cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ketoni
Zemākie ketoni ir mazviskozi šķidrumi ar savdabīgu smaržu, šķīstoši ūdenī. Ketoni ar garāku oglekļa atomu ķēdi vairs nejaucas ar ūdeni, tiem ir ziedu smarža, dažiem aromāts ir nepatīkams. Augstākie ketoni ir cietas vielas.
Iegūšana
Ketonus iespējams iegūt, oksidējot otrējos spirtus:
Skudru dzimta
Sistemātika un evolūcija
Termīti, kurus dažreiz dēvē par "baltajām skudrām", nav skudras. Tie pieder pie Isoptera kārtas un ir tuvāki radinieki prusakiem un dievlūdzējiem. Līdzīgi skudrām termīti ir sociāli kukaiņi, taču termīti ir nepilnas pārvērtības kukaiņi. Sociālo struktūru līdzīgumu starp termītiem un skudrām izskaidro konverģentā evolūcija.
Ketoni
Iegūšana
Ketoni veidojas, pārdestilējot karbonskābju kalcija vai bārija sāļus:
Skudru dzimta
Izrakteņi
Pēc dažādiem avotiem skudru dzimtā ietilpst no 4 līdz 5 izmirušām apakšdzimtām, kurās ietilpst 5 tribas, 121 ģints, un apmēram 600 izmirušo sugu. Pirmā mezozoja skudra bija atrasta 1967. gadā, kad Edvards Vilsons ar kolēģiem aprakstīja krīta perioda skudru Sphecomyrma freyi fosilijas no Ņūdžersijas (ASV) pludmales dzintara. Atradnes vecums apmēram 130 mlj gadu. Skudru paleontoloģiskā vēsture pēdējos gados intensīvi attīstās, taču daudzas skudru fosilijas ir slikti saglabājušās un to aprakstīšana ir apgrūtināta.
Ketoni
Īpašības
Ketoni ir daudz noturīgāki pret oksidēšanos nekā aldehīdi. Ketoni nedod aldehīdiem raksturīgās sudraba spoguļa reakcijas un Fēlinga šķīduma atkrāsošanās reakcijas. Ja ketonus tomēr izdodas oksidēt ar stipriem oksidētājiem (hroma maisījumu, kālija permanganātu), tad notiek saites saraušana starp karbonilgrupu un ogļūdeņraža atlikumu.
Skudru dzimta
Dzīvie izrakteņi
2008. gadā tika atrasta primitīva akla skudru suga Martialis heureka no Brazīlijas un tika atzīts, ka tai piemīt unikālas uzbūves īpašības un tā tika atdalīta atsevišķā apakšdzimtā Martialinae skudru dzimtā. Cits dzīvo izrakteņu piemērs ir skudra Nothomyrmecia macrops no Austrālijas. Tā ir atrasta 1931. gadā un aprakstīta 1934. gadā, bet atkārtoti, neskatoties uz vairākiem mēģinājumiem un ekspedīcijām, to atrada tikai 1977. gadā. Savā laikā šo sugu gribēja iedalīt patstāvīgā apakšdzimtā Nothomyrmeciinae.
Klasifikācija
Skudru dzimta ietver 21 mūsdienu un 5 fosilas apakšdzimtas, 54 tribas, 378 ģintis, 12 470 sugas un 4515 pasugas. Pie skudru dzimtas apakšdzimtām var piederēt arī Armaniidae dzimta Armaniinae statusā.
Ketoni
Īpašības
RNH2 + R'2C=O → R'2C=NR + H2O
Skudru dzimta
Klasifikācija
2011. gadā Kück un līdzautoru darbā "Improved phylogenetic analyses corroborate a plausible position of Martialis heureka in the ant tree of life" parādīts, ka Martialinae un Leptanillinae apakšdzimtu pozīciju ir jāpārskata, jo tās ir radnieciskas kladei, kas ieslēdz Formicinae apakšdzimtu.
2014. gadā uz molekulāri filoģenētiskas izmeklēšanas pamatā visas klaiņojošas un pusklaiņojošas skudras piedāvāja (Brady et al., 2014) atkal apvienot no dorilomorfām (Aenictinae, Aenictogitoninae, Cerapachyinae, Ecitoninae un Leptanilloidinae) apakšdzimtām vienā Dorylinae paplašinātā (sensu lato) apakšdzimtā, ietilpstot viena ģints vietā 18 un 797 sugas.
Morfoloģija un anatomija
No citiem kukaiņiem skudras atšķiras pēc savas morfoloģijas: ar izlocītām ūsām, metapleirālā dziedzera esamību un ar stipri sašaurinātu otro abdominālo segmentu petiolas mezglā. Petiola ir šaurs viduklis starp mezosomu un vēderu. Galva, mezosoma un vēders (abdomens) ir trīs atsevišķi ķermeņa segmenti. Mezosoma sastāv no trim segmentiem un viena vēdera segmenta, vēders ir segmenti pēc petiolas. Petiolu var veidot viens vai divi posmi, tie ir otrais vai arī otrais un trešais vēdera segmenti. Vēders un petiola kopā veido metasomu.
Līdzīgi citiem kukaiņiem skudrām ir eksoskelets, tas ir ārējais hitīna apvalks, kas nosaka formu un pasargā ķermeni. Nervu sistēma sastāv no vēdera nervu ķēdes, kas novietojas gar visu ķermeni un dažiem savstarpēji saistītiem nervu pinumiem. Svarīgākā nervu sistēmas daļa ir virsrīkles ganglijs, kurā veidojas laicīgas saiknes. To apjoms strādniekiem ir neliels (Formica pārstāvjiem 1/2 daļa), karalienēm tas ir mazāks un tēviņiem vēl mazāks.
Ivanova
Ivanova (ru), līdz 1932. gadam Ivanovovozņesenska (Ива́ново-Вознесе́нск), ir pilsēta Krievijas Eiropas daļas centrālajā daļā, Ivanovas apgabala administratīvais centrs. Iedzīvotāju skaits — 406 500.
Skudru dzimta
Morfoloģija un anatomija
Ūsas, kas novietojas uz galvas, ir maņu orgāns, kas palīdz ķīmisko vielu, gaisa plūsmu un vibrāciju atrašanai, kā arī kalpo pieskaršanās signālu uztverei.
Skudru ģimenes struktūra
Skudru ģimene ir ilggadīga, augsti organizēta sabiedrība, kura sastāv no attīstībā esošiem īpatņiem (olas, kāpuri, kūniņas), pieaugušiem dzimumgataviem īpatņiem (tēviņi un mātītes) un bezdzimuma darba skudrām (bezdzimuma mātītes).
Skudru mātīte
Skudru ģimenē ir viena vairoties spējīga mātīte (monoginija), vai vairākas mātītes, atkarībā no sugas un ģimenes lieluma (poliginija). Vienīgo ģimenes reprodukcijai spējīgo mātīti dēvē par karalieni vai par skudru mātīti. Tā atšķiras no pārējām ģimenes skudrām ar krūšu uzbūvi un lieliem izmēriem. Tām sākumā ir spārni, kurus mātītes sev atkož pēc apaugļošanas.
Darba skudras
Ģimenes lielāko daļu sastāda darba skudras (strādnieki), kas ir mātītes ar neattīstītu dzimumsistēmu. Salīdzinājumam, termītiem darbinieki var būt arī dzimumnenobrieduši tēviņi. Darbinieku galvenā loma ir rūpēšanās par ģimeni. Tiem nav spārnu, ir plakanāka krūšu uzbūve, mazākas acis, nekā mātītei, vai vispār reducētas, dažām sugām acu nav.
Attīstība un vairošanās
Skudras, līdzīgi visiem pārējiem plēvspārņiem, ir kukaiņi ar pilnu pārvēršanos (holometaboliju), tās iziet secīgas attīstīšanās stadijas: ola, kāpurs, kūniņa un imago (pieaugušais īpatnis). Kāpurs ir vienīgā augošā stadija.
