cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anoreksija
Cēloņi
Galvenās pazīmes - paciente izvairās no pārtikas uzņemšanas ar mērķi zaudēt svaru. Ar šo slimību galvenokārt slimo jaunas meitenes, kas, iespējams, nespēj atrast savu vietu dzīvē, tāpēc domā, ka iemesls var būt saistītas ar ķermeņa svaru. Bieži ar šo slimību slimo meitenes, kurām ir pārāk stingri vecāki, ar šo neēšanu viņas cenšas pierādīt, ka pašas ir noteicējas pār savu ķermeni. Atstumtība ģimenē un/ vai draugu lokā var būt galvenais iemesls šai slimībai. Liela loma ir arī iedzimtībai- ja jūsu mamma ir cietusi no anoreksijas, tad 50% iespēja, ka tas varētu skart arī jūs. Viens no cēloņiem ir stipras bailes kļūt resnam: Dažādi eksperti apgalvo, ka meitenes, kas atsakās no ēdiena, parāda attieksmi, ka nevēlas kļūt pieaugušas, nevēlas, lai tām parādās krūtis, nevēlas sākt dzimumdzīvi, uzņemties atbildību utt. Liela loma ir stresam, piemēram, liekot eksāmenus, pārceļoties uz jaunu dzīvesvietu, sākot jaunu darbu, uzzinot par grūtniecību vai pārtraucot attiecības ar mīļoto cilvēku,- tas viss var pamudināt sievieti/ jaunieti sākt nepamatotu badošanos, kas var beigties ar anoreksiju.
Izpausmes
Sākumā šīm meitenēm parasti ir patiešām neliels liekais svars. Bet pat tad, kad ir sasniegts ideālais svars, slimnieces turpina badoties, jo viņu priekšstats par savu svaru ir kļuvuši nepareizi un viņas joprojām uzskata, ka ir par resnu. Nereti slimnieces nodarbojas arī ar intensīvu vingrošanu, vai lieto medikamentus, kuri samazina svaru. Pirms pamanāms liels svara zudums, anoreksijas sākumu var arī nepamanīt. Bieži meitenes gatavo pat visai savai ģimenei, ir izdomājušas atrunu sistēmu, lai nebūtu jāēd („Es jau paēdu skolā/darbā” utml.), ilgstoši knibinās ap savu porciju, taču beigās to arī neapēd vai kaut kur noslēpj un pēc tam izspļauj vai izmet. Sarunās ar citiem cilvēkiem meitenes sevi apzīmē kā resnas, neglītas, pastāvīgi meklē dažādas nepilnības savā izskatā, lai arī objektīvi šādām domām pamata nav un no malas jau ir redzams, ka meitenes svars nav pietiekams. Parasti šīm meitenēm ir izdomāti „mērķi”, uz ko viņas tiecas, lai būtu skaistas, vēlamas un mīlētas - cik kg jānomet, cik cm apkārtmēra jāzaudē. Meitenes, kas sirgst ar anoreksiju, parasti ir pedantiskas, pastiprināti tīrīgas, skrupulozi skaita uzņemtās un patērētās kalorijas, bet arī fiksē apkārtējo attieksmi un vērtējumu pret sevi. Parasti šie slimnieki ļoti labi zina, cik katrā produktā kaloriju, cik kaloriju tiks patērēts, izdarot kādu darbiņu. Anorektiķes skaita kalorijas pat ūdenī, tējā, rēķina, cik daudz kaloriju tiks notērēts, vienkārši guļot vai sēžot. Daļa meiteņu, lai paātrinātu svara zudumu, pievēršas pastiprinātām fiziskajām aktivitātēm, lai zaudētu vēl vairāk svara un kaloriju. Cita daļa pievēršas svaru samazinošiem medikamentiem, caurejas zālēm, arī vemšanas izraisīšanai, kā jau tā novārdzināto organismu novājina vēl vairāk.
Spēcīgā, nepamatotā diēta noved līdz straujam svara zudumam un stipri novājina organismu. Ķermenis sāk izskatīties pēc skeleta, redzami izspiežas kauli, kājas atgādina sērkociņus un krūtis samazinās. Anoreksija var ilgt vairākus gadus un izraisīt dažādas veselības problēmas, pastiprinātu apmatojumu uz sejas, sirds slimības un krūts vēzi. Cilvēki, kas slimo ar anoreksiju, daudz biežāk saaukstējas un cieš no aizcietējumiem. Anoreksija izraisa arī depresiju un nemieru. Tomēr visredzamākais simptoms ir svara zaudēšana.
Ārstēšana
Parasti 50-70% meiteņu tiek izārstētas pilnībā, taču ārstēšana ir ļoti sarežģīta, jo slimnieks pats neatzīst, ka ir slims. Visbiežāk šīs meitenes ir pārliecinātas, ka visu dara pareizi. Ja ir aizdomas, ka kāds ģimenes loceklis vai draugs slimo ar anoreksiju, nekavējoties sāc runāt ar viņu, pastāstiet to vecākiem un, protams, nekavējoties lūdziet padomu ārstam.
29. augusts
29. augusts ir gada 241. diena pēc Gregora kalendāra (242. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 124 dienas.
Vārda dienas
Aiga, Armīns, Vismants
Moda Center
Moda Center ir daudzfunkcionāla sporta arēna Portlendā, ASV. Arēna tika atklāta, tās būvniecība tika sponsorēta no vairākiem avotiem, tai skaitā pilsētas domes. Arēnas īpašnieki ir Vulcan Inc.. Šeit savas mājas spēles aizvada NBA komanda Portlendas "Trail Blazers" un WHL komanda Portlendas "Winterhawks". Basketbola spēlēm arēnas ietilpība ir līdz 20 630 sēdvietām, citiem pasākumiem ietilpība ir nedaudz mazāka.
Jūlija klimats Latvijā
Jūlija klimats Latvijā. Jūlijs Latvijā gada gaitā ir vissiltākais mēnesis. Mēneša vidējā gaisa temperatūra ir no +16,0 °C Vidzemes augstienē (Zosēnos) līdz +17,1 °C Viduslatvijas un Austrumlatvijas dienvidos. Tomēr visaugstākā jūlija vidējā gaisa temperatūra ir Rīgā: no +17,3 līdz pat +18,3 °C pilsētas centrā. Jūlijā kopumā Latvijā visaukstākais laiks ir bijis 1928. un 1979. gados, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra visā Latvijā nebija augstāka par +13...+14 grādiem. Vissiltākais laiks jūlijā kopumā Latvijā ir bijis tālajā 1914., kā arī 2001., 2003., 2006. un 2010. gadā, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra sasniedza +20...+22 grādus. Kopumā Latvijā jūlija vidējā gaisa temperatūra ir +16,7 °C.
Jūlijā saule nespīd vidēji tikai 1—2 dienas. Dienā ar sauli tās spīdēšanas ilgums vidēji ir 9—10 stundas. Lai gan jūlijā saule debesjumā jau ir sākusi savu ceļu lejup, gaiss vēl nedaudz turpina sasilt un gadā visaugstāko diennakts vidējo temperatūru, vidēji Latvijā +17 grādus, sasniedz jūlija trešajā dekādē.
Temperatūra
Mēneša vidējā maksimālā gaisa temperatūra ir no +20 līdz +23 grādiem. Līdz šim reģistrētā absolūti maksimālā gaisa temperatūra ir no +32 līdz +36 grādiem un ir uzstādīta galvenokārt 1959., 1994., 2006. un 2010. gadā. Mēneša vidējā minimālā gaisa temperatūra ir +11...+14 grādi. Līdz šim reģistrētā absolūti minimālā gaisa temperatūra jūlijā ir +1...+5 grādi un ir uzstādīta 1992., kā arī dažādos citos gados. Tādējādi jūlijs ir vienīgais mēnesis gadā bez salnām gaisā. Augsnes virskārtā minimālā gaisa temperatūra arī jūlijā var noslīdēt līdz nullei, bet zāles virskārtā, kur minimālā temperatūra parasti ir viszemākā, arī gada vissiltākajā mēnesī naktī ir iespējama īslaicīga temperatūras pazemināšanās zem nulles.
