cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hipnoze
Atšķirībā no meditācijas hipnoze ir mijiedarbība starp diviem cilvēkiem, no kuriem viens ir hipnotizētājs, kurš dod hipnotiskās instrukcijas, bet otrs — hipnotizējamais, kas tās izpilda. Iespējama arī grupas hipnoze. Starp hipnozes dalībniekiem veidojas cieša saikne, ko dēvē par "raportu". Somnambulismu var uzskatīt par dziļāko hipnozes līmeni, kad hipnotizējamais ar vārdiem ir pilnīgi pakļauts.
Hipnotizējot tiek izmantota suģestija; lai cilvēku varētu hipnotizēt, viņam jābūt atslābinātam (relaksētam) kā fiziski, tā psihiski un jāgaida īpašas sajūtas, ko veicina hipnotizētājs. Liela nozīme ir hipnotizējamā selektīvajai uzmanībai — viņa uzmanībai jābūt koncentrētai uz savu iztēli un iekšējām sajūtām. Hipnotizējamais ir motivēts pakļauties hipnotizētāja vēlmēm (protams, līdz zināmai robežai); hipnozes laikā tiek aktivēts pakļaušanās instinkts. Piemēram, hipnozes laikā iespējams iedvest, ka hipnotizējamā roka kļūst tik viegla, ka var peldēt gaisā, un roka tiešām pacelsies gaisā, jo būs grūti nepakļauties hipnotizētāja instrukcijai.
Vēsture
Hipnotiska iedarbība pazīstama jau no pirmatnējo cilšu laikiem, kad cilšu locekļi pakļāvās šamaņu gribai. Hipnozi pielietoja priesteri Senajā Ēģiptē, Indijā, Tibetā, vēlāk arī Senajā Grieķijā un Senajā Romā. Eiropā hipnozi ieviesa ārsts Antons Mesmers 18. gadsimtā un nosauca to par dzīvnieku magnētismu. Viņš hipnozes fenomenu izskaidroja ar īpašiem "magnētiskiem fluīdiem", ko hipnozes dalībnieki it kā nodod viens otram. Hipnozi tolaik dēvēja arī par "mesmerismu". Terminu ‘hipnoze’ ieviesa angļu ārsts Džeimss Breids (James Braid) 1843. gadā.
Izmantošana
Hipnozi izmanto psihoterapijā dažādu slimību ārstēšanā. To var izmantot psihiskai atslābināšanai un trauksmes samazināšanai, var iedvest riebumu pret alkoholu vai noteiktu ēdienu, var celt pacienta pašapziņu; ārstēt atmiņas traucējumus, funkcionālus seksuālus traucējumus, mazināt sāpes dzemdību laikā, pat mazināt "zobārsta fobiju". Hipnozi nav ieteicams izmantot emocionāli jūtīgiem pacientiem ar destruktīvām vai pašnāvnieciskām tieksmēm. Grūti hipnotizējami ir slimnieki ar obsesīviem traucējumiem vai anoreksiju. Ārsti psihoterapeiti hipnozi mēdz apgūt pēc savas iniciatīvas, tā neietilpst obligātajā psihiatrijas kursā un nav noteikti rekomendējama pacientiem.
Artūrs Āboliņš
Artūrs Āboliņš (dzimis Rīgā) ir latviešu tāllēcējs, bet mēdz piedalīties sacensībās arī 100 metru sprintā. Viņa personīgais rekords tāllēkšanā ir 8,00 metri, bet 2006. gadā viņš laboja Latvijas rekordu tāllēkšanā telpās - tagad tas ir 8,11 metrus tāls. Tajā pašā gadā Āboliņš kļuva par Latvijas čempionu ar rezultātu 7,67 m. Viņš piedalījās arī 2006. gada Eiropas čempionātā, kurā nekvalificējoties finālam ar 7,77 metrus tālu lēcienu ierindojās 16. vietā (lai kvalificētos finālam - labāko divpadsmitniekam - viņam pietrūka 8 centimetru).
100 metru sprintā viņa labākais rezultāts ir 10,50 sekundes.
AIML
AIML jeb Artificial Intelligence Mark-up Language ("mākslīgā intelekta iezīmēšanas valoda") ir uz XML bāzēta iezīmēšanas valoda. Tā tika speciāli izveidota, lai palīdzētu radīt A.L.I.C.E. čata botu. Valoda tiek izmantota daudzu balss atpazīšanas programmu izveidē, zināmas arī kā Alicebot.
Lost Highway (skaņu celiņš)
Lost Highway ir 1997. gada Deivida Linča filmas Ceļš uz nekurieni skaņu celiņš. To producēja Trents Reznors (Nine Inch Nails) un tas iekļauj oriģinālo mūziku no filmas, ko ierakstījuši Trents Reznors, Andželo Badalamenti, Marilyn Manson, The Smashing Pumpkins un citi mākslinieki. Albums sasniedza 7. vietu Billboard 200 topā un zelta statusu, pārdodot 500,000 albuma kopijas ASV.
Lisp
Lisp pirmo reizi tika izstrādāta 50. gadu otrajā pusē Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā (MIT).
Par Lisp programmēšanas valodas standartu kļuva Common Lisp, kas tika izstrādāta 80. gados.
Francijas aizjūras departamenti
Aizjūras departamenti, kas vienlaikus ir arī Aizjūras reģioni ir Francijas teritoriālās kopienas, kas ir iekļautas Francijas Republikā tāpat kā metropoliskie departamenti un reģioni.
Katrs no departamentiem veido viena departamenta reģionu, respektīvi, aizjūras reģionu, saskaņā ar 2003. gada konstitucionālajām izmaiņām. Pastāv pieci aizjūras departamenti/reģioni:
Vēsture
Visi pieci aizjūras departamenti ir agrākās Francijas kolonijas, kas saglabājušas gandrīz nepārtrauktu piederību Francijai kopš to izveides 17. gadsimta vidū. Aizjūras departamentu statuss tām tika piešķirts 1946. gada 19. martā.
Vecsaules pagasts
Vecsaules pagasts ir viena no Bauskas novada administratīvajām teritorijām, Mēmeles kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Dāviņu, Codes, Ceraukstes, Brunavas, Stelpes, Bārbeles un Skaistkalnes pagastiem.
Upes
Caur pagastu tek Lambārtes, Iecavas un Mēmeles upe.
Vēsture
Pēc viena uzskata Vecsaules pagastā pie Saules strauta ietekas Mēmelē 1236. gadā notikusi Saules kauja.
Mūsdienu Vecsaules pagasta teritorijā vēsturiski atradās Kūlu muiža (Gut Kuhlmannshof), Mazmēmeles muiža (Gut Klein-Memelhof), Pētermuiža (Gut Peterhof, Pētermuiža), Vecmuiža (Gut Althof, Jaunsaule), Vecsaules muiža (Gut Alt-Rahden, Vecsaule). 1935. gadā Bauskas apriņķa Vecsaules pagasta platība bija 113,6 km² un tajā dzīvoja 1888 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mazsaules un Vecsaules ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bauskas rajona Vecsaules ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Mazsaules ciemu, 1961. gadā padomju saimniecības «Dāviņi» teritoriju pievienoja Bruknas ciemam, 1963. gadā pievienoja daļu likvidētā Bruknas ciema, 1977. gadā pievienoja daļu Skaistkalnes ciema teritorijas, 1979. gadā — daļu Bārbeles ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vecsaules pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Bauskas novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vecsaule (pagasta centrs), Jaunsaule, Kaģeni, Kūdra, Likverteni, Līči, Mazbrukna, Melderi, Ozolaine, Pētermuiža, Rīkani, Strautiņi, Zvaigzne.
