cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2009. gada Mazsalacas novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Mazsalacas novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Mazsalacas novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 2 kandidātu saraksti, kas veidoti no 30 kandidātiem. Mazsalacas novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Mazsalacas novadā vēlēšanas notika 4 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva kandidātu saraksts "Salaca" (75,98%), bet novada domē iekļuva arī otrs saraksts "Novadnieki". Mazsalacas novada domes vēlēšanās piedalījās 1 696 vēlētāji jeb 54,03% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 1 690, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1 625 vēlētāji.
Ķīmiskais simbols
Ķīmiskais simbols ir katra ķīmiskā elementa nosaukuma īpašs saīsinājums no tā latīniskā nosaukuma. Šie simboli tiek starptautiski izmantoti (tos atzinusi organizācija IUPAC) un tos lieto arī tādās valstīs, kurām ir no latīņu alfabēta atšķirīgi alfabēti (grieķu, arābu, kirilica). Mūsdienu ķīmiskie simboli sastāv no viena lielā burta vai (pārsvarā) viena lielā un viena mazā burta. Lielais burts vienmēr ir elementa latīniskā nosaukuma pirmais burts, bet otrais ķīmiskā simbola burts ir viens no tuvākajiem nākamajiem nosaukuma burtiem.
Vēsture
Jau senie alķīmiķi izmantoja speciālus burtu saīsinājumus vai simboliskus attēlus vielu, ķīmisku darbību un iekārtu apzīmēšanai. Piemēram, septiņus senatnē pazīstamos metālus apzīmēja ar septiņu debess spīdekļu astronomiskajiem simboliem: 19. gadsimta sākumā angļu ķīmiķis Džons Daltons ieteica ķīmisko elementu atomus apzīmēt ar aplīšiem, kuros iezīmēti punkti, svītriņas vai anglisko nosaukumu pirmie burti. Šādi simboli nedaudz izplatījās Rietumeiropā un Lielbritānijā, taču jau 1814. gadā tika aizstāti ar zviedru ķīmiķa Jākoba Bercēliusa ieviestajiem burtu simboliem. Bercēliusa ieteiktie simboli un to sastādīšanas principi saglabājušies līdz mūsdienām.
Simbolu izmantošana
Ķīmiskos simbolus izmanto ķīmiskajās formulās un vienādojumos to vienkāršošanai un vieglākai uztverei:
Ķīmiskie simboli var apzīmēt ne tikai ķīmiskā elementa tipu, bet arī atommasu (to norāda ar ciparu simbola kreisajā pusē augšā), atomskaitli (var norādīt kreisajā pusē apakšā), elementa atomu skaitu molekulā (apzīmē ar indeksu simbola labajā pusē apakšā), kā arī jona lādiņu gadījumā, ja atoms nav elektriski neitrāls (jona lādiņu raksta simbola augšā labajā pusē). Kreisajā pusē rakstāmos skaitļus lieto tikai tad, ja nepieciešams īpaši uzsvērt elementa atoma masas skaitli vai atomskaitli. Dažreiz tieši virs simbola norāda elementa oksidēšanas pakāpi.
Gurjevska (Kaļiņingradas apgabals)
Gurjevska (, līdz 1946. gadam - Neihauzene ) ir strauji augoša pilsēta un rajona centrs Kaļiņingradas apgabalā uz ziemeļaustrumiem no Kaļiņingradas. Kaļiņingradas pavadoņpilsēta.
Austrijas ģerbonis
Austrijas Republikas ģerbonis (de) ir Austrijas nacionālais simbols. Pašreizējo ģerboni sākotnējā izskatā izmantoja Austrijas Pirmā republika kopš 1919. gada. Laikā starp 1934. gadu un Anšlusu 1938. gadā federālā valsts (Bundesstaat Österreich) izmantoja citu ģerboni, kas sastāvēja no divgalvainā ērgļa. Otrās republikas dibināšanā 1945. gadā tika pieņemts sākotnējais ģerbonis tam pievienojot pārrautas ķēdes, kas simbolizēja Austrijas atbrīvošanu. 1981. gadā Austrijas Republikas ģerboņa heraldisko raksturojumu ierakstīja Federālajā konstitucionālajā likumā (Austrijas aktā). Līdz ar šo likumu tika noteikts, ka konkrētais ģerboņa atveidojums ir vienīgais izmantojamais un visas pārējās Austrijas ģerboņa versijas vairs nav likumīgas. Saskaņā ar šo 1984. gadā Austrijas Republikas ģerboņa zīmējums tika iekļauts Austrijas likumos. Sarunvalodā bieži izmantotais Bundesadler (federālais ērglis) netiek izmantots oficiālajos dokumentos.
Izskats
Austrijas likumdošanā ir aprakstīts ģerboņa izskats.
Ģerbonī ir attēlots melns ērglis ar zelta krāsas kājām, kam uz krūtīm ir vairogs Austrijas karoga krāsās. Ērglim uz galvas zelta kronis, ķetnās tas tur zelta sirpi un āmuru, pie abām ērgļa ķetnām sudraba krāsas pārrauta ķēde.
Ģerboņa versija, kas aprakstīta 1984. gada ģerboņa likuma pirmajā pielikumā ar pievienotu zīmējumu, kurā ērgļa spalvas ir pelēkas un sīki izstrādātas, ar zilganpelēkas krāsas ķēdēm un tumšu zeltu pārējām zīmēm, ir īstens Austrijas Republikas ģerbonis. Saskaņā ar mākslas heraldisko aprakstu ir arī citas dažādas izmantoto ģerboņu versijas. Vienā ērglis ir vienkrāsaini melns, nedefinēta ķēdes krāsa un dzeltens kā heraldikā zelta krāsa. Visas šīs versijas tiek izmantotas paralēli.
Simbolisms
Simboli un emblēmas, kas tiek izmantotas ģerbonī apzīmē:
Diskusijas par simboliem pēdējā laikā ir izraisījušas atšķirīgas politiskās interpretācijas, jo īpaši ar āmura un sirpja, un saplīsušo ķēžu izmantošanu, jo sakrustotais sirpis un āmurs ir plaši izplatīts komunisma simbols, tāpat kā ķēžu pārraušana. Tomēr pētījumi ir apstiprinājuši, ka izpratne par ģerboņa patieso simboliku ir plaši izplatīta.
No vienas puses ģerbonis kalpo kā jauns republikāņu simbols, no otras — kā pārveidota vēsturiskā Hābsburgu ģerboņa versija. Pašreizējā ģerboņa versija bieži tiek uzskatīta par atgādinājumu Hābsburgu monarhijas divgalvainajam ērglim. Saskaņā ar šo interpretāciju vienas galvas ērglis, noņemot ģerboņa kreiso daļu ("ungāru" galvu), devās uz Hābsburgu impērijas austrumu daļu. Tomēr 1919. gada likuma par valsts ģerboni un Vācijas Austrijas Republikas valsts zīmoga 202. pielikumā ir skaidri teikts, ka "jaunā" viengalvainā austriešu ērgļa pamatā ir nevis divgalvainais ērglis (Hābsburus simbols kopš 1804. gada un agrāk Svētās Romas impērijas simbols), bet gan "Romas Republikas leģionu simbols", akvila. Austrijas federālie štati tomēr ir saglabājuši pirmsrepublikāņu heraldikas tradīcijas (lielākoties heraldikas tēlus no viduslaikiem, bet arī dažādus akcentus, piemēram, kroņus, hercogu cepures un bruņinieku ķiveres).
