cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
J. Walter Thompson
Vēsture
1969. gadā J. Walter Thompson kļuva par publisku kapitālsabiedrību. 1970. gados tika iegādāti reklāmas sabiedrisko attiecību un mārketinga uzņēmumi. 1980. gadā uzņēmums reorganizēts par pārvaldītājsabiedrību JWT Group Inc. ar J. Walter Thompson kā lielāko meitas uzņēmumu.
1980. gadu vidū JWT piedzīvoja finanšu grūtības. 1987. gadā JWT grupu iegādājās Apvienotajā Karalistē bāzētais uzņēmums WPP.
2005. gadā uzņēmuma nosaukums J. Walter Thompson mainīts uz JWT. 2014. gada aprīlī, atzīmējot 150 gadu jubileju, uzņēmums atguva agrāko nosaukumu J. Walter Thompson.
JWT Latvijā
Latvijā JWT pārstāv SIA SAN Rīga. Tā dibināta 1997. gada 18. februārī kā SIA Reklāmas aģentūra Silikons, un 2000. gada 16. maijā nosaukums mainīts uz SAN Rīga. 2013. gada 9. septembrī uzņēmums pārdēvēts par SIA SAN Hunters Rīga.
Dreiliņu iela
Dreiliņu iela var būt:
Ligzda (filma)
"Ligzda" ir uzņemta Latvijas mākslas filma. Filmas režisors ir Aivars Freimanis un tā uzņemta studijā Trīs. Vienīgā uzņemtā Latvijas mākslas filma.
Sižets
Veca māja meža vidū Slīterē. Ar to savu likteni saistījusi ģimene no Rīgas - māja kļuvusi par viņu ligzdu. Bet tad ierodas mājas bijušais īpašnieks no Kanādas...
Lomās
Lomās un epizodēs: Rasma Roga, Rēzija Kalniņa, Normunds Laizāns, Agnese Zeltiņa, Baiba Broka, Ieva Broka, A. Zute, Ē. Pēterfelds, H. Pēterfelds, O. Veinbergs, U. Gailis, N. Faitušs, V. Grīnbergs, I. Krafts, H. Rēders
Jūliuss fon Pajers
Jūliuss Johanness Ludoviks fon Pajers (de; dzimis, miris ) bija Austroungārijas armijas virsnieks, alpīnists, polārpētnieks, kartogrāfs un gleznotājs, Terezijas militārās akadēmijas profesors. Kopā ar Karlu Veiprehtu vadīja Austroungārijas polāro ekspedīciju (1872-1874), kas atklāja Franča Jozefa Zemi.
Biogrāfija
Dzimis Šēnavā, Bohēmijā, atvaļināta ulānu virsnieka ģimenē. 14 gadu vecumā zaudējis tēvu. Mācījies kadetu skolā pie Krakovas, vēlāk — Terezijas militārajā akadēmijā Vīnerneištatē.
Kopš 1859. gada sācis dienēt kā apakšleitnants. Piedalījies vairākās militārās operācijās. Vairākkārt apbalvots un paaugstināts pakāpē. Kopš 1863. gada sācis strādāt par vēstures un ģeogrāfijas pasniedzēju militārajās mācību iestādēs.
No 1962. gada sācis organizēt izpētes ekspedīcijas Tiroles Alpos, veicis vairāk kā 60 pirmo uzkāpšanu virsotnēs.
1868. gadā uzaicināts piedalīties 2. Vācijas polārajā ekspedīcijā uz Austrumgrenlandi kā topogrāfs. 1871. gadā kopā ar Karlu Veiprehtu piedalījies austriešu ekspedīcijā uz Novaja Zemļu. No 1872. līdz 1874. gada kopā ar Veiprehtu vadīja Austroungārijas Arktikas ekspedīciju, kura atklāja Franča Jozefa Zemes arhipelāgu. Veiprehts bija ekspedīcijas komandieris jūrā, bet Pajers — krastā.
1874. gadā Pajers atvaļinājās no armijas nelabvēļu politisko manipulāciju dēļ — daudzi apšaubīja Pajera vadītās ekspedīcijas atklājumu patiesumu. Neskatoties uz to, 1876. gadā Pajers tika iecelts augstmaņu kārtā un viņam piešķirts bruņinieka tituls.
1877. gadā apprecējies, divi bērni. Vēlākos gados studējis glezniecību, strādājis par gleznotāju.
Pajera vārdā nosaukts Pajera sala Franča Jozefa Zemē, Pajera kalni Antarktīdā un Pajera Zeme Austrumgrenlandē.
Kārlis Pfefers-Vildenbruhs
Kārlis Pfefers-Vildenbruhs (de, 1888—1971) bija vācu policijas virsnieks un Ieroču SS ģenerālis. No 1943. gada 8. oktobra līdz 1944. gada 11. jūnijam viņš komandēja Latviešu VI SS brīvprātīgo armijas korpusu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 12. jūnijā Kalkbergē-Rīdersdorfā pie Berlīnes. 1907. gadā iestājās Prūsijas armijā, 1911. gadā sāka studijas Berlīnes Militāri tehniskajā akadēmijā. Pirmā pasaules kara laikā darbojās Vācijas militārajā misijā Turcijā, 1917. gada beigās viņš atgriezās Vācijā un kļuva par 11. kājnieku divīzijas ģenerālštāba virsnieku, vēlāk darbojās Ģenerālpavēlniecības štatā.
Pēc kara beigām 1919. gada augustā viņš sāka darboties Osnabrikas un Magdeburgas policijā. 1932. gadā Pfefers-Vildenbruhs pievienojās Nacionālsociālistiskajai Vācijas strādnieku partijai (NSDAP) un 1933. gadā kļuva par Valsts policijas pulka komandieri Frankfurtē pie Oderas, 1936. gadā par Policijas skolu ģenerālinspektoru un 1937. gadā viņu paaugstināja par policijas ģenerālmajoru. 1939. gada 12. martā viņš sāka darboties SS Reihsfīrera štābā, 1939. gada 20. aprīlī paaugstināts par SS brigādefīreru. Otrā pasaules kara laikā 1939. gada beigās Pfefers-Vildenbruhs vadīja 4. SS policijas panzergrenadieru divīziju un kļuva par Ieroču SS ģenerālleitnantu. Pēc Francijas kampaņas beigām 1940. gada novembrī viņš atkal strādāja Reihsfīrera SS štābā. No 1941. līdz 1943. gadam viņš bija Vācijas Iekšlietu ministrijas koloniālās policijas biroja priekšnieks un 1943. gada 8. oktobrī viņu iecēla par Latviešu VI. SS brīvprātīgo armijas korpusa komandieri, 9. novembrī paaugstinot par Ieroču SS ģenerāli.
Gatavojoties Budapeštas aizstāvēšanas kaujai, 1944. gada decembra sākumā viņu iecēla par IX. SS kalnu korpusa (IX. SS-Gebirgskorps) komandieri, un viņš no 1944. gada 24. decembra līdz 1945. gada 11. februārim divus mēnešus vadīja ielu cīņas. 1945. gada 12. februārī ģenerālis Pfefers-Vildenbruhs padevās Sarkanās armijas gūstā.
1949. gadā viņam karagūstekņu nometnē piesprieda 25 gadu ieslodzījumā, bet pēc Staļina nāves 1955. gada oktobrī atbrīvoja no internēto ģenerāļu nometnes Ivanovas apgabalā un ļāva atgriezties Vācijā. Miris autokatastrofā 1971. gada 29. janvārī Bīlefeldē.
UD Leiria
UD Leiria (port. União Desportiva de Leiria) ir Portugāles futbola klubs no Leirijas pilsētas.
