazizpētīts pavadonis. „Voyager 2”attēlos tas izskatās kā garens objekts, kura ass vērsta uz Urānu. Pavadoņa virsma izskatās pelēka.
Pavadoņa orbītas aprēķini rāda, ka nākamo 4 000 000 – 100 000 000 gadu laikā Kresīda var sadurties ar Dezdemonu.
Ķirele
Ķirele ir Salacas kreisā krasta pieteka Valmieras novadā. Sākas Vecates pagastā, iztekot no Rebeles ezera, un tā caurtek Ķiruma ezeru. Tā ir 14 km gara.
Žils Lekūtrs
Žils Lekūtrs (fr; dzimis, miris ) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 247 punktus, izcīnot dalīto 37. vietu kopā ar francūžiem Polu Gibiāru un Vedē.
Losandželosas "Chargers"
Losandželosas "Chargers" (en) ir profesionāls amerikāņu futbola klubs, kas ir bāzēts Inglvudā, Kalifornijas štatā, ASV. Tas ir dibināts 1959. gadā. "Chargers" spēlē Nacionālās futbola līgas (NFL) Amerikas futbola konferences Rietumu divīzijā. Klubs savas mājas spēlēs aizvada SoFi Stadium stadionā, ko viņi dala ar citu NFL klubu Losandželosas "Rams". Klubs savā pastāvēšanas vēsturē ne reizi nav izcīnījis Superkausu.
1961. gadā klubs tika pārvietots uz Sandjego un kļuva par Sandjego "Chargers". 2017. gadā klubs atgriezās Losandželosā.
Arizonas karogs
Arizonas karogs sastāv no 13 sarkaniem un dzelteniem stariem, augšpusē. Sarkanā un dzeltenā krāsa arī simbolizē Arizonas gleznaino ainavu. Centrālā zvaigzne nozīmē vara ražošanu (Arizona ražo vairāk varu, nekā jebkurš cits štats valstī).
Karoga augstums ir divas vienības, bet platums ir trīs vienības. Saules stari, augšpusē, ir sadalīti 13 vienādos segmentos, sākot ar sarkano krāsu un pārmaiņus ar dzelteno krāsu. Karoga centrā vara zvaigzne ir vienas vienības augstumā, bet pārējo karogu pārklāj zilā sekcija, kuras mērvienība ir vienu vienību augsta un trīs vienības plata. Sarkanās un zilās krāsas ir tādās pašas krāsās, kādas izmantotas uz Amerikas Savienoto Valstu karoga. Ieteicamais karoga izmērs ir četras reiz sešas pēdas ar zvaigzni kas ir divu pēdu augsta.
Vēsture
Arizonas štata tīmekļa vietnē, muzejā un oficiālajos materiālos ir norādīti šādi Arizonas karoga pirmsākumi: "Čārlzs Vilfreds Hariss, Arizonas Nacionālās gvardes pulkvedis, 1910. gadā bija vienības šautenes komandas kapteinis. Šaušanas sacensību laikā Perija Nometnē, Ohaio, Arizonas komanda bija vienīgā komanda bez jebkāda veida emblēmas. Pulkvedis Hariss bija atbildīgs par strēlnieku komandas karoga izveidi, kas 1917. gadā kļuva par Arizonas štata karogu. Zila un zeltaina ir Arizonas krāsas. Sarkanā un zeltainā ir krāsas, ko Koronado 1540. gada ekspedīcija veica pa septiņām Kibolas pilsētām. Zilais ir 'brīvības zilais', kas identisks krāsai Amerikas Savienoto Valstu karogā, zvaigžņu laukā. Tā kā Arizona ir rietumu štats, lecošās saules stari šķita piemēroti. Tur ir trīspadsmit stari, kas ataino pirmās 'Trīspadsmit kolonijas'. Lielā vara zvaigzne identificē Arizonu kā lielāko vara ražotāju Amerikas Savienotajās Valstīs. '1917. gada 27. februārī likumdevējs pieņēma likumprojektu par šī karoga pieņemšanu par oficiālo Arizonas štata karogu, neskatoties uz atšķirīgajiem balsojumiem un gubernatora Kempbela atteikumam, likumprojektam pieliekot savu parakstu.'"