Ģimenes veidošanas ceļi
Skudru vairošanās un izplatība notiek vienu reizi gadā, bet atsevišķām sugām — divas. Ir trīs iespējamie ģimenes veidošanas ceļi: patstāvīgs, īslaicīgs sociāls parazītisms un dubultošanās.
Patstāvīgs
Mātītes un tēviņi no dažādām ligzdām pārojas gaisā vai uz zemes. Drīz pēc tām tēviņi mirst, bet apaugļotās mātītes aiziet meklēt vietu jaunajai ligzdai. Atrodot piemērotu vietu, mātīte izrok zemē nelielu kameru un sāk dēt olas. Dažos gadījumos šādu kameru taisa vairākas mātītes.
Pēc divām nedēļām kāpuri pārstāj augt un sāk pārvērsties kūniņā. Uz šo brīdi kāpuri ir lielāki par nākamām darba skudrām. Kamēr neparādās darbinieki, mātītes nemaz nebarojas. Dažam primitīvām sugām mātītes iziet no ligzdas uz sāk medīt kukaiņus. Taču vairākām sugām mātītes tā arī neiziet no ligzdas visu savu mūžu.
Pirmos kāpurus mātīte baro ar speciālu siekalu dziedzeru izdalījumiem; barošanai viņa izmanto tauku krājumu, ko uzkrāja vēl savā dzimtajā ligzdā. Tai sāk reducēties lidošanas muskulatūra, līdz izzūd pavisam. Parādoties pirmajām darba skudrām, tās iziet ārā un sāk meklēt barību. No šī brīža mātītes tikai dēj olas. Visu pārējo darbu pilda darba skudras.
Īslaicīgs sociāls parazītisms
Skudrām ir plaši izplatīts īslaicīga sociāla parazītisma paradums. Šādām sugām mātītes ir nedaudz mazākas, nekā skudrām, kuras veido ligzdas patstāvīgi. Piemēram, Formica polyctena skudru mātītes nespēj patstāvīgi izveidot jaunu ģimeni. Tam viņas izmanto citu skudru (piemēram, Formica fusca, Formica rufibarbis, Formica cinerea) darbiniekus. Jaunā Formica rufa mātīte meklē skudru ligzdu, kura zaudēja savu mātīti un sāk izmantot to. Cits piemērs, Lasius umbratus skudru mātīte meklē ligzdu, kurā ir sava mātīte, nonāk tajā, taču šīs ligzdas darba skudras nenogalina viņu, bet, pretēji, to uzskata par labāku un ļauj nogalināt esošo mātīti un aizņemt tās vietu. Kādu laiku abu sugu skudras sadzīvo kopā, taču pirmie šīs ligzdas iedzīvotāji bez mātītes izmirst un ienācēji pilnībā nomaina pirmos iedzīvotājus, pēc tam sāk pilnu ligzdas rekonstrukciju.
Saimes dalīšanās
Acīmredzot lielas iepriekšējo divu izplatīšanās tipu mirstības dēļ skudrām attīstījās jauns ceļš: pamatģimenes kopienas dalīšanās un šo daļu patstāvīga attīstība. Ir vairāki dalīšanās varianti: 1. ģimenes sadalīšanās uz pusēm (hesmosis), 2. nelielas daļas atdalīšanās (pumpurošanās), kad attālumā no pamatligzdas veidojas jauna ligzda, 3. — ģimenes daļas ar dažiem darbiniekiem un jaunu mātīti sāk patstāvīgu ģimeni. Pumpurošanās veidu izmanto klejotājskudru ģimenes, piemēram, Eciton burchellii.
Dzīves ilgums
Skudru ģimenes eksistē diezgan ilgu laiku. Karaliene dzīvo līdz 20 gadiem, darbinieki var dzīvot līdz 1-3 gadiem, bet tēviņi savukārt dzīvo pavisam nedaudz, tikai dažas nedēļas. Karalienes dzīvo 100 reizes ilgāk par vairākiem vientuļiem līdzīga lieluma kukaiņiem.
Ķīmiskā komunikācija
Lai varētu saglabāt visas kolonijas sarežģīto struktūru, visu īpatņu vienotību un to spēju atpazīt pārējos kolonijas pārstāvjus, skudras izmanto trofolaksu (apēstas šķidras barības apmaiņa) un ķīmisku komunikāciju.
Skudras sazinās savā starpā ar feromonu palīdzību. Skudrām šāds saziņas veids ir labāk attīstīts, nekā pārējiem plēvspārņiem. Līdzīgi pārējiem kukaiņiem, skudras izmanto savas ūsiņas, lai uztvertu un atšķirtu smaržas. Pāra ūsiņas, uztverot smaržas, dod informāciju par smaržu intensitāti un virzienu. Tā kā skudras visu savu mūžu pavada uz zemes, tās virsma ir laba vieta, lai atstātu feromonu pēdas, kuras var uztvert citas skudras. To skudru sugu, kas meklē barību grupās, furažieris (skudra, kura atrod barību un nes to uz ligzdu) atzīmē savu ceļu atpakaļ uz ligzdu un pa šo ceļu nāk citas skudras, kas atkal atzīmē ar feromoniem savu ceļu atpakaļ uz ligzdu. Kad barības avots ir tukšs, skudras vairs neatzīmē šo ceļu un smarža pakāpeniski izzūd.
Šāda skudru uzvedība ļauj tām izturēt apkārtējas vides izmaiņas. Tā piemēram, ja noteikts ceļš līdz barībai ir bloķēts ar šķērsli, tādā gadījumā furažieri meklē citu ceļu līdz barībai. Ja ir atrasts jauns ceļš, tad skudra iezīmē savu jauno īsāko ceļu atpakaļ uz ligzdu.
Skudras izmanto feromonus ne tikai, lai iezīmētu ceļu. Traumēta skudra izdala trauksmes feromonu, kas pievilina citas skudras no attāluma un liek tiem uzbrukt pretiniekam. Dažas skudru sugas var izdalīt īpašu feromonus, kas apmāna pretiniekus un liek tiem kauties savā starpā.
Feromonus producē dažādi dziedzeri: Dūfurā dziedzeri, indīgi dziedzeri, pigīdija dziedzeri, kuri atveras uz vēdera augšējās virsmas, un sternālie dziedzeri, kas atveras vēdera apakšējā virsmā netālu no ānusa, kā arī mandibulārie dziedzeri, kuri atveras žokļu iekšējā virsmā. Feromoni arī tiek sajaukti ar šķidru barību un nodoti ar trofolaksu, izplatot informāciju par ģimeni. Tas ļauj citām ģimenes skudrām uzzināt, kas tagad ir nepieciešams ģimenei: trūkst barības vai ir jāapkalpo ligzdu. Tādu skudru ģimenēs, kur ir karalienes, darbinieki sāk audzināt jaunu karalieni ligzdā, ja pirmā neizdala nepieciešamos feromonus.
Neķīmiska komunikācija
Skudras izmanto arī fiziskus komunikācijas signālus kombinācijā ar feromoniem. Piemēram, skudras var sazināties ar taktiliem (pieskāriena) stimuliem gadījumā, piemēram, ja prasa barību, kā arī izmanto skaņas. Visbiežāk skudras izdod čīkstošu skaņu, kura veidojas ar vēdera un mandibulu palīdzību. Skaņas tiek izmantotas arī, lai sazināties ar savas vai citas ģimenes skudrām. Pēc dažu zinātnieku domām, skudras ir gandrīz kurlas un neuztver skaņas viļņus gaisā; citi zinātnieki noliedz šo uzskatu.
Skudras ir diezgan jutīgas pret cietu ķermeņu vibrācijām. Piemēram, Camponotus ģints skudrām ir raksturīga klauvēšana ar vēderu un mandibulām pa koka virsmu. Dažas citas skudras veido skaņas ar stridulitruma (orgāns, kas atrodas uz izauguma starp postpetiolu un vēderu) palīdzību.