Hermonasa
Hermonasa (gr) ir sengrieķu-sindu pilsēta Tamaņas pussalā, kas pašlaik ir iekļauts "Hermonasas-Tmutarkaņas" arheoloģiskā kompleksa teritorijā.
Apraksts
Kolonija tika dibināta meotu un sindu apdzīvotajā teritorijā, kas toreiz saucās Sindika. Tā atradās Tamaņas pussalas dienvidu daļā uz plaša piekrastes plato, un gar krastu stiepās līdz pat mūsdienu Novorosijskai. Ziņu, ka Hermonasa atrastos Sindikas sastāvā, nav. Iespējams, ka tā atradās dubultā grieķu-sindu pārvaldē. Pirmajos gadsimtos caur Hermonasu notika Bosfora tirdzniecības darījumi ar alāniem.
Arheoloģiskie izrakumi šeit kļuva pasaulē pazīstami. To gaitā tika atrasti marmora frīzes fragmenti no Afrodītes tempļa ar gigantu attēliem, 4. gadsimta pr.Kr. Bosfora zelta monētu depozīts, bet kurgānveida nekropolē tika atrasts 4. gadsimta pr.Kr. marmora sarkofāgs, kurš bija izgatavots pēc grieķu tempļa formas.
Etimoloģija
Pēc Arriana ziņām pilsētas dibināšanā piedalījās grieķi-eolieši Semandra no Mitilēnas vadībā. Pēc viņa nāves pilsētā sāka valdīt viņa atraitne, Hermonasa. Viņas vārdā pilsēta arī tika nosaukta. Bet pēc Dionīsija dibināšanā piedalījās grieķi-jonieši Hermona vadībā, kura vārdā kolonija ieguva savu nosaukumu. Pēc V.Blavatska domām Arheanaktīdi (pirmie Bosfora valdnieki) bija cēlušies no dižciltīgas Mitilēnas dzimtas, kas pārcēlās uz Hermonisu. Pilsētas nosaukums var nozīmēt arī "Hermeja (t.i. tirdzniecības) salu" (sengr. Ἑρμαῖος νῆσος; doriešu νᾶσος "sala").
Pilsētas izpēte
Arheoloģisko izrakumu gaitā tika noskaidrots, ka:
Nekropole
Hermonasas nekropole atrodas uz rietumiem, dienvidrietumiem un dienvidaustrumiem no pilsētas, un to veido daudzi kurgānu apbedījumi (5-6 km rādiusā), kas savienoti ar trim galvenajiem senajiem ceļiem, pie kuriem tie tika izveidoti. Nozīmīgākās ir Rietumu kapenes 2 km garumā no nelielas gravas, kas norobežo tās no pilsētas līdz kurgānam "Tamaņa-21" pie platas un dziļas gravas nogāzes. Kapenes aizņem piekrastes joslu starp Ļebedeva ielu un piekrastes krauju.
Hermonasas nekropoles atradumi ir pasaulē plaši pazīstami un izstādīti Valsts vēstures muzejā un Ermitāžas zelta krātuvē.
Miltiadis Gusks
Miltiadis Gusks (el; dzimis 1874. gadā, miris 1903. gada 9. jūlijā) bija grieķu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks un olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs lodes grūšanā.
1896. gad vasaras olimpiskās spēles
Miltiadis Gusks startēja lodes grūšanas disciplīnā 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Viņš lodi aizgrūda 11 metru un 3 centimetru attālumā un izcīnīja sudraba medaļu. Viņa rezultāts bija par 19 centimetriem sliktāks nekā ASV sportistam, zelta medaļas ieguvējam Robertam Garetam, kurš lodi aizgrūda 11 metru un 20 centimetru attālumā.
Kosmos-2490
Kosmos-2490 tika palaists 00:31 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti analoģiski pavadoņi Kosmos-2488, Kosmos-2489, kā arī atšķirīgs pavadonis Kosmos-2491. No dzinējbloka Briz-KM pavadoņi atdalījās 02:16 UTC.
Programmēšana pāros
Programmēšana pāros ir spējās izstrādes paņēmiens, kurā divi programmētāji kopīgi strādā pie vienas darbstacijas. Viens, vadītājs, raksta kodu, kamēr otrs, novērotājs vai navigators, pārskata katru koda rindu, tās tapšanas brīdī. Pēc īsa laika intervāla programmētāji mainās lomām.
Koda apskates laikā novērotājs ņem vērā arī plašāku skatījumu uz kodu, piedāvājot idejas par uzlabojumiem un iespējamām nākotnes problēmām. Tas ļauj vadītājam veltīt visu uzmanību konkrētajam darba uzdevumam, izmantojot novērotāju kā drošības tīklu un ceļvedi.
Nesta Kārters
Nesta Kārters (en; dzimis ) ir Jamaikas vieglatlēts, startē 100 un 200 m sprinta disciplīnās.
Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs. Abās reizēs Jamaikas 4x100 m stafetes komandas sastāvā izcīnīja zelta medaļu, individuālajās sacensībās nav piedalījies. Ar panākumiem startējis arī Pasaules čempionātā, kopumā izcīnot četras medaļas, no kurām divas ir zelta (2011. gads Tegu un 2013. gads Maskavā), viena sudraba (2007. gads Osakā) un viena bronza (2013. gads Maskavā), bronzu izcīnījis individuālajā 100 m sprintā, pārējās izcīnītas Jamaikas sastāvā stafetē.
Kārtera personiskais rekords ir 9,78 s, kas ir viens no labākajiem rezultātiem šīs distances vēsturē.
Starpstacija
Starpstacija ir dzelzceļa sadales punkts, kas paredzēts pasažieru, kravu un tehniskajām operācijām nelielos apmēros. To galvenais uzdevums ir laikus nodrošināt drošu vilcienu kustību iecirknī. Pie starpstacijām mēdz pieskaitīt arī izmaiņas un apdzīšanas punktus, kuros tiek veiktas vai būtu iespējams veikt šīs nelielās kravu operācijas.
Starpstacijas Latvijā
Treknrakstā iezīmētas funkcionējošas starpstacijas, uz kurām iespējams aizbraukt ar pasažieru vilcienu.
Sejads Salihovičs
Sejads Salihovičs (bs, dzimis ) ir bijušais Bosnijas un Hercegovinas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Bosnijas un Hercegovinas futbola izlases dalībnieks.
Ādolfs Agte
Ādolfs Agte (de; krievu: Адольф Христофорович Агте; dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes inženieris. Rīgas galvenais inženieris no 1887. līdz 1899. gadam un uzņēmuma Rīgas Ielu dzelzceļu akciju sabiedrība vadītājs no 1899. līdz 1906. gadam. Mežaparka apbūves rajona pamatlicējs.
Sejads Salihovičs
Savu lielāko daļu karjeras pavadījis Vācijas komandā 1899 Hoffenheim, kur spēlējis no 2006. līdz 2015. gadam. Kopumā deviņu sezonu laikā 1899 Hoffenheim rindās nospēlējis 249 mačus un guvis 67 vārtus.
Bosnijas un Hercegovinas futbola izlases sastāvā debitējis 2007. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Ādolfs Agte
Dzīvesgājums
Esot bijusi arī doma būvēt tuneli zem Daugavas 19. gadsimta beigās, kas neesot realizēta galvenokārt tāpēc, ka būtu sarežģīti pa ziemu pievest tajā sniegu, jo ziemā visi braucot ar kamanām.
