cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NG-10
Lidojuma gaita
19. novembrī Cygnus pietuvojās stacijai. 10:28 UTC kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, ko vadīja Serēna Aunjona-Čenselora. 12:31 UTC Cygnus bija pievienots pie Unity moduļa apakšējās pieslēgvietas.
7. februārī Cygnus priekšgalā tika pievienota pavadoņu izmešanas ierīce Slingshot, kas uz staciju tika nogādāta ar kravas kuģi SpaceX CRS-16.
8. februārī 13:45 UTC ar Canadarm2 manipulatoru Cygnus tika atvienots no Unity moduļa. 16:16 UTC tas palaists brīvā lidojumā. 21:30 UTC kravas kuģis paaugstināja orbītu līdz 453 × 460 km.
9. februārī pirms 16:00 UTC no Slingshot izlaida pasīvos pavadoņus Quantum Radar 1, Quantum Radar 2. 13. februārī 12:00 UTC tika palaisti pavadoņi MySat-1, CHEFSAT, bet 22:45 — Kicksat-2.
2019. gada 25. februārī tika iedarbināts Cygnus galvenais dzinējs, un kravas kuģis nogāja no orbītas. 09:05 UTC tas sasniedza atmosfēras blīvos slāņus un sadega virs Klusā okeāna dienvidu daļas.
Pašmats
Pašmats (en, de, ru) ir šaha kompozīcija, kurā baltie sāk un piespiež melnos pieteikt matu balto karalim noteiktajā gājienu skaitā.
Vēsture
Pašmata kompozīcijas sastopamas jau 13. gadsimta rokrakstos, vēlāk A. Salvio, Dž. Lolli, D. Ponciani darbos. Plašāku popularitāti pašmati ieguva 19. gadsimtā pateicoties A. Petrova, H. Boltona, V. Šinkmana un citu pūlēm. Mūsdienās pašmati ieguvuši plašu izplatību, regulāri notiek sastādīšanas konkursi, tie iekļauti lielu starptautisku sacensību programmās, pasaules čempionātus sastādīšanā un risināšanā ieskaitot. Labākās pašmata kompozīcijas publicē FIDE Albumi.
Variācijas
Pašmata uzdevumu dažādošanai tika ieviesti papildus nosacījumi, radot vēl divas šo uzdevumu variācijas:
Pašmata notācija
Pierakstot pašmata risināšanas uzdevumu ir pieņemts lietot šādu saīsinājumu: vispirms raksta latīņu burtu "s", tad mata zīmi # un saīsinājumu noslēdz uzdevuma atrisināšana paredzētais gājienu skaits, piemēram "s#2" nozīmē "pašmats 2 gājienos".
4. uzdevuma risinājums
'''1. La6-f1 Kd8-c8 2. Lf1-h3+ Kc8-d8 3. Zg7-f5 Kd8-c8 4. Zf5-e3+ Kc8-d8 5. Ke4-f5 Kd8-c8 6. Kf5-g5+ Kc8-d8 7. Kg5-g4 Kd8-c8 8. Kg4-h5+ Kc8-d8 9. Lh3-f1 Kd8-c8 10. Lf1a6+ Kc8-d8 11. La6-e2 Kd8-c8 12. Le2-g4+ Kc8-d8 13. Ze3-f5 Kd8-c8 14. Zf5-e7+ Kc8-d8 15. Ze7-g6 f7xg6#'''
Skaistkalnes iela
Skaistkalnes iela var būt:
50 kilometru soļošana
50 kilometru soļošana ir soļošanas distance vieglatlētikas sacensībās. Sacensības notiek ārpus stadiona. Sākotnēji šajā distancē sacentās vienīgi vīrieši, bet 2017. gada Pasaules čempionātā vieglatlētikā pirmoreiz sacentās arī sievietes.
50 km soļošana ir iekļauta Olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā kopš.
Pasaules rekords 50 km soļošanā ir 3:34:14 h un pieder Krievijas sportistam Denisam Ņižegorodovam, uzstādīts. Latvijas rekords 50 km soļošanā ir 3.43:18 h un to uzstādīja Aigars Fadejevs.
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — kārtslēkšana vīriešiem
Kārtslēkšana vīriešiem bija viena no vieglatlētikas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no sešām laukuma disciplīnām un viena no četrām lēkšanas disciplīnām.
Sacensības tika aizvadītas 10. aprīlī Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 5 sportisti no 2 valstīm.
Olimpiskās medaļas ieguva četri no pieciem sportistiem, kas startēja šajā disciplīnā. Par pirmo olimpisko čempionu kļuva ASV sportists Viljams Hoits, arī sudraba medaļu ieguva ASV sportists — Alberts Tailers, bet bronzas medaļas izcīnīja Grieķijas sportisti Evangels Damasks un Joannis Teodoropuls.
Rekordi
Par olimpisko rekordu kārtslēkšanā kļuva ASV sportista Viljama Hoita rezultāts. Tas bija 3 metri un 30 centimetri. Šis rekords pastāvēja līdz 1904. gada Sentluisas vasaras olimpiskajām spēlēm.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Ķīnas Tautību universitāte
Ķīnas Tautību universitāte ir universitāte Pekinā, Ķīnā, kas specializējas Ķīnas mazākumtautību jautājumu pētniecībā un mazākumtautību studentu izglītošanā. Ķīnas Tautību universitātē studē ap 16 000 studentu, kuri pārstāv visas 56 Ķīnā dzīvojošās pamattautības.
Ārējās saites
Ķīnas Tautību universitātes mājas lapa
Roberts Šillers
Roberts Džeimss "Bobs" Šillers (en, dzimis ) ir amerikāņu ekonomists, kopā ar Jūdžīnu Fāmu un Larsu Hansenu ir 2013. gada Nobela prēmijas ekonomikā laureāts.
Jeila Universitātes Sterlinga profesors. Pazīstams ar pētījumiem biheivioriskajā ekonomikā (behavioral economics) - par sociālo, kognitīvo un emocionālo faktoru ietekmi uz tirgus dalībnieku rīcību ekonomikā. 2000. gadā, dotkom burbuļa plīšanas laikā, izdeva grāmatu "Iracionālais optimisms" (Irrational Exuberance), kas kļuva par bestselleru un, jaunās redakcijās, vēlreiz izdots 2005. un 2015. gadā.
Skaistkalnes iela (Rīga)
Krustojumi
Skaistkalnes iela krustojas ar šādām ielām:
Silva Golde
Silva Golde (dzimusi Liepājā, mirusi )  bija latviešu izglītības darbiniece un politiķe, bijusi Saeimas deputāte no Tautas partijas un Latvijas izglītības un zinātnes ministre. Pēc tam bijusi Liepājas pilsētas domes deputāte, pārstāvējusi Liepājas partiju.
Basku pelota 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Basku pelota 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Basku pelotas turnīrs tika aizvadīts 1900. gada 14. jūnijā Parīzes piepilsētā Neijī pie Sēnas. Pēc Starptautiskās Olimpiskās komitejas informācijas sacensībās startēja tikai viena komanda (2 sportisti) no Spānijas.
Silva Golde
Biogrāfija
1973. gadā beigusi mācības Grobiņas vidusskolā, 1977. gadā absolvējusi Liepājas Pedagoģisko institūta Pamatskolas pedagoģijas un metodikas fakultāti.
Basku pelota 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Līdz ar to arī abiem Spānijas sportistiem Hosē de Amesolam un Fransisko Viljota m tika piešķirta zelta medaļa. Spānijas sportisti izcīnīja pirmās zelta medaļas valstij olimpiskajās spēlēs.