Nokrišņi
Gada gaitā jūlijs un augusts ir kopumā Latvijā ar nokrišņiem visbagātākie mēneši. Jūlijā vidēji 11—16 dienās ar nokrišņiem to vidējā mēneša summa vidēji Latvijā ir 78 mm. Vismazākais vidējais mēneša nokrišņu daudzums ir Latvijas rietumu daļā — Baltijas jūras piekrastē (63—64 mm), vislielākais — Vidzemes augstienes rietumu — ziemeļrietumu nogāzē (90—100 mm). Ar nokrišņiem visbagātākais jūlijs kopumā Latvijā ir bijis 1945. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 155 mm. Atsevišķās vietās dažādos Latvijas rajonos līdz šim vislielākais jūlija mēneša nokrišņu daudzums ir reģistrēts: Latvijas vidienē — 1945. gadā Rīgas centrā — 264 mm, Latvijas austrumu daļā — 1945. gadā Daugavpilī — 327 mm, rietumu pusē — 2000. gadā Dundagā — 280 mm. Vismazāk nokrišņu jūlijā kopumā Latvijā ir bijis 1994. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums vidēji valstī bija tikai 7 mm, bet vietām Latvijas centrālajā un rietumu daļā visa mēneša nokrišņu daudzums nesasniedza pat vienu milimetru.
Jūlijā dienā ar nokrišņiem to daudzums vidēji ir 5—6 mm. Līdz šim jūlijā vislielākais diennakts nokrišņu daudzums ir reģistrēts Ventspilī — 1973. gada 9. jūlijā 6 stundu laikā šeit nolija 160,2 mm. Tas ir arī līdz šim vislielākais diennakts nokrišņu daudzums Latvijā visa gada gaitā.
Vējš
Jūlijā Latvijā vējš pārsvarā pūš no dienvidrietumiem un rietumiem, Rīgas līča dienvidu un austrumu daļā — arī no ziemeļrietumiem. Mēneša vidējais vēja ātrums pārsvarā ir 3, atklātākos jūras piekrastes rajonos — 4, pašā Kurzemes jūras piekrastē 5 m/s. Baltijas jūras piekrastē praktiski katru gadu jūlijā vēja ātrums (10 minūtēs vidējā vēja ātruma vērtība) var sasniegt mēreni stipra vēja spēku (8 m/s), bet vidēji reizi 15 gados kļūt vētrains (virs 17,2 m/s). Līdz šim jūlijā reģistrētais vislielākais vēja ātrums ir 20 m/s (1968. gadā Ventspilī un 1970. gadā Liepājā), kas atbilst vētrainam vējam. Pēc novērojumu staciju datiem līdz šim vislielākais vēja ātrums brāzmās Latvijas rietumu daļā ir bijis 30 m/s un ir novērots 1970. gadā Liepājā, centrālajos rajonos līdz šim visstiprākās vēja brāzmas ir bijušas 33 m/s un tās ir novērotas 2002. gadā Dobelē, bet Austrumlatvijā vējš brāzmās ir sasniedzis 28 m/s — 2002. gadā Ainažos un 1981. gadā Priekuļos. Sastopoties gaisa masām ar krasi atšķirīgām temperatūru un mitrumu, kā arī zem intensīviem gubu—lietus mākoņiem arī jūlijā Latvijā ir novēroti virpuļviesuļi un krasas vēja pastiprināšanās gadījumi. Šīs parādības parasti ir lokālas un tām ir raksturīgs liels vēja ātrums. Tā, piemēram, 1995. gada 22. jūlijā no virpuļa postošā spēka cieta daļa no Rundāles pils, bet 1999. gada 6. jūlijā vairāk kā 30 m/s stipra vētra plosījās Siguldā.
Magnijs
Magnijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Mg un atomskaitli 12. Magnijs ir sārmzemju metāls, dabā nav sastopams brīvā veidā. Savienojumos magnijs ir divvērtīgs, ar oksidēšanas pakāpi +2, ļoti retos gadījumos pakāpe ir +1. Magniju lieto kā vieglu metālu sakausējumos un kā reducētāju (ar magniju var reducēt brīvu silīciju no SiO2). Magniju dažreiz nepareizi sauc par magnēziju, bet patiesībā magnēzijs ir tikai magnija oksīds.
Jūlija klimats Latvijā
Citas parādības
Jūnijs un jūlijs gada gaitā ir mēneši, kad Latvijā visbiežāk ducina pērkons. Jūlijā Baltijas jūras piekrastē pērkona negaiss ir 3—5, maksimāli 9—12 dienas, pārējā teritorijā 5—7, maksimāli 11—17 dienas. Vidēji reizi 5 gados, bet pie labvēlīgiem apstākļiem 1—3 reizes mēnesī, iespējama krusa. 1959. gada 13. jūlijā Kolkas novērojumu stacijā izmērīto krusas graudu diametrs bija 4—5 cm. Migla jūlijā ir vidēji 1—4, Austrumkursas un Rietumkursas augstienēs — 5 reizes mēnesī, atsevišķos gados dažādās vietās Latvijā dienu skaits ar miglu ir sasniedzis 10—13.
Magnijs
Īpašības
Magnijs tīrā veidā ir sudrabbalts metāls ar salīdzinoši mazu blīvumu. Tā blīvums ir 1738 kg/m³. Magnijs ir ķīmiski aktīvs metāls, tomēr saskarē ar gaisu maz izmainās, jo pārklājas ar plānu, blīvu oksīda kārtiņu. Ja magniju karsē, tad 600 °C temperatūrā tas uzliesmo, izdalot lielu siltuma daudzumu.
Magnijs reaģē ar visiem nemetāliem, izņemot ūdeņradi.
Izotopi
Dabiskais magnijs sastāv no trijiem stabiliem izotopiem — magnija-24 (78,99% no kopējā daudzuma), magnija-25 (10,00%) un magnija-26 (11,01%). Dabā radioaktīvais magnijs nav sastopams.
Atrašanās dabā
Magnijs ir astotais visbiežākais ķīmiskais elements Zemes garozā, bet brīvā veidā dabā nav sastopams. Magnijs sastopams galvenokārt karbonātu veidā, kā tīrs magnija karbonāts un dolomītā kopā ar kalcija karbonātu, kā arī magnija sulfāta veidā jūras ūdenī. Zināmākie magnija minerāli bez dolomīta ir magnezīts, karnalīts un kainīts. Starp dabiskajiem magnija silikātiem ir azbests un talks.
Magnijs ir būtiski nepieciešams vairāk nekā 300 dažādu dzīvībai svarīgu enzīmu sistēmu aktivizācijai. Magnijam ir itin liela loma nervu sistēmas funkciju nodrošināšanā, kā arī muskuļu saraušanās un atslābšanas fāzes nodrošināšanā, tai skaitā ietekmējot gludo muskuļu šūnas, kas nodrošina artēriju saraušanos un atslābšanu. Magnijs veido hlorofila molekulas centrālo daļu, bez šīs molekulas augu dzīvības procesi nebūtu iespējami.
Sniegputenis
Sniegputenis jeb vienkārši putenis ir dabas parādība, kad vējš pa gaisu sev līdzi nes sniegpārslas. Parasti, bet ne vienmēr, tas notiek, kad mērenas vai stipras snigšanas laikā pūš spēcīgs, brāzmains vējš. Ja vējš brāzmās sasniedz vētras spēku, tad sniegputenis jau tiek klasificēts kā sniega vētra.
