cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Līnuss Ūmarks
Spēlētāja karjera
Zviedrijas hokeja izlases rindās spēlējis 2018. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī četros pasaules čempionātos.
Naudas plūsma
Lai veiktu nepieciešamo saimniecisko darbību, uzņēmumam ir nepieciešami naudas līdzekļi, lai varētu nodrošināt, ka naudas līdzekļi pietiek, parasti tiek izstrādāts naudas līdzekļu plūsmas pārskats. Ar mērķi jau laikus paredzēt un veikt attiecīgus pasākumus, lai iegūtu nepieciešamos papildu naudas līdzekļus, piemēram, noslēgt līgumu ar kredītiestādi par ilgtermiņa vai īstermiņa aizdevumu. Līdzīgi tam, ja paredzēts naudas līdzekļu pārpalikums, iespējams laikus izlemt, kur pārpalikušos naudas līdzekļus ieguldīt, tādējādi nodrošinot uzņēmumam papildu ienākumus.[1]
Svarīgi ir saprast, ka ne visi saņemtie naudas līdzekļi ir uzņēmuma ieņēmumi un ka ne visi uzņēmuma maksājumi ir uzņēmuma izdevumi. Piemēram, ieņēmumi no pamatlīdzekļu pārdošanas uzrādīsies naudas plūsmā par visa saņemtā maksājuma summu, taču peļņas vai zaudējumā aprēķinā parādīsies tikai šo ieņēmumu un pārdotā pamatlīdzekļa atlikušās vērtības starpība. Tāpat arī aizņemtā kapitāla atmaksa uzrādīsies pilnībā naudas plūsmā, bet neuzrādīsies peļņas un zaudējumu pārrēķinā.
Lai nodrošinātu to, ka uzņēmumam ir pietiekami daudz naudas līdzekļi paredzētajā budžeta periodā plānoto darbību nodrošināšanai, nepieciešams sagatavot naudas līdzekļu plūsmas plānu un veltīt pietiekami daudz uzmanības tā precīzai sastādīšanai. Naudas plūsmas plānu var efektīvāk izmantot, ja tas tiek sagatavots tādējādi,ka katru nedēļu vai mēnesi budžets tiek paplašināts ar nākamo plāna periodu, vienlaikus svītrojot senāko no iepriekšējiem plāna periodiem. Tādējādi naudas līdzekļu plāns tiek regulāri kontrolēts un koriģēts, lai tas vienmēr atbilstu pēdējām prognozēm par naudas ieņēmumiem, izdevumiem un atlikumiem.
Lai veiksmīgāk sagatavotu naudas plūsmas plānu, veicamas sekojošas darbības noteiktā secībā: Naudas līdzekļu budžets, kas sagatavots gadam, mēnesim vai citam periodam, rāda vienīgi plānoto naudas apriti. Pat vislabākie plāna aprēķini nebūs pilnīgi precīzi. Tādēļ neizbēgami radīsies faktisko datu novirzes no budžetā paredzētajiem datiem.
Sagatavojot naudas plūsmas plānu nenoteiktos apstākļos, nepieciešams izmantot varbūtību analīzi. Tādēļ vēlams izstrādāt naudas plūsmas plāna papildu variantus, pamatojoties uz dažādiem pieņēmumiem par pārdošanas ieņēmumu apjomu, izmaksām, samaksas laiku, šaubīgiem debitoriem utml. Plānojot dažādas varbūtības, vadībai vajadzētu prognozēt, kādi pasākumi tiks veikti neparedzētu situāciju gadījumā, kā arī izvērtēt galvenā budžeta faktoru ietekmi.
Čārlijs Čaplins
Čārlijs Čaplins (en), pilnajā vārdā Sers Čārlzs Spensers Čaplins (en, dzimis, miris ), bija angļu komēdiju aktieris, kinorežisors, kinoproducents, scenārists un komponists. Čaplins kļuva par vienu no slavenākajiem filmu veidotājiem amerikāņu kino klasiskās Holivudas ērā, darbojoties mēmā kino žanrā.
Čaplins izklaides industrijā strādāja vairāk nekā 70 gadu. Čārlija Čaplina populārākais tēls bija Klaidonis, kuru viņš attēloja, tērpies klamzīgās biksēs un pārmērīgi lielās kurpēs, ar ūsām, spieķi un katliņu galvā.
Divas reizes Čaplins saņēma Kinoakadēmijas goda balvu - 1929. gadā par filmu "Cirks" (1928) un 1972. gadā par mūža ieguldījumu. Balvu par labāko oriģinālmūziku Čaplins saņēma 1973. gadā - par mūziku 1952. gada filmai "Rampas ugunis" (Limelight) (kopā ar Reju Rešu un Leriju Raselu).
1975. gadā par ieguldījumu kinomākslā karaliene Elizabete II iecēla Čārliju Čaplinu bruņinieku kārtā.
Ģimene, bērnība
Čaplins piedzima Londonā 1889. gada 16. aprīlī. Viņa vecāki Čārlzs un Hanna (dzimusi Hila) bija vodeviļas aktieri. Pēc pāris gadiem viņi pārstāja dzīvot kopā, un Čaplins palika kopā ar māti un pusbrāli Sidneju. Mātei Hannai vairs nebija pastāvīgu ienākumu, tēvs viņus finansiāli neatbalstīja, situācija aizvien pasliktinājās. Septiņu gadu vecumā Čaplinu ievietoja "darba mājā" (workhouse), kas paredzēta bez līdzekļiem palikušu cilvēku izmitināšanai. Pēc 18 mēnešiem viņš atgriezās pie mātes, bet 1898. gadā viņu kopā ar pusbrāli atkal nosūtīja uz "darba māju". Māte cieta no garīga rakstura saslimšanas, psihozes, un 1898. gada septembrī viņu ievietoja garīgi slimo patversmē. Dēlus nosūtīja pie tēva, kas bija kļuvis par alkoholiķi. Pēc 2 gadiem tēvs nomira no aknu cirozes. Mātes stāvoklis uz neilgu laiku uzlabojās, bet 1903. gadā viņa atkal nokļuva patversmē. Pēc 8 mēnešiem bija vēl viens stāvokļa uzlabošanās periods, bet 1905. gadā viņas saslimšana kļuva neatgriezeniska, un viņa palika patversmē līdz 1921. gadam (kad Čaplins aizveda viņu uz Kaliforniju; mirusi 1928. gadā).
Karjeras sākums
Deviņu gadu vecumā tēvs Čaplinu iekārtoja deju trupā. Kopā ar to Čaplins no 1899. līdz 1900. gadam devās koncerttūrēs pa Angliju. Čaplins strādāja kopā ar trupu, bet viņa vēlēšanās bija uzstāties publikai kā aktierim komiķim. Māte bija parūpējusies, lai Čaplins apmeklētu skolu, tomēr vēlāk 13 gadu vecumā viņš skolu pameta un strādāja gadījuma darbus, vienlaicīgi cenšoties kļūt par aktieri. 14 gadu vecumā viņš reģistrējās Londonas Vestendas teātra aģentūrā un sāka tēlot nelielas lomas. Viņa talantu pamanīja, un 16 gadu vecumā viņš spēlēja jau nozīmīgākas lomas teātrī Duke of York's Theatre. Vēlāk Čaplins kopā ar savu brāli Sidneju devās tūrēs ar komisku skeču programmu. Brālis viņam izkārtoja noklausīšanos pie Freda Karno. Čaplina pirmā uzstāšanās Londonas Kolizejā bija tik veiksmīga, ka ar viņu parakstīja līgumu. 1910. gadā Čaplins jau bija guvis skatītāju atzinību, un Karno viņu uzaicināja līdzi tūrē pa ASV.