Izglītība un kultūra
1853. gadā uzsāka būvēt Vecsaules pamatskolu, un 1854. gadā tā tika iesvētīta. Skola nepārtraukuca savu darbību arī sarežģītos politiskos apstākļos. Piemēram, Pirmā pasaules kara laikā skolas bērnus mācīja vācu kareivji. Vecsaules pamatskolai ir divas ēkas – Lielā skola un Mazā skola.
Dzelzceļa līnija Rīga—Ventspils
Dzelzceļa līnija Rīga—Ventspils ir dzelzceļa līnija, kas savieno Rīgas un Ventspils pilsētas. Tehniski līnija dalās divās: Torņakalns — Tukums II un Ventspils—Tukums II.
Vēsture
Dzelzceļa līnija tika izveidota 1901. gadā, kad dzelzceļa līnija Rīga—Tukums tika pagarināta līdz Ventspilij. Nepieciešamība pēc šīs dzelzceļa līnijas radās, jo Rīgas un Liepājas ostas bija noslogotas un preču pārvadāšanai bija nepieciešams palielināt kravu apjoma plūsmu caur Ventspils ostu, tādējādi tika radīta jauna dzelzceļa līnija un pa šo dzelzceļu tika nodrošināti gan vietējie, gan pārvadājumi no Krievijas teritorijas.
Mūsdienas
Kaut arī līnijas tehniskais stāvoklis šai līnijai ir labs, 2001. gada pavasarī dzelzceļa līnijā tika pārtraukti pasažieru pārvadājumi un tika veikti tikai kravu pārvadājumi. Tomēr akciju sabiedrība "Pasažieru Vilciens" plānoja atjaunot arī pasažieru pārvadājumus šajā līnijā. 2008. gada 30. augustā pasažieru vilciena maršruts Rīga—Ventspils tika atjaunots.
No 2009. gada 19. oktobra pasažieru vilcienu satiksme šajā maršrutā daļēji aizstāta ar autobusu pārvadājumiem, bet no 2010. gada 16. februāra pasažieru vilciens maršrutā Rīga—Ventspils nekursē. Tomēr Autotransporta direkcijā norādīja, ka vilciens maršrutā Rīga—Ventspils—Rīga tika atcelts uz laiku, kamēr uzlabosies ekonomiskā situācija valstī. Tiklīdz pasažieru plūsmas apjomi citos vilcienos palielināsies, starppilsētu nozīmes maršrutu tīkls tiks pārskatīts un pielāgots attiecīgajai situācijai. Tāpat vilcieni tika atcelti vai to skaits samazināts citos maršrutos.
Morfijs (nozīmju atdalīšana)
Morfijs var būt:
Volejbols 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vīriešiem
2012. gada vasaras olimpisko spēļu volejbola vīriešu turnīra rezultāti.
Trigonometrija
Trigonometrija ir ģeometrijas nozare, kas apskata sakarības starp trijstūra elementiem - malām un leņķiem, pielietojot trigonometriskās funkcijas. Pamatsakarības starp šīm funkcijām izsaka plaknes trigonometrijas formulas.
Trigonometrijas pamatelementi
Trigonometriskās funkcijas galvenokārt izmanto saistībā ar taisnleņķa trijstūri, un tās definē šādi:
Single Collection
Single Collection ir igauņu grupas Vanilla Ninja singlu izlase. Singls tika izdots. Singls sastāv no dziesmu Tough Enough, Don't Go Too Fast, Liar, When the Indians Cry, Blue Tattoo singliem.
Trigonometrija
Trigonometrijas pamatelementi
Par leņķa sinusu sauc šī leņķa pretkatetes attiecību pret hipotenūzu.
Par leņķa kosinusu sauc šī leņķa piekatetes attiecību pret hipotenūzu.
Par leņķa tangensu sauc šī leņķa pretkatetes attiecību pret tā paša leņķa piekateti.
Par leņķa kotangensu sauc šī leņķa piekatetes attiecību pret tā paša leņķa pretkateti.
Gurgens Ivanjans
Gurgens Ivanjans (dzimis, miris ) bija armēņu zinātnieks. Bijis PSRS kosmonautu grupā, bet nav lidojis kosmosā.
Trigonometrija
Formulas
Trigonometrija ietver arī vairākas sakarības starp trijstūra elementiem, piemēram, sinusu teorēma
vai kosinusu teorēma
Gurgens Ivanjans
1962. gadā Ivanjans absolvēja Erevānas Valsts universitātes Ģeogrāfijas fakultāti. 1968. gadā viņš pabeidza Maskavas Valsts universitātes Fizikas fakultāti. No 1969. līdz 1971. gadam Ivanjans bija aspirants Ļeņingradas Valsts universitātes Fizikas fakultātes Atmosfēras fizikas katedrā.
1970. gadā Gurgens Ivanjans piedalījās PSRS Zinātņu akadēmijas kosmonautu zinātnieku atlasē. 1971. gadā viņš tika ieskaitīts kosmonautu sagatavošanas grupā kā kosmonauts pētnieks. Vēlāk pārtrauca dalību kosmonautu grupā.
No 1972. gada Ivanjans strādāja Ļeņingradas Valsts universitātes Fizikas fakultātes Atmosfēras fizikas katedrā. 1976. gadā viņš sāka strādāt Ļeņingradas Valsts universitātes Īpašajā konstruktoru birojā Integral. Viņš nodarbojās ar Zemes virsmas aerokosmiskās zondēšanas metodēm, kā arī kosmonautu darbības optimizēšanu, veicot Zemes izpētes eksperimentus. Šeit viņš strādāja līdz 1996. gadam un bija kļuvis par galveno speciālistu.
1989. gadā pieteicās kosmonautu žurnālistu programmai "Kosmoss bērniem", bet līdz galam neizgāja medicīniskās pārbaudes.
Miris.
Radio
Radio (la — 'izstarot') — bezvadu informācijas pārraides (elektrosakaru) tehnoloģija, izmantojot radioviļņus. Dažkārt par radio dēvē arī radiouztvērēju (piemēram, portatīvais radio, lampu radio).
Vēsture
Par radio izcelsmes pirmsākumu nosacīti var uzskatīt 1820. gadu, kad dāņu fiziķis Hanss Kristians Ersteds (precīzāk, kāds no viņa studentiem) konstatēja, ka vads, pa kuru plūst elektriskā strāva, ķēdes saslēgšanas brīdī no attāluma iedarbojas uz magnētisko kompasu — novirza tā bultiņu. Līdzīgu parādību 1829. gadā atklāja amerikāņu fiziķis Džozefs Henrijs — eksperimentējot ar Leidenes trauku (primitīvu kondensatoru), viņš novēroja, ka elektriskā izlāde no attāluma magnetizē metāla adatiņas. Drīz pēc tam — 1831. gadā — angļu zinātnieks Maikls Faradejs atklāja elektromagnētiskās indukcijas parādību, bet 1845. gadā ieviesa elektromagnētiskā lauka jēdzienu.
Vēl pirms elektromagnētisko viļņu atklāšanas angļu fiziķis Džeimss Maksvels 1860. gados izveidoja elektromagnētiskā lauka teoriju un uzrakstīja nobīdes strāvas vienādojumu.
1860. gados amerikāņu zobārsts Malons Lūmiss (Mahlon Loomis) veica eksperimentus ar bezvadu sakaru nodibināšanu, izmantojot "atmosfēras elektrību". Sakariem tika izmantoti divi elektriskie vadi un divi gaisa pūķi, kuri pacēla vadu galus, kamēr apakšējie gali bija savienoti ar zemi. Vienu vadu, kurš kalpoja kā raidošā antena, ar slēdža palīdzību varēja atvienot no zemes, bet otrs — samērā lielā attālumā novietots — kalpoja kā uztverošā antena un starp to un zemi bija ieslēgts galvanometrs. Atslēdzot raidošo antenu no zemes, bija novērojama galvanometra bultiņas nobīde. 1868. gadā šis eksperiments tika nodemonstrēts kongresmeņiem un zinātniekiem, bet 1872. gadā Lūmiss saņēma ASV patentu Nr. 129971 par telegrāfa uzlabošanu, kurā gan nebija detalizēta iekārtas apraksta.
