cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Joshua Tree
"The Joshua Tree" ir īru rokgrupas U2 piektais studijas albums, ko izdeva Island Records. To producēja Braiens Īno un Daniels Lanuā. Albums tiek uzskatīts par grupas sasniegumu augstāko pakāpi un guva ļoti labus panākumus. Mūzikas kritiķi to bieži dēvē par grupas vislabāko albumu, kā arī par vienu no visu laiku labākajiem rokmūzikas albumiem vispār. 2003. gadā žurnāls "Rolling Stone" savā 500 visu laiku labāko albumu sarakstā "The Joshua Tree" ierindoja 26. vietā. 1988. gadā albums ieguva Grammy balvu kā gada labākais albums.
Vēsture
Pēc iepriekšējā albuma "The Unforgettable Fire" grupa saprata, ka "grupai U2 nav bijušas tradīcijas, mēs esam bijuši kā no cita visuma", un viņi nodevās amerikāņu blūza, kantrī un gospeļu mūzikas pētīšanai. Tālāk viņi pavadīja laiku kopā ar citām īru grupām "The Waterboys" un "Hothouse Flowers", sajūtot kā sapludināt īru mūziku ar amerikāņu tautas mūziku. Draudzība ar Bobu Dilanu, Van Morisonu un Kītu Ričardsu iedrošināja grupu atgriezties pie rokmūzikas saknēm un lika Bono koncentrēties savām spējām kā mūzikas un dziesmu tekstu autoram. Grupa vēlējās uzbūvēt "The Unforgettable Fire" atmosfēru, taču meklēja arī "smagāk sitošu" skaņu vispārpieņemto dziesmu struktūru striktajā disciplīnā, pretēji "The Unforgettable Fire" vairāk eksperimentālajam stilam.
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:35%; float:left; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">Amerikas mežonīgais skaistums, kulturālā bagātība, garīgais tukšums un nežēlīgā vardarbība ir izklāstīti, lai apvienotu katru "The Joshua Tree" veidojošo aspektu—tā nosaukumā un uz albuma vāka, blūza un kantrī mūzikas aizguvumos šajā mūzikā... Turklāt Bono saka, ka "Amerikas mitoloģijas dziļāka iepazīšana" ir ļoti būtiska daļa no "The Joshua Tree" mākslinieciskās būtības.<p style="text-align: right;">—Rolling Stone
U2 pārtrauca savas 1986. gada albuma ierakstu sesijas, lai kļūtu par galvenajiem māksliniekiem Starptautiskās amnestijas "Cerību konspirācijas tūrē". Tā vietā, lai tā kļūtu par traucēkli, tūre piedeva papildu intensitāti un spēku grupas jaunajai mūzikai, liekot pievērst vairāk uzmanības tam, ko grupa ar albumu vēlas pateikt. Savos 1986. gada ceļojumos uz Salvadoru un Nikaragvu Bono klātienē ieraudzīja zemnieku nelaimes valstu iekšējo konfliktu dēļ, kas arī kļuva par centrālo ietekmi šim albumam, visvairāk tam izpaužoties dziesmās "Bullet the Blue Sky" un "Mothers of the Disappeared".
Albums sevī ietver arī antipātijas pret Ameriku, tostarp dusmas pret ASV politiku Centrālamerikā, pretēji grupas dziļajam fascinējumam pret šo valsti, tās plašajām ārēm, brīvību un to, uz ko tā pastāv Grupa vēlējās mūziku ar piederības izjūtu kādai vietai, ar ārkārtīgu kvalitāti; albuma mūzikā un dziesmu tekstos ir redzams iespaids no amerikāņu rakstnieku grāmatām, kuras grupas dalībnieki ir lasījuši Pēc Bono teiktā, albumu vairāk ietekmējusi valsts ģeogrāfija, nevis tās cilvēki Grupa ir veikusi plašas tūres pa Ameriku, kas ir pastāvīgi ietekmējis grupu Tā kā albuma ierakstīšanas laikā Amerikai bija liela ietekme uz notikikumiem pasaulē, Bono sacīja, ka viņam "...ir bijis jārēķinās ar Ameriku un to, kā tā ietekmē mani, jo Amerikai šobrīd ir tik liels iespaids uz pasauli. Šajā ierakstā man bija pirmoreiz jāsaskarās ar to politiskā līmenī diezgan smalkā veidā"
Ierakstu iespaidojis arī blūzs. Kamēr tika veiktas ierakstu sesijas b-puses dziesmai "Silver and Gold" kopā ar Kītu Ričardsu, Bono un Ričardss klausījās blūzu, kantrī un popmūziku no 1950. gadiem Šī ietekme, kombinējoties ar Bono iepriekšējām ietekmēm no tādiem māksliniekiem kā Petija Smita un Bobs Dilans, atstāja iespaidu uz šo dziesmu un arī visu albumu.
Pirmais albuma singls "With or Without You", kas ir arī viena no vispazītamākajām grupas dziesmām, izmanto tā saukto "neierobežotās ģitāras" efektu, ko izveidojis Maikls Brūks, lai bezgalīgi izstieptu notis.
Oriģinālais koks, kas ir uz albuma vāka fotogrāfijas, gāja bojā ap 2000. gadu.
Reakcija
Nosaucot "The Joshua Tree" kā "veltījumu" (drīzāk gan kā "metaforu") Amerikai, albums tika izdots 1987. gada martā. Tas debitēja pirmajā vietā Apvienotās Karalistes topā un drīz sasniedza arī ASV topa virsotni. U2 kļuva par ceturto rokgrupu vēsturē, kas nonāca uz žurnāla "Time" vāka (pēc The Beatles, The Band un The Who), kas nosauca U2 par "rokmūzikas aktuālāko notikumu". "The Joshua Tree" bieži ir nosaukts par vienu no visu laiku izcilākajiem albumiem rokmūzikas vēsturē. Albums palīdzēja U2 nonākt jaunā slavas līmenī, jo vispasaules "Joshua Tree" koncertturneja izpārdeva arēnas un stadionus visā pasaulē, grupai pirmoreiz pastāvīgi uzstājoties tāda lieluma arēnās.
Apbalvojumi
Ar "The Joshua Tree" U2 ieguva savas pirmās divas Grammy balvas, grupai iegūstot labākā albuma un labākās rokmūzikas grupas titulus Albums nosaukts par "rokenrola bolero" 1989. gadā žurnāls "Rolling Stone" to ierindoja trešajā vietā savā 100 labāko 1980. gadu albumu sarakstā, kā arī 2003. gadā to ierindoja 26. vietā visu laiku labāko albumu sarakstā. "The Joshua Tree" tika nosaukts kā sestais žurnāla "CCM Magazine" 2001. gada visu laiku labāko mūsdienu kristiešu mūzikas albumu sarakstā. Tas tika atzīts par 2. labāko 4. kanāla 100 labāko albumu sarakstā, kā arī 2006. gadā tika ierindots 10. vietā Austrālijas ABC-TV iecienītāko albumu topā.
ASV albums ir pārdots vairāk nekā 10 miljonos kopiju un ar vairāk nekā 25 miljoniem pārdotu kopiju pasaulē tas ir grupas vispārdotākais albums.
Dziesmu saraksts
U2 mūzika, Bono dziesmu teksti.
Saskaņā ar Bono teikto BBC TV dokumentālajā filmā, dziesmu secību albumā izvēlējās dziedātāja Kirstija Makkola. Kā pirmo viņa lika savu mīļāko dziesmu, tad otru mīļāko un tā tālāk.