Pirmās filmas
1913. gadā, kad Čaplins jau otro reizi atradās tūrē pa ASV, viņu uzaicināja pievienoties kinokompānijai New York Motion Picture. Viņš parakstīja līgumu par 150 dolāriem nedēļā un sāka strādāt studijā Keystone Studios Losandželosā, kuras vadītājs bija Maks Senets. Pēc pāris mēnešiem 1914. gadā iznāca pirmā filma ar Čaplina piedalīšanos Making a Living. Čaplinam filma nepatika, un viņš izdomāja, ka turpmāk viņam ar kaut ko jāizceļas. Viņam radās doma par īpašu kostīmu lomai, un, kad Čaplins bija sameklējis apģērbu, radās arī viņa slavenais Klaidoņa tēls. Turpmākajās filmās viņš iejutās šajā tēlā, centās panākt sižetos tēlam atbilstošu ideju realizāciju, nonāca līdz pat konfliktiem ar režisoriem. Čaplins pierunāja Senetu uzticēt viņam filmas režisēt pašam. Tapa filma Caught in the Rain (1914), kas bija veiksmīga. Turpmāk Čaplins gandrīz vienmēr režisēja savas filmas, kas iznāca apmēram reizi nedēļā.
Kinokarjeras attīstība
Čaplins strauji kļuva populārs. 1914. gada beigās pie jauna līguma slēgšanas nākamajam gadam Čaplins prasīja 1000 dolāru nedēļā, bet Senets nepiekrita. Tad Čaplins saņēma labāku piedāvājumu no kompānijas Essanay Studios un pārgāja uz to. Tur viņš savāca aktieru komandu, pievērsās filmēšanai ar lielāku uzmanību, filmas tapa ilgākā laika posmā nekā iepriekš. Viņa Klaidoņa tēls kļuva maigāks un romantiskāks. Pagrieziena punkts bija filma "Klaidonis" (The Tramp, 1915), Čaplinu sāka atzīt arī kritiķi. 1915. gadā viņa radītais tēls jau bija izvērties par kultūras notikumu.
Čaplins bija kļuvis par kinoindustrijas pirmo starptautisko zvaigzni. Viņš saņēma piedāvājumus no vairākām kinostudijām, un rezultātā noslēdza līgumu ar Mutual Film, kas paredzēja atlīdzību 670 000 dolāru gadā. Tādējādi Čaplins 26 gadu vecumā kļuva par vienu no visaugstāk apmaksātajiem cilvēkiem pasaulē. 1916. gadā Čaplinam piešķīra studiju Losandželosā, kurā viņš uzņēma filmas, veltot arvien vairāk laika filmu mākslinieciskajai pusei. 1917. gadā tapušas kritiķu augsti novērtētas filmas Easy Street, The Cure, The Immigrant, The Adventurer.
1917. gadā Čaplins noslēdza līgumu par 8 filmu uzņemšanu par 1 miljonu dolāru ar First National filmu izplatītāju kompāniju, kas deva viņam iespēju būt neatkarīgākam savu ideju realizēšanā. Viņš uzcēla savu kinostudiju Sanseta bulvārī, kas sāka darboties 1918. gada janvārī. Aprīlī iznāca filma A Dog's Life.
1919. gada janvārī Čaplins kopā ar 3 citiem slaveniem aktieriem (Daglasu Fērbenksu, Mēriju Pikfordu un Deividu Vorku Grifitu) nodibināja paši savu filmu izplatīšanas kompāniju United Artists. Čaplins gribēja atmaksāt First National par līguma pārtraukšanu, bet kompānija nepiekrita, un Čaplins turpināja uzņemt filmas saskaņā ar līgumu. Šajā laikā radīta filma "Mazulis" (1921), kas tiek uzskatīta par vienu no pirmajām filmām, kur komēdija apvienota ar drāmu.
No 1923. gada, kad Čaplins varēja darboties kā neatkarīgs producents, viņš uzņēma romantisku drāmu ar Ednu Pērvaiensu, kurā pats parādījās pavisam epizodiski. Izrādījās, ka skatītājus nesaistīja filma bez Čaplina, filmas izplatīšanu nācās pārtraukt. Toties nākamā filma "Zelta drudzis" (1925) ar Čaplinu galvenajā lomā guva milzīgus panākumus, kļūstot par vienu no ienesīgākajām mēmā kino filmām. Šīs filmas tapšana prasīja 15 mēnešus, tās izmaksas bija tuvu 1 miljonam dolāru.
Vēlāk sekoja cita veiksmīga filma - "Cirks" (1928). Pirmajā Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā 1929. gadā Čaplins saņēma Kinoakadēmijas goda balvu par šīs filmas radīšanu."
Šajā laikā ASV bija jau sācies skaņu filmu laikmets. Čaplins tomēr negribēja tam sekot un turpināja strādāt mēmā kino žanrā, jo uzskatīja, ka ar skaņas ienākšanu zūd meistarība. Savai filmai "Pilsētas ugunis" (1931) viņš veltīja 21 mēnesi. Skaņas iespējas viņš izmantoja mūzikas ierakstīšanai, daļu no tās pats sarakstīja. Filma guva gan kritiķu atzinību, gan finansiālus panākumus.
Pirms ķerties pie nākamās filmas, Čaplins vairākus gadus nogaidīja, nevarēdams izlemt par iesaistīšanos jaunajā skaņu kino, kas viņam nebija tuvs, bet viņš tomēr negribēja būt vecmodīgs. Tad viņš atrada tēmu, kas viņu ieinteresēja - augošā industrializāzija, kur cilvēka loma kļūst arvien mazāka. 1936. gadā iznāca Čaplina satīriskā filma "Modernie laiki" (Modern Times). Lai gan Čaplins bija plānojis dialogus, mēģinājumu procesā viņš no tiem atteicās. Šī bija pirmā Čaplina filma ar politisku pieskaņu.
Čaplinu satrauca 1930. gadu politika pasaulē, fašisma izplatīšanās. Viņš izlēma uzņemt filmu, kurā parodēja Hitleru. Čaplins veiksmīgi izmantoja savu Klaidoņa tēla vizuālo līdzību ar Hitleru (vienāds vecums, tādas pašas ūsas, nabadzīga izcelšanās), nomainot galveno tēlu ar ebreju bārddzini, bet saglabājot tā izskatu. Šī filma "Lielais diktators" iznāca 1940. gadā un bija Čaplina pirmā skaņu filma. Čaplins šeit lietoja dialogus, lai labāk varētu izteikt savu politisko vēstījumu. Filma saņēma piecas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas (tai skaitā par labāko filmu, labāko oriģinālscenāriju un labāko aktieri).
Apsūdzības, tiesas procesi
1941. un 1942. gadā Čaplinam bija attiecības ar aktrisi Džonu Beriju. Čaplins bija pārtraucis ar viņu tikties. Berija bija psiholoģiski nelīdzsvarota, rīkojās agresīvi, par ko divreiz arestēta. 1943. gadā viņa vajāja Čaplinu, apgalvojot, ka gaida no viņa bērnu. Tā kā Čaplins to neatzina, viņa iesūdzēja Čaplinu tiesā, prasot atzīt paternitāti. Kaut arī vēlāk asins testi paternitāti neapstiprināja, tiesa to neņēma vērā un piesprieda maksāt bērnam uzturlīdzekļus līdz 21 gadu vecumam. Tiesas procesu plaši atspoguļoja un tas nodarīja kaitējumu Čaplina popularitātei.