Džordans Biningtons
Džordans Biningtons (dzimis ) ir kanādiešu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2022) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Sentluisas "Blues" sastāvā.
Spēlētāja karjera
2009. gadā Biningtons uzsāka spēlēt Ontārio hokeja līgas vienībā Ovensaundas "Attack". 2010.—11. gada sezonā kopā ar komandu kļuva par līgas čempionu, un tika iekļauts Memoriālā kausa simboliskajā izlasē. 2013.—14. gada sezonu aizvadīja ECHL, taču 2014.—15. gada sezonā kļuva par AHL vienības Čikāgas "Wolves" pamatvārtsargu.
2016. gada 14. janvārī Biningtons Sentluisas "Blues" sastāvā aizvadīja savu debijas spēli NHL. 2018.—19. gada sezonas vidū Biningtons atgriezās NHL, pirmajā spēlē komandas rindās neielaižot nevienus vārtus. Biningtons ātri nostiprinājās komandas rindās, februārī un martā tiekot atzīts par visas līgas mēneša labāko debitantu. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu. Stenlija kausa izcīņā Biningtons uzstādīja jaunu rekordu, kļūstot par pirmo vārtsargu, kas savā debijas sezonā uzvarējis 16 spēlēs.
Georgs Gērings
Georgs Gērings (de; dzimis, miris ) bija vācu grieķu-romiešu stila un brīvā stila cīkstonis, 1928. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs, divkārtējs Eiropas čempions.
Biogrāfija
Viņš bija sportiskas, atlētiskas uzbūves, svēra aptuveni 105 kg un bija arī labs viegatlēts un svarcēlājs. Viņa starptautiskie panākumi sākās 1921. gadā, kad viņš uzvarēja Eiropas jaunatnes čempionātā. Šie panākumi turpinājās ar kāpumiem un kritumiem līdz 1941. gadam. Viņš cīnījās ar visiem tā laika pasaules klases cīkstoņiem un vismaz vienu reizi spēja uzvarēt lielāko daļu no viņiem. Viņa cīņas pret zviedriem Karlu Vestergrēnu un Rūdolfu Svensonu, pret somu Jalmāru Nīstrēmu un pret tautieti Kurtu Hornfišeru vienmēr bija uzmanības centrā.
1932. gadā Losandželosā Georgam Gēringam bija iespēja kļūt par olimpisko čempionu grieķu-romiešu stilā. Priekšsacīkstēs viņš tur bija uzvarējis zviedru Karlu Vestergrēnu, kurš tika uzskatīts par viņa grūtāko sāncensi. Nākamajā cīņā viņš pilnīgi pārsteidzoši zaudēja pret čehu Jozefu Urbānu, kuru viņš jau bija vairākkārt pieveicis un tādējādi noslīdēja uz nepateicīgo 4. vietu. Spēļu atklāšanas ceremonijā viņš bija Vācijas komandas karognesējs.
No 1933. gada viņš atradās Kurta Hornfišera ēnā. 1936. gadā viņam tomēr izdevās kvalificēties olimpiskajām spēlēm Berlīnē grieķu-romiešu stilā. Tā kā tika gaidīts, ka trīskārtējam Eiropas čempionam Hornfišeram šajā stilā būs lielākas izredzes, Georgam Gēringam nācās Berlīnē sacensties brīvajā stilā, bet šajā stilā viņš ierindojās tikai 7. vietā.
Vienpadsmit reizes Georgs Gērings bija Vācijas izlases dalībnieks sacīkstēs ar citu valstu komandām un visos vienpadsmit mačos viņš guva uzvaras. Viņš gāja bojā Otrā pasaules kara laikā Ščecinā 1943. gadā 39 gadu vecumā.