No 1899. līdz 1906. gadam viņš vadīja Rīgas ielu dzelzceļu akciju sabiedrību (Aktien-Gesellschaft der Rigaer Straßenbahnen / Акцiонерное Общество Рижскихъ Трамваевъ), nodrošinot pirmā elektriskā tramvaja palaišanu Rīgā 1901. gada 23. jūlijā.
Agtes īpašumā no 1895. gada bija Jaunā muiža (Neuhof, Bulmerinckshof) Mežaparkā, kur viņš nodibināja privāto namu rajonu. Agtes ģimenei muiža piederēja līdz 1930. gadu vidum, tad tā kļuva par Rīgas pilsētas īpašumu.
Ādolfs Agte ir apbedīts Rīgas Lielajos kapos.
Piemiņa
2015.g. martā Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā norisinājās Rīgas kultūrvēsturei īpašs notikums — no Agtes dzimtas Pjēra un viņa māsas Katrīnas muzejs saņēmis vērtīgu dāvinājumu — vectēva, Gustava Ādolfa Agtes dēla Karla Aleksandra Agtes personiskos memuārus.
Dzimtas pārstāvji dzīvo Šveicē un bija laimīgi, ka "sējums ir nonācis atpakaļ tur, kur tam jāatrodas". Agtes dzimta pārcēlās uz dzīvi Šveicē, Cīrihē jau pirms Pirmā pasaules kara. Karla Aleksandra Agtes atmiņu pieraksti ietiecas arī šajā laika posmā, kur viņš Rīgu 1912. gadā apraksta kā boļševiku revolūcijas ietekmētu, kas tad arī licis pieņemt lēmumu pamest Latviju.
Saruna (filma)
Pēc Kopolas teiktā, galvenā iedvesma filmai "Saruna" bija Mikelandželo Antonioni filma "Fotopalielinājums" (1966). Tā kā filma tika izlaista tikai pāris mēnešus pēc Ričarda Niksona atkāpšanās no prezidenta amata, Kopola uzskatīja, ka skatītāji filmu interpretēja kā reakciju uz Votergeitas skandālu. Filmas pirmizrāde notika 1974. gada Kannu kinofestivālā, kur tā saņēma Zelta palmas zaru, augstāku kinofestivāla balvu. Filma tika nominēta trīs Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijās labākā filma, labākais oriģinālscenārijs un labākā skaņa. 1995. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālais kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Desti
Desti izveidojis viedu ceļojumu plānotāju, izmantojot SRI izstrādāto mākslīgā intelekta projektu CALO. Ceļojumu plānotājs ļauj lietotājiem atrast tieši to, ko viņš meklē: apmešanās vietas, pasākumus, ēdināšanas vietas u.c. Mākslīgais intelekts izsijā tūkstošiem vietu un atrod vislabāko sakritību pēc lietotāja dabiskā valodā dialogā ievadīta pieprasījuma. Atšķirībā no tradicionālajām meklētājprogrammām, kuras indeksē atslēgas vārdus, Desti analizē lietotāja uzdotā jautājuma kontekstu, mēģinot to saprast, uzdodot arī papildjautājumus, lai konkretizētu meklējamo mērķi.
Vēsture
Desti Inc. dibināts 2011. gada 18. novembrī, atdaloties no bezpeļņas pētnieciskā institūta SRI International. Uzņēmums ieguva invstīcijas no Horizons Ventures un Carmel Ventures.
2012. gada novembrī izlaista ceļojumu plānotāja bēta versija.
2014. gada 30 maijā Desti iegādājās Somijas uzņēmums Nokia, lai iekļautu tā programmatūru kartogrāfijas platformā HERE. Desti programmatūra tika izņemta no Apple iTunes Store interneta veikala.
Medio tika integrēts HERE, un izbeidza darbību kā patstāvīgs uzņēmums. 2015. gadā HERE pārdots Vācijas autobūves konsorcijam, kurā ietilpa Audi AG, BMW AG un Daimler AG.
Smagie metāli
Par smagajiem metāliem sauc metālus ar relatīvi augstu blīvumu, atommasu vai atomskaitli. Šis terminam nav vienotas vispārpieņemtas definīcijas, tā nozīme var mainīties atkarībā no autora un konteksta.
Bieži par smagajiem metāliem sauc metālus, kuru blīvums ir lielāks par 5 g/cm3. Pēc šīs definīcijas smagie metāli ir liela daļa pārejas metālu, daudzi p grupas metāli, visi lantanoīdi un aktinoīdi, kā arī rādijs. Tiesa gan, šī robeža dažādos avotos var būt no 3,5 līdz 7 g/cm3. Definējot smagos metālus pēc atommasas arī ir izmantotas dažādas definīcijas — dažos avotos par smagajiem metāliem sauc tos, kuriem ir lielāka atommasa par nātriju, dažos šī robeža sākas ar dzīvsudrabu. Šo terminu mēdz asociēt arī ar toksiskumu un vides piesārņojumu. Strīdīgs ir arī jautājums par pusmetālu iekļaušanu starp smagajiem metāliem.
Dabā tīrā veidā sastopamo metālu, piemēram, zelta, vara un dzelzs, smagums tika pamanīts jau aizvēsturē. Sākotnēji visi atklātie metāli bija relatīvi smagi, līdz ar to tas tika uzskatīta par vienu no metālu īpašībām. Sākot ar 1809. gadu, tika atklāti vairāki vieglie metāli, piemēram, nātrijs, kālijs, stroncijs. Viena no pirmajām reizēm, kad tika izmantots termins "smagie metāli", bija 1817. gadā, kad vācu ķīmiķis Leopolds Gmelins iedalīja visus elementus nemetālos, vieglajos metālos un smagajos metālos. Pēc viņa definīcijas vieglajiem metāliem blīvums bija līdz 5,0 g/cm3, bet smagajiem metāliem sākot ar 5,3 g/cm3. Vēlāk šo terminu sāka attiecināt uz elementiem ar augstu atommasu vai atomskaitli.
2002. gadā skotu toksikologs Džons Dufuss, pētot termina "smagie metāli" lietojumu pēdējos 60 gados, secināja, ka tas ir tik plašs, ka šis termins ir "praktiski bezjēdzīgs". Viņš arī secināja, ka nav sakarības starp metālu blīvumu un īpašībām, ko uzskata par raksturīgām smagajiem metāliem, piemēram, toksiskumu. Par spīti tā apšaubāmajai nozīmei, šis termins regulāri tiek izmantots zinātniskajā literatūrā. Tā lietošana tiek uzskatīta par pieļaujamu, ja tam klāt ir dota stingra definīcija.
Blīvums >20 g/cm3
* — pusmetāli.
Azovas bataljons
Īpašo spēku atsevišķā vienība "Azov" (uk), zināms arī kā Azovas pulks (uk) vai Azovas bataljons (uk) ir Ukrainas Iekšlietu ministrijas Nacionālās gvardes vienība, kas bāzējas Mariupolē, Azovas jūras piekrastes reģionā. "Azov" tika izveidots kā brīvprātīgie paramilitāristi 2014. gada maijā un kopš tā laika cīnījies ar Krievijas un tās sabiedroto dumpinieku spēkiem Donbasa karā. Pirmo reizi "Azov" cīnījās Mariupoles atgūšanā no Krievijas spēkiem un prokrieviskajiem separātistiem 2014. gada jūnijā. Sākotnēji viņi darbojās kā brīvprātīgā policijas rota, līdz 2014. gada 11. novembrī tika oficiāli iekļauta Nacionālās gvardes sastāvā. Daudzi avoti un cilvēktiesību organizācijas apvainoja "Azov" neonacismā un kara noziegumos, ko Ukrainas valdība un "Azov" pārstāvji noraidīja. Šādu attieksmi izraisīja arī "Azov" lietotā simbolika, kas atgādina agrāk vācu armijā lietoto. Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā bataljons ieguva jaunu uzmanību, jo Krievija apgalvojumus par neonacismu izmantoja kā vienu no ieganstiem, lai censtos attaisnot iebrukumu, un pēc tam Mariupoles aplenkuma laikā ar savu lomu pilsētas aizsardzībā.
