cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gladiatus
Spēlēšana
Spēlētājs sāk ar vienkāršu vairogu, zobenu un nelielu daudzumu naudas. Lai iegādātos labākus ieročus vai bruņas, jādodas pie ieroču kalēja vai bruņu kalēja. Iespējams iepirkties arī tirgū, taču galvenokārt - izsoļu namā. Lai cīnītos, jāiziet ārā no pilsētas un jāapmeklē kādu no norādītajām vietām. No cīņām var iegūt zeltu un pieredzes punktus. Ja spēlētājs sakrāj pietiekami daudz pieredzes punktu, var pāriet uz nākamo līmeni. Vēl no cīņām var iegūt bruņas, ieročus un citas lietas.
Uzdevumi
Ir piedāvāti dažādi uzdevumi, kurus pēc noteikta laika var mainīt. Jaunus uzdevumus drīkst ņemt pēc pusstundas. Par izpildītu uzdevumu var saņemt godu, naudu un mantas.
Pareizticība
Pareizticība (baznīcslāvu: Правосла́виѥ, no el, orthodoxía) jeb Ortodoksā baznīca, ir termins Austrumu Pareizticīgās baznīcas apzīmēšanai. Pareizticība ir kristietības Austrumu atzars, viens no trim konceptuālajiem kristietības pamatvirzieniem paralēli Romas Katoļu baznīcai un protestantismam. Tā ir autokefālu (patstāvīgu) Baznīcu grupa — "federācija", — kas ir saglabājusi teoloģiski doktrinālo vienotību, taču nav vienota strukturāli, tas ir, nav vienota administratīvi autoritatīva centra. Galvenie ir Konstantinopoles, Aleksandrijas, Antiohijas un Jeruzalemes patriarhāti (sākotnēji metropolijas). Konstantinopoles ekumeniskais patriarhāts ir pareizticīgo visaugstākais sēdeklis, tas ir arī visas pasaules pareizticīgo centrs. Ekumeniskais patriarhs ir "pirmais starp līdzīgajiem" (la) attiecībā uz citiem pareizticīgo patriarhiem. Konstantinopoles primāts iemieso sevī pareizticīgo vienību un koordinē to darbību, taču viņam nav nekādas administratīvās varas.
Izveidošanās
Pareizticības dogmatikas un baznīcas organizācijas pamati veidojās laikā no 2. līdz 8. gadsimtam, un te nozīmīgākie bija pareizticīgās baznīcas tēvi Atanasijs, Basilijs Lielais, Jānis Zeltmute, Damaskas Jānis, Gregors no Nazianzas u.c., kā arī koncili Efesā (431) un Halkedonā (451), kas tika sasaukti, lai precizētu mācību par Kristus dievišķo un cilvēcisko dabu. Atšķirīgu traktējumu attīstību noteica arī apstāklis, ka Bizantija bija daudz vairāk pārmantojusi sengrieķu kultūras tradīcijas un kā daļa klasiskās izglītības tās bija sastopamas vēl ilgi. Tādēļ arī pareizticībā vairāk ienāca grieķu pasaules uztvere, piemēram, uzskats par Dieva klātbūtni pasaulē pareizticībā tika traktēts kā Dieva iemiesošanās Kristū un Baznīcā kā Kristus turpinājumā. Nopietnākas atšķirības liturģijā un dogmatikā sāka parādīties, politiski sabrūkot Romas impērijai un sadaloties Rietumromas un Austrumromas impērijās, zināmā mērā izolējot kristietības centrus austrumos un rietumos vienu no otra. Tās veicināja arī vairāki teoloģiski faktori, piemēram, Rietumu baznīcas tēvu jau no 589. gada Nikejas ticības apliecībā iekļautā piebilde, ka Svētais Gars iziet ne tikai no Tēva, bet arī no Dēla (filioque — “un Dēla”), kuru Konstantinopoles patriarhs nosodīja. Bez tam Konstantinopoles patriarhs kategoriski noraidīja mācību, ka Romas pāvests ir baznīcas augstākā autoritāte (patriarhs 876. gadā to pasludināja par maldu mācību). Šīs un daudzas citas pretrunas noveda pie 1054. gada Lielās shizmas, kas sašķēla līdz tam de iure vienoto kristietību Austrumu un Rietumu baznīcās.
Terminu „ortodoksāls” sāka lietot 5. gadsimta grieķu kristieši, lai atšķirtu kanonisko ticību no herēzēm.
Dogmatika
Pareizticīgās baznīcas ticība balstās uz Svētajiem Rakstiem (Bībele) un Svētās tradīcijas, kas satur, tai skaitā, septiņu Ekumenisko koncilu statūtus. Liturģiskajā dzīvē izmantojamais pamata dokuments ir Nīkajas-Konstantinopoles ticības apliecinājums (bez filioque), kas pasludina:
I Baznīcas koncils pasludināja, ka Dievs Dēls ir vienādas būtības ar Dievu Tēvu un Dievs Svētais Gars ir vienādas būtības ar Dievu Tēvu un Dievu Dēlu, kā arī to, ka Dievs Tēvs ir Gaisma, bet Dievs Dēls ir Gaisma no Gaismas. IV Baznīcas koncils apstiprināja dogmu, ka Jēzum Kristum ir divas dabas — dievišķā un cilvēciskā, bet VI Baznīcas koncils, ka Kristum piemīt arī divas gribas un darbības — dievišķā un cilvēciskā. VII koncils apstirpināja ikonu jeb svētbilžu godināšanu.
Dievkalpojumi
Vēsturiski ir nostiprinājušies četri dievkalpojumu cikli — dienas, nedēļas, nekustīgais gada un kustīgais gada cikls (dievkalpojumi, kas veidojas ap Lieldienu svētkiem). Liturģiskā diena sākas ar vakaru (izņemot Lielo Sestdienu, kas sākas piektdienā vakarā un beidzas sestdienas 23:59).
Sākot ar XX gadsimta sākumu, ASV un citās valstīs parādījās pareizticīgo draudzes, kas izmanto rietumu litruģisko ritu. Šādas draudzes pārsvarā ietilpst Antiohijas Pareizticīgās baznīcas un Krievijas Pareizticīgās baznīcas ārzemēs sastāvā.
Sakramenti pareizticībā
No XVI gadsimta pareizticīgie teologi ir pārņēmuši katoļu sholastisko mācību par septiņiem sakramentiem — Kristības, Mirres svaidīšanas, Eiharistijas, Grēku nožēlas, Eļļas svaidīšanas, Laulības un Ordinācijas sakramentu. Iepriekš šis skaitlis nebija nostatījies. Starp Baznīcas tēviem pastāvēja uzskats par sakramentu skaitu no 2 līdz 10. Atšķirībā no katolicisma, sakramentu skaits nekad netika oficiāli noteikts, jo tradicionāli sakramenti netika atdalīti no visiem pārējiem ritiem.
Teoloģiskās atšķirības
Gadsimtu gaitā starp Pareizticīgajām baznīcām un Romas Katoļu baznīcu radās daudzas teoloģiskas atšķirības triadoloģijā (mācībā par Svēto Trīsvienību), eklesioloģijā (mācībā par Baznīcu), soterioloģijā (mācībā par cilvēka glābšanos) un marioloģijā (mācībā par Jaunavu Mariju).
Triadoloģiskās atšķirības:
Eklesioģiskās atšķirības:
Soterioloģiskās atšķirības:
** “Organiskā izpirkšanas teorija” — mācība, ka Kristus piedzimšana un upurēšanās bija izdarītas nevis ar mērķi apstādināt Dieva Tēva dusmas, bet ar mērķi apliecināt, ka Dievs jau iepriekš ir piedevis cilvēkiem viņu grēkus.
