cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žoglova
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P52 (Ploski–Zilupe–Šķaune–Ezernieki).
Andrejs Lihtenbergs
Andrejs Lihtenbergs (dzimis 1938. gada 22. maijā Rīgā, miris 1979. gada 20. janvārī Lapmežciemā) bija latviešu estrādes dziedātājs.
1938 — 1969
A. Lihtenbergs dzimis 1938. gada 22. maijā Rīgā. Tēvs Arvīds bijis tvaika katlu dzinēju speciālists, māte Austra — ģenerāļa Rūdolfa Bangerska māsa, strādājusi par ierēdni. Andreja tēvs kritis Volhovas purvos. Pēc pamatskolas beigšanas Andrejs mācījies Piensaimniecības tehnikumā, tad nosūtīts darbā uz Krieviju. Vēlāk atgriezies Rīgā, strādājis par autoatslēdznieku, studējis Rīgas politehniskā institūta vakara nodaļā, iegūstot inženiera mehāniķa specialitāti. Strādājis rūpnīcā "Ausma" par inženieri konstruktoru.
1961. gadā Lihtenbergs apprecējās pirmo reizi, laulībā piedzima meita Daiga, taču drīz laulība izira. Laimīga nebija arī otrā laulība. 1969. gadā viņš apprecējās ar trešo sievu Rasmu, ar kuru nodzīvoja līdz pat savai nāvei.
Pirmoreiz Lihtenbergs uzstājies, dienot armijā Lietuvā, vēlāk savu baritona tembru izkopis pie pedagoga Leonīda Zahodņika. Strādādams rūpnīcā, vakaros dziedājis kultūras namos "Draudzība" un "Armatūra".
1969 — 1979
No 1969. gada viņš ieraksta dziesmas Latvijas Radio, nākamo desmit gadu laikā top apmēram 60 Valtera Kaminska, Edmunda Goldšteina, Zigismunda Lorenca dziesmu ieraksti, piemēram, "Deviņvīru spēks", "Zilos svārkos meitene", "Vecpuiša dziesmiņa", "Neļķu ugunīs", "Ziemeļu serenāde", "Vakara dziesma", kā arī "Ieva", kurai 2009. gadā top jauns remikss. Viņš dzied arī citu tautu dziesmas ar latviešu tekstiem (piemēram, krievu tautasdziesmu "Ai jūs, rudzi!"). 1970. gadā Maskavā viņš kļūst par konkursa "Hallo, meklējam talantus!" laureātu, ar panākumiem piedalījies arī Latvijas mēroga konkursos un festivālos. Piedalījies arī tematisku skaņuplašu ierakstos — dziedājis dziesmas par jūru un zvejniekiem, ugunsdzēsējiem, komjaunatni.
70. gadu sākumā Lihtenbergs kļuva par solistu zvejnieku kolhoza "Selga" vokāli instrumentālajā ansamblī, aktīvi koncertēja ar to 70. gados. Dziedājis arī duetā ar Māru Krievkalni un Lolitu Vambuti. Bijis "īsts sieviešu mīlulis, arī pateicoties savam divmetrīgajam augumam un pievilcīgajai ārienei".
Taču līdzās panākumiem A. Lihtenbergam rodas arī problēmas: 1978. gadā ansambļa "Selga" koncertā Saldū izcēlās kautiņš starp mūziķiem un vietējiem ļaudīm. Vēlāk par kādu viņa uzstāšanos publicēts nosodošs raksts "Padomju Jaunatnē", kur kāda klausītāja šausminās par viņa uzvedību koncerta laikā:
"'Mums nav iebildumu pret ansambļa māksliniecisko sniegumu. Tacu ārkārtīgi nepatīkamas disonanses uz kopīgā mākslinieciskā fona raisīja solista Andreja Lihtenberga uzstāšanās, pareizāk sakot — viss, ko A. Lihtenbergs darīja uz skatuves, kamēr nedziedāja. Pirms katras solista izpildītās dziesmas dzirdējām uz notēlojamu humoru pretendējošu, atsevišķos brīžos rupji vulgāru viņa pļāpāšanu par laika apstākļiem, atvaļinājumu un tamlīdzīgi. Jo tuvāk koncerta beigām, jo vairāk vulgaritātes pakāpe pieauga — par galveno A. Lihtenberga spriedelējumos kļuva koķetēšana par dzeršanu, par 'grādīgajām' pudelēm utt. Visnelāgāk mēs jutāmies tad, kad uz skatuves A. Lihtenbergam piegrīļoja klāt kāds dzērājs. Locīdamies smieklos, solists mikrofonā skaļi komentēja gan viņa uzvešanos, gan viņa teikto un ar vētrainu atsaucību uzņēma dzērāja priekšlikumu nodziedāt kādu dziesmu. A. Lihtenberga vulgārā un dziedātāja necienīgā izturēšanās nebija nekāds jaunums. Taču mūs pārsteidza tas, ka programmas pieteicējs Aldis Ermanbriks, kuru no televīzijas raidījumiem mēs pazīstam kā nopietnu estrādes mūzikas propagandētāju, arī pieskaņojās A. Lihtenberga neglītajam stilam.'"
Atmiņās minēts, ka Lihtenberga dziesmas kādu laiku bijis aizliegts atskaņot, jo viņa brīvā uzvedība nav patikusi augstām CK amatpersonām.
Nāve
1979. gada janvārī A. Lihtenbergs pēkšņi nomira. Viņa nāves apstākļi joprojām ir neskaidri. Pastāv viedoklis, ka dziedātāju līdz nāvei novedusi čeka. Oficiālā versija ir pašnāvība.
Dziedātāja atraitne Rasma Lihtenberga atceras:
"'No mājas viņš izgāja 1979. gada 20. janvāra rītā un neatgriezās. Kad viņš pazuda, es panācu sarunu ar toreizējo virsprokuroru Dzenīti. Es viņam prasīju, ja reiz Andrejs ir pazudis, kur man viņu meklēt — vai vērsties kaut kur Maskavā? Tad Dzenītis man teica zīmīgus vārdus: 'Nāks pavasaris, un gan jau viss noskaidrosies, un neaizmirstiet, ka jums vēl jādzīvo…' Es domāju, kāpēc mūs nepieaicināja, kad viņu atrada. Tā bija svētdiena, atrada viņu meža cirtēji, it kā pakārušos, sēdus… Kaut gan viens no atradējiem teica, ka tad, kad cirsma ierādīta, staigājuši un — nekā tai vietā neesot bijis… Bet tad jau Andreju visur meklēja. Toreiz taču bija liels sniegs. Kaut kādām pēdām taču vajadzēja būt! Atrada svētdien, aizveda uz Tukumu, pirmdien atnāca pilnvarotais un pateica, ka Andrejs ir Tukuma morgā. Tur strādāja veca, pieredzējusi kundzīte, kas teica, ka viņas praksē tas nu ir pirmais gadījums, ka cilvēks tik ilgi nostāvējis mežā un neviens meža zvērs neko nav izdarījis. Es esmu pilnīgi pārliecināta, ka Andreju atveda ar helikopteru. Helikopters sestdien mūsu pļavā nolaidās divas reizes. Svētdien atrada Andreju.'"
"Selgas" ansambļa toreizējais vadītājs Aldis Ermanbriks šo versiju apšaubījis: "Nē, es nedomāju, ka tā bija slepkavība. Liktenīgajā rītā, ejot uz mežu, Andrejs noņēma pulksteni un arī suni atstāja mājās. Jautājums — kāpēc? [..] Manuprāt, lai cilvēks izdarītu pašnāvību, ir jābūt vairākiem iemesliem — gan profesionālajā, gan personīgajā, gan sadzīviskajā jomā. [..] Visticamāk, viņam nebija tuvu draugu, kas grūtā brīdī spētu sniegt atbalstu. Tad daudz kas sasummējās kopā, un viņš izlēma beigt savu dzīvi."
