cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neitrons
Neitronu apzīmē ar simbolu n^{0}\,\!. Neitrona antidaļiņu (antineitronu) apzīmē ar simbolu.
Vēsture
1930. gados Vācijā tika atklāts (Valters Bote, G. Bekers), ka, apstarojot beriliju un citus vieglos elementus ar alfa stariem, rodas nezināms nejonizējoša starojuma veids ar lielu caurspiešanās spēju, kurš nemaina savu virzienu magnētiskā lauka iedarbībā. Sākumā uzskatīja, ka tie ir gamma stari, taču tos nevarēja konstatēt ar elektroskopa palīdzību, bet to klātbūtne bija nosakāma netieši — šis starojums izsita protonus no parafīna (šo parādību atklāja Irēna un Frederiks Žolio-Kirī).
1932. gadā angļu fiziķis Džeimss Čedviks izskaidroja šos faktus ar neitrālas daļiņas eksistenci, kura ir apmēram tikpat smaga kā protons, jo spēj tos izsist no atomiem (par to viņam tika piešķirta Nobela prēmija 1935. gadā). Jaunatklātā daļiņa tika nosaukta par neitronu tās elektriskās neitralitātes dēļ.
Neitrona atklāšana deva iespēju izveidot apmierinošu atoma modeli (protonu-neitronu modeli).
Neitrona uzbūve
Tiek uzskatīts, ka neitrons sastāv no 3 kvarkiem - viena "augšējā" u kvarka un diviem "apakšējiem" d kvarkiem (tā kvarku formula ir udd). Tā kā d kvarka masa ir gandrīz tāda pati kā u kvarka masa, tad neitrona masa ir gandrīz tāda pati kā protona masa, kura kvarku formula ir uud.
Kvarki savā starpā ir saistīti ar gluoniem.
Neitrona sabrukšana
Tā kā neitrons ir smagāks par protonu, tas var sabrukt, radot protonu un citas elementārdaļiņas (lai saglabātos elektriskais lādiņš, barionu skaitlis un leptonu skaitlis, šīs daļiņas var būt tikai elektrons un elektronu antineitrīno; sk. bēta sabrukšana). Tomēr šī procesa ātrums ir visai mazs, jo neitrona un protona masu starpība ir pārāk maza. Tādēļ brīvie neitroni ir īsti "ilgdzīvotāji" nestabilo elementārdaļiņu vidū - to vidējais dzīves ilgums ir gandrīz 15 minūtes, kas ir miljards reižu vairāk, nekā nākamajai nestabilajai daļiņai - mionam.
Tā kā neitrona un protona masu starpība atbilst enerģijai 1,3 MeV, kas kodolfizikas mērogā nav daudz, atoma kodolos, kur neitroni atrodas kopā ar protoniem, bēta sabrukšana var būt enerģētiski neizdevīga. Šādos kodolos neitrons ir pilnīgi stabils.
Egle rudzu laukā
"Egle rudzu laukā" ir 1972. gada Latvijas PSR spēlfilma. Filmas režisors ir Imants Krenbergs un tā uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Lauksaimniecības akadēmijas studenti vasaras praksē kolhozā. Jauniešiem nākas pielikt roku pašiem steidzamākajiem darbiem, glābt lietavu apdraudēto ražu.
1993.—1994. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 1993.—1994. gada sezona''' bija 48. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 27 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Hjūstonas "Rockets" spēlētāji, kas septiņu spēļu finālsērijā pieveica Ņujorkas "Knicks" ar 4—3. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas un finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Hakīms Oladžuvons ("Rockets").
Finālsērijas 5. spēles laikā paralēli spēlei tika translēta pakaļdzīšanās NFL futbolistam O. Dž. Simpsonam, kurš tika apsūdzēts savas sievas un viņas drauga slekavībā. Spēle tika translēta mazā ekrānā TV ekrāna kreisajā pusē, taču pakaļdzīšanās tika translēta uz atlikušās TV ekrāna daļas.
"Spurs" spēlētājs Deivids Robinsons guva līdz šim pēdējo quadruple-double līgā (34 punkti, 10 atlēkušās bumbas, 10 rezultatīvas piespēles, 10 bloki). Tas bija 4. quadruple-double līgas vēsturē. Tāpat šī ir vienīgā sezona līgas vēsturē, kad izslēgšanas spēlēm nekvalificējās gan Losandželosas "Lakers", gan Bostonas "Celtics". Kā arī vienīgā sezona, kad gan NBA finālsērijā, gan Stenlija kausa izcīņā piedalās komandas no vienas pilsētas (Stenlija kausa izcīņas finālā piedalījās Ņujorkas "Rangers"). Iepriekšējo gadu lielākā līgas zvaigzne Maikls Džordans pirms šīs sezonas beidza profesionāla basketbolista karjeru (kā vēlāk izrādījās — uz laiku), nespēlēja NBA, bet izmēģināja veiksmi beisbolā.
Pa konferencēm
Piezīmes
Mikrocefālija
Mikrocefālija (no, mikros — 'mazs' un κεφαλή, kephalē — 'galva' ) ir patoloģija, kuras raksturīgākā iezīme ir par normu mazāks galvaskauss un smadzenes. Šī slimība var izraisīt garīgu un fizisku atpalicību un ir iedzimta vai pirmajos dzīves gados iegūta, ir reta un nav ārstējama.
Simptomi jeb pazīmes
Zīdainis, kam ir mikrocefālija, piedzimst ar normāla izmēra vai samazinātu galvu. Tā pārstāj augt, seja turpina attīstīties, parādās sakrokots skalps un slīpa piere. Cilvēkam pieaaugot, galvas samazinātais izmērs kļust pamanāmāks, lai gan mazāks par normu ir arī viss ķermenis. Mikrocefālijas skartajiem cilvēkiem bieži pastāv intelektuālās un fiziskās attīstības traucējumi, kas ārēji var izpausties kā neattīstīta motorika un runa, epilepsijas lēkmes, arī hiperaktivitāte.
Patofizioloģija jeb slimības attīstība
Mikrocefālija rodas, samazinoties smadzeņu garozai, šāds stāvoklis var rasties embrionālās attīstības gaitā nepietiekamas nevu šūnu proliferācijas (vairošanās) vai nepilnīgas / priekšlaicīgas neiroģenēzes, vai nevu šūnu bojāiešanas, vai šo iemeslu kombinācijas dēļ.
Ārstēšana un profilakse
Nav zināms, kā var ārstēt mikrocefāliju. Ir veicama tikai slimnieka kopšana un pazīmju jeb simptomu, piemēram, neattīstītas motorikas, mazināšana.
Mikrocefālijas diagnoze var tikt noteikta pēc dzimšanas un arī grūtniecības laikā.
Lai nepieļautu slimības rašanos, jāievēro kopīgie noteikumi aizsardzībai no vīrusu infekcijām, jāuzņem pietiekams uzturs, jāizvairās no fiziskajām traumām, nedrīkst sevi pakļaut mākslīgajai radiācijai, nedrīkst lietot narkotikas, tostarp alkoholu, grūtniecības laikā, jāārstē visas citas radušās slimības, ieteicams izvairīties no ĢMO saturošu produktu lietošanas uzturā (sabiedrībā par to ietekmi pastāv argumentētas bažas, un to ilgtermiņa ietekme uz cilvēka organismu nav pietiekami izpētīta ), kopumā jāuztur veselīgs dzīvesveids.
Vēsture
Senajā Romā cilvēki ar mazām galvām tika izrādīti sabiedrībai. 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā Ziemeļamerikā un Eiropā tika pārdoti kropļu izrādēm (freak shows). Dažkārt tos dēvēja par pārejas sugu.