Vēl dažas citas skudru sugas ir spējīgas akustiskai komunikācijai kūniņu stadijā. Piemēram, Myrmica scabrinodis skudrām kūniņas ziņo par savu sociālu stāvokli skudrām, kas nodarbinātas ar aprūpi.
Īvju rinda
Īvju rinda bija atsevišķs iedalījums, kurā senāk ietvēra īvju dzimtu un cefalotaksu dzimtu. Mūsdienās ir pierādijies, ka tam nav pamata un tiek atzīta tikai viena rinda - priežu rinda jeb skujkoku rinda
Aldehīdi
Aldehīdi ir skābekli saturoši organiski savienojumi, kurus var iegūt, dehidrogenējot pirmējos spirtus. No tā arī cēlies aldehīdu nosaukums ( — dehidrogenēts spirts). Aldehīdi var izomerizēties par enoliem, taču aldehīda forma ir daudz stabilāka. Aldehīdi var oksidēties, veidojot karbonskābes.
Aldehīdus kopā ar ketoniem pieskaita pie karbonilsavienojumiem. Aldehīda grupa sastāv no karbonilgrupas, kam viens no aizvietotājiem ir ūdeņradis. Savienojumos, kas satur aizvietotājus ar lielāku prioritāti, aldehīda grupu nosauc kā formil-, piem 4-formilbenzoskābe (OHC-C6H4-COOH). Aldehīdi ir ķīmiski aktīvāki par ketoniem, un tos dažreiz lieto par reducētājiem.
Visiem aldehīdiem piemīt raksturīgs aromāts. Zemākajiem aldehīdiem ir asa, nepatīkama smaka, bet aizvietotāja oglekļa atomu ķēdei pagarinoties, aldehīdu smarža kļūst līdzīga augļu un ziedu smaržai. Šādas funkcionālās grupas kā aldehīdgrupu, kas padara vielu aromātisku, sauc par osmoforām grupām. Vairāki aldehīdi piešķir raksturīgo smaržu un garšu augļiem, garšvielām, un to smarža ir ļoti patīkama.
Aldehīdiem ir zema viršanas temperatūra. To var izskaidrot tādējādi, ka starp aldehīdu molekulām neveidojas ūdeņraža saite. Aldehīdu šķīdība, pieaugot to molekulmasai, ievērojami samazinās. Ūdenī praktiski šķīst tikai vienkāršākie aldehīdi.
Hidratācija
Aldehīdi var veidot hidrātus, pievienojot ūdeni, taču parasti brīvā veidā šādi savienojumi ir ļoti nestabili, kā visi savienojumi, kam ir geminālās (abas pie viena oglekļa atoma) hidroksilgrupas. Tomēr vienkāršākie aldehīdi un aldehīdi, kuriem aldehīdgrupas tuvumā ir aizvietotāji ar pietiekoši stipru negatīvo indukcijas efektu hidratējas diezgan viegli. Formaldehīds ūdens šķīdumā par 99,96% pāriet hidrāta formā, acetaldehīdam hidrātā pārvēršas apmēram puse molekulu, bet terc-butilaldehīds hidratējas apmēram par 19%. Tas izskaidrojams ar aizvietotāju atšķirīgām elektrondonorām īpašībām — vienam vienīgajam ūdeņraža atomam formaldehīdā nav tik stipra pozitīvā indukcijas efekta kā terc-butilgrupai, tātad pozitīvais daļlādiņš uz karbonilgrupas paliek nekompensēts, kas palielina šīs grupas oglekļa atoma elektrofilitāti un skābekļa atoma nukleofilitāti (resp., tā kļūst aktīvāka). Savukārt hlorāla jeb trihloracetaldehīda gadījumā aizvietotājs tik stipri "atvelk" karbonilgrupas elektronus, ka hidratācija ir izteikti patvaļīga, un hidrātu (hlorālhidrātu) iespējams izolēt pat cietā veidā.
Pusacetālu un acetālu veidošanās
Ja aldehīdu hidrātu hidroksilgrupām ūdeņraža atomus aizvieto ar organiskiem radikāļiem, šādi savienojumi arī ir stabili un tos dēvē par acetāliem:
Tie veidojas aldehīdu reakcijās ar spirtiem, kuri šeit acīmredzami darbojas kā ūdens analogi, kuros viena H vietā ir ogļūdeņraža atlikums. Viena aizvietotā atoma gadījumā savienojumu dēvē par pusacetālu.
Ciānhidrīnu veidošanās
Pazīstams nukleofils aģents ir cianogrupa, un reakcijā ar to no aldehīdiem veidojas ciānhidrīni. Šīs reakcijas mehānisms ir ļoti vienkāršs un labi der par sākuma piemēru visai reakciju klasei.
N nukleofilu pievienošanās
Parasti tā ir amīnu pievienošana.
Savienojumu piemēri
Pazīstamākais aldehīds ir formaldehīds. Pie aldehīdiem var pieskaitīt arī glicerīna termiskās sadalīšanās produktu - akroleīnu.
Cilvēks
Cilvēks, precīzāk saprātīgais cilvēks (Homo sapiens), ir divkājains primāts, kurš ietilpst zīdītāju klasē. Cilvēks pieder pie hominīdu (Hominidae) dzimtas, cilvēku (Homo) ģints. Mūsdienās vienīgā sastopamā H. sapiens pasuga ir H. sapiens sapiens. Vēl pavisam nesen uzskatīja, ka neandertālietis (Homo sapiens neanderthaliensis) ir otra šīs sugas pasuga, kura izzuda pirms apmēram 30 000 gadu. Tomēr pēc DNS izpētes atšķirības ir pārāk lielas, lai neandertāliešus varētu uzskatīt par cilvēkiem. Savukārt dati, kas norāda uz vairoties spējīgu pēcnācēju radīšanas iespēju starp abām pasugām, liecina, ka tās tomēr pieder vienai sugai.
No latīņu valodas Sapiens nozīmē "gudrs", kas pamatā norāda uz cilvēka spēju domāt. Cilvēkiem ir augsti attīstītas smadzenes, kas tam dod iespēju abstrakti domāt, lietot valodu, apzināties savu esamību, kā arī veidot kompleksu kultūru un izmantot to, lai pielāgotos apkārtējai videi.
Cilvēku pārvietošanās uz divām kājām savienojumā ar veiklām piecpirkstu rokām un attīstītām smadzenēm dod cilvēkam iespēju izgatavot un izmantot sarežģītas ierīces, kuru plašā izmantošana atšķir cilvēkus no citām sugām.
Cilvēks ir sociāla būtne. Cilvēki rada kompleksas sociālas struktūras, kas sastāv no atsevišķām grupām, kas savā starpā sacenšas vai sadarbojas. Atsevišķām cilvēku grupām parasti ir vienoti uzskati, mīti, rituāli, vērtības, sociālās normas, kas kopumā veido šo grupu kultūru.
Viena no kultūras sastāvdaļām ir reliģija. Reliģijās kā nozīmīgu cilvēka daļu parasti postulē dvēseli, kas parasti tiek uzskatīta par nemirstīgu arī pēc cilvēka fiziskās nāves. Cilvēku ar dvēseles, sirdsapziņas u.c. palīdzību raksturo arī daudzi filozofijas virzieni.
Homo sapiens pasugas Homo sapiens sapiens gēni ir par gandrīz 99% identiski šimpanzes gēniem. Atšķirība starp cilvēka un šimpanzes gēniem ir aptuveni 10 reižu mazāka nekā atšķirība starp žurkas un peles gēniem.
Terminoloģija
Vārdu "cilvēki" parasti lieto, lai apzīmētu jebkuru specifisku cilvēku grupu. Kad runa ir par cilvēku grupu, kam piemīt kopīgas etniskas, kulturālas vai nacionālas iezīmes, lieto vārdu "tauta".
