cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merlangs
Izskats
Merlangs ir vidēji liela vai liela jūras zivs. Ķermeņa garums var sasniegt 68—91 cm, svars 3 kg, lai gan merlangs reti pārsniedz 70 cm garumu. Visbiežāk tas ir 27—30 cm garumā. Ķermenis vārpstveida, ar samērā masīvu galvu un lielām acīm. Augšžoklis garāks par apakšžokli. Jaunajiem merlangiem uz zoda ir mazs, gandrīz nemanāms tausteklis, kurš, zivij nobriestot, izzūd. Trīs, viena no otras atdalītas, muguras spuras (kopā 30—40 mīksti stari) un divas saistītas anālās spuras (kopā 30—35 mīksti stari). Pirmā anālā spura gara, sākas zem pirmās muguras spuras. Astes spura gandrīz taisna. Uz galvas lielas dzirdes poras. Sānu līnija lēzeni izliekta virs krūšu spuras. Muguras krāsa var būt no dzeltenīgi brūnas līdz zilganzaļai, sāni dzeltenīgi pelēki, vēders balts vai sudrabains. Pie krūšu spuras augšējās pamatnes parasti neliels tumšs plankums.
Īpašības
Merlangs ir jūras piekrastes zivs. Uzturas pelagiālā vai virs dūņu slāņa, vai smilšainas, grantainas, vai akmeņainas grunts apmēram 30—100 m dziļumā, dziļāk par 200 m sastopams reti. Mazuļi dzīvo 5—30 m dziļumā. Atklātā jūrā iepeld tikai pēc gada vecuma.
Barība
Merlangs barojas ar vēžveidīgajiem (garnelēm, krabjiem), moluskiem, galvkājiem un nelielām zivīm. Zivju īpatsvars barībā līdz ar vecumu palielinās.
Vairošanās
Merlangs dzimumbriedumu sasniedz 3—4 gadu vecumā, kad zivs garums ir 30 cm un vairāk. Nārsto no janvāra līdz septembrim 20—150 m dziļumā pie ūdens temperatūras 5—10 °C. Mazas vai vidēji lielas mātītes auglība ir 109 000—285 000 ikru, lielai matītei var būt līdz 1 milj. ikru. Raksturīgs porcijveida nārsts. Gan ikri, gan kāpuri pelaģiski. Kāpuri un mazuļi (līdz 10 cm garumam) no ienaidniekiem slēpjas zem lielo cianeju (medūzu) (Cyanea) kupoliem. Merlnags aug ātri, pirmajā gadā sasniedzot 15—19 cm garumu. Mātītes aug ātrāk nekā tēviņi. Merlangs dzīvo apmēram 10 gadus, bet var sasniegt 20 gadu vecumu.
Kuhari
Kuhari ir ciems Krāslavas novada Aulejas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 2 km no pagasta centra Aulejas, 22 km no novada centra Krāslavas un 220 km no Rīgas.
Krūgeri
Krūģeri ir ciems Krāslavas novada Aulejas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 5 km no pagasta centra Aulejas, 15 km no novada centra Krāslavas un 220 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V640, Ārdava ezera krastā.
Māteji
Māteji ir ciems Krāslavas novada Aulejas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 2 km no pagasta centra Aulejas, 19 km no novada centra Krāslavas un 222 km no Rīgas.
Pirkenes strauts
Pirkenes strauts (arī Pirķene, Paurupīte, Pirkanītes strauts, Pirkenīte, Pirkenītes strauts, Siļauskas strauts, Sīļauskas strauts) ir Aronas labā krasta pieteka Madonas novadā.
Velva
Velva (es, ) ir pilsēta Spānijas dienvidrietumos, Andalūzijā, Velvas provinces administratīvais centrs. Velva atrodas Kadisas līča krastā. 2018. gadā Velvā dzīvoja 144 tūkstoši iedzīvotāju. Velva ir mājas pilsēta Spānijas vecākajam futbola klubam Recreativo de Huelva.
Lācīte
Lācīte var būt:
Stefans Pogosjans
Stefans Pogosjans (ru; dzimis Maskavā) ir Krievijas un Armēnijas (kopš 2023. gada ) starptautiskais meistars šahā (2018), Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētājs (2018).
Biogrāfija
Maskavas šaha skolas "Orient" audzēknis. 2015. gadā uzvarējis Maskavas jauniešu šaha čempionātā U13 vecuma grupā. Krievijas jauniešu šaha čempionātos 2016. gadā izcīnījis 2. vietu U13 vecuma grupā, bet 2017. gadā bijis 3. vietā U15 vecuma grupā.
Pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2018. gada augustā Rīgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā O14 vecuma grupā. 2019. gada augustā Bratislavā izcīnījis bronzas medaļu Eiropas jauniešu šaha čempionātā O16 vecuma grupā. 2019. gada oktobrī Indijā izcīnījis sudraba medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā O16 vecuma grupā.
2018. gadā uzvarējis šaha festivāla "RTU Open" ātrspēles turnīrā "F Midweek blitz".
Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Sīļauka
Sīļauka ir Aronas labā krasta pieteka Madonas novadā.
Tek austrumu virzienā. Ietek Aronā augšpus Zelgauskas. Upi lejtecē šķērso valsts autoceļš V884 (Madona – Zelgauska – Viesiena – Vestiena).
Spektr-RG
Spektr-RG (Спектр-РГ, Спектр-Рентген-Гамма) ir Krievijas un Vācijas orbitālā observatorija, kas paredzēta astrofiziskiem pētījumiem rentgenstaru enerģiju diapazonā (0,3 — 30 keV). Tā tika palaista un ir izvietota Halo orbītā ap Zemes — Saules Lagranža punktu L2.
Projektu kopīgi realizē Krievijas Zinātņu akadēmijas Komisko pētījumu institūts (IKI RAN) un Vācijas aerokosmisko lidojumu centrs (DLR)
Spektr-RG tika būvēts uz NPO Lavočkina platformas Navigator bāzes.
