cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rīgas kuģis
Kuģis ir bijis klinkera (pārlaidu) tehnikā būvēts burinieks ar augstu priekšgalu. Tam ir bijis viens masts un rāja. Korpusa un ārējā apšuvumā bija izmantots ozols, savukārt iekšējais apšuvums bija darināts no priedes un bērza. Dēļi bija apstrādāti ar cirvi. Kuģa garums bija 14,4 metri, platums 4,9 metri, borta augstums 2,4 metri, priekšvadņa borta augstums 2,8 metri.
Kuģa atrašana
1937. gadā aizbērtās Rīdzenes upes gultnē tika organizēta arheoloģiskā izpēte, jo bija ieplānots Rīgas vecpilsētā sākt būvēt četras lielas sabiedriskās ēkas. Atrastajiem kuģiem Rīdzenes upē deva vārdu “Rīgas kuģis”. 1938. gada vasarā tika atrasts viens no “Rīgas kuģiem” pie pašas Rīdzenes ielas. Līdz mūsdienām nav saglabājusies neviena no šī kuģa detaļām. Pēc arheologu domām atrastā kuģa vraks varēja būt viens no daudzajiem vācu tirgotāju kuģiem – pirmajām kogēm, kas no Lībekas vai Visbijas 13. gadsimtā apmeklēja Rīgas ostu.
1938. gada vasarā sākās plašāki arheoloģiskie izrakumi. Nākamais “Rīgas kuģa” vraks tika atrasts netālu no senās upes kreisā krasta, kas gāja starp Rīdzenes, Vaļņu un 13. janvāra ielām, daļēji zem 15.—16. gadsimtā celtajiem krastmalas nostiprinājumiem. 1939. gadā sākās šī kuģa izcelšanas darbi. 1941. gadā, sākoties karadarbībai Latvijā, Rīgā tika nodedzināti vairāki nami un vienā no tiem Ķemerejas ielā sadega arī daļa “Rīgas kuģa” arheoloģiskajos izrakumos atrasto koka detaļu. Izglābās kuģa priekšgals un pakaļgals, ķīlis un dažas brangas, jo tās bija nodotas laboratorijā ķīmiskai apstrādei. 1944. gadā Rīgas muzeju vērtības evakuēja uz Vāciju. Pēc kara saglabājušās muzeju vērtības atveda atpakaļ uz Rīgu.
Kuģa apraksts
“Rīgas kuģim” bijušas 19 galvenās brangas, kas bija sastādītas no vairākām daļām un 2 papildu viengabala brangas. Tās brangas, kas balstīja airētāju klāja sijas, bija V-veida, bet augšējās brangas līdzinājās burtam U. “Rīgas kuģa” korpuss bija veidots pārlaidu (klinkera) tehnikā — dēļi visā garumā viens otru nedaudz pārsedza. Pārsedzes vietās tie bija sakniedēti ar dzelzs kniedēm. Kopumā kuģa sastiprinājumiem izlietotas 1460 dzelzs kniedes un vairāk nekā 400 kaltas naglas un 480 ozolkoka tapas. Bura bijusi taisnstūra formas un tās laukums pārsniedzis 40 m2.
Pats kuģis svēris 4,3 tonnas, bet tā kravnesība varēja pārsniegt 30 tonnas.
Kuģa rekonstrukcija
Ir izveidoti 2 "Rīgas kuģa" modeļi. 1985. gadā "Rīgas kuģa" modeļa mērogā 1:10 autori ir inženieris un vēsturnieks Arturs Eižens Zalsters, būvmeistars Viesturs Selga, buras un takelāžas autors Uldis Bikše, Leonīds Grīnbergs. Kuģa modelis atrodas Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā.
2014. gadā "Rīgas kuģa" modeli mērogā 1:15 izveidoja Edgars Zvejnieks.
Biedrības/sabiedriskā labuma organizācijas “Rīgas Kuģis” mērķis ir uzbūvēt vēsturiskā “Rīgas kuģa” pilna izmēra rekonstrukciju, kura būvniecība un turpmākā ekspluatācija kalpotu kā turpinājums Latvijas arheologu, vēsturnieku un citu speciālistu iepriekš veiktajiem izpētes darbiem par vēsturiskajiem kuģiem Latvijā.
Ernsts Reinholds fon Mengdens
Grāfs Ernsts Reinholds fon Mengdens (dzimis 1726. gada 20. septembrī, miris 1798. gada 22. jūnijā) bija vācbaltu aristokrāts, Krievijas Impērijas virskambarkungs, landrāts (1779), valsts padomnieks (1786), Carnikavas, Suntažu (Sunzel), Odzienas (Odsen) dzimtskungs.
Pēc viņa pasūtījuma, īstenojot itāliešu projektu, Kristofs Hāberlands būvējis Carnikavas muižas kungu māju.
Izcelsme
Cēlies no Mengdenu dzimtas, Viņa māsas bija Krievijas Impērijas galmadāmas Auguste Juliāna fon Mendgena, Anna Doroteja fon Miniha un Marija Aurora fon Mengdena, kas nodrošināja Ernsta Reinholda Mengdena karjeru ķeizarienes Elizabetes galmā, kļūstot par virskambarkungu - amatu, ko reiz ieņēma Bīrons Bija rada feldmaršalam grāfam Miniham, viens no viņa brālēniem Kārlis Ludvigs fon Mengdens (1706—1760) Annas Leopoldovnas laikā bija Kamerkolēģijas prezidents, Komerckolēģijas prezidents, Elizabetes Petrovnas valdīšanas laikā izsūtījumā miris.
Dzīvesgājums
Dzimis Carnikavā 1726. gada 20. septembrī Vidzemes landmaršala M. G. fon Mengdena un viņa sievas Dorotejas Sofijas, dzimušas Rozenas, ģimenē. Vecāki apprecējās Straupē 1707. gada 23. oktobrī. 1751. gada 5. maijā Rēvelē viņš apprecēja Augusti Juliānu Cēgi fon Manteifeli (1731-1792).
1752. gada 20. februārī Carnikavā piedzima viņu dēls grāfs Gothards Johans fon Mengdens, vēlākais Polijas-Lietuvas kopvalsts armijas ģenerālmajors, kurš 1779. gadā Jelgavā apprecēja Birzgales Lindes muižas īpašnieci Sofiju Elizabeti fon Pletenbergu (1760-1848), Georga Fredrika fon Pletenberga un brīvkundzes Elisabetes Regīnas Hohēnastenbergas (Hohenastenberg, genannt Wigandt) meitu, ceļoja uz Itālijas un Francijas kūrortiem, bet mira neatstājot pēcnācējus 1786. gada 17. vai 29. oktobrī Berlīnē.
1771. gadā viņš nopirka Suntažus (Sunzel) ar Vecbaldiņiem (Baldwinshof), Kewel un Bersenhof. 1774. gada 22. jūnijā Svētās Romas impērijas ķeizars Jozefs II Mengdenu iecēla par valstsgrāfu (reihsgrāfu). Štāles muižas (Stahlenhof), Ādažu (Neuermühlen), Vecbaldiņu (Baldwinshof) dzimtskungs Iļķēnsalas muižas (Hilchensholm) muižas dzimtskungs 1787. gada 18. jūlijā apprecēja četrpadsmitgadīgo Helēnu Ģertrūdi Elizabeti, saņemot 80 000 dālderu laulību pūra naudas. Nesagaidījis mantinieku, mūža nogalē 1797. gada februārī Carnikavā apprecēja deviņpadsmitgadīgo Johannu Helēnu fon Krīdeneri.