Publicitāti izmantoja FIB direktors Edgars Hūvers, kam nepatika Čaplina filmās paustie politiskie uzskati. Izmantojot FIB resursus, viņš parūpējās par vēl nopietnākām apsūdzībām pret Čaplinu, kam gan nebija pierādījumu un tiesa Čaplinu attaisnoja. Hūvers Čaplina filmās saskatīja komunisma propagandu. Čaplins bija izteicis atbalstu PSRS cīņai karā pret Hitleru, daži viņa draugi bija komunistiski noskaņoti, viņš bija finansiāli atbalstījis dažas nevēlamas sabiedriskas organizācijas. FIB izveidoja slepenu lietu un vāca materiālus pret Čaplinu, kā arī veicināja negatīvo publicitāti presē, lai panāktu Čaplina izraidīšanu no valsts (Čaplinam nebija ASV pilsonības).
Personīgā dzīve
Negatīvi atspoguļoja arī Čaplina ceturtās laulības (1943. gadā) ar dramaturga Jūdžīna O'Nīla meitu Ūnu O'Nīlu, jo Čaplinam jau bija 54 gadi, bet Ūnai tikai 18 gadu.
Pirms tam Čaplins jau bija precējies trīs reizes. 1918. gadā viņš apprecējās pirmo reizi ar septiņpadsmitgadīgu aktrisi Mildredu Herisu. Nākamajā gadā piedzima dēls, bet trīs dienas vēlāk viņš nomira. 1920. gadā viņi izšķīrās. Nākamo reizi Čaplins apprecējās 1924. gadā ar 16 gadus veco aktrisi Litu Greju. Šajā laulībā piedzima divi dēli, bet arī šī laulība nebija veiksmīga. 1926. gadā Greja pameta Čaplinu un paņēma bērnus. Šķiršanās procesā viņa apsūdzēja Čaplinu neuzticībā. Čaplins konfliktu asi pārdzīvoja un piekrita samaksāt Grejai 600 000 dolāru, kas tajā laikā bija šķiršanās procesos liela summa.
Arī trešā Čaplina laulība nebija ilga. 1932. gadā Čaplins iepazinās ar 21 gadu vecu aktrisi Poleti Godardu. Viņi apprecējās 1936. gadā, bet 1938. gadā vairs nedzīvoja kopā, un 1942. gadā izšķīrās oficiāli.
Kad Čaplins 1943. gadā apprecējās ceturto reizi, negatīvā publicitāte presē vēl pastiprinājās. Tomēr šī ceturtā laulība ar Ūnu O'Nīlu Čaplinam, atšķirībā no trim iepriekšējām, bija ilgstoša. Viņi nodzīvoja kopā līdz Čaplina nāvei 1977. gadā un ģimenē piedzima 8 bērni.
Pēdējās filmas ASV
Lai gan tiesas procesiem bija nomācoša ietekme uz Čaplina daiļradi, tomēr 1946. gadā viņš beidzot sāka filmēt pirms vairākiem gadiem iesākto scenāriju. Nākamajā gadā šī filma "Verdū kungs" (Monsieur Verdoux, 1947) iznāca uz ekrāniem. Tā bija melnā komēdija, tai ideju Čaplins bija aizguvis no Orsona Velsa. Lai gan Čaplinu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko oriģinālscenāriju, tomēr viņa filmā paustais vēstījums sastapa naidīgu attieksmi daļā publikas, kā arī pastiprināja negatīvo publicitāti.
Nākamā filma bija "Rampas ugunis" (Limelight, 1952). Tajā Čaplins ielika daudz autobiogrāfiska materiāla, stāstot par publikas aizmirsta komedianta dzīvi. Filmā piedalījās 5 no Čaplina bērniem un pusbrālis Vīlers Draidens. Epizodiskā lomā filmējās slavenais mēmā kino aktieris Basters Kītons. Filmas pirmizrādi Čaplins bija iecerējis Londonā, jo tā bija filmas darbības vieta. Čaplins kopā ar ģimeni atstāja Losandželosu un 1952. gada 17. septembrī no Ņujorkas ar kuģi devās uz Londonu. Jau nākamajā dienā valsts ASV ģenerālprokurors atsauca Čaplina atgriešanās vīzu, paziņojot, ka, lai varētu atgriezties, Čaplinam ir jāiziet nopratināšana par viņa politiskajiem uzskatiem un morālo stāju. Ģenerālprokurors apgalvoja, ka Čaplina lietā ir daudz nopietnu pierādījumu (1980. gados, atklājot FIB arhīvus, gan izrādījās, ka pierādījumu nav). Čaplins jutās aizskarts un nekad vairs neprasīja atgriešanās vīzu. Viņš palika Eiropā, tur viņa jaunāko filmu uzņēma atsaucīgi, atšķirībā no ASV, kur to boikotēja. Tikai pēc 20 gadiem Čaplins saņēma atzinību no ASV - vispirms 1972. gadā Kinoakadēmijas goda balvu par mūža ieguldījumu, un tad 1973. gadā par mūziku tieši šai 1952. gada filmai "Rampas ugunis" (kopā ar Reju Rešu un Leriju Raselu).
Dzīve Eiropā
1953. gadā Čaplins kopā ar ģimeni apmetās uz dzīvi Vevē (Corsier-sur-Vevey), Šveicē. Savus īpašumus ASV, arī studiju, viņš pārdeva. Viņa sieva Ūna O'Nīla atteicās no ASV pilsonības un pieņēma Apvienotās Karalistes pilsonību.
1954. gadā Čaplins uzsāka darbu pie jaunas filmas "Karalis Ņujorkā" (A King in New York). Viņš nodibināja producēšanas kompāniju Attica un filmēšanu veica Šepertona studijā Anglijā. Filma iznāca 1957. gadā, tās sižetā bija daudz kas no Čaplina negatīvās pieredzes ar FIB, daudzas ASV sabiedrības parādības bija attēlotas satīriski. Čaplins filmu ASV neizplatīja, Eiropā to uzņēma ar dažādām atsauksmēm, tomēr komerciāli tā bija diezgan veiksmīga.
Turpmākajos gados Čaplins rediģēja savas agrāko gadu filmas, gatavoja tām jaunus mūzikas pavadījumus. 1959. gadā viņš izlaida savu filmu apkopojumu The Chaplin Revue, kurā bija iekļautas trīs viņa filmas atjaunotā veidā (A Dog's Life, Shoulder Arms, The Pilgrim). 1957. gadā Čaplins bija sācis rakstīt savu biogrāfiju My Autobiography, kas iznāca 1964. gadā (grāmata 500 lappušu apjomā), kļūstot par bestselleru.
Pēc tam Čaplins uzsāka darbu pie filmas "Grāfiene no Honkongas" (A Countess from Hong Kong, 1967), kurā viņš pats tēloja tikai epizodisku lomu, bet galvenās lomas tēloja slavenie aktieri Marlons Brando un Sofija Lorena. Tomēr filma neguva panākumus.
Apbalvojumi
Čaplins saņēma pagodinājumu arī no Apvienotās Karalistes, kas FIB ietekmē viņam nebija piešķirts jau daudz agrāk. Karaliene Elizabete II 1975. gadā iecēla Čārliju Čaplinu bruņinieku kārtā.
Nāve
1970. gadu vidū Čaplins jau bija spiests pārvietoties ratiņkrēslā. Viņš tomēr vēl strādāja, gatavoja mūziku filmai "Parīziete", kas iznāca atjaunotā veidā 1976. gadā. Režisors Ričards Petersons viņu nofilmēja dokumentālā filmā The Gentleman Tramp (1976).
1977. gada oktobrī Čaplina veselības stāvoklis kļuva pavisam slikts. Viņš nomira 25. decembrī Ziemassvētku rītā, 88 gadu vecumā. 27. decembrī viņu apglabāja Vevē (Corsier-sur-Vevey) kapsētā.