1996. gadā "Mobile Fidelity" skaņu laboratorija pārstrādāja albumu un izdeva to kā speciālu zelta CD. Šajā izdevumā bija savādāki dziesmu ilgumi nekā "Island" oriģinālajā izdevumā, un tajā dziesma "Mothers of the Disappeared" ir nedaudz savādāka, tajā atkārotojošais sintezatora ritms pēkšņi kļūst skaļāks, pirms dziesma izbeidzas, kas savukārt nav "Island" kompaktdiskos. (2007. gada pārizdotajā CD, kas pārstrādāts The Edge uzraudzībā, arī ir šīs dziesmas pārstrādātā versija, kas liek domāt, ka tā bija grupas sākotnējā iecere.)
2007. gada pārstrādātais izdevums
2007. gada 19. septembrī vairākās U2 fanu mājaslapās parādījās informācija, ka "Universal Austria" ir apstiprinājusi trīs īpaši "The Joshua Tree" 20 gadu jubilejas izdevumi, ar paredzētu 2007. gada 23. novembra izdošanas datumu, kas turpinātu U2 iesākto albumu, izlašu vai DVD izdošanu katru gadu kopš 2001. gada.
žurnāls "Billboard" paziņoja, ka ASV jaunais izdevums tiks izdots. Citur pasaulē albums tika izdots.
Albums tika izdots četros dažādos formātos:
Nikotīnamīds
Nikotīnamīds jeb nikotīnskābes amīds ir svarīgs ūdenī šķīstošs vitamīns, kas ietilpst svarīgu fermentu — dehidrogenāžu — kofermentu sastāvā un nepieciešams oksidēšanās procesu nodrošināšanai organismā. Organismā viegli veidojas no nikotīnskābes fermentatīvās amidēšanās ceļā. Nikotīnskābi un nikotīnamīdu sauc arī par PP vitamīnu jeb niacīnu. Nikotīnamīds ir balta pulverveida viela,kas var pastāvēt četrās polimorfajās formās. Organismā nikotīnamīds uzsūcas tievajā zarnā. Atšķirībā no nikotīnskābes, kas atrodama galvenokārt augos, nikotīnamīds sastopams dzīvnieku izcelsmes produktos.
Krišjānis Ancītis
Krišjānis Ancītis (dzimis, miris ) bija latviešu valodnieks un literatūrzinātnieks. Strādājis letonikas un dialektoloģijas nozarē.
Biogrāfija
Dzimis "Ancīšos", Aknīstes pagastā, saimnieka ģimenē.
Mācījies Aknīstes pagastskolā un Subates reālģimnāzijā. 1934. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātes Baltu filoloģijas nodaļu. 1938.—1939. mācību gadā studējis slāvu filoloģiju, tai pašā laikā pasniedzis latviešu valodu Varšavas universitātē.
No 1933. līdz 1938. gadam strādājis par skolotāju Rīgā. No 1939. līdz 1940. gadam bijis Rakstu un mākslas kameras un no 1940. līdz 1944. gadam — Vēstures muzeja darbinieks.
1944. gadā viņu iesauca vācu armijā, nākamajā gadā tika saņemts gūstā. Līdz 1946. gadam atradies ieslodzījumā Uhtā, Komi APSR. Pēc Otrā pasaules kara Ancītis strādājis Valodas un literatūras institūtā, kur bijis ārštata materiālu vācējs, pēc tam bijis Vārdnīcu sektora štata darbinieks Valodas un literatūras institūtā.
Miris Rīgā, ticis apglabāts Meža kapos.
Kaņieris
Kaņieris ir ezers Tukuma novada Lapmežciema pagastā, neliela ezera daļa atrodas arī Smārdes pagastā. Lagūnas tipa ezers, stipri aizaudzis. Krasti zemi, ar senāka Litorīnas jūras baseina terasēm. Ezera gultni veido augšdevona dolomīta slāņi, kas klāti dūņām. Lielākā pieteka — Slocene. Noteka — Starpiņupīte (Kaņiera kanāls) uz Rīgas līci.
14 salas ar kopējo platību — 15,9 ha, tai skaitā 5 mākslīgi veidotas salas ūdensputnu ligzdošanas veicināšanai. Ūdensputniem izcili bagāts ezers, putniem nozīmīga vieta, aizsargāts jau no 1964. gada, ietilpst Ķemeru nacionālajā parkā.
Vēsture
Sākotnēji ezers piederēja Lielupes baseinam, pa tagadējo Vecsloceni pie Slokas ieplūstot Lielupē. 1905. gadā dolomīta slāņos izraka Kaņiera kanālu, kas savieno ezeru ar Rīgas līci, vēlāk nodēvēts par Starpiņupīti.
Dabas aizsardzība
Ap Kaņiera ezeru izveidota infrastruktūra apmeklētājiem. Pieejama laivu noma Andrejsalā, ko izmanto makšķernieki. Šeit atrodas arī putnu vērošanas tornis, bet populārākais putnu vērošanas tornis atrodas pie Riekstu salas, kur izveidota arī dabas taka cauri niedrājam. Dienvidrietumu krastā Kaņiera pilskalnā (viens no jūrai tuvākajiem pilskalniem Latvijā), izveidots vēl viens putnu vērošanas tornis un dabas taka.
Ezera līmeņa maiņas
Ezera ūdens līmenis vairākkārt mainīts. 20. gadsimta sākumā bija 2—2,3 m vjl, pēc tam vairākkārt tika pazemināts, 1940. sākumā — pacelts. No 1945. līdz 1965. gadam ezera virsmas līmenis bija aptuveni 1,3 metrus virs jūras līmeņa — šajā laikā ezers bija sadalījies vairākās mazās lāmās. Ezera paliene pārpurvojās.
1965. gadā uz Kaņiera notekas Starpiņupītes tika uzbūvēta divu slūžu sistēma. Pēc kārtas atverot šīs slūžas, tika nodrošināta caurceļojošo ūdens iemītnieku kustība starp jūru un ezera baseinu. Ezera līmenis tika paaugstināts. 2006. gada nogalē slūžas atjaunotas un automatizētas.
Engures ezers
Engures ezers ir liels un sekls ezers Piejūras zemienē, Talsu novada Ķūļciema un Mērsraga pagastā un Tukuma novada Engures pagastā. Pēc virsmas platības Engures ezers ir trešais lielākais ezers Latvijā.
Raksturojums
Izveidojies kā lagūnas izcelsmes ezers pirms ap 4000 gadiem, atkāpjoties Litorīnas jūrai. Mūsdienās to no Rīgas līča atdala 1,5 — 2,5 km plata priedēm apaugusi kāpu josla. Ezerā ietek Dzedrupe, Dursupe, Jurģupe, Pelčupe, Kalnupe, un vēl dažas upītes, bet uz jūru iztek Mērsraga kanāls, kurš pēc lauksaimnieku iniciatīvas tika izrakts 1842. gadā, pazeminot ezera līmeni par 1,5 metriem. Jau 1972. gadā ezera dziļums nepārsniedza 2,1 metrus, bet vidējais dziļums bija tikai 0,40 metri. Gultne smilšaina, granšaina, ar dolomīta šķembām, to pārklāj biezs dūņu slānis, vietām līdz 6 metrus biezas sapropeļa iegulas. Krasti lēzeni, parasti purvaini un grūti pieejami, pašu ezeru no krasta reti kur var saskatīt. Lai radītu atklātu krasta ainavu, vairākās vietās krasts tiek noganīts ar savvaļas govīm un zirgiem. Ezers stipri aizaudzis. Ūdens krāsa — dzeltenīga. Rietumu malā — plašs niedrēm aizaudzis staignājs Grebis (arī Grebju jeb Grebļu pussala).
