cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RDM serveris
Vesture
1999. gadā Raima ieguva Centura Software Corporation. 2000.gadā " Centura " programmatūra nolēma uzsākt atvērtā koda versiju RDM iegulto, ko sauc par db.* Saskaņā ar Linux db.* produkts tika nosaukts db.linux. 2001 Birdstep Technology ASA, Norvēģijas kompānija ieguva " Raima " un kopš tā laika izplatīti 3 galvenie RDM Serveri.
Datu modeļi
Produkts piedāvā dažādus datu modeļus. Tīkla datu modelis pārvalda saikni starp datu objektu sarakstu norādēm kuras sauc par kopām. Tīkla modeļa uzdevums ir veidot elastīgas saiknes starp objektiem padarot to perfektu, lai strukturētu sarežģītu datu saiknes. Ja domā par hierarhisku struktūru ar vecāku-bērnu attiecībām, tīkla modelis ļauj to pašu struktūru, izņemot to, ka nav skaita ierobežojumu vecāku bērnam,bet ir noteikts starp bērniem,vecākiem starp objektiem. Tas ļauj ļoti efektīvu modelēšanu, datu diagrammas un datu hierarhijas. Relāciju datu modelis pārvalda attiecības starp datu objektu vērtībām un atbilstību, un parasti primāro atslēgu - ārzemju atslēgu. Attiecības ietver tikai divu veidu datu kopās, salīdzinot ar tīkla modeli, ja nav ierobežojumu uzlikšanu. RDM Server ļauj sajaukšanu tīkla modelī un relāciju modelī vienā datu bāzē, kurā nodrošina pilnīgu rīcības brīvību.
Indeksi
RDM Serveris atbalsta regulāru B-koka pamata indeksus. Indekss var būt ar vienu vai vairākiem segmentiem. Turklāt tā atbalsta izvēles indeksus, ja pieteikums kontrolē indeksa kopsummas.
Arhitektūra
Arhitektūra ir klienta-servera, ar spēju darboties neviendabīgā vidē. Datubāzes serveris apakšsistēmai var būt saistīts tieši ar pieteikumu, novēršot nepieciešamību pēc klienta-servera komunikāciju un operētājsistēmas konteksta maiņu, kā arī ļaujot labākajām datubāzes darbībām darboties. Aktīvās un pasīvās replikācijas ir pieejamas arī, saglabājot identisku kopiju galvenajā datubāzē kļudu pierakstam. Apakšsistēmas ievieš asinhronu, vienotu matricu, kuru vairāk slavē replikācijas dzinējs, pamatojoties uz tā atbalsta klienta-servera pārvadājumiem (ieskaitot TCP / IP).
Datu glabāšana
Datubāzes var disku iedzīvotajs, vai atmiņas iedzīvotājs. Pirmajā gadījumā visa piekļuve diska rezidentu struktūrai, notiek caur atmiņā cache-datiem, kuru uztur datubāzes servera apakšsistēmas. Alternatīvi, pieteikumu var definēt datubāzes struktūras uzturoties uz atmiņas. Lietotnē var arī noteikt datu bāzi ar jauktu diska bāzes vai atmiņas bāzes datu struktūras. Datu definīcijas, valodu atbalsta sajaucot dažāda veida uzglabāšanas veidus par jebkuru datu struktūru.
Datu integritāte
ACID darījumu modeli izmanto, lai nodrošinātu datu integritāti un ticamību, nodrošinot, ka datu bāze attēls ir vienmēr viegli uztverams un nav korumpēts. Tomēr lietotnē var izlabot dažas no īpašībām, lai palielinātu to veiktspēju. Gan galds un rindu līmeņa slēdzenes tiek īstenotas, un to var vadīt, piemērojot, lai pārvaldītu un vienlaicīgi piekļūtu datu bāzēm. Dirty-level izolācija arī tiek atbalstīta.
API un attīstības Valodas
Dzimtā C API ir plaša bibliotēka ar funkcijām par visām datubāzes darbībām. Laikspiedolu piekrišanu kontrole, darījumu kontrole, datubāzes konfigurācijas, datu navigācijas un datu izmaiņas tiek atbalstītas. Dzimtā C lietošanas API ir plaša, bibliotēkā pieejamas visas datubāzes pamatdarbības, piemēram, login, backup, defragmentation, atbilstības pārbaudes utt SQL API ir īstenoti ar SAG CLI saskarsni, kas ļauj atbalstīt SQL92 standartus. Visi šie API ir pieejama kā daļa no klienta bibliotēkas vai kā daļa no servera, piemērojot bibliotēkās saistītajā režīmā. Turklāt RDM serverī ir pilns atbalsts v3.51 ODBC, JDBC v3 un v4 ar Java 4 īstenošanu, ADO.Net un pat PHP. RDM Server tāpēc atbalsta C, C + + un Java lietojumprogrammas.
Datu veidi
RDM Server atbalsta šādus datu tipi: parakstījušas un neparakstīta CHAR, parakstīts un neparakstīta int16, parakstīts un neparakstīta int32, parakstīts un neparakstīta int64, w_char_t (Unicode), publisko apgrozību; dubulto, DB_ADDR (iekšējā datubāze adrese); BLOB (binārā lielu objekti), BCD (Binary Coded Decimal) datums; laiks. Turklāt tā ir vietējo atbalstu struktūru un daudzdimensiju masīviem, pamatojoties uz iepriekš minēto sarakstu bāzes veidiem. Tā arī atbalsta šādu SQL datu tipi: char; varchar, while varchar, smallint, digit; bigint, wchar (Unicode) wvarchar, kamēr wvarchar, peldēt, dubultā, nekustamo, decimālo / ciparu, datums, laiks; laikspiedolu, rowid; binārā, varbianary, kamēr varbinary, c_data.
Darījumu reģistrēšana
Produktu īsteno pilnībā ACID atbilstošu darījumu reģistrēšanas sistēma ar automātisko piedziņas iespēju. Pārdevējs var atrasties un ielogoties maksājumu sistēmu, un reizē darīt savu reālā laika darījumu jebkādiem mērķiem. Šo iespēju izmanto arī asinhronā replikācija.
Atbalstītās platformas
Produkts ir pieejams gan objekta kodā un pirmkodā, un tā pašlaik atbalsta 32 lielāko - un 64 - bitu uzņēmumu un RTOS operētājsistēmas.
Augustova (nozīmju atdalīšana)
Augustova var būt:
Lāču dzimta
Lai arī lāču dzimtā mūsdienās ir tikai 8 dzīvojošas sugas, tie dzīvo ļoti dažādos apstākļos — no tropiem līdz Arktikai. Un lāču ģints (Ursus) ir sastopama gan Ziemeļamerikā, gan Dienvidamerikā, gan Eiropā un Āzijā. Lāču dzimtu Latvijā pārstāv brūnais lācis (Ursus arctos). Šī suga ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā. 19. un 20. gadsimta mijā meža izciršanas un izmedīšanas rezultātā lācis bija izzudis no Latvijas teritorijas. Tikai 20. gadsimta atsākās dzīvnieku atgriešanās, tie ieceļoja no Igaunijas un Krievijas Pleskavas apgabala. lācis tika konstatēts arī Latvijas rietumdaļā, kopumā šobrīd ir vairāki desmiti īpatņu.
Kopš seniem laikiem cilvēks ir medījis lāčus, lai iegūtu ādu un gaļu. Joprojām arī mūsdienās lāči ieņem nozīmīgu lomu dažādās kultūras izpausmēs; mākslā, mitoloģijā, literatūrā un citās kultūras jomās. Mūsdienās no 8 eksistējošām lāču sugām 6 sugu izdzīvošana ir kritiska, lāči tiek aizsargāti ar likumu, tomēr malumedniecība joprojām ir viens no galvenajiem faktoriem lāču iznīcībai, īpaši Āzijā.