Svilišķi
Svilišķi ir ciems Augšdaugavas novada Dubnas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 4 km no pagasta centra Dubnas, 25 km no novada centra Daugavpils un 188 km no Rīgas.
Nikolass Rejs
Nikolass Rejs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu kinorežisors, scenārists un aktieris.
Vislabāk pazīstams ar savu filmu "Dumpinieks bez iemesla" (1955), ar Džeimsu Dīnu galvenajā lomā. Strādājis dažādos žanros, kā film noir, vesternos un drāmā. Režisējis arī filmas They Live by Night (1948), "Vientuļā vietā" (1950), "Uz bīstamās zemes" (1951), "Džonijs Ģitāra" (Johnny Guitar, 1954) un Bigger Than Life (1956).
Vairāki režisori, īpaši Franču jaunā viļņa, kā Žans Liks Godārs, Fransuā Trifo, Mārtins Skorsēze un Vims Venderss ir ietekmējušies no Reja.
Uzvaras iela (Lielvārde)
Uzvaras iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Rembates ielu un beidzas krustojumā ar Atpūtu un Liepu ielu. Kopā ar Atpūtu un Rembates ielām, Uzvaras iela veido Lielvārdes pilsētas ziemeļu robežu.
Ielu savienojumi
Uzvaras iela ir savienota ar šādām ielām:
Nikola Aunapu Manna
Nikola "Djūka" Viktorija Aunapu Manna (Nicole "Duke" Victoria Aunapu Mann; dzimusi ) ir ASV astronaute, izmēģinātājpilote.
Bērnība un izglītība
Nikola Aunapu piedzima Hovarda un Viktorijas Aunapu ģimenē Petalūmā, Kalifornijā. Ģimene dzīvoja Penngrovā. Nikolas senči ir vailaku indiāņi, tāpēc viņa ir Apaļās ielejas indiāņu cilšu locekle. Viņas vectēvs Helmuts Aunapu 1920. gados emigrēja no Igaunijas un vēlāk dienēja par inženieri ASV bruņotajos spēkos, piedalījās Otrajā pasaules karā un uzdienējās līdz pulkvežleitantam.
Militārais dienests
Pēc augstskolas beigšanas Nikola Aunapu apmeklēja virsnieku pamata skolu un sāka lidojumu apmācību Pensakolas jūras gaisa stacijā. 2002. gadā viņai tika piešķirti Jūras aviatora spārni. F/A-18 Hornet apmācību viņa pabeidza 106. Triecienu iznīcinātāju eskadriļā (VFA-106) Ošenas jūras gaisa stacijā. 2004. gadā viņa sāka dienestu 251. Jūras iznīcinātāju uzbrukuma eskadriļā (VMFA-251) Bjūfortas jūras kājnieku gaisa stacijā. Irākas kara un Operācijas "Ilgstošā brīvība" laikā viņa divreiz tika komandēta uz lidmašīnu bāzes kuģa USS Enterprise.
NASA karjera
2013. gada 17. jūnijā Nikola Aunapu Manna tika ieskaitīta NASA 21. astronautu grupā kā astronauta kandidāte. Pēc pamata vispārējās kosmiskās sagatavošanas kursa 2015. gada 9. jūlijā viņai piešķīra astronauta kvalifikāciju.
2018. gada 3. augustā tika paziņots par Mannas iekļaušanu kosmosa kuģa Boeing Starliner pirmajā pilotējamajā lidojumā Boe-CFT, kam būtu jānotiek 2019. gada vidū. 2020. gada 9. decembrī tika paziņots par Votkinsas iekļaušanu astronautu grupā, lai sagatavotos pilotētajām Mēness ekspedīcijām programmā Artemis.
Pēc problēmām ar Starliner pirmo nepilotējamo lidojumu un pilotējamā lidojuma aizkavēšanos, 2021. gada oktobrī Manna tika pārcelta uz SpaceX Crew-5 pamatapkalpi kā komandiere.
