cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sifiliss
Diferenciāldiagnostika
Cieto šankru bieži jauc ar dzemdes kakla īsto eroziju. Šankram parasti raksturīga blīvāka pamatne un pastiprinātas malas („valnītis”), ko aptver tūskas zona, bet tas var izskatīties kā epitēlija bojājums, ko nosedz pelēcīgs aplikums. Tas nesāp.
Ārstēšana
Terapiju ordinē dermatovenerologs. Ģimenes ārsta, ginekologa galvenais uzdevums ir identificēt un izmeklēt partneri vai partnerus. Lieto penicilīna, tetraciklīna vai makrolīdu grupas antibiotikas pēc dažādām shēmām.
Nātrija azīds
Nātrija azīds (NaN3) ir balta, toksiska cietviela. To lieto par pārējo azīdu izejvielu. Nātrija azīds, tāpat kā visi citi azīdi, ir sprāgstviela. Tas ir slāpekļūdeņražskābes nātrija sāls.
Iegūšana
Nātrija azīdu iegūst 2 stadiju procesā. Vispirms no metāliska nātrija un amonjaka iegūst nātrija amīdu:
Tam reaģējot ar slāpekļa oksīdu, veidojas nātrija azīds:
2NaNH2 + N2O → NaN3 + NaOH + NH3
Īpašības un pielietojumi
Nātrija azīds ir balta, kristāliska viela, kas labi šķīst ūdenī. Karsējot pie ~300 °C tas sadalās par metālisku nātriju un slāpekli. Nātrija azīds ir indīgs, saindēšanās simptomi ir līdzīgi, kā saindējoties ar cianīdiem. Azīdjoni bloķē šūnu spēju uzņemt skābekli. Nātrija azīds skābā vidē sadalās, to lieto, lai iznīcinātu pārpalikumus.
Galvenie nātrija azīda pielietojumi ir sprāgstvielas (gan tīrā veidā, gan kā izejviela) un indes. Nātrija azīdu dažreiz lieto kā konservantu, lai šķīdumos neaugtu baktērijas. Nātrija azīdam reaģējot ar halogēnorganiskajiem savienojumiem, var iegūt organiskos azīdus. Lielākā daļa azīdu ir mazšķīstoši. Detonatoros parasti lieto svina azīdu, kuru iegūst, nātrija azīdam reaģējot ar kādu šķīstošu svina sāli.
PG
PG var būt:
Annas ciems
Annas ciems var būt:
Metīda (pavadonis)
Metīda, arī Mētida ir Jupiteram tuvākais pavadonis. Metīdu atklāja Stīvens Sinnots (Stephen P. Synnott), pārlūkojot attēlus, kurus uzņēma kosmiskā zonde Voyager 1. Sākotnējais pavadoņa apzīmējums bija S/1979 J 3. pavadonim tika piešķirts oficiālais nosaukums — Metīda. Sengrieķu mitoloģijā Metīda ir Zeva pirmā sieva.
Raksturojums
Metīdas orbīta atrodas Jupitera gredzena iekšienē. Tiek uzskatīts, ka gredzenu nepārtraukti papildina daļiņas no Metīdas un Adrastejas. Metīda ir neregulāras formas pavadonis, izmēri 60x40x34 km. Tās virsmu klāj daudz triecienkrāteru. Virsma ir tumša un izskatās nedaudz sarkanīga. Pavadonim ir izteikti atšķirīgas puslodes. Orbītas priekšpusē esošā puslode ir 1,3 reizes gaišāka, nekā pretējā puslode. To var izskaidrot ar faktu, ka priekšpusē esošā puslode saņem daudz vairāk triecienu, saskaroties ar citiem debess ķermeņiem, kā rezultātā uz pavadoņa virsmas tiek izsviests svaigs ledus no tā dzīlēm.
Izpēte
Kosmiskā zonde Voyager 1 Metīdu parādīja tikai kā punktu, tādējādi arī zināšanas par šo pavadoni bija niecīgas līdz tā pētīšanu uzsāka kosmiskais aparāts Galileo. Galileo nofotografēja gandrīz visu pavadoņa virsmu un noteica dažādus parametrus.
Clube Náutico Capibaribe
Clube Náutico Capibaribe, pazīstams arī kā vienkārši Náutico, ir Brazīlijas sporta klubs no Resifi aglomerācijas, Pernambuku štata. Šis sporta klubs plašāk pazīstams ar savu futbola komandu.
Náutico ir vienīgā futbola komanda no Pernambuku, kura ir sešas reizes pēc kārtas uzvarējusi štata čempionātā (no 1963. līdz 1968. gadam). Klubam vēsturiski ir sīva sāncensība ar citu vietējo klubu Sport Club do Recife, abu komandu derbijs zināma kā Clássico dos Clássicos.
Náutico klubam pieder peldēšanas arēna, kurā atrodas Olimpisko spēļu standartiem atbilstošs peldbaseins. Klubā pārstāvēti arī citi sporta veidi kā skrituļhokejs, basketbols, volejbols, rokasbumba, sieviešu futbols, telpu futbols, teniss, brazīļu džiudžitss, džudo, karatē un kluba dibināšanas sports airēšana. Náutico talismans ir oposums, ko sauc par "timbu".
Marija II Stjuarte
Marija II (, dzimusi, mirusi ) bija Orānijas princese konsorte no 1677. līdz 1694. gadam, Anglijas, Skotijas un Īrijas karaliene kopā ar savu vīru karali Viljamu III no 1689. līdz 1694. gadam. Ieguva troni pēc t.s. Slavenās revolūcijas, kad no troņa bija spiests atkāpties Marijas tēvs, karalis Džeimss II. Turēdamās ēnā laikā, kad karalis Viljams III atradās valstī, parādīja sevi ka efektīvu valdnieci periodos, kad Viljams atradās kara kampaņās ārzemēs.
12. marts
Vārda dienas
Aija, Aiva, Aivis
Aitas
Aitas, aitu ģints (Ovis) ir viena no dobradžu dzimtas (Bovidae) ģintīm, kas pieder kazu apakšdzimtai (Caprinae). Aitu ģintī ir 6 sugas. Pazīstamākās ir Eiropas muflons, Āzijas muflons, Eirāzijas kalnu aita, mājas aita un Kanādas aita.
Aitu sugu tēviņus sauc par teķiem, kastrētus tēviņus par auniem, mātītes par aitām, bet mazuļus par jēriem.
Izskats un īpašības
Aitas ir vidēji lieli zīdītāji, ar kompaktu ķermeņa uzbūvi. Salīdzinot ar kazām, tās ir masīvākas. Tēviņi ir krietni lielāki kā mātītes. Savvaļas aitām ragi visbiežāk ir gan tēviņiem, gan mātītēm, bet ir sugas, kurām ragi mātītēm var gan būt, gan nebūt, piemēram, Eiropas muflonam. Tēviņu ragi ir lieli un masīvi, bet mātītēm smalki un īsi. Tēviņu ragi vidēji sver 14 kg, tikpat cik visi pārējie kauli kopā. Bet Eirāzijas kalnu aitas auna ragi var svērt pat 35 kg.
Aitām abiem dzimumiem uz sejas un priekškājām ir dziedzeri, kas izdala smaržu sekrētus. Šobrīd aitu komunikācija, izmantojot smaržu sekrētu, līdz galam nav saprasta, bet pastāv viedoklis, ka tā galvenā nozīme ir pretējā dzimuma piesaistīšana. Mātītes tādā veidā paziņo, ka ir gatavas pāroties, bet tēviņi iezīmē teritoriju, dziedzerus berzējot pret klintīm un akmeņiem. Kā visiem atgremotājiem tām ir 4 kameru kuņģis, un barību tās sakošļā divas reizes. Pirmo reizi ganībās, zāle tiek pavirši sakošļāta un norīta, otro reizi drošā vietā daļēji sagremotā barība tiek atrīta un vēlreiz rūpīgi pārkošļāta.