Daudz zivju, sastopamas 16 sugu zivis, no kurām nozvejo ruduļus, asarus, līdakas, līņus, ālantus, raudas, makšķernieki norāda pie galvenajiem lomiem arī sapalus, plaužus, sīgas, vēdzeles, zušus. Ūdensputnu skaita un sugu dažādības ziņā Engures ezers ir visbagātākais Latvijā, ligzdo ap 60 sugu, tai skaitā daudzu sugu ūdensputni, starp kuriem ap 20 zosveidīgo, 12 tārtiņveidīgo, 7 dzērvjveidīgo un 5 dūkurveidīgo. Ligzdo vairākas retas un aizsargājamas putnu sugas. Apmetas daudz caurceļotāju putnu, rudeņos ezerā var būt vairāk nekā 10 000 pīļu. Vairākās vietās piekrastē izveidoti putnu vērošanas torņi.
Engures ezers un tā apkārtne iekļauta Engures ezera dabas parkā, dienvidrietumu daļā atrodas stingrākā režīma — rezervāta zona. Ezera austrumu piekrastē kopš 1957. gada, kad šeit tika izveidots ūdensputnu rezervāts, atrodas ornitoloģisko pētījumu centrs ar peldošu māju. Daļā ezera atļauta makšķerēšana, piekrastē vairākas laivu bāzes. Ziemā notiek niedru pļaušana, jo vairumam ūdensputnu vajadzīgas nelielas niedru audzes, nevis nepārtraukts niedru klājiens.
Ezera izmēri ir mainīgi krastu pārpurvošanās dēļ. No 1910. līdz 1960. gadiem tā platība samazinājās par 9 hektāriem.
Salas
9 salu kopējā platība pēc vieniem datiem 1974. gadā — 85 hektāri, bet 1966. un 1982. gadā tiek uzskaitītas 6 salas ar kopplatību 130 hektāru. Ezera sekluma un aizauguma dēļ salu daudzums un lielums ir mainīgs.
Emīlija Gomisa
Emīlija Gomisa (fr; dzimusi Ziginšorā, Senegālā) ir Francijas basketboliste, spēlē saspēles vadītājas pozīcijā, Francijas sieviešu basketbola izlases dalībniece, pašlaik (2010) pārstāv LFB klubu ESB Villeneuve-d’Ascq. Ir spēlējusi WNBA klubā Ņujorkas "Liberty". Ronketi kausa fināliste 2002. gadā, Francijas vicečempione 2003. gadā un 2007. gada Francijas čempione.
Kopā ar Francijas izlasi izcīnīja zelta medaļu 2009. gada Eiropas čempionātā Latvijā, sudrabu, bronzu 2011. gada Eiropas čempionātā.
Emanuels Adebajors
Šeji Emanuels Adebajors (dzimis 1984. gada 26. februārī Lomē) ir Nigērijas izcelsmes Togo futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Togo futbola izlases dalībnieks. 2008. gadā Adebajors tika atzīts par Āfrikas gada futbolistu.
Karjera
Adebajors savu karjeru sāka Francijas Ligue 1 klubos FC Metz un AS Monaco, bet 2006. gadā pārcēlās uz Anglijas Premjerlīgu un pievienojās Arsenal FC. Vēlāk spēlējis gan Manchester City, gan Tottenham Hotspur un Crystal Palace. Ticis īrēts arī uz La Liga komandu Real Madrid. 2017. gadā pievienojās Turcijas komandai Stambulas "Başakşehir".
Togo futbola izlasi ir pārstāvējis 2006. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Real Madrid
Individuālie sasniegumi
Vitālijs Novopašins
Vitālijs Novopašins (dzimis 1978. gada 28. septembris) ir bijušais Kazahstānas hokejists, aizsargs, Kazahstānas hokeja izlases dalībnieks. Visu savu karjeru aizvadījis Krievijas hokeja līgās, tostarp Krievijas Superlīgā un Kontinentālajā hokeja līgā. KHL aizvadījis kopumā 359 spēles.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Novopašins uzsāka 1997.—98. gada sezonā, kad uzsāka spēlēt Krievijas Augstākās līgas klubā Ustjkamenogorskas "Kazzinc-Torpedo". Divas sezonas vēlāk Novopašins pārcēlās uz Krievijas Superlīgas vienību Ņižņijnovgorodas "Torpedo", tās rindās aizvadot nākamās trīs sezonas.
Kazahstānas hokeja izlases sastāvā spēlējis astoņos Pasaules čempionātos, no kuriem divi ir bijuši Augstākās divīzijas turnīri.
Līčupe
Līčupe var būt:
Nikolajs Valujevs
Nikolajs Valujevs (dzimis, Ļeņingradā, PSRS) ir profesionāls krievu bokseris. Viņš ir smagākais un garākais (213 cm) boksa čempions.
Boksera karjera
Pēc 23 uzvarām (no kuriem 16 gadījumos Valujevs savu pretinieku nokautēja) un neviena zaudējuma amatieru karjerā, 1993. gadā Valujevs uzsāka profesionāļa karjeru. 1999. gadā Valujevs ieguva Krievijas čempiona titulu, bet 2000. gadā - Āzijas titulu.
Pasaules čempions
Valujevs ieguva WBA titulu, pārspējot Džonu Ruisu pēc tiesnešu vairākuma lēmuma. Nikolajs zaudēja savu WBA titulu Ruslanam Čagājevam pēc punktiem. Titulu Nikolajs Valujevs atguva, cīnoties pret Džonu Ruisu, sakarā ar Čagajeva savainojumu, kas liedza viņam tobrīd piedalīties sacensībās.
Cīņas ar Holīfildu un Heju
Pēc titula atgūšanas Nikolajs aizvadīja cīņu pret boksa leģendu Evanderu Holīfildu, cīņa notika Šveicē. Holīfildam nedeva īpaši izredzes, jo viņš bija vecs un ļoti maziņš salīdzinot ar milzi Valujevu, taču Evanders aiztaisīja kritiķiem mutes apboksējot Valujevu. Taču tiesneši nolēma, ka uzvarētājs ir Valujevs. Daudzi boksa eksperti un līdzjutēji uzskata, ka Holīfilds bija pelnījis uzvaru.
WBA čempiona titulu zaudēja, kad pēc punktiem zaudēja britu bokserim Deividam Hejam.
Profesionālajā ringā Valujevu ir pārspējuši divi bokseri: Ruslans Čagajevs un Deivids Hejs.
Personīgā dzīve
Valujevs piedzima Ļeņingradā (šobrīd Sanktpēterburga). Viņš ir krievs, lai gan viņa vectēvs ir bijis tatārs.
Valujevs bildināja savu sievu, Gaļinu, skaitot pašsacerētu dzeju. Viņam ir divi bērni - meita un dēls. Viņa aizraušanās ir medības. Bokseris medī briežus, pīles un veprus. Klīst runas, ka Valujevs medībās netālu no Sanktpēterburgas nogalējis vepri, izmantojot vienīgi paša rokas. Jaunībā viņš nodarbojās ar ūdens polo un basketbolu, kā arī bija diska metējs.
7. Siguldas kājnieku pulks
7. Siguldas kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 3. Latgales kājnieku divīzijas vienība (1919—1940). Starp pasaules kariem pulks stacionējās Alūksnē.
Izveide
Pulka komplektēšanai vajadzīgais sastāvs tika izlasīts no Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljoniem Rūjienā un Naukšēnos, un ar brigādes komandiera plkv. J.Zemitāna rīkojumu, Cēsu kauju priekšvakarā, saformēta kaujas grupa divu bataljonu sastāvā, kura sākumā tika nosaukta par pulkvežleitnanta (pltn.) Dankera nodaļu. Pēc dažām dienām nodaļu pārdēvēja par 3. Jelgavas kājnieku pulku. Par pulka dibināšanas dienu skaitās 20. jūnijs, kad tika dots rīkojums saformēt minēto kaujas grupu. Pulka sākotnējais sastāvs 22 virsnieki un 1580 instruktori un kareivji. Pulka pirmais komandieris pltn. O.Dankers. No 25. augusta pulks pārdēvēts par 7. Siguldas kājnieku pulku un tam pievienots Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljons.