Vienlaikus Ernstam Johanam bija ārlaulības dēls, viņa sulainis, kuram 1786. gada 23. oktobrī Ernsts Johans uzdāvinājis Odzienas muižu, kuram Vīnē izgādāja muižnieka diplomu un kurš bija Johana fon Freja (Frey) tēvs.
Austrija 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Austrija piedalījās  2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Ķīnas galvaspilsētā Pekinā no 2008. gada 8. līdz 24. augustam. Austrija ir viena no nedaudzajām valstīm, kas ir piedalījusies gandrīz visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1920. gada vasaras olimpiskās spēles; šīs bija Austrijas 25. vasaras olimpiskās spēles.
Austrijas olimpisko komadu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs veidoja 70 sportisti (40 vīrieši un 30 sievietes), kuri startēja 16 olimpiskajos sporta veidos. Vsivairāk sportistu no Austrijas bija pārstāvēti peldēšanā (12 sportisti) un burāšanā (11 sportisti). Pēc 16 gadu pārtraukuma Austrija atkal bija pārstāvēta sinhronajā peldēšanā un pēc 12 gadu pārtraukuma vingrošanā.
Austrija šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja 3 olimpiskās medaļas (1 sudraba un 2 bronzas medaļas), ierindojoties 61. vietā pēc iegūto medaļu kopskaita. Sudraba medaļu izcīnīja džudists Ludvigs Paišers, savukārt bronzas medaļas — peldētāja Mirna Jukiča un kanoe airētāja Violeta Oblingere-Petersa.
Austrijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija burātājs Hanss Peters Šteinahers, savukārt noslēguma ceremonijā valsts karogu nesa džudists Ludvigs Paišers.
Kūlu strauts
Kūlu strauts var būt:
Žans Tirols
Žans Tirols (fr, dzimis ) ir franču ekonomists, 2014. gada Nobela prēmijas ekonomikā laureāts.
Nodarbojas ar pētījumiem spēļu teorijā, nozaru tirgus teorijā (Industrial organization) un uzvedības ekonomikā (Behavioral economics). Nobela prēmiju ieguva par pētījumiem monopolistisku uzņēmumu un tirgus regulēšanas mijiedarbībā.
SMOS
SMOS (Soil Moisture and Ocean Salinity satellite, no en "Augsnes mitruma un okeāna sāļuma pavadonis") ir Eiropas Kosmosa aģentūras pavadonis. Paredzēts klimata un ūdens cikla pētījumiem, kā arī sniega un ledus akumulācijas novērojumiem un prognozēšanai. Tas orbītā tika palaists 2009. gada novembrī.
Kosmiskā aparāta galvenais instruments ir Microwave Imaging Radiometer with Aperture Synthesis (MIRAS). Tas ir jauna veida instruments Tā planārā antena sastāv no centrālā ķermeņa un trīs izvēršamiem paneļiem, uz kuriem izvietoti 69 uztvērēji. Katrs uztvērējs veidots no LICEF moduļa, kas uztver no Zemes nākošo siltumstarojumu 1,4 GHz mikroviļņu frekvencē.
Lidojuma gaita
SMOS tika palaists 01:20:00 UTC ar nesējraķeti Rokot / Briz-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaista sekundārā krava — eksperimentāls pavadonis Proba-2.
Ķīšupe 2
Ķīšupe 2 ir vasarnīcu ciems Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 3,8 km no pagasta un novada centra Saulkrastiem un 49,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V78 (Saulkrasti–Vidriži), Ķīšupes krastā.
1098. gads
1098. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Sergejs Goreļikovs
Sergejs Goreļikovs (ru; dzimis 1979. gada 29. augustā Tomskā) ir Krievijas aktieris un komiķis.
Pazīstams kā Comedy Club rezidents un КВН dalībnieks.
Kannenieku strauts (Vašlejas pieteka)
Kannenieku strauts ir Vašlejas kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Iztece - pie Muceniekiem. Tek rietumu virzienā. Ietek Vašlejas upē. Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielas apdzīvotas vietas.
P.S. Es tevi mīlu
P.S. Es tevi mīlu (en) ir 2007. gada romantiska filma, kas balstīta uz Sesīlijas Ahernas tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no scenārija autoriem ir Ričards Lagreivenīss. Galvenās lomas filmā atveido Hilarija Svonka, Džerards Batlers, Līza Kudrova, Džīna Geršina, Džefrijs Dīns Morgans, Ketija Beitsa, Harijs Konniks jaunākais un Džeimss Marsterss. Filmas pirmizrāde notika.
Hollija un Džerijs ir precēts pāris, kas dzīvo Manhatanā. Ziemā Džerijs pēkšņi nomirst no smadzeņu audzēja, kā rezultātā Hollija norobežojas no saviem radiem un draugiem. Kādu dienu Hollija atklāj, ka Džerijs atstājis viņai 10 dažādas ziņas, kuru mērķis ir palīdzēt Hollijai pārdzīvot sirdssāpes un sākt jaunu dzīvi.
Ivo Grbičs
Ivo Grbičs (hr, dzimis ) ir Horvātijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, pārstāv Horvātijas futbola izlasi. Kopš 2020. gada Grbičs pārstāv La Liga komandu Atletico Madrid.
Iepriekš spēlējis Horvātijas komandās Hajduk Split un Lokomotiva, kā arī Francijas komandā Lille.
Horvātijas futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvam 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Sasniegumi
Atletico Madrid
Eversmuižas katoļu baznīca
Eversmuižas Svētā Andreja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ludzas novada Ciblas pagasta Ciblā. Baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet tās altāra retabls un altāra mensa ar tabernākulu ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi.
Vēsture
Pirmā koka kapela šeit bijusi jau 1698. gadā, ko uzcēluši Pasienes dominikāņi. Pašreizējo baznīcu uzcēla 1771. gadā Nikolajs Karņickis par saviem līdzekļiem. Tā tikusi konsekrēta Svētā Andreja godam. 1876. gadā baznīca tika pagarināta par 6,5 metriem torņu virzienā. Baznīcas dārzā atrodas zvanu tornis, kas uzbūvēts 1883. gadā.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Antons Justs.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Jāzepa svētki, Vasarsvētki, Svētā Eliasa svētki, Jaunavas Marijas vārda diena, Svētā Andreja svētki.
Arhitektūra
Baznīca ir baroka laikmeta koka sakrālās celtnes paraugs. Tā ir 30 metrus gara un 10,5 metrus plata vairāknavu ēka ar poligonālo altārdaļu un diviem sānu ģērbkambariem, frontāliem sānu torņiem, kā arī slēgtu priekštelpu. No vidusjoma sānu jomi ir atdalīti ar trīs daudzskaldņu kolonveida stabiem. Tai ir vienkārši četrstūrveida formas torņi ar piramidālām, stāvām smailēm. Apkārt baznīcas dārzam atrodas mūra sēta, kas uzbūvēta 1896. gadā.
