cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uganda
Vēsture
Nīlas valodu saimei piederošās tautas, tai skaitā, luo un atekeri šajā reģionā ienāca no ziemeļiem, iespējams ap 120. gadu m.ē. Viņi galvenokārt nodarbojās ar lopkopību un lauksaimniecību, apmetoties mūsdienu Ugandas ziemeļu un austrumu daļā. Daļa no luo tautas iekaroja Bunjoro teritoriju, tādējādi asimilējoties ar bantu tautām. Šīs asimilācijas rezultātā radās Babiito dinastija, kuras pārstāvji ir līdzšinējie Buhjoro valdnieki, kurus dēvē par Omukamām. Pašreizējais Omukama ir Iguru I (kopš 1994. gada). Mūsdienās Omukama piedalās Ugandas politikā pārstāvot Bunjoro tautu. Luo tautas migrācija turpinājās līdz 16. gadsimtam, daļa tautas apmetās bantu tautu apdzīvoatajā teritorijā mūsdienu Ugandas austrumos, savukārt, pārējie nomitinājās Viktorijas ezera rietumkrastā, Kenijas un Tanzānijas teritorijās. Atekeru tauta apmetās mūsdienu Ugandas austrumu, ziemeļaustrumu daļu, kā arī daļa asimilējās uz ziemeļiem no Kiogas ezera dzīvojošajiem luo.
1496. gads
1496. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Uganda
Vēsture
19. gadsimta 30. gados mūsdienu Ugandas teritorijā ieradās arābu tirgotāji no Indijas okeāna piekrastes. Savukārt 1860. gados Ugandā ieradās britu pētnieki, meklēdami Nīlas izteku. Protestantu misionāri Ugandā parādījās 1877. gadā, bet katoļu — 1879. gadā. Apvienotā Karaliste 1888. gadā šajā teritorijā ieviesa Britu Austrumāfrikas asociācijas hartu, kuras mērķis bija attīstīt tirdzniecību starp Lielbritānijas kolonijām Āfrikā. 1894. gadā Uganda kļuva par Lielbritānijas protektorātu. Pēdējās teritoriālās izmaiņas notika līdz 1914. gadam, līdz tam, tai tika pievienoti vairāki ciemati un citas teritorijas. No 1900. līdz 1920. gadam Ugandā bija miega slimības epidēmijas uzliesmojums, kas nogalināja vairāk nekā 250 000 Ugandas iedzīvotāju.
Vilksa Zeme
Vilksa Zeme ir plašs dabas apgabals Austrumantarktīdā, Indijas okeāna krastā. Formāli daļa no Austrālijas Antarktiskās teritorijas. Austrumos robežojas ar Adelijas Zemi, rietumos - ar Karalienes Mērijas krastu. Krastus apskalo Mosona un D'Irvila jūras. Piekraste nosacīti dalās šādos sektoros:
Uganda
Vēsture
1962. gada oktobrī Uganda ieguva neatkarību un kļuva par Britu sadraudzības daļu, bet 1963. gada oktobrī tika veiktas izmaiņas Ugandas konstitūcijā, kas apmierinātu Ugandas Iedzīvotāju Kongresa (UIK) un Kabaka Jekkas (Kabaka Yekka) partijas. Uganda formāli kļuva par republiku, taču faktiski bija moharhiju federācija. Tika izveidots jauns amats — valsts vadītājs jeb prezidents, kā arī viņa aizstājējs (viceprezidents) gadījumā, ja prezidents nav spējīgs pildīt savas pienākumus. Par prezidentu kļuva Bugandas karalis Edvards Muteesa II. Par viņa aizstājēju iecēla Viljamu Vilberforsu Nadiopi.
Vilksa Zeme
Zeme nosauktu par godu amerikāņu 1838. - 1942. gadu izpētes ekspedīcijas vadītājam leitenantam Čārlzam Vilksam (Charles Wilkes), kas iezīmēja kontinenta krastu vairāk kā 2400 km garumā.
Uganda
Vēsture
1966. gadā Miltons Obote veica apvērsumu valstī, ar varu panākot prezidenta atkāpšanos no amata. Savukārt, UIK partija, kura bija dominējošā parlamentā, veica izmaiņas konstitūcijā un Obote kļuva par prezidentu. Vēlēšanu sistēma tika atcelta, novedot pie nepārtrauktiem valsts mēroga apvērsumiem līdz 1980. gadu vidum. Obotes režīmu atbalstīja PSRS, apgādājot to ar bruņojumu. Tā kā Ugandas kaimiņvalstij Tanzānijai bija ciešas attiecības ar Ķīnu, PSRS mēģināja palielināt ietekmi Ugandā, jo tā bija stratēģiski svarīga cīņā ar Ķīnas ietekmi Āfrikā.
Vilksa Zeme
Vilksa Zemē darbojas vairākas polārstacijas: piekrastē Dimondirvila (Francija) un Keisi (Austrālija), tālāk iekšzemē - Konkordija (Francija/Itālija).
Uganda
Vēsture
1971. gadā Idi Amins (1925—2003) pārņēma valstī varu un ar militāru spēku vadīja valsti 8 gadus. Viņa valdībai ieročus piegādāja Lībijas diktators Muammars Kadāfi, kurš Aminā saskatīja daudzsološu sabiedroto, savukārt vēlāk par galveno militāro atbalstītāju kļuva PSRS. Amina valdīšana atņēma aptuveni 300 000 ugandiešu dzīvības. Viņam bija raksturīgi rasistiski uzskati, jo 1972. gada 4. augustā izplatīja paziņojumu, ka Ugandā dzīvojošajiem aziātiem (pārsvarā indiešiiem no Gudžarātas) ir 90 dienas, lai atstātu valsti, to pamatojot ar uzskatu, ka šī mazākumgrupa grauj valsts saimniecību. Ugandas saimniecība, pēc šīs masveida izraidīšanas strauji pasliktinājās, jo daļa no indiešiem bija lielu uzņēmumu vadītāji, kuri, vēlāk tika nodoti Amina sabiedroto rokās. Amina valdīšanai pienāca gals pēc 1979. gadā notikušā Ugandas-Tanzānijas kara, kurā uzvarēja apvienotie Tanzānijas un trimdā izveidotās Ugandas nacionālās atbrīvošanas armijas spēki. Pie varas atkārtoti nāca Miltons Obote, bet pēc 6 gadiem, proti, 1985. gadā viņa vietā stājās ģenerālis Tito Okello. Okello valdīšanas laiks bija īss — tikai 6 mēneši, jo pie vars nāca Joveri Museveni, kurš jau kopš 1981. gada karoja pret Obotes un Okello režīmiem partīzānu karā, kuru dēvē par "krūmu karu". Museveni vadīja Nacionālās Pretošanās Armiju, kopā ar vairākiem nemiernieku grupējumiem, tai skaitā, Federālo Demokrātu Kustību ar Endrū Kadžiru (Andrew Kajiira) priekšgalā, kā arī ar vēl kādu grupējumu, kura vadītājs bija Džons Nkvanga (John Nkwanga).
Museveni ir pie varas kopš 1986. gada. 1990. gadu otrā pusē rietumvalstis viņu slavēja kā daļu no jaunās paaudzes Āfrikas valstu vadītājiem. Savas prezidentūras laikā Museveni ir iesaistījis valsti Kongo Demokrātiskās Republikas pilsoņu karā, kā arī citos konfliktos, kuri notikuši Lielo ezeru reģionā.
Kopš 1987. gada, tā dēvētā "Tā Kunga Pretošanās Armija" (Lord's Resistance Army), ir iesaistījusies militārā konfliktā ar Museveni valdību, cenšoties pārņemt varu valstī. Šis grupējums ir atbildīgs par masu slepkavībām un bērnu paverdzināšanu. Miltārā konflikta rezultātā ir gājuši bojā vairāki tūkstoši cilvēku un vairāki miljoni ir bijuši spiesti doties bēgļu gaitās.