Par viņa un varas iestāžu konflikta iemeslu nav skaidru ziņu. R. Lihtenberga minējusi: "it kā ar bijušo kolhoza juristu Pēteri Lazdu kopā proklamācijas drukājuši, bet es gan neko no tā nemanīju. Neesmu arī nevienu proklamāciju redzējusi."
Trimdas laikrakstos parādījās informācija par P. Lazdas apcietināšanu, saistot to ar A. Lihtenberga nāvi dažas dienas vēlāk.
.com
.com ir augšējā līmeņa domēns. Tā nosaukums ir radies no angļu valodas vārda commercial, kas nozīmē "komerciāls". Tas tika izveidots 1985. gada janvārī, vienlaikus ar domēniem .edu, .gov, .mil, .net, .org, .arpa, kā domēns komerciālu organizāciju lietošanai, tomēr tā nozīme tika zaudēta, kad domēnos .com, .org un .net tika atļauta neierobežota reģistrācija.
Sākotnēji šo domēnu pārvaldīja ASV Aizsardzības departaments, bet šobrīd to pārvalda Verisign, bet tas ir palicis ASV likumu pakļautībā.
Šobrīd tas ir populārākais augšējā līmeņa domēns. 2011. gada decembrī pēc VeriSign datiem bija reģistrēti aptuveni 100 miljoni .com domēnu.
Benevento Calcio
Benevento Calcio ir Itālijas futbola klubs no Benevento, pilsētas Kampānijā. Klubs ir izveidots 1929. gadā, 2005. gadā dibināts atkārtoti. Pašlaik spēlē Itālijas B sērijā. 2017. gadā uzvarēja pārspēlēs un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva A sērijā. Tomēr sezonas beigās bija spiests A sēriju atstāt. 2020.—2021. gada sezonā vēlreiz spēlēja A sērijā, taču nespēja saglabāt vietu augstākajā līgā. Mājas spēles aizvada Čīro Vigorito stadionā.
Džoels Bendžamins
Džoels Bendžamins (en; dzimis Ņujorkā) ir ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1986).
Biogrāfija
Daudzkārtējais ASV šaha čempionātu laureāts, tajā skaitā dalījis 1.—2. vietu ar Niku de Firmianu 1987. gadā, uzvarējis 1997. gadā, dalījis 1.—3. vietu ar Aleksandru Šabalovu un Jāsiru Seiravanu 2000. gadā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā Bendžaminam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1986. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
1997. gadā bijis viens no superdatora Deep Blue šaha atklātņu bibliotēkas veidotājiem tā uzvarētajā mačā pret toreizējo Pasaules čempionu šahā Gariju Kasparovu.
Rīgas Tehniskā koledža
Tā nodrošina ārpus formālās izglītības sistēmas apgūtās profesionālās kompetences novērtēšanu un organizē profesionālās tālākizglītības un profesionālās pilnveides kursus dažādās izglītības programmās visiem interesentiem, ieskaitot bezdarbniekus.
Izglītības programmas
PIKC RTK var apgūt 9 pirmā līmeņa augstākās profesionālās izglītības programmas (4.profesionālās kvalifikācijas līmenis) un 10 vidējās profesionālās izglītības programmas (3. profesionālās kvalifikācijas līmenis): Enerģētika, Programmēšana, Datorsistēmas, Elektronika, Telesakari, Administratīvie un sekretāra pakalpojumi (sekretārs), Administratīvie un sekretāra pakalpojumi (klientu apkalpošanas speciālists), Autotransports, Kokizstrādājumu izgatavošana, Metālapstrāde.
Peļešacas pussala
Peļešacas pussala (hr) ir ap 70 kilometrus gara un no 3 līdz 8 kilometriem plata pussala Horvātijas dienvidos. Stiepjas no Stonas pilsētas dienvidaustrumu - ziemeļrietumu virzienā līdz Lovištes ciemam.
Uz dienvidiem no Pelešacas pussalas atrodas Mļetas sala, bet uz rietumiem - Korčula. Notiek Peļešacas tilta celtniecība, savienojot Horvātijas krastu ar Peļešacas pussalas rietumu daļu, šādi izvairoties no Bosnijas un Hercegovinas teritorijas šķērsošanas, lai nokļūtu Dubrovnikā. Pie Stonas pilsētas atrodas viduslaiku Stonas mūri, kas atdala pussalu no cietzemes.
Utināni (Saunas pagasts)
Utināni ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 216 km attālumā no Rīgas.
Ortrande
Ortrande (de, dsb) ir pilsēta un kopiena Vācijā, Brandenburgā, Oberšprēvaldes-Lauzicas apriņķī. Atrodas 36 kilometrus uz ziemeļiem no Drēzdenes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1238. gadā. Pēc Otrā pasaules kara Ortrande ietilpa VDR.
Cilvēki
Ortrande ir riteņbraucēja Luca Hesliha (Lutz Heßlich, 1959) dzimtā pilsēta.
Jāņupe (upe)
Jāņupe (lejtecē — Jaunā Jāņupe) ir Smakupes labā krasta pieteka Bauskas un Olaines novados. Sākas kā novadgrāvis mežainā apvidū ziemeļaustrumos no Iecavas dzelzceļa stacijas. Tek galvenokārt rietumu virzienā pa Viduslatvijas zemieni, augštece — Baldones-Vecumnieku līdzenumā. Upes gultne visā garumā regulēta. Ietek Smakupē dienvidos no Jāņupes vasarnīcu ciema. Ap 1930. gadu izrakta pašreizējā Jāņupes notece uz Smakupi. Pirms tam upes gultne bijusi neizteikta un sazarota. Viens no lejteces atzariem ir ap 5 km garā Vecā Jāņupe, kas novadīta Baložu kanālā. Lielākā pieteka — Putrupe (11 km gara, labā). Upi šķērso autoceļš A7. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Dimzukalns un Jāņupe.
Fjādraurgljūfirs
Fjādraurgljūfirs (is — ‘Spalvu upes kanjons’) ir ap 2 km garš un līdz 100 m dziļš kanjons Islandes dienvidos. Izvietojies netālu no Ķirģibaijargleistiras ciema ziemeļos no salu apjozošā Hringvēgira ceļa. Kanjons izveidojies erozijas rezultātā, caur to plūstot Fjādau upei. Aizsargājama dabas teritorija, populārs tūrisma galamērķis.
Probleemblad
Probleemblad ir šaha kompozīcijas žurnāls, kas iznāk kopš 1944. gada. To izdod Nīderlandes šaha uzdevumu draugu savienība (Nederlandse bond van schaakprobleemvrienden) četras reizes gadā, līdz 2007. gadam vienreiz divos mēnešos.
Saturs
Žurnāls publicē materiālus par šaha kompozīcijas teoriju un vēsturi, izved gada un tematiskos šaha uzdevumu un etīžu sastādīšanas konkursus, ievieto informāciju par sacensībām, šaha kompozīcijas grāmatu recenzijas.
Galvenie redaktori
Žurnāla galvenie redaktori ir bijuši:
Haijans (taifūns)
Taifūns "Haijans" (Filipīnās pazīstams ar nosaukumu "Jolanda") ir viens no spēcīgākajiem fiksētajiem tropiskajiem cikloniem meteoroloģisko novērojumu vēsturē, kas 2013. gada novembrī radīja smagus postījumus Filipīnās un apkārtējās teritorijās. Vēja ātrums tajā sasniedza 315 km/h (87,5 m/s). Tā ir 13. vārdā nosauktā vētra 2013. gada Klusā okeāna zonas taifūnu sezonā. Ciklons izraisīja smagus postījumus Filipīnās, kur tikusi apstiprināta vairāk kā 6000 cilvēku nāve, vēl vairāk kā 1700 cilvēki tiek uzskatīti par bez vēsts pazudušiem. Tādējādi tas ir nāvējošākais taifūns Filipīnu vēsturē.
