cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sports Latvijā
Futbols
20. gadsimta pirmajā pusē futbols bija populārākais sporta veids Latvijā. 1920. gadā tika nodibināta Latvijas Futbola federācija. 1924. gadā Latvijas futbola izlase piedalījās Parīzes Olimpiskajās spēlēs, vienīgajā spēlē ar 0:7 piekāpjoties Francijas izlasei. 1930. gados Latvijas izlase kļuva spēcīgāka, vislielākos panākumus gūstot 1936.-1938. gadā austriešu trenera Rūdolfa Štancela vadībā. 1937. gadā Latvijas izlase bija tuvu tam, lai iekļūtu 1938. gada Pasaules čempionāta finālturnīrā. Labākie Latvijas izlases futbolisti šajā periodā bija Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Jānis Rozītis, Fricis Kaņeps, Iļja Vestermans un tobrīd vēl ļoti jaunais Aleksandrs Vanags, kurš nepaspēja pilnībā realizēt savu potenciālu izlasē. Taču rezultatīvākais pirmskara Latvijas futbolists bija Ēriks Pētersons, kurš 63 izlasē aizvadītajās spēlēs guva 21 vārtus. Šo rekordu pārspēja Māris Verpakovskis.
1990. gadā tika atjaunota Latvijas Futbola federācija. 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā Latvija ieņēma 2. vietu savā apakšgrupā, tādēļ komandai bija jāspēlē izslēgšanas spēles ar Turcijas izlasi, kuru Latvijas izlase pieveica ar 1:0 pirmajā spēlē un nospēlēja neizšķirti 2:2 otrajā spēlē. Latvijas futbola izlase kvalificējās un piedalījās 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Čempionātā pirmajā spēlē Māris Verpakovskis guva vārtus, bet Čehijas izlase spēja atspēlēties un beigās uzvarēja ar 2:1. Nākamajā spēlē Latvijas valstsvienība nospēlēja neizšķirti ar Vāciju, savukārt trešajā spēlē zaudēja Nīderlandei ar 0:3. Latvijas izlase nebija tālu no iekļūšanas arī 2000. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Pēc šī sasnieguma Latvijas futbolā, notiekot paaudžu maiņai, iestājās kritums.
Hokejs
Hokeju Latvijā spēlē jau kopš 1920. gadiem. Latvija piedalījās vairākos pasaules čempionātos un arī 1936. gada Olimpiskajās spēles, tikmēr Latvijas līgā dominēja ASK Rīgas un Rīgas US klubi. Pirmajā Latvijas hokeja izlases spēlēs, kas notika 1932. gada 27. februārī Rīgā, Latvijas izlase ar 3:0 pārspēja Lietuvas izlasi. Pirmo vārtu autors bija Indriķis Reinbahs.
Latvijas hokeja skola spēlēja svarīgu lomu arī PSRS hokejā. Rīgas "Dinamo" bija viena no 11 komandām, kas spēlēja pirmajā PSRS čempionātā 1946. - 1947. gada ziemā. 1951. gadā Harijs Mellups bija PSRS izlases vārtsargs tās pirmajā spēlē, kad PSRS ar 23:2 pārspēja Austrumvācijas izlasi. 1960. gados hokejs Latvijā piedzīvoja kritumu, Rīgas "Dinamo" spēlēja tikai PSRS 3. līgā, bet popularitāti atguva septiņdesmitajos gados, kad par Rīgas Dinamo treneri kļuva Viktors Tihonovs. 1973.-1974. gada sezonā Rīgas Dinamo atgriezās PSRS spēcīgākajā līgā un turpināja tur spēlēt līdz pat PSRS sabrukumam 1991. gadā. 1975. gadā Viktors Hatuļevs kļuva par pirmo latvieti un arī par pirmo PSRS hokejistu, kuru draftēja NHL, bet PSRS neļāva viņam spēlēt ārzemju klubos. Helmuts Balderis 1977. gadā kļuva par PSRS hokeja līgas vērtīgāko spēlētāju un arī Pasaules čempionāta vērtīgāko spēlētāju. PSRS izlasē 1980. gadu beigās spēlēja arī divi latviešu vārtsargi — Vitālijs Samoilovs un Artūrs Irbe. Irbe tika atzīts par 1990. gada Pasaules čempionāta labāko vārtsargu, bet Vitālijs Samoilovs bija PSRS 2. vārtsargs 1988. gada Olimpiskajās spēlēs, kurā PSRS izlase izcīnīja zelta medaļas. Kad 1987.-1988. gada sezonā PSRS līgā pirmo reizi notika izslēgšanas kārta, Rīgas Dinamo finišēja 3. vietā, bet izslēgšanas kārtā finālā zaudēja Maskavas CSKA, tādējādi ierindojoties 2. vietā. NHL čempiona titulu — Stenlija kausu līdz šim ir izcīnījis tikai Sandis Ozoliņš, tas viņam izdevās 1995. - 1996. gada sezonā, spēlējot Kolorādo "Avalanche". Septiņdesmitajos un astoņdesmitajos gados NHL spēlēja Kanādas latvieši Harolds Šnepsts un Maiks Knuble.
Riteņbraukšana
BMX 2006. gada Eiropas čempionātā dominēja latviešu riteņbraucēji Artūrs Matisons, Ivo Lakučs un Artis Zentiņš. 2008. gadā Māris Štrombergs kļuva par Eiropas, pasaules un olimpisko spēļu čempionu, 2010. gadā atkārtoti uzvarēja BMX pasaules čempionātā, bet 2012. gadā atkārtoti kļuva par olimpisko spēļu čempionu. Savulaik Latvijā bija arī panākumi treka riteņbraukšanā.
Kamaniņas un skeletons
1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Leikplesidā Vera Zozuļa PSRS komandas sastāvā uzvarēja kamaniņu braukšanas sacensībās, bet Ingrīda Amantova izcīnīja bronzas medaļu. 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Turīnā Mārtiņš Rubenis kamaniņu braukšanā ieguva bronzas medaļu. 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankūverā Andris Šics un Juris Šics kamaniņu divniekos ieguva sudraba medaļu, Martins Dukurs ieguva sudraba medaļu skeletonā, bet Tomass Dukurs izcīnīja 4. vietu. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos skeletonā Martins Dukurs izcīnīja zelta medaļu un Tomass Dukurs bronzas medaļu. Kamaniņu braukšanā divniekos Andris Šics/Juris Šics ieguva bronzas medaļu, arī kamaniņu stafetes sacensībās Latvijas komanda (Elīza Tīruma, Mārtiņš Rubenis un Andris Šics/Juris Šics) izcīnīja bronzas medaļu.
Teniss
Latvijas tenisiste Larisa Neilande uzvarēja divos Grand Slam dubultspēļu turnīros (1989. gada Francijas atklātajā čempionātā un 1991. gada Vimbldonas čempionātā). Vienspēlēs viņas augstākais sasniegums bija aizkļūšana līdz divu Grand Slam turnīru ceturtdaļfināliem — 1994. gada Vimbldonā un 1988. gada ASV atklātajā čempionātā. Visaugstāko vietu reitingā viņa ieņēma 1996. gadā, kad ierindojās 58. vietā, bet 1992. gada sākumā viņa ieņēma pirmo vietu dubultspēļu reitingā.
Grand Slam turnīros kopš 2006. gada piedalās arī Ernests Gulbis. Labākos panākumus guvis Francijas atklātajā čempionātā, kur 2008. gadā sasniedza turnīra ceturtdaļfinālu. 2011. gada februārī E. Gulbis ATP vienspēļu rangā ierindojās 21. vietā, taču tad Ernestu piemeklēja neveiksmju sērija, tomēr 2014. gada jūnijā viņš sasniedza 10. vietu ATP reitingā. Ernests Gulbis savas karjeras laikā ieguvis četrus ATP titulus, divus no tiem 2013. gadā.