1870. gados amerikāņu izgudrotājs Deivids Hjūzs (David Edward Hughes), eksperimentējot ar indukcijas spoli, konstatēja signālu pārraides iespēju vairāku simtu jardu attālumā. 1879. gadā viņš atklāja, ka jebkura elektriskā dzirkstele rada troksni attālu novietotā telefona klausulē, ja pie tās pievienots vads, kas kalpo kā antena.
Faradejs jau 1832. gadā paredzēja elektromagnētisko viļņu eksistenci, bet 1888. gadā Heinrihs Hercs savos eksperimentos ar tā saucamo Herca vibratoru atklāja šos viļņus un veica signālu pārraidi un uztveršanu bez vadiem. Tas ieinteresēja fiziķus visā pasaulē. Daudzi zinātnieki sāka meklēt iespējas, kā pilnveidot elektromagnētisko viļņu izstarotāju un uztvērēju.
1890. gadā franču fiziķis un inženieris Eduards Branlijs (Édouard Eugène Désiré Branly) izgudroja ierīci elektromagnētisko viļņu reģistrēšanai, kuru nosauca par radiokonduktoru (vēlāk Olivera Lodža uzlabotā ierīce tika nosaukta par kohereru). Arī Branlijs savos eksperimentos izmantoja antenas — vada gabaliņus. Tajā pašā gadā baltkrievu zinātnieks Jakovs Narkevičs-Jodko (Якуб Наркевіч-Ёдка) izgudroja zibeņu reģistrācijas ierīci, kas sastāvēja no antenas, sazemējuma un telefona klausules un spēja konstatēt zibens izlādi līdz 100 km attālumā.
1891. gadā amerikāņu izgudrotājs Nikola Tesla savās lekcijās publiski aprakstīja radiosignālu bezvadu pārraides principus, bet 1893. gadā izgatavoja un patentēja radioraidītāju ar 200 kW jaudu, kā arī masta antenu.
1894. gadā itāļu inženieris Guljelmo Markoni (Guglielmo Marchese Marconi) profesora Augusto Rigi (Augusto Righi) ideju ietekmē sāka eksperimentus ar bezvadu telegrāfu, izmantojot Herca vibratoru un Branlija radiokonduktoru (nav gan saglabājušies rakstiski pierādījumi šiem eksperimentiem). britu fiziķis Olivers Lodžs (Oliver Joseph Lodge) kopā ar Aleksandru Mirhedu Oksfordas Universitātē publiski nodemonstrēja bezvadu telegrāfijas eksperimentus, kuros signāls tika noraidīts un uztverts 40 m attālumā no universitātes kaimiņu korpusa. Lodža radiouztvērējs sastāvēja no strāvas avota, releja, galvanometra un uzlabotā Branlija radiokonduktora, kuram bija pievienots periodiskas sakratīšanas mehānisms jutības atjaunošanai un kuru Lodžs nosauca par kohereru.
Sanktpēterburgas Universitātē krievu fiziķis un izgudrotājs Aleksandrs Popovs Krievijas fizikas un ķīmijas biedrības sēdes laikā nolasīja lekciju "Par metālisku pulveru izturēšanos pret elektriskām svārstībām", kurā atkārtoja Lodža eksperimentus, izmantojot uzlabotas konstrukcijas uztvērēju. Tajā koherers tika sakratīts nevis ar pulksteņa mehānismu, bet to ar elektriskā zvana palīdzību sakratīja pats relejs radioimpulsa uztveršanas brīdī, tādējādi atjaunojot jutību automātiski. Pēc būtības tas bija uzlabots jau agrāk izgudrotais zibeņu reģistrētājs un tā — par negaisu atzīmētāju (грозоотметчик) — to nosauca arī pats izgudrojuma autors. Vēlāk Popova "negaisu atzīmētājs" tika izmantots arī bezvadu telegrāfā. Kā raidītāju Popovs izmantoja dzirksteles ģeneratoru ar Rumkorfa spoli un telegrāfa atslēgu. 1895. gada pavasarī Guljelmo Markoni bez vadiem pārraidīja Morzes signālu 1,5 kilometru attālumā, bet iesniedza patenta pieteikumu radiotelegrāfam.
Markoni nodemonstrēja savu izgudrojumu Solsberijas ielejā, pārraidot radiogrammas 3 km attālumā.
1897. gadā Olivers Lodžs izgudroja noskaņošanās principu uz rezonanses frekvenci, mainot svārstību kontūra induktivitāti un kapacitāti. Vēlāk attiecīgo patentu nopirka Markoni.
Ļeņina ordenis
Ļeņina ordenis bija augstākais apbalvojums Padomju Savienībā (1930—1991). Nosaukts par godu pirmajam Padomju Savienības vadītājam Vladimiram Ļeņinam. To pasniedza:
Radio
Vēsture
Markoni veica pirmo transatlantisko sakaru seansu starp Angliju un Ņūfaundlendu, 3200 km attālumā pārraidot Morzes ābeces burtu S. Līdz tam tas tika uzskatīts par neiespējamu Zemes virsmas liekuma dēļ.
Ļeņina ordenis
Sasniegumiem bija jābūt valstiska līmeņa, kas nesuši svarīgu ieguldījumu padomju valsts stiprināšanā. Ar ordeni varēja apbalvot padomju pilsoņus un ārvalstniekus. Turklāt Ļeņina ordeni varēja saņemt arī uzņēmumi, organizācijas, apdzīvotas vietas, armijas vienības, kara kuģi. Ordeni automātiski saņēma personas, kuras bija ieguvušas Padomju Savienības Varoņa vai Sociālistiskā Darba Varoņa goda nosaukumu, kā arī pilsētas un cietokšņi, kas bija saņēmuši Varoņpilsētas vai Varoņcietokšņa nosaukumu.
Apbalvot varēja vairākas reizes, piemēram, visvairāk Ļeņina ordeņus — divpadsmit — saņēma padomju politiskais darbinieks Nikolajs Patoličevs. Kopumā ordeņa pastāvēšanas laikā ar to apbalvoja vairāk kā 430 tūkstošus reižu.
Radio
Vēsture
1906. gadā amerikāņu izgudrotāji Redžinalds Fesendens (Reginald Aubrey Fessenden) un Lī de Forests (Lee De Forest) atklāja augstfrekvences radiosignāla zemfrekvences modulācijas iespēju, kas ļautu pārraidīt ne tikai telegrāfa signālus, kurus veidoja īsāki un garāki elektromagnētisko viļņu impulsi (Morzes ābece), bet arī runu vai mūziku.
1909. gadā Guljelmo Markoni un vācu fiziķim Ferdinandam Braunam (Karl Ferdinand Braun) par ieguldījumu bezvadu telegrāfijas attīstībā piešķirta Nobela prēmija fizikā.
1913. gadā Aleksandrs Meisners izveidoja nerimstošo elektromagnētisko svārstību ģeneratoru, kas bija svarīgs posms radiosakaru attīstībā. Līdz ar to bija praktiski iespējams pārraidīt runu un mūziku.
1920. gadā ASV sāka raidīt pirmās komerciālās radiostacijas, kas bija paredzētas plašam klausītāju lokam. Eiropā pirmais šāds raidītājs bija BBC (Londona, 1922. gads).
