cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Totsi (stacija)
Totsi (et) ir dzelzceļa stacija Igaunijā, Pērnavas apriņķa Totsi pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Pērnava. Totsi atrodas 30,3 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 39,2 km attālumā no Lelles mezgla stacijas un 111,1 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Līdz 2018. gada beigām Totsi stacija apkalpoja vietējo pasažieru vilcienu satiksmi, tajā pieturēja visi Tallinas un Pērnavas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2013. gadā 2 vilcienu sastāvu pāri dienā).
Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Totsi stacija pasažieru satiksmei netiek izmantota.
Vēsture
Totsi dzelzceļa stacija atklāta 1927. gadā. Pēc Leona Johansona tipveida projekta veidotā celtne ir vienstāva koka ēka ar stāvu divslīpes jumtu un mezonīna izbūvēm sliežu ceļa un pagalma pusē. Ēkas stilistiskais tēls veidots atsaucoties uz Lielvidzemes muižu arhitektūru. Identiska dzelzceļa stacija 1926. gadā tika uzbūvēta arī Kogistes dzelzceļa stacijā.
3 km no Totsi stacijas atrodas Totsi kūdras brikešu fabrika, kam pateicoties Totsi stacija lielu daļu no 20. gadsimta ir bijusi cieši saistīta ar Pērnavas apriņķa kūdras karjeru šaursliežu dzelzceļa sistēmu.
Šaursliežu dzelzceļš Pērnava—Lavasāre
Lavasāres karjers ar kūdru apgādāja Sindi vilnas manufaktūru un citus Pērnavas rūpniecības uzņēmumus. Laika posmā no 1925. līdz 1928. gadam tika uzbūvēts Lelles—Papinīdu (Pērnava) šaursliežu dzelzceļa iecirknis, kas Pērnavā tika pieslēgts esošajam dzelzceļa mezglam, un kas ļāva Lavasāres karjera kūdru transportēt tālāk uz Igaunijas iekšzemi. 1930. gados šaursliežu dzelzceļa sistēma tika izveidota arī Pēraveres kūdras purvos Totsi apkaimē un tika pieslēgta Lelles—Papinīdu dzelzceļa iecirknim. Vēlāk, 1939. gadā Totsi tika uzbūvēta kūdras brikešu fabrika Pööravere Briketitööstus.
1948. gadā Totsi šaursliežu dzelzceļa sistēma tika daļēji elektrificēta.
1959. gadā Totsi tika atklāta jauna kūdras brikešu rūpnīca ar ievērojami lielāku produkcijas jaudu, kļūstot par vadošo kūdras pārstrādes uzņēmumu Igaunijas PSR teritorijā.
Savienojošais iecirknis Lavasāre—Maime—Totsi
1971. gadā Pērnavas—Lavasāres iecirknis tika demontēts, bet tā kā Totsi kūdras brikešu fabriku bija nepieciešams apgādāt ar izejvielu (Totsi kūdras purva kapacitāte pamazām tika izsmelta), tika pieņemts lēmums izbūvēt savienojošo dzelzceļa iecirkni starp Lavasāres kūdras purvu un Totsi kūdras brikešu fabriku. 24 km garā Maimes—Totsi iecirkņa celtniecība tika uzsākta 1979. gadā, bet ekspluatācijā tika nodota 1983. gadā.
Vienlaikus, 1987. gadā grupa entuziastu Lavasārē izveidoja šaursliežu dzelzceļa muzeju.
2002. gadā Igaunijas kūdras ieguves uzņēmumu AS Tootsi Turvas līdz ar Lavasāres—Totsi šaursliežu dzelzceļa sistēmu iegādājās Somijas enerģētikas koncerns VAPO OY. Vienlaikus dzelzceļa sistēma bija nolietojusies un prasīja ievērojamu investīciju veikšanu. 2005. gadā Maimes—Totsi savienojošā iecirkņa gaisa pārvads pār Tallinas—Rīgas šoseju tika atzīts par avārijas stāvoklī esošu un uzņēmums izšķīrās par pilnīgu pāriešanu uz autotransportu, tādējādi 2009. gadā Maimes—Totsi šaursliežu dzelzceļa iecirknis tika slēgts un demontēts.
Demontēts ir arī 3 km garais dzelzceļa pievedceļš no Totsi stacijas līdz Totsi kūdras brikešu fabrikai.
Ārējās saites
Lavasāres-Totsi šaursliežu dzelzceļš
Jurijs Markovs
Jurijs Markovs (1949) ir Latvijas krievu izcelsmes histologs un embriologs, Latvijas Universitātes (LU) profesors.
Dzīves gājums
Dzimis 1948. gada 23. oktobrī. Studēja Rīgas Medicīnas institūtā (RMI) (1967-1973). Aspirantūrā Maskavas 2.medicīnas institūtā (1974-1978), kur 1978. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju "Morfoloģiskās pārmaiņas aknu šūnās aknu perfūzijas un prezervācijas laikā". Strādāja par asistentu, vēlāk docentu Rīgas Medicīnas institūtā, pēc tam Latvijas Medicīnas akadēmijā (1973-1998). Papildinājās Ļeņingradas Pediatriskajā medicīnas institūtā (1983, 1987). 1993. gadā ieguva habilitētā medicīnas zinātņu doktora grādu par disertāciju "Cinka homeostāzes histoķīmiskie aspekti".
1998. gadā pārgāja strādāt Latvijas Universitātē, bija LU Medicīnas fakultātes Anatomijas katedras asociētais profesors (1999–2008), profesors (2008).
Roberts Bleiks
Roberts Bleiks bija Anglijas sadraudzības jūrnieks, admirālis, karavadonis, viens no visslavenākajiem britu 17. gadsimta admirāļiem. Bijis viens no nopelniem bagātākajiem britu militārajiem līderiem un kara stratēģiem. Tiek uzskatīts, ka Roberta Bleika militārie panākumi jūrā "nekad nav tikuši pārspēti un neviens savā izcilībā nelīdzinās viņam". Roberts Bleiks tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem Lielbritānijas jūras pavēlniecības veidotājiem un attīstītājiem, kā arī Britu karaliskās jūras flotes dibinātāju. Kā militārais komandieris vadījis angļu-spāņu karu, pirmo angļu-holandiešu karu un kauju pie Jaunzēlandes pieejas, katrā gūdams uzvaru.
BelAZ
BelAZ (be, БелАЗ — ‘Baltkrievijas automobiļu rūpnīca’) ir Baltkrievijas autobūves uzņēmums, atvērta akciju sabiedrība. Tas specializējies lielas kravnesības karjeru kravas automašīnu ražošanā. Ir holdinga grupas BELAZ-HOLDING mātes uzņēmums. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Žodzinā. Rūpnīca dibināta 1948. gadā.
Vēsture
1946. gadā Baltkrievijas PSR Augstākā Padome pieņēma lēmumu būvēt kūdras mašīnbūves rūpnīcu. 1948. gadā Žodzinā sākta Kūdras mašīnbūves rūpnīcas celtniecība. 1950. gadā izlaista pirmā produkcija. 1951. gadā kūdras mašīnbūves rūpnīca pārprofilēta par Ceļu un meliorācijas mašīnu rūpnīcu Dormaš. 1958. gadā rūpnīca pārdēvēta par Baltkrievijas automobiļu rūpnīca. Izlaists pirmais 25 tonnu kravnesības pašizgāzējs MAZ-525. 1978. gadā sākta lidmašīnu vilcēju ražošana.