Latvijas vīriešu izlase kopš 1993. gada piedalās Deivisa kausa izcīņā, kad tika paaugstināta uz Eiropas/Āfrikas zonas 2. grupu. 2000. gadā Latvijas izlase atkal tika nosūtīta uz 3. grupu. Lai gan pēc gada Latvijas izlase atgriezās 2. grupā, tomēr 2002. gadā tā atkal tika nosūtīta uz 3. grupu. 2003. gadā Latvijas izlase atgriezās 2. grupā. 2007. gadā Latvijas izlase uzvarēja Bulgārijas, Somijas un Monako izlases un iekļuva Eiropas/Āfrikas zonas pirmajā grupā. Arī 2010. gadā Latvijas izlase iekļuva 1. grupā. Bez Gulbja Latvijas vīriešu tenisa izlasē 2011. gadā spēlēja Andis Juška, Deniss Pavlovs un Kārlis Lejnieks. 2013. gadā, kad Latvija no jauna iekļuva Eiropas/Āfrikas zonas pirmajā grupā, izlasi pārstāvēja Ernests Gulbis, Andis Juška un jaunie Latvijas tenisa talanti — Miķelis Lībietis un Mārtiņš Podžus.
Sieviešu tenisā ilgu laiku Latvijas pirmā rakete bija Anastasija Sevastova, kura 2017. gada oktobrī sasniedza 15. vietu WTA rangā. Aļona Ostapenko 2011. gada martā izcīnīja uzvaru Francijas Les Petits turnīrā, augustā viņa izcīnīja zelta medaļu Eiropas Jaunatnes Olimpiādē. 2017. gada Francijas atklātajā čempionātā viņa uzvarēja vienspēļu turnīrā, bet 2017. gada oktobrī sasniedza 7. vietu WTA rangā. Latvijas tenisa sieviešu izlase piedalās Fed cup sacensībās.
Latvijā darbojas ap 50 tenisa klubu. Viens no lielākajiem tenisa klubiem ir Lielupes tenisa centrs, kurš atrodas Jūrmalā. Lielupes tenisa centrā ir 5 iekštelpu tenisa korti un 8 vasaras sezonas korti ar māla segumu.
Vieglatlētika
Latviešu vieglatlēti ir izcīnījuši medaļas gan Olimpiskajās spēlēs, gan Eiropas un Pasaules čempionātos. 2004. gada Olimpiskajās spēlēs šķēpmetējs Vadims Vasiļevskis izcīnīja sudraba medaļu, bet 2002. gada Eiropas čempionātā barjersprinteris Staņislavs Olijars izcīnīja sudraba medaļu. 2005. gadā prestižajā Ņujorkas maratonā uzvarēja Jeļena Prokopčuka. Veiksmīgi startējis arī soļotājs Aigars Fadejevs.
Pirmskara gados veiksmīgi startēja vairāki Latvijas soļotāji. Soļotājs Jānis Daliņš izcīnīja pirmo medaļu Latvijas valsts pastāvēšanas laikā — viņš izcīnīja sudraba medaļu 1932. gada Olimpiskajās spēlēs — 50 kilometru soļojumā. 1934. gadā kļuva arī par Eiropas čempionu. Seškārtējs pasaules rekordists. Viņa vārdā nosaukts stadions Valmierā. Soļotājs Adalberts Bubenko 1936. gada Olimpiskajās spēlēs 50 km soļojumā izcīnīja bronzas medaļu.
Latvijas PSR laikā par pirmo latvieti — Olimpisko čempioni 1956. gadā kļuva šķēpmetēja Inese Jaunzeme, bet šķēpmetēja Elvīra Ozoliņa kļuva par Olimpisko čempioni 1960. gadā. Juris Silovs 1972. gada Olimpiskajās spēlēs ieguva sudraba medaļu 4x100 metru sprintā. Šķēpmetējs Jānis Lūsis uzvarēja 1968. gada Olimpiskajās spēlēs, un ir pagaidām vienīgais latvietis, kurš savā karjerā izcīnījis visu Olimpisko medaļu komplektu (zelta, sudraba un bronzas medaļu). 4 reizes pēc kārtas viņš uzvarēja Eiropas čempionātā, 12 reizes bija PSRS čempions, bet 1987. gadā Starptautiskā vieglatlētikas federācija viņu atzina par visu laiku labāko šķēpmetēju pasaulē. Atzīts arī par visu laiku latviešu labāko sportistu. Ar vecās konstrukcijas šķēpu (izmantots līdz 1986. gadam) viņam izdevās divreiz labot pasaules rekordu — viņš aizmeta 91,68 metrus 1968. gadā un 93,80 metrus 1972. gadā. Jāni Lūsi 2015. gadā uzņēma Monako Starptautiskās vieglatlētikas Slavas zālē. Šķēpmetējs Dainis Kūla kļuva par Olimpisko čempionu 1980. gadā.
2004. gada Olimpiskajās spēles sudraba medaļu šķēpmešanā izcīnīja Vadims Vasiļevskis, bet 2008. gadā Pekinā sudraba medaļu ieguva arī Ainārs Kovals. 2006. gadā par Eiropas čempionu 110 metru barjersprintā kļuva Staņislavs Olijars.
Gunārs Balodis
Gunārs Balodis (dzimis ) ir latviešu gleznotājs un Rīgas Kinostudijas filmu mākslinieks.
Biogrāfija
Gunārs Balodis dzimis, Cēsīs, galdnieka, pazīstama slēpju meistara ģimenē. Beidzis J. Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu (1954) un Vissavienības Kinematogrāfijas institūta studijas (1960). Izlaiduma diplomdarbs bija dekorāciju skices filmai "Vētra" (1960). Kopā ar Uldi Pauzeru bija pirmie profesionālie latviešu filmu mākslinieki, viņu pirmais kopdarbs bija režisora Gunāra Pieša filmā "Kārkli pelēkie zied" (1961).
Daudz sadarbojies ar režisoru Aloizu Brenču. Par darbu filmā "Ilgais ceļš kāpās" (1981) apbalvots ar PSRS Valsts prēmiju (1983). Darbojies par filmas mākslinieku Arnolda Burova multiplikācijas filmai "Ragainais māls" (1971). Izmēģinājis arī kostīmu mākslinieka darbu filmās "Velna ducis" (1961) un "Kapteinis Nulle" (1964).
Paralēli darbam kino nodarbojās ar glezniecību un grafiku. Pirmā viņa mākslas darbu izstāde notika 1957. gadā.
Precējies ar Latvijas Televīzijas režisori Gunu Balodi. Viņa meita Laila Balode ir gleznotāja.
Kallass
Kallass (et — 'krasts'; sieviešu dzimtē Kallasa) ir igauņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jordānija
Jordānija (ar), oficiāli Jordānijas Hašimītu Karaliste, ir valsts Tuvajos Austrumos. Tā robežojas ar Izraēlu ziemeļrietumos, ziemeļos ar Irāku, bet dienvidos ar Saūda Arābiju. Jordānijas galvaspilsēta ir Ammāna, kura ir arī visapdzīvotākā pilsēta valstī un tās ekonomiskais, politiskais un kulturālais centrs. Valsts iekārta ir konstitucionālā monarhija.
Vēsture
No 1516. līdz 1918. gadam mūsdienu Jordānijas teritorija bija mazapdzīvota Osmaņu impērijas province. 1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā Lielbritānija iebruka Osmaņu impērijā. 1917. gadā sākas arābu sacelšanās (Lielbritānijas augstais komisārs Ēģiptē lords Makmahons Rietumu valdību vārdā apsolīja arābiem pēc Osmaņu impērijas sagrāves izveidot neatkarīgu valsti) un Lielbritānija okupēja šīs osmaņu teritorijas. Pretēji arābiem solītajam, 1916. gadā Saiksa—Piko vienošanās paredzēja, ka Osmaņu impērijas arābu daļa tiks sadalīta divos protektorātos: Sīrija piederēs Francijai, bet Irāka, Transjordānija (teritorija uz austrumiem no Jordānas upes), Palestīna un Ēģipte - Lielbritānijai. 1921. gadā tika izveidota britu mandātteritorija- Transjordānas emirāts, kas 1946. gada 17. jūnijā ieguva neatkarību. Jordānija iesaistījās karā pret Izraēlu 1948. gadā un Sešu dienu karā 1967. gadā. 1994. gadā ar Izraēlu tika noslēgts miera līgums.