Grenču pagasts
Grenču pagasts bija viena no Tukuma apriņķa pašvaldībām tā vidienē. Robežojās ar Tukuma apriņķa Tumes, Irlavas, Struteles, Zantes un Zemītes pagastiem, kā arī Talsu apriņķa Kandavas pagastu. Grenču - Irlavas pagasta valde atradās Irlavas pagasta Irlavā. Lielākās apdzīvotās vietas bija Grenči, Sāti, Vecsāti un Rāva.
Sniegputenis
Veidošanās
Sniegputenis veidojas ziemas mēnešos, rudens beigās vai pavasara sākumā, kad gaisa temperatūra ir tuvu nullei vai zem nulles. Pavasarī sniegputeni mēdz dēvēt arī par "cīruļputeni". Parasti sniegputenis veidojas ciklona darbības zonā un tā spēks ir atkarīgs no ciklona dziļuma. Jo dziļāks ir ciklons (zemāks atmosfēras spiediens ciklona centrā) un jo lielāka ir atmosfēras spiediena atšķirība starp ciklona centru un apkārtējo atmosfēras spiedienu ap to, jo spēcīgāks būs vējš un attiecīgi arī sniegputenis.
Grenču pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Abavas un Grenču ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Tukuma rajonā. Mūsdienās Grenču pagasta teritorija iekļauta Tukuma novada Jaunsātu, Irlavas, Zemītes un Viesatu pagastos.
Sniegputenis
Sniegputeņa veidi
Izšķir trīs galvenos sniegputeņa veidus:
Krievijas Federācijas federālie apgabali
Krievijas Federācijas federālie apgabali ir Krievijas Federācijas teritoriāli-administratīvās vienības tiešas prezidenta pārvaldes nodrošināšanai, kuras izveidoja neilgi pēc Vladimira Putina iecelšanas par Krievijas prezidentu 2000. gada 13. maijā saskaņā ar dekrētu "Par Krievijas Federācijas Prezidenta pilnvaroto pārstāvi federālajā apgabalā".
Federālos apgabalus pārvalda Krievijas prezidenta iecelti pilnvarotie pārstāvji. Katrā federālajā apgabalā ietilpst Krievijas Federāciju izveidojušo teritoriālo vienību (republiku, novadu, apgabalu) grupas.
Vēsture
Sakotnēji tika izveidoti septiņi federālie apgabali, bet 2010. gada 19. janvārī prezidents Dmitrijs Medvedevs pēc Otrā Čečenijas kara oficiāla noslēguma izveidoja astoto federālo apgabalu - Ziemeļkaukāza federālo apgabalu. 2011. gadā prezidents Medvedevs ierosināja izveidot atsevišķu Galvaspilsētas federālo apgabalu Maskavas apkārtnē, kas tomēr netika īstenots. 2014. gadā pēc Krimas aneksijas prezidents Putins izveidoja devīto federālo apgabalu - Krimas federālo apgabalu, bet 2016. gada 28. jūlijā ar prezidenta Putina lēmumu Krimas federālo apgabalu likvidēja un pievienoja Dienvidu federālajam apgabalam. Starptautiski Krimas aneksija netiek atzīta. 2018. gadā Burjatijas republiku un Aizbaikāla novadu pievienoja Tālo Austrumu federālajam apgabalam.
Brazīlijas futbola čempionāta A sērija
Campeonato Brasileiro da Série A (biežāk zināms kā Brasileirão) ir Brazīlijas futbola čempionāta augstākā divīzija. Tajā piedalās 20 komandas. Šībrīža formātā četras pēdējās komandas no Série A izkrīt uz Série B un to vietu ieņem četras labākās Série B komandas.
Valsts līmeņa futbola sacensībām dažādu vēsturisku īpatnību un valsts ģeogrāfiskā izmēra dēļ Brazīlijā salīdzinoši īsa vēsture. Šībrīža Brazīlijas čempionāts tika izveidots 1971. gadā, kad to atbalstīja militārais režīms un plašāk tika izmantota civilā aviācija un gaisa transports. Pirms nacionālās līgas izveides prestižākās futbola sacensības Brazīlijā bija štatu līgas, īpaši Campeonato Paulista un Campeonato Carioca (Sanpaulu un Riodežaneiro štata čempionāti). Vairumam štata čempionātu ir daudz garāka vēsture kā nacionālajām sacensībām un tāpēc pirmajiem valsts mēroga turnīriem bija mazāks prestižs kā tradicionālajiem štata čempionātiem.
Brazīlijas Futbola federācija (CBF) oficiāli neatzīst no 1959. līdz 1970. gadam notikušos turnīrus kā nacionālo čempionātu, lai arī tos organizēja Brazīlijas Sporta konfederācija (CBD), kas bija CBF priekšgājēja no 1919. līdz 1979. gadam. Šie turnīri bija Taça Brasil, kurā piedalījās klubi no visiem Brazīlijas reģioniem un Torneio Roberto Gomes Pedrosa, biežāk zināma kā "Robertão", kurā piedalījās klubi no izvēlētiem Brazīlijas reģioniem.
13. decembris
13. decembris ir gada 347. diena pēc Gregora kalendāra (348. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 18 dienas.
Vārda dienas
Lūcija, Veldze
Taiga
Taiga (no mn — ‘mūžamežs’) ir dabas zona, kurā pārsvarā sastopami skujkoku meži. Taiga ir plašākā sauszemes dabas zona un klāj plašus Krievijas, it īpaši Sibīrijas reģionus. Tā aptver plašus apvidus arī Ziemeļamerikā, Zviedrijā, Somijā, Norvēģijā un citur. Raksturīgākie dzīvnieki — burunduks, lūsis, brūnais lācis, bebrs, tinis, staltbriedis, alnis, sabulis, mednis. Klimata josla ir mērenā josla. Vidējā gaisa temperatūra ir −10 °C. Nokrišņu daudzums ir 213 mm gadā. Tur ir sastopamas melnās egles, Kanādas egles, balzāma baltegles, priedes, apses, papīra bērzi, baltegles un lapegles.
Mols (nozīmju atdalīšana)
Mols var būt:
Pūt, vējiņi
Pūt, vējiņi var būt:
Lielplatones pagasts
Lielplatones pagasts ir viena no Jelgavas novada administratīvajām teritorijām tā dienviddaļā, Platones upes krastos. Robežojas ar sava novada Platones, Elejas, Vilces, Zaļenieku un Svētes pagastiem.
Hidrogrāfija
Upes: Platone, Sidrabe, Rēžu strauts.
Ūdenstilpes: Staņuvēnu dīķis
Vēsture
Mūsdienu Lielplatones teritorijā vēsturiski atradās Mazplatones muiža (Klein-Platon, Sidrabe), Lielplatones muiža (Groß-Platon, Lielplatone). 1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā izveidoja Lielplatones pagastu. Pēc 1920. gada zemes reformas Lielplatones muižu sadalīja 71 vienībā 1256 ha kopplatībā.
1935. gadā Jelgavas apriņķa Lielplatones pagasta platība bija 42 km² un tajā dzīvoja 691 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Lielplatones ciema padomi, ko 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja. Lielplatones ciems ietilpis Elejas (1949-1956), Jelgavas (1956-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. Lielplatones ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Ābelītes ciemu, 1956. gadā — Elejas ciema Staļina kolhoza, augļu audzētavas «Kužas» un padomju saimniecības «Eleja» teritoriju. 1963. gadā kolhoza «Gaisma» teritoriju pievienoja Elejas lauku teritorijai, 1965. gadā kolhoza «Sarkanā zvaigzne» teritoriju pievienoja Platones ciemam. 1974. gadā ciemam pievienoja daļu Elejas lauku teritorijas Lielplatones lopkopības izmēģinājumu stacijas teritorijas, bet ciema teritorijas pievienoja Platones ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lielplatones pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Lielplatone (pagasta centrs), Sidrabe (Mazplatone), Tīsi, Braņķi.