Latvijā radio sāka raidīt 1925. gadā no Rīgas (tagadējās Radio ielas). Sākumā radio raidīja divas stundas dienā, turklāt uztvērēju skaits bija tikai 331. 1940. gadā pirms PSRS okupācijas Latvijas Radio bija jau 156 568 klausītāji. 1940. gada 7. jūlijā sākās pirmie PSRS ideoloģijas raidījumi, bet jau pēc nepilna gada Latvijas Radiofonu pārņēma Vācijas radio Deutsche Rundfunk. 1944. gada oktobrī, vācu okupantiem atkāpjoties, radiofona iekārtas Rīgā tika iznīcinātas. Pēc sekojošās otrās PSRS okupācijas izpostītās ēkas tika nolemts neatjaunot un Radionamu pārcelt uz Doma laukumu. Radio raidītāji tika uzstādīti Ulbrokā. 1979. gadā Zaķusalā sāka būvēt jaunu radio un televīzijas raidīšanas torni.
Radiosakari
Radiosakari ir bezvadu informācijas pārraide, izmantojot radioviļņus. Radiosakaru princips ir šāds: augstfrekvences maiņstrāva, kura radīta raidītāja antenā, izraisa apkārtējā telpā ātri mainīgu elektromagnētisko lauku, kurš izplatās elektromagnētisko viļņu veidā. Sasniedzot uztvērējantenu, elektromagnētiskie viļņi ierosina tajā maiņstrāvu ar tādu pašu frekvenci, ar kādu darbojas raidītājs. Lai varētu nodibināt radiosakarus, jāzstaro modulētus radioviļņus, bet uztvertos radioviļņus jādemodulē jeb jādetektē.
Radioviļņu modulācija ir nepieciešama, jo skaņas frekvences svārstības ir salīdzinoši lēnas svārstības, bet zemfrekvences (skaņas frekvences) elektromagnētiskie viļņi gandrīz nemaz netiek izstaroti, tādēļ ir nepieciešams iegūt augstfrekvences svārstības, kuras izstaro antena. Lai radiovilni varētu modulēt, vispirms skaņu ar mikrofonu pārveido maiņstrāvā ar tādu pašu frekvenci, kāda ir skaņai. Pēc tam šo maiņstrāvu pastiprina zemfrekvences (ZF) pastiprinātājā un pievada raidītāja modulatoram. Modulatorā maiņstrāvas frekvences maina amplitūdu vai frekvenci uz augstfrekvences (AF) svārstībām, kuras pastiprina augstfrekvences pastiprinātājā un no raidītāja pa kabeli (fīderu) padod uz antenu. Antena modulēto augstfrekvences strāvu izstaro kā noteiktas frekvences radiovilni.
Raidījuma uztveršanai lieto uztverošo antenu, kurā tiek inducēta augstfrekvences maiņstrāva, ko padod uz radiouztvērēju. Uztvērējā vājā modulētā augstfrekvences maiņstrāva tiek pastiprināta un izdalītas vajadzīgās frekvences svārstības, kuras detektē ar detektoru, lai pārveidotu skaņas frekvences maiņstrāvā. To pastiprina zemfrekvences pastiprinātājā un pievada skaļrunim, lai uztverto raidījumu varētu klausīties.
Modulācijas veidi
Radioviļņu modulēšanā izmanto galvenokārt divu veidu modulācijas:
Ir arī daudzi citi modulācijas veidi, piemēram, fāzes modulācija (PM) vai vienas sānjoslas modulācija (SSB). Mūsdienās arvien izplatītāki kļūst ciparu modulācijas veidi.
Uztvērēju veidi
Vienkāršākais uztvērējs ir detektora uztvērējs, kam nav vajadzīgs barošanas avots, taču tas var uztvert tikai spēcīgas tuvu esošas radiostacijas, kuras jāklausās ar radiouztvērēju. Šādam uztvērējam nav ne augstfrekvences (AF), ne zemfrekvences (ZF) pastiprinātāja, to noskaņo ar vienkāršu svārstību kontūru. Sarežģītākiem uztvērējiem ir AF un ZF pastiprināšanas pakāpes. Lai palielinātu uztvērēja selektivitāti un jutību, lieto atgriezenisko saiti un šādus uztvērējus sauc par reģeneratīviem uztvērējiem. Mūsdienās visiem šiem uztvērējiem ir tikai vēsturiska un izglītojoša nozīme, kaut arī reģeneratīvie uztvērēji pēc dažiem parametriem var pārspēt mūsdienās lietojamos superheterodīnus.
Superheterodīna uztvērēji jeb superheterodīni ir mūsdienās visizplatītākie radiouztvērēji. Šādi uztvērēji satur speciālu mazjaudas augstfrekvences ģeneratoru — heterodīnu jeb oscilatoru. Heterodīna frekvence, noskaņojoties uz radiostaciju, tiek mainīta vienlaicīgi ar uztveramo frekvenci ar tādu aprēķinu, lai frekvenču starpība (to sauc par starpfrekvenci) paliktu nemainīga. Shēmas daļu, kurā iegūst starpfrekvenci, sauc par frekvences pārveidotāju jeb jaucēju. Tajā iegūto fiksēto starpfrekvenci pastiprina starpfrekvences pastiprinātājā, detektē, pastiprina iegūtās ZF svārstības un pievada skaļrunim. Superheterodīnu priekšrocības ir mazāks noskaņojamo kontūru skaits un vienkāršāka signāla pastiprināšana fiksētās starpfrekvences dēļ. Trūkums — uztveršanas spoguļkanāla esamība, ko novērš, izmantojot divkāršu un pat trīskāršu frekvences pārveidošanu (profesionālos uztvērējos).
Vismūsdienīgākie uztvērēji ciparu uztvērēji, kas satur speciālu mikroprocesoru digitālā signāla atkodēšanai.
Radio lietošana
Radio tehnoloģiju izmanto ne tikai skaņas, bet arī citas informācijas pārraidei — piemēram, attēla (sk. televīzija) vai datu pārraidei. Radio izmanto:
Raidītāja izstarotais signāls var atstaroties no dažādiem objektiem — tad to var uztvert raidītāja atrašanās vietā un pēc signāla izmaiņām spriest par objektu raksturu un attālumu līdz tiem (sk. radiolokācija).
Ulla Zirne
Ulla Zirne (dzimusi Rīgā) ir bijusī latviešu kamaniņu braucēja.
Kamaniņu sportā sāka trenēties astoņu gadu vecumā (kopš 2004. gada), izlasē ir kopš 2009. gada. Veiksmīgi aizvadījusi jaunieša karjeru. 2010.—2011. gada sezonā U. Zirne izcīnīja otro vietu Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā jauniešiem. Piedalījās 2012. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja bronzas medaļu. Tāpat startēja arī stafetē, kur izcīnīja 6. vietu. Ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs viņa bija arī Latvijas karognesēja atklāšanas ceremonijā. 2011.—2012. gada sezonā U. Zirne izcīnīja uzvaru Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā jauniešiem.
Pasaules kausa posmos pieaugušajiem startēja kopš 2011. gada, kopvērtējumā augstāko vietu izcīnot 2019. gadā, kad sezonu beidza kā 12. pasaulē. Pārstāvējusi Latviju 2014. gada un 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. 2014. gadā Sočos viņa bija 18., savukārt 2018. gada olimpiskajās spēlēs Phjončhanā U. Zirne bija labākā starp trijām Latvijas kamaniņu braucējām, kopvērtējumā ieņemot 12. vietu.
2021./2022. gada sezonā cīnījās ar savainojumiem un neiekļuva Latvijas sastāvā startam 2022. gada olimpiskajās spēles.
2022. gada februārī 26 gadu vecumā noslēgusi sportistes karjeru.