Bataljona pārstāvji un Ukrainas valdība publiski noraidīja tā saistību ar nacisma vai neonacisma ideoloģiju, cita starpā norādot, ka tā karotāju vidū ir ebreji, arī ultraortodoksālie jūdaisti. Tāpat bataljona vadība savulaik apgalvoja, ka nacisti ir tikai 10-20% no vienības sastāva. Tomēr, situācijai saasinoties, bataljonā tika iekļauti vairāki cilvēki, kuri neslēpa savas neonacistiskās simpātijas. Tas sagādāja problēmas vienības tēlam presē, toties piesaistīja jaunus brīvprātīgos. Bataljona dalībnieki ir no 22 valstīm un dažādas izcelsmes. 2017. gadā tā kopskaits tika lēsts vairāk nekā 2500 cilvēku apmērā, bet 2022. gadā tika vērtēts, ka karotāju skaits tajā ir 900.
Noteikums 2018. gada Konsolidēto apropriāciju likumā, ko pieņēma ASV Kongress, bloķēja militāro palīdzību "azoviešiem" apsūdzību dēļ par to saistību ar balto pārākuma ideoloģiju; 2015. gadā Kongress atcēla līdzīgu aizliegumu.
2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā
Azovas bataljons lielu uzmanību ieguva Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā 2022. gadā. Jau pirms šī konflikta "Azov" bija propagandas kara priekšmets, ko Krievija izmantoja, lai Ukrainas valdību un karaspēku attēlotu kā nacistisku vai nacistu kontrolē esošu. No savas puses arī "Azov" veica sekmīgu propagandu, publicējot labi uzņemtus dronu video un citus materiālus plašsaziņas līdzekļos par savām militārajām darbībām. The Telegraph nosauca "Azov" par "labi ieeļļotu publicitātes mašīnu". Mediji regulāri savos materiālos atsaucās uz bataljona pārstāvju sniegto informāciju.
Iebrukuma sākumā lielākā daļa no "Azov" vienības atradās Mariupolē. 2022. gada martā Deutsche Welle ziņoja, ka bataljons bija galvenā vienība, kas aizstāvēja Mariupoli tās aplenkumā. Cīņām turpinoties, "Azov" kļuva ievērojami ar savu sīvo pilsētas aizsardzību. 9. martā Krievija veica gaisa triecienu dzemdību namam, nogalinot vairākus civiliedzīvotājus, un bombardēšanu pamatoja ar "Azov" kaujinieku klātbūtni ēkā, tāpat 16. martā Krievijas aviācija sabombardēja Mariupoles Drāmas teātri, kurā atradās civiliedzīvotāji. Atbilstoši Ukrainas ziņojumam, Krievijas sabombardētajā teātrī, pie kura bija izvietoti labi saskatāmi uzraksti "Bērni", dzīvību zaudēja 300 cilvēku. Pēc starptautiskā sašutuma viļņa, Krievija atkal apvainoja "Azov", šoreiz — ka tā kaujinieki teātri uzspridzinājuši paši. EDSO 13. aprīlī publicētajā atskaitē konstatēts, ka Krievijas puse viltojusi pierādījumus pirmajā gadījumā un nav tādus iesniegusi otrajā, attiecīgi nekāds "Azov" sakars ar šiem kara noziegumiem nav konstatēts.
2022. gada 19. martā prezidents Zelenskis piešķīra Ukrainas varoņa titulu "Azov" komandierim Mariupolē majoram Denisam Prokopenko. 22. martā tika ieņemts tobrīd jau atstātais "Azov" militārais štābs ziemeļu Kalmjuskas rajonā.
Aprīļa sākumā Azovas bataljons kopā ar citiem vietējiem ukraiņu spēkiem sāka atkāpties uz "Azovstaļ" dzelzs un tērauda rūpnīcu, milzīgā metalurģijas uzņēmumā, kas celts, lai varētu pretoties militāriem uzbrukumiem un bombardēšanai. Līdz 21. aprīlim lielākā daļa ukraiņu spēku bāzējās "Azovstaļ", un Krievijas prezidents Vladimirs Putins deva rīkojumu saviem spēkiem nevis iebrukt kompleksā, bet gan bloķēt to. Nākamajās dienās turpinājās rūpnīcas apšaude un bombardēšana.
Azovas bataljons piedalījās arī Kijivas ofensīvas Brovari kaujā, kur viņi un Ukrainas armijas 72. mehanizētā brigāde uzbruka un iznīcināja krievu tanku pulku, kas virzījās uz Brovari pilsētu.
22. aprīlī Mariupoles aizstāvji kopā ar vairākiem simtiem civiliedzīvotāju patvērās industriālajā kompleksā "Azovstaļ". Mariupoles mērs lūdza vispārēju evakuāciju, taču humānie koridori bīstamības dēļ netika atvērti.
28. aprīlī pulka komandiera vietnieks Svjatoslavs Palamars teica, ka Krievijas karaspēks veikuši ap 50 aviācijas triecienu pret Mariupoles aizstāvjiem, kas patvērušies rūpnīcas "Azovstaļ" teritorijā, tikušas izmantotas arī fosfora bumbas.
30. aprīlī komandiera vietnieks S. Palamars sacīja, ka no Krievijas spēku aplenktās rūpnīcas "Azovstaļ" Mariupolē sestdien izvestas 20 sievietes un bērni. "Mēs ceram, ka šie cilvēki dosies paredzētajā virzienā, proti, uz Zaporižju, uz Ukrainas kontrolē esošo teritoriju," viņš sacīja. Palamars pauda cerību, ka galu galā no "Azovstaļ" izdosies evakuēt visus civiliedzīvotājus, kā arī daudzos ievainotos karavīrus.
1. maijā S. Palamars informēja, ka rūpnīcā "Azovstaļ" karavīri ar virvēm no gruvešiem palīdzējuši izkļūt ārā civiliedzīvotājiem – gados vecākiem cilvēkiem, sievietēm un bērniem.
3. maijā S. Palamars sarunā ar Ukrainas mediju “Ukrainska pravda” pavēstīja: "Visu nakti bombardēja ar aviācijas bumbām, gāja bojā divas civiliedzīvotājas. Bet pašlaik notiek “Azovstaļ” sturmēšana."
4. maijā tika zaudēti sakari ar Mariupoles aizstāvjiem metalurģijas uzņēmumā "Azovstaļ".
5. maijā pulka “Azov” vadība informēja, ka Krievijas spēkiem izdevies ielauzties rūpnīcas “Azovstaļ” teritorijā.
8. maijā „Azovstaļ” esošie Mariupoles aizstāvji kritizēja Ukrainas valdību par nespēju aizsargāt nopostīto pilsētu.
9. maijā Mariupoles aizstāvji paziņoja, ka "Azovstaļ" tuvumā turpinās intensīvas cīņas, kurās dzīvību zaudējot gan ukraiņu, gan krievu karavīri un, ka rūpnīcas teritorijā atrodās aptuveni 600 ievainoti ukraiņu karavīri, kurus steidzami esot nepieciešams evakuēt, kā arī tās teritorijā esot milzīgs skaits līķu, kas ar pavasara iestāšanos sākot sadalīties.
11. maijā Romas pāvests Francisks Vatikānā tikās ar Mariupoles aizstāvju sievām.