Torņa ģerbonis
valsts padome vienojās par republikas krāsām (sarkanbaltsarkanā), kā arī par jauno ģerboni, kuru personiski veidoja kanclers Kārlis Renners. Ģerbonis tika izveidots ļoti ātri, jo bija nepieciešams zīmogs miera sarunās pēc Pirmā pasaules kara. Ģerboni veidoja melns tornis, kas simbolizēja buržuāziju, divi krustoti sarkani āmuri, kas simbolizēja strādniekus, un kviešu zelta vainags, kas simbolizēja zemniekus. Melnā, sarkanā un zelta krāsa tika apzināti izvēlēta, jo tās bija Vācijas nacionālās krāsas, trīs krāsas, kas saistītas ar republikānisko Vāciju (pretstatā sarkanajai, baltajai un melnajai), Vācijas zemju karogu krāsām 1778. gadā.
Gamedev.lv
gamedev.lv (agrāk latvian.gamez.lv) ir Latvijā radīto spēļu vortāls. Lapā var atrast gandrīz visas Latvijā radītās spēles, kā arī informāciju un jaunākās ziņas par tām.
Vēsture
Lapa tika izveidota 2006. gadā ar mērķi apvienot visas Latvijā veidotās spēles vienuviet.
Lapas saturs
Lapā šobrīd atrodas ap 70 Latvijā radīto spēļu, kas apvienotas 11 kategorijās, spēļu saraksts tiek regulāri papildināts. Visvairāk spēļu ir no spēļu izstrādes konkursiem, kā Indago un MiniGC, taču netrūkst spēļu arī no citiem izstrādātājiem. Vēl viena svarīga sastāvdaļa ir pamācības, kas iepazīstina lasītājus ar dažādām jaunām tehnoloģijām un to lietošanu. Lapā arī regulāri tiek ievietoti dažādi jaunumi, kas saistīti ar spēļu izstrādi gan Latvijā, gan citās valstīs.
Talsu vēsture
Talsu vēsture rakstītajos avotos sākas no 1231. gada, kad tie pieminēti kā ciems (villa Talse) Vanemas kuršu līgumā ar Romas pāvesta sūtni Balduīnu no Alnas par pāriešanu kristīgajā ticībā. 1422. gadā pieminēta Talsu senpilsēta pie kuršu Talsu pilskalna.
1894. gadā Talsiem piešķīra ierobežotas pilsētas tiesības, bet Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā pilsētas tiesības. No 2009. gada tie ir Talsu novada centrs.
Vanemas zemes sastāvā (10. — 13. gadsimtā)
Talsi kā Vanemas zemes ciems (villa Talse) pirmo reizi pieminēti 1231. gada kuršu līgumā ar Romas pāvesta sūtni Balduīnu no Alnas par pāriešanu kristīgajā ticībā. Tomēr kurši katoļticībā nepārgāja, bet turpināja savas sentēvu reliģiskās tradīcijas, savu mirušo pelnus Vilkmuižas ezerā apglabājot vēl līdz 14. gadsimta beigām. Ar pavisam primitīvām metodēm (grābekļiem) no ezera izvilktas neskaitāmas (vismaz 2000) kuršu senlietas.
Talsu pilskalna 3500 m2 lielo plakumu dienvidpusē norobežo septiņus metrus augsts zemes valnis, pārējās pusēs valnis ir zemāks. Pilskalnam ir priekšpils un 4,5 ha liela senpilsēta, kas ar nosaukumu “pilsāts” minēta kādā 1422. gada dokumentā (pilsahten to Talsen).
Arheoloģiskajos izrakumos (Karnups, 1938) konstatēts, ka pilskalna augšējie slāņi attiecas uz 13.-14. gadsimtu (Livonijas ordeņa periods), ko apliecina 16 monētas, no tām vēlākā ir ar 14. un 15. gadsimtu miju datējams brakteāts (Pelda, 1978). Senākie slāņi attiecas uz 10. — 11. gadsimtu, kurā dominēja līviem raksturīgās rotaslietas.
Livonijas ordeņa valsts sastāvā (13. — 16. gadsimtā)
Vācu amatnieki un tirgotāji Talsos uzradās tikai 15. gadsimts un apmetās pie mūra pils. 15. gadsimtā tika uzcelta pirmā koka baznīciņa, kura 16. gadsimta pusē bija pussagruvusi, tāpēc tika nolemts celt mūra baznīcu, tomēr jau 1609. gadā arī tās stāvoklis bijis bēdīgs.
Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā
1561. gadā pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas Livonijas ordeņa valsts dienvidu daļa tika pārveidota par Kurzemes un Zemgales hercogisti. Talsus smagi skāra Otrais Ziemeļu karš, kura laikā 1657. sākās mēra sērga un 1659. gadā zviedru karavīri nopostīja Talsu mūra pili, ko vairs vēlāk neatjaunoja. Lielo mēra epidēmiju izraisīja Lielais Ziemeļu karš, kad 1710. gadā Talsos palikuši dzīvi tikai 10 iedzīvotāji. 1733. gadā koka apbūvi izpostīja liels ugunsgrēks.
Kurzemes guberņas sastāvā
1800. gadā Talsos sāka ierasties ebreji no Polijas un Lietuvas, sasniedzot pusi no iedzīvotāju skaita, tie pārņēma savās rokās pilsētas tirdzniecību. 1819. gadā Talsi kļuva par pilskunga tiesas (Hauptmannschaft Talsen) centru, kas bija padota Tukuma virspilskungam. 1894. gadā Talsiem piešķīra ierobežotas pilsētas tiesības, tajā darbojās sērkociņu fabrika, liķieru fabrika, divas zeltera fabrikas, alus darītava, vilnas kārstuve un tipogrāfija, 127 amatnieku darbnīcas un 22 krogi. 1905. gada revolūcijas laikā Talsi 3.-5. decembrī pilnībā pārgāja nemiernieku rokās, tos ar lielgabaliem apšaudīja Krievijas valdības soda ekspedīcija. 1906. gada augustā kara tiesa pieciem revolucionāriem piesprieda nāvessodu.
Pirmais pasaules karš un Brīvības cīņas
1915. gada vasarā Talsus okupēja ķeizariskās Vācijas armija, pirms tam Krievijas valdība iedzīvotājiem lika doties bēgļu gaitās. Vācu okupācijas iestādes 1918. gadā atjaunoja Kurzemes hercogisti Prūsijas protektorātā. 1917. gadā Talsi ieguva pilsētas tiesības. Ziemeļu piekrastes apgādei no Stendes platsliežu dzelzceļa stacijas tika uzbūvēti šaursliežu dzelzceļi, kas Talsus savienoja ar Mērsragu un Roju, kā arī ar Dundagu, Mazirbi un gar jūras krastu ar Ventspili.
Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas 1918. gada 18. novembrī reālā vara tomēr palika vācu nodibināto iestāžu rokās, kuras no pilsētas padzina lielinieki 1919. gada 4. janvārī, kas nodibināja Talsu apriņķa revolucionāro tribunālu. 1919. gada 14. martā Talsos ienāca vācbaltiešu landesvērs, kas pakļāvās Andrieva Niedras Pagaidu valdībai. 1919. gada 30. oktobrī Talsus ieņēma Bermonta armija, kuru 1919. gada 24. novembrī padzina Latvijas Republikas armija.
Latvijas valstī
Latvijas valdība apstiprināja Talsiem piešķirtās pilsētas tiesības un 1925. gadā apstiprināja pilsētas ģerboni — roku ar ozollapu vainagu. 1930. gados Talsos darbojās apmēram 300 tirdzniecības un 270 rūpniecības un amatniecības uzņēmumu, no kuriem lielākie bija Lapševska dzirnavas un kokzāģētava, Glāzera cietes fabrika u.c. Pēc 1939. gada līguma pie Talsiem tika uzbūvēts padomju armijas lidlauks. 1940. gada augustā Talsi nokļuva PSRS sastāvā, bet 1941. gada jūnijā tos ieņēma nacistiskās Vācijas armija, kas Otrā pasaules kara beigu posmā Talsus pārvērta par Kurzemes cietokšņa pārvaldes centru, kas kapitulēja tikai 1945. gada 9. maijā. 1949. gadā tika izveidots Talsu rajons. 1990. gada 4. maijā tika apjaunota Latvijas Republikas likumdošana. 2009. gadā tika izveidots Talsu novads, kurā iekļāva lielu daļu bijušā Talsu rajona pašvaldību un Talsi saglabāja administratīvā centra statusu.
