cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jēzus Kristus
Jēzus kā vēsturiska persona
Lai gan liecības par Jēzus dzīvi sarakstītas daudz vēlāk par viņa nāvi, filoloģiskajos pētījumos ir izdevies atjaunot notikumu hronoloģiju ar lielu ticamības pakāpi. Tā rezultātā ir secināts, ka pirmie teksti par Jēzu (Pāvila vēstules) tika uzrakstīti aptuveni divdesmit gadus pēc Jēzus nāves, savukārt gandrīz visa informācija par viņa dzīvi ir rodama Jēzus mācekļu pierakstītajos kanoniskajos evaņģēlijos, kuri sarakstīti laika posmā no mūsu ēras 65. līdz 80. gadam, un ir iekļauti kristiešu Bībeles Jaunajā Derībā. Vēl par Jēzus dzīvi Zemes virsū vēsta tā sauktie "apokrifi" (el — "slēpts"), kas ir aptuveni 50 teksti, kurus it kā sarakstījuši citi Jēzus mācekļi un laikabiedri, taču tie nav iekļauti Jaunajā Derībā. Piemēram, neatzītais "Jēkaba pirmevaņģēlijs" (ko it kā sarakstījis Jēzus brālis par viņa bērnības gadiem), "(pseido)Mateja evaņģēlijs jeb stāsts par svētās Marijas izcelsmi un Pestītāja bērnību", kā arī citi vienā laikā ar atzītajiem evaņģēlijiem sarakstītie apokrifi:
Ir tikai divi vēsturiski rakstu avoti, kuri ir tuvu Jēzus dzīves laikam un kuros pieminēts Jēzus Kristus. Tie ir mūsu ēras 90. gados Jozefa Flāvija sarakstitā hronika "Jūdu senatne", un Kornēlija Tacita ap 115. g. sarakstītais darbs "Annales". Flāvijs tikai piemin, ka "tajā laikā dzīvoja kāds gudrs vīrs, vārdā Jēzus", savukārt Tacits min, ka Nerons Romas ugunsgrēkos vainojis "tos, kurus dēvē par kristiešiem".
Loma
Saskaņā ar Nīkajas koncila doktrīnu Jēzus ir daļa no Dieva (Trīsvienība, kuru veido trīs aspekti: Dievs Tēvs, Dievs Dēls, Dievs Svētais Gars) — Dievs Dēls, kurš nācis zemes virsū kā īsts cilvēks (piedzimis jaunavai no Svētā Gara), lai mācītu un pēc tam mirtu mokās, sists krustā, izpērkot pasaules un cilvēku grēkus. Savukārt monofizīti atzīst tikai un vienīgi Jēzus zemes dzīves dievišķo dabu, noliedzot cilvēcisko faktoru (zemes ķermeņa fizioloģisko dabu).
Kristietībā uzskata, ka Jēzus Kristus ir Vecajā Derībā pieminētais Mesija, turpretī Jēzus islāmā ir tikai viens no nozīmīgākajiem praviešiem, taču netiek uzskatīts par Dieva dēlu. Jūdaisti Jēzu neuzskata ne par Mesiju, ne Dieva dēlu.
Jēzus jūdaismā
Ebreji tradicionāli Jēzu ir uzskatījuši par vislielāko no viltus mesijām. Lai arī jūdaismā Jēzum nav nekādas nozīmes, daudz svarīgāka un traģiskāka ir bijusi kristiešu attieksme pret ebrejiem gadsimtu laikā. Jūdaisms nekad nav akceptējis nevienu no it kā piepildītajiem pareģojumiem, kas īstenojušies Jēzus dzīvē un darbībā. Jūdaismā arī par elkdievību tiek uzskatīta jebkāda cilvēka pielūgsme, jo eksistē tikai viens Dievs.
Jēzus mākslā
Jēzus Kristus mākslā tradicionāli tiek attēlots kā cietējs: viņš bieži ir redzams piesists krustā un ar ērkšķu vainagu galvā. Biežs motīvs ir arī pietà — Jaunava Marija ar mirušo Jēzu klēpī. Viduslaikos Jēzus tika attēlots kā cēls bruņinieks vai godībā (Majestas Domini), savukārt krustā sišanas motīvs attīstījies renesanses posmā.
Saule simbolizē Jēzu Kristu kā taisnīguma un patiesības nesēju.
Lai gan Jēzus dzimis reģionā, kuru pamatā apdzīvoja brūnādaini cilvēki ar semītisku sejas tipu, tālaika kristietībā valdošā antisemītisma dēļ uz eiropiešiem orientētās un misionāru kolonijās izplatītās svētbildēs un gleznās viņš bieži tika parādīts kā gaišādains un zilacains eiropietis, savukārt svētbildēs, kas bija orientētas uz citu rasu cilvēkiem, viņa ādas krāsa un sejas vaibsti bieži tika pielāgoti tiem.
Jēzus literatūrā
Kopš 19. gadsimta beigām daudzi rakstnieki ir uzrakstījuši darbus, kuros ir devuši savu interpretāciju par Jēzus dzīvi. Starp izcilākajiem darbiem, kur ir apskatīts šis jautājums, ir šādi:
Jēzus kinofilmās
Jēzus dzīve saskaņā ar Jaunās Derības stāstiem un parasti no kristiešu viedokļa bieži ir bijusi par pamatu kinofilmu sižetiem. Patiesībā Jēzus Kristus ir viens no visvairāk apspēlētākajiem kinotēliem. Starp slavenākajām filmām par Jēzu Kristu ir Mārtina Skorsēzes filma "Pēdējais Kristus kārdinājums" (The Last Temptation of Christ, 1988) un Mela Gibsona filma "Kristus ciešanas" (2004).
2001. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
46. Starptautiskais Eirovīzijas dziesmu konkurss norisinājās Kopenhāgenā, Dānijā, 2001. gada 12. maijā. Tiesības rīkot konkursu Dānija ieguva 2000. gadā, kad par Eirovīzijas uzvarētāju kļuva Olsen Brothers ar dziesmu "Fly On The Wings Of Love". Latvijā kopumā par visiem māksliniekiem nobalsoja 75 112 iedzīvotāji.
Balsojumu tabula
{{legend|#ff9f9f|Televīzijas skatītāju balsojums.}} {{legend|#9f9fff|Žūrija.}} {{legend|#cf9fcf|50/50.}}
12 punkti
Valstis, kuras saņēma 12 punktus, augstāko novērtējumu.
Eriks Kantonā
Eriks Kantonā (fr; dzimis ) ir aktieris un bijušais franču futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Francijas izlases dalībnieks.
Futbolista karjeras laikā pārstāvējis vairākus Francijas un Anglijas klubus. Lielāko karjeras daļu aizvadīja Anglijas Premjerlīgas klubā Manchester United, kur arī noslēdza profesionāļa karjeru. Mančestras kluba sastāvā četras reizes kļuva par Premjerlīgas čempionu, vēl divus Francijas čempiona titulus izcīnīja Marseille sastāvā.
Francijas izlases sastāvā piedalījās 1992. gada Eiropas čempionātā. 2004. gadā bijušais Brazīlijas futbolists Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
No 1997. līdz 2004. gadam profesionāli spēlēja pludmales futbolu, bija šī sporta veida nacionālās izlases treneris līdz 2011. gadam.
Pēc futbolista karjeras beigām pievērsies aktiera karjerai. No 1995. līdz 2015. gadam piedalījās vairāk nekā 30 filmās. Spēlēja arī teātrī, attēlodams arī klasiskus tēlus, kā Alfrēda Žarī Ibī karali.