Skultes osta
Skultes osta ir kokmateriālu un kūdras eksporta osta Rīgas līča austrumu piekrastē Aģes upes grīvā Zvejniekciemā, aptuveni 55 km attālumā no Rīgas. Kuģu ceļu platums ir 72 m, 10 piestātnes.
Pie ostas vārtiem atjaunots Latvijas PSR laikā nogāztais piemiņas akmens ar uzrakstu "Valsts prezidenta Kārļa Ulmaņa ierosināta, Jūrniecības departamenta celta 1937.-1939. gadā tapa Skultes zvejnieku osta."
Vēsture
1937.-1939. gados valsts Jūrniecības departaments Skultē izbūvēja zvejas ostu, kā vienu no lielākajām un modernākajām zvejnieku piestātnēm Latvijas piekrastē. LPSR laikā osta tika izmantota kā Atlantijas okeānā zvejojošu kuģu apkalpes bāze. Zvejnieku kolhoziem sabrūkot, Skultes ostas aizsērēja — dziļums bija tik niecīgs, ka varēja iebraukt un izbraukt vienīgi motorlaivas. Aģes grīvā darbojās tikai divi zivju pārstrādes cehi, kuros ražoja šprotes. 1994. gadā Saulkrastu dome pieņēma lēmumu izveidot Skultes ostas pārvaldi un aicināt uz ostu uzņēmējus.
1997. gada novembrī no ostas uzsāka kokmateriālu kravu eksportu, kas strauji pieauga 1998. gadā līdz ar Dienvidu piestātnes celtniecības pabeigšanu. Kopš 1998. gada ostā veica rekonstrukcijas darbus — padziļināja ostas pieejas kanālu un akvatoriju, izbūvēja jaunas ziemeļu un dienvidu piestātnes un kravas laukumus pie tām, kā arī rekonstruēja pievedceļus. 1999. gadā parādījās jauni kravu veidi: kamīna malka un zāģmateriāli, bet 2000. gadā — kūdras un 2001. gadā kurināmās šķeldas eksports. No Zviedrijas tiek vestas granīta šķembas ceļu būvei. Uz Nīderlandi un Skandināviju ved kūdru, papīrmalku, kurināmo un celulozes šķeldu. 2002. gadā pabeidza Ziemeļu mola rekonstrukciju. Kopš 2002. gada vidējais kravu apgrozījums ir ap 600 000 tonnu gadā. 2019. gadā Skultes osta bija lielākā no mazajām Latvijas ostām, pēc kravu apgrozījuma ceturtā lielākā osta Latvijā.
Sašķidrinātās dabasgāzes terminālis
2022. gada 30. augustā LR Ministru Kabinets vienojās ierosināt Skultes sašķidrinātās dabasgāzes terminālim piešķirt nacionālo interešu objekta statusu. Projektu līdz 2024. gada rudenim plāno īstenot uzņēmums "Skulte LNG Terminal", kurā patiesie labuma guvēji ir Arnfins Unums un Pēteris Ragaušs, bet 20% Skulte LNG Terminal akciju pieder degvielas tirgotājam AS "Virši-A". Vēlak plāni ir izzudusi, pēc Lietuvas Sašķidrinātās dabasgāzes termināļa pievienošanu Latvijai.
Ilze Gribule
Ilze Gribule (dzimusi 1984. gada 25. janvārī Krāslavā) ir bijusī latviešu vieglatlēte, šķēpmetēja. Viņas personiskais rekords ir 58,74 m (sasniegts 2005. gadā)
I. Gribule ir piedalījusies 2004. gada Olimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja 34. vietu. Lielākie sasniegumi karjerā ir 2002. gada Pasaules junioru čempionātā Kingstonā izcīnītā 2. vieta, kā arī 2003. gada Eiropas junioru čempionātā Tamperē - 3. vieta. 2006. gada Eiropas čempionātā I. Gribule palika 22. vietā.
Sūfisms
Sūfisms (, taṣauwuf;, ṣūfīya) ir mistisks islāma ticības virziens un prakse, kurā musulmaņi cenšas noskaidrot patiesību par dievišķo mīlestību un iegūt zināšanas, izmantojot tiešu personisko pieredzi ar Dievu. Par pirmajiem sūfistiem uzskata 8. gadsimta beigās un 9. gadsimta sākumā Irākā un Sīrijā dzīvojošos askētus.
Sūfisma nosaukums arābu valodā ir taṣauwuf, kas burtiskā tulkojumā nozīmē "vilnā ģērbies". Rietumu pasaules valodās nosaukums "sūfisms" parādījās tikai 19. gadsimta sākumā.
Lai arī sūfisms ir ļoti tuvs islāmam, cilvēkam, kurš iet sūfija ceļu, nav jābūt musulmanim vai piederīgam kādai citai reliģijai, jo patiesībā sūfisms ir ceļš. Sūfismu var saukt arī par mācību. Sūfisms paredz cilvēka garīgo pārveidi, kura notiek māceklim veicot dažādas garīgās prakses, kuras dod skolotājs. Sūfisma mācības mērķis ir no nepilnvērtīga cilvēka izveidot pilnvērtīgu cilvēku.
Neptūna grēda
Kalnus 1956. gada 13. janvārī atklāja un no gaisa nofotografēja ASV Kara flotes operācijas Highjump transkontinentālā pārlidojuma laikā. Grēda nosaukta par godu Lockheed P-2 Neptune lidmašīnai, ar kuru pārlidojums tika veikts.
1963. gadā Neptūna grēdā tika ierīkots ASV ārkārtas patvērums. 1965./1966. gada sezonā patvēruma vietā tika ierīkota Neptunas sezonālā nometne (Camp Neptune), kas tika izmantota par bāzi kalnu masīva topogrāfiskajai un ģeoloģiskajai izpētei.
Alfrēds Ņūmens
Alfrēds Ņūmens (en, dzimis 1901. gada 17. martā, miris 1970. gada 17. februārī) bija amerikāņu komponists un diriģents, filmu oriģinālmūzikas autors un aranžētājs. Ņūmens bija Holivudas filmu komponistu dinastijas galva — filmu mūzikas komponisti bija arī viņa brāļi Emīls un Laionels, kā arī bērni Deivids, Tomass, Marija un brāļadēls Rendijs.
Apbalvojumi un nominācijas
Ņūmena radošā darbība bija 40 gadu garumā (1930—1970). Viņš ir komponējis mūziku vairāk nekā 200 filmām. Par savu darbu bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko oriģinālmūziku 43 reizes un deviņas reizes no tām balvu arī saņēmis — par mūziku filmām Alexander's Ragtime Band (1938), Tin Pan Alley (1940), The Song of Bernadette (1943), Mother Wore Tights (1947), With a Song in My Heart (1952), Call Me Madam (1953), Love Is a Many-Splendored Thing (1955), The King and I (1956), Camelot (1967).
Ņūmens komponējis mūziku arī tādām pazīstamām filmām kā "Kalnu aukas" (Wuthering Heights, 1939), The Hunchback of Notre Dame (1939), The Mark of Zorro (1940), How Green Was My Valley (1941), "Viss par Ievu" (All About Eve, 1950), Anastasia (1956), South Pacific (1958), How the West Was Won (1962). Par šo filmu mūziku Ņūmens tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai.
Pēdējā filma, kurai Ņūmens komponēja mūziku, bija plašu popularitāti ieguvusī filma "Lidosta" (Airport, 1970), kas bija uzņemta pēc Artura Heilija tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Ņūmens nomira 17. februārī, neilgi pirms filmas pirmizrādes 5. martā. Par mūziku šai filmai viņš tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, Zelta globusa balvai un Grammy balvai.