1978. gada 1. martā divi bezdarbnieki, imigranti no Polijas un Bulgārijas (Romāns Vardass un Gantčo Gaņevs), Čaplina zārku slepeni izraka un apraka citur. Viņi cerēja saņemt izpirkuma maksu no Čaplina ģimenes, tomēr maijā policija viņus arestēja. Zārks atrada apraktu kādā laukā netālu no Novilas ciemata Šveicē. Pēc tam to atkal apglabāts Vevē (Corsier-sur-Vevey) kapsētā, kapa vietu nosedzot ar dzelzsbetonu.
Piemiņa
Sešas no Čaplina filmām iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā - "Imigrants" (1917), "Mazulis" (1921), "Zelta drudzis" (1925), "Pilsētas ugunis" (1931), "Modernie laiki" (1936) un "Lielais diktators" (1940).
1981. gadā Čaplinam par godu nosaukts asteroīds 3623 Chaplin.
Par Čaplina dzīvi uzņemtas vairākas filmas un izveidotas teātra izrādes. Pazīstamākā no filmām ir Ričarda Atenboro 1992. gadā uzņemtā biogrāfiskā filma "Čaplins", kur titullomu tēlo Roberts Daunijs. Par šo lomu viņš saņēma BAFTA balvu un nomināciju Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris galvenajā lomā. Šajā filmā Čaplina mātes Hannas lomu tēlo Čaplina vecākā meita Džeraldīna Čaplina (no ceturtās sievas Ūnas O'Nīlas), par ko viņa nominēta Zelta globusa balvai kā labākā aktrise otrā plāna lomā.
Kalnciema iela
Kalnciema iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
Vilnis Edvīns Bresis
Vilnis Edvīns Bresis (dzimis, miris ) bija Latvijas politiķis.
Biogrāfija
1989. gadā LPSR Augstākā padome pieņēma likumu “Par zemnieku saimniecībām Latvijas PSR”, kas atļāva līdzās padomju kopsaimniecībām veidot arī individuālās saimniecības. Ministru padomes priekšsēdētājs tobrīd bija Bresis, tāpēc pirmos individuālos saimniekotājus nosauca par Breša zemniekiem.
Salu lapsa
Salu lapsa jeb pelēkā salu lapsa (Urocyon littoralis) ir maza izmēra lapsa, kura pieder pie pelēko lapsu ģints (Urocyon).
Salu lapsu dabiskais izplatības areāls ir sešas no astoņām Čenela salām pie Kalifornijas krastiem. Attiecīgi uz katras no šīm sešām salām ir pa vienai pasugai. Šīs lapsas dažreiz vēl tiek dēvētas par krasta, īsastes vai Čenela salu lapsām. Salu lapsa apdzīvo visas biomas, kādas var sastapt salās; gan biezos mežus, gan krūmājus, gan zālājus.
Salu lapsa apdzīvo Čenela salas jau 10 000 gadus. Mūsdienās salu lapsas izdzīvošana ir ļoti kritiska, to apdraud slimības un zeltainais ērglis, kas medī salu lapsu. Pēdējos gados salu lapsu populācija ir samazinājusies par 80%.
Izskats
Salu lapsa ir daudz mazāka nekā pelēkā lapsa. Tā ir apmēram mājas kaķa lielumā. Tā ir otra mazakā no visām lapsām, par to ir mazāks tikai feneks. Ķermeņa garums ir 48 - 50 cm, astes garums 11 - 29 cm, augstums skaustā 12 - 15 cm, svars 1,3 - 2,8 kg. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Vislielākās pasugas salu lapsa dzīvo Santakatalinā, bet vismazākā pasuga dzīvo Santakrūzā.
Salu lapsas kažoks ir pelēks uz muguras un galvas, arī aste ir pelēka, ar melnu svītru augšpusē, kājas, pakakle ir ruda, vēders un pazode balta. Lapsa reizi gadā maina kažoku, tas parasti notiek laikā starp augustu un novembri. Kucēniem pirmais kažoks ir tumšs un ļoti biezs.
Reprodukcija
Salu lapsa veido monogāmus pārus. Grūsnības periods ilgst 50 - 63 dienas. Kucēni piedzimst alā laikā strap februāri un martu, parasti piedzimst 1 - 5 kucēni. Māte mazuļus zīda ar pienu 7 - 9 nedēļas. Rudens pusē vecāki pamet jauno paaudzi alas terirorijā vienus, bet sākoties ziemai, jaunās lapsas ir piemeklējušas savu teritoriju. Dzimumbriedumu lapsas sasniedz 10 mēnešu vecumā, un mātītes jau gada vecumā pārojas. Salu lapsas dzīvo 4 - 6 gadus savvaļā, 8 gadus gūstā.
Ieradumi
Salu lapsa ir visēdāja. Tā ēd augļus, kukaiņus, putnus, olas, krabjus, ķirzakas, sīkus zīdītājus, ieskaitot dažādus grauzējus. Salu lapsa parasti medī vienatnē. Tā ir nakts dzīvnieks, un visaktīvākā ir tūlīt pēc saulrieta, lai gan tā medī arī dienas laikā.
Salu lapsas pārim ir sava teritorija, kura tiek iezīmēta ar urīnu un fekālijām. Tās komunicē savā starpā gan ar ķermeņa valodu, gan vokāli. Dominējoša lapsa izmanto rūkšanu, ausu pieglaušanu un acīs skatīšanos, lai piespiestu otru lapsu atkāpties.
Salu lapsa netiek medīta, līdz ar to, lai arī sākumā tā izrāda nelielu agresiju, to var viegli noķert, un tā ātri pierod pie cilvēka.
Sistemātika
Salu lapsai ir 6 pasugas, no kurām četru pasugu izdzīvošana mūsdienās ir apdraudēta.
Armēnijas PSR ģerbonis
Armēnijas PSR ģerboni par Armēnijas PSR simbolu republikas valdība atzina 1937. gadā. Ģerboņa metu zīmējis ievērojamais armēņu mākslinieks un gleznotājs Martiross Sarjans.
Uz ģerboņa attēlots Ararata kalns, kas ir Armēnijas nacionālais simbols. Zem tā attēlotas vīnogas, kas simbolizē pirmo vīna dārzu pasaulē, ko pēc Grēku plūdiem esot iestādījis Noass, nokļūstot šajā vietā ar savu šķirstu. Apkārt Araratam izvietotas kviešu vārpas. Bet virs Ararata paceļas sarkanā zvaigzne ar sirpi un āmuru.
Ararata iekļaušana ģerbonī izraisīja pretenzijas no Turcijas puses, jo daļa no Ararata atrodas šīs valsts teritorijā. Savukārt Kremlis uz šiem pārmetumiem atbildēja, ka Turcijas simbols - pusmēness - nenozīmē, ka Turcijai ir tiesības izvirzīt prasības uz Mēnesi.
Jankausks
Jankausks (lt; sieviešu dzimtē Jankauskaite (Jankauskaitė; ja neprecējusies) vai Jankauskiene (Jankauskienė; ja precējusies)) ir lietuviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Tjūringa balva
Kopš 2007. gada tiek piešķirta arī 250 000 ASV dolāru prēmija, ko sponsorē Intel un Google. 2014. gada 13. novembrī tika paziņots, ka Google palielinājusi naudas prēmijas apmēru, un turpmāk (sākot ar 2014. gada laureātu) prēmija būs 1 000 000 ASV dolāru, tādējādi sasniedzot pasaules prestižāko balvu līmeni.
1362. gads
1362. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Knuts I
Knuts I (Knut Eriksson; ap 1150 — 1195) bija Zviedrijas karalis (1167—1195), Ērika Svētā dēls.