Silva Golde
Politiskā darbība
1998. gadā Golde tikusi ievēlēta 7. Saeimā no Tautas partijas saraksta. Laikā no 1999. gada jūlijam līdz tā paša gada decembrim bijusi Latvijas Republikas izglītības un zinātnes ministre Andra Šķēles trešajā Ministru kabinetā. Pēc tam atgriezusies Saeimā, tika ievēlēta arī 8. Saeimā 2002. gadā. 2004. gadā S. Golde kļuvusi par Latvijas Ārlietu ministrijas parlamentāro sekretāri, amatā bijusi līdz 2005. gadam. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās kandidējusi Liepājas pilsētas domes vēlēšanās. Golde tika ievēlēta un kļuva par domes priekšsēdētāja Ulda Seska pirmo vietnieci. Atkārtoti tikusi ievēlēta arī 2009. gada un 2013. gada pašvaldību vēlēšanās, līdz mūža galam saglabāja priekšsēdētāja vietnieces amatu.
Basku pelota 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Pārstāvētās valstis un sportisti
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs basku pelotas sacensībās startēja 2 sportisti (1 komanda) no 1 valsts.
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Iespējams, ka basku pelotas sacensībās piedalījusies arī Francijas komanda ar spēlētājiem Morisu Dirketī un Ečegaraju, taču SOK to neatzīst.
Depresija
Depresija var būt:
Raguza
Raguza (it,, scn) ir pilsēta un komūna Itālijas dienvidos, Sicīlijas reģionā. Raguza ir Raguzas provinces administratīvais centrs. 2016. gadā Raguzā dzīvoja 73,3 tūkstoši cilvēku. Raguza ir daļa no UNESCO Pasaules mantojuma objekta (šajā objektā, Val di Noto, ietilpst vēl septiņas citas pilsētas Raguzas apkārtnē).
Pilsētu dibināja senie grieķi. Tā bija Senās Grieķijas kolonija ar nosaukumu Hybla Heraea. Senās Romas laikā pilsētas nosaukums bija Ragusia.
Alfrēds Gomiss
Alfrēds Gomiss (fr, dzimis ) ir Senegālas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Gomiss pārstāv Francijas 1. līgas komandu Rennes.
Senegālas futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā. Piedalījies 2018. gada FIFA Pasaules kausā. Ar izlasi uzvarējis 2021. gada Āfrikas Nāciju kausā.
Sasniegumi
Senegāla
Marianne Annešena
Marianne Annešena ir Norvēģijas orientieriste. Viņa ir izcīnījusi 13 medaļas Pasaules un Eiropas čempionātos orientēšanās sportā. Annešena ir arī uzvarējusi deviņos nacionālajos čempionātos.
Godfrijs Hiskots
Godfrijs Hiskots (en; dzimis, miris ) bija britu šaha problēmists, angļu skolas pārstāvis.
Šaha kompozīcija
Sastādījis aptuveni 500 tiešā mata uzdevumus. Ieguvis 148 atzinības, tai skaitā 49 pirmās godalgas. Bijis Britu šaha problēmistu biedrības priekšsēdētājs (1951—1952).
Uzdevumu piemēri
Uzdevuma risinājums:
Tartu pagasts
Tartu pagasts (et) ir viena no 8 Igaunijas Tartu apriņķa pašvaldībām tā ziemeļos. Pašvaldībā ietilpst 6 lielciemi (Eksi, Kervekila, Lehte, Tabivere, Vahi, Vazula) un 71 ciems. Pagasts izveidots 2017. gada reģionālās reformas gaitā, apvienojot Laevas, Pīrisāres, Tabiveres un Tartu pagastus. Robežojas ar Jegevas apriņķa Jegevas pagastu ziemeļos, Jegevas apriņķa Mustvē pagastu ziemeļaustrumos, Peipsisēres pagastu austrumos, Lūnjas pagastu dienvidaustrumos, Tartu pilsētas pašvaldību dienvidos, Viljandi apriņķa Viljandi pagastu rietumos, kā arī Jegevas apriņķa Peltsamā pagastu ziemeļrietumos. Pagastā ietilpst arī Pīrisāres sala Peipusa ezerā.
Kuņšaņa
Kuņšaņa (zh, ) ir apriņķa līmeņa municipalitāte Ķīnas dienvidaustrumos. Ietilpst Dzjansu provinces Sudžou prefektūras līmeņa municipalitātē. Kuņšaņa ir subprefektūras administratīvā līmeņa pilsēta un pēc pilsētas iedzīvotāju skaita ir otra lielākā valsts apriņķa līmeņa municipalitāte. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos. Robežojas rietumos ar Sudžou pilsētas rajoniem, ziemeļos — ar Čanšu un Taicanas pilsētām, rietumos un dienvidos — ar Šanhaju.
Vēsture
Ciņu dinastijas laikā 221. gadā p.m.ē. tika izveidots Liusjaņas (疁县, Liúxiàn) apriņķis, kuru 207. gadā p.m.ē. pārdēvēja par Lousjaņas (娄县, Lóuxiàn) apriņķi. Ziemeļu un Dienvidu dinastiju laikā 536. gadā apriņķi pārdēvēja tagadējā vārdā. 1953. gadā Kuņšaņu iekļāva Sudžu sastāvā. 1989. gadā Kuņšaņu reorganizēja par apriņķa pilsētu.
Kuņšaņā dzimuši vairākas vēsturiskas un mūslaiku prominences: domātājs Gu Jaņvu (1613-1682), zinātnieks Džu Bailu (1627-1698), rakstnieks Gui Juguans (1507-1571), datorinženieris Aņs Vans un kosmonauts Fei Dzjuņluns.
Otrā atmoda
Otrā atmoda bija nacionālā kustība 20. gadsimta sākumā, kas noveda pie Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gadā. Uzskata, ka Atmodas nosaukumu šai kustībai piešķīra Ernests Blanks savā 1921. gadā izdotajā grāmatā "Latviešu tautiskā kustība", lai gan jau 1917. gada vasarā latviešu strēlnieki lietoja lozungu "Latvija, mosties — jauna diena aust".
Nacionālās kustības atjaunošanās 1915. gadā
Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gada 1. aprīlī Vācijas Impērijas karaspēks iebruka Kurzemes guberņas teritorijā, 7. maijā ieņēma Liepāju, 18. jūlijā Tukumu un Ventspili. 19. jūlijā Krievijas Valsts domes latviešu deputāti Jānis Goldmanis un Jānis Zālītis publicēja patriotisko uzsaukumu „Pulcējaties zem latviešu karogiem!”, tomēr 1. augustā vācieši ieņēma Kurzemes guberņas galvaspilsētu Jelgavu. Straujais vācu uzbrukums izraisīja aptuveni puses Kurzemes iedzīvotāju došanos bēgļu gaitās uz Vidzemes guberņu un Rīgu, tālāk uz Krieviju, kur Viļa Olava, pēc viņa nāves Viļuma Skubiņa vadībā izveidojās labi organizēts latviešu pašpalīdzības organizāciju tīkls. Krievijas Impērijas valdība atļāva veidot latviešu brīvprātīgo strēlnieku bataljonus. 1915. gada 12. augustā Rīgā sākās brīvprātīgo uzņemšana, oktobrī trīs latviešu strēlnieku bataljoniem izdevās apturēt vācu karaspēka uzbrukumu gar Kurzemes guberņas robežu. 28. oktobrī Rīgas latviešu biedrības namā notika sēru mītiņš un pirmo trīs Tīreļpurva kaujā kritušo izvadīšana uz jaunajiem Brāļu kapiem. Novembrī tika izsludināta vispārēja latviešu mobilizācija, kuras rezultātā tika izveidoti vēl pieci latviešu strēlnieku bataljoni. Ķekavas un Ziemassvētku kaujās latviešu strēlnieku bataljoni izrādīja lielu varonību, taču kaujās zaudēja apmēram trešo daļu no karavīriem. Izplatījās baumas par nodevību pret latviešu nacionālajiem formējumiem.