Aitām ir biezs apmatojums, kas tās pasargā no aukstuma. Kažokam ir divi slāņi - bieza un silta pavilna, kuru no nokrišņiem pasargā akotspalva, kas ir raupja, stingra un garāka kā pavilna. Pavilna aitām izaug tikai rudenī, un tā tiek nomesta pavasarī. Apmatojuma krāsa var būt dažāda atkarībā no sugas, tomēr visbiežāk tie ir dažādi brūnie un pelēkie toņi.
Lielākā savvaļas aita ir Eirāzijas kalnu aita (Ovis ammon), kuras ķermeņa garums var sasniegt 200 cm, augstums skaustā 120 cm un svars 180 kg, bet lielākie Eirāzijas kalnu aitas ragi ir bijuši 191 cm gari. Mazākā savvaļas aita ir Kipras muflons (Ovis orientalis ophion), kura mātīte var svērt tikai 20 kg. Dažos avotos kā mazākā savvaļas aita tiek minēts Lāras muflons (Ovis orientalis laristanica), tomēr vairāki avoti noliedz šo apgalvojumu, pieminot, ka Lāras muflona tēviņš var sasniegt 64 kg svaru.
Uzvedība un barība
Savvaļas aitas pamatā mājo kalnainos apvidos. Tās ir zālēdājas, kas pamatā barojas ar stiebrzālēm, bet tās ēd arī citus augus un ķerpjus. Aitas ir pielāgojušās pie nabadzīgiem ūdens resursiem un spēj iztikt īpaši sausos apvidos. Aitas nepārtraukti pārvietojas barības meklējumos. Tām ir ļoti laba redze un dzirde. Līdzko tās pamana plēsēju, tās metas bēgt visbiežāk augšup kalnos vai klintīs. Ja nepieciešams, tās arī cīnās. Ir novēroti gadījumi, kad Dalla aitas no klints nogrūž - nobada vilkus.
Aitas ir sociāli dzīvnieki un dzīvo grupās. Tādā veidā tās sevi labāk pasargā no plēsējiem, un sliktos laika apstākļos tās saspiežas kopā, sildot viena otru. Grupu vada dominantais auns. Lai noskaidrotu hierarhiju barā un iegūtu tiesības pāroties, starp auniem norisinās ragu cīņas. Visbiežāk auni viens otru nesavaino, jo tie viens otru bada ar pierēm nevis ar ragiem, kā arī tos sargā ļoti biezā āda un dubultais galvaskausa kauls.
Sistemātikas diskusijas
Aitu sistemātika dažādos informācijas avotos var būt grūti izsekojama. Pirmkārt, savvaļas aitai, no kuras ir cēlusies mājas aita, var būt vairāki sinonīmi: Ovis aries, Ovis orientalis un Ovis gmelini. Arī mājas aitai dažādās sistemātikās ir dažādi zinātniskie nosaukumi. Ļoti bieži, atdalot to no savvaļas aitas, tā tiek saukta Ovis aries, bet savvaļas aita Ovis orientalis. Bet ir zinātnieki, kas nosaukumu Ovis aries lieto gan domesticētai, gan savvaļas formai, iedalot tās atbilstošās pasugās Ovis aries aries un Ovis aries orientalis. Jeb saskaņā ar "Pasaules zīdītāju sugu sarakstu" savvaļas aitām vārdu aries drīkst aizstāt ar vārdu orientalis. Līdz ar to daudzos informācijas avotos tiek izmantots sekojošs zinātnisko nosaukumu pieraksts: Ovis orientalis aries, Ovis orientalis orientalis utt.
Arī savvaļas aitām pastāv vairākas paralēlās sistemātikas. Pirms dažiem gadiem tika izmantota klasifikācija, kas bija balstīta uz hromosomu skaitu. Tajā tika izdalītas 6 sugas: muflons (Ovis musimon jeb Ovis orientalis), uriāls (Ovis vignei), argals (Ovis ammon), Dalla aita (Ovis dalli), Kanādas aita (Ovis canadensis) un sniega aita (Ovis nivicola). Tomēr, ņemot vērā pēdējo gadu DNS pētījumus, oficiālā sistemātika tika mainīta. Sekojošā klasifikācija atbilst "Pasaules zīdītāju sugu sarakstam" (Mammal Species of the World) 2005. gada izdevumam.
Emilija Vudrafa
Emilija Vūdrafa (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu loka šāvēja.
ASV komandas sastāvā izcīnīja zelta medaļu. Vūdrafa piedalījās arī individuālajās sacensībās loka šaušanā, tomēr tur medaļas neieguva. Viņas vīrs Čārlzs Vūdrafs arī piedalījās 1904. gada Olimpiskajās spēlēs.
Lenteņi
Lenteņi (Cestoda) ir plakantārpu klase, kas visvairāk ir pielāgojušies parazītiskam dzīvesveidam. Gremošanas sistēma ir pilnīgi reducējusies. Lenteņi parazitē arī cilvēkos. Lenteņu parazītismu cilvēkos sauc par teniozi.
Raksturojums
Atšķirībā no sūcējtārpiem un monogenejiem, lenteņiem ir pazudušas visas pazīmes, kas tos saista ar kādreiz brīvi dzīvojošajiem senčiem (ārējais parazītisms, acis, vāji attīstīta kutikula monogenejiem un citas pazīmes), turpretī tie daudz vairāk un pilnīgāk pielāgojušies parazītiskam dzīves veidam. No minētajām pazīmēm sevišķi raksturīga ir zarnu trakta pilnīga izzušana. Mainījusies arī ontoģenēze. Tā, piemēram, lenteņiem nav skaidri norobežotas dīgļlapas. Sūcējtārpu kāpuri attīstās ārējā vidē, turpretī lenteņu kāpuriem vienmēr ir parazītisks dzīves veids, un tikai dīgļi īsu laiku pavada ārējā vidē. Bez tam daļa sūcējtārpu ir ektoparazīti, turpretī lenteņi ir tikai endoparazīti. Visi tie (dzimumgatavā stāvoklī) parasti dzīvo dažādu dzīvnieku zarnu kanālā, retāk žultsvados un ķermeņa dobumā.
Morfoloģija
Ķermenis dorsoventrali saplacināts, izstiepts garas lentes veidā un sastāv no galvas jeb skoleksa (scolex), kakla un strobilas. Strobila sastāv no 3 līdz vairāk tūkstošiem posmu jeb proglotīdu. Retāk sastopami lenteņi ar neposmotu ķermeni.
Uz galvas ir piesūcekņu un āķu piestiprināšanās orgāni. Parasti ir četri piesūcekņi, kas atrodas galvas priekšgala apmalē. Retāk piesūcekņu vietā ir divas gareniskas piesūkšanās bedrītes jeb botrijas. Āķi atrodas vai nu tieši galvas virspusē, vai uz īpaša ievelkama snuķa vienā vai vairākos apļos. Bieži āķu nemaz nav. Kakls ir augšanas zona, no kuras attīstās jauni posmi. Posmi parasti ir četrstūraini. Posmos metamēri atkārtojas tiem raksturīgais orgānu komplekss, proti, izvadkanāli, nervu stiegras, spēcīgi attīstītie dzimumorgāni. Ķermeni sedz kutikula, zem kuras stiepjas smalkas muskuļu šķiedras. Nervu sistēma vāji attīstīta, sastāv no centrālā nervu mezgla un vairākiem pāriem garenisku nervu šķiedru. Izvadorgāni protonefridiju tipa. Gar sāniem stiepjas 2 galvenie kanāli, kas savienojas savā starpā ķermeņa kaudālajā galā, kur dažreiz veido nelielu urīnpūsli.