Nikolas Aunapu Mannas pirmais kosmiskais lidojums sākās 2022. gada 5. oktobrī, komandējot kosmosa kuģi SpaceX Crew-5, dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Viņa bija 68. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemes viņa atgriezās 2023. gada 12. martā.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums
1218. gads
1218. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās pirmdienā.
Vedē
Vedē (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 247 punktus, izcīnot dalīto 37. vietu kopā ar francūžiem Polu Gibiāru un Žilu Lekūtru.
Dzintars Veits
Dzintars Pēteris Veits (1944.gada 25.aprīlis—2015. gada 20. maijs) bija latviešu aktieris, baznīcas zvaniķis, padomju režīma pretinieks, Policijas koledžas docētājs un sūkņu stacijas operators.
1974. gadā piedalījās Rīgas Kinostudijas mākslas filmas "Piejūras klimats" uzņemšanā, tēlojot Gāzes pārvaldes strādnieka Harija Ozola lomu. Cenzūras dēļ pēc atrādīšanas PSRS Valsts Kinematogrāfijas komitejā Maskavā filma palika nepabeigta. 1975.gadā piedalījās detektīvfilmas " Paradīzes atslēgas" (režisors Aloizs Brenčs) uzņemšanā, tēlojot epizodisku lomu.
Dramaturģe Lelde Stumbre ir izmantojusi Dz.P.Veitu kā prototipu savu lugu "Sarkanmatainais kalps" un "Slepkava un slepkava" galvenajiem varoņiem.
2021. gadā apgādā "Bolderāja" iznāca Dz.P.Veita jau agrāk pašizdotā skandalozā grāmata "Surogātpartneris".
Nina Badriča
Nina Badriča (hr; dzimusi ) ir horvātu popdziedātāja.
Badriča pārstāvēja Horvātiju. gada Eirovīzijas konkursā Baku, Azerbaidžānā ar dziesmu Nebo. Pusfinālā dziesma ierindojās 12. vietā un finālam nekvalificējās. Badriča Horvātijas atlasē Eirovīzijai ir piedalījusies vēl 4 reizes — 2003. gadā tika ieņemta 2. vieta. Dziedātāja ir izdevusi septiņus studijas albumus.
Rolands Šallai
Rolands Šallai (hu, dzimis ) ir ungāru futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Ungārijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Šallai pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu SC Freiburg.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jaunpiebalgas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jaunpiebalgas novadā.
Ploučnice
Ploučnice (cs) ir 106 kilometrus gara Elbas labā krasta pieteka Čehijas ziemeļdaļā.
Iztece pie Ješteda kalna. Tek rietumu virzienā. Ietek Elbā pie Dečīnas. Bez Dečīnas, upes krastos atrodas Mimoņa un Česka Līpa.
Brīnumu veikals
Brīnumu veikals (en) ir 2007. gada ASV un Kanādas kinokomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Zaks Helms. Galvenos tēlus atveido Dastins Hofmans, Natālija Portmane, Džeisons Beitmens un Zaks Mills. Filmas pirmizrāde notika.
Mollija Mahonija ir neveikla un nedroša darbiniece Magorija Brīnumu veikalā, savdabīgākajā un brīnišķīgākajā rotaļlietu veikalā pasaulē. Kādu dienu 243 gadus vecais veikala īpašnieks veikalu atstāj mantojumā Mollijai, tomēr drīz vien šajā rotaļlietu paradīzē sākas tumšas un draudīgas pārmaiņas.
Likteņa ironija jeb Vieglu garu!
"Likteņa ironija jeb Vieglu garu!" (ru) ir 1975. gada padomju komēdija, kuras režisors ir Eldars Rjazanovs. Filma pirmoreiz tika pārraidīta Pirmajā programmā. Filmā galvenās lomas attēlo Andrejs Mjagkovs, Barbara Briļska un Jurijs Jakovļevs. Filmas sižets pamatā atkārto Emīla Braginska un Eldara Rjazanova 1969. gadā uzrakstīto lugu "Laimīgu Jauno gadu! vai Reiz Jaungada naktī..." (С лёгким паром! или Однажды в новогоднюю ночь…). "Likteņa ironija" ir stāsts par divu cilvēku attiecībām un piedzīvojumiem Vecgada vakarā un Jaungada naktī.
