cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toms Odells
Biogrāfija
Odells parakstīja līgumu ar ierakstu kompāniju In the Name Of,Columbia Records pēcteci. Viņa talantu ievēroja ierakstu kompānijas galvenā menedžere Lilija Allena, kura par dziedātāju sacīja "viņa skatuves enerģija man atgādināja par Deividu Boviju." Tomam tika dota iespēja sarakstīt savu pirmo albumu: "Pirmais, ko es izdarīju - es devos iegādāties vecu Mini Cooper. Tad trīs nedēļas vēlāk, es atgriezos no koncerta Skotijā un mana mašīna bija pazudusi. Tātad, ja Jūs ieraugat garām braucošu zaļu Mini Cooper mašīnu, tad tā ir manējā." Viņs izdeva savu debijas ierakstu kopumu Songs from Another Love, 2012. gada oktobrī. Viņa debija televīzijas raidījumos aizsākās 2012. gada novembrī, viņš uzstājāš kā mākslinieks raidījumā Later... with Jools Holland; raidījuma producente šo Toma uzstāšanos raksturoja kā "klasisku Later debiju" 2013. gada janvarī Odells tika izvirzīts kā viens no piecpadsmit kandidātiem uz BBC Sound of 2013 balvu. Tajā pašā mēnesī firma BBC izmantoja mākslinieka dziesmu "Another Love" savai 2013. gada reklāmas kampaņai. Toma mūzika tika plaši izmantota vairākās firmas Burberry modes skatēs. Mūziķis ieguva kritiķu simpātiju balvu BRITs, kuru iepriekšējos gadus ir ieguvušas tādas slavenības kā Adele and Florence and the Machine. Tāpat 2013. gada februārī mākslinieks tika intervēts kopā ar dziedātāju un iepriekšējā gada kritiķu simpātiju balvas ieguvēju Emeli Sandé televīzijas ceremonijas laikā.
Odella debijas albums, Long Way Down, tika izdots 2013. gada 24. jūnijā un ļoti ātri nonāca UK Official Chart 1. vietā. 2013. gada 13. jūlijā viņam bija paredzēts uzstāties kopā ar The Rolling Stones Londonas Haida parkā, taču viņš nevarēja uzstāties slimības dēļ. Neskatoties uz ievērojamo slavu un cilvēku atzinību, ne visi kritiķi ir pārliecināti par mākslinieka introspektīvo zīmolu kā dziesmu autoram. Patiesībā, mūzikas žurnāls NME novērtēja Toma Odella albumu ar atzīmi 0 no 10, kā arī uzrakstīja par to negatīvu recenziju.
Ietekme no citiem māksliniekiem
Toms uzauga, klausoties Eltonu Džonu. Viens no pirmajiem un iemīļotākajiem viņa albumiem ir Goodbye Yellow Brick Road (1973). Viņš arī citē Deividu Boviju, Džefu Bakliju, Bobu Dilanu, Artūru Raselu, Leonardu Koenu, Leonu Rasselu, Billiju Džoelu, Rendiju Ņūmenu, Tomu Veitsu, Rodrigezu un Brūsu Springstīnu kā galvenās ietekmes mūzikā. Viņš ir arī fans tādiem izpildītājiem un grupām kā Arcade Fire, Džeimss Bleiks, Cat Power, Blur, Beach House, Radiohead un Ben Folds. Toms pats piemin, ka viņš saviem dziesmu vārdiem ir iedvesmojies no "nespējas noturēties ar kādu attiecībās ilgāk par 6 mēnešiem". Viņš arī piemin: "Es rakstu krietni labākas dziesmas, kad esmu godīgs, kad mans iedvesmas avots ir tas, kas patiešām ir ar mani noticis. Jāpiekrīt, tas gan var palikt nedaudz dīvaini, kad draugi vai draudzenes saprot to, ka dziesma ir par viņu. Tas gan ir lieliski, jo varu tikt sveikā cauri. To laikam sauc par māksliniecisko atļauju."
KOMPSAT-3
KOMPSAT-3 jeb Arirang-3 ir Korejas Aerokosmisko pētījumu institūta (KARI) Zemes novērošanas pavadonis, kas palaists 2012. gada maijā solārsinhronā orbītā.
Kosmisko aparātu izmantos kartēšanai, lauksaimniecības kultūru, vides un okeāna novērošanai. Tā kamera, kuru izgatavojis Astrium Vācijas uzņēmums, var izšķirt līdz 70 cm lielus objektus uz Zemes virsmas.
KOMPSAT-3 tika palaists 16:09 UTC ar nesējraķeti H-IIA/202 (lidojums 21) no Tanegasimas kosmosa centra. Kopā ar to tika palaisti pavadoņi SHIZUKU, SDS-4 un HORYU-II. KOMPSAT-3 no raķetes atdalījās 16:55 UTC.
Būtiņģe
Būtiņģe (lt) ir Palangas pilsētas daļa pie Sventājas upes.
Vēsture
Līdz Kursas sadalīšanai 1253. gadā Būtiņģe atradās kuršu Duvzares zemē. 1328. gadā Livonijas ordenis to nodeva Vācu ordenim. Kad pēc 1422. gada Melnas līguma kuršu apdzīvoto teritoriju uz dienvidiem no Sventājas upes ieguva Žemaitijas kunigaitija, Sventājas upes grīvā izveidojās Sventājas osta.
1507. gadā pirmo reizi pieminētas Budendika (Budendingshof) un Sventājas (Heiligen-Aa) muižas Sventājas ziemeļu krastā, kas vēlāk piederēja Kurzemes hercogiem. 1747. gadā Palangas stārasts Jans Bakijevičs (Bakiewicz) iesniedza Polijas karalim Augustam III sūdzību par to, ka, mainoties Sventājas upes gultnei, Rucavas muižas robeža esot stipri ievirzījusies Palangas stārastijas pusē. Šo sūdzību Polijas karalis pārsūtīja Kurzemes bruņniecības padomei, kas tolaik pārvaldīja hercogisti. Rucavas muižas pārvaldnieks Johans Frīdrihs fon Dorthezens (Dorthesen) atbildēja, ka, robežu pārmērot pēc Palangas stārasta ierosinājuma, Lietuvas pusē nonāktu vairākas mājas no hercogam piederošā Sventājas miesta. Dorthezens savam ziņojumam pievienoja karti, kā arī norakstu no hercoga Ernsta Johana Bīrona 1739. gada rīkojuma par Palangas stārastijas pārņemšanu hercoga kontrolē.
Pēc Latvijas-Lietuvas robežas komisijas lēmuma 1921. gadā Rucavas pagasta Būtiņģes (Budendišķu) muižu kopā ar Palangas pagastu pievienoja Lietuvai. Lēmums bija balstīts uz tālaika saimnieciskiem apsvērumiem, nerēķinoties ar vietējo iedzīvotāju etnisko piederību.
Lietuvas PSR laikā daļu no Būtiņģes ciema iekļāva Palangas pilsētā, bet neliela daļa joprojām palika Kretingas rajonā līdz tā likvidēšanai 21. gadsimta sākumā. 1999. gada jūlijā sāka darboties Būtinģes naftas terminālis, kas ar cauruļvadiem savienots ar Baltijas jūras krastu un Mažeiķu naftas pārstrādes rūpnīcu.
Uldis Žagata
Uldis Žagata ( — ) bija latviešu horeogrāfs un dejas pedagogs, latviešu folkbaleta izveidotājs un viens no spilgtākajiem šī žanra baletmeistariem. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs. Bijis LVU tautas deju ansambļa "Dancis" un valsts deju ansambļa "Daile" mākslinieciskais vadītājs.