Izglītība un kultūra
Lielplatones pagastā darbojas šādi amatiermākslas kolektīvi: Lielplatones muižā darbojas vēsturisko deju kolektīvs Senvedere.
Bernhards Bērents
Bernhards Bērents (de; — ) bija Latvijas baltvācu jurists un sabiedrisks darbinieks. No 1929. gada janvāra līdz novembrim bijis Latvijas tieslietu ministrs.
Biogrāfija
Bernhards Bērents piedzima Rīgā laikrakstu redaktoru ģimenē. Tēvs Teodors, māte Alma. 1910. gadā pabeidzis Rīgas pilsētas ģimnāziju. Kā savvaļnieks iestājies Krievijas armijas 3. huzāru Jeļizavetgradas pulkā. 1911. gadā paaugstināts par praporščiku un atvaļināts. Tajā pašā gadā sācis studēt jurisprudenci Tērbatas Universitātē. 1914. gadā vienu semestri mācījies Minhenes Universitātē. Tajā pašā gadā mobilizēts Krievijas armijā. Virsnieka pakāpē krievu armijas sastāvā piedalījies Pirmajā pasaules karā, atvaļināts 1918. gadā. Martā beidzis studijas Tērbatas Universitātē.
1918. gada jūnijā kļuva par decernentu (ierēdni ar lēmuma pieņemšanas tiesībām) Rīgas Kriminālpolicijā. No līdz  bijis Rīgas apgabaltiesas 3. iecirkņa izmeklēšanas tiesnesis. 1919. gada ziemā un pavasarī studējis Tībingenes Universitātē, pēc atgriešanās Latvijā iestājies Baltijas landesvērā. Maijā tika atvaļināts no kara dienesta. kļuva par zvērināta advokāta Edvina Magnusa palīgu. kļuva par zvērinātu advokātu Rīgā.
Bernhards Bērents bija pazīstams arī kā juridiska satura publikāciju autors. 1926. gadā "Vācu juristu biedrība" sāka izdot laikrakstu "Rigasche Zeitschrift für Rechtswiissens – chaft" (lv), Bērents pirmos piecus gadus bija tā redaktors un autors. Tas iznāca divas līdz četras reizes gadā. Tāpat viņš veidoja rakstus "Tieslietu Ministrijas Vēstnesim". , pēc sava priekšteča un partijas biedra Baldvina Disterlo demisijas Bernhards Bērents kļuva par tieslietu ministru Hugo Celmiņa vadītajā valdībā. Amatā viņš bija līdz tā paša gada novembrim. Bērenta laikā tika pieņemti noteikumi par valsts darbinieku atalgojumu, noteikumi par mežu kultūru fondu, un citi noteikumi.
Bērents bijis arī Rīgas Vācu 1. riteņbraucēju biedrības priekšsēdētājs, Rīgas Vācu juristu biedrības valdes loceklis. atskaitīts no zvērinātu advokātu skaita un dzēsts no saraksta sakarā ar atteikšanos no Latvijas pavalstniecības. Drīz pēc tam viņš repatriējās uz Vāciju. No 1941. līdz 1943. gadam strādājies Vīnes Tieslietu padomē. Pēc tam Bērents strādāja par tulku Vācijas armijā. 1945. gadā nokļuvis amerikāņu, pēc tam krievu karagūstekņu nometnē, kur miris.
Ņūtons (nozīmju atdalīšana)
Ņūtons (en) var būt:
Ņūtona (en) var būt:
Bērents
Bērents var būt:
Cīņas sports 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Cīņas sports 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no olimpiādes programmā iekļautajiem sporta veidiem. Tā sacensības notika no 12. un 21. augustam Ķīnas Lauksaimniecības universitātes zālē Pekinā. Vīrieši sacentās grieķu-romiešu un brīvajā cīņā, bet sievietes tikai brīvajā cīņā. Tās bija otrās olimpiskās spēles, kurās bija iekļauta brīvā cīņa sievietēm. Kopā cīņas sportā tika sadalīti 18 medaļu komplekti. Latvijas cīkstoņi Pekinas olimpiskajām spēlēm nekvalificējās.
Gulbji
Gulbji, gulbju ģints (Cygnus) ir viena no pīļu dzimtas (Anatidae) ģintīm, kas apvieno 6 putnu sugas. Gulbju tuvākie radinieki ir zosis, ar kurām kopā gulbji sistematizēti zosu apakšdzimtā (Anserinae). Daži sistemātiķi gulbjus izdala atsevišķā gulbju apakšdzimtā (Cygninae). Vēl vienas sugas putnu sauc par gulbi — pundurgulbi (Coscoroba coscoroba), kas izdalīts atsevišķā pundurgulbju ģintī (Coscoroba).
Gulbji pamatā dzīvo mērenā klimata joslā, ļoti reti tie sastopami tropos. Četras sugas sastopamas ziemeļu puslodē. Viena suga dzīvo Austrālijā un Jaunzēlandē, bet vēl viena Dienvidamerikā.
Gulbji Latvijā
Latvijā ir sastopamas 3 gulbju sugas: paugurknābja gulbis, ziemeļu gulbis un mazais gulbis. Paugurknābja gulbis Latvijā ir sastopams visu gadu. Tas ligzdo dažādās ūdenstilpēs, gan lielās, gan mazās, bet lielākās koncentrācijas novērotas lielajos piejūras ezeros. Latvijā kopš 1988. gada reti tiek novērots tā dēvētais "poļu gulbis", kas patiesībā ir paugurknābja gulbis ar atšķirīgām ģenētiskām iezīmēm: jau pirmajā dzīves gadā tam ir balts apspalvojums, un atšķirībā no citu sugas brāļu melnajām kājām tam ir rozā kājas.
Latvijā ligzdo arī ziemeļu gulbis, apmēram 150 pāru. Tie ligzdo galvenokārt dīķos un dažādos seklos uzpludinājumos, vairāk Latvijas rietumu daļā. Migrācijas laikā vairāki desmiti tūkstoši šo gulbju migrē pāri Latvijai. Mazais gulbis Latvijā neligzdo, bet ik gadu vairāki desmiti tūkstoši migrācijas laikā šķērso Baltijas jūras austrumu krasta valstis.
Izskats
Gulbji ir lielākie zosveidīgie putni, un ir vieni no lielākajiem lidojošiem putniem pasaulē. Lielākie indivīdi paugurknābja gulbjiem, taurētājgulbjiem un ziemeļu gulbjiem ir garāki par 1,5 m un sver vairāk kā 15 kg. Spārnu izplētums var sasniegt 3 m. Salīdzinot ar radiniecēm zosīm, tie ir daudz lielāki, to pēdas ir lielākas un kakli garāki. Gulbjiem starp acīm ir neliels laukums, kuru neklāj spalvas. Abi dzimumi izskatās vienādi, tomēr tēviņi ir lielāki un smagāki nekā mātītes.
Ziemeļu puslodes gulbjiem ir koši balts apspalvojums, bet dienvidu puslodes gulbju apspalvojums ir melni-balts. Austrālijā dzīvojošais melnais gulbis (Cygnus atratus) ir gandrīz melns, izņemot tā spārnu lidspalvas ir baltas.
