cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Māris Bišofs
Apbalvojumi
Māris Bišofs saņēmis apbalvojumu par augstvērtīgu darbu ilustrāciju jomā. 1975. gadā starptautiskajā karikatūru izstādē Berlīnē Cartoon 75 ieguvis Bronzas Heinrihu — 3. godalgu. Izdotas vairākas Bišofa darbu grāmatas, rīkotas personālizstādes Izraēlā, Vācijā, Beļģijā, ASV, Latvijā, piedalījies arī grupu izstādēs.
Mihals Hlebovickis
Karjera
Karjeras laikā pārstāvējis daudzus Polijas klubus, spēlējis Kiprā un Ukrainā, kā arī pārstāvējis LBL klubus Rīgas "Barons", BK Jēkabpils un BK Ogre. Karjeru noslēdzis Polijas otrā līmeņa klubā Krakovā.
No 1998. līdz 2003. gadam M. Hlebovickis bija Polijas basketbola izlases spēlētājs.
M. Hlebovickis ir precējusies ar bijušo Latvijas basketbola izlases spēlētāju, tagad treneri, Ilzi Osi-Hlebovicku. Viņu dēls Oskars Hlebovickis arī ir basketbolists, tāpat jaunākais dēls Luka arī trenējas basketbolā.
Strenču psihoneiroloģiskā slimnīca
Strenču Psihoneiroloģiskā slimnīca ir valsts SIA, kas atrodas Strenčos un sniedz psihiatrisko un narkoloģisko neatliekamo medicīnisko palīdzību. No 2019. gada vienīgā specializētā slimnīca Latvijā, kas stacionārā piedāvā modificēto elektrokonvulsīvo terapiju.
Vēsture
1899. gadā pēc Vidzemes bruņniecības iniciatīvas tika nolemts celt Vidzemes guberņas psihiatrisko slimnīcu (tolaik: Vājprātīgo iestādi Strenčos, ), kuras būve sākās 1903. gadā. Projekta autors bija arhitekts Augusts Reinbergs. Slimnīca tika atklāta 1907. gada 10. februārī (28. janvārī pēc vecā stila), tās kompleksā ietilpa tiem laikiem moderna centrālapkure, elektrība, ūdensvads, noteksistēma, darbnīcas un palīgsaimniecība. Pirmais slimnīcas direktors bija Alberts Bērs (1907-1919). Sākotnēji iestādē bija 180 vietu, strādāja trīs ārsti, sešas māsas, viens feldšeris, astoņas vecākās un 55 jaunākās slimnieku kopējas u.c. Ārstniecībā, galvenokārt, tika izmantota darba un ūdens terapija. Tika izveidota bibliotēka, kurā notika dažādi sarīkojumi.
Latvijas Republikas valdība Strenču psihiatrisko slimnīcu pārņēma 1919. gadā, slimnieku skaits pieauga no 114 1919. gadā līdz 364 1940. gadā, slimnīcas komplekss tika papildināts ar saimniecības klēti, pagrabu, lopu kūti, betona eļļas pagrabu, kapliču ar sekcijas telpu un morgu. Slimnīcas direktori šajā laikā bija Hermanis Hildebrands (1920-1927) un Arvēds Sukurs (1927-1938, 1940-1942). Otrā Pasaules kara laikā 1943. gadā nacisti nošāva 294 psihiatriskās slimnīcas pacientus, viņu nogalināšanas vietā pēc kara uzcelts piemineklis. Slimnīcu izmantoja vācu armijas kara hospitāļa un izlūku skolas vajadzībām.
Slimnīcas komplekss
Slimnīcas komplekss sastāv no vairākām paviljona tipa ēkām slimniekiem un saimniecības kompleksa. Harmonisku vidi veido slimnīcas parks, tajā uzstādīts piemineklis pirmajam slimnīcas direktoram A. Bēram un arhitektam A. Rainbergam. Pāri slimnīcas teritorijai joprojām paceļas 20. gadsimta sākumā projektētais skurstenis - ūdenstornis, kas ir industriālais piemineklis, viena no neparastākajām inženiertehniskajām būvēm Baltijā.
Buļļu iela (Rīga)
Buļļu iela ir Rīgas iela Kurzemes rajonā, Iļģuciema apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Daugavgrīvas ielu un Pulka ielu pie Dzegužkalna, turpinās 2883 metru garumā līdz, šķērsojot vairākas citas lielas ielas un dzelzceļa līniju, beidzas Kleistu mežā pie Lāčupes kapiem. Buļļu iela sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu.
Vēsture
Buļļu iela ir izveidojusies no sena tirdzniecības ceļa. Jau 15. gs. beigās Buļļu ceļa galā pie Lielupes minēta Buļļu muižas pārceltuve, kas bija ļoti nozīmīgs posms ceļā uz Kurzemi. Kā iela pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās tā minēta 1868/1869. gadā ar nosaukumu Buļļu muižas iela (ru). 1923. gadā tā tika pārsaukta par Buļļu ielu, 1963. gadā, tās nosaukums tika mainīts uz Valentīnas Tereškovas ielu, kas saglabājās līdz pat 1990. gadam, kad iela tika pārsaukta par Buļļu ielu.
Ielu savienojumi
Buļļu iela krustojas ar šādām ielām:
Kaukāzs
Kaukāzs ir ģeopolitisks reģions, caur kuru ir novilkta Eiropas un Āzijas robeža. Reģionā atrodas Kaukāza kalni, no kuriem ir cēlies reģiona nosaukums. Kaukāzā atrodas Azerbaidžāna, Armēnija un Gruzija, kā arī vairākas Krievijas Federācijas republikas (Čečenija, Ingušija, Dagestāna, Adigeja, Kabarda-Balkārija, Karačaja-Čerkesija, Ziemeļosetija-Alānija) un novadi (Krasnodaras novads, Stavropoles novads).
Iedzīvotāji
Kaukāzā dzīvo līdz pat 50 tautību pārstāvju (avāri, laki, osetīni un citi). Pamatreliģijas ir kristietība (pareiztīcība, Armēņu apustuliskā baznīca) un islāms. Saglabājas arī tradicionālie ticējumi.
Latvijas ukraiņi
Latvijas ukraiņi ir otrā lielākā mazākumtautība pēc Latvijas krieviem. 2023. gada sākumā Latvijā dzīvoja 67 856 ukraiņi, tai skaitā 20 727 cilvēki bija Ukrainas bēgļi, bet pārējie bija Latvijas pastāvīgie iedzīvotāji (18 632 cilvēki Latvijas nepilsoņi, 17 857 cilvēki Latvijas pilsoņi, 8882 Ukrainas pilsoņi ). Rīgā darbojas ukraiņu sabiedriskās organizācijas Dnipro, “Latvijas ukraiņu savienība” un Latvijas ukraiņu kongress, nodibināti ukraiņu kultūras centri Ventspilī, Rēzeknē, Liepājā, Vangažos un Daugavpilī.
Ukraiņu skaits Latvijā dažādos laikos ļoti krasi mainījās (1935. — mazāk nekā 2 tūkstoši, 1989. — vairāk nekā 92 tūkstoši, 2011. — mazāk nekā 46 tūkstoši, 2023. gadā vairāk nekā 67 tūkstoši), dažādos periodos viņus pieskaitīja rutēņiem vai krieviem.
Vēsture
Latviešu valodā līdz Pirmajam pasaules karam Krievijas Impērijas ukraiņus parasti dēvēja par mazkrieviem, bet Austroungārijas ukraiņus Galīcijā, Bukovinā un Aizkarpatos uzskatīja par atsevišķu ukraiņu tautas daļu un dēvēja par rutēņiem jeb rusīniem. Latvijā sākotnēji vienlaikus lietoja visus trīs apzīmējumus — ukraiņi, mazkrievi un rutēņi.