Marioloģiskās atšķirības:
Rituālās un tradīciju atšķirības
Bieži par Rietumu un Austrumu baznīcu atšķirībām tiek uzskatītas rietumu un austrumu rita atšķirības, kurām nav lielu teoloģisko nesaskaņu, piemēram, soliņi vai muzikāls pavadījums dievkalpojumos.
Vietājās autokefālās baznīcas
Vēsturiski izveidojušās virkne autokefālu (patstāvīgu) pareizticīgo baznīcu. Autokefālo baznīcu pārvalda Sinode, kuras galva ir patriarhs, arhibīskaps vai metropolīts. Šīs baznīcas ir savstarpēji neatkarīgas un vienlīdzīgas, savukārt, autonomās baznīcas pakļaujas kādai no autokefālajām baznīcām. Pastāv arī t.s. pašvaldošās baznīcas, kurām oficiāli nav autonomijas statusa, bet kurām ir autonomijas pazīmes. Šobrīd ir izveidojušās šādas autokefālās, autonomās un pašvaldošās baznīcas:
Starp autokefālajām baznīcām pastāv goda hierarhija, kuru nosaka "Diptihs" — speciāls baznīcu saraksts.
* Maskavas patriarhāta Ukrainas Pareizticīgās baznīcas statuss uz šo brīdi nav skaidrs. 2022. gada 27. maijā saistībā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā un patriarha Kirila tam pausto atbalstu, Ukrainas Pareizticīgās baznīcas koncils pasludināja pilnīgu neatkarību no Maskavas patriarhāta, taču nav pasludinājis autokefāliju. Tādējādi Maskavas patriarhāts un Ukrainas valdība šo struktūru joprojām uzskata par piederīgu Krievijas baznīcai, taču pašas baznīcas jaunajā nolikumā tika izņemti visi punkti, kas paredzēja formālo atkarību no Maskavas patriarhāta un kuros tika pieminēts Maskavas patriarhāts. Ukrainas baznīcas dievkalpojumos vairs nav aizlūgumu par patriarhu Kirilu, bet baznīcas galvas, metropolīta Onufrija vadītajos dievkalpojumos patriarha Kirila vārds tiek pieminēts tikai Diptihā tam noteiktajā vietā.
Pareizticīgās baznīcas ārpus Ekumeniskās pareizticības
Pastāv daudzas denominācijas, kas atzīst pareizticības dogmas un iekārtu, taču nesastāv liturģiskajā un eiharistiskajā sadraudzībā ar Ekumenisko pareizticību. Šādu pareizticības virzienu mēdz saukt par "alternatīvo pareizticību". Šo denomināciju hierarhija netiek atzīta par kanonisku, tāpēc to pārstāvji nedrīkst piedalīties kanonisko pareizticīgo baznīcu dievkalpojumos un netiek pielaisti pie sakramentiem. Starp nekanoniskajām baznīcām var nebūt sadraudzības. Pie šādām baznīcām pieder:
Faenca
Faenca (it) ir pilsēta Itālijas ziemeļos, Emīlijas-Romanjas reģionā.
Ģeogrāfija
Faenca atrodas 50 km uz dienvidaustrumiem no Boloņas, Apenīnu kalnu pakājē. Tā ir izvietota ļoti auglīgā apkārtnē ar plaši izplatītu vīnogulāju lauksaimniecību. Netālu no pilsētas atrodas Samodžas (Samoggia) un Lamones (Lamone) upes.
No pilsētas nosaukuma cēlies fajansa vārds. Faenca ir saistīta ar Formula 1 sacīkstēm: tajā ir dzimis Džankarlo Minardi, bijušās sacīkšu komandas "Minardi" dibinātājs. Faencā atradās komandas bāze. Kopš 2006. gada komanda pieder Red Bull koncernam un piedalās ar nosaukumu "Scuderia Toro Rosso".
Cilvēki
Faencā dzimuši:
Čīles valsts vadītāji
Šajā rakstā ir Čīles valsts vadītāju saraksts, sākot ar 1891. gadu līdz mūsdienām.
Hanna Heha
1912.-1914. g. Heha Berlīnes Lietišķās mākslas koledžā apguva stikla mākslu un grafiku. 1915. g. viņa turpināja grafikas studijas Lietišķās mākslas muzeja Nacionālajā institūtā, kā arī iepazinās ar Berlīnes dadaistu grupas biedru Raulu Hausmani, kas kļuva par Hehas mīļāko. Heha un Hausmanis bija vieni no pirmajiem, kas veidoja mākslas darbus fotomontāžas tehnikā.
Aleksandrs III
Aleksandrs (el, aleks — ‘aizstāvis’ + andros — ‘vīrietis’) ir izplatīts vīriešu vārds kristīgajā pasaulē. Aleksandrs III var būt:
Hanna Heha
No 1920. g. Heha piedalījās Novembra grupas mākslinieku ikgadējās izstādēs. 1921. gadā viņa izšķīrās ar Hausmani. 1924. g. Heha piedalījās izstādē Padomju Savienībā. 1926.-1929. g. Heha ar savu jauno mīļāko, nīderlandiešu dzejnieci Tilu Brugmani, dzīvoja Hāgā, pēc tam viņas kopā atgriezās Berlīnē. 1933.-1945. g. Hehas darbus aizliedza izstādīt. Pēc 2. pasaules kara viņas darbiem tika pievērsta mazāka vērība, tomēr Heha turpināja radīt mākslas darbus un piedalīties izstādēs. 1965. g. Heha kļuva par Berlīnes Mākslas akadēmijas profesori.
Hehas mākslas darbos izpaužas viņas feministiskie uzskati, ko veidojušas gan attiecības ar Hausmani, kurš esot nenovērtējis viņas mākslinieciskās spējas un bijis vardarbīgs, gan darbs sieviešu žurnālos, kas ļāva skaidri saskatīt atšķirību starp presē attēloto ideālo sievietes tēlu un reālo sievieti. Heha parādīja, kā sabiedrība apspiež sievietes seksualitāti un neuztver to kā pilnvērtīgu cilvēku. Bieži viņa attēloja arī lezbiskas attiecības.
Hehas slavenākais darbs ir 1919. g. veidotā kolāža “Sagriezts ar galda nazi”, kurā kritizēta toreizējā Vācija.
Jurģis Kairis
Jurģis Kairis (lt; dzimis 1952. gada 6. maijā Krasnojarskā, Sibīrijā) ir lietuviešu pilots un aeroinženieris. Par viņa visslavenāko triku tiek uzskatīta izlidošana ar otrādi apvērstu lidmašīnu zem Kauņas gājēju tilta (7 m virs ūdens līmeņa), kas stiepjas pāri Nemunas upei 2000. gada 2. septembrī. 2010. gada Rīgas pilsētas svētkos Kairis ar lidmašīnu izlidoja zem Vanšu tilta.
Pulksteņu ezers
Pulksteņu ezers var būt:
Pulksteņezers
Pulksteņezers (arī Pulksteņa ezers, Pulksteņu ezers, Pelksteņa ezers) ir beznoteces ezers starpkāpu ieplakā Ādažu novada Carnikavas pagastā rietumos no autoceļa A1. Krasti slīpi, lēzeni, dibens dūņains. Krastā atpūtas vieta un peldvieta.
Andrejs Aršavins
2006. gada Krievijas gada labākais futbolists ir daudzpusējs uzbrūkošais pussargs, kurš arī var spēlēt kā atvilktais un malējais uzbrucējs. Viņš ieguva starptautisku uzmanību ar savu sniegumu 2008. gada Eiropas čempionātā, kas norisinājās Austrijā un Šveicē. Aršavins kopš 2002. gada Krievijas izlases labā ir guvis 43 vārtus.
Sasnegumi
Zenit
Kairat
Izabella Adžanī
No divpadsmit gadiem piedalījās amatieru teātru uzvedumos. Pasaules slavu ieguva ar galveno lomu Fransuā Trifo 1975. gada filmā "Stāsts par Adeli H." (L'Histoire d'Adèle H.).