"Haijans" izcēlās zema spiediena apgabalā vairākus simtus kilometru uz austrumiem-dienvidaustrumiem no Ponpei pavalsts Mikronēzijā. Vētra turpināja virzīties uz rietumiem, apstākļi veicināja tās spēka pieaugumu. 4. novembrī tā kļuva par tropisko vētru un ieguva nosaukumu "Haijans", pēc tam tās darbība pastiprinājās, un 5. novembrī tas jau tika klasificēts kā taifūns. Nākamajā dienā tas tika novērtēts kā 5. kategorijas supertaifūns, taču arī pēc tam turpināja pastiprināties. 7. novembrī Japānas Meteoroloģiskā aģentūra fiksēja, ka vēja ātrums taifūnā ir sasniedzis 235 km/h (65,3 m/s). Vēlāk tajā pašā dienā tika fiksēts, ka vēja ātrums ir sasniedzis 315 km/h (87,5 m/s). Tādējādi neoficiāli "Haijans" kļuva par ceturto intensīvāko tropisko ciklonu, kāds jebkad ir ticis reģistrēts. Dažas stundas vēlāk ciklons izraisīja pirmos zemes nogruvumus Filipīnās, ja tiks apstiprināts vēja ātrums, tad "Haijans" kļūs par spēcīgāko tropisko ciklonu, kas izraisījis zemes nogruvumu, pārspējot orkāna "Kamillas" uzstādīto rekordu 1969. gadā (305 km/h (84,7 m/s)). Pēc tam taifūns pakāpeniski pavājinājās, tas izraisīja vēl piecus zemes nogruvumus Filipīnās un pāri Dienvidķīnas jūrai virzījās uz Vjetnamu.
Mihails Savisko
Savisko devis nozīmīgu ieguldījumu kinoizglītībā, kopā ar Ābramu Kleckinu noformulējis jēdzienu "Rīgas poētiskā dokumentālā kino skola", attiecinot to uz Latvijas dokumentālā kino attīstības virzienu 20. gadsimta 60. gados. 2018. gadā Savisko un Kleckins saņēma Lielā Kristapa balvu par mūža ieguldījumu.
Savisko bijis scenārija autors Rīgas kinostudijas dokumentālajai filmai "Vīru spēle" (1974).
Aless Beļackis
Aless Beļackis (be; dzimis 1962. gada 25. septembrī) ir baltkrievu skolotājs, cilvēktiesību aktīvists un politieslodzītais (2011–2014; kopš 2021). Baltkrievijas cilvēktiesību organizācijas "Viasna" ( — "Pavasaris") dibinātājs (1996). 2022. gada Nobela Miera prēmijas laureāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1962. gadā Vertsilas ciemā Karēlijā, 1965. gadā viņa vecāki atgriezās Baltkrievijā un apmetās Svietlahorskā Homjeļas apgabalā. 1984. gadā Beļackis absolvēja Homjeļas Valsts universitāti un sāka strādāt par baltkrievu un krievu valodas un literatūras skolotāju Ļeļčicu rajonā. 1987. gadā iesaistījās protesta akcijās pret Daugavpils HES celtniecību, 1988. gadā Kurapatu masu kapos. 1988. gadā piedalījās cilvēktiesību organizācijas "Baltkrievijas martirologs" un 1990. gadā Baltkrievijas katoļu kopienas izveidē. 1996. gadā viņš nodibināja cilvēktiesību centru Viasna un bija Baltkrievijas Tautas frontes sekretārs (1996–1999) un priekšsēdētāja vietnieks (1999–2001), Demokrātisko NVO asamblejas darba grupas priekšsēdētājs (2000–2004). No 2007. līdz 2016. gadam viņš bija Starptautiskās Cilvēktiesību federācijas viceprezidents.
2011. gadā Beļacki apsūdzēja par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un ieslodzīja cietumā. Pēc atbrīvošanas 2014. gadā viņš turpināja cīņu pret Aļaksandra Lukašenkas režīmu. Baltkrievijas iedzīvotāju protestu apspiešanas laikā 2021. gadā Beļacki vēlreiz apcietināja un 2023. gada 3. martā piesprieda desmit gadu cietumsodu par "skaidras naudas kontrabandu", kā arī "akcijām un grupējumu finansēšanu, kas rupji pārkāpa sabiedrisko kārtību".
Ānmēmeles strauts
Ānmēmeles strauts ir Mēmeles labā krasta pieteka Bauskas novadā.
Izteka - uz dienvidiem no Kalnakroga. Tek dienvidu virzienā, vidustecē sagriežoties uz dienvidrietumiem. Ietek Mēmeles upē pie Mēmeles.
Upi šķērso valsts autoceļš V1020 (Likverteni–Jaunsaule–Skaistkalne), tās krastos atrodas Mēmele.
Demmīne
Demmīne (de, oficiāli - Hanzas pilsēta Demmīne (de)) ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidrietumiem no Greifsvaldes pie Pēnes upes.
Pilsētu pirmoreiz pieminējis Ādams no Brēmenes 1075. gadā. Viduslaikos pielabas slāvu (lutiču) centrs. Vēlāk viena no Pomerānijas hercogistes galvaspilsētām. Otrā pasaules kara beigās Sarkanā armija Demmīni ieņēma bez kaujas. Tomēr viss pilsētas centrs tika nodedzināts, bet Sarkanās armijas terora rezultātā apmēram 1000 pilsētas iedzīvotāju izdarīja pašnāvību.
Demmīne ir VDR lodes grūdējas Ilonas Slupianekas (Ilona Slupianek, 1956) dzimtā pilsēta.
Radžu ūdensrijēji un sausgultne
Radžu ūdensrijēji un sausgultne ir dabas piemineklis, kas atrodas Ogres novada Birzgales pagastā, Daugavas kreisajā krastā, netālu no valsts autoceļu P85 (Rīgas HES — Jaunjelgava) un P87 (Bauska — Aizkraukle) krustojuma.
Dabas pieminekļa teritorijā, kas ir 9,27 hektāru liela, atrodas Radžu strauts, kas tek pa Daugavas senlejas atzaru. Strauta tecējums vairākās vietās pazūd pazemē un tad atkal parādās virszemē. Senleja ir līdz 12 metrus dziļa, ar stāvām nogāzēm. 500 metrus garā posmā ir vismaz pieci ūdensrijēji. Senlejas rietumu nogāzē atrodas karsta kritene. Lejpus valsts autoceļa P85 uzbēruma strauta virszemes noteces vairs nav.
.org
.org ir augšējā līmeņa domēns. Tā nosaukums ir veidojies no angļu valodas vārda organization, kas nozīmē "organizācija". Tas ir viens no oriģinālajiem domēniem, kurus ieviesa 1985. gadā, un kopš 2003. gada to pārvalda Public Interest Registry. Šis domēns tika izveidots bezpeļņas organizācijām, tomēr kad domēnos .com, .org un .net tika atļauta neierobežota reģistrācija, to parasti sāka lietot skolas, atvērtā koda projekti, kopienas un peļņas organizācijas. Pirmā organizācija, kas izmantoja šo domēnu bija Mitre Corporation, kas reģistrēja .org domēnu mitre.org 1985. gada jūlijā. Reģistrēto .org domēnu skaits ir pieaudzis no 1. miljona 90. gados, līdz 10 miljoniem 2012. gada jūnijā.