Pēc atombumbu nomešanas uz Hirosimu un Nagasaki (1945) vairākām sievietēm, kuras atradās sprādziena epicentrā, piedzima bērni ar mikrocefāliju.
Skatīt arī
Slimības: Medicīnas nozares:
Latvijas svētku, atceres un atzīmējamās dienas
Latvijas svētku, atceres un atzīmējamās dienas nosaka Latvijas Republikas likums "Par svētku, atceres un atzīmējamām dienām". Saskaņā ar to Latvijā ir šādas oficiālas svētku, atceres un atzīmējamās dienas:
Ainava
Ainava ir redzeslokā esošo Zemes virsmas (vai cita debess ķermeņa virsmas) elementu kopums. Ainava iekļauj redzeslokā esošos un saredzamos Zemes virsmas ģeomorfoloģiskos elementus, floras un faunas elementus, antropogēnos elementus, kurus radījis cilvēks. Ainava ietver arī redzamos klimatiskos apstākļus un apgaismojuma apstākļus. Laika gaitā notiekošas ainavas pārmaiņas sauc par sukcesiju.
Eiropas ainavu konvencija
Eiropas ainavu konvencija (2000), kas ratificēta Latvijā 2007. gadā, ainavu nozīmi īstumā raksturo šādi: ainavām ir nozīmīga sabiedriskā loma kultūras, ekoloģijas, vides un sociālajā jomā. Ainavas ir svarīga vietējās kultūras veidošanās sastāvdaļa, kas veido cilvēku labsajūtu. Ainavas ir svarīga cilvēku dzīves kvalitātes daļa. Ainavas kvalitāte un daudzveidība ir kopīgs resurss. Pārmaiņas pilsētplānošanā, transportā, infrastruktūrā, tūrismā un rekreācijā daudzos gadījumos paātrina ainavu pārveidošanos. Konvencija atzīst sabiedrības vēlmi baudīt augstas kvalitātes ainavas un vēlas to izpildīt.
Ainavu plānošana
Ainavu politikas pamatnostādnes atzīst, ka šobrīd trūkst valstisku metodisku vadlīniju ainavu novērtēšanai dažādos teritorijas attīstības plānošanas līmeņos. Pašlaik Latvijas ainavas tiek vērtētas, izmantojot dažādas pieejas un plānošanas dokumentos ainavu aizsardzības un attīstības jautājumi pārsvarā ir ietverti vispārīgā formā. Daudzviet ainava nav tikusi pārvaldīta un veidojusies stihiski. Vienlaikus pamatnostādnes paredz organizēt pasākumus, kuri veicinās ainavu konvencijā izvirzīto īpašo pasākumu īstenošanu — tostarp izpratnes veidošanu par ainavu vērtību un to lomu, speciālistu apmācību ainavu novērtēšanā un pārvaldībā. Speciālistu uzdevumi būs pēc konsultācijām ar sabiedrību identificēt ainavas, noteikt ainavas kvalitātes mērķus identificētajām un izvērtētajām ainavām, kā arī ieviest instrumentus, ar mērķi aizsargāt un pārvaldīt ainavas. Šīs politikas apņemšanās rosina cerību, ka tuvākajā desmitgadē būs panākts progress ainavu plānošanā valstī, un ainavu problemātiku būs iespējams kvalitatīvi pārskatīt saskaņā ar nodibinātu, vispārpieņemtu kārtību.
2013. gada 30. aprīļa Ministru Kabineta noteikumi Nr.240 “Vispārīgie teritorijas plānošanas, izmantošanas un apbūves noteikumi” 12.daļā aplūko ainavu aizsardzības un plānošanas nosacījumus, norādot, ka teritorijas plānojumā var noteikt ainaviski vērtīgas teritorijas, nosakot attiecīgi aizliegtās darbības, kuru rezultātā notiek nevēlamas ainavas struktūras izmaiņas, piemēram, nozīmīgu skatu punktu un perspektīvu aizsegšana ar būvēm, apstādīšana ar kokiem u.tml. Vienlaikus minētie noteikumi nosaka, ka ainavu novērtēšana veicama kā atsevišķs process. 2016. gadā Rīgas domes Pilsētas attīstības departamentā teritorijas plāna izstrādes ietvarā top 11 tematiskie plānojumi, tostarp arī ainavu tematiskais plānojums.
Autoceļš P73
P73 autoceļš Vecumnieki—Nereta—Subate ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu P89 4 km no Vecumniekiem caur Neretu ar autoceļu P70 pie Subates. Autoceļa kopējais garums ir 116,1 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Bauskas, Aizkraukles, Jēkabpils un Augšdaugavas novadus.
Vēsture
2010. gada septembrī noasfaltēja pēdējo grants seguma posmu Apserde—Aknīste. 2014. gada novembrī pabeidza rekonstrukcijas darbus P73 posmā Aknīstē, rekonstruējot Skolas un Augšzemes ielas.
2015. gada 29. janvārī izsludināja konkursu par P73 posma Salas—Penderi (7,3—20,9 km) segas rekonstrukciju. 2015. gada 10. februārī tika noslēgts līgums par P73 posma Aizupieši—Rite (72,2-75,0 km) seguma periodisko uzturēšanu ar SIA "8 CBR" par līgumcenu 70 064 EUR. 2015. gada 20. februārī izsludināja konkursu par autoceļa P73 posma Penderi—Krasti (20,9-29,3 km) un Ērberģe-Smaltāni (40,3-67,6 km) seguma periodiskās uzturēšanas darbiem. No 2020. gada 1. jūnija līdz 18. septembrim notika asfaltbetona seguma atjaunošana posmā no 97,69 līdz 113 km (no Aknīstes Subates virzienā līdz krustojumam ar V800).
Manitu ezers
Manitu ezers (en) ir lielākais ezers uz Manitulinas salas Hūrona ezerā, Kanādā. Lielākais pasaules ezers uz ezera salas. Populāra foreļu zvejas vieta.
Pēteris Juraševskis
Pēteris Juraševskis ( — ) bija Latvijas sabiedrisks, politisks darbinieks, jurists. Latvijas Ministru prezidents (1928), vienīgais premjerministrs no partijas Demokrātiskais Centrs. Bijis arī Latvijas iekšlietu un tieslietu ministrs, kā arī Jelgavas domes vadītājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Izglītība, darbība Krievijā un Latvijas Pagaidu valdībā
Dzimis (pēc vecā stila — ) lauksaimnieku Pētera un Lavīzes Juraševsku ģimenē Lielsesavas pagasta "Pilnzābakos" (tagad Viesturu pagastā). Mācījās Svitenes pagasta skolā (beidzis 1885), pēc tam Jelgavas apriņķa skolā (beidzis 1888) un Jelgavas reālskolā (beidzis 1890), un Irlavas skolotāju seminārā. 1891.–1893. gadā strādājis par mājskolotāju Zaļenieku pagastā, vēlāk (1893–1895) bijis arī skolotājs Sesavas pagastskolā.
No 1895. līdz 1899. gadam strādāja par ierēdni Kurzemes guberņas valdē Jelgavā. 1900. gadā iestājās Pēterburgas Universitātē, kuru pabeidza 1904. gadā, iegūstot jurista izglītību. Pēc augstskolas pabeigšanas neilgu laiku strādāja par ierēdni Rīgas–Orlas dzelzceļa kontrolē.
Pēc atgriešanās Latvijā 1905.-1906. gadā Juraševskis bija tiesamatu kandidāts Jelgavas apgabaltiesā, 1906. gadā zvērināta advokāta Jāņa Čakstes palīgs.