Vārdu "cilvēks" atkarībā no situācijas lieto, lai apzīmētu visu cilvēku sugu vai arī atsevišķu tās indivīdu. Lai apzīmētu vienu indivīdu, lieto arī vārdu "persona" (latviešu valodā šo vārdu biežāk lieto formālajā leksikā, sevišķi juridiskos dokumentos).
Vīriešu dzimuma bērnus sauc par zēniem, bet sieviešu — par meitenēm.
Dzīves cikls
Cilvēka dzīves cikls ir līdzīgs kā citiem zīdītājiem, kuriem ir placenta. Cilvēki ir dzīvdzemdētāji. Par cilvēka ķermeņa aizsākumu var uzskatīt apaugļotu olšūnu jeb zigotu. Zigota parasti izveidojas, kad dzimumakta rezultātā sievietes ķermenī savienojas spermatozoīds un olšūna. Tomēr mūsdienās reizēm tiek izmantota arī ārpusdzemdes apaugļošana. Sievietes dzemdē zigota sāk dalīties, ar laiku pārtopot par embriju, kas trīsdesmit astoņu nedēļu laikā attīstās par cilvēka augli. Dzemdību laikā auglis tiek izgrūsts no mātes ķermeņa un pirmo reizi sāk patstāvīgi elpot. Kopš šī mirkļa vairums sabiedrību atzīst jaundzimušo par personu, kuru pilnā mērā aizsargā likums. Tomēr dažās sabiedrībās personas tiesības tiek attiecinātas arī uz cilvēka augli vai pat zigotu.
Salīdzinājumā ar citām sugām cilvēka dzemdības ir relatīvi sarežģītas. Nereti dzemdību process ilgst 24 vai vairāk stundas un tā laikā var tikt ievainota gan māte, gan bērns. Pastāv risks, ka dzemdībās var mirt māte vai bērns, vai abi. Mātes un jaundzimušā mirstības līmenis tiek uzskatīts par vienu no sabiedrības labklājības rādītājiem. 20. gadsimta laikā daudzās sabiedrībās veiksmīgu dzemdību skaits ir ievērojami pieaudzis, pateicoties medicīnas sasniegumiem. Tomēr paša dzemdību procesa medicīniskošana saskaņā ar dažām teorijām tiek kritizēta, uzsverot dzemdību dabīgo un normālo raksturu.
Jaundzimušie pēc 9 mēnešu iznēsāšanas perioda parasti sver 3—4 kilogramus un ir 50-60 centimetrus gari. Piedzimšanas mirklī tie ir izteikti bezpalīdzīgi, bet turpina augt un attīstīties vairākus gadus, sasniedzot dzimumbriedumu apmēram 12-15 gadu vecumā. Zēni turpina augt arī pēc šī vecuma, sasniedzot lielāko auguma garumu apmēram 18 gadu vecumā.
Cilvēka dzīves ciklu var nosacīti iedalīt vairākos posmos: bērnība, pusaudža vecums, briedums un vecums. Katru no šiem posmiem analītisku iemeslu dēļ nereti iedala vēl sīkāk. Šo posmu garums un it sevišķi brieduma un vecuma ilgums nav fiksēts.
Ilvess
Ilvess (et — 'lūsis'; sieviešu dzimtē Ilvesa) ir igauņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Cilvēks
Dzīves cikls
Sagaidāmā dzīves ilguma ziņā starp sabiedrībām pastāv ievērojamas atšķirības. Sagaidāmais dzīves ilgums dzimšanas brīdī Amerikas Savienotajās Valstīs 2006. gadā ir 77,6 gadi, Singapūrā — 84,29 gadi sievietēm, bet 78,96 gadi — vīriešiem. Tai pat laikā Botsvānā, galvenokārt AIDS izplatības dēļ, sagaidāmais dzīves ilgums ir tikai 30,99 gadi vīriešiem un 30,53 gadi sievietēm.
Saskaņā ar ANO datiem 2002. gadā pasaulē bija 210 000 cilvēku, kuru vecums pārsniedz 100 gadus. Patlaban maksimālais cilvēka dzīves ilgums ir apmēram 120 gadi un ir paredzams, ka tas ar laiku pieaugs. Visā pasaulē uz katrām 100 sievietēm, kuru vecums ir pāri 60 gadiem, ir 81 tāda pat vecuma vīrietis un starp visvecākajiem uz katrām 100 sievietēm ir 53 vīrieši.
Nepastāv vienots uzskats par to, sākot ar kuru mirkli dzīves ciklā iespējams jau runāt par pilntiesīgu personu, kā arī par to, vai persona eksistē pirms apaugļošanās vai pēc nāves. Cilvēku sabiedrībām ir raksturīgas bēru ceremonijas, kuras bieži vien ir saistītas ar uzskatiem par dzīvi pēc nāves un/vai personas nemirstību.
Klasifikācija un evolūcija
thumb|400px|Pasaules karte, kuras centrā ir [[Ziemeļpols un kurā attēlota cilvēku pārvietošanās. Āfrika, no kuras sākās migrācija, ir augšā kreisajā pusē, Dienvidamerika — vistālāk pa labi. Ar zilo, adataino līniju atzīmēts reģions, ko pēdējā ledus laikmeta laikā klāja ledus vai tundra. Skaitļi apzīmē gadu tūkstošus pirms šodienas. Ar burtiem apzīmētas mitohondriālās DNS haplogrupas, piemēram: Bioloģiski cilvēkus definē kā Homo sapiens sugas hominīdus. Vienīgā pastāvošā Homo sapiens pasuga ir Homo sapiens sapiens.
Pēc DNS analīzēm pie cilvēku sugai līdzīgām sugām pieder šimpanzes un gorillas, arī orangutani. Lēš, ka cilvēku radurakstu līnija no šimpanžu līnijas atdalījās pirms aptuveni pieciem miljoniem gadu, no gorillu — pirms aptuveni astoņiem miljoniem. 2001. gadā Čadā tomēr tika atrasts galvaskauss, kas, iespējams, liecina par agrāku cilvēku un cilvēkveidīgo pērtiķu līnijas sadalīšanos.
Pastāv divas nopietnas teorijas par mūsdienu cilvēku evolūciju. "Vienas izcelsmes hipotēzē" apgalvots, ka mūsdienu cilvēks attīstījās Āfrikā un vēlāk aizstāja hominīdus citās pasaules daļās. "Multireģonālā hipotēze" savukārt vēstī, ka mūsdienu cilvēks vismaz daļēji radās no savstarpēji neatkarīgām hominīdu grupām. Pastāv arī teorija, kas apvieno šīs divas hipotēzes. Tajā apgalvots, ka mūsdienu cilvēks pamatā ir Āfrikas izcelsmes, taču dažādās sabiedrībās notikusi sajaukšanās ar citām hominīdu grupām un to asimilācija.
Cilvēku evolūciju raksturo vairākas svarīgas iezīmes:
20. gadsimta 90. gadu vidū cilvēku mitohondriālās DNS variācijas sāka uzskatīt par vērtīgu avotu cilvēka "ciltskoka" rekonstruēšanai. Attiecīgo analīžu rezultātā uzskata, ka mūsdienu cilvēka senči attīstījušies Āfrikā pirms vairāk nekā 150 000 gadiem un ka mūsdienu cilvēks sāka migrāciju no Āfrikas pirms mazāk nekā 100 000 gadiem. Austrāliju kolonizēja pirms aptuveni 70 000 gadu, Eiropu — pirms 40 000 ar diviem vēlākiem migrācijas uzplūdiem pirms 22 000 un 9 000 gadiem, Amerikas — pirms 30 000 gadiem ar vēlāku migrācijas uzplūdu pāri Klusajam okeānam pirms 15 000 gadu.
Vairāku reliģiju pārstāvji nepiekrīt evolūcijas teorijai: skat. Kreacionisms.