1911. gadā Rīgas Latviešu biedrības izdotajā Konversācijas vārdnīcā rakstīts, ka viņiem ir „melni mati, tumšas acis, ass deguns, sausnējas miesas — tādus visbiežāki sastopam mazkrievus”, [..] „pēc dabas aizvien priecīgi, bezrūpīgi, mīl omulību un komfortu, pret svešiem, sevišķi poļiem un lielkrieviem, stipri noslēgti, neuzticīgi. Mazkrievam ir mūžīgi dzejiska sajūsma.” Ukraiņu skaits Latvijā strauji palielinājās pēc Otrā pasaules kara, kad uz Latvijas PSR strādāt nosūtīja tūkstošiem ukraiņu, un tā uzskatāma par nesenas migrācijas ceļā izveidojušos mazākumtautību.
Ukraiņu skaita izmaiņas Latvijā (1897—2011) pēc tautas skaitīšanu datiem:
Mūsdienās
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas ukraiņu skaits strauji samazinājās, bet Krievijas 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā atkal palielinājās bēgļu pieplūduma dēļ. 2023. gadā Latvijā ukraiņi kļuva par otro lielāko mazākumtautību pēc krieviem.
Elza Stērste
Elza Stērste (1885—1976) bija latviešu dzejniece un skolotāja. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Par darbošanos tā sauktajā „Franču grupā” (1951—1955) notiesāta un izsūtīta uz Sibīriju.
Dzīves gājums
Dzimusi 1885. gada 18. martā Vecpiebalgas pagasta „Naurēnos” (tagad Inešu pagastā) sabiedriskā darbinieka un jurista Stērstu Andreja ģimenē. Mācījās Paukeres augstākajā meiteņu skolā un mūzikas skolā Jelgavā (1896—1902). 1903. gadā iespieda viņas pirmo dzeju, sākumā ar pseidonīmu Naurēnu Elza. Studēja mūziku Pēterburgas Konservatorijas klavierklasē (1906—1910) un klasisko filoloģiju Sorbonnas Universitātē Parīzē (1911—1913). Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par skolotāju Jelgavas mūzikas skolā (1913—1915). 1913. gadā iznāca viņas pirmais dzejoļu krājums „Prelūdijas”. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur strādāja Latviešu Izglītības biedrības, vēlāk Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā (1918—1920). Jelgavā salaulājās ar dzejnieku Edvartu Virzu (1920), nodarbojās ar mūzikas un franču valodas mācīšanu. Dzīvoja pārmaiņus Rīgā un Salgales pagasta Billītēs. Tulkoja franču rakstnieku darbus un sacerēja romānu „Andreja Zīles dzīve” par sava tēva Andreja Stērstes dzīvi. Sacerēja mazpulku himnas „Lai ar sauli laukā ejam” vārdus.
Pēc Otrā pasaules kara 1951. gadā E. Stērsti kopā ar inteliģences grupu apcietināja un par „tēvzemes nodevību” notiesāja uz 25 gadiem spaidu darbos, ko viņa izcieta Irkutskas apgabala Ozerlaga nometnē Taišetā. Tur E. Stērste pārcieta insultu, amnestēta pēc Staļina nāves 1955. gadā un Rīgā tika pārvesta paralizēta un tikai vēlāk pakāpeniski atguva spēju kustēties.
Mirusi 1976. gada 19. aprīlī Rīgā, apglabāta Rīgas Meža kapos. Viņas mazmeita ir rakstniece un diplomāte Anna Žīgure.
Darbi
Pavisam kopā Elza Stērste izdevusi sešas dzejas grāmatas un vairākas izlases. Dzeja franču kultūras apgarota, panta tehnika smalki izkopta. Tās galvenās noskaņas ir viegla rezignācija, vietām ar klusu ironiju, mātes laime, rāmi prātnieciskas pārdomas, reliģiskas izjūtas, ārzemju ceļojumu un franču kultūras iespaidi. Stērste ir Mazpulku himnas vārdu autore.
Žierkļi
Žierkļi ir ciems Rēzeknes novada Pušas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 3 km no pagasta centra Pušas, 33 km no novada centra Rēzeknes un 208 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V597 (Priežmale_Puša).
Ciema teritorijā atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Žerkļu viduslaiku kapsēta (Vecie kapi).
Īlona Maska Tesla Roadster
Īlona Maska Tesla Roadster ir ASV uzņēmējam Īlonam Maskam piederošs sporta elektromobilis Tesla Roadster, kas kā derīgā krava tika izmantots nesējraķetes Falcon Heavy pirmajā izmēģinājuma lidojumā. Gan automašīna, gan raķete bija izgatavota Maskam piederošajos uzņēmumos: Roadster ražots Tesla Motors (tagad Tesla, Inc.), Falcon Heavy — uzņēmumā SpaceX.
Tesla Roadster kosmosā tika palaists 20:45 UTC ar nesējraķeti Falcon Heavy no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-39A.
Raķetes pirmās pakāpes trīs blokiem bija paredzēts atgriezties uz zemes. Divi sānu bloki tika veiksmīgi nosēdināti uz laukuma Landing Zone 1 un 2. Vidējam blokam bija jānosēžas uz peldošās platformas Atlantijas okeānā. Tas atdalījās no otrās pakāpes lielākā ātrumā nekā agrākos Falcon 9 lidojumos. Vidējam blokam neizdevās iedarbināt divus no trīs dzinējiem, lai veiktu bremzēšanas manevru, un tas iegāzās okeānā 90 metru attālumā no Of Course I Still Love You peldošās platformas.
Sešas stundas pēc starta otrā pakāpe atkārtoti iedarbināja dzinējus, un Tesla Roadster tika ievadīts heliocentriskā orbītā. Pēc aprēķiniem 2020. gada 7. oktobrī 06:25 UTC Tesla Roadster palidoja 7,41 miljona kilometru attālumā no Marsa.
Noijs Maizels
Noijs Maizels ( — 1952) bija ebreju mediķis un politiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis Baltkrievijā. 1915. gadā absolvējis Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultāti. Ārsta praksi uzsācis Daugavpilī.
Ievēlēts 1., 2. un 3. Saeimā no Bunda saraksta. Cieši sadarbojies ar LSDSP. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma ieslodzīts Liepājas koncentrācijas nometnē.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā apcietināts. Ieslodzīts Molotovas apgabala Usoļlagā. Pēc soda izciešanas 1951. gadā nometināts Novosibirskas apgabalā, kur miris 1952. gadā.
Mazais Nabas ezers
Ezera ziemeļrietumu krastā atrodas Nabas muiža.
Džūlija Voltersa
Dāma Džūlija Marija Voltersa (en, dzimis ) ir angļu aktrise. Savas karjeras laikā saņēmusi četras BAFTA televīzijas balvas, divas BAFTA kino balvas, divas Emmy balvas, BAFTA Fellowship balvu un Zelta globusu. Saņēmusi arī divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas.