12. maijā „Azovstaļ” teritorijā esošo jūras kājnieku komandieris Serhijs Volina ar sociālā tīkla „Twitter” starpniecību vērsās pie tā īpašnieka Īlona Maska ar lūgumu palīdzēt izvest viņa karavīrus no rūpnīcas un nogādāt uz kādu trešo valsti. S. Volina savā vēstījumā rakstīja, ka Masks mācot pasaules iedzīvotājus ticēt neiespējamajam, tāpēc tikai viņš varot palīdzēt karavīriem izkļūt no „Azovstaļ”.
14. maijā vienības komandiera vietnieks S. Palamars paziņoja, ka Mariupoles aizstāvji līdz šim iznīcinājuši aptuveni 6000 krievu iebrucēju, tostarp arī vienu ģenerāli. Iznīcināti arī 78 krievu tanki un vairāk nekā simts cita veida bruņutehnikas vienību. Viņš norādīja, ka krievu iebrucējiem visu laiku bijis gan skaitliskais, gan bruņojuma pārsvars un, ka krievu karotāju skaits sasniedzis aptuveni 14 000, kuru vidū bijuši arī bēdīgi slavenā privātā militārā uzņēmuma "Vagner" kaujinieki.
17. maijā tika ziņots, ka no aplenktās rūpnīcas "Azovstaļ" tika evakuēti 264 Ukrainas karavīri, paziņoja Ukrainas aizsardzības ministra vietniece Hanna Maļara. 53 smagi ievainotie tika evakuēti uz medicīnas iestādi Novoazovskā, bet vēl 211 karavīri pa humāno koridoru tika aizvesti uz Olenivku.
18. maijā ziņots, ka no Krievijas karaspēka aplenktās rūpnīcas “Azovstaļ” tika evakuēta vēl viena Ukrainas karavīru grupa. Viņi nogādāti prokrieviski noskaņoto separātistu izveidotajā tā dēvētajā Doneckas tautas republikā.
Neskaties augšup
Filma ir par diviem astronomiem (Di Kaprio un Lorensa), kuri mēģina brīdināt cilvēci par tuvojošos komētu, kas iznīcinās civilizāciju.
Filma tika izrādīta atsevišķos ASV kinoteātros, bet kopš "Neskaties augšup" ir pieejama straumēšanas servisā Netflix. Filma ieguva dalītus kritiķu vērtējumus. Filma tika iekļauta gan National Board of Review, gan Amerikas Kinoinstitūta 2021. gada 10 labāko filmu sarakstā.
Asa (Sunžas pieteka)
Asa (ka, ru, inh, ce) ir 133 kilometrus gara Sunžas labā krasta pieteka Gruzijā un Krievijā (tās Ingušijas un Čečenijas republikās).
Iztece Gruzijas teritorijā, Lielās Kaukāza grēdas ziemeļu nogāzēs. Tek ziemeļu virzienā, sasniedzot līdzenumu, pagriežas uz austrumiem. Asa pirmos 20 kilometrus tek pa Gruzijas teritoriju, pēc tam 90 kilometrus pa Ingušiju, bet atlikušo - pa Čečeniju. Ietek Sunžā pie Zakanjurtas ciema.
CD Mafra
CD Mafra (pt) ir Portugāles futbola klubs no Mafras pilsētas.
1092. gads
1092. bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Dienvidsudānas administratīvais iedalījums
Dienvidsudānas administratīvo iedalījumu veido 10 vilāji, kuri sīkāk iedalās 86 apgabalos.
1091. gads
1091. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Brīnišķā dzīve
"Brīnišķā dzīve" (en) ir 1946. gada ASV Ziemassvētku drāmas filma, kuras režisors ir Frenks Kapra. Filmas sižets veidots pēc Filipa Van Dorena Sterna īsā stāsta The Greatest Gift.
"Brīnišķā dzīve" ir par Džordžu Beiliju (attēlo Džeimss Stjuarts), vīru, kas ir pametis novārtā savus sapņus, lai palīdzētu citiem cilvēkiem un kura nenovēršamā pašnāvība Ziemassvētku vakarā izraisa viņa sargeņģeļa Klerensa Odbodija (attēlo Henrijs Treverss) ierašanos. Viņš Beilijam parāda to Bedfordfalsā dzīvojošo cilvēku dzīves, kuras Beilijs bija ietekmējis, pasaulē, kurā viņa nav.
Filmu nominēja piecām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā kategorijā "Labākā filma", tomēr nevienu balvu nesaņēma. Amerikas Kinoinstitūts to ierindoja starp 100 labākajām ASV filmām, tāpat tā ierindota institūta iedvesmojošāko filmu saraksta pirmajā vietā.
Kristīne Lilija
Kristīne Marī Lilija Hevija (en; dzimusi ) ir bijusī amerikāņu futboliste, spēlējusi uzbrucējas un pussardzes pozīcijā.
Spēlējusi NCAA, kur pārstāvēja Ziemeļkarolīnas Čelelhilā universitātes futbola komandu "Tar Heels". Visos dalības gados viņas pārstāvētā "Tar Heels" uzvarēja čempionātā. 1991. gadā ieguva Hermana balvu kā labākā koledžu futbola spēlētāja.
Karjeras laikā spēlējusi Zviedrijā un ASV. ASV izlasi sākusi pārstāvēt, vēl mācoties vidusskolā. Lilija tās sastāvā aizvadījusi 352 spēles, kurās guvusi 130 vārtus. Viņa ir visvairāk starptautiskās spēles aizvadījusī futboliste pasaulē. Ar izlasi izcīnījusi divas olimpisko spēļu zelta medaļas, tāpat. gadā tika izcīnīts sudrabs. Piedalījusies pirmajos piecos FIFA Pasaules kausa finālturnīros. 1999. gadā tika izcīnīta uzvara, savukārt 2003. un 2007. gadā — izcīnīta bronza. 1993., 2005. un 2006. gadā atzīta par ASV gada labāko futbolisti. No 2004. līdz 2008. gadam bija valstvienības kapteine. Karjeru izlasē beidza 2010. gadā.
Kevins Groskroics
Kevins Groskroics (de, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Vācijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeras lielāko daļu pavadījis Vācijas komandā Borussia Dortmund, kuras rindās viņš sešās sezonas izcīnīja divus Vācijas Bundeslīgas titulus un vienu Vācijas kausu.
Vācijas futbola izlases sastāvā debitējis 2010. gadā. Ar izlasi uzvarējis 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Borussia Dortmund
Vācija
Kas Te? Es Te!
"Kas te? Es te!" ir bērnu izklaidējošs raidījums Latvijas Televīzijas pirmajā kanālā (LTV1), ko sāka pārraidīt 2007. gada 20. oktobrī. Tā pārraidīšanas laiks bija brīvdienās, plkst. 9.00. Raidījuma pēdējā sērija tika pārraidīta 2020. gada 31. maija rītā. "Kas te? Es te!" ir daļējs priekštecis raidījumam "Mūziķene".
Raidījumā bija 4 galvenie varoņi — Lupe, Varis, Konstantīns, Pukšs. Raidījums saņēmis balvu kā 2007./2008. gada sezonas labākā debija Latvijas Televīzijā. Arī raidījumā izmantotais skaņdarbs "Kas te? Es te!", ko radījusi grupa Hospitāļu iela ir guvis plašu popularitāti.
1090. gads
1090. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Baltkrievijas Valsts universitāte
Baltkrievijas Valsts universitāte (be, ru) ir 1921. gadā dibināta valsts universitāte Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Otra jaunākā universitāte valstī.