1996. gadā rūpnīca kļuva par ražošanas apvienību "Baltkrievijas automobiļu rūpnīca". 2007. gadā ražošanas apvienībai pievienota Starodorožskas mehāniskā rūpnīca. 2009. gadā pievienota Mogiļevas vagonbūves rūpnīca. 2011. gadā ražošanas apvienībai pievienota atklāta akciju sabiedrība Kuzlitmaš. 2012. gadā pievienota Sluckas celšanas un transportēšanas iekārtu rūpnīca. 2012. gadā izveidots holdings BELAZ-HOLDING.
Jakobshavnas šļūdonis
Jakobshavnas šļūdonis (dk) arī Sermekujaleks (kl) ir ledājs Grenlandes rietumos. Kustoties rietumu virzienā tas ieplūst Ilulisatas ledus fjordā.
Ledāja baseins aptver 6,5% no Grenlandes ledus vairoga teritorijas un caur Ilulisatas ledus fjordu tas rada apmēram 10% no visiem Grenlandes aisbergiem. Ledāja kustība ir relatīvi strauja — apmēram 20 metrus dienā. Šļūdoņa pētniecība 250 gadu garumā, devusi ieguldījumu glacioloģijas izpētē un globālās sasilšanas novērojumos.
Gavru pagasts
Gavru pagasts ir pašvaldība Pleskavas apgabala Pitalovas rajonā. Pagastā atrodas 175 apdzīvotas vietas (sādžas).
Vēsture
Līdz 1944. gada 23. augustam Gauru pagasts atradās Abrenes apriņķa austrumu daļā. 1995. gadā Pleskavas apgabalā izveidoja Gavru pagastu, 2010. gadā tam pievienoja Dubnas pagastu, apvienotajā pagastā ietilpa 116 sādžas. 2015. gadā Gavru pagastam pievienoja arī Višgorodokas un Skadinas pagastus.
Terenss Makkena
Terenss Makkena (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu etnobotāniķis, mistiķis, psihonauts, rakstnieks un lektors kā arī vadošais pētnieks šamanisma ontoloģijā. Viņš atbalstīja atbildīgu dabā sastopamo psihedēlisko augu izmantošanu. Makkena rakstīja un runāja par plašu tematu loku, tai skaitā psihedēliskajām vielām, enteogēniem, šamanismu, metafiziku, alķīmiju, valodu, filozofiju, kultūru, tehnoloģijām, vidismu, un teoretizēja par cilvēka apziņas pirmssākumiem. Viņš tika saukts par "deviņdesmito gadu Timotiju Līriju" un "intelektuālo balsi reiva kultūrai".
Dern
Dern var būt:
Kustā Pihlajameki
Kustā Pihlajameki (fi; dzimis, miris ) bija somu grieķu-romiešu stila un brīvā stila cīkstonis, 1924. un 1936. gada vasaras olimpisko spēļu čempions, divkārtējais Eiropas čempions brīvajā un septiņkārtējais Eiropas čempions grieķu-romiešu cīņā.
Biogrāfija
Kustā Pihlajameki dzimis cīkstoņu ģimenē. Viņa brāļi Arvi un Pāvo bija vairākkārtīgi Somijas čempioni, bet brālēns Hermanni olimpiskais čempions un bronzas medaļnieks.
1924. gada vasaras olimpiskās spēles
Pihlajameki cīnījās svara kategorijā līdz 56 kg. Brīvās cīņas turnīrs notika pēc sistēmas, kurā zaudētājs vairs nepiedalījās cīņā par čempiona titulu, bet turpināja cīnīties par otro un trešo vietu. Cīņa ilga 20 minūtes un, ja tās uzvarētājs šajā laikā netika noskaidrots, tika aizvadīts sešu minūšu papildus raunds, kurā cīņa notika parterī. Šajā svara kategorijā cīņā par medaļām piedalījās 12 cīkstoņi.
1928. gada vasaras olimpiskās spēles
Pihlajameki cīnījās svara kategorijā līdz 61 kg. Par olimpiskā čempiona titulu sacentās 9 sportisti.
1932. gada vasaras olimpiskās spēles
Pihlajameki cīnījās svara kategorijā līdz 61 kg. Par olimpiskā čempiona titulu sacentās 8 cīkstoņi.
Izslēgšana no turnīra notika pēc soda punktu uzkrājuma. Cīņu tiesāja trīs tiesneši, par tīru (plecu) uzvaru soda punktus nepiešķīra, par uzvaru pēc tiesnešu lēmuma pie jebkuras balsu attiecības (3-0, 2-1) ieskaitīja 1 soda punktu, par zaudējuma 1—2 ieskaitīja 2 soda punktus, zaudējumu 0—3 un tīro zaudējumu sodīja ar 3 soda punktiem.
Pēc 5 soda punktu sakrāšanas Pihlajameki tika izslēgts no turnīra un ieguva 4.—5. vietu.
1936. gada vasaras olimpiskās spēles
Pihlajameki cīnījās svara kategorijā līdz 61 kg. Par olimpiskā čempiona titulu sacentās 15 cīkstoņi. Cīkstoņu turnīri risinājās pēc iepriekšējo olimpisko spēļu noteikumiem — atkarībā no cīņas rezultāta ieskaitot soda punktus.
34-gadīgais Kustā Pihlajameki uzvarēja pirmajās četras cīņas guva plecu uzvaru, bet piektajā uzvarēja pēc punktiem. Tas viņam nodrošināja zelta medaļu un pēdējā kārtā viņš nepiedalījās.
Viņš turpināja piedalīties starptautiskajās sacensībās līdz 1939. gadam, bet vietējās sacīkstēs līdz 1943. gadam.
No 1925. gada strādāja par policistu Helsinkos. 1944. gadā naktī no 6. uz 7. februāri Helsinku bombardēšanas laikā, ko veica padomju bruņoto spēku lidmašīnas, tika ievainots un nomira no peritonīta 1944. gada 10. februārī.
Zilganais donis
Zilganais donis ir doņu dzimtas suga.
KF Flamurtari
KF Flamurtari (sq) ir 1968. gadā dibināts Kosovas futbola klubs no Prištinas, kas šobrīd spēlē Pirmajā līgā.
Latvijas dabas pieminekļi
Dabas pieminekļi ir aizsargājamas dabas teritorijas. Saskaņā ar Latvijas likumdošanu dabas pieminekļi ir atsevišķi, savrupi dabas veidojumi: aizsargājamie koki, dendroloģiskie stādījumi, alejas, ģeoloģiskie un ģeomorfoloģiskie dabas pieminekļi un citi dabas retumi, kam ir zinātniska, kultūrvēsturiska, estētiska vai ekoloģiska vērtība.
Tiangong
Tiangong (zh, — "Debess pils"), oficiāli Tiangong kosmosa stacija (zh) ir Ķīnas būvniecības posmā esoša orbitālā stacija zemā Zemes orbītā. Tā ir Ķīnas pirmā ilgtermiņa kosmosa stacija, Ķīnas pilotējamās kosmosa programmas "trešā soļa" mērķis. Pēc pabeigšanas Tiangong konstrukcijas masa būs no 80 līdz 100 t, kas ir aptuveni viena piektā daļa no Starptautiskās kosmosa stacijas masas un apmēram tāda pati kā bijusī PSRS un Krievijas kosmosa stacija Mir, bet ar modernākām tehnoloģijām.
Lai iegūtu stacijas būvniecības pieredzi un izmēģinātu nepieciešamās tehnoloģijas, 2011. un 2016. gadā tika palaisti tās priekšteči Tiangong-1 un Tiangong-2 (tās oficiāli tika sauktas par kosmiskajām laboratorijām). Tiangong pirmais, bāzes modulis Tianhe tika palaists 2021. gada 29. aprīlī, kam sekoja vairāki kravas kuģi Tianzhou un pilotējamās ekspedīcijas kosmosa kuģos Shenzhou. Līdz 2022. gadam plānots palaist vēl divus moduļus, bet tālākā nākotnē varētu būt līdz sešiem moduļiem.