Kosmiskā aparāta primārais instruments ir eROSITA, ko izgatavoja Maksa Planka ārpuszemes fizikas institūts. Tas darbojas 0,3 — 10 keV enerģiju diapazonā. eROSITA veidots, par pamatu ņemot ABRIXAS, ko orbītā palaida 1999. gadā, bet pēc dažām dienām tas sabojājās akumulatoru kļūmes dēļ.
Otrs zinātniskais instruments ir ART-XC, ko izgatavoja Komisko pētījumu institūts un Viskrievijas zinātniski pētnieciskais eksperimentālās fizikas institūts. Tas darbojas 6 — 30 keV diapazonā. ART-XC ir 7 rentgena slīdošā tipa spoguļu moduļi, ko izgatavoja Māršala kosmiko lidojumu centrs.
Spektr-RG tika palaists 12:30:57 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Proton-M / Blok DM-03.
2019. gada 21. oktobrī observatorija sasniedza Halo orbītu ap Zemes — Saules Lagranža punktu L2, 1,5 miljonu kilometru attālumā no Zemes. 8. decembrī tika sākta visas debess skenēšana.
2020. gada 15. decembrī Spektr-RG bija pabeidzis otro visas debess apskatu.
Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gada 26. februārī Vācijas puse paziņoja, ka observatorijā Spektr-RG atslēgs savu teleskopu eROSITA. Aparatūra tika pārslēgta gaidošajā režīmā. 3. jūnijā Roskosmos nolēma patvaļīgi aktivizēt eROSITA teleskopu bez Vācijas speciālistu dalības.
Ogrīte (Ogres pieteka)
Ogrīte ir Ogres kreisā krasta pieteka Madonas novadā.
Izteka — uz dienvidrietumiem no Nesaules kalna. Tek rietumu virzienā. Ietek Ogrē augšpus autoceļa P30 (Cēsis — Vecpiebalga — Madona) tilta. Upi šķērso valsts autoceļi V858 (Madona – Stiebriņi – Gravas – Bukas) un V853 (Viesiena – Līdere – Kārzdaba). Lielāko tecējuma daļu veido Aronas un Liezēres pagasta robežu.
Šons Mendess
Šons Mendess (dzimis 1998. gada 8. augustā) ir kanādiešu dziedātājs, mūzikas autors, modelis. Šons Mendess 2013. gadā kļuva populārs, liekot dziesmu kaverversijas vietnē Vine. Vēlāk viņu pamanīja Island Records menedžeris Endrū Gertlers un piedāvāja viņam noslēgt līgumu ar kompāniju.
2014. gadā Mendess izdeva savu pirmo studijas albumu "Handwritten", kura lielākais hits "Stitches" sasniedza top 10 ASV un Kanādā un pirmo vietu Lielbritānijā. Viņa otrais albums "Illuminate" arī bija izdevies, un tā populārākā dziesma bija "Treat You Better". 2018. gadā iznāca dziedātāja trešais albums, kurš tika nosaukts dziedātāja vārdā: Shawn Mendes. The Album. Tā populārākā dziesma bija In My Blood, kurā Šons atklāti runā par aktuālām mentālām problēmām, piemēram, par savu nedrošību un bailēm. Visi albumi debitēja Billboard 200 virsotnē, tādējādi padarot viņu par vienu no pieciem dziedātājiem, kuru albumi atradušies topa virsotnē 3 reizes pēc kārtas pirms 21 gada vecuma sasniegšanas.
Mendess ir organizējis četras pasaules tūres: Shawn'sFirstHeadlines (2014—15), Shawn Mendes World Tour (2016), Illuminate World Tour (2017) un Shawn Mendes: The Tour, (2019).
Karjeras sākums
Mendess ir dzimis Ontārio, Toronto, Kanādā. Viņa tēvs ir portugālis (Manuels Mendess), māte angliete (Karena Raimenta). Šonam ir jaunāka māsa Alija.
Kauņas Tehnoloģiju universitāte
Kauņas Tehnoloģiju universitāte (lt) ir Lietuvas valsts universitāte, kas atrodas Kauņā.
Kauņas Tehnoloģiju universitāte, tāpat kā Vītauta Dižā Universitāte par savu priekšteci uzskata 1922. gadā dibināto Lietuvas Universitāti. No 1951. gada darbojās kā Kauņas Politehniskais institūts. No 1974. līdz 1989. gadam bija nosaukts Antana Sņečkus vārdā. 1990. gadā pārveidota par universitāti.
Universitātē ietilpst 8 fakultātes (ķīmijas tehnoloģijas, ekonomikas un biznesa, elektroinženierijas un elektronikas, informātikas, matemātikas un dabas zinātņu, mehānikas un dizaina, sociālo zinību un mākslas, celtniecības un arhitektūras), viena filiāle ar fakultātes tiesībām (Panevēžā), 5 centri un 10 institūti.
Urdava
Urdava (arī Lačupīte, Lācīte, Lāčupīte, Ločupīte, Padēle) ir Kujas labā krasta pieteka Madonas novadā.
Frančesko Sonis
Frančesko Sonis (it; dzimis ) ir Itālijas starptautiskais lielmeistars šahā (2021), Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētājs (2018).
Biogrāfija
Pārstāvējis Itāliju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2018. gada augustā Rīgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā O16 vecuma grupā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 2021. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
S. Darjus un S. Girēna stadions
S. Darjus un S. Girēna stadions (lt) ir futbola un vieglatlētikas stadions Lietuvas pilsētā Kauņā. Ietilpība 9180 skatītāju. Šeit bāzējas Kauņas futbola komandas Kauņas "Stumbras" un FK Kauno Žalgiris.