Harijs Poters un Nāves dāvesti: Pirmā daļa
"Harijs Poters un Nāves dāvesti: Pirmā daļa" (en) ir 2010. gada britu un amerikāņu fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Deivids Jetess. Šī ir pirmā no divām filmām, kas tika balstītas uz Dž. K. Roulingas romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmā Harijs Poters turpina meklēt un iznīcināt Lorda Voldemorta horkrustus.
Galvenās lomas filmā atveido Denjels Redklifs, Rūperts Grints un Emma Votsone. Filmas pirmizrāde notika. Tā ir viena no visu laiku visvairāk ienesīgākajām filmām (trešā ienesīgākā filma 2010. gadā). "Harijs Poters un Nāves dāvesti: Pirmā daļa" tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "labākie vizuālie efekti" un "labākais mākslinieka darbs".
Sižets
Harijs kopā ar saviem draugiem Ronu un Hermioni dodas meklēt horkrustus, kuros Voldemorts paslēpis savas dvēseles daļas. Viņiem atstājot Harija radinieku Dērsliju mājas, uzbrūk nāvēži, nogalinot Harija pūci Hedvigu, bet pats Voldemorts nogalina Trakaci Tramdānu. Dažas dienas vēlāk Hariju un viņa draugus apciemo burvestību ministrs, lai atdotu lietas, kuras viņiem novēlējis Dumidors: Ronam tiek izslēdznis, ar kuru iespējams izslēgt visas gaismas tuvākajā apkārtnē, Hermionei — stāstu grāmata bērniem, bet Harijam — Godrika Grifidora zobens un pirmais zibsnis, kuru viņš noķēris. Burvestību ministrs tomēr atsakās atdot Harijam zobenu, jo Dumidoram neesot bijis tiesību to kādam novēlēt.
Trijotne mēģina izprast viņiem novēlēto priekšmetu jēgu, tomēr līdz Rona brāļa Bila kāzām ar Flēru Delakūru, kas notiek nākamajā dienā, viņiem tas neizdodas. Kāzu laikā trijotne uzzina, ka Voldemorts ir pārņēmis savā kontrolē Burvestību ministriju un bēg. Viņiem uzbrūk divi nāvēži, pēc kuru uzveikšanas draugi nolemj paslēpties Harija krusttēva Siriusa Bleka mājā Drūmkaktē. Tur viņi nonāk pie secinājuma, ka iepriekš atrastajā viltus horkrustā ielikto zīmīti parakstījušais R.A.B. ir Siriusa brālis Reguluss Arkturs Bleks un sāk pārmeklēt māju, cerot atrast īsto horkrustu. Piespieduši palīdzēt mājas elfu Mošķi, draugi noskaidro, ka horkrusts nonācis pie Doloresas Ambrāžas.
Pēc mēnesi ilgas Burvestību ministrijas novērošanas trijotne nolemj mēģināt tajā iefiltrēties, lai atgūtu pie Ambrāžas esošo horkrustu. Viņi atklāj, ka ministrijā notiek atklāta ņirgāšanās par "draņķasiņiem", kurus viņi pēc Ambrāžas pieveikšanas atbrīvo un mudina bēgt no valsts. Viņiem izdodas atgūt gan horkrustu, gan arī Trakača Tramdāna mākslīgo aci, kas bija nonākusi Ambrāžas īpašumā, taču tiek atklāta viņu paslēptuve, un viņi ir spiesti uzsākt bēguļošanu. Pēc vairākiem mēnešiem draugi nejauši noklausās sarunu, ka Grifidora zobens ir viltots un ar īsto zobenu kaut kas esot izdarīts.
Rons sastrīdas ar draugiem un pamet viņus, bet Harijs un Hermione dodas uz Godrika gravu, cerot, ka Dumidors varbūt būs atstājis zobenu tur. Ierodoties Harija dzimtajā ciemā, viņi apmeklē kapsētu, kurā apglabātas gan Harija, gan Dumidora ģimenes un tur sastop kādu sievieti, kas apgalvo, ka ir sena Dumidora ģimenes draudzene. Pieņemot, ka zobens varētu būt pie viņas, draugi dodas viņai līdzi uz mājām, taču tās izrādās lamatas — sieviete izrādās esam Voldemorta čūska Nagīni un draugi tik tikko izsprūk Voldemortam, turklāt tiek iznīcināts Harija zizlis.
Dažas dienas vēlāk parādās aizstāvis stirnas veidolā, kas aizved Hariju pie zobena, kurš atrodas meža dīķī. Harijs nirst pēc zobena, taču horkrusts (medaljons) pēkšņi sāk viņu žņaugt, par laimi pēkšņi atgriežas Rons, kas izglābj Hariju un izvelk zobenu no dīķa. Kad abi atgriežas pie Hermiones, viņa nav īpaši iepriecināta, ieraugot Ronu, taču atklāj, ka sapratusi, ko darīt tālāk — runāt ar viņu skolasbiedrenes Lunas Mīlabas tēvu, Ksenofilu Mīlabu, lai noskaidrotu kaut ko par Grindevalda zīmi — simbolu, ar kuru viņi sava ceļojuma laikā vairākkārt sastapušies.
Mīlabs pastāsta senu leģendu par trim brāļiem, kuri uzveica Nāvi un par to saņēma neuzveicamu zizli, akmeni, kas spēj atgriezt dzīvē mirušos, un neredzamības apmetni, kas nekad nenoveco. Vēlāk atklājas, ka Mīlabs trijotni nodevis, cerot glābt Lunu, kas atrodas apcietinājumā ministrijā. Draugiem atkal izdodas izbēgt un Harijs, apjautis, ka neredzamības apmetnis ir viņa paša paslēpnis, nolemj, ka jāatrod pārējās nāves relikvijas, cerot, ka tās varētu palīdzēt sakaut Voldemortu. Dažas nedēļas vēlāk nāvēžiem izdodas sagūstīt draugus, jo Harijs skaļi piesaucis Voldemorta vārdu. Viņus aizved uz Lūcija Malfoja māju, kur Hermioni spīdzina, bet Ronu un Hariju iesloga pagrabā, kur viņi sastopas ar Dīnu Tomasu, zižļu meistaru Olivanderu, Lunu Mīlabu un kādu goblinu. Ar šurpu turpu spoguļa palīdzību Harijam izdodas atsaukt mājas elfu Dobiju, kurš atbrīvo ieslodzītos un palīdz izglābt Hermioni, taču bēgšanas laikā tiek nogalināts.
Ārējās saites
ハリー・ポッターと死の秘宝
Cūkdelfīns
Cūkdelfīns jeb jūras cūka (Phocoena phocoena) ir viena no cūkdelfīnu dzimtas (Phocoenidae) mūsdienās dzīvojošām jūras zīdītāju sugām. Tas mājo Atlantijas un Klusā okeāna ziemeļu daļas vesākajos ūdeņos, iekšējās jūras ieskaitot, apmetoties krasta tuvumā un lielu upju ietekās. Tas samērā bieži pa lielākām upēm ieceļo arī iekšzemē. Cūkdelfīns ir novērots upēs vairāku simtu kilometru attālumā no ietekas jūrā.
2004. gadā cūkdelfīns tika pasludināts par gada dzīvnieku Latvijā.
Izplatība
Cūkdelfīns ir plaši izplatīta vaļveidīgo zīdītāju suga ziemeļu puslodē: Atlantijas un Klusajā okeānā, Melno un Azovas jūru ieskaitot. Izplatības areāls aptver vēsos un mērenās joslas ūdeņus, vistālāk uz dienvidiem sasniedzot Āfrikas krastus.
Atlantijas okeānā cūkdelfīns sastopams gar Rietumāfrikas, Spānijas, Portugāles, Francijas, Lielbritānijas, Īrijas, Skandināvijas, Islandes, Grenlandes, Jaunskotijas, Ņūfaundlendas un ASV austrumu krastiem.