Biogrāfija
Uldis Žagata piedzima Jeru pagasta "Pērlēs" zemnieku ģimenē. "Jaunībā spēlēju vijoli, akordeonu… Kā jau laukos – paši spēlē, paši dejo, paši raud. Sapņos nebija domas kļūt par dejotāju," -- stastīja Žagata.
Darba meklējumos vecāki 1937. gadā devās uz Rīgu. Tēvs Viļums prata kurpnieka amatu un iekārtoja nelielu darbnīcu, māte Marija audzināja Uldi un jaunāko brāli Ēriku un piepelnījās ar šūšanu
U. Žagata mācījās Rīgas 48. pamatskolā vienā klasē ar aktrisi Viju Artmani, kas, gatavodamās stāties Dailes teātra studijā, mudināja uz to arī Uldi. Bet smagie kara gadi spieda meklēt papildus iztikas līdzekļus un pēc skolas beigšanas 1944. gadā viņš iestājies Rīgas Valsts tehnikumā, lai kļūtu par mehāniķi-atslēdznieku. Viņa drauga Egila Šāvēja tēvocis strādāja Operā. "Tiku statistos, uzreiz varēja dabūt darba apliecību, aizmuku no karadienesta."
Baleta premjers Jānis Grauds pamanīja cītīgo puisi un ieteica mācīties teātra baleta studijā (kopš 1948. gada Rīgas Horeogrāfijas skolā). U. Žagata mācījās (1944–52) pie no Maskavas atbraukušā jauna pedagoga Valentīna Bļinova t. s. zvaigžņu klasē kopā ar Māri Liepu, Haraldu Ritenbergu, Artūru Ēķi un Alfrēdu Spuru. Viņš pabeidza izglītību 1952. gadā.
U. Žagata visai drīz no baleta mākslinieka kļuva par Latvijas Operas un baleta teātra solistu (1948–68), izcilu raksturlomu atveidotāju. Jevgēņijs Čanga, Helēna Tangijeva-Birzniece, Aleksandrs Lembergs savos baletos atradīja lomas Žagatam, bet viņš redzēja, ka klasiķis no viņa nesanāks. "Pārgāju uz raksturdejām un iepazinos ar Aiju Baumani, ar kuru kopā apbraukājām pasauli."
1963. gadā baletmeistare Helēna Tangijeva-Birzniece iestudēja Sergeja Balasanjana baletu “Šakuntala”, kas veidots pēc indiešu dzejnieka Kālidāsa (कालिदास, Kālidāsa) arba motīviem, un par savu asistentu uzaicināja U. Žagatu. Tā bija viņa pirmā baletmeistara skola – strādāt kopā ar izcilo baletmeistari un pieaicinātajiem indiešu horeogrāfiem, pilnveidot libretu, apgūt dejas valodas daudzveidīgās iespējas.
Tieši Helēna Tangijeva-Birzniece iedrošināja Žagatu vadīt universitātes “Danci”, kad daudzi teica – "kur bāz savu degunu pēc Sūnas, kas kolektīvu bija padarījis ļoti spožu!"
Tautas deja
1951. gadā Žagata sāka vadīt deju kolektīvu Baldones kultūras namā, bet mazliet vēlāk — Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, ar tās dejotājiem iegūstot mazo zelta medaļu republikas pašdarbības kolektīvu festivālā. Tajā laikā radās viņa pirmās tautas deju horeogrāfijas – “Bāleliņi” (Gunāra Ordelovska mūzika), “Svētku deja” un “Viens par daudz" (abām Daiņa Zaķa mūzika).
Pēckara gados latviešu deja kļuva arvien pieprasītāka dažādos koncertbraucienos ārpus Latvijas. Tautas deju izpildītāji piedalījās starptautiskajos Jaunatnes un studentu festivālos Budapeštā, Varšavā, bet par īpašu notikumu izvērtās gatavošanās Bukarestes festivālam 1953. gadā. Pārstāvēt LPSR šajā starptautiskajā forumā tika izraudzīts neparasts “klasiski-tautisks” dejotāju sastāvs – baleta solisti Ināra Gintere, Palmīra Ziediņa, H. Ritenbergs un U. Žagata. Ar viņiem strādāja baletmeistare H. Tangijeva-Birzniece, iestudējot “Rucavieti” un “Diždanci” (Marģera Zariņa un G. Ordelovska muzikālā apdare).
Garīsili
Garīsili (arī Gariesili) ir ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā. Atrodas pagasta austrumos 10,4 km no pagasta centra Benislavas, 13,3 km no novada centra Rugājiem un 233,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V485 (Gariesili–Pokrata), Saipeites upes krastos.
Uldis Žagata
Latvijas PSR deju ansamblis "Daile"
1968.g. 1 aprīlī tika nodibināts valsts deju ansamblis (VDA) "Daile", kuru piedāvāja vadīt Žagatam. "Sākumā tam negribēju piekrist. Veselu gadu toreizējais kultūras ministrs Vladimirs Kaupužs un filharmonijas direktors Filips Šveiniks pierunāja. Taču, tā kā bijušie kolēģi mudināja, piekritu."
Kārlis Apsītis
Kārlis Apsītis (dzimis Saldū ) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Ogre. Iepriekš spēlējis vairākos Latvijas klubos, kā arī Lietuvā. Nodarbojas arī ar 3x3 basketbolu, Latvijas izlases sastāvā uzvarēja 2023. gada Eiropas spēlēs.
Uldis Žagata
Latvijas PSR deju ansamblis "Daile"
1968. gadā U. Žagata kļuvis par valsts deju ansambļa "Daile" māksliniecisko vadītāju, tajā strādājis līdz 1989. gadam.
Sākums bija ļoti smags, nebija nemaz tik viegli atrast dejotājus. Bet pēc tā divdesmit gados ansamblis izbraucā visu Savienību, iestudējā piecpadsmit programmas, vedā latviešu skatuves deju pasaulē. Tās pievilcība ir spējā atklāt latviešu dabu, raksturu, gribasspēku, mīlestību, teica Žagata. "Bez rakstura nav dejas! Tikai lieka parādīšanās uz skatuves. Bez dramaturģijas – arī ne."
Kārlis Apsītis
Basketbolā sācis trenēties dzimtajā Saldū, bet vēlāk nonācis BK Ventspils sistēmā. Ieguvis izglītību Ventspils Valsts 1. ģimnāzijā, pārstāvējis Ventspils jaunatnes komandas LJBL, kā arī Ventspils Augstskolas komandu LBL2 līmenī. LBL augstākajā līmenī debitējis kā BA Turība spēlētājs 2012. gadā, pēc tam spēlējis virknē Latvijas komandu, kā arī Lietuvā. Karjeras augstākais sasniegums — Latvijas Basketbola līgas sudraba medaļa BK Ogre sastāvā 2020. gadā.
Uldis Žagata
Spožākais valstī un ārzemēs
21 gada laikā viņš iestudēja 15 autorprogrammas, virs 200 jaundeju. U. Žagatas domubiedru vidū bija baleta repetitores Māra Bajāre un Baiba Jekšiņa, diriģenti G. Ordelovskis, Jānis Grigalis, Māris Ivanovs un Aivars Klingenbergs, kostīmu mākslinieces Mirdza Kangare-Matule un Ingmāra Zālīte. Programmas režisēt palīdzēja Alfrēds Jaunušans, Pēteris Lūcis, Mihails Kublinskis, Roberts Ligers. Ar “Daili” U. Žagata koncertējis daudzās pasaules valstīs. Žagatas deja "Zeme rība, tautas jāja", kas tika iestudēta Latvijas PSR Valsts deju ansamblī “Daile” ap 1976.–1978. gadu, 1980. gadā deja iestudēta Krievijā, Igora Moisejeva Valsts akadēmiskajā tautas deju ansamblī, un ieguva 1. vietu Jaunrades deju konkursā 1982. gadā.
