Pāvila_vēstule_kolosiešiem
Autorība
Zinātnieki, kas atzīst Pāvila autorību Kolosiešu vēstules sarakstīšanā, to datē un saista ar Pāvila pēdējiem dzīves gadiem — starp 57. un 63. g. m.ē. No vēsturiskajām liecībām ir zināms, ka 60.-61. g. m.ē Likus ielejas pilsētas tika pakļautas spēcīgai zemestrīcei, kuras šajā reģionā nebija retums. Tas liek domāt, ka vēstule tika uzrakstīta pirms šī notikuma, lai gan izrakumi nav veikti un precīzu liecību nav. Deutero-Paulīniskās idejas atbalstītāji norāda uz efeziešu vēstules atkarību uz Kolosiešu vēstuli, datējot to pirms 80 g. m.ē. Pieņemot, ka sveicieni Filemona vēstulē un kolosiešu vēstules beigās ir vēsturiski precīzi, tad tas nav pietiekošs arguments par Kolosiešu deutero-Paulīniskās vēstules autorību, ņemot par pamatu, ka vēstulei būtu bijis jābūt rakstītai arī Pāvila dzīves pēdējos gados. M. J. Hariss vēstules kolosiešiem deutero-Pāvilisko piederību uzskata par nepietiekoši argumentētu, kaut arī vēstulē ir lietots Pāvilam neraksturīgs vārdu krājums, stils un teoloģija. M. J. Harrisa oponenti par vēstules kolosiešiem autoru uzskata kādu no Pāvila skolniekiem vai Pāviliskās kristietības lietpratēju, taču kā pretarguments Pāvila autorībai tiek minēta plaši atzītā zinātnieku atbilde par vēstules kolosiešiem tuvo saikni ar vēstuli Filemonam. Abām vēstulēm ir kopējas iezīmes: 1. Autors atrodas ieslodzījumā (Kol. 4:3, 10, 18; Filem. 9-10, 13); 2. Vēstules autora cietuma biedri Marks, Aristarhs, Dēma, Lūka un Epafra, kas sūta sveicienus (Kol. 4:10-14; Filem. 23-24); 3. Vēstules sākumā kopā ar Pāvilu ir minēts brālis Timotejs (Kol. 1:1; Filem. 1); 4. Viens no vēstules saņēmējiem ir Arhips (Filem. 2), kuram tiek doti arī norādījumi vēstulē kolosiešiem (Kol. 4:17); 5. Vergs Onēzims atgriežas pie Filemona (Kolosā) (Filem. 12), bet Kol. 4:9 ir minēta Tihika un Onēzima došanās uz Kolosu. Šīs būtiskās līdzības abās vēstulēs netieši norāda uz Pāvilu kā vēstules kolosiešiem autoru, pieņemot, ka viņš sarakstīja vēstuli Filemonam. Netiek minētas norādes par vēstules kolosiešiem sarakstīšanas vietu un laiku. Lai noteiktu tās piederību Corpus Paulinum, ir nepieciešama pārējo Pāvila vēstuļu padziļināta analīze — vārdu krājuma lietojums, struktūras analīze, teikumu kārtība utt. Analīzē īpaša uzmanība jāpievērš vēstulei efeziešiem, jo tās valoda, stils un teoloģija ir ļoti līdzīga vēstulei kolosiešiem. E. Loze piedāvā ekseģēzes un analīzes procesā lietot terminus „autors” un „apustulis”, jo tikai pēc visu argumentu analīzes iespējama autorības noteikšana par labu Pāvilam vai deutero-Paulīniskajam. Pagaidām šis jautājums paliek atvērts. Jautājumi par vēstules kolosiešiem autentiskumu parādās 19. gadsimta vidū. Jautājums par Pāvila autorību ir sarežģīts un grūts: 1.Ārējās liecības — vēstule kolosiešiem parādās Muratori kanonā (Roma, 200. g. m.ē.); 2.Modernā kritika — H. J. Holcmans izvirza teoriju, ka autentiskā Pāvila vēstule kolosiešiem vēlākā laikā periodā ir izmantota par pamatu vēstulei efeziešiem. Vairums Jaunās Derības zinātnieku šo versiju apstiprina, neatkarīgi no Pāvila autorības apstiprināšanas par labu vai nē vēstulei efeziešiem; 3. Problēmas: A. Uzkrītošā stila atšķirība starp vēstuli kolosiešiem un citām vispār atzītām Pāvila vēstulēm; B. Domu līdzība, jo īpaši kristoloģiskā nozīmē — Ceturtais evaņģēlijs un vēstule ebrejiem; C. Saikne ar vēstuli efeziešiem. Mūsdienās nav vienota viedokļa par vēstules kolosiešiem Pāvilisko autorību. Zinātnieki ir sadalījušies divās frontēs ar neskaitāmiem argumentiem par labu savas versijas argumentācijai, kura laika gaitā tiek pakļauta atkārtotai interpretācijai un revīzijai. Pāvila autorības gadījumā vēstule ir sarakstīta cietumā, bet deiteropaulīniskājā gadījumā pēc Pāvila nāves, iespējams, kaut kad 2. gadsimtā.