Kārepere (stacija)
Kārepere (et) ir stacija Tapas—Tartu dzelzceļa līnijā Igaunijā, Jegevas apriņķa Palamuses pagastā un atrodas 35,5 km attālumā no Tartu, 77 km attālumā no Tapas un 154,6 km attālumā no Tallinas. Kāreperē pietur visi Tapas (Tallinas) un Tartu (Koidulas un Valgas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni, izņemot Tallinas-Tartu ekspresvilcienu. 2012. gadā Kāreperes stacijā izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru starpceļu platforma. Platformas augstums - 550 mm, garums - 102 metri.
Stacijas ēka
Kāreperes stacijas ēka celta 1929. gadā pēc tipveida projekta. Koka stāvbūves būvapjoma kompozīciju veido divstāvu pamatapjoms ar augstu četrslīpes jumtu un vienstāva blakusapjoms ar trijām jumta slīpnēm. Pamatapjoma stāvus nodala starpstāvu jumta dzega. Ēkas sienas apšūtas ar vertikāliem fasādes dēļiem.
Kāreperes stacijas teritorijā atrodas 20. gs. pirmajā pusē celta dzelzsbetona noliktava. Pēc tipveida projekta celtajā ēkā nolasāmas modernisma arhitektūras iezīmes. Ēkas konstruktīvajā uzbūvē dominē monolītais dzelzsbetons, tai skaitā izliektajā ēkas jumtā. Identiska noliktavas ēka atrodas arī Paluperas stacijā.
Adamsa rags
Adamsa rags ir zemesrags Antarktīdā, Boumena pussalas galējais dienvidu punkts netālu no Ronnes šelfa ledāja frontes. Atrodas Gārdnera līča ieejas ziemeļu malā un nosacīti atdala Pālmera Zemes Orvila krastu no Lesitera krasta. Zemesragu atklāja 1947.—1948. gada Finna Ronnes ekspedīcija un nosauca par godu ekspedīcijas pilotam, ASV armijas gaisa spēku leitnantam Čārlzam Adamsam (Charles J. Adams).
Martijans Bekasovs
Martijans Bekasovs (dzimis ) ir Latvijas krievu jurists un politiķis. Viņš ir bijis Augstākās Padomes un piecu Saeimu deputāts, ir Latvijas Sociālistiskās partijas biedrs.
Biogrāfija
1968. gadā beidzis Rēzeknes 2. vakara vidusskolu. 1973. gadā pabeidzis Kaļiņingradas speciālo milicijas vidusskolu. 1983. gadā absolvējis Minskas augstāko milicijas skolu jurista specialitātē.
Politiskā darbība
1990. gadā ievēlēts LR Augstākajā Padomē kā PSKP biedrs. Balsojis pret Latvijas neatkarības deklarāciju. Vēlāk iestājies partijā "Līdztiesība", no kuras 1993. gadā ievēlēts 5. Saeimā. Darbojies Aizsardzības un iekšlietu komisijā, Mandātu un iesniegumu komisijā, kā arī vairākās parlamentārās izmeklēšanas komisijās. 1995. gadā bija Latvijas Sociālistiskā partijas dibinātāju skaitā, no tās saraksta ievēlēts 6. Saeimā. Bijis "Līdztiesības" frakcijas biedrs tās pastāvēšanas laikā (frakcija nepastāvēja no 1995. gada decembra līdz 1996. gada novembrim un sākot no 1997. gada maija). Saeimas pilnvaru termiņa beigās darbojies Aizsardzības un iekšlietu komisijā, Mandātu un iesniegumu komisijā, kā arī vienā parlamentārās izmeklēšanas komisijā. 1996. gadā parakstījis vēstuli ar lūgumu Valsts prezidentam Guntim Ulmanim no cietuma atbrīvot Alfrēdu Rubiku.
2004. gadā, pēc Latvijas iestāšanās Eiropas Savienībā, bijis deputāts-novērotājs Eiropas parlamentā. Par "nepatiesas informācijas izplatīšanu par minoritāšu stāvokli Latvijā" Saeima plānoja atsaukt Bekasovu no parlamenta. Togad politiķis bija arī Latvijas Sociālistiskās partijas saraksta līderis Eiroparlamenta vēlēšanās, tomēr saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Privātā dzīve
Bijis iesaistīts vairākos kriminālos notikumos. 1997. gadā kāds Ludzas iedzīvotājs Bekasovu ir mēģinājis nošaut, bet 1998. gadā viņš ir sakāvies ar kādu citu ludzānieti.
Sirdspukstu intervāls
"Sirdspukstu intervāls" ir 1996. gada aprīlī izdotais grupas "Jauns Mēness" ceturtais studijas albums. Albumā ir iekļautas 10 dziesmas latviešu valodā. "Sirdspukstu intervāls" ir pirmais grupas albums kopš debijas albuma "Aizlaid šaubas negaisam līdz", kurā ir dziesmas tikai latviešu valodā. Par albuma radio singlu un populārāko dziesmu kļuva "Horizonts".
Daglasa
Daglasa (Douglas, gv) ir Menas Salas galvaspilsēta. 2021. gadā iedzīvotāju skaits tajā sasniedza 26,6 tūkstošus cilvēku, tādējādi tā ir salas lielākā pilsēta. Daglasa atrodas pie Daglasas upes ietekas.
Ievērojamas personības
Daglasā dzimuši:
Nena
Gabriela Suzanna Kernere (de; dzimusi Hāgenā, Vācijā), pazīstama ar savu pseidonīmu Nena, ir vācu dziedātāja un aktrise. Plašāku publikas ievērību guva ar savu 1984. gada singlu "99 Luftballons", kas tika ierakstīts arī angļu valodā ar nosaukumu "99 Red Balloons".
The Best of Jauns Mēness
"The Best of Jauns Mēness" ir 1995. gadā izdotā latviešu grupas "Jauns Mēness" labāko dziesmu izlase. Tajā ir iekļautas 12 dziesmas latviešu un angļu valodā no albumiem "Aizlaid šaubas negaisam līdz", "Izrāde spogulī" un "100 + 1 vēlēšanās, kā arī divas līdz tam albumos neiekļautas dziesmas — "Straujā upe" un viena no grupas populārākajām dziesmām "Kad mēness jūrā krīt", kā arī jauna dziesmas "If You're Gonna Be a Hero" versija.
Zemkopība
Zemkopība ir saimnieciska rakstura nodarbošanās, kas saistīta ar zemes apstrādi pārtikas kultūru audzēšanai. Zemkopība ir lauksaimniecības apakšnozare. Zemkopība ir viens no vecākajiem cilvēku nodarbošanās veidiem. Tā aizsākās vēl Akmens laikmetā ar pārtikai derīgu savvaļas augu vākšanu, pakāpeniski pārejot uz to kultivēšanu. Senākās civilizācijas, kā Mezopotāmija vai Ēģipte, balstījās galvenokārt uz zemkopību. Zemes ražības un līdz ar to arī pārtikas krājumu palielināšanai, šīs civilizācijas (upju ieleju civilizācijas), lai apūdeņotu apstrādājamos laukus, kā arī uzlabotu to kvalitāti ar upju dūņām, būvēja sarežģītas apūdeņošanas sistēmas.
Mūsdienās ekonomiski attīstītajās valstīs zemkopībā tiek izmantota augsti attīstītas tehnoloģijas, kā arī bioloģijas, ķīmijas, ģenētikas un citu zinātņu sasniegumi.
Elektriskā lādiņa nezūdamības likums
Elektriskā lādiņa nezūdamības likums: no apkārtējiem ķermeņiem izolētas sistēmas kopējais elektriskais lādiņš laikā nemainās (to nevar patvaļīgi radīt vai iznīcināt).