Izskats un raksturs
Lāči kopumā ir lieli, masīvi dzīvnieki, ar relatīvi īsām kājām. Atšķirībā no citiem plēsējiem lāči staigā uz pilnas pēdas nevis uz pirkstgaliem, kas vizuāli gaitu padara lempīgu. Tomēr lāči ir ātri un veikli plēsēji. Lāči, lai arī ir lēnāki kā kaķveidīgie plēsēji un suņi, tie var skriet ar 42 km/st, kā arī tie ir izcili peldētāji. Lāčiem ir ļoti laba līdzsvara sajūta, un tie var stāvēt ilgstoši pakaļkājās un sēdēt vertikālā stājā. Lāča kažoks ir klāts ar gariem matiem, tam ir īsa aste, neievelkami nagi, bet pietiekami asi, kurus tas lieto rakšanai, upura satveršanai un turēšanai, kā arī lācis ar saviem nagiem var uzkāpt kokā. Lāčiem ir garš purns un nelielas, apaļas ausis. Tam ir izcila oža un dzirde. Dažas lāču sugas, piemēram, polārlācis un grizlilācis ir cilvēkam bīstamas.
Ieradumi
Polārlācis (Ursus maritimus) pamatā ir gaļēdājs, kas medī dažādus jūras zīdītājus, bet lielā panda (Ailuropoda melanoleuca) ir izteikta veģetāriete un barojas ar bambusa dzinumiem, pārējie lāči ir visēdāji, kas ēd gan gaļu, zivis, olas, gan dažādus augus, augļus, ogas, medu. Garlūpu lāči (Melursus ursinus), lai arī ir visēdāji, pamatā barojas ar termītiem.
Neskaitot retus individuālus izņēmumus un mātītes ar mazuļiem, lāči ir tipiski vientuļnieki. Dažreiz tie dodas baroties dienas laikā, bet pamatā lāči ir nakts dzīvnieki, kas aktīvi kļūst pēc saulrieta. Savu medījumu lāči atrod ar izcilās ožas palīdzību. Ziemas laikā lāči dodas ziemas miegā, iekārtojoties kādā alā, vai migā zem sakritušiem kokiem.
Vairošanās
Lāču pārošanās periods iestājas pēc ziemas miega vienu reizi gadā. Lāču mātes meklējas reizi trīs gados. Parasti piedzimst 1—3 lācēni, kas piedzimst ziemas guļas laikā. Piedzimstot tie ir pavisam sīciņi — vāveres lielumā. Ja māti midzenī iztraucē, viņa bēg, atstājot savus bērnus, un tie iet bojā. Parasti kopā ar māti lācēni dzīvo vismaz līdz pusotra vai pat trīs gadu vecumam. Dzimumbriedumu lāči sasniedz aptuveni 7 gadu vecumā. Lāči dzīvo vidēji 25—40 gadus.
Polārlācis un brūnais lācis savā starpā var pāroties un veidot vairoties spējīgus (fertilus) pēcnācējus. Pirmais dokumentētais gadījums savvaļā notika 2006. gadā Kanādā, kur kāds amerikāņu mednieks, nopērkot licenci, nošava polārlāci, kas, pēc rūpīgākas apskates, izrādījas polārlācenes un grizlilāča pēcnācējs. Lai par to pārliecinātos ķepainim veica DNS analīzes. Lai arī daudzi priecājas par šādu lāču eksistenci brīvā dabā, pieredzējuši zoologi satraucas par abu sugu iespējamo degradēšanos un uzskata, ka šādu pārošanos veicina lāču dzīves telpas sarukšana un globālā sasilšana. Nebrīvē dažādu lāču krustojumi ir pavairoti daudzviet, taču šis ir pirmais brīvā dabā nomedītais eksemplārs.
Kultūrā
Lācis ieņem ievērojamu lomu latviešu mitoloģijā — pēc galvenās versijas, Lāčplēša māte bijusi lācene. Lācis ir arī Eiropā bieži lietots heraldisks un māksliniecisks simbols, politikā to reizēm ironiski saista ar Krieviju.
IPA Ķīles konvencija
Uzlabojumi
Šobrīd par pamatnostādnēm jau uzskatītie IPA uzlabojumi pirmoreiz tika ieviesti 1993.gadā un mazliet pielaboti 1996.gada revīzijā..
Suprasegmentāļu iztirzāšana
"Suprasegmentāļi" ir termins, kas attiecināms uz citādā veidā grūti dokumentējamām dabiskām runas intonācijām, pauzēm un izmaiņām. Asociācija mēģināja atrast šīs problēmas labāku risinājumu, bet šis jautājums nav joprojām īsti atrisināts. IPA 1993.gada versija tomēr ieguva stipri paplašinātu suprasegmentāļu sadaļu.
CRIL
CRIL nozīmē Individuālo valodu datorattēlošana (Computer Representation of Individual Languages). Sekojot šajā konvencijā pieņemtajām vadlīnijām, CRIL ir jānodrošina: digitāls runas signāls, smalkā un rupjā fonētiskā transkripcija, kā arī fonēmiskā citēšana. Šīs vadlīnijas nekavējoties tika ieviestas valodu programmproduktos.
Antonio Stradivāri
Antonio Stradivāri (1644. gads — ) bija itāļu vijoļu un citu stīgu instrumentu meistars.
Dzīves gājums
1680. gadā Pjacā Sandomeniko viņš izveidoja pats savu darbnīcu. Drīz viņa slava izplatījās pa visu Eiropu. A. Stradivāri nomira 1737. gadā, izgatavojis vairāk nekā 1100 instrumentu — vijoles, ģitāras, čellus, violas un harpas. Līdz mūsdienām saglabājušies 650 A. Stradivāri instrumenti, no tiem visdārgākais pārdots par 8 000 000 Ls.
Butānas futbola izlase
Butānas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Butānu starptautiskās futbola sacensībās. Butānas futbola izlasi pārvalda Butānas Futbola fedrācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1982. gadā pret Nepālu. Izlase nav ne reizi kvalificējusies ne Pasaules kausam, ne Āzijas kausam.
Pumpurs (nozīmju atdalīšana)
Pumpurs var būt:
Mistija Meja-Trīnore
Mistija Elizabete Meja-Trīnore (en; dzimusi ) ir amerikāņu pludmales volejboliste.
Viņas tēvs Bobs bijis volejbolists (spēlēja ), māte Bārbara bijusi tenisiste. Precējusies ar beisbolistu Metu Trīnoru.
Team US F1
Team US F1 bija ASV Formula 1 autosacīkšu komanda, kura plānoja debitēt. gadā. Tā bija viena no četrām komandām, kuras tosezon debitētu F1 čempionātā. Komandu dibināja inženieris Kens Andersons un žurnālists Pīters Vindzors. US F1 lietotu Cosworth dzinējus. US F1 iepriekš tika saukta arī par US Grand Prix Engineering un USGPE, sakarā ar nesaskaņām par nosaukuma "F1" lietošanas tiesībām.
Komandas galvenā bāze atradās Šarlotas pilsētā ASV. Komandai bija plānota arī bāze Askoitijā, Basku zemē, Spānijā, kur atrodas arī Epsilon Euskadi sacīkšu komandas bāze. Andersons bija paziņojis, ka vēlas, lai komandā brauktu divi ASV braucēji, tomēr komanda noslēdza līgumu ar Argentīnas pilotu Hosē Mariju Lopesu.
Lopess tika atbrīvots no līgumsaistībām un US F1 atsauca dalību Formula 1 čempionātā.
Triceratopss
Triceratopsi jeb trīsradži ir cerapodu apakškārtas ģints dinozauri, kuri dzīvoja krīta perioda beigās pirms 68-65 miljoniem gadu Ziemeļamerikas teritorijā. Tas bija viens no pēdējiem dinozauriem, kuri piedzīvoja dinozauru izmiršanu, kas, iespējams, notika liela meteorīta sadursmē ar Zemi. Triceratopsi ir vieni no pazīstamākajiem dinozauriem. Tie līdzinās mūsdienās vēl dzīvojošajam degunradzim, jo arī triceratopsam uz deguna ir izaugums. Bet atšķirībā no degunradža, triceratopsam vēl ir divi ragi, kā arī ap kaklu liels kaula vairogs.