Pēc revolūcijas izraisītajām pārmaiņām valstī valdība izveidoja Baltijas ģenerālgubernatora padomi un visu Baltijas guberņu provinciālpadomes, kuru uzdevums bija sagatavot priekšlikumus Baltijā veicamajām reformām, 1906. gada aprīlī Juraševski ievēlēja par Kurzemes guberņas pārstāvja Jēkaba Lautenbaha vietnieku ģenerālgubernatora padomē, un līdz septembra sākumam viņš bija ievēlēts arī Kurzemes guberņas provinciālpadomē.
1907. gadā februārī Juraševski ievēlēja otrajā Krievijas Valsts domes sasaukumā, kur viņš galvenokārt aizstāvēja pilsonības intereses.
Pēc parlamenta atlaišanas tā paša gada jūnijā atsāka strādāt par juristu Jelgavā. Pirmā pasaules kara laikā darbojās latviešu bēgļu organizācijās, bija Latviešu bēgļu komitejas sekretārs un juriskonsuls Maskavā. Latviešu pagaidu nacionālās padomes loceklis.
1918. gadā kļuva par Kārļa Ulmaņa vadītās Pagaidu valdības tieslietu ministru, amatā bija līdz 1919. gada martam. Bijis Tautas padomes loceklis. Viens no Latvijas tiesu sistēmas izveidotājiem.
Politiskā darbība neatkarīgajā Latvijā
Pēc bermontiešu padzīšanas, Pēteris Jurašvekis kļuva par pirmo Jelgavas pilsētas galvu. Jelgavas pilsētas domes deputāts (1922.–1928.).
Pēc Valsts prezidenta Jāņa Čakstes nāves 1927. gadā kandidēja prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā, kurā guva ievērojamu (44 balsis), taču nepietiekošu deputātu atbalstu un tika atsaukts.
Jaunais prezidents Gustavs Zemgals 1928. gada janvārī uzaicināja Juraševski vadīt Ministru kabinetu.
Līdz martam viņš vienlaicīgi pildīja arī finanšu ministra pienākumus. Kabinetu atbalstīja 51 deputāts, pret bija 43. Juraševska valdība akceptēja noteikumus par valsts himnu. Gatavojoties valsts neatkarības desmitgadei, Ministru kabinets sagatavoja likumprojektu par pilsētas tiesību piešķiršanu 16 miestiem, kā arī apstiprināja noteikumus par brīvības cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļu. Valdība parakstīja 14 bilaterālus vai starptautiskus līgumus.
Rudenī Juraševskis tika ievēlēts 3. Saeimā, taču zaudēja premjerministra amatu. 3. Saeimā bija Juridiskās komisijas priekšsēdētāja biedrs. 1931. gada martā ievēlēts Rīgas pilsētas domē, bet 1931. gada oktobrī arī 4. Saeimā.
Vadījis Jelgavas brīvības pieminekļa komiteju. Bijis opozīcijā Ulmaņa apvērsumam (1934).
Pēc Saeimas atlaišanas 1934. gadā Juraševskis turpināja notāra darbu Rīgā, no kura atbrīvots Padomju okupācijas laikā 1940. gada decembrī.
Pēc padomju karaspēka ienākšanas, piedalījies neveiksmīgajos centienos noorganizēt demokrātisku valdību Latvijā. Viens no Latvijas Centrālās Padomes 1944. gada 17. marta memoranda parakstītājiem. Miris Jelgavā, apbedīts Vircavas pagasta Jačūnu kapos.
Pakalnu ezers
Pakalnu ezers (arī Pakaļnes ezers ) ir beznoteces ezers Ludzas novada Rundēnu pagastā ap 1 km uz ziemeļaustrumiem no Bižas ezera. Krastos galvenokārt lauksaimnieciskās zemes, divas apdzīvotās vietas — Pešļeva un Pakaļne.
Pakaļnes ezers
Pakaļnes ezers var būt:
Mēmais kino
Mēmais kino ir kinofilma bez fonogrammas. Šādas filmas tika veidotas kino attīstības pirmsākumos, kad tehnoloģiju attīstības līmenis vēl bija pārāk zems, lai veidot skaņu filmas būtu praktiski. Pēc mūzikla "Džeza dziedātājs" (1927) uzņemšanas skaņu kino kļuva populārāks un mēmais kino drīz vien gandrīz izzuda. Mēmajā kino skaņas trūkums tika kompensēts izmantojot paskaidrojošus titrus, pārspīlētu ķermeņa valodu un dzīvo mūziku kino seansu laikā.
Periodā no 1920. līdz 1931. gadam arī Latvijā tika uzņemtas mēmās filmas. Šajā laikā tika radītas īsmetrāžas komēdijas, dokumentālās, skatu un spēlfilmas.
Mēmā kino slavenākās filmas
Starp 15 pasaules izcilākajām filmām, kas iespaidojušas pasaules kinematogrāfa attīstību 20. gadsimtā, ir 3 mēmā kino šedevri:
Dārzciems
Dārzciems ir Rīgas pilsētas apkaime Latgales priekšpilsētā. Dārzciema apkaime atrodas uz dienvidaustrumiem no Rīgas dzelzceļa loka. Tā robežojas ar Purvciema, Pļavnieku, Šķirotavas, Maskavas forštates un Avotu ielas apkaimēm. Dārzciema apkaimes robežas ir Lubānas iela, Ilūkstes iela, Augusta Deglava iela, dzelzceļš, dzelzceļš un Slāvu iela.
Vēsture
Apkaime izveidojusies Rīgas landfogtejas teritorijā, līdz 16. gadsimtam te atradās Rīgas domkapitula zemes īpašumi, bet vēlāk izveidojās Lāču (Bärenhof), Zēmunda (Seemundshof, Mühlenhof) un Jāņa (Johannenhof, Johannishof) muižas. Tagadējo Lubānas un Slāvu ielu krustojumā atradās Pura krogs.
Pēc Pirmā pasaules kara apkaimi 1924. gadā iekļāva Rīgas pilsētas teritorijā. Arhitekta Arnolda Lamzes 1923. gadā izstrādātajā pilsētas perifērijas ģenerālplānā šeit tika paredzēta mazstāvu ēku apbūve („dārzu pilsētas klajais apbūves veids”), tādēļ šo Rīgas daļu sāka dēvēt par Dārzciemu.
1970. gados daļa no vienģimeņu mājām tika nojaukta, Dārzciemā topot trīs līdz deviņu stāvu dzīvojamo māju apbūvei Padomju armijas virsnieku vajadzībām. Vēlāk mājas Dārzciemā sāka būvēt lielie rūpniecības uzņēmumi, no kuriem lielākais bija „Aldaris”. Dominēja 103., 119. sērijas, mazģimeņu projekta un atsevišķas citu projektu ēkas. Dārzciema apkaimes austrumu daļā starp Dārzciema un Ilūkstes ielām saglabājās viena un divu stāvu apbūve.
Ģeogrāfija
Dārzciema apkaimes kopējā platība ir 4,577 km², kas ir par nepilnu 1/5 mazāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 9 301 metri. Noteiktās Dārzciema apkaimes robežas dabā ir skaidri nolasāmas, jo tās iet pa maģistrālajām ielām un dzelzceļu, kā arī apbūves raksturs apkaimes austrumu daļā ir skaidri nošķirams no kaimiņos esošām Pļavnieku un Šķirotavas apkaimēm. Tomēr Dārzciema apkaime nav uztverama kā vienots telpisks veselums, jo arī tās robežās ir vērojamas salīdzinoši būtiskas apbūves rakstura atšķirības. Tas gan netraucē šo teritoriju noteikt kā vienu pilsētas apkaimi, jo arvien skaidrāk iezīmējas tās vienojošais elements — Dārzciema iela, uz kuras norisinās aktīva uzņēmējdarbība un gan vietējie iedzīvotāji, gan arī caurbraucēji var saņemt dažādu pakalpojumus. Kā lokālais centrs apkaimes ziemeļrietumu daļā ir minama teritorija ap Nīcgales un Sesku ielas krustojumu, dienvidrietumu daļā — teritorija ap Rēzeknes un Piedrujas ielām, bet ziemeļaustrumu daļā — teritorija ap Augusta Deglava un Ilūkstes ielas krustojumu.