Klusajā okeānā cūkdelfīns mājo gar Japānas, Vladivostokas, Aļaskas, Britu Kolumbijas un Kalifornijas krastiem, kā arī Beringa šaurumā. Kopējā cūkdelfīnu populācijā ir apmēram 700 000 īpatņi. Lielākā populācija, kurā ir apmēram 350 000 īpatņi, mājo Ziemeļjūrā. Nākamās lielākās populācijas sastopamas Menas–Fandi līčos Atlantijas okeānā un gar ASV un Kanādas rietumu piekrastēm Klusajā okeānā.
Baltijas jūrā
Cūkdelfīns ir vienīgā delfīnu suga, kas ir pastāvīga Baltijas jūras iemītniece. Pārējās novērotās delfīnu un vaļu sugas ir neregulāras ieceļotājas. Baltijas jūras populācijas lielākajai daļai ir raksturīga sezonāla migrācija, kas saistīta ar zivju pārvietošanos un jūras daļēju aizsalšanu.
Pavasarī cūkdelfīni iepeld Baltijas jūrā no Ziemeļjūras, bet vēlā rudenī atgriežas Ziemeļjūrā. Tomēr daļa populācijas (apmēram 600 īpatņu ) Baltijas jūrā uzturas visu gadu. Pastāv viedoklis (kuram tiek meklēts pierādījums ģenētiskos pētījumos), ka Baltijas jūrā visu gadu dzīvojošā populācija ir atsevišķa pasuga. Mūsdienās tā tiek klasificēta kā Ziemeļatlantijas pasuga jeb nominālpasuga — P. p. phocoena.
Pie Latvijas krastiem cūkdelfīns ir novērots ļoti reti; pirms diviem novērojumiem 2019. gada sākumā (Liepājas ostā un Rīgas līcī) Latvijas piekrastē atrasts vien 2004. gadā sapinies un miris zvejnieku tīklos.
Tā kā dzīvnieks ir uzmanīgs un kautrīgs, tas ir grūti novērojams. Pētniecības nolūkos Baltijas jūras teritorijā ir izvietoti 300 zemūdens mikrofoni (Latvijas piekrastē 34), kas reģistrē cūkdelfīnu izdotās skaņas. Iespējams, šī metode ļaus precizēt populācijas lielumu.
Izskats un īpašības
Cūkdelfīns ir neliels zobvalis. Ķermeņa garums ir 1,3–2 m, bet parasti tas ir 1,5–1,6 m garš, svars 35–90 kg. Mātītes ir lielākas nekā tēviņi, un masa visbiežāk nepārsniedz 60 kg.
Ķermenis ir kompakts, torpēdveidīgs, piemērots ātrai peldēšanai. Galva relatīvi neliela, īsa, ar strupu, noapaļotu purnu un mazām acīm. Muguras spura ir zema un trīsstūrveidīga, novietota nedaudz uz leju no muguras viduspunkta, astes spura plata un divdaļīga, novietota horizontāli, krūšu spuras īsas un noapaļotas. Galvas augšpusē atrodas viena plaisveidīga nāsu atvere, kas ienirstot noslēdzas ar īpašu vārstuli. Mugura un spuras ir tumši pelēkas vai tumši pelēkbrūnas, vēders gaiši pelēks vai balts. Pāreja no tumšās augšpuses uz gaišo apakšpusi pakāpeniska. Mutes kaktiņu un krūšu spuru parasti savieno šaura, pelēka josla. Samērā bieži sastopami balti vai ļoti gaiši pelēki īpatņi, galvenokārt Atlantijas okeāna ziemeļu daļā.
Augšžokļa katrā pusē aug apmēram 22–28 konusveidīgi zobi, apakšžoklī 22–26 zobi. Tie visi ir vienādi, jo paredzēti tikai barības satveršanai un noturēšanai. Pieres daļā atrodas eholokācijas orgāns. Viens pāris zīdekļu. Āda neapmatota, mīksta, gluda, elastīga, bez dziedzeriem. Tāpat kā visiem vaļveidīgajiem arī cūkdelfīnam ir labi attīstīts, biezs zemādas tauku slānis, kas nodrošina vienmērīgu ķermeņa temperatūru vēsos ūdeņos.
Ienaidnieki
Cūkdelfīna dabīgie ienaidnieki ir haizivis un zobenvaļi. Novērots, ka cūkdelfīnam, lai samazinātu konkurenci uz barības resursiem, uzbrūk un to nogalina (neapēdot) arī pudeļdeguna delfīni. Toties pelēkais ronis mēdz iekosties un izraut treknu miesas gabalu, kas tam kalpo kā bagātīgs un barojošs enerģijas avots.
Tomēr visnopietnākie draudi cūkdelfīnam ir smalkšķiedru zvejas tīkli, kuri pilnvērtīgi neatstaro eholokācijas orgāna raidīto ultraskaņu. Tādēļ dzīvnieks noslīkst, sapinoties tajos. Apdraudējumu rada arī jūras piesārņojums ar kaitīgām ķīmiskām vielām un medības traucējošs ūdens transporta līdzekļu radīts trokšņa piesārņojums.
Barība
Cūkdelfīns barojas ar nelielām, baros dzīvojošām zivīm (vairāk ar bentosa, mazāk ar pelāģiskajām zivīm), piemēram, siļķēm, reņģēm, moivām, makrelēm, sardīnēm un brētliņām, kā arī ar kalmāriem un vēžveidīgajiem vai retos gadījumos ar gliemjiem. Cūkdelfīns barojas tuvu pie jūras gultnes, tādēļ uzturas vietās, kas nav dziļākas par 200 m. Tomēr medījot brētliņas, tas uzturas ūdens virsmas tuvumā. Apēstais barības daudzums dienā ir apmēram vienāds ar 10% no dzīvnieka svara (4–7 kg ). Zivis tiek norītas veselas. Pēc maltītes ieturēšanas cūkdelfīns parasti guļ, atrodoties ūdens virspusē.
Vairošanās
Cūkdelfīni ir poligāmi un stabilus pārus neveido. Par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Dzimumbriedumu mātītes sasniedz 3–4 gadu vecumā. Lai arī mazuļi var dzimt jebkurā gada periodā, galvenokārt tie dzimst pavasarī un vasarā. Grūsnības periods ilgst 10–11 mēnešus, piedzimst viens mazulis. Jaundzimušā ķermeņa garums ir 60–85 cm, svars 3–6 kg. Pēc dzemdībām māte un mazulis cenšas nekontaktēt ar sugasbrāļiem. Zīdīšanas periods ilgst 8–12 mēnešus. Kad jaunajam dzīvniekam izaug zobi, viņš sāk baroties patstāvīgi. Dzīves ilgums ir 15–30 gadi.
Sistemātika
Cūkdelfīnam ir 3 pasugas:
Atsevišķi tiek izdalīta arī Klusā okeāna rietumu populācija, bet tai šobrīd nav dots zinātniskais nosaukums. Jaunākie ģenētiskie pētījumi liecina, ka cūkdelfīna sistemātika ir daudz sarežģītāka, nekā šobrīd tiek oficiāli lietota, tādēļ tuvākajā laikā tiks veikta tās revīzija.
Justs Sirmais
Justs Sirmais ar skatuves vārdu Justs (dzimis ) ir latviešu dziedātājs.
Beidzis mācības Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā. 2016. gadā uzvarēja Latvijas atlasē Eirovīzijas dziesmu konkursam "Supernova 2016" ar dziesmu Heartbeat, kuru sarakstījusi Aminata Savadogo, Latvijas pārstāve 2015. gada Eirovīzijā. Viņš Latviju pārstāvēja Eirovīzijas dziesmu konkursā Stokholmā, Zviedrijā. Finālā tika ieņemta 15. vieta. tika izlaista dziesma "Ko tu dari?", kas ir pirmā Justa dziesma latviešu valodā. 2016. gadā iznācis arī viņa EP albums TO BE HEARD.