Voltersa kļuva atpazīstama pēc lomas filmā Educating Rita (1983), par ko saņēmusi Zelta globusa balvu un BAFTA kino balvu. Par šo lomu viņa tika nominēta arī Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Otru BAFTA kino balvu saņēmusi par lomu filmā "Billijs Eliots" (Billy Elliot, 2000), par ko saņēmusi arī Kinoakadēmijas balvas nomināciju kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Piedalījusies arī filmās Personal Services (1987), Prick Up Your Ears (1987), Stepping Out (1991), Sister My Sister (1994), Girls' Night (1998), Titanic Town (1998), "Kalendāra meitenes" (Calendar Girls, 2003), Wah-Wah (2005), Driving Lessons (2006), "Džeinas stāsts" (2007), Mamma Mia! (2008), "Drošsirde" (2012), The Harry Hill Movie (2013), "Lācēna Padingtona piedzīvojumi" (2014), "Bruklina" (2015), Film Stars Don't Die in Liverpool (2017), "Lācēna Padingtona piedzīvojumi 2" (2017), "Mamma Mia! Mēs atkal esam klāt" (2018) un "Mērija Popinsa atgriežas" (2018).
Progress MS-02
Progress MS-02 (Прогресс МС-02; SKS apzīmējums ISS-63P) bija Krievijas Progress-MS sērijas automātisks kravas kosmosa kuģis. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2016. gada martā un darbojās līdz oktobrim.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela, skābeklis , gaiss , ūdens. Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.
Lidojuma gaita
Progress MS-02 tika palaists 16:23:57 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 2. aprīlī 17:58 UTC pie Zvezda moduļa.
2016. gada 14. oktobrī 09:37 UTC Progress MS-02 atvienojās no stacijas. Aptuveni 12:50 UTC sākts bremzēšanas manevrs, pēc kura kravas kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 13:39 UTC iekrita Klusajā okeānā.
Vertikālais vēja tunelis
Vertikālais vēja tunelis ir tunelis, kurā tiek radīta augšupejoša gaisa plūsma. Vertikālos vēja tuneļus izmanto aerodinamikas izpētei, taču to plašākais pielietojums ir izpletņlēkšanas treniņiem vai atpūtai — cilvēks var lidot gaisa strūklā, kuras ātrums aptuveni sakrīt ar cilvēka ķermeņa krišanas ātrumu (vidēji 200 km/h).
Klejs (nozīmju atdalīšana)
Klejs var būt:
Nabas ezers
Nabas ezers var būt:
Deičmaņi
Deičmaņi ir ciems Sakstagala pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 231 km attālumā no Rīgas.
Roja (Abavas pieteka)
Roja (arī Bunkupe, Rojas strauts, Rojupe, Rojupīte) ir Abavas kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Iztek no Spuru dīķa. Augštecē tek ziemeļaustrumu, vidustecē — ziemeļu, bet lejtecē — austrumu virzienā pa lauksaimnieciski apgūto Spārnenes viļņoto līdzenumu. Gultne sekla, 1960. gados regulēta. Ietek Abavā pie Vecsātiem. Lielākās pietekas — Kannenieku strauts un Tojārtu grāvis. Upi šķērso valsts autoceļi P121 (Tukums—Kuldīga) un V1452 (Džūkste—Irlava—Jaunsāti). Tās krastos atrodas Grenči, Lapsas un Vecsāti. Upē aug glīvenes un niedres, sastopamas sīkās zivis.
Nātrija sulfīts
Nātrija sulfīts (Na2SO3) ir balta kristāliska viela, kas ir sērpaskābes un nātrija sāls. Nātrija sulfīts viegli šķīst ūdenī un veido kristālhidrātus. Istabas temperatūrā kristalizējas no ūdens šķīdumiem heptahidrāta Na2SO3·7H2O veidā.
Īpašības
Nātrija sulfīts ir spēcīgs reducētājs. Ūdens šķīdumos viegli oksidējas ar gaisa skābekli. Arī ciets kristālhidrāts gaisā viegli oksidējas līdz sulfātam, taču bezūdens sāls gaisā ir daudz stabilāks.
Sildot ūdens šķīdumā pievieno sēru, veidojot nātrija tiosulfātu:
Izmantošana
Nātrija sulfītu lieto fotogrāfijā par fiksāžas un attīstītāja komponentu. Izmanto arī hlora palieku likvidēšanai pēc audumu balināšanas, pesticīdu ražošanā, hromu saturošu notekūdeņu attīrīšanā. Plaši pielieto papīra rūpniecībā. Militārām vajadzībām izmanto trinitrotoluola attīrīšanai.
Henrijs Klejs
Henrijs Klejs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu jurists, plantators un politiķis.
Bija viens no sava laika ietekmīgākajiem politiķiem, senators no Kentuki štata gan ASV Senātā, gan ASV Pārstāvju palātā. Trīs reizes, ar pātraukumiem, bija ASV Pārstāvju palātas spīkers. No 1825. līdz 1829. gadam bija ASV Valsts sekretārs prezidenta Džona Kvinsija Adamsa laikā. Neveiksmīgi piedalījies 1824., 1832. un 1844. gada ASV prezidenta vēlēšanās, bet 1840. un 1848. gadā centās panākt savu izvirzīšanu par Vigu partijas prezidenta kandidātu.
Klejs bija viens no galvenajiem "vanagiem" pirms 1812. gada Britu—amerikāņu kara. Bija viens no Amerikāņu ekonomiskās sistēmas proponētājiem. Vēlāk Klejs bija viens no ASV—Meksikas kara (1846–1848) pretiniekiem. Henrijs Klejs tika uzskatīts par ASV Rietumu interešu aizstāvi. Piedalījās 1820. gada Misūri kompromisa, 1833. gada Tarifu kompromisa un 1850. gada kompromisa izstrādē.
Brizgova
Brizgova (arī Brizgava) ir ciems Viļakas novada Žīguru pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 3,2 km no pagasta centra Žīguriem, 13,4 km no novada centra Viļakas un 259,8 km no Rīgas.
Arvēds Sukurs
Arvēds Sukurs (1882-1942) bija latviešu ārsts psihiatrs. Strenču psihiatriskās slimnīcas, vēlāk Daugavpils psihiatriskās slimnīcas direktors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada 30. augustā Mūrmuižas pagasta (tagad Kauguru pagasts) Ragaiņu mājās. Mācījās Kauguru pamatskolā, privātskolā Valmierā un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1904-1914). Strādāja par ārstu Strenčos (1914-1917), piedalījās Pirmajā pasaules karā. No 1920. gada ārsts Rencēnos, no 1923. gada ārsts Strenču psihiatriskajā slimnīcā, vēlāk slimnīcas direktors (1927-1938). Bija arī Daugavpils psihiatriskās slimnīcas (1938-1939) direktors. Dzelzceļa ārsts Rūjienā (1939), vēlāk atkal Strenču psihiatriskās slimnīcas direktors. Vācu okupācijas laikā Strenču psihiatriskā slimnīca tika likvidēta. Lai glābtu pacientus, Arvēds Sukurs lika tās darbiniekiem sazināties ar piederīgajiem, aicinot pacientus izņemt no slimnīcas, taču daļu pacientu nacisti nogalināja.
Miris 1942. gada 19. novembrī Strenčos. Apbedīts Strenču kapos.
Kaļvi (Rikavas pagasts)
Kaļvi ir ciems Rēzeknes novada Rikavas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 1 km no pagasta centra Rikavas, 23 km no novada centra Rēzeknes un 181 km no Rīgas.
Ciema teritorijā atrodas vietējās nozīmes arheoloģiskais pieminekli s _ Kaļvu viduslaiku kapsēta.
Pallasa ķauķis
Izplatība
Pallasa ķauķis ir gājputns. Ligzdo Sibīrijā, no Irtišas vidusposma rietumos līdz Kolimas baseinam un Ohotskas jūrai austrumos. Areāla rietumu mala ietver arī Kazahstānas austrumu daļu, bet dienvidu mala iesniedzas Ķīnas ziemeļrietumos, Mongolijas dienvidos un Ķīnas ziemeļaustrumos. Ziemo Dienvidāzijā un Dienvidaustrumāzijā, sākot ar Indijas austrumiem un beidzot ar Indonēziju.