Izolēta sistēma
Ja sistēma sastāv no vairākiem ķermeņiem, kuru kopējais elektriskais lādiņš, tad no elektriskā lādiņa nezūdamības likuma izriet, ka q = const \ jeb. Elektriskie lādiņi ķermeņu mijiedarbībā var pārkārtoties, bet tikai tā, lai saglabātos sistēmas kopējais lādiņš q \.
Lādiņa nezūdamības likums ir universāls likums, un dabā nav sastopami izņēmumi. Tas ir spēkā visās elementārdaļiņu reakcijās, kā arī ķermeņu elektriskās uzlādēšanās un polarizēšanās procesos.
Neizolēta sistēma
Gadījumā, kad sistēma nav izolēta (slēgta), elektriskais lādiņš no tās var aizplūst vai arī tajā ieplūst. Iedomājoties, ka elektriski lādētu ķermeņu vai daļiņu kopu aptver noslēgta virsma S \, caur kuru var pastāvēt lādiņa q \ plūsma. Tādā gadījumā lādiņu nezūdamības likumu raksta šadi:
Mīnusa zīme nozīmē to, ka ir pieņemts, ka, samazinoties pozitīvajam lādiņam q \, lādiņnesēji aizplūst no virsmas S \ ierobežotā tilpuma.
Karagājiens uz Jersiku (1209)
1209. gada karagājiens uz Jersiku notika 1209. gada rudenī pēc bīskapa Alberta iniciatīvas, lai pakļautu Jersikas ķēniņvalsti savai varai un mazinātu lietuviešu un krievu uzbrukuma draudus Livonijas bīskapijai. Bīskapa Alberta vadībā krustnešu karaspēks kopā ar letgaļu un līvu karavīriem no Rīgas caur Koknesi devās uz Jersiku. Pilsētas krievu karavīri nesekmīgi centās aizstāvēt pilsētas vārtus, bet drīz vien krustneši ielauzās Jersikā un izlaupīja gan pilsētu, gan tās kristīgās baznīcas. Ķēniņa Visvalža sieva tika saņemta gūstā, bet pats valdnieks pārcēlās pāri Daugavai. Ķēniņš Visvaldis bija spiests ierasties Rīgā un slēgt padošanās līgumu, pēc kura viņš kļuva par bīskapa Alberta vasali un trīs no savām zemēm saņēma atpakaļ kā karoga lēni.
Lemborkas apriņķis
Lemborkas apriņķis ir apriņķis Polijā, Pomožes vojevodistes ziemeļos. Robežojas ar Pomožes vojevodistes Vejherovo, Kartuzu, Bitovas un Slupskas apriņķiem, kā arī ar Baltijas jūru.
Kubas sieviešu basketbola izlase
Kubas sieviešu basketbola izlase ir nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāv Kubu starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Amerikas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pašlaik Kubas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 10. vietu. Kubas izlases labākais panākums ir bronzas medaļa 1990. gada Pasaules čempionātā.
Usmas pagasts
Usmas pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām tā austrumos pie Usmas ezera. Robežojas ar sava novada Ugāles un Puzes pagastiem, Talsu novada Ģibuļu pagastu un Kuldīgas novada Rumbas un Rendas pagastiem.
Upes
Aizupju valks, Baņģeva, Dorupes valks, Dūņupīte, Grenčvalks, Mellupīte, Ostupe, Paegļu valks, Riekte, Spāre, Struncene, Tirukšupe.
Ezeri
Aburgas ezers, Ilziķis, Lakšezers, Paegļu ezers, Pelcenes ezers, Tirukšezers, Usmas ezers.
Vēsture
Mūsdienu Usmas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Usmas muiža (Gut Usmaiten, Usma).
1935. gadā Ventspils apriņķa Usmas pagasta platība bija 101,4 km² un tajā dzīvoja 934 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Usmas ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, izveidoja no jauna. Usmas ciems ietilpis Ventspils (1949-1962), Talsu (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. Usmas ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Vecbirznieku ciemu, 1954. gadā - likvidēto Cirkales ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Usmas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Usma (pagasta centrs), Amjūdze, Desuciems, Zaļais ciems.
Jemenas karogs
Jemenas Republikas karogs tika pieņemts 1990. gada 22. maijā, tajā pašā dienā, kad apvienojās Ziemeļjemena un Dienvidjemena. Arī šo divu valstu karogos parādījās sarkanās, baltās un melnās joslas raksts. Šīs krāsas arābu valstu karogiem ir raksturīgas — tās atrodamas arī Ēģiptes, Sīrijas, Irākas utt. karogos.
Pēc oficiālā apraksta sarkanā krāsa simbolizē mocekļu asinsizliešanu un vienotību, baltā — gaišu nākotni, bet melnā — tumšo pagātni.
Padomju Sociālistisko Republiku karogi
Vairums padomju sociālistisko republiku karogu sākumā bija sarkani karogi ar sirpi un āmuru, kas simbolizēja komunismu un bija līdzīgi Padomju Savienības karogam. Šādi izskatījās to pēdējās versijas pirms PSRS sabrukuma 1991. gadā:
Autonomo Sociālistisko Padomju Republiku karogi tika reti lietoti un visbiežāk tie bija tā republikas karogi, kam tā piederēja ar autonomās republikas uzrakstu vietējā un PSR oficiālajā valodā.
Citu republiku karogi
Padomju Sociālistiskās Republikas, kas pastāvēja īsāku laiku.
Garastāvoklis (albums)
"Garastāvoklis" ir grupas "Jauns Mēness" 1997. gadā klajā nākušais piektais studijas albums. Albumā ir iekļautas 12 dziesmas. "Garastāvoklis", kas ir, iespējams, vispopulārākais grupas albums, salīdzinot ar iepriekšējiem albumiem, ir tautiskāks, tajā iekļautas arī divas tautasdziesmu apdares. Par vispopulārāko albuma dziesmu kļuva tautasdziesma "Ai, jel manu vieglu prātu". Atpazīstamību izpelnījās arī dziesmas "Nāc ar mani paklusēt", "Oga saldā, oga sūrā" un "Kur tu iesi, jūras zeņķi?". "Garastāvoklis" tika atzīts par 1997. gada labāko pop/roka albumu.
Prušča Gdaņska
Prušča Gdaņska - pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē tūlīt uz dienvidiem no Gdaņskas. Gdaņskas dienvidu priekšpilsēta, kurā sākas Trīspilsētas apvedceļš. 1460. gada jūlijā Trīspadsmitgadu kara laikā šeit Vācu ordenis sakāva Prūsijas konfederācijas un poļu karaspēku.
Dzīvotājs
"Dzīvotājs" ir latviešu grupas "Jauns Mēness" 1998. gada oktobrī izdotais sestais un pēdējais studijas albums. Tajā ir iekļautas 10 dziesmas latviešu valodā. Nākamajā gadā pēc "Dzīvotāja" grupa pārtrauca savu darbību, bet solists Ainars Mielavs uzsāka solo karjeru.
Zīmols
Zīmols ir produkta vai uzņēmuma vizuālās identitātes elements, kas veido izmērāmu emocionālu un finansiālu vērtību. Tas var būt vārds, apzīmējums, zīme, simbols, dizains vai šo elementu kopums, kas atšķir konkrēto produktu vai uzņēmumu no tā konkurentiem. Zīmols sabiedrībai saistās ar noteiktām produkta vērtībām. Uzņēmumu tirgzinības kampaņas mēdz apzināti kultivēt vērtības, ar kurām identificējas tā esošie klienti vai potenciālie klienti. Šo procesu sauc par zīmolvedību. Zīmols ir tik pat skaidri atpazīstams kā nosaukums, ko uzņēmums sabiedrībā izmanto, lai tā atšķirtu uzņēmuma piedāvāto no jebkura cita uzņēmuma piedāvājumiem. Tā atpazīstamība attiecas uz patērētāja zināšanām, pieredzi vai lojalitāti pret reklamēto zīmolu.