Iedzīvotāji
2014. gadā iedzīvotāju skaits Jordānijā bija apmēram 7,9 miljoni. 92% iedzīvotāju ir musulmaņi (sunnīti), 6%- kristieši. 1950. gadā kristiešu bija 30%, taču musulmaņu imigrācijas dēļ īpatsvars ir sarucis. Apmēram puse Jordānijas iedzīvotāju ir palestīniešu izcelsmes.
Arctic Monkeys
Arctic Monkeys ir britu rokgrupa, kura sāka muzicēt 2002. gadā. Tā pašlaik sastāv no četriem cilvēkiem: Aleksa Tērnera (balss, ģitāra), Džeimija Kuka (ģitāra), Meta Heldersa (bungas) un Nika O'Mollija (basģitāra). Iepriekš tajā ir darbojušies Endijs Nikolsons un Glins Džonss.
Pirmsākumi
2001. gadā, pēc došanās uz Libertines koncertu, kaimiņi Alekss Tērners un Džeimijs Kuks palūdza uz Ziemassvētkiem kā dāvanas saņemt kādu mūzikas instrumentu un abi saņēma ģitāras. Pēc iemācīšanās spēlēt, viņi, kopā ar klasesbiedriem Metu Heldersu un Endiju Nikolsonu izveidoja grupu. Tā kā Nikolsons jau spēlēja basģitāru, Heldersam atlika bungas. Kad grupas pirmais vokālists, Glins Džonss, pameta grupu, par vadošo dziedātāju kļuva Tērners. Viņu pirmais koncerts notika. Pēc dažiem koncertiem viņi sāka veidot demo ierakstus un ierakstīja tos kompaktdiskos. Tā kā viņiem bija ierobežots daudzums disku, viņi ierakstus pārlika atpakaļ datorā un fani tos izplatīja. Grupas panākumiem palīdzēja popularitāte interneta vietnē MySpace. Grupa ilgu laiku iztika bez ierakstu kompānijas, tomēr 2005. gada vidū parakstīja līgumu ar Domino Records.
Sākotnējā diskogrāfija
Grupa izdeva savu pirmo singlu, I Bet You Look Good on the Dancefloor,. Dziesma ieguva pirmo vietu Lielbritānijas pārdotāko singlu topā. Viņu pirmais albums, Whatever People Say I Am, That's What I'm Not, tika izdots, par nedēļu agrāk, nekā sākotnēji plānots. Tas kļuva par visātrāk pārdoto albumu Lielbritānijas vēsturē — pirmajā nedēļā tika pārdotas 363 735 kopijas. Pirmajā dienā tika pārdotas vairāk kopijas (118 501) nekā visiem pārējiem Top 20 māksliniekiem kopā. ASV albums bija veiksmīgs, tomēr ne tik ļoti kā Lielbritānijā.
Nikolsona aiziešana
Endijs Nikolsons nepiedalījās grupas Ziemeļamerikas turnejā un pēc turnejas beigām paziņoja par aiziešanu no grupas. Viņa vietu ieņēma Niks O'Mollijs. Pirmais singls pēc Nikolsona aiziešanas bija Leave Before the Lights Come On. Lai gan tas sasniedza 4. vietu Lielbritānijā, tā bija pirmā reize, kad grupas singls neieguva 1. vietu.
Favourite Worst Nightmare
Grupas otrais albums, Favourite Worst Nightmare, tika laists klajā. Grupa tobrīd ieguva daudz balvu, gan labākā jaunā mākslinieka, gan gada albuma par Whatever People Say I Am, That's What I'm Not. 2008. gada BRIT Awards viņi ieguva balvu gan par labāko britu grupu, gan par labāko britu albumu. grupa sasniedza 1. vietu pārdotāko albumu sarakstā un 12 dziesmas no šī albuma iekļuva 200 pārdotāko singlu topā.
Humbug
2007. gada decembrī grupa pabeidza Favourite Worst Nightmare turneju un sāka strādāt pie tolaik vēl nenosaukta trešā albuma. Mets Helderss 2008. gada novembra sākumā medijiem ziņoja, ka albums tikšot pabeigts decembrī un grupa dosies to izdarīt uz kādu britu ierakstu studiju. Pirmoreiz materiālu no jaunā albuma grupa spēlēja 2009. gada janvārī.
Sesijās grupa ierakstīja 24 dziesmas, tomēr albumā iekļāva 10. Pirmais singls, Crying Lightning, tika izdots. Albums ar nosaukumu Humbug tika izdots.
Heils
Heils var būt:
2010. gada Meksikas līča naftas izplūdums
Meksikas līča naftas izplūdums bija naftas izplūdums ASV ekonomiskajos ūdeņos Meksikas līcī 2010. gada trīs mēnešos. Tā bija lielākā naftas noplūde jūrā naftas ieguves vēsturē.
Naftas izplūdums no dziļūdens urbuma radās pēc sprādziena uz BP īrētās naftas platformas Deepwater Horizon. Eksplozijā gāja bojā 11 cilvēki, 17 ievainoti. 15. jūlijā izdevās apturēt noplūdi. Pa šo laiku jūrā bija izplūduši aptuveni 4,9 miljonu barelu (780 000 m³) naftas. Tiek lēsts, ka dienā izplūda vidēji 53 000 barelu (8400 m³) uz to laiku, kad urbums tika noslēgts. Speciālisti uzskata, ka sākumā izplūde bijusi aptuveni 62 000 barelu (9900 m³) dienā, bet pamazām tā samazinājusies līdz ar ogļūdeņražu rezervuāra iztukšošanos. 19. septembrī urbuma hermetizēšanas darbi bija pilnībā pabeigti, un federālā valdība atzina, ka urbums ir "efektīvi noslēgts".
Unisex
Unisex ir jēdziens tiek attiecināts uz lietām, kas nav saistītas ar dzimumu, bet gan uz objektiem, kas piemēroti jebkuram dzimumam.
Sistēma (nozīmju atdalīšana)
Sistēma var būt:
Brāga
Brāga ir spirta rūpniecības un kandžas starpprodukts. Iegūst, graudus, kartupeļus, melasi, miltus vai cukuru samaisot ar ūdeni un raugu.
Ksenofans
Ksenofans (Ξενοφάνης, dzimis ap 570. gadu p.m.ē. Kolofonā, miris 480.-470. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu filozofs un dzejnieks, kurš tradicionāli ticis uzskatīts par tā sauktās Eleātu filozofu skolas dibinātāju (mūsdienās šis uzskats tiek apšaubīts). Ksenofons rakstījis elēģijas, eposus, didaktiska un satīriska rakstura dzeju. No viņa darbiem saglabājušies tikai fragmenti. Savā dzejā Ksenofons visai kritiski skatījies uz antropomorfisko sengrieķu reliģiju (viņa paša reliģiskā koncepcija tiek uzskatīta gan par panteistisku, gan pat protomonoteisku).
Ksenofons dzimis Kolofonā, bet ap 545. gadu devies trimdā persiešu iebrukuma dēļ un turpmāko dzīvi pavadījis, ceļojot pa dažādām Senās Grieķijas pilsētām.
Normcore
Normcore apģērbs ir diezgan lēti saražojams un tiek pārdots daudzos lielajos ātrās modes ķēdes veikalos.
Stilam ir arī īpašs paveids pusmūža vecuma un nedaudz jaunākām sievietēm — menocore.