Apbūve
Padomju laikā Dārzciemā atradās plaši pazīstamais universālveikals "Lubāna" (sarunvalodā parasti saukts "Lubančiks"), kas kā patstāvīgs veikals savu darbību turpināja līdz pat 2004. gadam, kad tas tika pārbūvēts par veikalu T-market (tagad Maxima X). No padomju laikiem līdz deviņdesmito gadu beigām arī Nīcgales ielā 40 atradās universālveikals. Viens no pirmajiem lielveikaliem šajā Rīgas daļā bija Rimi Deglava, kas atrodas Deglava ielā 110, un tika atvērts deviņdesmito gadu beigās.
Nīcgales un Vietalvas ielu krustojumā līdz 2006. gadam atradās Lāčumuižas tirgus, taču tas tika slēgts, lai šajā vietā atvērtu veikalu Maxima. Nīcgales ielas otrā pusē, iepretim, atradās arī lielveikals Rimi, kuru 2010. gadā pārbūvēja par lielveikalu SuperNetto. 2006. gadā savas durvis Rēzeknes ielā vēra arī lielveikals cenuklubs.lv, kas tika uzcelts agrākajā noliktavu un mazdārziņu teritorijā, un ir šobrīd vienīgais šāda izmēra Dārzciema lielveikals, kas nav specializēts uz pārtikas precēm. Dārzciema ielā atrodas arī vairāki motociklu veikali, tādi kā Honda moto, Yamaha un Kristers un Serģis moto.
Izglītība
2017. gada pētījumā "Optimālā vispārējās izglītības iestāžu tīkla modeļa izveide Latvijā" tika konstatēts, ka Dārzciema, Purvciema, Pļavnieku un Mežciema apkaimēs atrodas 15 vidusskolas, tomēr skolēnu skaits bija pietiekams tikai nepilnu astoņu vidusskolu darbībai. Ņemot vērā obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu, kā spēcīgākās šo apkaimju skolas tika atzītas Rīgas 64. vidusskola (OCE indekss 69,4%), Rīgas Klasiskā ģimnāzija (54,9%), Rīgas 85. vidusskola (54,4%, taču ar zemu vidusskolēnu skaitu), Rīgas 93. vidusskola (52,4%), Rīgas Poļu vidusskola (52,3%, taču tikai 45 vidusskolēni), Rīgas 84. vidusskola (52%), Purvciema vidusskola (49,8%), Rīgas 88. vidusskola (45,3%). Pārējās areāla vidusskolās OCE indekss nesasniedza 40%, starp kurām ir Sergeja Žoltoka vidusskola (62 vidusskolēni, OCE indekss 30,7%) un Rīgas 89. vidusskola (75 vidusskolēni, OCE indekss 36,7%) Mežciemā, kuras ieteica reorganizēt par pamatskolām vai sākumskolām, audzēkņus pārvirzot uz Juglas vai Purvciema vidusskolām.
Vūda līcis
Vūda līcis ir līcis Viktorijas Zemes piekrastē, Rosa jūras rietumu krastā, daļa no Skota krasta. Ziemeļos to norobežo Džonsona rags un Eivieitora glečera mēle (atdala no Lēdijas Ņūnisas līča), dienvidos - Vašingtona rags (atdala no Teranovas līča). Līcis ir ap 50 km plats jūras pusē un iestiepjas zemē par ~35 km. Galvenie ģeogrāfiskie objekti ir aktīvais vulkāns Melburna kalns dienvidrietumu krastā un līcī ieplūstošais Tinkera glečers ar ap 10 km garo ledus mēli. Netālu no Džonsona raga atrodas nelielā Keja sala.
Līci 1841. gada februārī atklāja Džeimsa Rosa ekspedīcija un nosauca kuģa Erebus leitnanta Džeimsa Vūda (James F.L. Wood) vārdā.
Putniem nozīmīgā vieta
Putniem nozīmīgā vieta ir putnu aizsardzībai starptautiski nozīmīga vieta. To izveidošanai izmanto standartizētus kritērijus, kurus ir izstrādājusi un programmu īsteno starptautiskā putnu aizsardzības organizāciju savienība BirdLife International. Statusu piešķir teritorijām, kur putni (īpaši reti sastopamu un aizsargājamu sugu putni) nozīmīgā skaitā ligzdo, ziemo vai uzturas migrāciju laikā.
Latvijā BirdLife International pārstāvis un putniem nozīmīgo vietu tīkla izveidotājs ir Latvijas Ornitoloģijas biedrība, kas starptautiskajā programmā piedalās kopš 1994. gada. Šajā laikā ir izveidota un apstiprināta 71 putniem nozīmīgā vieta — 64 iekšzemē un 7 Baltijas jūrā.
Kvāpānu dīķi
Kvāpānu dīķi ir zivjaudzēšanas vajadzībām izveidota mākslīgu ūdenstilpju sistēma Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā. Sastāv no sešiem dīķiem, ko norobežo dambji. Dambis, pa kuru iet autoceļš Lubāna-Gaigalava, atdala no Rēzeknes upes un Lubāna. Izbūvēti laika posmā no 1965. līdz 1980. gadam.
Ietilpa 1999. gadā izveidotajā Īdeņas un Kvāpānu dīķu dabas liegumā, kas 2009. gadā tika iekļauts vienā no lielākajām īpaši aizsargājamajām dabas teritorijām Latvijā Lubāna mitrāja dabas liegumā. Tādējādi Kvāpānu dīķi ir Natura 2000 vieta, teritorija ietilpst Rāmsaras konvencijas vietu sarakstā un tai ir putniem nozīmīgās vietas statuss.
Kopā ar līdzās esošajiem Īdeņas dīķiem nozīmīga ūdensputnu ligzdošanas vieta, viena no nedaudzajām ligzdošanas vietām Latvijā reti sastopamām putnu sugām, piemēram, mazajam dumpim un baltspārnu zīriņam. Dīķi ir piemēroti putnu vērošanai, šeit izveidota atbilstoša infrastruktūra - 2 putnu vērošanas torņi.
Līdz 1998. gadam dīķus apsaimniekoja zivsaimniecība "Nagļi". Audzē karpas, sudrabkarūsas. Iegūst niedres eksportam.
ZS "Birzes", Kvāpānu dīķu vidū, atrodas tūrisma informācijas centrs. Viesu nams piedāvā naktsmītnes, makšķerēšanu, putnu vērošanu un ūdensputnu medības.
Biznesa augstskola "Turība"
Biznesa augstskola Turība ir uz uzņēmējdarbību orientēta privātā augstskola Rīgā. Biznesa augstskola Turība ir lielākā privātā augstskola Baltijā. Augstskolai ir trīs filiāles — Liepājā, Cēsīs un Talsos.
Augstskola dibināta 1993. gadā, tajā iekārtota bibliotēka, viesnīca un sporta zāle. Kopš 2014. gada Latvijas Darba devēju konfederācijas topā atzīta kā darba devēju 3. ieteiktākā augstskola Latvijā.