Latvijā
Pallasa ķauķis Latvijā līdz šim novērots vienu reizi, 1971. gadā pie Papes ezera. Latvijā iegūtā putna pasuga nav noskaidrota. Tuvākās pasugas areāla rietumu daļā ir L.c.sparsimstriatus un L.c.rubescens.
Izskats
Pallasa ķauķis ir vidēji liels sisinātājķauķis. Ķermeņa garums 13—14 cm, spārnu plētums 20—21 cm, svars 13—22 g.
Apspalvojums mugurpusē silti brūns ar tumšākām svītriņām (galva un virsaste nedaudz tumšākas), apakšpusē pelēkbalts bez svītrām, sāni ar gaiši brūnu tonējumu, zemaste gaiši brūna. Lidspalvu gali gan astei, gan spārniem ir balti. Reizēm kakla sānos daži tumši punktiņi. Virs acs gaiši brūna uzacs. Knābis pelēkbrūns, apakšējā daļa dzeltenīga. Kājas un acis gaiši brūnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi, tomēr tēviņa pakausis parasti ir pelēcīgāks nekā mātītei. Jaunajiem putniem atšķirībā no pieaugušajiem īpatņiem ir dzeltens vēders un raibumotas krūtis un pakakle.
Uzvedība
Pallasa ķauķis uzturas mitrās, krūmainās pļavās ar garu zāli, parasti kādas ūdenstilpes, purva vai slīkšņas tuvumā. Tas ir ļoti uzmanīgs un tramīgs, dabā grūti novērojams, slēpjoties garā zālē un krūmu apakšējos zaros. Līdzīgi kā citiem sisinātājķauķiem par tā klātbūtni parasti liecina putna dziedāšana. Atšķirībā no sisinātājķauķiem Pallasa ķauķa dziedāšana nav mehāniska, kukainim līdzīga sisināšana. Tā ir melodiska un dažāda. Dziedāšanas laikā tēviņš samērā bieži nosēžas zāļu stiebru galos vai augstākos krūmu zaros, vai paceļas īslaicīgi gaisā un atkal ienirst zālē.
Barība
Pallasa ķauķis barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem, tos meklējot gan zālē, gan uz zemes, gan krūmu apakšējos zaros. Lido reti, ja to dara, tad tuvu gar zemi.
Ligzdošana
Ligzdai kausveida forma, vīta no sausas zāles. No vienas puses ligzda piesegta ar sūnām. Atrodas uz zemes, paslēpta garā zālē, vai krūmu apakšējos zaros (līdz 20 cm augstumam). Dējumā 4—7 rozīgas olas ar tumšiem, sarkanbrūniem raibumiņiem. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki.
Sistemātika
Pallasa ķauķim ir 5 pasugas:
Salas draudzes novads
Salas draudzes novads bija viens no četriem Vidzemes guberņas Rīgas patrimoniālā apgabala draudzes novadiem. Tagad tā teritorijā atrodas Mārupes novada Salas pagasta daļa.
Skrimbu strauts
Skrimbu strauts ir Žīdu strauta labā krasta pieteka Tukuma novadā.
Salas draudzes novads
Vēsture
13. gadsimtā šeit senā Zemgales ceļa malā atradās viens no Sēlijas un Zemgales bīskapijas pārvaldes centriem - Babates Svētās Marijas pils (1219-1228). Netālu no Babītes pilskalna atrodas Baznīckalns. Kad Pirmajā Livonijas koncilā Modenas Vilhelms nosprauda Rīgas apgabala robežas, ar 1226. gada 16. marta līgumu Lielupes lejteces labā krasta teritoriju ieguva Rīgas pilsēta. Par Zemgales bīskapam atņemto un Rīgai piespriesto Babates pili Rīgas pilsēta samaksāja 37 sudraba markas un palīdzēja pie jaunas pils būves otrpus Lielupei. 1228. gadā zemgaļi un kurši rīkoja karagājienu uz Daugavgrīvu, kura laikā, iespējams, tika nopostīts arī Babītes cietoksnis. Poļu-zviedru kara laikā 1604. gadā Rīgas landfogteju sadalīja trīs daļās (Babītes, Biķera un Katlakalna draudzes novados), katrā pa četriem pagastiem. Zviedru Vidzemes laikā 1660. gadā Babītes draudzes novadu sadalīja Salas un Piņķu draudzes novados.
Muižas
1782. gadā Salas draudzes novadā bija šādas muižas:
Skrimbu strauts
Iztece no grāvju sistēmas pie Mazventuļu mājām. Tek ziemeļu-ziemeļrietumu virzienā. Ietek Žīdu strautā augšpus Sātiem. Lielākās pietekas - Brutenieku grāvis un Miegaiņu grāvis. Strautu nešķērso valsts autoceļi. Tā krastos atrodas Kalnmuiža.
Četema salas mušķērājs
Četema salas mušķērājs jeb melnais mušķērājs (Petroica traversi) ir Austrālāzijas mušķērāju dzimtas (Petroicidae) zvirbuļveidīgais putns, kas sastopams Četema salās. 1981. gadā bija palikuši tikai 5 Četema salas mušķērāji, bet veiktie aizsardzības pasākumi palīdzēja atjaunot gandrīz izmirušo populāciju. Atšķirībā no citām Austrālāzijas sarkanrīklītēm Četema salas mušķērājs ir vājš lidotājs, tas parasti uzturas uz zemes vai nelielā augstumā. Kad līdz ar eiropiešiem salās ieradās kaķi un žurkas, tas nespēja pietiekami veikli izbēgt no enerģiskajiem plēsējiem. Četema salas mušķērāja tuvākais radinieks ir Dienvidsalas mušķērājs (Petroica australis).
Izskats
Četema salas mušķērājs ir neliela auguma putns ar nelieliem, noapaļotiem spārniem un ļoti īsām lidspalvām. Tā garums ir apmēram mājas zvirbuļa lielumā, ap 14—15 cm. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet mātītes ir nedaudz mazākas, tās sver ap 22 g, tēviņi — 25 g. Putna apspalvojums ir viscauri melns vai brūni melns, tā īsais, smailais knābis — melns, kājas — tumši brūnas ar dzeltenām pēdām, acis — tumši brūnas. Jaunajiem putniem uz galvas ir gaišāku spalvu svītrojums. Apspalvojumu putni maina laikā no decembra līdz martam.
Ieradumi
Četema salas mušķērāji veido monogāmus pārus uz mūžu. Ligzdai ir kausveida forma un tā atrodas koku dobumos vai ložņājošo mūlenbekiju (Muehlenbeckia) stīgu biezoknī, parasti 2 metru augstumā no zemes. Gadā tiem ir viens dējums, bet reizēm arī otrs (pavasarī un vasarā). Dējumā visbiežāk ir 2 olas, bet var būt 1—3 olas. Perē tikai mātīte, bet par putnēniem rūpējas abi vecāki. Putni arī agresīvi aizsargā savu ligzdas teritoriju. Līdzko jaunie putni izaug, tie tiek padzīti no ligzdas teritorijas. Četema salas mušķērājs savvaļā dzīvo līdz 4 gadiem.