Vairošanās un attīstība
Lenteņi parasti ir hermafrodīti. Attīstība ir ar saimnieku maiņu un metamorfozi. Neposmotajiem lenteņiem (Cestodaria) ir tikai viens dzimumorgānu komplekts, bet posmotiem lenteņiem (Eucestoda) katrā posmā (izņemot pašus jaunākos un pēdējos pilnīgi nogatavojušos posmus) ir viens, retāk divi sievišķo un vīrišķo dzimumorgānu komplekti. Vīrišķie dzimumorgāni sastāv no sēkliniekiem, sēklas vada un kopulācijas orgāna, kura gals iestiepjas dziļā ķermeņa sānmalas bedrītē — kloākā. Sievišķie dzimumorgāni sastāv no viena pāra zarotu olnīcu, kas atrodas posma kaudālajā daļā, ootipa, kurā atveras olnīcu un dzeltenuma dziedzeru izvadkanāli un atrodas dzeltenuma dziedzeri, maksts un dzemde. Maksts atveras kloakā, bet dzemde atveras vai nu vienā no posma plakanajām pusēm, vai beidzas akli. Olas apaugļojas ootipā, pārklājas ar čaulu un nonāk dzemdē. Jaunajos posmos pirmie veidojas vīrišķie dzimumorgāni. Pēc kopulācijas vīrišķie dzimumorgāni sāk reducēties un nogatavojušos posmos, lenteņa distālajā galā, paliek tikai ar apaugļotām olām piepildīta, zaraina dzemde. Dzemdē sākas olu embrionālā attīstība un izveidojas vai nu dīglis ar 6 āķiem — onkosfera, vai dīglis ar 10 āķiem — likofora. Tālāk dīglis attīstās starpsaimnieka vai arī vēl papildsaimnieka ķermenī, kur pārvēršas kāpura jeb finnas stadijā. Kāpura stadijas var būt dažāda veida: procerkoids, plerocerkoids (tārpveida formas), cisticerks (neliels dobs pūslis ar l skoleksu), cenura (uz pūšļa sienām veidojas daudzu skoleksu aizmetņi), ehinokoks (dažāda lieluma pūslis, kura sienās veidojas daudz jaunu pūslīšu ar skoleksiem un cisticerkoids). Attīstās ar viena, divu vai triju saimnieka maiņu. Definitivie saimnieki ir mugurkaulnieki. Starpsaimnieki var būt mugurkaulnieki vai bezmugurkaulnieki. Papildsaimnieki visbiežāk vēžveidīgie. Atkarībā no tā, vai no apaugļotās olas attīstās onkosferas vai likoforas tipa kāpuri un izaug vai nu daudzposmu, vai vienposma lenteņi.
Sistemātika
Cestoda klasi dala 2 apakšklasēs. Latvijā atrasti tikai Eucestoda apakšklases pārstāvji. Pavisam aprakstītas vairāk nekā 3000 lenteņu sugas. Latvijā ir zināmas 107 sugas, no kurām ap 80 parazitē putnos.
Klase
PY
PY var būt:
Mauritānijas karogs
Mauritānijas karogs ir viens no Mauritānijas nacionālajiem simboliem.
Karogs tika pieņemts 1959. gada 1. aprīlī pēc tam, kad valsts ieguva neatkarību no Francijas. 2017. gada 5. augustā notika referendums par valsts karoga maiņu, senāta atcelšanu un citiem konstitucionāliem grozījumiem. Referendums bija veiksmīgs, un 2017. gada 15. augustā tika pieņemts jaunais karogs. Tam tika pievienotas divas sarkanas līnijas augšpusē un apakšpusē, kas piemin tos, kas cīnijušies par neatkarību no Francijas.
Tas sastāv no zaļa fona, kura centrā horizontāli novietots dzeltens pusmēness un virs tā dzeltena piecstaru zvaigzne. Augšpusē un apakšpusē ir divas sarkanas līnijas. Karoga augstuma attiecība pret platumu ir 2:3.
Mauritānijas karogā zaļā krāsa un pusmēness ar zvaigzni simbolizē musulmanismu, kas ir šīs valsts lielākā reliģija. Dzeltenā krāsa tiek asociēta ar Sahāras tuksnesi.
PE
PE var būt:
Rīgas Pasažieru stacija
Rīgas Pasažieru stacija (agrāk Rīga I, Rīgas Centrālā stacija, Rīga-Pasažieru) ir lielākā pasažieru dzelzceļa stacija Rīgā un Latvijā. Visi Latvijas pasažieru vilcienu platsliežu maršruti sākas Rīgas stacijā (pavisam 5 virzienos — Saulkrastu, Siguldas, Salaspils, Jelgavas un Jūrmalas virzienos).
Vēsture
Rīgas dzelzceļa stacijas būve sākta 1858. gadā (pēc pirmās dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils projekta apstiprināšanas). pie Rīgas biržas sākās būvniecības uzsākšanai veltīts svinīgs gājiens uz ceremonijas vietu iepretim Marijas ielas tiltam. Ceremonija sākās ar garīgu aktu, kam sekoja Baltijas ģenerālgubernatora Aleksandra Suvorova simboliskā zemes rakšana un nogādāšana būvdarbu vietā. Stacijas atrašanās vietu izvēlējās ārpus pilsētas nocietinājuma līnijas, ko tajā laikā sāka nojaukt. Stacija sāka darboties 1861. gadā, līdz ar satiksmes uzsākšanu uz Dinaburgu un tālāk uz Pēterburgu un Varšavu.
1872. gadā pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Bolderāja atklāšanas pie Zemgales tilta ierīkoja staciju Rīga II kā galastaciju arī Rīgas—Jelgavas līnijas vilcieniem. Kad 1877. gadā atklāja satiksmi Tukuma virzienā (sākumā līdz Majoriem) un uzbūvēja otru sliežu ceļu, stacija Rīga II ieguva Rīgas-Tukuma dzelzceļa stacijas nosaukumu.
Sākotnēji dzelzceļa stacijas pasažieru ēka bija neliels divstāvu mūra nams, kurā noslēdzās četri sliežu ceļi un perona jumts pār tiem. 1884. gadā pēc Heinriha Šēla projekta, katrā nama pusē piebūvēti trīsstāvu nami. 1889. gadā Rīgas stacijas priekšā uzcelta kapela — lūgšanu namiņš jaunbizantiešu stilā sakarā ar imperatora Aleksandra III un viņa ģimenes brīnumaino izglābšanos dzelzceļa katastrofā. 1892. gadā no dzelzceļa stacijas Rīga I atklāja pasažieru satiksmi Rīgas—Pleskavas dzelzceļa līnijā. Pēc tam, kad 1896. gadā atklāja ātrvilciena Nord—Express satiksmi no Parīzes caur Hanoveri, Berlīni, Kēnigsbergu un Daugavpili uz Pēterburgu, tam līdz 1914. gadam bija īpašs vagons uz Rīgu, ko atkabināja Daugavpils stacijā.
