cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Horezmas Tautas Padomju Republika
Ģeogrāfija
Galvenās apdzīvotās vietas atradās republikas dienvidos, auglīgajā Horezmas oāzē. Arāla jūra atradās republikas ziemeļos un tolaik bija ceturtais lielākais ezers pasaulē. Caur republiku tecēja Vidusāzijas otrā garākā upe Amudarja. Ievērojamu republikas daļu aizņēma tuksneši — Ustjurtas plato (rietumos), Kizilkums (austrumos) un Karakums (dienvidos). Arī pārējā republikas ainava iekļāva daudzus plato, kā arī stepes.
Iedzīvotāji
HTPR pastāvēšanas laikā republikas iedzīvotāju skaits bija aptuveni 800 tūkstoši cilvēku. 61,1% iedzīvotāju bija uzbeki, 28,8% — turkmēņi, 5,4% — karakalpaki, 3,5% — kazahi. Etnisko minoritāšu vidū bija krievi un irāņi.
Republikas oficiālās valodas bija uzbeku un krievu, taču tika atzīta arī citu republikā izplatīto valodu loma. Tās bija turkmēņu, karakalpaku un kazahu valodas.
Lielākās pilsētas bija Urgenča, Hiva, Tašauza, Kuņjaurgenča, Petrovaļeksandrovska, Nukusa un Hodžeili.
Reliģiski visi, izņemot eiropiešus, bija musulmaņi, taču ticības un paradumu stingrība lielā mērā atkarājās no dzīvesveida: lopkopji — kazahi un turkmēņi bija mazāk reliģiozi, kamēr zemkopji — uzbeki bija ļoti aktīvi. Karakalpaki, kuri apvienoja lopkopību ar nelielu zemkopības piedevu, tika uzskatīti par vidēji reliģioziem.
Sociālā situācija
Vidējais horezmietis gaļu dabūja ēst 50 gramus reizi nedēļā, ļoti reti bija piena produkti.
Priekšvēsture
Tāpat kā kaimiņu Buhāras emirātā, Hivā praktiski nebija savas iekšējās sociālistiskās opozīcijas un, lai organizētu revolūciju, šādu opozīciju Krievijas lieliniekiem nācās veidot ārpus tās. Hivas komunistiskā partija tika izveidota Turkestānā, Petrovaļeksandrovskas pilsētā (tagad Turtkuļa Uzbekistānā) un vēl divus mēnešus pēc "sociālistiskās revolūcijas" tajā bija tikai ap 600 cilvēku. Tika apgalvots, ka darbaļaudis cieš zem feodālā jūga, bet paši nevar to nomest, tādēļ ārējs iebrukums ir vietējās tautas interesēs. Praksē sociālistiskas idejas Hivā un kaimiņu Buhārā bija pazīstamas tikai eiropiešiem, galvenokārt krievu tautības — kareivjiem un kolonistiem. Tā, 1917. gada novembrī pārsvarā eiropiešu apdzīvotās Čardžujas garnizona zaldātu daļa atteicās pakļauties pavēlēm un palīdzēja izbēgt no apcietinājuma jaunhiviešiem.
1918. gada pavasarī Turkestānā tika pasludināta padomju vara, lai gan lielā daļā teritorijas turpinājās sīkas sadursmes. Pēc "balto" sagrāves bija palicis daudz vietējo feodālu komandieru, kas centās saglabāt savu varu lielinieku formālas uzvaras apstākļos, bet lielinieku spēki bija nepietiekami Turkestānas teritorijas kontrolei. Neveiksmīgais reids pret Buhāru 1918. gada sākumā vēl vairāk noskaņoja lieliniekus nesteigties ar akcijām pret hanisti, kamēr viņiem neizdosies tur iegūt kaut minimālu sociālo bāzi.
1918. gada novembrī Hivas hanu, uzbeku Asfandijaru, gāza turkmēņu džuneidu klana pārstāvis Džunajīd-hans (Kurbanmameds), kurš jau 1916. gadā bija vadījis Krievijas karaspēka apspiestu sacelšanos hanistē. Apvērsuma laikā nogalināto hanu aizvietoja ar viņa brāli Abdullu, taču tas bija tikai marionete Džunajīda rokās. Džunajīds uzsāka agresīvu politiku, neveiksmīgi uzbrūkot padomju kontrolētajam Petrovaļeksandrovskas nocietinājumam Amudarjas pretējā krastā un Nukusai, kā arī iekšpolitikā, darbojoties sava klana interesēs, kas noskaņoja pret viņu gan uzbekus, gan arī citu klanu turkmēņus. Džunajīda un viņa pretinieku klani veica savstarpējus sirojumus, kas vēl vairāk grāva ekonomiku, un daļa klanu meklēja palīdzību pie Turkestānas lieliniekiem. 1919. gada vasarā Petrovaļeksandrovskā vien bija savācies ap 20 tūkstošu bēgļu no Hivas, kurus padomju vara bija gatava apbruņot un nosūtīt pret Džunajīdu. 1919. gadā turkmēņi-antidžunajīdisti sāka sacelšanos, kuru vārdos atbalstīja jaunhivieši un bija gatavi atbalstīt "sarkanie", gan apzinādamies, ka tas ir nevis politisks konflikts, bet vietējo klanu ķildas. Tomēr Petroaļeksandrovska tobrīd bija aizņemta ar "balto" sacelšanos savā apkaimē, kura tika apspiesta augustā. Tikmēr Džunajīds bija pastiprinājies, saņēmis palīdzību no Kolčaka (1500 šauteņu, 9 ložmetēju, 138 vīru u.c.) un ar 15 000 jātnieku atkal apdraudēja padomju Turkestānas robežu. 1919. gada decembrī no Turkestānas pret Džunajīd-hanu tika nosūtīta neliela militāra ekspedīcija, kura sadarbībā ar turkmēņu vienībām 1920. gada 1. februārī pēc grūtām kaujām ieņēma Hivu. Līdzīgas operācijas agrāk bija veikuši cariskās Krievijas ģenerāļi, ar mērķi atbalstīt zemkopjus-uzbekus pret dumpīgajiem turkmēņu klaniem, izmantojot tobrīd mierīgo turkmēņu klanu atbalstu.
Varas maiņa
Jau pirmajā dienā Padomju Krievijas pārstāvis Skalovs pārliecināja hanu Abdullu atteikties no varas, nodot to revkomam (revolucionārajai komitejai) un sasaukt vistautas medžlisu (sanāksmi). Hans piekrita, un 2. februārī attiecīgs manifests tika izziņots. Par faktisko varu kļuva Padomju Krievijas vēstniecība un tās armija, ko vietējie uzbeki uztvēra kā glābiņu no turkmēņu laupīšanām, neraugoties uz to, ka pie pilsētas ieņemšanas laupīja arī pati Sarkanā armija. Revolucionārās komitejas priekšsēdētājs bija jaunhivietis Sultanmuradovs, pārējie locekļi bija 1917. gada parlamenta priekšsēdētājs Saļimovs, musulmaņu garīdznieks un divi turkmēņu hani. Uzbeki, kuri bija iedzīvotāju vairākums, tomēr vēlējās vairāk pašiem sava — uzbeka — hana varas atjaunošanu nekā viņiem nesaprotamus rietumnieciskus jaunievedumus. Marta beigās sākās pilnvaru konflikts starp lielinieku amatpersonām, kas noveda pie daudziem arestiem. Vajadzēja vairākus mēnešus faktiskas militārās valdīšanas, līdz 27. aprīlī tika sasaukts Pirmais Vishivas kurultajs, par kura goda priekšsēdētāju ievēlēja Ļeņinu. Kurultajs paziņoja par Horezmas TPR izveidi, 30. aprīlī tika pieņemta konstitūcija, kura deklarēja atbrīvošanos no kapitāla jūga un mūžīgu draudzību ar krievu strādniekiem, kā arī sakārtoja valsts pārvaldes sistēmu. Sakaņā ar to, ik gadus vai biežāk bija jātiek sasauktam kurultajam — deputātu kongresam. Kurultajs izvēlēja ministrus — nazīrus, starp kuriem bija tikai viens komunists, toties vairāki jaunhivieši — bijušie hana ierēdņi, kā arī lieltirgotāji un turkmēņu feodāļi. Vēlēšanu tiesības tika atņemtas politiskajiem pretiniekiem, vairumam bagātnieku un ieslodzītajiem. Sākotnēji tika saglabāts privātīpašums un šariāta tiesas.