Piedalīšanās kaujās
Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu un Ziemeļlatgales atbrīvošanā. Brīvības cīņās krita 68 pulka karavīri.
Kopš 1921. gada janvāra 7. Siguldas kājnieku pulks atradās garnizona dienestā Alūksnes Jaunajā pilī.
Pulka kritušo karavīru piemineklis
Apmēram 200 m uz austrumiem no pulka kazarmām atradās neliels uzkalniņš, uz kura 1923. gadā pēc mākslinieka K. Miesnieka meta uzcēla 8 m augstu granīta obelisku kritušajiem pulka karavīriem. Uzraksti uz pieminekļa — vienā pusē: "Par Latviju kritušajiem 7. Siguldas kājnieku pulka karavīriem 1919—1920", un otrā pusē : "Labāk manu galvu ņēma, nekā manu tēvu zemi". Frontāli krustots zobens ar vairogu uz granīta obeliska. Pieminekli atklāja Valsts Prezidents Jānis Čakste 1923. gada 20. jūnijā. Pie pieminekļa karavīri pulcējās pulka gada svētku priekšvakarā, kad iededzināja svēto uguni, un pulka gada svētku dienā, pēc parādes, kad garnizona mācītājs noturēja īsu aizlūgumu, nolasīja, pēc komandas "Godam sveikt!", kritušo karavīru vārdus un pulka komandieris nolika vainagu.
1953. gadā, padomju okupācijas gados, pieminekli nojauca un tā sastāvdaļas izvazāja. Pieminekli no jauna atklāja 2009. gada 16. oktobrī Valsts Prezidents Valdis Zatlers, atjaunošanas darbus veica SIA “PMG” no Rīgas un SIA “Valdis” no Alūksnes.
Pulka apakšvienības un to sadzīve
Pēc miera noslēgšana ar Krieviju, pulks vēl uzturas Latvijas Austrumu pierobežā, kur līdz robežsardzes vienību ierašanās veic robežas apsardzību. 1921.gada janvārī pulku pārvieto uz Alūksnes-Gulbenes rajoniem. Šajā laikā pulku skar demobilizācija un jau 1921.gada 1.aprīlī pulks ir reorganizēts atbilstoši miera laika štatam — sākotnēji viena bataljona sastāvā: 1921.gada vasarā Alūksnē tiek formēts II bataljons. Sākotnēji pulkam nav savu telpu un apakšvienības tiek izvietotas bijušajās muižnieku pilīs, krogos, viesnīcās un privātās mājās. 1922.gada pavasarī pulks ir saformējis III bataljonu (III Tukuma bataljons, kas ir komplektēts no 13.Tukuma pulka I bataljona). 1923.gadā tiek uzceltas pirmās (divstāvu) kazarmas Alūksnes ezera krastā un moderna pirts ēka. Daļa vienību tomēr paliek vecajos izvietojumos kamēr, 1929.gadā, uzceļ otro (trīsstāvu) kazarmu ēku. 7.rotu no Gulbenes pārceļ uz Liepnu un izvieto privāttelpās. Ar laiku 7.rotu pārceļ uz Balviem un Liepnā izvieto 2.rotu. III bataljonu no Gulbenes 1935.gada oktobrī pārceļ uz Viļaku, kur izvietojas jaunuzceltajās kazarmās. Gulbenē savukārt tiek izvietots 11.Dobeles kājnieku pulka bataljons, kuru ieskaita pulkā kā IV bataljonu. Ar šo brīdi 7.Siguldas kājnieku pulks ir lielākais pulks Latvijas Bruņotajos spēkos, ar 4 kaujas bataljoniem.
1937. gada 2. janvārī 7. Siguldas pulkā bija 1545 karavīri. Pulkā lielāko daļu karavīru veidoja no obligātā iesaukuma, kurš sastādīja 1248 karavīrus, virsdienestā bija tikai 297 karavīri. Pulka sastāvs varēja arī samazināties vai palielināties par vairākiem simtiem. Pulka sastāvs bija uzskaitīts pulka dienasgrāmatā, kurā visu laiku atzīmēja dažādu pakāpju un profesiju kareivju sastāvu. Sastāvu ietekmēja jaunkareivju iesaukšana, kura 7. Siguldas kājnieku pulkā norisinājās pavasarī un rudenī. Pavasara iesaukšana parasti norisinājās aprīlī vai martā, jaunkareivjiem kļūst par kareivjiem pēc svinīgā solījuma parakstīšanu jūlija sākumā. Kopumā apmācāmie atradās jaunkareivja statusā 10 līdz 11 nedēļas, kamēr jaunkareivju kurss ilga astoņas nedēļas. Kursa ilgums gadu laikā bija mainīgs. 1937. gada rudens iesauktajiem jaunkareivju kurss sastāvēja no sekojošām nodarbībām — Ierindas un kaujas apmācība, kas iedalījās ierindas apmācībā, kaujas apmācība; Šaušanas apmācības; Apvidus sagatavošana; Pretķīmiskā aizsardzība; Sakari; Topogrāfija, Kara disciplīna un likumi; Iekšējais dienests; Garnizona dienests; Vingrošana; Dzimtenes mācība; Audzinošās pārrunas; Pulka un rotu atsevišķie uzdevumi. Bija paredzēta alfabēta apmācība, kas sākās no ceturtās nedēļas un norisinājās 3 stundas nedēļā.
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 85 pulka karavīriem.
Ārējās saites
2. Lāčplēša kara ordeņa kavalieri
9. Rēzeknes kājnieku pulks
9. Rēzeknes kājnieku pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 3. Latgales kājnieku divīzijas vienība (1919—1940). 1922. gada 1. aprīlī 9. Rēzeknes kājnieku pulka sastāvā iekļāva daļu no izformētā Latgales partizānu pulka.
Izveide
Saformēts 1919. gada 9. augustā no 7. atsevišķa bataljona, no Rīgas jaunformējamiem spēkiem 3 rotās un 2 skolnieku rotās, pievienota Saldus komandantūras rota. 1919. gada 1. novembrī rotā bija: virsnieki — 78, instruktori un kareivji — 1480, ložmetēji 10, patšautenes — 9. Uz uztura pulka skaitījās: virsnieki — 101, ārsti — 3, kara ierēdņi — 14, instruktori un kareivji — 2373.
Piedalīšanās kaujās
Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu un Rēzeknes atbrīvošanas kaujās. Brīvības cīņās krita 98 kareivji (9 virsnieki, 89 instruktori un kareivji), bez vēsts pazuda 22 pulka karavīri. No 1921. gada janvāra atradās Rēzeknē garnizona dienestā
Devīze
“Ņem, tēvzeme, tavs esmu viss!" un "Sorgoj Latviju!"
Apbalvojumi
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 120 pulka karavīriem.
Bruņojuma kontrole
Bruņojuma kontrole visbiežāk attiecās uz masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanās ierobežošanu. Šo ierobežošanu valstis cenšās veikt parakstot līgumus un vienošanos, dibinot starptautiskas organizācijās un caur divpusēju sadarbību. Mūsdienās ir arī ļoti svarīgi veikt bruņojuma kontroli, lai ierobežotu iespēju, ka nevalstiskas grupas neizmantotu masu iznīcināšanas ieročus terorismam.