Sasniegumi
Marseille
Montpellier
Leeds United
Manchester United
Individuālie sasniegumi
1,2,4-Triazols
1,2,4-Triazols (simetriskais triazols, pirodiazols, C2H3N3) ir viens no triazola izomēriem - heterociklisks "aromātiskais" savienojums. Tā pieclocekļu cikls satur 3 slāpekļa atomus (2 blakus esošus, atšķirībā no 1,2,3-triazola, kura molekulā visi slāpekļa atomi izvietoti virknē). 1,2,4-Triazols ir bezkrāsaina cieta viela bez smaržas (adatveida kristāli no ētera vai benzola), kas šķīst ūdenī.
Iegūšana
1,2,4-Triazolu un tā atvasinājumus parasti iegūst no hidrazīna atvasinājumiem. Piemēram, 3,5-dimetil-1,2,4-triazolu var iegūt no diacetilhidrazīna un amonjaka (parasti lieto cinka hlorīda amonjakātu). Tos var iegūt arī, monoacetilhidrazīniem reaģējot ar skābju amīdiem (Pelicāri reakcija).
Īpašības
1,2,4-Triazoli pēc savas stabilitātes un aromātiskajām īpašībām ir līdzīgi 1,2,3-triazoliem.
Triazoli ir ļoti vājas bāzes (pie slāpekļa atoma esošo ūdeņraža atomu var aizvietot ar metāla atomu).
Nikolajs Poplavskis
Nikolajs Poplavskis (, dzimis, miris ) bija pirmais Inflantijas bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Daugavpilī.
Dzīvesgājums
Dzimis 1636. gada 4. decembrī savas dzimtas īpašumā tagadējā Podlases vojevodistes Belskas apriņķa Poplavu (Popławy) miestā vēsturiskajā Podlahijas teritorijā, kas 1569. gadā no Lietuvas dižkunigaitijas pakļautības pārgāja Polijas karaļa daļā. Zināms, ka kopš 1670. gada N. Poplavskis ieņēma dažādus katoļu baznīcas amatus Poznaņā, Varšavā un Plockā. 1685. gada viņu iecēla par Inflantijas vaivadijas bīskapu. Tolaik Latgalē bija tikai trīs baznīcas ar saviem priesteriem Daugavpilī, Rēzeknē un Viļakā. N. Poplavskis pēc ievēlēšanas par bīskapu pārcēlās uz dzīvi Daugavpilī. Tolaik Daugavpils jezuītu baznīca bija visas Livonijas un Kurzemes bīskapu pagaidu rezidence, jo Cēsu un Piltenes baznīcas piederēja luterāņiem.
Miris 1711. gada 7. septembrī drīz pēc iecelšanas par Ļvivas arhibīskapu.
Joldijas jūra
Joldijas jūra bija auksts sāļūdens jūras baseins Baltijas jūras ieplakā, kas izveidojās no Baltijas ledus ezera un pastāvēja preboreālajā klimatiskajā periodā (pirms aptuveni 10 300—9500 gadiem). Šajā laikā bija samērā vēss un salīdzinoši sauss klimats. Nosaukums veidojies no gliemenes Joldia portlandia, kas šajā periodā iekļuva jūrā no Atlantijas okeāna.
Litoloģiskais raksturojums
Joldijas jūras nogulumi Latvijas teritorijā ir konstatēti pie Ventspils un Daugavas ietekas rajonā. Tos veido zilganpelēcīgi un tumši pelēki aleirīti ar mālu un smilšu starpkārtām, kā arī smalkgraudainas smiltis. Nogulumu biezums ir 6-10 metri. Šie nogulumi uzguļ virsū Baltijas ledus ezera nogulumiem, un tos pārsedz Ancilus ezera nogulumi. Šo nogulumu augšdaļa pie Ventspils atrodas 6-20 metri zem pašreizējā jūras līmeņa, bet pie Daugavas ietekas apmēram 25 metri zem jūras līmeņa.
Paleontoloģiskais raksturojums
Jūras nogulumus raksturo Joldijas jūras sājūdens kramaļģu komplekss (104 sugas), kas pēc sastāva ir atšķirīgs, gan no Baltijas ledus ezera, gan no Ancilus ezera kramaļģu kompleksa. Šīs jūras faunu raksturo arī tur dzīvojošā gliemene Joldia portlandia. Nogulumos ir sastopamas arī saldūdens gliemeņvēžu paliekas (Candona candida, Candona neglecta, Cytherissa lacustris, Lymnocythere inopinata).
Hidroloģija
Joldijas jūras līmenis, domājams, Ventspils rajonā bija par 5 m zemāks, bet Daugavas ietekas rajonā par 15 m zemāks, kā pašlaik.
RB
RB var būt:
Gabrjela Gonsalesa Videla
Gabrjela Gonsalesa Videla (es) ir Čīles vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies Munitas pussalas galā Paradīzes līča ziemeļaustrumu piekrastē pie Agirres šauruma Danko krastā. Staciju pārvalda Čīles Gaisa spēki, pētniecības darbus koordinē Čīles Antarktikas institūts (INACH). Galvenās pētniecības nozares ir ģeoloģija, bioloģija un jūras bioloģija.
Staciju 1951. gada 12. martā izveidoja Čīles Gaisa spēki. Nosaukta par godu Čīles prezidentam Gabrjelam Gonsalesam Videlam, kurš 1948. gada februārī kļuva par pasaulē pirmo valsts galvu, kas apmeklējis Antarktīdas kontinentu. No 1962. līdz 1964. gadam stacija tika nodota Čīles Universitātes rīcībā. Pēc 1968./1969. gada sezonas stacija tika deaktivēta un fragmentāri izmantota tikai vasaras sezonā. 2003. gadā Čīles Gaisa spēki uzsāka stacijas atjaunošanas programmu. Papildus stacijas atjaunošanas darbiem, vienā no tās ēkām ierīkots muzejs. Stacijas teritorijā esošajai 1950. gadā būvētajai patversmei Bajaparaiso (Bahía Paraíso) piešķirts speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 30 statuss.
Stacija ir izveidota vietā, kur Vaterbotpointa ragā no 1921. gada janvāra līdz 1922. gada janvārim nometni bija izveidojuši un pārziemoja slikti plānotās britu ekspedīcijas dalībnieki Tomass Begšovs (Thomas Bagshawe) un Maksims Lesters (Maxime Charles Lester). Vietai piešķirts speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 56 statuss. Populārs antarktiskā tūrisma galamērķis, gada laikā staciju un vēsturiskos pieminekļus apmeklē vairāk kā 2000 tūristu.
Alesandro Dzamperini
Alesandro Dzamperini (dzimis Romā, Itālijā) ir bijušais Itālijas futbola aizsargs. 2009. gada sezonā spēlēja FK Ventspils sastāvā.
Eduards VII
Dzīvesgājums
Dzimis 1841. gadā karalienes Viktorijas un viņas vīra prinča Alberta ģimenē. Pirms kāpšanas tronī viņš bija Velsas princis un tolaik visilgāko laiku bijušais troņmantnieks. Karalienes Viktorijas valdīšanas laikā Eduards lielākoties bija izslēgts no politiskās varas un tika personificēts tikai kā elegantās un dīkdienīgās elites pārstāvis.
Eduarda VII valdīšanas laiks, kuru nereti dēvē par Eduarda ēru, sakrita ar 20. gadsimta sākumu un pasaulē norisinājās nozīmīgas pārmaiņas tehnoloģijā, kā arī visā sabiedrībā kopumā, piemēram, lidmašīnu izgudrošana, sociālisma izplatīšanās un Strādnieku kustības izveide. Eduards VII veica nozīmīgu britu kara flotes modernizāciju, kā arī veica reformas Armijas medicīniskajā palīdzībā (Army Medical Services), kā arī reorganizēja Britu armiju pēc Otrā būru kara.