Zīmola ideja nāk no senās paražas savu īpašumu iezīmēt ar kādu īpašuma tiesības apliecinošu zīmi vai simbolu. Mūsdienās zīmols ir kas vairāk par logo, tas ir emocijas izraisošs simbols, kas iemieso uzņēmuma unikālo identitāti, produktu kvalitātes solījumu un ietekmi uz lietotāja dzīvi. Tas apvieno racionālus, emocionālus un salīdzinošus argumentus, kas pārliecina patērētāju par izvēles pareizumu. Zīmols atvieglo konkurenci, palīdzot izcelties tirgū un uzreiz piesaistīt pircēju uzmanību. Veiksmīgs zīmols atbilst vairākām pazīmēm:
Iedalījums
Zīmolus var iedalīt četros līmeņos:
Eksportēt produktus un veicināt zīmola atpazīstamību ārpus savas valsts robežām kompānijām rada risku. Neveiksmes gadījumā mēģinājums iekļūt citu valstu tirgū var izraisīt lielus parādus, valūtas problēmas, korupciju, pirātismu utt. Vispirms jāsaprot katras valsts kultūru, tradīcijas, reliģiju un arī sabiedrības normas.
Zīmolus dala arī pēc tā, kādas emocijas tie izmanto potenciālo pircēju pārliecināšanai.
1938. gada FIFA Pasaules kauss
1938. gada FIFA Pasaules kauss notika Francijā no 4. līdz 19. jūnijam. Tas bija pēc skaita 3. Pasaules kausa finālturnīrs. Par Pasaules čempioniem otro reizi pēc kārtas kļuva Itālijas izlase, kas finālā ar 4-2 uzvarēja Ungāriju. Šis bija pēdējais čempionāts pirms Otrā pasaules kara, nākamais turnīrs notika 1950. gadā.
Komandas
1938. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā piedalījās 15 izlases. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Francijas izlase un 1934. gada Pasaules čempioni Itālijas izlase. Vēl turnīram kvalificējās arī Austrija (izšķirošajā spēlē uzvarot Latviju), taču nepiedalījās finālturnīrā anšlusa dēļ.
Turnīra gaita
Turnīra formāts bija tāds pats kā 1934. gadā, taču šoreiz turnīrā piedalījās 15 komandas, paredzēto 16 vietā. Austrijas izlase gan kvalificējās finālturnīram, taču, Nacistiskajai Vācijai okupējot Austriju, nepiedalījās. Turnīrā nepiedalījās arī Argentīnas un Urugvajas izlases, kas apvainojās par to, ka turnīrs nenotika Dienvidamerikā.
Astotdaļfinālā risinājās ļoti spraigas cīņas un pārliecinoši nākamajā kārtā iekļuva vienīgi Ungārija, Francija un Zviedrijas izlase, kurai tika piešķirta tehniskā uzvara Austrijas nespēlēšanas dēļ. Pagarinājumos uzvaras izcīnīja Itālija, Brazīlija un Čehoslovākija. 2 astotdaļfināla spēles neizšķirta dēļ nācās pārspēlēt, pārspēlēs Šveicei uzvarot Vāciju, savukārt Kubai Rumāniju.
Ceturtdaļfinālā Ungārijas izlase ar 2-0 apspēlēja Šveici, savukārt zviedri ar 8-0 sagrāva Kubas izlasi. Vēl kaimiņu divcīņā laukuma saimnieki Francijas izlase ar 1-3 piekāpās itāļiem, savukārt Brazīlija pārspēlē uzvarēja Čehoslovākiju. Pusfinālā ungāri pārliecinoši turpināja uzvaras gājienu, ar 5-1 pieveicot Zviedriju, kamēr Itālija ar minimālu 2-1 pārspēja Brazīliju.
Spēlē par 3. vietu Brazīlija spēja atspēlēties no rezultāta 0-2, uzvarot Zviedriju ar 4-2. Finālspēlē Ungārija ar tādu pašu rezultātu piekāpās iepriekšējiem Pasaules čempioniem itāļiem, kuri pēc kādas versijas esot saņēmuši Musolīni telegrammu ar tekstu "Uzvariet vai mirstiet". Itālijas izlase otro reizi uzvarēja Pasaules čempionātā, kļūstot par pirmo izlasi, kam tas izdevies divreiz.
Zirnekļveidīgie
Zirnekļveidīgie (Arachnida) ir posmkāju tipa dzīvnieku klase. Šajā klasē ietilpst sauszemes helicerāti ar lapveidīgām plaušām un trahejām, t.i. ar orgāniem elpošanai gaisā. Ķermenis sastāv no galvkrūtīm un vēdera, kas ērcēm saplūst kopā. Galvkrūtis parasti nesegmentētas, tomēr dažām zirnekļveidīgo kārtām (piem. solpugas) to pakaļdaļā ir divi līdz trīs patstāvīgi segmenti. Galvkrūtīm ir 6 pāri ekstremitāšu, no tām pirmais pāris atrodas virs mutes, pārējie 5 pāri - aiz mutes. Pirmais ekstremitāšu pāris - heliceras (chelicerae) saīsinātas, divposmainas vai trīsposmainas; tām ir spīles vai nadziņam līdzīgs gala posmiņš. Otrā pāra ekstremitātes pedipalpas (pedipalpi) sastāv no daudziem posmiem, tās līdzīgas kājām un parasti ir tvērējorgāni vai taustes orgāni; pārējie 4 galvkrūšu ekstremitāšu pāri ir ejkājas. Zirnekļveidīgo ķermeņa pakaļējais nodalījums - vēders parasti posmains. Uz vēdera var būt ekstremitāšu rudimenti. Vēdera priekšdaļā uz otrā segmenta atrodas nepāra dzimumatvere.
Morfoloģija
Centrālā nervu sistēma vislabāk segmentēta skorpioniem, kuru ķermenis arī ārēji ir visbagātāk posmots. Tomēr arī skorpioniem, tāpat kā citiem zirnekļveidīgajiem, nervu mezglu koncentrācija ir ļoti attīstīta: segmentu nervu mezgli, sākot ar pedipalpu segmentu un beidzot ar vēdera priekšdaļas ceturto segmentu, saplūduši kopā lielā masā, kas atrodas galvkrūšu daļā zem zarnu trakta. Ar šo nervu sakopojumu saplūdis arī virsrīkles gangliju pāris; konektīvi, kas saista virsrīkles un zemrīkles nervu ganglijus, ir ļoti īsi un resni, tā ka barības vads iziet caur nelielu atveri, kura atrodas kopējā virsrīkles un zemrīkles gangliju sakopojuma vidū. Zirnekļi un ērces izceļas ar centrālās nervu sistēmas ļoti lielu koncentrāciju. Centrālā nervu sistēma tiem saplūdusi vienā kopējā masā.
Acis zirnekļveidīgajiem var būt 2—12. Tās atrodas galvkrūšu priekšējā daļā. Visas acis ir vienkāršās, kaut arī mediālās acis pēc iekšējās uzbūves detaļās atšķiras no malējām.
Gremošanas sistēma. Zarnu traktā izšķir trīs nodalījumus. Priekšzarna ir ļoti šaurs kanāls, kam parasti ir vietējs paplašinājums, kurš uzsūknē šķidro barību, ar kādu barojas lielākā daļa zirnekļveidīgo. Viduszarnai parasti ir daudz aklu izaugumu; tajos, tāpat kā viduszarnas centrālajā kanālā, barību sagremo un uzsūc.
