cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Āzijas lauva
Evolūcija
Pētījumā par lauvu evolūciju tika noskaidrots, ka mūsdienu lauvu populācijas veidojušās no četrām līnijām: Kenijas līnijas, Dienvidāfrikas līnijas, Centrālāfrikas un Ziemeļāfrikas līnijas (tā sasniedza Āziju), Austrumāfrikas un Dienvidāfrikas līnijas. Pirmais lauvu migrācijas un ekspansijas vilnis ir noticis pirms apmēram 118 000 gadiem, lauvām ceļojot no Austrumāfrikas uz Rietumāfriku, otrais vilnis noticis pleistocēna beigās un holocēna sākumā virzienā no Dienvidāfrikas uz Austrumāfriku. Lauvas Dienvidu Āfrikā un Austrumāfrikā ģenētiski ir spēcīgi atšķirīgas no Centrālāfrikas un Rietumāfrikas lauvām, kuras savukārt ir tuvāk radniecīgas Āzijas un Ziemeļāfrikas lauvām.
Aizvēsturiskās lauvas Āzijā
Toties pleistocēna fosilijas Šrilankā pieder aizvēsturiskajai Šrilankas lauvai (Panthera leo sinhaleyus), kas izmira pirms apmēram 39 000 gadiem. Tā arī nav ģenētiski radniecīga ar mūsdienu Āzijas lauvu.
Vēsturiskā izplatība
Vēsturiski Āzijas lauva kādreiz mājoja arī Austrumeiropā, Turcijā, Persijā, Palestīnā, Mezopotāmijā, Pakistānā, Irānā un Afganistānā, kā arī tā izplatība Indijā kādreiz bija daudz lielāka, sākot ar Indas upes austrumdaļu un beidzot ar Narmadas upi Indijas centrālajā daļā. Austrumeiropā tas bija sastopams Balkānu pussalas dienvidos (līdz Ziemeļmaķedonijai un, iespējams, pat līdz Donavai) un Kaukāzā. Grieķijā Āzijas lauva izzuda apmēram 1. gadsimtā, bet Kaukāzā tas izmira ap 10. gadsimtu.
Līdz 19. gadsimta vidum Āzijas lauva joprojām mājoja Mezopotāmijā un Sīrijā. Pēdējo reizi Eifratas upes augštecē tas tika novērots 1870. gados. 19. gadsimta beigās tas izmira arī Turcijā. Irānā pēdējā populācija patvērās Zāgrosa kalnu ielejās, un dzīvs Āzijas lauva pēdējo reizi tika novērots 1941. gadā, bet mirusi lauvene tika atrasta 1944. gadā.
Izskats
Indijā Āzijas lauva ir otrais lielākais plēsējs pēc Bengālijas tīģera. Tas ir mazāks par Āfrikas lauvām, apmēram Indoķīnas tīģera lielumā. Āzijas lauvas ķermeņa garums tēviņam bez astes ir apmēram 1,7—2,5 m, mātītei 1,4—1,75 m, astes garums 70–105 cm, augstums plecos 107–110 cm. Pieaudzis tēviņš sver 160—190 kg, mātīte 110–120 kg.
Āzijas lauvas kažoka krāsa variē no rudas ar melniem plankumiem līdz gaišai, smilšu brūnai vai silti pelēkai, reizēm matojumam ir sudrabains spīdums. Tēviņa krēpes ir vidēji garas un izskatās pinkainas, krēpes uz vaigiem un pazodes ir īsākas (līdz 10 cm), tādēļ ausis vienmēr ir redzamas. Salīdzinot ar Āfrikā dzīvojošajām lauvām, Āzijas lauvai krēpes ir plānākas, toties astes pušķis ir kuplāks un uz elkoņiem bieži aug pagarināts matojums. Visiezīmīgākā Āzijas lauvas morfoloģiskā pazīme ir vaļīgā vēdera ādas kroka, kas stiepjas visā vēdera garumā.
Āzijas lauvam raksturīgi, ka krēpes aug kuplākas un garākas, jo vairāk tas dzīvo virzienā uz ziemeļiem. Ziemeļu valstu zoodārzos Āzijas lauvām krēpes ir garākas un kuplākas nekā Indijas savvaļas lauvam. Kopumā krēpes liecina par īpatņa veselību un auglību.
Uzvedība
Āzijas lauva mājo sausos jauktu koku mežos, sausos tuksnešainos krūmājos un savannā. Baros apvienojas tikai pieaugušas mātītes, bet tēviņš, atšķirībā no Āfrikas lauvām, tām parasti pievienojas tikai lielāka dzīvnieka medību laikā vai uz pārošanās brīdi. Āzijas lauvu ģimenē parasti ir divas pieaugušas mātītes, ļoti reti līdz 5 lauvenēm. Lauveņu bara lielums, salīdzinot ar Āfrikas lauvām, ir mazāks (Āfrikā barā ir 4—6 lauvenes ). Izņēmums ir Centrālāfrikā un Rietumāfrikā dzīvojošās lauvas, kuras ir līdzīgākas Āzijas lauvām, nekā pārējām Āfrikas lauvām. Tēviņš aizsargā noteiktu teritoriju, kurā medī pats un tā lauveņu bars. Reizēm savstarpējās tēviņu cīņās viens no lauvām iet bojā, tad uzvarētājs pārņem teritoriju ar tam piederošo lauveņu baru. Teritorija tiek iezīmēta ar urīnu, skrāpējumiem uz zemes un skaļu rēkšanu.
Ļoti svarīgs saziņas veids ir rēkšana. Tēviņi iemācās skaļi rēkt apmēram gada vecumā, mātītes drīz pēc tam. Tēviņa rēciens ir daudz skaļāks un spēcīgāks, to var dzirdēt vairāku kilometru attālumā.
Medījums
Tā kā lauveņu bars ir samērā neliels, arī medījums ir mazāks, nekā Āfrikas lauvām, galvenokārt tie ir dažādi pārnadži (brieži, antilopes un meža cūkas). Iecienīts Āzijas lauvas medījums ir aksisbriedis, kurš sver apmēram 50 kg, tomēr, ja ir iespēja, lauvas labprāt medī lielākus dzīvniekus, kas sver 190–550 kg. Lielāko zālēdāju medības norit tikai lielākā grupā, lauvām savstarpēji sadarbojoties. Tēviņš var piebiedroties lauvenēm uz pusdienām arī tad, kad pats nav piedalījies medībās. Āzijas lauva samērā bieži uzbrūk mājlopiem. Dienas laikā tas ir aktīvs apmēram 4 stundas, pārējo laiku lauva guļ un atpūšas.
Vairošanās
Āzijas lauvai nav noteiktas vairošanās sezonas, pārošanās var notikt visa gada garumā. Tēviņš dzimumbriedumu sasniedz 5 gadu vecumā, mātīte 4 gados. Grūsnības periods ilgst 100—119 dienas. Piedzimst vairāki mazuļi, bet to skaits nepārsniedz 6 lauvēnus. Tie ir akli un nevarīgi, to acis atveras 11 dienu vecumā, staigāt lauvēni sāk 15 dienu vecumā, bet skriet 1 mēneša vecumā. Par lauvēniem rūpējas visas bara mātītes. Pirmos 3 mēnešus māte mazuļus zīda ar pienu, bet pēc tam tie pamazām sāk baroties arī ar gaļu, bet 6 mēnešu vecumā tie barojas tikai ar gaļu. Apmēram 9 mēnešu vecumā tie ir jau apguvuši medību paņēmienus.
Ja teritoriju pārņem jauns dominantais tēviņš, viņš mazuļus parasti nogalina, lai lauvenes pēc iespējas ātrāk sāktu atkal meklēties (tas parasti notiek pēc dažām nedēļām). Āzijas lauvas mātītes dzīvo līdz 17—18 gadu vecumam, tēviņi vidēji līdz 16 gadiem.