Fakultātes un virzieni
Augstskolā ir 3 fakultātes ar iespēju iegūt profesionālā bakalaura, profesionālā maģistra un doktora grādu, kā arī 1.līmeņa profesionālo augstāko izglītību. Augstskola īsteno 29 studiju programmas, no kurām 13 pieejamas arī angļu valodā.
Starptautiskā darbība
Turība ir pirmā augstskola Baltijā un Skandināvijas valstīs, kas saņēmusi Pasaules tūrisma organizācijas akreditāciju un starptautiski atzītu ekspertu novērtējumu — WTO TedQual sertifikātu. Tas piešķirts profesionālā bakalaura studiju programmai "Tūrisma un viesmīlības nozares uzņēmumu vadība", kā arī profesionālā maģistra studiju programmai "Tūrisma stratēģiskā vadība". Augstskola uzņemta kā biedrs Starptautiskajā biznesa augstskolu attīstības asociācijā (AACSB International), kura apvieno vadošās pasaules biznesa augstskolas, Eiropas Augstākās izglītības iestāžu asociācijā (EURASHE) un Eiropas Juridisko fakultāšu asociācijā (ELFA).
Biznesa inkubators
Sākot ar 2006. gadu augstskolā darbojas biznesa inkubators ar mērķi atvieglot studentiem patstāvīga biznesa uzsākšanu un attīstīšanu. 2013. gada iesākumā, kad inkubatora telpas tika paplašinātas, jauno biznesa ideju mājvietu Turības studenti var ne tikai reģistrēt kā sava uzņēmuma juridisko adresi, tajā strādāt, organizēt tikšanās un glabāt dokumentus, bet arī pilnveidot savu uzņēmumu piedāvātos pakalpojumus, ciešāk sasaistīt savu uzņēmējdarbību ar studiju procesu un palielināt tirgvedības un publicitātes aktivitātes.
Goda grāds
Katru gadu "Brīvība. Uzņēmība. Kompetence." gada balvas ietvaros tiek piešķirti goda tituli "Goda grāds", kas apliecina Biznesa augstskolas "Turība" atzinību par personas nopelniem sabiedrības un augstskolas labā, tas nedod materiālas priekšrocības. Goda grāds tiek piešķirts uz mūžu. Par to, kurām personām piešķirt titulu, lemj augstskolas Senāts. Katru gadu tiek piešķirti dažādi goda nosaukumi, piemēram, — Goda doktors (la), Goda profesors (Professor honoris causa, Prof.h.c.), Goda absolvents (Alumnus/Alumna honoris causa) un Goda studējošais.
2015. gadā "Goda absolvents" (la) titulu saņēma septiņas personas:
2016. gadā "Goda nosaukumu" titulu saņēma sešas personas:
2017. gadā "Goda nosaukumu" titulu saņēma septiņas personas:
2018. gadā "Goda nosaukumu" titulu saņēma:
2019. gadā "Goda nosaukumu" titulu saņēma: 2020. gadā "Goda nosaukumu" titulu saņēma:
2022. gadā "Goda nosaukumu" titulu saņēma:
Līcis
Līcis ir ūdenstilpe, kuru no trim pusēm ieskauj sauszeme. Līcis vienmēr ir daļa no lielākas ūdenstilpes — līcis var būt daļa no okeāna, jūras, ezera, upes, arī mākslīgas ūdenskrātuves.
Līču veidošanās
Līči bieži veidojas ūdenstilpes krastos ar nevienmērīgu ģeoloģisko uzbūvi, kur viļņu un/vai straumes enerģija ātrāk izskalo mazāk noturīgos iežus un lēnāk — noturīgākos iežus. Līčiem var būt arī cita izcelsme, piemēram tektoniska izcelsme, kad noteikta zemes platība iegrimst un/vai cita paceļas, līčus var veidot arī ledājs, erodējot grunti savā ceļā. Ir arī citi līču veidošanās mehānismi.
Termina robežas
Ne vienmēr skaidri nošķirama robeža starp līčiem un citu veidu ūdenstilpēm, piemēram, jūrām — šeit vairāk balstās uz tradīciju nevis uz noteiktu ģeogrāfijas definīciju ievērošanu. Piemēram, Baltā jūra ģeomorfoloģiski būtiski neatšķiras no Persijas līča. Ir gadījumi, kad ūdenstilpe tiek saukta par līci, kaut arī tā nav pilnībā nošķirta no trim pusēm — piemēram Adenas līcis ir savienots ar Sarkano jūru.
Latviski par līčiem dēvē gan ļoti lielus okeāna līčus (Bengālijas līcis), gan ļoti mazus upju ielokus. Citās valodās atkarībā no izmēra līčus apzīmē ar dažādiem vārdiem. Piemēram angliski liels līcis saucas bay, kamēr mazs līcis — sound. Latviski abos gadījumos tiek lietots vārds "līcis".
Ķekavas lidlauks
Ķekavas lidlauks ir bijušais lauksaimniecības aviācijas lidlauks Ķekavas novada Ķekavas pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā Pūķupes krastā pie autoceļu A5, P85 un P90 krustojuma 4,5 km no Ķekavas pilsētas centra. Lidlaukam viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Lidlauks nelietojams sakarā ar aviāciju nesaistītām saimnieciskām aktivitātēm uz skrejceļa, pievedceļiem un stāvlaukuma, kā arī apbūvi gar skrejceļu.
1980. gads
1980. (MCMLXXX) bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās otrdienā.
Amerikāņu ģimenīte
"Amerikāņu ģimenīte" (en) ir amerikāņu komēdijseriāls, kura autori ir Kristofers Loids un Stīvens Levitans. Seriālu ASV translē telekompānija ABC, savukārt Latvijā — TV6, Kanāls 2. Tam ir sešas sezonas, kopumā vairāk nekā 140 sērijas. Pirmā sērija tika pārraidīta. "Amerikāņu ģimenīte" ir par trim ģimenēm, kuru dažus locekļus saista radnieciskas saites, un to piedzīvojumiem. Tajā galvenās lomas atveido Eds O'Nīls, Sofija Vergara, Džūlija Bouena, Tajs Barells, Džese Tailers Fergusons, Ēriks Stonestrīts, Sāra Hailenda, Eriela Vintera, Nolans Gūlds, Riko Rodrigess un Obrija Andersone-Emonsa. "Amerikāņu ģimenīte" ir ieguvis vairākas balvas, tai skaitā Emmy un Grammy balvu kā labākais komēdijseriāls.
Ģimenes koks
Tēliem, kas iekrāsoti zaļā krāsā, ir regulāra loma seriālā. Punktotā līnija norāda, ka bērns ir adoptēts vai arī vecāka statuss iegūts laulības rezultātā. Līnijas ar pārtraukumiem norāda, ka tēli ir šķīrušies.
Vainižu pils
Vainižu pils bija Rīgas arhibīskapijas saimniecības muižas pils 14.-16. gadsimtā, tās pamatu paliekas atrodamas autoceļa P14 malā apmēram 10 km no Umurgas pie Umurgas pagasta Pilskalnu mājām.
Pils bijusi četrstūra veida ar sienu garumu 87х56 m, to apņēma 20 m plats un 5 m dziļš aizsarggrāvis.
