cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iļja Brizgalovs
Spēlētāja karjera
Krievijas izlases sastāvā ir izcīnījis sudraba medaļu 2000. gada Pasaules U-20 čempionātā, bronzas medaļu 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un 2009. gada Pasaules čempionāta. Vēl ir piedalījies 2000. gada Pasaules čempionāta (11. vieta), 2004. gada Pasaules kausā (5. vieta), 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs (4. vieta) un 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs (6. vieta).
Petenicas ezers
Petenicas ezers (es) ir ezers Gvatemalas ziemeļu daļā. Ezera apkaimē saglabājusies salīdzinoši pirmatnēja daba.
Uz ezera salas atrodas ainaviskā Floresas pilsēta. Ezera krastos atrodas pēdējās neatkarīgās maiju galvaspilsētas Tajasalas atliekas.
Ezers ir kriptodepresija — tā gultne atrodas zemāk par jūras līmeni. Ezeram nav iztekas, līdz ar to ezerdobē arī ledus laikmetā atradās ūdens un tā gultnē atrodama vairāk kā 100 metrus bieza nogulumu kārta, kas glabā informāciju par seno klimatu un vides izmaiņām šajā planētas daļā. Vairākkārt ir notikušas ezera gultnes nogulumu izpētes, kas devušas bagātīgu zinātnisko materiālu.
Atentāts
Atentāts ir sabiedriska darbinieka slepkavība vai tās mēģinājums ( no ad-temptāre - "mēģinājums izdarīt"). Atšķirībā no citu veidu slepkavībām, atentāts parasti tiek veikts ar ideoloģisku vai politisku pamatojumu. Parasti atentātus veic vairāku cilvēku grupējumi vai arī garīgi slimi cilvēki. Vēl bez ideoloģiskajām un politiskajām motivācijām, par atentāta izdarīšanas iemeslu var būt nauda (pasūtīta slepkavība), atriebība vai arī militāra operācija.
Nosaukums
Angliski lietotais vārds assassinate (no Ḥashshāshīn - "apsētais" vai "hašiša lietotājs") turpretī nozīmē mērķtiecīgu slepkavību (nāves soda izpildīšanu bez tiesas) arī tiek lietots, lai apzīmētu valdības sankcionētu ienaidnieku nogalināšanu. Atentāts bieži tiek saistīta ar tādiem terminiem kā terorisms un brīvības cīnītājs. Dažreiz ar atentātu tiek apzīmēta arī darbība, kad tiek nogalināts cilvēks bez īpašas vajadzības.
Vangaži
Nosaukums radies no lībiešu valodas ‘strauta pļavas vieta’ (vang — ‘strauta pļava’, aži — ‘vieta’).
Vēsture
Vangažu muiža (de) pirmoreiz rakstos minēta Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā. Vidzemes guberņas laikā tās iedzīvotāji piederēja Allažu-Vangažu (Allasch-Wangasch) baznīcas draudzei. Sākotnēji Vangažu luterāņu baznīca bijusi neliela guļbūves ēka bez torņa. Jaunā mūra baznīca celta 1780.—1789. gadā, taču Pirmā pasaules kara laikā tā nopostīta.
Līdz 1816. gadam Vangažu muižā darbojās kaparāmurs (vara manufaktūra). Varu veda no Pēterburgas un izgatavoja svečturus, katlus, plīts riņķus. Pēc tam līdz 1914. gadam Vangažos bija papīrfabrika. Izmantojot tvaika mašīnas, manufaktūra ražoja papi un papīru. Aizsprosti Straujupītes krastos ir saglabājušies vēl šodien. Pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Pleskava atklāšanas 1889. gadā apmēram 3 km attālumā no Vangažu muižas ierīkoja Stoķu pieturu (tagad Vangažu stacija). 1920. un 1930. gados papīrmanufaktūras vietā darbojās filca darbnīca. Dzelzceļa stacijas tuvumā atradās stikla manufaktūra.
1935. gadā pēc arhitekta Paula Kundziņa meta atjaunoja Vangažu baznīcu, kas palika neskarta Otrā pasaules kara laikā, tā izpostīta pēckara gados. Tikai 1990. gados baznīcā atgriezās Latvijas PSR laikā izgaiņātā draudze un veica atjaunošanas darbus, restaurēja altāri.
Pēc Otrā pasaules kara 1955. gadā pie Vangažiem atklāja bagātīgas grants un smilts atradnes. 1957. gadā Vangažu karjerā ieradās pirmie strādnieki, sāka celt dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu "Garkalne". Pie tās izveidojās ciemats, kuru nosauca par Oktobra ciematu. Rūpnīcas un ēku celtniecībā bija nodarbināti arī ieslodzītie. 1959. gadā atklāja rūpnīcu un kultūras namu. Sāka darboties Oktobra septiņgadīgā skola, atvēra 4. celtniecības skolu, bērnudārzu-silīti, feldšeru punktu. 1961. gadā uzbūvēja 4. celtniecības skolas jauno mācību korpusu, Oktobra ciemu pārdēvēja par Vangažiem un nodibināja Vangažu darbaļaužu deputātu padomi.
1962. gadā atklāja Vangažu astoņgadīgo skolu. 1963. gadā 4. celtniecības skolu pārdēvēja par 25. Vangažu pilsētas profesionāli tehnisko skolu.
1964. gadā rūpnīcā uzsāka keramzīta betona izlaidi. Anna Ludiņa sāka veidot "Mākslinieku dārzu". 1967. gadā rūpnīcu pārdēvēja par 1. dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu, tajā uzsāka gāzbetona izgatavošanu.
1972. gadā nodibināja Vangažu vidusskolu. 1976. gadā atklāja cauri pilsētai vedošās Pleskavas-Vidzemes šosejas jauno trasi ar atdalītajiem braukšanas virzieniem. 1985. gadā izveidoja ražošanas apvienību "Vangaži".
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Vangaži ieguva pilsētas statusu. 1994. gadā Vangažu tautas deputātu padomi pārdēvēja par Vangažu pilsētas domi. 1998. gadā nodibināja Vangažu mākslu skolu. 2002. gadā darbu uzsāka Vangažu koģenerācijas stacija.
Administratīvā piederība
Līdz 2009. gada administratīvi teritoriālajai reformai Vangaži bija pašvaldība Rīgas rajonā. 2009. gada 1. jūlijā to pievienoja jaunizveidotajam Inčukalna novadam. Pēc 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas Vangažus iekļāva Ropažu novadā, mainot pilsētas robežas (pievienots Gailīšu ciems Inčukalna pagastā).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ģeogrāfija
Pilsēta izvietojusies Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā.
Klimats
Mēreni silto un mitro klimatu nosaka pilsētas atrašanās Piejūras zemienes klimatiskajā rajonā. Gadā vidēji ir 21 skaidra, 166 mākoņainas un 178 apmākušās dienas. Gada vidējā temperatūra ir +5,6 °C, jūlijā vidējā temperatūra ir +17 °C, janvāra vidējā temperatūra ir -5 °C. Zemākā fiksētā temperatūra -36 °C. Periods, kad gaisa temperatūra noslīd zem +8 °C (apkures sezona), ilgst vidēji 210—215 dienas gadā.
Daba
Vangažu apkārtne pieskaitāma Piejūras zemienes ģeobotāniskajam rajonam. To klāj lieli mežu masīvi, kas plašā joslā stiepjas no Inčukalna līdz Rīgai. Uz kāpu pauguriem aug sausie priežu sili un virsāji ar ķērpju un sūnu zemsegu.