Uzcelts 1925. gadā pēc lidotāja, Lietuvas fiziskās kultūras savienības vadītāja Stepona Darjus iniciatīvas. Vairākkārt rekonstruēts. No 2018. gada - rekonstrukcijā, paplašinot skatītāju skaitu līdz 15 000 skatītājiem. Netālu no stadiona atrodas Kauņas sporta halle.
Mārtiņš Sesks vecākais
Mārtiņš Sesks vecākais (dzimis, miris ) bija latviešu autosportists, rallija "Kurzeme" aizsācējs un PSRS Rallija čempions. Pēc karjeras beigām nodarbojies ar uzņēmējdarbību piensaimniecības jomā.
Biogrāfija
Mārtiņš Sesks dzimis Cēsīs. Mācījies Siguldas 1. vidusskolā, beidzis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Pārtikas rūpniecības tehnoloģijas fakultāti. Viņa dēls Uldis Sesks arī bijis autorallija braucējs, vēlāk politiķis (Liepājas domes priekšsēdētājs), arī mazdēls Mārtiņš ir autorallija pilots.
1958. gadā ieņēma direktora amatu Valtaiķu pienotavā, bet jau 1960. gadā kļuva par Liepājas piena kombināta direktora vietnieku un galveno inženieri. 1965. gadā Mārtiņš Sesks dibināja Liepājas Piena kombināta autosporta sekciju, kas viņa vadībā organizēja pirmās rallija "Kurzeme" sacensības. Vairākas reizes organizējis Latvijas un PSRS rallija čempionātus. No 1986. gada viņš bija Liepājas Agroapvienības priekšsēdētāja pirmais vietnieks. 1990. gadā organizēja Latvijas Piensaimnieku centrālās savienības atjaunošanu un ievēlēts tajā par priekšsēdētāju. No 1995. līdz 1996. gadam strādāja par A/S "Kurzemes piens" komercdirektoru, kā arī darbojies kā SIA "Rīgas piensaimnieks" padomnieks. 2000. gadā organizēja žurnāla "Latvijas lopkopis un piensaimnieks" izdošanu, nodibināja veterānu klubu "Vecais piensaimnieks" un apkopojis piensaimniecības vēstures materiālus un piedalījies pienrūpniecības muzeja pārprojektēšanā.
Miris.
Vētras acs
"Vētras acs" (en) ir 2001. gada ASV drāma, kuras režisors ir Mičs Deiviss. Galvenās lomas atveido Anna Hetaveja, Bižū Filipsa, Kristofers Gorhems, Džozefs Folo, Neitaniels Līss un Mirjama Smita. Filmas pirmizrāde notika.
Viešupe
Iztece — no Viešūra ezera ziemeļu krasta. Tek ziemeļaustrumu virzienā, sasniedzot valsts autoceļu P30 (Cēsis—Vecpiebalga—Madona) pagriežas uz ziemeļiem. Lejtecē caurtek Lielā Līdēra ezeru. Ietek Ogrē lejpus Mazā Līdēra. Upi šķērso valsts autoceļi V839 (Lautere—Jumurda) un, divreiz, V853 (Viesiena—Līdere—Kārzdaba). Pie autoceļa V839 — Kučuru dzirnavas.
Volters Kaningems
Ronnijs Volters Kaningems (Ronnie Walter Cunningham; dzimis, miris ) bija ASV astronauts, lidotājs un uzņēmējs.
Biogrāfija
Volters Kaningems piedzima dzimis Krestonā, Aiovā. Viņš pabeidza Venisas vidusskolu Losandželosā. Pēc tam Kaningems iestājās Santamonikas koledžā, bet to nepabeidza, jo 1951. gadā nolēma sākt dienestu Jūras kara flotē. 1952, gadā viņš sāka lidotāja apmācību. 1953. gadā viņš sāka dienestu Jūras kājnieku korpusā kā iznīcinātāja pilots, un tika nosūtīts uz Koreju. 1956. gadā Kaningems atstāja aktīvo militāro dienestu, paliekot Jūras kājnieku korpusa rezervē.
1960. gadā Volters Kaningems Kalifornijas Universitātē Losandželosā ieguva bakalaura grādu, bet 1961. gadā — maģistra grādu fizikā. 1959. gadā viņš uzņēmumā Planning Research sāka strādāt par zinātnieku. 1960. gadā Kaningems sāka strādāt uzņēmumā Rand Corporation, kur viņš nodarbojās slepenos militāros projektos un ar Zemes magnetosfēras jautājumiem.
1963. gada oktobrī Volters Kaningems tika uzņemts trešajā NASA astronautu grupā. Gemini 4 un Gemini 8 lidojumu laikā viņš bija kapsulas komunikators lidojumu centrā. 1966. gadā viņš sāka gatavoties lidojumam ar Apollo kopā ar Volteru Širru un Donnu Aiselu. 1966. gada septembrī Kaningems tika apstiprināta Apollo pirmās pilotējamās misijas pamatapkalpē. 1966. gada novembrī viņa apkalpe tika pārcelta uz dublieru apkalpi. Pēc tam, kad 1967. gada maijā traģiski gāja bojā Apollo-1 apkalpe, Kaningems tika apstiprināts pirmā pilotējamā Apollo lidojuma pamatapkalpē.
Pēc tam Kaningems bija orbitālās stacijas Skylab pirmās ekspedīcijas dublieru apkalpes komandieris. Viņš tika apstiprināts par Skylab trešās ekspedīcijas pamatapkalpes komandieri. Kaningems nesagaidīja otro lidojumu kosmosā, un 1971. gadā atstāja NASA.