2007. gadā Uganda izvietoja savu karaspēku Somālijā, lai sniegtu palīdzību Āfrikas Savienībai, miera uzturēšanas misijā.
Ģeogrāfija
Valsts atrodas Austrumāfrikas augstienē, vidēji 1100 metrus virs jūras līmeņa. Augstiene vienmērīgi pāriet nogāzē, kura turpinās uz ziemeļiem līdz Sudānas līdzenumam. Valsts centrālajā un dienviddaļā ir plaši atrodamas purvainas teritorijas. Valsts vidienē atrodas Kjogas ezers.
Teju visu Ugandas teritoriju ietver Nīlas upes baseins. Viktorijas Nīla jeb Baltā Nīla iztek no Viktorijas ezera un ietek Kjogas ezerā, pēc tam turpinot savu ceļu uz Alberta ezeru. Savukārt tālāk tekot uz ziemeļiem no Kongo robežas uz Dienvidsudānu. Neliela teritorija Ugandas austrumos ir daļa no iekšzemes drenāžas ezera — Turkana, tā atzars Ugandā ir Turkvelas upe.
Kjogas ezers kalpo par aptuvenu robežu, kas nodala dienvidos esošās bantu valodās runājošās tautas no ziemeļos esošajām Nīlas—Sahāras valodās runājošajām tautām. Par spīti šim sadalījumam, kas ir izveidojies politisku iemeslu dēļ, patiesā lingvistiskā robežā būtu velkama no ziemeļrietumiem uz dienvidaustrumiem, proti, gar Nīlas upi. Taču ugandieši dzīvo starp dažādu nacionalitāšu cilvēkiem, šajā ziņā viņi nav konservatīvi, it sevišķi izteikts tas ir lauku apvidū dzīvojošajiem. Starp Ugandas reģioniem ir vērojamas vairākas atšķirības, proti, apģērbā, rotaslietās un manierēs, bet ir vērojama pakāpeniska, dabiska asimilācija starp dažādajām kultūrām.
Klimats
Ruvenzori kalnos pie Ugandas un Kongo robežas, ir vērojams stiprs lietus cauru gadu. Valsts klimatu dienvidos ietekmē pasaulē lielākais tropiskais ezers — Viktorijas ezers, tajā atrodas vairākas salas. Šis ezers novērš straujas temperatūras izmaiņas, kā arī palielina mākoņu un nokrišņu daudzumu. Svarīgākās pilsētas atrodas valsts dienviddaļā, netālu no Viktorijas ezera, tai skaitā, galvaspilsēta — Kampala un jau pieminētā Entebe. Kaut arī valstij ir tikai sauszemes robežas tajā atrodas vairāki ievērojami ezeri, bez jau pieminētā Viktorijas ezera, vēl ir Kjogas, Alberta, Edvarda un Džordža ezers.
Administratīvais iedalījums
Paralēli valsts pārvaldei ir saglabājušās arī 5 vēsturiskās Bantu karalistes, kurām ir piešķirta daļēja autonomija kultūras lietās. Tās ir — Buganda, Bunjoro, Ankole, Busoga un Toro.
Valdība
Pašreizējais prezidents ir Joveri Museveni, kurš ir gan valsts, gan arī valdības vadītājs. Prezidents ieceļ premjerministru, kopš 2014. gada tas ir Ruhakana Rugunda, kurš palīdz prezidentam vadīt valsti. Ugandas parlaments — Nacionālā Asambleja, sastāv no 332 locekļiem. 104 no šiem locekļiem izvirza par kandidātiem dažādas interešu grupas, kā piemēram sieviešu apvienības, jauniešu organizācijas, invalīdu apvienības un armija. Pārējie locekļi vispārējās vēlēšanās tiek ievēlēti uz 4 gadu ilgu periodu.
Attaisnojoties ar politisko sektantu vardarbību, 1986. gadā politisko partiju darbība tika ierobežota. Museveni ieviesa bezpartiju sistēmu, politiskās apvienības turpināja pastāvēt, bet tās nedrīkstēja organizēt sapulces un piedalīties vēlēšanās.
2005. gada jūlijā tika veikti labojumi konstitūcijā, balstoties uz notikušā referenduma rezultātiem, proti, tika atcelti ierobežojumi, kuri attiecās uz partijām, kā arī tika veiktas izmaiņas, pagarinot prezidentūras termiņu no 2 uz 3 gadiem. Tādējādi Museveni drīkstēja atkārtoti kandidēt uz prezidenta amatu 2006. gada februāri notiekošajām vēlēšanām. Museveni sacentās ar vairākiem prezidenta amata kandidātiem, starp kuriem bija arī trimdā izsūtītais Kiza Besigje, tomēr vislielāko atbalstu guva Museveni. 2006. gadā notika arī pirmās daudzpartiju vēlēšanas pēdējo 25 gadu laikā. 59.26% balsu ieguva Museveni vadītā Nacionālās pretošanās kustība.
Iedzīvotāji
Pašreizējais Ugandas iedzīvotāju skaits ir aptuveni 32,4 miljoni. Vidējais iedzīvotāju vecums ir 15 gadi, kas ir zemākais visā pasaulē.
Valodas
Ugandā ietilpst vairākas etniskās grupas, bet neviena no tām valstī neveido vairākumu. Valstī runā aptuveni 40 dažādās valodās, savukārt angļu valoda tika noteikta kā valsts oficiālā valoda pēc neatkarības iegūšanas. Visplašāk izplatītā valoda ir luganda, kas ir dominējošā valoda galvaspilsētā — Kampalā un tās ietverošajā Bugandas reģionā. Dienvidaustrumos un dienvidrietumos dominējošās ir lusoga un runjankores (kitara) valodas.
Svahili valoda, kurā runā dienvidu un centrālajā Austrumāfrikas daļā, 2005. gadā tika pasludināta par otro oficiālo valsts valodu. Par spīti tam, ka bantu valodās runājošās tautas nav apmierinātas ar svahili valodas izplatību, tai ir nozīmīgs faktors ziemeļdaļā saziņai starp dažādās valodās runājošajiem. Svahili ir dominējošā valoda valsts militārajos spēkos, tā varētu būt bijusi par iemeslu tam, ka koloniālisma periodā lielākā daļa no ziemeļdaļas iedzīvotājiem, kuri runāja svahili tika nodarbināti šajā darba sektorā. Turpretī tiem, kuri neprata svahili valodu valsts ziemeļos, bija mazākas izredzes iegūt darbu bruņotajos spēkos.
Svahili valodas statusu arī ir ietekmējusi politiskā situācija, proti, Idi Amins (prezidents no 1971. līdz 1979. gadam) bija no ziemeļrietumu daļas, izmantojot savu politisko stāvokli, sabiedrībai paziņoja, ka svahili ir jākļūst par valsts valodu.
Reliģija
Balstoties uz tautas skaitīšanas datiem, 2002. gadā 85% no Ugandas iedzīvotājiem bija kristieši. Lielākā daļa pieder Romas Katoļu baznīcai (41,9%), tai seko Ugandas Anglikāņu baznīca ar 35,9%. Otra izplatītākā reliģija ir islāms ar 12,1% sekotāju Ugandas iedzīvotāju vidū. Tautas skaitīšanas dati liecina, ka tikai 1% iedzīvotāju ir vietējo tautu reliģiju piekritēji, savukārt 0,7% ir pieskaitāmi pie pārējām pasaules reliģijām, tai skaitā, dažādajām sektām. Neliela daļa vietējo iedzīvotāju ir arī jūdaisma piekritēji, tos sauc par abajudajām (luganda valodā tas nozīmē Jūdas sekotāji jeb Jūdas cilvēki). Ugandā ir arī piekritēji Baha'i reliģijai, viena no tās septiņām pasaules svētnīcām atrodas Ugandas galvaspilsētā — Kampalā.