Raimonds Rumšs
Raimonds Rumšs (dzimis Šilutē, Lietuvā) ir bijušais Lietuvas šosejas riteņbraucējs. Viņš ierindojās trešajā vietā 2002. gada Tour de France, bet bija iesaistīts dopinga skandālā.
2003. gada maijā Rumšs uzrādīja pozitīvu analīzi aizliegtajam izturības palielinātājam eritropoetīnam (EPO). Viņš tikko bija finišējis 2003. gada Giro d'Italia, kur ierindojās sestajā vietā. Rumšs saņēma viena gada diskvalifikāciju un uz īsu brīdi atgriezās riteņbraukšanā ar Acqua & Sapone komandu Gran Premio Città di Camaiore sacensībās.
2005. gada jūnijā Rumšu arestēja tiesas sēdes laikā Bonnevillas tiesā. 2006. gada janvārī viņš ar sievu saņēma četru mēnešu nosacītus sodus par aizliegtu vielu importu Francijā. Poļu ārstam Kšistofam Ficekam piesprieda 12 mēnešu nosacītu sodu par medikamentu parakstīšanu.
Danja
Floids Nataniels Hilss ; dzimis, labāk zināms kā Danja ir ASV producents, komponists un dziesmu tekstu autors, Grammy balvu ieguvējs. Danja producējis ļoti daudzu pasaules hītus.
1647. gads
1647 bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Notikumi
Angļu puritāņu likumdevēji aizliedz Ziemassvētkus.
Centaura Proksima
Centaura Proksima (angļu: Proxima Centauri; no latīņu: Proxima – 'nākamais', 'tuvākais'), pazīstama arī kā Centaura Alfa C jeb Centaura α C, ir vistuvāk esošā zvaigzne Saules sistēmai, kas atrodas 4,22 gaismas gadu jeb 1,3 parseku attālumā no Zemes Centaura zvaigznājā. Tā ir klasificējama kā sarkanais punduris, kas nozīmē, ka izmēra un masas ziņā tā ir vismaz septiņas reizes mazāka nekā Saule. Centaura Proksimu 1915. gadā atklāja skotu astronoms Roberts Ainezs (Robert T. A. Innes). Lai gan mūsdienās ir skaidrs, ka Centaura Alfa A (α Cen A) un Centaura Alfa B (α Cen B) veido bināro Centaura Alfas sistēmu, diskusiju lokā vēl joprojām pastāv šaubas, vai Centaura Proksima patiešām veido gravitācijas saikni ar šīm abām zvaigznēm. Attālums starp Centaura Proksimu un pārējām divām Centaura Alfas zvaigznēm ir aptuveni 15 000 astronomiskās vienības jeb 0,24 gaismas gadi.
Raksturojums
Tā kā Centaura Proksima ir klasificējama kā sarkanais punduris ar redzamo spožumu 11,05, to no Zemes nav iespējams saskatīt ar neapbruņotu aci — lai to novērotu, ir nepieciešams teleskops, kura diametrs būtu vismaz 5 cm. Tas ir tādēļ, ka Centaura Proksima ir salīdzinoši blāva zvaigzne, kuras vidējā virsmas temperatūra ir tikai 3000 K. Arī masas un diametra ziņā tā krietni atpaliek no Saules — ir aprēķināts, ka Centaura Proksima sastāda vienīgi 12,3% no Saules masas, kas nozīmē, ka tā ir tikai aptuveni 129 reizes masīvāka par Jupiteru — Saules sistēmas lielāko planētu, kamēr tās diametrs ir septītā daļa no Saules diametra. Par spīti tam, šāda veida zvaigznes, kā Centaura Proksima, ir daudzreiz izplatītākas nekā tādas zvaigznes kā Saule — ir noskaidrots, ka mūsu galaktikā vidēji uz vienu dzelteno punduri ir atrodami astoņi līdz desmit sarkanie punduri. Turklāt astronomiem mūsdienās vēl joprojām nav īsti skaidrības, kā šāda veida zvaigznes spēj radīt ap sevi magnētisko lauku.
Attālums
Lai gan Centaura Proksima ir vistuvākā zvaigzne Saules sistēmai, attālums līdz tai ir ievērojams. Piemēram, ja Saule tiktu samazināta līdz smilšu grauda lielumam — 1 mm diametrā — tad Zeme uz šīs skalas būtu vēl 109 reizes mazāka — 0,01 mm diametrā, kamēr Zemes orbīta būtu vidēji 21,5 cm attālumā. Savukārt pati Centaura Proksima uz šīs skalas būtu 0,1 mm lielumā un atrastos teju 28 km attālumā.
Pētījumi
1915. gadā Labās Cerības ragā netālu no Johanesburgas observatorijas direktors Roberts Inness atklāja zvaigzni, kuras kustība sakrīt ar tai blakus esošās Centaura Alfas kustību. Viņš piedāvāja šo zvaigzni nosaukt par Centaura Proksimu. 1917. gadā nīderlandiešu astronoms Džons Vuts izmērīja zvaigznes trigonometrisko paralaksi un apstiprināja, ka Proksima atrodas tikpat tālu no Saules, kā Centaura Alfa. Tāpat tika noteikts, ka Centaura Proksima ir zvaigzne ar minimālo izmērīto spožumu (tajā laikā). Pirmo precīzo paralakses mērījumu 1928. gadā veica amerikāņu astronoms Harolds Oldens. Viņš apstiprināja iepriekšējo paralakses mērījumu rezultātus — 0,783″ ±0,005″.
1951. gadā amerikāņu astronoms Harlovs Šeplijs paziņoja, ka Centaura Proksima ir uzliesmojošā zvaigzne. Salīdzinot ar agrāk uzņemtajām fotogrāfijām tika konstatēts, ka zvaigzne ir palielinājusi savu spožumu par apmēram 8%. Tajā laikā šis fakts ļāva uzskatīt Proksimu par aktīvāko uzliesmojošo zvaigzni. Salīdzinoši tuvais zvaigznes izvietojums dod iespēju veikt tai precīzus uzliesmojumu aktivitātes novērojumus. 1980. gadā HEAO-2 observatorijas astronomi sastādīja detalizētu Centaura Proksimas rentgenstarojuma enerģijas līkni. Turpmākie uzliesmojumu aktivitātes novērojumi tika veikti no EXOSAT un ROSAT pavadoņiem. 1995. gadā mazāka mēroga rentgenstarojuma uzliesmojumus, līdzīgus Saules uzliesmojumiem, veica japāņu pavadonis ASCA. Kopš tā laika Centaura Proksima ir daudzu rentgenstaru diapazonā strādājošu observatoriju izpētes objekts (piemēram, observatorijas XMM-Newton un "Čandra").