Seksualitāte
Cilvēka seksualitāte ne tikai nodrošina vairošanos, bet arī pilda nozīmīgas sociālas funkcijas, radot fizisku tuvību, saites un hierarhiju indivīdu vidū. Seksuālu iekāri cilvēks piedzīvo kā fizisku tieksmi, ko bieži pavada spēcīgas emocijas — gan pozitīvas (kā mīlestība vai ekstāze), gan negatīvas (kā greizsirdība).
Bieži vien tiek uzskatīts, ka cilvēka seksualitāte lielā mērā balstās bioloģiskos mehānismos un tāpēc seksuālo dziņu apspiešana neizbēgami noved pie dažādām psiholoģiskām un fizioloģiskām problēmām. Tomēr seksualitātes līmenis un izpausmes dažādās sabiedrībās ievērojami atšķiras, tādējādi norādot uz ārkārtīgi lielo kultūras ietekmi uz seksualitāti. Tā, piemēram, antropologs Karls Haiders (Karl Heider) apraksta Jaungvinejā dzīvojošo dani sabiedrību. Tajā ne tikai pastāv sociālas normas, kas nosaka ilgstošus atturības periodus (līdz pieciem gadiem), bet arī nav novērojamas nekādas pazīmes, ka atturēšanās no seksa izraisītu jebkādas psiholoģiskas vai fizioloģiskas sekas.
Cilvēku seksuālā izturēšanās ir daudz sarežģītāka nekā dzīvniekiem. Ar seksuālo dzīvi saistītās izvēles parasti ir saistītas ar attiecīgā laika un vietas kultūras normām - gan attiecībā uz dzimumdzīves uzsākšanas vecumu, gan partneru izvēli, dzimumu un skaitu, gan dzimumdzīves formām.
Ar seksualitāti daļēji ir saistītas laulības. Lielākā daļa kultūru atzīst poligāmiju kā institucionalizētu kopdzīves formu. Saskaņā ar Džordža P. Mērdoka (George P. Murdock) izveidoto Etnogrāfisko atlasu no 1231 mūsdienu sabiedrības (1960.-1980. gada dati) 186 var uzskatīt par galvenokārt monogāmām, 453 par tādām, kur reizēm tiek piekopta poligīnija, bet 588 sabiedrībās poligīnija ir plaši izplatīta. Četrās sabiedrībās tiek novērota poliandrija.
Ķermenis
Cilvēka ķermeņa izskatam ir ļoti liela nozīme kultūrā. Visās cilvēku sabiedrībās novērojama rotāšanās ar rotaslietām, apģērbu, tetovējumiem, kosmētiku un citiem paņēmieniem. Svarīgs ir arī matu sakārtojums un krāsa. Indivīda vizuālais novērtējums var nopietni ietekmēt viņa dzīvi.
Pārtikas un šķidruma uzņemšana
Liela nozīme cilvēku dzīvē ir arī regulārai pārtikas un ūdens uzņemšanai. Tāpat kā citiem dzīviem organismiem ilgstoša pārtikas neuzņemšana noved pie izsalkuma un bada, savukārt ūdens neuzņemšana — pie slāpēm un atūdeņošanās. Gan bads, gan atūdeņošanās var izraisīt nāvi. Cilvēks bez pārtikas spēj izdzīvot vairāk nekā divus mēnešus, bet bez ūdens — tikai aptuveni 14 dienas.
Uz ēšanas un dzeršanas īpašo vietu cilvēku sabiedrībās norāda detalizētie un ļoti dažādie noteikumi attiecībā uz ēdiena sagatavošanu, lietām, ko atļauts ēst vai dzert, bet ko — aizliegts, kā arī par veidu, kā un kādās situācijās sagatavotais ēdiens vai dzēriens būtu jālieto.
Dzidra Uztupe-Karamiševa
Dzidra Uztupe-Karamiševa (dzimusi Dzidra Uztupe Smiltenē, mirusi ) bija latviešu basketboliste un trenere. Trīskārtēja Eiropas čempionvienību kausa ieguvēja, četrkārtēja PSRS čempione Rīgas TTT sastāvā, Pasaules čempionāta sudraba un četru Eiropas čempionātu zelta medaļas ieguvēja PSRS izlases sastāvā.
Karjera
Basketbolistes karjeras laikā spēlējusi Rīgas "Daugava" (1947—1958) un Rīgas TTT komandā (1958—1963). Visu karjeras laiku TTT bijusi arī komandas kapteine. "Daugava" sastāvā izcīnījusi piecus Latvijas čempiones titulus. TTT sastāvā Uztupe-Karamiševa ir izcīnījusi četrus PSRS čempiones titulus (vēl 1956. gadā tika izcīnīta 2. vieta un 1958. gadā — 3. vieta), trīs Eiropas čempionvienību kausus. Aizvadījusi 84 spēles Latvijas PSR izlasē, veiksmīgi izlases sastāvā startējusi PSRS Tautu spartakiādē — 1963. gadā izcīnīta 1. vieta, 1956. gadā — 2. vieta (vēl 7. vieta 1959. gadā). Spēlējusi PSRS izlases sastāvā, bijusi pirmā no Latvijas, kas spēlē PSRS izlasē. 1957. gadā izcīnījusi otro vietu Pasaules čempionātā, vēl četras reizes uzvarējusi Eiropas čempionātā.
Pēc karjeras beigām no 1965. līdz 1979. gadam bija TTT galvenā trenera Raimonda Karnīša palīdze. Trenējusi TTP komandu, kas trīs reizes viņas vadībā izcīnīja uzvaru Latvijas čempionātā (1965, 1967, 1968). Bijusi TTP sporta skolas direktore, RRR sporta skolas mācību daļas vadītāja.
1956. gadā kļuvusi par PSRS Nopelniem bagāto sporta meistari. 1973. gadā saņēmusi Latvijas PSR Nopelniem bagātās treneres goda nosaukumu, 1979. gadā — PSRS Nopelniem bagātās treneres goda nosaukumu. 1998. gada oktobrī tikusi apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa 1. pakāpes goda zīmi.
Privātā dzīve
Dzidra Uztupe-Karamiševa dzimusi Smiltenē. Bērnību pavadījusi Pārdaugavā. Izglītību ieguvusi Rīgas 5. vidusskolā, kur mācības beigusi 1949. gadā, un Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, ko absolvējusi 1955. gadā.
Viņas brālis Ēriks Uztups bijis viens no basketbola iedibinātājiem Lielbritānijā. Autosportista Aleksandra Karamiševa dzīvesbiedre.
Maikls Džeksons
Maikls Džozefs Džeksons (en; dzimis Gerijā, Indiānas štatā, ASV, miris  Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) bija amerikāņu mūziķis, izklaides industrijas darbonis, uzņēmējs un popkultūras ikona. Dēvēts par popmūzikas karali (King of Pop), Džeksons reģistrēts Ginesa rekordu grāmatā kā visu laiku veiksmīgākais izklaides biznesa darbonis.
Četrdesmit gadu karjeras laikā viņa ieguldījums mūzikā, dejā un modē, kā arī publiskotā personīgā dzīve padarīja viņu par pasaules mēroga figūru populārajā kultūrā. Džeksons ietekmēja māksliniekus daudzos mūzikas žanros; ar skatuves un video priekšnesumiem viņš popularizēja sarežģītas deju kustības, piemēram, moonwalk, kam viņš arī deva nosaukumu, kā arī robotu.
Džeksons ir viens no visu laiku visvairāk pārdotajiem mūzikas māksliniekiem ar aptuveno pārdošanas apjomu vairāk nekā 400 miljonu ierakstu visā pasaulē. Viņam bija 13 Billboard Hot 100 singli pirmajā vietā (vairāk nekā jebkuram citam vīriešu izpildītājam Hot 100 laikmetā) un bija pirmais mākslinieks, kuram piecās dažādās desmitgadēs bija singls kas iekļuva Billboard Hot 100 labāko desmitniekā. RIAA viņu uzskata par visu laiku visvairāk pārdoto individuālo mūzikas mākslinieku visā pasaulē. Viņa apbalvojumu skaitā ir 15 Grammy balvas, 6 BRIT balvas, Zelta Globusa balva un 39 Ginesa rekordi, tostarp "Visu laiku veiksmīgākais izklaidētājs".