Mūsdienās viens no svarīgākajiem jautājumiem aizsardzības un drošības jomā ir masu iznīcināšanas ieroču (MII) neizplatīšana. Nav grūti saprast, kāpēc tas ir populārs — būtībā par šo jautājumu vairums valstu spēj vienoties, un visas valstis atzīst, ka baidās no sekām, kas var rasties, ja MII nonāk ienaidnieka vai naidīgas valsts rokās. Neviena valsts vai politiķis nevēlas, lai citi valstiski vai nevalstiski dalībnieki izplatītu MII. Protams, tas, ko valsts vēlas darīt pati savā teritorijā, ir cits jautājums, kas raisa diskusijas. Pretēji parastā tipa ieročiem sekas, kādas rada speciālie ieroču veidi, tādi kā kodolieroči, ķīmiskie, bioloģiskie un radioloģiskie ieroči, ir bezgalīgas un grūti paredzamas. MII var iznīcināt ekoloģiskās sistēmas, kuras neierobežo valstu robežas. MII nereti ir grūti transportējami un pārvietošanas laikā rada draudus. MII attīstīšanā vairumā gadījumu tiek iesaistīti vairāku valstu resursi — tikai dažām valstīm ir iedarbīgu MII izstrādei vajadzīgā infrastruktūra, kā arī finanšu un cilvēku resursi, tāpēc teorētiski cieša sadarbība ar MII saistītu tehnoloģiju jomā var aizkavēt jaunu MII izplatīšanu. Starptautiska sadarbība var ierobežot nelegālas tirgošanās ar MII un ar MII saistītu tehnoloģiju izplatību.
Līgumi
Galvenie līgumi masu iznīcināšanas ieroču bruņojuma kontrolē un Latvijas pievienošanās gadi ir:
47 (skaitlis)
47 (četrdesmit septiņi) ir skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 46 un 48. Gada četrdesmit septītā diena ir 16. februāris.
Romiešu skaitļu sistēmā 47 tiek pierakstīts šādi — XLVII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā četrdesmit septiņi ir 1011112, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 578 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 2F16. Četrdesmit septiņi ir nepāra skaitlis.
Kodīgā gundega
Kodīgā gundega (Ranunculus acris) ir daudzgadīgs gundegu dzimtas lakstaugs.
Apraksts
Auga garums no 20 līdz 80 cm, bet var arī sasniegt vienu metru vai vairāk un ir atkarīgs no augšanas vietas. Saknenis īss, ar daudzām bārkšsaknēm. Stublājs stāvs, zarains, kails vai ar īsiem piekļautiem matiņiem, pie pamatnes dobs. Stublāja augšdaļa maz aplapota.
Dervāla ledus sala
Dervāla ledus sala (en) ir ap 40 km garš, 35 km plats un ap 400 m augsts ledus pacēlums šelfa ledāja malā Princeses Ranhillas krastā Antarktīdā. Atrodas 70 km uz austrumiem no Breidvikas līča. Iepretī Dervāla ledus salai šelfa ledājā noplūst Ranhillas rietumu glečers. Nosaukts beļģu antarktiskās ekspedīcijas ģeodēzista Žana Žaka Dervāla (Jean-Jacques Derwael) vārdā.
Kodīgā gundega
Izplatība
Plaši izplatīta un parasta suga Britu salās, lielākajā ziemeļu un centrālās Eiropas daļā, Austrālijā, Jaunzēlandē, daļā Ziemeļamerikas un Āzijas. Latvijā sastopama visā valsts teritorijā.
Biotopi
No atsevišķiem eksemplāriem līdz monodominantām grupām sastopama dažādās pļavās, sausos mežos, krūmājos, kā arī nezālienēs.
Izmantošana
Labs nektāraugs. Ir indīgs, jo satur protoanemonīnu. Var saindēties ar svaigi plūktiem augiem. Izžāvēts augs nav indīgs.
Ūsiņš
Ūsiņš ir ziedoņa un plaukšanas dievība latviešu mitoloģijā, gaismas un pavasara simbols, zirgu un bišu aizgādnis. Tā ir viena no retajām latviešu dievībām, par kuru vēstures avotos gūstamas vairāk vai mazāk patiesas liecības. Ar Ūsiņa dienu sākas vasara, Ūsiņš atnesot laukiem zaļu zāli un kokiem zaļas lapas, tādēļ uz Ūsiņiem pirmo reizi puiši dzina zirgus pieguļā un sākās lauku aršana. Ūsiņam ir sava rakstu zīme, kas ir līdzīga diviem ar mugurām pretī saliktiem E burtiem. Šī zīme visbiežāk ir sastopama cimdu rakstos. Pastāvēja ticējums, ka šādi cimdi dod valkātājam veiksmi ceļā, un šādus cimdus sauc par atslēgaiņiem.
Svarīgākais Ūsiņa dienas simbols ir kumeļš, ko var tulkot dažādi. Tas ir gan Dieva spēks, gan cilvēka enerģija, gan falliskais simbols, jo seksuālais spēks ir vienlīdzīgs ar radošo enerģiju. Dzeltens kumeļš simbolizē Saules enerģiju. Ar Ūsiņu tiek saistīts arī kāds cits tēls — zelta zalktis, kas savukārt kā čūska ir enerģētiskās plūsmas simbols.
Vārda etimoloģiskā izcelsme
Vārdam „ūsiņš” ir vairāki skaidrojumi. Vecais Stenders šo vārdu saistīja ar ūzām (biksēm), kas ir dzeltenā krāsā. Stenders Ūsiņu sauca arī par bišu dievu, tomēr ir arī pretrunīgi dati par bišu dievu Ūsiņu. 19. gadsimta folkloras materiālos par bišu dievu sauc Ūziņu, bet par zirgu dievu — Ūsiņu. 19. gadsimta beigās Ūsiņu Roberts Auniņš sauca par gaismas dievu, to skaidrojot ar skaņu „us”, kas atrodama arī vārdā "aust (diena)". Arī Haralds Biezais savā pētījumā par latviešu dievību Ūsiņu (Gaismas dievs seno latviešu reliģijā, 1994) nonāca pie secinājuma, ka Ūsiņš tipoloģiski ir piederīgs debesu dievībām, un specifiskas pazīmes to ļauj uzskatīt par gaismas dievu. Toties Jānis Endzelīns uzskatīja, ka vārdam ūsiņš nav latviska izcelsme, bet tas ir aizgūts no senvācu vārda — husing (mājas gars). Pēc kāda laika Endzelīns pārdomāja un uzskatīja, ka vārds cēlies no krievu valodas vārda усень vai овсень un ka arī pati dievība aizgūta no krievu tautas. Bet Vladimirs Toporovs savos pētījumos secināja, ka Ūsiņš ir sena un mītiska dievība vairākām tautām. Tautasdziesmās ir izteikti jūtama Ūsiņa un Jurģu saplūšana. Senākos rakstos Jurģu dienu (23. aprīli) sauc arī par Ūsiņa dienu, kas galvenokārt saistīta ar pavasara darbu sākumu, atsākot lopu dzīšanu ganos un pieguļā.
Ūsiņam ir līdzība ar ēģiptiešu Usīru (ko grieķu valodas ietekmē dēvē par Ozīrisu). Tam ir līdzība arī ar indiešu Ašvinu (sanskritā ŪŠA nozīmē ausma). Tas tiek salīdzināts ar grieķu Dioskūriem jeb Dievadēliem, kas tāpat kā Ūsiņš ir Saules vedēji. Arī Ūsiņu dēvē par Dievadēlu.
Ūsiņa dienas svinēšana
Ūsiņa dienā tīrumā dzina pirmo vagu, mājlopus izlaida ganībās un zirgus pieguļā. Lai nodrošinātu lauku auglību, pirmo vagu saimnieks dzina kails pirms saullēkta, neatskatīdamies atpakaļ. Vagu sāka dzīt lauka vidū. Pēc pirmajām trim vagām sekoja rituāls mielasts tīrumā. Pirmās zirgu pieguļas dienas vakarā pie ugunskura notika īpašs mielasts, kurā kopā ar puišiem piedalījās saimnieks. Šeit svarīga loma bija olām un pantāgam.