Lai gan triceratopsa skelets nav atrasts pilnībā, triceratopss zinātniekiem ir jau zināms kopš 1887. gada.
Triceratopss ir viens no pazīstamākajiem dinozauriem. Tie dzīvoja tajā pašā periodā, kurā dzīvoja tiranozaurs. Triceratopsi bija tiranozauru upuri. Divas triceratopsa sugas T. horridus un T. prorsus tika atklātas, taču ir aizdomas, ka bija daudz citu sugu. Jaunākie pētījumi liecina, ka torozaurs, dinozaurs, kas dzīvoja krīta periodā, bija triceratopsa suga ar vairāk nobriedušu formu, bet šī teorija ir apstrīdama.
Ir savāktas daudzas triceratopsa ģints paliekas kopš to atklāšanas 1889. gadā. Tika atrasti dažāda vecuma skeletu eksemplāri, jaundzimušu un pieaugušu triceratopsu skeleti.
Par kaula vairogu un trīs ragiem ir vairākas teorijas. Visbiežāk tiek uzskatīts, ka tie bija aizsardzības ieroči pret plēsējiem. Jaunākās teorijas uzskata, ka tie tika izmantoti, lai identificētu tēviņus.
Plūtarhs
Plūtarhs (grc, Ploútarkhos) bija grieķu cilmes romiešu vēsturnieks, biogrāfiju rakstnieks, esejists.
Viens no viņa slavenākajiem darbiem ir "Paralēlās dzīves" (pazīstams arī kā "Plūtarha biogrāfijas"; Βίοι Παράλληλοι/Vitae parallelae), kas sastāv no vairāku slavenu cilvēku biogrāfijām, sakārtotiem pa pāriem. Tāpat tas ir nozīmīgs avots vēsturniekiem par attiecīgo laikposmu. Pazīstams ir arī Plūtarha eseju kopojums "Morālijas" (Ἠθικά), tomēr vairāku eseju autentiskums tiek apstrīdēts. Bijis platonisma piekritējs, taču nenoraidīja citas filozofiskās mācības.
Dzimis Heronejā, Beotijā, bagātā ģimenē. Iesaistījās sabiedriskajā dzīvē. Daudzkārt devās uz Romu un citām Itālijas pilsētām. Iegūdams romiešu pilsonību, tika nodēvēts par Lūciju Mestru Plūtarhu (Lucius Mestrius Plutarchus). Dzīves nogalē bija Delfu Apollona tempļa priesteris.
Lielā 1910. gada janvāra komēta
'''Lielā 1910. gada janvāra komēta''' bija komēta, kura parādījās 1910. gada janvārī. Tā bija ļoti spoža, varēja redzēt pat dienas laikā. Spožumā tā pārspēja Veneru. Komēta bija redzama īsu laiku. 1910. gada maijā Zemei pietuvojās arī Haleja komēta. Daudzi cilvēki, kuri pieredzēja Haleja komētas atgriešanos 1986. gadā, apgalvoja, ka redz to jau otro reizi. Patiesībā vairums no viņiem pirmoreiz bija redzējuši Lielo 1910. gada janvāra komētu.
IP adrese
IP adrese (en) ir unikāls kādas lokālajam tīklam vai internetam pieslēgtas ierīces (parasti datora) identifikators (tīkla slāņa protokola IP adrese). Citiem tīkla slāņa protokoliem var būt līdzīgas adreses, taču šobrīd (2020. gadā) IP ir dominējošais tīkla slāņa protokols.
IP adrese var sastāvēt no 32 (IPv4) vai 128 (IPv6) binārajā skaitīšanas sistēmā pierakstītiem cipariem. Ērti lietojamas ir IPv4 adreses (piemēram, 128.10.2.30, kuras pieraksts binārajā skaitīšanas sistēmā ir 10000000 00001010 00000010 00011110).
IP adreses lieto arī maršrutēšanai (en), un tās norāda IP pakešu avotu un saņēmēju (source un destination). Šīm vajadzībām daļa no IP adreses bitiem ir apakštīkla (subnetwork) adrese (viendabīga adrešu kopa, kuras var sasniegt caur vienu maršrutētāja saskarni). Pēdējie biti ir attiecīgā datora (host) adrese. To skaitu, ja nepieciešams, norāda ar skaitli aiz slīpsvītras (aiz adreses). Piemēram, 192.168.11.2/26 — IP adrese ir 192.168.11.2, un tā atrodas apakštīklā, kam ir adrešu apgabals no 192.168.11.0 līdz 192.168.11.63 (hostu adrešu apgabals ir tas, kas paliek pāri no apakštīkla, šajā gadījumā tie ir 32 − 26 = 6 biti, kas atbilst 64 adresēm (26)). Dažādi maršrutētāji vienu un to pašu adresi var iedalīt dažādos apakštīklos (parasti šie apakštīkli pārklājas). Hierarhijā augstāk esošiem maršrutētājiem parasti ir lielāki apakštīkli.
Internetā lietotās IP adreses piešķir IANA. Tas ir nepieciešams, lai adreses saglabātos unikālas (diviem datoriem nebūtu vienādas adreses). Ir daži apgabali (privātās adreses), kuros adreses var lietot jebkurš. Šīs adreses šī iemesla dēļ nav sasniedzamas no interneta.
Protokolu stekā TCP/IP tiek lietoti 3 adrešu tipi:
MAC adresēm ir 6 baitu formāts, piemēram,.
Katrai IP adresei ir divas daļas:
Adrešu klases un apakštīkla maskas nosaka, kura daļa ir tīkla identifikators un kura – datora identifikators.
IP versijas
Šobrīd tiek lietotas divas interneta protokola (IP) versijas. Šīm versijām ir atšķirīgi adreses formāti. Šobrīd (2009. gada pavasarī) dominējošais ir IPv4 protokols, kas lieto 32 bitu adreses. Šī iemesla dēļ ar jēdzienu "IP adrese" ļoti bieži saprot tieši IPv4 adresi.
IPv4 adreses
IPv4 lieto 32 bitu (4 baitu) garas adreses, kādēļ maksimālais iespējamais unikālo adrešu skaits ir 232 (~4 miljardi). No šīm adresēm daļa ir rezervētas īpašiem mērķiem (privātajiem tīkliem (10.0.0.0, utt.) (~18 miljoni)), multicast adreses (~270 miljoni). Tas samazina pieejamo lietojamo IP adrešu skaitu, un ir sagaidāms, ka ne pārāk tālā nākotnē tās beigsies. Šī iemesla dēļ izstrādāja IPv6 protokolu, kam ir garākas adreses (bet tas ir nesavietojams ar IPv4, tāpēc nepopulārs).
IPv4 adreses parasti pieraksta kā 4 decimālus skaitļus robežās no 0 līdz 255, kurus atdala ar punktiem, piemēram, 12.222.234.90 (katrs no šiem skatļiem apzīmē 8 bitu skaitli, tāpēc nevar būt lielāks par 255 (80.70.283.1 nav derīga IPv4 adrese)). Dažreiz lieto arī šādā pašā veidā sadalītu heksadecimālo pierakstu, šeit katram skaitlim jāliek priekšā 0x, piemēram, 10.0.0.136 būtu 0xa.0x0.0x0.0x88. Vēl ir sastopama binārā un oktālā pieraksta forma, bet tās lieto vēl retāk. Dažreiz adreses nesašķeļ oktetos un lieto kā vienu garu skaitli. Tāds skaitlis ir nepārskatāms, tāpēc šī forma nav izplatīta. 10.0.0.136 decimālā formā būtu 167772296 un heksadecimālā formā 0xa000088.