No 1971. līdz 1974 gadam Volters Kaningems bija uzņēmuma Century Development viceprezidents. 1972. gadā Kaningems sāka nodarboties arī ar privātu investīciju biznesu. 1974. gadā Hārvarda biznesa skolā viņš pabeidza Augstākās pārvaldības programmu. 1974. gadā viņš kļuva par uzņēmuma Hydrotech Development Company prezidentu. No 1976. līdz 1979. gadam viņš bija uzņēmuma 3D International viceprezidents un direktors. 1979. gadā Kaningems dibināja uzņēmumu The Capital Group. No 1986. līdz 1999. gadam viņš bija fonda The Genesis Fund viens no galvenajiem partneriem; fonds piesaistīja investīcijas tehnoloģiju uzņēmumiem.
1977. gadā Kaningems publicēja grāmatu The All-American Boys, atmiņas par savu astronauta laiku. Viņš bija arī galvenais līdzstrādnieks un priekšvārda autors 2007. gada kosmosa vēstures grāmatai In the Shadow of the Moon. 2018. gadā Kaningems pievienojās organizācijai Back to Space kā astronautu konsultants ar mērķi iedvesmot nākamo paaudzi doties uz Marsu.
2008. gadā NASA Kaningemam piešķīra NASA Izcilā dienesta medaļu par viņa misiju Apollo 7. He became a radio talk-show host and public speaker, worked as a consultant to start-up technology companies, and was chairman of the Texas Aerospace Commission. Viņš kļuva par radio sarunu šova vadītāju, strādāja par konsultantu jauno tehnoloģiju uzņēmumos un bija Teksasas Aviācijas un kosmosa komisijas priekšsēdētājs.
Kaningems nomira Hjūstonā 2023. gada 3. janvārī 90 gadu vecumā no kritiena izraisītām komplikācijām.
Rubeni
Rubeni ir ciems Krāslavas novada Aulejas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 3 km no pagasta centra Aulejas, 18 km no novada centra Krāslavas un 222 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Sivera krastā.
Žaunerāni
Žaunerāni ir ciems Krāslavas novada Aulejas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 5 km no pagasta centra Aulejas, 18 km no novada centra Krāslavas un 216 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V614. Ciema teritorijā atrodas Žaunerānu pilskalns. Dienvidos no ciema atrodas Lielais Gausls.
Princese pret pašas gribu 2
"Princese pret pašas gribu 2" (en) ir 2004. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisors ir Gerijs Māršals. Galvenās lomas atveido Anna Hetaveja, Džūlija Endrūsa, Hetere Mataraco, Hektors Elizondo, Džons Rīzs-Deiviss un Kriss Pains. Filmas pirmizrāde notika. Filma ir turpinājums 2001. gada filmai "Princese pret pašas gribu".
Princese Mia pēc apmešanās Dženovā atklāj, ka viņa var uzņemties karalienes pienākumus tikai tad, ja apprecēsies mēneša laikā.
Apburtā Ella
"Apburtā Ella" (en) ir 2004. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisors ir Tomijs O'Havers. Galvenās lomas atveido Anna Hetaveja, Hjū Dansijs, Kerijs Elvss, Stīvs Kūgans, Eidens Makardls un Minnija Draivere. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Ellai bērnībā burvju feja iedeva dāvanu - paklausību, kura pieaugušajai Ellai ir jāpaslēpj no savas jaunās audžuģimenes. Tai pašā laikā Ellai jācenšas izglābt princi, kurā viņa lēnām iemīlas.
IX forts
Krievijas impērija līdz 1890. gadam bija izveidojusi Kauņas cietokšņa aizsardzības sistēmu, kurā ietilpa astoņi forti un deviņas artilērijas baterijas. 1902. gadā tika sākta IX forta celtniecība, kura tika pabeigta īsi pirms Pirmā pasaules kara sākuma. Nodibinoties Lietuvas valstij, 1924. gadā IX forts kļuva par Kauņas cietuma filiāli. Kad PSRS okupēja Lietuvu, IX fortā tika izveidots NKVD cietums, kas kalpoja kā pārsūtīšanas punkts uz GULAG nometnēm.
Vācu okupācijas laikā IX fortā tika izveidota ieslodzījuma un nāvessodu izpildes vieta. Vairums ieslodzīto bija ebreji, iesākumā no Lietuvas, vēlāk no citām Eiropas valstīm. Pēc muzeja Jad Vašem datiem, vācu okupācijas laikā IX fortā tika nogalināti apmēram 50 000 cilvēku.
Naktī uz 1943. gada 26. decembri 64 ieslodzītie spēja izbēgt no forta. Daļa ieslodzīto paglābās Kauņas geto un vēlāk tika pārsūtīti uz tuvējiem mežiem. Ieslodzītie, kas nevēlējās doties uz geto, tika izķerti un nošauti. Par šo gadījumu PSRS laikā tika uzņemta mākslas filma, neminot, ka ieslodzītie bija ebreji.
Vairākus gadus pēc Otrā pasaules kara IX forts turpināja kalpot kā nu jau padomju cietums. No 1948. līdz 1958. gadam to izmantoja lauksaimniecības organizācijas, bet 1958. gadā šeit tika ierīkots muzejs, kura ekspozīcijā gan atkal nebija pieminēti ebreji. 1984. gadā tika atklāts fortam veltīts piemineklis.
Andreja iela (Jūrmala)
Andreja iela ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Andreja iela sākas kāpu rajonā un beidzas krustojumā ar Mellužu prospektu. Kopējais ielas garums ir 385 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Andreja ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Andreja iela iet gar Asaru kapiem.
Ielu savienojumi
Andreja iela ir savienota ar šādām ielām:
Princese pret pašas gribu
Filma ir par Miu Termopolisu, neveiklu jaunieti, kura negaidīti uzzina, ka ir Dženovas troņmantiniece.