Uldis Žagata uzskatīja, ka:” Kolektīva pastāvēšanas galvenais pamatprincips ir mūsdienīgums, tāpēc nepieciešams dejot, spēlēt un dziedāt mūsdienīgi, meklējot jaunus izteiksmes līdzekļus, jaunus stilistiskos paņēmienus. Nevar mākslīgi nolikt sev priekšā šķērsli un dejot tikai tā, kā dejoja deviņpadsmitā gadsimta sākumā. Latviešu deja nav veidojusies kādā abstrakti sterilā "tautiskā" vidē, tā ir smēlusies no daudzām kaimiņu tautām, tā ir ietekmējusies ne tikai no cittautu dejas, bet arī no to valodas, mūzikas, tēlotājas mākslas. Ne jau latvieši izdomājuši valša vai polkas pamatsoļus, bet, ja mēs šodien no tiem atteiksimies, nāksies norakstīt ne vienu vien deju, kuru esam ieskaitījuši latviešu horeogrāfijas zelta fondā. Līdzīgi ir ar sinkopētajiem ritmiem, jaunām pozām, roku kustībām, satvērieniem utt. Savā horeogrāfa darbībā es negribu un neprotu norobežoties - tikai latviski un nekā savādāk. Negribu veidot vārdus un teikumus no tiem burtiem, kas pierakstīti pirms simts gadiem, ja var tos papildināt ar visu jauno, ko sniedz šodienas dzīve un šodienas māksla. "Dailei" ir savi izteiksmes līdzekļi, un "folklora" tīrā veidā nav skatuves priekšnesums..."
Likvidācija ar KM lēmumu
Dzejniece Māra Zālīte atbalstīja šo lēmumu: "VDA Daile un tam tipoloģiski līdzīgu kolektīvu pastāvēšana visās padomju republikās bija valsts ideoloģijas diktēta. Tiem vajadzēja reprezentēt un demonstrēt. Ko? Protams, nāciju uzplaukumu un «lielo laimi». Šiem virsuzdevumiem zūdot, skaidrs, ka Dailes identitātei un attiecībām ar valsti (citu valsti!) bija kardināli jāmainās. Ja vien es saprotu pareizi, nenotiek jau Dailes kā mākslinieciska kolektīva likvidācija, bet gan privilēģiju - būt pilnīgā valsts uzturā - zaudēšana. Bezkonkurences apstākļu zaudēšana, favorīta lomas zaudēšana. Valsts piedāvā atbalstu konkrētu radošu projektu īstenošanai, nevis algu sarakstu. Man tas šķiet pareizi."
LU Etniskās kultūras centra vadītājs, deju folkloras kopas Dandari mākslinieciskais vadītājs Ernests Spīčs Dailes likvidāciju vērtēja kā «normālu» mūsdienu kapitālisma izpausmi attiecībā pret kultūru. "Kultūras procesu regulētājiem no KM... jāmāk atrast pašreizējā situācijā iespējas būt vitāliem, ne tikai izdzīvot. Programma Deju uzvedumi bērniem ar finansējumu Ls 10 000 gadā ļaus konkursā piedalīties ikvienam horeogrāfam, taču nevar nodrošināt māksliniecisko eksistenci. Valsts deju trupa ir vajadzīga, bet ko darīt, ja esam nabagi?"
Rīgas domes kultūras pārvaldes priekšnieks, TDA Dancis vadītājs Rolands Juraševskis redzēja likvidācijā politisku nokrāsu. Vinš pateica, ka Rīgas Dome ar 1997. g. 14. oktobra lēmumu bija gatava attīstīt profesionālās mākslas nozari sadarbība ar attiecīgo nozaru institūcijām, plānojot iekļaut Daili pašvaldības budžetā ar Ls 35 000 lielu gada finansējumu. "Tā kā Kultūras ministrija vilcinājās paust savu nostādni, šo finansējumu nevarējām budžetā iekļaut, jo dome viena nevar uzņemties finansēt Daili, mēs neesam tik bagāti un jau uzturam vairākus profesionālos kolektīvus - p/o Rīga, kamerkori Ave sol. Pašvaldības par kultūru domā vairāk, nekā KM."
Baleta kritiķis Eriks Tivums pateica, ka "slavenā KM viedokļa anonīmie autori vispirms parāda savu absolūto nezināšanu latviešu dejas vēsturē. un aplej ar dubļiem gan tos simtus tūkstošus dejas entuziastu, kas šo daudzslāņaino (daudzviet arī strīdīgo) žanru šajā gadsimtā kopj un kopuši... Tas šodien ir ļoti lēts, ērts un demagoģisks paņēmiens - visu skatuvisko deju kā žanru ierakstīt padomijas oficiālajā pasūtījumā. Tad jau viegli iet solīti tālāk un vilkt pāri treknu krustu Deju svētkiem? Kaut gan vairāk vietā būtu padomāt, kāpēc Deju svētki radās un iesakņojās tikai un vienīgi trijās Baltijas valstīs un nekur citur bijušajā PSRS. Diskutēt var un vajag ar zinošiem cilvēkiem, nevis ar demagogiem."
Tomēr lēmums tika izpildīts un Ulda Žagatas lolotais ansamblis tika likvidēts.
Pēdējie gadi
Pēc aiziešanas no "Dailes" turpinājis veidot dejas. Viņš iestudēja vairākus jaundarbus “Dancim” – “Meitiņa mīļā” (R. Paula mūzika), “Visapkārt Rīgai braucu” (J. Karlsona mūzika), Tautas deju ansambļiem “Dzintariņš” – “Plaukstiņpolka” (R. Paula mūzika), uzvedumu “Vasaras saulgriežos” (Modra Krūmiņa mūzika), “Zelta Sietiņš” – svītu “Mājās eju” (R. Paula mūzika). Sadarbībā ar diriģentu Māri Sirmo U. Žagata radīja divas dejas, kas kopkora pavadījumā izskanēja 2008. gada XXIV Vispārējo latviešu Dziesmu un XIV Deju svētku noslēguma koncertā Mežaparka Lielajā estrādē – “Gaismeņa ausa, sauleite lēca” (Valts Pūce, latgaliešu tautasdziesma) un “Jāņu dziesma” (Arturs Maskats, latviešu tautasdziesma).
"Tagad ir četri profesionāli orķestri, kori… To, ka vairs nav valsts profesionāla deju ansambļa… nepiedodu. Deviņdesmito gadu vidū trūka naudas. Bet kurš ies par simt latiem dejot? Redz, Mariss Jansons pasaulē uztaisījis savu koncertzāli. Mūsu problēma ir sevī, netiekam kaut kam pāri. Ne jau man būtu vajadzīga “Daile”, bet jauniešiem, kas patlaban “olimpiskā formā”. Daudz grēkojam, ka nedomājam par savējiem. Jūtu līdzi “Dzintariņa” un “Zelta sietiņa” vadītājiem. Viņi bērnos iegulda ārkārtīgi daudz, attīsta viņu spējas, bet kur tie talanti paliek pēc tam?", teica U.Žagata.
Sava mūža pēdējo deju, ar Ulda Stabulnieka “Nāk rudens apgleznot Latviju”, U. Žagata radīja 2013. gadā kopā ar Lielvārdes “Lāčplēša” dejotājiem savā 85. dzimšanas dienā. "Viņa mūzika ir tik dejiska, ka vienkārši nevar nedejot. Nāk rudens apgleznot Latviju… Šo motīvu ilgi nēsāju sevī kā piemiņu Uldim. Tā ir mūsu dzīvības deja. Un Māras Zālītes vārdi – tik tieši, precīzi, par dzimteni, par Latviju."