Moduļi
Tianhe priekšējais saslēgšanas nodalījums ir apgādāts ar četrām pieslēgvietām. Pie tā plānots pievienot divus moduļus, kā arī periodiski kravas kuģus Tianzhou un kosmosa kuģus Shenzhou. Kosmiskie aparāti var tuvoties un pieslēgties pie aksiālā (uz priekšu vērstā) un nadīrā (uz Zemi vērstā) porta. Katram topošajam modulim tiks uzstādīta mehāniska svira, kas līdzīga PSRS Mir orbitālā stacijā izmantotajam manipulatoram. Jaunie moduļi vispirms pieslēgsies pie aksiālā porta, tad mehāniskā svira piestiprināsies un pārvietos moduli uz sānu portu. Pilotējamie un kravas kuģi varēs pieslēgties vai nu pie aksiālā mezgla vai pie apakšējā mezgla. Zenīta (augšup vērstā) pieslēgvieta ir pārveidota par lūku iziešanai kosmosā, un sfērisko saslēgšanas nodalījumu var izmantot arī kā slūžu kameru.
Pie bāzes moduļa 2022. gada jūlijā un oktobrī tika pievienoti divi laboratorijas moduļi Wentian un Mengtian ar pētniecības iekārtām, kur var veikt zinātniskus eksperimentus. Eksperimentu paraugus var izvietot arī moduļu ārpusē, lai tos pakļautu kosmosa videi. Pirmajam no laboratorijas moduļiem ir arī papildu navigācijas iekārtas, dzinēji un orientācijas vadība, tādējādi nodrošinot bāzes moduļa rezerves funkcijas.
Dzinējsistēma
Lai regulētu un uzturētu stacijas orbītu, Tiangong kosmosa stacija ir aprīkota ar tradicionālajiem ķīmiskajiem dzinējiem un jonu dzinējiem. Tianhe pamatmoduļa ārpusē ir uzstādīti četri hola efekta dzinēji.
Lidojuma gaita
Bāzes modulis Tianhe tika palaists 03:23:15 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 5B no Veņčanas kosmisko aparātu palaišanas vietas.
29. maijā stacijā ieradās kravas kuģis Tianzhou 2. Pirmā pilotējamā ekspedīcija ieradās 2021. gada 17. jūnijā ar kosmosa kuģi Shenzhou 12.
2022. gada 24. jūlijā pie Tianhe priekšējās pieslēgvietas pievienojās Wentian laboratorijas kabīnes modulis. 30. septembrī Wentian tika pārvietots uz Tianhe labās puses pieslēgvietu, staciju izveidojot L formas konfigurācijā. 2022. gada 31. oktovbrī pie Tianhe priekšējās pieslēgvietas pievienojās Mengtian laboratorijas kabīnes modulis, ko 3. novembrī pārvietoja uz Tianhe kreisās puses pieslēgvietu
Jano
Jano (ja) ir japāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Lakonijas līcis
Lakonijas līcis, arī Lakoniks (el), ir visvairāk uz dienvidiem esošais Peloponēsas pussalas, kā arī kontinentālās Grieķijas un Eiropas līcis. Līča akvatoriju šķērso daudzi kuģi, kas dodas no Vidusjūras rietumu reģioniem uz Melno jūru, Adrijas jūru, Tuvajiem Austrumiem un Suecas kanālu, kā arī atpakaļ.
Ģeogrāfija
Lakonijas līcis stiepjas no ziemeļiem uz dienvidiem starp Lakonijas Elosas pussalas Maleja ragu austrumos un Mani pussalas Tenara ragu rietumos. Šo abu pussalu galapunktos ir izvietotas bākas. Līča platums pie ieejas ir 37 kilometri, bet garums no ieejas līdz Lakonijas piekrastes pludmalei 41 kilometrs. Līča maksimālais dziļums ir 1150 metri, bet plūdmaiņas intervāls 0,3 metri. Līcī ieplūst Eirotas upe, kuras izteka atrodas centrālās Peloponēsas kalnos un kura tek cauri visam Lakonijas līdzenumam.
Līcī atrodas vairākas nelielas salas, tādas kā Elafonisa (Ελαφόνησος), Kranaja (Κρανάη), Trinesa (Τρίνησα) un Katergaki (Κατεργάκι).
Līča piekrastē atrodas vairākas ostas pilsētas un ciemi: Jitija, Neapole, Arhangela, Portokaja, Plitra, Elaja, Kotrona un Skutara. Līča krasti vietām ir izroboti ar dažādas formas jomiem un līcīšiem. Lielās smilšu pludmales atrodas galvenokārt ziemeļu piekrastē. Bez to ir arī mazākas pludmales, tai skaitā Jitijas pludmale, Selinicas piekraste, kas atrodas uz ziemeļiem no Jitijas, Maurobunas pludmale, Kotronas pludmale pie reģionālā ceļa, kas savieno Gerolimenu, Areopoli un Jitiju.
Pauls Probsts
Probsts 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās šaušanas disciplīnās. Labāko rezultātu (zelta medaļu) viņš izcīnīja kā Šveices komandas loceklis 50 metru šaušanā ar pistoli komandām.
Švenčoņu rajona pašvaldība
Švenčoņu rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Augštaitijas un Dzūkijas novados. Tā robežojas ar Viļņas rajona, Molētu rajona, Utenas rajona un Ignalinas rajona pašvaldībām, kā arī Baltkrieviju.
2012. gada NBA izslēgšanas spēles
2012. gada NBA izslēgšanas spēles ir turnīrs pēc 2011.—2012. gada NBA regulārās sezonas beigām. Izslēgšanas spēles sākās. Tajās piedalās astoņas komandas no katras konferences, kas ir iekļuvušas savas konferences astoņu labāko komandu skaitā.
Abu konferenču čempioni tiksās 2012. gada NBA finālsērijā.
Pinkas (Aizkalnes pagasts)
Pinkas ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 221 km attālumā no Rīgas.
Linovas pagasts
Linovas pagasts ir pašvaldība Pleskavas apgabala Pitalovas rajonā. Pagastā atrodas 91 apdzīvota vieta (sādža).
Vēsture
Līdz 1944. gada 23. augustam Linavas pagasts atradās Abrenes apriņķa austrumu daļā. 1995. gadā Pleskavas apgabalā izveidoja Linovas pagastu, pagastā ietilpa 42 sādžas. 2015. gadā tam pievienoja Nosovas (Purvmalas) pagastu.
Fernandu Santušs
Fernandu Manuels Fernandišs da Kosta Santušs (pt; dzimis Lisabonā, Portugālē)  ir portugāļu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā. Trenera karjeras laikā vadījis Portugāles vadošos klubus, strādājis arī Grieķijā. Līdz 2022. gadam bija Portugāles futbola izlases galvenais treneris.
Karjera
Jauniešu līmenī spēlējis Lisabonas "Benfica" kluba sistēmā, vēlāk pārstāvējis Portugāles klubus Estoril un Marítimo.
Uzreiz pēc spēlētāja karjeras beigām sācis strādāt kā treneris Estoril klubā. Vēlāk savas karjeras laikā ir bijis galvenais treneris visos trīs titulētākajos savas valsts klubos — Porto, Sporting un Benfica, kā arī vadījis Grieķijas Superlīgas klubus Atēnu AEK, Panathinaikos un PAOK. 2010. gadā tika atzīts par desmitgades labāko treneri Grieķijā.