Pēc Ērika Svētā nogalināšanas līdz 17 gadu vecumam dzīvoja Norvēģijā, kur tika nogādāts, lai izvairītos no nogalināšanas. Pēc tam atgriezās Zviedrijā un 1167. gadā pie Vēterna ezera no slēpņa nogalināja karali Kārli VII. Valdīšanas laikā sakārtoja naudas sistēmu. Noslēdza vienošanos ar Lībeku un sāka aicināt vācu amatniekus un tirgotājus uz Zviedriju. Tā kā 1187. gadā somi (varbūt igauņi vai līvi) pēkšņā uzbrukumā nopostīja valsts galvaspilsētu Sigtunu, Knuts I sāka apbūvēt vietas, kur pašlaik atrodas Stokholma (uzbūvēja cietoksni uz kādas salas).
Apbedīts Varnhemas klosterī.
Gaiska Mendjeta
Gaiska Mendjeta Sabala (dzimis, Bilbao, Spānijā) ir basku tautības bijušais Spānijas izlases futbolists. Viņš ir pussargs, kurš kļuva pazīstams spēlējot Spānijas La Liga kluba Valencia CF sastāvā.
Spānijas izlases satāvā viņš ir aizvadījis 40 spēles un guvis 8 vārtus - pārstāvējis Spāniju Atlantas olimpiskajās spēlēs, kā arī 2000. gada Eiropas čempionātā un 2002. gada pasaules čempionātā, kopumā izlases sastāvā aizvadot 40 spēļu un gūstot 8 vārtus.
Palpieris
Palpieris (arī Palpiera ezers, Rēveļu ezers) ir neliels ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Veclaicenes un Jaunlaicenes pagastos. Palpieris atrodas Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū un gar to iet vēsturiskais Kornetu lielceļš (Ape—Korneti). No ezera iztek strauts uz Bezdibeņa ezeru.
Palpiera naudas akmens
Aptuveni 20 m no ezera krasta atrodas Palpiera naudas akmens. Naudas akmens ir 2,3 m augsts, 3,6 m garš un 3 m plats. Teika stāsta, ka zem šī akmens zviedru kareivji noslēpuši naudu — savu kara kasi. Teikas iespaidā akmens tuvākā apkārtne izrakņāta. Naudas akmens kā apskates objekts iekļauts Peļļu un Ilgāja — Naudas akmens dabas takās.
Senkapi
Palpiera ziemeļrietumu krastā atrodas Ķempju senkapi, kas saukti arī par Zviedru kapiem (valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis nr. 216). Ezera austrumu krastā atrodas Kūriņkalna senkapi, kas dēvēti arī par Krievu kapiem (valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis nr. 218). Tautas nosaukumi saistīti ar teiku par asiņainu kauju pie ezera starp krieviem un zviedriem.
Dabas māja un skatu platforma “Alnis”
2018. gadā projekta “Aizsargājamo ainavu apvidus “Veclaicene” infrastruktūras uzlabošana antropogēnās slodzes mazināšanai un pieejamības nodrošināšanai” ietvaros pie ezera izveidota atpūtas un dabas izziņas pietura — Dabas māja, kuras pirmajā stāvā izvietota informācija par Meža zvēru tēma, bet apkārtnē ierīkota neliela skatu platforma.
Fireflies (dziesma)
Fireflies ir pirmais singls no elektronikas mūzikas projekta Owl City albuma Ocean Eyes. Dziesmā kā viesmākslinieks piedalās grupas Relient K vokālists Mets Tīsens. Tīsens aprakstīja dziesmu šādi: "dziesmiņa par dažādiem kukaiņiem un nevarēšu aizmigt naktī". Tomēr dziesmas nosaukums kalpo arī par metaforu par bērnības iztēles zaudēšanu un kļūšanu par pieaugušu cilvēku. Singls ir guvis lielu popularitāti visā pasaulē, iegūstot pirmo vietu ASV, Austrālijā, Beļģijā, Dānijā, Īrijā, Zviedrijā, Norvēģijā, Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē.
Ķivere
Ķivere, bruņucepure jeb kaska ir noteikta parauga metāla vai plastmasas galvassega karavīriem, ugunsdzēsējiem, militarizētās apsardzes darbiniekiem, slēpotājiem u.c., kas darbojas bīstamos apstākļos.
Vecākās zināmās ķiveres lietoja sengrieķu karavīri, kam tās bija no ādas vai bronzas, pasargājot galvu pret zobenu cirtieniem vai bultām. 21. gadsimtā karavīri joprojām valkā ķiveres, taču tagad tās ir izgatavotas no Kevlāra, ne metāla, pasargājot galvu no lodēm un šķembām.
Tāpat kā karavīri, arī civilpersonas ikdienā lieto ķiveres aktīvai atpūtai un sporta spēlēm: jāšanas sportā - žokeji, riteņbraukšanā, amerikāņu futbolā, hokejā, kriketā un alpīnismā. Ķiveres lieto arī bīstamo darbu darītāji: celtnieki, policistu specvienības.
Galvaspilsēta
Galvaspilsēta ir tā pilsēta valstī, kas saistās ar valdību. Gandrīz vienmēr tā ir pilsēta, kurā atrodas visi centrālās valdības biroji un pulcēšanās vietas, un to nosaka likums.
Bieži, bet ne vienmēr, tā ir arī viena no lielākajām pilsētām valstī, jo valdības atrašanās tajā gadu un gadsimtu laikā piesaista cilvēkus un tirdzniecību, jo tajā ir darbavietas ierēdņiem, un iespēja gūt lielāku ietekmi, esot tuvāk valdībai.
Federālās un konfederatīvās valstīs parasti izšķir divu veidu galvaspilsētas — centrālo galvaspilsētu, kas apvieno visu valsti, un zemāku administratīvo iedalījumu (štatu, provinču utt.) galvaspilsētas. Savukārt unitārās valstīs parasti ir viena centrālā galvaspilsēta, iekams zemāku administratīvo iedalījumu (novadu, apgabalu utt.) galvaspilsētas mēdz dēvēt vienkārši par "administratīvajiem centriem".
Jūdžīns Sernans
Jūdžīns Endrū Sernans (en; dzimis, miris ) bija ASV NASA astronauts un pašlaik pēdējais cilvēks, kas izkāpis uz Mēness.
Dzīvesgājums
Sernans ir dzimis Čikāgā, Ilinoisas štatā. 1956. gadā Perdju Universitātē viņš ieguva bakalaura grādu elektroinženierijā. Studiju laikā viņš apguva Jūras kara flotes rezerves virsnieku apmācību un pēc absolvēšanas iestājās Jūras kara flotē. 1957. gada decembrī Sernans ieguva jūras lidotāja kvalifikāciju. Pēc tam dienēja Miramaras aviostacijā Kalifornijā. 1963. gadā viņš ieguva maģistra grādu aeronautikas inženierijā Naval Postgraduate School
1963. gada 17. oktobrī Jūdžīns Sernans tika uzņemts trešajā NASA astronautu grupā. Pēc astronautu pamatapmācības sāka gatavoties lidojumam Gemini programmā.
Sernans bija Gemini 12 dublieru apkalpes pilots. 1966. gada decembrī Sernans tika iekļauts Apollo otrā pilotējamā lidojuma dublieru apkalpē. Pēc Apollo 1 apkalpes bojāejas ugunsgrēkā starta laukumā 1967. gadā tika izmainītas apkalpes. Sērnans tika iekļauts pirmā pilotējamā lidojuma dublieru apkalpē. Novembrī viņš tika apstiprināts par Apollo 7 dublieru apkalpes mēness moduļa pilotu.
Otro reizi kosmosā Jūdžīns Sernans devās 1969. gada maijā kā kosmosa kuģa Apollo 10 mēness moduļa pilots. Tika veikts Mēness aplidojums un izmēģināts mēness modulis.