Četema salas mušķērāji uzturas mežos, vietās, kas pasargātas no vējiem. Tie neligzdo skrajos un defragmentētos mežos. Putnu izplatībai robežas veido gan ūdens, gan atklātas ainavas. Tā kā Četema salas mušķērāji ir vāji lidotāji, tie paši nepārceļas no vienas salas uz otru. Putns ir ļoti aktīvs un uzmanīgs. Diena tiem paiet, vērojot apkārtni no koku apakšējiem zariem vai arī tas ar knābi pārbauda kritušās lapas un citas meža kritalas, tās griežot apkārt un meklējot barību. Tie ir kukaiņēdāji un barojas ar dažādiem kukaiņiem, to kāpuriem, tārpiem un citiem bezmugurkaulniekiem. Vieni no iecienītākajiem kukaiņiem ir prusaki. Lielākos kukaiņus Četema salas mušķērājs vispirms notrin pret raupju virsmu, lai tiem norautu kājas. Atšķirībā no saviem radiniekiem Austrālāzijas sarkanrīklīšu ģintī šīs sugas putni nedzenas pakaļ kukaiņiem.
Aizsardzība
18. gadsimta beigās Četema salas sāka apmeklēt eiropiešu roņu un vaļu mednieki. Viņi arhipelāgā ievazāja kaķus un žurkas, kuri līdz 1871. gadam visās galvenajās salās bija pilnībā iznīcinājuši melnos mušķērājus. Tie izdzīvoja tikai nelielajā Mazajā Maneres salā, kas aizņem apmēram 9 ha. 1980. gadā bija atlikuši pieci mušķērāji, no kuriem tikai viena mātīte bija spējīga dot pēcnācējus. Tādējādi Četema salas mušķērājs bija kļuvis par vienu no retākajām un apdraudētākajām pasaules putnu sugām.
Atlikušos mušķērājus 1981. gadā pārvietoja uz blakus esošo, 113 ha plašo Maneres salu, kuru 20. gadsimta 60. gados Jaunzēlandes valdība bija pasludinājusi par dabas rezervātu. Dabas pētnieku komanda, kas uzraudzīja sugas glābšanu, lai iegūtu maksimālo iespējamo pēcnācēju skaitu no vienīgās mātītes un vēlāk arī no jaunajām mātītēm, pirmo dējumu vairāku gadu garumā tām atņēma, liekot olas perēšanai Četema salās dzīvojošā maoru mušķērāja (Petroica macrocephala) ligzdās. Tādējādi tika iegūti divi perējumi vienā sezonā, vienu jauno paaudzi audzināja maoru mušķērāji, bet otru Četema salas mušķērāji, kuri pazaudējot pirmo dējumu, olas dēja otro reizi. Veikto pasākumu rezultātā populācija ir lielāka kā 250 putni. Daļa mušķērāju pārvietoti arī uz Ranatiras salu (218 ha), kurā jau vairāk kā pusgadsimtu pārtraukta jebkāda saimnieciskā darbība. Saskaņā ar 2011. gada datiem Ranatiras salā dzīvo 234, bet Maneres salā 47 Četema salas mušķērāji.
Fridriķa iela
Fridriķa iela ir Rīgas iela, Latgales priekšpilsētā, Maskavas forštatē. Fridriķa iela sākas pie Maskavas ielas krustojuma un noslēdzas krustojumā ar Grēdu ielu. Ielas garums ir 337 metri, iela klāta ar asfalta segumu. Fridriķa ielas nepāra pusē atrodas dzīvojamā apbūve, kā arī neliels parks Kojusalas dārzs, kas ir viens no vecākajiem Rīgas dārziem. Savukārt pretējo ielas pusi pilnībā aizņem 3. tramvaju depo teritorija.
Vēsture
Fridriķa iela ir viena no tām Rīgas ielām, kas savu nosaukumu nav mainījusi laika gaitā. Pirmo reizi ielas nosaukums tika minēts 1877. gada Rīgas adrešu grāmatās.
Ielu savienojumi
Fridriķa iela krustojas ar:
Ostrovsamoilovskija
Arktiskais centrs «Ostrovsamoilovskija» (ru) ir Krievijas polārā pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Ļenas upes grīvā nelielajā Samoilova salā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Stacijas operators ir Krievijas Zinātņu akadēmijas Sibīrijas nodaļas Andreja Trofimuka Naftas un gāzes ģeoloģijas un ģeofizikas institūts, bet tās galvenie izmantotāji ir Krievijas Arktikas un Antarktikas zinātniski pētnieciskais institūts un Jakutskas Pāvela Meļņikova Mūžīga sasaluma institūts, kā arī Vācijas Alfrēda Vegenera institūts.
Vēsture
Arktiskā pētnieciskā stacija Samoilova salā tika atklāta 1998. gadā jau esošajā Ustjļenas dabas rezervāta administrācijas koka ēkā, kas bija uzbūvēta uz pāļiem mūžīgajā sasalumā. 2005. gadā stacijai izbūvēja vairākas piebūves un 2006. gadā to oficiāli atvēra kā starptautisku Krievijas un Vācijas pētniecisko staciju. Līdz rekonstrukcijai stacija darbojās tikai vasaras periodā.
Zinātniskā darbība
Galvenie pētniecības virzieni ir klimata un mūžīgā sasaluma monitorēšana (mūžīgais sasalums stacijas rajonā ir ap 500 m dziļumā, vasaras periodā tas atkūst 0,3—0,7 m dziļumā), Ļenas deltas hidroloģija, ģeomorfoloģija, paleoģeogrāfija, paleoklimatoloģija, mikrobioloģija, ģeofizika, zooloģija, bioloģija, ģeobotānika, kā arī Laptevu jūras piekrastes dinamika un hidrobioloģija.
Deiki-Brenči
Deiki-Brenči ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 231 km attālumā no Rīgas.
Bērdas sala
Bērdas sala (en — ‘Putnu sala’) ir vulkāniska sala rietumos no Dienviddžordžijas salas Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi sala ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Bērdas salu no Dienviddžordžijas rietumos esošās Parjadina pussalas atdala 600 m platais Bērdas šaurums, bet no tālāk rietumos esošajām Vilisa salām — 3,6 km platais Stjuarta šaurums. Sala kalnaina, daudz līču un pussalu.
Salu 1775. gada 16. janvārī atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija un nosauca aprakstoši pēc tajā mītošajām dažādu sugu putnu kolonijām. Kopš 1957. gada salas dienvidu pusē Džordana līča krastā darbojas britu polārstacija Bērdailenda. Kopš 1975. gada salai ir noteikts speciāli aizsargātas dabas teritorijas statuss un nokļūšana tajā iespējama tikai ar speciālām atļaujām.
Marko Daņo
Marko Daņo (dzimis 1994. gada 30. novembrī) ir slovāku hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2018) Daņo spēlē Amerikas hokeja līgas kluba Manitobas "Moose" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Daņo sāka 2010.—11. gada sezonā, kad debitēja Slovākijas Ekstralīgas kluba Trenčīnas "Dukla" rindās. 2012.—13. gada sezonā hokejists pievienojās Bratislavas "Slovan" vienībai. Pēc 2013.—14. gada sezonas, kurā "Slovan" neizdevās iekļūt Gagarina kausa izcīņā, Daņo noslēdza trīs gadu līgumu ar NHL vienību Kolumbusas "Blue Jackets", sezonu noslēdzot tās AHL fārmklubā Springfildas "Falcons".
Nākamo sezonu hokejists uzsāka jau Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā, tās rindās aizvadot 35 spēles un atzīmējoties ar 21 rezultativitātes punktu. 2015. gada jūnijā Daņo tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks". "Blackhawks" rindās aizvadīja vien 13 spēles, līdz 2016. gada februāra nogalē tika aizmainīts uz Vinipegas "Jets". "Jets" pamatsastāvā Daņo neizdevās nostiprināties, nākamajās divās sezonās tās rindās aizvadot attiecīgi 38 un 23 spēles. 2018. gada oktobrī tika ievietots neaizsargāto spēlētāju sarakstā, kur spēlētāja līgumu pārņēma Kolorādo "Avalanche". Vien mēnesi vēlāk tādā pašā ceļā Daņo nonāca atpakaļ "Jets", komandai uzbrucēju nosūtot uz AHL vienību Manitobas "Moose".