Pēc 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas titula izcīnīšanas Santoss aizveda nacionālo komandu līdz astotdaļfinālam 2020. gada Eiropas čempionāta turnīrā, kur ar 1:0 zaudēja Beļģijas izlasei. 2022. gada Pasaules kausa izcīņā pēc tam, kad portugāļu uzbrucējs Krištianu Ronaldu pret treneri izturējās necienīgi, pēdējā grupas spēlē pret Dienvidkoreju, kad viņš tika nomainīts (2:1 zaudējumā), viņš nolēma izslēgšanas spēlēs nosēdināt Ronaldu uz rezervistu soliņa. Uzvarot Šveices izlasi astotdaļfinālā ar 6:1, bet zaudēja Marokas izlasei ceturtdaļfināla spēlē. 15. decembrī Santušs tika atlaists no galvenā trenera amata.
2023. gada 24. janvārī Santušs tika apstiprināts kā jaunais Polijas izlases treneris, aizstājot Česlavu Mihņeviču, kurš komandu pameta neilgi pēc 2022. gada Pasaules kausa.
Pulli (stacija)
Pulli (et) bija dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Pērnavas apriņķa Saugas pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Pērnava. Pulli atrodas 21 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 48,5 km attālumā no Lelles mezgla stacijas un 120,4 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Līdz 2018. gada beigām Pulli dzelzceļa pieturas punkts apkalpoja vietējo pasažieru vilcienu satiksmi, tajā pieturēja visi Tallinas un Pērnavas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2013. gadā 2 vilcienu sastāvu pāri dienā).
Vēsture
Pulli dzelzceļa pieturas punkts atklāts 2011. gadā, 3 km attālumā no bijušā dzelzceļa pieturas punkta Tammiste (atklāts 1927. gadā, slēgts 2011. gadā).
Alī Dājī
Alī Dājī (fa, dzimis ) ir bijušais Irānas futbolists, futbola treneris un uzņēmējs. Dājī spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Irānas futbola izlases kapteinis, Eiropā spēlējis tādos klubos kā Arminia Bielefeld, Bayern Munich un Hertha BSC. Pašlaik Dājī ir uzņēmuma Daei Sport vadītājs.
Pulli (stacija)
Vēsture
Pulli pieturas punkts izveidots, lai uzlabotu pasažieru pārvadājumu loģistiku un veidotu ērtu pārsēšanās mezglu no vilcieniem uz Pērnavas pilsētas un apriņķa autobusiem.
Alī Dājī
Dājī pieder Ginesa rekords par visvairāk gūtajiem vārtiem izlašu spēlēs. Viņš 149 spēlēs Irānas futbola izlases sastāvā guva 109 vārtus.
Pulli (stacija)
Vēsture
Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Pulli pietura netiek izmantota.
Alī Dājī
Spēlētāja karjera
Dājī ir dzimis Ardabīlā, Irānā. 19 gadu vecumā Dājī savu karjeru uzsāka savas dzimtās pilsētas komandā Esteghlal Ardabil. Vēlāk spēlēja vairākos Teherānas klubos, kā Taxirani, Bank Tejarat un Perspolis. Bank Tejarat komandā Dājī 75 spēlēs guva 49 vārtus. Vēlāk vienu sezonu spēlēja Kataras komandā Al Sadd. 1997. gadā Dājī pievienojās Vācijas Bundeslīgas komandai Arminia Bielefeld. Pēc vienas nospēlētas sezonas Bīlefeldes komandā Dājī pievienojās Minhenes "Bayern". Tur viņš kļuva par pirmo Āzijas spēlētāju, kas ir spēlējis UEFA Čempionu līgā. Savā pirmajā sezonā Bayern komandā Dājī izcīnīja Bundeslīgas čempionu titulu. Bayern komandā Dājī spēles laiks bija mazs, tāpēc viņš nolēma pievienoties citai Bundeslīgas komandai Berlīnes "Hertha". Tur viņš Čempionu līgas turnīrā guva divus vārtus, vienus pret Chelsea un otrus pret AC Milan. 34 gadu vecumā Dājī pievienojās Apvienoto Arābu Emirātu klubam Al Shabab. 2003. gadā Dājī atgriezās Perspolis. Savu karjeru Dājī noslēdza Saipa komandā, kur izcīnīja Irānas Pro līgas čempionu titulu.
Irānas futbola izlasē Dājī debitēja 1993. gadā pret Pakistānas futbola izlasi. Spēlējis trīs AFC Āzijas kausa finālturnīros, kā arī 1998. un 2006. gada FIFA Pasaules kausā. Dājī guva četrus vārtus pret Laosu un kļuva par pirmo spēlētāju, kas ir guvis 100 vārtus izlašu spēlēs.
Kā treneris, Dājī ir trenējis vairākus Irānas Pro līgas komandas, kā arī no 2008. līdz 2009. gadam trenēja Irānas nacionālo izlasi.
Personīgā dzīve
Dājī pieder sporta apģērbu un aprīkojuma ražošanas uzņēmums Daei Sport. 2001. gadā Dājī kļuva par UNICEF labās gribas vēstnesi. No 2007. līdz 2013. gadam bija FIFA Futbola komitejas biedrs.
Čērčila (Labradora)
Čērčila (en) ir upe Kanādas austrumos, Ņūfaundlendas un Labradoras provincē. Plūst Labradoras pussalas austrumos no Smolvuda ūdenskrātuves līdz Melvila ezeram Atlantijas okeāna piekrastē.
Nosaukums
Labradoras inuitu valodā upe tiek dēvēta Mištašipu (Mishta-shipu — ‘Lielā upe’) vai Pačišečuanaušipu (Patshishetshuanau-shipu — ‘Mākoņu straumes (Čērčilas ūdenskrituma) upe’), ko angliski pārlika kā Grandrivera (Grand River). 1821. gadā kapteinis Viljams Mārtins pārdēvēja upi par Hemiltonu (Hamilton River) par godu tā laika Ņūfaundlendas gubernatoram Čārlzam Hemiltonam. 1965. gadā provinces premjerministrs Džozefs Smolvuds upi pirms hidroelektrostacijas projekta īstenošanas uzsākšanas pārdēvēja tagadējā vārdā par godu bijušajam britu premjerministram Vinstonam Čērčilam.
Ģeogrāfija
Vēsturiski par upes augšteci tika uzskatīta Ašuanipi, kas sākas no Ašuanipi ezera Labradoras pussalas vidienē. Plūst ziemeļu virzienā caur vairakiem ezeriem līdz Daika ezeram, kur pagriežas uz dienvidaustrumiem un caur vairākiem citiem ezeriem noplūst līdz Melvila ezeram Atlantijas okeānam. Upes kopējais garums bija 856 km.
1960.—1970. gados augšpus 75 m augstā Čērčilas ūdenskrituma tika uzbūvēta Smolvuda ūdenskrātuve, kas pārtrauca upes dabīgo tecējumu. Mūsdienās par upes sākumu tiek uzskatīta Džekopi ūdens regulēšanas sistēma 8 km augšpus Čērčilas ūdenskrituma. Čērčilas notece veidojas faktiski tikai no pietekām lejpus ūdenskrātuves, kā arī no Čērčilfolsas HES noteces.
Skūpsts (Ajecs)
"Skūpsts" (it) ir itāļu gleznotāja Frančesko Ajeca 1859. gadā radīta eļļas krāsas glezna, iespējams, pazīstamākais viņa darbs. Šajā gleznā parādās Itālijas romantisma galvenās iezīmes un Risordžimento gars. To pasūtīja Alfonso Marija Viskonti di Saličeto, kurš to pēc nāves novēlēja Breras mākslas galerijai.
Apraksts
Gleznā attēlots viduslaiku pāris, kuri skūpsta laikā apskāvušies. Tas ir viens no viskaislīgākajiem un intensīvākajiem skūpsta attēlojumiem Rietumu mākslas vēsturē. Meitene ir atliekusies atpakaļ, bet vīrietis ieliecis celi, lai viņu atbalstītu, vienlaicīgi novietojot kāju uz pakāpiena sev blakus, it kā būtu gatavs jebkurā brīdī doties prom. Lai arī pāris atrodas gleznas centrā, tas nav atpazīstams, jo Ajecs vēlējies, lai uzmanības centrā būtu pati skūpsta darbība. Gleznas kreisajā pusē no stūra uzglūn ēnainas formas, lai radītu iespaidu par sazvērestību un briesmām.