Elpošanas orgāni zirnekļveidīgajiem ir divējādi: lapveida plaušas un trahejas. Plaušas vai trahejas dobumu ar ārējo vidi saista atvere, kuru sauc par stigmu. Plaušu stigma ved priekštelpā (vestibulum), kuras priekšējā siena ir vairākas paralēlas plaisveida atveres; katra plaisa ved īpašā kabatā, caur kuras sieniņām notiek gāzu maiņa. Starp katrām divām lapveida plaušu kabatām cirkulē asinis. Domā, ka lapveida plaušas izveidojušās no tādām žaunām, kādas ir zobenastei, žaunu lapiņām iegrimstot ķermenī. Trahejas ir nezarotas vai zarotas caurulītes. Zirnekļveidīgajiem parasti ir vai nu lapveida plaušas, vai trahejas; tikai divplaušu zirnekļiem ir kā plaušas, kā trahejas.
Bamberga
Bamberga (de) ir pilsēta Bavārijas federālajā zemē, Vācijā. Pilsēta ir 54,58 km2 liela un 2011. gada decembrī tās iedzīvotāju skaits sasniedza 70 tūkstošus. Bambergas vēsturiskais centrs ir ticis iekļauts UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā. Pilsētā ir bāzēts viens no valsts spēcīgākajiem basketbola klubiem, Brose Baskets, kurā vairākus gadus spēlējis arī latvietis Uvis Helmanis.
Zirnekļveidīgie
Morfoloģija
Izvadorgāni. Zirnekļveidīgajiem ir gan Malpigija vadi, gan metanefrīdiji — koksālie dziedzeri; vieni un otri sastopami kopā. Parasti ir tikai viens pāris koksālo dziedzeru, kas atveras pie tā vai cita kāju pamata. Koksālais dziedzeris sastāv no centrālā maisiņa (sacculus), novadkanāla — labirinta, rezervuāra un izvadkanāla ar ārējo atveri. Pierādīts, ka koksālā dziedzera dziedzerainā daļa cēlusies no mezodermālā aizmetņa. Kā pēc novietojuma un uzbūves, tā arī pēc koksālā dziedzera attīstības to uzskata par homologu orgānu tārpu metanefrīdijam. Otrs izvadorgāns, kura attīstība saistīta ar viduszarnu, ir Malpigija vadi. Zirnekļveidīgajiem to ir viens vai divi pāri.
Dzimumorgānu sistēma. Zirnekļveidīgie ir šķirtdzimuma dzīvnieki. Kā olnīca, tā sēklinieks var būt pāra vai nepāra skaitā. Nepāra sēklinieks izveidojies, saplūstot sākotnēji pāra dziedzeriem. Olvadi un sēklvadi ir pāra skaitā, bet atveras uz āru ar nepāra atveri. Dzimumorgānu sistēma atrodas vēderā un atveras ar ārēju atveri vēdera otrajā segmentā. Liela daļa zirnekļveidīgo dēj olas, bet sastopami arī dzīvdzemdētāji (piemēram, skorpioni). Olās parasti bagātīgi dzeltenums; drostalošanās parasti daļēja. Postembrionālā attīstība tieša, tikai ērcēm attīstība ar metamorfozi.
Sistemātika
Zirnekļveidīgo klase dalās 11 kārtās.
Klase
Salo Flors
Salo Flors (arī Salomons Flors; ru; dzimis Horodenkā, Galīcijā, Austroungārijā, tagad Ivanofrankivskas apgabals, Ukraina, miris  Maskavā, Padomju Savienībā) bija vadošais Čehoslovākijas un vēlāk arī Padomju Savienības starptautiskais lielmeistars šahā (1950).
Pasaules čempiona nosaukuma pretendents
Tāpat Flors lieliski spēlē Čehoslovākijas izlases sastāvā Pasaules šaha olimpiādēs pie pirmā galdiņa. Piecās olimpiādēs viņš izcīna 2 individuālās zelta, un pa vienai individuālai sudraba un bronzas medaļai, kā arī palīdz savai valstij 1931. gadā ieņemt 3. vietu, bet divus gadus vēlāk ierindoties 2. vietā. Viņa kopējais rezultāts 60 punkti no 82 iespējamajiem (73,2%) ir unikāls rādītājs tāda līmeņa turnīriem.
Šie panākumi ļāva Floram noslēgt līgumu par pasaules čempiona nosaukuma izcīņas maču ar Aleksandru Aļehinu, taču Otrā pasaules kara sākums iecerēto pasākumu izjauca. 1938. gadā nacistiskā Vācija sadala un okupē Čehoslovākiju, un Floram nākas pamest ierasto vidi.
Dzīve PSRS
1939. gadā Flors pārceļas uz dzīvi Padomju Savienībā, bet 1942. gadā viņam tiek piešķirta PSRS pilsonība. Flors piedalās gandrīz visos pēckara PSRS šaha čempionātos, taču augstāku par 4. vietu viņam neizdodas ieņemt (1944. gadā, 1948. gadā ). Pēckara turnīros Flors bieži ātri vienojas par neizšķirtu, kas bija par iemeslu viņa spēlēs stila kritikai padomju presē.
Karogs
Karogs ir noteiktas formas (visbiežāk taisnstūrveida) simbols, kurā ir izmantotas dažādas krāsas un reizēm arī dažādi simboli. Praktiski izgatavots, tas ir auduma gabals attiecīgajās krāsās ar attiecīgajiem simboliem, parasti iestiprināts karoga kātā.
Dažādos svētkos un citās situācijās karogi tiek pacelti mastā vai nesti karoga kātā. Karogi galvenokārt tiek izmantoti simbolizēšanai. Ar to palīdzību var indentificēt vai arī signalizēt. Karogus izmanto arī, lai simbolizētu valsti. Terminu "karogs" attiecina arī uz grafisko dizainu, kur tas redzams, vai arī citā vidē.
Etimoloģija
Tiek uzskatīts, ka latviešu valodā vārds "karogs" pirms 13. gadsimta ar austrumslāvu cilšu valodu starpniecību (senslāvu (xorǫgy), senkrievu (хоругы)) aizgūts no tjurku valodām, kur tas ienāci no mongoļu valodas (oruŋga). Tautas etimoloģijā tiek saistīts ar darbības vārdu karot. 17. gadsimta vārdnīcās sastopama arī forma karoks; tad vārdam bijusi arī cita nozīme — 'karaspēka vienība' jeb 'rota'.
Gazas josla
Gazas josla jeb Gazas sektors ir šaura zemes josla (54 km garumā, 12 km platumā) Palestīnā Vidusjūras piekrastē uz ziemeļaustrumiem no Sīnāja pussalas, kas nosaukts apgabala lielākās pilsētas Gazas vārdā. Gazas joslas 363 km² dzīvo aptuveni ~1 500 000 palestīniešu, kas to padara par vienu no blīvāk apdzīvotajām vietām uz planētas. Iedzīvotāju ienākumu pamatavots ir lauksaimniecības produkcijas (lielāko tiesu citrusaugļu) eksports 80% darbaspējīgo iedzīvotāju ir bez darba.
Pilsētas: Abasān el Kebīra, Beit Hānūna, Beit Lāhija, Deirelbeleha, Džebālija, Gaza, Hānjūnisa, Nusairāta, Rafaha, Šāti.
Saskaņā ar 1947. gada 29. novembra ANO rezolūciju Nr 181, Lielbritānijas mandātteritorijā Palestīnā tika paredzēts izveidot divas valstis, sadalot teritoriju starp abām lielākajām etniskajām grupām: tur dzīvojošajiem palestīniešiem un kopš XIX gs. vidus ieceļojušajiem un jau visai ievērojamas teritorijas apdzīvojošajiem ebrejiem. Gazas sektors ietilpa Palestīnas valstij paredzētajā teritorijā. Pirmā arābu-Izraēlas kara rezultātā Gazas sektoru okupēja Ēģipte, bet 1967. gadā Sešu dienu karā — Izraēla. Kopš 1993. gadā daļēji ir Palestīnas autonomijas pārvaldē. Izraēlas bruņotie spēki kontrolē Gazas joslas gaisa telpu un pieejamību no jūras puses, kā arī kontrolē tās civilos un ekonomiskos sakarus ar pārējo pasauli.