Pēc 1902. gada izstrādātā Rīgas dzelzceļu mezgla pārbūves plāna, kas paredzēja vienu centrālo staciju visiem Rīgā ienākošajiem vilcieniem, radās nepieciešamība stacijas pasažieru ēkas galveno korpusu pārvietot nedaudz tālāk no pilsētas centrālās daļas nekā esošā stacija, toreizējās Rīga I preču stacijas teritorijā. Līdz 1914. gadam plānu daļēji realizēja un Rīga I kļuva par Rīgas Galveno staciju. Sliežu ceļus pacēla virs Rīgas centrālajām ielām, un uzbūvēja jauno dzelzceļa tiltu pār Daugavu. Pasažieru stacijas pārbūvi nepabeidza, jo sākās Pirmais pasaules karš.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām izveidoja starptautisku pasažieru vilcienu satiksmi no Rīgas Pasažieru stacijas uz dažādām valstīm. 1921. gada 15. februārī atklāja satiksmi no Rīgas uz Kauņu, ko 26. februārī cauri Kēnigsbergai pagarināja līdz Berlīnei. Tajā izmantoja Starptautiskās guļamvagonu sabiedrības I un II klases vagonus. Vēlāk caur Rīgas pasažieru staciju atjaunoja ātrvilciena Nord-Express satiksmi posmā Tallina — Rīga — Kauņa — Varšava — Berlīne. Vilciens izbrauca no Rīgas 23.07 un Berlīnes galvenajā stacijā iebrauca nākamajā dienā 19.42. Parasti tā sastāvā bija restorānvagons un vagoni līdz Berlīnei un Parīzei. 1925. gada jūlijā nojaukta pareizticīgo kapela stacijas priekšā. 1937. gadā izstrādāts projekts jaunai dzelzceļa stacijai, kuru realizēt nepaspēja padomju okupācijas un sekojošā kara dēļ.
1954. gadā atsākās stacijas pārbūves jautājuma risināšana, citu pēc cita izstrādāja vairākus projektus. Laika posmā no 1959. līdz 1965. gadam uzcēla jaunas Rīgas stacijas ēkas. 1960. gadā atklāja pasažieru, dienesta un tehniskās telpas, bet 1965. gadā pabeidza pasta ēku un starppilsētu kases (arhitekti V. Kuzņecovs un V. Cipuļins). 1965. gadā atklāts arī stacijas torņa pulkstenis, kas tolaik vienlaicīgi kalpoja arī kā ūdenstornis stacijas ūdensapgādes sistēmai. 1970. gadu beigās pulksteņa ciparnīcu nomainīja pret elektronisko tablo, kas sastāvēja no 1600 lampiņām.
2002.—2003. gadā, kompānijas Linstow Varner veiktās Stacijas laukuma pārbūves laikā, veco pulksteņa torni nojauca un tā vietā uzbūvēja tikpat augstu (43 metri, kopā ar burtiem RĪGA — 46 metri; ciparnīcas diametrs — 4,2 metri) pulksteņa torni. 2003. gadā atklāja stacijas piebūvi ar lielveikala "Origo" ēku.
No 2021. gada 28. marta ir slēgti Rīgas centrālās stacijas pasažieru 6., 7., 8., 9. (tranzīta) sliežu ceļi sakarā ar Rail Baltica būvniecības uzsākšanu. 5. ceļš pārveidots par strupceļu.
Vilcienu satiksme
Kopš 2020. gada marta vidus koronavīrusa pandēmijas (vēlāk arī starptautiskās situācijas) dēļ nekursē starptautiskie vilcieni uz Maskavu, Sanktpēterburgu, Minsku un Kijevu. Vienīgais starptautiskais vilciens no Rīgas ir dīzeļvilciens Rīga—Valga.
Torņakalna parks
Torņakalna parka sastāvā ietilpst visi sliežu ceļi Torņakalna stacijā. Torņakalna parks savukārt iedalās 2 parkos:
Tehniskais parks
Tehniskais parks, dēvēts arī par Rīgas Tehnisko staciju vai Vagonu parku, atrodas Jāņavārtu pusē no galvenā parka. Tehniskā parka abās pusēs atrodas Vagonu parka pieturas punkts. Parks paredzēts elektrovilcienu, dīzeļvilcienu, kā arī starptautisko vilcienu stāvēšanai, apskatei, apkopei. Tehniskais parks iedalās šādos parkos:
Jauns Mēness (grupa)
Jauns Mēness bija latviešu folkroka grupa, kuru 1987. gadā izveidoja Ainars Mielavs un Gints Sola, kuri arī bija vienīgie sākumsastāva dalībnieki 1999. gadā, kad grupa pārtrauca savu darbību un Ainars Mielavs uzsāka solo karjeru.
Vēsture
"Jauns Mēness" bija viena no 1990. gadu populārākajām grupām Latvijā, tā ir izdevusi 6 studijas albumus, vienu labāko dziesmu izlasi un grupas agrīno darbu antoloģiju. Grupa ir ieguvusi divas Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas: 1995. gadā par dziesmu "Divatā" (labākais video klips) un 1997. gadā par albumu "Garastāvoklis" (labākais pop & roka albums).
"Jauns Mēness" ir pirmie un vienīgie no postpadomju laika latviešu māksliniekiem, kam izdevies iegūt Grand Prix tolaik prestižā Sopotas mūzikas festivālā Polijā. Tas notika 1991. gadā, kad grupa ieguva Grand Prix arī Bregencas festivālā Austrijā, bet 1992. gada martā apmeklēja ASV, kur uzstājās konferencē "South by Southwest", un vēlāk kopā ar Mineapoles grupu "Trip Sheakspear" devās kopīgā klubu tūrē.
Atsaucoties uz Īrijā pazīstamo ķeltu roku, ievērojamais muzikologs Artemijs Troickis grupas "Jauns Mēness" mūzikas stilu definēja kā "baltu roku". Grupas populārākās dziesmas ir "Pārcēlājs", "Piekūns skrien debesīs", "Kad mēness jūrā krīt" un "Ai jel manu vieglu prātu". "Jauns Mēness" savas dziesmas izpildīja gan latviešu, gan angļu valodā. Par pēdējo albumu "Dzīvotājs" un pēdējo gadu koncertprogrammām grupai tika piešķirta "Lielā mūzikas balva 1998".
2005. gadā bijušie "Jauns Mēness" dalībnieki Ainars Mielavs, Gints Sola un Juris Kroičs izveidoja grupu Mielavs un Pārcēlāji.
2012. gadā par godu grupas dibināšanas 25 gadadienai "Jauns Mēness" apvienojās, lai 1. decembrī nospēlētu pēdējo atvadu koncertu Rīgā. Pateicoties negaidīti lielajai klausītāju atsaucībai, "Jauns Mēness" galu galā nospēlēja vēl divus "pēdējos" koncertus - 2013. gada 1. februārī Rīgā, koncertzālē "Palladium Rīga" un 20. jūlijā festivālā Positivus Salacgrīvā, pēc kuriem grupa oficiāli beidza savu pastāvēšanu.
2019. gada 5. februārī miris grupas otrā sastāva basģitārists Ilvars Zālītis.
PER
PER var būt:
Paēdušai Latvijai
Paēdušai Latvijai ir Latvijas Samariešu apvienības vadīta pārtikas programma, lai sniegtu atbalstu ģimenēm ar bērniem, pensionāriem un invalīdiem ar ienākumiem zem iztikas minimuma (Ls 180,43) uz vienu ģimenes locekli un Sociālā dienesta atteikumu piešķirt trūcīgā vai maznodrošinātā statusu.
Pārtikas banka palīdz trūkumā nonākušajiem, izsniedzot pārtikas pakas. Pārtikas paku saturs tiek veidots no ražotāju, pārstrādātāju vai tirgotāju ziedotām pārtikas precēm. Par naudas ziedojumiem tiek iegādātas tās preces, kuras nav saņemtas ziedojumu veidā.
Pārtikas pakas tiek dalītas iedzīvotājiem visā Latvijā sadarbībā ar vietējām labdarības organizācijām un pašvaldību Sociālajiem dienestiem. Pārtikas paku saņēmēju skaits ir atkarīgs no pieejamā pārtikas paku daudzuma.
Lai pietiektos atbalstam ar pārtiku, nepieciešams aizpildīt pieteikuma anketu.