Nozīmīga vieta tradīciju aprakstos tiek veltīta upurēšanai. Ūsiņam upurēja melnu gaili ar deviņiem cekuliem un sarkanām kājām. Gaiļa asinis tika tecinātas zirga silē tieši uz auzām. Pastāvēja ticējums, ka asinis, kas atdotas Ūsiņam, svētī mājas kustoņus. Vēlāk pieguļā izvārīto gaili apēda paši pieguļnieki. Pieguļā vārīja arī olas un gatavoja īpašo Ūsiņu ēdienu — pantāgu. Ūsiņa dienā tika rīkota arī zirgu tirgus diena, kad tos pirka un pārdeva. Ūsiņa diena tika sagaidīta ar rībināšanu un lielu trokšņošanu, kas sasaistās ar pavasara pērkonu dabā. Notika rumulēšanās - mājlopu un mājinieku aplaistīšanās ar ūdeni.
Late Registration
Late Registration ir amerikāņu repera Kanjes Vesta otrais studijas albums, kas tika izdots 2005. gada 30. augustā, zem RoC-A-Fella Records leibla. Albuma ierakstīšana ilga apmēram gadu vairākās studijās Ņujorkā, Holivudā un citur. Kritiķi vērtēja albumu ļoti labi, un albums ieguva pirmo vietu daudzos albumu topos. Albums tika pārdots vairāk kā 860,000 kopijās pirmajā nedēļā. Late Registration kļuva par vienā nedēļā visvairāk pārdoto albumu Def Jam leibla vēsturē, līdz 2007. gadam kad Vests ar savu trešo albumu "Graduation" pārspēja pats savu rekordu pārdodot albumu vairāk kā 950,000 kopiju pirmajā nedēļā.
Late Registration ieguva vairākus apbalvojumus, ieskaitot Grammy balvu par Labāko repa albumu. Žurnāls Rolling Stone nosauca to par gada labāko albumu un deva tam ļoti reto piecu zvaigžņu vērtējumu. Neskaitot labo kritiķu vērtējumu, albums bija arī ļoti komerciāli veiksmīgs, tas ir pārdots vairāk kā četros miljonos eksemplāru. No albuma iznāca ļoti veiksmīgais singls "Gold Digger" kurā kopā ar Kanje piedalījās Džeimijs Fokss. Iznāca arī vairākus apbalvojumus vinnējušais singls "Diamonds from Sierra Leone" kurā piedalījās arī Jay-Z. Albuma ceturtais singls "Touch The Sky" kopā ar Lupe Fiasco arī bija ļoti veiksmīgs. Albums tika pārizdots "delux versijā" CD un lejuplādēs formā ASV, Lielbritānijā un Austrālijā. ASV versijā bija iekļauts singla "Diamonds from Sierra Leone" remikss kurš arī kļuva diezgan populārs. Neskatoties uz Vesta pirmā albuma "The College Dropout" panākumiem, Late Registration tiek uzskatīs par Vesta izrāviena albumu. Fani un kritiķi arī uzskata Late Registration par Vesta labāko albumu.
Aptvere
Aptvere (būtībā tā ir patronu ietvars - metāla rāmis vai rezervuārs, kas ietver patronas) ir ierīce, kas tiek iestumta šaujamieroča magazīnā, lai pielādētu to vienā darbībā. No aptverēm pielādējamiem šaujamieročiem, tādiem kā, piemēram, M1 Garand, tā ir nepieciešama normālai darbībai — tas nevar ielādēt patronas brīvi, bez aptveres.
Raksturojums
Aptvere ir atšķirīga no magazīnas. Šie termini nav aizstājami. Aptvere ir ierīce, kas ielādē patronas magazīnā (tās funkcija ir saturēt lodes), nevis ierīce, kas padod patronas šaujamierocī, kas ir magazīnas funkcija. Aptveru konstrukcija un tajās ievietojamo patronu skaits ir atkarīgs no konkrētā ieroča konstrukcijas, izmantojamo patronu tipa un magazīnas tilpuma. Citas lādēšanas ierīces, kas lieto vārdu „aptvere”, ir „striptīza” aptvere un revolvera aptvere.
Virgin Atlantic
Virgin Atlantic Airways ir viena no lielākajām Lielbritānijas lidsabiedrībām. Uzņēmums dibināts 1984. gadā. Tās galvenās bāzes lidostas ir - Londonas Getvikas lidosta un Londonas Hītrovas lidosta. Vēl viena bāzes lidosta tai ir Mančestras starptautiskā lidosta. Aviokompānijas īsajā pastāvēšanas vēsture neviena no aviokompānijas lidmašīnām nav avarējusi.
Lidsabiedrība pieder Ričarda Brensona Virgin Group (51%) un Singapore Airlines (49%).
Timurs (nozīmju atdalīšana)
Timurs var būt:
Veisbergs
Veisbergs (de/Weißberg, no Weiss/Weiß — 'balts' un Berg — 'kalns', sieviešu dzimtē Veisberga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Babītes ezers
Babītes ezers ir liels ezers Mārupes novada Babītes un Salas pagastos. Septītais lielākais ezers Latvijā pēc platības.
Babītes ezers ir lagūnas tipa ezers, kas izveidojies aptuveni pirms 3000—4000 gadiem, no Litorīnas jūras atdaloties seklam līcim. Ezerā ir viena 27 hektārus liela sala. Tam ir dūņaina gultne, dūņu kārtas biezums var sasniegt pat piecus metrus. Krasta līnijas garums — 33 km. Ezera austrumu un dienvidu krastā izbūvēti vairāki polderi: Babītes polderis, Dzilnupes polderis, Trenču polderis, Gātupes polderis.
Babītes ezerā dzīvo 17 zivju sugas, tai skaitā līņi, karūsas, plauži, līdakas, asari, raudas, zuši. Seklais aizaugušais ezers un tā apkārtne ir nozīmīga putnu koncentrācijas vieta. Šeit konstatētas 184 putnu sugas, no kurām 36 ligzdo ezera apkaimē. 15 no šīm putnu sugām ir Eiropā apdraudēto skaitā (lielais dumpis, mazais dumpis, ragainais dukuris, niedru lija, grieze un citas). Tādēļ 1957. gadā tika izveidots Babītes ezera dabas liegums. Stingrā režīma zona ir 292 hektāru platībā, pārējā ezera daļā ir sezonas liegums no 1. janvāra līdz 30. jūnijam vai dabas parka zona.
Ezera savienojumi ar Lielupi
Līdz 19. gadsimta sākumam bija viens savienojums ar Lielupi ezera rietumu galā — Gāte. Lielupes ūdeņi ezerā ieplūda tikai palu laikā. 1816.—1817. gados izrakta Spuņupe, kas savieno ar Lielupi iepretī Valteriem. 20. gadsimtā tā aizbērta un to šķērso Jūrmalas apvedceļš A10. 1988. gadā ezera ziemeļaustrumu galā izrakts Varkaļu kanāls uz Lielupi, tādējādi nodrošinot caurplūdi visa ezera garumā.
Jana Vesela
Jana Vesela (cs; dzimusi Prāgā, Čehoslovākijā) ir profesionāla čehu basketboliste, Čehijas sieviešu basketbola izlases dalībniece, pašlaik (2010) pārstāv Čehijas līgas klubu BK Brno.
Kopā ar Čehijas izlasi izcīnīja zelta medaļu 2005. gada Eiropas čempionātā Turcijā.
Kuršēni
Kuršēni ir pilsēta Lietuvas ziemeļos uz rietumiem no Šauļiem pie Ventas upes.
Pirmoreiz rakstos minēta 16. gadsimtā. Bermontiādes laikā Kuršēnos bāzējās Virgoļiča korpuss. Kuršēni ir futbolista Deivida Česnauska (Deividas Česnauskis, 1981) un amerikāņu vēsturnieka Donalda Kagana (Donald Kagan, 1932) dzimtā pilsēta.