1594. gads
1594 bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Vāja entītija
Relāciju datu bāzē vāja entītija ir tāda entītija, kas nav unikāli identificējama ar tai atbilstošajiem atribūtiem (nav patstāvīga primārā atslēga), tā vietā šai entītijai ir ārējā atslēga kopā ar atribūtiem, lai veidotu primāro atslēgu. Ārējā atslēga parasti ir kādas citas entītijas, ar ko saistīta entītija, primārā atslēga. Entītiju relāciju diagrammās vāja entītija ir apzīmēta kā taisnstūris ar dubultu vai trekninātu kontūrlīniju, kas ar trekninātu bultiņu ir saistīts ar rombu, kas ir ar tādu pašu trekninātu vai dubultu kontūrlīniju. Šāda tipa attiecības sauc par identificējošām attiecībām. IDEF1X notācijā šīs attiecības attēlo ar ovālu entītiju, nevis taisnstūrveida entītiju. Parasti vāja entītija nesatur atsevišķus ierakstus primārajā atslēga, ja vien tie nav pārmantota primārā atslēga un kārtas numurs. Ir divi vājo entītiju veidi : Apakštipa entītijai ir izšķiroša nozīme standartizēšanas procesā, kur apakštipa entītija manto no savas virstipa (super-type) entītijas atribūtus atkarībā no diskriminatora vērtības. IDEF1X notācijā ir iespējamās šādas apakštipa attiecības: Klasisks piemērs vājai entītija bez apakštipa attiecībām būtu galvenes/detaļas ieraksti dažādās reālās pasaules situācijās tādās kā prasības, pasūtījumi un izsaukumi, kur gavene satur vispārīgu informāciju par visām formām, bet detaļas satur specifisku informāciju par atsevišķiem punktiem.
Bet standarta piemērs pilnīgām apakštipa attiecībām ir partijas entītija. Dotajam diskriminatoram PARTIJAS TIPS ir divas apakštipa entītijas PERSONA, kas katra satur specifisku informāciju, kā, piemēram, pirmā un pēdējā reize, dzimšanas datums, un ORGANIZĀCIJA, kas satur tādus atribūtus kā oficiālo nosaukumu un organizācijas hierarhiju ( piem., maksājumu centri) Attēlojot apakštipa attiecības datu bāzē, augštipa (super-type) tabula ir kā bāzes tabula priekš tabulas, ar ko tā saistīta.
Piemēri
Ir datu bāze ar pircēju pasūtījumiem, kur pasūtījums sastāv no vienas vai vairākām lietām, ko uzņēmums tirgo. Šajā datu bāzē ir tabula, kas idetificē pirējus pēc to pircēju numura ( tā ir pircēju primārā atslēga). Un ir cita tabula, kas identificē produktus, kas tiek pārdoti, pēc to produkta numura (primārā atslēga). Kopumā vajadzīgas pāris tabulas, lai aprakstītu pasūtījumu.
Viena no tabulām varētu būt Pasūtījums un tā saturētu pasūtījuma numuru (primārā atslēga), kas identificētu katru individuālo pasūtījumu un kas saturētu pircēja numuru (ārējā atslēga), lai identificētu, kam produkts tiek pārdots, plus vēl informāciju, piemēram, datumu un laiku, kad pasūtījums izdarīts, kā pāsūtījums tiks apmaksāts utt.
Cita tabula varētu būt PasūtītāLieta. Tā būtu identificējama pēc saliktās atslēgas, kas sastāv no pasūtījuma numura (ārējā atslēga) un lietas rindas numura, un produkta numura (ārējā atslēga), kas ticis pasūtīts, daudzuma, cenas, atlaides, speciālām iespējām utt. Var nebūt, kā arī var būt viens vai vairāki PasūtītāLieta ieraksti atkarībā no Pasūtījums ierakstiem, bet nevar būt tā, ka eksistē PasūtītāLieta ieraksts, ja tai nav atbilstošs Pasūtījums ieraksts.
PasūtītāLieta tabula glabā vājās entītijas rūpīgi, jo PasūtītāLieta ir bez nozīmes, ja nav Pasūtījums. Varētu iebilst, ka PasūtītāLieta ir sava nozīme, ja kādā laikā, par ko nav izdarīts ieraksts, kāds neidentificēts pircējs ir pasūtījis noteiktu daudzumu kāda noteikta produkta. Šī informācija var tikt izmantota, bet tai ir ierobežota izmantojamība, jo līdzko mēs vēlamies atrast sezonālas vai ģeogrāfiskas tendences par kādu lietu, ir nepieciešama informācija no Pasūtījums ieraksta.
Apskati arī
'''
Gariem līdzi
"Gariem līdzi" (千と千尋の神隠し, Sen to Chihiro no Kamikakushi) ir 2001. gada japāņu studijas Studio Ghibli anime, kuras režisors un scenārists ir Hajao Mijadzaki. "Gariem līdzi" ir ieguvusi vairākus apbalvojumus, tā bija otrā animācijas filma un pirmā anime, kas saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā animācijas filma".
Sižets
Pašā filmas sākumā desmit gadus vecā Čihiro ar savu ģimeni brauca uz savām jaunajām mājām Točinoki, Japānā. Kad meitenes tēvs novirzījās no ceļa, viņi nolēma pārbaudīt mistisko tuneli, pie kura nejauši bija nokļuvuši. Ģimene izgāja cauri šim tunelim un nokļuva tukšā atpūtas parkā. Vecāki atrada pilnu stalli ar ēdieniem. Viņi sāka ēst visu pēc kārtas, līdz zaudēja kontroli. Čihiro brīdināja viņus, lai viņi pārtrauc ēst.
Čihiro tikmēr pastaigājās pa parku un viņa ievēroja lielu māju. Tad parādījās zēns un brīdināja, lai Čihiro bēg no šejienes prom pirms tumsas. Čihiro ātri skrēja atpakaļ uz stalli, bet tur atrada savus vecākus, kas bija jau pārvērsti par cūkām. Kad sākās tumsa, tad parkā parādījās gari un Čihiro sāka bēgt prom. Viņa skrēja uz lielās mājas pusi pāri tiltam un atkal satika to pašu puisi. Un tad viņš atklāja savu vārdu - Haku. Haku lika viņai aiziet pie kurinātāja, lai pieteiktos darbā, jo tā bija vienīgā iespēja netikt pārvērstai vai citādi izmantotai rēgu pasaulē.
Čihiro aizgāja pie kurinātāja Kamadži, un prasīja darbu. Kamadži atteicās viņai dot darbu, bet aizsūtīja viņu augšstāvā pie raganas Jubabas. Čihiro līdz liftam aizveda meitene vārdā Lina. Jubaba iedeva viņai darbu, bet noņēma simbolus no viņas vārda. Čihiro jaunais vārds tagad ir Sena.
Nākamajā rītā Haku aizveda Senu pie saviem vecākiem, kuri vairs neatcerējās, ka bijuši cilvēki. Sena centās atcerēties savu veco vārdu, bet viņai tas neizdevās, kamēr Haku neparādīja kartīti ar viņas vārdu. Haku brīdināja, lai viņa neaizmirst savu vārdu, citādāk viņa nenokļūs mājās. Atgriežoties pirtī, Sena paskatījās atpakaļ un ieraudzīja aizlidojam pūķi. Tad viņa uzzināja, ka Haku ir pūķis.
Pirmajā darba dienā Sena strādāja pirtī. Viņa ievēroja klusu garu ar masku, kuru sauc Kaonaši jeb Bezsejainais(No Face). Sena viņu ielaida pirtī, kā arī viņa nomazgāja ūdens garu, kurš par atalgojumu iedeva maģiskas dziedniecības zālītes. Nākamajā rītā Sena pamodās un ievēroja, ka visi ir pazuduši. Kaonaši, apēdot vardei līdzīgo strādnieku, ieguva balsi, un visus pārsteidza ar zeltu, kuru viņš veido no tukša gaisa.
Pirts ārpusē Sena ieraudzīja balto pūķi, Haku, kuram uzbruka putnam līdzīgi radījumi no papīra. Viņa atvēra durvis, ļaujot Haku ielidot iekšā. Ievainotais Haku ielidoja Jubabas istabā, kas bija augšstāvā. Sena skrēja viņam palīdzēt, bet viens putns no papīra pielīmējās uz viņas muguras. Sena pa ceļam satika Kaonaši, kurš piedāvāja viņai zeltu. Kaonaši sākās histērija. Sena atrada Haku bezsamaņā. Papīra putns, kurš pielīmējās pie Senas muguras, pārvērtās par Jubabas dvīņu māsu Zenibu. Zeniba sekoja Haku tāpēc, ka viņš bija nozadzis viņas Zelta Zīmogu. Zeniba no dusmām Bohu (Jubabas mazuli) pārvērta par peli, bet Jubabas harpiju par kolibri. Tad pamodās Haku, un viņš iznīcināja papīra putnu, līdz ar to izgaisa Zeniba.