Reintrodukcija
Sugas aizsardzība uzsākās, kad Āzijas lauva bija gandrīz izmiris, savvaļā tajā laikā mājoja vairs tikai 12 īpatņi. Pateicoties rūpīgajai aizsardzības programmai, Gīra nacionālajā parkā Āzijas lauvu populācija ir atkopusies. Ir nolemts lielo plēsēju reintroducēt jaunās teritorijās — Madhja Pradēšas štata Kuno savvaļas rezervātā. Jāatzīmē, ka šajā rezervātā mājo arī Bengālijas tīģeris, kurš nav sastopamas Gīra nacionālajā parkā. Pēdējais ir nedaudz lielāks, un vēsturiski ir bijušas novērotas abu plēsēju savstarpējās cīņas. Tieši Bengālijas tīģera dēļ Āzijas lauva nekad nav apdzīvojis visu Indiju.
Saturns (mitoloģija)
Saturns (la) ir dievība romiešu mitoloģijā, kas sākotnēji bija sējumu dievs, bet vēlāk to sāka uzskatīt par laika dievu. Sengrieķu mitoloģijā Saturna analogs ir Krons. Saturna sieva ir Ope — ražas un sējumu dieviete. Mitoloģijā Saturna dēls Jupiters gāza viņu no troņa, tādēļ Saturns aizbēga uz Latiju, kur ieguva valdnieka pilnvaras. Šī mitoloģiskā fakta dēļ Itālija tiek dēvēta par Saturna zemi. Saturns esot Itālijā ieviesis vīnkopību, zemkopību.
Senie romieši 17. decembrī sāka svinēt svētkus par godu Saturnam — Saturnālijas. Šie svētki ilga nedēļu, un tajos valdīja jautrība, cilvēki viens otru apdāvināja, skolnieki netika sodīti. Vienā no šo svētku dienām vergi un viņu saimnieki apmainījās ar lomām. Saimnieki kalpoja vergiem.
Pērs Lindholms
Pērs Lindholms (sv, dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Lindholms pārstāv Zviedrijas hokeja līgas komandu Skellefteå AIK.
Gandrīz visu savu karjeru pavadījis Skellefteå AIK komandā. 2018. gadā pievienojies NHL komandai Toronto "Maple Leafs". Vēlāk spēlējis arī Vinipegas "Jets" un Bostonas "Bruins". 2021. gada februārī atgriezies Skellefteå AIK komandā.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Rūsganā blizme
Rūsganā blizme ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Pola tuvumā: Lielbritānijā, Baltijas jūras valstīs, kā arī Kanādas piekrastē gar Atlantijas okeānu. Latvijā rūsganā blizme reti ir sastopama Baltijas jūras un Rīgas līča piekrastē.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Apraksts
Rūsganā blizme ir daudzgadīgs, 20-70 cm garš lakstaugs. Tam ir cilindrisks stublājs, uz tā ir dažas līdz 0,2 cm šauras, renesveidīgas lapas, kas parasti ir manāmi īsākas nekā stublājs. Seglapa ir īsāka nekā ziedkopa. Stublāja galā divrindu vārpā ir saliktas 4-8 vārpiņas. Vārpiņas segplēksne ir tumšbrūna, noapaļota, aptuveni 0,5 cm plata. Auglis ir dzeltens, 0,3-0,4 cm garš riekstiņš, tā apziedņa matiņi ir īsāki nekā riekstiņš vai dažreiz to nav vispār. Zied jūnijā.
Autoceļš P107
P107 autoceļš Skrunda—Ezere ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Skrundu (Cieceri) pie autoceļa A9 caur Pampāļiem ar Ezeri (Garozām) pie autoceļa P106.
Administratīvie iedalījumi, kurus šķērso autoceļš
Autoceļš šķērso Kuldīgas novadu (Skrundas pagastu) un Saldus novadu (Pampāļu pagastu, Zaņas pagastu, Ezeres pagastu).
Ceļa segums
Autoceļš ir asfaltēts no 0. — 8. km, 20. — 26. km, 35. — 36. km un uz autoceļa asfaltā ir daudz bedru un plaisu, taču no 20. — 22. km Pampāļu ciematā asfalts ir jauns un bez bedrēm. Autoceļa P107 8. — 20. km no Jaunmuižas līdz Pampāļiem ir kalnains un ar dažiem bīstamiem pagriezieniem, jo autoceļš šķērso Austrumkursas augstienes Saldus pauguraini, turklāt — ceļu vēl bīstamāku padara grants segums, kurš ģeoloģisko īpašību dēļ pēc neliela lietus ilgi neizžūst, un biežie meža zvēri, kuri mēdz izskriet uz ceļa, jo apkārt, šajā posmā, ir dziļi meži un maza apdzīvotība. Pārējie 0. — 8. km no Cieceres līdz Jaunmuižai un 20. — 36. km no Pampāļiem līdz Garozām ir līdzeni, bez īpašiem pagriezieniem.
Satiksmes intensitāte
Satiksmes intensitāte ir neliela, jo ceļš nav īpaši nozīmīgs, ņemot vērā, ka liela daļa autoceļa ir ar grants segumu un no Skrundas uz Ezeri ir iespējams nokļūt, braucot pa autoceļiem A9 un P105 caur Saldu, kur iznāk nedaudz garāks ceļš, bet ar daudz īsāku braukšanas laiku, jo tur autoceļš ir pilnībā klāts ar asfalta segumu, taču vairāk automašīnu brauc posmā no Skrundas (Cieceres) līdz Jaunmuižai, kur apmēram gadā vidēji diennaktī brauc 552 automašīnas un 15% no visām automašīnām ir kravas transports (2016), savukārt, no Jaunmuižas līdz Garozām gadā vidēji diennaktī brauc 210 automašīnas, kur 16% no visām automašīnām ir kravas transports (2016). Šo ceļu pārsvarā izmanto vietējo ciematu iedzīvotāji, lai nokļūtu līdz saviem galamērķiem.
Apdzīvotas vietas autoceļa tuvumā
Autoceļa P107 tuvumā atrodas Ciecere, Pumpuri (ātruma ierobežojums 70 km/h), Jaunmuiža (ātruma ierobežojums 50 km/h), Bračas, Pampāļi (ātruma ierobežojums 50 km/h), Franči, Silaiņi un Garozas.
Vagonu parks (stacija)
Vagonu parks ir pieturas punkts Rīgā, Dārziema un Maskavas forštatē, līnijā Rīga—Krustpils. Par Vagonu parku jeb Rīgas Tehnisko staciju sauc arī teritoriju, kurā atrodas SIA "Latvijas Ekspresis" struktūrvienība "Vagonu remonts" (bijušais Pasažieru vagonu depo), kā arī elektrovilcienu un dīzeļvilcienu stāvēšanas un apkopes parki. Abu virzienu pieturas punktu ēkas un peroni atrodas samērā lielā attālumā viens no otra un tos savieno gājēju tiltiņš pāri depo sliežu ceļiem, kas savieno divas Rīgas apkaimes — Mazo Matīsa ielu Dārzciemā un Kalna un Lauvas ielu Maskavas forštatē.
Lejasstrazdi
Lejasstrazdi ir ciems Dobeles novada Dobeles pagastā, pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies Gauratas labajā krastā pie autoceļa P102 8,8 kmno pagasta centra Aizstrautniekiem, 5,3 km no novada centra Dobeles un 71 km no Rīgas.
Autoceļš P107
Upes, kuras šķērso autoceļš
Autoceļš šķērso vairākas upes: Klūgu, Sumatu un Zaņu. Vislielākā no tām ir Zaņa.
Bruknas pilskalns
Bruknas pilskalns atrodas Zemgalē, Bauskas novada Dāviņu pagasta Bruknā. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.