Vienas pārtikas pakas izmaksas nepārsniedz 6 LVL, un tajā iekļauti produkti, kas dod iespēju ģimenēm nodrošināt ikdienas maltīti — 800 g putraimi, 0,5 kg auzu pārslas, 0,5 kg pelēkie zirņi, 800 g manna, 400 g makaroni, 1 kg milti, 1 l eļļa, 1 kārba (240 g) gaļas konservi, 1 kg cukurs, 1 kārba (300 g) iebiezinātā piena ar cukuru, 60 g sausais buljons. No ziedojumiem, kas saziedoti „Paēdušai Latvijai’, netiek ieturēta nekāda starpniecība vai komisijas maksa. Visi ziedojumi 100% apmērā tiek izlietoti pārtikas produktu iegādei un piegādei saņēmējiem.
Vienai ģimenei pieejemas 6 pārtikas pakas gada laikā. Ja pēc visu paku saņemšanas ģimenes stāvoklis nav uzlabojies, tā var atkārtoti pretendēt uz atbalstu ar pārtiku, taču šajā gadījumā nebūs proritāra.
Projektu iespējams atbalstīt zvanot uz labdarības tālruni 90006488 (Ls1), ziedot.lv, Swedbank internetbankā vai piepildot Glābējpaku. Ziedojumus iespējams saņemt un nest uz ziedojumu izdales punktu "Māja atbalstam", Tallinas ielā 81, Rīgā, darba dienās plkst. 9-17.
Projekta aktivitātēm iespējams sekot draugiem.lv, Facebook un Twitter profilos.
Eiropijs
Eiropijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Eu un atomskaitli 63. Periodiskajā tabulā tas atrodas lantanīdu saimē. Eiropijs ir ķīmiski visaktīvākais retzemju elements. Eiropijs un amerīcijs ir vienīgie ķīmiskie elementi, kas nosaukti pasaules daļu vārdos.
Tāpat kā citi lantanīdi, arī eiropijs ir sudrabots smagais metāls. Eiropijam ir stipri mazāks blīvums, kušanas un viršanas temperatūra nekā periodiskajā tabulā tam blakus esošajiem elementiem. Tas izskaidrojams ar eiropija elektronu konfigurāciju. Par elementa atklājēju uzskata franču ķīmiķi Eiženu-Anatolu Demarsē (Eugène-Anatole Demarçay). Viņš 1896. gadā postulēja, ka varētu būt tāds ķīmiskais elements, bet 1901. gadā to ieguva tīrā veidā.
Eiropiju lieto galvenokārt savienojumu veidā, kā luminoforu komponentu, piemēram, dienasgaismas lampās, plazmas displejos un kineskopos, kas agrāk tika plaši izmantoti televizoros un datoru monitoros. Eiropiju, tāpat kā citus retzemju elementus, iegūst no polimetāliskajām rūdām. Savienojumos eiropijs lielākoties ir divvērtīgs vai trīsvērtīgs (tā oksidēšanas pakāpe ir +2 vai +3).
Vēsture
1885. gadā angļu ķīmiķis Viljams Krukss (William Crookes) pirmais konstatēja eiropiju, lai gan tolaik viņš pats to neapzinājās. Viņš, pētot samārija–itrija maisījuma fluorescences spektru, novēroja izteikti oranžas krāsas spektrālās līnijas, kas nepiemita šīm vielām tīrā veidā. Viņš pieļāva, ka tas varētu būt hipotētisks ķīmiskais elements, un pat nosauca to par Sδ. Arī franču ķīmiķis Pols Emīls Lekoks de Boabodrāns (Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran) 1892. gadā, pētot samārija spektru, atklāja trīs zilas spektrālās līnijas, kuras iepriekš nebija konstatētas. 1896. gadā cits franču ķīmiķis Eižens-Anatols Demarsē (Eugène-Anatole Demarçay) postulēja, ka periodiskajā tabulā starp samāriju un gadolīniju ir vēl viens ķīmiskais elements. 1900. gadā viņš saprata, ka tieši Kruksa un Boabodrāna atklātās spektrālās līnijas ir no jaunā elementa. 1901. gadā Demarsē pirmo reizi ieguva eiropiju tīrā veidā, frakcionēti kristalizējot samārija/eiropija–magnija–nitrātu dubultsāļus. Tieši viņš jaunatklāto elementu nosauca par eiropiju par godu Eiropai.
Pirmais nozīmīgais eiropija tehniskais pielietojums bija itrija vanadāta leģēšana. 1964. gadā to sāka izmantot krāsu televizoru kineskopos, lai nodrošinātu sarkano krāsu. Tā kā pieauga pieprasījums pēc tā, tad strauji attīstījās arī eiropija ieguve.
Atrašanās dabā
Eiropijs ir reti sastopams ķīmiskais elements uz Zemes. Zemes garozā tā koncentrācija ir 2,1 daļiņa no miljona.
Elektroniskā pasta adrese
Elektroniskā pasta adrese nosaka vietu un lietotāju, kam ir jānogādā elektroniskais pasts. Katram adrese ir unikāla visā internetā, tāpēc dažreiz to izmanto kā lietotāja identifikatoru dažādās daudzlietotāju sistēmās. Mūsdienu interneta elektroniskā pasta adrese ir simbolu virkne formātā <tt>lietotajs@vietne.lv</tt>. To izrunā kā "lietotajs et vietne punkts el vē". Daļa pirms @ zīmes ir adreses "lokālā daļa", visbiežāk — lietotājvārds. Aiz @ ir domēna daļa vai domēna nosaukums, kuru var meklēt DNS sistēmā, lai atrastu vēstules pārsūtīšanas aģentu (mail transfer agent — MTA) — elektroniskā pasta serveri, kurš pieņem šī domēna vēstules.
Skaņkalnes pagasts
Skaņkalnes pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām, Salacas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Mazsalacas pilsētu un Mazsalacas, Ramatas un Vecates pagastiem un Limbažu novada Braslavas pagastu, Alojas un Staiceles pagastiem. Pagastam nav savas pārvaldes, administratīvās funkcijas veic Mazsalacas novada pašvaldības administrācija Mazsalacā, Pērnavas ielā 4.
Upes
Dambjupīte, Demokrātupīte, Ēkava, Ķirele, Laņģupīte, Nātrene, Neķe, Vačupīte.
Vēsture
19. gadsimtā tagadējā Skaņkalnes pagasta teritorijā bija Skulberģu un Jaunates pagasti. 20. gadsimta sākumā Jaunates pagastu pievienoja Skulberģu pagastam. 1925. gadā Skulberģu pagastu pārdēvēja par Skaņkalnes pagastu. 1935. gadā tā platība bija 128,3 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Jaunciema un Skaņkalnes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Skaņkalnes ciemam pievienoja likvidēto Jaunciema ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Mazsalacas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Skaņkalne, Ķurbēni, Jaunate, Dzintari, Ģenderti, Silaņģi.
PN
PN var būt:
Amerikāņu kokerspaniels
Amerikāņu kokerspaniels ir vidēja lieluma suņu šķirne no spanielu grupas. Tā ir medību suņu šķirne, kas izveidota ASV. Šajā valstī to sauc vienkārši par kokerspanielu, bet visās citās pasaules valstīs par amerikāņu kokerspanielu.
Vārds "koker" cēlies no angļu valodas, jo Anglijā tā sāka apzīmēt spanielus, kas bija paredzēti sloku medībām (en). Šķirne ir līdzīga angļu kokerspanielam, no kura tika izveidota amerikāņu kokerspaniela šķirne. 1946. gadā tā tika atzīta par patstāvīgu šķirni. Amerikāņu kokerspaniela dzīves garums vidēji ir 10—11 gadi, kas salīdzinoši ir īss mūžs. Salīdzinot ar citu šķirņu suņiem atbilstošā augumā, dzīves ilgums ir par 1—2 gadiem mazāks.