Subinaite
Subinaite ir ciems Rēzeknes novada Sakstagala pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 5 km no pagasta centra Sakstagala, 17 km no novada centra Rēzeknes un 185 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A12.
Ciema apkārtnē atrodas dabas piemineklis _ Subinaites dižakmens un valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis _ Subinaites senkapi (Kara kapi).
Barselonas metro
Barselonas metro (es) ir metro sistēma Spānijas otrajā lielākajā pilsētā un Katalonijas galvaspilsētā Barselonā. Barselonas metro savu darbību uzsāka 1924. gadā. Mūsdienās Barselonas metro sastāv no vienpadsmit līnijām un 180 stacijām. Kopējais līniju garums ir 146 kilometri no kuriem lielākā daļa jeb 98% atrodas zem zemes. Pēc 2014. gada datiem Barselonas metro gada laikā pārvadāja 416,2 miljonus pasažieru un ap 1,14 miljoniem pasažieru vienas dienas laikā. Barselonas metro ir pieejamas astoņu veidu biļetes. Viena brauciena cena atkarībā no līnijas svārstās no 2,15 līdz 7,60 eiro.
Henrijs Rolinss
Henrijs Lorenss Garfīlds (dzimis 1961. gada 13. februārī), labāk pazīstams kā Henrijs Rolinss, ir daļējas Latvijas ebreju izcelsmes amerikāņu dziedātājs, dziesmu tekstu autors, mūziķis, aktieris, vadītājs, komiķis un aktīvists. Šobrīd vada iknedēļas radio šovu KCRW un ir regulārs žurnālu Rolling Stone Australia un LA Weekly rubriku autors.
Autoceļš P105
P105 autoceļš Butnāri—Saldus—Ezere ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu A9 pie Būtnāriem ar Saldu un tālāk ar ar Lietuvas robežu Ezerē. Autoceļa kopējais garums ir 37,1 km un tas visā maršruta garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Saldus novadu.
Satīša Dhavana Kosmosa centrs
Satīša Dhavana kosmosa centrs (en, SDSC) ir Indijas raķešu palaišanas centrs. Tas atrodas Šriharikotas salā Bengālijas līcī, Āndhra Pradēšas štatā. Centra operators ir Indijas Kosmosa pētījumu organizācija.
Kosmodroma ar nosaukumu Šriharikotas liela augstuma poligons (Sriharikota High Altitude Range, SHAR) būvniecība sākta 1969. gadā un pirmais raķetes starts no SHAR notika 1971. gadā, kad palaista zondējošā raķete RH-125. 1979. gada 10. augustā notika pirmā pavadoņa palaišana no Šriharikotas, bet nesējraķetes Satellite Launch Vehicle otrās pakāpes kļūmes dēļ pavadonis Rohini 1A ievadīts nepareizā orbītā un pēc deviņām dienām nogāja no orbītas.
2002. gada 5. septembrī kosmodroms pārdēvēts tagadējā vārdā par godu bijušajam Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas direktoram Satīšam Dhavanam.
Satīša Dhavana kosmosa centrā ir divi aktīvi starta laukumi, no abiem tiek palaistas raķetes Polar Satellite Launch Vehicle (PSLV) un Geosynchronous Satellite Launch Vehicle (GSLV).
2012. gadā sākta trešā starta laukuma celtniecība, kura tiks pabeigta 2020. gadā. No tā paredzēts veikt pilotējamos kosmiskos lidojumus.
Dreiliņu upīte
Dreiliņu upīte jeb Jāņavārtu upīte ir izzudusi upīte Ķengaraga rajonā, Rīgā, Latvijā. Tā iztecēja no Dreiliņu purva un virzienā uz dienvidiem ietecēja Daugavā iepretī Vīberta salai. Kopējais garums apmēram 3 km. Kritums apmēram 7 m. No kreisās puses Maskavas ielas rajonā tai pietecēja neliels strauts.
Vēsture
13. gadsimta sākumā uz upītes tika uzceltas nocietinātas ūdensdzirnavas, sauktas par Brāļa Bertolda dzirnavām, izveidojot nelielu dzirnavdīķi. Ūdens kritums ūdensdzirnavās varēja sastādīt 2 m. Dzirnavām bijuši četri rati, kas norāda uz samērā lielu ūdens debitu 13. gadsimtā. 17. gadsimtā upītes labajā krastā tika izveidota Dreiliņbušas muiža, kuras īpašnieki, domājams, veica purvainās zemes nosusināšanas pasākumus, tādējādi iztaisnojot arī upītes augšteces gultni. Vēlāk uz purvainās zemes gar upīti tika iekoptas pļavas. 1841. gadā Bertolda dzirnavu rajonā tika dibināta Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika. Bet 1861. gadā pār Dreiliņu upīti tika uzbūvēta dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils, zem kuras upītei tika izveidota caurteka. Upīte tika iezīmēta vēl 1961. gada kartē, taču 20. gadsimta 2. pusē upīte tika ievadīta kanalizācijas kolektorā un virszemē vairs nav saskatāma.
Alķīmiķis (grāmata)
Alegoriskais romāns stāsta par jauna Andalūzijas gana ceļojumu uz Ēģipti pēc tam, kad viņš vairākkārt redzējis sapnī, ka atrod tur dārgumus. Gadu gaitā šim Koelju darbam ir bijušas filmu un teātra adaptācijas, kā arī muzikālas interpretācijas. Latviešu valodā grāmata izdota 1998. gadā.
Sižets
Romānā "Alķīmiķis" stāstīts par Santjago, jauna Andalūzijas gana, ceļojumu uz Ēģipti. Santjago vairākkārt redz vienu un to pašu sapni. Uzskatot, ka šis sapnis ir pravietisks, viņš lūdz tuvējā pilsētā dzīvojošai čigānietei-zīlniecei iztulkot tā nozīmi. Sieviete šo sapni saprot kā pravietojumu, kas jauneklim atklāj, ka viņš Ēģiptes piramīdās atradīs dārgumu krātuvi. Zīlniece neņem no viņa maksu, taču vēlas desmito daļu no bagātībām, ja viņš tās atradīs.
Pirms ceļojuma Santjago satiek vecu vīru, kurš stāsta, ka ir Melhizedeks, Salemas karalis. Vīrs par desmito daļu Santjago aitu solās atklāt noslēpumu, kā tikt pie bagātībām. Vecais vīrs stāsta viņam par Likteni un Pasaules dvēseli, māca nekad nepārtraukt sapņot un sekot zīmēm.
Pa ceļam jauneklis sastop angli, kurš dodas meklēt kādu slavenu arābu alķīmiķi. Anglis turpina savu ceļu kopā ar Santjago.
Fransuā Trifo
Fransuā Trifo (fr; dzimis, miris ) bija ietekmīgs franču kino kritiķis un kinorežisors, kura karjera ilga vairāk nekā ceturtdaļgadsimtu. Trifo piedalījies vairāk nekā 25 filmu uzņemšanā, tai skaitā darbojies arī kā aktieris un scenāriju autors. Trifo ir arī viens no nozīmīgākajiem franču jaunā viļņa filmu veidotājiem. Pēc filmas "400 sitieni" panākumiem Fransuā Trifo un Ž. P. Leo sadarbība attīstījās daudzu gadu garumā — pamatā A. Duanela filmu ciklā. Ciklu turpināja filma "Nozagtie skūpsti" (Baisers volés, 1968), kas veltīta A. Duanela un Kristīnes Darbonas attiecībām (lomā — Kloda Žada). Šo abu varoņu attiecības — laulību, tās krīzi un šķiršanos — Fransuā Trifo turpināja pētīt arī filmās "Mājas pavards" (Domicile conjugal, 1970) un "Bēgošā mīlestība" (L'amour en fuite, 1979).