Ievērojamas personības
Kuršēnos dzimuši vai dzīvojuši:
Pelēkā krāsa
Pelēkā krāsa jeb vienkārši pelēks ir krāsa, kuras toņi ietilpst diapazonā no baltās līdz melnajai krāsai. Pelēkā krāsa ir viena no trijām ahromatiskajām jeb neitrālajām krāsām. RGB sistēmā tās pieraksts ir šāds: R128;G128;B128. Tumši pelēku krāsu sauc par marengo.
Havruta
Havruta (senebreju: חַבְרוּתָא, no aramiešu valodas – sadraudzība, en) – reliģiozi geji Izraēlā, ir reliģiozu ebreju homoseksuāļu organizācija.
Viens no organizācijas darbības virzieniem ir palīdzēt reliģioziem homoseksuāļiem pieņemt savu seksuālo orientāciju, nezaudējot reliģisko identitāti, lai gan pēc daudzu reliģiskajai sabiedrībai piederīgo domām tā noliedz homoseksuālo orientāciju. Lai sasniegtu šo mērķi, „Havruta” pastāvīgi rīko dažādus sabiedriskus pasākumus Jeruzalemē, Telavivā, Haifā, kā arī kopīgus ceļojumus un Sabata sagaidīšanas ceremonijas vairākas reizes gadā.
Paralēli tiek veiktas dažādas aktivitātes tolerances veicināšanai un homoseksuāļu integrācijai reliģiskajā sabiedrībā, organizējot sanāksmes, kurās piedalās rabīni un garīdznieki, kā arī geji un lesbietes. Organizācija aktualizē ticīgo geju un lesbiešu tematiku reliģiskajā sabiedrībā, izdod bukletus izplatīšanai sinagogās un citās vietās, atspoguļo homoseksualitātes un reliģijas tēmu medijos, veicina sabiedriskās diskusijas, kā arī dialogu ar rabīniem un skolotājiem. Šo aktivitāšu dēļ 2011. gada decembrī Francijas valdība piešķīra „Havruta” un reliģiozu lesbiešu organizācijai „Bat-Kol” apbalvojumus par paveikto darbu cilvēktiesību jomā.
Organizācija
„Havruta” dibināja daži reliģisko augstskolu (Ješivas) absolventi, lai pulcētu domubiedrus. Uz pirmo sanāksmi ar rabīniem slepenā vietā Jeruzalemē par lielu pārsteigumu tās organizētājiem bija ieradušies ap 70 cilvēku. Savas pastāvēšanas pirmajos divos gados „Havruta” darbojās kā grupa Jeruzalemes LGBT organizācijas „Atvērtā māja” (Habait hapatuah) ietvaros. Kad grupas dalībnieku skaits pieauga, un tā kļuva stiprāka, sākās darbs ar gejiem, kas reliģiskajā sabiedrībā dzīvo slepenībā. Tāpēc grupa uzsāka rīkot izglītojošas aktivitātes. Tanī pašā laikā grupa paplašinājās uz Telavivu un vēlāk arī uz Haifu. Lai organizētu sabiedriskās un izglītojošās aktivitātes visas valsts līmenī, 2010. gadā „Havruta” tapusi par patstāvīgu veidojumu. Organizāciju vada 5 cilvēku valde, kurus ievēl „Havruta” biedri reizi gadā. Valdes locekļi ievēl organizācijas priekšsēdētāju. par „Havruta” priekšsēdētāju tika iecelts Ejals Lībermanis (Eyal Liebermann), savukārt – Daniels Jonass (Daniel Yonas).
Pasākumi iecietības veicināšanai un pret homofobiju
2011. g. maijā „Havruta” sadarbībā ar „Beit Hilel” organizēja konferenci, kurā piedalījās rabīns Dr. Benijs Lavs (Beni Lau), rabīns Arale Harēls (Arale Harel) un reliģiozās homoseksuālās sabiedrības pārstāvji, ieskaitot presi, kopumā ap 200 cilvēku. Tā ir bijusi pirmā reize, kad notika šāda veida sabiedriska diskusija starp reliģiozo seksuālo minoritāšu pārstāvjiem un rabīniem no tradicionālā reliģiozā sabiedrības flanga.
„Havruta” ir dalībniece „Pesaha otrie svētki – reliģiskās iecietības diena” iniciatīvā, kas norisinās ik gadu, un kurā piedalās „Havruta”, „Bat-kol” un citas mērenas reliģiskās organizācijas. Iniciatīvas mērķis ir stiprināt iecietību pret atšķirīgu reliģiskajā sabiedrībā vispārībā. Šī diena tika izvēlēta tāpēc, ka Tempļa laikā tieši Pesaha otrajos svētkos nešķīstajiem cilvēkiem bija iespēja piedalīties reliģiskajās ceremonijās un justies piederīgiem kopienai. Starp runātājiem pēdējās konferencēs ir bijuši rabīns Prof. Daniels Špērbers (Daniel Sperber), rabīns Jehuda Gilāds (Yehuda Gilad), rabīns Šajs Pirons (Shai Piron), prof. Tamāra Rosa (Tamar Ross) un Dr. Hana Kahāta (Hana Kahat).
Rabīns Šajs Pirons (Shai Piron) konferencē teica sekojošo: „Jo lielāka kļūs atšķirība starp reliģiskajiem likumiem (Halaha) un cilvēktiesībām to modernajā izpratnē, jo mazāka kļūs iespēja vidējai personai sevi identificēt ar jūdaismu. Jūdaisms un demokrātija, jūdaisms un cilvēktiesības – tās ir kritiski svarīgas tēmas, ja mēs tās neaptversim, mūsu jūdaismam notiks kaut kas ļauns. Kopējais dialogs, kurā tiek apspriesta atšķirīgu cilvēku akceptēšana, ir svarīgs, jo tas var palielināt Toras nozīmi.”
Tikšanās
„Havruta” organizē sabiedriskās tikšanās, kurās tiek sagādāta droša telpa gejiem no reliģiskām un konservatīvām ģimenēm. Tikšanās palīdz viņiem justies harmoniskāk saistībā ar savu orientāciju, kā arī sarunāties ar citiem par kopīgiem tematiem. Tikšanās iedrošina apmeklētājus uzsākt personīgu ceļu uz sevis pieņemšanu bez kaunēšanās vai slēpšanas. Daudzu dalībnieku seksuālā orientācija tiek turēta slepenībā, un visiem dalībniekiem ir konfidencialitātes pienākums.
Dažās tikšanās reizēs viesojās tādi pazīstami rabīni, kā Jākovs Madāns (Yaakov Madan), Menahems Boršteins (Menahem Borstein), Jehūda Gilāds (Yehuda Gilad), Benijs Lavs (Beny Lau) un Arale Harēls (Arale Harel). Citās reizēs viesojās tādas Izraēlas slavenības, kā mākslinieks un dziedātājs Ivrijs Liders (Ivri Lider), režisors Etans Fokss (Ethan Fox), fotogrāfs Adijs Ness (Adi Nes) un Gils Hovavs (Gil Hovav).
Sukota un Pesaha svētkos „Havruta” biedri organizē pārgājienus kombinācijā ar kopīgi ieturētu maltīti dabā. Ceļojumiem parasti ir liela popularitāte, un to dalībniekiem ir iespēja tuvāk iepazīties, kā arī dalīties savā pieredzē un pārdomās. Sukots un Pesahs ir izvēlēti garo brīvdienu dēļ, kad arī jūdi, kas tur sabatu, var ceļot. Toties citos svētkos tie jūdi, kas tur sabatu, nedrīkst izmantot savus spēkratus vai telefonus.
Divas līdz trīs reizes gadā „Havruta” biedri rīko sabata svinēšanu viesu namos vai jauniešu mītnēs.