Universitātes sastāvā ietilpst 20 fakultātes, 4 zinātniski pētnieciskie institūti, 13 zinātnes centri, 41 zinātniski pētnieciskā laboratorija. Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami rakstnieks Aļess Adamovičs (Алесь Адамовіч), Nobela prēmijas literatūrā ieguvēja Svetlana Aļeksijeviča, politiķis Staņislavs Šuškevičs.
Kas Te? Es Te!
Sižets
Galvenā darbība notiek mazas meitenes dzīvojamā istabā, viņas pašas no kartona kastēm būvētā leļļu mājā. Katrā kastē dzīvo kāda no viņas rotaļu figūriņām, kurām katrā epizodē ir jauni piedzīvojumi ar bērnus izglītojošiem elementiem.
Galvenie varoņi
Raidījumā bija četri galvenie varoņi:
Lomās
Plastmasas karavīrs Pukšs — Jānis Apeinis
Koka vīriņš Konstantīns — Dzintars Krūmiņš
Drāšu vīriņš Varis — Enriko Avots
Lupatu lelle Lupe — Līga Zeļģe
Anna (filma)
"Anna" ir uzņemta Latvijas mākslas filma pēc Astrīdas Beināres romāna motīviem. Filmas režisors ir Aloizs Brenčs un tā ir viņa pēdējā uzņemtā filma. Filma uzņemta galvenokārt Austrijā autentiskā klosterī, bet atsevišķas epizodes filmētas arī Rīgā un Cēsīs.
Sižets
Filma stāsta par uzticīgu kalpošanu garīgiem ideāliem. Tās pamatā ir Rīgas Sv. Marijas Magdalēnas Cisterciešu klostera mūķenes Annas Notkenas dzīves stāsts. Viņa dzīvoja 16.gadsimtā, kad līdz Rīgai bija atšalcis reformācijas vilnis un jautājumi par patiesajām vērtībām un konformismu bija tikpat aktuāli, kā tas, iespējams, ir šodien.
Lomās
Epizodēs: Pēteris Pētersons, Kārlis Pamše, Dārta Paulovica, Pēteris Korsaks, Uldis Lieldidžs, Alfrēds Jaunušans, Romualds Ancāns, Oļģerts Kroders, Zane Goba
Veronika Tenča-Goldmane
Veronika Tenča-Goldmane, īst. v. Veronika Tenča-Straujā (dzimusi Maltas pagastā, mirusi  Kuldīgas novadā) bija latgaliešu rakstniece. Publicējusies literārajā almanahā „Olūts”, žurnālā „Katoļu Dzeive”, kultūrvēsturiskajā un literārajā gadagrāmatā „Tāvu zemes kalendars". Zināmākais darbs "Pastareite" (1999).
Dzīvesgājums
Dzimusi Maltas pagasta Kazupes apgaitas mežsarga Jāzepa Tenča septiņu bērnu ģimenē. Mācījās Zosnas pamatskolā un Maltas vidusskolā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā dzīvoja meitas ģimenē Kuldīgas novada Snēpeles pagasta "Lakstīgalās". 1999. gadā publicēja savas atmiņas "Autobiografisks stōsts" par padomju laika nometnēs un izsūtījumā pārdzīvoto. Mirusi 2019. gada 11. janvārī un apbedīta Snēpeles Centra kapos.
Daiļrade
Veronika Tenča-Straujā 1999. gadā literārajā almanahā "Olūts" publicēja savas atmiņas "Autobiografisks stōsts" par padomju laika nometnēs un izsūtījumā pārdzīvoto. Drīz vien sekoja poēma prozā "Pastareite" (1999), tā ir autobiogrāfiskā grāmata, kas stāsta par mazas meitenes Agneses bērnību.
Literatūrzinātniece Ilona Salceviča viņu raksturoja kā talantīgu stāstītāju ar varbūt ne visai izkoptām, taču Dieva dotām literārām spējām:
Grāmata „Vējos izkaisītie” ir latgalietes Veronikas Tenča-Goldmanes patiess, dokumentāli māksliniecisks stāsts par patriotismu, par Kazupes mežsarga dzimtas likteni no senākiem laikiem līdz atmodas sākumam. Kā arī par dzīvi Ulmaņlaikos, divās okupācijās un iesaistīšanos pretošanās kustībā, kļūstot par nacionālo partizānu „Maltas lūši” sakarnieci. Grāmata ir dziļas mīlestības apliecinājums Latgalei un Latvijai.
V. Tenča-Goldmane rakstījusi arī dzeju.
Marks Flekens
Marks Flekens (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, pārstāv Nīderlandes futbola izlasi. Kopš 2023. gada Flekens spēlē Anglijas Premjerlīgas komandā Brentford.
Veronika Tenča-Goldmane
Bibliogrāfija
Veronika Tenča-Goldmane. "Vējos izkaisītie" : vēsturisks stāsts par Latgales novada ļaužu dzīvi 20. gadu simtā. - Rēzekne: Latgales Kultūras centra izdevniecība, 2018. - 255 lpp. OCLC
Marks Flekens
Iepriekš spēlējis Vācijas komandās Alemannia Aachen, Greuther Fürth, MSV Duisburg un SC Freiburg.
Nīderlandes futbola izlases rindās debitējis 2022. gadā.
Luijs Prevēls
Luijs Ksavjērs Fransuā Prevēls (fr; dzimis, miris ) bija franču airētājs, divkārtējs Eiropas čempions vieninieku sacensībās. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Prevēls 1899. gadā un 1900. gadā kļuva par čempionu airēšanas vieninieku sacensībās.
1900. gadā viņš startēja olimpiskajās spēlēs Parīzē, kur piedalījās airēšanas vieninieku sacensībās. Gan ceturtdaļfināla, gan pusfināla kārtās viņš izcīnīja pirmo vietu. Taču fināla kārtā viņš braucienā nefinišēja.
Halhingolas kampaņa
Halhingolas kampaņa jeb Halhingolas konflikts, arī Halhingolas kaujas un Nomonhanas incidents, bija viena no Japānas impērijas militārajām sadursmēm ar PSRS, kas sākās 1939. gada 11. maijā kā abu lielvalstu satelītu — Mongolijas Tautas Republikas un Mandžukuo robežsargu konflikts pie Halhas upes un beidzās ar liela mēroga karadarbību, kurā no 3. jūlija līdz 22. augustam Sarkanās armijas un Mongolijas apvienotā 1. armijas grupa Georgija Žukova vadībā ar apmēram 70 000 karavīriem, 450 tankiem un vairāk nekā 500 lidmašīnām spēja uzvarēt 6. Japānas armiju.
Kampaņas laikā Maskavā notika PSRS un Vācijas sarunas, kas beidzās ar Rībentropa-Molotova pakta noslēgšanu 23. augustā.
Anatolijs Konstantinovs
Anatolijs Konstantinovs (dzimis, miris ) bija Latvijas basketbola treneris.
Daudz strādājis kā bērnu treneris, pēdējos gados Basketbola skolā "Rīga", Daugavas Sporta namā. Karjeras laikā strādājis arī ar pieaugušo komandām. 1992. gadā A. Konstantinovs bija Latvijas Basketbola līgas pirmās sezonas čempionvienības "Brocēni/Parair" galvenais treneris.
Airbus A300
Airbus A300 ir pasažieru divu dzinēju reaktīvā lidmašīna. To no 1971. līdz 2007. gadam ražoja Airbus. A300 bija pasaulē pirmā divu dzinēju platas fizelāžas lidmašīna.
Anatolijs Konstantinovs
Viņa dēls Nils Sakss-Konstantinovs ir rakstnieks, sabiedrisko attiecību speciālists un bērnu psihologs.