Kristiešu konfesijas pārsvarā ir katoļu un anglikāņu, atlikušā daļa ir evaņģēliskās baznīcas, tās ir ļoti aktīvas sabiedriskajā dzīvē. Islāma piekritēji, galvenokārt ir sunnīti. Savukārt, vietējo tautu reliģiju piekritēji darbojas, pārsvarā lauku apvidos un dažviet šīs reliģijas ir saplūdušas kopā ar kristietību vai islāmu. Ievērojamākā imigrantu daļa ir indieši, kas galvenokārt ir hinduisma un ismaili (islāma atzarojums) piekritēji. Ziemeļdaļā un Nīlas rietumos pārsvarā ir katoļi, tomēr Igangas novadā procentuāli vairāk ir musulmaņi. Pārējā valsts daļā dažādu reliģiju piekritēji ir samērā līdzvērtīgā skaitā.
Saimniecība
Gadu desmitiem Ugandas saimniecība ir bijusi nestabila un cietusi no postoša ekonomiskā plāna, kā sekas tam, valsts ir nabadzīga uz pasaules fona. Uganda ir realizējusi vairākas ekonomiskas reformas, kuras ir atstājušas ļoti pozitīvas sekas, piemēram, 2008. gadā Uganda piedzīvoja ekonomisku izaugsmi par 7%, par spīti pasaules krīzei un vietējai ekonomiskai nestabilitātei.
Ugandā zemkopība ir visnozīmīgākā saimniecības nozare, tajā ir nodarbināti vairāk kā 80% darbaspēka, kafijas eksports veido lielāko ienākumu daļu. 1950. gados britu koloniālais režīms veicināja zemnieku apvienošanos, veidojot organizētu darbaspēku, tajā piedalījās vairāk kā 500 000 zemnieku.
Valdība kopš 1986. gada (ar citu valstu un starptautisku organizāciju atbalstu) cenšas uzlabot valsts saimniecisko stāvokli, kas tika sagrauts Idi Amina režīma laikā, kā arī to ietekmēja vairāki pilsoņu kari. Valdības realizētā politika ir devusi acīmredzamu uzlabojumu, proti, 1987. gadā inflācija valstī bija 240%, savukārt, 1992. gada jūnijā tā bija nokritusies līdz 42%, bet 2003. gadā inflācija bija vairs tikai 5,1%.
Pateicoties ieguldītajiem līdzekļiem infrastruktūras atjaunošanai, no 1990. līdz 2001. gadam notika saimniecības atkopšanās. Uzlabojās darba samaksas prēmiju sistēma, samazinājās inflācija, pakāpeniski uzlabojās drošības līmenis, kā arī atgriezās daļa no Ugandas indiešiem, kuru bija izraidīti no valsts 1972. gadā. Saistībā ar Ugandas piedalīšanos Kongo Demokrātiskās Republikas pilsoņu karā, korupciju valdībā un valdības solīto reformu neīstenošanu, sabiedrībā radās šaubas par Ugandas ekonomiskās izaugsmes turpināšanos. 2000. gadā Uganda kvalificējās palielinātajai parādu atvieglināšanas programmai (lielos parādos esošās nabadzīgās valstis (Heavily Indebted Poor Countries) (HIPC)). No šī fonda saņemot 1,3 miljardus dolāru, kā arī no Paris Club parādu atvieglināšanas apvienības saņemot 145 miljonus dolāru. Saimniecības attīstība no 2001. līdz 2002. gadam bija vērā ņemama, par spīti tam, ka samazinājās ienākumi no valsts primārās eksporta preces — kafijas. Pēc Starptautiskā Valūtas fonda statistikas, 2004. gadā Ugandas iekšzemes kopprodukts uz vienu cilvēku sasniedza 300 dolārus, kas ir vairāk nekā 1980. gados, bet tikai puse no vidējiem Subsahāras Āfrikas iedzīvotāju ienākumiem gadā. Tajā pašā gadā kopējais iekšzemes kopprodukts pārsniedza 8 miljardus dolāru.
Veselība
Tā kā Uganda tikai salīdzinoši nesen ir sākusi strauji attīstīties, tad veselības aprūpes līmenis ir zemāks nekā cituviet pasaulē. Pēc 2012. gada statistikas datiem, jaundzimušo paredzamais dzīves ilgums ir 53,45 gadi, šis rādītājs pakāpeniski uzlabojas, aptuveni par 1% gadā. Bērnu mirstības līmenis ir samazinājies par 15% kopš 1990. gadā, mirst aptuveni 134 no 1000 bērniem vecumā līdz 5 gadiem. Kopējie valsts izdevumi veselības aprūpei no IKP ir 7,4%.
Uganda piedzīvoja spēcīgu HIV/AIDS epidēmijas uzliesmojumu. 1990. gadu sākumā 13% iedzīvotāju bija inficēti ar HIV vīrusu. Tomēr Uganda ir atzīta par visaktīvāko Āfrikas valsti šī vīrusa apkarošanā, jo pateicoties ļoti aktīvai sabiedrības un valsts līdzdalībai, līdz 2003. gadam inficēto skaits saruka līdz 4,1%.
2003. gadā Ugandas veselības ministrija paziņoja par holēras uzliesmojumu Bundibugio novadā, visvairāk inficēto bija pie Semliki un Lamias upju krastos.
Ugandā atrodas viens no modernākajiem Austrumāfrikas vīrusu izpētes centriem — Ugandas Vīrusu Pētniecības Institūts (UVPI).
Kultūra un sports
Ugandas kultūra ir ļoti daudzpusīga saistībā ar to, ka tajā dzīvo dažādas tautu kopienas. Daudzi aziāti (pārsvarā no Indijas), kuri tika izraidīti no valsts Idi Amina valdīšanas laikā, tagad ir atgriezušies Ugandā.
Lai gan futbols ir populārākais sporta veids valstī, tomēr pēdējo gadu laikā krikets ir piesaistījis daļu no sabiedrības uzmanības. Nesen Kenijā norisinājās Četrstūra Turnīrs kriketā, par spīti tam, ka sākumā, Uganda piedzīvoja neveiksmi, beigās tā izvērsās par vēsturisku uzvaru pār Keniju. Uganda izcīnīja arī uzvaru Pasaules Kriketa Līgas (PKL) 3. divīzijā, bet 2. divīzijā ieguva 4. vietu. 2009. gada februārī Uganda izcīnīja 2. vietu PKL 3. divīzijā, kas norisinājās Argentīnā, saņemot tiesības rīkot sagatavošanas spēles Pasaules Kausa meistarsacīkstēm, kuras notika 2009. gada aprīlī.
2007. gadā Ugandas regbija izlase ieguva Āfrikas kausu regbijā, finālā pieveicot Madagaskaras izlasi.
Populāri ir arī autoralliji Ugandā, valsts ir organizējusi vairākas šī sporta veida sacensības, kā piemēram, Āfrikas Rallija Čempionātu (ARČ) un ralliju — Āfrikas Pērle. Ugandas autosportisti ir izcīnījuši vairākas godalgotas vietas, piemēram, Čārlzs Muhangi 1999. gadā izcīnīja 1. vietu ARČ, savukārt, pavisam nesen, 2009. gada (FIA) ARČ sacensībās, Emmanuels Kato finišēja iegūstot 3. vietu. Rijazs Kurji, kurš 2009. gadā izcīnīja 1. vietu, gāja bojā autokatastrofā, bez jau minētajiem sportistiem no Ugandas piedalās vēl arī Karims Hirji, Čipers Adams un Čārlzs Lubega. Ievērojami rezultāti ir sasniegti arī Safari rallijā.