Viņš centās izveidot labas attiecības starp Lielbritāniju un citām Eiropas valstīm, īpaši ar Franciju, šā iemesla dēļ viņštika iesaukts par "samierinātāju" ("Peacemaker"). Eduards VII bija pirmais britu monarhs no Saksijas Koburgas un Gotas dzimtas, kuru viņa dēls Džordžs V Pirmā pasaules kara laikā pārdēvēja par Vindzoru dzimtu.
Džonsone
Džonsone (en — 'Džona dēls') ir izplatīts angļu cilmes uzvārds (vīr. dz. Džonsons). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kirils (personvārds)
Kirils (ru, pl, sk, gr) ir populārs slāvu un grieķu personvārds, kas tulkojumā no sengrieķu valodas (Κύριλλος Kyrillos) nozīmē "dižens", "meistarīgs", saistīts ar kyrios - "kungs", "meistars".
Pēc latviešu kalendāra Kirila vārdadiena ir 9. jūlijā.
Kasari
Kasari (et) ir Igaunijai piederīga sala Veinameri šaurumā, Monzunda arhipelāgā, pie Hījumā salas dienvidaustrumu krasta. Ar Hījumā salu savieno divi dambji.
Izveidojusies, pēc ledus laikmeta ceļoties jūras līmenim, virs ūdens pacēlusies aptuveni pirms 3000 gadiem.
Pirmoreiz minēta 1564. gadā kā Kaskesara. Mūsdienās salā četros ciematos dzīvo ap 300 iedzīvotāju. Orjaku ciemā atrodas osta, kas mūsdienās kalpo kā jahtu osta.
Čelsija Džonsone
Čelsija Džonsone (en; dzimusi Otaskadero, Kalifornijas štatā, ASV) ir bijusī amerikāņu vieglatlēte, startējusi kārtslēkšanas sacensībās. Viņas tēvs Džeins Džonsons izcīnīja bronzas medaļu kārtslēkšanā 1972. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs.
Zolote
Zolote ir  pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, pakļauta Pervomajskas pilsētas padomei. Izvietojusies apgabala rietumdaļā Kamišovahas upes krastos 10 km no apgabala centra Luhanskas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1903. gadā kā ciemats pie akmeņogļu ieguves šahtām. 1938. gadā piešķirts pilsētas statuss. Pilsētā darbojas trīs akmeņogļu ieguves šahtas un bagātināšanas kombināts.
Galileo IOV FM2
Galileo IOV FM2 jeb Galileo In-Orbit Validation Flight Model 2 (no en "Galileo orbitālo pārbaužu otrais lidojuma modelis"), European GNSS apzīmējums GSAT0102, ir Eiropas navigācijas sistēmas Galileo orbitālo pārbaužu fāzes viens no četriem pavadoņiem. Galileo IOV FM2 palaists 2011. gada oktobrī; izvietots orbitālajā slotā B06.
Pavadonim dots arī nosaukums Thijs par godu bērnu konkursa uzvarētājam Beļģijā Teisam Pārlmanam (Thijs Paerlman).
Pavadonī uzstādīti divi pasīvie ūdeņraža māzera atompulksteņi, divi rubīdija atompulksteņi; pulksteņu pārraudzīšanas un vadības iekārta, navigācijas signāla ģenerators, L-joslas antena navigācijas signāla raidīšanai, C-joslas antena augšupejošā signāla uztveršanai, divas S-joslas antenas telemetrijai un komandām, kā arī antena meklēšanas un glābšanas iekārtai.
Galileo IOV FM2 tika palaists 10:30:26 UTC no Gviānas kosmiskais centra ar nesējraķeti Sojuz-STB/Fregat-MT (lidojums VS01) kopā ar līdzīgu pavadoni Galileo IOV FM2. Pēc palaišanas pirmās divas nedēļas ik pēc 12 stundām Galileo IOV FM2 veica manevrus, lai sasniegtu vajadzīgo orbītu.
tika paziņots, ka pirmie divi IOV pavadoņi pabeiguši testēšanas fāzi un tiek sākta orbitālo pārbaužu (In-Orbit Validation) fāze.
Sarīmaraisa
Sarīmaraisa (af) bija Dienvidāfrikas vasaras polārstacija Antarktīdā. Ierīkota 1982. gadā Ālmana grēdas vidienē pie Grunehognas kalna, apvidū, kas par lauka partiju bāzi izmantots kopš 1971. gada. Nosaukta pēc populāras afrikāneru dziesmiņas My Sarie Marais. Izmantota galvenokārt ģeoloģisko un bioloģisko pētījumu lauka partiju nodrošināšanai. SANAE IV būvniecības periodā Sarīmaraisas stacija tika izmantota kā galvenais transporta mezgls un glābšanas stacija ārkārtas situācijās. Stacija slēgta 1999. gadā, 2000./2001. gadā demontēta un izvesta no kontinenta.
Viskaļu pagasts
Viskaļu pagasts bija viena no Rīgas apriņķa pašvaldībām tā dienvidaustrumos. Robežojās ar Bebru, Kokneses, Aizkraukles, Skrīveru un Krapes pagastiem. Pagasta valde atradās tagadējos Viskāļos.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Viskāļu ciemu. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Ogres apriņķī. Viskāļu ciemu 1947. gada 18. novembrī likvidēja, bet 1949. gada 31. decembrī, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja, ciemu iekļaujot Pļaviņu rajonā. Mūsdienās Viskaļu pagasta teritorija iekļauta Ogres novada Krapes pagastā un nelielas daļas Aizkraukles novada Skrīveru Kokneses un Bebru pagastos.
Kortnija Lava
Kortnija Mišela Lava (en; dzimusi Kortnija Mišela Harisone (en) Sanfrancisko, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu vokāliste, dziesmu vārdu autore, mūziķe un aktrise. Viņa vislabāk pazīstama kā alternatīvā roka grupas Hole ritma ģitāriste un vadošā vokāliste. Vēl viņa bija pazīstama kā Kurta Kobeina atraitne.
Hole viņa dibināja 1989. gadā 25 gadu vecumā. 1990. gados viņi izdeva vairākus albumus, no kuriem daudzi sasniedza vairāku topu virsotnes un tika pozitīvi novērtēti. Tāpat K. Lava tika nominēta Zelta globusa balvai par lomu 1996. gada filmā The People vs. Larry Flynt. Grupa oficiāli izjuka 2002. gadā, pēc tam K. Lava izpelnījās plašsaziņas līdzekļu uzmanību ar narkotiku lietošanu un likumu pārkāpumiem. 2000. gadu otrajā pusē mūziķe izgāja rehabilitācijas kursu un vēlāk izdeva Hole ceturto studijas albumu ar jaunu grupas sastāvu.
Vilhelms Haufs
Vilhelms Haufs (de, dzimis 1802. gada 29. novembrī, miris 1827. gada 18. novembrī) bija vācu rakstnieks, romantisma literatūras pārstāvis.
Dzīves gājums
Haufs dzimis Štutgartē. Viņa tēvs Augusts Frīdrihs Haufs, valsts ierēdnis, nomira 1809. gadā, un māte ar bērniem (Vilhelmam bija brālis Hermanis un māsas Marija un Sofija) pārvācās pie viņas tēva Karla Frīderiha Elzesera uz Tībingeni.
Haufs mācījās Tībingenes ģimnāzijā, tad no 1817. gada Blaubeirenas klostera skolā. No 1820. līdz 1824. gadam viņš studēja teoloģiju Tībingenē, kur ieguva arī Dr.phil. grādu.
Ludolfs Liberts
Ludolfs Liberts ( — ) bija latviešu scenogrāfs, gleznotājs un Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogs.
Vilhelms Haufs
Dzīves gājums
No 1824. līdz 1826. gadam Haufs strādāja par mājskolotāju Štutgartē. 1827. gadā viņš kļuva par Johana Frīdriha Kotas izdotā laikraksta Morgenblattes für gebildete Stände redaktoru. 1827 gadā viņš apprecēja savu māsīcu Luīzi Haufu, kura tā paša gada 10. novembrī dzemdēja viņam bērnu. Nedēļu vēlāk, 18. novembrī, Haufs nomira no vēdertīfa, ko bija ieguvis kādā ceļojumā caur Tiroli).