Haku un Sena nokrita kurinātuvē. Kamadži Senai pateica, ka Haku asiņo no iekšpuses. Sena Haku iedeva gabaliņu dziedniecisko zālīšu, kuru ieguva no upes gara. Haku izvēma Zelta Zīmogu, kuru bija nozadzis no Zenibas. Haku atkal parādījās atmiņa. Sena nolēma Zenibai atdot zelta zīmogu. Kamadži viņai iedeva vilciena biļetes, lai nokļūtu pie Zenibas.
Pa ceļam, dodoties uz vilcienu, Sena sastapa Kaonaši, kurš terorizēja pirti. Sena viņam iedeva gabaliņu no dziednieciskajām zālītēm. Viņš palika dusmīgs uz Senu un sāka viņu ķert,bet, ķerot Senu, viņš sāka vemt ārā cilvēkus un priekšmetus, kurus bija apēdis. Zaudējot savu svaru un izmēru, viņš sāka arī kārtīgāk domāt. Sena, Boha, Kaonaši un kolibri iekāpa vilcienā. Viņi visi brauca pie Zenibas. Tikmēr Haku aizgāja pie Jubabas un sarunāja, ka atgūs viņas mazuli, bet pretī Jubabai Sena būs jāatgriež reālajā pasaulē.
Kad Sena nokļuva pie Zenibas, viņa lūdza, lai piedod Haku par to, ka viņš nozadzis Zelta Zīmogu. Zeniba pateica, ka Jubaba Haku bija ieslodzījusi lāstu, lai viņa viņu varētu kontrolēt. Kaonaši palika dzīvot pie Zenibas. Haku jau bija atlidojis pūķa formā pēc Senas, lai aizvestu atpakaļ viņu un Jubabas mazuli.
Lidojot Sena atceras, ka viņa agrā bērnībā iekrita upē, un viņu izglāba upes gars. Viņa tagad atcerējās, ka šo upi sauca par Kohaku Upi. Viņa pavēstīja Haku, ka viņš esot bijis šīs upes gars, un tas bija viņš, kas viņu izglāba. Haku pūķa forma izgaisa un viņš krītot viņai pateica, ka stāsts par Kohaku Upi ir patiesība. Tagad arī Haku to atcerējās. Viņš viņai pateica, ka viņa upe ir izpostīta, un viņa gars tur nevar atgriezties. Kā arī Sena atcerējās savu vārdu, Čihiro. Čihiro un Haku nolaidās pirtī, un priekšā jau stāvēja Jubaba ar nelielu cūku grupu. Jubaba atguva savu mazuli īstajā formā un deva iespēju Čihiro atgriezties mājās. Jubaba lūdza Čihiro, lai atmin kuras no cūkām ir viņas vecāki. Čihiro pārbaudīja cūkas un secināja, ka neviena no cūkām nav viņas vecāki. Tā Čihiro lauza līgumu un viņai bija ļauts atgriezties reālajā pasaulē.
Ejot uz tuneli, Čihiro satika savus vecākus, un viņa izgāja cauri tunelim neatskatīdamās. Nokļūstot reālajā pasaulē, Čihiro lēnām sāka zaudēt atmiņas par rēgu pasauli. Čihiro dzīve aizgāja normālās sliedēs.
Avatāra
Avatāra (, avatāra) hinduismā ir dievības iemiesošanās dzīvā būtnē. Nereti tā tiek uztverta kā inkarnācija, lai gan precīzāk tā ir manifestācija. Hinduismā tiek apskatītas desmit tās galvenās dievības Višnu avatāras. Katru reiz zaudējot daļu no savas varenības, rezultātā iegūst jaunas spējas.
Višnu avatāras
Višnu desmit avatāras ir šādas:
Urāna gredzeni
Urāna gredzeni ir planētu gredzeni, kas ir izveidojušies ap Urānu. Urāna gredzeni pēc savas uzbūves sarežģītības ir starp komplicētājiem Saturna gredzeniem un vienkāršajiem Jupitera, Neptūna gredzeniem. Urāna gredzenus atklāja Džeimss Eliots, Edvards Danhems un Dunglass Mainks. Ir ziņas, ka jau pirms 200 gadiem Viljams Heršels esot paziņojis, ka ir novērojis gredzenus ap Urānu, bet mūsdienu astronomi uz to raugās skeptiski, jo tie ir pārāk tumši un vāji saredzami, lai redzētu ar tajā laikā pieejamajiem teleskopiem. Vēl divus papildus gredzenus atklāja 1986. gadā, kuri bija redzami starpplanētu zondes Voyager 2 uzņemtajos attēlos, bet divus ārējos gredzenus atklāja no 2003. līdz 2005. gadam, izpētot Habla kosmiskā teleskopa uzņemtās fotogrāfijas.
Need for Speed: Underground 2
Need For Speed: Underground 2 (NFSU2) ir Electronic Arts izdota braukšanas datorspēle. Tā ir turpinājums spēlei Need For Speed: Underground un ir daļa no Need For Speed spēļu sērijas. Spēle ir pieejama GameCube, PlayStation 2, Xbox, Nintendo DS, Game Boy Advance un PC. To izstrādāja EA Black Box.
Tāpat kā iepriekšējā daļā, spēlē notiek nelikumīgas ielu sacīkstes ar uztūnētiem auto. Spēlē var brīvi braukt pa pilsētu un izvēlēties sacensības, kas ir izmētātas pa visu pilsētas karti. Pilsētas nosaukums ir Bayview kas ļoti atgādina Losandželosu. Underground 2 arī iepazīstina dažas apvidus mašīnas, kuras arī var maksimāli uztūnēt un piedalīties sacensībās pret citiem apvidus automobiļiem.
Nintendo DS versijā spēlētājs var uztaisīt pats savu mašīnas uzlīmi un uzlīmēt to uz mašīnas.
Apļa sacīkstes
Apļa sacīkstēs(angliski:Circuit) piedalās no 2 līdz 4 dalībnieki.Apļu skaits no 2līdz5. Uzvar tas, kurš pēdējā aplī bija pirmais
Sprints
Sprints(angliski:Sprint) ir līdzīgs apļa sacīkstēm,bet dalībnieki brauc no punkta A līdz punktam B.Uzvar tas, kurš pirmais šķērso finiša līniju.
Dragreiss
Dragreiss(angliski:Drag) ir līdzīgs sprintam ,bet ir jāizmanto manuālā ātrumkārba.Turklāt pat pati mazākā sadursme izraisa zaudējumu
Drifts
Driftā(angliski:Drift) ir jāvāc punkti par sānslīdi.Ja spēlētājs ietriecas šķērslī,punktus neieskaita
Kross
Kross(angliski:Street X)ir līdzīgs apļa sacīkstēm,bet notiek slēgtās trasēs ar asiem pagriezieniem,slāpekļa oksīds ir aizliegts.
Profesionālā līgas sacīkstes(angliski:Underground Racing League)notiek speciālās trasēs vai uz lidostu skrejceļiem.Dalībnieku skaits parasti ir 6.Šajā sacīkšu veidā var būt 1 līdz 3 etapi.
Vērmahts
Vērmahts (de — "aizsardzības spēki") bija nacistiskās Vācijas bruņotie spēki.
Struktūra
Vērmahts sastāvēja no:
Voskresenskas "Himik"
Voskresenskas "Himik" ir hokeja komanda, kura bāzēta Maskavas apgabala Voskresenskā, Krievijā un pašlaik spēlē MHL.