Interjers
Baznīcas logi ir veidoti barokam raksturīgās formās ar starpveida dalījumu un pusaploces pārsedzi. Visu altāra telpu starp diviem logiem aizņem galvenā altāra rentabls, kura centrā ir glezna "Svētā ģimene". Sānu altāri ir divu stāvu. Baznīcā atrodas divi mākslas darbi — gleznas "Svētais Pēteris" (1745.) un "Svētā Rozālija" (1746.). Baznīcas ērģeles ir uzstādītas 1891. gadā.
Kirovo
Kirovo var būt:
Džāmas minarets
Džāmas minarets (fa, Minār-e Ǧām) ir 65 metrus augsts minarets, kas tika uzcelts ap 1190. gadu no ķieģeļiem. Slavens ar sarežģīto ķieģeļu, apmetuma un glazēto flīžu apdari. Atrodas gandrīz nepieejamā reģionā Gouras provincē, Afganistānā, pie Harīrūdas.
2002. gadā minarets tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, šajā pašā gadā tika iekļauts arī apdraudēto Pasaules mantojuma objektu sarakstā. 2014. gadā britu raidsabiedrība BBC ziņoja, ka tornim draud sabrukšana.
Kūlu strauts (Vašlejas pieteka)
Kūlu strauts ir Vašlejas kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Vašlejas upē iepretim Riguļu karjeram. Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielas apdzīvotas vietas.
Platons Buravickis
Platons Buravickis (ru; dzimis 1989. gada 10. maijā Rīgā) ir krievu izcelsmes Latvijas komponists, pianists un mūzikas pedagogs, kas strādā gan akadēmiskajā, gan elektroniskajā mūzikā.
Biogrāfija
Platona Buravicka māte ir kodolfiziķe un kosmosa radiācijas pētniece, strādāja Salaspils kodolreaktorā.
P. Buravickis mācījies Rīgas 5. mūzikas skolā (1998—2002, kompozīciju mācījies pie Viļņa Šmīdberga) un Emīla Dārziņa mūzikas skolas taustiņinstrumentu nodaļā (2002—2007, kompozīciju mācījies pie Pētera Vaska). Ģimenē bija grūti ar naudu, tādēļ Platons pēc skolas absolvēšanas strādāja rūpniecībā: vispirms Kuģu remonta rūpnīcā, kompānijas BMGS betona rūpnīcā
Latvijas Mūzikas akadēmijā ieguvis bakalaura grādu, studējot kompozīciju pie Selgas Mences (2009—2013), turpinājis studijas maģistrantūrā.
Strādājis par mūzikas teorijas skolotāju Juglas mūzikas skolā (2011—2013) un mūzikas skolotāju Rīgas klasiskajā ģimnāzijā (2011—2014). No 2013. gada bijis kompozīcijas un mūzikas programmēšanas pasniedzējs Jelgavas mūzikas vidusskolā.
Kopš 2007. gada papildinājis zināšanas pie daudziem pedagogiem: piedalījies algoritmiskās kompozīcijas kursos pie Ahima Bornhofta (Achim Christian Bornhoeft), elektroakustiskas kompozīcijas kursos pie Rolanda Kronlaka, kompozīcijas meistarklasēs pie Dītera Maka (Dieter Mack), Aleksandra Čaikovska, Kristiāna Volfa (Christian Wolff), Ričarda Kemerona-Volfa (Richard Cameron-Wolfe), Eda Beneta (Ed Benett), elektroakustiskās mūzikas meistarklasēs pie Lamberto Kočjoli (Lamberto Coccioli) un Džeimsa Bulloka (James Bullock).
Saņēmis Nika Gothama Mūzikas balvu par spilgtu radošo darbību 2014./2015. akadēmiskajā gadā. Darbi godalgoti kompozīciju jaunrades konkursā (1. vieta — 1999, 2007) un P. Vaska kompozīciju konkursā (2. vieta, 2012; 3. vieta, 2014). Mūzika atskaņota festivālos "Skaņu mežs", "Dominante", "Survival Kit 5", "Art and Communication", "Arēna", Latvijas Jaunās mūzikas dienas. Kopš 2015. gada Latvijas Komponistu savienības biedrs.
Par mūziku filmai "Nemierīgie prāti" saņēmis 2022. gada Lielā Kristapa balvu "Labākais mūzikas autors" (kopā ar Huanu Ernandezu).
Osmāns Ibn Afāns
Osmāns Ibn Afāns (ar, ʿUṯmān ibn ʿAffān; dzimis 577. gadā, miris ) bija trešais musulmaņu kalifs, viens no četriem Taisni vadītajiem kalifiem. Osmāns valdīja Rāšidūnu kalifātā no līdz nāvei, kad viņu nogalināja opozicionāri. Osmāna valdīšanas laikā arābi iekaroja Arābijas pussalas rietumus un lielu daļu no Persijas teritorijas.
Zēlande (sala)
Zēlande (da) ir sala Dānijā, Baltijas jūrā. Tā ir lielākā un apdzīvotākā sala Dānijā, 96. lielākā sala pasaulē pēc platības un 35. apdzīvotākā sala pasaulē. Salu apskalo Baltijas jūra austrumos un Ziemeļjūra ziemeļos. Zēlandes platība ir 7031 kvadrātkilometrs, un to apdzīvo 2 491 091 iedzīvotājs. Salas austrumu daļā atrodas Dānijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta Kopenhāgena.
Zēlandi ar citām salām un kontinentu savieno tilti: ar Fīnas salu Lielais Belta tilts, bet ar Zviedrijas pilsētu Malmi Ēresunda tilts.
Trebiņe
Trebiņe (bs, sr) ir pilsēta Bosnijas un Hercegovinas dienvidos, Serbu Republikā. Pilsēta atrodas Hercegovinā, 24 km uz ziemeļiem no Horvātijas pilsētas Dubrovnikas un Adrijas jūras. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 23,0 tūkstoši iedzīvotāju.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Talsu novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Talsu novadā.
Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 4000 metri brīvajā stilā vīriešiem
4000 metri brīvajā stilā peldēšanā vīriešiem bija viena no septiņām peldēšanas disciplīnām, kas tika aizvadīta 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika divas dienas, 1900. gada 15. augustā tika aizvadīti trīs kvalifikācijas posmi, savukārt 19. augustā notika fināla sacensības. Disciplīnas norises vieta bija Sēnas upes daļa starp Kurbevuē un Aņēras tiltiem. Tajā kopā startēja 29 sportisti no 7 pārstāvošajām valstīm.
4000 metri brīvajā stilā peldēšanā olimpiskajās spēlēs tika rīkota tikai vienu reizi. Tas bija garākā olimpiskā peldēšanas disciplīna vairāk nekā gadsimta garumā, līdz 2008. gada olimpiskajām spēlēm Pekinā, kad tika ieviesta 10 kilometru maratonpeldēšana atklātajā ūdenī.
Zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Lielbritānijas sportists Džons Artūrs Džārviss, sudraba medaļu ieguva Ungārijas sportists Zoltāns Halmai, bet bronzas medaļu Francijas sportists Luijs Martēns.
Rezultāti
— kvalifikācija finālam pēc vietas; — Kvalifikācija finālam pēc laika;  — Olimpiskais rekords.
Kvalifikācija
Kvalifikācija tika aizvadīta trijos mačos, no kuriem katras kvalifikācijas labākais uzreiz kvalificējās finālam. Savukārt nākamie 6 labāko laika rezultātu ieguvēji arī ieguva iespēju startēt fināla sacensībās.