2018. gadā kopā ar Dagmāru Leganti vadījis konkursu Supernova.
2023. gadā atkārtoti piedalījās konkursā Supernova ar dziesmu Stranger, taču nekvalificējās finālam.
Kārklu iela (Jūrmala)
Kārklu iela ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Kārklu iela sākas un arī beidzas krustojumā ar Medņu ielu. Kopējais ielas garums ir 260 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Kārklu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Kastas Indijā
Stāvoklis mūsdienu Indijā
2011. gadā Indijas valdība kārtējā tautskaitē veica arī sociāli ekonomisko un kastu tautskaiti dažādās reliģiskās kopienās. Tās rezultāti atspoguļo pašreizējo Indijas valdības lietoto sabiedrības iedalījumu četrās sociāli ekonomiskajās grupās: daliti, ādivāsī, "citas atpalikušās šķiras" un "privileģētās kastas" (Forward Caste).
Tomass Gibsons
Tomass Eliss Gibsons (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris un režisors.
Pazīstams ar dalību tādos televīzijas seriālos kā Chicago Hope (CBS; Denjels Nilands), Dharma & Greg (ABC; Gregs Montgomerijs) un "Noziedzīgie prāti" (Criminal Minds, CBS; Ārons Hočners). Aktiera karjeru sācis deviņu gadu vecumā ar lomām dažādās teātra izrādēs. Aktiera karjeras laikā ticis nominēts dažādām balvām, tai skaitā Ekrāna aktieru ģildes balvai.
Jelgava 94
Jelgava 94 var būt:
Užaniški
Ciema apkārtnē atrodas Skujiņa ezers.
Parastā raganbeka
Parastā raganbeka jeb raganu beka (Suillellus luridus) ir Latvijā vidēji bieži sastopama beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Cits sēnes latīniskais nosaukums — Boletus luridus (līdz 2014. gadam).
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug galvenokārt no jūnija līdz septembrim, zālainās vietās gaišos lapu koku mežos, parkos, gar alejām, pārsvarā zem ozoliem un liepām. Izvēlas mālainas vai kaļķainas augsnes.
Līdzīgas sugas
Sēne nedaudz līdzīga velna bekai, kuras mīkstums balts un tīklojums uz kātiņa sarkans, vēl līdzīgas ir pārslainā beka, kurai tīklojuma vietā uz kātiņa ir punktiņi, un resnkāta beka ar bālgani dzeltenīgu mīkstumu.
Barības vērtība
Ēdama tikai pēc novārīšanas. Neapstiprināti ziņojumi apgalvo, ka varot būt indīga kopā ar alkoholu. Krievijā to uzskata par 2. kategorijas ēdamo sēni.
Holašovice
Holašovice (cz, de) ir vēsturisks ciems Čehijas dienvidos, 16 kilometrus uz rieumiem no Česke Budejovices. Holašovice pirmoreiz rakstos minēta 1263. gadā. Pēc Otrā pasaules kara, kad Beneša dekrētu rezultātā no Čehoslovākijas tika padzīti vācu iedzīvotāji, ciemats faktiski tika pamests, tāpēc saglabāja savu arhitektūru. 20. gadsimta deviņdesmitajos gados tika sākta ciemta restaurācija, bet 1988. gadā tas tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Lopuda
Lopuda (hr) ir otra lielākā Horvātijas Elafiti arhipelāga sala, valsts galējos dienvidos. Atrodas 5 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Dubrovnikas. Tālāk uz ziemeļrietumiem atrodas arhipelāga Šipanas sala, bet uz Dubrovnikas pusi - Koločepa. Sala pazīstama ar savām pludmalēm.
Laima Žurgina
Laima Žurgina (dzimusi ) ir latviešu kinorežisore.
Dzīvesgājums
Dzimusi Rīgā, viņas tēvs bija rakstnieks Jānis Grīns, māte tēlniece Lūcija Otīlija Žurgina. 1944. gadā tēvs devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, bet Laima ar māti palika Latvijā. Dzīvoja Baznīcas ielā 24, mācījās Rīgas 49. vidusskolā, studēja Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūta režisoru fakultātē Maskavā (1963—1969). Vasarā strādāja Rīgas Kinostudijā kā Gunāra Pieša asistente, piedalījās filmas "235 000 000" uzņemšanā.
Apprecējās ar bulgāru kinooperatoru Ivanu Samardžijevu, 1969. gadā viņiem piedzima dēls Ikars. Septiņus gadus pamīšus dzīvoja Bulgārijā un Latvijā, strādāja Rīgas Kinostudijā, kur veidoja portretfilmas par Ojāru Vācieti, Raimondu Paulu, Imantu Ziedoni, Džemmu Skulmi un citiem māksliniekiem.
1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās viņu ievēlēja Rīgas domē no "Latvijas Ceļa" saraksta.
Filmogrāfija
Laima Žurgina veidojusi aptuveni piecdesmit dokumentālās un zinātniskās kino un videofilmas, kā arī vairāk nekā simts kinožurnālu.
Frederiks Šrams (paleontologs)
Frederiks Roberts Šrams (en; dzimis ) ir amerikāņu paleontologs un kancerologs (vēžveidīgo pētnieks). 1965. gadā saņēma bioloģijas zinātņu bakalaura grādu Lojolas universitātē, Čikāgā, bet 1968. gadā paleozooloģijas doktora grādu Čikāgas universitātē.
Uzrakstījis vairāk nekā 200 rakstu par dažādām vēžveidīgo bioloģijas, taksonomijas un sistemātikas tēmām, kā arī vairākas grāmatas, ieskaitot pamattekstu grāmatai "Vēžveidīgie" (Crustacea). 1983. gadā viņš dibināja žurnālu "Vēžveidīgo problemātika" (Crustacean Issues), par kura redaktoru darbojās, vairāk kā 20 gadus. Savas karjeras lielāko daļu darbojās Amsterdamas Universitātē, Nīderlandē, no kuras 2005. gadā aizgāja pensijā. 2005. gada jūlijā viņš kļuva par "Vēžveidīgo bioloģijas žurnāla" (Journal of Crustacean Biology) redaktoru.
Xanthorrhoea minor
Xanthorrhoea minor ir Xanthorrhoeaceae dzimtas augs, kurš sastopams Austrālijas austrumos. Šo augu sugu ir aprakstījis skotu botāniķis Roberts Brauns.
Atšķirībā no dažām citām Xanthorrhoea ģints sugām, šim augam nav stumbra. Auga lapas aug no viena vai vairākiem pazemes stiebriem. Lapas ir zaļas. Zied no oktobra līdz novembrim.
Izšķir divas pasugas:
Džulians Hodžsons
Džulians Hodžsons (en; dzimis Sentasafā) ir Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1988).
Biogrāfija
1990. gados bijis viens no vadošajiem Anglijas šahistiem. Četras reizes uzvarējis Lielbritānijas šaha čempionātos (1991, 1992, 1999, 2000). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā bijis 2. vietā Londonas Lloyds Bank Open (1986), dalījis 1. vietu Ženēvas Geneva Open (1988) un dalījis 2. vietu Telavivā (1988). Par panākumiem turnīros FIDE 1983. gadā Hodžsonam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1988. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Sekmīgi pārstāvējis Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Kopš 2003. gada vairs nepiedalās FIDE rīkotājos šaha turnīros.
Baltais grāvis
Baltais grāvis (lejtecē - Kalnamuižas strauts) ir Mēmeles labā krasta pieteka Bauskas novadā.