Cleobora mellyi
Izplatība
Cleobora mellyi primāri izplatīta Tasmanijā un Austrālijas kontinenta dienvidos. Tādēļ, ka pieaugušās mārītes un kāpuri barojas ar mīkstķermeņu kukaiņiem un to olām, daži no kuriem ir kultūraugu kaitēkļi, tās tika introducētas Jaunzēlandē 1977. gadā (Paropsis charybdis lapgraužu vaboļu bioloģiskās kontroles programmas ietvaros). Taču Cleobora mellyi mārītes ir izdzīvojušas tikai Marlboro reģionā. 2006. un 2007. gadā mārītes tika atkārtoti izlaistas citos Jaunzēlandes rajonos. Tagad tās stabili apdzīvo Nortlendu (en) un Plentī līča reģionu (en).
Ekoloģija
Ar Cleobora mellyi pārsvarā barojas putni, zirnekļi un plēsīgi kukaiņi.
Cleobora mellyi barojas ar dažādām lapblusiņām un laputīm, ar vaboļu olām. Tajā skaitā:
Nikolass Niklbijs
"Nikolass Niklbijs" (en) ir 2002. gada ASV drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Daglass Makgrets. Galvenās lomas atveido Anna Hetaveja, Čārlijs Hannems, Neitans Leins, Džims Brodbents, Timotijs Spols, Džeimijs Bells, Alans Kamings un Kristofers Plamers. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Seivi ķauķis
Seivi ķauķis (Locustella luscinioides) ir maza auguma sisinātājķauķu dzimtas (Locustellidae) dziedātājputns, kas sastopams Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Izdala 3 pasugas.
Suga nosaukta itāļu ģeologa un ornitologa Paulo Savi vārdā.
Izplatība
Seivi ķauķis ir gājputns. Ligzdo Eiropas centrālajā daļā no Francijas līdz Urāliem un Kaspijas jūrai, tālāk uz austrumiem areāls turpinās Vidusāzijā (īpaši liela populācija Kazahstānā un Uzbekistānā), sasniedzot Ķīnas rietumus un Mongolijas ziemeļrietumus. Fragmentāri sastopams Eiropas dienvidos, Ziemeļāfrikas rietumos, Turcijā un Izraēlas ziemeļos. Tālākās ligzdošanas vietas uz ziemeļiem iesniedzas Igaunijā. Somijā ieceļo, bet ligzdošana nav zināma. Ziemo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras.
Latvijā
Kopš pirmā novērojuma 1970. gadā Seivi ķauķu skaits Latvijā ievērojami pieaudzis. Šobrīd piemērotās vietās — aizaugušu ezeru un zivju dīķu niedrājos — samērā parasts ligzdotājs. Sastopams biežāk valsts rietumu daļā.
Izskats
Seivi ķauķis ir vidēji liels sisinātājķauķis ar noapaļotu asti un smailiem spārnu galiem. Ķermeņa garums 13—15 cm, spārnu plētums 18—21 cm, svars 12—21 g.
Apspalvojums vienmērīgi brūns: mugura sarkanbrūna vai olīvbrūna, apakšpuse gaišāka — krūtis gaiši pelēkbrūnas, sāni gaiši pelēkbrūni ar sarkanīgu toni, pavēdere un pakakle pelēcīgi baltas. Virs acs īsa, gaiša uzacs. Kājas rozīgi pelēkas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi.
Uzvedība
Seivi ķauķis mājo mitrās vietās: purvos, dumbrājos, ezermalās un seklu ūdeņu niedrājos. Sastopams līdz 630 m virs jūras līmeņa. Ligzdošanas laikā parasti uzturas blīvos niedrājos ar garām niedrēm, retāk krūmos vai meldros, vai citos garos augos. Atgriežoties ligzdošanas vietās, tēviņš nodibina ligzdošanas teritoriju, par to paziņojot ar skaļu dziedāšanu, sēžot niedru augšējā daļā. Iztraucēts uzreiz slēpjas. Seivi ķauķa dziedāšana atgādina metālisku kukaiņa sisināšanu.
Pēc ligzdošanas sezonas Seivi ķauķis mēdz uzturēties mazāk blīvos augājos. Pirms rudens migrācijas tam mainās apspalvojums. Ziemošanas vietās uzturas līdzīgās mitrās vietās kā vasarā. Novērots arī rīsu un kukurūzas tīrumos. Barojas un nakšņo nelielās grupās.
Barība
Seivi ķauķis galvenokārt barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem, piemēram, mušām, vabolēm, naktstauriņiem un spārēm. Barojas arī ar zirnekļiem un maziem gliemežiem. Barību meklē augu apakšējā daļā, uzlasa arī no ūdens virsmas un zemes. Kad Seivi ķauķis barojas uz zemes, tas pārvietojas lēni ejot vai lecot.
Ligzdošana
Seivi ķauķim atkarībā no izplatības areāla ligzdošanas sezona sākas laikā no aprīļa vidus līdz maija beigām. Tēviņš ierodoties izvēlas labākās ligzdošanas vietas — jo biezāk un blīvāk aug niedres un meldri, jo vieta ir tīkamāka. Kad ierodas mātītes, pirmie partneri iegūst labāko vietu tēviņi. Ligzdu būvē mātīte, to cieši piestiprinot pie niedru kātiem vai citiem augiem. Tā atrodas apmēram 50 cm augstumā no ūdens virsmas vai mitras, staignas zemes. Tai ir dziļa kausa forma. Ļoti bieži ligzdas būvniecībai tiek izmantotas vecas ūdenszāļu (Glyceria) lapas, bet tiek izmantoti arī smalki zāļu stiebriņi, augu šķiedras un krūmu lapas. Ligzda no augšas parasti nav ieraugāma.
Sezonā parasti divi perējumi. Dējumā 2—6 pelēkbaltas olas ar pelēkbrūniem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst apmēram 10—12 dienas, perē tikai mātīte. Pēc izšķilšanās mazuļus baro tikai mātīte, bet tēviņš pievienojas vēlāk, kad mazuļi ir nedaudz paaugušies. Jaunie putni izlido 10—15 dienu vecumā.