Tas ir savrups, ovāls, apmēram 5 metrus augsts paugurs, ko no visām pusēm apņem purvs, uzskatāms par patvēruma pilskalnu. Pilskalna datējums - vidējais/vēlais dzelzs laikmets.
Lejasstrazdi
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā padomju saimniecības «Dobele» ciemats. Lejasstrazdos dzīvo 51% no kopējā pagasta iedzīvotāju skaita un tikai 24% no ciema iedzīvotājiem ir latvieši, pārējie iedzīvotāji ir cittautieši, pārsvarā krievi un baltkrievi. Ciema apbūvi veido 26 daudzdzīvokļu mājas un 5 viensētas. Lejasstrazdos atrodas pagasta pārvaldes pakalpojumu punkts, pasta nodaļa, medpunkts, veikali, Lejasstrazdu pamatskola, ģimenes atbalsta centrs «Lejasstrazdi», ēdnīca, veikals, vasarsvētku draudze. Blakus ciematam izvietotas bijušās padomju saimniecības ražošanas ēkas (19 cūku kūtis, 1 zirgu stallis, kalte ar palīgēkām). Pēc saimniecības likvidācijas visas šīs ēkas netiek apsaimniekotas.
Vagonu parks (stacija)
Pieturas punkta biļešu kases ēka atrodas uz Aizkraukles virziena perona. No 2016. gada 30. aprīļa biļešu kase ir slēgta. Pasažieriem jāiegādājas vai nu elektroniskā biļete, vai jāiegādājas biļete pie konduktora-kontroliera (bez papildu piemaksas).
Vagonu parka Šķirotavas virziena sliežu izvērsuma rajonā atzarojas līnija Zemitāni—Šķirotava.
Pietura ar nosaukumu "Kalpaka parks" pastāvēja XX gadsimta 30. gados vagonu šķirošanas parka darbinieku vajadzībām. Nosaukums Vagonu parks pieņemts pēc 1945. gada.
Ārējās saites
commons:Category:Vagonu Parks railway station
Autoceļš P107
Stāvvietas un degvielas uzpildes stacijas autoceļā
Autovadītājiem, braucot pa šo autoceļu jābūt uzmanīgiem, jo degvielas uzpildes stacijas un stāvvietas šajā ceļā nav.
Bijusī Skrundas Profesionālā vidusskola
Bijusī Skrundas Profesionālā vidusskola atrodas autoceļa P107 3. km Pumpuru ciematā, kur līdz 2015. gada 1. septembrim notika mācības un kura bija ciemata galvenā ēka. Šobrīd šī ēka netiek izmantota un kalpo kā interesanta vieta ceļa nomalē nostaļģijai un atmiņai.
Senais mūra tilts pār Klūgu
Autoceļa P107 malā atrodas senais mūra tilts pār Klūgu, kurš agrāk tika izmantots, taču tagad tas kalpo kā izcils vēstures apskates objekts velobraucējiem un kājniekiem.
Pampāļu skolas muzejs
Pampāļos, braucot no Skrundas puses, uzreiz aiz pilsētas sākuma atrodas Pampāļu pamatskola, kurā ir iekārtots Pampāļu skolas muzejs. Muzejā ir apkopotas visdažādākās liecības un eksponāti par skolu un pagasta vēsturi.
Borovaja (Kaunatas pagasts)
Borovaja ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Asticu ezers.
B2B mārketings
B2B mārketings, dažreiz latviskots kā izmantotāju tirgus, nāk no angļu valodas business-to-business (B2B) un apzīmē starp uzņēmumiem notiekošus pārdošanas darījumus un to mārketingu. B2B mārketings koncentrējas uz pakalpojumiem, produktiem un izejvielām, kas citiem uzņēmumiem nepieciešami savas darbības nodrošināšanai un produktu ražošanai. Piemēram, auto ražotāji iepērk lielu daļu detaļu no daudziem citiem ražotājiem - metālu, riepas, akumulatorus, audio sistēmas u.c., lai izgatavotu savu gala produktu.
Daudzi uzņēmumi sniedz pakalpojumus un ražo produktus tikai citiem uzņēmumiem - no biroju tīrīšanas līdz specializētam tehniskajam inventāram, no naftas līdz industriāliem produktiem.
Atšķirībā no patērētāju tirgus, kur pārdošanas rezultātus veido milzīgs lētu produktu pārdošanas darījumu skaits, B2B darījumus parasti slēdz retāk, uz ilgu laiku un par lielām summām. Pārdošanas procesā plaši izmanto tiešo pārdošanu, dalību iepirkumu konkursos. Produktu gala cena parasti ir elastīga, ņemot vērā līguma apjomu. Darījuma noslēgšanas process parasti ir ilgs, formāls, racionāls un tajā iesaistīti daudzi lēmumu pieņēmēji. Lēmuma pieņemšanu parasti ietekmē - produkta cena, kvalitāte, ražotāja reputācija, tehniskā servisa kvalitāte, ilgtermiņa partnerattiecības. Pārdevēja pārstāvjiem pilnībā jāpārzina piedāvātā produkta tehniskās detaļas un darījuma juridiskās puses, tāpēc parasti sarunās piedalās vesela komanda, un dažreiz arī valsts iestāžu pārstāvji. Darījumi bieži tiek slēgti ar starpniekiem, kas iepirkto preci pēc tam tālāk pārdod paši. B2B mārketings koncentrējas uz konkrēti identificētiem potenciālajiem klientiem, uzņēmumiem vai nozarēm. Tas cieši sadarbojas ar pārdošanas nodaļu un klienta konta apkalpošanas komandu, lai izveidotu un nostiprinātu attiecības ar klientiem. Mārketinga kampaņās izmanto reklāmu nozares publikācijās un interneta lapās, tiešos pasta un e-pasta sūtījumus, dalību nozares konferencēs un produkta demonstrācijas. Potenciālo klientu atrašanā un uzrunāšanā plaši izmanto LinkedIn.
Hronokomparators
Laika mērītājs jeb hronokomparators ir ierīce, kas akustiski mēra mehāniskā pulksteņa tikšķus, lai novērtētu tā precizitāti un to kalibrētu. Ierīce aprēķina mehāniskā pulksteņa amplitūdu, tikšķu biežumu un kļūdu, un pēc pulksteņa pieslēgšanas ierīcei uz noteiktu laika intervālu sniedz izmērīto rādītāju kopsavilkumu. Šī instrumenta reģistrēto informāciju izmanto pulksteņmeistari, lai palīdzētu noteikt, vai pulksteņa mehānismam ir nepieciešama apkope vai kapitālais remonts, lai atjaunotu tā laika mērīšanas precizitāti. To izmanto arī, lai noteiktu, vai tikko izgatavots pulkstenis ir precīzs, pirms to pārdod vai laiž tirdzniecībā.
Uzņēmumi, kas izgatavo pulksteņu laika mērītāja iekārtas:
Maķedonija (reģions)
Maķedonija ir ģeogrāfisks un vēsturisks reģions Balkānos. Maķedonijas robežas laika gaitā ir mainījušās. Mūsdienās šo reģionu aizņem Ziemeļmaķedonija, Grieķijas Maķedonijas reģions un atsevišķas teritorijas Bulgārijā, Albānijā, Kosovā un Serbijā. Aptuvenā reģiona platība ir 67 tūkstoši km2 un iedzīvotāju skaits ap 4,8 miljoniem cilvēku.
Šepsholmenas baznīca
Šepsholmenas baznīca ir slēgta baznīca, kas atrodas Stokholmas pilsētas daļā Šepsholmenā.
Baznīca tika celta pēc arhitekta Fredrika Blūma projekta neoklasicisma stilā ar ampīra stila elementiem, ietekmējoties no Romas Panteona ēkas ar tās centrālo kupolu, kā arī no Karlskrūnas Trīsvienības baznīcas.