Šī filma tiek uzskatīta par vienu no veiksmīgakajiem padomju televīzijas darbiem un tā saglabā savu popularitāti arī pašreiz. Tiek lēsts, ka filmas pirmizrādi televīzijā ir noskatījušies apmēram 100 miljoni cilvēku.
2007. gadā iznāca filmas turpinājums "Likteņa ironija 2".
Dmitro Kocjubailo
Dmitro Kocjubailo (uk, segvārds Da Vinči, uk; dzimis 1995. gada 1. novembrī, miris 2023. gada 7. martā) bija ukraiņu karavīrs, brīvprātīgais, jaunākais leitnants, Ukrainas bruņoto spēku 1. Mehanizētā bataljona komandieris.
Pirmais brīvprātīgais, kuram vēl dzīvam piešķirts tituls "Ukrainas varonis", 2021. gadā. Kocjubailo bija jaunākais bataljona komandieris Ukrainas armijas vēsturē.
2022. gadā viņš tika iekļauts vietējā Forbes izdevuma reitingā 30 līdz 30: Nākotnes sejas.
Dzīves gājums
Dmitro Kocjubailo dzimis 1995. gada 1. novembrī Zadņestranskas ciemā, Ivanofrankivskas apgabalā, Ukrainā. Absolvējis Bovšivkas vidusskolu un Ivanofrankivskas mākslas liceju.
Kocjubailo bija aktīvs Pašcieņas revolūcijas dalībnieks.
Krievijas-Ukrainas kara dalībnieks, bija brīvprātīgo vada komandieris (2014) un vēlāk bija rotas komandieris (2015). 2014. gadā viņš tika smagi ievainots Doneckas apgabala Piskos un pēc atveseļošanās atgriezās frontē. 2016. gada 17. martā iecelts par Ukrainas Bruņoto spēku 1. Mehanizētā bataljona "Da Vinči Vilki" komandieri.
Nāve
2023. gada 7. martā Kocjubailo tika nogalināts Bahmutas kaujās, par ko paziņoja Ukrainas prezidents Volodimirs Zeļenskis, nosaucot Dmitro Kocjubailo par "cilvēku simbolu" un "drosmes cilvēku".
2023. gada 10. martā Kijivā Neatkarības laukumā piedaloties Ukrainas militārajai un politiskajai vadībai notika atvadīšanās no Dmitro Kocjubailo. Pēc tam Apbedīts Askolda kapā Kijivā.
Jelgavas pilsētas slimnīca
Jelgavas pilsētas slimnīca ir IV līmeņa daudzprofilu neatliekamās medicīniskās palīdzības ārstniecības iestāde Brīvības bulvārī 6, Jelgavā. Līdz tagadējās pilsētas slimnīcas atklāšanai 1970. gadā vecās slimnīcas ēkas aizņēma kvartālu starp Pulkveža Oskara Kalpaka, Svētes, Raiņa un Sakņudārza ielām. Pie vecās slimnīcas ēkas sienas atrodama ārsta Ringolda Čakstes piemiņas plāksne.