Cilvēktiesības
Uganda ir saņēmusi starptautisku nosodījumu sakarā ar uzbrukumiem politiķiem un parlamenta opozīcijas pārstāvju ietekmēšanu, kā rezultātā, 2005. gada maijā, Lielbritānijas valdība pieņēma lēmumu daļēji pārtraukt tās sniegto palīdzību Ugandai, līdz vairs nebūs problēmu ar politisko vārda brīvību. Nosodījumu izsauca arī opozīcijas vadītāja Kiza Besigjes arests neilgi pirms 2006. gada februāra vēlēšanām un drošības spēku aplenkums ap Augstākās tiesas ēku, Besigjes lietas izskatīšanas laikā.
Dažās valsts drošības iestādēs nav retums, ka tiek piekoptas spīdzināšanas metodes, lai iegūtu informāciju no aizdomās turētajām personām.
Ir bijuši vairāki ziņojumi par to, ka abas konfliktā iesaistītas puses, valsts ziemeļos, proti, Ugandas armija un "Tā Kunga Pretošanās Armija" (TKPA) (Lord's Resistance Army) piekopj nelikumīgas darbības. 2009. gada februāri ANO pārstāvis vainoja TKPA nežēlīgā vardarbībā, kuru viņi ir izvērsuši Kongo Republikā. Aptuveni 1,4 miljoni Ugandas iedzīvotāju ir bijuši spiesti atstāt savas mājas un doties bēgļu gaitās.
Pēdējā laikā, vairākas politiska rakstura apvienības cenšas pievērst sabiedrības un valdības uzmanību faktam, ka TKPA grupējums nodarbojas ar bērnu nolaupīšanu un paverdzināšanu. Tūkstošiem bērnu, to skaitā, vecumā ap 8 gadiem, ir tikuši nolaupīti un piespiesti slepkavot šī grupējuma labā. Dokumentālā filma "Neredzamie bērni" ataino to bērnu šausmīgās dzīves, kurus dēvē par nakts ceļotājiem. Šie bērni katru nakti atstāj savus ciematus un dodas vairāku kilometru pārgājienā, lai izvairītos sastapties ar šo naidīgo TKPA grupējuma pārstāvjiem un tikt nolaupītiem.
2007. gadā ASV bēgļu un imigrantu komiteja paziņoja, ka Ugandā tiek pārkāptas vairākas cilvēktiesības, tai skaitā, Ugandas valdība ir veikusi piespiedu deportācijas un vardarbīgi izturējusies pret emigrantiem.
Ugandā ir aizliegtas attiecības starp viena dzimuma personām, par kurām draud cietumsods no 7 gadiem līdz pat mūža ieslodzījumam.
Sarma
Sarma ir atmosfēras nokrišņu veids, nelielu ledus gabaliņu nosēdums. Tas ir apledojums uz zemes virsmas un dažādām virsmām (maziem zariem, vadiem u.c.), kas pārsvarā veidojas miglas laikā, ūdens tvaikam gaisā desublimējoties. Zari, smilgas, arī no sniega izvilkti zari nereti ir klāti ar plāniem ledus kristāliņiem, kuriem skaldņu leņķi atbilst regulāram sešstūrim, bet uz kristāliņa plakanās virsmas redzams svītrojuma tīkls arī tādā pašā leņķī. Ledus kristālu kopējais garums var pārsniegt vairākus centimetrus.
Sēlpils pagasts
Sēlpils pagasts ir viena no Jēkabpils novada administratīvajām teritorijām Daugavas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Salas un Viesītes pagastiem, un pa Daugavu ar Krustpils pagastu, kā arī Aizkraukles novada Pļaviņu pilsētu un Sunākstes, Staburaga un Klintaines pagastiem.
Upes
Daugava, Pikstere, Rudzaite, Pūķupīte, Akmeņupīte.
Sarma
Sarma veidojas zemā gaisa temperatūrā, pūšot lēnam vējam. Ledus kristāliņu skaits uz virsmas pieaug tajā pusē, no kuras pūš vējš.
Sēlpils pagasts
Ūdenstilpes
Baltiņu ezers, Nikmaņu dīķis, Vīķu ezers.
Vēsture
Mūsdienu Sēlpils pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dānefeldes muiža (Gut Danenfeld), Līkumu muiža (Gut Stabliten, Līkumi), Renneberģu muiža (Gut Renneberg, Bitānkalns), Vecsēlpils muiža (Gut Alt-Selburg, Vecsēlpils).
1945. gadā Jēkabpils apriņķa Sēlpils pagastā izveidoja Jaunsēlpils, Sēlpils un Staburaga ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Sēlpils ciemam pievienoja Ezera ciemu, 1961. gadā - daļu Jaunsēlpils ciema, 1971. gadā - daļu Vārnavas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Sēlpils pagasts apvienojās ar Salas pagastu, izveidojot Salas novadu. 2021. gadā Salas novadu iekļāva Jēkabpils novadā.
Sarma
Raksturojums
Lai rastos izteiksmīga sarma, jābūt samērā lielam aukstumam, −3 °C līdz −12 °C vai vairāk un gaisā smalku pilienu miglai ar mazu blīvumu un lēnu plūdumu (vismaz diennakti vienā virzienā). Šādi apstākļi rodas, ja ir nemainīgs viegls vējiņš, kas pat nekustina koku zarus, vai arī kalnainā apvidū, vēsajam gaisam noplūstot uz zemākām vietām.
Sēlpils pagasts
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas: Arbidāni, Bisenieki, Bitānkalns, Buivāni, Ezerciems, Gretes, Īlenāni, Ķipu kalns, Kleberkalns, Līkumi, Naudīdzāni, Pāvuli, Plāteri (ciems), Plītes, Priekšāni, Puļpāni, Riesti, Sēlija (pagasta centrs), Sēlpils, Spietiņi, Ūdrāni, Vecsēlpils, Zaķēni.
Sarma
Raksturojums
Sarma sāk augt un veidoties uz priekšmetiem, kas atrodas miglas plūduma ceļā un ir tik sīki, mazi, ka nejauc plūduma vienmērīgumu. Tādi priekšmeti var būt elektrības un telefona vadi, krūmu un koku tievie zari, zāļu stiebri, egļu, priežu un paegļu skujas, dažādu priekšmetu malas ar asām šķautnēm u. tml. Sarma veidojas tikai vēja pusē, nekad aizvējā, un, ja miglas vāls neaizsniedz zemi, tad zemāk par to nav arī sarmas. Kalnainā apvidū gadās, ka plūstošā migla aizsniedz tikai lielu koku galotni, pat tikai pašu galotni, vai arī vienīgi augstāk kalnā augošus kokus. Ja migla nolaižas līdz pašai zemei, tad sarma rodas visur, arī uz sniega, sevišķi, ja ir sērsna vai sniegs irdens un sauss. Sniega virsmā šķautnēm ir mazs izmērs un sarmai nav kur "izvērsties", tāpēc veidojas daudz sīku, gludu plāksnīšu, kas saulē un mēnesnīcā stipri spīguļo.
Sarmas augšana
Sarma sāk augt no tievajiem zariņiem, uz kuriem vispirms parādās mazas ledus adatiņas, kādu milimetru garas un desmitiem reižu tievākas, saskatāmas tikai caur lupu. Reizēm izveidojas ļoti plānas un gludas plāksnītes, ne lielākas par 0,5 cm². Tās atstaro gaismu kā spoguļi, bet attēlu nerāda.
Abakana
Abakana (, kjh) ir Hakasijas Republikas galvaspilsēta Krievijas Federācijā. Abakana atrodas vietā, kur Jeņisejas upē ietek Abakanas upe, 4218 km uz austrumiem no Maskavas un 406 km uz dienvidiem no Krasnojarskas.
Abakanā dzīvo 163 200 iedzīvotāju un tā aizņem 112 km2 lielu platību.