No 1960. gadu vidum Žagata dzīvoja Lielvārdē viņa paša rokām būvētajā mājā Baņutas ielā 1 uz zemes, kuru vairākiem baletniekiem šeit piešķīra kolhoza-miljonāra “Lāčplēsis” ilggadējs priekšsēdētājs Edgars Kauliņš.
Miris 2015. gada 17. jūnijā. Apglabāts Lāčplēša kapos, Lielvārdē.
Lomas teātrī
U. Žagatas spilgtākās un nozīmīgākās lomas: krievu komponistu baletos – pērtiķis Čiči Igora Morozova (Игорь Владимирович Морозов) “Doktors Aikāsāp” (Доктор Айболит, 1948), Pāvels Mihaila Čulaki (Михаил Иванович Чулаки) “Jaunība” (Юность, 1950), Vaņa Klimentija Korčmarjova (Климентий Аркадьевич Корчмарёв) “Sārtais ziediņš” (Аленький цветочек, 1951), sinjors Kapuleti, Benvolio Sergeja Prokofjeva (Сергей Сергеевич Прокофьев) “Romeo un Džuljeta” (Ромео и Джульетта, 1953), Droselmeijers Pētera Čaikovska (Пётр Ильич Чайкoвский) “Riekstkodis” (Щелкунчик, 1959); Nerrs itāļu komponistu Čezares Punji  (Cesare Pugni) un Rikardo Drigo (Riccardo Eugenio Drigo) “Esmeralda” (Esmeralda, 1951), Ņikita Anatolija Liepiņa “Laima” (1953; 1955), Birbanto franču komponista Adolfa Šarla Adāna (Adolphe-Charles Adam) “Korsārs” (Le Corsaire, 1956), solists franču komponista Morisa Ravēla (Maurice Ravel) “Bolero” (Boléro, 1958), Harmodijs armēņu komponista Arama Hačaturjana (Արամ Խաչատրյան) “Spartaks” (Спартак, 1960), solists Habanerā M. Ravēla “Spāņu rapsodija” (Rapsodie espagnole, 1961), Skudrītis Jāņa Ķepīša “Turaidas roze” (1966), Līgavainis norvēģu komponista Edvarda Grīga (Edvard Hagerup Grieg) “Pērs Gints” (Peer Gynt, 1966).
Virsvadītājs Vispārējos latviešu dziesmu un deju svētkos
No 1970. gada U. Žagata bijis piecpadsmit Deju svētku virsvadītājs un Goda virsvadītājs, vairāku svētku mākslinieciskais vadītājs un režisors :
Deju svētku repertuārā kopš 1970. gada dejotas daudzas U. Žagatas dejas, t. sk. “Es mācēju danci vest”, “Jautrās dzirnavas”, “Ai, tēvu zeme”, “Dejotprieks”, “Senais dancis”, “Pasaciņa”, “Dailes lokā”, “Zvejnieku svētkos”, “Tāles sauc”, “Garais dancis”, “Aiz ezera augsti kalni”, “Pūt, vējiņi!”.
Apbalvojumi
1963. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu. 1973. gadā kļuvis par Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieku, bet 1988. gadā — par PSRS Tautas skatuves mākslinieku. 1998. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.
BMP-2
BMP-2 ir padomju un Krievijas kāpurķēžu kājnieku kaujas mašīna, kas paredzēta personālsastāva transportēšanai uz frontes līniju, tā mobilitātes, bruņojuma un aizsardzības uzlabošanai kaujas laukā kodolieroču apstākļos un kopīgās operācijās ar tankiem kaujas laikā.
Galvenā atšķirība no BMP-1 ir lielāks tornis un cita ieroču sistēma. Tornī ietilpst divi karavīri: vienības komandieris (no labās puses) un šāvēja-operatora vietnieks. Galvenais bruņojums ir 2A42 30 mm automātiskais lielgabals.
BMP-2 padomju armijā tika pieņemts 1980. gada 15. oktobrī, pirmo reizi to demonstrēja Maskavā Sarkanajā laukumā 1982. gada 7. novembrī.
Teniss 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — sieviešu vienspēles
Sieviešu vienspēles bija viena no četrām tenisa disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika no 1900. gada 6. līdz 11. jūlijam Puto salā, Parīzes pilsētas ziemeļrietumu daļā uz sarkanā māla seguma kortiem. Tajās startēja 6 tenisistes no 4 valstīm. Sieviešu vienspēļu turnīrs bija pirmā olimpisko spēļu disciplīna, kurā varēja sacensties tikai sievietes.
Par pirmo olimpisko čempioni vienspēļu turnīrā kļuva Liebritānijas sportiste Šarlote Kūpere, Sudraba medaļu izcīnīja Ivonne Prevo (zināma arī kā Helēna Prevo), savukārt bronzas medaļas ieguva ASV sportiste Meriona Džonsa un Bohēmijas sportiste Hedviga Rozenbaumova. ASV un Bohēmijas tenisistes izcīnīja pirmās olimpiskās medaļas šīm valstīm olimpiskajā tenisa turnīrā.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sieviešu vienspēļu turnīrā startēja 6 sportistes no 4 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Storveidīgās
Sistemātika
Mūsdienās ir zināmas 25 storveidīgo sugas, kas iedalītas 2 dzimtās. Tās izplatītas vienīgi ziemeļu puslodē. Šeit atspoguļotā sistemātika tiek balstīta uz Miko Hāramo, Neslona, Grandes un Vilsona 2016, kā arī Van der Lāna 2016. darbiem.
Kapsēdes Rudais akmens
Kapsēdes Rudais akmens ir dižakmens, bedrīšakmens, Dienvidkurzemes novada Medzes pagasta Kapsēdē, apmēram 300 metrus uz ziemeļiem no karjera. Aizsargājams ģeoloģiskais objekts kopš 1957. gada.
Rūsgans akmens, 11,5 metri apkārtmērā. Rudā akmens garums ir 3,7 metri, platums 2,5 metri, augstums 1,6 metri, bet virszemes tilpums ir 7 m³. Lēzenas un noapaļotas piramīdas formas. Akmeni pētījis un aprakstījis K. Grēvinks jau 1861. gadā.
Akmens virspusē ir vismaz 7 pārliecinošas kvalitātes bedrītes, kas ieveidotas, domājams, bronzas laikmetā.
SD Eibar
Sociedad Deportiva Eibar, S.A.D., biežāk zināms vienkārši kā "Eibar", ir Spānijas futbola klubs no Eibaras pilsētas Basku Zemē. Klubs ir dibināts 1940. gadā, pašlaik spēlē Spānijas futbola čempionāta Otrajā divīzijā. Mājas spēles komanda aizvada Ipurua stadionā, kur ir 6267 skatītāju vietas.
Vēsture
Klubs tika dibināts 1940. gada 30. novembrī, apvienojoties 2 klubiem Deportivo Gallo un Unión Deportiva Eibarresa. Kopš 1943.–1944. gada sezonas sāka regulāru dalību futbola turnīros un 1950. gadā, uzvarot reģionālajā līgā, iekļuva Spānijas čempionāta Trešajā divīzijā. Klubs spēlēja zemākajās Spānijas līgās līdz 2014. gadam, kad uzvarēja Otrajā divīzijā un pirmo reizi vēsturē ieguva tiesības spēlēt Pirmajā divīzijā. Savā debijas sezonā (2014.–2015.) komanda ieguva 18. vietu, kas nozīmēja atgriešanos līgu zemāk. Taču 13. vietā esošā Elche CF par finansiālo saistību neizpildi tika nosūtīta līgu zemāk, kas ļāva Eibar saglabāt vietu augstākajā līgā.
Sastāvs
Sastāvs atjaunināts .
Birštonas seņūnija
Birštonas seņūnija ir seņūnija Lietuvā, Kauņas apriņķa Birštonas pašvaldībā, aizņem visu pašvaldības daļu, kas nav Birštonas pilsētas sastāvā. Seņūnija sastāv no 5 seņūnaitijām, tajā ir 48 ciemi un 1 viensēta.