Vēsture
Šepsholmaenas baznīcu uz Šepsholmenas salas sāka būvēt 1824. gadā, 1822. gadā nodegušās baznīcas vietā, kas atradās Kirkholmenā, pašreizējā Zviedrijas Nacionālā muzeja vietā. 1833. gadā baznīcas būve tika pabeigta, bet tās iesvētīšana, iegūstot Kārļa Jūhana vārdu, noritēja tikai 1842. gada 24. jūlijā, kad tika uzbūvēta laterna kupola smailē. No 2009. gada baznīcā nenotika dievkalpojumi, bet 2001. gada 5. decembrī tā tika slēgta, vēlāk tās telpās ierīkojot Ērika Ēriksona halli.
Administratīvo teritoriju un teritoriālo vienību klasifikators
Administratīvo teritoriju un teritoriālo vienību klasifikators (ATVK) ir Latvijas Republikas Centrālās statistikas pārvaldes izstrādāts klasifikators vienotai Latvijas administratīvo teritoriju un teritoriālo vienību kodēšanai saskaņā ar Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumā noteikto administratīvi teritoriālo iedalījumu.
Klasifikatora objekti ir administratīvās teritorijas (apriņķi, valstspilsētas, novadi) un novadu teritoriālā iedalījuma vienības (novadu pilsētas un novadu pagasti).
Katram klasifikatora objektam piešķir unikālu septiņu zīmju kodu, kurš aizvieto objekta nosaukumu.
Poseļnīca
Poseļnīca (arī Posolnīca) ir Liepnas labā krasta pieteka Balvu novadā.
Izteka — mežā, Žīguru pagasta centrālajā daļā. Tek caur meža masīviem ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Liepnā Katlešos.
Upe nešķērso valsts autoceļos. Izņemot Katlesus, upes krastos nav ievērojamu apdzīvoto vietu.
Buenosairesas parks
Buenosairesas parks (hy (Buenos Ayresi aygi)) ir publiskais parks Erevānā, Ajapņakas distriktā. Parks atrodas ziemeļaustrumu stūrī Halabjanas-Margarjanas ielu krustojumā, netālu no Armēnijas Republikas Medicīnas centra, Hrazdanas upes kreisajā krastā.
Pamestais parks pie Armēnijas Republikas Medicīnas centra tika atjaunots 2012. gada vasarā un nosaukts Argentīnas galvaspilsētas Buenosairesas vārdā, kas ir Erevānas sadraudzības pilsēta kopš 2000. gada. Parka kopējā platība ir aptuveni 2 hektāri un tas oficiāli tika atklāts 2012. gada 30. oktobrī. Parkam ir pus-apļveidīgs centrālais baseins ar strūklakām un platība ūdens virsmai ir 3000 m³. Parks ir paredzēts arī nelieliem sporta pasākumiem.
Diervonīši
Diervonīši ir ciems Mērdzenes pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 275 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V501.
Huans Simiaņs
Huans Simiaņs (zh, ; dzimis ) ir Singapūras diplomāts un sporta funkcionārs.
Izglītību ieguvis Singapūras universitātē. Piedalījies dažādās starptautiskajās, kontinentālajās un reģionālajās jahtu sacensībās. Bijis Āzijas jahtu federācijas prezidents laikā no 1995. līdz 1997. gadam. Vadījis 2010. gada Jaunatnes Olimpisko spēļu organizācijas komiteju.
1998. gadā kļuvis par SOK locekli. 2009. gadā tika ievēlēts par organizācijas viceprezidentu.
Braslavs Rabars
Braslavs Rabars (hr;, Zagreba — , Zagreba) bija horvātu tautības Dienvidslāvijas starptautiskais meistars šahā (1950).
Biogrāfija
1940. gadā pēc uzvaras Horvātijas čempionātā kļuvis par šaha meistaru. Otrā pasaules kara gados divas reizes piedalījies neoficiālajos Eiropas šaha čempionātos Minhenē. 20. gadsimta 50. gados bijis viens no Dienvidslāvijas labākajiem šahistiem. 1950. gadā FIDE viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Trīspadsmit reizes piedalījies Dienvidslāvijas šaha čempionātos, un 1951. gadā kļuvis par šī turnīra uzvarētāju, bet divus gadus vēlāk izcīnījis sudraba medaļu. Lieliski cīnījies Dienvidslāvijas izlases sastāvā dažādos šaha komandu turnīros. Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies trīs reizes (1950, 1952, 1954). Kļuvis par uzvarētāju komandu un individuālajā vērtējumā 1950. gadā, kā arī izcīnījis 3 bronzas medaļas: 1952. gadā komandu un individuālajā vērtējumā, bet 1954. gadā tikai komandu vērtējumā. Eiropas komandu šaha čempionātā 1957. gadā izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā. 1946. gadā Belgradā palīdzējis savas valsts izlasei uzvarēt šaha Balkaniādē. 1955. gadā iekļuvis starpzonu šaha turnīrā Gēteborgā, kur nospēlējis neveiksmīgi, dalot tikai 14.-15. vietu.
Pēc profesijas bijis žurnālists un daudzus gadus rediģējis Horvātijas šaha žurnālu Šahovski glasnik. Daudz darba ieguldījis arī starptautiskā izdevuma Chess Informator ("Šaha informators") izdošanā, kurš iznāca Dienvidslāvijā no 1966. gada. Izdevuma vajadzībām izstrādājis oriģinālu šaha atklātņu kodu sistēmu, kas palīdzējusi sakārtot šaha partijas izdevumā. Vēlāk "Šaha atklātņu enciklopēdijā" Rabara kodu sistēma tika pilnveidota un ieguva nosaukumu ECO kods.
Alberts Delanuā
Alberts Delanuā (fr; dzimis 1881. gadā, miršanas datums nav zināms) bija franču vieglatlēts.
Delanuā 1898. gadā kļuva par Francijas čempionu tāllēkšanā. 1899. gadā ieguva otro vietu Francijas čempionātā, bet 1900. gadā — trešo vietu.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja divās vieglatlētikas disciplīnās. Tāllēkšanā viņš ar rezultātu 6,755 metri ieguva 5. vietu. Savukārt trīssoļlēkšanas viņš ieņēma 5. vietu, taču viņa rezultāts precīzi nav zināms.
Kendziro Tokutomi
Kendziro Tokutomi (ja; dzimis, miris ) bija japāņu rakstnieks un filozofs. Viņš rakstīja romānus ar īsto vārdu vai Rokas Tokutomi (ja) pseidonīmu, un par viņa pazīstamāko darbu kļuva 1899. gadā sarakstītais romāns „Dzeguze“.
Viņš rakstīja avīzēm, kas piederēja viņa vecākajam brālim Soho, līdz tika publicēts romāns „Dzeguze“ un viņš kļuva pietiekami pazīstams, lai varētu patstāvīgi nopelnīt iztiku kā rakstnieks. No 1904. līdz 1918. gadam romāns tika tulkots 15 valodās, kļūdams par vienu no pirmajiem japāņu darbiem, kas plaši tulkoti starptautiski.
1903. gadā Kendziro nonāca konfliktā ar Soho, jo tas bija novērsies no liberāldemokrātiskajām idejām un kļuvis par nacionālistu. Viņš publiski pārtrauca attiecības ar brāļa izdevniecību. Ap to laiku viņu aizrāva vācu dzejnieks Johans Gēte un krievu rakstnieks Ļevs Tolstojs. 1906. gadā, apmeklējot Palestīnu un Eiropu, Kendziro Tokutomi tikās ar Tolstoju un iedvesmojās pēc viņa parauga pārcelties uz laukiem. Kopā ar sievu Tokutomi nopirka fermu Setagajā (tagad Tokijas robežās) un sāka nodarboties ar lauksaimniecību. Lielā mērā viņš tolaik bija caur Tolstoju pārņēmis kristīgā anarhisma idejas.