Ludolfs Liberts
Biogrāfija
Dzimis Cēsu apriņķa Tirzā 1895. gada 3. aprīlī muižas kalpotāja ģimenē. 1907. gadā ar ģimeni pārcēlās uz Torņkalnu Rīgā. Pirmos iespaidus mākslā guva pie gleznotāja Voldemāra Zeltiņa. Mācījās Jūlija Madernieka studijā, Stroganova mākslas skolas Tēlniecības nodaļā Maskavā (1911—1912) un Kazaņas mākslas skolā (1912—1915), vienlaikus strādādams par dekoratoru Kazaņas operā (1913—1914).
Vilhelms Haufs
Literārā darbība
Savu īso literārās darbības laiku Haufs uzsāka 1825. gadā, publicējot dažas noveles (Memoiren des Satans, Othello) un savu pirmo pasaku almanahu. Par Haufa pazīstamāko darbu līdzās viņa pasakām kļuva 1826. gadā izdotais romantiskais romāns "Lihtenšteins".
Ludolfs Liberts
Biogrāfija
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā beidza Aleksandra karaskolu, bija virsnieks Polijas frontē un nokļuva gūstā Vācijā. Latvijā atgriezās 1921. gadā. Darbojās žurnālā "Ho — ho" (1922—1924). Strādāja par Latvijas Nacionālās operas dekoratoru un režisoru (1924—1937), Valstspapīru spiestuves un naudas kaltuves direktoru (1935—1940; 1941—1944), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogu (1923—1932) un figurālās glezniecības meistardarbnīcas vadītāju (1942—1944). Bija viesscenogrāfs Helsinku, Kauņas, Viļņas, Malmes, Zagrebas un Sofijas teātros.
Vilhelms Haufs
Literārā darbība
Nozīmīgākā Haufa daiļrades daļa ir viņa literārās pasakas.
Ludolfs Liberts
Biogrāfija
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Austriju, tad uz Vāciju, kur Eslingenē darbojās latviešu mākslas skolā. 1950. gadā emigrēja uz ASV, kur pasniedza gleznošanu Ņujorkas pilsētas koledžā.
Miris 1959. gada 11. martā Ņujorkā. Mākslinieka pelnu urna apbedīta Grīnvudas kapsētā. Ludolfs Liberts bija LU studentu biedrības Konkordija Valdemārija biedrs.
Mākslinieciskā darbība
Darbojies Rīgas mākslinieku grupā un mākslinieku biedrībā "Sadarbs" (1924—1939), kurā bijis tās priekšsēdētājs (1929—1939). Nozīmīgākā daiļrades daļa ir bijusi scenogrāfija. Mākslinieciskās darbības sākumposmā jūtama krievu skatuves glezniecības tradīciju ietekme — Volfganga Amadeja Mocarta operai "Bēgšana no seraja" (1924), Alfrēda Kalniņa "Salinieki" (1926), Jāzepa Mediņa "Sprīdītis" (1927), kur dekorācijas bieži vien krāšņuma ziņā pārspēja inscenējumu. Vēlākos gados izteiksmes līdzekļu izvēlē kļuvis viengabalaināks un atturīgāks. Stājglezniecības agrīno darbu posmā jūtamas konstruktīvisma iezīmes, taču Rietumeiropas ceļojumu ietekmē pakāpeniski formas un līnijas zaudēja savu uzsvērtību un asumu, kolorīts kļuvis impresionistiski virmojošāks un sidrabains.
Gleznojis Latvijas ainavas, kurās dominē dzimtenes lauki ar pļavām un bērzu birztalām un Torņkalna skati, bet popularitāti guvuši viņa radītie Parīzes skati un Venēcijas piļu, laukumu un kanālu atainojumi. Gleznojis figurālas kompozīcijas par senlatviešu dzīves tēmām, kurām lielākoties piemitis idillisks raksturs. Daudz radījis arī portreta žanra darbu, kuru vidū ir minami iztēlē radīti seno latviešu ķēniņu portreti. Atrazdamies bēgļu nometnēs, pievērsies temperas glezniecībai. Trimdā ASV turpinājis gleznot Rīgas, Venēcijas un Parīzes ainavas.
Personālizstādes
Norisinājušās Rīgā (1923 (kopā ar Konrādu Ubānu), 1934, 1938); Parīzē (1927); Briselē (1929); Berlīnē (1934, 1938); Stokholmā (1938).
Pompeji
Pompeji (la, it) bija Senās Romas pilsēta, kas atrodas netālu no mūsdienu Neapoles, Kampānijas reģionā. Tā, tāpat kā Herkulāna, tika iznīcināta Vezuva izvirduma laikā 79.gada 24. augustā. Izvirduma laikā pilsētu pārklāja bieza pelnu kārta, tāpēc pilsēta saglabājusies praktiski neskarta. Pompeji iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Vēsture
Pompeju dibināja oski 6. gadsimtā pirms Kristus. Pilsētas nosaukums visticamāk cēlies no osku vārda pumpe - pieci. Pilsēta ir izveidojusies apvienojoties pieciem miestiem. Pēc citas versijas pilsētas nosaukums cēlies no grieķu valodas vārda pompe - triumfāls gājiens: Pomjeju un Herkulānas dibināšanas leģenda vēstī, kad Hērakls uzveicis milzi Gērionu, svinīgi izgājis cauri pilsētas ielām.
Kādu laiku Pompeji piederēja Kumai, kopš 6. gadsimta pirms Kristus beigām bija etrusku pakļautībā un bija pilsētu savienībā ar Kapuju vadībā. 5. gadsimta pirms Kristus divdesmitajos gados, kopā ar citām Kampānijas pilsētām, Pompeju iekaroja samnīti. Otrā Samnītu kara laikā samnītus uzveica Romas republika, bet Pompeji, aptuveni 310. gadā pirms Kristus, kļuva par Romas sabiedrotajiem.
Pilsētas bojāeja
Vezuva izvirduma priekštecis bija stiprā zemestrīce, kas norisinājās 62. gada 5. februārī un, daļēji, ir aprakstīta Tacita "Annālēs". Dabas kataklizma radīja ļoti lielus zaudējumus pilsētai, praktiski visas būves bija cietušas zemestrīces laikā. Lielākā ēku daļa tika saremontētas, tomēr daļa pat līdz pilsētas bojāejai 79. gadā, joprojām bija pussagruvušas.
Vezuva izvirdums sākās 79. gada 24. augustā pa dienu un ilga apmēram diennakti, par ko liecina daži saglabājušies Plīnija Jaunākā "Vēstuļu" manuskripti. Izvirduma rezultātā bojā gāja trīs pilsētas - Pompeji, Herkulāna, Stabija, kā arī daži nelieli ciemi un villas. Veicot arheoloģiskos izrakumus noskaidrojās, ka pilsētās viss ir saglabājies tieši tāds, kā līdz izvirduma brīdim. Zem daudziem metriem pelnu tika atrastas ielas, mājas ar pilnīgu iekārtojumu, cilvēki un dzīvnieki, kuri nepaspēja izglābties. Izvirdums bija tik spēcīgs, ka pelni no tā aizlidoja pat līdz Ēģiptei un Sīrijai.
No 20 000 Pompeju iedzīvotāju, ēkās un uz ielām bojā gāja apmēram 2000 cilvēku. Vairums iedzīvotāju pameta pilsētu līdz katastrofai, tomēr bojā gājušos atrod arī ārpus pilsētas. Tādēļ precīzu boja gājušo skaitu noteikt nav iespējams.