Jaunā talantu fabrika
"Jaunā talantu fabrika" bija Kanāla 2 muzikālais realitātes šovs, kas ilga 12 nedēļas (no 2013. gada 19. augusta līdz 11. novembrim). Tajā piedalījās 18 jaunieši, kas 24 stundas diennaktī dzīvoja slēgtās telpās, lai apgūtu vokālās, horeogrāfijas un citas skatuviskās iemaņas un ik pirmdienas vakaru parādītu savus priekšnesumus televīzijas tiešraidē kanālos TV3 un Kanāls 2.
"Jaunās talantu fabrikas" fināla koncertā uzvarēja Aminata Savadogo.
Dalībnieki
Dalībnieka vārds un vecums, šovam iesākoties: * Ieva Pauliņa atgriezās šovā, jo uzvarēja atgriešanās koncertā, bet pēc divām nedēļām šovu atkal pameta.
** Ravita Kreicberga atgriezās šovā, pateicoties skatītāju balsojumam pēc atgriešanās koncerta.
Noteikumi
Šova dalībnieku pamatsastāvā bija 15 jaunieši (deviņas meitenes un seši puiši) vecumā no 16 līdz 25 gadiem. Fabrikanti cīnījās par savu vietu un palikšanu šovā, kā arī par galveno balvu, ceļojumu, ar skatītāju un žūrijas balsojuma palīdzību. Ik nedēļu katra dalībnieka vieta kopvērtējumā tika noteikta, matemātiski izrēķinot vidējo rezultātu pēc žūrijas piešķirto punktu skaita un skatītāju balsojuma. Izšķiroties vietai kopvērtējumā, prioritāras bija TV skatītāju balsis.
Katru otrdienas vakaru notika izbalsošana, kurā piedalījās divi dalībnieki, kas pirmdienas koncertā bija ieņēmuši pēdējās divas vietas, un viens iekšējā balsojuma upuris. No tiem ar skatītāju balsojuma palīdzību noteica vienu, kuram šova telpas jāpamet tajā pašā vakarā. Pēc pirmajiem trīs izbalsotajiem šova dalībnieku pulkam pievienojās rezervisti.
Šova 10. nedēļā bija atgriešanās koncerts, kurā piedalījās visi līdz tam brīdim šovu pametušie dalībnieki, no kuriem pirmās vietas ieguvēja Ieva Pauliņa atgriezās šovā. Nākamajā dienā izbalsošanas vietā šova esošie dalībnieki, veicot atklātu balsojumu, noteica divus, no kuriem ar skatītāju balsojuma palīdzību noteica otro dalībnieku, kas atgriezīsies šovā - šoreiz tā bija Ravita Kreicberga.
Fināla koncertā uzvarētājs tika noteikts tikai ar skatītāju balsojuma palīdzību. Pirmo divu vietu ieguvējas - Aminata un Elizabete izpildīja vienu no saviem iepriekšējiem priekšnesumiem superfinālā; uzvarētāju atkal noteica skatītāju balsojums.
Ārējās saites
Jaunās talantu fabrikas oficiālā mājas lapa
Ņikita Bērenfelds
Ņikita Bērenfelds (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs. Pašlaik (2022) Bērenfelds ir bez kluba.
Sasniegumi
Spartaks Jūrmala
Brāļi Ošlapiņi
Brāļi Ošlapiņi bija Latvijas mūzikas grupa, kas darbojās no 1930. līdz 1933. gadam. Līdzīgi kā Brāļi Laivinieki, Ošlapiņi nebija īsti brāļi, šādu skatuvisko pseidonīmu izmantojot galvenokārt latviešu Bellacord Electro un vācu firmas Kristall ierakstos, kā arī Salomonska cirka arēnā.
Jānis Roberts Lazdiņš kādu laiku darbojies uz Nacionālā teātra skatuves. Jānis Reinholds bija satīriskā žurnāla "Svari" literārās daļas vadītājs. Kā asprātīgs feļetonists, viņš bija pazīstams ar vārdiem Ventiņu Vents vai Trakā Dore. Sešas J. Reinholda komēdiju grāmatas tika izdotas ar pseidonīmu "Jānis Dzintarnieks". 2007. gadā atkārtoti izdots viņa humoristiskais darbs tāmnieku izloksnē "Uz dzīves plosta". Viens fragments: "Un ar to budžet deficit mums iet kā suņam ar ast — griez kā grib, kā ast pakaļe, tā pakaļe."
Zināms par 26 brāļu Ošlapiņu skaņuplašu ierakstiem — satīriskas dziesmiņas un humoristiski stāstiņi.
Cisco Packet Tracer
Cisco Packet Tracer ir vairākplatformu (cross-platform) vizuālās modelēšanas rīks, kas izveidots ar Cisco Systems, kas ļauj lietotājiem izveidot tīkla topoloģiju un atdarināt mūsdienu datoru tīklus. Programmatūra ļauj lietotājiem simulēt Cisco maršrutētāju un slēdžu konfigurāciju, izmantojot simulētu komandrindu interfeisu. Packet Tracer izmanto vilkšanas un nomešanas (drag and drop) ietotāja interfeisu, kas ļauj lietotājiem pievienot un noņemt simulētās tīkla ierīces, pēc saviem ieskatiem. Programmatūra galvenokārt ir vērsta uz sertificētiem Cisco Network Associate Academy studentiem kā izglītības līdzeklis, lai palīdzētu viņiem apgūt būtiskas CCNA jēdzienus. CCNA akadēmijas programmā iesaistītie studenti var brīvi lejupielādēt un bez maksas izmantot šo rīku pašizglītībai.
Pārskats
Packet Tracer darbojas uz Linux un Microsoft Windows. Ir pieejamas arī līdzīgas Android un iOS aplikācijas. Packet Tracer ļauj lietotājiem izveidot simulētas tīkla topoloģijas, velkot un nometot maršrutētājus, slēdžus un dažāda cita veida tīkla ierīces. Fizisku savienojumu starp ierīcēm var izveidot ar vienību "kabelis". Packet Tracer atbalsta simulētu Lietojumslāņa protokolu, kā arī pamata maršrutēšanu ar RIP, OSPF, EIGRP, BGP, līdz ar pašreizējās CCNA mācību programmas prasībām. Sākot ar versiju 5.3, Pocket Tracer atbalsta arī Border Gateway Protocol.
Papildus atsevišķu datortīklu aspektu simulēšanai, Packet Tracer var izmantot arī sadarbības veidošanai. Sākot ar Packet Tracer versiju 5.0, tas atbalsta vairāk-lietotāju sistēmu, kas ļauj vairākiem lietotājiem izveidot savienojumu starp vairākām topoloģijām, izmantojot datortīklu. Packet Tracer ļauj izveidot darbības psniedzējiem, kas studentiem ir, jāpabeidz. Packet Tracer bieži tiek izmantots izglītības iestādēs kā mācību palīglīdzeklis. Cisco Systems apgalvo, ka Packet Tracer ir noderīgs datortīkla eksperimentiem.