Izskats
Amerikāņu kokerspaniels ir vidēja auguma suns, bet tas ir mazāks par angļu kokerspanielu, tam ir vidēji gara, zīdaina spalva gan uz ķermeņa, gan ausīm un kājām. Vēdera spalvas var izaugt līdz zemei. Ausis ir palielas, zemu novietotas un nokarenas, kuras vizuāli tiek pagarinātas ar garo apspalvojumu. Galvai ir noapaļota forma, ar lielām, apaļām, izteiksmīgām acīm. Sunim ir vidēji garš purns, ar kvadrātveidīgām lūpām. Aste var būt gan apgriezta, gan atstāta negriezta.
Amerikāņu kokerspaniela "ideālā" suņa augstums skaustā ir 38,1 cm ± 1,25 cm, kuces 35,56 cm ± 1,25 cm, svars 10—12 kg. Suņi, kas pārsniedz pieļaujamo augstumu, suņu izstādēs tiek diskvalificēti, lai nepieļautu šķirnes auguma palielināšanos. Maksimālais pieļaujamais augstums skaustā sunim ir 40 cm, kucei 37 cm. Ja suns ir mazāks par 36,5 cm, bet kuce par 34 cm, tad to vērtējums tiek samazināts.
Mūsdienās neliels skaits amerikāņu kokerspanielu tiek lietoti kā medību suņi, visbiežāk tas tiek iegādāts kā ģimenes mīļdzīvnieciņš, ar kuru mēdz piedalīties suņu izstādēs. Tādēļ suņa kažoka izskatam un kvalitātei tiek pievērsta liela uzmanība un rūpes. Tas nekad nedrīkst būt sprogains vai pārāk mīksts, līdzīgs vatei. Apspalvojumam ir jābūt zīdainam un krītošam, tas ir īss uz galvas, vidēji garš uz muguras, garāks uz sāniem, pavēderes, kājām un ausīm. Kažokam ir pavilna. Amerikāņu kokerspanieli dalās vairākās kategorijās atkarībā no to kažoka krāsas:
Raksturs
Amerikāņu kokerspaniels ir draudzīgs, aktīvs suns. Tiem ir maigs raksturs, un tie nelabprāt pakļausies rupjām apmācības metodēm. Stenlija Korena suņu inteliģences tabulā tie ieņem 20. vietu. Vienkrāsainie suņi pēc rakstura ir mierīgāki, mazāk emocionāli, nekā raibie amerikāņu kokerspanieli.
Amerikāņu kokerspanieliem ir savi mīnusi. Tiem ir ļoti laba ēstgriba. Par atalgojumu tas būs gatavs izpildīt jebkuru komandu. Amerikāņu kokerspaniels ir ziņkārīgs un arī zaglīgs. Tas vienmēr paņems ēdienu, ja būs iespēja to izdarīt. Tādēļ ļoti būtiska loma ir audzināšanai. Biezais un skaistais kažoks sunim netraucē būt aktīvam un daudz kustēties, ja šāda iespēja tam būs liegta, tas paliks flegmatisks un resns.
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka šie suņi ir veidojušies Spānijā, tādēļ tos sauc par spanieliem. Pirmo reizi pieņēmums par suņu spānisko izcelsmi pausts grāmatā, ko sarakstījis Jorkas hercogs Edvards laikā no 1406. līdz 1413. gadam. Edvards raksta: „spanieli, kurus izmanto vanagu medībās, ir nākuši no Spānijas, kaut tos audzē arī daudzās citās valstīs”.
Birmingemas izstāde 1859. gadā kļuva par pirmo suņu izstādi vēsturē, kurā bija izdalīta kokerspanielu klase, bet jau kokerspaniels pirmo reizi nokļuva Amerikā. No lauku spanieliem (en) tie atšķīrās tikai ar izmēru. Ja suns svēra vairāk par 13 kilogramiem, to pieskaitīja pie lauku spanieliem, ja mazāk, tad pie kokeriem. Bija pat tādi gadījumi, ka no rīta suns tika izstādīts kā kokers, bet pēc kārtīgas maltītes vakara ringā jau kā lauku spaniels. Anglijā kokerspaniels kā šķirne tika apstiprināts 1892. gadā, to atdalot no springerspaniela. 19. gadsimtā springeri un kokeri varēja piedzimt vienā metienā, tie sadalījās klasēs pēc tam, kad bija pieauguši. Šķirne tika krustota arī ar angļu seteru, no kura kokerspanieli ieguva salno krāsu, kas joprojām ir sastopama mūsdienās.
1881. gadā tika nodibināts amerikāņu spanielu klubs un katrā okeāna pusē tika uzsākta selekcija atšķirīgiem kokera tipiem. Amerikāņi selekcijas ceļā no angļu kokerspaniela izveidoja savu variantu, ko 1946. gadā atzina par patstāvīgu šķirni ar nosaukumu — amerikāņu kokerspaniels. No angļu kokerspaniela amerikāņu kokeri atšķiras ar īsāku augumu un galvas formu. Amerikāņu kokerspaniels ir kompaktāks, ar spēcīgāku, bagātīgāku un garāku apmatojumu, kas arī bija šīs šķirnes galvu reibinošo panākumu pamatā.
Starptautiskā Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness kustība
Starptautiskā Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness kustība ir humānās palīdzības aģentūra, kurai ir nacionālās filiāles gandrīz visās pasaules valstīs. Līdz 1986. gadam oficiālais organizācijas nosaukums bija Starptautiskais Sarkanais Krusts. Sarkanā Krusta kustība sākās ar Starptautiskās Ievainoto Palīdzības komitejas (mūsdienās pazīstama kā Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja) dibināšanu 1863. gadā. Tā tika izveidota, lai sniegtu pirmo palīdzību upuriem kaujas laukā, bet vēlāk nacionālās Sarkanā Krusta biedrības tika izveidotas, lai palīdzētu, novērstu un atvieglotu cilvēku ciešanas kopumā. Miera laikā tās darbības ietver pirmās palīdzības sniegšanu, palīdzības sniegšanu nelaimes gadījumos, ūdens drošību, medmāsu apmācību un daudzas citas ar medicīnu saistītas aktivitātes. "Sarkanais Krusts" ir nosaukums, kuru izmanto valstīs, kur dominē kristietība, savukārt "Sarkanais Pusmēness" tiek izmantots musulmaņu valstīs.
Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja
Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja (SSKK) ir Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness kustības priekštece. Tā dibināta 1863. gadā. Mūsdienās tā ir neatkarīga un neitrāla starptautiska humānās palīdzības organizācija, kas izveidota, lai sniegtu palīdzību starpvalstu un valstu iekšējos bruņotos konfliktos cietušajiem. SSKK saņēmusi Nobela miera prēmiju 1917. , 1944. un 1963. gadā.
Hokejs 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2010. gada Vankūveras ziemas olimpisko spēļu sacensības hokejā norisinājās no līdz  General Motors Place (NHL kluba Vankūveras "Canucks" mājas spēļu arēna) un UBC Winter Sports Centre hallēs.
Līdz ar vīriešu turnīra zelta medaļu izcīnīšanu, par neformālā Trīs zeltu kluba biedriem kļuva Kanādas izlases uzbrucējs Ēriks Stols, kā arī galvenais treneris Maiks Bebkoks, kurš tādējādi kļuva par pirmo treneri, kam izdevies iekļūt šajā klubā.
Japānas himna
"Kimi Ga Yo" (君が代) ir Japānas valsts himna, kuras teksts ir tikai sešas rindas garš.