Starp bojāgājušajiem bija arī Plīnijs Vecākais, kas zinātnisku interešu vadīts mēģināja pietuvoties Vezuvam izvirduma laikā.
Rejs Manzareks
Reimonds Daniels Manzareks, jaunākais (dzimis, miris ), pazīstams kā Rejs Manzareks , bija poļu izcelsmes ASV mūziķis, grupas The Doors taustiņinstrumentālists no grupas izveides 1965. gadā līdz tās izjukšanai 1973. gadā.
Biogrāfija
Manzareks piedzima un tāpat kā viņa vecāki uzauga Čikāgas dienvidos. Bērnībā viņam privātskolotāji mācīja spēlēt klavieres. Viņš spēlēja basketbolu un vēlējās kļūt par spēka uzbrucēju vai centra spēlētāju. Kad viņam 16 gadu vecumā treneris pateica, ka viņš var būt vienīgi aizsargs, Manzareks pameta komandu. Viņš vēlāk atzina, ka bez šī ultimāta The Doors varēja neizveidoties.
No 1962. līdz 1965. gadam viņš mācījās kinematogrāfiju Kalifornijas Universitātē Losandželosā (UCLA), kur satika citu studentu Džimu Morisonu. Četrdesmit dienas pēc skolas absolvēšanas viņi nejauši satikās. Morisons pastāstīja, ka ir sarakstījis vairākas dziesmas un nodziedāja Moonlight Drive. Pēc šīs satikšanās viņi nolēma veidot grupu.
1966. gadā grupa sāka regulāri spēlēt klubā The London Fog. Kad viņus no kluba atlaida, viņi tika pieņemti Whisky a Go Go. The Doors noslēdza ierakstu līgumu ar Columbia Records. Kad pēc dažiem mēnešiem viņi uzzināja, ka uzņēmums gatavojas pārtraukt līgumsaistības, grupa pieprasīja līguma laušanu. Vēlāk viņi noslēdza līgumu ar Elektra Records, kas izdeva visus grupas albumus.
Tā kā grupai nebija basista, Manzareks parasti spēlēja basa daļas ar Fender Rhodes basu. Lai spēlētu pamata taustiņinstrumentu daļas, viņš izmantoja Vox Continental un vēlāk Gibson G-101 elektriskās ērģeles.
Manzareks dažkārt dziedāja, tostarp, grupas pēdējos divos albumos (Other Voices un Full Circle), kas tika ierakstīti un izdoti pēc solista Morisona nāves.
Dons Kihots
“Atjautīgais idalgo Lamančas Dons Kihots” (es), zināms vienkārši kā “Dons Kihots” (Don Quixote), ir spāņu rakstnieka Migela de Servantesa 1605. un 1615. gadā izdots romāns divās daļās. Tas ir stāsts par ekscentrisku idalgo Alonso Kihano (Alonso Quixano). Salasījies bruņinieku stāstus, viņš nolemj par tādu kļūt. Viņš pieņem sev vārdu Lamančas dons Kihots (Don Quixote de la Mancha) un uzsāk klejojumus apkārt, lai cīnītos par taisnīgumu pasaulē. Par viņa ieroču nesēju kļūst vienkāršs zemnieks Sančo Pansa. Vēl romānā tiek stāstīts par dona Kihota uzticamo zirgu Rosinanti un iemīļotu sievieti Tobosas Dulsineju. "Donu Kihotu" ir pieņemts uzskatīt par pirmo moderno romānu literatūras vēsturē. Grāmatas otrā daļa ir pretstats pirmajai daļai.
Pirmā grāmata
Pirmā grāmata sākas kādā Lamančas ciemā, Spānijas impērijā, kura nosaukumu grāmatas autoram nav labpaticies atcerēties. Šajā ciemā dzīvoja gandrīz 50 gadus vecs idalgo Alonso Kihano, un, ietekmējoties no bruņinieku stāstiem, pats nolemj kļūt par bruņinieku, lai iznīcinātu jebkuru netaisnību, cīnīties pret visādiem negadījumiem un briesmām un tā iegūtu savam vārdam mūžīgu slavu. Viņš pieņem sev vārdu dons Kihots. Viņš nospodrināja savu senču bruņas, bet nebija bruņucepures, tāpēc to izgatavoja no vecas ķiveres, pieliekot tai priekšā no kartona izgatavotu bruņucepures sejas aizlaidni. Pēc tam dons Kihots savam kleperim centās izdomāt dižciltīgu vārdu, rezultātā nosaucot par Rosinanti (burtiski zirga vārds nozīmē — “iepriekš bijis kleperis”). Vēl pēc dona Kihota domām, katram bruņiniekam ir vajadzīga arī dāma, ko mīlēt. Šai lomai viņš izvēlējās zemnieku meiteni no tuvējās pilsētas, nosaucot viņu par Tobosas Dulsineju. Viņas vārdā dons Kihots dodas pildīt varoņdarbus. Vispirms viņš ierodas iebraucamā vietā, kuru iedomājas par pili un uzstāj, lai iebraucamās vietas saimnieks viņu ieceļ bruņinieku kārtā. Saimnieks to izdara, un dons Kihots nolemj atgriezties mājās, lai apgādātu sevi ar visu vajadzīgo un atrastu ieroču nesēju. Par ieroču nesēju kļūst zemnieks Sančo Pansa, kuram viņš apsola salu, pār kuru kādu dienu varēs valdīt.
Latviskie tulkojumi
„Dons Kihots” latviski ir tulkots četrreiz. Pirmais latviskais tulkojums ar nosaukumu "Lamančas Don-Kichots, asprātīgais un daudz piedzīvojušais hidalgo" iznāca apgādā "Vaiņags" 1921./1922. gadā Ādolfa Ersa tulkojumā. 1932. gadā izdeva romāna saīsināto versiju jaunatnei Ernesta Birznieka-Upīša tulkojumā. Tieši no spāņu valodas „Donu Kihotu” tulkoja Konstantīns Raudive (pirmais izdevums 1937. –1938. gadā, atkārtoti 2006. gadā) un Mirdza Ķempe (pirmais izdevums 1956. gadā, atkārtoti izdots 1978.–1979. gadā).
11. septembris
11. septembris ir gada 254. diena pēc Gregora kalendāra (255. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 111 dienas.
Vārda dienas
Signe, Signija
Maka Robertsona Zeme
Maka Robertsona Zeme ir dabas apgabals Austrumantarktīdā, Indijas okeāna krastā. Formāli tā ir Austrālijas Antarktiskās teritorijas daļa. Austrumos tā robežojas ar Princeses Elizabetes Zemi un Eimerija šelfa ledāju, rietumos — ar Enderbiju Zemi. Piekraste nosacīti ir sadalīta sekojošos sektoros:
Iekšzemē lielu daļu teritorijas zemes austrumos aizņem Prinča Čārlza kalni. Piekrastes daļā ir vairākas nelielas kalnu grēdas un nunataki, ievērojamākā no kurām ir Framnēsa kalni.
Apvidu no 1929. līdz 1931. gadam apsekoja un pētīja BANZARE ekspedīcija, un nosauca to ekspedīcijas aizbildņa sera Makfersona Robertsona (Sir Macpherson Robertson) vārdā.
Maka Robertsona Zemē atrodas vairākas polārstacijas, lielākās no kurām ir vissezonas Mosona (Austrālija) un vasaras stacija Sojuza (Krievija).
Osmusāre
Osmusāre (et, sv) ir Igaunijai piederoša sala Baltijas jūrā pie ieejas Somu līcī. Izvietojusies Igaunijas ziemeļrietumu piekrastē 7,5 km no Pēzaspea raga. Ietilpst Lēnes apriņķa Lēnes-Nigulas pagastā. Uz salu var nokļūt, noīrējot laivu.