Pārstāvētās valstis un sportisti
4000 metru brīvā stila sacensībās startēja 29 sportisti no 7 valstīm. Visas valstis pirmo reizi startēja šajā disciplīnā.
Homer Badman
Sižets
Homērs un Mārdža dodas uz konfekšu izstādi, atstājot bērnus ar feministiski noskaņotu aukli. Vecāki izstādē nozog daudz konfekšu, tai skaitā īpašo košļeni Milosas Veneras formā. Vedot aukli mājās, Homērs redz, ka košļene ir pielipusi pie viņas pēcpuses. Viņš cenšas košļeni paņemt, bet auklei šķiet, ka Simpsons viņai seksuāli uzmācas viņai. Homēru apsūdz gan televīzijā, gan agresīvi noskaņotas sievietes, tomēr ar dārznieka Villija palīdzību tiek pierādīta viņa nevainība.
Kirove
Kirove var būt:
Hypoaspis krameri
Hypoaspis krameri ir gamazīdo ērcīšu suga no Laelapidae dzimtas. Parazitē uz skarabeju dzimtas vabolēm un to kāpuriem, piemēram, komposta degunradžvaboles un Anoxia orientalis kāpuru virsmas. Sastopama Latvijā, Baltkrievijā, Turcijā.
Heincs Josts
Heincs Josts (de; dzimis, miris ) bija SS brigādenfīrers un policijas ģenerālmajors. Nodarbojās ar spiegošanas operācijām SD sastāvā. Pēc Valtera Štālekera nāves no 1942. gada marta līdz septembrim darbojās Rīgā kā Einsatzgruppe A vadītājs.
Dzimis nacionālistiski noskaņota aptiekāra ģimenē. Studēja tiesības un ekonomiku Gīsenes un Minhenes universitātēs. NSDAP biedrs no 1928. gada. Pēc nacistu nākšanas pie varas 1933. gadā strādāja policijas struktūrās. No 1934. gada - SD struktūrās. Nodibinoties RSHA, kļuva par VI nodaļas (ārvalstu izlūkošana) vadītāju. 1942. gada martā Josta vietā tika iecelts Valters Šellenbergs, bet Josts nosūtīts uz Ostlandi. Vēlāk tika iecelts par virsnieku sakariem starp Alfrēdu Rozenbergu un Evaldu fon Kleistu, bet 1945. gadā atvaļināts no dienesta.
1948. gadā tiesāts Nirnbergas procesa Einzacgrupu prāvā. Notiesāts uz nāvi, sods nomainīts uz mūža ieslodzījumu, bet 1951. gadā no ieslodzījuma atbrīvots. Vēlāk strādāja par nekustamo īpašumu mākleri.
Amilkāre Ponkjelli
Bija pazīstams kā operu komponists. Mūsdienās no tām visplašāk pazīstama 1876. gadā pirmizrādi piedzīvojušā La Gioconda pēc Viktora Igo darba motīviem un Arrigo Boito libretu. Mūža nogalē bija Milānas konservatorijas pasniedzējs un viņa skolnieku vidu ir Džakomo Pučīni un Pjetro Maskanji.
Krāpnieces
Krāpnieces (en) ir 2019. gada komēdija, kuras režisors ir Kriss Adisons. Filma veidota kā rīmeiks 1988. gada filmai Dirty Rotten Scoundrels, kas savukārt veidota kā rīmeiks 1964. gada filmai Bedtime Story. Galvenās lomas filmā atveido Anna Hetaveja, Rebela Vilsone, Alekss Šārps un Dīns Noriss. Filmas pirmizrāde notika.
Divas krāpneces Džozefīne un Penija apvienojas, lai apkrāptu tos vīriešus, kuri pret abām izturējušies netaisnīgi.
Berlīnes metro
Berlīnes metro jeb U-Bahn (saīsinājums no de — 'pazemes dzelzceļš') ir metro sistēma Berlīnē, Vācijas galvaspilsētā, un liela daļa no pilsētas sabiedriskā transporta sistēmas. Kopā ar S-Bahn, piepilsētas vilcienu līniju un tramvaju tīklu, kas galvenokārt darbojas pilsētas austrumu daļās, tas kalpo kā galvenais sabiedrības pārvietošanās veids galvaspilsētā.
Metro atklāja 1902. gadā un tajā ir 175 stacijas, kas izvietotas deviņās līnijās, un kopējais sliežu ceļa garums ir 155,4 km, no kuriem aptuveni 80% atrodas pazemē. Vilcieni kursē ik pēc divām līdz piecām minūtēm pīķa stundās, ik pēc piecām minūtēm pārējā dienā un ik pēc desmit minūtēm vakarā. Gada laikā metro vilcieni nobrauc 132 miljonus km un pārvadā vairāk nekā 400 miljonus pasažieru. 2017. gadā ar U-Bahn brauca 553,1 miljons pasažieru. Visu sistēmu uztur un ekspluatē Berliner Verkehrsbetriebe (BVG).
U-Bahn, kas paredzēts, lai atvieglotu satiksmi, kas ieplūst Berlīnes centrā un izbrauc no tā, strauji paplašinājās, līdz pilsētu sadalīja Austrumberlīnē un Rietumberlīnē Otrā pasaules kara beigās. Lai gan sākotnēji sistēma palika atvērta abu pušu iedzīvotājiem, Berlīnes mūra celtniecība un tai sekojošie Austrumvācijas noteiktie ierobežojumi ierobežoja ceļošanu pāri robežai. Austrumberlīnes metro līnijas no Rietumberlīnes atcēla, izņemot divas Rietumberlīnes līnijas, kas šķērsoja Austrumberlīni (U6 un U8). Šie maršruti drīkstēja šķērsot Austrumberlīni, neapstājoties nevienā no stacijām, kuras bija slēgtas. Stacija Friedrichstraße bija izņēmums, jo to izmantoja kā pārsēšanās punktu starp U6 un Rietumberlīnes S-Bahn vilcienu sistēmu, kā arī robežšķērsošanas vietu Austrumberlīnē. Metro pilnībā atvēra pēc Berlīnes mūra krišanas un Vācijas atkalapvienošanās.
Berlīnes metro ir plašākais metro tīkls Vācijā. 2006. gadā braucieni ar metro bija līdzvērtīgi 122,2 miljoniem km ar automašīnu.
Francijas Tautas fronte
Francijas Tautas fronte bija nosaukums komunistu, sociālistu un centristu koalīcijai Francijas Trešajā republikā, kas valdīja no 1936. gada jūnija līdz 1937. gada jūnijam. Tautas fronte faktiski beidza pastāvēt 1938. gada martā, kad sociālisti un radikāļi izbeidza sadarboties. Tautas fronte bija rezultāts ilgstoši neapmierinātajām franču strādnieku prasībām pēc reformām, kā arī augošajām fašisma briesmām Francijā un Eiropā. Tautas fronti vērtē kā politisku un ekonomisku neveiksmi, kas nepiepildīja savu atbalstītāju cerības un izraisīja labā spārna politisko pretreakciju. Taču tās ideāli lielā mērā ietekmēja pēckara Francijas Ceturtās republikas politiku un modernās franču labklājības valsts veidošanos.