Iekšpolitika
Džunajīd-hans, kurš bija sakauts 1920. gada pavasarī, augustā atgriezās, ieņēma Kungradu un neveiksmīgi aplenca Nukusu, pēc kā atkāpās. Turpmāk viņš gandrīz ik gadus personiski vai ar viņa sūtītām vienībām veica laupīšanas reidus pret dažādām HTPR un citām PSRS pilsētām līdz pat 1933. gadam. Neveiksmes cīņā pret Džunajīdu noveda pie t.s. "Tazabagas slaktiņa": pret Džunajīdu karojušie Padomju Krievijai uzticīgie turkmēņu klanu vadoņi, tai skaitā Košmamed-hans, kurš sevi sauca par hanu-komunistu, 1920. gada septembrī tika nepatiesi apvainoti nodevībā un noslepkavoti vai arestēti. Jaunhiviešu-uzbeku vadība tādā veidā ar Sarkanās armijas rokām izrēķinājās ar turkmēņu līderiem. Rezultātā daļa turkmēņu bēga no Horezmas, vēl daļa pārgāja Džunajīda pusē. Vēlāk padomju varas iestādes, izskatot incidentu, lēma, ka Horezmas valdība un Krievijas pārstāvniecība Šakirova vadībā pieļāvusi šovinismu pret turkmēņiem, pateicoties kam Horezmas turkmēņu apdzīvotajos rajonos padomju vara ir pilnīgi likvidēta. Gandrīz visi turkmēņi pēc šiem notikumiem no Horezmas bija aizbēguši; tomēr ziemā, 1920. gada decembrī, ap 3000 ģimeņu bija atgriezušās. Jaunais Krievijas pilnvarotais Safonovs centās situāciju nomierināt, atdodot turkmēņiem tiesības un demonstrējot uzticēšanos tiem, un vienlaikus nodarbojās ar aktīvu lielinieku ideju propagandu, kas viss ļoti nepatika jaunhiviskajai valdībai ar Sultanmuradovu priekšgalā. Tomēr viņu sūdzības Taškentā, kur atradās Krievijas reģionālā vadība, netika ievērotas.
Padomju Krievijas draudzība ar Kemala Ataturka režīmu Turcijā noveda pie tā, ka 1920. gada rudenī jaunveidojamajā autonomajā Horezmas Sarkanajā armijā liels daudzums virsnieku bija turki. Vienlaikus visur, izņemot armiju, kritās komunistu popularitāte. No 1000 komunistiem Horezmā puse bija Krievijas un Horezmas Sarkanās armijas karotāji. Faktiski bija arī divas vietējās komunistu partijas — lieliniecisko vadīja armijas politpārvalde, otru bijušie jaunhivieši, t.i., pēc padomju skalas, buržuāziskie nacionālisti. Decembra beigās politiskā pārvalde uzvarēja un praktiski neitralizēja savus konkurentus. 1921. gada janvārī izdevās noslēgt mieru ar lielu daļu turkmēņu un novadīt turkmēņu kurultaju, kurš pieņēma samiernieciskus lēmumus. 1921. gada 6. martā tika gāzta jaunhiviešu valdība Jusupova vadībā un daļa tās biedru arestēti. Līdz jaunās valdības sastādīšanai varu pārņēma revkoms, kura sastāvu šoreiz izvēlējās lielinieciskā Politpārvalde. Tomēr pēc II kurultaja atkal izrādījās, ka bijušie hana ierēdņi ieņem svarīgus posteņus.
1921. gada rudenī sekoja kārtējais apvērsums, kura gaitā tika arestēti vairāki nazīri, ieskaitot nazīru padomes priekšsēdētāju (premjerministru) Ibniaminovu, apvainojot tos sazvērestībā. Martā viņi tika tiesāti.
Horezmas Komunistiskā partija, kas sākotnēji lielā mērā sastāvēja no izglītotajiem, t.i., ierēdnieciskajiem, tirdznieciskajiem un pat garīdznieciskajiem slāņiem, tika regulāri tīrīta no "buržuāziskiem elementiem", un šādu tīrīšanu rezultātā tās biedru skaits 1922.-1923. gadā kritās no 1157 līdz 532, no kuriem 415 bija zemnieki, 40 strādnieki, 46 amatnieki, 15 kalpotāji un tikai 16 citu. Formālais izslēgšanas iemesls visbiežāk bija spekulācija.
Konstitūcijas uzlabojumi
1921. gada 23. maijā II kurultajā konstitūcija tika pielabota, tās ievada politiskās deklarācijas stipri pagarinātas un veiktas politkorektas izmaiņas, tā, pirmās konstitūcijas vārds "безумные" ("trako" nozīmē) tika nomainīts ar mazāk aso "умалишенные" ("prātu zaudējušie"). Tagad kurultajs ievēlēja pastāvīgi darbojošos Centrālo Izpildkomiteju ar likumdevēju varu un finanšu pārvaldi, CIK priekšsēdētājs bija vienlaikus HTPR prezidents. 1922. gada 23. jūlijā III kurultajā tika pieņemta atkal būtiski izmainīta konstitūcija, kura deklarēja reliģisko un preses brīvību, "ja tā netiek izmantota pret Horezmas TPR darbaļaudīm". Jaunā konstitūcija paredzēja arī citas tiesības, ieskaitot valsts bezmaksas izglītību. Tika atļautas arī reliģiskās skolas par ticīgo līdzekļiem. Trešā konstitūcija izbeidza privātīpašuma tiesības uz zemi.
Pārveide par Horezmas PSR un likvidācija
Ceturtais Vishorezmas padomju kongress 1923. gada 30. oktobrī nolēma pārveidot HTPR par Horezmas Padomju Sociālistisko Republiku, kura Vidusāzijas padomju republiku jauno etnisko robežu demarkācijas rezultātā savukārt tika likvidēta 1924. gada 27. oktobrī, lai gan robežu sadalījums vēl nebija izšķirts.
1924. gada 22. novembrī notika HPSR CIK pēdējā sesija. Saskaņā ar Padomju Pirmā Kurultaja rezolūciju par republikas nacionālo un valsts robežu sadalīšanu, neraugoties uz karstām diskusijām, sesija paziņoja par Hodžeili apgabala Kipčaku un Ktajas rajonu nodošanu Krievijas PFSR Kazaku ASPR sastāvā izveidotajam Karakalpaku autonomajam apriņķim, Turkmēņu apgabala (Dargan-Atas un Sadivaras) atdošanu Turkmēnijas PSR, pārējā Horezmas teritorija kļuva par Uzbekijas PSR daļu.