Like A Virgin
Albuma vēsture
Madonna Nīlu Rodžeru kā albuma producentu izvēlējās tādēļ, ka viņa iepriekšējais darbs, Deivida Bovija producētais albums "Let's Dance" kļuva par gada labāko albumu. Albums "Like A Virgin" tika veidots uz debija albuma "Madonna" bāzes un tas nebija tik ļoti orientēts uz disko un popu. Dziedātāja bija novēlējusi šo albumu "visām pasaules jaunavām" ("all the virgins of the world").
Polijas Nacionālā Atdzimšana
Polijas Nacionālā Atdzimšana (NOP) (Narodowe Odrodzenie Polski) ir galēji labēja, radikāla, nacionālistiska politiskā partija Polijā.
Džeraldīna Ferrāro
Džeraldīna Ferrāro (Geraldine Anne Ferraro; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu advokāte un politiķe, pārstāvēja Demokrātisko partiju.
Uzaugusi Ņujorkā, kļuvusi par skolotāju un advokāti. Studējusi Marymount Manhattan College un Fordham University. Sākotnēji strādājusi Kvīnsas apgabala advokātu birojā. 1978. gadā tikusi ievēlēta ASV Pārstāvju palātā no Demokrātiskās partijas, ar laiku viņa kļuva par vienu no ietekmīgākajām personām partijā. 1984. gadā bijušais viceprezidents un prezidenta amata kandidāts Volters Mondeils izraudzījās Dž. Ferrāro par viceprezidenti, ja viņš gūs uzvaru vēlēšanās. Viņa tādējādi kļuva par pirmo sievieti, kas kandidējusi uz ASV viceprezidentes amatu no kādas no ASV lielajām partijām. Taču vēlēšanās uzvaru guva V. Modeila pretinieks Ronalds Reigans. Vēlāk neveiksmīgi startējusi Senāta vēlēšanās. Mirusi.
Tomass Bops
Tomass Bops (Thomas Bopp, dzimis, miris ) bija ASV celtniecības materiālu rūpnīcas vadītājs un amatieris astronoms. Viņš vēsturē ir iegājis kā viens no Heila—Bopa komētas atklājējiem. Tā bija pirmā komēta, ko viņš bija novērojis.
Sēmonīds
Sēmonīds (Σημονίδης, dzīvojis ap 7.-6.gs. p.m.ē.) bija sengrieķu dzejnieks. Sēmonīds rakstījis gan jambisko, gan elēģisko dzeju, no viņa darbiem saglabājušies tikai fragmenti. Sēmonīds rakstījis drūma rakstura satīrisku dzeju.
Sēmonīds dzimis Samas salā, taču ap 600.g. p.m.ē. iekšpolitisku apstākļu dēļ pametis Samu un dibinājis Amorgas koloniju kādā no tuvējām Kiklādu salu grupas salām.
Liepupe (upe)
Liepupe ir Vidzemes piekrastes upe Limbažu novadā. Sākas Virbotnes mežā rietumos no Riebezera. Tek pa Metsepoles līdzenumu un Piejūras zemieni. Pie Prinkām atzarojas Liepupes-Reiņupes kanāls, kas savieno Liepupi ar Vitrupi. Pēdējos 3 km upei liels relatīvais kritums (4,3 m/km). Ietek Rīgas līcī pie Lembužiem. Krastos apdzīvotās vietas Liepupe, Jelgavkrasti. Upi šķērso autoceļš A1.
Žirardova
Žirardova - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē.
Pilsēta izaugusi ap 1833. gadā celto tekstilrūpnīcu. Viens no rūpnīcas direktoriem bija slavenais franču inženieris un izgudrotājs Filips de Žerārs (Philippe de Girard), un pilsēta nosaukta viņa vārdā. Pilsētā lieliski saglabājusies XX gadsimta sākuma rūpnieciskas pilsētas arhitektūra.
Žirardova ir vieta, kur tika radīta viens no slavenākajām poļu degvīna markām - Belvedere.
Polijas politiķa Lešeka Millera (Leszek Miller, 1946 - ) dzimtā pilsēta.
Ararats
Ararats (hy), arī Agridags (tr — ‘Sāpes kalns’) vai Masiss (hy) ir augstākais reljefa punkts Turcijā un sasniedz 5165 m virs jūras līmeņa. Tam ir divas virsotnes: Lielais Ararats (5165 metri) un Mazais Ararats (3896 metri). Lielākā kalna daļa (65%) atrodas Īgdiras ilā, bet pārējā daļa (35%) un augstākais punkts — Āgri ilā. 16 km uz austrumiem no kalna ir Turcijas robeža ar Irānu un 32 km uz ziemeļiem — ar Armēniju. Kalns savulaik bija attēlots Armēnijas PSR ģerbonī.
Pirmā uzkāpšana
Pēc Krievijas impērijas uzvaras krievu—turku karā tās valdība nosūtīja Tērbatas Universitātes fizikas profesoru Frīdrihu Parotu pētnieciskā ekspedīcijā uz iekaroto Armēnijas daļu. 1829. gada 9. oktobrī (27. septembrī pēc vecā stila) viņš kopā ar Armēņu baznīcas pilnvaroto pavadoni Hačaturu Abovjanu sasniedza Lielā Ararata kalna virsotni, kur uzstādīja koka krustu, bet 8. novembrī — Mazā Ararata virsotni.
Bops
Bops var būt:
Konstantīns Baruļins
Konstantīns Baruļins (ru; dzimis 1984. gada 4. septembrī) ir Krievijas hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2019) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Ņižņekamskas "Ņeftehimik" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Konstantīns sāka spēlēt profesionāli 2001. gadā Krievijas Augstākās līgas kluba Tjumeņas "Gazovik" rindās. Tā sastāvā viņš spēlēja līdz pat 2005. gadam. Tiesa, 2004.—05. sezonā Baruļins ar vienu spēli Sanktpēterburgas "SKA" rindās debitēja arī Krievijas Superlīgā. 2005.—06. sezonu Konstantīns aizvadīja Maskavas "Spartak" rindās, taču tad pievienojās Maskavas apgabala "Himik" vienībai.
No 2008. līdz 2010. gadam Konstantīns spēlēja Maskavas "CSKA" rindās, taču tad pievienojās Mitišču "Atlant" vienībai. 2010.—11. sezonu Baruļins noslēdza kā līgas labākais vārtsargs vidēji spēlē ielaisto vārtu ziņā.
No 2012. līdz 2014. gadam pārstāvēja Kazaņas "Ak Bars", taču jūnijā tika aizmainīts uz Omskas "Avangard", "Ak Bars" pretī saņemot Sergeju Kosticinu.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2007. gada Pasaules čempionātā, kurā gan laukumā nedevās, bet kopā ar izlasi izcīnīja bronzas medaļas. Baruļins spēlējis arī vairākos pārbaudes turnīros.
Viljams Boings
Viljams Edvards Boings (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aviokonstruktors, dibinājis Boeing uzņēmumu. 1916. gadā Boings nodibināja uzņēmumu Pacific Aero Products Co, kas kopš 1961. gada ir pazīstams kā The Boeing Company. Boings arī uzkonstruēja vairākas uzņēmuma lidmašīnas.
Dzīves gājums
Boings dzimis Detroitā, Mičiganas štatā. Viņa māte Marija M. Ortmane bija no Vīnes, Austrijas, tēvs Vilhelms Boings bija kalnrūpniecības inženieris no Vācijas. Viņa tēvam piederēja mežu un derīgo izrakteņu platības Augšezera apkārtnē. Viljams Boings pēc atgriešanās no mācībām Šveicē, iestājās Jeilas universitātē 1900. gadā, bet to pameta tieši pirms absolvēšanas. 1903. gadā Boings pievērsās kokmateriālu biznesam un pārcēlās uz Hoquiam' pilsētu, Vašingtonas štatā, lai iegādātos meža platības Grays Harborreģionā. Izmantojot jauno Panamas kanālu un izkonkurējot konkurentus, piegādāja kokmateriālus uzņēmumiem austrumu piekrastē.