Vēsture
Jelgavas pilsētas slimnīcas vēsture ir izsekojama līdz 1824. gadam, kad bijušajā Kurzemes hercoga staļļu ēkā Upes ielā pie Driksas atklāja Sabiedriskās aizgādības kolēģijas slimnīcu (Anstalten des Kollegiums Allgemeinen Fürsorge). 1865. gadā Pāvila ielā 16 nodibināja Diakonisu slimnīcu slimniekiem ar lipīgām slimībām, kā arī nabagiem un nespējniekiem. Tajā strādāja žēlsirdīgās māsas darbā apmācītas mūķenes (diakonises). 1881. gadā Diakonisu slimnīcā izveidoja acu klīniku ar 30 gultām, vadītājs bija Kārlis Valdhauers. 1919. gadā Diakonisu slimnīcā bija 132 gultas un strādāja 4 ārsti.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā pilsētas slimnīcā Upes ielā bija 250 gultas un strādāja 7 ārsti. 1921. gadā Jelgavas pilsētas slimnīcu pārcēla uz Diakonisu slimnīcas ēkām Pāvila ielā (samazinātā Diakonisu slimnīca līdztekus pastāvēja līdz vācbaltiešu izceļošanai 1939. gadā). Iesākumā slimnīcā bija 10 gultas lipīgo slimību slimnieku ārstēšanai, 1926. gadā - 60 gultas ar atsevišķām nodaļām iekšķīgo, ķirurģisko un infekcijas slimību ārstēšanai. 1930. gadā slimnīcā ārstējās 900, bet 1935. gadā - 1298 slimnieki.
No 1935. gada 3. decembra līdz 1937. gada 30. maijam pēc arhitekta Kārļa Rubja projekta uzbūvēja jaunu Jelgavas pilsētas slimnīcas ēku, jaunbūve pilsētai izmaksāja Ls 500 000. 1938. gadā slimnīcā ārstējās vairāk nekā 2 000 slimnieku ar 48 876 gultu dienām. Kad 1943. gadā vācu okupācijas iestādes ierīkoja kara hospitāli Jelgavas Sarkanā Krusta slimnīcā, daudzi tās darbinieki pārnāca uz pilsētas slimnīcu.
Jelgavas kaujas laikā 1944. gadā Infekciju nodaļas vadītājs Ringolds Čakste pasargāja slimnīcas ēku no nodegšanas. Kad pilsētu ieņēma Sarkanā armija, kara komandants deva rīkojumu slimnīcai evakuēties uz Lielvircavas pagasta Reikuļu mājām, bet centrālajā korpusā ierīkoja kara hospitāli. Vēlāk slimnīca izvietojās pārējās ēkās, kā arī Viestura ielā 15. 1949. gadā slimnīcā bija 300, 1968. gadā 350 gultas, ārstējās 11 312 slimnieki.
In medias res
Stāstījuma sākums in medias res (la) nozīmē, ka darba pirmā aina ir visspraigākā notikuma attēlojums (sk. ab ovo, ab initio). Bieži ekspozīcija tiek apieta un aizpildīta pakāpeniski, vai nu caur dialogu, atmiņām vai aprakstu par pagātnes notikumiem. Piemēram, "Hamlets" sākas pēc Hamleta tēva nāves. Tēli atsaucas uz karaļa Hamleta nāvi, pirms to parāda sižets, jo luga ir vairāk vērsta uz atriebību, nekā uz pašu tēlu motivāciju, Šekspīrs izmanto in media res, lai izvairītos no nevajadzīgas ekspozīcijas.
Darbi, kas izmanto in medias res, bieži to dara caur atmiņām un nelineāru stāstījumu, lai parādītu svarīgus notikumus, kas noveduši līdz stāstā jau minētiem notikumiem. Piemēram, Homēra "Odisejā" lasītājs no sākuma uzzina par Odiseja ceļojumu, kad viņš ir sagūstīts Kalipso salā. Vēl vēlāk var uzzināt no 9. līdz 12. grāmatas, ka lielākā daļa no Odiseja piedzīvojumiem norisinājās pirms tam. Savukārt Homēra "Iliādā" ir salīdzinoši maz atsauču uz iepriekšējiem notikumiem, kamēr tā sākās Trojas kara vidū.