Biogrāfija
Maikls Džeksons piedzima Gerijā, Indiānas štatā un bija astotais bērns desmit bērnu ģimenē. 1968. gadā pieci brāļi Džeksoni, kas vēlāk kļuva par grupu The Jackson 5, parakstīja pirmo ierakstu līgumu. Savu solokarjeru M. Džeksons sāka trīs gadus vēlāk, 1971. gadā, lai gan joprojām bija grupas dalībnieks. Drīz vien viņš kļuva par vienu no veiksmīgākajiem darboņiem mūzikas industrijā un tika nodēvēts par "popmūzikas karali". Pieci no viņa soloalbumiem ir iekļuvuši visvairāk pārdoto albumu sarakstā. Tie ir Off the Wall (1979), Thriller (1982), Bad (1987), Dangerous (1991) un HIStory (1995).
1980. gadu sākumā viņš kļuva par dominējošo figūru popmūzikā un par pirmo afroamerikāņu izklaides mākslinieku televīzijas kanālā MTV. Viņš savos videoklipos, piemēram, Beat It, Billie Jean un Thriller, izmantoja dažādus mākslinieciskus paņēmienus, kas piesaistīja skatītāju uzmanību.
1988. gadā tika uzbūvēts rančo "Nekurzeme" (Neverland), kurā iekārtoja izklaides parku ar panorāmas ratu, karuseļiem, amerikāņu kalniņiem un zoodārzu.
Pēc gada 1994. gadā viņš apprecēja Lisu Mariju Presliju, Elvisa Preslija meitu. Pēc mazāk nekā diviem gadiem viņi izšķīrās. Taču jau 1997. gadā M. Džeksons apprecēja savu kopēju Debiju Rovu. Viņiem piedzima divi bērni: Prinss Maikls un Parisa Maikla. Pāris izšķīrās 1999. gadā.
1995. gadā Džeksons tika apsūdzēts par antisemītismu. Dažas ebreju grupas sūdzējās, ka dziesmas "They Don't Care About Us" lirika - "Jew me, sue me, everybody do me/ Kick me, kike me, don't you black or white me", bija antisemītiska. Džeksons velāk izlaida dziesmu ar mainītiem vārdiem.
2002. gadā masu saziņas līdzekļi sacēla ažiotāžu par to, ka M. Džeksons savu trešo bērnu Prinsu Maiklu II, kuru iznēsāja surogātmāte, pārcēlis pāri viesnīcas balkonam. Pēc gada, 2003. gadā, sekoja jauna ažiotāža ap dokumentālo filmu, kurā paziņo, ka M. Džeksons joprojām guļ ar zēniem. 2005. gadā tiesa attaisnoja viņu par uzmākšanos 13 gadus vecam zēnam.
Maikls Džeksons nāca klajā ar paziņojumu, ka sākot ar jūliju uzstāsies Londonā, lai aizvadītu 50 koncertu turneju, pēc kuras beigs karjeru, tomēr koncerti nenotika, jo 25. jūnijā mūziķis mira no sirds apstāšanās.
Nāve
Maikls Džeksons pēc pēkšņas sirds apstāšanās tika nogādāts slimnīcā Losandželosā, kur, pēc vienas stundas ilgiem pūliņiem atdzīvināt viņš tika atzīts par mirušu. Sirds apstāšanos izraisīja dažādu nomierinošu medikamentu - benzodiazepīnu un propofola, sajaukums, ko mūziķim bija injicējis viņa ārsts Konrāds Marejs.
Uzreiz pēc Džeksona nāves ļoti aktīvi tika pirkti mūziķa albumi un singli. Lielisks pierādījums tam ir Apvienotās Karalistes albumu un singlu tops. Nākamās nedēļas topā iekļuva uzreiz 24 Maikla Džeksona singli un 3 The Jackson 5 singli, no kuriem visaugstāko, 11. vietu, sasniedza mūziķa 1988. gada singls Man In The Mirror, kas ir par 10 vietām augstāka nekā 1988. gadā. Tajā pašā nedēļā albums Number Ones pēc vairāk kā 5 gadu pārtraukuma atgriezās Apvienotās Karalistes albumu topa 1. vietā. Kopumā albumu top 200 iekļuva 11 Maikla Džeksona un The Jackson 5 albumi, bet singlu topa 200 atgriezās vai debitēja 43 singli.
notika atvadīšanās no mūziķa Staples Center hallē un tajā piedalījās vairāk nekā 20 000 fanu, radu un draugu.
Ross Brons
Ross Brons (en; dzimis, Mančestrā, Apvienotajā Karalistē) ir angļu motoru sporta inženieris. Viņš ir strādājis par tehnisko direktoru Benetton un Ferrari Formula 1 komandās, ir bijis Honda komandas vadītājs, kā arī Brawn komandas īpašnieks un vadītājs. Pašlaik vada Mercedes Grand Prix sacīkšu komandu.
Karjera
Brona karjera motorsportā sākās 1976. gadā, kad viņš kļuva par March komandas profilfrēzmašīnas operatoru. Drīz pēc tam viņš kļuva par March Formula 3 komandas mehāniķi. 1978. gadā Frenks Viljamss nolīga Bronu par jaunās Williams komandas mašīnistu. Viņš drīz kāpa augšup pa karjeras kāpnēm un sāka strādāt vēja tunelī. 1991. gadā viņa dizainētā Jaguar XJR-14 sacīkšu mašīna izcīnīja titulu Sportscar čempionātā.
Benetton
1991. gadā Brons pievienojās Benetton Formula 1 komandai. Viņš kļuva par tehnisko direktoru. Kamēr viņš bija tehniskais direktors, komanda izcīnīja vienu konstruktoru kausu un divus čempiona titulus. Brons tika uzskatīts par vienu no galvenajiem panākumu kaldinātājiem, pateicoties viņa veidotajām sacīkšu stratēģijām.
Ferrari
Brons sekoja Mihaelam Šūmaheram un pievienojās Ferrari komandai. Tas notika. gada sezonas beigās, pirmā Šūmahera gada Ferrari noslēgumā. Pateicoties Brona stratēģijām, komanda sāka cīnīties par tituliem sākot ar. gadu. . gadā tika izcīnīts pirmais konstruktoru kauss, bet no. līdz. gadam tika izcīnīti abi tituli. Komandas panākumi tika piedēvēti Bronam, komandas vadītājam Žanam Totam, konstruktoram Rorijam Bīrnam un pilotam Mihaelam Šūmaheram. . un. gadā komandu abās ieskaitēs pārspēja Renault komanda un tās pilots Fernando Alonso. Brons pameta komandu.
Honda
2007. gada beigās parādījās baumas par to, ka Brons gatavojas atgriezties F1 un tika piedāvātas vairākas versijas, uz kuru komandu viņš varētu doties, tostarp, Ferrari un Red Bull Racing. tika paziņots, ka viņš kļūs par Honda F1 komandas vadītāju. Ross Brons darbu sāka.
Brawn
Honda pēc. gada sezonas paziņoja par komandas pārdošanu un ilgu laiku netika atrasts pircējs. 2009. gada sākumā Ross Brons pats nopirka komandu un pārsauca to par Brawn GP. Viņš kļuva par tās īpašnieku un vadītāju. Komanda paturēja abus pilotus (Džensonu Batonu un Rubenšu Barikello) un lietoja Mercedes-Benz dzinējus. Batons kļuva par čempionu un Brawn izcīnīja konstruktoru kausu.
Mercedes
Pēc veiksmīgās sezonas Brawn komanda tika pārdota Mercedes-Benz un pārsaukta par Mercedes Grand Prix. Brons palika komandā.