Ūdeņi
Vangaži atrodas 2,5 km no Gaujas, cauri pilsētai plūst tās pieteka Straujupīte. Uz rietumiem no pilsētas atrodas bijušā karjera ezers, kas tiek izmantots atpūtai.
Johoas ezers
Johoas ezers (es) ir lielākais Hondurasas iekšzemes ezers.
Ezera ziemeļu piekrastē senās Lenkas kultūras apmetnes Losnaranhosas atliekas (200. gads). Šeit atrodas senu celtņu drupas, neizpētītas piramīdas. Šī kultūra šeit attīstījās pirms maiju kultūras un kādu laiku eksistēja līdzās tai.
Kopš 2005. gada Johoas ezera baseins ir iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.
Potenciāls
Potenciāls var būt
Dobra
Dobra (Dobra) var būt:
Jānis XXIII
Biogrāfija
Jānis XXIII, īstajā vārdā Andželo Džuzepe Ronkalli, ir dzimis pusgraudnieku ģimenē kā ceturtais bērns no 13 bērniem. 1905. gadā, 23 gadu vecumā, viņš tika nozīmēts par Bergamo bīskapa sekretāru, kur strādāja līdz 1914. gadam. Pirmajā pasaules karā Ronkalli tika iesaukts Itālijas karaliskajos spēkos kā seržants. 1919. gadā tika izvirzīts par Garīgā semināra garīgo tēvu. 1921. gadā devās uz Romu, kur sāka kalpot Svētajam Krēslam, tā brīža pāvestam Benediktam XV.
1953. gada janvārī Ronkalli kļuva par kardinālu un nosūtīts uz Venēciju. 1958. gadā kļuva par Romas pāvestu. 1962. gadā sasauca Otro Vatikāna koncilu, kurš ilga līdz 1965. gadam.
Pasaules izstāde Parīzē (1889)
Pasaules izstāde Parīzē (fr) bija starptautiska izstāde, kas notika Francijas galvaspilsētā no 1889. gada 6. maija līdz 31. oktobrim. Tās galvenā tēma bija Franču revolūcijas simtgade. Tā bija desmitā pēc kārtas no starptautiskajām 19. gadsimtā popularizētajām pasaules izstādēm, no kurām pirmā bija Lielā izstāde (The Great Exhibition) Londonā. Vairākas celtnes bija uzbūvētas speciāli šim notikumam. No tām līdz mūsu dienām ir saglabājies Eifeļa tornis.
Pasākuma organizācija tika uzticēta inženierim Žanam Šarlam Alfanam (Jean-Charles Alphand; 1817-1891) no celtniecības dienesta. Izstādes halles bija izvietotas Marsa laukā (Champ-de-Mars), Trokadero pilī (palais du Trocadéro) un Invalīdu nama (Hôtel des Invalides) esplanādē un kopumā aizņēma 96 hektārus. Izstādē piedalījās 35 valstis, to starpā īpaša vieta tika atvēlēta Francijas kolonijām. Ieejas biļete dienā maksāja 1 franku, bet vakarā 2 frankus. Provinces iedzīvotājiem, uzrādot vilciena biļeti, ieeja bija bezmaksas. Par uzkāpšanu Eifeļa tornī bija papildus jāsamaksā 5 franki. Kopumā izstādi apmeklēja vairāk kā 32 miljoni cilvēku.
Labiāli palatāls līdzskanis
Labiāli palatāls līdzskanis tiek artikulēts ar mēles virspusi pret cietajām aukslējām un vienlaicīgu lūpu noapaļojumu.
Šī nav tīri dubultās artikulācijas "labiāli-palatāla" skaņa, bet vairāk noapaļota palatāla, ar sekundāro labiālo artikulāciju. Tā ir priekšējās rindas patskaņa puspatskaniska realizācija.
2010. gada FIFA Pasaules kauss
2010. gada FIFA Pasaules kauss (en, af) bija starptautisks vīriešu izlašu futbola turnīrs, kas notika Dienvidāfrikā no līdz. Tas bija 19. FIFA Pasaules kausa finālturnīrs. Pirmoreiz Pasaules kausa finālturnīrs norisinājās Āfrikas kontinentā, atstājot Okeānijas Futbola konfederāciju kā vienīgo no sešām FIFA konfederācijām, kuras dalībvalstis nav rīkojušas čempionātu. Savu pirmo FIFA Pasaules kausu šajā turnīrā ieguva Spānijas izlase ar 1:0 finālā pārspējot Nīderlandi.
Finālturnīram kvalificējās 32 valstis. Dienvidāfrikas izlase turnīram kvalificējās automātiski, kā Pasaules kausa organizētāji. Pārējās valstis kvalificējās, spēlējot kvalifikācijas spēles no līdz. Finālturnīrā kopā tika aizvadītas 64 spēles, kas tika izspēlētas 10 stadionos, 9 pilsētās.
Pirmo reizi mājinieki (šajā gadījumā Dienvidāfrikas izlase) netika ārā no grupu turnīra. Grupu turnīru nepārvarēja abas iepriekšējā FIFA Pasaules kausa finālistes — Itālija un Francija.
Rīkotājvalsts izvēle
Āfrika kā kontinents, kurā rīkot 2010. gada FIFA Pasaules kausu, tika izvēlēts saskaņā ar FIFA politiku, kas paredzēja čempionāta rīkošanas rotācijas principu starp konfederācijām (šī politika tika pārstrādāta 2007. gada oktobrī). Piecas Āfrikas valstis izvirzīja savas kandidatūras Pasaules kausa rīkošanai:
Sekojot FIFA lēmumam neatļaut turnīru rīkot divām valstīm kopīgi, Tunisija atsauca savu kandidatūru. Komiteja nolēma izslēgt arī Lībijas kandidatūru, jo tā neatbilda izvirzīto prasību standartiem.
Pēc vienas balsošanas kārtas FIFA prezidents Zeps Blaters preses konferencē Cīrihē 2004. gada 15. maijā paziņoja, ka Dienvidāfrikas Republikai tiek piešķirtas tiesības rīkot Pasaules kausa finālturnīru, kas tādējādi uzvarēja Marokas un Ēģiptes pieteikumus.
Rezultāti:
Kvalifikācija
Kā turnīra rīkotāji Dienvidāfrikas izlase finālturnīram kvalificējās automātiski. Kopš 2002. gada iepriekšējā čempionāta uzvarētāji vairs neiegūst automātisku ceļazīmi uz nākamo turnīru. 2010. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīra izloze notika Dienvidāfrikas pilsētā Durbanā. Kopumā kvalifikācijai pieteicās 204 (izņemot Brunejas, Laosas un Filipīnu izlases) no 207 FIFA dalībvalstīm — par 4 komandām vairāk nekā iepriekšējā Pasaules kausa kvalifikācijā, tā uzstādot jaunu rekordu. Kvalifikācija noslēdzās. Turnīram pirmo reizi kvalificējās Slovākijas izlase. Pēc 44 gadu pārtraukuma finālturnīrā spēlēja Ziemeļkorejas izlase. Pēc 28 gadu pārtraukuma piedalījās arī Hondurasas un Jaunzēlandes izlases. Futbola rangā visaugstāk esošās izlases, kas nekvalificējās finālturnīram, bija Horvātijas izlase, Krievijas izlase un Turcijas izlase.