Neptune
Neptune var būt:
Her
Her var būt:
Lauma Grīva
Lauma Grīva (dzimusi Ventspilī) ir bijusī latviešu vieglatlēte, startēja tāllēkšanas sacensībās. Viņas tēvs ir vieglatlētikas treneris Māris Grīva, arī māsas Māra un Gundega nodarbojas ar vieglatlētiku.
Izglītību ieguvusi Ventspils 4. vidusskolā, Ventspils 1. ģimnāzijā un LSPA.
Karjera
2009. gada Universiādē L. Grīva izcīnīja 15. vietu ar 6,04 m tālu lēcienu. Tajā pašā gadā notikušajā Eiropas čempionātā kadetiem sportiste izcīnīja bronzas medaļu (6,26 m), veiksmīgi startēja arī 2010. gada Eiropas kadetu čempionātā — tajā viņa ieņēma 4. vietu (6,42 m).
L. Grīva piedalījās 2010. gada Eiropas čempionātā, kur ar jaunu personisko rekordu (6,60 m) ieguva 15. vietu kvalifikācijā, kas tomēr neļāva kvalificēties finālam. Kvalifikācijas normatīvu Eiropas čempionātam — savām pirmajām lielajām starptautiskajām sacensībām starp pieaugušajiem — viņa izpildīja īsi pirms čempionāta, arī tad labojot savu personīgo rekordu (Valmierā, 6,55 m).
2019. gada rudenī pārtrauca dalību sacensībās, bet 2021. gadā atgriezās aktīvās vieglatlētikas apritē. 2021. gada jūnijā, septiņus mēnešus pēc otrā dēla piedzimšanas, L. Grīva paziņoja par sportistes karjeras beigām.
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 63 kg sievietēm
'''Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs sievietēm svara kategorijā līdz 63 kg''' notika 112 augustā. Olimpisko zeltu izcīnīja Japānas džudiste Ajumi Tanimoto.
Mordviešu valodas
Mordviešu valodas ir divas valodas, kas agrākos laikos klasificēta kā vienota valoda ar diviem literāriem standartiem, tomēr pēdējā laikā tiek šķirtas divas patstāvīgas valodas: erzju valoda un mokšu valoda. Mordviešu valodas tiek iekļautas urāliešu virssaimes somugru saimes Volgas somu valodu grupā.
Erzju un mokšu valodu salīdzinājums
Galvenokārt balstīts uz Različija meždu erzjanskim i mokšanskim jazykami suščestvenny.
Mokšu valodā uzsvars vienmēr ir uz pirmās zilbes. Erzju valodai raksturīga īpatnība, ka uzsvars var būt uz jebkuras zilbes viena un tā paša vārda ietvaros.
Erzju valodā ir 5 patskaņi, mokšu valodā – 7.
Erzju valodā pirms ⟨э⟩ līdzskaņi nemīkstinās, taču mokšu valodā analogos vārdos tie mīkstinās: седь (sed) "tilts" (erzju сэдь (sed)), сетьме (set'me) "kluss" (erzju сэтьме (set'me)), сенем (senem) "zils" (erzju сэнь (sen'), сери (seri) "augsts" (erzju сэрей (serej)).
Daudzi vārdi abām valodām ir līdzīgi, taču daļa vārdu krājuma ir atšķirīga: Tomēr vairumā vārdu saskatāma radniecība starp abu valodu vārdu formām.
Gramatikas ziņā abās valodās darbojas pamatā līdzīgi principi. Pamata forma: noteiktā/norādāmā forma: sešas piederības formas:
Darbības vārdu konjugācijas principi pamatā ir līdzīgi, taču to galotnes vairumā gadījumu atšķirīgas.
Zinedins Zidāns
Zinedins Jazids Zidāns (, dzimis Marseļā, Francijā) ir alžīriešu izcelsmes Francijas futbola treneris un bijušais futbolists. Zidāns tiek uzskatīts par vienu no visu laiku pasaules labākajiem futbolistiem. Kopš 2019. gada ir Madrides "Real" galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Par pasaules mēroga zvaigzni Zidāns kļuva 1998. gada Pasaules kausa izcīņas laikā, kad kopā ar Francijas izlasi kļuva par pasaules čempionu. Finālspēlē francūži ar 3:0 pieveica Brazīlijas izlasi un Zidāns šajā spēlē guva 2 vārtus. Kā komandas līderis Zidāns aizveda savu komandu arī līdz 2000. gada Eiropas čempionāta uzvarētāju lauriem. Kopā ar Turīnas "Juventus" Zidāns divas reizes kļuva par Itālijas čempionu, bet 2001. gadā viņš par rekordlielu summu (66 miljoniem eiro) pārgāja uz Madrides "Real".
2002. gadā Zidāns kopā ar Real uzvarēja UEFA Čempionu līgā. Zidāns ir 3 reizes atzīts par pasaules labāko futbolistu (1998, 2000, 2003), bet 2004. gadā UEFA aptaujā viņš tika atzīts par pēdējo 50 gadu izcilāko futbolistu. 2006. gada Pasaules čempionātā Zidāns kopā ar Francijas izlasi aizkļuva līdz pat finālam, kur piekāpās Itālijas izlasei. Jau spēles pagarinājumā Zidāns tika noraidīts no laukuma, pēc tam, kad iesita ar galvu pa krūtīm itāļu futbolistam Marko Materaci. Par spīti tam, Zidāns tika atzīts par 2006. gada Pasaules kausa izcīņas vērtīgāko spēlētāju. 2006. gadā pēc Pasaules čempionāta Zidāns beidza savu futbolista karjeru gan izlasē, gan klubā.
2004. gadā bijušais Brazīlijas futbolists Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Juventus
2009.—2010. gada NHL sezona
'''Nacionālās hokeja līgas 2009.—2010. gada sezona''' bija 92. NHL sezona. Regulārā sezona ilga no līdz. Šajā sezonā piedalījās 30 komandas. Regulārajā sezonā tika izspēlētas 1230 spēles (katra komanda aizvadīja 82 spēles). Sezona tika uzsākta ar 4 spēlēm Eiropā. Laika posmā no līdz  līgā bija pārtraukums, lai ļautu NHL spēlētājiem piedalīties 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankūverā, Olimpisko spēļu dēļ 2010. gadā netika aizvadīta Visu zvaigžņu spēle. Stenlija kausa izcīņa un 92. NHL sezona noslēdzās, kad 6. finālsērijas spēlē Čikāgas "Blackhawks" uzvarēja Filadelfijas "Flyers". Tas "Blackhawks" bija 4. tituls kluba pastāvēšanas vēsturē. Regulārajā sezonā NHL spēlēja 5 latviešu hokejisti: Kārlis Skrastiņš, Raitis Ivanāns, Oskars Bārtulis, Artūrs Kulda un Kaspars Daugaviņš.
Zinedins Zidāns
Spēlētāja karjera
Real Madrid
2009.—2010. gada NHL sezona
Pa konferencēm
Piezīmes
Zinedins Zidāns
Spēlētāja karjera
Francija
2009.—2010. gada NHL sezona
Rezultatīvākie spēlētāji
Sekojošie spēlētāji bija līgas līderi gūtajos rezultativitātes punktos pēc regulārās sezonas beigām.
Zinedins Zidāns
Spēlētāja karjera
Individuālie sasniegumi
Patentpilnvarotais
Patentpilnvarotais, arī patentpilnvarnieks, Latvijā ir fiziska persona, kas ir atestēta un reģistrēta nacionālajā patentu iestādē kā profesionāls patentpilnvarnieks.
Zinedins Zidāns
Trenera karjera
Real Madrid
2009.—2010. gada NHL sezona
Labākie vārtsargi
Vārtsargi ir sarindoti pēc vidēji spēlē ielaistajiem vārtiem pēc regulārās sezonas beigām.