IPv6 adrese
Kamēr Ipv4 izmanto 32 bitus interneta protokola adresēm, kas attiecīgi ļauj izveidot 232 (4,294,967,296) adrešu, IPv6 izmanto 128 bitu adreses, kas ļauj attiecīgi izveidot 2128 (3,4x1038) adrešu. Daudzo adrešu iespēja sniedz daudz vairāk iespēju gan dažnedažādām iekārtām, gan vienkāršiem lietotājiem interneta tīklā. Piemēram, ir lielāka elastība, izveidojot jaunas adreses, kā arī tas ir liels plus maršrutēšanas plūsmai.
IPv6 novērš, pirmkārt, nepieciešamību tulkot tīkla adreses (NAT), kas tika plaši izmantots kā mēģinājums atvieglot IPv4 adrešu izsmelšanas problēmu. IPv6 ir iekļautas daudzas jaunas iespējas, kuras nebija iespējamas pie IPv4. Vienkāršība jaunu adrešu piešķiršanā, tīkla pārnumurēšanā un maršrutēšanas paziņojumos, kad mainās interneta savienojuma pakalpojumu sniedzēji. Interneta protokola 6 versijā apakštīkla lielums ir standartizēts. Protams, ka IPv6 arhitektūrā ir integrēta tīkla drošība un IPv6 specifikāciju pilnvarojums, kurš atbilst priekš IPsec kā savstarpējās izmantojamības fundamentālā nepieciešamība.
IP adreses — termini
Skaitliska adrese, kas viennozīmīgi identificē katru datoru internetā un kas izveidota kā četru ar punktiem atdalītu skaitļu virkne, piemēram, 192.100.81.101.
IP adrese ir lokālajam tīklam vai internetam pieslēgtas ierīces (parasti datora) unikāls identifikators (tīkla slāņa protokola IP adrese).
IP adrese var sastāvēt no 32 (IPv4) vai 128 (IPv6) binārajā skaitīšanas sistēmā pierakstītiem cipariem. Ērti lietojamas ir IPv4 adreses, piemēram, 128.10.2.30, kuras pieraksts binārajā skaitīšanas sistēmā ir 10000000 00001010 00000010 00011110.
IP adreses sastāvdaļas
Katrai IP adresei ir 2 daļas, viena no tām ir atbildīga par tīklu, otra savukārt par tīklam pieslēgto datoru.
IP adreses piemērs:
IP adrešu klases
IP adresācija nodrošina piecas dažādas adrešu klases. Paši galējie kreisie biti nozīmē adreses klasi.
Statiskās un dinamiskās IP adreses
IP adrese tiek saukta par statisku (pastāvīgu, negrozāmu), ja to piešķir lietotājs ierīces uzstādījumos vai tā tiek piešķirta automātiski ierīču savienošanas brīdī ar tīklu un dotā IP adrese nevar būt piešķirta citai ierīcei.
IP adrese tiek saukta par dinamisku (nepastāvīgu, maināmu), ja tā tiek piešķirta automātiski ierīču savienošanas brīdī ar tīklu un to izmanto ierobežotā laika periodā, norādot pakalpojumu, kurš piešķir IP adresi (DHCP).
Lai iegūtu IP adresi, klients var izmantot vienu no šiem protokoliem:
Privātas IP adreses
Adreses, kas tiek izmantotas lokālajos tīklos, ir privātas IP adreses. Pie privātām IP adresēm var pieskaitīt adreses no šādiem tīkliem:
Iekšējiem nolūkiem arī:
Rīki
Ja savienojumam ar internetu tiek izmantots maršrutētājs, tad iepriekšminētās komandas "ipconfig" un "ifconfig" parādīs IP adresi tikai LAN iekšējā tīklā. Lai redzētu savu ārējo (WAN) IP adresi, Linux sistēmā var rakstīt komandu "ping -c1 -R ...", daudzpunktes vietā rakstot kādu domēnu vai IP adresi, piemēram, "google.com" — atbildē aiz "RR:" pirmajā rindiņā būs lasāma iekšējā tīkla IP adrese, bet otrajā rindiņā būs lasāma ārējā IP adrese.
Adreses, domēnu nosaukumi un mājas lapas
Viens domēna nosaukums pēc kārtas var pārveidoties vairākās IP adresēs (līdzsvarošanai). Tajā pašā laikā viena IP adrese var tikt izmantota tūkstošiem domēna nosaukumiem ar dažādām mājas lapām (piekļūstot tie atšķiras pēc domēna nosaukuma), kas rada problēmas identificēt mājas lapas pēc IP adreses. Arī serveris ar vienu domēna nosaukumu var saturēt vairākas mājas lapas, un vienas mājas lapas daļas var būt pieejamas ar dažādiem domēna nosaukumiem (piemēram, lai izolētu cookies un skriptus, lai aizsargātu datoru pret uzbrukumiem).
SOS
SOS ir starptautiski atzīts briesmu signāls Morzes kodā, ko izmanto radiosakaros, signālu veido trīs īsi, trīs gari un trīs īsi signāli bez pauzēm (· · · — — — · · ·).
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 52 kg sievietēm
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs sievietēm svara kategorijā līdz 52 kg''' notika 10. augustā. Olimpisko zeltu izcīnīja Ķīnas džudiste Donmeja Ksjana.
Playboy Latvia
Playboy Latvia bija amerikāņu vīriešu dzīvesstila žurnāla Playboy latviešu valodas versija, kas iznāca reizi mēnesī no 2010. līdz 2014. gadam. Žurnālu izdeva a/s Diena uzņēmums Izdevniecība "Dienas Žurnāli". Galvenais redaktors bija Egīls Zirnis.
Pirmais žurnāla numurs ar Annu Rozīti uz tā vāka iznāca 2010. gada 8. oktobrī. Žurnālā tika publicētas intervijas, pētnieciski un izklaidējoši raksti, Latvijas un pasaules literātu stāsti un augsti kvalitatīvi un mākslinieciski sieviešu kailfoto. 2014. gadā "Dienas Žurnāli" nepagarināja tā izdošanas licenci un pēdējais žurnāls iznāca 5. decembrī.
SOS (nozīmju atdalīšana)
SOS var būt:
u.c.
Alesandro Petaki
Alesandro Petaki (, dzimis, Spēcijā, Ligūrijā, Itālijā) ir bijušais itāļu šosejas riteņbraucējs. Viņš ir specializējies sprintā, kur guvis ievērojamus panākumus, tai skaitā, uzvarējis 6 Tour de France posmos un 2010. gadā kļuvis par šī visprestižākā velobrauciena uzvarētāju sprinteru konkurencē. Tāpat viņa krājumā ir 22 uzvaras Giro d'Italia un 20 uzvaras Vuelta a España posmos (arī šajās abās lielajās tūrēs bijis sprinteru konkurences uzvarētājs), kā arī divas uzvaras klasiskajos viendienas braucienos (Milāna-Sanremo un Parīze-Tūra). A. Petaki profesionālā karjera ilga 18 gadus, kuru laikā viņš guva 183 uzvaras. .
Hamiltona
Hamiltona var būt:
Alesandro Petaki
2007. gadā A. Petaki tika diskvalificēts par dopinga lietošanu, taču tiesa vēlāk atzina, ka dopings nav ticis lietots apzināti, bet bijis neuzmanīgi lietotu legālu astmas preparātu sastāvā, tomēr gada diskvalifikācija netika atcelta.
2013. gada 23. aprīlī pēc Parīzes-Rubē sacīkstes viņš paziņoja par aiziešanu no profesionālās riteņbraukšanas. Tomēr jūlijā tika izplatīta informācija ka A. Petaki pārstāvēs Omega Pharma-Quick Step komandu nākamos 14 mēnešus. 2015. gadā pārstāvēja komandu Southeast Pro Cycling. Par karjeras beigām paziņoja 41 gada vecumā pēc izstāšanās no Giro d'Italia dienu pirms sacensību noslēguma vīrusa dēļ.