Uzvedība
Dažas sugas ir gājputni. Paugurknābja gulbis (Cygnus olor) ir daļēji migrējošs, tas Rietumeiropā uzturas visu gadu un ir nometnieks, bet Austrumeiropā un Āzijā ziemas sezonā migrē uz dienvidiem. Ziemeļu gulbis (Cygnus cygnus) un mazais gulbis (Cygnus columbianus) ir gājputni, taurētājgulbis (Cygnus buccinator) galvenokārt gājputns.
Barība
Gulbji barojas gan ūdenī, gan uz sauszemes. Tie pamatā barojas ar augu izcelsmes barību, lai gan nelielos daudzumos tiek apēsti arī dažādi, nelieli ūdens dzīvnieki. Ūdenī gulbji barību meklē, pabāžot zem ūdens savu garo kaklu un paceļot dibengalu uz augšu, lai būtu vieglāk manipulēt ar kaklu. Zem ūdens gulbji meklē ūdensaugu saknes, gumus, augu stiebrus un lapas.
Reprodukcija
Gulbji veido monogāmus pārus, kas saglabā attiecības uz daudziem gadiem vai uz mūžu. Jauns pāris tiek izveidots, ja viens no pāra aiziet bojā. Ģenētiskie pētījumi liecina, ka gulbji nav tik uzticīgi viens otram, kā tas ilgstoši tika pieņemts. Riesta laikā mātīte sapārojas arī ar citiem tēviņiem, nepārtraucot esošās pāra attiecības. Dējumā ir dažādu tēviņu apaugļotas olas. Pāra sociālās attiecības gulbjiem ir ļoti noturīgas. Pāris uzturas kopā pat, atrodoties lielā barā, migrācijas laikā.
Gulbji ligzdu būvē uz zemes ūdens tuvumā. Tā ir apmēram vienu metru plata. Atšķirībā no citiem zosveidīgajiem (pīlēm un zosīm) gulbju tēviņš palīdz mātītei būvēt ligzdu. Dējumā ir 4—7 olas, kas apmēram sver 340 g, un to izmērs ir 113 x 74 mm. Inkubācijas periods ilgst 34—45 dienas. Gulbji un svilpējzosis (Dendrocygna) ir vienīgie zosveidīgie, kuru tēviņi mātītēm palīdz perēt olas.
Klasifikācija
Pie gulbjiem pieder arī vairākas sugas, kuras ir izmirušas, piemēram, Cygnus csakvarensis, Cygnus mariae, Cygnus verae, Cygnus liskunae, Cygnus hibbardi un citas.
Frankfurtes "Eintracht"
Frankfurtes "Eintracht" ir futbola klubs no Frankfurtes Vācijā, Hesenē. Klubs dibināts 1899. gadā. Pašlaik spēlē Vācijas Bundeslīgā un mājas spēles aizvada Deutsche Bank Park stadionā, kur ir 51 500 skatītāju vietas. 1959. gadā ieguva pirmo nacionālo titulu, ar rezultātu 5-3 uzvarot Ofenbahas Kickers. Komanda piecis reizes ir uzvarējusi Vācijas kausa izcīņā.
Komandas sastāvs
Atjaunots: .
Valters un Kaža
Valters & Kaža bija latviešu duets, kas pārstāvēja Latviju 2005. gada Eirovīzijā. Viņu izpildītā balāde "The War Is Not Over" kvalificējās lielajam finālam, kur tā ieņēma 5. vietu. Dueta dalībnieku īstie vārdi bija Valters Frīdenbergs un Kārlis Būmeisters.
Eirovīzijas dziesmu konkurss
Tā kā Latvija 2004. gada konkursā nekvalificējās finālam, konkursā, kas norisinājās Kijivā, Ukrainā, duetam nācās startēt arī pusfinālā. Pusfinālā, kas notika, Valters un Kaža uzstājās ar 5. kārtas numuru pēc Moldovas pārstāvjiem Zdob şi Zdub, kuri piedalījās konkursā ar dziesmu "Boonika bate doba", un pirms Monako pārstāves Lizas Darlijas, kura Eirovīzijā izpildīja dziesmu "Tout de moi". Iekļūšana finālā bija apgrūtināta, jo konkurence bija ļoti spēcīga, taču grupas izpildītā dziesma iekļuva to desmit skaitā, kuras nokļūst finālā, tā pusfinālā saņēma 85 punktus, kas grupu ierindoja 10. vietā.
Diemžēl, pēc pusfināla Valters kādā no konkursa ballītēm zaudēja balsi. Viņa medicīniskais stāvoklis bija tik slikts, ka viņš mēģinājumos nedziedāja savu dziesmas daļu. Kaut arī duetam finālā nācās dziedāt par vienu oktāvu zemāk, abi puiši veiksmīgi uzstājās finālā.
Finālā, kas notika, grupa uzstājās ar 24. kārtas numuru pēc Šveices pārstāvēm Vanilla Ninja, kuras uzstājās ar dziesmu "Cool Vibes", un pirms Francijas pārstāves Ortal, kura pārstāvēja Franciju ar dziesmu "Chacun pense à soi".
Lai arī duets bija viens no līderiem balsojuma tabulā, Valters un Kaža beigās noslīdēja nedaudz zemāk un finišēja 5. vietā. 5. vieta ļāva kvalificēties 2006. gada Eirovīzijas finālam.
Tēlniecība
Tēlniecība ir tēlotājas mākslas veids, trīsdimensiju māksla, kurā no dažādiem materiāliem (koka, akmens, māla, ģipša, metāla u. c.) tiek radīti telpiski mākslas tēli, darbi (ciļņi, statujas, skulptūras u. c.).
Aizvēsture
Tēlniecībā kā mākslas forma radās jau aizvēsturē. Lielākā daļa akmens laikmeta statuešu tika veidotas no ziloņkaula vai mīksta akmens, taču atrastas arī māla cilvēku un dzīvnieku figūras. Centrāleiropā atrastas nelielas statujas, ko dēvē par Venērām (vispazīstamākā no tām ir Villendorfas Venēra, kas izveidota aptuveni 24 000. - 22 000. gadā p. m. ē.).
Tuvie Austrumi
Šumeru, akadiešu un babiloniešu kultūrās tēlniecībā izmantoja bazaltu, diorītu, smilšakmeni un alabastru, kā arī varu, zeltu, sudrabu, gliemežvākus un dārgakmeņus. Keramikai un terakotas skulptūrām lietoja mālu. Akmens skulptūras tika veidotas reti, jo akmens bija jāieved no citām zemēm.
Šumeru un akadiešu perioda skulptūrām raksturīgas lielas acis un garas bārdas. Daudzi meistardarbi atrasti Ūras karaliskajā kapsētā, tostarp koka arfa ar zelta inkrustējumu un zelta vērša galvu (no apmēram 2650. gada p. m. ē.).
Senā Ēģipte
Ēģiptieši tēlniecībā attēloja sfinksas (mitoloģisku dzīvnieku statujas ar lauvas ķermeni un cilvēka vai dzīvnieka galvu), no kurām visslavenākā ir Gīzas sfinksa (no apmēram 2500 gada p. m. ē.), kas ir aptuveni 60 pēdas augsta un 240 pēdas gara. Ēģiptieši veidoja arī nelielas statujas, piemēram, Ehnatona un Nofretetes skulptūras, kas veidotas no kaļķakmens un krāsotas.
Senā Grieķija un Roma
Arhaikas laikmetā nozīmīgākā tēlniecības forma bija kuross, vīrieša kailfigūra. Nebija nozīmes reālistiskam cilvēka attēlojumam; attēloja ideālu. Nenošķīra sekulāro un sakrālo, jo dievi mēdza pieņemt arī cilvēka formu.