Ārējās attiecības
1920. gada 23. septembrī un 1921. gada 4. martā ar KPFSR tika parakstīts militāri politiski līgumi, saskaņā ar kuriem Krievija atzina Horezmas TPR formālo neatkarību. Horezmai bija tiesības uz ārējiem ekonomiskiem sakariem, taču tikai zem Padomju Krievijas organizāciju kontroles.
Ekonomika
Horezmas TPR ekonomika, tāpat kā pirms revolūcijas, tika virzīta uz kokvilnas audzēšanu. 1923. gadā kokvilnas audzēšanas platības pārsniedza 32 tūkstošus hektāru, kas bija gandrīz četrreiz vairāk kā gadu iepriekš, bet tikai divas trešdaļas no apjoma pirms Pirmā pasaules kara sākuma. Citās nozarēs sasniegumi pirmajos padomju varas gados nebija ievērojami. Zemkopība sausajā klimatā bija iespējama tikai mākslīgi apūdeņojamās zemēs. Faktiskā pilsoņu kara dēļ 1916.-1920. gadā apūdeņošanas sistēma bija ievērojami cietusi un zemkopības platības samazinājušās trīskārt. Horezma saņēma lielas naudas un pārtikas dotācijas no Padomju Krievijas, kurai tobrīd arī pati neatradās labā ekonomiskā stāvoklī. Mēģinot atrisināt stāvokli, valdība likvidēja komisiju cīņai pret spekulāciju un pasludināja tirdzniecības brīvību, kas drīz nesa augļus. 1921. gadā tika uzbūvētas vairākas kā 10 mazas fabrikas un 4 elektrostacijas.
Galvenais transporta ceļš bija Amudarjas upe, pa kuru varēja nokļūt līdz dzelzceļam Čardžujā Buhāras PSR teritorijā, un lielākie no tās atzarojošies apūdeņošanas kanāli — ariki. Pārvietošanās pa zemesceļiem stipri atkarājās no laika apstākļiem. Pār daudziem arikiem trūka tiltu, tāpēc pārvietoties parasti nācās jāšus. Diemžēl, Amudarjas kuģu stāvoklis bija tāds, ka jau 1922. gadā tie nespēja tikt galā ar pārvadājumiem. Liels daudzums produkcijas gāja bojā vai tika aizkavēta transporta trūkuma vai birokrātisku iemeslu dēļ. Tā, birokrātu neizdarību dēļ tai pašā 1922. gadā Horezmā vēl bija neizvesta pirmskara kokvilna. 1917.-1918. gadā Hivas hanistē bija sagatavoti 700 000 pudu kokvilnas, no kuriem izvesti bija tikai 150 tūkstoši. Daļa no atlikuma bija zudusi, bet vairums joprojām gaidīja noliktavās. Netrūka arī izlaupīšanas, par kurām tika vainots arī personiski tirdzniecības nazīrs Nurullajevs.
1923. gada martā ar Turkestānas 1. ekonomiskās konferences lēmumu notika Turkestānas, Buhāras un Horezmas republiku ekonomiskā apvienošanās un izveidojās vienots ekonomikas centrs — Vidusāzijas Ekonomikas padome (VĀEP). Paredzētajai vienotajai valūtai Horezma pievienojās tikai tā paša gada oktobrī.
Lielie zilenīši
Lielie zilenīši, lielo zilenīšu ģints (Phengaris) ir zeltainīšu dzimtas (Lycaenidae) ģints, kas pieder pie zilenīšu apakšdzimtas (Polyommatinae). Mūsdienās šajā ģintī saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem ir iekļautas arī kādreizējās tauriņu ģints Maculinea sugas. Grupas bāzes suga ir drudzeņu zilenītis (Phengaris alcon). Visjaunākā suga ģintī ir Juņnaņas zilenītis (Phengaris xiushani), kas tika atklāts 2010. gadā un kas ir endēma Juņnaņas provinces Ķīnā tauriņu suga. Kopumā lielo zilenīšu sugas ir izplatītas visā Eirāzijā. Šīs sugas pārziemo kāpuru stadijā skudru pūžņos, pārziemošanai parasti izvēloties Myrmica un Aphaenogaste ģinšu dzēlējskudru pūžņus. Katrai zilenīšu sugai atbilst sava galvenā skudru suga, kuras pūznī parazitē tauriņu kāpuri, lai arī var nokļūt citu skudru sugu pūžņos. Lai noteiktu sugu, zilenīšiem parasti ir jāskatās abas spārnu puses un visdrošāk sugu var noteikt pēc spārna apakšpuses.
Valērijs Kalmikovs
Valērijs Kalmikovs (dzimis ) ir bijušais latviešu peldētājs, pēc aktīvā sporta karjeras beigām — treneris.
Lielie zilenīši
Latvijā
Latvijā sastopamas 3 lielo zilenīšu ģints sugas: brūnvālīšu zilenītis (Phengaris teleius), drudzeņu zilenītis (Phengaris alcon) un lielais mārsilu zilenītis (Phengaris arion). Drudzeņu zilenītis Latvijā tika atklāts 2013. gadā. Visbiežāk no trijām sugām sausajos priežu silos var sastapt lielo mārsilu zilenīti, kurš 2015. gadā Latvijā izvēlēts par Gada kukaini 2015.
Valērijs Kalmikovs
Māsa — peldētāja Margarita Kalmikova.
Divas reizes piedalījies Olimpiskajās spēlēs. 1996. gadā Atlantā 200 m brasa distancē izcīnījis 13. vietu. Pasaules čempionātā augstākais sasniegums ir 2001. gadā izcīnītā 21. vieta 200 m brasā, vēl ir izcīnījis 23. vietu 400 m kompleksajā peldējumā 1994. gadā. Eiropas čempionātā izcīnījis 5. vietu 200 m brasā 2000. gadā. 45 reizes kļuvis par Latvijas čempionu.
Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par peldēšanas treneri.
V. Kalmikovs uzsāka peldējumu pāri Lamanša šaurumam no Duvras uz Kalē, kā pirmais latviešu peldētājs, kas uzņēmies šādu izaicinājumu, ko sportistam izdevās realizēt.
Kitinena
Kitinena (fi) ir 278 kilometrus gara Kemijoki labā krasta pieteka Somija ziemeļos. Pamatā tek dienvidu virzienā. Augštecē ierīkota Portipahtas ūdenskrātuve. Lielākā pieteka - Luiro.
Daniels Brjērs
Daniels Brjērs (dzimis 1977. gada 6. oktobrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Karjeras laikā Brjērs aizvadījis 973 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Fīniksas "Coyotes", Bufalo "Sabres", Filadelfijas "Flyers", Monreālas "Canadiens" un Kolorādo "Avalanche", divas reizes piedalījies NHL Visu Zvaigžņu spēlē. Kanādas hokeja izlases sastāvā kļuvis par divkārtēju Pasaules čempionu.
Spēlētāja karjera
1996. gada NHL draftā viņu Vinipegas "Jets" izraudzījās ar kopējo 24. kārtas numuru pirmajā kārtā.
Profesionāļa karjeru Briērs uzsāka 1997.—98. gada sezonā, aizvadot piecas spēles NHL kluba Fīniksas "Coyotes" sastāvā, atlikušo sezonas daļu aizvadot Amerikas hokeja līgas kluba Springfildas "Falcons" sastāvā. Nākamajā sezonā uzbrucējs "Coyotes" sastāvā aizvadīja 64 spēles, taču līdz galam nostiprināties kluba sastāvā Briēram izdevās vien 2001.—02. gada sezonā.