Daba
Sala radusies, jūras gultnei ceļoties augšup pēc ledus laikmeta beigām. Pašlaik Osmusāre turpina celties ar ātrumu 2 - 3 mm gadā.
Osmusārē atrodas vērtīgi ģeoloģiskie pieminekļi — ordovika kaļķakmens klintis, atsegtas kaļķakmens slāņu virsmas, krasta nogulumu vaļņi, lieli laukakmeņi.
Pirms aptuveni 540 miljoniem gadu ap 7 km ziemeļaustrumos no tagadējās salas nokrita Neugrundas meteorīts, kura diametrs bija ap 400 metri. Meteorīts izveidoja krāteri, kura diametrs bija ap 7 km un dziļums vairāk kā 500 m. Vēl 10 km rādiusā ap krāteri ieži tika deformēti. Mūsdienās sauszemē redzamie ieži, tai skaitā Osmusāres kaļķakmens, veidojušies pēc šī meteorīta.
Salas ziemeļaustrumu piekrastē ir ainavisks stāvkrasts — līdz 6 m augsta kaļķakmens klints. Citos krastos ir savdabīgi kaļķakmens oļu vaļņi, salas centrālajā daļā ir aizauguši agrākie ezeri — Lillahamne un Inahamne.
Vēsture
Pirmoreiz rakstos minēta 1250. gadā kā Hothensholm, pirmie pastāvīgie iedzīvotāji salā minēti 1436. gadā. 1642. gadā uzcēla senāko salas koka baznīcu, 1766. gadā uzbūvēja mūra baznīcu. Pirmā bāka salā tika uzcelta 1766. gadā. 1804.—1941. gados salā atradās no akmens celta bāka, kas karā tika nopostīta. Pašreizējā 35 m augstā betona konstrukcijas Osmusāres bāka celta 1954. gadā. Pirmā pasaules kara laikā 1914. gada 26. augustā pie salas nogrima vācu karakuģis Magdeburg.
Otrā pasaules kara laikā vēl pirms Igaunijas okupācijas 1940. gadā uz salas uzbūvēja Sarkanās armijas nocietinājumus ar lielgabalu baterijām. 12. jūnijā no salas izraidīja visus septiņos ciematiņos dzīvojošos 130 Igaunijas zviedrus, kurus izmitināja Vormsi salā. 1941. gada 6. septembrī Osmusāri mēģināja ieņemt Vācijas karaspēks, taču Sarkanās armijas garnizons noturējās līdz pat 6. decembrim. 1942. gadā salas pamatiedzīvotāji atgriezās mājās, taču 1944. gadā no jauna devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. Pēc kara beigām salā izvietoja PSRS robežapsardzības karaspēka daļas, kas to atstāja 1992. gadā.
Salā kopš 2001. gada atgriezusies viena ģimene kas nodarbojas ar aitkopību. Mūsdienās Osmusārē ir dabas liegums un vēsturiskajiem zemes īpašniekiem netika dotas tiesības atgūt savu īpašumu salā, kompensējot to ar īpašumu citur. Šeit atrodas arī Igaunijas robežsargu bāze.
SR
SR var būt:
Ujuni solončaks
Ujuni solončaks (es) ir lielākais solončaks pasaulē. Atrodas Bolīvijas dienvidrietumos, Potosi departamentā.
Pirms aptuveni 40 000 gadiem Ujuni solončaks bija daļa no milzīgā Minčina ezera. Mūsdienās no šī ezera atlikuši Poopo ezers, Koipasas ezers, Uru Uru ezers un Ujuni solončaks.
Katru gadu novembrī Ujuni solončakā uzturas trīs sugu flamingi. Populārs tūrisma objekts - šeit ir arī sāls viesnīca un tā saucamās salas. Pievilcīgākā ir Inkavasi sala, uz kuras aug līdz 12 metrus augsti kaktusi.
Solončaka krastā atrodas Tunupi vulkāns, kura tuvumā ir grota ar aptuveni 3000 gadus senām mūmijām.
Plūdi
Plūdi ir sauszemes applūšana ar ūdeni. Galvenie plūdu iemesli ir ilgstoši nokrišņi, sniega kušana, cunami, ledus sastrēgumi, kuru dēļ ūdens nevar tecēt pa upi un ceļas ūdens līmenis. Plūdi var būt arī tad, ja ūdens līmeņa celšanos neiztur kāds dambis, aizsprosts vai cita aizsargkonstrukcija un tad applūst plašas teritorijas. Latvijas teritorijā plūdu cēloņi ir vētras uzplūdi jūras piekrastē un strauja ūdens līmeņu celšanās upēs un ezeros palu un lietus uzplūdu laikā.
Pali
Pali ir ūdens režīma fāze, kas konkrētos klimatiskos apstākļos katru gadu atkārtojas vienā un tajā pašā sezonā un raksturojas ar gadā vislielāko ūdenīgumu, ilgstošiem augstiem ūdens līmeņiem un palieņu applūšanu (Latvijā pali ir pavasarī — parasti martā vai aprīli — sniega kušanas laikā). Latvijas lielajās un vidējās upēs pavasara palu ūdens līmeņi parasti pārsniedz vasaras—rudens plūdu līmeņus (atsevišķos gados ar maziem paliem vasaras—rudens plūdi var tos arī pārsniegt).
Postošākie plūdi vēsturē
Vispostošākie plūdi pēc upuru skaita bija 1931. gadā, kad no krastiem izgāja Jandzi un Huanhe upes Ķīnas Republikā. Upuru skaits tiek lēsts no 2,5 līdz 3,7 miljoniem. Arī nākamie divi postošākie plūdi bija Huanhe upes iziešana no krasta — 1887. gadā plūdi prasīja no 0,9 līdz 2,0 miljoniem cilvēku dzīvību, bet 1938. gadā upuru skaits bija no 0,5 līdz 0,7 miljoniem.
Pēters Hēgs
Pēters Hēgs (Peter Høeg, * 1957. gada 17. maijā Kopenhāgenā) ir viens no pazīstamākajiem dāņu mūsdienu rakstniekiem. Viņa zināmākie darbi ir romāni "Smillas jaunkundzes sniega izjūta" (Frøken Smillas fornemmelse for sne, 1992), "Sieviete un pērtiķis" (Die Frau und der Affe, 1996).
Dzimis advokāta un skolotājas ģimenē. Divdesmit gadu vecumā kļuva par valsts junioru čempionu paukošanā. Hēgs ir studējis teātra mākslu, deju, literatūrzinātni (viņam ir maģistra grāds dāņu literatūrā), strādājis par aktieri, baleta dejotāju, matrozi un citus darbus.
Hēga literārā debija bija romāns "Divdesmitā gadsimta sapņu vēsture" (Forestilling om det tyvende århundrede, 1988), tam sekoja stāstu krājums "Nakts stāsti" (Fortællinger om natten, 1990). Īpašu popularitāti ieguva 1992. gadā publicētais romāns "Smillas jaunkundzes sniega izjūta", kurš Skandināvijā tika ekranizēts "Smillas sense of snow" (1997), režisors Bille Augusts (Bille August), titullomā Holivudas angliete Džūlija Ormanda (Julia Ormond).
Latviešu valodā izdoti romāni: "Smillas jaunkundzes sniega izjūta" (tulk. Inga Mežaraupe, 1997, 1998, 2018), "Sieviete un pērtiķis" (tulk. Inga Mežaraupe, 1998), "Varbūt viņi derēja" (tulk. Rute Lediņa, 1998), "Ceļojums tumsas sirdī" (tulk. Uldis Priede, 1999), "Divdesmitā gadsimta sapņu vēsture" (tulk. Inga Mežaraupe, 2005), "Klusā meitene" (tulk. Inga Mežaraupe, 2011), "Ziloņkopēju bērni" (tulk. Inga Mežaraupe, 2018), "Sūzanas efekts" (tulk. Inga Mežaraupe, 2019) un stāstu krājums "Nakts stāsti" (tulk. Uldis Priede, 2001). Par romānu “Ziloņkopēju bērni” tulkotāja Inga Mežaraupe 2018. gadā saņēma rakstniecības balvu “Sudraba tintnīca”.