Sērnans bija Apollo 14 dublieru apkalpes komandieris.
1976. gadā Sērnans atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem un atstāja NASA. Viņš kļuva par Coral Petroleum vice izpilddirektors. 1981. gadā Jūdžīns Sernans dibināja uzņēmumu The Cernan Corporation, kas konsultēja aeronautikas, enerģētikas un ar tām saistītās nozarēs.
Miris 2017. gadā.
Ropka (stacija)
Ropka (et) ir stacija Tartu—Valgas dzelzceļa līnijā Igaunijā, Tartu apriņķa Ilenurmes pagastā un atrodas 9 km attālumā no Tartu, 80,2 km attālumā no Valgas un 199,1 km attālumā no Tallinas. Ropkā pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.
Pašreizējā Ropkas stacijas ēka celta 1980. gados pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir vienstāva mūra celtne ar augstu piramidālas formas jumtu un piebūvi - segtu āra paviljonu - pasažieru uzgaidāmo telpu. Ēkas celtniecībā izmantoti baltie silikātķieģeļi un sarkanie keramikas ķieģeļi.
2010. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta starpceļu pasažieru platforma. Platformas augstums - 550 mm, garums - 100 metri.
1353. gads
1353. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
14. autobusu maršruts (Rīga)
14. autobusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Abrenes ielas līdz Juglas zvēraudzētavai Juglas apkaimē.
14. autobusu maršruta kopējais garums bija 28,215 km. Maršruta Abrenes iela — Zvēraudzētava kopējais garums bija 13,791 km, bet maršruta Zvēraudzētava — Abrenes iela kopējais garums bija 14,424 km.
Gan darbdienās, gan brīvdienās pa 14. autobusu maršrutu kursēja 2 autobusi. 14. autobusu maršrutu apkalpoja 7. autobusu parks.
Maršruts
Virzienā Abrenes iela — Zvēraudzētava kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Juglas iela, Ūdeļu iela un Mazā Juglas iela.
Virzienā Zvēraudzētava — Abrenes iela kursēja pa šādām ielām: Mazā Juglas iela, Ūdeļu iela, Juglas iela, Juglas krastmala, Brīvības gatve, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Turgeņeva iela un Abrenes iela.
Pieturvietas
14. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 54 pieturas. Virzienā Abrenes iela — Zvēraudzētava bija 28 pieturas, bet virzienā Zvēraudzētava — Abrenes iela bija 26 pieturas.
Amerikas lizihitons
Amerikas lizihitons, arī rietumu skunksu kāposts, dzeltenais skunksu kāposts un purva laterna, ir purvos un mitrajos mežos augošs ārumu dzimtas augs. Tā izcelsmes vieta ir Ziemeļamerikas ziemeļrietumi. Amerikas lizihitonu izmanto arī kā krāšņumaugu galvenokārt pie dīķiem, purvainā zemē vai robežstādījumos. Tam ir vidēja ziemcietība; ziemās, kad nav sniegs, ir vēlams to piesegt. Amerikas lizihitoni zied aprīlī un maijā. Ziedi ir dzeltenā krāsā. Augstums svārstās no 0,6 līdz 0,8 metriem.
Ārdla (stacija)
Ārdla (et) ir pieturas punkts Tartu—Valgas dzelzceļa līnijā Igaunijā, Tartu pilsētas robežās un atrodas 2 km attālumā no Tartu stacijas, 87,2 km attālumā no Valgas un 192,1 km attālumā no Tallinas. Ārdlā pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.
Princeses Martas krasts
Princeses Martas krasts (, en) ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Karalienes Modas Zemē Hokona VII jūras un Lazareva jūras krastā. Stiepjas no 5° austrumu garuma līdz Stenkomas-Vilsas glečeram rietumos. Kopējais piekrastes garums ap 1100 km. Austrumos robežojas ar Princeses Astridas krastu, rietumos — ar Kērda krastu Kotsu Zemē.
Ārdla (stacija)
Ārdlas pieturas punkts atrodas dzelzceļa līniju mezgla punktā, uz ziemeļiem no Ārdlas saslēdzas Tartu—Valgas un Tartu—Koidulas dzelzceļu līnijas.
Princeses Martas krasts
Daba
Piekrastes lielāko daļu klāj šelfa ledāji, lielākie no kuriem ir Rīsera-Larsena šelfa ledājs, Fimbulisens, Dželbārta šelfa ledājs un Ēkstrema šelfa ledājs. Piekrastes līnija stipri izrobota gan gar šelfa ledāju pamatnes līniju, gan gar to fronti. Šelfa ledājos vairākas salas, lielākās no kurām ir Lidena sala rietumu daļā un Blošimena un Novija austrumu daļā. Gar ledāju fronti veidojas vairākas ledus ostas, zināmākās no kurām ir Atkas līcis un Selbukta. Iekšzemē paceļas vairākas kalnu grēdas, ievērojamākās no kurām ir Fimbulheimens, Ričera augstiene un Heimefrontfjella. Starp Ričera augstieni un Fimbulheimenu Fimbulisenā noplūst viens no Antarktīdas lielākajiem glečeriem Jūtulstreumens.
Izpēte
Princeses Martas krasts bija pirmā cilvēka sasniegtā vieta Antarktīdā. 1820. gada 16. janvārī Fabiāna fon Belinshauzena vadītā ekspedīcija sasniedza -69.35778°N, -2.24722°W pie Fimbulisena ledāja frontes. Nosaukumu par godu Norvēģijas kroņprincesei Martai krasta apvidum ap Norvēģijas ragu piešķīra Jalmara Rīsera-Larsena ekspedīcija 1930. gada februārī. 20. gadsimta 30. gados apvidu intensīvi pētīja Larsa Kristensena finansētās. ekspedīcijas ar kuģiem Norvegia un Torshavn. 1938.-1939. gados piekrastes sektoru starp 20°E un 10°W pētīja Vācijas antarktiskā ekspedīcija ar kuģi Schwabenland un nosauca to par Jaunšvābiju. Pirmo polārstaciju Modheimu 1949. gadā ierīkoja Norvēģijas, Zviedrijas un Apvienotās karalistes antarktiskā ekspedīcija (darbojās līdz 1952. gadam). 1957. gadā Starptautiskā Ģeofizikas gada ietvaros tika atvērta norvēģu stacija Norveja, kas darbojās līdz 1960. gadam, kad tika par simbolisku samaksu nodota Dienvidāfrikai, kas netālu no norvēģu stacijas izveidoja savu polārstaciju SANAE. 1980. gadā Vācija uz Ēkstrema šelfa ledāja ierīkoja savu pirmo staciju Georgfonneimaijeri. 1987. gadā Zviedrija ierīkoja savu pirmo vasaras polārstaciju Svea, 1988. gadā 200 m vienu no otras ierīkoja Somijas staciju Aboa un Zviedrijas staciju Vāsa. 1990. gadā Norvēģija ierīkoja savu pirmo patstāvīgo ilgtermiņa vissezonas polārstaciju Trollu. Uz 2010. gadu Princeses Martas krastā darbojas trīs vissezonas un piecas vasaras polārstacijas.
Maimonids
Maimonids ( — ), arī Rambams no Rabīns Mozus ben Maimons, bija ebreju rabīns, ārsts un filozofs. Dzimis Spānijā, miris Ēģiptē. Viens no ievērojamākajiem viduslaiku ebreju filozofiem un teologiem.
Lai arī viņa darbiem sākotnēji bija daudzi oponenti, laika gaitā viņš tika atzīts par vienu no visu laiku ievērojamākajiem jūdaisma teologiem un filozofiem.