Sēlpils pagasts
Ievērojamas personības
Sēlpils pagastā dzimuši:
Brasla
Brasla var būt:
Lāslo IV Kumāns
Lāslo IV Kumāns (,, , ; dzimis , miris ) bija Ungārijas un Horvātijas karalis no 1272. līdz 1290. gadam (līdz 1277. gadam valdīja reģente - karaļa māte Kumānu Elizabete). Iesauka Kumāns radusies, jo karalis lielu daļu laika pavadīja savu sabiedroto, kumānu (polovciešu), nevis ungāru, sabiedrībā. Kumāni masveidā Ungārijā ienāca, glābjoties no mongoļiem. Karalis neveiksmīgi centās apvienot sadrumstaloto valsti. 1290. gadā neskaidru iemeslu dēļ Lāslo nogalināja viņa sabiedrotie kumāni.
When I Come Around
When I Come Around ir amerikāņu poproka grupas Green Day singls no viņu studijas albuma Dookie. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompānijām Reprise Records un Warner Music Group. Singls 7 nedēļas pavadīja Modern Rock Tracks topa augšgalā.
7" picture disc
Side A.
Skābeņetiķskābe
Skābeņetiķskābe (ketodzintarskābe, oksobutāndiskābe, НООС–С(ОН)=СН–СООН jeb НООС–С(О)−СН2–СООН) pieder pie divvērtīgajām ketokarbonskābēm, bet tās enolforma - pie divvērtīgajām nepiesātinātajām hidroksikarbonskābēm. Labi šķīst ūdenī. Skābeņetiķskābes sāļus sauc par oksālacetātiem.
Izomēri
Skābeņetiķskābe var eksistēt kā ketoformā, tā arī enolformā. Parasti vielu enolformas (savienojumi, kuros hidroksilgrupa atrodas tieši pie dubultsaites) ir nestabilas, taču skābeņetiķskābes enolforma ir pavisam stabila un tai pat var atdalīt cis-trans- izomērus. Šos izomērus var uzskatīt par hidroksimaleīnskābi un hidroksifumārskābi.
Atrašanās dabā
Skābeņetiķskābe ir vielmaiņas produkts ar lielu nozīmi, jo oksālacetāta jons ir svarīga trikarbonskābju cikla sastāvdaļa. Tā veidojas, oksidējoties malāta jonam.
Iegūšana
Skābeņetiķskābes esteri iegūst, kondensējoties skābeņskābes un etiķskābes esteriem (no tā cēlies vielas nosaukums):
C2H5OOC−COOC2H5 + CH3−COOC2H5 → C2H5OOC−CO−CH2−COOC2H5 + C2H5OH
Īpašības
Skābeņetiķskābei kā ketoskābei piemīt kā α, tā β ketoskābju īpašības.
Izmantošana
Skābeņetiķskābes etilesteri lieto organiskajā sintēzē.
Tims Rots
Timotijs Saimons Rots (en; dzimis ) ir angļu aktieris un režisors.
1980. gados sāka piedalīties spēlfilmās un televīzijas seriālos. Plašāku atpazīstamību ieguva pēc lomām filmās "Pavārs, zaglis, viņa sieva un viņas mīļākais" (1989), Vincent & Theo (1990) un Rosencrantz & Guildenstern Are Dead (1990). Rots vairākas reizes sadarbojies ar Kventinu Tarantīno, piedaloties filmās "Trakie suņi" (1992), "Lubene" (1994), "Četras istabas" (Four Rooms, 1995) un "Pretīgais 8nieks" (2015). Par lomu filmā "Robs Rojs" (Rob Roy, 1995), viņš saņēma BAFTA kino balvu kā labākais aktieris otrā plāna lomā, kā arī tika nominēts Zelta globusa balvai un Amerikas Kinoakadēmijas balvai tajās pašās kategorijās. Viņa kā režisora debija ir 1999. gada filma The War Zone, kas saņēmusi vairākus apbalvojumus. Vēl viņš filmējies filmās "Leģenda par pianistu" (The Legend of 1900, 1998), "Pērtiķu planēta" (2001), Skellig (2009). Atveidojis Kela Laitmena lomu Fox seriālā "Melu teorija" un Džimu Vortu / Džeku Devlinu Sky Atlantic seriālā Tin Star. Rots Marvel Cinematic Universe filmā "Nepārspējamais Halks" (2008) atveidojis Emīlu Blonski.
Diāna Ruso
Diāna Ruso (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Vislabāk ir pazīstama ar lomu TV seriālā The Young and the Restless. Tāpat tēlojusi seriālā "Ceļojošais bruņinieks". Bijušas vairākas epizodiskas lomas tādos seriālos kā "Amulets", "CSI Lasvegasa", "CSI Ņujorka", "Kā es satiku jūsu māti", "NCIS: izmeklēšanas dienests", "Intrigante" un Rescue Me. Bijusi žurnāla Playboy 2007. gada decembra Babe of the Month.
Andris Kolbergs
Andris Kolbergs (dzimis Jūrmalā, miris  Rīgā) bija latviešu rakstnieks un scenārists, detektīvžanra romānu autors.
Dzīvesgājums
1974. gadā A. Kolbergs kļuva par Latvijas Rakstnieku savienības biedru, bet vēlāk par šīs organizācijas sekretāru. 1989. gadā viņu ievēlēja par atjaunotās Rīgas Latviešu biedrības pirmo priekšsēdētāju, Latvijas Detektīvžanra asociācijas prezidentu un atjaunotā žurnāla "Atpūta" galveno redaktoru.
Miris 2021. gada 5. novembrī Paula Stradiņa Klīniskajā universitātes slimnīcā no COVID-19 komplikācijām.
Daiļrade
A. Kolbergs kļuva par vienu no populārākajiem latviešu kriminālromānu rakstniekiem. Viņa darbi izdoti citās PSRS republikās un vairākās Eiropas valstīs. Sarakstīja arī vairākus ceļvežus par Rīgu un Jūrmalu.
Pēc A. Kolberga scenārijiem un kriminālromāniem uzņemtas kinofilmas "Liekam būt" (1976), "Atspulgs ūdenī" (kopā ar Jāni Lapsu) (1977), "Dāvanas pa telefonu" (1977), "Rallijs" (1978), “Trīs dienas pārdomām” (1980), “Dubultnieks” (1986), “Fotogrāfija ar sievieti un mežakuili” (1987), “Par mīlestību pašreiz nerunāsim” (1988), “Depresija” (1991), "Rīgas sargi" (2007).
Apbalvojumi
Saņēmis Literatūras gada balvu par mūža ieguldījumu latviešu literatūrā (2011). 2019. gadā apbalvots arī ar Triju Zvaigžņu ordeņa IV šķiru.
Jaunsloboda (Ozolmuižas pagasts)
Jaunsloboda ir skrajciems Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā. Ciems atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā, apmēram 3 kilometru attālumā no pagasta centra — Ozolmuižas.
Molodohvardijska
Molodohvardijska ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, pakļauta Krasnodonas pilsētas padomei. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos 4 km no Krasnodonas pilsētas un 41 km no apgabala centra Luhanskas. Molodohvardijskas pilsētai administratīvi pakļauts Novosimejkines ciemats.
Vitolds Lutoslavskis
Vitolds Romāns Lutoslavskis (Witold Roman Lutosławski, dzimis, miris ) bija viens no ievērojamākajiem 20. gadsimta Eiropas komponistiem, viens no ietekmīgākajiem Polijas mūziķiem dzīves pēdējos trīs gadu desmitos. Vēl dzīvs būdams, viņš saņēma neskaitāmu daudzumu dažādus apbalvojumus un balvas, ieskaitot Polijas augstāko apbalvojumu Baltā ērgļa ordeni.
Sadzīves žanrs
Sadzīves žanrs ir tēlotājas mākslas žanrs, kas attēlo cilvēkus un stāsta viņu stāstos to sadzīvē. Žanra nosaukums radies 18. gadsimtā, sākotnēji žanra mērķis bija pilsoņu izklaidēšana, darbos nav tikuši attēloti vēsturiskie notikumi, ainavas, alegorijas, klusā daba.