Pēc Februāra revolūcijas
Tūlīt pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 25.-26. martā Valmierā tika sasaukta Vidzemes Zemes sapulce, kas 13. martā ievēlēja Vidzemes Pagaidu Zemes padomi. Krievijas pagaidu valdība 12. aprīlī atļāva Vidzemes guberņas igauņu pagastiem pievienoties Igaunijas guberņai. Krievijas Pagaidu valdība par Vidzemes komisāru iecēla Rīgas pilsētas galvas biedru Andreju Krastkalnu, ko 3. aprīlī nomainīja ar sociāldemokrātu Andreju Priedkalnu. Par komisāra vietnieku kļuva vēlākais Latviešu zemnieku savienības līderis Kārlis Ulmanis. Savukārt par Rīgas pilsētas galvu iecēla žurnālistu, Latviešu Demokrātiskās partijas locekli Gustavu Zemgalu. 1917. gada 27. aprīlī Rēzeknē sanāca Pirmais Latgales latviešu kongress, kas ievēlēja Latgales Pagaidu zemes padomi ar Franci Trasunu priekšgalā. Padomes administratīvās un saimniecības lietas Rēzeknē vadīja valdes sekretāre Valērija Seile (Seilis). Latgales Zemes padome iesniedza Kerenska pagaidu valdībai memorandu par Latgales atšķiršanu no Vitebskas guberņas un pievienošanu Vidzemes guberņai, taču Krievijas Pagaidu valdība to neatbalstīja. 1917. gada 10. maijā Tērbatā sapulcējās bēgļu ievēlētie Kurzemes Zemes sapulces delegāti, kas ievēlēja Kurzemes Pagaidu zemes padomi. Par Kurzemes komisāru Pagaidu valdība iecēla Jāni Čaksti, kas pārņēma Kurzemes gubernatora pilnvaras Tērbatā, uz kurieni bija evakuēta Kurzemes gubernatora kanceleja un tai pakļautās iestādes. Rīgā sanāca latviešu sabiedrisko organizāciju konference, kurā pieņēma rezolūciju par to, ka „Latvijas tautai, tāpat kā visām citām tautām, ir tiesība uz pilnīgu pašnoteikšanos.” Pēc Krievijas armijas sabrukuma un Rīgas zaudēšanas 1917. gada oktobrī Petrogradā sapulcējās latviešu pilsonisko partiju (bez sociāldemokrātiem) un sabiedrisko organizāciju pārstāvji, kas nolēma dibināt Latviešu Pagaidu Nacionālo padomi. Paralēli tai vācu okupētajā Rīgā darbojās Demokrātiskais bloks, kurā ietilpa sociāldemokrāti, kā arī dažas citas partijas, tai skaitā Latviešu Zemnieku savienība. Pēc Brestļitovskas miera sarunu izjukšanas 1918. gada 18. — 22. februārī Vācijas karaspēks pārgāja uzbrukumā, bez nopietnas pretestības ieņemot visu Latvijas teritoriju. Līdz ar ar to latviešu sabiedrība sāka vairāk domāt par pilnīgu atdalīšanos no Krievijas.
Latvijas autonomijas deklarēšana
Pēc Oktobra revolūcijas no 1917. gada 29. novembra līdz 2. decembrim Valkas pilsētas valdes telpās notika Latviešu Pagaidu Nacionālās Padomes pirmā sesija, kurā ar balsstiesībām piedalījās delegāti no Vidzemes Zemes padomes, Latgales Pagaidu zemes padomes, Kurzemes Pagaidu zemes padomes, kā arī no Latviešu kareivju nacionālās savienības, Latgaliešu kareivju sekcijas, Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas, Baltijas latviešu bēgļu apgādāšanas komitejas, Latgaliešu bēgļu centrālkomitejas, Latviešu zemnieku sabiedrības, Latviešu nacionāldemokrātu partijas, Latvijas demokrātu partijas, Latviešu radikālpartijas un Latviešu kooperatoru kongresa organizācijas komitejas. 1917. gada 30. novembrī Nacionālā Padome vienbalsīgi pieņēma LPNP deklarāciju ārvalstīm un tautām par Latvijas autonomiju sekojošā redakcijā: „Ievērojot latvju tautas sensenās tieksmes pēc politiskās brīvības un autonomās Latvijas, kas jo spilgti parādījās 1905. gadā atsvabināšanās cīņās, un, nostājoties uz tautu pašnoteikšanās tiesību principu pamata, Latviešu Pagaidu Nacionālā Padome uz visstingrāko protestē pret jebkuru Latvijas sadalīšanu un it īpaši pret Kurzemes vai ari visas Latvijas pievienošanu vai kaut kādu saistīšanu pie Vācijas, un līdz ar to pasludina, ka Latvija, kurā ieiet Vidzeme, Kurzeme un Latgale, ir autonoma valstsvienība, kuras stāvokli, attiecībās uz ārieni un iekšējo iekārtu noteiks viņas Satversmes sapulce un tautas plebiscīts.”
LPNP pirmajā sesijā pieņēma arī deklarāciju par Latgales pievienošanu Latvijai: „Nostājoties uz Krievijas revolucionārās demokrātijas vairākkārt pasludināto Krievijas tautu pašnoteikšanās tiesību pamata, Latviešu Pagaidu Nacionālā Padome pasludina, kā Latgale, t.i., Vitebskas guberņas Daugpils, Ludzes un Rēzeknes apriņķi ir pievienojami Latvijai, kuras stāvokli, attiecības uz ārieni un iekšējo iekārtu noteiks viņas Satversmes sapulce un tautas plebiscīts.”
Tautas padomes izveide un Latvijas valsts pasludināšana
vakarā Rīgas Latviešu amatnieku biedrības krājaizdevu kases valdes priekšsēdētāja un vienlaikus Rīgas pilsētas galvas Gustava Zemgaļa miteklī Krišjāņa Barona ielā 3 notika Tautas padomes dibināšana. Sēdē piedalījās astoņu politisko partiju (Latviešu Zemnieku savienības, Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP), Latvijas Demokrātiskās partijas, Latvijas Radikāldemokrātu partijas, Latvijas Revolucionāro sociālistu partijas, Latviešu Nacionāldemokrātu partijas, Latvijas Republikāņu partijas, Latvijas Neatkarības partijas delegāti un Staņislavs Kambala kā Latgales Zemes padomes loceklis.
Viesītes iela
Viesītes iela var būt:
Andersen
Andersen ir oriģinālā rakstība vairākiem ģermāņu cilmes uzvārdiem. Tas var būt:
Pšemislavs Frankovskis
Pšemislavs Adams Frankovskis (pl, dzimis ) ir poļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, pārstāv Polijas futbola izlasi. Kopš 2021. gada Frankovskis pārstāv Francijas 1. līgas komandu Lens.
Iepriekš Frankovskis ir spēlējis Polijas komandās Lechia Gdańsk un Jagiellonia Bialystok, kā arī ASV komandā Chicago Fire.
Polijas futbola izlases rindās debitējis 2018. gadā. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā un 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Viesītes iela (Rīga)
Viesītes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, kas atrodas Ziepniekkalnā. Viesītes iela sākas krustojumā pie Bauskas ielas un beidzas krustojumā ar Garozes un Pērkones ielu. Ielas kopējais garums ir 135 metri.