Esot jau Greenwood Timber Company prezidenta amatā, Boings devās uz Sietlu, lai apmeklētu “Alaska-Yukon-Pacific” izstādi. Tur viņš pirmo reizi redzēja pilotējamu lidaparātu un kopš tā laika viņš sāka interesēties par aviāciju. Boings pabeidza pilotu skolu Losandželosā pie Glena L. Martina (Glenn L. Martin) un iegādājās vienu lidmašīnu no viņa. Viljams Boings vēlējās uzlabot sava hidroplāna lidmašīnas īpašības, tāpēc kopā ar savu draugu Džordžu Konrādu Vesterveltu (George Conrad Westervelt) nolēma to veikt. Drīz pēc tam Boings nolēma uzsākt aviobūvniecības biznesu un iegādājās vecas kuģu darbnīcas priekš lidmašīnu rūpnīcas pie Duwamish upes, netālu no Sietlas.
Boeing Aircraft dibināšana
1916. gadā Boings kopā ar savu draugu Džordžu dibināja Pacific Aero Products Co. Uzņēmuma pirmā lidmašīna bija Boeing modelis 1 (B&W hidroplāns). Kad ASV sāka iesaistīties Pirmajā pasaules karā 8. aprīļa 1917 gadā, mēnesi vēlāk īpašnieki nomainīja nosaukumu uz Boeing Airplane Company un pieņēma pasūtījumus no ASV armijas. Pēc kara beigām uzņēmums sāka koncentrēties uz komerciālo gaisa kuģu izveidi un nodrošināja aviopasta pakalpojumus. Izveidojot veiksmīgu aviopasta darbību un pasažieru pārvadājumus, attīstījās līdz United Airlines
Boinga ģimene
1921. gadā Viljams Boings aprecēja Bērtu Mariju Poteri Pašhali (Bertha Marie Potter Paschall ) (1891-1977). Viņa iepriekš bija precējusies ar nekustamā īpašuma mākleru Netenjelu Pašhalu (Nathaniel Paschall), ar kuru dzemdēja divus dēlus, Netenjelu Jr. un Krenstenu. Abi dēli kļuva par Viljama Boinga audžu dēliem. Pārim arī bija kopīgs dēls Viljams E. Boings Jr. Audžubērni savu karjeru izvēlējās aviācijas būvniecībā, Viljams Boings jaunākais kļuva par privāto pilotu un rūpniecības nekustamo īpašumu attīstītājs.
Boeing grupas sabrukums
1934. gadā ASV valdība apsūdzēja Viljamu Boingu monopola konkurences likuma pārkāpšanā. Tajā pašā gadā “Air Mail” skandāls lika aviācijas uzņēmumiem atdalīt lidojumu operācijas no lidmašīnu ražošanas. Nozares darbība tika sadalītas trīs atsevišķās vienībās:
Atlikušie dzīves gadi
Viljams Boings mira 1956. gada 28. septembrī no sirdslēkmes, tikai trīs dienas pirms viņa 75. Dzimšanas dienas un gadu pirms pirmā veiksmīgā komerciālo reaktīvās pasažieru lidmašīnas palaišanas. Viņa pelni tika izkaisīti pie Britu Kolumbijas krastiem, kurš viņš bija pavadījis daudz sava laika ar savu bura jahtu.
Prieni
Prieni (lt) ir pilsēta Lietuvas dienviddaļā, abos Nemunas krastos, pašvaldības un pilsētas seņūnijas centrs. Pilsēta atrodas 39 kilometru uz dienvidiem no Kauņas, 100 kilometru uz rietumiem no Viļņas, 30 kilomnetru uz ziemeļiem no Alītas un 40 kilometru uz austrumiem no Marijampoles.
Lielāka Prienu daļa atrodas Nemunas kreisajā krastā. Labajā krastā - Paprienes mikrorajons, kurā atrodas centrālā slimnīca un pansionāts. Pār Nemunu Prienos uzbūvēts tilts (Prienu tilts). Pilsētas centrā atrodas Brīvības laukums, koka Kristus Atklāsmes baznīca (uzcelta 1750. gadā), novada muzejs, kultūras centrs, pasts (LT-59001), piemineklis Ķēstutim, Prienu pils vieta (Butlera pils) un Revonas parks (pilsētas parks), ziemeļos — pilsētas kapsēta. Saglabājušās vienas no lielākajām Lietuvā bijušās papīra manufaktūras (18.—19. gadsimts) ēkas. Prienu ziemeļrietumos atrodas ģimenes dārziņi, dienvidrietumos plešas Prienu sils. Pilsētas nomales pie Nemunas krasta atrodas Nemunas loku reģionālajā parkā. Birštonas kūrorta virzienā ved asfaltēta kājāmgājēju un riteņbraucēju taka.
Pilsētas pievārtē ir dzimis lietuviešu dzejnieks Justīns Marcinkevičs (Justinas Marcinkevičius, 1930-2011).
Pluņģe
Pluņģe ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas ziemeļrietumos uz rietumiem no Telšiem.
Par pilsētu
Pluņģes pilsēta atrodas Babrungas upes krastos. Pilsētā dzīvo vairāk kā divdesmit trīs tūkstoši iedzīvotāju. Cauri pilsētai iet dzelzceļa līnija Klaipēda- Šauļi. Piecdesmit astoņus hektārus pilsētā aizņem Ogiņska parks, kurš tika izveidots 18. gadsimtā. Ogiņski bija muižnieku dzimta, kura šai pilsētā dzīvoja vairākus gadsimtus. Pie parka atrodas neoklasicisma stilā būvētā kņaza Nikolaja Ogiņska pils (1879) un senlaicīgi staļļi. 1994. gadā pilī iekārtoja Žemaišu muzeju, kurā ir apskatāmi priekšmeti, kas ir saistīti ar žemaišu kultūru un mākslu visā pasaulē. Interesants objekts ir arī 1933. gadā romānikas stilā būvētā Svētā Jāņa Kristītāja katoļu baznīca un Svētā Floriāna statuja (1894). Pilsētā tiek izdoti četri laikraksti u.c. periodiskie izdevumi. Pluņģē notiek aktīva kultūras dzīve, dažādi kultūras un mākslas pasākumi. 2009. gadā Plunģe kļuva par šī gada Lietuvas kultūras galvaspilsētu. Divdesmit septiņus kilometrus uz rietumiem atrodas cita Lietuvas pilsēta Telši, bet tikai piecpadsmit kilometru attālumā atrodas Žemaitijas dabas parks (21 720 ha). Pilsētā darbojas vieglās rūpniecības un pārtikas ražošanas uzņēmumi. Plunģē atrodas liels pārtikas uzņēmums Plunges kooperatine prekyba UAB, kurā tiek izgatavotas arī Latvijas veikalos nopērkamās krabju nūjiņas. Pluņģes sadraudzības pilsēta Latvijā kopš 1996. gada 26. jūlija ir Tukums.
Pilsētas apkārtne
Uz ziemeļiem no pilsētas atrodas Žemaitijas Nacionālais parks. Parka teritorijā atrodas bijusī PSRS Plokštines kara bāze. Tā bija pirmā PSRS karabāze, kurā Aukstā kara laikā tika izvietotas kodolraķetes. Tagad šeit atvērts Aukstā kara muzejs.
Vēsture
Arheoloģiskie avoti liecina, ka cilvēki šajā vietā mituši jau 5—1 gadsimtā p.m.ē. 15. gadsimtā tagadējās Pluņģes vietā bija ciems, kurš atradās lielāka blakus ciema pakļautībā. Tomēr neilgā laikā iedzīvotājus skaits pieauga tā, ka 16. gadsimta otrajā pusē pārspēja savu valdītāju skaitu. Tad arī Pluņģe tiek pirmo reizi minēta vēstures avotos (1565). 1792. gada 13. janvārī Pluņģei piešķira Magdeburgas tiesības, un šis ir arī pilsētas dibināšanas gads. Pilsētā ap 18. gadsimtu tika izveidota muiža. No 1806. līdz 1822. gadam muiža piederēja Platonam Zubovam, bijušajam Krievijas ķeizarienes Katrīnas II favorītam. Vēlāk šīs īpašums piederēja Ogiņsku dzimtas pārstāvjiem, kuri iekārtoja parku un uzcēla pili. Līdz Otrajam pasaules karam Pluņģē dzīvoja liela ebreju kopiena, kas aizgāja bojā holokaustā. Pilsētā ir saglabājusies ebreju sinagoga. 1997. gada 6. jūnijā Lietuvas prezidents ar dekrētu apstiprināja Pluņģes ģerboni.