Airbus A300
Lidmašīnai ir 266 pasažieru vietas divās klasēs. Tā var veikt lidojumu attālumā līdz 7540 km.
Airbus A300 bija jaunā Eiropas konsorcija Airbus Industrie pirmais produkts. Darbs pie jaunās lidmašīnas sākts 1967. gadā. Pirmais prototips gaisā pacēlās. Pirmā lidsabiedrība, kurā A300 sāka lidojumus 1974. gada maijā, bija Air France. A300 ražošana (kopā ar tā mazāku modifikāciju Airbus A310) pārtraukta 2007. gada jūlijā
1089. gads
1089. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
UD Oliveirense
UD Oliveirense (pt) ir Portugāles futbola klubs no Oliveiras di Azemeišas pilsētas.
Bezvadu tīkla piekļuves punkts
Datortīklos bezvadu piekļuves punkts jeb WAP ir ierīce, kas ļauj citām bezvadu ierīcēm pieslēgties pie vadu tīkla, izmantojot Wi-Fi vai līdzīgus standartus. Piekļuves punkts parasti pieslēdzas pie maršrutētāja (caur vadu tīklu) kā savrupa ierīce, taču tas var būt arī paša maršrutētāja sastāvdaļa.
Kad bezvadu tīkli vēl nebija attīstīti, datortīkla uzstādīšanai uzņēmumā, mājās vai skolā bieži vien bija nepieciešams izvilkt daudzus kabeļus cauri sienām un griestiem, lai visām ierīcēm ēkā būtu piekļuve pie tīkla. Izveidojot bezvadu piekļuves punktu (AP), tīkla lietotājiem ir iespēja pievienot ierīces, kas savukārt piekļūst tīklam izmantojot dažus vadus vai arī neizmantojot tos vispār. Piekļuves punkts parasti pieslēdzas tieši pie vadu Ethernet savienojuma un tad piekļuves punkts nodrošina bezvadu savienojumus, izmantojot radiofrekvenču saites, lai citas ierīces varētu izmantot šo savienojumu. Lielākā daļa piekļuves punktu atbalsta vairāku bezvadu ierīču pievienošanos vienam vadu savienojumam. Mūsdienu piekļuves punkti tiek būvēti tā, lai tie atbalstītu datu sūtīšanas un saņemšanas standartus, izmantojot šīs radiofrekvences. Šos standartus un frekvences, kas tiek izmantotas, nosaka IEEE. Lielākā daļa piekļuves punktu izmanto IEEE 802.11 standartus.
Biežākais piekļuves punktu pielietojums
Karstvieta (hotspot) ir bieži izmantots publiskas piekļuves punkts, kur bezvadu klienti var pieslēgties internetam neatkarīgi no konkrētiem tīkliem, pie kā tie ir pievienoti. Šo risinājumu bieži izmanto lielās pilsētās: kafejnīcas, bibliotēkas un privāti atvērti piekļuves punkti ļauj klientiem saglabāt gandrīz pastāvīgu savienojumu ar internetu, pārvietojoties pa pilsētu. Savienotu karstvietu kopumu mēdz saukt arī par lily pad network.
Piekļuves punktus izmanto mājas bezvadu tīklos. Šajos tīklos parasti ir tikai viens piekļuves punkts, kas savieno visus datorus mājā. Tas lielākoties ir bezvadu maršrutētājs jeb konverģēta ierīce, kurā ietilpst piekļuves punkts, maršrutētājs un bieži vien arī Ethernet komutators. Daudzās no šīm ierīcēm atrodas arī platjoslas modems.
Piekļuves punkts var darboties arī kā tīkla arbitrs, nosakot, kad katra tuvumā esošā klienta ierīce var pārraidīt. Taču lielākā daļa pašreiz uzstādīto IEEE 802.11 tīklu neievieš šo opciju, tā vietā izmantojot dalīto pseidonejaušu algoritmu CSMA/CA.
Gurilišku vecticībnieku baznīca
Gurilišku vecticībnieku baznīca ir vecticībnieku dievnams, kas atrodas Rēzeknes novada Sakstagala pagasta Gurilišku ciemā.
Dievnams celts 20. gadsimta sākumā, bet zvans izgatavots 1939. gadā.
1087. gads
1087. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Svētku himna
Svētku himna ir Jurjānu Andreja vīru kora dziesma, kuras pirmatskaņojums notika Trešajos dziesmu svētkos 1888. gadā, kur tā ieguva godalgu. Piektajos Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos 1910. gadā to atskaņoja ar nosaukumu Latvji, brāļi.
Tehniski samērā vienkāršā dziesma iezīmīga ar folkloristiskām ieskaņām.
Vēsture
1875. gadā Andrejs Jurjāns iestājās Pēterburgas konservatorijā, kur mācījās ērģeļspēli, kompozīciju un mežraga spēli. Studiju gados radās viņa pirmās dziesmas, kas publicētas krājumā "Daina" (1877). Pēc konservatorijas beigšanas Jurjāns 35 gadus strādāja par mūzikas pedagogu, diriģentu un ērģelnieku Harkivas mūzikas skolā (1882-1920).
Airbus A310
Airbus A310 ir pasažieru divu dzinēju platas fizelāžas reaktīvā lidmašīna. To no 1983. līdz 1998. gadam ražoja Airbus. A310 kopā ar Boeing 767-200 ir mazākā platfizelāžas lidmašīna.
A310 tika izstrādāts uz Airbus A300 bāzes, saīsinot tā fizelāžu un veicot citas modifikācijas. Sākotnējais jaunā modeļa apzīmējums bija A300B10.
Pirmā lidsabiedrība, kurā A310 sāka lidojumus 1983. gada aprīlī, bija Swissair. A310 ražošana pārtraukta 1998. gada jūlijā
Gēlas Hipokrāts
Hipokrāts (sengr. Ίπποκράτης, miris 491. gadā pr.Kr.) bija sengrieķu pilsētas Gēlas tirāns, Sicīlijā no 498. līdz 491. gadam pr.Kr.
Hipokrāta tēvs bija Panterijs, olimpisko spēļu uzvarētājs divriču sacensībās. Hipokrāta brālis Kleandrs 505. gadā pr.Kr. nodibināja savu tirāniju Gēlas pilsētā. Pēc tam, kad Sabills 498. gadā pr.Kr. nogalināja Kleandru, Gēlā sāka valdīt Hipokrāts. Viņa valdīšanu raksturoja Gēlas politiskās ietekmes palielināšana. Hipokrāts karoja ar kaimiņu polisām un pakļāva sev daudzas grieķu pilsētas, ieskaitot Katanu, Zanklu, Naksu un Leontini. Ap 492. gadu pr.Kr. Hipokrāts aplenca lielāko Sicīlijas pilsētu, Sirakūzas, taču bija spiest noņemt aplenkumu pēc korintiešu un kerkīriešu iejaukšanās šajā karā. Pēc miera līguma noteikumiem Sirakūzas atdeva Hipokrātam Kamarinu. Iekarotajās pilsētās Hipokrāts par pārvaldniekiem iecēla sev pakļautos tirānus (tā Leontini viņš iecēla Einesidemu, bet Zanklā Skifu).
Hipokrāts gāja bojā kaujā ar sikuliem Giblas aplenkuma laikā 491. gadā pr.Kr. Pēc viņa nāves vara Gēlā pārgāja viņa dēlu aizbildnim Gelonam, kurš tirāna valdīšanas laikā bija kavalērijas priekšnieks.