Talismans
2010. gada Pasaules kausa oficiālais talismans ir Zakumi, leopards ar zaļiem matiem. Viņa vārds veidots no "ZA", Dienvidāfrikas starptautiskā saīsinājuma, un "kumi", vārda, kas nozīmē "desmit" vairākās Āfrikas valodās. Talismana krāsas attēlo arī turnīra saimnieku formas tērpu krāsas - dzeltenu un zaļu.
Tiesneši
FIFA izvēlējās tiesnešus no visām 6 FIFA konfederācijām. Kopā ar 30 galvenajiem tiesnešiem FIFA nosauca arī 60 līnijtiesnešus.
Stadioni
Dienvidāfrikas Republikā aktīvi tika būvēti un pārbūvēti stadioni, kuros norisinās Pasaules kausa spēles. Finālspēle notika Soccer City stadionā, Johannesburgā.
Dinijars Biļaļetdinovs
Dinijars Biļaļetdinovs (, Динияр Ринат улы Билалетдинев, ; dzimis Maskavā) ir tatāru izcelsmes Krievijas futbolists, kurš pārstāv Lietuvas A līgas futbola klubu FK Trakai. Pārstāvējis Krievijas izlasi. Viņš parasti spēlē malējā pussarga pozīcijā, bet nacionālajā izlasē spēlējis arī aizsardzībā. Viņa tēvs, Rinats Biļaļetdinovs, ir bijušais futbolists, šobrīd futbola treneris.
Līvānu pagasts
Līvānu pagasts bija viena no Daugavpils apriņķa pašvaldībām tā ziemeļrietumu daļā, Daugavas labajā krastā. Robežojās ar Daugavpils apriņķa Līvānu pilsētu un Vīpes, Rudzētu, Vārkavas, Kalupes un Nīcgales pagastiem, Rēzeknes apriņķa Atašienes pagastu, pa Daugavu ar Jēkabpils apriņķa Dignājas pagastu un Ilūkstes apriņķa Rubenes pagastu. Pagasta valde atradās Līvānu pilsētā.
Dinijars Biļaļetdinovs
Sasniegumi
Lokomotiv Moscow
2010. gada FIFA Pasaules kauss
Spēļu kalendārs
Komandu sadalījums pa grupām tika noteikts īpašā izlozē, kura notika 19:00 Keiptaunas Starptautiskajā konferenču centrā. Izlozi vadīja FIFA ģenerālsekretārs Žeroms Valke un Dienvidāfrikas izcelsmes aktrise Šarlīze Terona, izlozē piedalījās arī dažādas sporta zvaigznes (Bekhems, Gebreselasie, Bekenbauers, Eusebiu). Ar uzrunu uzstājās FIFA prezidents Jozefs Blaters, klātesošos ar videouzrunu sveica Nelsons Mandela. Izlozi tiešraidē translēja LTV7.
Līvānu pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1920. gada zemes reformas gaitā Līvānu muižu sadalīja 153 vienībās 1533 ha kopplatībā, bijušās Krievijas agrārbankas zemes sadalīja 404 vienībās 3811 ha kopplatībā, valsts mežu sadalīja 142 vienībās 489 ha kopplatībā.
2010. gada FIFA Pasaules kauss
Spēļu kalendārs
Dienvidāfrikas izlase kā rīkotāji ieņēma A grupas pirmo pozīciju. Komandas tika ielozētas 4 grozos, ņemot vērā gan FIFA reitingu, gan ģeogrāfiskās konfederācijas. 1. groza izsētās komandas tika ielozētas katra savā apakšgrupā un ieņēma grupas pirmo pozīciju. Izlozējot pārējās komandas, tika ņemts vērā konfederāciju sadalījums - viena grupā nedrīkstēja būt divas komandas no vienas konfederācijas - izņemot Eiropas komandas, kuras vienā grupā varēja būt divas. Ņemot vērā šo, Dienvidāfrikas komandu nedrīkstēja ielozēt pret 3. groza Āfrikas komandām un Argentīnu ar Brazīliju (izsētas 1. grozā) nedrīkstēja ielozēt pret pārējām Dienvidamerikas komandām.
Oļegs Andrejevs
Oļegs Andrejevs var būt:
2010. gada FIFA Pasaules kauss
Spēļu kalendārs
Turnīrs sākās un aizritēja veselu mēnesi, noslēdzoties.
Komandas pozīciju grupā noteica pēc šādiem kritērijiem: Ja pēc augstāk minētajiem kritērijiem komandu vietu nebija iespējams noteikt, tālāk tika ņemti vērā šādi kritēriji:
Līvānu pagasts
Vēsture
1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Gercānu, Jersikas, Līvānu, Pēternieku, Rožupes, Staru, Turku, Upenieku un Zepu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Līvānu rajonā. Mūsdienās Līvānu pagasta teritorija iekļauta Līvānu novada Turku, Rožupes un Jersikas pagastos un Preiļu novada Upmalas un Rožkalnu pagastos.
2010. gada FIFA Pasaules kauss
Statistika un apbalvojumi
Čempionāta laikā tika gūti 145 vārti. Argentīnas izlases uzbrucējs Gonsalo Igvains vienīgais guva trīs vārtus vienā spēlē - tas bija 49. hat-trick pasaules čempionātu finālturnīrā. 4 spēlētāji guva visvairāk (5) vārtus, taču Zelta Futbolzābaka balvu kā rezultatīvākais spēlētājs ieguva Vācijas izlases uzbrucējs Tomass Millers jo bez 5 gūtajiem vārtiem viņš bija atdevis 3 rezultatīvas piespēles.
Vārtu guvēji
Savos vārtos:
Sodi
Turnīra laikā tiesneši parādīja 260 dzeltenās un 17 sarkanās kartītes. Visvairāk - 14 - kartītes tika parādītas finālspēlē, bet divās - Ziemeļkoreja pret Kotdivuāru un Vācija pret Spāniju - neviena. Kopumā tika piešķirti 17 11 metru soda sitieni.
Bjali Bora
Bjali Bora ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Košalinas.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Baldenburga. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Elpaso
Elpaso (en) ir pilsēta Teksasas štatā, ASV, Elpaso apgabala administratīvais centrs. Saskaņā ar 2010. gada tautas skaitīšanas datiem pilsētā dzīvo 649 121 iedzīvotāju. Tā ir sestā lielākā pilsēta štatā un 19. lielākā visā valstī. 2010. gadā Elpaso ieguva prestižo All-America City Award balvu. Pilsētā atrodas Teksasas universitāte un Teksasas tehniskā veselības zinātņu centra universitāte (Texas Tech University Health Sciences Center). Pilsētas pierobeža atrodas viens no ASV lielākajiem militārajiem kompleksiem Fort Bliss. Elpaso raksturīgs karsts tuksnešu klimats ar ļoti karstām, sausām vasarām un mērenām ziemām. Lielākā daļa iedzīvotāju ir baltie (77,8%), tikai 3,1% ir afroamerikāņi. Elpaso ir bāzēti vairāki Ziemeļamerikas zemāko sporta spēļu līgu klubi. Tā ir otra lielākā pilsēta kontinentālajā ASV daļā, kurā nav neviens Ziemeļamerikas četru lielo līgu (NBA, NHL, NFL, MLB) klubs.
Eiropas čempionāta 2012 kvalifikācija — E grupa
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas E grupas rezultāti.
Savstarpējās spēles
Uzvaras / Neizšķirti / Zaudējumi
Riks Kristens Rozītis
Riks Kristens Rozītis (dzimis Rīgā) ir latviešu kamaniņu braucējs.