Ievērojami cilvēki
Pluņģe ir uzņēmēja Broņislava Lubja (Bronislovas Lubys, 1938-2011), latviešu dziedātājas Olgas Rajeckas (1962), poļu alpinistes Vandas Rutkevičas (Wanda Rutkiewicz, 1943-1992), dziedātājas Aistes Smilgevičūtes (Aistė Smilgevičūtė, 1977) un hokejista Mantas Armaļa (1992) dzimtā pilsēta.
Pluņģes pievārtē, Bukantes ciemā, dzimusi rakstniece Žemaite (Žemaitė, 1845-1921).
No 1889. līdz 1893. gadam Pluņģē dzīvoja gleznotājs un komponists Mikalojus Konstantins Čurļonis.
Volejbols 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — pludmales volejbols sievietēm
2012. gada vasaras olimpisko spēļu pludmales volejbola sieviešu turnīra rezultāti.
Pēdējā cerība
No sešām komandām divas labākās kvalificējas izslegšanas turnīram. No četrām atlikušajām komandām atlikušās divas vietas izslēgšanas turnīrā iegūst tās, kuras uzvar pēdējās cerības mačā.
Šī tabula parāda trešo vietu ieguvēju rezultātus pēc grupu turnīra un pirms pēdējās cerības mača.
Rāvas gundega
Rāvas gundega (Ranunculus flammula) ir daudzgadīgs gundegu dzimtas lakstaugs.
Raksturojums
Augums neliels līdz vidējs 10 — 50 cm. Stumbrs pacilās vai gulošs. Mezglu vietās sakņojas. Apakšējās lapas eliptiskas, garā kātā. Augstāk lapas lancetiskas vai lineāri lancetiskas. Lapu garums 3 — 7 cm, platums 0,3 — 1,5 cm. Ziedi ir pa vienam. Ziedi dzelteni, lielums 1 — 1,5 cm. Vainaglapas apmēram divreiz garākas par kauslapām. Zied no jūnija līdz septembrim. Augļi — riekstiņi, kaili.
Izplatība
Suga sastopama Eiropā (izņemot ziemeļdaļu), Ziemeļamerikā un Rietumāzijā. Latvijā ir izplatīts visā valsts teritorijā. Aug pārmitrās pļavās, aizaugušos grāvjos, mitrās un atklātās vietās mežos.
Titāni
Titāni (, Titãnes) sengrieķu mitoloģijā ir spēcīga dievību rase, kas bija Gajas un Urāna pēcnācēji un valdīja tā saucamajā Zelta laikmetā. Pirmo paaudzi veido 12 titāni: Okeāns, Hiperīons, Kojs, Krons, Krijs, Japets, Mnēmosine, Tētija, Teija, Fēbe, Reja un Temīda. Otro titānu paaudzi veido Hiperīona bērni Eoss, Hēlijs un Selēna, Koja meitas Leto un Astērija, Japeta dēli Atlants, Prometejs, Epimētejs un Menētijs, Okeāna meita Metīda un Krija dēli Astrejs, Pallants un Perss.
Titāni Krons un Reja ir vecāki sešiem Olimpa dieviem: Zevam, Poseidonam, Aīdam, Hestijai, Dēmetrai un Hērai.
Simonīds
Simonīds (Σιμωνίδης, Simōnidēs, * ap 566—556 p.m.ē., † ap 469—467 p.m.ē.) bija sengrieķu dzejnieks. Simonīds rakstījis trēnus (sēru dziesmas), epigrammas, epinīkijus, ditirambus, kā arī elēģijas. No Simonīda darbiem saglabājušās dažas elēģijas un epigrammas, kā arī aptuveni 90 dažāda rakstura dzejas fragmentu.
Dzīve
Simonīds dzimis aristokrātu ģimenē Keosas salā. Viņa mātes brālis bijis dzejnieks Bakhilīds. Izglītojies Keosā, Simonīds vēlāk daudz uzturējies dažādu valdnieku galmos. Vispirms viņš darbojies Atēnās, kur tolaik valdīja Hiparhs, bet pēc Hiparha nāves viņš dzīvojis Tesālijā — Krannonā un Farsālā. Laikā ap 490.—480. g. p.m.ē., kad notiek karš ar persiešiem, Simonīds atgriezies Atēnās. Šajā laikā viņš bijis tuvs draugs Temistoklam. Hierons I viņu kopā ar Bakhilīdu ielūdzis Sirakūzās, kur viņš saticis arī Pindaru. Simonīds diplomātiskā ceļā novērsis karu starp Hieronu un Akragantas tirānu Tēronu. Dziļi cienīts, Simonīds nomirs ap 468. g. p.m.ē. Akragantā.
Dauguļu iela (Rīga)
Dauguļu iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē (Mārupē un Petriņciemā). Dauguļu iela sākas krustojumā ar Mežotnes ielu (ir gan vēl īss strupceļa atzarojums uz ziemeļiem no Mežotnes ielas Kārļa Ulmaņa gatves virzienā) un beidzas pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu krustojumā ar Sīpeles ielu. Kopējais ielas garums ir 1600 metri un tā sastāv no 2 šaurām braukšanas joslām ar asfalta segumu.
Dauguļu ielā ir gandrīz tikai savrupmāju apbūve. Posmā starp Kantora ielu un Penkules ielu tā šķērso Mārupīti.
Ielu savienojumi
Dauguļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Stēsihors
Stēsihors ( (Stēsikhoros), * ap 640.—630.g. p.m.ē., † ap 556.—555.g. p.m.ē.) bija sengrieķu dzejnieks, viņš pamatā rakstījis koru liriku, izmantojot episku, Homēra tradīcijai ļoti tuvu materiālu, piemēram Trojas kara motīvus, tāpēc viņš dažkārt dēvēts par "lirisko Homēru". No viņa darbiem saglabājušies tikai fragmenti.
Stēsihors dzimis Metaurā mūsdienu Dienviditālijā, bet lielākoties dzīvojis Sicīlijā — Himerā (pēc citiem avotiem — viņš arī dzimis Himerā).
Prūsijas Karaliste
Prūsijas Karaliste (de) bija viena no vācu valstīm Centrāleiropā Jaunajos laikos, pastāvēja no 1701. gada līdz 1871. gadam (Vācijas Impērijas sastāvā līdz 1918. gadam).
Prūsijas Karaliste izveidojās pēc tam, kas Brandenburgas-Prūsijas valdnieks, Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs III 1701. gadā sevi kronēja par Frīdrihu I, pirmo karali Prūsijā.
XVIII gadsimts
Vairāku gadu desmitu laikā pēc izveidošanās Prūsijas Karaliste vēl bija ļoti vāja: iedzīvotāji un tautsaimniecība bija smagi cietuši gan Trīsdesmitgadu kara, gan buboņu mēra dēļ. Taču enerģiskais karalis Frīdrihs I, īstenoja virkni reformu, kuras drīz vien deva rezultātus un valsts labklājība pieauga.