Sistemātika
Seivi ķauķim ir 3 pasugas:
Padomju okupācijas diena (Gruzija)
Padomju okupācijas diena (ka) ir atceres diena Gruzijā, tiek atzīmēta ikgadēji no 2011. gada 25. februāra. Šajā dienā (25. februārī) tiek pieminēti 1921. gada notikumi, kad Gruzijā iebruka Sarkanās armijas karaspēks un iekļāva to PSRS sastāvā, izveidojot Gruzijas PSR. 68 gadu laikā, kamēr Gruzija atradās PSRS sastāvā, 25. februāris oficiāli tika svinēts kā "Padomju varas proklamēšanas diena Gruzijā".
Atceres diena tika noteikta 2010. gada 21. jūlijā, bet pirmoreiz svinēta 2011. gada 25. februārī. 2006. gadā Tbilisi tika atvērts Padomju okupācijas muzejs.
Bulandu pilskalns
Bulandu pilskalns, agrāk arī Liepkalns ir pilskalns Vidzemē, kas atrodas Aizkraukles novadā, Iršu pagastā. Pilskalns atrodas ap 1 km uz ZA no Iršu ciema centra Iršupītes kreisajā krastā starp Aizupju un Akmeņsalu mājām.
Pilskalna apraksts
Pilskalns ierīkots savrupā, nelielā uzkalnā, kas apaudzis ar kokiem un krūmiem. Kalna D un DA pusē Iršupīte uzpludināta, izveidojot ūdenskrātuvi, kas daļēji izskalojusi pilskalna nogāzi. Pārējās pilskalna nogāzes ir 6 – 9 m augstas. Pilskalnam ir izlīdzināts, par 2 m uz A krītošs plakums (izmēri 40x22 m), kurā konstatēts kultūrslānis. Pilskalns senatnē postīts ar kartupeļu bedrēm un kara laika ierakumiem. Padomju okupācijas laikā pilskalnā uzbūvēta neliela estrāde, kuras pamatu akmeņi joprojām redzami pilskalnā.
Pilskalnu pirmais 1892. gadā reģistrējis Augusts Bīlenšteins, kurš arī izteicis hipotēzi, ka 1211. un 1255. gada Jersikas sadalīšanas dokumentos minētās Lepenes zemes centrālais pilskalna varētu būt atradies Bulandu pilskalnā vai arī kādā neatklātā pilskalnā pie Ungurmuižas. Vēlāk A. Bīlenšteina viedokli atbalstīja arī Francis Balodis, tomēr mūsdienās šai hipotēzei Latvijas vēsturnieku vidū ir maz piekritēju. 1930. gadā savas Vidzemes pilskalnu apsekošanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekoja un uzmērīja Ernests Brastiņš. Ir piefiksētas teikas par pilskalnā aprakto zviedru kara laika naudas lādi. Ir ziņas arī par pilskalnā atrastiem veciem zobeniem, cilvēku kauliem un oglēm. Tomēr neviena pilskalnā varbūtēji atrastā senlieta nav nokļuvusi līdz muzejam, līdz ar to arī pilskalna datējums pagaidām nav precīzi noskaidrots.
Dzilnīši
Dzilnīši, dzilnīšu ģints (Sitta) ir vienīgā dzilnīšu dzimtas (Sittidae) ģints, kas apvieno 28 neliela auguma putnu sugas.
Dzilnīši ligzdo ziemeļu puslodes (gan Eirāzijā, gan Ziemeļamerikā) mērenās joslas vai kalnu mežos, lai gan divas sugas piemērojušās siltākiem un sausākiem klinšu biotopiem. Lielākā sugu dažādība sastopama Dienvidāzijas kalnos. Dzilnīši galvenokārt ir nometnieki, bet dažas sugas veic migrāciju uz ziemošanas vietām. Tomēr par izteiktu gājputnu varētu uzskatīt tikai vienu sugu — Kanādas dzilnīti (Sitta canadensis). Dažām sugām ir ļoti neliels izplatības areāls, tādēļ to izdzīvošanu apdraud mežu izciršana.
Izplatība
Dzilnīšu ģints pārstāvji sastopami Ziemeļamerikas un Eiropas lielākajā daļā un Āzijā līdz Vollesa līnijai. Dažas sugas sastopamas arī Āfrikā.
Lielākā daļa dzilnīšu mājo mežos, turklāt no tiem lielākā daļa sastopama skujkoku vai citu mūžzaļo augu mežos. Tomēr katrai sugai ir sava iecienītā vide. Piemēram, Korsikas dzilnīša (Sitta whiteheadi) dzīves vide cieši saistīta ar Korsikā augošajiem melno priežu mežiem, toties Eirāzijā dzīvojošais dzilnītis ārpus vairošanās sezonas uzturas lapu koku vai jauktu koku mežos, bet ligzdo skujkoku mežos sava izplatības areāla ziemeļos. Toties divu klinšu dzilnīšu sugu apdzīvotā vide tikai daļēji saistīta ar meža biotopu — tie ligzdo kailās, klinšainās kalnu nogāzēs, bet ārpus ligzdošanas sezonas mājo mežos. Āzijas reģionos, kuros mājo vairākas dzilnīšu sugas, tās teritoriju sadala ar atrašanos dažādos augstumos virs jūras līmeņa.
Dzilnīši priekšroku dod maigam klimatam. Ziemeļu reģionu sugas uzturas zemienēs jūras tuvumā, bet tālāk uz dienvidiem dzīvojošās sugas kalnos. Piemēram, gan dzilnītis, gan Kanādas dzilnītis mājo zemienēs sava milzīgā izplatības areāla ziemeļos, bet kalnos areāla dienvidos. Dzilnītis ligzdo reģionos, kur vasarā temperatūra ir 16—27 °C. Tāda tā ir jūlijā Ziemeļeiropas jūras krastā un Marokā kalnos 1750–1850 m augstumā. Ir tikai viena dzilnīšu suga, kas mājo tropu zemieņu mežos — melnpieres dzilnītis (Sitta frontalis).