Vēsture
Arhibīskapa pils uzcelta pie Limbažu - Straupes lielceļa 14. gadsimtā netālu no līvu Vainižu pilskalna Braslas upes labajā krastā. Pirmoreiz rakstos pieminēta 1359. gadā, kad arhibīskaps Fromholds žēlojās Romas pāvestam, ka Livonijas ordenis ieņēmis septiņas arhibīskapa pilis un to novadus (Turaidu, Koknesi, Limbažus, Smilteni, Vainižus, Lielvārdi un Krustpili). Arhibīskapu un ordeņa savstarpējo cīņu laikā 1479. gadā, kad arhibīskaps Silvestrs Stodevešers noslēdza savienību ar Zviedrijas karali, pili ieņēma Livonijas ordenis. 1530. gadā Vainižu pils minēta kā viena no arhibīskapa koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām. Vainiži bija arhibīskapa pils līdz 1555. gadam, kad Livonijas piļu sarakstā Vainižu pils tika atzīmēta kā sabrukusi (arx diruta). Iespējams, ka 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Vainižu pilsnovada citadeli (, Ивез).
Zviedru Vidzemes laikā muižu kopā ar Alūksnes un Gulbenes muižām pārvaldīja Gustavs Horns, vēlāk Hermanis fon Brēverns. 18. gadsimtā apmēram 0,5 km no agrākās Vainižu pils izveidojās Vainižu muiža, ko 19. gadsimta sākumā ieguva Brimmeru dzimta.
Bungas
Vairāku bungu kopa apvienojumā ar bungu šķīvjiem veido mūsdienu bungu komplektu. Latvijā ir zināmi vairāki bungu veidi: celma bungas, lielās, mazās bungas, katlveida vara bungas jeb paupenes, sietiņš vai bubens.
Bungu veidi
Simfoniskajos un pūtēju orķestros izmanto divu veidu bungas — lielās bungas un mazās bungas. Ir arī citi bungu veidi kā celma bungas, paupenes un sietiņš.
Lielās bungas
Lielās bungas parasti novieto uz pamatnes. Pūtēju orķestrī, kur nereti tiek iets gājienā, lielās bungas nes uz krūtīm. Bungu sitamās vālītes gals ir apvilkts ar tūbu vai gumiju. Šo bungu skaņa ir dobja un drūma piano dinamikā, bet varena un barga forte dinamikā. Eiropā sākotnēji šādas bungas izmantoja kara orķestros. 18. gadsimta sākumā tās tika ieviesta operu orķestros.
Mazās bungas
Mazās bungas tiek sauktas arī par kara bungām. Tām ir neliels, parasti metāla korpuss. Mazās bungas parasti tiek novietotas uz stātīva vai piestiprinātas pie jostas vietas, ja, spēlējot tās, ir nepieciešams pārvietoties. 19. gadsimta sākumā mazās bungas parādījās simfoniskajos orķestros. Mazās bungas ir nozīmīgs instruments džeza ansambļa rimta grupā.
Latgales vēstniecība "Gors"
Projekta sākotnējās izmaksas bija paredzētas 9,68 miljonu latu apmērā, taču pēc nodošanas ekspluatācijā kopējā summa sastādīja 12,84 miljonus latu (bez PVN).
"Gors" logotipu un vizuālo identitāti, tostarp ēkas grafisko iekšējo un ārējo noformējumu, veidojusi dizaina studija Asketic. 2014. gada Adwards konkursā tā izcīnīja Zelta Ordeni vizuālo identitāšu kategorijā.
Projekts un būvniecība
Sākotnējais projekta mērķis bija nodrošināt augstas kvalitātes profesionālās un amatiermākslas kultūras pieejamību Austrumlatvijas reģionā. Līdz šim iespēja klātienē vērot šādas kategorijas kultūras pasākumus Latgales reģiona iedzīvotājiem bija tikai dodoties uz kādu no Rīgas kultūras iestādēm. Lai risinātu šo problēmu projekta mērķis paredzēja uzbūvēt Austrumlatvijas Reģionālo daudzfunkcionālo centru Rēzeknes pilsētas teritorijā. Projekta īstenošanas laiks tika noteikts robežās no 2009. gada novembra līdz 2013. gada maijam - šos termiņus būvniekiem izdevās ievērot, nododot būvi ekspluatācijā paredzētajā termiņā. Sākotnēji projekta kopējas izmaksas tika lēstas 9 680 976,81 LVL apmērā, no kuriem 5 400 355,72 LVL bija Eiropas Reģionālās attīstības fonda līdzfinansējums, 580 858,61 LVL - valsts budžeta dotācija, bet 3 699 762,48 LVL finansēja pati Rēzeknes pilsētas dome. Gala rezultātā kopējās projekta izmaksas pārsniedza sākotnēji iecerētos izdevumus gandrīz par 3 milj. latu (kopējās izmaksas 12,84. milj. LVL). Pēc Rēzeknes pilsētas domes iniciatīvas 2008. gada 25. februārī Rēzeknē notika plenērs metu konkursam. Par būvniecības vietu tika izraudzīta neapbūvēta teritorija Rēzeknes upes palieņu pļavā, ko no austrumu puses norobežo upes meandrs, ziemeļos - pils iela, bet no dienvidiem un rietumiem Brīvības ielas apbūve. Plenērā piedalījās arī pārstāvji no kultūras ministrijas un citi sadarbības partneri. Lai projekts tiktu īstenots bija nepieciešams kultūras ministrijas atbalsts, kura savukārt cerēja uz ES struktūrfondu finansiālo atbalstu. ES nostāja šajā jautājumā bija tāda, ka tiks atbalstītas tikai tādas būves, kas kalpos ne tikai mūzikas vajadzībām, bet arī citām funkcijām — mūžizglītībai, konferencēm un semināriem. Līdzīgi kā Rēzekne, uz ES struktūrfondu atbalstu šādas akustiskās koncertzāles būvniecībai cer arī Liepāja un Ventspils.
2008. gada 10. martā koncertzālei tika izsludināts konkurss. Darbu iesniegšanas termiņš tika noteikts līdz 28. maijam. Kopējais konkursa balvu fonds bija 7000 latu un trīs godalgas pēc lēmuma ko noteica žūrija (tās sastāvā bija toreizējais domes priekšsēdētājs Juris Guntis Vjakse, pilsētas būvvaldes vadītāja Ilvija Pastare, Valsts Kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas vadītājs Juris Dambis, Rēzeknes domes Attīstības pārvaldes nodaļas vadītāja Ināra Groce, Rēzeknes domes deputāts Gunārs Spradzenko, Rēzeknes galvenā arhitekte Lolita Čudare, un arhitekti - Oskars Redbergs, Juris Poga, Andrejs Ģelzis, Ainārs Mangulsons un muzikologs Orests Silabriedis).
Konkursam tika iesniegti 12 darbi. Par labākajiem tika atzīti trīs: "Zīdaste" - autori - Vizuālās modelēšanas studija (VMS), "Mara Muza" - autori - Arhis un "Citā līmenī" - autori - Treimanis un sabiedrotie, sadarbībā ar Armands Bisenieks arhitekti. Projekts "Citā līmenī" tika slavēts ar perfekti risināto skatītāju zāli, pēc žūrijas vērtējuma saņēmot 3. vietu (kā galvenais mīnuss tika uzsvērta projekta dārdzība, jo tajā tika paredzēts ar balstu palīdzību pacelt ēku virs zemes līmeņa, kas neatbilda pilsētas urbānajai situācijai). Otrās vietas ieguvējs - projekts "Mara Muza" pēc žūrijas vērtējuma tika raksturots līdzīgi - daudz neracionālas platības, kaut gan kopumā darbs tika vērtēts kā skaits un vizuāli efektīgs. Pēc žūrijas balsojuma par konkursa uzvarētājiem kļuva - VMS (arhitekti: Uldis Balodis, Daiga Bikše un citi ) ar projektu "Zīdaste". Eksperti šo projektu atzina kā vienu no ekonomiski reālistiskākajiem ar skaidrām, lakoniskām līnijām, racionālu telpu un plakņu izmantojamību, kā arī veiksmīgu orientāciju teritorijā. Ar Eiropas reģionālā attīstības fonda (ERAF) līdzfinansējumu 2009. gadā tika uzsākta koncertzāles celtniecība.