Loma Izglītībā
Packet Tracer ļauj studentiem izstrādāt sarežģītus un lielus tīklu, kas bieži nav realizējams ar fizisku aparatūru, augsto izmaksu dēļ. Packet Tracer parasti izmanto CCNA Akadēmijas student, jo tas viņiem ir pieejams par brīvu. Tomēr funkcionālo ierobežojumu dēļ CISCO to ir paredzējis izmantot tikai kā mācību līdzekli, nevis kā aizvietotāju Cisco maršrutētājiem un slēdžiem. Pašai lietojumprogrammai ir tikai neliels skaits īstu aparatūras funkciju, kas darbojas pašreizējā Cisco IOS versijā. Tādējādi Packet Tracer nav piemērots ražošanas tīklu modelēšanai. Tam ir ierobežota komandu kopums, kas nozīmē, ka nav iespējams praktizēt visas IOS komandas, kas varētu būt nepieciešamas. Packet Tracer var būt noderīgi, lai izprastu abstrakto datortīklu jēdzienu, piemēram, Uzlabots Iekšējās Vārtejas Maršrutēšanas Protokols, parādot šos elementus vizuālā formā. Packet Tracer noderīga izglītībā, nodrošinot papildu komponentus, tostarp autorēšanas sistēmu, tīkla protokola simulāciju un labāku zināšanu novērtēšanas sistēmu.
Atsauces
<references group="" responsive="">
Tetijiva
Tetijiva (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos Kijivas apgabala Bila Cerkvas rajonā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos Roskas upes krastā 144 km no galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1185. gadā kā Timošņa (Тимошня). Kā Tetijiva pirmoreiz minēta 1514. gadā kā Lietuvas Lielkņazistes apmetne. 1606. gadā Tetijivai piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pēc Otrās Polijas dalīšanas nonāca Krievijas sastāvā kā Taraščas apriņķa miests. 1968. gadā atjaunots pilsētas statuss. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Odigitrija
Odigitrija (no grieķu val. — "Ceļa rādītāja") ir viens no Dievmātes galvenajiem ikonogrāfiskajiem tipiem. Saskaņā ar tradīciju, ikonu gleznojis evaņģēlists Lūka.
Nosaukums: Odigitrija (Hodegetria) Vārtusardze (Portaitissa) Trīsroku (Tricheirousa) Dvēseļu glābēja (Psyhosostria), Igorevskas, Kazaņas Aristokratissa.
Attēlojums
Parasti “Odigitrijas” ikonās Dievmāti attēlo kā pusfigūru, retāk — pilnā augumā, gandrīz frontāli, rokās Bērns. Visbiežāk Kristus novietojas uz Marijas kreisās rokas, labā Viņas roka vērsta uz Pestītāju lūgšanas vai norādīšanas žestā (Odigitrija — "ceļa rādītāja", bet Kristus — “Ceļš, Patiesība un Dzīvība” (Jņ.14:6)). Kristus labā roka svētī, kreisajā rokā tīstoklis — kā Viņa dievišķās godības zīme, Evaņģēlija Vārds. Šis tips ir viens no striktākajiem, stingrākajiem un svinīgākajiem.
Simbolisms un vēsturiskā nozīme
Tēls arī saistās ar dažādiem ciešanu un liturģiskās simbolikas aspektiem, kurus var atklāt caur Tā tēlu, Kuram lemts kļūt par pasaules pestīšanas upuri. Visticamāk, tāpēc Sinajā pastāvēja tradīcija saistīt šo tēlu ar Sinajas kalnu un Nedegošo ērkšķu krūmu. Konstantinapolē šis tēls saistījās ar Odigonas klosteri, kas kļuva slavens pateicoties aklumu dziedinošam avotam. Galvenais popularitātes iemesls bija pati “Odigitrijas — Ceļa Rādītājas” ikona, kura skaitījās Konstantinopoles pallādiums — sargātāja, impērijas drošības un labklājības pamats. Baznīcas izveidošana un ikonas novietošana tajā tiek saistīta ar imperatori Pulhēriju (5.gs.), kaut pirmās liecības par klosteri tiek datētas tikai ar 9. gadsimtu. Saskaņā ar 14.gadsimta avotiem Pulhērija ziedojusi šo tēlu baznīcai kopā ar citām relikvijām, kuras no Svētās Zemes bija atvedusi imperatore Jevdokija. Tika iedibinātas iknedēļas procesijas, kurās ikona tika iznesta Konstantinopoles ielās un pulcēja milzīgu cilvēku skaitu. Ikonas nosaukums — “Ceļa Rādītāja” — vēl tika skaidrots tā, ka cilvēks, kurš nesa ikonu, brīnumainā veidā virzījās tā, it kā ikona pati viņu vadītu.
Svētku dienas
Kazaņas: 8.jūlijā un 22.oktobrī;
Pskovas: 16 jūlijā
Tihvinas: 26. jūlijā
Smoļenskas: 13.oktobrī, 26.jūnijā, 28.jūlijā;
Vilberts Krasnais
Vilberts Krasnais (1908—1942) bija latviešu rakstnieks un Latgales sabiedriskais darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1908. gada 12. janvārī Rugāju pagasta "Vēžos" zemnieka Andreja Krasnā un viņa sievas Alvīnes ģimenē. Mācījās Jaungulbenes un Galgauskas pamatskolā un Balvu komercskolā. Studēja tautsaimniecību, vēlāk vēsturi Latvijas Universitātē, iestājās studentu korporācijā Ventonia. Bija Latvju Nacionālās jaunatnes savienības centrālās valdes ģenerālsekretārs, rediģēja tās izdevumu "Jaunatnes gaitas". Darbojās Latviešu zemnieku savienībā un Jaunlatgales apriņķa aizsargu pulkā.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā kopā ar ģimeni apcietināts un izsūtīts uz Sevurallagu. Nošauts 1942. gada 3. augustā Sverdlovskā.
Daudzveidīgā mārīte
Daudzveidīgā mārīte (Harmonia axyridis) ir mārīšu dzimtas kukainis (vabole), kas ievests Rietumeiropā cīņai ar laputīm un kļuvis par komerciālu bioloģisko augu aizsardzības līdzekli. No 1991. līdz 2012. gadam tā izplatījās gandrīz visā Rietumu, Centrālās, Austrumu un Ziemeļeiropas valstīs. Latvijā šī suga vēl nav plaši izplatīta.
Apraksts
Daudzveidīgā mārīte ir samērā liela kukainis, kas sasniedz 5,5-7 mm garumu. Tā ir polimorfa suga ar trim galvenajām krāsu formām — sarkanā vai oranžā ar vai bez plankumiem uz segspārniem un melnā forma ar oranžiem plankumiem. Melnās formas ir biežāk sastopamas savā dabiskajā izplatības areālā Āzijas austrumu reģionos, bet sarkanās un oranžās formas ir izplatītākas Eiropā un Ziemeļamerikā. Mārītes kāpuri ir melni ar oranžām līnijām. Suga arī var izraisīt alerģiskas reakcijas cilvēkiem, jo tā izdala smirdīgu un kodīgu šķidrumu, kas kalpo kā aizsardzība pret plēsoņām. Šīs sugas nosaukums ir saistīts ar tās morfoloģisko daudzveidību, it īpaši attiecībā uz ķermeņa krāsojumu. Tā ir saistīta arī ar tās pielāgošanos dažādiem biotopiem un spēju izdzīvot ārpus savas dabiskās izplatības areāla.
Izplatība
Mārīte ir introducēta un izplatījusies daudzās valstīs visā pasaulē. Tā ir atrasta Ziemeļamerikā, tostarp Meksikā un ASV dienvidu reģionos. Tā ir konstatēta arī Kanādas dienvidu rajonos. Ir atrasta Dienvidamerikā, izņemot Amazones teritorijas, Eiropas dienvidos un rietumos. Tika atrasta Tunisijā, Ēģiptē un Dienvidāfrikā.
Pirmos mēģinājumus introducēt šo sugu Eiropas valstīs veica jau 1960. un 1970. gadu sākumā, taču to neizdevās veiksmīgi aklimatizēt un izplatīt. Tomēr Francijas siltumnīcās 1982. gadā daudzveidīgā mārīte veiksmīgi tika izmantota cīņai ar laputīm, un tā kļuva komerciāli pieejama kā bioloģiskās augu aizsardzības līdzeklis. Pēc tam, no 1991. līdz 2012. gadam, tās izplatība nekontrolēti paplašinājās, ietekmējot gandrīz visas Rietumu, Centrālās, Austrumu un Ziemeļeiropas valstis, tostarp arī Britu salas. Daudzveidīgās mārītes izplatības ātrums varēja būt no 80 līdz 500 km gadā.