Zārks
Zārks (no viduslejasvācu sark vai vidusholandiešu zarc, zarke) jeb senāk miroņa šķirsts ir aizverama kaste, kas paredzēta cilvēka mirstīgo atlieku pārvietošanai, uzglabāšanai un izstādīšanai. Atkarībā no tradīcijām zārks ar mirušo pēc bērēm parasti tiek apglabāts zemē, novietots kapenēs vai kremēts. Zārkus gatavo no koka, metāla un citiem materiāliem, un tiem var būt dažādas formas, no kurām populārākās ir taisnstūra, sešstūra un astoņstūra.
Akadēmija
Akadēmija (grc) ir tradicionāli lietots nosaukums akadēmiski ievirzītām augstākās izglītības iestādēm. Nosaukuma izcelsmi saista ar Platona akadēmiju, kas pastāvēja Atēnās no 387. gadu p.m.ē. līdz tās slēgšanai 529. gadā. Aristotelis ap 334. gadu Atēnās nodibināja savu filozofisko skolu, ko dēvēja par likeju jeb liceju. Renesanses laikmetā 1459. gadā akadēmiju atjaunoja Florencē, vēlāk šo nosaukumu sāka lietot arī citviet.
Oļģerts Altbergs
Oļģerts Altbergs (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu basketbolists un treneris.
1958. gadā beidzis studijas LVFKI.
Akadēmija
Latvijā
Mūsdienu Latvijā par akadēmiju sauc arī ne-universitātes tipa zinātniski pētniecisko iestādi vai apvienību, vai augstākās izglītības institūciju, kas:
Oļģerts Altbergs
Spēlējis "Rīgas starts" komandā, kopumā basketbolista karjera ilgusi gandrīz 15 gadus. Par treneri sācis darboties jau 1947. gadā, kad sāka trenēt LLA komandu. 1955. gadā sāka trenēt "Daugavas" sieviešu komandu. Pirmais TTT Rīga kluba treneris no 1958. līdz 1962. gadam. Kopā ar TTT izcīnīja trīs uzvaras Eiropas čempionvienību kausa izcīņā un PSRS čempionātā (abos turnīros — 1960.—1962.). Laikā, kad Altbergs vadīja TTT komandu, 13 spēlētājas ieguva augstāko izglītību, savukārt pārējās 4 — vidējo speciālo izglītību. No 1950. līdz 1963. gadam bijis Latvijas sieviešu PSR izlases galvenais treneris, izlasi vadījis 66 spēlēs. Ar šo izlasi izcīnīja 2. vietu PSRS Tautu spartakiādē 1956. gadā un uzvarēja 1963. gada spartakiādē. No 1963. līdz 1968. gadam vadīja VEF Rīga klubu. 1965. gadā kopā ar Aleksi Aili publicējis grāmatu "Basketbola apmācība". Laikā no 1971. līdz 1992. gadam O. Altbergs bija Latvijas Basketbola federācijas treneru padomes priekšsēdētājs.
1952. gadā kļuvis par pasniedzēju LVFKI Sporta spēļu katedrā.
1997. gadā apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Viņa vārdā tikusi nosaukta balva, kas tiek pasniegta Latvijas gada labākajam trenerim.
26. augusts
26. augusts ir gada 238. diena pēc Gregora kalendāra (239. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 127 dienas.
Vārda dienas
Broņislava, Broņislavs, Natālija, Tālija
Kabala
Kabalas mērķis
Kabalas studiju mērķis ir panākt īstenības vienotību sajūtās un apziņā, dziļāk izprast dzīves un pasaules likumsakarības, kas ļautu cilvēkam, tautai un cilvēcei pareizi orientēties parādību norisēs.
Mācības apraksts
Kabalistiskās tradīcijas pamatā ir nepastarpinātas Dieva izpratnes meklējumi. Pēc kabalistu uzskata Dievam piemīt viss, ko tas ir radījis visumā un cilvēkā. No tā rodas uzskats par Augšējā un Apakšējā abpusējo atbilstību, kas izpaužas kā Kabalas pamatideja par mikrokosmu un makrokosmu. Tātad visa "apakšējā" pasaule ir veidota pēc "augšējās" pasaules parauga un katrs cilvēks pats par sevi ir Visuma samazināts attēls. Līdz ar to cilvēka ķermenis iegūst universālu nozīmi, jo tā norises atspoguļo norises visuma radītājā. Cilvēks, kaut arī nepilnīgs, ir veidots pēc dievišķā pirmcilvēka Ādama Kadmona parauga. Bezgalīgajam un mūžīgajam Dievam ir nepieciešams cilvēks kā starpnieks, lai tas ar desmit garīgo spēku palīdzību varētu īstenot savu dievišķo varu. Šīs desmit dievišķās izpausmes sauc par garīgajām sfērām jeb cipariem (ivritā סְפִירוֹת – „sefirot“). Tās sarežģītā mijiedarbē veido Dzīvības koku (ivr.: Ez Chajim), kas citur tiek saukts arī par Pasaules koku, cauraužot visus īstenības līmeņus. Pasaules koks un ar to saistītais cilvēks atveido Visuma organismu. Šī atbilstība starp cilvēku un dievišķo universālo sistēmu veido pamatu dievišķā un cilvēciskā līmeņa savstarpējās mijiedarbības potenciālam – cilvēku nepārtraukti iespaido universālās norises, tomēr arī viņš var tās iespaidot. Uz tā balstās kabaliskā vārdu maģija, kas apgalvo, ka vārdu izrunāšana noteiktā veidā iespaido to, ko tie apzīmē. Ar īpašas tehnikas palīdzību var apzināti un kontrolēti ieiet ekstāzes stāvoklī, kad Es spēj iziet no ķermeņa. Kabaliskajai pieredzei ir jānojauc robeža starp subjektu un objektu. Tiek teikts, ka kabalists izlaužas caur mūri, kas ir "cietāks par dimantu" un izdzīvo vienotības sajūtu ar Visumu. Pastāv dažādas Kabalas skolas un daudzi pamatteksti, tomēr nav vienotas dogmatikas vai vispārīgas kabaliskas mācības. Kabala ir apzīmējums vienotai metodei, kas ir adaptējama dažādiem laikmetiem un dažādām kultūrām.
Garīgās sfēras (sefirot)
Sefirot ir daudzskaitļa forma ebreju vārdam „sefira”, kura sākotnējā nozīme ir bijusi „cipars”. Tajā var atrast arī grieķu vārda „sfēra” izcelsmi, ar ko sākotnēji tika saprasts "Debesu jums" tā ezotēriskajā nozīmē, t.i., kā dievišķo parādību mājvieta. Šo šķietami nesaistīto jēdzienu kopīgā izcelsme visticamāk ir saistīta ar Pitagora mācību par ciparu un dabas parādību maģisko vienotību. Dzīvības koks tiek attēlots ar desmit sfērām un 22 savienojošām līnijām. Sfēras raksturo cipari un vārdi, bet savienojošās līnijas – 22 ebreju alfabēta burti. Pirmo reizi Dzīvības koka un sfēru zīmējumi un apraksti ir atrodami vienā no senākajām Kabalas grāmatām Sefer Jezirah (ivr.: „Veidošanas grāmata“), kas radusies vēl pirms mūsu ēras 6. gadsimta. Dzīvības koka struktūras pamatā ir ciparu secība no 1 līdz 10 (1 = Kether, 10 = Malchuth), ar kuriem saistītās sfēras veido pretējo parādību saskarsmes dinamisku modeli, kas uz viduslīnijas veido līdzsvaru. Šo pasaules modeli teorētiskie kabalisti lieto meditācijām, bet praktiskie kabalisti – maģiskām darbībām. 10 sfērām tiek sistemātiski piekārtotas laicīgās un garīgās pasaules parādības, ieskaitot krāsas, formas, burtus, ķermeņa daļas, Toras jēdzienus, eņģeļus utt. Ar mērķi padziļināt gara un dvēseles spējas, prasmīgs kabalists spēj savienot šajā modelī visus iespējamos elementus, notikumus un pieredzējumus.