Izteiciena pirmais zināmais lietojums
Romiešu dzejnieks un satīrists Horācijs (65-8 p.m.ē.) pirmais izmantoja terminus ab ōvō ("no olas") un jo mediās rēs ("darbības vidū") viņa darbā Ars poetica ("Dzejas Māksla", c. 13 BC), kur no 147. līdz 149. līnijai aprakstīja ideālo eposu dzejnieku: "''Nesāk viņš Trojas karu no olas, bet gan steidzas uz spriedzi un iemet klausītāju darbības vidū...
''" "Olas" atsauce ir par mitoloģisko izcelsmi Trojas Karam, kur Helēna un Klitaimnestra izšķīlās no dubultās olas, kuru izdēja Lēda pēc tam, kad Zevs gulbja formā to savaldzinājis.
Literatūras vēsture
Iespējams, radās mutvārdu tradīcijā, šī stāstijuma tehnika sākās episkā dzejā, piemērs Rietumu literatūrā ir Iliāda un Odiseja (7. gadsimts p.m.ē.), ko šķietami pierakstījis Homērs. Tāpat šo tehniku izmantojaIndijas Mahābhārata (no 8. gadsimta p.m.ē. līdz 4. gadsimtam m.ē.).
Klasiskā laikmeta dzejnieks Vergilijs (Publius Vergilius Maro, 70. līdz 19. p.m.ē.) turpināja šo literāro stāstījuma tehniku savā darbā Eneīda, kas ir daļa no grieķu valodas literārajām tradīcijām, imitējot Homēru. Vēlāk darbi, kuros izmanto in medias res ir "Sinbads Jūrasbraucējs" un "Trīs Āboli" no Tūkstots un Viena nakts (9. gadsimts), vācu Nībelungu dziesma (12. gadsimts), spāņu Cantar de Mio Cid c. 14 gadsimta), itālijas Dievišķā Komēdija (1320), ko sarakstījis Dante Aligjēri un citi.
Mūsdienu romānu autori, kas ir plaši zināmi kā in medias res kopā ar atmiņām, ir Viljams Folkners un Tonija Morisone.
Kino vēsture
Tas ir tipiski, ka film noir (no franču valodas "melnā filma") sākas ar in medias res, piemēram, privātdetektīvs ienāk stāstā, kad tas jau norisinās. Crossfire (1947), sākas ar Jāzepa Samuela slepkavību. Kamēr policija izmeklē noziegumu, stāsts aiz slepkavības tiek atklāts, izmantojot atsauces un atmiņas. Dead Reckoning (1947) sākas ar to, ka Hamfrija Bogarta tēlotais Rips Murdoks bēg un cenšas slēpties kādā katoļu baznīcā. Viņš savu stāstu atklāj mācītājam, tikmēr skatītājam rāda, kā tas ir norisinājies.
Paņēmienu izmanto visos žanros, tai skaitā drāmās, piemēram, Through a Glass Darkly (1961), 8½ (1963), Raging Bull (1980), un City of God (2002); noziedzības trilleros, piemēram, Grievous Bodily Harm (1988), The Usual Suspects (1995), un Kill Bill Volume 2 (2004); šausmu filmās, piemēram, Firestarter (1984); asa sižeta filmās, piemēram,  Džeimsa Bonda franšīzē; un komēdijās, piemēram, Dr. Strangelove (1964).
Vairākas kara filmas, piemēram, The Thin Red Line (1998), arī sākas in medias res ar varoņiem, kas jau ir kaujas laukā un iepriekš nav parādītas jebkādas sadzīves ainas, kas izraisītu filmā minētos notikumus.
Reizēm oriģinālmateriālu adaptācijās var izmantot in medias res, kamēr oriģinālajā versijā tā nebija. Piemēram, filmas adaptācija skatuves mūzikla Camelot izmantoja in medias res, kamēr oriģinālajā Brodvejas versijā tādas nebija.
11 Partenope
Partenope, arī 11 Partenope ir neregulāras formas asteroīds ar diametru apmēram 153 km, atrodas asteroīdu joslā.