Zibergova
Zibergova (arī Borkova) ir ciems Preiļu novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 2,5 km no pagasta centra Vārkavas, 10,9 km no novada centra Vecvārkavas un 205,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V751 (Vecvārkava–Ančkini–Pieniņi–Kauša), Zibergovas ezera krastā.
Voskresenskas "Himik"
No 2005. līdz 2008. gadam komanda spēlēja Krievijas Augstākajā līgā. 2007-08 sezonā tā kļuva par Augstākās līga čempioni un izcīnīja Bratinas kausu. 2008-09 sezonā komanda spēlēja KHL līgas Tarasova divīzija, sezonu noslēdzot pēdējā - 24. vietā. Komandai bija finansiālas problēmas, tādēļ tika nolemts, ka tās vietā KHL spēlēs Jekaterinburgas "Avtomobilist", bet Voskresenska atgriezīsies Augstākajā līgā. 2009. gada jūlijā komanda bankrotēja, taču vēlāk tā tika atjaunota kā MHL klubs.
Creative Commons
Creative Commons, saīsinājumā CC, ir bezpeļņas organizācija, kas publicē dažādus standarta autortiesību licences līgumus, kuri dažādu radošu darbu autoriem ļauj viegli nodot tiesības uz saviem darbiem sabiedrības rīcībā. Uzņēmumu dibinājis Lorenss Lesigs, Hals Abelsons un Eriks Eldreds 2001. gadā, tā galvenā mītne atrodas Amerikas Savienoto Valstu pilsētā Sanfrancisko. Pirmās autortiesību licences tika izdotas 2002. gadā. Misija — ļaut tev dalīties savā radošumā un zināšanās ar pasauli. Kompānija slaveno autortiesību saukli "visas tiesības paturētas" (all rights reserved) nomainījusi pret "daļa tiesību paturētas" (some rights reserved). Tiek piedāvāti seši licenču veidi:
Visā pasaulē ir izdoti ap 130 miljoni CC licenču, taču tās tiek arī kritizētas, galvenokārt datubāzes neturēšanas dēļ, kas nedod iespēju uzzināt, vai darbs nav aizsargāts ar CC licenci, kas, lielākoties, radītu zaudējumus mazām interneta vietnēm un vietēja mēroga avīzēm, nevis lielām korporācijām. Kā arī pastāv drauds licenci izmantot ļaunprātīgi, reģistrējot kāda cita autora darbu kā savu.
Rīgas pils
Rīgas pils (Rīgas ordeņpils) ir viduslaiku pils, Latvijas Republikas Valsts prezidenta rezidence Rīgā, Daugavas krastā. Livonijas ordeņa pils — mestra rezidence šajā vietā uzcelta 1340. gadu beigās (Rīgas II ordeņpils), 1484. gadā nopostīta, un 1515. gadā uzcelta no jauna (Rīgas III ordeņpils). Vēlāk pilī atradās poļu un zviedru vietvalžu rezidences, pēc tam Krievijas Impērijas Baltijas provinču (Rīgas) ģenerālgubernatoru un Vidzemes gubernatoru mītne. Kad Latvija kļuva par neatkarīgu valsti, pilī ierīkota Latvijas Republikas Valsts prezidenta rezidence. Padomju laikā pilī atradās Pionieru pils un dažādi muzeji, bet pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas tā restaurēta. Pilī iekārtotas reprezentācijas telpas un Valsts prezidenta apartamenti. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, viena no Vecrīgas dominantēm, viena no izcilākajām viduslaiku pilīm Latvijā. Rīgas pils Sūtņu akreditācijas zāles interjers iekļauts Latvijas kultūras kanona arhitektūras un dizaina sadaļā.
Vēsture
Pirmā Zobenbrāļu ordeņa pils (Rīgas I ordeņpils) atradās tagadējās Konventa sētas vietā Vecrīgā. Pili sāka būvēt 1202. gadā un tai deva Vitenšteinas — Baltakmens vārdu, jo to būvēja no bāli pelēcīgā Salaspils dolomīta. Šīs pils atliekas ir saglabājušās Konventa sētā, Kalēju ielā 9/11 un Skārņu ielā 10/12. Rīgas pilsoņi pili nopostīja Livonijas pilsoņu karā ar Livonijas ordeni (1297—1330). 1330. gadā, sakarā ar Livonijas pilsoņu kara miera līguma noteikumiem, Rīgas pilsētai bija jāatjauno Livonijas ordeņa cietoksnis Daugavmalā agrākā Svētā Gara hospitāļa vietā, kuru savukārt pārcēla uz pirmās pils vietu. No šīs vietas ordenis varēja kontrolēt kuģu satiksmi Daugavā. Vietu gan ierādīja, taču, spriežot pēc vēstures avotiem, lielāko daļu pils celšanas darbu nācās organizēt pašam Livonijas ordenim. Pils (Rīgas II ordeņpils) celtniecība pabeigta 1340. gadu beigās — šī pils vēsturnieku aprindās tiek saukta par Monheimas Eberharda pili pēc jaunās pils pamatlicēja, toreizējā Livonijas ordeņa mestra vārda. Pēc pils pabeigšanas Livonijas mestra rezidenci 1340. gados pārcēla no Vīlandes pils uz Rīgas pili. Šī pils bija trīsstāvu konventa tipa ēka ar četriem korpusiem, iekšpagalmu, galeriju un četriem torņiem, kā arī ar danckeru — nocietinātu tualetes ēku Daugavas pusē. 15. gadsimtā četru kvadrātveida torņu vietā uzbūvēja divus apaļus — Svina torni dienvidaustrumos un daudz lielāku Svētā gara torni ziemeļrietumos. Tomēr to mūsdienu nosaukumi ir piešķirti 19. gadsimtā.
Sakarā ar Rīgas pils nopostīšanu Livonijas ordeņa mestrs Bernds fon der Borhs 1481. gadā kopā ar ordeņa arhīvu un kasi pārcēlās uz Cēsu viduslaiku pili. Kopš šī laika Livonijas ordeņa rezidence atradās Cēsīs. 1484. gadā Livonijas Konfederācijas iekšējo karu rezultātā Rīgas II ordeņpils tika vēlreiz pilnīgi nopostīta un tās akmeņi izmantoti pilsētnieku vajadzībām.
No 1491. līdz 1515. gadam, kad ordenis bija atguvis savu varu pār Rīgu, uz vecās pils pamatiem uzcēla jaunu pili jeb III ordeņpili, kas saglabāja iepriekšējās struktūru. Virs galvenās ieejas pilī izvietoja Svētās Marijas un tā laika Livonijas ordeņa zemes mestra Valtera fon Pletenberga skulptūras, kas saglabājušās vēl šobrīd, taču kopš 2015. gada to vietā noliktas kopijas. 1562. gadā pēdējais Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers Rīgas pils Kapitula zālē nodeva ordeņa regālijas Polijas karaļa pārstāvim Nikolajam Radvilam un līdz ar to beidza pastāvēt Livonijas ordenis. Pils kļuva par Polijas karaļa pārstāvja rezidenci. 1581. gada 12. martā Rīgas pilī ieradās karalis Stefans Batorijs, kurš pieņēma Rīgas brīvpilsētas uzticības zvērestu. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā pieminēta lielā un mazā Rīgas citadele (la). Poļu laikā pārbūvēja priekšpili, uzceļot divstāvu korpusu Daugavas (rietumu) pusē.