Teodors Volfs fon Līdinghauzens
Teodors Volfs fon Līdinghauzens (pl, ; dzimis, miris ) bija Inflantijas bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Daugavpilī (1710, koadjutors 1701—1710).
Dzīvesgājums
Dzimis 1662. gada 20. septembrī Līksnas muižā Inflantijas vaivadijas Daugavpils stārasta Frīdriha Volfa fon Līdinghauzena un viņa sievas Annas Dēnhofas ģimenē. Iestājās jezuītu ordenī, studēja jezuītu kolēģijā Varšavā un papildinājās Romā (1688-1689). Lielā Ziemeļu kara sākumā 1701. gadā viņu iecēla par Livonijas un Kurzemes bīskapa Nikolaja Poplavska koadjuktoru, bet pēc viņa iecelšanas par Ļvivas arhibīskapu 1710. gadā Teodors Volfs fon Līdinghauzens uz neilgu laiku bija Inflantijas un Piltenes bīskaps. Tā laika statistika liecina, ka Daugavpilī dzīvoja ap 500 katoļticīgo, bet visā Inflantijas bīskapijā - 50 000. Pēc tam viņu iecēla par Helmas bīskapu (1710-1712).
Miris 1712. gada 9. maijā Varšavā.
Beninas karogs
Beninas karogs ir viens no Beninas nacionālajiem simboliem.
Beninas karogs tika pieņemts 1959. gadā. 1975. gadā, kad pie varas valstī nāca marksisti, Beninas karogs tika izmainīts. Jaunais karogā bija redzama sarkana zvaigzne kreisajā augšējā stūrī uz zaļa fona. 1991. gada 1. augustā, kad marksistu režīms tika gāzts, Beninas karogs tika atjaunots tā iepriekšējā izskatā.
Karogā ir iekļautas tradicionālas panāfrikas krāsas — zaļa, dzeltena un sarkana. Zaļā krāsa simbolizē cerību, dzeltenā simbolizē uzplaukumu, bet sarkanā tiek asociēta ar drosmi. Šo krāsu nozīme ir skaidrota arī Beninas himnā. Augstuma attiecība pret platumu ir 2:3.
Katažina Skovroņska
Katažina Eva Skovroņska-Dolata (pl; dzimusi Varšavā, Polijā) ir profesionāla poļu volejboliste, Polijas sieviešu volejbola izlases dalībniece. Pašlaik (2011) pārstāv Turcijas līgas klubu Fenerbahçe Acıbadem.
Polijas izlases sastāvā viņa ir izcīnījusi zelta medaļu 2003. un 2005. gada Eiropas čempionātos. Piedalījusies 2008. gada Olimpiskajās spēlēs. Fenerbahçe Acıbadem sastāvā K. Skovroņska ir triumfējusi 2010. gada FIVB Pasaules klubu čempionātā. Šajā turnīrā viņa tika atzīta par turnīra vērtīgāko spēlētāju un bija labākā punktu guvēja visā turnīrā. 2010. gadā tika iegūts arī Turcijas Superkauss, 2010.—2011. gada CEV Čempionu līgā tika izcīnīta bronzas medaļa.
Virtuāla maksājumu karte
Virtuālā maksājumu karte ir specializēta maksājumu karte, paredzēta norēķiem internetā, jo tā pastāv tikai virtuālā formā, klientam tiek paziņots kartes numurs un derīguma termiņa beigu datums, bet tā netiek izsniegta plastikāta formā. Šo karti var izmantot norēķiniem par pirkumiem un pakalpojumiem internetā.
Rita (filma)
"Rita" ir 1957. gada latviešu padomju spēlfilma. Filma ir režisores Adas Neretnieces debija. Filma uzņemta Rīgas Mākslas un hronikālo filmu studijā.
Filmēšanas grupa
Pirotehniķis: Eigino Oškalns
Latvijas Basketbola līga
Latvijas Basketbola līga (LBL) ir basketbola čempionāts, kurā piedalās Latvijas vīriešu basketbola klubi. LBL tika izveidota 1992. gadā. Kopš 2018. gada spēcīgakie Latvijas klubi spēlē Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā, sezonas noslēgumā aizvadot tikai izslēgšanas spēles, lai noskaidrotu Latvijas Basketbola līgas čempionu (Latvijas čempionu basketbolā).
Vēsture
Pirmā LBL sezona norisinājās 1992. gadā. Laika posmā no 1992. līdz 1999. gadam čempioni bija ASK/Brocēni/LMT, savukārt no 2000. līdz 2006. gadam — BK Ventspils, kuru 7 gadu uzvaru sēriju 2007. gadā pārtrauca ASK Rīga.
Laika gaitā daudzkārt mainījusies turnīra izspēles kārtība. 2005./2006. gada sezonā LBL nepiedalījās 5 spēcīgākās Latvijas komandas, jo tās startēja BBL čempionātā. Šīs komandas pārējām pievienojās tikai izslēgšanas turnīra gaitā. 2006./2007. gada sezonā LBL piedalījās 16 komandas. Turnīru iesāka 12 komandas, bet 4 spēcīgākās (BK Ventspils, BK Barons/LU, ASK Rīga un SK Valmiera/Lāčplēša Alus) sezonu iesāka BBL turnīrā, bet LBL pievienojās sezonas vidū, kad 16 LBL komandas tika sadalītas divās grupās, spēcīgākās 4 no 12 turnīru iesākušajām cīnījās pret 4 BBL komandām, bet atlikušās 8 — par neizkrišanu uz zemāku līgu.
2007./2008. gada sezonā LBL komandu skaits palielinājās līdz 17. Iepriekšējā gadā pēdējā vietā palikušās LSPA/VEF komandas vietu ieņēma BK Saldus. Vieta turnīrā tika piešķirta jaunizveidotajai VEF Rīga komandai. Pēc spēku samēra komandas tika sadalītas divās divīzijās. 1. divīzijā spēlēja astoņas komandas. Trīs no tām (ASK Rīga, BK Ventspils un Barons/LMT) ar pārējām savas divīzijas komandām aizvadīja divas spēles, bet pārējās piecas komandas savā starpā tikās četras reizes. Vietu secība turnīra tabulā tika noteikta aprēķinot uzvarēto spēļu procentus. 2. divīzijas 9 komandas aizvadīja četru apļu turnīru, pēc kura četras labākās ieguva tiesības spēlēt izslēgšanas spēlēs. Priekšpēdējā vietā palikusī komanda spēlēja pārspēles ar Amatieru Basketbola līgas 2. vietas ieguvēju, bet pēdējā vietā palikusī komanda zaudēja tiesības spēlēt LBL.
2008./2009. gada sezonā 1. divīzijā spēlēja 9, bet 2. divīzijā — 13 komandas.
Kopš 2018./2019. gada sezonas spēcīgākie Latvijas klubi spēlē OlyBet Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā. LBL augstākās divīzijas izslēgšanas spēlēs piedalās seši klubi, kuri ierindojas visaugstāk Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas turnīrā.
2020. gadā COVID-19 pandēmijas dēļ LBL izslēgšanas turnīrs tika atcelts un tā dalībnieki tika klasificēti pēc ieņemtajām vietām Latvijas–Igaunijas līgas čempionātā uz tā pārtraukšanas brīdi 13. martā. Līdz ar to par čempioniem tika pasludināta VEF Rīga komanda. Tikmēr BK Ogre tika pie sudraba medaļām.