Atklāšana
Kultūras centra kompleksa ieskandināšana notika Vasarsvētku dienā, 2013. gada 19. maijā. Iesvētīšanu veica vietējās diecēzes bīskaps Jānis Bulis. Tajā piedalījās Latvijas Republikas kultūras ministre Žaneta Jaunzeme-Grende, Rēzeknes domes priekšsēdētājs Aleksandrs Bartaševičs, kā arī arhitekti - Uldis Balodis un Daiga Bikše. Pasākumu vadīja koncertzāles direktore Diāna Zirniņa. Bet tā oficiālā atklāšana notika 29. maijā ar divdaļīgu koncertu, kura atkārtotu uzvedumu 30. maijā translēja arī Latvijas televīzijā. Koncerta pirmajā daļā tika izspēlēts muzikāli teatrāls iestudējums "Ķēniņmeita. Latgales pasaka". Tajā piedalījās Jāņa Ivanova Rēzeknes mūzikas vidusskolas un mūzikas skolas audzēkņi, deju un folkloras kopas, un citi vietējie mākslinieki. Koncerta otrajā daļā tika ieskandināta koncertzāle, parādot tās iespējas, izpildot dažādus mūzikas žanrus. Pasākumā piedalījās Latvijā un pasaulē zināmi mūziķi - Rēzeknē dzimusī ērģelniece Iveta Apkalna, pianists Vestards Šimkus, solisti Guntra Kuzmina, Krišjānis Norvelis, Liepājas Simfoniskais orķestris diriģenta Atvara Lakstīgalas vadībā, kori no Rēzeknes, Daugavpils un Cēsīm, un citi mūziķi. Tās atklāšanas brīdī "Latgales vēstniecība Gors" kļuva par pirmo augsta līmeņa akustisko koncertzāli Latvijā, kas uzcelta pēc valsts neatkarības atjaunošanas. 2013. gadā celtniecības stadijā atradās Cēsu koncertzāle un Liepājas koncertzāle.
Ēkas eksterjers un tās apkārtne
Ēka veidota no trim apjomiem, kas savstarpēji kontrastē ar atšķirīgiem fasāžu risinājumiem materiālu un krāsu ziņā.
Leonīds Kravčuks
Leonīds Kravčuks (dzimis, miris ) bija ukraiņu politiķis, bijušais Ukrainas PSR Augstākās padomes priekšsēdētājs (1990-1991) un Ukrainas Republikas prezidents (1991-1994).
Biogrāfija
Dzimis 1934. gada 10. janvārī Veļikožitinā, toreiz Polijai piederošajā Rietumukrainā (tagad Rivnes apgabalā). Tēvs Makars Kravčuks dienēja Polijas jātnieku armijā, pēc tam Sarkanajā armijā, kritis Otrajā pasaules karā. Studēja Kijevas Valsts universitātē, kuru absolvēja 1958. gadā. Strādāja par pasniedzēju Čerņivcu finanšu tehnikumā (1958-1960). Vēlāk bija lektors Politiskās izglītības namā, sekretāra palīgs, katedras vadītājs, darbojās PSRS Komunistiskās partijas Čerņivcu apgabala komitejā (1960-1967).
PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmijas aspirants Maskavā (1967-1970), bēc tās beigšanas darbojās Ukrainas Komunistiskās partijas Centrālajā komitejā (1970-1988), bija Ukrainas KP Politbiroja locekļa kandidāts (1989-1990), loceklis (1990-1991). Ukrainas PSR Augstākās padomes priekšsēdētājs (1990-1991).
Pēc Augusta puča izstājās no Komunistiskās partijas, Ukrainas vārdā parakstīja Belovežas gāršas līgumu. Pēc tam bija Ukrainas Republikas prezidents (1991-1994).
Ubuntu (ideoloģija)
Ubuntu, izrunā /ùbúntú/, ir Subsahāras Āfrikas ētiskā un humāniskā ideoloģija, kas vērsta uz cilvēku savstarpējo uzticību un attiecībām. Vārds ir cēlies no Dienvidāfrikas bantu valodām. Ubuntu tiek uzskatīts par tradicionālu afrikāņu priekšstatu.
Žgova
Žgova - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz dienvidiem no Lodzas.
Citoloģija
Citoloģija (gr — 'šūna' + logos — 'mācība') ir bioloģijas nozare, kas pēta dzīvas šūnas, to uzbūvi, funkcijas, vairošanos, novecošanos un bojāeju. Citoloģija apskata gan vienšūnu organismus, kā baktērijas un vienšūņus, gan specializētas šūnas sarežģītākos organismos.
Mikroskopija
Mikroskopija ir šūnu pētīšana, izmantojot optisko instrumentu mikroskopu.
Gaismas mikroskopijā gaisma plūst cauri preparātam (sagatavotam pētāmajam objektam) un cauri lēcām, radot palielinātu, apgrieztu attēlu, kuru var projicēt acī vai fotogrāfijā (mikrofotogrāfija). Caurejošā gaismā veidota gaišā redzes lauka metode paredz divus preparāta pagatavošanas nosacījumus: pētāmo objektu krāsošanu, jo šūnas absorbē maz gaismas, tāpēc krāsošana paaugstina gaismas absorbciju un attēla kontrastainību, un pētāmo objektu griešanu, jo tiem jābūt ļoti plāniem (\sim1 µm), lai gaisma varētu plūst cauri. Ar šo metodi pētāmās šūnas tiek nonāvētas. Fāžu kontrasta metodē var pētīt nekontrastainus objektus, ievērojot gaismas viļņu izmaiņu īpašības pēc iziešanas caur objektu (objekta gaismas laušanas koefiecienta maiņa) un izmantojot fāžu plāksnītes.
Elektronmikroskopijā gaismas vietā izmanto elektronu plūsmu. Tai ir lielāks palielinājums un izšķirtspēja nekā gaismas mikroskopijai. Caurstarojošā elektronmikroskopijā elektroni iziet cauri pētāmajam objektam un tiek fokusēti lēcu sistēmā, un uz speciāla ekrāna vai fotoplates veidojas palielināts attēls (elektronmikrogrāfija). Skenējošajā elektronmikroskopijā iegūst trīsdimensiju attēlu. Ar šo metodi var pētīt diezgan biezus objektus. Preparāts tiek pārklāts ar plānu metāla kārtu, no kuras atstarojas skenējošā elektronu kūļa elektroni.
Visu mikroskopijas metožu trūkums ir tas, ka rodas artefakti. Artefakti var būt ķimikāliju izgulsnējumi šūnā pēc tās krāsošanas vai gaisa pūšļi šūnā.
Frakcionēšana
Šūnu frakcionēšanas metodi izmanto, lai iegūtu dažādu organoīdu paraugus, lai kādu organoīdu pētītu atsevišķi. Vispirms sasmalcina audus, iegūstot homogenātu, un ievieto tos vēsā izotoniskā buferšķīdumā (zemā temperatūra samazina šūnas vielmaiņas aktivitāti, izotoniskais šķīdums saglabā organoīdu tilpumu nemainīgu, buferšķīdums saglabā nemainīgu pH un neizraisa fermentu denaturāciju denaturāciju). Ar centrifugēšanu, mainot apgriezienu skaitu, vienu no otra atdala homogenātā esošos organoīdus. Piemēram, kodolus un nebojāta šūnas iegūst nogulsnēs, centrifugējot homogenātu 10 minūtes ar 8000 apgriezienu minūtē (iegūst supernatantu un nogulsnes); centrifugējot supernatantu 20 minūtes ar 12000 apgriezienu minūtē, nogulsnēs iegūst mitohondrijus un lizosomas.