Alķīmiķis (grāmata)
Sižets
Sasniedzis oāzi, Santjago satiek arābu meiteni Fatimu, iemīlas tajā un lūdz kļūt par viņa sievu. Meitene apsola, ka to darīs, bet tikai pēc tam, kad viņš būs beidzis savu ceļojumu. Santjago ir neapmierināts, bet vēlāk gūst atziņu, ka patiesa mīlestība nezudīs un tai nevajag ziedot savu likteni.
Galu galā izrādās, ka bagātības, kuras meklē Santjago, atrodas nevis Ēģiptē, bet viņa dzimtajā ciematā.
Romāna tapšana
Grāmatas galvenā tēma ir cilvēka liktenis. Saskaņā ar The New York Times, "Alķīmiķis" ir "vairāk palīgs sevis pilnveidošanai, nevis literatūra". Romāna pamatmotīvs un filozofiskais vēstījums ir Melhizedeka dotais padoms "ja tu kaut ko vēlies, visa pasaule slepus sadodas rokās, lai tev palīdzētu".
Pirmoreiz romānu izdeva kāda mazpazīstama Brazīlijas izdevniecība. Kaut arī grāmatas tirdzniecība bija veiksmīga, izdevējs ieteica Koelju, ka viņš "varētu vairāk naudas nopelnīt biržā".
Lai "dziedinātu" sevi no šīs neveiksmes, Koelju nolēma kopā ar sievu uz laiku pamest Riodežaneiro un pavadīja 40 dienas Mohaves tuksnesī. Pēc atgriešanās viņš izlēma turpināt cīnīties. Koelju bija "tik pārliecināts, ka tā ir lieliska grāmata, ka viņš sāka klauvēt pie durvīm".
Grāmata failu apmaiņas tīklos
Paulu Koelju ir failu apmaiņas tīklu atbalstītājs un izmanto tos savu grāmatu popularizēšanai. Viņš ievietoja savus darbus tādos tīklos kā BitTorrent un atzīmēja, ka pateicoties tam, "Alķīmiķa" pārdošanas apjomi ir palielinājušies. Koelju norādīja, ka, pēc viņa domām, "ja lasītājam ir iespēja izlasīt dažas nodaļas, viņš vienmēr var izlemt vēlāk grāmatu nopirkt". Šobrīd "Alķīmiķa" nodaļas ir pieejamas Google Books un Koelju aģentūrā Sant Jordi Associados.
Grāmatas novērtējums
Par bestselleru romāns nekļuva ātri. Tāpat kā Koelju iepriekšējā grāmata The Pilgrimage, "Alķīmiķis" Brazīlijā tika pārdots lēnām. Komerciālie panākumi sākās Francijā, kad 1990. gadu sākumā tā kļuva par "negaidītu" bestselleru.
Austrālijas laikraksts The Advertiser 1993. gadā publicēja vienu no pirmajām atsauksmēm par "Alķīmiķi" angļu valodā: "...no grāmatām, kuras es varu ieteikt ar nešaubīgu pārliecību par to, ka tās izlasījuši, jūs bijāt iepriecināti, iespaidoti, izklaidēti vai aizkustināti, universāla dāvana ir šī, iespējams, mazliet dīvainā pasaka, ko sauc par "Alķīmiķi"... no oriģināla brazīliešu valodā tulkota portugāliski, tā stāsta par jauniņa Andalūzijas aitu gana nonākšanu tuksnesī, meklējot sapni un piepildot likteni".
Kopš tā laika romāns ir guvis lielu atzinību, kļūstot par bestselleru 74 valstīs un gūstot prestižas balvas Vācijā un Itālijā. Lasītāji no dažādām valstīm, kā Dienvidāfrikas, Somijas, Turcijas to dēvējuši par "burvīgu stāstu", brīnišķīgu, vienkāršu stāstījumu" un "brīnišķu stāstu, dzīves metaforu". To atzinīgi vērtēja tādi plaši pazīstami cilvēki kā amerikāņu aktieri Vills Smits un Horhe Garsija.
Arašs Hejazi, Paulu Koelju grāmatu izdevējs Irānā, uzskata, ka "Alķīmiķis" vairākos aspektos ir unikāls, viņš atzīmē, ka grāmatai ir bijis "ilgāks dzīves cikls, nekā paredzēts... tā netika pirmajos gados pēc publicēšanas atbalstīta ar lielu mārketinga budžetu, tā nebija sarakstīta franču vai spāņu valodā. Tā netika ekranizēta, tās popularizēšanu ar pozitīvām atsauksmēm neveicināja plašsaziņas līdzekļi, taču tā joprojām tiek pārdota, jo galvenais mārketinga līdzeklis šeit ir vārds, kas ceļo no mutes mutē".
Ekranizācijas mēģinājumi
Koelju izteicies, ka viņš ne visai labprāt pārdod tiesības uz savām grāmatām. Viņš uzskata, ka grāmatai "ir sava dzīve lasītāja prātā", un reti gadās, ka grāmata tiek atbilstoši interpretēta. Neskatoties uz to, ar laiku Koelju tomēr nolēma šo iespēju izmantot.
2003. gadā Warner Bros nopirka tiesības veidot filmu pēc "Alķīmiķa" motīviem. Projekta realizācija ir apstājusies, un filma nav tikusi uzņemta, ticis ziņots, ka iemesls ir scenārija problēmas. Scenārijā bija paredzēta kaujas aina ar 10 000 karavīriem, kas "nebija tas, par ko stāsta grāmata". Tika ziņots, ka Koelju piedāvājis par 2 miljoniem dolāru atpirkt no Warner Bros filmas veidošanas tiesības.
2008. gada Kannu kinofestivālā Hārvijs Vainstīns paziņoja, ka ir nopircis tiesības uz filmu un būs tās producents. Filmas budžets bija paredzēts 60 miljonu USD apmērā. Vainstīns, kurš reti personīgi producē filmas, sacīja: "... esmu lojāls Paulu Koelju un nevienam citam". Koelju piebilda: "Esmu ļoti priecīgs, ka mana grāmata tiks filmēta tādā veidā, kā es to gribēju, un es ceru, ka mana darba gars un vienkāršība tiks saglabāta".
Citi mediji
"Alķīmiķis" ir iedvesmojis arī mūziķus, veidojušās vairākas mūzikas grupas ar šādu nosaukumu.
Černova (Žīguru pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V473 (Žīguri–Silaciems–Katleši).
Lēdija un Klaidonis
"Lēdija un Klaidonis" (en) ir 1955. gada amerikāņu muzikāla romantiska animācijas filma, ko producējis Volts Disnejs. Filmas pirmizrāde norisinājās. Filmas režisori ir Klaids Džeromini, Vilfrēds Džeksons un Hamiltons Lasks. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Pegija Lī, Barbara Ludija, Lerijs Robertss, Verna Feltone, Bills Tompsons un Bills Boukoms. Šī ir 15. Volta Disneja pilnmetrāžas animācijas filma.