Situācija Francijā
1931. pavasarī Francija sāka izjust Lielās Depresijas sekas. Lai arī valsti depresija skāra vēlu, tās negatīvie rezultāti netika pārvarēti līdz pat Otrā pasaules kara sākumam. Bezdarbs Francijā bija krietni zemāks nekā Vācijā un Lielbritānijā, taču ievērojami kritās zemnieku (par 30%) un mazo uzņēmēju (par 18%) ienākumi. Ekonomikas atlabšanai traucēja valdības nevēlēšanās devaluēt franku, kura kurss bija nostiprināts 1928. gadā, kad to noteica 20% no 1914. gada franka vērtības.
Lielās Renault un Citroën rūpnīcas Parīzes priekšpilsētās palielināja strādājošās darba šķiras skaitu un politisko ietekmi. Lai arī demokrātiska, Francijas republika sociālās likumdošanas jomā atpalika gan no Vācijas impērijas, gan Veimāras republikas. Daudzus likumus noraidīja vai bloķēja reģionu buržuāzijas kontrolētais Senāts, kas vairākas desmitgades noraidīja ienākuma nodokļa ieviešanu, un neapstiprināja apakšpalātas 1931. pieņemto likumu par apmaksātiem atvaļinājumiem strādājošajiem.
Pēc 1932. gada parlamenta vēlēšanām varu zaudēja centriski labējā koalīcija un valdību ar Sociālistu atbalstu izveidoja Radikālā partija. Radikāļi vēlējās samazināt budžeta deficītu, samazinot valsts ierēdņu algas, kamēr Sociālisti, kuru vēlētāji ciestu no šāda algu samazinājuma, pretojās šai politikai. Izveidojās politiskais strupceļš, kurā valdošā koalīcija nespēja vienoties par nozīmīgiem lēmumiem ekonomikas uzlabošanai. Sociālistu partijā 1933. gada oktobrī notika šķelšanās.
Izveidošanās
1934. gada 6. februāra labējo partiju un asociāciju organizētie nemieri Parīzē kreiso partiju uzskatā bija vērtējams kā valsts apvērsuma mēģinājums. Lai arī labējiem radikāļiem neizdevās iebrukt parlamentā ēkā, demonstrācija noveda pie centriski-kreisās radikāļu un sociālistu koalīcijas valdības atkāpšanās.
Sociālisti šajā laikā sekoja principam, ka balso par koalīcijas valdību, taču ar ministriem ir gatavi piedalīties tikai tādā valdībā, kurā ieņems premjerministra amatu. Attiecīgi, tās iespējas apmierināt saviem vēlētājiem dotos solījumus bija nelielas.
Tikmēr centriskajā Radikālā partijā pastiprinājās kreisais spārns, kas vēlējās partijai dod konkrētāku ideoloģiju un ambiciozākus politiskos mērķus. Komunistiskā partija, kas bija pārstāvēta Francijas parlamentā, 1934. gadā sāka aicināt Sociālistisko partiju un Radikālo partiju uz kopējas priekšvēlēšanu koalīcijas izveidošanu. 1920. gadā izveidotā Francijas Komunistiskā partija, kas izveidojās no Sociālistu partijas atšķeļoties lielākajai daļai, šajos gados uzticīgi sekoja Kominternes un Staļina politikai, kas sociālistus un sociāldemokrātus uzskatīja par galvenajiem politiskajiem ienaidniekiem. Šī politika noveda pie partijas biedru skaita krituma un vēlētāju atbalsta samazināšanās. Tikai pēc Hitlera nākšanas pie varas, Kominterne uz īsu brīdi mainīja kursu un pieļāva komunistu un sociālistu sadarbību. Taču jau 1933. gada vidū šī politika atkal beidzās. Komunistu cīņa pret sociālistiem noveda pie tā, ka komunistu atbalstītāji piedalījās 1934. gada 6. februāra demonstrācijā kopā ar labējām partijām. 9. februārī komunisti Parīzē organizēja demonstrāciju pret fašistiem, un pret tiem, kas aizstāvēja republiku. Taču šajās dienās atkal mainās komunistu ideoloģiskie uzstādījumi, un tie sāk sadarboties ar sociālistiem, iesaistoties stihiski veidoties sākušajās kreiso partiju sadarbības organizācijās, kuru mērķis bija nepieļaut fašisma nostiprināšanos.
Pēc komunistu vadītāja Morisa Torēza vizītes Maskavā komunisti saņem atļauju sadarbībai ar sociālistiem, un 11. jūnijā sākas sarunas abu partiju starpā, kas gan drīz pārtrūkst. Pēc spiediena no Maskavas, Torēzs pārtrauc sociālistu kritiku un abas partijas 27. jūlijā noslēdz sadarbības līgumu.
1935. gada maija pašvaldību vēlēšanās komunistu kontrolēto pašvaldību skaits pieaug no 150 uz 297, bet Radikālā partija uzrāda vājus rezultātus un sāk virzīties uz kreiso spārnu. 2. maijā Francija paraksta sadarbības līgumu ar PSRS un Staļins izsaka atbalstu Francijas militārajai politikai, kuru franču komunisti ir spiesti pārtraukt kritizēt. Attiecību uzlabošana ar PSRS nozīmē, ka komunisti aizvien atklātāk cenšas sadarboties arī ar valdošajā koalīcijā iekļauto Radikālo partiju, kuras kreisā spārna vadītājs Eduārs Daladjē piedalās kopīgā mītiņā ar komunistu vadītāju Torēzu un sociālistu vadītāju Blūmu. Dalība Tautas frontē franču komunistiem deva līdz tam vēl nebijušu ietekmi.
1935. gada 14. jūlijā visas trīs partijas pirmo reizi organizē kopīgu demonstrāciju Parīzē un citās pilsētās. Mītiņa laikā komunistu runātāji pirmo reizi paziņo, ka tagad atbalsta gan sarkano karogu, gan trikoloru; gan Internacionāli, gan Marseljēzu. Tautas frontes konceptu beidzot atklāti atbalsta arī Kominterne, kuras 7. kongress 25. jūlijā sākas Maskavā. Tautas frontes taktika bija izmantot buržuāziskās demokrātijas institūcijas, lai sagatavotu masas kapitālisma varas gāšanai un proletāriskās demokrātijas sasniegšanai.
Blūma reformas
1936. gada 26. aprīļa un 3. maija vēlēšanās Tautas fronte guva uzvaru, iegūstot 386 no 608 vietām. Sociālisti ieguva 19,86%, komunisti 15,26% un radikāļi 14,45% balsu. Mazākas kreiso partijas kopumā ieguva vēl 7,6% balsu. Valdību 5. jūnijā izveidoja sociālistu vadītājs Leons Blūms. Vienotību valdībā panākt bija grūti, jo to veidoja 20 sociālistu, 13 radikālu un 2 sociālistu republikāņu ministri, kuriem visiem bija dažādi viedokļi.
Sociālistiem nebija pieņemama komunistu vēlme sagraut demokrātiju, kamēr radikāļi bija gatavi aizstāvēt republiku pret fašismu, taču nevēlējās valsts iejaukšanos ekonomikā. Komunistu deputāti balsoja par valdību, taču atteicās ieiet valdībā ar saviem ministriem.