Pirmoreiz Latvijā mārīti konstatēja Arvīds Barševskis 2009. gadā Jersikas Līvānu novadā. Šajā novērojumā tika novēroti vairāki indivīdi. Tas norāda, ka šī suga, iespējams, jau agrāk ienākusi Latvijas teritorijā, taču iepriekš neviens entomologs nav pievērsis tam uzmanību. Kopš 2009. gada, kad Latvijā tika konstatēta pirmā daudzveidīgā mārīte, līdz 2015. gada novembrim nav konstatētas šīs sugas jaunas atradnes vai novērojumi. Tomēr 2015. gada rudenī Rīgā, Jāņavārtu stacijas apkārtnē, tās novēroja un nofotografēja. Igaunijā šī suga nav konstatēta, bet Lietuvā tā ir konstatēta Kuršu strēlē.
Biotops
Daudzveidīgā mārīte ir invazīva suga, kas var ietekmēt vietējo faunu, tai skaitā vietējās mārīšu sugas. Sastopama dažādos meža biotopos, tajā skaitā koku alejās, nelielos cilvēka ietekmētos meža nogabalos, vecos izcirtumos, jaunaudzēs, dažāda pielietojuma lauksaimniecības zemēs, dārzos, apdzīvotās vietās, parkos, iekļūst arī dažādās būvēs. Daudzveidīgās mārītes dabiskais izplatības areāls ir Austrumu reģions, atrodama Ķīnā sākot ar tāliem dienvidiem, Japāna, Koreja, Mongolija un daļā no Palearktikas reģiona — no Kazahstānas ziemeļiem, Krievijas austrumiem — Altaja kalna rietumi un Ziemeļsibīrija. Mārītes izplatība Latvijā ir salīdzinoši ierobežota, bet ir novērojumi par tās klātbūtni Rīgā, Daugavpilī un Liepājā. Suga ir pielāgojusies pilsētu vides apstākļiem, un tās populācijas blīvums var būt augstāks uz liepu koku lapām, kur dzīvo laputis. Par Latvijas nacionālo kukaini daudzveidīgu mārīti 2023. gadā noteica Latvijas Entomoloģijas biedrība.
Uzturs
Suga barojas ar dažādiem kukaiņiem, tostarp laputīm, tripšiem, bruņutīm un tauriņu olām un kāpuriem. Daudzveidīgā mārīte ir kanibāla un var apēst arī citus savas sugas dējumus.
Revīzija
Revīzija (latīņu revisiō ‘izskatīšana no jauna’) ir pārbaude, ko veic īpaša lietpratīga persona (revidents, auditors), apkopojot un novērtējot informāciju, sniedzot savu atzinumu un ieteikumus. Revīzija ir darbības un darījumu pareizuma un likumīguma pārbaude, ko iniciē augstāka institūcija, īpaši saimnieciskajā un finanšu jomā; revīziju veic, pārbaudot mantiskā stāvokļa uzskaiti, saimnieciskās darbības rezultātu pierakstus, finanšu pārskatus, kontus u. tml.; revīzijas mērķis — konstatēt pārkāpumus.
Kiprians Berbatovs
Kiprians Berbatovs (bg; dzimis Blagovgradā) ir Bulgārijas starptautiskais meistars šahā (2009).
Biogrāfija
Bulgārijas izlases futbolista Dimitara Berbatova brālēns.
Vairākkārt pārstāvējis Bulgāriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kuros izcīnījis divas medaļas: zeltu (2008. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā) un bronzu (2005. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā).
Vairāku starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmās vietas Spānijas pilsētās Arteikso un Ferolā (abas 2008), Sautronā (Francija, 2009), Toredembarā (Spānija, 2009), Seviljā (2010). 2010. gadā Hantimansijskā pārstāvējis Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Berbatovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Sergejs Prokopjevs
Sergejs Prokopjevs (Сергей Валерьевич Прокопьев; dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, lidotājs, gvardes majors rezervē.
Pēc vidusskolas pabeigšanas Prokopjevs iestājās Orenburgas Augstākajā kara aviācijas lidotāju skolā. Tā kā skola 1993. gadā tika izformēta, turpmāk viņš mācījās Tambovas Augstākajā kara aviācijas lidotāju skolā. To viņš pabeidza 1997. gadā, iegūstot kvalifikāciju "inženieris pilots". Pēc tam viņš dienēja kā gaisa kuģa komandiera palīgs. 2007. gadā viņš paaugstināts par gaisa kuģa komandieri, un lidoja ar virsskaņas raķešu bumbvedēju Tu-22M3. Vēlāk bija aviācijas nodaļas komandieris. Piedalījies militārās operācijās.
2010. gada Sergejs Prokopjevs izgāja pārbaudes, lai tiktu uzņemts kosmonautu vienībā. 2010. gada 12. oktobrī Kosmonautu atlases starpresoru komisija rekomendēja Prokopjevu ieskaitīt kosmonautu vienībā. 2011. gada 1. februārī Prokopjevs tika ieskaitīts kosmonautu grupā. 2012. gada jūlijā viņš pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus, un augustā atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem.
2015. gada jūnijā Prokopjevs tika apstiprināts par kosmosa kuģa Sojuz TMA-18M dublieru apkalpes 2. bortinženieri. 2017. gada 21. aprīlī Prokopjevs tika apstiprināts par kosmosa kuģa Sojuz MS-07 dublieru apkalpes komandieri; pēc tam viņš būtu Sojuz MS-09 pamatapkalpē.
Sergeja Prokopjeva pirmais kosmiskais lidojums sākās 2018. gada jūnijā, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-09 komandierim. Starptautiskajā kosmosa stacijā 56. un 57. ekspedīcijā viņš bija lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 20. decembrī.
Otro lidojumu kosmosā Prokopjevs sāka 2022. gada 21. septembrī, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-22 komandierim.
Iziešanas atklātā kosmosā:
Papiruss
Papiruss ir biezs, papīram līdzīgs materiāls, ko iegūst no papirusa auga. Pirmie papirusu izmantoja senie ēģiptieši, to izmantoja Vidusjūras reģionā. Senie Ēģiptieši to lietoja kā materiālu, uz kura raksta, un izmantoja arī laivām, groziem, sandalēm. Ķīmiski papiruss sastāv no 57% celulozes, 27% lignina, 9% minerālu un 7% ūdens. Plaši izmantots bija līdz 12. gadsimtam, kad lielos apjomos tika uzsākta papīra ražošana. Tā ražošanas process tika rekonstruēts 20. gadsimta vidū.
Ansis Ataols Bērziņš
Ansis Ataols Bērziņš (dzimis ) ir Latvijas folklorists un programmētājs. Par dalību 2009. gada 13. janvāra Vecrīgas nemieros sodīts ar nosacītu brīvības atņemšanu, kas probācijas noteikumu nepildīšanas rezultātā pārtapa par cietumsodu.
Biogrāfija
No 1981. līdz 1992. gadam mācījās Rīgas Franču licejā (no 1981. līdz 1989. gadam sauktā par Anrī Barbisa Rīgas 11. vidusskolu). 1996. gadā pabeidza Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātes Matemātikas nodaļas bakalaura programmu, 2001. gadā — ieguva Latvijas Universitātes maģistra grādu matemātikā.
Profesionālā darbība galvenokārt saistīta ar informācijas tehnoloģijām (IT) un programmēšanu, tāpat darbojies dažādās folkloras kopās, bija folkloras kapellas «Maskačkas spēlmaņi» vadītājs.