2019. gada 14. maijā tika publicēta informācija, ka karjeru beigušais Petaki 2012. un 2013. gadā kopā ar vairākiem citiem riteņbraucējiem sadarbojies ar Operation Aderlass asins pārliešanas skandālā iesaistīto sporta ārstu Marku Šmitu. Petaki noliedza apsūdzības, bet dienu vēlāk UCI tāpat piemēroja pagaidu diskvalifikāciju. Vēlāk Petaki saņēma divu gadu diskvalifikāciju, tomēr nozīmīgākās uzvaras atņemtas netika.
Jānis Reiters
Jānis (Janis) Reiters (Johannes Reuter; ap 1632.—1695./1697.) bija latviešu izcelsmes Zviedru Vidzemes luterāņu mācītājs, poliglots, valodnieks un tulkotājs. Izdeva Tēvreizi 40 valodās Oratio Dominica XL Linguarum (1662), kā arī latviešu valodā pārtulkoja daļu no Bībeles.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1632. gadu Rīgas amatnieka Indriķa Jātnieka (Heinrich Jatnek) un viņa sievas, dzimušas Melleres (Möller), ģimenē kā Jānis Jātnieks. Mācījās Rīgas Domskolā, kur viņa uzvārdu vāciskoja uz Reuter vai Rytter, bet pats parakstījās kā Johanes Reuter, Riga-Livonus. Sešus gadus studēja teoloģiju Tērbatas Gustava akadēmijā (1650—1656), bez teoloģijas apguva arī filosofijas, jurisprudences un medicīnas pamatus. Studiju laikā sacerēja divus zinātniskus darbus — „Lēnprātība no filozofijas viedokļa” (1654) un disertāciju „Svētais vakarēdiens no filozofijas viedokļa” (1656). Pēc disertācijas aizstāvēšanas kļuva par teoloģijas maģistru. Bez dzimtās latviešu valodas un vācu valodas Reiters apguva arī zviedru, somu, igauņu, latīņu, sengrieķu, senebreju, vājāk krievu, poļu un franču valodas. Pēc 1656. gada Rīgas aplenkuma Otrā Ziemeļu kara laikā Jānis Reiters tika ordinēts par mācītāju, un kopš 1658. gada strādāja Raunas, Dzērbenes un Drustu draudzēs. 1662. gadā viņš publicēja tēvreižu krājumu 40 valodās Oratio Dominica XL linguarum, bet 1664. gadā sagatavoja un lika iespiest Mateja evaņģēlija tulkojumu. 1664. gada 7.—9. novembrī mācītāju Reiteru apsūdzēja ķecerībās Vidzemes ģenerālsuperintendentam, kas viņu atcēla no amata. Pēc tam, kad 1665. gadā Kurzemes hercogs Jēkabs noraidīja Reitera lūgumu iecelt par mācītāju savā hercogvalstī, viņš pārgāja katoļticībā un devās pie Romas pāvesta Aleksandra VII, bet arī pāvests viņam neatļāva sludināt dzimtajā valodā. No 1667. gada Reiters bija profesors Viļņas un Krakovas Universitātēs.
1670. gada 10. novembrī Reiters lūdza Vidzemes virskonsistoriju atjaunot viņa luterāņu mācītāja tiesības, bet viņa lūgumu noraidīja. Viņš devās uz Krieviju, kur bija luterāņu mācītājs Maskavā (1670—1671). Pēc atgriešanās dzimtenē Reiters 1672. gadā mitinājās pie grāmatu iesējēja Albrehta Hakelmaņa, bet tika apsūdzēts par piepelnīšanos ar nelegālu amatniecību. Pēc tam, kad Rīgas rāte 1673. gadā viņam nedeva atļauju mācīt bērnus, Reiters 1673./1674. gada mijā devās uz Vāciju, 1675. gadā apmeklēja Rostokas Universitāti un atkārtoti iespieda Oratio Dominica XL Linguarum. 1675. gada rudenī Reiters devās pie Zviedrijas karaļa Gustava III uz Stokholmu, kas viņu atjaunoja luterāņu mācītāja amatā. Pirms tam Rīgā iespieda Vecās un Jaunās Derības latviskā tulkojuma paraugus, vienu eksemplāru veltot Zviedrijas karalim. Pēc superintendanta Johana Fišera norādījuma un karaļa pavēles Reiters 1676. gadā Rīgas Jēkaba baznīcā publiski nožēloja grēkus. 1676. gadā viņš bija Kokneses un Aiviekstes nocietinājuma zviedru garnizona draudzes mācītājs.
1677. gadā Reiteru apsūdzēja Rīgas dedzināšanā. Kaut arī pierādījumu trūkuma dēļ viņu atbrīvoja, viņš devās prom un strādāja par luterāņu mācītāju un valodu skolotāju Vācijā un Zviedrijā, bija Ingrijas somu draudzes mācītājs Bengta Šites dzimtmuižā Dūderhofā.
Miris 1695. vai 1697. gadā Dūderhofā, Ingrijā (tagadējā Ļeņingradas apgabalā Krievijā).
Konflikts ar Vidzemes konsistoriju
Raunas un tās apkārtnes zemnieku ticējumos līdz pat 18 gadsimtam izpaudās katolisma sajaukums ar latviešu mitoloģiskajiem priekšstatiem. Reiters piemērojās šiem priekšstatiem, ievērojot zemnieku tradīcijas, atbalstīja zemniekus viņu dzīvē un aizstāvēja viņus pret muižnieku patvarībām. 1664. gadā Raunas muižas pārvaldnieks Kristiāns Tumbs Reiteru apsūdzēja ķecerībās Vidzemes ģenerālsuperintendentam. Pamata apsūdzība bija par 1663. gadā Bērtuļu dienā kādā vecā katoļu baznīciņā noturēto dievkalpojumu. Reiters esot novietojis uz altāra Marijas un Bērtuļa koka tēlus, dedzinājis to priekšā vaska sveces un pieņēmis vasku kā ziedojumus. Tai pašā laikā Reiters savus reliģiskos uzskatus aizstāvēja disputā ar ģenerālsuperintendentu Johanesu Geceliusu. Reiters 1664. gadā sagatavoja un lika iespiest Mateja evaņģēlija tulkojumu. 1664. gada 7—9. novembrī Reiteru Vidzemes konsistorijā nopratināja pats ģenerālsuperintendants. Bez apsūdzības izskatīšanas, bija arī pārmetums kamdēļ Reiters peļot Georga Manceļa tulkojumu, uz ko Reiters nekavējoties atbildējis: tāpēc ka Manceļa grāmatās neesot nevienas lapas, kurās nebūtu latviešu valodas kļūdas. 1664. gada 9. novembrī no amata atceļ līdz lietas izskatīšanai Tērbatas virskonsitorijā. Atcelts no Raunas mācītāja amata, Reiters ar ģimeni devies uz Jelgavu un lūdza Kurzemes hercogu iecelt viņu par mācītāju kāda brīvā vietā. Hercogs lūgumu noraidījis. Jelgavas katoļu mācītāji apsolīja, ka viņš varēšot sludināt savā mātes valodā, ja pāries katoļticībā; esot tik jāsaņem pavesta atļauja. 1665. gadā pārgājis katoļticībā un devies uz Romu.
Vīnē 1665. gada 28 septembrī viņš saņēma pāvesta nuncija J. Spinolas ieteikuma vēstuli. Pāvests Aleksandrs VII pieņēma Romā Reiteru audiencē, bet neatļāva sludināt dzimtajā valodā. 1667. gadā Reiters dodas uz Viļņas Universitāti par civiltiesību profesoru. Šajā vietā viņu atbalsta jaunais pāvests Klements IX, kas piešķīra viņam naudas pabalstus. Līdzīgi strādājis zinātnisku darbu Francijā un Krakovas Universitātēs.
SOS (Riannas dziesma)
Mūzikas video
Dziesmai ir trīs video. Viens no tiem ir reklāmas video, kur Rianna ieiet viesnīcā, kurš pārvēršas par naktsklubu. Cits reklāmas video tika veidots uzņēmumam Nike, tajā tika attēlots dejošanas sacensības sporta zālē. Oficiālais video tika pirmo reizi parādīts publikai MTV Total Request Live un Much Music Much On Demand.