1621. gadā pils nonāca Zviedrijas karaļa pārvaldībā un tajā rezidēja Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatori, uzsāka nolaistās pils sakārtošanas un nostiprināšanas darbus. 1649. gadā rietumpusē uzcēla daudzstūru Erkera torni ar groteskiem Daniela Ankermana veidotiem cilvēku un dzīvnieku tēliem. Ģenerālgubernatora Gustava Horna laikā (1652—1653) sāka nojaukt vecos vaļņus, pils ziemeļrietumos uzbūvēja Horna vārdā nosauktu bastionu. Pils austrumos 1682. gadā uzbūvēja arsenālu. Gadsimta beigās ziemeļos no pils aizbēra un apbūvēja aizsarggrāvi, lai paplašinātu tajā pusē esošo citadeli, kura kļuva par patstāvīgu cietoksni. Vēlāk aizbēra arī citus aizsarggrāvjus. 1785.-1787. gadā pēc P. Boka projekta bijušā arsenāla vietā uzcēla jaunu trīsstāvu korpusu guberņas pārvaldes iestādēm ar mūsdienās redzamo austrumu fasādi, koka ēkas ziemeļos no pils nojauca un izveidoja tur pils dārzu.
1795. gadā pilī iekārtoja Rīgas (Vidzemes) ģenerālgubernatora mītni, kas šeit saglabājās līdz 1917. gadam. 1818. gadā viņam iekārtoja reprezentācijas telpas, ieskaitot Balto zāli. 1860. gados pilī ienāca arī sabiedriskas zinātnes organizācijas — šeit atradās Baltijas senatnes un vēstures pētītāju biedrības un Rīgas pilsoņu literāri praktiskās biedrības telpas. Tādējādi bija likts pamats Rīgas pils izmantošanai muzeju vajadzībām.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada vasarā pils tornī sāka plīvot Latvijas karogs. Rīgas pilī iekārtoja Latvijas Valsts prezidenta kancelejas un Latvijas Ministru prezidenta darba un reprezentācijas telpas. Valsts prezidentam piešķīra kādreizējās ģenerālgubernatora telpas pils ziemeļu daļā. Pirmās brīvvalsts prezidenti pilī strādāja un dzīvoja. 1921. gadā telpu interjeru uzaicināja iekārtot Eiženu Laubi un Ansi Cīruli.
Tūlīt pēc Latvijas valsts neatkarības iznīcināšanas 1940. gadā kādreizējā Valsts prezidenta pilī apmetās Latvijas PSR Tautas komisāru padome. 1941. gada janvārī Latvijas PSR Tautas komisāru padome pieņēma lēmumu par Rīgas pils nodošanu Republikas pionieru vajadzībām, un 1941. gada februārī pils ziemeļu daļā iekārtoja Pionieru pili. 1952. gadā Latvijas PSR Pionieru pili nodeva Rīgas pilsētas Darbaļaužu deputātu padomes Izpildu komitejai un pārdēvēta par Rīgas Pionieru pili. 1956. gadā Svētku zāles gleznojumiem pievienoja Ģederta Eliasa gleznu ”1905. gads”, T. Graša ”Dziesmu svētki” un P. Ozoliņa ”Līgo svētki”. 1958.-1962. gadā pēc L. Liepas projekta daļēji restaurēti Svina un Erkera tornis, Baltā un Sarkanā zāle. Padomju laikā pils dārzu pārveidoja par skulptūru dārzu.
1988. gada 11. novembrī pils tornī atkal pacēla Latvijas valsts karogu. 1994. gadā pilī atgriezās Latvijas Valsts prezidents.
2013. gada 20. jūnija vakarā Rīgas pilī izcēlās paaugstinātas bīstamības ugunsgrēks, kurā cieta pils jumta konstrukcijas un bēniņi 2400 kvadrātmetru platībā kā arī pils ceturtais stāvs 600 kvadrātmetru un trešais stāvs 200 kvadrātmetru platībā. Gandrīz pilnībā izdega Valsts Prezidenta pils Sarkanā zāle, mazāk bojāta Baltā zāle, Svētku zāle, Sūtņu zāle un Ģerboņu zāle. Ugunsgrēkā cieta arī daļa no Nacionālā vēstures muzeja telpām. Ugunsgrēku izdevās likvidēt nākamajā dienā pulksten 14.21.
2015. gada nogalē pabeigta Rīgas pils Priekšpils un Austrumu piebūves restaurācija, kas ilga 3 gadus. Latvijas prezidents Raimonds Vējonis atgriezās savā atjaunotajā darba vietā.
Apraksts
Saskaņā ar 17. gadsimta plāniem pils sākotnēji bija no visām pusēm norobežota ar ūdens šķēršļiem. Nav saglabājušies laikabiedru zīmēti Rīgas II ordeņpils attēli, ziņas par tās uzbūvi ir diezgan pretrunīgas. Ir grūti nošķirt II un III ordeņpils būvelementus. Mūsdienās redzamās III ordeņpils viduslaiku daļa pēc plānojuma ir tuvu kvadrātam, kura malu garums — ap 53 — 57 metri. Viduslaiku pilij bija četri korpusi, kas ietvēra iekšpagalmu. Dienvidaustrumu un ziemeļrietumu stūros izbūvēti masīvi apaļie torņi, abos pārējos stūros ir mazāki četrstūraini torņi. Mūsdienās pilij ir seši torņi — pils stūros ir Sv. Gara, Svina, Pipera, Ziemeļu tornis. Pēc viduslaikiem ir celti divi torņi — Erkera tornis (17. gadsimta vidus) un Triju zvaigžņu tornis (1938—1939). Pils sienas ir ap 3 metrus biezas. Pils apkaimē atrastas saimniecisku un militāru pazemes eju atliekas. Seno tuneļu paliekas vēl atrodamas zem mūsdienu Skulptūru dārza.
Pils iekšpagalmā atrodas divi izcili vēlās gotikas — manierisma stila ciļņi — "Mestrs Valters fon Pletenbergs" (1515) un "Madonna ar bērnu" (1515). 1649. gadā celto Erkera torni bagātīgi rotā agrīnā baroka stila ciļņi.
Valsts prezidenta kabinets
Lai nokļūtu Latvijas Valsts prezidenta kabinetā ir jāiziet cauri anfilādei, kas sastāv no trim dažādiem kabinetiem — Zaļā salona, Adjutanta telpas (Sarkanā salona) un Sekretāra kabineta (Zilā salona). Zaļajā salonā ir izvietotas Jūlija Federa gleznas un bīdermeijera sarkankoka mēbeļu komplekts. Adjutanta telpā ir izvietoti Latvijas valdnieku portreti un vitrīna ar valsts apbalvojumiem. Sekretāra kabinetā izvietotas Garlība Merķeļa un Johana Kristofa Broces portreti.
Eižens Laube Kārlim Ulmanim kabinetu izveidoja apvienojot divas Gustava Zemgala dzīvokļa telpas. Ozolkoka durvis aiz Valsts prezidenta darba gada, kas ved uz prezidenta dzīvokli atveda no Apriķu muižas. Iepriekš kabinetā bija izvietotas Vilhelma Purvīša gleznas, bet pēc kopš 2015. gada tās ir nomainītas pret Daces Lielās un Līgas Purmales gleznām.
Sūtņu akreditācijas zāle
Šī zāle tiek uzskatīta par visautentiskāko Latvijas pirmās brīvvalsts laika paraugu pilī un oriģinālu latviešu Art Deco interjera stila pienesumu pasaulei. Tādēļ šī zāle ir iekļauta Latvijas kultūras kanonā. Zāle ir izveidota bijušajā Lielajā pils viesistabā. Pēc Jāņa Čakstes pasūtījuma šai zālei interjeru veidoja Ansis Cīrulis.
Ģerboņu zāle
Šī sākotnēji bija Sarkanā zāle jeb ģenerālgubernatora ēdamzāle, ko 1929. gadā sagaidot Zviedrijas karali Gustavu V pārtaisīja par Ģerboņu zāli. Zāles izveides procesā uz griestiem attēloja Latvijas pilsētu ģerboņus. Zāles rekonstrukcijas laikā 2015. gadā, griestu zīmējumu papildināja ar iztrūkstošajiem ģerboņiem. Pie sienām izvietoti četru Latvijas pirmo prezidentu portreti. Zālē atrodas 20. gadsimta 20. gadu beigās iegādātie Karēlijas bērza mēbeļu komplekti, no kuriem iespējams izveidot pārrunu telpu līdz 80 personām.