Šteinbergs
Šteinbergs (de, no Stein — 'akmens' un Berg — 'kalns'; sieviešu dzimtē Šteinberga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
1978. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1978. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket Women 1978) bija 16. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Polijā no 1978. gada līdz. Čempionātu organizēja FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja PSRS izlase, kura finālā uzvarēja Dienvidslāvijas izlasi. Mazajā finālā Čehoslovākijas izlase uzvarēja Francijas izlasi.
Eiropas čempionātā piedalījās 13 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
Arturs Rubinšteins
Arturs Rubinšteins (en, dzimis, miris ) bija Polijas ebreju izcelsmes amerikāņu pianists. Tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem XX gadsimta pianistiem Sevišķi izcilas bija Rubinšteina Friderika Šopēna, Johannesa Brāmsa, kā arī spāņu mūzikas interpretācijas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gadā Lodzā kā astotais bērns ebreju uzņēmēja ģimenē. Jau agrā bērnībā parādījās Rubinšteina dotības klavierspēlē. Mācījās Varšavā un Berlīnē. 1900. gadā (13 gadu vecumā) debitēja ar Berlīnes filharmoniķiem. 1904. gadā pārcēlās uz Parīzi, kur iepazīnās ar Morisu Ravēlu, Polu Dikā un Žaku Tibo, kā arī sadraudzējās ar Karolu Šimanovski. 1906. gadā uzstājās ASV Karnegī zālē. Vēlāk devās koncertceļojumos pa visu pasauli.
Pirmā pasaules kara laikā uzturējās Londonā, bieži koncertējot ar vijolnieku Ežēnu Izajī. 1916. un 1917. gadā devās pirmajos koncertceļojumos uz Spāniju un Latīņameriku un iecienīja tādu komponistu kā Enrikes Granadosa, Isāka Albenisa, Manuela de Faljas un Eitora Villas-Lobosa mūziku. Pirmā pasaules kara gadi atsvešināja Rubinšteinu no Vācijas un kopš 1914. gada viņš šeit vairs nekad neuzstājās.
Otrā pasaules kara laikā tika izlaupīta Rubinšteina māja Parīzē un viņa darbība koncentrējās ASV. 1946. gadā kļuva par ASV pilsoni. 1970. gadā sāka pasliktināties Rubinšteina redze, un 1976. gadā viņš uzstājās pēdējā koncertā, kas notika Vigmoras zālē Londonā. Miris 1982. gadā Šveicē. Pēc viņa vēlēšanās urnu ar Rubinšteina pelniem apglabāja Jeruzalemē.
Ķekava
Ķekava ir pilsēta Latvijā, Ķekavas novada un Ķekavas pagasta centrs. Tā atrodas tikai 17 km attālumā no Rīgas centra un 8 km attālumā no Baložiem. Ķekavā dzīvo gandrīz 6000 iedzīvotāju, aptuveni pusei no Latvijas pilsētām iedzīvotāju skaits ir mazāks.
Administratīvo reformu rezultātā 2022. gada 1. jūlijā Ķekavai tika piešķirtas pilsētas tiesības.
Nosaukums
Pēc etimologa Konstantīna Karuļa versijas "Ķekava" ir baltu cilmes vārds: senindoeiropiešu valodās sakne "kek" nozīmē "liekt, līks", bet "av(e)" — "mitrināt, aprasināt, tecēt". Šis hidronīms, iespējams, atspoguļo Ķekavas upes tecējumu: augštecē tā tek paralēli Daugavai, bet vidustecē ir daži krasi līkumi, pagriežoties uz ieteku Daugavā.
Daba
Ķekava atrodas Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā, Daugavas attekas Sausās Daugavas kreisajā krastā, pie Ķekaviņas ietekas tajā. Otrpus Sausajai Daugavai ir Doles sala.
Vēsture
Ķekavas muiža ar ūdensdzirnavām dokumentos pirmoreiz minēta ordeņa un Rīgas prāvesta zemes strīda dokumentos 1435. gadā. Līdz Livonijas karam Ķekava atradās Rīgas arhibīskapijas Doles draudzes novadā, kuru pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes teritorijā. Uz laiku Doles draudzes novads tika pievienots Kurzemes un Zemgales hercogistei, bet pēc Poļu-zviedru kara — iekļauts Zviedru Vidzemes sastāvā.
Pēc Lielā Ziemeļu kara Ķekavu iekļāva Krievijas Impērijas Vidzemes guberņā. 18. gadsimta beigās uzcelta Doles-Ķekavas luterāņu baznīca, kas šobrīd atrodas ciema centrā. Ķekavas apkārtni nopostīja 1812. gada kaujās pie Ķekavas, tomēr, pateicoties ģeogrāfiski izdevīgajam novietojumam — Rīgas tuvumam, sarukušais iedzīvotāju skaits strauji papildinājās ar ienācējiem, un saimnieciskā dzīve atkal atjaunojās. Daudz posta nodarīja arī 20. gadsimta kari. Pirmā pasaules kara Ķekavas kaujām drīz sekoja lielinieku un pēc tam Bermonta armijas uzbrukums Rīgai. Lieli postījumi bija arī Otrā pasaules kara beigu posmā — 1944. gada septembrī un oktobrī, par ko liecina daudzie brāļu kapi un kauju piemiņas vietas pagasta teritorijā.
Ķekavas veidošanos tagadējā izskatā lielā mērā noteica kolhoza "Ķekava" izveidošana 1969. gadā. Dzīvi Ķekavā būtiski izmainīja putnu fabrikas uzcelšana, līdz ar kuru izauga arī tās strādnieku ciemats ar daudzstāvu apbūvi. Neraugoties uz lielo iedzīvotāju skaitu, Latvijas PSR laikā Ķekava nebija pilsētciemats, šeit atradās kolhoza un Ķekavas ciema administrācija, bet pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas — Ķekavas pagasta padome. 2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Ķekava kļuva par novada centru. 2022. gada 1. jūlijā Ķekava ieguva pilsētas statusu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Sports
Ķekavā bāzējas futbola klubs "Auda", kura pieaugušo komanda piedalās 1. līgas čempionātā, bet dažāda vecuma bērnu un jauniešu komandas — Latvijas Jaunatnes futbola čempionātā. Florbola kluba "Ķekavas Bulldogs" vīriešu un sieviešu komandas piedalās Latvijas augstākās līgas čempionātos.
Noels Hinnerss
Noels Viljams Hinnerss (Noel William Hinners; dzimis, miris ) bija ASV ģeologs un ģeoķīmiķis. Plašāk pazīstams pēc darbības NASA, kur no 1963. līdz 1989. gadam veicis dažādus zinātniskus un administratīvus darbus.
Noels Hinnerss dzimis Bruklinā apdrošināšanas aģenta Viljama Hinnersa un mājsaimnieces Heizelas Hinnersas septiņu bērnu ģimenē. Bakalaura grādu augkopības zinātnēs ieguvis Ratgerza Universitātē (1958. gadā), maģistra grādu ģeoloģijā — Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā, doktora grādu ģeoķīmijā — Prinstonas Universitātē (1963. gadā).
1963. gadā Hinnerss AT&T filiālē Bellcomm sāka strādāt darbu, kas bija cieši saistīts ar NASA. Apollo programmas ietvaros darbojās zinātnes plānā, piedalījās nolaišanās vietu izvēlē. 1972. gadā viņš kļuva par NASA Mēness programmas direktoru. 1974. gadā Hinnerss kļuva par NASA administratora vietnieku kosmosa zinātnes jomā.