Kultūru metode
Šūnas var pētīt in vitro, jo vairums šūnu spēj dzīvot, vairoties un arī diferenciēties ārpus organisma. Šādos mākslīgi radītos apstākļos var pētīt dažādu vielu ietekmi uz šūnām un šūnu mijiedarbību.
Malajiešu valoda
Malajiešu valoda (Bahasa Melayu) ir austronēziešu valodu saimes makrovaloda, ko galvenokārt prot malajieši. Tā ir valsts valoda Malaizijā, kur tā tiek saukta par malaiziešu valodu, un Brunejā. Cits malajiešu valodas paveids — indonēziešu valoda — ir valsts valoda Indonēzijā. Savukārt Singapūrā tā ir viena no četrām valsts valodām. Malajiešu valoda galvenokārt ir izplatīta Malakas pussalas dienvidos, Sumatrā, Kalimantānā un citās Indonēzijas salās.
Bukulti (Rīga)
Bukulti ir Rīgas apkaime Vidzemes priekšpilsētā. Bukultu apkaime atrodas Rīgas pilsētas austrumu daļā Ķīšezera dienvidaustrumu piekrastē ap Juglas kanālu. Tā robežojas ar Sužu, Berģu un Juglas apkaimēm, kā arī ar Bukultu ciemu Ropažu novada Garkalnes pagastā apkaimes ziemeļaustrumu daļā. Bukultu apkaimes robežas ir pilsētas robeža, Brīvības gatve, Miltiņpunga, Jugla, Ķīšezers, Pils kakts, Klipiņdūcka, līnija caur Jaunciema dabas liegumu.
Bukultu apkaimes kopējā platība ir 5,183 km², kas aptuveni atbilst vidējam apkaimes platības rādītājam Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 11 109 metri. Bukultu apkaimē galvenā apdzīvotā vieta ir Bukulti, kas atrodas apkaimes austrumu daļā pie Juglas kanāla. Savukārt apkaimes Z daļa izvietotas atsevišķas savrupmājas, bet rūpnieciska rakstura teritorijas apkaimes dienvidaustrumu daļā pie Jaunciema gatves un teritorijā starp dzelzceļu un Brīvības gatvi. Pašreiz apkaimei ir periferiāls piepilsētas raksturs un tās teritorija pārsvarā nav uzskatāma par funkcionāli savstarpēji saistītu. Kā vienojošais elements pastāv Jaunciema gatve, bet apkaimes dienvidu daļā izvietotā dzelzceļa līnija daļēji šķeļ šo apkaimi, un tās teritorijā novietotais kultūras nams "Berģi" un doktorāts fiziski pat ir efektīvāk saistīti ar Berģu nevis Bukultu apkaimi. Perspektīvā, iespējams, situācija ar apkaimes savstarpējo vienotību un lokālo identitāti varētu uzlaboties, ja tiks realizētas Rīgas teritoriālajā plānā iestrādātās iespējas attīstīt jaunas savrupmāju dzīvojamās apbūves un jauktas apbūves teritorijas, tādējādi intensificējot šīs apkaimes teritorijas izmantošanu un padarot to dinamiskāku.
Apkaimes teritorija pievienota Rīgai 1974. gadā.
Vēsture
Viduslaikos cauri Bukultiem gāja galvenais ceļš, kas savienoja Rīgu ar Gaujas ielejas pilīm. Livonijas ordenis 1297. gadā pie tilta pār strautu uzcēla mūra pili, kuru sāka saukt par Jaunajām dzirnavām (novum molendinum).
Livonijas pilsoņu kara laikā apvienotais Rīgas un Lietuvas karaspēks 29. jūnijā uzbruka Bukultu pilij, bet Kaujā pie Bukultiem cieta lielu sakāvi un bojā gāja ap 400 rīdzinieku. 1491. gadā ordeņa landmaršals Valters fon Pletenbergs pie Bukultu pils pieveica Rīgas karaspēku un Valmieras landtāgā piespieda parakstīt miera līgumu. Polijas-Zviedrijas kara (1600-1629) un Otrā Ziemeļu kara laikā pili nopostīja. Akmeņu pārpalikumi tika izmantoti Ādažu baznīcas būvei tagadējā Baltezerā (1772-1775).
1894. gadā dzirnavas slēdza un iekārtoja kokzāģētavu, kas darbojās līdz 1910. gadam. Pēc Otrā pasaules kara šajā teritorijā atradās Padomju armijas daļa un šī vieta tika izpostīta pilnībā, jo nebija ierakstīta aizsargājamo objektu sarakstos.
Apbūve un apkārtne
Bukultu apbūvei raksturīgas ir privātmājas, kas ar laiku ir nomainījušas mazdārziņus, kas bija raksturīgi 20. gadsimta deviņdesmitajos gados. Bukultus apjož Bukultu mežs, kā arī Senču un Vadžu sils, kuri dod iespēju turpmākai apbūvei nākotnē.
Transports
Lai arī gar Bukultu dienviddaļu ir izbūvēta dzelzceļa līnija, Bukultiem nav savas stacijas un gandrīz vienādā attālumā atrodas Juglas un Baltezera dzelzceļa stacijas. Tādēļ no sabiedriskā transporta daudz populārāki ir autobusi un mikroautobusi, kas kursē no Juglas.
Dunams
Dunams (arī denims, dunums, donums, dūnems) ir bijušās Osmaņu impērijas zemēs lietota ārpus-SI sistēmas laukuma mērvienība, kuras vērtība ir atšķirīga dažādās valstīs. Tā tiek definēta kā "40 standarta soļi garumā un platumā."
Mērvienības nosaukums turku valodā dönüm cēlies no osmaņu turku ضنمق / dönmek (apgriezt), kas savukārt ir kalks no bizantiešu stremmas (platība, ko iespējams apart/apgriezt dienas laikā).
Konvertācija
Viens metriskais dunams līdzvērtīgs:
Vella kalpi Vella dzirnavās
"Vella kalpi Vella dzirnavās" ir 1972. gada Latvijas PSR spēlfilma. Filmas režisors ir Aleksandrs Leimanis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Rutku Tēva romāna "Trīs vella kalpi" motīviem. Filmas "Vella kalpi" turpinājums.
Pāvila 1. vēstule korintiešiem
Bieži izmantotas frāzes no Pāvila pirmās vēstules korintiešiem ir šādas: "..bet man nebūtu mīlestības, es nebūtu nekas" (1. Kor. 13:2), "Mēs tagad visu redzam neskaidri, kā spogulī" (1. Kor. 13:12), "Kad biju mazs bērns, es runāju kā bērns, domāju kā bērns un spriedu kā bērns" (1. Kor. 13:11).Pāvila pirmā vēstule bija lihonan.
Vella kalpi Vella dzirnavās
Sižets
Brašā "vella kalpu" trijotne turpina aizstāvēt Rīgu pret zviedru un poļu tīkojumiem.
Lomās
''' Epizodēs: Zigrīda Stungure, Jānis Osis, Egons Beseris, Haralds Topsis, Uldis Vazdiks, Leons Krivāns, Oskars Ziemeļnieks, Astrīda Kairiša, Andris Vītiņš, Lāsma Kugrēna, Aivars Leimanis, Pēteris Liepiņš, Augusts Pommers, Edgars Sirmais, Edvīns Dambergs, Otomārs Kūns, Karps Klētnieks, Gunārs Placēns, Pēteris Cepurnieks, Harijs Avens.