Topi
ASV dziesma "SOS" ieguva pirmo vietu Billboard Hot 100, Pop 100, Hot dance Music/Club Play, Hot Dance Airplay, Hot Digital Songs un Hot Digital Tracks dziesma arī ieguva otro vietu Pop 100 Airplay. Dziesmu arī varēja lejuplādēt digitāli, kad tika izdots albums un pirmajā pārdošanas nedēļā tas dramatiski pakāpās no 34. vietas uz pirmo.
Haleja armāda
Haleja armāda ir apzīmējums kosmisko aparātu grupai, kurus nosūtīja pētīt Haleja komētu, kad tā pietuvojās. Armāda sastāvēja no vienas Eiropas Kosmosa aģentūras zondes; divām zondēm, kuras palaida PSRS un Francija kopēja projekta ietvaros; divām zondēm no Japānas un vienas NASA zondes.
SOS (Riannas dziesma)
Topi
Austrālijā un Jaunzēlandē dziesma veselas astoņas nedēļas bija pirmajā vietā. Dziesma arī iekļuva Top 10 Vācijā, Itālijā un Apvienotajā Karalistē. "SOS" ieguva 28. vietu Romanian Singles Chart.
Haleja armāda
Zondes, sākot ar tuvāk pārlidojušo:
Šterns
Šterns (de, yi — 'zvaigzne'; sieviešu dzimtē Šterna) ir vācu/jidiša cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Artūrs Šopenhauers
Artūrs Šopenhauers (de; dzimis, miris ) bija vācu filozofs. Ietekmējies no Senās Indijas, Platona un Kanta idejām, radīja savu iracionālisma un voluntārisma filozofiju.
Viņa mācība dziļi ietekmējusi 19. un 20. gadsimta Rietumu kultūru (filozofiju, psiholoģiju, literatūru). Eksistences pamatā viņš lika iracionālu "dzīves gribu". Pats sevi sauca par kantistu, bet atradās dziļā opozīcijā Hēgelim. Ievērojamākais darbs — "Pasaule kā griba un priekštats" (Die Welt als Wille und Vorstellung, 1819, 1852).
Dzīvesgājums
Dzimis 1788. gadā Dancigas pilsētā (tolaik Polijas-Lietuvas kopvalsts daļa) bagāta tirgotāja un rēdera Heinriha Florisa Šopenhauera un rakstnieces Johannas Henrietas, dzimušas Trozineres (Trosiener, 1766—1838) ģimenē. Pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Hamburgā, kur tēva ietekmē sāka apgūt tirgotāja amatu.
Napoleona karu periodā, kad 1805. gadā mira Šopenhauera tēvs (iespējams, pašnāvības dēļ) viņš pārcēlās uz Veimāru. Kad viņa mātes salonu apmeklējušais Gēte reiz izteicies, ka Artūram dzīvē lemts veikt lielas lietas, māte atbildējusi, ka viņa nekad neesot dzirdējusi, ka ģimenē kādreiz piedzimtu divi ģēniji. 1809. gadā Šopenhauers sāka studēt medicīnu Getingenes Universitātē, pēc pusgada papildus sāka apgūt arī filozofiju. No 1811. gada studēja Berlīnes Universitātē, kur cita starpā apmeklēja arī Fihtes un Šleiermahera lekcijas. 1813. gadā aizstāvēja doktora grādu Jēnas Universitātē. Šajā laikā dziļi ietekmējās no Herdera sekotāja Frīdriha Majera (1772—1818) indiešu filosofijas mācībām. 1814. gadā pārtrauca attiecības ar māti un apmetās Drēzdenē.
Miris 1860. gadā Frankfurtē pie Mainas.
Filosofiskie uzskati
Šopehnauera filosofija krasi atšķiras no 19. gadsimta vācu filosofijas tradīcijām. Viņa domas ceļam nav raksturīga metodoloģiska stingrība un saskaņotu jēdzienu izvērsums, kas kopumā sastādītu vienotu filosofisku sistēmu, kā tas ir I.Kantam, vai G. Hēgelim. Šopenhauera filosofisko izteiksmi raksturo plašs aforismu, alegoriju un intuitīvu pieņēmumu lietojums, kurā var saskatīt austrumu kultūras ietekmes. Šopenhauers savā domas izklāstā bieži izmanto atziņas un piemērus no indiešu folkloras, reliģiskajiem sacerējumiem un mītiem. Šopenhauera filosofiskās domas pamatā ir jēdzieni griba, priekšstats, principum individuationis, gribas noliegums. Daži autori uzskata Šopenhaueru par pesimistu, kā arī kristietības pretinieku.
Griba
Gribas koncepts Šopenhauera filosofijas kontekstā apzīmē ārpus cilvēka izziņas esošu spēku, kas virza un uztur pasauli. Gribas idejas pamatā ir I. Kanta izstrādātais 'lietas par sevi' jēdziens, kas apzīmē cilvēka izziņai nepieejamo sfēru. Šopenhaueram šī lieta par sevi ir griba, kas pati kā fenomens neatklājas cilvēka izziņai, bet producē priekšstatus par pasauli, kuri rada individualitātes ilūziju un šķietamību, ka indivīds ir šķirts no pārējās pasaules. Tieši gribas radītie priekšstati ir pamatā cilvēka ciešanām un ļaunumam, jo tie mudina pieņemt tādu pasaules skatījumu, kurā indivīds ir šķirts no citu ciešanām un mudina apliecināt dzīvi, sāpinot citus. Tieši norāde uz to, ka griba ir akla, liecina par tās tukšumu un mehānisko kustību, kurai tā pakļauj cilvēku un visu dzīvo kopumā. Neskatoties uz gribas aklo un visaptverošo klātesamību, cilvēkam ir iespēja pretoties gribai un pārvarēt tās radīto pasaules ilūziju.
Priekšstats
Priekšstats ir gribas radītā pasaules ilūzija, kurā dzīvo vairums cilvēku. Gribas radītais priekšstats par pasauli liek īstenību uztvert kā no suverēnām vienībām sastāvošu, nevis, kā vienotu veselumu. Tas ir pamatā savtīgumam, kas izraisa ļaunumu, šis cikls ir bezgalīgs un tam nav nekāda mērķa vai ārējas jēgas, tāpēc cilvēks ir nolemts mūžīgai gribas verdzībai un līdz ar to nebeidzamām ciešanām. No gribas radītā priekšstata var atbrīvoties, izlaužoties no principum individuationis un tas var notikt intuitīvas atklāsmes vai pārdomu ceļā.
Gribas noliegums
Cilvēks, kurš pēc kādas intuitīvas atklāsmes spēj atbrīvoties no principum individuationis, ierauga pasauli vienotu ar sevi pašu un visas ciešanas uztver kā savas. Viņš ierauga gribas producēto priekšstatu pasauli, kā nežēlīgu un ļaunumu uzturošu mehānismu un riebumā novēršas no tās, par savu mērķi pasludinot gribas nomākšanu. Cīņa pret gribu ietver askēzes praksi, kas paredz ķermenisko vajadzību reducēšanu līdz absolūtam minumumam, tādējādi neļaujot gribai iekarot vairāk par to, cik tā ir ieguvusi, cilvēkam esot dzīvam. Šādi ir panākama uzvara pār gribu, lai gan pilnīgs triumfs pār gribu iestājas nāves brīdī, kad pēdējais gribas iekarojums — ķermenis — pārstāj dzīvot un līdz ar to gribēt. Starp citiem veidiem, kā pārvarēt gribu, jāmin līdzjūtība un māksla. Tieši māksla un īpaši mūzika spēj cilvēku atbrīvot no pasaules un pārcelt to citā, no gribas brīvā dimensijā. Arī līdzjūtībai ir atbrīvojošs raksturs, jūtot līdzi citu cilvēku ciešanām, notiek pretošanās gribai, kuras aklajai darbībai līdzjūtība ir sveša. Tieši līdzjūtība rada telpu, kurā nelaimīgie, gribas nomocītie cilvēki var no tās paslēpties.