Krustojumi
Viesītes iela krustojas ar šādām ielām:
S. Kirova Kara medicīnas akadēmija
S. Kirova Kara medicīnas akadēmija ir viena no Krievijas Federācijas militārajām augstskolām, kas atrodas Sanktpēterburgā. Tās sastāvā ietilpst 8 speciālās fakultātes un Maskavas filiāle. Tā ir pakļauta Krievijas Federācijas Aizsardzības ministrijai.
Vēsture
Akadēmija dibināta Krievijas impērijas ķeizara Pāvila I valdīšanas laikā 1798. gadā kā Pēterburgas Medicīniski ķirurģiskā augstskola (Санкт-Петербургское медико-хирургическое училище), ko 1799. gadā pārdēvēja par Medicīniski ķirurģisko akadēmiju, 1808. gadā par Ķeizarisko Medicīniski ķirurģisko akadēmiju, bet 1881. gadā par Ķeizarisko Kara Medicīnas akadēmiju (Императорская Военно-медицинская академия).
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā to nosauca par Petrogradas Kara Medicīnas akadēmiju, PSRS laikā 1929. gadā par Sarkanās armijas Kara Medicīnas akadēmiju, bet pēc Kirova nogalināšanas par S. Kirova Kara Medicīnas akadēmiju. Otrā pasaules kara laikā to pārdēvēja 1940. gadā par Ļeņingradas Kara Medicīnas akadēmiju, bet 1941. gadā par S. Kirova Sarkanās armijas Kara Medicīnas akadēmiju, 1954. gadā par S. Kirova ar Ļeņina ordeno apbalvoto Kara Medicīnas akadēmiju, 1968. gadā par S. Kirova ar Ļeņina ordeno apbalvoto Sarkankarogoto Kara Medicīnas akadēmiju (Военно-медицинская ордена Ленина Краснознаменная академия им. С. М. Кирова (ВМОЛКА)).
Pēc Krievijas Federācijas izveides akadēmija ieguva savu pašreizējo nosaukumu.
FK Neptūnas
Futbola klubs "Neptūnas" (lt) ir 2020. gadā dibināts profesionāls Lietuvas futbola klubs no Klaipēdas.
S. Kirova Kara medicīnas akadēmija
Latviešu studenti
Jēkabs Prīmanis 1970. gadā publicētajā rakstā "Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas nozīme medicīnas attīstībā Latvijā" uzskaitīja, ka Akadēmijā studējuši šādi latviešu studenti:
FK Neptūnas
2020. gads janvāri oficiāli tika paziņota, ka Klaipēdas basketbola klubam "Neptūnas" ir mērķis ir izveidot futbola komandu. Komanda veiksmīgi licencējās un debitēja Otrajā līgā. Ar 5—6 profesionālu futbolistu palīdzību mērķis bija izcīnīt uzvaru Otrajā līgā un izvirzīties Pirmajā līgā.
S. Kirova Kara medicīnas akadēmija
Latviešu studenti
Kara medicīnas akadēmijā darbojās studentu korporācija "Fraternitas Petropolitana", vēlākā Rīgas studentu korporācija "Fraternitas Metropolitana" un filistru biedrība, kuras priekšnieks bija Pēteris Sniķers.
Žokļkājas
Žokļkājas ir vēžveidīgo ar galvu saaugušo krūšu segmentu specializētas pāru ekstremitātes, kas piedalās barības satveršanai un noturēšanai. Bez vēžveidīgajiem žokļkājas var būt arī dažām daudzkāju grupām.
Žokļkājas simtkājiem veido ķermeņa kāju pirmais pāris, un tām ir indes dziedzeri. Šo dziedzeru kanāli atveras sirpjveida ekstremitāšu galos, ar kuriem tie uzbrūk un aizstāvas.
Anna Zariņa
Anna Zariņa (dzimusi Ruņģe, 1921—2015) bija latviešu arheoloģe, habilitētā vēstures doktore (1993), Latvijas Zinātņu akadēmijas emeritētā zinātniece. Veikusi arheoloģiskajos izrakumos iegūto tekstīliju izpēti un seno apģērbu rekonstruējumus, analizējusi 470 tekstīliju paraugus no 25 lībiešu senkapiem Laukskolas, Mārtiņsalas, Vējstūru un Lielvārdes kapulaukos.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1921. gada 1. augustā Veselavas pagasta Mežgaiļu mājās kā jaunākais bērns piecu bērnu ģimenē. Mācījās Veselavas pamatskolā un Priekuļu lauksaimniecības vidusskolā (1935–1940). Kaucmindes mājturības skolā (1941–1944) ieguva zināšanas par tekstīliju darināšanu un etnogrāfa Arvīda Dzērvīša (1897–1942) un arheologa Valdemāra Ģintera (1899–1979) darbu iespaidā sāka interesēties par Latvijas iedzīvotāju tautas tērpu vēsturi. Studijas pabeidza Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības un mājturības fakultātē 1946. gadā un pieteicās darbā Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures un materiālās kultūras institūta etnogrāfu grupā.
Piedalījās Elvīras Šnores vadītajos izrakumos Kivtu kapulaukā, Asotes un Šelupinku pilskalnos. Vadīja izrakumus Višķu Kampānu–Kusiņu kapulaukā 1959. gadā. Ar seno latgaļu apģērba pētījumu 1962. gadā aizstāvēja vēstures zinātņu kandidātes grādu.
Mirusi 2015. gada 10. martā, apglabāta Veselavas kapos.
Darbi
Anna Zariņa ir uzrakstījusi sešas monogrāfijas, vairāk nekā 200 publikāciju, vadījusi 32 izrakumus 14 arheoloģiskajos pieminekļos. Daudzkārt piedalījusies starptautiskos kongresos un konferencēs, viņas darbi par Latvijas seno iedzīvotāju apģērbu publicēti Čehijā, Dānijā, Vācijā, Krievijā un Zviedrijā.
Nīcas īvju audze
Nīcas īvju audze ir 1987. gadā izveidots dabas liegums Piejūras zemienes Bārtas līdzenumā, Dienvidkurzemes novada Dunikas pagastā uz ziemeļiem no Ječiem.
Teritorijā atrodas vairāki ES aizsargājami biotopi — staignāju meži (9080), veci jaukti platlapju meži (9020), aluviāli meži (91E0). Liegumā aug vairākas Latvijā reti sastopamās parastās īves (koku augstums no 0,7 līdz 3 metriem), kā arī retas un aizsargājamas augu sugas (sirdsveida divlape, Fuksa dzegužpirkstīte, smaržīgā naktsvijole un citas).
Moai
Moai ir akmens statujas, ko rapanujieši izcirta no klintīm Lieldienu salā laikā starp 1100. un 1680. gadu. Gandrīz puse no visām statujām atrodas Rano Raraku krāterī, taču vairāki simti statuju tika transportētas apkārt salai un atrodas uz akmens platformām. Gandrīz visām moai statujām ir lielas galvas, kas veido 3⁄8 no visas statujas. Lielākā uzceltā statuja, kas tiek saukta par Paro, ir 9,8 metrus augsta un sver aptuveni 82 tonnas. Smagākā statuja ir 86 tonnas smaga, tomēr tā nav pabeigta — ja būtu, tā būtu aptuveni 21 metru augsta un 270 tonnas smaga.
Kopsummā ir uzskaitītas 887 monolītas akmens statujas pašā Lieldienu salā, kā arī muzeju kolekcijās citur pasaulē. Par "Lieldienu salas akmens galvām" bieži sauktās figūras patiesībā ir pilnībā izveidoti torsi vai uz ceļiem sēdošas figūras ar rokām uz vēdera. Dažas stāvus esošās figūras gadu gaitā iegrimušas zemē līdz pat kaklam.