Gazas joslas blokāde
2006. gadā Palestīnas vēlēšanās uzvarēja Hamās. Kad vara netika nodota mierīgā ceļā, 2007. gada vasarā varu Gazas joslā sagrāba Hamās, atsakoties pakļauties vēlēšanās zaudējušajai Palestīnas autonomijas valdībai, un Izraēla definēja šo teritoriju kā "naidīgu valstisku veidojumu". Kopš tā laika Gazas josla dzīvo Izraēlas īstenotas militāras blokādes un regulāras apšaudes apstākļos (Izraēla īsteno blokādi jebkuram sauszemes, gaisa un jūras transportam, un regulāri iznīcina arī to infrastruktūru, kas tur ir), savukārt Hamas teroristi izmanto blīvo apbūvi maskētiem uzbrukumiem Izraēlas spēkiem un kontrolētajai teritorijai.
Gazā ir aptuveni 1200 izeju no tuneļiem, kas ved uz Ēģipti un kas Gazas bloķēšanu padara nosacītu. Vienlaikus šie tuneļi ir bizness, jo par tiesībām izrakt tuneli, kas ļauj organizēt kontrabandu, ir jāmaksā 10 000 eiro organizācijai Hamās.
.jp
Ārējās saites
Toppdomän
Ņikita Hruščovs
Dzīvesgājums
Dzimis Krievijas Impērijas Kurskas guberņas zemnieku ģimenē. Krievijas pilsoņu kara laikā darbojās kā Sarkanās armijas komisārs. Pēc tam dažādos partijas amatos Ukrainā un Maskavā. Atbalstīja Staļinu Lielā terora laikā. Otrā pasaules kara laikā darbojās kā Sarkanās armijas komisārs, tai skaitā, Staļingradas kaujas laikā.
Destaļinizācijas posmā aktīvi iesaistījās cīņā par augstāko valsts varu. 1956. gada PSKP 20. kongresā nosodīja Josifa Staļina "personības kultu" un asiņaino teroru, kurā nogalināja daudzus PSRS partijas un armijas vadītājus. 1957. gadā uz īsu laiku atcelts no amata, taču spēja sakaut savus pretiniekus un kļūt par PSRS vadoni. Pazīstams ar grandioziem solījumiem par PSRS ekonomikas sasniegumiem, ASV apsteigšanu līdz 1970. gadam un komunisma ieviešanu pēc 1980. gada. Hruščova varas laikā Jurijs Gagarins veica pirmo lidojumu kosmosā, tika uzcelts Berlīnes mūris, kā arī notika Kubas raķešu krīze. 1964. gada oktobrī tuvākie līdzgaitnieki Hruščovu atcēla no ieņemamajiem amatiem un turpmāko dzīvi viņš kā pensionārs pavadīja VDK uzraudzībā. Miris 1971. gadā no sirds slimības.
Ceļš uz varu
Pēc Staļina nāves 1953. gada 5. martā Padomju Savienībā izveidojās kolektīvās vadības modelis, kurā Politbiroja veterānu ietekme bija nestabilā līdzsvarā. Sākotnēji par vadoni ar Berijas atbalstu izvirzījās Georgijs Maļenkovs, kas kļuva par PSRS Ministru padomes priekšsēdētāju, ko tajā brīdī uzskatīja par ietekmīgāko amatu valstī. Berija piešķīra amnestiju vairāk nekā miljonam ieslodzīto; savienības republikās vadošos amatus sāka piešķirt vietējo tautību pārstāvjiem; ierosināja izbeigt sociālisma celtniecību VDR un izveidot apvienotu, neitrālu Vāciju. Liberalizācija VDR izraisīja jūnija sacelšanos, ko apspieda padomju tanki. Jau 1953. gada jūnija beigās Hruščovs panāca pārējo Prezidija locekļu atbalstu pārāk ambiciozā Berijas arestam, un nošaušanai 23. decembrī. Šis bija pēdējais nāvessods kādam no PSRS vadītājiem. Turpmāk politiskajā cīņā zaudējušos nosūtīja uz nenozīmīgiem amatiem vai pensionēja.
1953. gada septembrī Hruščovu ievēlēja par PSKP Pirmo sekretāru, un sākās Maļenkova un Hruščova cīņa par varu. Mēģinot izmainīt Staļina varas periodā izveidoto rūpniecības modeli, kura rezultātā netika attīstītas nozares, kas veicinātu iedzīvotāju labklājību, Maļenkovs aizstāvēja vieglās industrijas attīstību, kamēr Hruščovs turpināja aizstāvēt smago rūpniecību. Jau 1953. gadā Maļenkovs kolhozniekiem atcēla obligātās produktu piegādes normas, un sāka palielināt valsts noteiktās iepirkumu cenas. No 1953. līdz 1958. gadam valsts maksājumi par piegādātajiem produktiem palielinājās no 4,14È miljardiem rubļu līdz 13,41 miljardam rubļu. Tikmēr Hruščovs aizstāvēja smago rūpniecību, un kolhoznieku ekonomiskās motivācijas vietā aizstāvēja jaunu kampaņu organizēšanu. Viņa Neskarto zemju kampaņai drīz sekoja Kukurūzas kampaņa. Kā konservatīvo spēku pārstāvis, Hruščovs ātri nostiprināja savu stāvokli partijā, un 1954. gada beigās bija gatavs atbrīvoties no Maļenkova. Pēc Maļenkova piespiedu atkāpšanās no valdības vadītāja amata 1955. gada janvāra beigās, par valdības vadītāju kļuva Nikolajs Bulgaņins, kurš, lai arī publiski turpinājās kolektīvās vadības modelis, atradās Hruščova ietekmē. Hruščovs, sākotnēji lauksaimniecības politikas vadītājs, 1955. gada vasarā pārņem arī ārpolitiku, panākot Molotova atcelšanu. Cīņā pret Maļenkovu Hruščovs bija aizstāvējis nepieciešamību turpināt koncentrēties uz smago industriju un aizsardzību. Strauji pieauga tēriņi tradicionālā bruņojuma ražošanai un starpkontinentālo raķešu attīstībai, kas pārgāja kosmosa programmas veidošanā. 6. piecgades plāns koncentrējās uz Centrālāzijas, Sibīrijas un Tālo Austrumu industrializāciju, atomelektrostaciju celtniecību. 1956. gada beigās šī kursa pretinieki Politbirojā panāca smagās industrijas attīstībai paredzēto izdevumu samazinājumu, uz ko 1957. gada sākumā Hruščovs reaģēja paziņojot, ka 6. piecgade tiek pārtraukta, un uzsākts darbs pie PSRS Septiņgades plānošanas.
1956. gada februārī PSKP 20. kongresā Hruščovs nosodīja Staļina personības kultu un Lielo teroru, tā vēl vairāk iedragājot partijas veterānu stāvokli Prezidijā. Hruščova reformu politika izraisīja seno Staļina līdzgaitnieku Molotova, Maļenkova un Kaganoviča pretestību. Šī ietekmīgā grupa 1957. gada jūnijā nobalsoja par Hruščova atlaišanu no partijas vadītāja amata, taču Hruščovs uzstāja uz partijas statūtu ievērošanu, kurā partijas vadītāju no amata atcelt varēja tikai PSKP Centrālā komiteja. Ar maršala Žukova atbalstu, kurš nodrošināja Centrālkomitejas locekļu transportēšanu uz Maskavu armijas lidmašīnās, Hruščovam izdevās panākt sev labvēlīgu Centrālkomitejas balsojumu, un no partijas izslēgt Molotovu, Maļenkovu un Kaganoviču, kurus nodēvēja par "Antipartejisko grupu". Jau oktobrī viņš no amata atlaida arī maršalu Žukovu. 1958. gada martā, pēc valdības vadītāja Bulgaņina atkāpšanās no amatiem, Hruščovs ieņēma arī šo amatu, tā kļūstot par ietekmīgāko cilvēku valstī. 21. un 22. PSKP kongresā viņš turpināja partijas konservatīvo spēku un staļinisma kritiku. 1961. gadā no Ļeņina mauzoleja izvāca tur 1953. gadā publiskai apskatei novietotās Staļina mirstīgās atliekas, kuras apglabāja pie Kremļa sienas.