2007. gada vasarā Briērs noslēdza astoņu gadu līgumu ar Filadelfijas "Flyers" vienību. 2007.—08. gada sezonā Briērs bija vislabāk apmaksātais spēlētājs visā līgā. 2009.—10. gada sezonā "Flyers" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā piekāpjoties Čikāgas "Blackhawks" vienībai, taču Briērs sezonu noslēdza kā izslēgšanas kārtas rezultatīvākais spēlētājs.
Piedalījies divās NHL Visu zvaigžņu spēlēs. 2007. gadā tika atzīts par Visu zvaigžņu spēles vērtīgāko spēlētāju.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2003. un 2004. gada Pasaules čempionātos, abos kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas. U-20 izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 1997. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Laktīds
Laktīds (С6Н8O4) ir pienskābes cikliskais divkāršais esteris (atšķirībā no laktoniem, laktīda tipa savienojumi satur ciklā nevis vienu, bet divus estera grupējumus). Laktīds ir kristāliska viela bez krāsas un smaržas. Laktīda nosaukums radies no pienskābes nosaukuma ( — 'piens'). Par laktīdiem sauc arī citus savienojumus ar divām estera grupām ciklā.
Iegūšana
Laktīds veidojas no divām pienskābes molekulām, atšķeļoties no tām ūdenim, tādēļ uzskatāms par vienu no pienskābes anhidrīdiem. Reakcija notiek, ilgstoši sildot pienskābi vai arī skāba katalizatora klātienē. Laktīda tipa savienojumu veidošanās raksturīga arī citām α-oksiskābēm.
Īpašības
Piemērota katalizatora klātienē laktīds polimerizējas par polilaktīdu, turklāt var veidoties kā sindiotaktiskā, tā heterotaktiskā tipa polimēri. Polilaktīds pieder pie svarīgiem biodegradējamiem polimēriem, ko lieto dažādu iepakojumu izgatavošanai, kā arī medicīnā ķirurģisko diegu un tamlīdzīgu materiālu izgatavošanai.
Ūdens klātienē laktīds hidrolizējas par pienskābi.
Lauva (filma)
"Lauva" (en) ir 2016. gada biogrāfiska drāma, kas balstīta uz Sarū Brīrlija grāmatu A Long Way Home. FIlmas režisors ir Gērts Deiviss. Galvenās lomas filmā atveido Devs Patels, Rūnija Mara, Deivids Venhems, Nikola Kidmena un Abišeks Barate. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Filma tika nominēta sešām Amerikas kinoakadēmijas balvām: "Labākā filma", "Labākais aktieris otrā plāna lomā", "Labākā aktrise otrā plāna lomā", "Labākais adaptētais scenārijs", "Labākā oriģinālmūzika" un "Labākais operatora darbs".
Regīna Narva
Regīna Narva (et; dzimusi kā Ritova (et) Tallinā) ir Igaunijas FIDE meistare šahā (2007).
Biogrāfija
Piedzimusi Igaunijas šaha meistaru Borisa Ritova (1937—1987) un Merikes Ritovas (1936) ģimenē. Regīnas vecākais brālis Igors Ritovs (1963) jaunībā ir nodarbojies ar šahu. Apprecējusies ar FIDE šaha meistaru Jānu Narvu (1958), viņu meitas Trīna Narva (1994) un Maija Narva (1999), turpinot ģimenes tradīcijas, arī ir šahistes.
Sekmīgi piedalījusies Igaunijas sieviešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi zelta (2011), sudraba (1989) un 5 bronzas (1987, 2007, 2010, 2013, 2014) medaļas. 2013. gadā uzvarējusi Igaunijas sieviešu čempionātā ātrajā šahā.
Pārstāvējusi Igaunijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
2014. un 2016. gadā Pasaules šaha olimpiādēs spēlējusi kopā ar meitām Maiju un Trīni.
Vestons Makenijs
Vestons Makenijs (en, dzimis ) ir ASV futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, ASV futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Makenijs pārstāv Itālijas Serie A komandu Turīnas "Juventus", kas viņu īrē no Gelzenkirhenes "Schalke 04".
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Braiens Eliots
Braiens Eliots (en; dzimis ) ir profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NHL klubu Tampabejas "Lightning".
Spēlētāja karjera
2003. gada NHL draftā viņu Otavas "Senators" izraudzījās ar kopējo 291. kārtas numuru. NHL debitējis 2007.—2008. gada sezonā, taču regulāri sācis spēlēt vienīgi ar nākamo sezonu. Vēl pārstāvējis Kolorādo "Avalanche" komandu (12 spēles 2010.—2011. gada sezonā) un kopš 2011. gada spēlē Sentluisas "Blues". 2011.—2012. gada regulārajā sezonā bija vismazāk vārtus (vidēji spēlē) ielaidušais vārtsargs visā līgā.
2016. gada vasarā tika aizmainīts uz Kalgari "Flames", taču gadu vēlāk noslēdza divu gadu līgumu ar Filadelfijas "Flyers".
GAZ M-20 "Pobeda"
"Pobeda" (ru) ir padomju vieglais automobilis, kas sērijveidā tika ražots Gorkijas Automobiļu rūpnīcā no 1946. līdz 1958. gadam. Modeļa rūpnīcas indekss ir GAZ M-20.
Pirmais padomju vieglais automobilis ar nesošo virsbūvi. Automobilim ir pontontipa virsbūve.
Šaļas apriņķis
Apriņķa Djakovces ciemā dzimis Estergomas arhibīskaps Justiniāns Ģerģs Šerēdi (Jusztinián György Serédi, 1884 – 1945).
Anrī Mišels
Anrī Luijs Mišels (fr, dzimis, miris ) bija Francijas futbolists un futbola treneris. Spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks.
Gandrīz visu savu spēlētāja karjeru, no 1966. līdz 1982. gadam, pavadījis Francijas komandā Nantes. Trīs reizes kļuvis par 1. divīzijas uzvarētāju.
Francijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1967. līdz 1980. gadam. Kopumā aizvadījis 58 mačus un guvis 4 vārtus. Piedalījies 1978. gada FIFA Pasaules kausā.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. 1982. gadā sācis vadīt Francijas U21 izlasi. No 1984. līdz 1988. gadam bijis Francijas futbola izlases galvenais treneris. Esot treneris, ar Francijas izlasi ieguvis zelta medaļu 1984. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Vēlāk vadījis komandas Francijā, Saūda Arābijā, Grieķijā, Marokā, Katarā, Ēģiptē un Dienvidāfrikā. Vadījis arī Kamerūnas, Marokas, Tunisijas, Kotdivuāras, Ekvatoriālās Gvinejas un Kenijas futbola izlasi.
Tivi salas
Tivi salas (en) vai Ratuati Irara (tiw vai Ratuwati Yinjara — ‘Divas salas’) ir salu grupa Austrālijas ziemeļos. Administratīvi ietilpst Ziemeļu teritorijā, veido atsevišķu Tivi salu reģionālo padomi. Lielākā apdzīvotā vieta ir Vurrumijana Batērsta salā, bet pašvaldības centrs — Milikapiti Melvila salā.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Austrālijas ziemeļu piekrastē. Ziemeļos tās apskalo Arafuru jūra, rietumos — Timoras jūra, dienvidrietumos — Bīgla līcis, bet dienvidaustrumos — Van Dīmena līcis. Dandasa šaurums austrumos to atdala no Koburga pussalas, bet Klerensa šaurums dienvidos — no kontinenta. Salu grupa sastāv no divām galvenajām salām — Melvila salas (5786 km²) un Batērsta salas (2600 km²), ko atdala 1 km platais Epslija šaurums, kā aŗī deviņām mazākām saliņām. Salas līdzenas, augstākais punkts ir Valtera kalns 102 m vjl Melvila salā.