Lielākā daļa (95%) moai ir izkalti no viegli apstrādājamā tufa vai vulkāniskajiem izdedžiem, kas atrodami salā vienā vietā — izdzisušā vulkāna Rano Raraku iekšienē. Skulptūru izkalšanai salinieki lietoja bazalta kaltus — toki, kas lielā skaitā joprojām atrodami akmeņlauztuvēs. Šie akmens kalti tika uzasināti, noskaldot tiem jaunas šķautnes, kad vecās notrulinājās. Vienas statujas izkalšanai piecu vai sešu cilvēku komandai bija nepieciešams apmēram gads. Katra statuja attēlo mirušu garaušu virsaiti vai citu ievērojamu personu, to ķermeņi apglabāti ahu, uz kuriem statujas uzstādītas.
Tikai ceturtā daļa visu statuju tika uzstādītas. Apmēram puse joprojām atrodas Rano Raraku akmeņlauztuvēs un pārējās dažādās salas vietās, iespējams, pamestas transportējot. Milzīgo statuju transportēšanai tika izmantotas miro manga erua - Y formas kamanas ar šķērskokiem, kuras vilka ar ap statujas kaklu apsietām no hauhau koka mizas izgatavotām tauvām. Statujas pārvietošanai, atkarībā no tās izmēra, bija nepieciešami 180 līdz 250 vīru. Ap 50 no šodien stāvošajām statujām ir no jauna uzstādītas mūsdienās. Pirmo moai no jauna Anakenas līcī, izmantojot tradicionālās metodes, uzstādīja 1958. gadā Tūra Heijerdāla Kon-Tiki ekspedīcijas laikā.
2022. gadā meža ugunsgrēks izpostīja vairākas statujas.
2014. gada Francijas atklātais čempionāts tenisā
2014. gada Francijas atklātais čempionāts tenisā bija 2014. gada otrais Grand Slam turnīrs, kas no līdz  notika Francijas galvaspilsētā Parīzē. Tas norisinājās uz māla seguma kortiem ārpus telpām. Šis bija 113. Francijas atklātais čempionāta turnīrs.
No Latvijas tenisistiem turnīrā piedalījās vienīgi Ernests Gulbis, kas startēja vienspēļu turnīrā. Viņš šajā turnīrā guva lielāko panākumu Grand Slam turnīros savā karjerā, sasniedzot pusfinālu. Pēc dalības čempionātā viņš ATP rangā sasniedza visu laiku augstāko vietu — 10.
Čons Vonsings
Čons Vonsings (ko; dzimis, miris ) bija Dienvidkorejas politiķis, pedagogs, karavīrs un rakstnieks. Viņš bija Dienvidkorejas 21. premjerministrs.
Biogrāfija
No 1951. līdz 1955. gadam Čons bija virsnieks Dienvidkorejas armijā. Pēc tam viņš vadīja studijas Seulas Nacionālajā universitātē. Būdams izglītības ministrs, viņš iedibināja stingrības reputāciju. Prezidents Ro De U viņu nosauca par premjerministra amata kandidātu. viņš tika iecelts par Dienvidkorejas premjerministru. Čons Vonsings bija viens no trim Seulas mēra amata kandidātiem 1995. gadā.
Maskavas latviešu lasāmie vakari
Sanāksmes nodibināja 1870. gada 20. oktobrī un uz tām sanāca Maskavas latviešu inteliģences pārstāvji (Krišjānis Kalniņš, Krišjānis Barons, Krišjānis Valdemārs u.c.), kā arī gandrīz visi latviešu studenti. Sanāksmju principi un darbība bija līdzīgi tālaika Rīgas Latviešu biedrības (RLB) centieniem un “vakarnieku” kustībai Jelgavā, Tērbatā un citos latviešu centros. Galvenie mērķi, principi, izpausmes formas un nozīme bija:
Maskavas “vakarnieki” cieši sadarbojās ar Rīgas Latviešu biedrību un izdalīja tās sūtītos pabalstus studentiem Maskavā. Latviešu vakari paveica lielu darbu latviešu nacionālās kultūras celšanā.
Šīs sanāksmes apmeklēja arī pirmais Latvijas prezidents Jānis Čakste, kurš ar domubiedriem 1883. gada 31. oktobrī nodibināja Maskavas latviešu studentu vakarus, no kuriem vēlāk, biedriem dažādu ideoloģiju dēļ sadaloties, izveidojās akadēmiskā vienība "Austrums", studentu korporācija Fraternitas Lettica un vairākas citas neilgi pastāvošas organizācijas. Austrums šo datumu uzskata par savu dibināšanas datumu.
Gvadalupe
Gvadalupe (es) ir neliela vulkāniska sala Klusā okeāna ziemeļaustrumos ap 240 km no Meksikas piekrastes. Administratīvi ietilpst Meksikas Lejaskalifornijas štata Ensenadas municipalitātē. Sala veidojusies no diviem vulkānu konusiem, kas ziemeļu daļā paceļas līdz 1298 m augstumam (Ogastas kalns). Piekrastē vairākas nelielas saliņas un klintis. Klimats sauss, gada vidējā temperatūra ir 15,9 ± 1,77 °C jūras līmenī un 12 ± 6 °C vidējā un augšējā daļā, ziemās vērojamas lietusgāzes. Vidējais gaisa relatīvais mitrums 65%. Gavadalupē nav pastāvīgo iedzīvotāju. Salā divi ciematiņi; ciematā salas dienvidos ir meteostacija un hidroloģijas pētniecības bāze, bet salas austrumos — sezonāla zvejnieku apmetne.
Salu 1605. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Sebastjans Viskaino (Sebastián Vizcaíno). Tā palika neapdzīvota līdz 18. gadsimta sākumam, kad te ieradās amerikāņu, eiropiešu un krievu roņu mednieki, kas salā introducēja vairākas invazīvās dzīvnieku sugas — kazas, kaķus, žurkas un suņus. Ievestās dzīvnieku sugas gandrīz pilnībā iznīcināja unikālo salas ekosistēmu un 20. gadsimta beigās ievestās sugas no salas tika izvāktas.
Slaidkāju dzimta
Slaidkāju dzimta (Pedetidae) ir viena no grauzēju kārtas (Rodentia) dzimtām, kas apvieno divas mūsdienās dzīvojošas un vairākas aizvēsturiskās sugas. Abas mūsdienās dzīvojošās sugas pieder slaidkāju ģintij (Pedetes). Tās galvenokārt izplatītas Dienvidāfrikas reģionā, bet sastopamas arī Kenijā, Tanzānijā un Ugandā. Aizvēsturiskās sugas, kā liecina atrastās slaidkāju fosilijas, bijušas izplatītas daudz plašākā reģionā, un ziemeļu virzienā areāls sasniedza Turciju un Grieķiju.
Kopīgās īpašības
Abas sugas apmēram vienādi lielas. Ķermeņa garums (bez astes) 27—42 cm, astes garums 30—47 cm, svars līdz 4 kg.
Evolūcija
Senākās zināmās slaidkāju fosilijas no miocēna sākuma (apmēram 16 milj. gadus vecas) atrastas Namībijā. Šie aizvēsturiskie grauzēji bija apmēram par vienu trešdaļu mazāki nekā mūsdienās dzīvojošie slaidkāji. Lielāka auguma, mūsdienu slaidkājiem līdzīgāki dzīvnieki attīstījās vēlāk — miocēna beigās (Austrumāfrikā). Fosilijas ir atrastas arī Kāpzemē (pliocēna sākums) un Zimbabvē (pleistocēns).