Frīdrihs Vilhelms I
Viņa dēls Frīdrihs Vilhelms I, dēvēts arī par "Zaldātu ķēniņu" (Friedrich Wilhelm I Hohenzollern, Soldatenkönig, 1688—1740) veltīja daudz enerģijas armijai. Pēc viņa iniciatīvas pirmo reizi tika ieviests regulārās armijas princips. Karaļa absolūtā vara un lieliskā militārā organizācija deva iespēju Prūsijai izveidot un uzturēt valsts iedzīvotāju skaitam neproporcionāli lielu armiju. Prūsijas armijas skaitliskais sastāvs, attiecībā pret valsts kopējo iedzīvotāju skaitu, bija apmēram trīsdesmit reizes lielāks, nekā Polijā—Lietuvā. Taču arī valsts pārvaldē Frīdrihs Vilhelms I ieviesa stingru kārtību, ar to radot vēl vienu populāru kategoriju — "prūšu birokrātiju".
Frīdrihs II
Prūsija ekonomiskā, politiskā un militārā ziņā turpināja nostiprināties, kad pie varas 1740. gadā nāca Frīdriha Vilhelma I dēls Frīdrihs II, dēvēts par Lielo, kā arī par Veco Frici (Friedrich II Hohenzollern, Friedrich der Große, Alter Fritz, 1712.—1786.). Viņa vadībā Prūsija nekavējās savu uzkrāto militāro potenciālu izmantot un iebruka Hābsburgu pārvaldītajā Silēzijā, līdz ar to uzsākot Karu par Austrijas mantojumu un Septiņgadu karu. Šo karu dēļ Prūsijai izdevās Silēziju anektēt. Saimnieciskā ziņā tas bija nozīmīgs ieguvums, jo šis Eiropas reģions bija apveltīts ar derīgiem izrakteņiem, auglīgu zemi un plaukstošām pilsētām (Vroclava, Katovice u.c.), kuru ekonomisko pamatu veidoja rūpniecība. Karš par Austrijas mantojumu ievadīja arī ap gadsimtu ilgstošu politisku un militāru konfliktu starp Prūsiju un Austriju, neraugoties uz to, ka tās abas bija divas Svētās Romas impērijas sastāvdaļas. Tas gan nebija šķērslis Prūsijai, kopā ar Austriju un Krieviju piedalīties Polijas pirmajā sadalīšanā 1772. gadā.
Neskatoties uz savu kareivīgumu Eiropas procesos, Frīdriha II iekšpolitikā iezīmējās zināmas liberālisma un apgaismības tendences. Tā, piemēram, viņa valdīšanas laikā Prūsija bija atvērta imigrantiem no citām Eiropas valstīm, kur tie tika vajāti reliģisku vai citu iemeslu dēļ. Piemēram, Prūsija kļuva par mājvietu daudzām hugenotu ģimenēm, kuras glābās no vajāšanas Francijā un citās pret protestantismu noskaņotās valstīs. Frīdriha II uzraudzībā tika veiktas arī izglītības reformas: izveidota jauna pamatizglītības sistēma (ģimnāzija), kuras pamatprincipus drīz vien pārņēma citas Eiropas valstis.
Frīdrihs Vilhelms II
Nākamais Prūsijas karalis Frīdrihs Vilhelms II (Friedrich Wilhelm II Hohenzollern, 1744—1797) tika kronēts 1786. gadā un turpināja priekšgājēju agresīvo politiku — anektēja arī citas Polijas teritorijas nākamajās Polijas sadalīšanās. Viens no iniciatoriem starpvalstu koalīcijas izveidošanai pret revolucionāro Franciju, taču būdams arī reālpolitiķis, veikli pamanījās 1795. gadā ar Franciju noslēgt seperātu mieru.
Frīdrihs Vilhelms III
1797. gadā Prūsijas tronī kāpa Frīdrihs Vilhelms III (Friedrich Wilhelm II Hohenzollern, 1770—1840) apvienoja Prūsijā Luterāņu un Reformatoru baznīcas vienotā Evaņģēliski kristīgajā baznīcā. 1805. gadā, neraugoties uz noslēgto vienošanos ar Vīnes galmu, saglabāja neitralitāti, kad Napoleona Bonaparta vadītā Francijas armija iebruka Austrijā, taču tas nelīdzēja un Prūsijai nācās iestāties karā. Pilnīgu sagrāvi Prūsijas armija cieta no Francijas karaspēka Napoleona I vadībā Jēnas-Auerštetes kaujā 1806. gadā. Karalis Frīdrihs Vilhelms III, glābjoties, ar visu ģimeni pat bija spiests patverties Mēmelē (Klaipēdā).
Saskaņā ar Tilzītes miera līgumu (1807), Prūsija zaudēja apmēram pusi savas teritorijas, tai skaitā tikpat kā visas Polijas sadalīšanā iegūtās zemes. Turklāt karalim tika uzlikts pienākums atbalstīt Franciju tās cīņā pret Apvienoto Karalisti.
Smagā sakāve piespieda Prūsiju apzināties, ka kādreiz veiktās valsts reformas nekalpo mūžīgi, valsts pārvaldē, ekonomikā un citās jomās nepieciešamas jaunas pārmaiņas. Nākamajos gados tika atcelta dzimtbūšana, pašvaldībām tika piešķirtas daudz plašākas pašpārvaldes tiesības, bet ebrejiem tika atļauts kļūt par pilntiesīgiem pilsoņiem. Tāpat tika ieviesta brīva tirdzniecība ar citām valstīm.
Arī politiskā situācija Eiropā kļuva Prūsijai labvēlīgāka. Napoleona I 1812. gada kampaņa Krievijas Impērijā beidzās ar sakāvi. Tas ļāva Prūsijai izstāties no savienības ar Franciju un tā pievienojās Sešu koalīcijai cīņā pret franču okupāciju. Prūsijas karaspēka veiksmīgā darbība Vaterlo kaujā (1815) maršala fon Blihera vadībā bija izšķiroša franču karaspēka sagrāvē. Līdz ar to Prūsija bija lielā mērā atjaunojusi ticību pati sev un reabilitējusi savu politisko nozīmi Eiropā.
Vīnes kongresā, Prūsija, kā kompensāciju par tās ieguldījumu Napoleona I galīgajā sakāvē, atguva visas zaudētās teritorijas, bet vēl papildus tai tika piešķirtas Reinzemes, Vestfāles un dažas citas teritorijas. Šis bija nozīmīgs solis visā tālākajā Eiropas vēsturē, jo tādējādi Prūsija ieguva ar akmeņoglēm, dzelzs rūdu un citiem izrakteņiem bagāto Rūras apgabalu, kas ļāva Vācijai īstenot rūpniecisko revolūciju un radīt bāzi moderna bruņojuma veidošanai.
Sohačeva
Sohačeva (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē.
Prūsijas Karaliste
Frīdrihs Vilhelms IV
1840. gadā Prūsijas tronī kāpa Fridriha Vilhelma III vecākais dēls Frīdrihs Vilhelms IV (Friedrich Wilhelm IV Hohenzollern, 1795—1861). Tika mazliet samazināta cenzūra, 1847. gadā Prūsijā sanāca pirmais parlaments (Savienotais landtāgs), kurā bija pārstāvēta aristokrātija lauku muižniecība (junkuri) un birģeri (buržuā), taču sākoties 1848. gada revolucionārajiem notikumiem karalis uzreiz to atlaida un turpmāk ne par kādu parlamentārisma izpausmēm Prūsijā nevarēja būt ne runas. 1850. gadā gan karalim tomēr nācās atkal sasaukt parlamentu, taču to ierobežoja visai striktā konstitūcija un augstais vēlētāju mantas cenzs (vēlēšanu tiesības bija ļoti mazam skaitam valsts pilsoņu).
Vilhelms I
1858. gadā par Prūsijas reģentu karaļa slimības dēļ kļuva tā brālis Vilhelms I (Wilhelm I Friedrich Ludwig, 1797—1888), kurš kronējās 1861. gadā. Viņa valdīšana pielīdzināma viktoriānismam Anglijā — buržuā uzplaukums un pilnīgs konservatīvisms. 1862. gadā par Prūsijas kancleru iecēla Oto fon Bismarku.