Salās valda tropisks musonu klimats. Vietējie iedzīvotāji gadā izšķir trīs sezonas — sauso (dūmu sezonu), uzkrāšanas (augsts mitrums) un negaisu sezonu. Salās novērojams īpatnējs meteoroloģisks fenomens, kad no novembra līdz decembrim un no februāra līdz martam praktiski katru dienu ir spēcīgi pērkona negaisi, kas stiepjas līdz pat 20 km augstumam un novērojami pat 80 km attālajā Dārvinā.
Salas ir izolētas no kontinenta kopš pēdējā ledus laikmeta. Tās klāj galvenokārt eikaliptu meži, kā arī nelieli lietusmeži. Daudz endēmo augu un dzīvnieku sugu, tajā skaitā 36 endēmas zīdītāju sugas. Visa salu teritorija noteikta par putniem nozīmīgu vietu.
Vēsture
Salas apdzīvotas jau kopš 40 000 gadu tālas senatnes, bet vietējo iedzīvotāju mutvārdu leģendas attiecinātas uz 7000 gadu tālu senatni. Leģendās atrodamas norādes par kādreiz ar kontinentu vienoto salu nošķiršanu pēcleduslaikmeta plūdos. Tiek uzskatīts, ka vēl pirms eiropiešu ierašanās saliniekiem bijuši kontakti ar Makasaras tirgotājiem.
Iedzīvotāji
Galvenās ekonomikas nozares salās ir mežrūpniecība un derīgo izrakteņu ieguve.
Putni (Silmalas pagasts)
Putni ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 244 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V584 (Silmala_Štikāni_Saveļi).
Remons Basē
Denī Remons Basē (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču virves vilcējs, kur piedalījās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš bija sporta kluba Racing Club de France pārstāvis. 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no Jauktās komandas pārstāvjiem (kopā ar Šarlu Gonduānu, Žanu Kollā, Žozefu Rofo, Emīlu Sarādu un Fransisko Enrikesu de Subiriju) izcīnīja sudraba medaļu piekāpjoties Jauktās komandas pārstāvjiem.
Juris Jurjāns (gleznotājs)
Juris Jurjāns (dzimis, miris ) bija latviešu skolotājs un gleznotājs, Latvijas Mākslas akadēmijas (LMA) profesors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1944. gada 15. februārī audējas Jūlijas Jurjānes ģimenē. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā un J. Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā (1955-1962). 1969. gadā absolvēja studijas Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmijas Pedagoģijas nodaļā. Strādāja par Rīgas 20. vidusskolas skolotāju (1969-1972), tad darbojās Mākslas fonda kombinātā "Māksla" (̈1972-1988) un no 1976. gada Dekoratīvās mākslas kombināta Noformēšanas iecirknī.
1977. gadā Juris Jurjāns sāka strādāt par pedagogu LMA Sagatavošanas kursos, 1988. gadā LMA Pedagoģijas katedrā, 1992. gadā LMA Glezniecības katedrā, 1998. gadā kļuva par LMA Gleznošanas meistardarbnīcas vadītāju.
2014. gadā Juris Jurjāns kļuva par Latvijas Mākslas akadēmijas emeritēto profesoru. Miris 2023. gada 30. maijā.
Ivars Bičkovičs
Ivars Bičkovičs (dzimis Aizkraukles rajonā) ir bijušais Latvijas Republikas Augstākās tiesas priekšsēdētājs. Tiesnešu biedrības prezidents.
Dzīvesgājums
Dzimis 1962. gadā. Mācījās Kokneses vidusskolā, no 1980. līdz 1985. gadam studēja Latvijas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē, jurista specialitātē.
1983. gadā sāka strādāt par Aizkraukles rajona Agrorūpnieciskās apvienības vecāko juriskonsultu, 1985.—1987. gadā dienēja Padomju armijā. 1987. gadā kļuva par Aizkraukles rajona tautas tiesas tiesnesi.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas bija Augstākās tiesas Krimināllietu tiesu palātas tiesnesis (1992—1996), Augstākās tiesas Krimināllietu tiesu palātas priekšsēdētājs (1996—2008). Latvijas Republikas Augstākās tiesas priekšsēdētājs (2008—2020).
Slāņainā tekstūra
Slāņainā tekstūra ir iežu tekstūra, kuru raksturo nogulumiežos slānīšu mija, kas atšķiras pēc daļiņu sastāva, izmēriem un izvietojuma, kā arī pēc citām īpatnībām. Tā saistīta ar sedimentācijas materiāla nevienmērīgu nogulsnēšanos, kā arī nogulumu virsmu izveidošanos un izskalošanos. Slāņainā tekstūra ir viena no svarīgākajām nogulumiežu diagnostiskajām īpašībām.
No slāņojuma ģenētiskajiem tipiem izšķir: 1) slīpais eolais (vēju) 2) periodisko straumju 3) lielo upju 4) deltu 5) jūras piekrastes slāņojuma tips.
No slāņojumu morfoloģiskajiem tipiem izšķir: 1) horizontālo 2) viļņoto 3) viļņoti-slīpo (pārejas) 4) slīpo slāņojumu tipu.
News Corporation
News Corporation bija ASV masu mediju korporācija, kuras vadība atradās Ņujorkā, ASV (Rokfellera centrā). Tā bija pasaulē otra lielākā mediju grupa pēc ienākumiem (2011. gada dati), kā arī trešā lielākā izklaides industrijā (2009. gada dati). Uzņēmuma kontrolpakete pieder Rupertam Mērdokam un viņa ģimenes locekļiem.
News Corporation 1979. gadā Mērdoks dibināja Adelaidā, Austrālijā, taču kopš 2004. gada 12. novembra tas ir ASV uzņēmums. Tam pieder Fox News, The Wall Street Journal, Twentieth Century Fox, kā arī vairāki citi uzņēmumi. 2011. gadā News Corporation tika iesaistīts telefonu noklausīšanās skandālā.
Uzņēmums darbību pārtrauca, kad tas tika sadalīts divos uzņēmumos: 21st Century Fox un News Corp.
1221 Amors
Amors, arī 1221 Amors ir asteroīds ar diametru apmēram 1 km. Objekts ir Zemei tuvais asteroīds, pieder Amora tipa asteroīdu grupai.
Asteroīdu atklāja beļģu astronoms Eižens Delports (Eugène Joseph Delporte) Beļģijas Karaliskajā observatorijā. Tas bija 12. viņa atklātais asteroīds (kopā 66). Objektu nodēvēja par Amoru. Amors romiešu mitoloģijā ir mīlas dievs.
Čerikava
Čerikava jeb Čerikova ir pilsēta Baltkrievijā, Mogiļevas apgabala austrumos, Čerikavas rajona centrs pie Sožas upes.
1221 Amors
Amora spektra klase nav precīzi zināma, bet domājams, ka tas ir S vai C tipa asteroīds. Amora orbīta nešķērso Zemes orbītu, bet pārklāj Marsa orbītu. Tas nozīmē, ka tālā nākotnē Amors var pietuvoties Marsam pietiekoši tuvu, lai Amora orbīta mainītos.
Čerikava
Vēsture
Rakstos no 15. gadsimta vidus kā Lietuvas lielkņazistes pilsēta. Pilsēta no 1604. gada. Iekļauta Krievijas Impērijā pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā. Vēsturiski ievērojams skaits pilsētas iedzīvotāju bija ebreji, daudzi no kuriem tika iznīcināti holokaustā.