Latvijā
Latvijā sastopama viena dzilnīšu ģints suga — dzilnītis (Sitta europaea). Parasts un bieži sastopams ligzdotājs un nometnieks.
Izskats
Dzilnīši ir neliela auguma dziedātājputni ar lielu galvu, īsām kājām un asti, smailu, proporcionāli garu knābi, spēcīgām pēdām un gariem nagiem. Lielākais ģintī ir lielais dzilnītis (Sitta magna), kura ķermeņa garums ir 19,5 cm, svars 36—47 g, bet mazākie brūngalvas dzilnītis (Sitta pusilla) un mazais dzilnītis (Sitta pygmaea), kuru ķermeņa garums ir apmēram 10 cm, svars 10 g.
Uzvedība
Dzilnītis uzturas uz koku stumbriem un zariem un barojas līdzīgi dzeņiem. Tomēr atšķirībā no tiem kā atbalstu neizmanto asti, stabilu stāju noturot tikai ar spēcīgajām kājām. Pa koka stumbru pārvietojas ar nevienādiem lēcieniem, turklāt, ejot uz leju, spēj pārvietoties ar galvu pa priekšu, kā arī spēj karāties zarā ar galvu uz leju. Piemēram, sarkankrūšu dzilnītis (Sitta krueperi), lai padzertos, spēj nokarāties lejup no koka zara, turoties tikai kādā no lapām. Abas klinšu dzenīšu sugas līdzīgi barojas pa stāvām klinšu sienām vai reizēm pat pa ēku sienām. Netipiski putniem brūngalvas dzilnītis, lai atrastu kukaiņus zem koka mizas, izmanto citu mizas gabaliņu kā lauzni. Šis "instruments" tiek nests līdzi no koka uz koku, kā arī izmantots kā apsegs, lai paslēptu izveidoto sēklu krājumu.
Ligzdošanas laikā dzilnīši kļūst teritoriāli un barojas tikai savā teritorijā. Par ieņemtu teritoriju tēviņš citiem paziņo ar skaļu, vienkāršu dziedāšanu. Ārpus vairošanās sezonas uzturas nelielos baros, jauktos ar zīlītēm vai citām neliela auguma putnu sugām.
Barība
Barojas galvenokārt ar kukaiņiem, īpaši ligzdošanas sezonā. Atkarībā no sugas ziemas periodā pieaug (sēklu patēriņš. Lielākus kukaiņus, gliemežus, zīles vai citas lielas sēklas dzilnītis iesprosto kādā ciešā spraugā un pēc tam ar spēcīgo knābi noknābā. Visas dzilnīšu sugas veido barības uzkrājumus ziemai, īpaši aktīvi tiek vāktas sēklas. Tās tiek slēptas mizu rievās, zemes iedobēs, zem nelieliem akmentiņiem vai zem mizu gabaliņiem. Krātuves dzilnīši atceras apmēram 30 dienas.
Ligzdošana
Visas dzilnīšu sugas ligzdo koku dobumos vai klinšu spraugās. Ligzdai ir vienkārša kausa forma, un tā izklāta ar mīkstiem materiāliem. Dažām sugām ligzda izklāta ar mizu gabaliņiem vai sēklu apvalkiem, citām ar sūnām, zāli, dzīvnieku vilnu un spalvām. Lielākā daļa sugu izmanto jau esošus koka dobumus (gan dabīgus, gan vecus dzeņu dobumus), bet Kanādas dzilnītis dobumu kokā izkaļ pats. Vairākas sugas ieeju dobumā samazina, to daļēji aizmūrējot ar dubļiem. Kanādas dzilnītis ieeju dobumā aizsargā ar skujkoku sveķu bumbiņām, kuras aplīmētas ap ieeju. Tēviņš sveķu bumbiņas līmē ieejai no ārpuses, mātīte no iekšpuses. Lipīgā ieeja atbaida ienaidniekus un dobumu konkurentus, bet paši dzilnīši dobumā ielido taisnā pikējumā. Baltkrūšu dzilnītis (Sitta carolinensis) dobuma ieeju apsmērē ar saspiestām eļļasvabolēm, kuru nepatīkamā smaka atbaida vāveres, kas ir galvenās dabīgo dobumu konkurentes.
Rietumu klinšu dzilnītis (Sitta neumayer) ir viens no retajiem dzilnīšiem, kas neligzdo koka dobumā, bet klints spraugā vai citā līdzīgā vietā no dubļiem, mēsliem un vilnas būvē kolbas formas ligzdu. Arī austrumu klinšu dzilnītis (Sitta tephronota) būvē līdzīgu ligzdu, lai gan tā ir vienkāršāka.
Dzilnīši veido monogāmus pārus. Olas ir baltas ar sarkaniem vai dzelteniem raibumiņiem. Dējuma lielums ir atšķirīgs, bet kopējā tendence — jo īpatņi dzīvo tālāk ziemeļos, jo dējums ir lielāks. Inkubācijas periods ir apmēram 12—18 dienas. Atkarībā no sugas perē tikai mātīte vai abi vecāki. Putnēni izšķiļas kaili un nevarīgi, no ligzdas tie izlido 21—27 dienu vecumā. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki, bet divām Ziemeļamerikas sugām (mazajam dzilnītim un brūngalvas dzilnītim) ir novēroti palīgi no iepriekšējās sezonas perējuma.
Sistemātika
Dzilnīšu dzimta (Sittidae)
Gorodišče (ciems)
Gorodišče ir ciems Krāslavas novada Indras pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 2 km no pagasta centra Indras, 23 km no novada centra Krāslavas un 242 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V628.