Horsts Zēhofers
Bundestāgs deputāts no 1980. līdz 2008. gadam. No 1992. līdz 1998. gadam bija Veselības ministrs Helmuta Kola valdībā, vēlāk no 2005. līdz 2008. gadam — Pārtikas, lauksaimniecības un patērētāju lietu ministrs Angelas Merkeles vadībā. Kritizēja Angelas Merkeles nostāju bēgļu krīzes jautājumā, ierosinot ierobežot uzņemamo bēgļu skaitu, iestājas pret Turcijas uzņemšanu Eiropas Savienībā.
1232. gads
1232. bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
SyncML
SyncML tika izveidots 2000. gadā. Drīz to sāka atbalstīt mobilo telefonu un programmatūras ražotāji: Nokia, Ericsson, IBM, Lotus, Motorola, Palm, Psion, Starfish. Tagad tas iekļauts Open Mobile Alliance (OMA) iniciatīvā Data Synchronization and Device Management, kura izveidota 2003. gadā.
Protokols izmanto XML iezīmēšanas valodu un dažādus datu pārraides protokolus (HTTP, Wireless Session Protocol, OBEX, SMTP, TCP/IP. Ar SyncML var sinhronizēt dažāda veida datus, taču biežāk tiek izmantoti formāti text/x-vcard (vizītkartes), text/x-vcalendar (kalendārs un uzdevumi), text/plain (piezīmes). Ja savienojums starp ierīcēm pārtrūkst, SyncML spēj atjaunot seansu.
Riekstu kalns
Riekstu kalns (arī Naudas kalns) ir pilskalns Cēsīs, Cēsu novadā. Atrodas Cēsu pilsētas teritorijā, Pils parkā blakus Cēsu ordeņa pilij. Riekstu kalns ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis (aizsardzības numurs: 393).
Vēsture
Pilskalna pakājē atrastās māla trauku lauskas ar ornamentējumu liecina, ka to jau no 1. līdz 6. gadsimtam apdzīvoja somugru ciltis. Ap 10. gadsimtu pilskalnu par savu mītnes vietu izvēlējās no Ziemeļkurzemes pārcēlušies vendi, kurus no Ventas lejteces izspieda kuršu ciltis, un kuriem atļāva šeit dzīvot vietējie latgaļi. Livonijas Indriķa hronikā ir minēts, ka 1206. gada rudenī šeit ieradās katoļu priesteris Daniēls un kristīja pilskalnā dzīvojošos vendus. Hronikā vendi tika raksturoti kā pazemīga un trūcīga tauta. Pēc vendu kristīšanas Daniēls šeit izveidoja vīna kalnu. 1210. gadā, atbildot uz sirojumiem Igaunijā, vendu pilij uzbruka igauņu spēki un turēja to aplenkumā 3 dienas. Igauņu mēģinājums nodedzināt vendu koka pili izrādījās nesekmīgs. Arī improvizēts aplenkuma tornis nedeva rezultātu. Igauņiem nācās atkāpties. Bet jau pēc 8 gadiem koka pils vietā bija uzmūrēta neliela kastellas tipa mūra pils. 1218. gadā tai uzbruka Pleskavas kņaza Vladimira dēls Jaroslavs, kurš kopā ar novgorodiešiem aplenca šo pili. Taču palīgā piesteidzās zobenbrāļi no jaunuzceltās ordeņa pils un uzbrucējus padzina. Tāpat arī vēl 1221. gadā vendu pils deva patvērumu pret Novgorodas kņaza 12 000 vīru lielā karaspēka iebrukumu. Ar laiku pilskalns iekļāvās jaunās Cēsu (Wenden) pilsētas teritorijā, pamazām zaudējot savu aizsardzības funkciju, jo blakus atradās daudz lielākā ordeņa pils. Un arī paši vendi pamazām asimilējās starp vietējām tautām.
Apraksts
Vizuāli Riekstu kalns ir neliels savrups iegareni apaļš uzkalns. Pilskalna augstums ir līdz 18 metriem (ar 4 m slīpumu ziemeļu virzienā). Sānu malas ir mākslīgi pastāvinātas, veidojot plakumu ap 50 m garumā un 25 m platumā. Gar kalna austrumu pusi uz plakumu gāja ceļš, kuru daži pētnieki uzskata par autentisku uzeju pilskalnā. Pilskalnam ziemeļos piekļaujas dīķis. Kad 1893. gada 22. jūnijā Riekstu kalns tika pirmo reizi uzmērīts, tad uzmērījumā bija redzams, ka arī pilskalna dienvidu pakājē bija neliels dīķis. Mūsdienās tas ir izzudis.
Pētījumi
Pirmie profesionālie arheoloģiskie izrakumi tika veikti 1980. gada vasarā un rudenī, kurus veica LPSR ZA Vēstures institūta arheoloģiskā ekspedīcija Jāņa Apala vadībā. Šajos izrakumos tika atsegts kultūrslānis 580 m² lielā platībā. Tika atsegtas sešu celtņu vietas ar apkures ierīču paliekām un aku, kā arī nojauktās mūra sienas paliekas visapkārt pilskalna ziemeļu galam. Aizsargsienas paliekas tika atsegtas 40 m garumā gar visu pilskalna ziemeļu galu. Ar kaļķa javu mūrētā siena bija ap 1,5 - 1,55 m bieza. Aizsargsienas stūros tika konstatēti 4 m plati kontraforsi. Atsegtajā kultūrslānī tika atrastas 291 senlieta, 354 māla trauku lauskas, trīs restaurējami podi un citi atradumi. Atradumi pieder trim Riekstu kalna apdzīvotības periodiem. Kopumā atrasto senlietu vecums variē no 11. līdz 17. gadsimtam.
Pēc tam arheoloģiskie izrakumi tika veikti 2010. gadā, ko veica neliela arheologu grupa LU Latvijas vēstures institūta arheoloģes Zigrīdas Apalas vadībā. Izrakumu mērķis bija nodrošināt arheoloģisko uzraudzību pilskalna ziemeļu galā, kur notika 1980. gada izrakumos atklātās aizsargsienas rekonstrukcija. Kultūrslānis 35 m² lielā platībā tika atsegts arī pilskalna dienvidu galā.
Zaporižjas apgabala okupācija
Zaporižjas apgabala Krievijas okupācija (uk) ir Zaporižjas apgabala dienvidu daļas okupācija, kas sākās 2022. gada 24. februārī, kad Krievijas spēki iebruka Ukrainā.
2022. gada septembrī Krievija rīkoja viltus referendumu par Zaporižjas apgabala pievienošanu Krievijas Federācijai. 30. septembrī, pamatojoties uz šo referendumu rezultātiem, prezidents Vladimirs Putins parakstīja rīkojumu par apgabala iekļaušanu Krievijas sastāvā.
Okupācija
2022. gada 26. februārī Krievijas karaspēks ieņēma Berdjanskas ostu un Berdjanskas lidostu. Nākamajā dienā Krievijas militārpersonas bija pilnībā pārņēmušas kontroli pār pilsētu.
2022. gada 1. martā Melitopoles iedzīvotāji pretojās pilsētas okupācijai un aizšķērsoja Krievijas militāro transportlīdzekļu kolonnu.
4. martā Krievijas karaspēks uzbrukai Enerhodaras pilsētai un Zaporižjas atomelektrostacijai. 5. martā Zaporižjas apgabala gubernators Oleksandrs Staruhs paziņoja, ka Krievijas spēki pēc pilsētas izlaupīšanas pametuši pilsētu, tomēr Ukrainas dienvidaustrumu militārā administrācija 7. martā apstiprināja, ka Enerhodara atrodas Krievijas spēku kontrolē.