Ap 6. gadsimta p.m.ē. vidu kurosu statujas sāka kļūt nedaudz dzīvīgākas, ar laipnāku sejas izteiksmi, ko sāka saukt par "arhaisko smaidu". Attēlojums kļuva reālistiskāks. Arhaiskās tēlniecības iezīmes ir frontāls nostatījums, svinīga poza, stilizēta, nedzīva sejas izteiksme.
Arhaikas beigu posma koru statujas joprojām veidoja sastingušās pozās, taču vaibstos un proporcijās jau bija jaušams plastiskums. Klasiskais periods aizsākās ar tādiem darbiem kā "Kora peplā" un "Kora no Akropoles".
Klasiskajā periodā tēlniecība kļuva dabiskāka. Veiksmīgāk tika atveidots cilvēka augums.
Slavenākais tēlnieks 5. gadsimta p.m.ē. vidū bija Mīrons no Beotijas, kura slavenākais darbs ir "Uzvarētājs diska mešanā" (skulptūrā redzams, ka diska metēja muskuļi saspringti līdz pēdējam, bet seja — mierīga).
Gotika
Gotikas posma tēlniecība attīstījās ciešā saistībā ar arhitektūru. Gotikas tēlniecību raksturo pāreja no abstraktajiem principiem mākslā uz interesi par reālās pasaules parādībām (lai gan joprojām dominēja reliģiskā tematika, tēli ieguva cilvēciskas iezīmes un biežāk tika tēloti laicīgi sižeti, veidoti portreti) un stājtēlniecības attīstība (galvenā forma gotikas tēlniecībā bija apaļskulptūra).
Renesanse
Renesanses laika tēlniecībai raksturīgs naturālisms (skat. Donatello "Dāvidu"). Viens no nozīmīgākajiem renesanses tēlniekiem bija Mikelandželo, kura skulptūra "Dāvids", iespējams, ir viena no slavenākajām pasaulē.
Fauna
Fauna ir dzīvnieku valsts, kādā konkrētā reģionā vai laikā. Atbilstošais termins augiem ir flora. Zoologi un paleontologi terminu fauna izmanto, kad specifiskā laikā vai vietā atrod tai atbilstošas dzīvnieku sugas, piemēram, "Sonoras tuksneša fauna". Paleontologi dažbrīd piemin faunas stāvu dabisko secību, ko nosaka pēc klinšu stāviem, viens faunas stāvs sastāv no līdzīgām klinšu fosilijām.
Vārda izcelsme un pielietojums
Vārds cēlies no vārdiem - Fauna (romiešu bagātības un zemes dieviete), Faunus (romiešu dievs) un Fauns (meža gariņi). Visiem trim vārdiem ir kopēja izcelsme ar Grieķu dieva Pana vārdu un tāpēc panis ir Grieķu pretvērtība faunai. Fauna var būt arī grāmatas nosaukums, kurā dzīvnieki ir sakārtoti pa nodaļām pēc to faunas. Šis termins pirmoreiz tika izmantots Linneja darba virsrakstā "Faunas iznīcība" 1747.gadā.
Iekšējā fauna
Iekšējā fauna ir ūdensdzīvnieki, kuri mīt ūdeņu apakšējā slānī, nekā virs tā. Baktērijas un mikroaļģes var dzīvot arī pamata nogulšņu spraugās. Vidēji, iekšējās faunas dzīvnieki kļūst pakāpeniski retāki līdz ar pieaugošo ūdens dziļumu un attālumu no krasta, turpretī baktērijas rodas pārpārēm, stāvošajā jūras ūdenī radot attiecību viens miljards šūnu uz milimetru.(Iekšējā fauna ir arī bentoss, kas mīt zemūdens dubļos.)
Makrofauna
Makrofaunā ietilpst vismaz vienu milimetru gari organismi, kas dzīvo bentosā (jūras dibena flora un fauna) vai augsnē.
Megafauna
Megafaunā ietilpst lielie dzīvnieki, kas dzīvo jebkurā specifiskā reģionā vai laikā. Piemēram, Austrālijas megafauna.
Meiofauna
Meiofaunā ietilpst mazie dziļūdens bezmugurkaulnieki, kuri dzīvo gan sālsūdenī, gan saldūdenī, gan svaiga ūdens apkārtnē. Termins Meiofauna definē organismu grupu pēc to izmēriem (lielāki kā mikrofaunā, bet mazāki kā makrofaunā) labāk kā taksonomiskajā grupēšanā. Praktiski tie ir organismi, kuri var izlīst cauri 1 mm lielai cilpai, bet tiks noķerti ar 45 μm lielu cilpu, bet precīzie izmēri variē no pētnieka uz pētnieku. Tas, vai organisms izies cauri 1 mm lielai cilpai ir arī atkarīgs no tā vai tas ir dzīvs vai miris šķirošanas brīdī.
Mezofauna
Mezofaunā ietilpst makroskopisku augšņu bezmugurkaulnieki (0.2 – 10 mm), piemēram, posmkāji, sliekas un nematodes.
Mikrofauna
Mikrofaunā ietilpst mikroskopiski un ļoti mazi dzīvnieki (<0.2 mm) kā, piemēram, protozoji jeb vienšūņi.
Citi
Citi termini iekļauj sevī putnu faunu un zivju faunu.
BinckBank Tour
BinckBank Tour (līdz 2016. gadam zināma kā Eneco Tour) ir daudzdienu šosejas riteņbraukšanas sacensības, kas notiek Nīderlandē un Beļģijā. To nosaukumā ir galvenā sponsora BinckBank, tiešsaistes brokeru uzņēmuma nosaukums. Iepriekš tūri sponsorēja enerģijas kompānija Eneco Energie. Sacensības ir daļa no UCI Pasaules tūres kalendāra.
Ronde van Nederland sacensības pirmoreiz notika 1948. gada 6. maijā, bet par ikgadēju pasākumu kļuva tikai 1975. gadā. No 2000. gadā to nosaukums bija Eneco tour. Līdz ar 2005. gadā izveidoto UCI ProTour sacensību organizēšana tika pārveidota un uzlabota.
2008. gada sacensību pēdējā posmā, individuālajā braucienā, uzvarēja Latvijas sportists Raivis Belohvoščiks.
2002. gada Tour de France
2002. gada Tour de France bija 89. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kurš notika no 2002. gada 6. līdz 28. jūlijam. Sacensībām nav oficiāla uzvarētāja, bet sākotnēji tajās uzvarēja amerikānis Lānss Ārmstrongs, gūstot ceturto no savām vēlāk atņemtajām septiņām uzvarām pēc kārtas. 2012. gada augustā ASV antidopinga aģentūra paziņoja, ka anulējusi visus Ārmstronga rezultātus kopš 1998. gada, ieskaitot septiņas uzvaras pēc kārtas (1999—2005) Tour de France kopvērtējumā, kas tobrīd bija labākas sniegums sacensību vēsturē; Starptautiskā riteņbraukšanas savienība šo diskvalifikāciju apstiprināja.
Bokss 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Boksā 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 11 medaļu komplekti. Sacensības notiek no 9. un 24. augustam Strādnieku apjumtā arēnā Pekinā. Lai gan tika plānota arī sieviešu boksa iekļaušana spēlēs, tas tomēr nenotika un sieviešu bokss olimpiskajās spēlēs notiks 2012. gada olimpiādē Londonā.
2002. gada Tour de France
Šoreiz tas sākās Luksemburgā, un kā ierasts beidzās Parīzē. Dalībniekiem bijā jāveic mazāk kilometru nekā ierasts — lai braucējiem nebūtu tik lielas gribēšanas izmantot aizliegtās vielas.