Interpretācija
Glezna tiek uzskatīta par simbolu Itālijas romantisma laikmetam, no kura tajā parādās daudzas iezīmes. Virspusīgākā līmenī glezna ir kaislīga skūpsta attēlojums, kas izpaužas saskaņā ar romantisma principiem. Tā uzsver dziļākās sajūtas, nevis racionālu domu un sniedz viduslaiku reinterpretāciju un pārvērtēšanu patriotiskā un nostalģiskā stilā.
Dziļākā līmenī glezna mēģina attēlot Risordžimento garu. Meitenes gaiši zilā kleita apzīmē Franciju, kura 1859. gadā (gleznas tapšanas gads) izveidoja aliansi ar Sardīnijas un Pjemontas Karalisti, kas ļāva apvienot daudzās Apenīnu pussalas valstiņas vienotā Itālijas karalistē.
Šī glezna pazīstama ar tās košajām krāsām un tekstūrām, īpaši zilo kleitu, kas, šķiet, darināta no smalka zīda, kas mirguļo skatītāju acu priekšā.
Ietekme
"Skūpsts" bijis populārs darbs jau kopš pirmās izstādes, īpaši Itālijā un tas bieži komentēts. 1920. gados uzņēmuma Perugina, viena no vadošajiem Itālijas šokolādes ražotājiem, mākslas direktors, izmantoja gleznu kā pamatu iepakojumam populārajām "Baci" šokolādēm, radot zilu kasti ar abu mīlnieku attēlu. 1954. gadā populārais itāļu kinorežisors Lukīno Viskonti ietekmējās no gleznas, radot vienu no nozīmīgākajam ainām savā filmā Senso.
Skrajais donis
Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā.
Pinki
Ciema apkārtnē atrodas Luboneņš.
Pēteris Miezītis
Pēteris Miezītis-Miežāns, arī Pēteris Miezītis-Mieziņš (dzimis, miris bija latviešu skolotājs, mag. paed., viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. P. Miezītis bija Cēsu Valsts ģimnāzijas vadītājs 1940. gadā, pēc tam Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas docents. Miris Dobeles ciema "Fiņķos" (tagad Krimūnu pagastā), apglabāts Blīdenes kapos.
KF Besa Pejë
KF Besa (sq) ir 1923. gadā dibināts Kosovas futbola klubs no Pejas (Pečas), kas šobrīd spēlē Kosovas Superlīgā.
Agnese Rakovska
Agnese Rozniece, publiski pazīstama kā Agnese Rakovska (dzimusi Rīgā), ir latviešu mūziķe, dziesmu autore. Darbojas grupā poproka grupā "Triānas Parks". Mūzikas menedžmenta platformā "Zvaigznājs" strādā ar jaunajiem mūziķiem kā mentore.
Greiema
Greiema var būt:
Pasta iela (Jelgava)
Pasta iela ir viena no galvenajām Jelgavas ielām, kas sākas pie krustojuma ar Dobeles ielu, ved gar Jelgavas autoostu, tālāk turpinās līdz Stacijas ielai. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada augustā ielas apbūve tika iznīcināta, mūsdienās to veido Latvijas PSR laikā celtas ēkas.
Ielu savienojumi
Katoļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Vēsture
17. gadsimta Jelgavas kartēs iela saukta par Josta Mellera ielu. Iela sākās krustojumā ar Lielo ielu un beidzās pie pilsētas vaļņiem Annas vārtu apkaimē, aiz kuriem sākās Kalves lielceļš (Kalwensche Straße, tagadējā Lietuvas šoseja). Pēc pilsētas pasta ēkas uzcelšanas Annas un Zaļāsmuižas ielas (tagadējās Raiņa ielas) stūrī to pārdēvēja par Pasta ielu (Poststraße). Iepretī pasta namam atradās zirgu pasta ēka un Zemgales kluba nams, kurā 1850. gadā atradās tā dēvētais „Pauļa dārzs", ar restorānu un visādiem saviesīgu izpriecu ierīkojumiem. Ap 1870. gadu dārzu pārveidoja, radās lielāks restorāns ar ērtām verandām, vasaras un ziemas skatuvēm.
Pēc Jelgavas sagraušanas no jauna izveidoto ielu 1948. gada 26. oktobrī pārdēvēja par Komjaunatnes ielu, pievienojot daļu no Blaumaņa ielas un Lietuvas ielas, kā arī izveidojot jaunu savienojumu ar Lietuvas šoseju. Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gada 26. aprīlī tai atjaunoja Pasta ielas nosaukumu.
Pavlovska (Sanktpēterburga)
Pavlovska (ru) ir pilsēta Krievijā. Administratīvi ietilpst Sanktpēterburgas federālajā pilsētā. Pilsētā esošās pilis un parki ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Vēsture
Pavlovskas teritorijā jau 13. gadsimtā atradās novgorodiešu cietoksnis "Pilsētiņa pie Slavjankas" (ru), kas 1478. gadā nonāca Maskavijas pakļautībā. Pēc Livonijas kara zviedru Ingrijas teritorijā, pēc Lielā Ziemeļu kara Krievijas Impērijas sastāvā.
1777. gadā Katrīna Lielā to uzdāvināja savam dēlam Pāvilam, šajā laikā uzcelts Pavlovskas pils komplekss. 1788. gadā troņmantnieks Pāvils, kam labāk patika Gatčinas rezidence, uzdāvināja Pavlovskas pili savai sievai Marijai Fjodorovnai, kura šeit dzīvoja līdz mūža galam.
19. gadsimta beigās Pavlovska kļuva par populāru vasarnīcu rajonu pārtikušiem pēterburgiešiem. 1836. gadā tika izveidota Krievijā pirmā dzelzceļa līnija, kas savienoja Pavlovsku un Carskoje Selo. Pavlovskas dzelzceļa stacija, kas, pēc tā laika modes, tika izmantota arī kā koncertzāle, saucās "Pavlovskas voksāle", un šis vārds (ru) krievu valodā kļuva par sugasvārdu dzelzceļa stacijas apzīmēšanai.
Pēc Oktobra revolūcijas pils tika nacionalizēta. No 1918. līdz 1944. gadam Pavlovskas nosaukums bija Slucka (ru) revolucionāres Veras Sluckas vārdā. Otrā pasaules kara laikā Pavlovska no 1941. līdz 1944. gadam bija vācu okupācijā. 1954. gadā Pavlovska tika iekļauta Ļeņingradas sastāvā.
Cilvēki
Pavlovska ir Grieķijas karalienes Olgas Konstantinovnas (Όλγα των Ελλήνων, 1851-1926) un fotogrāfa Romāna Višņaka (Roman Vishniac, 1897-1990) dzimtā pilsēta.
Jānis Dakteris
Jānis Dakteris (dzimis Tukumā) ir profesionāls Latvijas šosejas riteņbraucējs. Šobrīd pārstāv Luksemburgas komandu Differdange - Losch.
Kopš 12 gadu vecuma nodarbojies ar riteņbraukšanu, trenējies Tukuma veloklubā "Sprints AVK/TSS", treneris – tēva brālis Jānis Dakteris.
Andris Špehts
Andris Špehts (dzimis ) ir bijušais Latvijas šosejas riteņbraucējs. Špehtam bija īsa karjera ārpus Latvijas, kad 2000. gadā viņš pēc Andra Reisa sarūpēta uzaicinājuma pievienojās Itālijas komandai BCS-Magni-Sintofarm.