Zinedins Zidāns
Trenera karjera
Individuālie sasniegumi
Patentpilnvarotais
Latvijas Republikas profesionālie patentpilnvarnieki pārstāv fizisko un juridisko personu intereses, veicot normatīvajos aktos paredzētās darbības Latvijas Republikas Patentu valdē, kura normatīvajos aktos noteiktās kompetences ietvaros īsteno valsts politiku rūpnieciskā īpašuma jomā, nodrošinot rūpnieciskā īpašuma tiesību reģistrāciju.
Profesionālajiem patentpilnvarniekiem var būt specializācija pēc atsevišķiem rūpnieciskā īpašuma objektiem - preču zīmes, patenti, dizainparaugi. Šajā gadījumā attiecībā uz pieteicējiem, kas nav Latvijas rezidenti, patentpilnvarnieku pārstāvības pilnvaras Patentu valdē ir ierobežotas ar attiecīgu rūpniecisko īpašumtiesību jomu.
Bez pieteicēju pārstāvības nacionālajā patentu iestādē profesionālo patentpilnvarnieku pakalpojumu lokā tradicionāli ietilpst arī citi pakalpojumi, kas ir saistīti ar intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību. Piemēram, profesionālie patentpilnvarnieki, kas specializējas preču zīmju jomā, parasti sniedz arī šādus pakalpojumus: Līdzīgi pakalpojumi tiek sniegti arī dizainparaugu jomā.
Avokado
Avokado (Persea americana) ir lauru dzimtas augs. Avokado dabiskais izplatības areāls ir no Meksikas dienvidiem līdz Andu kalniem. Koks ir ar eliptiskām, olveida formas lapām, kuru garums ir no 10 līdz 30 cm. Mazi, zaļgani ziedi, iesegti biezās ziedkopās, ir bez ziedlapiņām un ar sešām apziedņa daivām, deviņām putekšņlapām, sakārtotas pa trim, un vienšūnas sēklotni. Augļi ir ar dažādiem izmēriem un formu. Tie parasti nav lielāki par vistu olām. Retos gadījumos augļa svars var sasniegt pat 1—2 kg lielu svaru. Augļa krāsa var būt no zaļas līdz tumši violetai. To sastāvā ir daudz tiamīna (B1), riboflavīna (B2) un A vitamīna.
Patentpilnvarotais
Savukārt profesionālie patentpilnvarnieki, kas specializējas patentu jomā, parasti sniedz šādus pakalpojumus:
Juridisku vai fizisku personu, kuras pastāvīgā atrašanās vieta vai dzīvesvieta nav Latvija vai kurai Latvijas teritorijā nepieder uzņēmums, Latvijas Republikas Patentu valdē var pārstāvēt tikai profesionāls patentpilnvarnieks. Latvijas Republikas rezidenti vai personas, kurām Latvijas teritorijā pieder uzņēmums, Patentu valdē var būt pārstāvētas pēc izvēles - personiski vai ar tās darbinieku, vai ar pilnvarota pārstāvja starpniecību.
Avokado
Angliski avokado sauc arī par aligatorbumbieri.
Patentpilnvarotais
Par profesionālu patentpilnvarnieku var kļūt Latvijas vai citas ES dalībvalsts pilsonis, kuram ir akadēmiskā vai otrā līmeņa augstākā profesionālā izglītība, ir vismaz triju gadu darba pieredze rūpnieciskā īpašuma aizsardzības jomā, kurš ir nokārtojis patentpilnvarotā kvalifikācijas eksāmenu Ministru kabineta noteiktajā kārtībā un kurš sarakstei ar Patentu valdi norāda adresi Latvijas teritorijā.
Latvijā praktizē arī Eiropas preču zīmju un dizainparaugu aģenti, kas ir profesionālie pārstāvji Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojā un Eiropas patentpilnvarnieki, kas ir profesionālie pārstāvji Eiropas Patentu iestādē. Daļa no Latvijas Republikas profesionālajiem patentpilnvarniekiem vienlaicīgi ir Eiropas preču zīmju aģenti un/vai Eiropas patentpilnvarnieki.
Eiropas Kopiena
Eiropas Kopiena ir pirmais no trim Eiropas Savienības balstiem, kurus 1992. gadā noteica Māstrihtas līgums. Pirms Eiropas Kopienas bija Eiropas Ekonomikas Kopiena, kuras pēctece bija Eiropas Savienība.
Īsspalvainie ūdri
Īsspalvainie ūdri (Lutrogale) ir viena no sermuļu dzimtas (Mustelidae) ģintīm. Tajā ir tikai viena mūsdienās dzīvojoša suga — īsspalvainais ūdrs (Lutrogale perspicillata) un divas izmirušas sugas. Javas ūdrs un Krētas ūdrs ir aizvēsturiskas īsspalvaino ūdru sugas, kuru fosilijas ir atrastas attiecīgi Javas un Krētas salās.
Izmirstošas sugas
Izmirstošas sugas ir dzīvnieku, augu un citu organismu sugas, kas atrodas uz izmiršanas robežas. Izmirstošo sugu rādītāji parasti ir populācijas strauja samazināšanās, piemēram, sugas nespējai pielāgoties dabiskās vides izmaiņām, malumedniecība vai citi iemesli, kā rezultātā samazinās īpatņu skaits. Apdraudēto sugu uzraudzību kopš 1966. gada ir uzņēmusies Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība (IUCN). Tā globāli un sistemātiski apdraudētās sugas iekļauj "Sarkanajā grāmatā". "Latvijas Sarkanajā grāmatā" ir iekļautas sugas, kas ir apdraudētas Latvijas līmenī.
Oskars Gudramovičs
Piedalījies, kur kopā ar Kalniņu izcīnījuši 12. vietu divnieku sacensībās. 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātā izcīnījuši 10. vietu, kas ir sportistu lielākais sasniegums šajās sacensībās. Augstāko vietu Pasaules kausa kopvērtējumā guvuši 2010.—2011. gada sezonā, kad ieņēmuši 15. vietu. Junioru vecumā izcīnījis divas bronzas Pasaules čempionātā junioriem — 2008. gadā divniekos un 2007. gadā komandu stafetē.
2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos Oskars Gudramovičs/Pēteris Kalniņš ieņēma 10. vietu.
Privatizācija
Privatizācija jeb denacionalizācija ir process, kurā kāda uzņēmuma īpašumtiesības no publiskā sektora (valdības) tiek nodotas privātajam sektoram (privātpersonām un juridiskajām personām). Plašākā nozīmē privatizācija var nozīmēt jebkuru valsts funkciju nodošanu privātajam sektoram, tostarp ienākumu iekasēšanu vai likumsargu funkcijas.
Virusoloģija
Virusoloģija ir bioloģijas nozare, kura pēta vīrusus, to uzbūvi, evolūciju, klasifikāciju un veidu kā vīrusi izplatās, izplatot slimības. 1892. gadā krievu zinātnieks Dmitrijs Ivanovskis pirmoreiz pierādīja vīrusu eksistenci, kas arī ir virusoloģijas kā zinātnes sākums. Ivanovskis vairākus gadus pētīja tabakas augus un nonāca pie secinājuma, ka slimības šim augam izraisa jauna veida "baktērijas". Viņš vēl nezināja, ka tie ir vīrusi.
Lai vai kā, bet virusoloģijas galvenā nozare ir vīrusu klasifikācija. Vīrusus klasificē galvenokārt pēc tā, ko tie spēj inficēt, respektīvi, ir vīrusi, kuri inficē augus, kā arī citi vīrusi, kuri inficē tikai dzīvniekus. Bez jau minētajām divām lielajām grupām ir arī vīrusi, kuri inficē sēnes, kā arī bakteriofāgi.