1221 Amors
Ārējās saites
Amora orbīta
Frīda Hansdotere
Frīda Hansdotere (sv; dzimusi ) ir bijusī zviedru kalnu slēpotāja, čempione slalomā, pasaules čempionātu medaļniece.
Viņa ir Zviedrijas prinča Dāniela otrās pakāpes māsīca.
Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja 2004. gadā. Pirmo uzvaru PK posmā izcīnīja Kraņska Gorā slaloma disciplīnā. 2015.—2016. gada sezonā uzvarēja slaloma kopvērtejumā un ieguva 5. vietu kopējā ieskaitē. Karjeras laikā ir izcīnījusi četras uzvaras PK posmos, visas slalomā.
Pasaules čempionātā startēja kopš 2007. gada, izcīnījusi vienu sudraba un divas bronzas medaļas slalomā, kā arī divreiz bijusi uz goda pjedestāla komandu sacensībās.
Piedalījusies trīs ziemas olimpiskajās spēlēs. Savā olimpiskajā debijā 2010. gadā startēja tikai slalomā, iegūstot 15. vietu. 2018. gadā Phjončhanā kļuva par olimpisko čempioni slalomā.
2019. gada martā paziņoja, ka noslēdz profesionālo karjeru pēc 2018.—2019. gada sezonas.
Putrāmīši
Putrāmīši ir ciems Dunavas pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 179 km attālumā no Rīgas.
Pāvils Dāvis
Pāvils Dāvis, arī Paulis Dāvis (1874–1947), bija latviešu skolotājs, Latvijas pareizticīgo baznīcas sinodes loceklis (1936-1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gada 2. septembrī Vestienas pagasta "Rūsiņos" pareizticībā pārgājuša zemnieka Kārļa Dāvja un viņa sievas Elizabetes, dzimušas Andersones, ģimenē. Līdz 1896. gadam mācījās Rīgas garīgajā seminārā, tad līdz 1900. gadam Pēterburgas garīgajā akadēmijā. Bija Rīgas garīgā semināra inspektora palīgs (1900-1908), vēlāk latīņu valodas skolotājs (1908-1918), līdztekus "Garīgo Vēstneša" redaktors (1903-1918). Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā kopā ar Rīgas garīgo semināru evakuējās uz Ņižņijnovgorodu, kur bija latviešu biedrības priekšnieks.
Pēc kara beigām atgriezās Latvijā, kur 1920. gada agrārās reformas laikā bija Vestienas pagasta zemes komisijas priekšsēdētājs (1922-1925), pēc tam Rīgas pilsētas 3. ģimnāzijas latīņu valodas skolotājs (1925-1940).
Miris 1947. gada 11. oktobrī Vestienā.
News Corp
News Corporation (pazīstams arī kā New News Corp, News Corp) ir pēc bijušā News Corporation sadalīšanas izveidots ASV plašsaziņas līdzekļu uzņēmums.
Sadalīšana tika veikta tā, lai 21st Century Fox būtu oficiālais News Corporation pēctecis, savukārt News Corp — pilnīgi jauns uzņēmums. Šis uzņēmums nodarbības ar izdevējdarbību, tam pieder vairāki laikraksti u.c. uzņēmumi.
Antons Slišāns
Antons Slišāns (ltg, arī Ontōns Slyšāns; dzimis, miris ) bija latviešu lauksaimnieks, literāts, folklorists, kultūras un sabiedrisks darbinieks.
Biogrāfija
Dzimis zemnieku ģimenē. Izglītību ieguvis Upītes astoņgadīgajā skolā, Bulduru Dārzkopības tehnikumā. Neklātienē studējis Maskavas Mākslas tautas universitātē un Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā.
Strādājis kolhozā "Upīte", bijis arī galvenais agronoms, no 1988. līdz 1994. gadam bija tā saimniecības vadītājs. Strādājis par skolotāju Upītes pamatskolā, no 1995. gada strādājis par bibliotekāru Upītes bibliotēkā.
Dibinājis etnogrāfiskos ansambļus Rekovā un Upītē, vadījis Upītes etnogrāfisko ansambli. Bijis Balvu rajona latgaliešu kultūras biedrības priekšsēdētājs.
Vācis novada folkloru, īpaši pievēršot uzmanību horeogrāfiskajāi folklorai un spēlēm. No Antona vākuma zināmākās ir rotaļdeja jeb dancis "Lidu, lidu, vanadzeņi", pāru deja "Oira, oira", puišu sacensību deja "Lipindraks".
Rakstījis dzeju bērniem un pieaugušajiem, gan latviski, gan latgaliski, rakstījis arī prozu.
No 1994. gada bija Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.
Igaunija 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Igaunijai 1996. gada vasaras olimpiskās spēles, kas notika ASV pilsētā Atlantā bija otrās olimpiskās spēles pēc PSRS sabrukuma. Igaunija šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta ar 43 sportistiem (35 vīrieši un 8 sievietes), 13 olimpiskajos sporta veidos. Šajās olimpiskajās spēlēs neviens Igaunijas sportists nespēja izcīnīt kādu no olimpiskajām medaļām. Šī ir tikai otrā reize, kad Igaunijai piedaloties tā vasaras olimpiskajās spēlēs nav izcīnījusi nevienu medaļu.
Arvīds Rogulis
Arvīds Aleksandrs Rogulis (1897—1965) bija latviešu ārsts un Tautas Saeimas deputāts (1940).
Dzīvesgājums
Arvīds Aleksandrs Rogulis dzimis (pēc vecā stila — ) Ēveles muižas feldšera Friča Roguļa un Alvīnes Marijas dzimušas Kalniņas ģimenē.
1916. gadā beidzis Nikolaja ģimnāziju Rīgā un 1917. gadā iestājies Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē.\
1919. gada 11. jūnijā brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā un tika norīkots Atsevišķās studentu rotas daļā par sanitāru, vēlāk pārcelts uz Rīgas Kara slimnīcu.
1920. gadā iestājies Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, ko beidzis 1923. gadā.
No 1924. gada bijis Tērvetes sanatorijas vadītājs, pēc tam no 1926. gada Vaiņodes valsts sanatorijas direktors. No 1926. līdz 1934. gadam Jelgavas 1. slimnīcas direktors. 1926. gadā Rogulis ar ģimeni pārcēlies uz Jelgavu, kur atvēris savu iekšķīgo slimību privātpraksi Akadēmijas ielā 32, vēlāk to pārcēla uz Pils ielu 25.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par Tautas Saeimas deputātu no Zemgales apgabala. 1940. gada augustā iecelts par Jelgavas pilsētas slimnīcas vadītāju.
1941. gadā A. Rogulis bez ģimenes evakuējās uz Padomju Savienību, kur piedalījās Latvijas Māsu skolas dibināšanā Tirleānos un bija tās pirmais direktors. No 1942. līdz 1943. gadam strādāja Māsu skolā Rostovā. 1944. gada jūnijā A. Rogulis kopā ar PSRS karaspēku atgriezās Latvijā un tika iecelts par Daugavpils slimnīcas direktoru, bet tā paša gada oktobrī, atgriežoties Rīgā, kļuvis par tā sauktās "specklīnikas" direktoru. No 1946. gada strādājis par galveno ārstu Rīgas pilsētas Prettuberkulozes dispanserā, bet no 1951. gada — par ārstu Republikas Prettuberkulozes dispanserā.
Miris 1965. gada 24. novembrī Rīgā. Apglabāts Rīgas 1. Meža kapos.