Latvijas čempionātā individuālajā braucienā izcīnījis divas medaļas — 1999. gadā bijis otrais aiz Daiņa Ozola, bet 2000. gadā trešais aiz Raivja Belohvoščika un Ozola.
Gaišzilā zīlīte
Gaišzilā zīlīte (Cyanistes cyanus) ir neliels zīlīšu dzimtaa (Paridae) dziedātājputns, kas ligzdo Austrumeiropas austrumos un Āzijā. Izdala 8 pasugas.
Izplatība
Gaišzilā zīlīte izplatīta Baltkrievijā, Ukrainā, Krievijas Eiropas daļas centrālajā daļā, Kazahstānā, Sibīrijas dienvidos, Altajā, Mongolijā, Ķīnas ziemeļautrumos, Mandžūrijā, Krievijas Tālajos Austrumos. Centrālāzijā dienvidos sasniedz Tjanšanu un Pamiru.
Mēdz klejot Eiropas rietumu virzienā, sasniedzot Franciju un Vāciju, ziemeļu virzienā Zviedriju. Ziemo ligzdošanas areālā. Līdzenumu populācijām migrācijas nav izteiktas, taču ziemotāju bari veic tuvākus vai tālākus klejojumus, kas reizēm izpaužas kā invāzijas. Kalnu populācijas pārvietojas ziemot lejup uz ielejām.
Lielākās populācijas mājo Urālu austrumu nogāzēs un Sibīrijas dienvidrietumos. Pārējā areālā reti sastopama suga.
Latvijā
Gaišzilā zīlīte Latvijā ir reta ieceļotāja. Līdz šim bijuši 4 novērojumi (Krāslavā, Drustos, Rīgā un Saulainēs). Bijuši arī 4 Pleskes zīlītes (gaišzilās un zilzīlītes (C. cyanus x C. caeruleus) hibrīda) novērojumi (visi Papē).
Izskats
Gaišzilā zīlīte ir vidēja vai liela auguma zīlīte ar īsu knābi un izteikti garu asti. Gandrīz tikpat liela kā lielā zīlīte. Ķermeņa garums 13—14 cm, spārnu plētums 20—21 cm, svars 10,6—16 g.
Apspalvojums balts ar zilu (Centrālāzijas pasugai C. c. flavipectus dzeltena pakakle). Galva balta, tikai pāri acīm tumši zila svītra, kas pakausī savienojas. Spārni tumši zili, uz tiem balta josla. Aste zila, samērā gara, malas baltas. Mugura tēraudzilgana, vēderpuse balta un vēdera lejasdaļā šaura, tumša svītra. Kājas melnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi, tikai mātītes ir mazāk košas nekā tēviņi. Jaunie putni pelēcīgi.
Uzvedība
Gaišzilā zīlīte mājo ziemieņu mežos ar krūmainu pamežu, lapu koku un jauktu koku ar lapeglēm, eglēm un kadiķiem. Sastopama arī papeļu audzēs, purvainos, applūdušos mežos, upmalu vītolu, ievu, bērzu un tamariksu krūmos, arī pustuksnešu oāzēs. Ligzdošanai izmanto arī kokus gar kultivētiem tīrumiem, dārzus un garu zāļu audzes, piemēram, nātres. Pēc ligzdošanas sastopama arī niedrājos.
Gaišzilā zīlīte kā visas zīlītes ir ļoti aktīva un veikla. Ligzdošanas laikā ļoti klusa, gandrīz nemanāma.
Barība
Barojas līdzīgi zilzīlītei, galvenokārt ar dažādiem kukaiņiem un to kāpuriem, arī ar zirnekļiem, rudenī un ziemā ar sēklām un ogām. Barību meklē koku un krūmu lapotnē, zālē. Veido barības uzkrājumus ziemai, barību slēpjot koka mizas rievās.
Ligzdošana
Gaišzilās zīlītes veido monogāmus pārus. Ligzdošanas sezona ilgst no aprīļa līdz jūnijam, lai gan pāris veidojas februārī, kad sāk izirt ziemas bari. Riesta laikā tēviņš uzvedas demonstratīvi, cenšoties pievērst mātītes uzmanību gan ar dziedāšanu, gan ar aktīvu šiverēšanu pa koka zariem. Attiecības tiek nostiprinātas ar simbolisku mātītes pabarošanu. Ligzdo pārsvarā koku, īpaši vecu vītolu, dobumos, bet izmanto arī spraugas starp akmeņiem un ēku konstrukcijās (visbiežāk 0,5—2 m augstumā no zemes) un putnu būrīšus. Kausveida ligzdu būvē mātīte, izmantojot sausu zāli, sūnas, augu pūkas, ievu mizas stērbelītes un dzīvnieku vilnu.
Sezonā 1—2 perējumi. Dējumā 7—11 baltas olas ar brūniem raibumiņiem, atsevišķos gadījumos 14—15 olas. Inkubācijas periods ilgst 13—14 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 17—20 dienu vecumā.
Sistemātika
Gaišzilajai zīlītei ir 8 pasugas:
Shenzhou 8
Shenzhou 8 (zh,, ) ir Ķīnas bezpilota kosmosa kuģis, kas palaists. Ar to veikta pirmā Ķīnas kosmiskā aparāta saslēgšanās ar citu objektu — (orbitālās stacijas prototipu Tiangong 1).
Kosmosa kuģis apgādāts ar Krievijā izstrādāto saslēgšanās mezglu APAS. Kosmosa kuģī atrodas arī Eiropas Kosmosa aģentūras bioloģiski paraugi.
Palaišana notika no Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centra 21:58:10 UTC (1. novembrī pēc Ķīnas laika) ar nesējraķeti Chang Zheng 2FG.
2. novembrī 17:28 UTC Shenzhou 8 saslēdzās ar orbitālo staciju Tiangong 1.
Arquette
Arquette ir franču cilmes uzvārds. Arquette var būt:
Shenzhou 8
14. novembrī Shenzhou 8 atvienojās no Tiangong 1 un pēc tam atkal saslēdzās ar to. Atvienošanās notika 11:27 UTC, Shenzhou 8 atvirzījās 138 m attālumā un tad sāka pietuvoties stacijai. Otrais kontakts ar Tiangong 1 notika 11:53 UTC.
Izdomājums
Izdomājums jeb fikcija (la — 'izdomājums') ir īstenībai neatbilstošs apgalvojums vai stāstījums. Atsevišķos gadījumos izdomājums tiek izmantots kā nepatiess fakts. Literatūrā pie izdomājumiem pieder daiļliteratūra un citi nezinātniski darbi. Pie izdomājumiem pieder arī dažādi tēli, piemēram, Ziemassvētku vecītis vai Lieldienu zaķis.
Shenzhou 8
Otrreiz kosmosa kuģis no Tiangong 1 atvienojās 16. novembrī 10:30 UTC. 17. novembrī 11:32 UTC tā nolaižamais aparāts nolaidās Iekšējā Mongolijā.
Tabora
Tabora var būt:
Mārcis Ērglis
Mārcis Ērglis (dzimis ) ir Latvijas futbolists, pussargs. Pašlaik spēlē Vācijas komandas Rostocker FC 1895 sastāvā.
Vējava (Jumurdas pagasts)
Vējava (agrāk — Laģēni) ir ciems Madonas novada Jumurdas pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā autoceļu V839 un V846 krustojumā 10 km no pagasta centra Jumurdas, 22 km no novada centra Madonas un 123 km no Rīgas.
Mārcis Ērglis
Viņa tēvs ir pazīstamais Valmieras futbola spēlētājs un FK Valmiera treneris Gatis Ērglis.