Ar kamaniņu braukšanu nodarbojas kopš 10 gadu vecuma. Veiksmīgi aizvadījis jaunieša karjeru. 2010.—2011. gada sezonā R. K. Rozītis bija Pasaules kausa izcīņas uzvarētājs kopvērtējumā jauniešiem. 2011.—2012. gada sezonā startē Pasaules kausā junioriem. Piedalījās 2012. gada Ziemas Jaunatnes Olimpiskajās spēlēs, kur vieninieku sacensībās izcīnīja sudraba medaļu. Tāpat startēja arī stafetē, kur izcīnīja 6. vietu.
Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas
Atbilstoši Satversmei, Latvijas prezidentu ievēl Saeima uz četriem gadiem (pirms 1997. gada Satversmes grozījumiem - uz trim gadiem). Līdz šim Latvijas prezidenta vēlēšanas ir notikušas desmit reizes, neskaitot vienu reizi, kad 1936. gadā Kārlis Ulmanis sevi pasludināja par prezidentu bez vēlēšanām.
1922
Pirmās Latvijas prezidenta vēlēšanas notika. Jānis Čakste pēc vienošanās starp Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju un Latvijas Zemnieku savienību tika izvirzīts kā vienīgais kandidāts un ievēlēts kā 1.Latvijas prezidents ar 92 balsīm par un 6 deputātiem atturoties.
1925
1925. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas notika. Vēlēšanās no trim kandidātiem par Latvijas prezidentu atkārtoti tika ievēlēts Jānis Čakste.
1927
Vēlēšanas notika ārkārtas apstākļos, jo līdzšinējais Latvijas prezidents Jānis Čakste bija miris, prezidenta amatā esot. Prezidenta ievēlēšana šajā reizē izrādījās ļoti grūta - tikai pēc deviņiem neveiksmīgiem balsojumiem trīs Saeimas sēžu garumā par 2. Latvijas Valsts prezidentu tika ievēlēts Gustavs Zemgals.
1930
Gustavs Zemgals atteicās kandidēt atkārtoti, līdz ar to, tāpat kā 1927. gada vēlēšanās, bija nepieciešamas daudzas balsojuma kārtas, līdz par prezidentu tika ievēlēts Latvijas Zemnieku savienības kandidāts Alberts Kviesis, kas kļuva par 3. Latvijas Valsts prezidentu.
1933
Jau pirmajā balsojuma kārtā atkārtoti par prezidentu tika ievēlēts līdzšinējais prezidents Alberts Kviesis.
Nākamās prezidenta vēlēšanas Latvijā notika tikai pēc 60 gadiem - vispirms notika Ulmaņa apvērsums, tad sekoja okupācija un tikai 1993. gadā atkal atbilstoši Satversmei tika ievēlēts Latvijas prezidents.
1993
Pirmajās atjaunotās Latvijas prezidenta vēlēšanās par prezidentu tika ievēlēts iepriekšējā Latvijas prezidenta Kārļa Ulmaņa brāļa mazdēls Guntis Ulmanis. Zīmīgi, ka vēl viens no pārējiem diviem kandidātiem bija nozīmīgas Latvijas politiķu dzimtas pārstāvis - Zigfrīda Meierovica dēls Gunārs Meierovics.
1996
pietika ar vienu balsošanas kārtu, lai atkārtoti par Latvijas prezidentu tiktu ievēlēts Guntis Ulmanis. Vēlēšanas bija zīmīgas ar to, ka viens no prezidenta amata kandidātiem - Alfrēds Rubiks - tobrīd izcieta cietumsodu.
1999
atbilstoši 1997. gadā pieņemtajiem Satversmes grozījumiem Latvijas prezidents pirmo reizi tika ievēlēts uz 4 gadu termiņu līdzšinējo 3 gadu vietā. Vaira Vīķe-Freiberga kļuva par pirmo sievieti Latvijas prezidenta amatā.
2003
Vēlēšanās bija izvirzīta tikai viena kandidāte - Vaira Vīķe-Freiberga, kas ar pārliecinošu balsu pārsvaru saglabāja prezidentes vietu uz vēl 4 gadiem.
2007
Vairums spilgtāko notikumu ap prezidenta vēlēšanām notika dažas nedēļas pirms to faktiskās norises, kad valdošās koalīcijas partijas atteicās no saviem izvirzītajiem kandidātiem un vienojās par Valda Zatlera kandidatūru. Pēdējās dienās pirms vēlēšanām opozīcija izvirzīja Aivaru Endziņu kā alternatīvo kandidātu. Par Latvijas prezidentu tika ievēlēts Valdis Zatlers.
2011
Kā pirmais kandidāts prezidenta vēlēšanām tika izvirzīts Valsts prezidents Valdis Zatlers, kuram atbalstu vēlēšanās solīja apvienība Par Labu Latviju, kā arī Vienotība un Nacionālā apvienība. Kā otru kandidātu pieci ZZS deputāti izvirzīja Saeimas deputātu Andri Bērziņu. Pēc tam, kad Valdis Zatlers izdeva rīkojumu par referendumu 10. Saeimas atlaišanai, PLL pārstāja atbalstīt šo kandidātu. otrajā vēlēšanu kārtā par Latvijas prezidentu tika ievēlēts Andris Bērziņš.
2015
2015. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas saskaņā ar likumu notika 3. jūnijā. Par Latvijas prezidentu tika ievēlēts Raimonds Vējonis.
2019
2019. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas notika 29. maijā. Par Latvijas prezidentu tika ievēlēts Egils Levits. Šajās vēlēšanās prezidents pirmo reizi tika ievēlēts atklātā balsojumā.
2023
2023. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas notika 31. maijā. Par Latvijas prezidentu tika ievēlēts Edgars Rinkēvičs.
Dobra (Rietumpomože)
Dobra ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Ščecinas.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Dābera. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Kalkūnes pilskalns
Kalkūnes pilskalns (arī Baltkāju pilskalns, Napoleonova gora) atrodas Augšdaugavas novadā, Kalkūnes pagastā, 800 m uz ziemeļaustrumiem no Birkeneļiem. Kalkūnes pilskalns ir viens no Augšzemes pilskalniem un tā apdzīvotība attiecās uz agro un vidējo dzelzs laikmetu. Pilskalnu neapšaubāmi apdzīvojušas baltu ciltis, tomēr sīkākas ziņas par iemītnieku etnisko sastāvu nav zināmas.
Raksturojums
Pilskalns ir savrups, zemienē situēts 12 m augsts austrumu — rietumu virzienā orientēts, kokiem apaudzis kalns. Tā malas jau no dabas ir pietiekami stāvas, bet lēzenākā austrumu nogāze bijusi nocietināta ar terasi, kuras paliekas mūsdienās vairs nav droši konstatējamas. Pilskalna plakums ilgstoši arts. Visapkārt pilskalnam ir apmetnes kultūrslānis. Pārbaudes šurfējumos pilskalnā noskaidrots, ka kultūrslānis ir līdz 0,6 — 0,7 m biezs. Tajā atrastas bezripas švīkātās, gludās un gludinātās keramikas lauskas. Apmetnē intensīva kultūrslāņa biezums ir 0,4 — 1,0 m. Te iegūtie atradumi varētu tikt attiecināti, kā sprieda J. Graudonis, uz mūsu ēras 1. gadu tūkstoša pirmo pusi vai nedaudz vēlāku laiku. Ar to pašu vai nedaudz agrāku laiku datējams arī kultūrslānis pilskalnā.