Galvenā izlūkošanas pārvalde (Ukraina)
Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galvenā izlūkošanas pārvalde (ukraiņu: Головне управління розвідки Міністерства оборони України, ГУР МО) ir Ukrainas valdības militārais izlūkdienests. Tā ir Ukrainas Aizsardzības ministrijas, nevis Ukrainas Bruņoto spēku ģenerālštāba aģentūra.
Pārvaldes devīze ir "Gudrie valdīs pār zvaigznēm" (latīņu: Sapiens Dominabitur Astris). Līdz 2016. gadam tas bija "Valstiskums, profesionalitāte, pieklājība".
Melvila sala (Austrālija)
Melvila sala (en) vai Jermalnera (tiw) ir sala Austrālijas ziemeļos, Tivi salu grupas lielākā un Austrālijas otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Ziemeļu teritorijas Tivi salu reģionālajā padomē. Lielākā apdzīvotā vieta ir pašvaldības centrs Milikapiti salas ziemeļrietumos.
Dmitrijs Petrovs
Dmitrijs Petrovs (ru; ) ir krievu poliglots, tulks un pasniedzējs. Kopš 2012. gada Krievijas telekanālā „Kuļtura” vada realitātes šovu „Poliglots”.
Melvila sala (Austrālija)
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Austrālijas ziemeļu piekrastē. Ziemeļos to apskalo Arafuru jūra, bet dienvidaustrumos — Van Dīmena līcis. Dandasa šaurums austrumos to atdala no Koburga pussalas, Klerensa šaurums dienvidos — no kontinenta. Ap 1 km platais Epslija šaurums rietumos Melvila salu atdala no Tivi salu otras lielākās Batērsta salas. Sala līdzena ar lēzeniem pauguriem, augstākais punkts ir Valtera kalns 102 m vjl.
Salā valda tropisks musonu klimats. Tā ir izolēta no kontinenta kopš pēdējā ledus laikmeta. To klāj galvenokārt eikaliptu meži, kā arī nelieli lietusmeži. Daudz endēmo augu un dzīvnieku sugu, tajā skaitā 36 endēmas zīdītāju sugas. Visa salas teritorija noteikta par putniem nozīmīgu vietu.
Vēsture
Sala apdzīvota jau kopš 40 000 gadu tālas senatnes. Pirmie eiropieši, kas apmeklēja salu, bija holandieši 1705. gada 30. aprīlī. 1818. gadā Tivi salas pētīja britu ceļotājs Filips Pārkers Kings (Phillip Parker King) un nodēvēja salu par godu Britu Admiralitātes lordam Robertam Dandasam, Melvilas 2. vikontam (Robert Dundas, 2nd Viscount Melville).
1824. gadā britu kapteinis Gordons Brēmers (Gordon Bremer) Tivi salas pasludināja par Lielbritānijas īpašumu. Brēmers 1824. gada septembrī Melvila salas ziemeļrietumos nodibināja arī pirmo eiropiešu apmetni Fortdandasu, kas bija pirmā Austrālijas ziemeļos, bet tā tika pamesta jau pēc pieciem gadiem.
1978. gadā tiesības uz Tivi salu zemi tika nodotas aborigēnu kopienai, bet 2001. gadā nodibināta vietējā pašvaldība.
Nētemejoki
Iztece no Ījervi ezera uz ziemeļiem no Inari ezera. Tek austrumu - ziemeļaustrumu virzienā. Augštece Somijas, lejtece Norvēģijas teritorijā. Ietek Barenca jūras Varangerfjordā. Pēc noķerto lomu daudzuma, Nētemejoki ir trešā produktīvākā lašveidīgo upe.
Rinodipteri
Rinodipteri (Rhinodipterus) ir izmirušu dipterīdveidīgo zivju ģints no divējādelpojošo zivju virskārtas. Ģinti 1956. gadā aprakstīja vācbaltiešu paleontologs Valters Gross, balstoties uz Latvijā pie Kokneses atrasto sugu Dipterus secans. Šīs zivis dzīvoja Eiropā un Austrālijā vidusdevona beigās un augšdevona frānas laikmetā. Domājams, ka rinodipteri apdzīvoja jūru seklūdens un rifu rajonus. Ģints tipveida suga ir Rhinodipterus secans. Ģintī ir zināmas vismaz 4 sugas.
Morfoloģija
Rinodipteri bija vidēja lieluma zivis ar izstieptu purnu. Etmoīda vairogs ir vienlaidus. Priekšējās nāsis veidoja lielas atveres. Parasfenoīds ir izstiepts un ar garu aizmugurējo daļu. Jutīgo kanālu poras bija lielas un salīdzinoši mazskaitlīgas. Pterigoīdās zobu plātnes ir ar piecām šauru zobu rindām. Apakšžokļa zobu plātnes ir ar deviņām saplūdušu zobu rindām.
Margarita Kalmikova
Margarita Kalmikova (dzimusi ) ir bijusī Latvijas peldētāja, pēc karjeras beigām — trenere.
Brālis — peldētājs Valērijs Kalmikovs.
Divas reizes piedalījusies Olimpiskajās spēlēs. 1996. gadā Atlantā viņa kļuva par visu laiku jaunāko Latvijas olimpieti, sacensībās startējot 15 gadu vecumā. Šajās Olimpiskajās spēlēs 200 m brasa distancē izcīnījusi 34. vietu, pēc četriem gadiem Sidnejā — 28. vietu.
33 reizes kļuvusi par Latvijas čempioni. Pēc sportista karjeras beigām kļuvusi par peldēšanas treneri, ir Tiffin universitātes galvenā peldēšanas un daiļlēkšanas trenere.
Microsoft Word
Microsoft Word ir teksta procesors, ko izstrādājis Microsoft. Tas pirmoreiz tika izlaists 1983. gadā ar nosaukumu Multi-Tool Word Xenix sistēmām. Turpmākās versijas vēlāk tikušas rakstītas vairākām citām platformām, tai skaitā IBM PC DOS (1983), Apple Macintosh (1985), AT&T Unix PC (1985), Atari ST (1988), SCO UNIX (1994), OS/2 (1992) un Windows (1989). Word komerciālā versija ir pieejama gan kā atsevišķs produkts, gan kopā ar citām lietotojumprogrammatūrām Microsoft Office, Windows RT. Ir pieejama arī bezmaksas Word programmatūra, tomēr tajā ir mazāk iespēju.
Mūsdienās Microsoft Word ir visplašāk lietotais un populārākais teksta procesors pasaulē.
Skaistais augstiņš
Skaistais augstiņš (Centaurium pulchellum) ir augu suga genciānu dzimtas augstiņu ģintī. Savvaļā tā ir sastopama piejūras un iekšzemes (biežāk sāļainās) pļavās Eiropā, Ziemeļāfrikā un Rietumāzijā. Latvijā skaistais augstiņš ir sastopams reti un nevienmērīgi — pārsvarā piejūrā un valsts vidusdaļā.
Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Morfoloģija
Skaistais augstiņš ir viengadīgs vai divgadīgs, 5—20 cm garš lakstaugs ar četršķautņainu, pacilu vai stāvu stublāju. Atšķirībā no citiem Latvijā sastopamajiem augstiņiem, skaistajam augstiņam pie stublāja pamata nav lapu rozetes. Parasti blīvi zaro no pamata, kaut gan retumis sastopami arī nezarojoši augi.
Lapas ir olveidīgas vai ovālas, 0,5—1,2 cm garas un 0,2—0,6 cm platas, uz stublāja sēdošas, pretējas, ar gludu malu un strupu (apakšējās) vai smailu (augšējās) galu. Lapām ir 5 dzīslas, dzīslojums neskaidrs.