Vējava (Jumurdas pagasts)
Apdzīvotā vieta veidojusies netālu no bijušās Vējavas muižas (Fehgen) centra ceļu krustojumā pie Vējavas pagasta valdes un krogus. Ciemā piecas Līvānu mājas un bijušais kolhoza kantoris.
Mārcis Ērglis
2008. gada sācis spēlēt FK Valmiera pieaugušo komandā ar 19. numuru, nopelnījis izsaukumu uz U17 izlasi.
2015. gadā spēlējis Norvēģijas trešajā līgā Florø SK, aizvadot 12 spēles.
2016. gadā atgriezies Valmiera Glass VIA sastāvā ar 4. numuru, bijis komandas kapteinis.
Jelle Vanenderts
Jelle Vanenderts (Jelle Vanendert; dzimis Neperltā, Beļģijā) ir profesionāls beļģu šosejas riteņbraucējs. Pašlaik (2011) pārstāv  komandu.
2006. gada Pasaules U-23 čempionātā izcīnīja 5. vietu individuālajā distancē. 2008. gada Vuelta a España, kas bija viņa pirmais starts kādā no lielajiem daudzdienu velobraucieniem, ieņēma 101. vietu kopvērtējumā. 2011. gada Tour de France J. Vanenderts izcīnīja uzvaru 14. posmā, tādējādi kļūdams arī par sacensību līderi "kalnu karaļa" vērtējumā. Velobrauciena noslēgumā viņš šajā prestižajā vērtējumā palika trešais.
Pabrade
Pabrade ir pilsēta Lietuvā, uz ziemeļaustrumiem no Viļņas pie Žeimenas upes. Rakstos pirmoreiz minēta 15. gadsimtā. Sākusi straujāk attīstīties pēc Sanktpēterburgas - Varšavas dzelzceļa līnijas izbūves 1862. gadā.
13 kilometrus uz austrumiem no pilsētas atrodas Zalavas ciems - Polijas valsts dibinātāja Juzefa Pilsudska (Józef Piłsudski, 1867-1935) dzimtā vieta.
Marijas teātris
Marijas teātris (ru) ir vēsturisks operas un baleta teātris Sanktpēterburgā, Krievijā.
Par paša teātra dibināšanas gadu tiek uzskatīts 1783. gads (Cariskais Lielais akmens teātris (Большой Каменный Театр)), pašreizējā teātra ēka tika uzcelta 1860. gadā. Teātrim uzcelšanas laikā bija lielākā skatuve pasaulē, bija 1625 skatītāju vietas. Teātris tika atvērts ar Mihala Gļinkas operas Жизнь за царя iestudējumu. Teātris tika nosaukts Aleksandra II sievas Marijas Aleksandrovnas vārdā. Te ir notikušas dažādu ievērojamu mākslinieku darbu pirmizrādes. Bija Krievijas Impērijas galvenais baleta un operas teātris. PSRS laikā teātris tika nosaukts Sergeja Kirova vārdā. Kopš 1988. gada Valērijs Gergijevs ir teātra galvenais režisors un mākslinieciskais vadītājs.
Pintāni (Rudzātu pagasts)
Pintāni ir ciems Rudzātu pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 197 km attālumā no Rīgas.
Džeimss Kentions
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Kentions bija Lielbritānijas regbija komandas (Moseley Wanderers) spēlētājs. Viņi olimpiskajā regbija turnīrā, piekāpjoties Francijas komandai, ieguva sudraba medaļu.
Indigirskaja
Jūras hidrometeoroloģiskā stacija «Indigirskaja» (ru) ir slēgta PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Taboras apmetnē Indigirkas upes grīvā pie Sredņajas attekas 30 km no tās ietekas Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Allajiahas ulusā.
Vēsture
Stacija izveidota kā 1955. gadā Taboras (Табор) hidroloģiskais postenis. 1966. gadā reorganizēta par hidrometeoroloģisko staciju un pārdēvēta tagadējā vārdā. Stacija nodega 2002. gada 2. maijā, personāls pārcēlās uz līdzās esošo hidroloģiskā dienesta bāzi. Hidroloģiskā dienesta bāzē kopš 2008. gada darbojas GLONASS bāzes stacija.
Viandoti
Latviski tulkotā literatūrā vairāku gadu desmitu garumā konsekventi tiek izmantots visplašāk lietotais nosaukums "hūroni".
Etimoloģija
Viandoti un hūroni literatūrā parasti netiek uztverti kā viena cilts. Apzīmējums viandoti nozīmē "ciemata iedzīvotāji", un sākotnēji vairāk nekā ducis irokēzu valodu saimes grupu no Ontārio dienvidiem attiecināja uz sevi šo nosaukumu. Kā cilts viandoti izveidojās pēc 1649. gada, atlikušajiem hūroniem saplūstot ar atlikušajiem divu radniecīgo kaimiņu cilšu pārstāvjiem.
Cits nosaukuma izskaidrojams saistīts ar algonkinu vārdiem ronon ("tauta", "cilts") vai Irri-ronon ("ēri" vai "kaķu tauta"). Franču valodā to izrunāja kā hirri-ronon, saīsināti hirr-on, kas galu galā transformējās mūsdienu formā huron. Vēl viena versija, ka nosaukums cēlies no algonkinu vārdiem ka-ron un tu-ron ("taisns krasts" un "izliekts krasts").
Kopskaits
1615. gadā bija 20 000—30 000 hūronu, kas apdzīvoja 16 līdz 25 ciematus. Eiropiešu ievazāto slimību un karu rezultātā ciltis piedzīvoja dramatisku iedzīvotāju skaita samazināšanos, un ap 1640. gadu bija atlikuši mazāk nekā 10 000 konfederācijas pārstāvju. Pēc izkliedēšanas starp irokēziem 1649. gadā 300 hūroni pārcēlās drošībā blakus Kvebekai. Arī līdz 1736. gadam to skaits saglabājās nemainīgs, 1908. gadā bija 466 hūronu, 1994. gadā — 2650, mūsdienās — ap 3000 hūronu-vendatu.
Otra grupa 1000 cilvēku sastāvā, kuru hūroni veidoja kopā ar tionontati un ativandaronu cilšu indiāņiem, pēc 1649. gada aizbēga uz Lielo ezeru rietumu daļu. Šī jauktā cilts kļuva pazīstama kā viandoti. ASV patlaban dzīvo ap nekā 5000 viandotu, kas organizēti federāli atzītā kopienā Oklahomā.
Nav zināms, cik daudz hūronu pēc to sakāves 1649. gadā iekļāvās irokēzu konfederācijā, taču šis skaits bija ievērojams.
Cilšu un klanu iedalījums
Savienību jeb konfederāciju veidoja četras radniecīgos dialektos runājošas ciltis:
Ataronhronus (Ataronchronon — "purva ļaudis") konfederācijā pārstāvēja lāču cilts.
Sabiedrības struktūras pamatu veidoja klani. Piederību hūronu klanam izšķīra pēc radniecības pa mātes līniju, kaut bija iespējams tajā iekļauties arī caur adopciju. Dažādu klanu līderi veidoja ciemata padomi. Tie izšķīra kara un aizsardzības jautājumus, atjaunoja un stiprināja saites starp ciltīm. Parasti pavasaros tika rīkoti svētki, kurus pavadīja dejas, mielasti un dāvanu dalīšana. Ļaudis parasti precējās ārpus sava klana ietvariem, un šādu laulību veidā tika veicināta ciematu vienotība. Sākotnējie hūronu klanu nosaukumi ir zuduši.
Ap 1750. gadu viandotiem bija desmit klani, kas veidoja trīs grupas. To apzīmējumi balstās uz dzīvniekiem, kuriem bija būtiska nozīme cilšu radīšanas mītos: Bruņurupuča (Lielā Bruņurupuča, Vanaga, Prēriju Bruņurupuča, Mazā Bruņurupuča), Brieža (Lāča, Bebra, Brieža, Dzeloņcūkas, Čūskas) un Vilka (viens klans ar šādu pat nosaukumu).