2020./2021. gada sezonā LBL 2. divīzijas vietā tika izveidota Nacionālā basketbola līga, bet 3. divīzijas vietā — Reģionālā basketbola līga. Vadošās Latvijas komandas, kopā ar vadošajām Igaunijas komandām startēja Latvijas-Igaunijas apvienotajā čempionātā. COVID-19 pandēmijas dēļ katras valsts komandas spēles aizvadīja vien ar savas valsts komandām.
Medaļas
''Treknrakstā norādītas komandas, kuras startēja LBL 2022.-2023. gada sezonā''
Spekulatīvais burbulis
Spekulatīvais burbulis, tirgus burbulis jeb cenu burbulis ir ekonomiska situācija, kad vērojams pieaugums aktīvu vērtībā konkrētā preces vai aktīvu grupā.
Raksturojums
Paredzot peļņu, aizvien vairāk investoru iesaistās tirgū, preces pircēju skaits pārsniedz piedāvājumu skaitu, preces grupas tirgus vērtība un tirdzniecības apjomi pieaug. Preces cenai nav reāla pamatojuma, tā ir tirgus spekulāciju rezultāts.
Spekulatīvais burbulis nevar turpināt nepārtraukti pieaugt. Straujas izmaiņas tirgū izraisa burbuļa pārsprāgšanu. To raksturo straujš cenu kritums, atgriežoties iepriekšējā, normālajā līmenī. Rodas situācija, kad liela daļa investoru panikas rezultātā cenšas pārdot savus aktīvus un iepludina tos kopējā tirgū. Tirgus ir pārpildīts un aktīvu cenas krīt, seko lejupslīdoša tirgus situācija, tās sekas skar ne tikai tiešos investorus, bet arī citus tirgus dalībniekus.
Spekulatīvos burbuļus to tapšanas fāzē ir salīdzinoši sarežģīti atpazīt kopējā ekonomikā, jo nav iespējams pilnīgi precīzi noteikt kurā brīdī aktīvu cenas pieaugums kļūst neadekvāts. Valsts var veikt burbuļa pārbaudes testus, lai noskaidrotu burbuļa esamību un izpētītu reālo tirgus situāciju.
Kad spekulatīvie burbuļi pārplīst, bieži vien vērojama valsts iejaukšanās ekonomikā, lai novērstu ekonomiskos zaudējumus un neizraisītu lejupslīdi tirgus situācijā kopumā. Valsts iejaukšanās gadījumos ir iespējams, ka radīsies atbalss burbulis (echo bubble), kas ir vidēji 30-40% apmērā no pirmā burbuļa un izveidojas, jo valsts kādai tirgus nozarei piešķir papildu finansējumu, kas var veicināt jaunu spekulāciju rašanos.
Vēsturiski zināmākie spekulatīvie burbuļi ir:
RH
RH var būt:
1927. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas
1927. gada Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas notika 1927. gada aprīlī, 2. Saeimas darbības laikā. Vēlēšanas notika ārkārtas apstākļos, jo līdzšinējais Latvijas prezidents Jānis Čakste bija miris, prezidenta amatā esot. Prezidenta ievēlēšana šajā reizē izrādījās ļoti grūta - tikai pēc deviņiem neveiksmīgiem balsojumu trīs Saeimas sēžu garumā par 2. Latvijas Valsts prezidentu tika ievēlēts Gustavs Zemgals.
Vēlēšanu norise
Prezidenta vēlēšanas notika ārkārtas apstākļos pēc tam, kad 1927. gada 14. martā bija miris līdzšinējais Latvijas prezidents Jānis Čakste.
Pirmajā balsojumā par prezidentu Latviešu zemnieku savienība virza savu kandidātu Albertu Kviesi, bet kreisie spēki — bijušo tieslietu un iekšlietu ministru Pēteri Juraševski. Tā kā abi kandidāti nepieciešamo balsu skaitu negūst, otrajā balsojumā Juraševska vietā tiek nominēts bijušais Ministru prezidents Voldemārs Zāmuēls, kas nevienu partiju nepārstāv, tomēr arī tas neko rezultātos nemaina. Trešajā balsojumā Zāmuelu nomaina Latvijas sūtnis Londonā Fridrihs Vesmanis — atkal bez rezultāta.
Vēlēšanas turpinās nākamajā Saeimas sēdē 7. aprīlī, kad Alberts Kviesis un sociāldemokrātu virzītais Fridrihs Vesmanis gūst vienādu rezultātu — 44 balsis katram. Kā kandidāti tika apspriesti Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš un dzejnieks Rainis.
Tā kā vēl vairākās balsojumu kārtās neviens kandidāts tā arī ievēlēts netiek, Nacionālās apvienības deputāts Arveds Bergs 8. aprīlī piedāvā grozījumus Satversmē, nododot tiesības prezidentu ievēlēt tautai. Lai arī Berga priekšlikums tiek noraidīts, pēc Fēliksa Cielēna ierosinājuma kandidēt uz prezidenta amatu piekritis bijušais Tautas padomes vicepriekšsēdis Gustavs Zemgals, lai glābtu koalīciju no stāvokļa, kad tai vairs nav atlicis kandidātu. Rezultātā Gustavs Zemgals tiek ievēlēts ar 73 balsīm Par.
Silmalas pagasts
Silmalas pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā rietumos, Maltas upes krastos. Robežojas ziemeļos ar Sokolku un Sakstagala pagastiem, austrumos ar Ozolaines un Lūznavas pagastiem, dienvidos ar Maltas un Feimaņu pagastiem, rietumos ar Preiļu novada Silajāņu pagastu un daļēji pa Maltu ar Galēnu pagastu. Pagasta centrs atrodas Gornicā.
Upes
Ciskoda, Čornaja, Leičupe, Liska, Malta, Mozgupe, Prezma, Šaloņa, Viertiukšne.
Ezeri
Baļucku ezers, Ciskodu ezers, Gluhoje, Jerzovas ezers, Kaulinkas ezers, Losu ezers (Lošu ezers), Prezmas ezers, Sļepoje, Tarakanovkas ezers, Timseņš, Veduščeje.
Purvi
Azaru pūrs, Ciskodu purvs, Kurteņu pūrs, Zabolotjes pūrs
Vēsture
Silmalas ciema padome izveidota 1954. gadā likvidēto Maltas rajona Maltas un Prezmas ciemu teritorijā. Kopš 1959. gada iekļauts Rēzeknes rajonā. 1975. gadā Silmalas ciemam pievienoja likvidēto Čulku ciemu, 1987. gadā — likvidētos Kruķu un Ružinas ciemus. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Silmalas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vecružina, Gornica, Kruki, Pustinka, Štikāni, Tiskādi un Silmala.
Reliģija
Pagastā ir 4 vecticībnieku draudzes: Borisovkas, Štikānu , Paramonovkas un Tiskādu. Prezmā darbojas katoļu draudze, kurai pieder 1856. līdz 1859. gados celts dievnams, kas ir valsts nozīmes kultūras piemineklis. Dievnamam ir divi torņi un tas būvēts no ķieģeļiem un laukakmeņiem. Pagastā darbojas arī Tiskādu pareizticīgo baznīca.
Izglītība un kultūra
Pagasta teritorijā (Vecružinā) atrodas divas mācību iestādes: Tiskādu vidusskola un Rēzeknes novada speciālā pamatskola. 2009.gadā slēgta Daugaviešu pamatskola, 2020.gadā slēgta Kruķu pamatskola. Silmalas pamatskola 2009.gadā reorganizēta par Silmalas pirmsskolas izglītības iestādi.
Pagasta teritorijā darbojas četras bibliotēkas : Silmalas bibliotēka, Kruķu bibliotēka, Ružinas bibliotēka, Štikānu bibliotēka.
Pagasta teritorijā darbojas četri kultūras nami : Silmalas Tautas nams, Kruķu kultūras nams, Ružinas klubs, Štikānu klubs.