Kurkulis
Kurkulis ir bezastaino abinieku (varžu un krupju) kāpurs, abinieka attīstības cikla otrā stadija. Tā kā ikriem nav cieta dīgļapvalka, tad tie var attīstīties tikai mitrā vidē, līdz ar to arī kurkuļi no ikriem izšķiļas ūdenī. Kurkuļa attīstība turpinās ūdenī, lai gan dažām sugām ir kurkuļi, kas daļēji dzīvo uz sauszemes (Indijā dzīvojošajai vardei Indirana beddomii un Brazīlijā dzīvojošajai vardei Thoropa miliaris) vai pilnībā uz sauszemes (Indijas vardei Indirana semipalmata un Dienvidamerikas vardei Leptodactylus andreae).
Kendziro Tokutomi
No 1907. gada 27. februāra līdz savai nāvei viņš dzīvoja mājā Musasino (tagad Setagajas rajonā Tokijā).
Tokutomi nomira 1927. gada 18. septembrī Ikaho pilsētiņā Gummas prefektūrā netālu no Tokijas no sirds slimības, nākamajā dienā pēc samierināšanās ar brāli Soho.
Kurkulis
Bioloģija
Lielākā daļa kurkuļu ir zālēdāji un barojas galvenokārt ar aļģēm vai ūdensaugu daļām, tomēr daļa sugu ir visēdāji un barojas arī ar detrītu — nedzīvu organisko materiālu vai pat ar mazākiem kurkuļiem. Brīdī, kad pārveidojas tā gremošanas sistēma — saīsinās zarnu trakts, no spirāliska tas kļūst izlocīts, kurkulis uz laiku pārstāj baroties. Enerģija, kas nepieciešama pārvērtībām, tiek ņemta no astes, tai pamazām uzsūcoties. Kad kurkulis jau gandrīz kļuvis par pieaugušu vardi, no astes palicis tikai neliels stumbenītis. Izveidojas bezastainais abinieks, kas iznāk uz sauszemes. Jaunais abinieks no saviem vecākiem atšķiras tikai ar mazākiem izmēriem. Tomēr pēc metamorfozes beigām organisma attīstība nebeidzas. Turpinās skeleta pārkaulošanās, dzīvnieka augšana, dzimumorgānu attīstība.
Kendziro Tokutomi
Pēc viņa sievas nāves 1947. gadā zemes īpašums tika uzdāvināts Tokijas pilsētai, lai to izmantotu kā parku. Viņam par godu parks tika nosaukts par Rokas Kosjunenu. Tokutomi un Tolstoja sarakste kopā ar citiem priekšmetiem ir izstādīta mazā muzejā, kas atrodas Rokas Kosjunena parkā.
Kurkulis
Bioloģija
Kurkuļi atkarībā no sugas un vecuma var būt dažādos lielumos. Izšķiļoties no ikriem, tie ir 6—8 mm gari. Tie ir gandrīz melni un to ķermeņa daļas neizteiktas. Pirmās dienas kurkuļi nav spējīgi aktīvi pārvietoties, tie nekustīgi karājas pie tukšajiem ikru apvalkiem, piestiprinājušies ar pakavveidīgu piesūcekni. Maņu orgāni attīstīti vāji — acis, nāsis, dzirdes aparāts atrodas zemādas aizmetņu stadijā. Šos orgānus aizvieto sānu līnijas orgāni, kas ir nelielu epidermas veidojumu rindiņa un kas stiepjas visa ķermeņa garumā. Sānu līnijas orgāni uztver tikai ūdens svārstības. Īsi pirms kurkuļi kļūst par vardēm tie ir vislielākie, piemēram, ragvaržu dzimtas (Megophryidae) kurkuļi pēdējā attīstības stadijā ir apmēram 33—106 mm lieli. Tomēr vislielākie kurkuļi ir paradoksālajai vardei (Pseudis paradoxa), kuras kurkuļi var sasniegt 25 cm garumu, bet uzsākoties metamorfozei, kurkuļi kļūst arvien mazāki, un vardes ir 4 reizes mazākas nekā kurkuļi.
Kendziro Tokutomi
Dzeguze
„Nami-Ko“ jeb „Dzeguze“ ir traģisks stāsts par mīlestību un ziedošanos caur slimību, karu, apspiešanu un sieviešu atriebību. Astoņpadsmitgadīgā Nami Kataoka cerēja, ka viņas laulība ar baronu Takeo Kavašimu atnesīs brīvību no viņas valdonīgās pamātes. Taču pāra laimi sabojā viņas tuberkuloze, vīramātes greizsirdība un Čidživas, viņas vīra māsīcas un vienlaikus viņas pašas vīlušās pielūdzējas, intrigas. Takeo jūras kara flotes karjera viņam ilgu laiku neļauj būt mājās, un, kad starp Japānu un Ķīnu sākas karš (1894. gadā), viņa māte izmanto dēla prombūtni, lai izjauktu laulību, nosūtot Nami atpakaļ pie viņas tēva, ģenerāļa Kataokas. Neskatoties uz mīlestību pret Nami, Takeo, kurš ir bezbailīgs un apņēmīgs kaujas apstākļos, ir svārstīgs un šķietami bezpalīdzīgs pret savas mātes iejaukšanos. Uz mīlas stāsta fona romāns ir pārdomas par sieviešu sistēmisko apspiešanu — pat turīgo slāņu vidū —, kā arī kontrastu starp tradicionālajām samuraju vērtībām un topošajām komerciālajām interesēm, kā arī par japāņu nacionālisma atmodu, kas notiek militārās ekspansijas veidā.
Kurkulis
Latvijā
Latvijā siltos pavasaros, piemēram, pirmos parasto varžu kurkuļus ūdenstilpēs var ieraudzīt jau aprīļa beigās vai maija sākumā. Tie parādās apmēram pusotru nedēļu pēc nārsta (ikru izlaišanas). Sākumā tie dzīvo lielos baros ūdenstilpes piekrastes augājā, izšķilšanās vietās, vēlāk izklīst pa ūdenstilpi, tomēr uzturas ne visai dziļās vietās. Kurkuļi intensīvi barojas, bet to ķermeņa masas pieaugums ir neliels – īsi pirms metamorfozes to masa ir tikai 0,5—1 g. Kad jūnija beigās, jūlija sākumā jaunās vardītes iznāk no ūdens, to garums reti pārsniedz 2 cm.
Piemērotākā temperatūra varžu kāpuru attīstībai ir +20 līdz +25°C. Tā kā pavasarī reti, kur ir tik silta ūdenstilpe, kurkuļu attīstība ilgst 2—3 mēnešus. Lai gan, piemēram, parasto varžu ikri spēj izturēt samērā zemas temperatūras, dziļos, ēnainos ūdeņos olu un dīgļu attīstība ir 2—4 reizes lēnāka nekā seklās, saulainās ūdenstilpēs. Jau izšķīlušos kurkuļu attīstības tempus būtiski ietekmē barības bāze, bet barošanās intensitāti siltums.
Mets Marijs
Mets Marijs (dzimis ) ir kanādiešu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2022) Marijs spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Toronto "Maple Leafs" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru sāka 2013.—14. gada sezonas noslēgumā, kad pēc vairākām OHL aizvadītām sezonām, debitēja AHL komandas Skrentonas "Penguins" sastāvā. 2014.—15. gada sezonā Marijs jau bija komandas pamatvārtsargs, sezonas beigās iegūstot līgas labākā vārtsarga balvu un tiekot iekļauts arī līgas simboliskajā izlasē. 2015.—16. gada sezonu Marejs uzsāka AHL, taču decembrī debitēja NHL kluba Pitsburgas "Penguins" sastāvā. Sezonas otrajā pusē "Penguins" rindās aizvadīja vēl deviņas spēles, taču izslēgšanas kārtā ieņēma Marka Andrē Flerī vietu kā komandas pamatvārtsargs un kopā ar "Penguins" izcīnīja Stenlija kausu. 2017. gadā kopā ar "Penguins" vēlreiz izcīnīja Stenlija kausu.