Vēsture
Baltkāju pilskalnu pirmais ir reģistrējis Augusts Bīlenšteins 1882. gadā. 1926. gadā, savas Zemgales un Augšzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā, pilskalnu uzmērīja un aprakstīja Ernests Brastiņš. 1968. gadā Jāņa Graudoņa vadībā pilskalnā un tā pakājē esošajā apmetnē tika izdarīti pārbaudes šurfējumi, kas ļāva noskaidrot pilskalna aptuveno datējumu. Par pilskalnu ir zināmi vairāki nostāsti, kas visi saistās ar 1812. gada karu. Pēc viena šāda nostāsta pilskalnu ar cepurēm esot sanesuši franču karavīri, bet kalnā atrodamās keramikas lauskas esot franču karavīru tabakas kārbiņu paliekas. Stāsti par pilskalnā apslēptu mantu ir aktuāli arī mūsdienās, un vairākās vietās pilskalnā vēl nesenos laikos ir bijušas mantraču izraktas bedres.
Rona
Rona (, izrunā:, , , ) ir viena no Eiropas lielākajām upēm. Upes garums ir 813 km, no kuriem tā 232 km plūst pa Šveici, bet atlikušos 581 km pa Franciju. Augštecē caurtek Ženēvas ezeram. Rona ietek Vidusjūrā, bet tās izteka atrodas Šveices Alpos, Valē kantonā, aptuveni 1753 metrus virs jūras līmeņa. Lielākās pilsētas Ronas krastos ir Ženēva, Liona un Aviņona. Pietekas - Ēna, Sona.
Tās deltā starp diviem upes atzariem atrodas Kamarga — neparasts dabas apgabals ar lagūnām, purviem, kāpām, sāls tuksnesi, stepi. Stepē dzīvo pussavvaļas Kamargas baltie zirgi, lagūnās daudz flamingo. Pieturvieta gājputniem.
Ronas ūdeni dzesēšanas procesos izmanto Bižē atomelektrostacija, kas atrodas 35 km no Lionas, upes labajā krastā.
Nikolass Almagro
Nikolass Almagro Sančezs Rolle (es; dzimis Mursijā, Spānijā) ir profesionāls spāņu tenisists. Savu profesionāļa karjeru uzsāka 2003. gadā. N. Almagro labākais sasniegums ATP Tūres rangā ir sasniegtā 11. vieta, kas tika sasniegta, dubultspēlēs — 52. vieta. Viņa treneris ir Hosē Perlass.
Karjerā N. Almagro ir uzvarējis 7 ATP vienspēļu turnīros, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņš sasniedza 2008. un 2010. gada Francijas Atklātajā čempionātā, kur tika līdz ceturtdaļfinālam. Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs.
2009. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''2009. gada notikumi Latvijā'''.
Biļaļetdinovs
Biļaļetdinovs (tt; sieviešu dzimtē Biļaļetdinova) ir tatāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Imperators Ku
Ku bija leģendārs Ķīnas imperators, Dzeltenā Imperatora mazmazdēls, kurš valdīja no 2436. gadam p.m.ē. līdz 2366. gadam p.m.ē.
Sintakse
Sintakse ( — ‘kopējā kārtība’) ir valodniecības nozare, kas pēta vārdu savienojumus un teikumu gramatisko struktūru. Sintakse ir viena no jaunākajām valodniecības nozarēm. Sintaksi var iedalīt tradicionālajā sintaksē un strukturālajā sintaksē. Tradicionālā sintakse ir saistīta ar latīņu, grieķu un citām Eiropas viduslaiku valodām. Tai ir raksturīgs vairāku viedokļu izmantojums. Savukārt strukturālajā sintaksē mēģina atrast noteiktu metodi, atšķirt pētīšanas viedokļus un iegūt teorētiski pamatotus un pārbaudāmus rezultātus. Vārdu "sintakse" līdzīgā nozīmē izmanto, arī runājot par programmēšanas valodām.
Sintaksē galvenais objekts, kas tiek pētīts, ir teikums. Latviešu valodā šajā jautājumā ir divi būtiski jēdzieni: vienkāršs teikums un salikts teikums.
Iņsko
Iņsko (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz austrumiem no Ščecinas pie Inas upes.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Nērenberga (de). Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Setubala
Setubala (pt) ir sena pilsēta Portugāles centrālajā daļā pie Sadu upes ietekas Atlantijas okeāna Setubalas līcī. 20. gadsimta pirmajā pusē Setubala bija svarīgs Portugāles zivju (sevišķi sardīņu) ieguves un pārstrādes centrs. Mūsdienās attīstās kā kūrortpilsēta, pateicoties lieliskajām pludmalēm. Pilsētas pievārtē atrodas Ford autorūpnīca.
Vēsture
Setubalā jau pirms romiešu ierašanās bija feniķiešu apmetne. Romiešu laikos (1. gs. p. m. ē. - 4. gs.) Setubala kļuva par zvejniecības centru. 7. gadsimtā apkārtnē ienāca vestgoti, bet 7. gs. - arābi, kuri valdīja līdz 12. gadsimtam. 1755. gadā pilsēta cieta lielā zemestrīcē. Labā klimata dēļ 16.—18. gadsimtā daudzi portugāļu augstmaņi Setubalā un tās apkārtnē uzcēla savas ārpilsētas rezidences. 1860. gadā Setubala ieguva pilsētas tiesības.
Cilvēki
Setubalā dzimuši:
Uhta
Uhta (ru, kv) ir pilsēta Komi republikā, Krievijas Federācijas ziemeļos.
Vēsture
1929. gadā OGPU pie Čibju upes ietekas Uhtā izveidoja Gulaga nometni Ухтпечлаг naftas ieguves vietas izveidei, kuru 1939. gadā nosauca par Uhtu un 1943. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības.
Klimats
Uhtas klimats ir mēreni kontinentāls. Gada vidējā gaisa temperatūra −1,1 °C. Vasara silta, +12-15 °C, jūlijā +15,7 °C silta. Ziemas mēnešu temperatūra ir ap −13 līdz −17 °C, janvārī −17,3 °C. Apkures sezona ilgst 261 dienu gadā. Gada nokrišņu daudzums — 540 mm, 24 mm februārī un 64 mm augustā un septembrī. Sniega sega veidojas oktobra pirmajā dekādē. Tā noturas 188-193 dienas. Augsne aizsalst 2 — 2,1 m dziļumā, daudzgadēja sasaluma nav. Gada laikā vidēji 32 dienas ir ar miglu, 43 dienas ar puteņiem, 17 — 19 dienas ar zibeņiem un 55 dienas ar apledojumu.
Labiāli palatāls spraudzenis
Balsīgs labiāli palatāls spraudzenis ir reti sastopams koartikulēts līdzskanis.
Starptautiskā fonētiskā alfabēta simbols šai skaņai ir, attiecīgais X-SAMPA simbols ir <tt>H</tt>. Šo skaņu varētu uzskatīt par labializētu -, vai kā priekšējās rindas patskaņa  puspatskanisku līdzinieku.
Raksturojums
Labiāli palatāla spraudzeņa raksturojums:
Atveidošana latviešu valodā
Latviešu valodā tiek atveidots ar burtkopām "vj" (pēc patskaņa) vai "uj" (pēc līdzskaņa).
Zlatousta
Zlatousta (ru) ir pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā.
Pilsēta atrodas Krievijas Eiropas daļā Ajas upes krastos (Kamas baseins), 110 km uz rietumiem no Čeļabinskas un 1750 km uz austrumiem no Maskavas (1941 km pa dzelzceļu).