Strādnieki uzskatīja, ka Tautas frontes nākšana pie varas nozīmē ja ne revolūcijas sākumu, tad tūlītējas un radikālas izmaiņas. Valstī sākās rūpnīcu okupāciju un streiku vilnis, kurā piedalījās vairāk par 2 miljoniem strādājošo. Jau 7. jūnija rītā Blūma valdība kopā ar uzņēmējiem un arodbiedrībām paraksta vienošanos, kas strādniekiem piešķir tiesības streikot, ievieš kolektīvos darba līgumus, ievieš 12 darbadienu apmaksātas atvaļinājumus, nosaka 40 stundu darba nedēļu, paaugstina algas par 7-15%, kā arī nodrošina streikotāju un arodbiedrību drošību uzņēmumos. 11. jūnijā šīs reformas ar 528 balsīm pret 7 apstiprina Nacionālā asambleja. Pirmo 73 dienu laikā Tautas frontes valdība panāk 133 likumu pieņemšanu, kuru mērķis ir uzlabot strādājošo stāvokli un palielināt valsts kontroli pār ekonomiku. Arodbiedrību biedru skaits strauji pieauga no 1,5 miljona līdz 5 miljoniem. Renault rūpnīcā ar 33 000 strādājošajiem arodbiedrības biedru skaits pieauga no sākotnējiem 700 līdz 31 000 1936. gada beigās. Atvaļinājums ļāva franču strādniekiem doties atpūtā uz piejūras kūrortiem, kas līdz šim bija tikai buržuāzijas ieradums.
Blūma valdība reformas īstenoja pastāvošā liberālā kapitālisma ietvaros. Blūma valdības ieviestais likums par kolektīvo darba līgumu slēgšanu turpmāk kļuva par nozīmīgu franču dzīves sastāvdaļu un aizsāka franču labklājības valsts modeli. Tautas frontes valdības galvenais mērķis bija uzlabot strādnieku klases labklājību, taču aptuveni divos gados panāktajam ienākumu pieaugumam par 48% sekoja 46% inflācija pamatproduktu cenās, kas padarīja reālos finanšu ieguvumus nenozīmīgus. Sociālistiskās programmas ieviešanas mēģinājums vēl vairāk novājināja franču ekonomiku, izraisot jaunu krīzi.
Spānijas krīze
Spānijas pilsoņu kara sākšanās 18. jūlijā radīja dilemmu Tautas frontes valdībai. Nestabilā koalīcija nespēja vienoties par pilnvērtīgas palīdzības sniegšanu Spānijas republikas valdībai. Pret militāro palīdzību aktīvi iebilda Francijas sabiedrotā Lielbritānija, kuras atbalsts frančiem bija nepieciešams pret Vāciju. Komunisti, kas vēlējās palīdzēt Spānijai, tomēr iebilda pret franču armijas nosūtīšanu uz turieni. Radikālā partija atbalstīja neiesaistīšanās politiku, un draudēja pamest Tautas fronti. Arī sociālistu vidū nebija vienota viedokļa par aktīvu atbalstu spāņu republikai. Pretēji valdības lēmumam, Aviācijas ministrs slepeni pārdeva kara lidmašīnas Spānijai. Francijā patvērumu meklēja vairāk nekā 500 000 spāņu bēgļi.
Sabrukums
Komunistu un sociālistu mērķu īstenošana nebija iespējama koalīcijā ar radikāļiem. Sociālistiska ekonomikas reforma un aktīva iesaistīšanās Spānijas pilsoņu karā būtu izraisījusi centristu un konservatīvo spēku pretreakciju, kas varētu novest pie valsts apvērsuma. Nespēja īstenot priekšvēlēšanu solījumus izraisīja vilšanos un atbalsta zudumu vēlētāju vidū.
Augošais valsts budžeta deficīts padarīja valdību atkarīgu no kreditoriem. 1936. gada 17. septembrī Blūms par trešdaļu devaluēja franka kursu. Radikāļi, kuru balsotāju bāze bija sīkburžuāzija un mazie uzņēmēji, aizvien mazāk atbalstīja radikālus ekonomiskos risinājumus. 1937. gada 24. februārī Blūms paziņoja par reformu pauzi, un daudzas no idejām – algu palielināšana atbilstoši inflācijas pieaugumam, vecuma pensijas un bezdarbnieku atbalsta fonds, palika neīstenotas.
1937. gada 21. jūnijā pretrunas Tautas frontes koalīcijā bija tik lielas, ka Blūms atkāpās no amata. Jauno valdību 29. jūnijā izveidoja radikāļi, un sociālisti piekrita tajā piedalīties kā mazākuma partneri, lai nepieļautu pieņemto reformu iznīcināšanu. Radikālās partijas valdība ieturēja konservatīvu finanšu kursu. Blūms pildīja vicepremjera pienākumus līdz 1938. gada 18. janvārim, kad radikāļu vadītā valdība atkāpās, nespējot atrisināt valsts ekonomika problēmas. Radikāļi vēlreiz izveido valdību, kas pastāv līdz 10. martam.
13. martā Blūms izveidoja savu otro valdību. Šajā laikā Hitlers jau bija anektējis Austriju un Spānijā acīmredzami uzvarēja Franko. Blūms centās nostiprināt aliansi ar PSRS un uzsāka aktīvu armijas modernizācijas programmu. Blūma valdības prasību pēc papildus pilnvarām ekonomikas problēmu risināšanai noraidīja konservatīvais Senāts, un 1938. gada 8. aprīlī Blūma otrā valdība krita, un līdz ar to arī centieni saglabāt Tautas fronti.
Reaģējot uz Tautas frontes varas posmu, Francijas politikā pastiprinājās konservatīvie elementi, kas varu sasniedza 1940. gadā, līdz ar Višī Francijas izveidošanu.
Brīvības rakstnieki
Brīvības rakstnieki (en) ir 2007. gada drāma, kas balstīta uz Ērinas Gruvelas grāmatu The Freedom Writers Diary. Filmas režisors un scenārija autors ir Ričards Lagreivenīss. Galvenās lomas filmā atveido Hilarija Svonka, Skots Glenns, Imelda Stontone, Patriks Dempsijs un Mario. Filmas pirmizrāde notika.
Ērina Gruvela ir jauna skolotāja, kura tiek pieņemta darbā Vūdrova Vilsona vidusskolā kā angļu valodas pasniedzēja riska zonā esošu pusaudžu klasei. Pateicoties dienasgrāmatām, kuras Ērina iedibina šajā klasē, viņa sāk iedvesmot skolēnus tam, lai viņi mācītos iecietību un censtos turpināt izglītību pēc vidusskolas.
Priluku rajons
Priluku rajons (uk) ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerņihivas apgabala dienvidos. Robežojas ar Čerņihivas apgabala Nosivkas rajonu rietumos, Ņižinas rajonu ziemeļrietumos, Ičņas rajonu ziemeļos, Sribnes rajonu austrumos un Varvas rajonu ziemeļaustrumos, Poltavas apgabala Pirjatinas rajonu dienvidos, kā arī Kijivas apgabala Jagotinas rajonu dienvidos un Zgurivkas rajonu dienvidrietumos.
Mario Jepess
Mario Alberto Jepess Diass (es, dzimis ) ir bijušais Kolumbijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Kolumbijas futbola izlases dalībnieks.
Vislabāk pazīstams no sava pavadītā laika Francijas komandā Paris Saint-Germain, kur viņš tika uzskatīts par vienu no tā laika labākajiem aizsargiem. Pārstāvējis arī komandas Kolumbijā, Argentīnā, Francijā un Itālijā. Ar Milan komandu 2011. gadā uzvarējis Itālijas Serie A čempionātā.