Bokss 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Sacensību formāts
Vīrieši sacenšas šādās svara kategorijās:
2002. gada Tour de France
Pirms sacensību starta favorīts bija Ārmstrongs, kurš bija uzvarējis trijās pēdējās sacensībās (1999., 2000. un 2001. gadā). Par galvenajiem konkurentiem tika uzskatīti ONCE komandas pārstāvji Hoseba Beloki (3. vieta iepriekšējā gadā), Igors Gonaless de Galdeano (5. vieta) un Markoss Serrano (9. vieta), kā arī Kelme braucēji Oskars Sevilja (7. vieta, 2. vieta iepriekšējā gada Vuelta a España) un Santjago Botero (8. vieta). Citi dalībnieki ar augstām ambīcijām kopvērtējumā bija Tailers Hamiltons (2. vieta 2002. gada Giro d'Italia), Levi Leipheimers (3. vieta iepriekšējā gada Vuelta a España), Krisfofs Moro (4. vieta 2000. gadā) un Ārmstronga komandas biedrs Roberto Erass (4. vieta iepriekšējā gada Vuelta a España). Nepiedalījās tādi spēcīgi braucēji kā Jans Ulrihs (2. vieta pagājušajā gadā; savainojums) un Džilberto Simoni (2001. gada Giro d'Italia uzvarētājs).
Komandas
2002. gada tūrei komandas kvalificējās dažādos veidos. tika iekļauta kā iepriekšējā gada uzvarētāja, Lānsa Ārmstronga komanda. kā 2001. gada UCI Pasaules kausa uzvarētāja, Ērika Dekera komanda. ', ' un  kā komandu klasifikācijas uzvarētāji attiecīgi 2001. gada Giro d'Italia, 2001. gada Tour de France un 2001. gada Vuelta a España. Vēl septiņas komandas kvalificējās pēc UCI ranga augstākajā divīzijā 2001. gada beigās, ņemot vērā braucēju pārejas starp komandām. Vēl piecas komandas uzaicināja tūres organizators, Amaury Sport Organisation. Pēc uzaicināto komandu paziņošanas kļuva zināms, ka Saeco līderis Džilberto Simoni divos atsevišķos gadījumos uzrādījis pozitīvas kokaīna analīzes. Tā rezultātā Saeco vietā tika uzaicināta  komanda. Sacensībās piedalījās 21 komanda, katrā 9 sportisti, kopā 189 braucējs.
Sacensībās piedalījās šādas komandas:
Kvalificējušās komandas
Ielūgtās komandas
1377. gads
1377. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Melitskābe
Melitskābe (benzolheksakarbonskābe, C6(COOH)6) ir aromātiskā karbonskābe ar sešām karboksilgrupām. Tīra melitskābe ir bezkrāsaina, kristāliska viela (adatveida kristāli no etanola). Viegli šķīst ūdenī un spirtā.
Vēsture
Melitskābi ieguva vācu ķīmiķis Martins Heinrihs Klaprots 1799. gadā no minerāla melīta jeb medusakmens (melitskābes alumīnija sāls kristālhidrāta Al2[C6(COO)6]·18H2O).
Atrašanās dabā
Atrodama minerāla melīta veidā.
Iegūšana
Var iegūt no dabiskā melīta, karsējot to kopā ar amonija karbonātu. Radušos melitskābes amonija sāli atdala no alumīnija hidroksīda nogulsnēm un pārvērš par svina sāli, kuru sadala ar sērūdeņradi, iegūstot tīru melitskābi.
Sintētiski iegūst, oksidējot heksametilbenzolu (to savukārt iegūst, trimerizējot dimetilacetilēnu).
Melitskābes veidošanās, oksidējot grafītu, vēl pirms rentgenstruktūranalīzes pielietošanas bija pierādījums tam, ka oglekļa atomi grafītā izvietoti sešstūra gredzenu veidā.
Īpašības
Karsējot melitskābe sadalās par CO2 un piromelitskābes anhidrīdu.
Karsējot kopā ar acetilhlorīdu 120 °C temperatūrā, veidojas melitskābes trianhidrīds - savdabīgs eksotisks oglekļa oksīds ar formulu C12O9.
Ar nātrija amalgamu melitskābi var viegli reducēt līdz heksahidromelitskābei.
Džons Sertīss
Džons Sertīss (en; — ) bija sacīkšu braucējs no Apvienotās Karalistes. Viņš ir vienīgais cilvēks, kuram ir izdevies kļūt par čempionu gan pasaules čempionātā šosejas motobraukšanā, gan pasaules čempionātā šosejas autobraukšanā (Formula 1).
Savas karjeras laikā Sertīss trīsreiz izcīnīja čempiona titulu pasaules čempionātā šosejas motobraukšanā 350 kubikcentimetru klasē (1958., 1959. un 1960. gadā), četrreiz — 500 kubikcentimetru klasē (1956., 1958., 1959. un 1960. gadā), vienreiz Formula 1 čempiona titulu (1964. gadā), kā arī 1966. gadā kļuva par pirmā Can-Am autosacīkšu čempionāta uzvarētāju.
Motosportista karjera
Džons Sertīss piedzima Tetsfīldā. Viņa tēvs bija motociklu pārdevējs Londonas dienvidos. Sertīss pirmoreiz piedalījās sacensībās kā kantētājs blakusvāģu sacensībās tēva vadītā motociklā. Viņi uzvarēja sacīkstē, taču tika diskvalificēti, jo Sertīss bija pārāk jauns. 1950. gadā viņš kļuva par mācekli Vincent Motorcycles rūpnīcā. 1952. gadā viņš pirmoreiz piedalījās pasaules čempionātā posmā šosejas motobraukšanā.
1955. gadā Norton sacīkšu komandas vadītājs Džo Kregs piedāvāja Sertīsam rūpnīcas atbalstītu motociklu. Viņš togad uzveica tobrīdējo pasaules čempionu Džefu Djūku sacīkstēs Silverstonā un Brendshečā. Norton finanšu grūtību dēļ Sertīss pieņēma MV Agusta rūpnīcas piedāvājumu turpināt karjeru viņu komandas paspārnē. Šajā laikā Sertīss ieguva iesauku figlio del vento, kas itāliešu valodā nozīmē «vēja dēls».
1956. gadā Sertīss kļuva par pasaules čempionu šosejas motobraukšanā 500 kubikcentimetru klasē. Tas bija MV Agusta pirmais tituls šajā kategorijā. Sertīsam palīdzēja apstāklis, ka tobrīdējam čempionam Djūkam bija uz sešiem mēnešiem liegts piedalīties sacensībās, jo viņš atbalstīja braucēju streiku, kurā tika pieprasīts lielāks atalgojums par dalību sacensībās. 1957. gadā Gilera motociklu pārspēka dēļ Sertīss izcīnīja 3. vietu čempionātā. Tā gada beigās Gilera un Moto Guzzi pārtrauca dalību pasaules čempionātā, ļaujot Sertisam un MV Agusta dominēt divās čempionāta kategorijās ar lielāko dzinēja tilpumu — 350 un 500 kubikcentimetru klasē. No 1958. līdz 1960. gadam no 39 sacīkstēm, kurās Sertīss piedalījās, viņš uzvarēja 32. Viņš kļuva par pirmo cilvēku, kas trīs gadus pēc kārtas ir uzvarējis Senior TT un Isle of Man TT sacīkstēs.
Autosportista karjera
1960. gadā Sertīss sāka dalību autosacīkstēs, piedaloties izcīņā Lotus komandas sastāvā. Savu otro sacīksti — — viņš pabeidza otrajā vietā, bet savā trešajā sacīkstē —  — viņš sāka sacīksti no pirmās starta vietas. 1961. gadā viņš aizvadīja pirmo pilno Formula 1 pasaules čempionāta sezonu Yeoman Credit Racing Team sastāvā. Viņš aizvadīja arī 1962. gadu Redža Pārnella vadītajā komandā un tad 1963. gadā pārcēlās uz Scuderia Ferrari. 1964. gadā viņš Ferrari komandas sastāvā izcīnīja Formula 1 pasaules čempiona titulu.