Pilsētas platība ir 136,4 km2, tā izstiepta dienvidu-ziemeļu virzienā 15,4 km garumā un austrumu-rietumu virzienā 10,4 km garumā. Zlatousta ir viena no visaugstāk izvietotajām pilsētām Urālos, tā atrodas apmēram 400-600 m augstumā virs jūras līmeņa. Austrumos no Zlatoustas ir Eiropas un Āzijas robeža.
Hipatija
Aleksandrijas Hipatija jeb vienkārši Hipatija (grc; Ypatía; ap 370—415) bija filozofe, astronome un matemātiķe, neoplatonisma skolas vadītāja Romas impērijas Ēģiptes provincē, Aleksandrijā. Viena no nedaudzajām sievietēm vēsturē, kas guvusi atzīstamus sasniegumus filozofijā un eksaktajās zinātnēs.
Tēvs Teons bija matemātiķis un astronoms.
Viņai piedēvē izteikumu: "Labāk ir domāt un kļūdīties nekā nedomāt vispār. Pats briesmīgākais ir ticību pasniegt kā patiesību."
415. gadā notikušajā pagānu vajāšanas vilnī, kad visā impērijā tika iznīcinātas antīkās kultūras vērtības, grauti tempļi, dedzinātas bibliotēkas un vajāti filozofi, Hipatiju kā pagāni uz ielas nogalināja kristiešu pūlis.
Monterreja
Monterreja (es) ir pilsēta Meksikā, Nuevoleonas štata administratīvais centrs.
Pilsētas dokumentētā vēsture sākas 1596. gadā, kad to dibināja Djego de Montemajors (Diego de Montemayor). Pilsētas iedzīvotāju skaits 2010. gadā sasniedza 1,1 miljonu cilvēku. Monterrejas aglomerācija ir trešā lielākā aglomerācija valstī, kā arī Monterreja ir devītā lielākā pilsēta valstī. Tā ir Meksikas ziemeļu daļas komerciālais centrs, tāpat šeit ir bāzētas vairākas nozīmīgas starptautiskas korporācijas. Ar 102 miljardus ASV dolāru lielu iekšzemes kopproduktu šī ir otra bagātākā pilsēta valstī un 63. — pasaulē. Monterreja ir viena no valsts attīstītākajām pilsētām.
Sports
Pilsētā bāzējas futbola klubs C.F. Monterrey, kas savas mājas spēles aizvada Estadio BBVA stadionā.
Policija
Policija ir valsts pārvaldes institūcija, kuras uzdevums ir nodrošināt sabiedrisko kārtību un mieru, cīnīties pret noziedzību (noziegumu novēršana, atklāšana un sodīšana).
Policija un tās funkcijas dažādās valstīs atšķiras. Policija var tikt izmantota arī dažādu objektu apsardzei, kārtības uzturēšanai sabiedriskās vietās, transporta kustības regulēšanai, administratīvās kontroles nodrošināšanai un citiem uzdevumiem. Turklāt policijas uzdevumos parasti ietilpst arī sabiedrības tikumības un drošības sekmēšana. Viena no atšķirībām no citām valsts pārvaldes institūcijām ir tā, ka policijai ir dotas tiesības pielietot spēku normatīvajos aktos noteiktajās robežās. Policija var būt centralizēta un decentralizēta. Pirmajā gadījumā tā ir tieši pakļauta valstij, bet otrajā pakļauta pašvaldībām.
Valsts policija lielākoties dalās kārtības un kriminālā policijā. Kārtības policija, kurā parasti uniformas nēsāšana ir obligāta prasība, nodarbojas ar sabiedriskās kārtības un miera uzturēšanu, bet kriminālā policija veic noziegumu novēršanu, izmeklēšanu. Vēl var būt izveidotas, piemēram, politiskā, transporta, militārā un citas specializētās policijas, kuras iekļaujas vai nu valsts policijā, vai arī citās struktūrās, piemēram, militārā policija parasti ir valsts bruņoto spēku sastāvdaļa. Parasti policija ir daļa no attiecīgās valsts Iekšlietu ministrijai pakļautajām valsts pārvaldes institūcijām.
Latvijā policija saucas Valsts policija, un tā ir militarizēta valsts pārvaldes iestāde. Tā ir viena no Iekšlietu ministrijas sistēmas iestādēm. Turklāt pastāv arī Pašvaldību policija, kura ir pakļauta pašvaldībām.
Titāna sirēnas
Titāna sirēnas (1959) ir Kurta Vonnegūta zinātniskās fantastikas romāns. Savā otrajā romānā Kurts Vonnegūts pievēršas brīvās gribas, reliģijas un cilvēces sūtības jautājumiem.
Sižeta kopsavilkums
Romāna darbība risinās 22. gadsimta Amerikā, un tā galvenais varonis ir pasaules bagātākais cilvēks Maleahijs Konstants. Konstanta bagātība gūta, veiksmīgi spekulējot ar akcijām biržā, izmantojot Bībeli kā rokasgrāmatu naudas ieguldīšanai. Maleahijam Konstantam dzīvē ir viss, ko vien cilvēks var vēlēties, tomēr viņš iztēlojas, ka viņa dzīvei varētu būt kāda lielāka sūtība, kas varētu būt saistīta ar kāda sevišķi svarīga ziņojuma nodošanu no Dieva kādai citai tikpat augstai būtnei. Kā izrādās, Maleahija priekšā patiešām ir daudz nozīmīgu notikumu, kas saistīti ar pabūšanu uz Marsa, Merkura un uz Saturna pavadoņa Titāna.
Otrs romāna nozīmīgākais varonis ir Vinstons Nailzs Rumfords, kas kopā ar savu suni Kazaku ir nokļuvis hrono-sinklasiskā infundibulā (kas tiek skaidrots kā vieta, kur dažādās patiesības saplūst kopā) un kas periodiski parādās dažādās galaktikas vietās, vienlaikus pastāvīgi dzīvojot uz Titāna.
Kad negaidīti Konstanta veiksme viņu ir nodevusi un viņš nedaudzu nedēļu laikā ir sasniedzis pilnīgu bankrotu, viņš saņem piedāvājumu kļūt par virsnieku Marsa armijā, kuru (nevienam to faktiski neapzinoties) veido Rumfords ar mērķi tās uzbrukumam Zemei kļūt par lielāko pašnāvību cilvēces vēsturē. Ceļā uz Marsu Konstants izvaro Rumforda sievu Beatrisi, kura vēlāk dzemdē dēlu Hrono.
Visiem marsiešiem tiek attīrītas smadzenes no visas informācijas par viņu līdzšinējo dzīvi, bet kaut kādu iemeslu dēļ Konstanta gadījumā tas gluži veiksmīgi nedarbojas un viņš spēj pamazām atjaunot savas atmiņas un kopā ar jaunatrastu draugu Stouniju Stīvensonu mēģina noskaidrot, kādiem mērķiem Marsa armija izveidota un kas to patiesībā pārvalda. Kad armija dodas uzbrukumā Zemei, Rumfords Maleahiju Konstantu un viņa armijas biedru Bozu nosūta uz dziļām alām pazemes Merkura iekšienē, kur viņi ir spiesti pavadīt vairākus savas dzīves gadus.
Balvas un nominācijas
Titāna sirēnas tika nominētas 1960. gada Hugo balvai par labāko romānu.