Sadzīves žanra paveids ir pastorāle.
Pirmsākumi
Pirmie tēlojumi ar sadzīves ainām parādījās Eiropas ziemeļu zemēs, atspoguļojot vairāk realitāti nekā idealizāciju. 15. gadsimta darbos redzami nodokļu iekasētāji un naudas mijēji, nākamajā gadsimtā — bordeļu, krogu (Jans van Hemesens), tirgus un ēdiena gatavošanas ainas (Joahims Bekelārs, Pīters Ārtsens), kā arī nabadzīgu cilvēku un zemnieku sadzīve (Pīters Brēgels Vecākais), kuros parādās arī etnogrāfisks un alegorisks raksturs.
Raksturīgais darbos
Sadzīves žanram, kurš kalpo izklaidei un pamācībām, saglabājas radniecība ar vēsturisko žanru, jo abos žanros darbos attēlotajiem personāžiem tiek izmantota mīmikas un žestu valoda, redzami kostīmi un dekorācijas. Sadzīves žanra mākslas darbos attēlotās personas parasti ir redzamas līdz viduklim vai pilnā augumā, laikmetīgos tērpos. Krāsu gammā pamatā tiek saglabāta raksturīgā krāsu palete, krāszieda tonalitāte visai tumša. Darbos ar nozīmīgu vidi vai attēlotām daudzām personām tiek izmantoti lieli formāti.
Vēlme pamācīt
Bez laika kavēkļa lomas sadzīves žanram piemīt arī morālo un sadzīvisko vērtību vērtētāja loma, kas īpaši aktualizējas 18. gadsimtā, kad žanrs tiek tuvināts tajā laikā populārajai literārajai modei, tas ir, drāmai un pilsoniskajai komēdijai (Viljams Hogārts un Žans Batists Grēzs). Viljams Hogārts savos darbos ironiski uzlūko aristokrātus un politiķus, lai nosodītu viņu netikumus. Darbu kompozīcijas līdzinās teātra ainām, kas stāsta par varoņu dzīvi no priecīgām jaunības dienām līdz vēlākajam pagrimumam. Savukārt, Žana Batista Grēza darbiem piemīt satīrisks tonis ar noslieci uz moralizēšanu — darbos parādās pilsētieku vai zemnieku sabiedrības ainas, kurās vienmēr uzvar labais, bet ļaunums un paviršība tiek sodīta.
Uzdzīves un intimitātes slavinājums
17. gadsimta pirmajā pusē parādās darbi ar uzdzīves ainām — tās bija tavernu ainas, kas stāstīja par naivu un jaunu cilvēku izputināšanu (Žoržs de Latūrs). Cits sižets parādās Luija, Antuāna un Matjē Lenēna darbos — zemnieku sadzīves ainas, kurās redzami cienīgi, atturīgās pozās sastinguši sēdoši vai kājās stāvoši zemnieki piedienīgās un vienkāršās drānās. Holandes sadzīves žanra darbos parādās uzdzīves ainas ar viltus ārstiem, šarlatāniem, ceļojošiem pārdevējiem, izlaidīgām kompānijām, kā arī zemnieku svētki un klases telpas, kurās tiek pērti nepaklausīgi skolnieki (Gabriels Metsi, Jans Stēns, Gerits Dou), kā arī mājas dzīves kluso prieku slavināšanas ainas (Jans Vermērs), kurās ir redzamas interjeros sapņainas jaunas sievietes, veicot ikdienas soli, kas atgādina rituālu.
Salna
Salna ir atmosfēras nokrišņu veids, kurš veidojas uz zemes virsmas vai uz priekšmetiem. Tas ir plāns ledus kristāliņu slānis, kurš veidojas no ūdens tvaika. Bieži vien salnas veidošanās laikā ir arī migla.
Tāpat kā rasa, salna veidojas tāpēc, ka zemes virsma atdziest līdz temperatūrai, kas ir zem nulles un arī kas ir zemāka nekā gaisa temperatūra. Pēc formas salnas daļiņas atgādina sniegpārslas, bet atšķiras no tām ar to, ka tās nav tik līdzīgas viena otrai, jo veidojas atšķirīgos apstākļos, uz dažādu priekšmetu virsmas.
Salna ir viena no kaitīgākajām meteoroloģiskajām parādībām. Mērenā klimata zonā salnas ir normāla parādība, kas novērojamas pavasarī un rudenī. Sevišķi bīstamas ir pavasara salnas, kad augi tikko sāk attīstīties, jo tās aizkavē augu attīstību, rada augu bojājumus, tādēļ samazinās raža.
Veidi
Radiācijas salnas rodas, intensīvi atdziestot aktīvajai virsmai izstarojuma rezultātā. Radiācijas salnas rodas skaidrās bezvēja naktīs, kad gaisa diennakts vidējās temperatūras līmenis nav sevišķi augsts.
Salnas bieži veidojas sausā gaisā uz sausas augsnes, retāk, ja gaiss ir mitrs.
Advektīvās salnas rodas, ieplūstot aukstam kontinentālam arktiskam gaisam, kura temperatūra zemāka par 0 ºC. Šadas salnas parasti rodas pavasara sākumā un rudens beigās, pie tam notiek gaisa temperatūras pazemināšanās visā piezemes slānī. Tās var ilgt vairākas dienas pēc kārtas, aptver lielas teritorijas un ir maz atkarīgas no vietējiem apstākļiem. Tās var uznākt jebkurā diennakts stundā tad, kad aukstais gaiss sasniedzis attiecīgo vietu.
Jaukta tipa salnas veidojas, ieplūstot aukstam gaisam un atdziestot aktīvajai virsmai skaidrā laikā, pie kam abi šie procesi noris kompleksi. Salnas novērojamas nakts otrajā pusē un ilgst 3—5 stundas. Saulei uzlecot, sākas siltuma pieplūdums un salnas izbeidzas. Šo salnu intensitāti un ilgumu arī ietekmē atrašanās vieta.
Osmaņu jaunā iekārta
Jaunā iekārta (osmaņu turku valodā: Nizam-ı Cedid) bija reformu kopums Osmaņu impērijā, ko 18. gadsimta beigās ieviesa sultāns Selims III un to nolūks bija panākt rietumu valstis gan militārā, gan politiskā jomā. Vēlāk šis termins tika lietots, lai apzīmētu reformu rezultātā izveidoto jauno pastāvīgo karaspēku.
Apraksts
Laikā no 1829. līdz 1855. gadam militāro padomnieku uzraudzībā pastāvīgi uzlaboja karaspēku un Nizam-ı Cedid daļās ieviesa eiropiešu parauga formas tērpus un mācīja eiropiešu militāro stratēģiju. Sultāns uzskatīja, ka tagad, atkārtojot 1829. gada militāro operāciju, iznākums būs pavisam cits.
1895. gadā kāds karaspēka vizitators uzslavēja dienestu un kareivji saņēma labu atalgojumu. Viņš ziņoja, ka ikdienas uzturs sastāv no gaļas, maizes, rīsiem un augļiem. Hospitāļi esot bijuši tīrības paraugs labākajiem pasaules karaspēkiem un medicīniskās aprūpes personāls bijis labi sagatavots, jo daži no viņiem bija mācījušies Eiropas universitātēs, bet daži — jaunizveidotajā Konstantinopoles medicīnas koledžā. Ierindnieku veselības stāvoklis bijis ļoti labs, jo hospitālī bijuši tikai 50 no 3'450 karavīriem. Formas tērps esot bijis izcils: izturīgs un silts.