Filmā parādīta amerikāņu kokerspaniela Lēdijas un bezšķirnes suņa Klaidoņa satikšanas un iemīlēšanās vienam otrā. 2001. gadā uzreiz video formātā tika izdots filmas turpinājums "Lēdija un Klaidonis 2" (Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure). Savukārt mākslas filmas adaptāciju plānots rādīt topošajā Disney+ straumēšanas kanālā.
Filips Vujanovičs
Filips Vujanovičs (cnr, dzimis ) ir Melnkalnes politiķis, no 2003. līdz 2018. gadam bija Melnkalnes prezidents. Vujanovičs bija arī Melnkalnes premjerministrs no 1998. līdz 2002. gadam.
Kā pagaidu prezidents viņš bija jau no 2002. gada. Melnkalne par neatkarīgu valsti kļuva 2006. gada jūnijā, tāpēc viņš bija pirmais neatkarīgās valsts prezidents. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 2008. gada vēlēšanās. 2013. gada februārī valsts Satversmes tiesa oficiāli apstiprināja Vujanoviča kandidatūru jaunam termiņam, atzīmējot, ka viņa 2003.-2008. gada termiņa laikā, valsts atradās savienībā kopā ar Serbiju un ka de facto viņš esot bijis neatkarīgas valsts vadītājs tikai no 2006. līdz 2008. gadam, kas nozīmē, ka viņa 2008.-2013. gada termiņš ir likumīgi viņa pirmais termiņš. 2013. gada vēlēšanās viņš uzvarēja ar 51,2% balsu. 2018. gada vēlēšanās F. Vujanovičs vairs nevarēja kandidēt, jo jau bija aizvadījis divus termiņus kā neatkarīgās valsts prezidents.
Asītes iela
Asītes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņos. Iela sākas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu un beidzas krustojumā ar Tēriņu ielu, nekrustojot citas ielas. Kopējais ielas garums ir 225 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve, atrodas arī sākumskola un pirmsskolas izglītības iestāde "Mazulītis Rū", kā arī autopiekabju tirdzniecības un nomas laukums.
Iela nosaukta Asītes — ciema Dienvidkurzemes novadā — vārdā.
Ielu savienojumi
Asītes iela ir savienota ar šādām ielām:
Pēčas apriņķis
Pēčas apriņķis ir Ungārijas Baraņas meģes administratīvā iedalījuma vienība valsts dienvidos. Robežojas ar Baraņas meģes Pēčvāradas apriņķi austrumos, Bojas apriņķi dienvidaustrumos, Šiklošas apriņķi dienvidos, Šeljes apriņķi dienvidrietumos, Sentlērincas apriņķi rietumos, Heģhātas apriņķi ziemeļrietumos un Komlo apriņķi dienvidos, kā arī Tolnas meģes Boņhādas apriņķi ziemeļaustrumos.
Elans Rikmens
Elans Sidnijs Patriks Rikmens (en; dzimis, miris ) bija angļu kino un teātra aktieris un režisors. Vecāki — Bernards Rikmens un Margareta Dorīna Rosa-Bartleta.
Karjera
Pirmo ievērību guvis ar lomu Les Liaisons Dangereuses lugā 1985. gadā, par ko tika nominēts Tony balvai. Plašāku atpazīstamību guvis ar Hansa Grūbera lomu filmā "Cietais rieksts" un Severusa Strupa lomu "Harija Potera" filmu sērijā. 1995. gadā saņēmis Zelta globusa balvu, Emmy balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu par Rasputina tēlojumu televīzijas filmā Rasputin: Dark Servant of Destiny, par lomu 1991. gada filmā "Robins Huds, zagļu princis" (Robin Hood: Prince of Thieves) saņēmis BAFTA kino balvu. Starp populārākajām Rikmena lomām ir arī loma Ziemassvētku filmā "Tāda ir mīlestība" (2003).
Savu pēdējo kinolomu nospēlēja 2015. gada britu kara drāmā "Visuredzošā acs". Miris 2016. gada janvārī 69 gadu vecumā no vēža.
Losa
Ciema teritorijā atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis _ Lošu pilskalns.
Deimaņi
Deimaņi ir ciems Ozolaines pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 254 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas rakstnieka disidenta Mihaila Naricas māja-muzejs.
Franču grupa
Franču grupa ir PSRS drošības iestāžu dots apzīmējums latviešu inteliģences disidentu grupai, ko 1950. un 1951. gadā Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki apsūdzēja buržuāziskajā nacionālismā un dalībā pretpadomju sanāksmēs. Grupas dalībniekiem piesprieda 7-25 gadu ilgu ieslodzījumu un izsūtījumu uz PSRS nometinājuma vietām. Represiju mērķis bija izolēt režīmam nelojālus cilvēkus un iebaidīt Latvijas inteliģenci.
Vēsture
Pēc Latvijas okupācijas un Otrā pasaules kara beigām Rīgā izveidojās latviešu inteliģentu grupa, kas no 1946. gada regulāri pirmdienās pulcējās aktieru Irmas un Arnolda Stubavu dzīvoklī Dzirnavu ielā 70. Apspriesta tika galvenokārt franču literatūra, katrs dalībnieks varēja ņemt līdzi arī savus domubiedrus. Mākslinieks Kurts Fridrihsons pulcēšanās reizēs ienesa franču salonu garu. Liktenīga bija Andrē Žida Staļina ideoloģiju atmaskojošā darba "Atgriešanās no Padomju Savienības" (Retour de l' U.R.S.S, 1936) pārspriešana, kurā, piemēram, bija šāds izteikums: ''Ik rītu "Pravda" viņus pamāca, ko pieklājas zināt, domāt, kam ticēt. Un atkāpties no tā nav labi! Tādējādi ikreiz, kad mēs sarunājamies ar kādu krievu, šķiet, ka mēs sarunātos ar visiem''. Pēc kādas denunciācijas 1950. un 1951. gadā grupas dalībniekus apcietināja un apsūdzēja buržuāziskā nacionālismā un dalībā pretpadomju nacionālistiskās sanāksmēs. Notiesāja 13 cilvēkus. PSRS Valsts Drošības ministrijas Īpašā apspriede piesprieda viņiem no 7 līdz 25 gadiem ilgu ieslodzījumu soda nometnēs.
Francijas prezidents Fransuā Miterāns Latvijas valsts vizītes laikā 1992. gadā tikās ar grupas dalībniecēm Ievu Lasi un Mirdzu Ersu un ielūdza viņas uz oficiālo pieņemšanu Elizejas pilī Parīzē sakarā ar Francijas valsts nacionālajiem svētkiem 14. jūlijā.
Francijas prezidents Emanuels Makrons Latvijas valsts vizītes laikā 2020. gada 29. septembrī Rīgas pilī savā runā paziņojumā presei īpaši pieminēja arī Franču grupu un godināja tās dalībnieku piemiņu, nākamā dienā apmeklējot Okupācijas muzeju.
Piemiņa
Par šiem notikumiem  režisors Andris Rozenbergs 1994. gadā uzņēma dokumentālo filmu "Sods par sapni". 2005. gadā Francijas Kultūras centrs Rīgā un Latvijas Okupācijas muzejs sagatavoja izstādi «Franču grupa un mākslinieks Kurts Fridrihsons». Latvijas Okupācijas muzeja pastāvīgajā ekspozīcijā ir ietvertas liecības par represijām šo disidentu grupu. Par grupas darbību rakstīts Leldes Stumbres grāmatā "Maija, Cher Ami!" un Gundegas Repšes darbā "MALA. Tā rakstīja Fridrihsons".
Arvils Bergmanis
Arvils Bergmanis (dzimis ) ir latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Bergmanis pārstāv NCAA komandu Aļaskas "Nanooks".