1979. gadā Hinnerss atstāja NASA un kļuva par Nacionālā gaisa un kosmosa muzeja Smitsona institūta direktoru. 1982. gadā viņš atstāja šo amatu, lai kļūtu par NASA Godarda Kosmosa lidojumu centra direktoru. 1987. gadā Hinnerss kļuva par NASA Galveno zinātnieku un NASA administratora asociēto vietnieku.
1989. gadā Hinnerss pārgāja darbā uz Lockheed Martin kā lidojumu sistēmu viceprezidents. Viņa darbs bija cieši saistīts ar NASA projektiem Mars Global Surveyor, Mars Surveyor Program, Mars Reconnaissance Orbiter, Stardust, Genesis, kā arī kosmiskajām kodolenerģētikas sistēmām. Lockheed Martin viņš atstāja 2002. gadā
Hasmoneji
Hasmoneji bija Hasmoneju karalistes valdošā dinastija no 140.-37. gadam p.m.ē., kad senās Izraēlas teritorijā pastāvēja neatkarīga ebreju valsts. Dinastiju izveidoja Simons Makabejs divas dekādes pēc tam, kad viņa brālis Jūda Makabejs bija sakāvis Seleukīdu armiju Makabeju sacelšanās laikā 165. g.p.m.ē.
Karaliste bija vienīgā neatkarīgā ebreju valsts, kas izveidojās gadsimtos pēc Jūdas karalistes sagrāves. Hasmoneju dinastija valdīja 103 gadus, līdz 37. gadā p.m.ē. pie varas nāca Hērods Lielais, kurš apprecēja Hasmoneju princesi Mariamni, bet pēdējo Hasmoneju vīriešu līnijas pārstāvi pavēlēja noslīcināt.
Beninas valsts vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Beninas Republikas (Dahonejas Republika (1958 — 1975)) prezidenti, no 1960. gada, kad tā ieguva neatkarību no Francijas.
Hasmoneji
Hasmoneju valdnieki un priesteri
Etnarhi un Jūdejas virspriesteri
Beninas valsts vadītāju uzskaitījums
Flag of Benin (1975-1990).svg Beninas Tautas Republika (1975 — 1990) Emblem of the People's Republic of Benin.svg
{{legend|Red| Beninas Tautas revolucionārā partija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Beninas Republika (1990 — pašlaik) 30px
{{legend|Red| Beninas Tautas revolucionārā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|Yellow| Beninas Atdzimšanas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|Crimson| Atjaunošanas un attīstības rīcības fronte |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C3B091 | Militārais |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#DDDDDD| Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Hasmoneji
Hasmoneju valdnieki un priesteri
Karaļi un Jūdejas virspriesteri
Rīgas 45. vidusskola
'''Rīgas 45. vidusskola''' ir Rīgas vidusskola Vidzemes priekšpilsētā, Ropažu ielā 34. Skolai ir filiāles Gaujas ielā 23 un Lībekas ielā 37.
Vēsture
Par 45. vidusskolas pirmsākumu tiek uzskatīta 1911. gadā dibinātā Rīgas pilsētas elemantārskola Krimuldas ielā 2a (ēkas arhitekts Reinholds Šmēlings, 1910). Sākoties Pirmajam pasaules karam, skolēnus un skolotājus 1915. gadā evakuēja uz Krieviju, mācības skolā atsākās 1918. gadā. 1919. gadā skola tika pārdēvēta par Rīgas pilsētas 9. pamatskolu, 1937. gadā par Rīgas pilsētas Zemitānu pamatskolu.
Latvijas PSR laikā 1954. gadā skolu pārdēvēja par Rīgas 45. vidusskolu. 1961. gadā Ropažu (Jurija Gagarina) ielā 34 tika uzcelta jaunā skolas ēka. No 1968./69. mācību gada skolā sāka padziļināti mācīt mūziku, bet no 1985. gada 1. septembra – padziļināto mūzikas mācību ieviesa arī vidusskolā.
2008. gada 5. septembrī pie skolas tika atklāts bērnu futbola trenera Jura Docenko vārdā nosauktais futbola laukums ar Polytan mākslīgā zālāja segumu. Latvijas skolu reformas gaitā 2010. gadā Rīgas Dome nolēma likvidēt Rīgas 100. vidusskolu un pievienot to Rīgas 45. vidusskolai. 2008. gadā skolā strādāja 80 skolotāji un tajā mācījās 727 skolēni.
2017. gadā, ņemot vērā skolēnu dzīvesvietu izvietojumu un obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu apkaimes skolās, tika ierosināts 45. vidusskolu (OCE indekss 42,6%) reorganizēt par pamatskolu, vidusskolēnus virzot vai nu uz Teikas vidusskolu (OCE indekss 60,4%, vidusskolēnu skaits 269) vai Jāņa Poruka vidusskolu (OCE indekss 49%).
Tomēr 2021. gada 18. februārī Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departaments atbalstīja Rīgas Jāņa Poruka vidusskolas pievienošanu Rīgas 45. vidusskolai, tai kļūstot par tās Čiekurkalna filiāli. J. Poruka vidusskolas sākumskola kļuva par 45. vidusskolas Mežaparka filiāli.
Direktori
Par skolas direktoriem Rīgas 45. vidusskolā strādājuši:
Tradīcijas
Skolā notiek interesanti ārpusstundu pasākumi. Skolēni arvien priecē skatītājus ar izdomu veidotajos skolas un ārpusskolas pasākumos – Vecāku dienā, Skolotāju svētkos, Pavasara koncertos, labdarības koncertos visā Latvijā.
Kurdistāna
Kurdistāna ir apgabals Tuvajos Austrumos, kuru apdzīvo kurdi. Tas daļēji atrodas Turcijā, Irākā, Irānā, Armēnijā un Sīrijā. Precīzas robežas ir grūti noteikt, jo šīs valstis atsakās atzīt Kurdistānu kā demogrāfisku vai ģeogrāfisku reģionu.
Pēc Kosovas neatkarības pasludināšanas 2008. gadā tika izteikts pieņēmums, ka līdzīgas prasības gaidāmas arī no kurdu separātistu puses. Turcija oficiāli noraidīja šādu pieņēmumu, jo kurdi Turcijā nedzīvo noteiktās teritorijās, tiem nav arī pašu vēlētas valdības. Turcijas valdība uzskata, ka kurdi nav mazākumtautība, bet no turku nācijas neatdalāms elements.
2017. gada 25. septembrī Irākas Kurdistānas valdība rīkoja plebiscītu par reģiona neatkarību. Balsošana notika trīs Irākas Kurdistānas reģiona provincēs — Dahūkā, Erbīlā un Suleimānijā, kā arī strīda teritorijās, ieskaitot Kirkūkas provinci. Balsotājiem bija jāatbild uz jautājumu: "Vai vēlaties, ka Kurdistānas reģions un Kurdistānas apgabali ārpus reģiona pārvaldes kļūtu par neatkarīgu valsti?" Nākamajā dienā pēc referenduma vēlēšanu komisija pavēstīja, ka referendumā piedalījās 72% balsstiesīgo vēlētāju, no kuriem vairāk nekā 90% nobalsojuši par Irākas autonomā Kurdistānas reģiona neatkarību.
Vanagu dzimta
Vanagu dzimta (Accipitridae) ir vanagveidīgo kārtas (Accipitriformes) plēsīgo putnu dzimta. Vanagu dzimtā ir 256 plēsīgo putnu sugas, kas iedalītas 68 ģintīs un 14 apakšdzimtās. Pazīstamākās grupas ir vanagi, ērgļi, lijas un klijas. Vanagu dzimtas sugām ir kosmopolītiska izplatība. Tie mājo visos kontinentos, izņemot Antarktīdu, un vairākās okeānu salās. Dažas sugas ir gājputni. Latvijā sastopama 21 vanagu dzimtas suga.