Kolumbijas futbola izlases sastāvā debitējis 1999. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kur viņš bija komandas kapteinis. Ar izlasi uzvarējis 2001. gada Copa América. Kopumā izlases sastāvā nospēlējis 102 mačus un guvis 6 vārtus.
Sasniegumi
Deportivo Cali
River Plate
Paris Saint-Germain
AC Milan
Kolumbija
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tērvetes novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tērvetes novadā.
Gamazīgas ērces
Gamazīgas ērces ir plaša ērču grupa, kurā ietilpst ap 30 brīvi dzīvošu vai parazītisko ērču dzimtas, kuru pārstāvji izraisa gamazoidozi. Gamazoidoze ir acariāze, ko izraisa ne visas šo dzimtu sugas, bet tikai dažas.
Družba (pilsēta)
Družba (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Sumu apgabala Konotopas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļos Žuraveļas upītes krastos 191 km no apgabala centra Sumiem. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Vēsture
Pagadējās pilsētas vietā 17. gadsimta otrajā pusē bija trīs ciemi — Žuravka, Jurasivka un Hutirmihajlivska (Хутір Михайлівський). 1860. gados izbūvēja dzelzceļu no Voroņižas un Hutirmihajlovskas staciju, bet 1895. gadā līniju Vorožba—Seredina-Buda. 1938. gadā Hutirmihajlovskai piešķirts pilsētciemata statuss. 1962. gadā, apvienojot Hutirmihajlovsku, Žuravku un Jurasivku, izveidoja Družbas pilsētu.
Beibe Zahariasa
Mildrēda Ella "Beibe" Didriksone Zahariasa (en; — ) bija ASV sportiste. Viņa guva labus panākumus golfā, basketbolā un vieglatlētikā.
ESPN vērtējumā viņa tika atzīta par Ziemeļamerikas 10. izcilāko 20. gadsimta sportisti un Associated Press vērtējumā ieņēma 9. vietu.
Beibe Zahariasa pārstāvēja ASV 1932. gada Losandželosas Olimpiskajās spēlēs vieglatlētikas sacensībās. Viņa izcīnīja divas uzvaras (80 m barjerskrējienā un šķēpa mešanā), kā arī izcīnīja sudraba medaļu augstlēkšanā.
Aleksandrs Pētersons (politiķis)
Aleksandrs Pētersons (1926—2006) bija latviešu pedagogs un politiķis, divu Saeimu deputāts no "Tēvzemei un Brīvībai" saraksta.
Dzīvesgājums
Dzimis 1926. gada 1. decembrī. Mācījās Igaunijas Fiziskās kultūras tehnikumā, kuru beidza 1949. gadā, studēja Latvijas Valsts Fiziskās kultūras institūtā. Kopš 1962. gada strādāja par fiziskās kultūras un sporta pasniedzēju Gulbenē, no 1964. gada Saulkrastu vidusskolā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas aktīvi iesaistījās valsts politikā, bija 5. Saeimas un 6. Saeimas deputāts no apvienības "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, darbojās Latvijas Republikas Centrālajā zemes komisijā, Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā, Pilsonības likuma izpildes komisijā. Bija arī Tēvzemes Daugavas Vanagu biedrības, Okupācijas terora upuru atbalsta domes un Pasaules latviešu kultūras centra loceklis.
Miris 2006. gada 11. augustā.
Kropivnicka
Kropivnicka (līdz 2016. gadam Kirovohrada) ir pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Kirovohradas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Inhulas upes krastos 302 km no valsts galvaspilsētas Kijivas. Kirovohradas rajona centrs (rajonā neietilpst). Pilsēta administratīvi iedalīta divos rajonos. Pilsētas padomei pakļauts Noves pilsētciemats.
Pilsēta nosaukta par godu rakstniekam, dramaturgam un aktierim Markam Kropivnickim, kurš dzimis netālu no pilsētas.
Vēsture
1924. gadā pilsēta tika pārdēvēta par Zinovjevsku (ru, uk) par godu revolucionāram un padomju valstsvīram Grigorijam Zinovjevam, bet pēc Zinovjeva aresta 1934. gadā — par Kirovu (ru, uk) par godu citam padomju revolucionāram un valstsvīram Sergejam Kirovam. 1939. gadā, sakarā ar Kirovohradas apgabala izveidošanu, pilsēta tika pārdēvēta par Kirovohradu, lai apgabala nosaukums atšķirtos no Kirovas apgabala Krievijā. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta izveidojās par nozīmīgu vieglās rūpniecības un lauksaimniecības mašīnbūves centru.
2016. gada 14. jūlijā Ukrainas Augstākā Rada pieņēma lēmumu pārdēvēt Kirovohradu par Kropivnicku.
Čārlzs Konrāds
Čārlzs "Pīts" Konrāds jaunākais (Charles "Pete" Conrad, Jr.; dzimis, miris ) bija ASV astronauts, Jūras kara flotes lidotājs. Veicis četrus kosmiskos lidojumus, izkāpis uz Mēness virsmas.
Dzīvesgājums
1953. gadā Konrāds Prinstonas Universitātē ieguva bakalaura grādu aeronautikas inženierijā. Pēc tam iestājās Jūras kara flotes aviācijā un Kara flotes izmēģinātājpilotu skolā Patuxent River. Viņš bija instruktors un inženieris. Vēlāk viņš dienēja uz lidmašīnu bāzes kuģa USS Ranger.
1962. gada septembrī Čārlzs Konrāds tika uzņemts NASA astronautu grupā. Trenējās Gemini projektam. Tajā laikā Konrāds bija viens no augumā īsākajiem astronautiem (1,69 m).
Konrāds savu pirmo kosmisko lidojumu veica 1965. gada augustā kā kosmosa kuģa Gemini 5 pilots kopā ar Gordonu Kūperu. Gandrīz astoņu dienu misijā tika uzstādīts kosmiskā lidojuma ilguma rekords. Pīts Konrāds bija Gemini 8 dublieru apkalpes komandieris.
Otro lidojumu kosmosā Konrāds veica 1966. gada septembrī, esot Gemini 11 komandējošais pilots. Lidojuma laikā notika kosmosa kuģa saslēgšanās ar Agena Target Vehicle, tai skaitā savienojot abus objektus ar trosi.
1966. gada decembrī Čārlzs Konrāds tika apstiprināts Apollo pirmā orbitālā lidojuma dublieru apkalpē. Tā kā mēness moduļa izstrāde aizkavējās, šī misija tika pārcelta uz 1968. gada decembri kā Apollo 8. Vēlāk Apollo 8 misija tika pārveidota par Mēness orbitālo lidojumu bez mēness kabīnes, Konrāda rezerves apkalpi apstiprinot Apollo 9 misijai 1969. gada martā.
Čārlza Konrāda trešais kosmiskais lidojums notika 1969. gada novembrī, esot Apollo 12 komandierim. Viņš kopā ar Elanu Bīnu veica otro nosēšanos uz Mēness virsmas.
Pēdējo reizi Konrāds kosmosā devās 1973. gada maijā kā orbitālās stacijas Skylab pirmās ekspedīcijas Skylab 2 komandieris. Tika veiktas divas iziešanas kosmosā, kuru laikā atvērts stacijas iesprūdušais saules bateriju panelis, kā arī veikti citi darbi.