Sumatras ūdrs
Sumatras ūdrs (Lutra sumatrana) ir sermuļu dzimtas (Mustelidae) daļēji ūdenī dzīvojošs plēsējs, kas pieder Eirāzijas ūdru ģintij (Lutra). Tā ir endēmiska Dienvidaustrumāzijas ūdru suga.
Sumatras ūdrs ir viena no retākajām ūdru sugām. Kopš 1998. gadā Sumatras ūdrs tika pasludināts par izmirušu sugu, tomēr 2005. gadā tika atklātas nelielas ūdru populācijas Vjetnamā, Taizemē, Kambodžā un Sumatrā. Āzijā dzīvo arī Eirāzijas ūdri (Lutra lutra), kas ir daudz izplatītāki par Sumatras ūdru. Sumatras ūdru no Eirāzijas ūdra var atšķirt galvenokārt pēc deguna, kas atšķirībā no Eirāzijas ūdra ir ar apmatojumu. Tādēļ šo sugu sauc arī par matainā deguna ūdru.
Izskats un īpašības
Sumatras ūdra ķermenis kopā ar asti ir 1,3 m garš, astes garums 36—51 cm, svars apmēram 7 kg. Tas ārēji atgādina Eirāzijas ūdru, tikai tā deguns ir ar apmatojumu. Ķermenis kā visiem ūdriem ir slaids, garš un cilindrveidīgs, ar īsām, spēcīgām kājām, ķepas ar peldpleznām un gariem nagiem. Sumatras ūdra aste ir nedaudz saplacinātas formas, šķērsgriezumā tā ir ovāla. Kažoka krāsa ir tumši brūna, izņemot lūpas, zodu un pakakli, kas ir gandrīz balti. Kažoka apmatojums ir īss un biezs. Galvas forma tāpat kā pārējiem ūdriem Eirāzijas ūdru ģintī ir saplacināta.
Sumatras ūdri ir gan vientuļnieki, gan arī tie dzīvo nelielās grupās, līdz 4 ūdriem. Tie dzīvo upju un jūru krastos. Medī zivis un vēžveidīgos.
Igaunijas prezidents
Igaunijas prezidents (et) ir Igaunijas valsts vadītājs. Tā kā Igaunija ir parlamentāra republika, prezidentam vairāk ir simboliska nozīme un tam nav tik lielas varas kā parlamentam.
Igaunijas prezidenta amats tika izveidots 1938. gadā, bet līdz tam valsti vadīja Igaunijas Valsts vecākais. Laika posmā no 1940. līdz 1990. gadam šis amats nepastāvēja, jo Igauniju bija okupējusi PSRS, bet tika atjaunots 1992. gadā. Prezidentu uz 5 gadiem ievēl Igaunijas parlaments. Kopš 2021. gada 11. oktobra Igaunijas prezidents ir Alars Kariss.
Igaunijas prezidenti
Skatīt: Igaunijas prezidentu uzskaitījums
Makina kalns
Makina kalns (en) ir ar sniegu un ledu klāts plato Antarktīdā, Patuksentas grēdas un Pensakolas kalnu augstākā virsotne. Atrodas grēdas dienvidu daļā līdzās Patuksentas ledus straumei, augstums 2135 m.
Kalnu 1961./1962. gada sezonā uzmērīja USGS ekspedīcija; no gaisa nofotografēts 1964. gadā, nosaukts par godu Vašingtona universitātes ģeoloģijas profesoram Džozefam Makinam (Joseph Hoover Mackin).
Isloms Karimovs
Isloms Karimovs (uz; dzimis, miris ) bija Uzbekistānas valsts darbinieks, pirmais Uzbekistānas prezidents no. No 1989. līdz 1991. gadam bijis Uzbekistānas komunistiskās partijas CK pirmais sekretārs.
I. Karimovam bijušas trīs oficiālas valsts vizītes Latvijā: 1995. 2004. un 2013. gadā.
Isloms Karimovs 2016. gada 2. septembrī nomira no insulta.
Ģimene
Bijis divreiz precējies: ar Nataļju Kučmi 1964. gadā (laulībā dzimis dēls) un Tatjanu Karimovu 1967. gadā. Otrajā laulībā divas meitas un pieci mazbērni. Vecākā meita Guļnara Karimova (dzimusi 1972) tēva valdīšanas laikā kļuva par valstī ietekmīgu politikas un biznesa personu. Darbojusies diplomātiskajā dienestā, bijusi augstskolas profesore. Kopš 2014. gada pret G. Karimovu uzsākta krimināllieta, kopš 2013. gada viņa atradās mājas arestā. Krimināllieta ietvēra apsūdzības korupcijā, uzņēmumu ekspropriācijā, tirgus monopolizācijā, izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un izspiešanā. 2015. gadā G. Karimovai piespriests 5 gadu cietumsods, taču daļā apsūdzību izmeklēšana turpinājās, vēlāk piespriests vēl viens cietumsods, un kopš 2019. gada marta G. Karimova atrodas cietumā. Bijušā prezidenta otrā meita Lola Karimova-Tiljajeva pazīstama ar savu sabiedrisko darbību, tostarp labdarības organizācijās. Arī darbojusies diplomātiskajā dienestā.
Ūdenspolo
Ūdenspolo ir komandu ūdens sporta veids. Katrā komandā baseinā vienlaicīgi var atrasties seši laukuma spēlētāji un viens vārtsargs. Par uzvarētāju atzīst to komandu, kura pretinieku vārtu tīklā iemet visvairāk bumbas. Ūdenspolo ir līdzīgs rokasbumbai, kas tiek spēlēta hallē. Spēle ilgst četrus periodus, kuru ilgumi atšķiras: olimpiskajās spēlēs tie ilgst 8 minūtes, vēl tie var būt 10, 7, 6 vai 5 minūtes ilgi. Viesu komanda parasti valkā zilas cepures ar spēlētāju numuriem, mājinieki valkā baltas cepures (kaut arī pašlaik tiek atļautas jebkuras citas kontrastējošas krāsas cepures) ar spēlētāju numuriem, abi vārtsargi spēlē ar sarkanām cepurēm ar numuru "1". Katra komanda var mainīt spēlētājus, kamēr viņu rīcībā ir bumba.
Ūdenspolo vēsture sākās 19. gadsimta beigās Anglijā un Skotijā. Par olimpisko sporta veidu tas kļuva 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, sievietes pirmo reizi Olimpiskās medaļas ūdenspolo izcīnīja 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Sidnejā pēc Austrālijas izlases politiskajiem protestiem. Iespējams, visslavenākā ūdenspolo spēle notika 1956. gada vasaras olimpisko spēļu laikā pusfināla spēlē starp Ungārijas un PSRS izlasēm, vēlāk šī spēle tika nodēvēta par "Melburnas assinspēli". Spēļu laikā Ungārijā sākās revolūcija, bet tika ievesta PSRS armija, kas to apspieda. Ungārijas izlase bija guvusi 4 vārtus līdz pat spēles pēdējai minūtei, kad PSRS spēlētājs Valentīns Prokopovs iesita ar dūri Ungārijas spēlētajam Ervīnam Zadoram. Pēc šī incidenta sākās nemieri skatītāju vidū un spēle tika apturēta. Ungārija tika pasludināta par spēles uzvarētāju, vēlāk viņi izcīnīja arī zelta medaļas.
Kallaste
Kallaste ir pilsēta Igaunijas austrumos, Tartu apriņķī. Atrodas Peipusa ezera krastā un aizņem 1,9 km2 lielu platību. No 1150 pilsētas iedzīvotājiem apmēram 80% ir krievi. Peipusa krastā atrodas Igaunijā lielākais devona perioda smilšakmens atsegums. Tā kopējais garums ir vairāk kā 900 metri, bet maksimālais augstums 5 metri.