Asteroīdu atklāja itāļu astronoms Annibale de Gaspariss (Annibale de Gasparis) Kapodimontes observatorijā Neapolē. Tas bija otrais viņa atklātais asteroīds (kopā 9). Asteroīda vārdu ieteica Džons Heršels. Partenope grieķu mitoloģijā ir sirēna, kura dibinājusi pilsētu Partenopu (mūsdienās Neapole).
Partenope pieder S tipa asteroīdiem, sastāv no silikātu minerāliem. 1993. gada septembrī (tobrīd Partenope atradās tuvu opozīcijai) Krimas observatorijā tika pētīts asteroīda spektrs. Kopumā spektrs atbilda S tipa asteroīdiem, tomēr tika atklātas vājas absorbcijas joslas 0,38 μm un 0,42 μm viļņu garumos. Līdzīgi spektri atklāti M tipa asteroīdiem, piemēram 201 Pēnelope.
Ārējās saites
Partenopes orbīta
Cīrulis (uzvārds)
Cīrulis (sieviešu dzimtē Cīrule) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Laivu iela (Lielvārde)
Laivu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Iela sastāv no vairākiem dažādiem ceļa posmiem, kas neļauj noteikt ielas sākumu un beigas.
Alesandrija
Alesandrija ir pilsēta Itālijas ziemeļrietumos, Pjemontas reģionā, Tanāro upes krastos. Alesandrijas provinces administratīvais centrs. Alesandrija atrodas 90 kilometru attālumā no Pjemontas reģiona administratīvā centra Turīnas. Pilsētas platība ir 204 km2, 2013. gada vidū pilsētā dzīvoja 92 198 iedzīvotāji. Nozīmīgs dzelzceļa satiksmes centrs. Alesandrija ir dibināta 1168. gadā.
1943. gadā nacisti izpostīja pilsētā esošās sinagogas un pilsētā dzīvojošos ebrejus nosūtija uz koncentrācijas nometnēm, lielākoties uz Aušvices koncentrācijas nometni.
Dimants (uzvārds)
Dimants (sieviešu dzimtē Dimanta) ir uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
1300. gads
1300. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Balosjē
Balosjē (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 246 punktus, izcīnot dalīto 40. vietu.
Šipkas kauja
Šipkas kauja (bg, ru, tr) bija viena no pazīstamākajām Krievu—turku kara epizodēm, kurā Krievijas impērijas karaspēks un bulgāru brīvprātīgo vienības četru atsevišķu kauju gaitā spēja noturēt Šipkas pāreju Stara Planina kalnos. Kritisks kaujas posms notika 1877. gada augustā, kad 5000 bulgāru brīvprātīgo un 2500 krievu karavīru noturēja pāreju pret 40 000 lielu turku karaspēku.
Jaunušāni
Jaunušāni ir ciems Augšdaugavas novada Līksnas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 6 km no pagasta centra Līksnas, 7 km no novada centra Daugavpils un 182 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Daugavas upes krastā.
1146. gads
1146. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Hilo, Havajas
Hilo /ˈhiːloʊ/ (Havajiešu izrunā: [ˈhilo]) ir tautas skaitīšanas noteikta vieta (CDP) un lielākā apdzīvotā vieta Havaju apgabalā, Havajās, ASV, kas aptver Havaju salu. Pēc 2020. gada tautas skaitīšanas datiem, iedzīvotāju skaits bija 44 186. Tā ir ceturtā lielākā apmetne Havaju salu štatā un lielākā apmetne štatā ārpus Oahu.
Hilo ir Havaju apgabala apgabala mītne un atrodas Dienvidhilo apgabalā. No pilsētas paveras skats uz Hilo līci, un no tās paveras skats uz diviem vairoga vulkāniem — Maunaloa, aktīvo vulkānu, un Maunakea, snaudošo vulkānu. Mauna Kea ir vieta, kur atrodas dažas no pasaulē svarīgākajām uz zemes izvietotajām astronomiskajām observatorijām. Hilo līča krastus cunami ir iznīcinājuši divas reizes.