1973. gada 31. decembrī Čārlzs Konrāds atstāja NASA un atvaļinājās no Kara flotes. Pēc tam viņš bija uzņēmuma American Television and Communications viceprezidents. 1976. gadā Konrāds kļuva par McDonnell Douglas viceprezidentu un konsultantu.
1999. gada 8. jūlijā Čārlzs Konrāds cieta motocikla avārijā un mira pēc dažām stundām slimnīcā.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Tumša nakte, zaļa zāle
Tumša nakte, zaļa zāle ir populāra latviešu tautasdziesma Emiļa Melngaiļa apdarē, kas izdota krājuma "Birzēs i norās" otrajā burtnīcā (1912). Dziesma blakus "Lokatiesi, mežu gali" (1903), "Bārenītes slavināšana" (1911) un "Rīgas torņa gala zīle" (1921) tiek uzskatīta par vienu no labākajām E. Melngaiļa tautasdziesmu apdarēm jauktajam korim.
Vēsture
Emilis Melngailis 1901. gadā beidza mācības konservatorijā Pēterburgas mūzikas konservatorijā jau 1902. gadā iznāca viņa kora dziesmu krājuma "Birzēs i norās" pirmā burtnīca. 1904. gadā E. Melngailis devās uz Taškentu, kur strādāja par pedagogu kadetu korpusā. 1912. gadā iznāca "Birzēs i norās" otrā burtnīca, kurā bija iekļauta arī tautasdziesmas "Tumša nakte, zaļa zāle" apdare.
Kopumā no 1902. līdz 1956. gadam iznāca 10 "Birzēs i norās" burtnīcas.
Saules impērija
Saules impērija (en) ir 1987. gada ASV kara filma, kas balstīta uz Džeimsa Greiema Balarsa tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no producentiem ir Stīvens Spīlbergs. Galvenās lomas filmā atveido Kristians Beils, Džons Malkovičs, Miranda Ričardsone un Naidžels Haverss. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas galvenais varonis ir jauns britu puisis Džeimijs "Džims" Greiems, kurš kopā ar savu bagāto ģimeni dzīvo Šanhajā, tomēr drīz vien, Otrā pasaules kara laikā, Džims kļūst par kara ieslodzīto japāņu nometnē.
Riogrande (Argentīna)
Riogrande ir pilsēta Argentīnas dienvidos, Ugunszemes arhipelāga lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojusies Atlantijas okeāna krastā Ugunszemes Lielās salas ziemeļaustrumos pie Riograndes upes ietekas. Riograndes departamenta centrs.
Vēsture
Pilsēta oficiāli dibināta 1921. gadā netālu no 1893. gadā izveidotās salēziešu misijas Nuestra Señora de la Candelaria un attīstījusies kā lopkopības reģiona centrs. Strauji pilsēta sāka attīstīties 1980. gados, kad Ugunszemē tika izveidota speciālā ekonomiskā zona un uzņēmumi atbrīvoti no vairākiem nodokļiem. Sevišķi attīstīta ir elektroniskā rūpniecība.
Žanna D'arka Girubuntu
Žanna D'arka Girubuntu (Jeanne D'arc Girubuntu, dzimusi ) ir Ruandas šosejas riteņbraucēja. 2014. gadā viņa kļuva par Ruandas čempioni gan individuālajā, gan grupas braucienā. 2015. gadā viņu uzaicināja trīs mēnešus trenēties Šveicē, UCI World Cycling Centre. Viņa kļuva par pirmo Ruandas sievieti, kas tikusi tur uzaicināta trenēties un par tūkstošo sportistu, kas tur trenējies.
Družba
Družba var būt:
Sjui Dzjuņs
Sjui Dzjuņs (zh, ; dzimis ) ir Ķīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1995).
Biogrāfija
No 1980. gadu sākuma līdz 2000. gadu sākumam Sjui Dzjuņs bija starp labākajiem Ķīnas šahistiem, divreiz (1983, 1985) izcīnot zelta medaļas individuālajos Ķīnas šaha čempionātos. Divas reizes (Subotica 1987, Bīle 1993) viņš piedalījās Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros un trīs reizes Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (2000. un 2001. gadā izstājās otrajā kārtā, savukārt 2004. gadā - pirmajā kārtā). 2005. gadā iekļuvis Pasaules kausa izcīņas šahā trešajā kārtā, kurā zaudējis Ruslanam Ponomarjovam.
Starp Sjui Dzjuņa lielākajiem individuālajiem panākumiem ir divas uzvaras Āzijas čempionātos šahā (2000, 2001) un Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā Džakartā (1987). Turklāt viņš ir guvis panākumus starptautiskos šaha turnīros Gdiņā (1986, pirmā vieta), Džakartā (1994, otrā vieta) un Šanhajā (2003, dalīta pirmā vieta kopā ar Džanu Džunu).
Pārstāvējis Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1994. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis ceturtais Ķīnas šahists, kas saņēmis šaha lielmeistara nosaukumu. 2012. gadā saņēmis FIDE vecākā trenera nosaukumu ar mūža licenci.
Kasubi kapenes
Kasubi kapenes ir četru Bugandas karaļu kabaku apbedījumu vieta. Atrodas Ugandas galvaspilsētā Kampalā.
Kapenes tika uzceltas 1881. gadā. Bugandas karaļi tikuši apbedīti kompleksa galvenajā ēkā. 2001. gadā tās tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 2010. gadā kapenes cieta ugunsgrēkā, kura cēlonis nav zināms. Pēc ugunsgrēka kapenes iekļautas apdraudēto Pasaules mantojuma objektu sarakstā. Pašlaik tiek plānota to restaurācija.
Pēteris Skuja
Pēteris Skuja (1915—1941) bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks. Pēc Latvijas okupācijas atteicās sadarboties ar Padomju varu, izvēršot pretpadomju pagrīdes darbību. Čekas apcietināts 1941. gada pavasarī, izbēdzis un vēlreiz apcietināts. Sodīts ar nāvi nošaujot.
Latvijas Republikas dienestā
Dienesta gaitas Skuja uzsāk 1934. gada septembrī 11. Dobeles kājnieku pulkā, 1935. gada 25. martā beidz telefona instruktoru kursus un iegūst dižkareivja pakāpi, bet jau 28. martā kļūst par kaprāli. 20. augustā Skuja beidz Sakaru bataljona virsnieka vietnieku kursus. 1. oktobrī Skuja formāli atvaļinās no dienesta, lai jau 4. oktobrī iestātos Latvijas Kara skolā.
1937. gada 11. augustā Skuja beidz Kara skolu leitnanta pakāpē un tiek iecelts par 1. Liepājas kājnieku pulka II ložmetēju rotas jaunāko virsnieku. 1938. gada 8. janvārī pēc paša lūguma tiek pārcelts uz 4. Valmieras kājnieku pulku, kas dislocēts Rīgā, kā I rotas jaunākais virsnieks, lai varētu būt kopā ar sievu Helēnu, kas strādā Rīgā. 21. martā Skuja kļūst par vada komandieri V rotā, bet 20. oktobrī VI rotā. 1939. gada 27. novembrī beidzis Kājnieku un jātnieku sapieru virsnieku kursus un 1940. gada 27. februārī iecelts par pulka sapieru vada komandieri. 1940. gada 1. aprīlī Skuja kļūst par VI rotas komandiera palīgu.