Izteka - uz ziemeļiem no Skaistkalnes. Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā, lejtecē pagriežoties uz dienvidiem-dienvidaustrumiem. Ietek Mēmelē lejpus Kalnamuižas.
Upi šķērso valsts autoceļš V1020 (Likverteni–Jaunsaule–Skaistkalne).
Spānijas inkvizīcija
Inkvizīcijas svētās kancelejas tribunāls (Tribunal del Santo Oficio de la Inquisición) jeb Spānijas inkvizīcija bija katoļu valdnieku Ferdinanda un Izabellas 1478. gadā izveidota inkvizīcija, kas bija pakļauta karaļnamam un aizstāja Romas pāvesta inkvizīciju. Tās sākotnējais galvenais uzvedums bija cīņa ar ķeceriem — ebrejiem un musulmaņiem, kas oficiāli bija pārgājuši kristīgajā ticībā, bet slepeni turpināja praktizēt līdzšinējo reliģiju.
Priekšvēsture
8. gadsimtā Pireneju pussalu iekaroja mauri un lielākā daļa pussalas palika viņu kontrolē līdz 13. gadsimta vidum, kad mauru rokās palika tikai Granada, kura krita 1492. gadā. Rezultātā līdzās kristiešiem Pireneju pussalā dzīvoja jūdi un musulmaņi.
14. gadsimtā pāri Eiropai vēlās jūdu vajāšanas vilnis. Vainu par dažādām katastrofām, sērgām, neražu un badu visbiežāk uzvēla jūdiem, un drīz sākās laupīšanas un slepkavības. 1290. gadā jūdi tika padzīti no Anglijas, bet 1306. gadā — no Francijas. Jūdus vajāja arī Spānijā. Daudzi centās glābt savu dzīvību, pieņemot kristīgo ticību. Viņi kļuva par tā sauktajiem "conversos" jeb jaunpievērstajiem — tā dēvēja jūdus, kuri pārgāja kristīgajā ticībā. Tādā veidā viņiem bija iespēja saglābt līdzšinējo augsto stāvokli sabiedrībā - palikt nodokļu iekasētajiem, juristiem vai ārstiem. Tomēr daudzi kristītie jūdi slepus turpināja ievērot savas reliģijas priekšrakstus, lai gan oficiāli bija pieņēmuši kristietību. Vajāšana pamazām noplaka, un atkal atgriezās mierīga līdzāspastāvēšana.
1477. gadā karalines Izabellas vizītes laikā Seviļā dominikāņu mūks Alfonso de Oheda ziņoja karalienei, ka kristītie jūdi turpina slepus piekopt jūdaismu un vērpj sazvērestības pret karaļnamu. Šo apgalvojumu apstiprināja arī Seviļas arhibīskapa Pedro Gonsalesa de Mendosas un dominikāņu mūka Tomasa de Torkemadas ziņojumi. Karalis Ferdinands vērsās pie pāvesta ar lūgumu atļaut izveidot savu inkvizīciju. 1478. gadā pāvests Siksts IV izdeva bullu, kas atļāva karaļiem iecelt inkvizatorus savās valstīs. Spāņu karaļnams izveidoja inkvizīcijas padomi, kas sastāvēja no 6—10 locekļiem ar ģenerālinkvizitoru priekšgalā.
Juridiskais raksturojums
Noziedzniekiem pavēlēja ierasties tiesā aizdomās turamo statusā, bet pēc tam viņus nopratināja ar parastajiem paņēmieniem. Tiesnesis, vadīdamies pēc baumām vai kādas citas pie viņa nonākušas informācijas, ieņēma maģistrāta - publiskā apsūdzētāja vietu. Izmeklēšanas procedūras laikā viņš pats vadīja visu lietu, pats izsauca lieciniekus un veica nopratināšanu krustugunīs. Šo procedūru ar nelielām izmaiņām katrā konkrētā gadījumā pārņēma mūku inkvizīcija.
Ikvienu morāles likuma pārkāpumu uzskatīja par noziegumu pret Dievu; smagāku kā miesas bojājumu nodarīšana cilvēkam, vai noziegumu pret valsti, vai abus šos noziegumus kopā ņemtus. Līdz ar to inkvizīcijas pozīcija kļuva sekojoša: vajadzēja noskaidrot vai apsūdzētais ir vainīgs kādā grēkā, šajā gadījumā vai viņš ir ķecerībā jeb Dieva taisnības pārkāpšanas grēkā. Inkvizitors bija garīgās varas oficiālais pārstāvis.
Taču iznīcināt ķecerību - tas nenozīmē nogalināt visus ķecerus. Inkvizitors visu pirms bija garīdznieks un garīgās varas oficiālais pārstāvis. Viņa vienīgais uzdevums bija rūpēties part cilvēku dvēselēm un to glabāšanu. Turklāt inkvizitors pat nedomāja par tām ciešanām, ko piedzīvos uz sārtu nosūtīts ķeceris. Taču viņš zināja, ka cilvēks, kurš mirst ar nāves grēkiem sirdī, izjuta uz sevis visu pasaulīgo sodu šausmas.
Inkvizīcijas izbeigšana
Galīgi inkvizīciju Spānija likvidēja 1834. gadā. Vairāk nekā 300 gados inkvizitori Spānijā uz sārta sadedzināja aptuveni 32 000 cilvēku, pēc dažiem avotiem - 34 658 cilvēku.
Gulbenes paugurvalnis
Gulbenes paugurvalnis ir gala morēnu pauguraine, kas šķērso Vidzemes austrumu daļu Gulbenes un Madonas novadā. Paugurvalnis veido Gaujas un Daugavas (Pededzes) baseinu ūdensšķirtni un sasaista Alūksnes augstieni ar Vidzemes augstieni.
Austrumos no tā stiepjas Austrumlatvijas zemiene, bet rietumos Vidusgaujas ieplaka.
Birdman
Birdman var būt:
Gulbenes paugurvalnis
Ģeoloģiskā izcelsme
Gulbenes paugurvalnis ir radies pēdējā Ledus laikmeta beigu cēlienā, kad pirms vairāk kā 14 000 gadiem divu ledāja mēļu ledus masas saskares zonā radās morēnu valnis. Vēlāk Latvijas ziemeļu daļu vēl klāja ledājs, bet tagadējā Austrumlatvijas zemienē izveidojās ledus ezers.
Arheoloģija
Uz paugurvaļņa ir samērā auglīga mālzeme, tādēļ tas piemērots zemkopībai un bijis apdzīvots jau aizvēsturiskajos laikos. Par to liecina daudzi pilskalni, kas bijuši apdzīvoti jau kopš agrā dzelzs laikmeta. Pa tā virsu gājis senais tirdzniecības un kara ceļš no Kokneses uz Pleskavu. Līdztekus Gulbenes paugurvalnim stiepjas robeža starp latviešu valodas vidus dialektu un augšzemnieku dialektu.
Užingorska
Užingorska ir ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Es mīlu tevi, vecīt
"Es mīlu tevi, vecīt" (en) ir 2008. gada ASV komēdija, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Džons Hamburgs. Galvenās lomas atveido Džeisons Sīgels, Pols Rads, Rašida Džonsa, Endijs Sambergs, Džons Favro un Dž. K. Simonss. Filmas pirmizrāde notika.
Pīters Klavens ir sarunājis vairākas satikšanās ar vīriešiem, lai atrast līgavaiņa brāli savām kāzām. Tomēr pēc tam, kad viņš atrod labāko draugu, abu attiecības ienes spriedzi Pītera attiecībās ar līgavu.
Ranomi Kromovidžojo
Ranomi Kromovidžojo (nl, ; dzimusi ) ir nīderlandiešu un Surinamas javiešu izcelsmes Nīderlandes peldētāja.