2020. gada oktobrī Marijs tika aizmainīts uz Otavas "Senators".
Egons Līvs
Egons Gūtmanis, pazīstams ar pseidonīmu Egons Līvs (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu rakstnieks un kinoscenārists. Rakstījis galvenokārt par zvejnieku dzīvi un darbu; vairāku Rīgas Kinostudijas filmu scenārija autors, tajā skaitā 1964. gadā uzņemtajai filmai «Kapteinis Nulle».
Dzīves gājums
Dzimis dzelzceļnieka ģimenē Jelgavā. 1940. — 1942. gadā mācījies Liepājas vakara tehnikumā un strādājis dzelzceļa darbnīcās. No 1942. līdz 1945. gadam dienējis Latviešu leģionā. No 1945. līdz 1950. gadam atradās izsūtījumā Baltijas—Baltās jūras kanāla celtniecībā un Sarkanās armijas dienestā. No 1950. līdz 1964. gadam strādāja Liepājas zvejas ostā par kuģu mehāniķi un dispečeru.
No 1965. līdz 1969. gadam laikraksta «Cīņa» speciālkorespondents Liepājā, rakstījis reportāžas par zvejniekiem. No 1969. līdz 1973. gadam strādāja par Rīgas Kinostudijas scenāriju redakcijas redaktoru, no 1973. līdz 1974. gadam — Rakstnieku savienības prozas konsultants.
Radošā darbība
Pirmā publikācija ir stāsts «Cīruļu putenī» 1959. gadā Liepājas laikrakstā «Komunists». Sarakstījis piecus stāstu krājumus, romānu "Velnakaula dvīņi", kā arī deviņus kinoscenārijus. Rakstnieku savienības biedrs kopš 1963. gada.
Espens Knutsens
Espens Knutsens (dzimis ) ir bijušais norvēģu hokejists, centra uzbrucējs, tagad treneris. Pašlaik (2014) Knutsens in Norvēģijas hokeja līgas kluba Vålerenga Ishockey galvenais treneris.
Zaks Verenskis
2015. gada NHL drafā Verenski ar kopējo 8. numuru izvēlējās Kolumbusas "Blue Jackets". 2016. gadā ar Lake Erie Monsters komandu Verenskis izcīnīja Kaldera kausu. Savu debiju NHL Verenskis piedzīvoja.
Espens Knutsens
Karjeras laikā aizvadījis 207 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Anahaimas "Mighty Ducks" un Kolumbusas "Blue Jackets". 2000. gadā izcīnījis Zviedrijas, bet 1991., 1992. un 1993. gadā — Norvēģijas čempiona titulus.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Knutsens sāka 1988.—89. gada sezonā Norvēģijas hokeja līgas vienībā Vålerenga Ishockey. Tās rindās viņš jau drīz kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem. 1991., 1992. un 1993. gadā kopā ar komandu izcīnīja Norvēģijas čempiona titulu. 1994. gadā uzbrucējs pievienojās Zviedrijas Elitsērijas vienībai Djurgårdens IF. 1996.—97. gada sezonā viņš bija komandas rezultatīvākais spēlētājs.
Zaks Verenskis
ASV hokeja izlases sastāvā Verenskis piedalījās 2019. gada Pasaules čempionātā.
Espens Knutsens
Spēlētāja karjera
1997.—98. gada sezonā Knutsens pārcēlās uz Ziemeļameriku, aizvadot 19 spēles NHL kluba Anahaimas "Mighty Ducks" rindās. Lielāko sezonas daļu gan hokejists pavadīja AHL, pēc tās noslēguma atgriežoties Zviedrijā. Djurgårdens IF rindās Knutsens aizvadīja vēl divas spēles, līdz atgriezās NHL. 2000. gadā kopā ar klubu viņš izcīnīja Zviedrijas čempiona titulu. No 2000. līdz 2003. gadam Knutsens spēlēja NHL vienībā Kolumbusas "Blue Jackets".
2003.—04. gada sezonā hokejists "Blue Jackets" rindās vietu zaudēja, kā rezultātā atgriezās Djurgårdens IF. Pēc 2004.—05. gada sezonas beidza karjeru.
Norvēģijas hokeja izlases rindās spēlējis 1994. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī četros Pasaules čempionātos.
Runas kodēšana
Runas kodēšana ir runas saturoša ciparu audio signāla datu saspiešanas tehnoloģija. Lai modelētu runas signālu, runas kodēšana izmanto runas specifisko parametru novērtēšanu ar audio signāla apstrādes metodēm, kombinējot kopā ar parastiem datu saspiešanas algoritmiem, lai iegūtu modelētus parametrus kompaktā bitu plūsmā.
Rezvans Racs
Rezvans Dinke Racs (ro, dzimis ) ir bijušais Rumānijas futbolists, spēlējis kreisās malas aizsarga pozīcijā, bijis Rumānijas futbola izlases dalībnieks.
Runas kodēšana
Runas kodēšanā izmantotie paņēmieni ir līdzīgi tiem, ko lieto audio datu saspiešanai un audio kodēšanai, kur psihoakustiskās zināšanas tiek izmantotas, lai pārraidītu tikai to informāciju, kas attiecas uz cilvēka dzirdes sistēmu. Piemēram, kodējot balss frekvenci, tiek pārraidīta tikai informācija frekvenču joslā 400 līdz 3500 Hz, bet rekonstruētajā signālā joprojām pietiekami labi var saprast runu.
Rezvans Racs
Racs savas karjeras laikā kopumā ieguvis deviņus līgas titulus (divus ar Rapid București un septiņus ar Shakhtar Donetsk), vienu Rumānijas kausu, piecus Ukrainas kausus, vienu UEFA kausu, vienu Rumānijas Superkausu un trīs Ukrainas Superkausus.
Runas kodēšana
Atšķirība starp runas kodēšanu un audio kodēšanu ir tāda, ka runa ir daudz vienkāršāks signāls nekā citi audio signāli, un var iegūt daudz vairāk statistiskas informācijas par runas īpašībām. Tādējādi daļa dzirdes informācijas, kas ir svarīga audio kodēšanā, var būt nesvarīga runas kodēšanas kontekstā. Runas kodēšanā svarīgākais kritērijs ir saglabāt runas saprotamību un patīkamību.
Rezvans Racs
Rumānijas futbola izlases sastāvā Racs debitēja 2002. gadā. Pārstāvējis izlasi 2008. un 2016. gada Eiropas čempionātā. 2011. gadā kļuvis par izlases kapteini.
Runas kodēšana
Runas saprotamība bez paša gramatiskā satura ietver arī runātāja identitāti, emocijas, intonāciju, tembru u.c., kas ir svarīgas īpašības pilnīgai saprotamībai. Vēl abstraktāks patīkamības jēdziens ir bojāta runa, kas ir atšķirīga īpašība nekā saprotamība, jo ir iespējams, ka bojāta runa ir pilnīgi saprotama, bet klausītājam subjektīvi kaitinoša.
Rezvans Racs
Sasniegumi
Rapid București
Runas kodēšana
Vairumam runas kodēšanas risinājumos nepieciešama zema kodēšanas kavēšanās, jo kodēšanas kavēšanās traucē sarunas dialogu.
Kodēšanas veidi
Runai izmanto divu veidu kodētājus:
Rezvans Racs
Sasniegumi
Shakhtar Donetsk
Mariu Fernandess
Mariu Fernandess (pt; dzimis ) ir brazīliešu izcelsmes Krievijas futbolists, aizsargs, Krievijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2012. gada spēlē Krievijas Premjerlīgas kluba Maskavas CSKA sastāvā.