Nacionālisma uzplūdos Šlēsvigas un Holšteinas vācieši sāka pieprasīt apvienošanos ar pārējām vācu zemēm. 1864. gadā Prūsija atņem Dānijai Holšteinu, Šlēzvigu un Lauenburgu. 1866. gadā Prūsija izprovocēja karu ar Austriju, tādēļ Vācijas dienvidos izformēja vācu valstu Reinas savienību, kas ievērojami samazināja Austrijas ietekmi uz vācu valstīm. 1867. gadā Prūsija izveidoja Ziemeļvācijas valstu savienību (Norddeutscher Bund). Austrija pārtapa par Austroungārijas impēriju.
1870. gadā Prūsija izprovocēja Franciju uz karu par Spānijas mantojumu — 1871. gadā Prūsija sakauj Franciju, anektē Elzasu un Ziemeļlotringu. 1871. gada 18. janvārī Versaļas pilī, netālu no Parīzes, Prūsijas karalis Vilhelms I tika pasludināts par Vācijas imperatoru, tika proklamēta Vācijas Impērija.
Prūsijas monarhi
Galvenais raksts: Prūsijas karaļi
Sohačeva
Pilsētā atrodas šaursliežu dzelzceļa muzejs. Pilsētas pievārtē, Želazova Volā dzimis poļu komponists un pianists Frideriks Šopēns.
Netālu no pilsētas atrodas militārais aerodroms.
Peldēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 100 metri brasā sievietēm
Sacīkstes 100 metru brasā sievietēm notika no 10. līdz 12. augustā. Sacīkstēm kvalificējās 49 sportistes. Zelta medaļu izcīnija Austrālijas peldētāja Leizela Džonsa.
Priekšsacīkstes
Priekšcīkstes tikai aizvadītas 7 grupās. 16 labāko rezultātu uzstādītājas kvalificējās pusfinālam.
Pusfināls
Pēc priekšsacīkstēm sacīkstes turpinājās 2 pusfinālos. Labāko 8 rezultātu ieguvēji kvalificējās finālam.
Līči (Skrīveru pagasts)
Līči ir apdzīvota vieta Skrīveru pagasta, Aizkraukles novadā. Izvietojusies Braslas krastos pie Līču ūdenskrātuves 3 km no pagasta centra Skrīveriem, 16 km no novada centra Aizkraukles un 83 kmno Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados pie kokaudzētavas un fermas. Līču ūdenskrātuves pretējā krastā atrodas Andreja Upīša dzimtās mājas „Kalniņi“ un parks. Aptuveni 3 kilometrus uz rietumiem no ciema atrodas slēgtā dzelzceļa pietura "Dendrārijs", bet 2 km attālumā ir Skrīveru stacija, ar kuru Līčus savieno grantēts ceļš (Piekrastes iela).
Klinkers
Ķīmijas tehnoloģijā par klinkeru sauc apdedzinātu kaļķakmens un māla maisījumu, kuru samaļot iegūst cementu.
Talsu rajons
Talsu rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Kurzemes ziemeļaustrumos un robežojās ar Ventspils rajonu, Kuldīgas rajonu, Tukuma rajonu, Rīgas līci un Baltijas jūru.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Talsu apriņķis tika sadalīts Kandavas un Talsu rajonos. 1952. - 1953. gadā Talsu rajons ietilpa Liepājas apgabalā. 1956. gadā Talsu rajonam tika pievienots Dundagas rajons. Laikā no 1962. gada aprīļa līdz 1967. gada janvārim Talsu rajonam bija pievienota arī Ventspils rajona ziemeļaustrumu daļa Ventas labajā krastā. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Talsu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Talsu rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti Dundagas novads, Rojas novads un Talsu novads.
Jumprava (grupa)
Jumprava ir latviešu mūzikas grupa, kuras sastāvā ir Aigars Grāvers, Aigars Krēsla, Aigars Grauba un Ainārs Ašmanis. Jumprava jau kopš 1980. gadiem ir viena no populārākajām grupām Latvijā.
1984—1987
Grupu 1984. gada aprīlī izveidoja Ainārs Ašmanis, Māris Jurjāns, Ainars Vilde un Antonija Breidaka, bet vasarā tai pievienojās Hermanis Kaminskis, Ingus Ulmanis, Aigars Voitišķis un Aigars Grāvers. Tajā pašā gadā Jumpravu atstāja Vilde un Breidaka. Grupa izpelnījās popularitāti visā Latvijā ar savām dziesmām "Par rozēm" un "Mākonis", tās abas iekļuva "Mikrofona" aptaujas '85 populārāko dziesmu desmitniekā. 1986. gadā grupu atstāja Jurjāns un Kaminskis, bet tai pievienojās Aigars Krēsla un Aigars Grauba. Abi pieteica sevi arī kā dziesmu autorus, tāpēc grupā pamazām brieda radoša krīze. 1986. gadā rodas hiti "Prom no pilsētas" un "N—tā pietura". 1987. gadā grupu atstāja vokālists Ingus Ulmanis un ģitārists Aigars Voitišķis, abi kopā izveidojot grupu Lādezers.
1987—1992
Atlikušos grupas dalībniekus piesaistīja elektroniskā mūzika, tādēļ turpmāk grupa bieži tika salīdzināta ar angļu grupu Depeche Mode. Sākās nozīmīgākais un slavenākais grupas darbības posms, skanējums kļūst dinamiskāks, daudzās dziesmās izmantoti A. Grāvera domubiedra Ritvara Dižkača teksti. Panākumus guva A. Graubas dziesmas "Tālu aizgāja" un "Ziemeļmeita", tika izdotas divas grupas skaņuplates. Tomēr 1989. gada sākumā grupu atstāja arī Aigars Grauba.
Deviņdesmito gadu vidū, grupai aktīvi nedarbojoties, tika izdotas vairākas Jumpravas labāko dziesmu izlases — "Jumprava I-II-III-IV" četrās kasetēs, kā arī divi kompaktdiski "Jumprava 84—87" un "Jumprava 88—90".
1997—pašlaik
1997. gadā Jumpravas darbību atjaunoja Aigars Grauba, Aigars Grāvers, Aigars Krēsla un Ainārs Ašmanis, un līdz šim grupas sastāvs nav mainījies. 1998. gadā tika izdots pirmais grupas albums pēc darbības atjaunošanas "Laika atšķirību romance", no kura pazīstamākās dziesmas bija "Lēna upe", "Ēna" un "Auto '98". Šajā albumā grupa sadarbojās ar Nataradžu, kurš sarakstīja vairāku dziesmu vārdus. Nākamajā gadā klajā nāca kārtējais labāko dziesmu apkopojums "Labāko dziesmu izlase". 1999. gadā grupa ieguva Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā. 2001. gadā Jumprava izdeva savu nākamo albumu "Trajektorija", kura populārākajām dziesmām "Nedaudz par viņu" un "Ringā" tika uzņemti arī videoklipi. Dziesma "Baiga vasara" bija tituldziesma tāda paša nosaukuma filmā, kuras režisors bija grupas dalībnieks Aigars Grauba.
Vēl pēc 4 gadiem 2005. gadā klajā nāca nākamais Jumpravas albums "Inkarmo", kurā dažas dziesmas sarakstīja arī Rolands Ūdris. Radiostaciju apritēs nonāca albuma dziesmas "Liekos dīvains", "Inkarmo", "Vārdi" un "Laimīgs". Dziesmām "Stacijā" un "Kailass" tika uzņemti arī videoklipi. 2005. gadā tika izdots turpinājums 1999. gadā izdotajai labāko dziesmu izlasei — "Labāko dziesmu izlase II daļa (1984—1990)". Nākamajā gadā šīs abas izlases tika savienotas un izdotas kopā "Labāko dziesmu dubultizlasē: Dzīvo silti". 2006. gadā izdota muzikoloģes Daigas Mazvērsītes grāmata "Jumprava. Leģendārās latviešu rokgrupas dzīvesstāsts".