Ārpolitika
Jau pirmajās nedēļās pēc Staļina nāves kolektīvā vadība sāka kursu uz attiecību uzlabošanu ar Rietumvalstīm. Ātri izbeidza Korejas karu un Pirmo Indoķīnas karu. Normalizēja attiecības ar Turciju un Izraēlu, sākās ciešu attiecību veidošana ar Indiju. Maļenkovs sāka runāt par atomkaru kā draudu visai cilvēcei, kamēr vēlākos Hruščova varas gados draudi kapitālistiskajām valstīm ar atomieročiem kļuva par ierastu parādību.
1953. gada 23. jūlijā PSRS nosūtīja vēstnieku uz Grieķiju, kurā 1949. gadā bija beidzies padomju atbalstītais pilsoņu karš. PSRS nodrošināja Grieķijas un Bulgārijas nesaskaņu beigšanos, kas vainagojās ar diplomātisko attiecību atjaunošanu kaimiņvalstu starpā 1954. gada maijā. 1956. gada jūnijā Atēnas apmeklēja PSRS ārlietu ministrs Šepilovs. Grieķijai svarīgajā Kipras konfliktā Hruščovs ieņēma grieķiem labvēlīgu pozīciju.
1955. gada pavasarī Hruščovs uzsāka cīņu ar ietekmīgo Molotovu par izmaiņām ārlietās. Kā savu ideju paudēju viņš izmantoja maršalu Žukovu, kurš savā uzvaras dienas uzrunā 30. aprīlī izvirzīja tēzi par mierīgu līdzāspastāvēšanu ar kapitālisma valstīm. Par spīti Molotova protestam, šī frāze no runas netika svītrota. Dažas dienas vēlāk, uzvarai veltītā rakstā, Žukovs pozitīvi izteicās par draudzīgu attiecību atjaunošanu ar Tito Dievidslāviju. Molotovs, kurš Tito uzskatīja par fašistu, atkal nespēja novērst raksta publicēšanu. Jau 26. maijā vizītē Belgradā ieradās Hruščovs, Bulgaņins un Mikojans. Jaunais ārpolitikas kurss, kas ļāva uzlabot attiecības arī ar valstīm, kas dogmatiski nesekoja staļinismam un komunismam, pavēra iespējas PSRS ietekmes pieaugumam Trešajā pasaulē.
1955. gadā PSRS vienojās ar Austriju un Rietumvalstīm par Austrijas valsts līgumu, ar kuru tā atguva neatkarību. Tajā pašā gadā notika Hruščova un ASV prezidenta Eizenhauera tikšanās, kas iesāka "mierīgās līdzāspastāvēšanas" politiku. Pēc VFR kanclera Konrāda Adenauera vizītes Maskavā, PSRS nodibināja diplomātiskās attiecības ar VFR un sāka atbrīvot izdzīvojušos vācu karagūstekņus. Vācijas okupācija, VFR un VDR izveidošana, un Rietumberlīnes neatrisinātais jautājums uz vairākiem gadiem radīja saspīlējumu abu bloku starpā, Hruščovam uzstājot uz Rietumberlīnes iekļaušanu VDR sastāvā, vai arī neitrālas pilsētas izveidošanu. Militāra konflikta draudi beidzās līdz ar Berlīnes mūra uzcelšanu 1961. gadā, un Berlīnes krīzes mierīgu atrisināšanu.
1956. gada rudenī Polijas Tautas Republikā izcēlās plaši protesti pret komunistu diktatūru, kurus izdevās izbeigt, par partijas vadītāju ievēlot Gomulku, un apmierinot virkni citu prasību. Protesti Ungārijas Tautas Republikā drīz izvērtās asiņainā ungāru revolūcijā pret komunistu varu. Pēc neilgas svārstīšanās, Hruščovs pieņēma lēmumu par bruņotu iebrukumu Ungārijā. Līdzās Staļina noziegumu atklāšanai 1956. gadā, iebrukums Ungārijā bija viens no faktoriem, kas uz ilgāku laiku smagi iedragāja padomju sistēmas un komunisma popularitāti pasaulē.
Ekonomikas attīstībai nepieciešamos līdzekļus un darbaspēku Hruščovs centās iegūt regulāri samazinot padomju armijas skaitlisko sastāvu. No 1955. līdz 1957. gadam PSRS samazināja savu armiju par 2 miljoniem kareivju, aicinot arī citas valstis uz atbruņošanos. Tā kā ASV saglabāja militāro pārspēku, lai vairotu PSRS varenības tēlu, viņš rīkoja regulārus atomizmēģinājumus un sāka starpkontinentālo raķešu ražošanu. Padomju raķešu spēka propagandā labi noderēja 1957. gada Sputnik-1 palaišana kosmosā. 1963. gada 5. augustā PSRS, ASV un Lielbritānija parakstīja līgumu par daļēju atomizmēģinājumu aizliegumu, apņemoties turpmāk rīkot tikai pazemes izmēģinājumus. Ķīna, kas šajā laikā pati centās radīt savu atombumbu, līgumu kritizēja kā imperiālistu mēģinājumu saglabāt atomieroču monopolu.
1959. gada septembrī Hruščovs gandrīz divu nedēļu ilgā vizītē apceļoja ASV, gūstot jaunu iedvesmu kukurūzas audzēšanai. 1960. gadā paredzēto Eizenhauera vizīti PSRS atcēla pēc U-2 izlūklidmašīnas notriekšanas 1960. gada 1. maijā. U-2 problēma arī izgāza Parīzē notiekošo ASV, PSRS, Francijas un Lielbritānijas vadītāju tikšanos. Par spīti neveiksmīgajam 1961. gada aprīļa iebrukumam Kubā, Hruščovs jūnija sākumā Vīnē tikās ar ASV prezidentu Kenediju. 1959. gada Kubas revolūcija, un tās ātra kļūšana par sociālistisku diktatūru bija viens no spilgtākajiem PSRS ārpolitikas panākumiem, kas gan noveda pie 1962. gada oktobra Kubas raķešu krīzes ar ASV, kuru Hruščovs zaudēja.
Ķīnas vadonis Mao Dzeduns nepieņēma Hruščova jauno ideoloģisko kursu, un abu komunistisko lielvalstu sadarbība ātri sabruka, 1960. gadā izvēršoties atklātā ideoloģiskā konfliktā, kas sašķēla pasaules komunistisko kustību Maskavas un Pekinas atbalstītājos. Eiropā Albānijas Tautas Republika atklāti nostājās Ķīnas pusē. Konfliktam ar Ķīnu bija vairāki iemesli, taču ideoloģiski galvenais bija tas, ka ķīnieši nepiekrita Hrusčova "mierīgās līdzāspastāvēšanas" politikai ar Rietumiem. Mao bija gatavs sākt atomkaru ar kapitālistiem. Kareivīgi noskaņots bija arī Kubas līderis Kastro. Lai demonstrētu savu radikālismu, PSRS sacentās ar Ķīnu militārās palīdzības sniegšanā Ziemeļvjetnamai un neatkarības cīnītājiem Trešajā pasaulē.