Tanaisa
Tanaisa (gr) bija antīkā sengrieķu pilsēta Donas upes grīvā, kas pastāvēja no 3 gadsimta pr.Kr. līdz 5. gadsimtam un pirmajos gadsimtos bija iekļauta Bosfora valstī. Pilsēta atrodas apmēram 30 km uz rietumiem no Rostovas pie Donas, Nedvigovkas ciemata nomalē.
Tanaisas rezervāts ir viens no lielākajiem Krievijas muzejrezervātiem. Tanaisas rezervāta teritorija sastāda virs 3000 ha un apvieno dažādu laiku vēstures un kultūras pieminekļus no paleolīta līdz 19. gadsimtam. Šis ir pats tālākais sengrieķu civilizācijas izplatības punkts ziemeļos.
Tanaisa — grieķu kolonija
Tanaisu 3. gadsimtā pr.Kr. Bosfora valsts grieķi dibināja Tanaisas (Donas) upes labajā krastā, no kuras pilsēta arī ieguva savu nosaukumu.
Daudzu gadsimtu garumā Donas-Azovas apgabalā Tanaisa bija nozīmīgs ekonomisks, politisks un kultūras centrs. Sengrieķu ģeogrāfs Strabons, kas dzīvoja 1. gadsimtā pr.Kr., pilsētu apraksta šādi: "Pie upes ietekas ezerā atrodas upes vārdā nosauktā pilsēta Tanaisa, kuru dibināja Bosforā valdošie grieķi." Saskaņā ar Strabonu Tanaisa ir "pati lielākā pēc Pantikapejas barbaru tirgus vieta". Senie ģeogrāfi un vēsturnieki gar Tanaisu vilka robežu starp Eiropu un Āziju. Pilsēta pakāpeniski ieguva iezīmes, kas atbilda vietējo cilšu dzīvesveidam. Tanaisa cīnījās par savu neatkarību no Bosforas valdniekiem.
237. gadā to izpostīja goti. Pēc 140 gadiem sarmatu atjaunota Tanaisa pakāpeniski pārtapa zemkopības un amatniecības centrā, taču 5. gadsimtā pagrima.
Viduslaiki
Viduslaikos netālu no sengrieķu Tanaisas Donas grīvā venēcieši dibināja tirdzniecības faktoriju Tanu. Vēlāk kontroli pār pilsētu pārņēma dženovieši, kas šeit uzbūvēja sev cietoksni.
Dženoviešu valdīšana izbeidzās 1475. gada rudenī. Osmaņi tajā pat gadā ieņēma Krimā visus dženoviešu cietokšņus (Gotijas kapitānisti), kā arī Teodoro pareizticīgo kņazisti, un, izsēdinot desantu, ieņēma Tana koloniju. Turki pārvaldīja pilsētu, kuru nodēvēja par Azaku, ar nelieliem pārtraukumiem no 1475. līdz 1736. gadam, kad vairāku karu rezultātā Azaku iekaroja Krievijas Impērija un nosauca par Azovu.
Arheoloģiskie izrakumi
Arheoloģiski Tanaisu 1823. gadā atklāja Parīzes akadēmijas korespondētājloceklis pulkvedis I. Stempkovskis. Pēc Nikolaja I personīga rīkojuma, kuru vairāk interesēja kurgānu dārglietas, izrakumus Tanaisā turpināja vadīt Maskavas Universitātes profesors P. Leontjevs, bet no 1867. gada — V. Tīzenhauzens. Nedvigovas pilskalna izpēte notika Imperatora arheoloģiskās komisijas uzraudzībā. Tiesa gan, Leontjeva izrakumi, kas tika veikti haotiski, radīja pilskalnam tikai lielāku postu. Neatrodot neko ievērības cienīgu, Leontjevs izrakumus pārtrauca.
1860. gadu beigās, ceļot dzelzceļa posmu Rostova-Taganroga, strādnieki, kas Nedvigovkas apkārtnē ieguva akmeņus celtniecībai, uzgāja seno Tanaisas pilskalnu. Taču izrakumu atsākšanai nekas netika darīts. Izrādot nelielu interesi par vēlreiz "atklāto" pilskalnu, Arheoloģiskās komisijas priekšsēdētājs grāfs S. Strogonovs uzrakstīja vēstuli Donas karaspēka apgabala atamanam M. Čertkovam. Čertkovs, savukārt, norīkoja uz Nedvigovku ar pārbaudi Novočerkaskas ģimnāzijas direktoru Robušu un mākslinieku Oznobišinu.
No 1870. gadiem un līdz brīdim, kad jau padomju valdība visus senatnes pieminekļus nepasludināja par valsts aizsargātu tautas mantojumu, vietējie iedzīvotāji izlietoja senās pilsētas akmeņus savām vajadzībām un savām celtnēm. No 1870. līdz 1872. gadam Nedvigovkas pilskalna izrakumus vadīja P. Hicunovs.
1955. gadā PSRS Zinātņu akadēmijā tika organizēta Lejasdonas arheoloģiskā ekspedīcija, kas kopā ar Rostovas Universitāti un Rostovas novadpētniecības muzeju D. Šelova vadībā uzsāka pilskalna zinātnisku izpēti. Pēc četriem gadiem atraktais pilskalns un kapenes tika pasludināti par rezervāta teritoriju. Bet 1961. gadā šeit tika atklāts viens no pirmajiem Krievijas arheoloģiskajiem muzejrezervātiem vairāk kā 3000 hektāru platībā. No 1973. līdz 2002. gadam rezervāta direktors bija V. Česnoks. Pēc tam īsu brīdi direktors bija bijušais Rostovas apgabala kultūras ministra vietnieks V. Kasjanovs. 2005. gadā par direktoru bija nozīmēts V. Perevozčikovs. 2009. gada februārī arheoloģiskais muzejs-rezervāts "Tanaisa" kļuva par UNESCO pasaules mantojuma objekta kandidātu.
Manono
<mapframe text="Manono" width=290 height=290 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q681871" }
Manono (sm) ir 3 km² liela, apdzīvota sala Samoa salu arhipelāgā un Samoa valstī Klusajā okeānā. Atrodas Apolimas šaurumā starp Savaii salu ziemeļrietumos un Upolu austrumos. Salā atrodas četri nelieli ciemi.
SC Olhanense
SC Olhanense (pt) ir Portugāles futbola klubs no Oļaunas.
Kirbijs Dehs
Kirbijs Dehs (Kirby Dach), dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2019) Dehs pārstāv NHL komandu Čikāgas "Blackhawks".
Spēlētāja karjera
2016. gadā Dehs uzsāka spēlēt Rietumu hokeja līgas komandas Saskatūnas "Blades" sastāvā. Tās rindās uzbrucējs aizvadīja trīs sezonas, 133 spēlēs guva 38 vārtus un atdeva 91 piespēli. 2019. gada 20. oktobrī Dehs debitēja Nacionālās hokeja līgas kluba Čikāgas "Blackhawks" sastāvā. Divas dienas vēlāk guva arī savus pirmos vārtus NHL.
Brazīlijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskatījumā apkopoti Brazīlijas sportisti, kas olimpisko spēļu ceremonijās ir nesuši valsts karogu.
Brazīlija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1920. gada, bet ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1992. gada.
Airbus A330
A330 versiju lidojuma attālums var būt no 5600 līdz 13 430 km. Tās var uzņemt līdz 335 pasažieriem vai līdz 70 tonnām kravas.
Pirmā lidsabiedrība, kurā A330 sāka lidojumus 1994. gada janvārī, bija Air Inter.
Valsts reliģija
Valsts reliģija (vai arī oficiālā reliģija) ir ticība vai reliģija, kuras statuss ir apstiprināts konkrētajā valstī kā oficiālais.