Galvenās idejas
Viena no romāna centrālajām domām ir tāda, nākotne ir iepriekš paredzēta un nav izmaināma. Kā to savai sievai skaidro Vinstons Nailzs Rumfords, redzot nākotni, viņš var iepriekš redzēt visus pagriezienus dzīves labirintā, bet tas nedod viņam iespējas labirintu iziet savādāk.
Rumforda radītajā reliģijā tiek pieņemts, ka Dievs notikumos uz zemes neiejaucas un ka Viņam nav mīluļu. Līdz ar to Rumforda sekotāji, lai viņiem nevarētu pārmest, ka viņi dzīvē kaut ko sasnieguši, pateicoties vienkāršai veiksmei, brīvprātīgi uzņemas nest kādas nastas - piemēram, smilšu maisu veidā, lai visi kļūtu vienlīdzīgi.
Vēl būtiska tēma šajā romānā ir dzīves jēga, kuru Vonnegūts padara par izsmiekla objektu. Cilvēces misija ir izveidot atbilstošas formas metāla plāksnīti, lai varētu salabot Salo kuģi (arī vairāki lielākie arhitektūras pieminekļi, tai skaitā Maskavas kremlis un Lielais Ķīnas mūris ir tikai ziņojumi tralfamadoriešu valodā, kas vēsta, ka nepieciešamā rezerves daļa drīz būs gatava), bet pats Salo šķērso Visumu ar mērķi tālākajai no Tralfamadoras civilizācijai nodot īpašu vēstījumu, kas, kā atklājas, ir viens vārds - "Sveiki".
Krasta iela (Rēzekne)
Ielu savienojumi
Krasta iela ir savienota ar šādām ielām:
Tučno
Tučno (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz rietumiem no Valčas.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Tīca (de). Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 81 kg vīriešiem
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vīriešiem svara kategorijā līdz 81 kg notika 12. augustā. Olimpisko zeltu izcīnija Vācijas džudists Ole Bišofs.
Henrijs Hartsfīlds
Henrijs Vorens "Henks" Hartsfīlds jaunākais (Henry Warren "Hank" Hartsfield, Jr.; dzimis, miris ) bija NASA kosmonauts, ASV Gaisa spēku pulkvedis, lidotājs.
1966. gadā Henriju Hartsfīldu ieskaitīja ASV Gaisa spēku kosmiskās stacijas programmā Manned Orbiting Laboratory (MOL) par astronautu. Pēc MOL programmas atcelšanas 1969. gadā Hartsfīlds pārgāja uz NASA.
Sākotnēji NASA Hartsfīlds bija Apollo 16 apkalpes atbalsta komandā, vēlāk arī misijās Skylab 2, 3 un 4. 1971. gadā viņš ieguva maģistra grādu inženierijā Tenesī universitātē. Hartsfīlds bija Space Shuttle lidojumu STS-2 un STS-3 rezerves apkalpes pilots.
Henrijs Hartsfīlds pirmo kosmisko lidojumu veica no 1982. gada 27. jūnija līdz 4. jūlijam misijā STS-4, kas bija kosmoplāna Columbia ceturtais un pēdējais izmēģinājumu lidojums.
Otro lidojumu Hartsfīlds veica 1984. gadā misijā STS-41-D, esot Discovery komandierim. Lidojuma laikā palaistri trīs pavadoņi un veikti daudzi eksperimenti.
Trešais Hartsfīlda kosmiskais lidojums notika 1985. gadā misijā STS-61-A, esot Challenger komandierim. Rietumvācijas laboratorijā Spacelab D1 tika veikti zinātniski un tehnoloģiski eksperimenti.
1986. gadā Hartsfīlds kļuva par Astronautu biroja direktora vietnieku. 1987. gadā viņš kļuva par Lidojumu komandu operāciju direktora vietnieku. Vēlāk viņš bija dažādos vadošos amatos NASA struktūrvienībās. NASA viņš atstāja 1998. gadā.
Pēc tam Henrijs Hartsfīlds līdz 2005. gadam strādāja uzņēmumā Raytheon.
Lēne
Lēne ir administratīvā iedalījuma vienības nosaukums Zviedrijā un līdz 2009. gadam arī Somijā (Somijas lēnes). Nosaukums burtiskā tulkojumā nozīmē "lēnis" (feods jeb feodāls zemes īpašums, ko senjors nodeva valdījumā vasalim).
Mežonīgais Lauks
Mežonīgais Lauks (uk, ru, pl, lt, la) ir vēsturisks apzīmējums mazapdzīvotajai Pontas stepes daļai ziemeļos no Melnās un Azovas jūras. Lietots galvenokārt 16.—18. gadsimta poļu un lietuviešu dokumentos un bieži vien apzīmē teritoriju no Donas austrumos līdz Kijivai ziemeļos un Dņestrai un tās pietekām Siņuhai un Kodimai rietumos.
Vēsture
Līdz 13. gadsimtam šīs teritorijas bija daļa no Polovciešu stepes, kad to iekaroja Zelta Ordas karaspēks. 1362. gadā, kad lietuviešu kņaza Aļģirda karaspēks sakāva Zelta Ordas karaspēku, Mežonīgā Lauka rietumu daļa nonāca Lietuvas Lielkņazistes varā. 1399. gadā Vītauts Dižais zaudēja šīs teritorijas Zelta Ordai, bet 1441. gadā tās kā Jedisana nonāca Krimas Hanistes varā. Vairāku gadsimtu garumā šīs teritorijas bija Krimas Hanistes, Nogaju Ordas, Maskavas Lielkņazistes un Lietuvas Lielkņazistes cīņu objekts, kas veicināja šo teritoriju depopulāciju.
Dņepras vidustecē 15. gadsimtā izveidojās Zaporižjas Seča. Pēc Bohdana Hmeļnicka vadītās sacelšanās un Hetmanāta izveidošanās lielākā daļa Mežonīgā Lauka ziemeļu daļas nonāca kazaku valsts sastāvā. Vēlākos gadsimtos kazaku zemes un pēc krievu-turku kariem arī Melnās un Azovas jūru piekrastes kā Jaunkrievija nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. Mūsdienās Mežonīgā Lauka teritorijas sadalītas starp Ukrainu, Krieviju un Moldovu.
Ingrīda Priedniece
Ingrīda Priedniece (agrāk Ingrīda Amantova) (dzimusi Cēsīs) ir bijusī latviešu kamaniņu braucēja, kas piedalījās divās olimpiskajās spēlēs. 1980. gadā Leikplesidā izcīnīja bronzas medaļu (par čempioni kļuva cita Latvijas kamaniņu braucēja Vera Zozuļa), savukārt pēc četriem gadiem Sarajevā ieņēma 4. vietu. 1983. gadā izcīnīja 2. vietu Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā. Trīskārtēja PSRS čempione. 1998. gadā apbalvota ar Latvijas Olimpiskās komitejas goda zīmi.
Pēc sporta karjeras beigām strādājusi par skolotāju un skolas direktori, kā arī pievērsusies politikai. Bijusi Murjāņu sporta ģimnāzijas direktore (atstādināta pēc kriminālprocesa uzsākšanas). Bijusi Ropažu novada domes deputāte (ievēlēta no Latvijas Zemnieku savienības) un priekšsēdētāja vietniece izglītības, kultūras un sporta jautājumos.
Dzīvesgājums
Mācījās Cēsu 1. vidusskolā un Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, kuru beidza 1985. gadā. Ieguva maģistra grādu Latvijas Universitātē.