Militāri civilās administrācijas izveide un aneksija
Okupētās teritorijas pārvaldei Krievijas valdība izveidoja Zaporižjas kolaborantu militāri civilo administrāciju (ru). Ukrainas karaspēka pretuzbrukuma laikā 20. septembrī Doneckas, Hersonas, Luhanskas un Zaporižjas apgabalu okupētajās daļās steidzami izsludināja viltus referendumus par pievienošanos Krievijas Federācijai no 23. līdz 27. septembrim. Zaporižjas apgabala okupētās daļas iedzīvotājiem sagatavoja balsošanas zīmes ar jautājumu krievu un ukraiņu valodā "vai jūs atbalstāt Zaporižjas apgabala izstāšanos no Ukrainas, Zaporižjas apgabala pārveidi par patstāvīgu valsti un tās iekļaušanos Krievijas Federācijas sastāvā ar Krievijas Federācijas subjekta tiesībām?" Krievijas Drošības padomes priekšsēdētēja vietnieks, bijušais Krievijas prezidents Dmitrijs Medvedevs paziņoja, ka referendumu rīkošana un jaunu teritoriju pievienošana Krievijai izraisīšot neatgriezeniskas ģeopolitiskās pārmaiņas pasaulē, jo "uzbrukums Krievijas teritorijai tiktu uztverts kā noziegums, kas ļautu mums izmantot visus pašaizsardzības līdzekļus". Ukrainas ārlietu ministrs Dmitro Kuleba pauda pārliecību, ka Krievijas rīkotie viltus referendumi neko nemainīs un Ukraina turpinās atbrīvot savu teritoriju.
28. septembrī Krievijas puse pavēstīja, ka par pievienošanos Krievijai Zaporižjas apgabalā nobalsojuši 93% vēlētāju. 29. septembrī ANO ģenerālsekretārs Antoniu Guterrešs nosodīja Krievijas plānus anektēt okupētās Ukrainas daļas, norādot, ka tā ir bīstama eskalācija, kam nav vietas mūsdienu pasaulē. 30. septembrī kļuva zināms, ka Vladimirs Putins parakstījis dekrētu par Zaporižjas apgabala atzīšanu par neatkarīgu teritoriju. 30. septembrī Maskavas kremlī Vladimirs Putins kopā ar okupēto Ukrainas reģionu vietvalžiem parakstīja līgumus par četru apgabalu iekļaušanu Krievijas Federācijas sastāvā. Krievijas prezidents savā uzrunā apgalvoja, ka miljoniem "krievu pasaules" iemītnieku sapņojot atgriezties savā "īstajā dzimtenē", no kuras tika nošķirti pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā.
Deokupācija
11. jūlijā Ukrainas aizsardzības ministrs Oleksijs Rezņikovs paziņoja, ka prezidents Volodimirs Zelenskis devis pavēli izstrādāt plānu okupēto Ukrainas dienvidu apgabalu atbrīvošanai. 28. augustā Melitopoles mērs Ivans Fedorovs informēja, ka iznīcināta viena no lielākajām krievu militārajām bāzēm, kas bija izvietota kādas rūpnīcas teritorijā. Krievijas spēki intensīvi apšaudīja Orihivas pilsētu, kur nokrita vismaz 200 lādiņi. Enerhodaras mērs ziņoja par pilsētas dzīvojamo rajonu apšaudi, Ukrainas prezidenta biroja vadītājs Andrijs Jermaks uzsvēra, ka Krievijas kodolšantāža nedrīkst palikt bez atbildes. 29. augustā Ukrainas bruņotie spēki sāka plašu pretuzbrukumu Ukrainas dienvidu frontē.
Dollija
Dollija ( — ) bija aita, pasaulē pirmais klonētais zīdītājs. Viņu no pieauguša dzīvnieka somatiskajām šūnām klonēja britu zoologi Jana Vilmuta un Kīta Kempbela vadībā Roslina institūtā (The Roslin Institute) Skotijā.
Dollija piedzima un nodzīvoja līdz sešu gadu vecumam, kad mira no progresējošas plaušu slimības. Vairākos resursos, tai skaitā BBC News un Scientific American, tā tikusi nosaukta par "pasaulē slavenāko aitu". Dollija tika klonēta no krūšu dziedzera šūnas, tāpēc arī tikusi nosaukta amerikāņu kantrīdziedātājas Dollijas Pārtones vārdā (pazīstama ar visai liela izmēra krūtīm).
Alberts Ozoliņš
Alberts Niklass Ozoliņš (īstajā vārdā Alberts Niklass Ozols) (dzimis (pēc vecā stila — ) (pēc pases datiem — ), miris ) bija latviešu svarcēlājs.
Dzimis Trepes muižas (tagad Kūku pagasts) priekšstrādnieka Niklasa Ozola un viņa sievas Annužas dzimušas Zvirgds ģimenē. Pārstāvējis sporta biedrības "Krauze" un Rīgas Policijas darbinieku sporta klubs (RPDSK).
Piedalījies olimpiskajās spēlēs 1924. gadā Parīzē pieccīņā (raušana ar vienu roku, grūšana ar vienu roku, spiešana ar divām rokām, raušana ar divām rokām, grūšana ar divām rokām), kur ieņēma pēdējo, 25. vietu, ar kopsummā paceltiem 340 kg.
1922. gada pasaules vicečempions vidējā svarā. 1933. gada Eiropas čempionātā 6. vieta vidējā svarā. 14 reizes bijis Latvijas meistars vidējā svarā (1922—1924, 1926-1928, 1930-1934, 1937, 1938) un pussmagajā svarā (1921). 1923. gadā Rīgā sasniedzis neoficiālus pasaules rekordus pusvieglajā svarā raušanā ar kreiso (75 kg) un labo roku (75 kg). 50 reižu labojis Latvijas rekordus.
Savaii
<mapframe text="Savaii" width=290 height=290 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q337519" }
Alberts Ozoliņš
Pēc karjeras beigām treneris un vissavienības kategorijas tiesnesis.
Savaii
Savaii (sm) ir pēc teritorijas lielākā sala Samoa salu arhipelāgā un Samoa valstī Klusajā okeānā. Salai ir vulkāniska izcelsme, tās augstākais kalns — 1858 metrus augstais Silisili ir augstākā Samoa salu virsotne. Salas garums ir apmēram 70 kilometru, platums — 46 kilometru. Dienvidu krasts ir diezgan klinšains, ziemeļos tas salīdzinoši lēzenāks. 2016. gadā salā dzīvoja apmēram 43 958 cilvēku, kas ir apmēram 24 % no Samoa valsts iedzīvotājiem.
Pasažieri (2016. gada filma)
"Pasažieri" (en) ir 2016. gada zinātniskās fantastikas romantiskā filma, kuras režisors ir Mortens Tildums. Galvenās lomas filmā atveido Kriss Prats, Dženifere Lorensa, Maikls Šīns, Lorenss Fišbērns un Endijs Garsija. Filmas pirmizrāde notika Regency Village teātrī Vestvudā, Losandželosā.
Filma tika nominēta 89. Kinoakadēmijas balvai, kā Labākā oriģinālmūzika un Labākais mākslinieka darbs.
Spēlmaņu nakts 1998/1999
1999. gadā Spēlmaņu nakts ceremonija no vasaras tiek pārcelta uz rudeni un šī perioda Neatkarīgā žūrija vērtē visu 1998. gada profesionālo teātru veikumu un arī 1999. gada pirmo pusi. Turpmāk žūrija teātru darbu vērtē sezonas ietvaros un laureātu godināšana notiek 23. novembrī — Eduarda Smiļģa dzimšanas dienā. Šajā reizē svinīgā ceremonija notiek Dailes teātrī. Režisors — Valdis Liepiņš, ceremonijas vadītājs  — Gundars Āboliņš.