Svētku zāle
Svētku zāli atklāja 1938. gadā uz Latvijas 20. gadu svinībām. Zāles projekta autors ir Eižens Laube un tā ir veidota veco piļu koka arhitektūrā ar latvisku noskaņu. Zāle izveidota 6 mēnešu laikā un tās ātrās būvniecības kļūdas konstatēja un izlaboja zāles rekonstrukcijas laikā, kā arī lielu postījumu zālei nodarīja 2013. gada ugunsgrēks. Zāles platība ir 470 m3 un tā stiepjas līdz pat Austrumu piebūves vidum. Rekonstrukcijas laikā atjaunoja 1938. gadā aizmūrētos logus. Zāles dienvidu galā atjaunoja Muzikantu balkonu, kur padomju laikos izbūvēja skatuvi.
2009. gada Mālpils novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Mālpils novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Mālpils novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 2 kandidātu saraksti, kas veidoti no 22 kandidātiem. Kandidātu sarakstus varēja iesniegt līdz, taču, tā kā Mālpils novada domes vēlēšanām bija pieteicies tikai viens saraksts, Centrālā vēlēšanu komisija pagarināja pieteikšanās termiņu līdz. Šajā laika posmā pieteicās vēl viens saraksts.
Cambridge
Cambridge var būt:
2009. gada Mālpils novada domes vēlēšanas
Mālpils novads tika izveidots administratīvi teritoriālajā reformā Mālpils pagasta vietā, tāpēc šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Mālpils novadā vēlēšanas notika 2 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Vienoti Mālpilij" (85,14%), bet novada domē iekļuva arī otrs saraksts "Visu Mālpilij - Visu Latvijai". Mālpils novada domes vēlēšanās piedalījās 1 420 vēlētāji jeb 47,54% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija visas 1 420, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1 337 vēlētāji.
Kembridža
Kembridža (, izrunā: ) ir pilsēta Anglijā, vēsturiskais un administratīvais Kembridžšīras grāfistes centrs. Pilsēta ir zināma visā pasaulē, galvenokārt, pateicoties tam, ka tajā atrodas slavenā Kembridžas Universitāte. Pilsēta atrodas purvainā apgabalā no 6 līdz 24 metriem virs jūras līmeņa. Lielākā daļa no pilsētas atrodas Kema upes austrumu krastā. Rietumu krastā pilsēta izplešas galvenokārt tikai tāpēc, ka paplašinās universitāte.
Laukirbes
Laukirbes, laukirbju ģints (Perdix) ir viena no fazānu dzimtas (Phasianidae) ģintīm, kas apvieno trīs sugas. Laukirbes ir tradicionāli medību putni.
Laukirbes vēsturiski mājo Eiropas un Āzijas mērenā klimata joslā, bet viena suga laukirbe (Perdix perdix) ir introducēta arī Ziemeļamerikā (ASV un Kanādā). Laukirbju ģintas sugas ir tipiskas nometnieces. Latvijā ir sastopama viena laukirbju ģints suga — laukirbe. Tā lauksaimniecības teritorijās sastopama visu gadu.
Reihsvērs
Reihsvērs (de — 'impērijas aizsardzība') bija Vācijas bruņotie spēki no 1919. līdz 1935. gadam, kad to pārdēvēja par Vērmahtu.
Laukirbes
Izskats un īpašības
Laukirbes ir vidēji lieli irbju apakšdzimtas (Perdicinae) putni. Tām ir raksturīgas proporcionāli mazas galvas un noapaļotas, kompaktas ķermeņa formas. Apspalvojums ir pelēkbrūni raibumains, kājas un knābis pelēki. Laukirbēm atšķirībā no citiem fazānu dzimtas putniem abi dzimumi ir samērā līdzīgi. Mātītes, salīdzinot ar tēviņiem, ir mazākas un to apspalvojums pelēkāks. Ārēji laukirbe un Daurijas laukirbe ir ļoti līdzīgas, kā arī tās ir tuvu radniecīgas. Tibetas laukirbei ir kontrastains melnbalts sejas apspalvojums, un astē tai ir 16 spalvas, nevis 18, kā tas ir pārējām divām sugām. Laukirbes pamatā barojas ar dažādām sēklām, bet nelielos apjomos arī ar kukaiņiem.
Laukirbei (Perdix perdix) ir ļoti liels olu skaits dējumā — 10 līdz 20 olas. Iespējams, tas ir viens no lielākajiem no visiem putniem pasaulē.
Reihsvērs
Vērmahts sastāvēja no septiņām kājnieku divīzijām un trim kavalērijas divīzijām. Jūras Kara flote arī bija ierobežota, tajā bija neliels skaits kuģu, nedrīkstēja būt zemūdenes.
1933.—1934. gadā, kad Ādolfs Hitlers kļuva par Vācijas kancleru, Reihsvērs sāka slepenu paplašināšanas programmu. 1935. gadā šie plāni tika publiskoti, Reihsvēru pārformējot par Vērmahtu, kura pamatā bija vispārējā obligātā karaklausība.
Ronalds Gērens
Ronalds Džons Gērens jaunākais (Ronald John Garan, Jr.; dzimis ) ir NASA kosmonauts.
Otrais lidojums SKS 27. ekspedīcijas sastāvā kā lidojuma inženierim sākās, startējot ar kosmosa kuģī Sojuz TMA-21. Uz zemes atgriezās ar Sojuz TMA-18.-->
Johans II fon Fehte
Johans II fon Fehte jeb Jānis no Fehtes bija Rīgas arhibīskaps 1285.-1294. Viņa valdīšanas laikā tika pabeigta mūsdienu Latvijas teritorijas iekarošana, bet sākās kari ar Livonijas ordeni par dominanci Rīgas arhidiecēzes un visā Rīgas baznīcas provinces teritorijā.
Dzīvesgājums
Dzimis Fehtē pie Oldenburgas, Ziemeļvācijā. Pēc pārcelšanās uz Livoniju kļuva par Rīgas doma prāvestu. 1269. gadā nonāca konfliktā ar Livonijas ordeni, kas viņu turēja gūstā Siguldas pilī. 1278. gadā Rīgas arhibīskaps Johans I fon Lūne viņu iecēla par Ermlandes bīskapu Prūsijā, tomēr pāvests pēc Vācu ordeņa protesta viņu neapstiprināja amatā.1286. gadā, pretēji Rīgas domkapitula vēlēšanām, pāvests viņu apstiprināja par Rigas arhibīskapu. 1292. gadā viņš nonāca konfliktā ar saviem vasaļiem, kas viņu sagūstīja Kokneses pilī, tomēr šoreiz viņu atbrīvoja Livonijas ordeņa brāļi.
1293. gadā viņš Atzeles zemē uz ezera salas (tagad- Viļaka) uzcēla nocietinātu klosteri un nosauca to par Marienhauzu ("Marijas māju"). Miris Livonijā pēc 1294. gada 5. februāra.
1595. gads
1595 bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Notikumi
29. janvāris vai 30. janvāris — Viljama Šekspīra luga "Romeo un Džuljeta", iespējams, tiek spēlēta pirmoreiz.
Oto Nikolai
Kārlis Oto Ērenfrīds Nikolai (de; dzimis, miris ) bija vācu komponists, diriģents un orķestra "Vīnes filharmoniķi" dibinātājs. Pazīstamākais Nikolai darbs ir opera "Jautrās vindzorietes" (Die lustigen Weiber von Windsor) pēc Viljama Šekspīra lugas motīviem ar pirmizrādi Berlīnē 1849. gadā.