Strādāja par skolotāju Rīgas 69. vidusskolā un arī par bērnudārza audzinātāju. Vadīja Latvijas Bērnu jaunatnes specializēto kamaniņu sporta skolu. Latvijas Olimpiskā kluba viceprezidente, kā arī Latvijas olimpiskās kustības veicināšanas līdzdalībniece. Ieguva "Ropažu lepnuma" balvu 2011. gadā.
Bijusi Murjāņu sporta ģimnāzijas direktore. 2020. gada aprīlī KNAB aizturēja I. Amantovu par dienesta viltojumu mantkārīgā nolūkā un krāpšanas mēģinājumu. Pēc kriminālprocesa uzsākšanas atstādināta no amata. 2021. gada decembrī notiesāta par krāpšanu lielā apmērā un noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, piespriežot trīs gadus ilgu nosacītu cietumsodu, kā arī naudas sodu.
Politiskā darbība
2014. gadā kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības, taču netika ievēlēta. 2017. gada pašvaldību vēlēšanās kandidēja no Latvijas Zemnieku savienības (mainīja piedarību partijai pirms pašvaldību vēlēšanām) saraksta un tika ievēlēta Ropažu novada pašvaldībā. Vienlaikus saņēma iespēju kļūt par 12. Saeimas deputāti Rīgas domē ievēlētā LRA līdera Mārtiņa Bondara vietā, taču atteicās no tās par labu darbībai pašvaldībā. Bijusi Ropažu novada domes priekšsēdētāja vietniece izglītības, kultūras un sporta jautājumos.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz vietu Ropažu novada domē no Latvijas Zaļās partijas saraksta.
Emilija Brontē
Emilija Džeina Brontē (Emily Jane Brontë; dzimusi, mirusi ) bija angļu rakstniece.
Vienīgais viņas sarakstītais romāns "Kalnu aukas" (Wuthering Heights) mūsdienās tiek uzskatīts par angļu literatūras klasiku. Darbs tika sarakstīts starp 1845. gada decembri un 1846. gada jūliju. Romāns tika publicēts 1847. gada decembrī. Darbu viņa parakstījusi ar pseidonīmu Eliss Bells (Ellis Bell). Viņas māsas Šarlote un Anna arī bija pazīstamas rakstnieces.
Bezsala periods
Bezsala periods ir ilggadējs vidējais laika periods starp pēdējo pavasara salnu un pirmo rudens salnu. Latvijā tā ilgums ir apmēram 140 dienas. Tā ilgums parasti pieaug virzienā no ziemeļiem uz dienvidiem, tas ir, ziemeļos tas ir īsāks, bet dienvidos garāks, piemēram, Jamalas pussalā Krievijā bezsala perioda ilgums ir tikai 45 dienas, bet Ziemeļkaukāzā — 190 dienas. Bieži vien zināšanas par bezsala perioda ilgumu kādā noteiktā vietā noder lauksaimniecībā, piemēram, audzējot kādu lauksaimniecības kultūru, jāzin, vai tā paspēs dot augļus šajā laika periodā, vai arī tā nosals vēl pirms tam, kad būs saziedējusi un devusi ražu.
Jānis Jansons-Brauns
Jānis Jansons vai Janis Jansons-Brauns (1872—1917), segvārds un pseidonīms Brauns, bija latviešu sociāldemokrāts, literatūrkritiķis un publicists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1872. gada 18. martā Rāvas pagasta „Kaugaru” mājās zemnieka Ernesta Jansona daudzbērnu ģimenē. Mācījās Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. No 1890. gada studēja Maskavas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, tad pārgāja uz Tērbatas Universitātes juridisko fakultāi, bija Pīpkalonijas biedrs. Publicēja apjomīgus literatūrkritikas rakstus - „Domas par jaunlaiku literatūru” (1892—1893) un „Mūsu vecajai paaudzei” (1894). Viens no „Jaunās strāvas” līderiem, laikraksta „Dienas Lapa” redakcijas darbinieks (1896).
1897. gadā viņu apcietināja un izsūtīja uz Smoļenskas guberņu (1898—1903). 1903. gadā atgriezās Latvijā un 1904. gadā iestājās LSDSP un tās 1. kongresā ievēlēts Centrālkomitejas locekli un Ārzemju komitejas locekli, lietoja segvārdu Brauns. Piedalījās LSDSP programmas izstrādāšanā.
1905. gada revolūcijas laikā bija nelegālā laikraksta „Cīņa” un laikraksta „Dienas Lapa” redaktors. 1906.gadā caur Somiju emigrēja uz Beļģiju, tālāk uz Angliju. Darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Ārzemju komitejā Londonā, Berlīnē un Šveicē un turpināja būt „Cīņas” redaktors (1910—1914). Uzrakstīja vēsturisku apceri „Baltijas revolūcija”, ko 1912. gadā publicēja Briselē.
Pēc Pirmā Pasaules kara sākuma 1914. gadā pievienojās lieliniekiem un darbojās KSDSP Londonas grupā. Pēc Februāra revolūcijas devās atpakaļ uz Latviju, bet bija to 11 pasažieru vidū, kas gāja bojā, kad vācu zemūdene U30 1917. gada 13. aprīlī Ziemeļjūrā nogremdēja tvaikoni „Zara”, kas devās no Londonas uz Tronheimu.
Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapi
Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskaps ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas (LELB) konsistorijas vadītājs, kam piemīt augstākā garīgā un administratīva atbildība Rīgas arhidiecēzē un Daugavpils un Liepājas diecēzēs. Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapa baznīca ir Rīgas Doms.
Vēsture
Zviedru Vidzemes un Vidzemes guberņas teritorijā evaņģēliski luteriskās baznīcas augstākie vadītāji bija Vidzemes ģenerālsuperintendenti, bet Kurzemes un Zemgales hercogistes, vēlāk Kurzemes guberņas teritorijā Kurzemes ģenerālsuperintendenti. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas evaņģēliski luteriskajai baznīcai piederēja 194 latviešu draudzes un 20 vācbaltiešu draudzes. 1922. gadā zviedru bīskaps Nātans Sēderblums (Söderblom) iesvētīja mācītāju Kārli Irbi par Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas bīskapu, bet agrākais Vidzemes ģenerālsuperintendents Pēteris Haralds Pēlhavs (Pölchau) kļuva par vācbaltiešu draudžu bīskapu.
1932. gadā LELB draudzes izšķīrās par vienotu vadību un par pirmo LELB arhibīskapu tika ievēlēts Teodors Grīnbergs. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā arhibīskaps Teodors Grīnbergs bija spiests pamest Latviju un turpināt vadīt LELB ārpus Latvijas. Pēc Latvijas okupācijas un iekļaušanas PSRS sastāvā 1946. gadā tika apcietināts un deportēts arhibīskapa vietas izpildītājs Kārlis Irbe. 1948. gadā trimdā esošo arhibīskapu T. Grīnbergu atcēla no amata un LELB sinode par arhibīskapu ievēlēja Gustavu Tūru (1890—1973). 1968. gadā par arhibīskapu tika ievēlēts Pēteris Kleperis, bet viņš pēkšņi nomira neilgi pēc ievēlēšanas. Līdzīgs liktenis piemeklēja pēc viņa ievēlēto Albertu Freiju.
Mariāns Gāborīks
Mariāns Gāborīks (sk; dzimis Trenčīnā, Čehoslovākijā) ir bijušais slovāku hokejists, spēlēja labās malas uzbrucēja pozīcijā, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Pēdējā komanda kurā spēlēja (2018) bija Nacionālā hokeja līgas klubs Otavas "Senators".