Kultūra
Sākotnēji hūroni bija zemkopji, mednieki un zvejnieki. Vieglās, straujās un viegli vadāmās bērza tāss kanoe ļāva tiem veikt garus pārceļojumus gar upēm vai šķērsot ezerus un tirgoties ar izaudzētās pārtikas pārpalikumu. Atšķirībā no hūroniem, irokēzi parasti veidoja savas kanoe no gobām, tāpēc tās bija smagākas, un viņi biežāk izvēlējās ceļot ar kājām. Hūronu kanoe garums bija aptuveni septiņi metri, un tajā varēja pārvadāt četrus vīriešus un aptuveni 91 kg smagu kravu. Hūronu tirdzniecības pieredzi un spēju pārvarēt lielus attālumus ievēroja francūži, tāpēc kažokādu tirdzniecības nolūkos visai drīz izveidoja ar tiem aliansi.
Līdzīgi irokēziem, arī hūroni dzīvoja garajās mājās. Tās bija aptuveni 60 metru garas, 6 metrus platas un augstas, ar bērza tāsi vai gobas mizu klātas ēkas, kuras apdzīvoja vismaz 20 ģimenes. Katrā ciematā bija lielāks skaits šādu māju. Lielākie ciemati parasti bija nocietināti, un iedzīvotāju skaits tajos varēja pārsniegt 1000 iedzīvotāju. Blīvās garo māju apdzīvotības dēļ hūroni kļuva ļoti uzņēmīgi pret eiropiešu ievazātajām slimībām. Ceļojumu laikā viņi slēja vigvamus — īslaicīgu patvērumu vietas no koka kārtīm, kuras pārklāja ar bērzu tāsi un dzīvnieku ādām.
Hūroni audzēja kukurūzu, pupas un ķirbjus. Šīs galvenās Ziemeļamerikas kultūras pazīstamas kā trīs māsas. Ciltis dzīvoja ezeru un upju krastos, tāpēc nozīmīgu uztura daļu veidoja zivis, ēdamie gliemji un dažādi vēžveidīgie. Meži bija bagāti tādiem medījamiem dzīvniekiem kā brieži, vāveres, truši, tītari, pīles. Indiāņi nodarbojās arī ar dabas produktu vākšanu, pārtiku papildinot ar riekstiem, sēnēm un dažādām meža ogām. Tika audzētas arī saulespuķes, no kurām iegūto eļļu izmantoja gan pārtikā, gan ķermeņa kopšanai.
Orgānu transplantācija
Orgānu transplantācija ir ķirurģiska operācija, kuras laikā dzīvas vai mirušas personas (donora) audi vai orgāni tiek pārstādīti citas personas (recipienta) organismā. Orgāni, kas var tikt pārstādīti, ir plaušu, sirds, aknu, nieru, aizkuņģa dziedzera un zarnu transplanti. Audi tiek ņemti no radzenes, ādas, kauliem, asinsvadiem, skrimšļiem un saitēm.
Viandoti
Kultūra
Hūroni, kas pēc 1649. gada transformējās par viandotu cilti, kopā ar sabiedrotajiem otaviem kļuva par "vecākajiem bērniem" franču gubernatoram Kanādā un par pamatu franču aliansei ar Lielo ezeru algonkinu ciltīm. Pat pēc franču sakāves 1763. gadā viandoti saglabāja lielāku cieņu un ietekmi Lielo ezeru un Ohaio ielejas cilšu starpā proporcionāli tam karotāju skaitam, kuru cilts varēja piedāvāt.
Orgānu transplantācija
Orgānu donori
Organismu, no kura ņemts orgāns vai audi transplantācijai, sauc par donoru, bet to, kam pārstāda — par recipientu. Orgānu donori var būt no dzīvas vai mirušas personas. Transplantācija no dzīviem donoriem var būt iespējama tikai tad, ja persona joprojām var dzīvot bez šī auda vai orgāna un ir gatava to ziedot. Dzīvie donori var ziedot reģeneratīvos audus, kuri pēc noņemšanas atjaunojas (piemēram, audi kaulu smadzenēs vai asinsvados) un orgānus, kuri neatjaunojas, bet cilvēks var dzīvot arī bez tiem (piemēram, daļa aknas vai nieres). Lielākā daļa donoru ir radinieki vai personas, kurām nav radniecīgu saišu, bet ir saistība ar recipientu (piemēram, laulības partneris vai draugs). Mirušie donori var būt miruši no galvas smadzeņu traumas vai nāves, kas nav saistīta ar galvas smadzenēm. Ir nepieciešams veikt imunoloģisko saderību starp donoru un recipientu. Pēc transplantācijas pacients uzsāk ilgu atveseļošanās ceļu. Atgrūšana ir process, kura laikā pacienta imūnā sistēma cīnās ar jauno orgānu. Saņēmēja imūnā sistēma uzbrūk orgānam vai audiem. Imūnās sistēmas mērķis ir atšķirt transplantantu un mēģināt to iznīcināt. Lai traucētu imūnās sistēmas aktivitāti, pacientiem ir jālieto spēcīgas imūnsupresīvas zāles, lai antivielu līmenis būtu pietiekoši zems.
Jelgavas avīze
"Jelgavas avīze" (Mitauische Zeitung) bija Jelgavas laikraksts, kas ar dažādiem nosaukumiem vācu valodā iznāca no 1766. līdz 1916. gadam.
Orgānu transplantācija
Transplantācijas veidi
Autotransplantācija — orgānu vai audu pārstādīšana vienā un tai pašā organismā.
Hоmotransplantācija — orgānu vai audu pārstādīšana no viena tās pašas sugas organisma otram.
Ksenotransplantācija — vienas sugas organisma orgānu vai audu pārstādīšana citas sugas organismam.
Ētikas jautājumi
Ētikas problēmas pasaulē mainās. Kas bija neticams pirms 100 gadiem, mūsdienās ir kļuvis par realitāti. Ziedoto orgānu skaits pēdējos gados paliek diezgan nemainīgs, bet cilvēku skaits, kam ir nepieciešami orgāni, pieaug. Apskatot ētikas jautājumus, tiek runāts par taisnīgumu, kur orgāni tiek piešķirti saskaņā ar vienlīdzīgiem kritērijiem starp pacientiem, pamatojoties uz objektīviem faktoriem, kuru mērķis ir ierobežot aizspriedumus par rases, dzimuma, ienākumu līmeni un ģeogrāfisko stāvokli. Tas nosaka, ka nav viena pareizā veida, kā sadalīt orgānus. Orgāni vai audi tiek piešķirti saskaņā ar vienlīdzīgu sadali starp pacientiem, pamatojoties uz objektīviem faktoriem, kuru mērķis ir ierobežot aizspriedumus un netaisnīgu sadali. Otrs veids ir iegūt maksimālu labumu, kura mērķis ir palielināt veiksmīgu transplantāciju skaitu. Tas sevī ietver medicīnas nepieciešamību un iespējamos panākumus transplantācijas jomā, transplantējot orgānus personām, kas, visticamāk, nodzīvotu visilgāk.
Jelgavas avīze
Sākotnējais laikraksta nosaukums bija Mitauischen Nachrichten ("Jelgavas ziņas", 1766—1775) un tā pirmais redaktors bija Johans Georgs Hāmanis. To iespieda Kurzemes hercoga galma tipogrāfijā Jelgavā, kas piederēja Kristiānam Lītkem, tad viņa atraitnei Annai Marijai, bet no 1769. gada Johanam Frīdriham Štefenhāgenam.