Himnas vārdi
君が代は (Kimi ga yo wa)
千代に (Chiyo ni)
八千代に (Yachiyo ni)
巌となりて (Iwao to narite)
Tulkojums
Tavs valdnieka mūžs
Astoņtūkstoš paaudzes ilgst,
Kamēr sīki oļi
Milzu klintī saaugs
Vēsture
Šī vārsma atrodama 10. gadsimtā sastādītajā dzejas antoloģijā "Kokinsjū", melodiju 1880. gadā komponējis mūziķis Hajasi Hiromori. Kopš 1893. gada pēc Izglītības ministrijas norādījuma tā dziedama valsts svētku dienās, sporta sacensībās un citos pasākumos kā valsts himna, bet tikai 1999. gadā pēc visai asām diskusijām Japānas parlaments un valdība beidzot oficiāli apstiprināja valsts karogu un valsts himnu.
PL
PL var būt:
Rags
Rags var būt:
Traces of Sadness (Live in Estonia)
Traces of Sadness (Live in Estonia) ir igauņu grupas Vanilla Ninja koncertieraksta albums. Pēc albumam Traces of Sadness sekojošās koncerttūres, Vanilla Ninja izdeva tūres noslēguma koncerta DVD ierakstu. Ierakstu izdeva Bros Music un 2005. gadā Brazīlijā to izdeva Hellion Records. DVD sastāv no koncerta ieraksta, dziesmu Tough Enough, Don't Go Too Fast, Liar, When the Indians Cry videoklipiem, koncerta veidošanas aizkulisēm, intervijām, galerijām, grupas biogrāfijas un diskogrāfijas.
Dziesmu saraksts
Live in Estonia:
Videoklipi:
Mali karogs
Mali karogs ir viens no Mali nacionālajiem simboliem.
Karogs tika pieņemts 1961. gada 1. martā. Tas sastāv no trīs vienāda platuma vertikālām svītrām. No kreisās uz labo pusi tās ir zaļa, zelta un sarkana, kas ir panāfrikas krāsās. Karogs pēc krāsām un to izkārtojuma atkārto Gvinejas karoga krāsas, tomēr no pretējā virzienā. Zaļā krāsa simbolizē valsts dabu, zemkopību, dzeltenā krāsa tiek asociēta ar labklājību, bet sarkanā ar upurēšanos par valsts neatkarību.
Mali karoga sākotnes meklējamas 1959. 4. aprīlī, kad Mali pievienojās Mali federācijai. Tobrīd uz karoga dzeltenā strīpas bija novietots stilizēts cilvēks ar uz augšu paceltām rokām, kas simbolizēja tuvību ar Ganu, tomēr pēc valstu attālināšanās 1960. gados, cilvēka figūra tika izņemta no karoga. Cits iemesls tam bija arī tas, ka musulmanismā nav pieņemts mākslā atveidot cilvēka vai dzīvnieku tēlus.
Kurts Veils
Kurts Juliāns Veils (Kurt Julian Weill, dzimis Desavā, miris  Ņujorkā) bija ebreju izcelsmes vācu komponists, teātra un kino mūzikas autors. Visplašāk pazīstams kā mūzikas autors Bertolta Brehta lugai "Trīsgrašu opera", kuras balādi "Mekijs Nazis" izpildījuši daudzi slaveni dziedātāji. Veila dziesmu izpildītāju vidū ir Veila sieva Lote Lēnja, Lūiss Ārmstrongs, Bobijs Dārins, The Doors, Lū Rīds, P. Dž. Hārvija, Ute Lempera un Marianna Feitfula.
Biogrāfija
Dzimis Desavā reliģiozu ebreju ģimenē. Studēja kompozīciju Berlīne pie Feručo Buzoni, kur sarakstīja savu pirmo simfoniju. Vēlāk vairāk pievērsās muzikālajam teātrim, un kļuva par vienu no populārākajiem skatuves komponistiem Vācijā 20. gadsimta 20. gadu beigās, 30. gadu sākumā. 1924. gadā iepazinās ar savu nākamo sievu aktrisi Loti Lēnju, ar kuru 1926. gadā apprecējās (1933. gadā no tās izšķīrās, lai 1937. gadā apprecētu vēlreiz). 1928. gadā tika radīta mūzika izrādei "Trīsgrašu opera".
Pēc nacistu nākšanas pie varas Veils 1933. gadā devās uz Parīzi, vēlāk Londonu, bet 1935. gadā — uz Ņujorku. 1943. gadā Veils kļuva par ASV pilsoni.
Veils rakstīja mūziku mūzikliem (sadarbojoties ar Maksvelu Andersonu un Airu Geršvinu) un kinofilmām, piemēram, Frica Langa filmai You and Me (1938). Par mūziku filmai Knickerbocker Holiday (1944) nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai (kopā ar Verneru Heimanu). Apbalvots ar Tony balvu par labāko oriģinālmūziku operai Street Scene (1946).
Veils nomira no sirdstriekas drīz pēc savas 50. dzimšanas dienas.
2006. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā
2006. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā bija 19. Eiropas čempionāts vieglatlētikā, kurš notika Gēteborgā, Zviedrijā no 2006. gada 7. līdz 13. augustam. Iepriekšējais Eiropas čempionāts notika Minhenē, Vācijā, bet nākamais notiks Barselonā, Spānijā. Čempionātā piedalījās aptuveni 1400 sportistu no 49 valstīm, medaļas izcīnija 30 valstu sportisti, visveiksmīgākā šajā ziņā bija Krievija izcīnot 33 medaļas, no kurām 12 bija zelta. Latvijai 2. zelta medaļu Eiropas čempionātos izcīnīja barjerskrējējs Staņislavs Olijars.
Valstis
PR - pasaules rekords ČR - čempionāta rekords VR - valsts rekords SP - sportista rekords SR - sezonas rekords ER - Eiropas rekords
Vīrieši
PR - pasaules rekords ČR - čempionāta rekords VR - valsts rekords SP - sportista rekords SR - sezonas rekords ER - Eiropas rekords
Rezultāti
PR - pasaules rekords ČR - čempionāta rekords VR - valsts rekords SP - sportista rekords SR - sezonas rekords ER - Eiropas rekords
NS - nestartēja NF - nefišinēja DSK - diskvalificēts
Norises vieta
Visas sacensības, izņemot soļošanu notika Ulevi stadionā, Gēteborgā. Ulevi stadions tika atklāts 1958. gada 29. maijā. Tajā ir 43000 sēdvietu. Soļošanas sacensības notika pa Gēteborgas ielām.
Mišela Kvana
Mišela Vingshena Kvana (en, ; dzimusi Torensā, Kalifornijas štatā, ASV) ir profesionāla ķīniešu izcelsmes ASV daiļslidotāja, startē individuālajās sacensībās.
Lielākajās sacensībās viņa startēja vairāk nekā desmitgadi, šajā laikposmā izcīnītās medaļas viņu padara par medaļām bagātāko ASV daiļslidotāju. Tāpat M. Kvana tiek uzskatīta par vienu no visu laiku izcilākajām daiļslidotājām. ASV viņa ir ne tikai viena no slavenākajām daiļslidotājām, bet arī sportistēm.
Insulīna šoka terapija
Insulīna šoka terapija ir vēsturiska prakse garīgu slimību ārstēšanai.
Pirmais insulīnu garīgi slimo (it īpaši šizofrēniķu) ārstēšanā sāka izmantot Manfrēds Sakels Vīnē. Kaut arī tā bija tīri empīriska metode, to sāka plaši praktizēt. Saskaņā ar šo metodi tiek iešļircinātas lielas insulīna devas, kas pazemina glikozes saturu asinīs. Injekcijas izdara galvenokārt no rītiem tukšā dūšā. Pēc divām vai trim stundām slimniekam uznāk spēcīga svīšana, reiboņi un sirdsklauves. Pēc tam viņš ieslīgst komā, ko sauc par "insulīna komu", kurā viņu atstāj ilgāku vai īsāku laiku (lielākoties divas stundas). Pēc tam viņu pamodina, dodot cukuru - iešļircinot glikozes šķīdumu vēnā vai arī dodot to iedzert. Slimais ātri atmostas. Insulīnu sekmīgi var pielietot šizofrēnijas, maniakālās depresijas un apziņas aptumšošanās gadījumos. Ņemot vērā, ka iespējami nelaimes gadījumi (sarežģījumi ar sirdi, elpošanu, temperatūru utt.), tāda metode nav droša.