Ziedi ir stublāju un zaru galos dihāzijā. Pēc krāsas tie ir rožaini sārti. Vainaglapas un kauslapas visbiežāk ir 5 (retāk 4). Raksturīgs tas, ka dziļi šķeltās kauslapas ir īsākas nekā vainaga stobriņš. Pie zieda pamata ir nelielas pieziedlapas. Auglis ir strupa divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija līdz augusta beigām.
Ceremonija
Ceremonija ir vienots rituāls, pasākums ar noteiktu mērķi, kas tiek veikts īpašā gadījumā. Vārdam "ceremonija" var būt etrusku izcelsme, latīņu valodā: caerimonia.
Baznīcas un civilās ceremonijas
Pēc Dallija Mesendžera un Alēna de Botona domām, lielākajā daļā Rietumu valstu vērtības un ideāli, kas formulēti gan baznīcas, gan civilajās ceremonijās, kopumā ir līdzīgi. Atšķirība ir tajā, ko Mesendžers sauc par "pārdabisko infrastruktūru" vai de Botona par "neticamu pārdabisku elementu". Lielākā daļa baznīcu un reliģiju apgalvo, ka dievība piešķir papildu priekšrocības, piemēram, Romas katoļi uzskata, ka caur svētajiem vārdiem masu ceremonijā uz altāra noļūst pats Dievs. Gan baznīcas, gan civilajām ceremonijām ir spēcīga psiholoģiska, sociāla un kultūras ietekme, ko cenšas sasniegt visas ceremonijas. Tajās atšķiras atskaņotās mūzikas stils, lietotie vārdi, citas sastāvdaļas un struktūra.
Kopīgās tradīcijas
Kā par laulību ceremoniju raksta Edvards Šilbēks, gan baznīcas, gan civilajās ceremonijās rietumu pasaulē ir pārsteidzoši daudz seno tradicionālo elementu. Galvenās ceremonijas aizsākās pirmskristietības romiešu un grieķu laikos, un to prakse ir turpinājusies gadsimtiem ilgi. Piemēram, no pirmskristietības romiešu laikiem laulību ceremonijās pārmantoti līgavaiņa brāļi un līgavas māsas, gājiens, līguma parakstīšana, gredzenu maiņa un pat kāzu torte.
Nepārdabiska satura kopīgošana
Rakstnieks un filozofs Alēns De Botons uzskata, ka ateistiem vajadzētu izmantot daudzas noderīgas atziņas, mākslas dārgumus un simboliku, ko iedvesmojusi reliģija. Viņš apgalvo, ka sekulārā pasaule no reliģijām var mācīties arī kopienas un nepārtrauktības nozīmi. Mesendžers piekrīt un norāda, ka civilo svinētāju panākumi Austrālijā ir daļēji saistīti ar to, ka viņi kopš 1973. gada ir atbalstījuši šos principus gan teorētiski, gan praksē.
Laicīgās ceremonijas vēsture
Galvenais stimuls kvalitatīvu civilo ceremoniju attīstībai Rietumu pasaulē bija Austrālijas valstsvīra, senatora un Augstākās tiesas tiesneša Laionela Mērfija tālredzība. 1973. gadā Austrālijā civilo svinētāju programma uzticēja atbilstoši atlasītām personām nodrošināt baznīcas nepiederošos cilvēkus ar būtiskām un cienīgām ceremonijām. Šai iniciatīvai tagad lielā mērā ir sekojušas Jaunzēlande, Kanāda, Apvienotā Karaliste un daži ASV štati.
Laicīgās ceremonijas mērķis
Pēc Dallija Mesendžera domām, laicīgās ceremonijas ir “ceļveža” ietekmes, kas ved uz pieņemamu, ētisku un cienīgu dzīvi. Ceremonijas veicina psiholoģiskās stabilitātes neredzamās sastāvdaļas, identitātes sajūtu, dzīves mērķu pārliecību un personīgo pašvērtības sajūtu. Kvalitatīvu ceremoniju noslēpumainais kultūras spēks ved mūsu sabiedrību pa godpilnu un ētisku ceļu. Laionels Mērfijs uzskatīja, ka civilizētas, stabilas un laimīgas sabiedrības pamatā ir patiesas personiskas ceremonijas. Šeit viņš atkārtoja slavenā mitologa Džozefa Kempbela pārliecību, kurš bija saglabājis stingri apgalvoto vispārīgumu, ka civilizētas uzvedības līmenis sabiedrībā ir tieši saistīts ar ceremoniju un pārejas rituālu praksi.
Nopietna komunikācija
Ceremonijai ir laiks un vieta, kur cilvēki nopietni sazinās. Piemēram, līgavainis liecinieku priekšā stāsta līgavai, ka mīl viņu un vēlas būt kopā ar viņu visu atlikušo mūžu. Šādam apgalvojumam ir daudz lielāks spēks nekā tad, ja tas tiek teikts privāti. Tieši ceremonijā pulcējas cilvēku grupas. Ceremonijā viņi sastāda līgumus, atzīst sasniegumus, apliecina identitāti, nodibina sakarus, deklarē mīlestību, izrāda cieņu, pauž skumjas. Turklāt Mesendžers izdara šādus novērojumus:
Ceremonijas sastāvdaļas
Lai šādas ceremonijas būtu spēcīgas un efektīvas, pēc visu nozares zinātnieku domām, tām jābūt ietekmei. Tas notika, kad ceremoniju papildināja vizuālā un skatuves māksla. Liela uzmanība bija jāvelta dzejas, prozas, stāstu, mītu,  deju, mūzikas un dziesmu, kopīgu meditāciju, horeogrāfijas un simbolikas izveidē un izvēlē, kas ietilpa ceremonijās. Lai pastiprinātu ceremonijas psiholoģisko un kulturālo spēku, tā iespēju robežās būtu jāveic skaistā vietā.
Andris Šternbergs
Andris Šternbergs (1944) ir latviešu fiziķis, Latvijas Universitātes Cietvielu fizikas institūta direktors (1999—2016), LZA īstenais loceklis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1944. gada 13. maijā Rīgā skolotāja Romāna Šternberga ģimenē. Par darbošanos Latvijas nacionālo partizānu organizācijā viņa tēvam 1945. gadā piesprieda nāves sodu, Andri audzināja vecvecāki. Mācījās Kliģeres pamatskolā un Biķeru septiņgadīgajā skolā un Rīgas 1. vidusskolā. Studēja LVU Fizikas un matemātikas fakultātē, līdztekus strādāja VEF un par laborantu LVU Eksperimentālās fizikas katedras cietvielu fizikas laboratorijā.
Pēc studiju beigām strādāja LVU segnetoelektriķu un pjezoelektriķu fizikas problēmu laboratorijā, 1978. gadā aizstāvēja fizikas un matemātikas zinātņu kandidāta disertāciju, 1983. gadā kļuva par elektrooptikas laboratorijas vadītāju, 1984. gadā par segnetoelektriķu fizikas nodaļas vadītāju un 1999. gadā ieguva habilitētā doktora grādu par darbu "Struktūras sakārtošanas un radiācijas defektu ietekme uz fāžu pārejas dinamiku segnetoelektriskos relaksoros". No 1999. līdz 2016. gadam Šternbergs bija LU Cietvielu fizikas institūta direktors, sadarbības projekta “Nanomateriāli un nanotehnoloģijas” un Valsts pētījumu programmas vadītājs.