Homoseksualitāte un jūdaisms Izraēlā
Izraēlas likumdošana ir spērusi lielu soli uz priekšu seksuālo minoritāšu tiesību ziņā. Homoseksuāli cilvēki ir aizsargāti no diskriminācijas darba vietās, medicīnisko pakalpojumu sniegšanā, militārajā dienestā. Tāpat arī daļēji tiek atzītas viendzimuma partnerattiecības.
Tajā pašā laikā Halaha – ebreju reliģiskie likumi – aizliedz dzimumattiecības starp vīriešiem, nepieļauj viendzimuma laulības, kā arī aizliedz dzimumattiecības starp sievietēm, lai gan šeit reliģiskie likumi ir pielaidīgāki. Halaha nespriež par seksuālo orientāciju kā tādu vai homoseksuālo identitāti, jo tā ir izveidojusies kā likumu un aizliegumu kopa. Visizplatītākā nostāja Izraēlas reliģiskajā sabiedrībā nosaka, ka homoseksuālā orientācija ir pretrunā ar jūdaismu. Šai sabiedrības daļai piemīt konservatīvie uzskati par homoseksualitāti, kuru pamatā ir pieņēmums, ka homoseksualitāte ir izvēle un to var izārstēt, un ka gejiem ir jāmainās un jāprec sievietes. Reliģiskās sabiedrības skolotāji dod priekšroku neskart šo tematiku un pārvirzīt tos, kas pie viņiem griežas ar šo jautājumu, tālāk uz seksuālās orientācijas terapiju.
Homoseksuāļi, kas nāk no reliģiskās sabiedrības, piedzīvo smagu identitātes krīzi starp viņu seksuālo orientāciju, ko viņi ir spiesti slēpt, un reliģisko identitāti un vērtībām, uz kuru pamata ir audzināti.
Nostāja, ka jūdaisms un homoseksualitāte nav savienojamas lietas, ir aktuāla lielai Izraēlas tradicionālās sabiedrības daļai, kas nav pamatā reliģioza, tādējādi ietekmējot geju un lesbiešu vispārējo tiesisko un sabiedrisko statusu Izraēlā.
Rabīnu attieksme pret organizācijas darbību
Daudzi rabīni pretojas jebkuras homoseksuālas sabiedriskas organizācijas pastāvēšanai, kuras mērķis nav mainīt seksuālo orientāciju un virzīt homoseksuālos vīriešus heteroseksuālajam dzīves stilam un laulībām ar sievieti. Šos rabīnus satrauc reliģiozu geju apvienošanās kopienās, jo tās pieļauj un sekmē to biedru sevis pieņemšanu un atklāto homoseksuālo dzīvi. Toties rabīni Benijs Perls (Beni Perl), Mordehajs Vardijs (Mordechai Vardi), Ronēns Lubics (Ronen Lubitz) un citi sveic reliģiozo geju sabiedriskās organizācijas pastāvēšanu un redz „Havruta” pozitīvā gaismā.
Līčupe (Ogres pieteka)
Līčupe (arī Līce, Līča upe, augštecē - Bauskupīte, Bebrupīte) ir Ogres labā pieteka Ogres un Cēsu novados. Upi šķērso autoceļš P4 un bijušais Rīgas—Ērgļu dzelzceļš. Sākas Vidzemes augstienē, satekot vairākām nelielām upītēm un strautiem. Tek pa Piebalgas pauguraini un Augšogres pazeminājumu. Ļoti līkumota gultne šaurā ielejā ar augstiem krastiem. Lielākās pietekas ir Kazupīte, Vedze, Stirve, Zvannieku strauts. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Līčupe, Kliģene.
48 (skaitlis)
48 (četrdesmit astoņi) ir skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 47 un 49. Gada četrdesmit astotā diena ir 17. februāris.
Romiešu skaitļu sistēmā 48 tiek pierakstīts šādi — XLVIII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā četrdesmit astoņi ir 1100002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 608 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 3016. Četrdesmit astoņi ir pāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskā tabulā četrdesmit astoņi ir kadmija (Cd) atomskaitlis.
Kretinga
Lielākā daļa no pilsētas atrodas Akmenas upes austrumkrastā, kur atrodas pašvaldības ēka, katoļu baznīca (uzcelta 1617. gadā), bernardīniešu klosteris (arī franciskāņu klosteris ar vecāko saglabājušos saules pulksteni Lietuvā — ap 1610. gadu), kapliča, Kretingas evaņģēliski luteriskā baznīca, pareizticīgo Kretingas Dievamātes baznīca, kultūras nams, pasta nodaļa. Ziemeļu daļā atrodas Tiškeviču muižas pils (tajā darbojas Kretingas muzejs) un parks, rajona centrālā slimnīca, poliklīnika, divi ezeri. Akmenas upes labajā krastā atrodas rūpniecības uzņēmumi (elektrības tīkli, celtniecības, santehnikas uzņēmumi, zvērkopības ferma, A/S „Kretingos grūdai“ un citi), pilsētu šķērso dzelzceļš uz Klaipēdu.
Vēsture
Pilsēta pirmoreiz minēta 1253. gadā hronikā kā Cretyn. 1602. gadā hetmanis Jans Karols Hodkevičs uzcēla šeit koka baznīcu un nodibināja klosteri, ap kuru attīstījās pilsēta. 1621. gadā pilsēta nonāca Sapehu kontrolē, bet 1720. gadā — Masaļsku dzimtas īpašumā, kuri 1774. gadā šeit nodibināja ģimnāziju. Pēc Polijas-Lietuvas trešās dalīšanas 1795. gadā Kretinga tika pievienota Krievijai un kļuva par robežpilsētu ar Prūsiju, vēlāk — Vāciju. 1882. gadā no Kretingas uz Pluņģi un Rietavu tika izveidota Lietuvā pirmā telefona līnija. 1875. gadā grāfs Tiškevičs pie pilsētas sāka muižas pils celtniecību. Pirmā pasaules kara laikā vācieši no Kretingas uz Priekuli izbūvēja dzelzceļa līniju.
Concorde
Concorde (no fr ‘harmonija, vienošanās’, ) bija Apvienotās Karalistes un Francijas kopražojuma turboreaktīvā virsskaņas pasažieru lidmašīna. Pirmo lidojumu veica 1969. gadā, ekspluatācija sākta 1976. gadā un kalpoja 27 gadus. Izgatavoti 20 Concorde eksemplāri, no kuriem 14 tika izmantoti komerciālos lidojumos.
Concorde lidmašīnas izmantoja aviokompānijas British Airways un Air France, veicot regulārus lidojumus no Londonas un Parīzes uz Ņujorku un Vašingtonu, kā arī citos reisos. Lidojumi notika uz pusi ātrāk par citām pasažieru lidmašīnām. Savukārt to ekspluatācijas izdevumi bija daudz lielāki (galvenokārt lielā degvielas patēriņa dēļ) un tikai valsts aviokompānijas tās varēja uzturēt.
viena no lidmašīnām cieta katastrofu, paceļoties no Šarla de Golla Parīzes lidostas, gāja bojā 113 cilvēki. Concorde veica pēdējo lidojumu.
Līdzīgu virsskaņas lidmašīnu Tu-144 1960. gados izstrādāja PSRS, bet tā maz tika izmantota pasažieru pārvadāšanai.
Dmitrijs Bikovs
Dmitrijs Bikovs (dzimis 1977. gada 5. maijā) ir krievu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2014) Bikovs ir bez kluba.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Bikovs uzsāka 1995.—96. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Samāras "CSK VVS" sastāvā. "CSK VVS" rindās hokejists spēlēja līdz 1998.—99. gada sezonas ievadam, kad pārcēlās uz Toljati "Lada" vienību, bet no 1999. līdz 2002. gadam trīs sezonas Bikovs aizvadīja Kazaņas "Ak Bars" sastāvā.
2002.—03. gada sezonu Bikovs aizvadīja NHL vienībā Detroitas "Red Wings", taču jau nākamajā vasarā atgriezās "Ak Bars".