Trīs reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnījusi trīs zelta un vienu sudraba medaļu. Ar panākumiem startējusi pasaules čempionātā gan garajā (3 zelta medaļas; kopā 12 medaļu), gan īsajā baseinā (8 zelta medaļas).
2012. gadā tikusi atzīta par gada labāko peldētāju Eiropā. Divas reizes (2011, 2012) atzīta par Nīderlandes gada labāko sportisti.
Kosmos-2468
Kosmos-2468 (Космос-2468) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā palaists 2010. gada septembrī. Domājams, pavadonis ir no Strela-3M (Rodnik) sērijas.
Kosmos-2468 tika palaists 03:30 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti sakaru pavadoņi Gonec-M № 12 un Kosmos-2467.
Zināms, ka viens no militārajiem pavadoņiem Kosmos-2467 un Kosmos-2468 ir Strela-3 sērijas pavadonis, bet otrs — Strela-3M, lai gan skaidri nav zināms, kurš ir kurš. Strela-3M civilā versija ir Gonec-M, kuras viens kosmiskais aparāts Gonec-M № 12 arī startēja kopā ar militārajiem pavadoņiem. Neatkarīgi novērotāji, analizējot radiosignālus, secinājuši, ka divi pavadoņi raida vienā frekvencē, bet Kosmos-2467 — citā. Tātad tas varētu būt Strela-3, bet 'Kosmos-2468 tad būtu Strela-3M''.
Džonijs Vilkinsons
Džonatans Pīters "Džonijs" Vilkinsons (en; dzimis ) ir bijušais profesionāls angļu regbists, spēlēja fly-half un inside centre pozīcijas, bijušais Anglijas izlases dalībnieks. No 2009. gadalīdz 2014. gadam pārstāvēja Francijas klubu RC Toulonnais. Pirms tam 12 sezonas pavadīja Anglijas Premjerlīgas klubā Newcastle Falcons.
Viņš kļuva pazīstams laikā no 2001. līdz 2003. gadam. 2003. gada Pasaules kausa izcīņā viņš Anglijas izlases sastāvā uzvarēja. Finālā viņš veica izšķirošo drop sitienu kompensācijas laika pēdējā minūtē. 2007. gada Pasaules kausā viņš Anglijas izlases sastāvā aizkļuva līdz finālam. Četras reizes uzvarējis Sešu nāciju turnīrā.
Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts
"Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts" (en) ir 2003. gada amerikāņu fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Gors Verbinskis un producents — Džerijs Brukheimers. Filma ir balstīta uz Volta Disneja Karību jūras pirātu atrakciju parku. Filma ir par kapteini Džeku Sperovu un Vilu Tērneru, kas cenšas izglābt Elizabeti Svonnu no "Melnā Pērle" kuģa. Filmā galvenās lomas atveido Džonijs Deps, Džefrijs Rašs, Orlando Blūms, Kīra Naitlija un Džonatans Praiss.
Filmas pirmizrāde notika Disneyland Resort, Anahaimā, Kalifornijā, ASV, taču kinoteātros tā tiek izrādīta kopš. "Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts" turpinājums "Karību jūras pirāti: Miroņa lāde" iznāca 2006. gadā. Filma tika nominēta piecām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, taču tā nesaņēma nevienu.
Baltezers (Skaistkalnes pagasts)
Baltezers ir privāts ezers Bauskas novada Skaistkalnes pagastā uz rietumiem no Skaistkalnes. Izteka - uz Balto grāvi.
Žemaitijas fogteja
Žemaitijas fogteja bija žemaišu, kuršu un zemgaļu apdzīvota zeme mūsdienu Lietuvas ziemeļrietumu daļā. Līdz pat 1411. gadam žemaiši saglabāja baltu pagānismu kā valdošo reliģiju un kopš 13. gadsimta vidus nepakļāvās Vācu ordeņa mēģinājumiem to iekļaut Livonijas, vēlāk Prūsijas ordeņvalsts sastāvā. Tomēr 1398. gadā pēc Saliņas līguma noslēgšanas dižkunigaitis Vītauts Dižais noslēdza miera līgumu ar Vācu ordeni, kurā "iznomāja" Žemaitijas fogteju lielmestram. 1409. gadā sākās žemaišu sacelšanās, ko atbalstīja Polijas karalis Jagailis, kas bija formālais iemesls lielmestra Ulriha fon Juningena lēmumam doties karagājienā uz Lietuvu, kas beidzās ar Vācu ordeņa sagrāvi Grīnvaldes kaujā un Žemaitijas fogtejas likvidāciju.
Priekšvēsture
1236. gadā Saules kaujas laikā žemaišu karaspēks sagrāva Zobenbrāļu ordeni. 1244. gadā žemaiši piedalījās Lietuvas dižunigaiša Mindauga vadītajā karagājienā uz Kursu, bet cieta sakāvi kaujā pie Embūtes pilskalna. 1251. gadā arī Lietuvas dižkungs Mindaugs noslēdza miera līgumu ar Livonijas ordeni un pieņēma kristietību. Miera līgums paredzēja nodot ordenim vēl nekristītās Žemaitijas, Nadruvas un Dainavas daļas. 1253. gadā Kurzemes bīskaps Heinrihs Kuldīgas pilī noslēdza Kursas dalīšanas līgumu par vēl nekristīto kuršu zemju sadalīšanu. Līgumā pieminētie vietvārdi atbilst šadām mūsdienu apdzīvotajām vietām Žemaitijas novadā Lietuvas rietumos (lietuviski: Alsėdžiai, Apuolė, Babrungėnai, Biržinėnai, Duobėnai, Dusai, Imbarė, Gandinga, Gardė (Žemaičių Kalvarija), Gelindėnai, Gėsalai, Grūstė, Kartena, Lekemė, Liepžemis (Lieplaukė), Luoba, Medingėnai, Mosėdis, Nevarėnai, Notėnai, Rietavas, Skuodas, Viešvėnai). Livonijas ordenis pabeidza būvēt Mēmeles pili (Memelburg) toreizējā kuršu zemē Pilsātā, lai veiktu tam 1253. gada līgumā piešķirto pagānu zemju iekarošanu. 1259. gadā žemaiši uzvarēja ordeni kaujā pie Skodas.
Durbes kaujā 1260. gadā kurši no jau kristītajām Kursas zemēm kaujas laikā pameta ordeņa karaspēku un sabiedrojās ar žemaišiem. Ordenis cieta ļoti smagu sagrāvi un uz laiku atteicās no turpmākiem iekarošanas plāniem. 1264. gadā notika Kauja pie Griezes, kurā Livonijas ordeņa jātnieku karaspēks pie Griezes (Gresen), netālu no tagadējās Latvijas - Lietuvas robežas, sakāva kuršu karaspēku, kas gatavojas uzbrukt Kuldīgas pilij. 1328. gadā tika panākta vienošanās par Mēmeles pils un novada atdalīšanu no Livonijas ordeņa pakļautībā esošās Kurzemes un pāreju Vācu ordeņa Prūsijas daļas pakļautībā.
Dibināšana un likvidācija
1398. gada Saliņas miera līgums starp Lietuvas dižkunigaitiju un Vācu ordeni paredzēja, ka ordenis iegūst pārvaldībā pagānisko Žemaitiju no piejūras līdz pat Nevēžas upei. 1404. gadā Krēvas līgumā Polija un Lietuva apstiprināja iepriekšējo vienošanos ar ordeni. 1401. un 1409. gadā notika žemaišu sacelšanās, kuru atbalstīja Lietuvas dižkungs Vītauts Dižais (Vytautas) un Polijas karalis Vladislavs II Jagailis (Jogaila jeb Władysław II. Jagiełło).