Trimdā viņš publicēja dziesmas "Egleite" un "Trimdas dziesma", kur iespēlējis kokļu, bajāna, mutes ermoņiku un vijoles partijas, savukārt dūdas iepūtis baltkrievu folklorists, ansambļa "Licviny" vadītājs Uladzs Barbjoravs.
Viņam ir divi bērni no pirmās laulības, kā arī meita no otrās laulības.
Mūzikas darbi
1995. gada 16. septembrī nodibināja folkloras kapelu "Maskačkas spēlmaņi". Tās pienesums Latvijas kultūras dzīvē ir simti koncertu, kāzu un citu pasākumu, kā arī 5 izdoti skaņu ierakstu albumi. Kopš triju gadu jubilejas "Maskačkas spēlmaņi" svinēja tradicionālā izpratnē apaļas ansambļa dzimšanas dienas – trijnieka, nevis piecinieka daudzkārtņus. Lielākā daļa pēdējo jubileju tika atzīmētas, rīkojot svinīgus danču vakarus Mazajā ģildē, Rīgā.
Savu trejseptiņu gadu jubileju kapela nosvinējusi Baltkrievijā, bez sava vadītāja Bērziņa klātbūtnes, jo viņš tika izsludināts meklēšanā. Jubilejas ietvaros notika koncertseminārs Polockas Universitātē un koncerts-sadancošana viesu namā Lepeļī, Vitebskas apgabalā. Svinībās piedalījās arī LU deju folkloras kopa "Dandari", ģimeņu folkloras kopa "Pulkelis" (Paņevēža, Lietuva) un folkloras kopa "Варган" (Polocka, Baltkrievija).
Politiskā darbība
2010. gadā piedalījās «Pēdējās partijas» dibināšanā un bija tās deputāta kandidāts Latgales vēlēšanu apgabalā 10. Saeimas vēlēšanās. Partija nepārvarēja 5% barjeru un neiekļuva Saeimā. 2011. gadā no partijas izslēgts uzskatu nesakritību dēļ. Pats Ansis šķiršanos ar partiju pamatoja ar tās „rietumniecisko snobismu”, kas neesot saderējis ar viņa „austrumeiropeisko” būtību.
Vecrīgas nemieru sekas
Par dalību 2009. gada 13. janvāra Vecrīgas nemieros Bērziņš tika sodīts ar nosacītu brīvības atņemšanu uz vienu gadu un astoņiem mēnešiem. Drīz viņš saņēma vēstuli no Valsts probācijas dienesta, saskaņā ar kuru viņam jāiet atrādīties, jāuzrāda iztikas avoti, jāziņo, ja maina dzīvesvietu vai dodas uz ārzemēm, ar brīdinājumu, ka pretējā gadījumā varētu par gadu pagarināt termiņu vai pat prasīt, lai viņu liek aiz restēm. Pats Bērziņš uzskatīja, ka "pret politiski notiesātu pilsoni izturas tā, it kā viņš būtu kriminālnoziedznieks. Tā ir atklāta, nepamatota pazemošana un, ja skatāmies pēc būtības - politiskas represijas."
Lietas apstākļi
Pēc neierašanās uz tikšanos ar Valsts probācijas dienesta pārstāvjiem sods tika mainīts uz cietumsodu atbilstoši Krimināllikuma 55.panta 6.daļai. Īstenībā abu instanču tiesas lēma, ka Bērziņam nav nepieciešams noteikt šo likuma normu. Likuma redakcija, kas bija spēkā līdz 02.04.2014. un laika ziņā atbilst spriedumam Nr.1 no 20.08.2013. A.A. Bērziņa lietā, atļāva uzlikt notiesātajam par pienākumu novērst radīto kaitējumu, nemainīt dzīvesvietu bez Valsts probācijas dienesta piekrišanas, piedalīties probācijas programmās, neapmeklēt noteiktas vietas vai noteiktā laikā atrasties savā dzīvesvietā.
KL jaunā redakcija, kas bija spēkā līdz 31.12.2014. un laika ziņā atbilst Spriedumam Nr.2 no 23.12.2014. A.A. Bērziņa lietā, atļāva uzlikt notiesātajam par pienākumu to pašu.
2014. gada 16. oktobrī Saeimā pieņēma grozījumus Krimināllikumā, kas izslēdza 55.panta 6.daļu vispār, bet uz A.A.Bērziņu tie nebija attiecināmi tādēļ, ka stājās spēkā 2015. gada 1. februāri.
Jurīši (Lazdukalna pagasts)
Jurīši (arī Jureiši) ir ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 6,6 km no pagasta centra Benislavas, 7,8 km no novada centra Rugājiem un 218,7 km no Rīgas.
Ansis Ataols Bērziņš
Lietas apstākļi
Bērziņa advokāts Jānis Mucenieks norādīja, ka Augstākā tiesa, kura apelācijas kārtībā izskatīja Bērziņa apsūdzību, savā spriedumā viennozīmīgi noteica: „A.A.Bērziņam nav nepieciešams noteikt Krimināllikuma 55.panta sestajā daļā paredzētos pienākumus.” Proti, Ansim netika piemēroti nekādi pienākumi attiecībā pret Valsts probācijas dienestu.
Jurīši (Lazdukalna pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļu P36 (Rēzekne–Gulbene) un P47 (Balvi–Kapūne) krustojuma, uz austrumiem no Šņitkas purva.
Ansis Ataols Bērziņš
Lietas apstākļi
Pat ja kādam nosacīti notiesātajam būtu jāiet uz probāciju un viņš to ignorētu, no tā neizriet obligāti nosacītā režīma maiņa pret ieslodzījumu cietumā. Jābūt ļoti nopietnam pamatam saistībā ar notiesāto sociālo bīstamību, lai nosacīto spriedumu pārvērstu par reālo. Bērziņa gadījumā tāda pamata nebija – ārzemju komandējuma laikā viņš uzturēja kontaktus ar dienestu. Tātad, Latgales priekšpilsētas tiesnesei V.Voronovai nācās pat pārkāpt dažus likuma pantus, lai 2015. gada 25. novembrī apmierinātu probācijas dienesta lūgumu par Bērziņa sodīšanu ar cietumu.
Trimda un deportācija
2016. gada sākumā Bērziņš tika izsludināts starptautiskajā meklēšanā. Bērziņš aizbrauca uz Čehiju zinātniskajā praksē Liberecas Tehniskajā universitātē, kur rakstīja doktora disertāciju matemātiskajā lingvistikā. 2017. gada 31. martā saskaņā ar Latvijas piesūtīto aresta orderi tika apcietināts Čehijā. 2018. gada februārī Bērziņa advokāts paziņoja, ka atrodoties arestā Čehijā, Bērziņš izolatorā tika piekauts.
Rīgas apgabaltiesa 2016. gada februārī noraidīja Bērziņa sūdzību par viņam piespriesto sodu. Tādēļ vajadzēja izpildīt iepriekš pieņemto spriedumu, kas Bērziņam kā sodu paredz brīvības atņemšanu uz vienu gadu un astoņiem mēnešiem, nevis nosacīto brīvības atņemšanu uz tādu pašu termiņu.
Sabiedrībā pazīstami Edgars Šubrovskis, Arnis Račinskis, Una Rozenbauma un Jānis Joņevs 2016. gada novembrī bija sagatavojuši emocionālu atbalsta video Ansim Ataolam Bērziņam un uzsvēra, ka "tiesa Bērziņam ir piespriedusi reālu cietumsodu laikā, kad pārējie 2009. gada 13. janvāra  lietā apsūdzētie ir tikuši cauri ar sabiedriskā darba stundām, soda naudām vai nosacītiem sodiem. Arī tie, kuri demolēja veikalus un mašīnas Vecrīgā."