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Volfgangs Petersens
Volfgangs Petersens (de; dzimis, miris ) bija vācu kinorežisors, producents un scenārists. Nominēts divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām par Otrā pasaules kara zemūdeņu cīņu filmu "Zemūdene" (Das Boot, 1981), par šo filmu nominēts arī BAFTA kino balvai un Amerikas režisoru ģildes balvai. Starp citām viņa filmām ir "Bezgalīgais stāsts" (The NeverEnding Story, 1984), "Mans ienaidnieks" (1985), "Uguns līnijā" (In the Line of Fire, 1993), "Epidēmija" (1995), "Prezidenta lidmašīna" (Air Force One, 1997), "Absolūtā vētra" (2000), "Troja" (2004) un "Poseidons" (Poseidon, 2006).
130. latviešu strēlnieku korpuss
Korpuss tika izveidots, apvienojot 43. gvardes latviešu strēlnieku divīziju un 308. latviešu strēlnieku divīziju. Par korpusa komandieri iecēla 43. divīzijas komandieri, ģenerālmajoru Detlavu Brantkalnu.
Korpuss piedalījās Rēzeknes-Daugavpils, Madonas, Krustpils un Rīgas uzbrukuma operācijās no 1944. gada 27. jūlija līdz 13. oktobrim, kā arī Kurzemes cietokšņa kaujās no 1944. gada oktobra līdz 1945. gada 9. maijam.
Sastāvs
1944. gada augusta sākumā 130. Latviešu strēlnieku korpusā bija apmēram 16 tūkstoši karavīru, no tiem 7537 karavīri 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijā, 7367 karavīri 308. latviešu strēlnieku divīzijā un 853 karavīri korpusa vadības vienībās.
Nacionālais sastāvs
Kaut arī politisku apsvērumu dēļ korpuss tika saukts par latviešu nacionālo formējumu, iesākumā etniskie latvieši tajā bija mazākumā. Tomēr pēc vispārējās mobilizācijas Latvijas teritorijā, 1945. gada Kurzemes cietokšņa kauju laikā etnisko latviešu īpatsvars pārsniedza 80%.
Parīsi
Parīsi (la) ir graudzāļu dzimtas ģints ar dabiski kosmopolītisku izplatības areālu.
Itālijas Austrumāfrika
Itālijas Austrumāfrika pastāvēja no 1936. līdz 1941. gadam. Izveidojās fašistiskās Itālijas iekarojumos, apvienojot Itālijas karalistes Itālijas Eritrejas un Itālijas Somālilendas kolonijas ar iekaroto Etiopijas impēriju. Uz neilgu laiku iekļāva arī 1940. gadā iekaroto britu Somālilendu. Beidza pastāvēt 1941. gadā, Lielbritānijas koloniālās armijas uzbrukumos.
Parīsi
Tie ir ziemcieši, kuri aug ūdenī vai applūstošos biotopos, ar slaidiem, ložņājošiem sakneņiem vai stoloniem; stiebri vāji un slaidi, stiebru mezgli parasti ir mataini. Lapu plātnes mala raupja, atskabargaina, lapas mēlīte ir īsa. Ziedkopa ir skara.
Sugas
Parīsu ģintī ir akceptētas šādas sugas:
Ērika Ēriksona halle
Ērika Ēriksona halle ir koncerthalle, kas atrodas Stokholmas pilsētas daļā Šepsholmenā.
Koncerthalle ir izvietojusies slēgtās Šepsholmenas baznīcas ēkā. Halle tika atklāta 2009. gada maijā un tai ir dots izcilā zviedru diriģenta un kora vadītāja Ērika Ēriksona vārds. Halli administratīvi pārvalda Ērika Ēriksona Starptautiskais kora centrs. Ēkā atrodas koncertzāle un centra, kā arī koru biedrības sadarbības organizācijas kanceleja.
TUGSAT-1
CanX-3B ir daļa no starptautiskās BRIght-star Target Explorer (CanX) programmas. Kosmiskā aparāta platforma izgatavota Toronto universitātē uz Generic Nanosatellite Bus bāzes. Tas ir kuba formā ar izmēriem 200 × 200 × 200 mm ar masu 14 kg. TUGSAT-1 apgādāts ar augstas izšķirtspējas lādiņsaites matricu, ar kuru paredzēts veikt fotometriskus novērojumus zvaigznēm ar redzamo spožumu virs 4,0. TUGSAT-1 novēro zvaigznes zilajā gaismas spektrā, atšķirībā no UniBRITE, kurš veic novērojumus sarkanajā spektrā.
TUGSAT-1 palaišana notika Toronto universitātes aerokosmisko pētījumu institūta Kosmisko lidojumu laboratorijas nanopavadoņu palaišanas projekta Nanosatellite Launch Service (NLS) ietvaros. Šis bija NLS astotais starts, un pavadonim dots apzīmējums NLS-8.2.
TUGSAT-1 tika palaists 12:31 UTC ar nesējraķeti PSLV-CA no Satiša Dhavana kosmosa centra. Tas bija sekundārā kravas Indijas/Francijas Zemes tālizpētes pavadonim SARAL. Kopā ar to palaisti pavadoņi Sapphire, NEOSSat, UniBRITE, AAUSAT3, STRaND-1.
Erickiņš
Erickiņš jeb rudais erickiņš (Phoenicurus phoenicurus) ir maza auguma mušķērāju dzimtas (Muscicapidae) dziedātājputns, kas sastopams Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Izdala divas pasugas.
Izplatība
Erickiņa izplatības areāls plaši aptver Palearktikas rietumdaļu, galvenokārt sastopams Eiropā, populācijai samazinoties austrumu virzienā. Ligzdo Eiropā, Ziemeļāfrikā, Tuvo Austrumu ziemeļos, Kaukāzā, Vidusāzijā un Sibīrijas dienvidu daļā līdz Baikālam. Areāla dienvidrobeža sasniedz Ķīnas ziemeļrietumus un Mongolijas ziemeļus. Ziemo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras, daļa populācijas arī Tuvo Austrumu dienvidrietumos (Sarkanās jūras un Adenas līča krastos).
Latvijā
Erickiņš Latvijā ir diezgan parasts ligzdotājs un caurceļotājs. Sastopama nominālpasuga Phoenicurus phoenicurus phoenicurus.
Izskats
Erickiņš ir košs, neliela auguma, slaids dziedātājputns ar smalku, smailu knābi, samērā gariem spārniem un asti. Ķermeņa garums 13—15 cm, spārnu plētums 22—27 cm, svars 11—23 g.
Erickiņam raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņam ligzdošanas sezonas laikā ir ugunīgi rudas krūtis un aste (centrālās spalvas tumši brūnas). Vēders pamazām no koši ruda apspalvojuma kļūst gaiši dzeltenbrūns vai balts. Seja un pazode melnas, mugura un galvas virsa zilpelēka. Piere un uzacis baltas. Zemaste un spārni pelēkbrūni.
Mātītes ir brūnas (mugura pelēkbrūna, vēders dzeltenbrūns vai krēmīgi balts), uz krūtīm var būt ruds tonējums. Aste ruda, bet mazāk koša kā tēviņam. Ap aci šaurs, gaišs gredzens. Rudenī, nomainot apspalvojumu, arī tēviņi zaudē košumu: uz krūtīm veidojas baltas svītras, mugura kļūst brūna. Kājas un knābis abiem dzimumiem ir melnas, acis tumši brūnas. Jaunie putni brūni ar gaišiem raibumiem. Līdzīgi kā pieaugušajiem putniem, arī ir ruda aste.
Līdzīgas sugas
Erickiņš ir sarkanrīklītes lieluma putns, bet ir par to slaidāks, vieglāks, ar plakanāku pakausi, garākiem spārniem un asti. Salīdzinot ar melno erickiņu, ir par to nedaudz mazāks un smalkāks.