Žūrija
Jānis Siliņš (priekšsēdētājs); Ingrīda Burāne; Valda Čakare; Lilija Dzene; Inese Lūsiņa; Normunds Naumanis; Silvija Radzobe; Henrieta Švāne; Eriks Tivums.
Pasažieri (2016. gada filma)
Kāds kosmosa kuģis uz tālu kolonijas planētu ved vairākus tūkstošus cilvēku, kuri ir mākslīgi iemidzināti, lai viņi nepamostos ilgus gadus garajā ceļā. Tomēr kuģa miega kameru darbībā notiek kļūme, kuras rezultātā divi pasažieri pamostas 90 gadus ātrāk, nekā paredzēts.
Sižets
Kosmosa kuģis Avalon, uz kura hibernācijas kapsulās mākslīgi iemidzināti 5000 pasažieri un 258 apkalpes locekļi, ir ceļā uz jaunu pasaules koloniju Homestead II. Ceļojuma ilgums paredzēts 120 gadus, tomēr tā laikā kosmosa kuģis saduras ar asteroīdu, kas rada traucējumus kuģa sistēmā, kā rezultātā 90 gadus pirms paredzētā pamostas viens no pasažieriem — Džims Prestons.
Pēc pavadīta gada izolācijā ar vienīgo sarunu biedru androīdu Artūru, Džims ir izmisumā un apsver domu par pašnāvību, līdz nejauši vienā no hibernācijas kapsulām ierauga skaisto Auroru Leinu. Izmisuma dzīts Džims ilgu laiku apsver domu, vai nepieciešams pamodināt Auroru, tādējādi laupot viņas dzīvi, taču dodot kompanjonu ceļā. Pēc pārdomām Džims pamodina Auroru, liekot viņai noticēt, ka viņas kapsulā arī radās traucējumi. Džims lūdz Artūram neatklāt noslēpumu, līdz pats nebūs pateicis Aurorai, tikmēr Aurora ir satriekta par savu likteni un cenšas atgriezties hibernācijas stāvoklī. Pēc neveiksmīga mēģinājuma viņa uzsāk rakstīt grāmatu par piedzīvoto kuģī.
Nākamā gada laikā Džims un Aurora satuvinās un iemīlas. Džims vēlas bildināt Auroru, taču Artūrs, domājot, ka starp abiem nav noslēpumu, atklāj Aurorai patiesību. Aurora sadusmojas un uzbrūk Džimam, izvairās no viņa un nepieņem atvainošanos.
Pēc neilga laika kuģa sistēmā notiek vēl vairākas kļūdas, un hibernācijas kapsulā pamostas Avalon klāja virsnieks Guss Mankuso. Viņš atklāj daudzas kļūdas sistēmā, taču dators neuzrāda to izcelsmes avotu. Ja kļūdas netiks novērstas, tad kuģis var piedzīvot kritisku sistēmas kļūmi un kolonizēšanas misija būtu beigusies. Ar Džima un Auroras palīdzību Guss cenšas salabot kosmosa kuģi, taču drīz vien saprot, ka ir neglābjami slims dēļ vairākām kļūmēm viņa kapsulā. Pirms nāves Guss atdod Džimam un Aurorai savu klāja ID, kas ļauj piekļūt apkalpes telpām un salabot kuģi.
Džims un Aurora atrod vairākus caurumus kuģa klājā, kas izveidojušies pirms 2 gadiem sadursmes rezultātā ar asteroīdiem. Datora modulis, kas pārvalda kodolsintēzes reaktoru, ir bojāts, un sistēma visu enerģiju novirza, lai uzturētu reaktoru. Džims nomaina bojāto moduli, taču sistēma nespēj izvadīt radušos plazmu, jo ventilācijas lūka neatveras. Džims ir spiests atvērt lūku manuāli no ārpuses un dodas kosmosā. Kamēr Džims no ārpuses tur lūku atvērtu, Aurora uzsāk ventilācijas procesu kuģa iekšpusē un atklāj, ka nevēlas zaudēt Džimu un palikt kuģī vienatnē. Džims izmanto durvis kā vairogu procesā, taču tiek izspiests no lūkas un viņa skafandrs tiek bojāts. Viņš zaudē skābekli un krīt bezsamaņā. Aurorai izdodas atgūt Džimu, kam ir iestājusies klīniskā nāve. Izmantojot Autodoc sistēmu Džims tiek atdzīvināts, tikmēr salabotais reaktors atgriež normālu kuģa darbību.
Džims atklāj, ka Autodoc sistēma var tikt pielietota kā hibernācijas kapsula vienai personai un piedāvā Aurorai atgriezties hibernācijas stāvoklī un sasniegt Homestead II kopā ar citiem pasažieriem, esot gatavs atkal palikt viens. Aurora saprot, ka nekad vairs neredzēs Džimu un kādēļ Džims veica tādas izvēlas. Aurora izlemj palikt kopā ar Džimu un pieņem viņa darināto gredzenu.
Pēc 88 gadiem, neilgi pirms ierašanās kolonijā, pamostas kuģa apkalpe un galvenajā telpā ierauga veģetāciju, kokus, lidojošus putnus un koka mājiņu. Auroras balss lasa savu sarakstīto grāmatu par viņas un Džima pavadīto laiku Avalon.
Filmas izstrāde
Džons Speitss filmas scenāriju sarakstīja jau 2007. gadā, taču tas netika realizēts vairākus gadus dažādu iemeslu dēļ. Sākotnēji bija paredzēts, ka filmas budžets būs 35 miljoni ASV dolāru, un galvenās lomas filmā atveidos Kiānu Rīvss un Rīza Viterspūna, bet The Weinstein Company projektu nerealizēja. 2014. gada 5. decembrī tiesības uz filmu ieguva Sony Pictures. 2015. gada sākumā par filmas režisoru tika izraudzīts norvēģu režisors Mortens Tildums.
Aktieru sastāvs — Dženifere Lorensa, Kriss Prats, Maikls Šīns, Lorenss Fišbērns — tika izziņoti periodā no 2015. gada februāra līdz 2016. gada janvārim. Par galveno lomu atveidošanu filmā Lorensa saņēma 20 miljonus ASV dolāru, bet Prats 12 miljonus.
Filmēšana noslēdzās 2016. gada 12. februārī.
Mūzika
Filmas mūzikas autors ir Tomass Ņūmens. Filmas scenārija autors Džons Speitss atzina, ka filmas scenāriju sarakstījis klausoties Ņūmena iepriekšējos darbos. 96 minūšu garajā skaņu celiņā galvenokārt izmantota klaviermūzika un elektroniskie instrumenti. Mūzika veidota tā, lai tā būtu kā nebeidzams miegs un ceļojums ar būtiskiem pārrāvumiem, kas turpina stāsta attīstību. Šī bija Ņūmena 14. reize, kad viņa oriģinālmūzika tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Filmas nobeiguma dziesmas Levitate autors ir grupa Imagine Dragons.
Plakanciema kauja
Plakanciema kauja jeb kauja pie Plakaniem bija viena no pirmajām latviešu strēlnieku kaujām Pirmā pasaules kara laikā pret Vācijas armijas uzbrukumu Rīgas frontē, kas notika 1915. gada 29. oktobrī pie Misas upes tilta. Kaujas rezultātā 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljons piespieda pretinieku atkāpties aiz Vidzemes un Kurzemes guberņu robežas.