Pēteris Pumpurs
Pēteris Pumpurs ( — ) bija Sarkanās armijas aviācijas ģenerālleitnants, Padomju Savienības Varonis. Krievijas pilsoņu kara un Spānijas pilsoņu kara dalībnieks.
Biogrāfija
Dzimis Rīgas apriņķa Plāteres pagastā (mūsdienās Taurupes pagasts) zemnieka ģimenē. 1918. gadā iestājies Sarkanajā armijā, kur jau no sākuma dienēja kara aviācijas daļās. 1919. gadā iestājies boļševiku partijā. Krievijas pilsoņu kara (1918—20) dalībnieks. 1924. gadā pabeidza lidotāju skolu. 1935. gada 22. septembrī ar Tautas Aizsardzības komisāra pavēli Nr. 2509 Pumpuram tika piešķirta kombriga (brigādes komandiera) dienesta pakāpe. 1936. gadā Pumpurs pabeidza Nikolaja Žukovska Gaisa kara akadēmiju. Piedalījās vairāk kā 30 dažādu sistēmu lidmašīnu izmēģināšanā.
No 1936. gada oktobra līdz 1937. gada maijam kā militārais padomnieks piedalījās Spānijas pilsoņu karā (pseidonīms "pulkvedis Hulio"). Veiksmīgi vadījis iznīcinātāju grupu Madrides frontē, kā arī pats personiski piedalījās vairākās gaisa kaujās notriecot kopā 5 pretinieka lidmašīnas. Par varonību un vīrišķību kaujās izpildot internacionālo pienākumu 1937. gada 4. jūlijā apbalvots ar Padomju Savienības Varoņa goda nosaukumu. Reizē apbalvots arī ar Ļeņina ordeni. Pēc "Zelta Zvaigznes" izveidošanas, kas nāca klāt Padomju Savienības Varoņa nosaukumam, tika apbalvots ar Zelta Zvaigzni Nr. 49.
Pēc atgriešanās no Spānijas tika iecelts par PSRS GS Militārās sagatavotības pārvaldes priekšnieku. Neilgu laiku bija Maskavas Kara apgabala Gaisa spēku komandieris (1937). Tajā pašā gadā ievēlēts par PSRS Augstākās Padomes deputātu. No 1937. līdz 1938. gadam Atsevišķās Tālo austrumu armijas Gaisa spēku komandieris. Pēc tam iecelts par PSRS GS armijas priekšnieku. No 1940. līdz 1941. gadam komandēja Maskavas apgabala Kara apgabala GS. Ar PSRS Tautas komisāru padomes lēmumu 1940. gada 4. jūnijā piešķirta aviācijas ģenerālleitnanta pakāpe. Piedalījies Baltijas valstu okupācijā 1940. gada vasarā.
Pēc Krievijas prezidenta arhīva informācijas Pumpurs tika arestēts 1941. gada 31. maijā, kā "pretpadomju militārās sazvērestības dalībnieks...". Pumpurs pratināšanā atzinās, ka ir pretpadomju sazvērestības dalībnieks. 1942. gada 23. martā nošauts Saratovā. 1955. gada 25. jūnijā reabilitēts.
Tiltiņš (kuģis)
Kuģa tiltiņš ir telpa vai vieta, no kurienes notiek kuģa vadība. Pārgājiena laikā uz tiltiņa sardzes stūrmaņi nepārtraukti nes navigācijas sardzi. Dažreiz sava sardze ir arī kapteinim. Sarežģītos navigācijas un meteoroloģiskajos apstākļos uz tiltiņa ierobežotu laiku atrodas arī kapteinis. Sardzes stūrmaņi kopā ar kapteini veic kuģa vadību un kuģa navigācijas drošības kontroli.
Vēsture
Pagātnē sardzes stūrmanis deva pavēles no tiltiņa uz dienesta telpām dažādās kuģa vietās, no kurām norisinājās tiešā kuģa vadība. Distances vadība vēl nebija iespējama. Stūres komandas tika dotas uz noslēgtu stūres māju, kurā stūres vīrs strādāja ar stūres ratu. Stūres māja parasti atradās tieši zem tiltiņa. Mašīnas komandas tika nodotas sardzes mehāniķim mašīntelpā, izmantojot mašīnas telegrāfu, kurš uzrādīja komandu no stūrmaņa vai kapteiņa. Pēc tam mehāniķis deva konkrētu tvaika spiedienu un mašīnas apgriezienus, lai izpildītu šo komandu. Tā kā tiltiņš nebija pasargāts no lietus un vēja, tika ieviesta loča māja. Tā bija nojume, no kuras locis varēja dot padomus kapteinim kuģa drošā vadīšanā. Tiltiņš atradās visaugstāk virs korpusa, tādēļ uz tā bija izdevīgi uzstādīt galveno magnētisko kompasu. Korpusa metāla ietekme uz kompasu šajā gadījumā bija minimāla.
Uz lielākiem kuģiem, parasti kara kuģiem, bija vairāki tiltiņi. Navigācijas tiltiņu lietoja tiešai kuģa vadībai. Uz flagkuģiem tika ieviests atsevišķs admirāļa tiltiņš, no kura admirālis varēja veikt savas flotes stratēģisko vadību nejaucoties kapteiņa taktiskajā kuģa vadībā. Uz vecākiem kara kuģiem bieži uzstādīja labi bruņotu vadības torni. Tajā izvietotojās kuģa vadīšanai svarīgākais personāls kaujas laikā.
Mūsdienas
Mūsdienās kuģa vadība no tiltiņa, augšējā tiltiņa, navigācijas tiltiņa jeb kapteiņa tiltiņa ir pārvietojusies vienu klāju zemāk uz stūres māju. Šobrīd tiltiņš ir pats augstākais kuģa klājs (arī stūres mājas griesti), uz kura ir palicis tikai galvenais magnētiskais kompass. No turienes, izmantojot galveno magnētisko kompasu, veic peilēšanu un dažreiz arī astronomiskos novērojumus. Galvenajam magnētiskajam kompasam parasti ir optiskās vai citas novades sistēma uz stūres māju, tāpēc nav nepieciešams kāpt uz tiltiņa, lai nolasītu kursu. Elementārus kuģa vadības orgānus uz tiltiņa dažreiz izvieto tikai uz modernajiem, maza izmēra kara kuģiem. Tie paredzēti kuģa vadībai ejot ostās un pietauvojoties. Tāpat uz nelieliem kara kuģiem sastopamas loču mājas.
Mūsdienās bieži sakot "tiltiņš" tiek domāta stūres māja. Ar laiku distances vadības attīstība ļāva gandrīz visu kuģa vadību koncentrēt tieši uz stūres māju. No šejienes var notikt dzenskrūves apgriezienu regulēšana, tāpat kā gandrīz visa mašīntelpas iekārtu vadība. Tādēļ mūsdienās uz maza izmēra kuģiem nemaz nav nepieciešama nepārtrauktu sardze mašīntelpā.
Klāju, uz kura izvietota stūres māja, sauc par apakšējo tiltiņu, pārgājiena tiltiņu vai visbiežāk par stūres mājas klāju. Bez pašas stūres mājas, uz šī klāja izvietotas arī radio māja un karšu māja. Šis klājs iet no kuģa borta līdz bortam visā platumā. Ja kuģa korpuss ir platāks par virsbūvi, izveidojās raksturīgi spārni. Uz tiem stāvēdams, kapteinis vada pietauvošanās operācijas. Ērtības labad uz spārniem var tikt izbūvētas stūres un dzenskrūves apgriezienu regulēšanas pultis. Ja kuģim ir maināmā soļa dzenskrūve, tad attiecīgi soļa maiņas vadības pults. Uz maza izmēra kuģiem pastāvīgas stūres vietā var tikt izmantota pults ar kabeli un pogām, ar kurām veic stūres lāpstas pārlikšanu. Bieži uz spārniem uzstāda žirorepīterus peilēšanai. Jauniem kuģiem spārni var būt segti un stikloti, un savienoti vienā telpā ar stūres māju. Ja šādos segtos spārnos uzstāda žirorepīterus, logiem jābūt no klāja līdz griestiem. Strādājot tādā stūres mājā, stūrmanis vienmēr ir siltumā, kā arī netiek pārtraukta radio klausīšanās sardze, bet peilējamo objektu var aizsegt kāds statnis.