Jāņa 2. vēstule
'''Jāņa 2. vēstule''' ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata evaņģēlistu Jāni. Vēstule visticamāk tikusi uzrakstīta apmēram 2. gadsimta sākumā. Vēstulei ir tikai viena nodaļa un 13 panti, pēc pantu skaita šī ir īsākā grāmata Jaunajā Derībā. Šī vēstule ir kā brīdinājums par briesmām, šajā gadījumā — no cilvēkiem, kas novērsušies no Baznīcas un cenšas pievērst saviem uzskatiem citus.
2006. gada Tour de France
Velobrauciena uzvarētājs Floids Lendiss tika pieķerts dopinga lietošanā - pēc 17. posma veiktajās analīzēs viņam tika atklāts paaugstināts testosterona līmenis. 16. posmā amerikānis zaudēja spēkus un uzvarētājam zaudēja vairāk kā 10 minūtes, bet nākamajā kalnu posmā viņš uzvarēja tuvāko sekotāju apdzenot par 5 minūtēm un atgūstot cerības uzvarēt velobraucienu. Vēlāk tika veikta B prove, kura arī bija pozitīva, visticamāk Lendiss tiks diskvalificēts uz 2 gadiem. Ja Lendiss tiks diskvalificēts tad par tūres uzvarētāju kļūs spānis Oskars Sio Pereiro un Phonak komanda atlaidīs Lendisu no darba. Tikmēr Lendisa treneris noliedz apzinātu testosterona lietošanu, jo tā lietošana neuzlabo rezultātus - tas ir augšanas steroīds. Oskars Sio Pereiro uzskata, ka ir skaidrs, ka viņš ir kļuvis par uzvarētāju. 2007. gada 21. septembrī Lendiss tika diskvalificēts uz diviem gadiem un viņa rezultāti tika anulēti.
Pirmais Konstantinopoles koncils
Pirmais Konstantinopoles koncils tiek atzīts kā otrais kristīgā baznīcas ekumeniskais koncils. Koncilu sasauca Romas imperators Teodosijs I 381. gadā, lai no jauna apstiprinātu Nīkajas ticības apliecību. Koncils notika Sv.Irēnas baznīcā no 381. gada maija līdz jūlijam.
Priekšvēsture
Nīkajas koncils nepielika punktu ariānismam, lai gan tajā pieņemtā Nīkajas ticības apliecība ariānismu nosodīja. Turpinājās arī strīdi par Svētā Gara dievišķību, jo Nīkajas koncilā netika pieņemts paziņojums šajā sakarā. Bijušā Konstantinopoles bīskapa Maķedonija I sekotāji noliedza Svētā Gara dievišķību.
Koncila gaita
Koncilā piedalījās 150 bīskapi, taču šoreiz neviens nepārstāvēja impērijas rietumu daļu. Tika ielūgti arī 36 bīskapi, kuri bija maķedonisma piekritēji, taču viņi drīz pameta koncilu. Koncilā izlaboja un papildināja Nīkajas ticības apliecību. Tai tika pievienoti vārdi par Svēto Garu, "kas dzīvu dara, kas no Tēva iziet, kas ar Tēvu un Dēlu vienlīdz pielūdzams un godājams". Tai tika pievienoti arī vārdi par ticību "uz vienu svētu vispārēju un apustulisku Baznīcu". Koncilā tika pieņemti arī septiņi kanoni, pirmie četri attiecās uz baznīcas doktrīnu, bet nākamie trīs- uz disciplinārām un pārvaldes lietām. Pirmajā kanonā tika nosodīts ariānisms, kā arī maķedonisms, kas noliedza Svētā Gara dievišķību.
Pēc koncila
Pēc Konstantinopoles koncila sākās ariānisma noriets Romas impērijā, taču turpinājās diskusijas par Trīsvienību, sevišķi par Jēzus Kristus dabu.
Jāņa 3. vēstule
'''Jāņa 3. vēstule''' ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata evaņģēlistu Jāni. Vēstule, visticamāk, tikusi uzrakstīta apmēram 1. gadsimta beigās. Vēstulei ir tikai viena nodaļa un 15 panti. Tā tikusi adresēta Gajam, dievbijīgam kristietim, tajā Jānis cenšas viņu iedrošināt un spēcināt.
Blīvums
Blīvums ir fizikāla ķermeņa masas attiecība pret tā tilpumu. Fizikā blīvumu parasti apzīmē ar grieķu burtu ρ (ro). SI sistēmā blīvuma pamatmērvienība ir kg/m3. Vēl lieto arī vienības kg/l, g/ml un g/cm3.
Vielas blīvums ir atkarīgs no temperatūras: paaugstinoties temperatūrai, parasti blīvums samazinās. Tas ir saistīts ar termisko izplešanos, kad, nemainoties masai, palielinās tilpums.
Porainām un pulverveida (gabalveida) cietvielām izšķir: Gabalveida materiālu blīvums ir atkarīgs no to mitruma. Daudzi pulverveida materiāli no gaisa spēj adsorbēt ievērojamu daudzumu ūdens, kas palielina blīvumu.
Āfrikas savvaļas ēzelis
Āfrikas savvaļas ēzelis (Equus africanus) ir zirgu dzimtas (Equidae) ēzeļu apakšģints (Asinus) viena no sugām. Zinātnieki uzskata, ka no Āfrikas savvaļas ēzeļa ir cēlies mājas ēzelis (Equus asinus). Kopumā Āfrikas savvaļas ēzelim ir 3 - 4 pasugas, atkarībā no tā, vai mājas ēzeli sistematizē kā sugu vai pasugu.
Āfrikas savvaļas ēzelis dzīvo tuksneša un pustuksneša teritorijās Eritrejā, Etiopijā un Somālijā. Vēl nesen tas brīvi klejoja pa Sahāras tuksnesi Ziemeļāfrikā, tas bija sastopams Ēģiptē, Sudānā un Lībijā. Savvaļā mūsdienās ir saglabājušies apmēram 570 īpatņi - Somālijas savvaļas ēzeļi (Equus africanus somalicus). Lai pasargātu Āfrikas savvaļas ēzeli, Izraēla ir izveidojusi ēzeļu rezervātu (Jotvatas Hai-Bar dabas parks) un uz to pārvedusi no karu plosītās Etiopijas un Somālijas lielu skaitu dzīvnieku.
Pie Āfrikas savvaļas ēzeļiem pieder arī Nūbijas savvaļas ēzelis (Equus africanus africanus) un Atlasa savvaļas ēzelis (Equus africanus atlanticus). Nūbijas savvaļas ēzelis ir izmiris kopš, lai gan joprojām nav izdzēsts no Pasaules sarkanās grāmatas. Tam ir liela ārējā līdzība ar mājas ēzeli. Atlasa savvaļas ēzelis jeb Alžīrijas savvaļas ēzelis ir izmiris jau Senās Romas laikā ap 300. gadu. Tas tika izmantots Romas arēnu spēlēm kā savvaļas medījums.
Izskats
Āfrikas savvaļas ēzelis ir apmēram 2 m garš un 1,25-1,45 m augsts skaustā. Tā aste ir apmēram 30–50 cm gara, svars 230–275 kg. Ēzeļa apspalvojums ir īss, slīdīgs, gaiši pelēkā vai smilšu brūnā krāsā. Vēders un kāju iekšpuses ir baltas. Nūbijas savvaļas ēzelim un mājas ēzelim pāri pleciem ir tumša, neliela strīpa. Uz Somālijas savvaļas ēzeļa kājām ir tumšas horizontālas svītras, atgādinot zebru svītrojumu. Visiem ir stingras un īsas vertikāli stāvošas krēpes, kas ir krāsotas ķermeņa spalvu krāsā, bet krēpju matu gali ir melni. Ausis lielas un kontūrētas ar melnu. Aste beidzas ar melnu pušķi.