Turku karavīri izmaiņas esot ieviesuši ļoti ātri, īpaši kavalērijā un artilērijā, kur bijuši izcili zirgi. Tomēr arī šeit ir bijusi iespēja vēl uzlabot atsevišķas lietas, īpaši karaspēka nosvērtību. Bukarestē, kur vienlaicīgi atradās gan turku, gan krievu okupācijas spēku štābi, abus karaspēkus regulāri inspicēja. Pārbaudēs konstatēja, ka krievi ir daudz lēnāki un viņu kājnieku apmācība ir tālu atpalikusi no turkiem. Tomēr, kad karaspēkam bija jādodas gājienā līnijā vai kolonnās, krievi esot bijuši daudz pacietīgāki un bailīgāki no komandieriem un uzturējuši ierindu labāk par turkiem. Abu armiju veselības stāvokļa salīdzinājumam aprakstīts gadījums, kad karaspēki pavadījuši trīs dienas laukā, 160 krievu nomiruši, bet turki nebija zaudējuši nevienu karavīru.
El Greko
El Greko ("Grieķis", dzimis 1541. gadā, miris ) bija spāņu renesanses gleznotājs, tēlnieks un arhitekts. Uz savām gleznām parasti parakstījās pilnajā vārdā ar grieķu burtiem — Δομήνικος Θεοτοκόπουλος (Doménicos Theotokópoulos — Domeniks Teotokopuls).
Dzimis Krētā, visticamāk, mūsdienu Iraklijā, kura tolaik ietilpa Venēcijas republikā, tirgotāja ģimenē. Krētā ieguva arodu kā ikonu gleznotājs. Visticamāk, 1567. gadā ieradās Venēcijā, un, pēc Džulio Klovio ziņām, bija Ticiāna skolnieks. 1570. gadā ieradās Romā, kur ar Klovio protekciju iekļāvās mākslinieku kopā, kas centrējās ap kardinālu Alesandro Farnēzi.
Iespējams, intrigu dēļ, 1577. gadā pārcēlās uz Toledo, jo Spānijas karalis Felipe II atbalstīja mākslinieku pārcelšanos uz valsti. Kaut arī El Greko nekļuva par Felipes II favorītu, Toledo pagāja viss mākslinieka atlikušais mūžs un tika radīti viņa ievērojamākie darbi. Miris un apglabāts Toledo.
Turpmākajos gadsimtos bija gandrīz aizmirsts. 300 gadus pēc nāves viņa talants tika atklāts no jauna, un El Greko māksla spēcīgi ietekmējusi 20. gadsimta mākslas attīstību.
Gliese 581
Gliese 581 ir sarkanais punduris, kas atrodas 20,3 gaismas gadu attālumā no Zemes Svaru zvaigznājā. Tās masa ir aptuveni trešdaļa no Saules masas, un tā ir 89. vistuvāk zināmā zvaigzne ar citplanētām Saules sistēmai. Novērojumi liecina, ka zvaigznei ir vismaz četras un, iespējams, pat 6 planētas. Zīmīgi, ka uz neapstiprinātās planētas Gliese 581 g temperatūra varētu būt tuvu istabas temperatūrai, ja vien tās atmosfēra būs pieskaņota cilvēka dzīvībai, bet apakšā varam redzēt planētu tabulu ar visiem tās parametriem.
Zvaigznes sistēma vispirms ieguva uzmanību pēc tam, kad tika atklāta Gliese 581 c, pirmā planēta ar mazu masu, un secināts, ka sistēmā varētu būt apdzīvojama planēta. Kopš tā laika ir pierādīts, ka saskaņā ar zināmajiem Zemes klimata modeļiem, Gliese 581 c varētu būt pārāk karsta, lai uz tās varētu pastāvēt dzīvība un dzīvībai par karstām ir arī "b" un "e" planētas. Pēc tam atklāja planētu Gliese 581 d, uz kuras dzīvība var būt tikai pateicoties spēcīgam siltumnīcas efektam. 2010. gada septembrī tika atklāta Gliese 581 g, kas riņķo starp c un d, un tika secināts, ka tā ir planēta ar vislielāko varbūtību, ka uz tās varētu būt dzīvība. Tomēr tās pastāvēšana vēlāk tika apšaubīta.
Zvaigznes rādiuss ir 0,29 RSUN un tās temperatūra ir 3480 K (3207 °C), tāpēc zvaigzne izstaro gaismu, kuras spektrālais sastāvs ir starp kvēlspuldzi un Sauli.
Horodenkas rajons
Horodenkas rajons ir Ukrainas Ivanofrankivskas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ivanofrankivskas apgabala Sņatinas, Kolomijas un Tlumačas rajoniem, Ternopiļas apgabala Bučačas un Zaļiščiku rajoniem, kā arī Čerņivcu apgabala Zastavnas un Kicmaņas rajoniem.
Rasa
Rasa ir atmosfēras nokrišņu veids, kad ūdens tvaiks kondensācijas un pilienveidā veidojas uz augsnes virskārtas, augiem un priekšmetiem. Šī parādība visbiežāk vērojama vasaras periodā, skaidrās naktīs, kad zeme atdziest zem rasas punkta temperatūras.
Rasas veidošanās
Gaisa temperatūras pazemināšanās dēļ ūdens tvaiks kondensējas uz objektiem zemes virsmas tuvumā un pārvēršas par ūdens pilieniem. Parasti tas notiek naktī. Tuksnešainajos rajonos rasa ir diezgan būtisks nokrišņu avots augiem. Samērā ātra gaisa temperatūras pazemināšanās notiek uzreiz pēc Saules rieta, kad tās stari vairs nesilda zemi. Ļoti labi apstākļi rasas veidošanai ir arī tad, kad debesis ir skaidras, kā arī tad, ja virsma, uz kuras veidojas rasa, viegli atdod siltumu, piemēram, zāle. Īpaši intensīva rasas veidošanās notiek tropu rajonos, kur gaiss piezemes slānī satur daudz ūdens tvaika un arī ātri atdziest nakts laikā.
Gaisa temperatūru, zem kuras sāk izkrist (veidoties) rasa, sauc par rasas punktu.
Latvijā pa nakti rasa var dot 0,1 līdz 0,3 mm biezu ūdens slāni. Kopējais rasas dotais ūdens daudzums gada laikā nav liels — apmēram 10—30 mm.
Jānis Dombrava
Jānis Dombrava (dzimis Rīgā) ir Latvijas politiķis, Nacionālās apvienības "Visu Latvijai — Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" valdes loceklis un partijas priekšsēdētāja vietnieks. Šobrīd ievēlēts 14. Saeimā, bijis arī vairāku iepriekšējo Saeimas sasaukumu deputāts.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā. Mācījies Natālijas Draudziņas ģimnāzijā. Pēc vidējās izglītības iegūšanas Rīgas Raiņa 8. vakara (maiņu) vidusskolā iestājās Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, kuru absolvēja 2010. gadā, iegūstot bakalaura grādu.
Pirms J. Dombrava kļuva par Saeimas deputātu, brīvajā laikā jau no 15 gadu vecuma strādājis dažādos darbos, tostarp celtniecībā un IT sfērā.
Politiskā darbība
2005. gadā iestājies organizācijā "Visu Latvijai!", kas nākamajā gadā pārtapa par politisko partiju. Bija partijas Rīgas Vidzemes priekšpilsētas un vēlāk apvienotās Rīgas nodaļas vadītājs un partijas valdes loceklis.
2007. gada 8. februārī J. Dombrava bija viens no "Visu Latvijai!" rīkotās protesta akcijas dalībniekiem, kuri pie Saeimas izģērbās puskaili 18 grādu salā, lai protestētu pret Abrenes atdošanu Krievijai. 2009. gada 10. martā "Visu Latvijai!" rīkoja "Skolu vienības uguns" akciju, lai nepieļautu mazo lauku skolu likvidāciju. Akcija spēja vienot aptuveni 200 skolas un 20 000 cilvēku visā Latvijas teritorijā, vienlaicīgi iededzot vienības ugunskurus. J. Dombrava kandidēja 2009. gada Rīgas Domes vēlēšanās, taču partijas "Visu Latvijai!" saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu.