Sertīss piedzīvoja dzīvībai bīstamu negadījumu Mosportas sacīkšu trasē izmēģinot Lola T70 sacīkšu auto. Pēc E. Dž. Beima rakstītā, Sertīsam avārijas rezultātā viena ķermeņa puse kļuva par aptuveni 10 cm īsāka, nekā otra. Lielākā daļa lūzumu tika ārstēti bez ķirurģiskas iejaukšanās, daļēji pateicoties Sertīsa ķermeņa īsākās puses stiepšanai. Ārstiem izdevās asimetriju samazināt līdz mazāk nekā 2,5 cm.
1966. gadā Formula 1 čempionātā tika ieviesti 3 litru dzinēji. Sezonas pirmajā posmā — Monako Grand Prix — Sertīss bija vadībā līdz viņš bija spiests izstāties dzinēja defekta dēļ, bet divas nedēļas vēlāk viņš izcīnīja uzvaru. Streiku dēļ Ferrari 1966. gada Lemānas 24 stundu sacīkstēs varēja pieteikt divas ekipāžas, kas bija par vienu mazāk, nekā parasti. Pēc tam, kad komandas vadītājs Eudženio Dragoni Sertīsu informēja, ka viņš nav iekļauts nevienā no divām ekipāžām, jo neesot atkopies no avārijā gūtajām traumām, Sertīss komandu pameta. Viņš pievienojās Cooper sacīkšu komandai, un čempionātu noslēdza 2. vietā. Tajā pašā gadā Sertīss, braucot ar Lola T70, uzvarēja trijos no sešiem posmiem pirmajā Can-Am čempionāta sezonā un kļūstot par čempionu.
No 1967. gada Sertīss pārstāvēja Honda komandu. Viņa sezonu sabojāja biežas tehniskas ķibeles, taču viņam izdevās izcīnīt komandas otro uzvaru Formula 1 vēsturē, apsteidzot Džeku Brebemu par 0,2 sekundēm. 1970. gadā Sertīss dibināja savu sacīkšu komandu, kuru nosauca savā vārdā — Surtees. Viņš noslēdza savu sportista karjeru 1972. gadā, taču komanda turpināja pastāvēt līdz 1978. gadam, piedaloties arī Formula 2 un Formula 5000 čempionātos.
Pēc sportista karjeras beigām
1996. gadā Sertīss tika iekļauts Starptautiskajā motoru sporta slavas zālē. Starptautiskā motociklu federācija viņu 2003. gadā pasludināja par Grand Prix leģendu. Par ieguldījumu sportā Sertīsam tika piešķirts Britu impērijas Locekļa ordenis (MBE), 2008. gadā — Virsnieka ordenis (OBE), un 2016. gadā — Komandiera ordenis (CBE).
2015. gadā viņam Oksfordas Bruksa universitātē tika piešķirts goda doktora grāds inženierijā.
Nāve
Džons Sertīss nomira Svētā Džordža slimnīcā Londonā.
Bērzgales Annas baznīca
Bērzgales Svētās Annas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes Rēzeknes dekanāta draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Bērzgales pagasta centrā Bērzgalē.
Vēsture
Bērzgales pirmā katoļu koka baznīca atradās vietā, kur tagad atrodas pašreizējā baznīca, bet nav zināms ne tās cēlājs, ne arī laiks. Pašreizējā baznīca celta 1770. gadā par baroneses Manteifeles līdzekļiem un veltīta Svētās Annas godam. Sākotnēji tā bija mazāka - līdz 1938. gadam, kad prāvesta Leona Garškas darbības laikā tā tikusi paplašināta, nojaucot presbitēriju, pagarinot un paplašinot celtni krustveidā uz abām pusēm. Pārbūves darbi tika pabeigti prāvesta Broņislava Kudika darbības laikā, iegūstot gandrīz uz pusi lielāku telpu.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē Aglonas dekanātā. Draudzi apkalpo prāvests Andris Jonāns. Bērzgales draudze ir sena un sāka veidoties jau pirms 1770. gada. Draudzei ir četras kapsētas — Bērzgales kapsēta, Grebežu kapsēta, Litaunieku kapsēta, Vecenānu kapsēta.
Interjers
Dievnamā redzams liels jubilejas krustā sistā Pestītāja tēls, ko uzstādīja Pasienes mūki, dēvētie "Baltie tēvi". Zem krusta atrodas akmenī kalts svētā ūdens trauks. Dievnamam ir trīs altāri. Centrālajā altārī, kas rotāts kokgriezumiem baroka stilā un veltīts Svētās Annas godam, redzama Svētās Annas glezna, bet virs tās Svētā Pētera glezna. Kreisais ir Jaunavas Marijas altāris, bet labais — Kunga Kristus altāris.
Pirolidīns
Atrašanās dabā
Pirolidīns atrodams tabakas un burkānu lapās. Pirolidīna atvasinājumi plaši sastopami dabā. Pirolidīnkarbonskābes L-forma ir svarīga aminoskābe - prolīns. Pirolidīna gredzens ietilpst dažu alkaloīdu - higrīna, kuskhigrīna, nikotīna — struktūras sastāvā.
Iegūšana
Var iegūt arī, karsējot sausu putrescīna hidrohlorīdu.
Īpašības
Pirolidīns, tāpat kā citi amīni un imīni, ir spēcīga bāze. Tas veido kristāliskus sāļus un viegli alkilējas.
Jaunākā Livonijas atskaņu hronika
Jaunākā atskaņu hronika, saukta arī par Rīmju hroniku (vācu: Die jüngere livländische Reimchronik) ir trešā senākā Livonijas hronika aiz Vecākās atskaņu hronikas un Livonijas Indriķa hronikas par notikumiem, kas vēsta par notikumiem Livonijas konfederācijas valstīs un kaimiņzemēs 1315.-1348. gadā.
In Rainbows
"In Rainbows" ir angļu alternatīvā roka grupas Radiohead septītais albums. Tas tika izdots un iezīmējās ar to, ka to varēja iegādāties digitāli, pircējam pašam nosakot cenu. Tiesa, lielākā daļa pircēju izvēlējās nemaksāt neko. Diska formātā albums tika oficiāli izlaists 2007. gada 31. decembrī.
Jaunākā Livonijas atskaņu hronika
Tapšana
Hronikas oriģināls ir uzrakstīts lejasvācu valodā un tās autors ir katoļu priesteris Bartolomejs Hēneke no Osnabrikas (Bartholomäus Hoeneke), kas bija Livonijas ordeņa kapelāns laikā, kad valdīja mestri Eberhards fon Monheims, Burhards fon Dreilēbens un Gosvins fon Hērike. Kā kapelāns viņš vienlaikus bija galma priesteris, rakstvedis un diplomāts. Domājams, ka hronika rakstīta kā vecākās atskaņu hronikas turpinājums, jo oriģināls esot atrasts vienā sējumā.
In Rainbows
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstījuši Radiohead.
Jaunākā Livonijas atskaņu hronika
Tapšana
Hēnekes rakstītais oriģināls nav saglabājies, bet to savā hronikā 1556.-1560. gadā prozā pārlika Livonijas ordeņa dienestā esošais Brēmenes domkapitula sekretārs J.Renners. Rennera rakstītā hronika tika atrasta tikai 1870. gadā Brēmenē, pēc kuras K.Hēlbaums rekonstruēja hronikas sākotnējo tekstu un izdeva to 1872. gadā.