Uzvedība
Erickiņš vislabprātāk uzturas skrajos, bez bieziem pamežiem, lapu koku mežos (vecu bērzu birzīs vai ozolu mežos), kuros var labi un tālu redzēt apkārtni. Ligzdošanai izvēlas vecus, dobumainus kokus mežmalās. Apmetas arī vecos parkos, kapsētās un dārzos, un vecos, skrajos skujkoku mežos, īpaši ziemeļu reģionos. Piemērojies ligzdošanai arī vietās, kur trūkst vecu dobumainu koku, ligzdojot akmeņu mūru iedobēs.
Barojas vietās ar zemu, reti augošu zāli, kur medījums ir labi saskatāms (piemēram, zem lieliem kokiem, mežmalās, tikko pļautās pļavās). Erickiņš ir gājputns, augusta beigās tas pamet ligzdošanas teritoriju un dodas uz ziemošanas vietām Āfrikā vai Arābijas pussalā. Migrācijas lidojumi notiek nakts laikā.
Barošanās
Erickiņš galvenokārt barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem, zirnekļiem, rudenī arī ar ogām, augļiem un sēklām. Kukaiņus noskata, uzturoties krūmos vai koku zemākajos zaros. Uz īsu brīdi izlido no slēptuves, paņem no zemes noskatīto kukaini vai ogu un atgriežas krūmos. Ļoti reti barību meklē, pārbaudot kritušās lapas. Reizēm ķer arī lidojošus kukaiņus, tos uzlasa arī no koku zariem un lapām, reizēm virs kāda auga, lai labi to apskatītu, plivinās uz vietas gaisā.
Ligzdošana
Dējumā ir 3—9 olas (visbiežāk 5—7 olas). Inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas. Perē tikai mātīte, bet par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 12—15 dienu vecumā, bet vecāki turpina tos barot papildu 10—14 dienas. Ziemeļu populācijām gadā ir viens perējums, dienvidu divi perējumi.
Sistemātika
Erickiņam ir 2 pasugas:
7K-L1
7K-L1 (7К-Л1; GRAU indekss 11F91) bija PSRS pilotējamo kosmosa kuģu Sojuz sērija, kas bija paredzēta Mēness aplidojumam ar atgriešanos uz Zemes. Pirmā eksemplāra palaišanas mēģinājums notika 1967. gadā, pēdējais — 1970. No 14 palaišanas mēģinājumiem trīs veiksmīgi atgriezās uz Zemes. Neviens no tiem nenotika pilotējamā režīmā.
Pirkšanas lēmuma pieņemšanas process
Pirkšanas lēmuma pieņemšanas process ir tirgzinībā pētīts process, kura laikā pircēji pieņem lēmumu par konkrēta produkta iegādi.
Lai radītu mārketinga plānus, kas veiksmīgāk pārliecinātu mērķa tirgu par pirkuma veikšanu, mārketinga speciālisti veic tirgus pētījumus, kuros uzzina, kas un kā veic pirkšanas lēmumu, iedalot cilvēkus piecās lielās grupās:
Jo dārgāks un lielāks ir produkts, jo ilgāks un pārdomātāks būs lēmuma pieņemšanas process, kamēr lētus pirkumus pircēji bieži veic ātra impulsa vadīti. Pircējiem arī bieži trūkst informācijas par produkta īpašībām un lietošanu, tāpēc informācijas sniegšanai attīsta satura mārketinga aktivitātes.
Pirkšanas lēmuma process sākas ar problēmas vai vajadzības apzināšanu. Lai arī daudzi no ikdienas pirkumiem jau ir kļuvuši par rutīnu, lielākiem pirkumiem, vai sastopoties ar jauniem produktiem, cilvēki veiks informācijas meklēšanu. Šajā posmā interesenti var meklēt informāciju internetā, izjautāt pārdevēju, meklēt padomu pie draugiem un radiniekiem. No vairākiem diezgan līdzīgiem piedāvājumiem un produktiem, interesenti veiks izvēli, balstoties uz sev svarīgiem parametriem - cenu, stilu, zīmola spēku, tehniskajiem parametriem, racionāliem un emocionāliem impulsiem. Pēc pirkšanas lēmuma pieņemšanas, pircējam vēl jāpārvar pēdējās šaubas un jāveic pirkums. Pēcpirkuma stadijā pircējiem var iestāties vilšanās izvēlētajā produktā, vai nožēla par iztērēto naudu. Ja pircējs ir apmierināts un iepriecināts ar nopirkto produktu, pieaug iespēja, ka viņš to ieteiks saviem draugiem, un nākotnē veiks atkārtotus pirkumus.
Beskidi
Beskidi (cs, sk, pl, rue, uk) ir Karpatu kalnu daļa, kas stiepjas no Čehijas ziemeļaustrumiem un Slovākijas ziemeļrietumiem, cauri Polijai un Ukrainas Aizkarpatu apgabalam, nosacīti uz ziemeļiem no Tatriem. Kalnu augstākā virsotne ir 1725 metrus augstā Babja Gura Mazpolijas vojevodistē.
Kalni stiepjas austrumu-rietumu virzienā apmēram 600 kilometru garumā un 50-70 kilometru platumā. Tie iedalās Rietumu Beskidos (Čehijā, Slovākijā, Polijā), Centrālajos Beskidos (Polijā un Slovākijā) un Austrumu Beskidos (lielākoties Ukrainā).
Taškorgana
Taškorgana (zh, Tǎshénkù'ěrgàn; ug, Tashqurghan) ir pilsētiņa Ķīnas rietumos, Taškorganas tadžiku autonomā apriņķa administratīvais centrs. Izvietojusies Taškorganas upes krastā pie Karakoruma šosejas ielejā starp Pamiram piederīgo Sarikola grēdu rietumos un Kuņluņam piederīgo Taškorganas grēdu austrumos. Nosaukums tjurku valodās nozīmē «Akmens cietoksnis».
Vēsture
Taškorgana ir sena pieturvieta Zīda ceļā. Zināma jau 2000 gadus no Haņu dinastijas laikiem kā Puli karalistes centrs. Tiek uzskatīts, ka Taškorganas cietoksnis minēts jau Ptolemaja darbos. Agrīnajos viduslaikos pilsēta bija Sarikolas karalistes centrs ar Sarikolas nosaukumu. Pie cietokšņa izrakumos atrasts arī zoroastriešu templis.
Diervonīši (Isnaudas pagasts)
Diervonīši ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
Niks Beilens
Niks Beilens (en, dzimis ) ir ASV dzimis Baltkrievijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Beilens pārstāv KHL komandu Čeļabinskas "Traktor".
Karjera
Savu profesionālo karjeru sācis 2013. gadā AHL komandā Ročesteras "Americans". Nākamajā sezonā Beilens pārcēlās uz SM līgas komandu Tamperes "Tappara". Vēlāk no 2014. gada līdz 2016. gadam spēlējis KHL komandā Minskas "Dinamo". 2016. gada decembrī Beilens tika atbrīvots un līdz sezonas beigām pievienojās Zviedrijas hokeja līgas komandai Växjö Lakers. Kopš 2016. gada spēlē Čeļabinskas "Traktor".
Valdemārs Zemītis
Valdemārs Zemītis (en;, Rīga – , Kalifornija, Deivisa) bija Latvijas un ASV ārsts, šahists, vēsturnieks.
Biogrāfija
Tēvs – vijoļbūvētājs Roberts Mārtiņš Zemītis (1896–1995). Šahu sācis spēlēt pusaudža gados. Otrā pasaules kara gados devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Tur pēc kara mācījis Getingenes Universitātē. 1946. gadā piedalījies Oldenburgas šaha turnīrā, kur iepazinies ar vācu lielmeistaru Frīdrihu Zēmišu. Abus satuvinājusi interese par "aklā" šaha seansiem, kurus seansa devējs dod neskatoties uz galdiņu.