2010. gadā kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no Nacionālās apvienības un tika ievēlēts Saeimā no Vidzemes vēlēšanu apgabala. J. Dombrava ir jaunākais Saeimas deputāts pēc Latvijas valstiskuma atjaunošanas (ievēlēts 22 gadu vecumā, tādā pašā gadu skaitā, tomēr par dažiem mēnešiem vecāki Saeimā savulaik ievēlēti arī Māris Vītols, Juris Sokolovskis un Jānis Upenieks).
2011. gada rudenī Saeimas ārkārtas velēšanās J. Dombrava tika ievēlēts 11. Saeimā no Nacionālās apvienības. Tāpat vēlētāju atbalstu saņēmis 12. Saeimas vēlēšanās 2014. gadā, kad ievēlēts 12. Saeimā. 2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā, kļūstot par pirmo Saeimas deputātu, kurš 30 gadu vecumā ir bijis ievēlēts četrās Saeimās. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēts.
J. Dombrava ir aktīvi darbojies, lai tiktu ierobežota imigrācija, gan iestājoties pret "bēgļu kvotām", gan panākot, ka tiek samazināts sociālais atbalsts bēgļiem, gan aicinot Saeimu neatbalstīt ANO Globālās migrācijas kompaktu.
2018. gada jūnijā savas politiskās darbības dēļ viņš ir iekļauts Krievijas "melnajā sarakstā".
2021. gada septembrī J. Dombrava iestājies pret 40 miljonu eiro kompensāciju ebreju kopienai, argumentējot, ka patiesie labuma guvēji ir nevis holokaustā cietušie, bet gan atsevišķa biedrība, kurai ir saikne ar naudas atmazgātājiem un sankciju sarakstā iekļautiem Krievijas oligarhiem.
2022. gada rudenī J. Dombrava tika ievēlēts 14. Saeimā.
Imigrācija
J. Dombrava regulāri ir vērsis asu kritiku imigrācijai no trešās pasaules valstīm, īpaši 2015. gada migrantu krīzes laikā, kad iestājies pret "bēgļu kvotām", argumentējot, ka imigranti nāk no augsta terorisma riska valstīm, bēgļu pabalsti rada spiedienu uz valstu budžetu un imigranti ar ievērojamo kultūras atšķirību rada sociālo spriedzi. J. Dombrava arī bijis viens no tiem, kuri panāk bēgļu sociālā pabalsta samazinājumu, ko pamatojis ar to, ka: "Mums primāri ir jādomā par saviem iedzīvotājiem, nevis ieceļotājiem no citām valstīm", izsakoties, ka pabalsts ir liels, salīdzinot ar sociālajiem pabalstiem, kuri pieejami vietējiem iedzīvotājiem.
2018. gadā viņš arī bija viens no deputātiem, ar kura balsi tika pieņemta rezolūcija, kura valdībai aicina nepieņemt ANO Globālās migrācijas paktu.
J. Dombrava regulāri veltījis asu kritiku ne tikai bēgļiem, bet arī trešo valstu studentiem. 2018. gadā ažiotāžu izraisīja raksts, kur J. Dombrava min, ka ārvalstu studenti studijas Latvijā izmanto kā iespēju iegūt uzturēšanās atļauju, lai patiesībā strādātu mazkvalificētu pilna laika darbu, un studijas izmanto tikai kā aizsegu. Gan pirms tam, gan pēc tam J. Dombrava aktīvi izteicies un iestājies par šo uzturēšanās atļauju reformēšanu.
Attieksme pret Krieviju un PSRS
J. Dombrava regulāri ir paudis nepieciešamību samazināt Krievijas ietekmi Latvijā, tostarp cenšoties mazināt Latvijas pašvaldību sadarbības iespējas ar Krieviju, aicinot apturēt termiņuzturēšanās atļauju tirdzniecību, iesniedzis likumprojektus, lai ierobežotu PSRS simbolikas lietošanu publiskajā vidē, kā arī aicinājis nostiprināt Latvijas aizsardzību pret potenciālajiem militārajiem draudiem, kurus rada Krievija.
2014. gadā, vēl pirms Krimas aneksijas nosodījis ārlietu ministra Edgara Rinkeviča nespēju reaģēt un apzināties Krievijas draudus.
Kā deputāts J. Dombrava vairākkārt atbalstījis pretrunīgi vērtētā pieminekļa Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem demontāžu, un 2019. gadā, kad savākti nepieciešamie 10 000 paraksti par tā demontāžas priekšlikumu darbojies tam izveidotajā darba grupā. Saistībā ar līdzīga rakstura pieminekli Limbažos, atbalstījis Daugavas Vanagu Limbažu nodaļu, panākot PSRS pieminekļa demontāžu. Kad Krievijas Ārlietu ministrijai saistībā ar šo notikumu iesniedza protesta notu, J. Dombrava izteicās, ka “Ar iestāšanos par konkrēto, demontēto piemiņas akmeni Krievija sevi pazemo, jo cenšas vienlaikus attaisnot slepkavas un iestājas par PSRS okupācijas režīma leģitimizēšanu.”
J. Dombrava uzskata, ka 9. maijs Latvijā ir veids kā Krievija uztur Latvijā dzīvojošo krievu identitāti ar PSRS, ko viņš sauc par “9. maija kultu”. Tāpat viņš arī noliedz pieminekļa jebkādu saistību ar atbrīvošanu, ko pamato ar to, ka 1944. gadā Igaunijā, kur vācu karaspēks jau bija atkāpies un tika pasludināta neatkarīga valsts, PSRS neatkarīgi no tā to okupēja.
Kopš 2017. gadā J. Dombrava vairākas reizes virzījis iniciatīvas, lai PSRS laika simbolika uz margām pie Akmens tilta tiktu noņemta.
2018. gada jūnijā savas politiskās darbības dēļ viņš ir iekļauts Krievijas "melnajā sarakstā".
Tāpat arī 2020. gada 9. maijā, koronavīrusa pandēmijas sākumā, kad bija stingri pulcēšanās ierobežojumi, viņš izteicās, ka atbildīgajām amatpersonām vajadzētu uzņemties atbildību par nespēju ierobežot cilvēku plūsmu uz “Uzvaras pieminekli”.
Starptautiskā darbība
2011. gadā pēc Baltkrievijas prezidenta vēlēšanām, kad notika opozīcijas protestu apspiešana, kopā ar Nacionālās apvienības frakcijas deputātiem rosinājis Saeimai pieņemt paziņojumu, nosodot vardarbīgus protestētāju apspiešanas gadījumus Baltkrievijā. Arī 2020. gadā pēc Baltkrievijas prezidenta vēlēšanu rezultātiem bijis viens no tiem, kuri aicina rīkot jaunas, leģitīmas Baltkrievijas prezidenta vēlēšanas.
2013. gadā aicinājis Igaunijas parlamentu nepieļaut "Latvijas kļūdas" saistībā ar Igaunijas-Krievijas robežlīguma ratifikāciju, kurš paredzēja atteikšanos no Petseri reģiona, līdzīgi kā Latvija atteicās no tiesībām uz Abreni.
Saeimas debatēs, Eiropas Padomes parlamentārajā asamblejā un publikācijās ir nosodījis Krievijas īstenoto Gruzijas un Ukrainas teritoriju okupāciju. 2013. gada nogalē piedalījās Ukrainas Maidanā, kur norādīja, ka nevis austrumiem, ne rietumiem ir tiesības lemt par ukraiņu tautas nākotni, bet gan pašai Ukrainas tautai.
Atbalstījis Saeimas paziņojumus, kuros tiek atbalstīta Ukrainas suverenitāte un Ukrainas bruņotie spēki, tostarp piedalījies ar to saistītās ziedojumu vākšanas kampaņās.