Klonēšana
Klonēšana (no el (klōn) — 'zars, dzinums') ir ģenētiski identisku gēnu, šūnu vai organismu iegūšana un pavairošana bezdzimumvairošanās ceļā.
Vēsture
1943. gadā žurnāls Science rakstīja par veiksmīgu olšūnas apaugļošanu "mēģenē". 1977. gadā Oksfordas Universitātes zooloģijas profesors Dž. Gerdons klonēja vairāk nekā 50 vardes. 1978. gadā veikta pirmā "mēģenes" (apaugļota ārpus mātes ķermeņa) bērna dzimšana — Luīze Brauna Apvienotajā Karalistē. 1987. gadā Džordža Vašingtona Universitātes speciālisti sadalīja cilvēka iedīgli un klonēja to līdz 32 šūnām.
1996. gadā Skotijā tika klonēts pirmais dzīvnieks — aita Dollija. Kopš šī laika pasaulē klonēti dažādi dzīvnieki: teļi, kazas, peles, suņi u.c. Dzīvnieku klonēšana ir perspektīva metode dzīvnieku selekcijā un biotehnoloģiskajā pavairošanā, transplantēšanai nepieciešamo orgānu audzēšanā, iedzimto slimību pētīšanā.
2001. gadā arvien vairāk laboratoriju paziņoja par cilvēku klonēšanas mēģinājumiem. 2002. gadā raelītu reliģiskās sektas pārstāvji paziņoja par veiksmīgu 31 gadu vecas amerikānietes klonēšanu (šis fakts tiek apstrīdēts). 2004. gadā kāds ASV mediķis paziņoja, ka viņa vadītajai pētniecības grupai izdevies kādai sievietei transplantēt klonētu cilvēka embriju. Nav zināms, vai klonētā embrija transplantācija bijusi veiksmīga un vai pacientei iestājusies grūtniecība.
Cilvēka klonēšana
Cilvēka klonēšana ir cilvēka ģenētiski identiskas kopijas radīšana. Termins pārsvarā tiek attiecināts uz mākslīgu cilvēka klonēšanu, kas ietver arī cilvēka šūnu un audu pavairošanu šūnu kultūrās. Terminu neattiecina uz dabiskā grūtniecībā radītiem identiskajiem dvīņiem.
Divi biežāk apspriestie cilvēka klonēšanas veidi ir "terapeitiskā klonēšana" un "reproduktīvā klonēšana". Terapeitiskā klonēšana ietver cilvēka šūnu pavairošanu transplantācijai medicīnā. Divas biežāk pētītās metodes terapeitiskajā klonēšanā ir somatisko šūnu kodolu pārnese un pluripotentu cilmes šūnu inducēšana. Reproduktīvā klonēšana ir klonēta embrija implantēšana dzemdē, iznēsāšana un dzemdēšana.
Klonēšanas ētiskie apsvērumi
Eksistē vairākas ētiskās nostājas klonēšanas jautājumā, sevišķi — cilvēka klonēšanā. Lai gan daudziem no šiem uzskatiem ir reliģiska izcelsme, jautājumi par klonēšanu rodas arī no laicīgas perspektīvas. Cilvēka klonēšanas iespējas ir teorētiskas, jo cilvēka terapeitiskā un reproduktīvā klonēšana pagaidām netiek īstenota. Dzīvnieki jau tagad tiek klonēti laboratorijās, un tiek veidoti klonēti mājlopi.
Klonēšanas aizstāvji atbalsta terapeitiskās klonēšanas attīstīšanu, lai izaudzētu audus un veselus orgānus to pacientu ārstēšanai, kuri nevar saņemt transplantus, lai izvairītos no imunosupresīvo zāļu lietošanas, kā arī, lai aizkavētu novecošanos. Reproduktīvās klonēšanas aizstāvji uzskata, ka vecākiem, kuri nekā citādi nevar radīt pēcnācējus, jāļauj izmanot šo tehnoloģiju.
Klonēšanas oponenti pauž bažas par to, ka tehnoloģija pagaidām nav pietiekoši labi izstrādāta, lai būtu droša un, ka tā varētu tikt izmantota ļaunprātīgos nolūkos piemēram, reproduktīviem nolūkiem radītie kloni varētu tikt izmantoti terapeitiskos nolūkos orgānu un audu pārstādīšanai. Pastāv arī bažas par to, kā klonētie indivīdi spēs integrēties ģimenēs un sabiedrībā.
Atšķirīgi viedokļi ir dažādām reliģiskajām grupām. Dažas noliedz tehnoloģiju, jo cilvēks caur to cenšas kļūt "līdzīgs Dievam" un iejaukties "Dieva plānā". Kritizēta tiek arī embriju pārmērīgā izmantošana klonēšanas eksperimentos. Citas atbalsta terapeitisko klonēšanu, jo tai ir potenciāls glābt daudzas dzīvības.
Japānas imperatora zīmogs
Japānas imperatora zīmogs (ja) ir imperatora ģimenes ģerbonis (紋 (mon)), viens no Japānas valsts simboliem. Oficiāli Japānai nav valsts ģerboņa un imperatora zīmogs lielākajā daļā situāciju, kad nepieciešama valsts heraldiska simbola reprezentācija (piemēram, pasēs), pilda šo funkciju.
Klonēšana
Klonēšanas ētiskie apsvērumi
Dzīvnieku tiesību aizstāvji bieži iestājas pret klonēšanu, jo daudzi eksperimentos radītie dzīvnieki cieš no dažādām slimībām un kroplībām, pirms tie iet bojā. Lai gan ASV Pārtikas un Zāļu Administrācija ir apstiprinājusi klonētu dzīvnieku gaļu lietošanai uzturā, daudzi iestājas pret šīs gaļas lietošanu, paužot bažas par šādas pārtikas drošumu.
Japānas imperatora zīmogs
Imperatora zīmogs ir stilizēts dzeltenas vai oranžas krāsas 16 ziedlapiņu krizantēmas zieds, apvilkts ar melnu vai sarkanu līniju. Katrs nākamais imperatora ģimenes pēctecis lieto nedaudz izmainītu zīmoga dizainu.
Krizantēmas zieda attēlu kā personīgo zīmogu pirmais sāka izmantot imperators Go Toba. Kā imperatora ģerboni to ieviesa no 1869. gadā. Meidzi restaurācijas laikā no 1871. gada šo simbolu aizliedza lietot visiem, izņemot Japānas imperatoru. Pēc 2. pasaules kara šo aizliegumu atcēla.
Citi imperatora ģimenes locekļi lieto ģerboni ar 14 ziedlapiņām. 16 ziedlapu zīmogs tiek lietots pasēs, ordeņos, parlamenta zīmotnēs, imperatora standartā u.c.
Lindbergs
Lindbergs (sv; sieviešu dzimtē Lindberga) ir zviedru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Apollo (teātris)
Apollo bija no 1906. līdz 1908. gadam Rīgā pastāvošs teātris ar progresīvo ievirzi. Teātra ēka atradās Pērnavas ielā pie Grīziņkalna. Teātra ēkā bija ap 600 sēdvietu un stāvvietu, kā arī skatuve.
Trupā galvenokārt darbojās slēgtā Jaunā latviešu teātra aktieri — Tija Banga, Alfrēds Amtmanis–Briedītis, Mirdza Šmithene, Milda Brehmane–Štengele, vēlākā vācu mēmā kino zvaigzne Marija Leiko un citi. Dažās izrādēs piedalījās arī Eduards Smiļģis.