Svarīgs rādītājs ir tiltiņa konstruktīvais augstums. Tas ir attālums no tiltiņa līdz ārējam ķīlim. No tā atņemot kuģa vidējo iegrimi un pieskaitot kompasa mājiņas augstumu, kurš ir 1,5 m, iegūst novērotāja augstumu. Tas ir svarīgs lielums atsevišķos astronomiskajos un citos novērojumos. Pieņem, ka mērījumus veic 1,5 m virs tiltiņa klāja, kaut gan parasti tas notiek zemāk, uz spārniem.
Nils Muižnieks
LU Sociālo un politisko pētījumu institūta direktors (2004-2012), Eiropas Komisijas pret rasismu un neiecietību loceklis (2005—2012) un priekšsēdētājs (2010—2012). 2012. gada līdz 2018. gadam pildīja Eiropas Padomes cilvēktiesību komisāra pienākumus.
Rietumi
Rietumi jeb vakari ir viena no četrām debespusēm. Rietumi ir pretēji austrumiem. Ģeogrāfiskajās kartēs rietumi parasti atrodas kreisajā pusē. Latviešu valodā rietumus apzīmē ar burtu "R", bet starptautiski — ar burtu "W" (en). Lai noteiktu, uz kuru pusi ir rietumi, tiek izmantots kompass. Vārds rietumi ir cēlies no tā, ka rietumu pusē noriet Saule.
Jānis Apinis
Jānis Apinis ( — ) bija Latvijas armijas ģenerālis, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.
Rietumi
Kultūrpolitiski termins Rietumi tiek lietots lai apzīmētu Rietumu pasauli.
Jānis Apinis
Biogrāfija
Dzimis Cēsu apriņķa Drabešu pagasta (tagad Cēsu novads) "Bļodniekos". 1883. gadā iestājās Baltijas skolotāju seminārā, kuru pabeidza 1888. gadā. Pēc tam brīvprātīgi iestājās Krievijas impērijas armijā, kur dienēja 97. Vidzemes kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Daugavpilī. 1889. gadā iestājies Viļņas junkurskolā, kuru pabeidza 1891. gadā, iegūstot podpraporščika pakāpi. Pēc tam dienēja 116. Malojaroslavas kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Rīgā. 1894. gadā paaugstināts par podporučiku. No 1897. gada 178. Cēsu kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Liepājā. Tur sešus gadus komandēja pulka mācību komandu. 1899. gadā paaugstināts par poručiku, bet 1903. gadā par štābskapitānu. 1908. gadā uz paša vēlēšanos pārcelts uz 113. kājnieku pulku, jo nevēlējās doties uz Penzu, kur tika pārdislocēts iepriekšējais pulks. Tajā pašā gadā paaugstināts par kapitānu.
1914. gadā iecelts par bataljona komandieri (no jūlija apakšpulkvedis). Kopā ar Sataraja Rusas pulku piedalījies pirmajās Pirmā pasaules kara cīņās 1914. gadā Augustovā. 1916. gada maijā paaugstināts par pulkvedi. No 1917. gada sākuma bija pulka komandiera palīgs (vietnieks). 1917. gada jūnijā kļuva par 217. Kovorovas kājnieku pulka komandieri. Augustā tika kontuzēts. Pēc izveseļošanās tika ieskaitīts Minskas kara apgabala štāba rezervē. Par kara laikā izrādīto drosmi apbalvots ar Vladimira ordeni (ar šķēpiem; IV šķiras), Staņislava ordeņiem (II un III šķiras (abi ar šķēpiem)) un Annas ordeņiem (II un III šķiras (abi ar šķēpiem)). 1918. gada janvārī atvaļinājies no dienesta. Pēc tam apmetās Kazaņā, kur darbojās latviešu bēgļu komitejā. Oktobrī atgriezies dzimtenē, kur apmetās pie vecākiem Bļodniekos.
1918. gada decembrī iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos. Dienestā ieskaitīts pulkveža dienesta pakāpē. No 1918. gada 19. novembra līdz nākamā gada 2. janvārim bija Vidzemes kara apgabala apsardzības priekšnieks. 10. decembrī kopā ar vairākiem virsniekiem un studentiem izbrauca uz Cēsīm, lai organizētu brīvprātīgos cīņai pret lieliniekiem. Lieliniekiem ielencot Cēsis kopā ar brīvprātīgo rotu atkāpās uz Rīgu. Vācu vadība uzdeva viņam organizēt Rīgas aizstāvību. Līdzīga pavēle tika nodota arī pulkvedim Oskaram Kalpakam, lai nerastos pārpratumi, Apinis nodeva viņam pilnvaras. Uzbrūkot lielinieku spēkiem nākamajā dienā pēc Pagaidu valdības izbraukšanas no Rīgas, devās uz Jelgavu, bet vēlāk jau uz Liepāju. Pēc viņa Vidzemes kara apgabala štāba likvidēšanas no Apsardzības ministra Jāņa Zālīša saņēma uzdevumu doties uz Rudbāržiem, lai stātos pulkveža Oskara Kalpaka rīcība. Ieradies tur viņš uzzināja, ka Kalpaks ir kritis. Kalpaka vietā nākušais Jānis Balodis uzdeva viņam veikt visu aizmugures spēku inspekciju. No marta sākuma Apinis pārzināja rezerves rotas formēšanu Latviešu atsevišķajam bataljonam, kā arī Kurzemes rezerves spēku pārzināšanu. Pēc tam, kad bija vērsies pie galvenā štāba priekšnieka Augusta Misiņa, lai viņam tiktu dota iespēja iesaistīties aktīvajā karadarbībā, no 28. marta, tika iecelts par 4. atsevišķā bataljona komandieri. Pēc Aprīļa puča 28. aprīlī, pēc Rīdigera fon der Golca pavēles, tika apcietināts, tomēr 15. maijā pēc vācu karatiesas lēmuma attaisnots. Jūnijā viņam tika uzdota Instruktora bataljona formēšana. 1919. gada septembrī tika iecelts par Instruktoru bataljona komandieri, bet 12. oktobrī par 6. Rīgas kājnieku pulka komandieri. Šo pulku viņš vadīja visās cīņās pret bermontiešiem no Pārdaugavas atbrīvošanas operācijas līdz Latvijas-Vācijas robežai, pēc tam piedalījās Latgales atbrīvošanas kaujās pret lieliniekiem.
No 1920. gada 1. augusta bija 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandieris. 1920. gada 13. augustā bija starp pirmajiem, kuri tika apbalvoti ar Lāčplēša Kara ordeni. Viņa III šķiras ordenis bija ar numuru septiņi. Reizē Apinis tika iecelts par Lāčplēša Kara ordeņa domes biedru. 1922. gadā tika paaugstināts ģenerāļa dienesta pakāpē. 1924. gada februārī tika pārcelts dienestā uz Kara padomi. Pēdējos divus savas dzīves gadus vairākkārt slimoja, bet 1925. gada 17. jūlijā pārtrauca savu atvaļinājumu un devās uz Sarkankalna slimnīcu. 1925. gada 25. jūlijā ap pulksten diviem naktī, 58 gadu vecumā, Jānis Apinis aizgāja aizsaulē Rīgas Sarkankalna psihiatriskajā slimnīcā. Zemes klēpī guldīts Cēsu pareizticīgo kapsētā.