Andreja Upīša iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Andreja Upīša iela ir savienota ar šādām ielām:
Annas iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Annas iela ir savienota ar šādām ielām:
Lokatelli
Lokatelli var būt:
Torns
Torns var būt:
Zaha
Zaha var būt:
Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju II kongress
Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju II kongress notika 1917. gada 31. decembrī Valmieras Svētā Sīmaņa baznīcā. Kongresā tika apstiprināta triju Latgales apriņķu pievienošana Iskolata pārvaldē esošajai Vidzemes guberņas daļai.
Priekšvēsture
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 20. (3.) martā tika izveidota Rīgas Strādnieku deputātu padome, ko vadīja A. Zeibots, padomes izveidojās arī Cēsu, Rūjienas, Valkas, Valmieras un citās Vidzemes pilsētās un miestos. Marta otrajā pusē par Rīgas Strādnieku deputātu padomes priekšsēdētāju kļuva R. Endrups. Rīgas padome 31. (18.) martā izteica neuzticību Vidzemes guberņas komisāram A. Krastkalnam, pēc viņa apcietināšanas 16. (3.) aprīlī par komisāru kļuva sociāldemokrāts A. Priedkalns. 1917. gada 29. aprīlī — 1. maijā (16.—18.aprīlī pēc VS) Valmierā notika Vidzemes bezzemnieku kongress, kas ievēlēja Vidzemes bezzemnieku padomi, kuras sastāvā no 45 locekļiem 42 bija lielinieki. Vēlāk to nolēma uzskatīt par '''Latvijas padomju 1. kongresu'''. 11.—12. augustā (29.—30. jūlijā pēc VS) Rīgā notika Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes sēde, kurā ievēlēja padomes izpildkomiteju jeb Iskolatu 27 locekļu sastāvā, no kuriem 24 bija lielinieki, bet 3 mazinieki. Priekšsēdētājs bija Oto Kārkliņš. Izpildkomiteja bija augstākās varas institūcija padomju deputātu kongresu starplaikā. Pēc Rīgas operācijas, kad to 1917. gada 3. septembrī ieņēma ķeizariskās Vācijas 8. armija, Iskolats pārcēlās uz Cēsīm. No līdz  (pēc vecā stila 16. — 19. novembrī) Valkas pilsētas valdes telpās tika nodibināta Latviešu Pagaidu Nacionālā padome, kas pasludināja, ka Latvija, kurā ieiet Vidzeme, Kurzeme un Latgale, ir autonoma valstsvienība.
Pēc Oktobra revolūcijas 12.—13. novembrī (30.—31. oktobrī pēc VS) lieliniekus atbalstošie latviešu strēlnieki (6. Tukuma un 7. Bauskas pulks) ieņēma Valmieru, bet 20. (7.) novembrī Valku. 21.—22. (8.—9.) novembrī Valkā notika Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes sēde, kurā pasludināja varas pāriešanu padomju rokās neokupētajā Latvijas daļā.
16.—17. (3.-4.) decembrī Rēzeknē notika Vitebskas guberņas latgaliešu apriņķu padomju kongress jeb Otrais Latgales kongress, kas pieņēma lēmumu par Latgales apvienošanu ar pārējo Latviju. 20. (7.) decembrī Cēsīs notika 5. latviešu strēlnieku pulku kongress, kas ievēlēja jaunu izpildkomiteju (Iskolastrelu) V. Šteinharda vadībā.
Norise
Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju 2. kongress pasludināja šādus lēmumus:
Kongress ievēlēja jaunu Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomi ar 69 locekļiem, kas ievēlēja jaunu Latvijas Padomju izpildkomiteju (Iskolatu) F. Roziņa vadībā.
Bejas kauja
Bejas kauja jeb Babeckas kauja bija kauja Latvijas brīvības cīņu laikā pie Bejas pagastmājas un pagastskolas Kolberģa pagastā starp somu brīvprātīgo pulka Ziemeļu zēni un Padomju Latvijas armijas karavīriem. Somijas vēsturē pazīstama kā daļa no Alūksnes operācijas (fi).
Gżira United F.C.
Gżira United F.C. ir Maltas futbola klubs no Gziras. Spēlē Maltas Premjerlīgā. Klubs ir dibināts 1947. gadā. Lielākais panākums ir uzvara Maltas kausā (MFA Trophy) 1973. gadā. 1973.—1974. gada sezonā spēlēja UEFA Kausu ieguvēju kausa izcīņā. 2018.—2019. gada sezonā pirmo reizi spēlēja UEFA Eiropas līgā. 2018. un 2019. gadā izcīnīja 3. vietu Maltas Premjerlīgā.
Bejas kauja
Priekšvēsture
Igaunijas brīvības cīņu laikā Igaunijas 2. divīzija kopā ar Tartu partizānu bataljonu atbrīvoja Tartu un gar Tartu-Rīgas dzelzceļu uzbruka Valkas virzienā, kur pie Valkas apriņķa robežas notika kauja pie Paju. 31. janvārī igauņi kopā ar somu brīvprātīgajiem ieņēma Valkas pilsētu un iegāja Latvijas teritorijā. Īstenojot Igaunijas armijas vadības operatīvos plānus igauņu un somu vienības 1919. gada februārī turpināja uzbrukumu, lai sasniegtu līniju Ainaži-Sedas upe-Ape-Izborska. Pretēji Igaunijas armijas virspavēlnieka ģenerāļa Johana Laidonera iecerei un stratēģiskajiem plāniem somu brīvprātīgo komandieris Hanss Kalms 19. februārī deva pavēli no Valkas doties uz Alūksni. 21. februāra rītā somi ieņēma Alūksni, kaujā zaudējot trīs virsniekus un 15 kareivjus. 22. februārī pa Valkas-Alūksnes dzelzceļu ieradās igauņu bruņuvilciens.
Pikša
Pikša (Melanogrammus aeglefinus) ir mencu dzimtas (Gadidae) jūras zivs, kas ir vienīgā suga pikšu ģintī (Melanogrammus). Sastopama Atlantijas okeāna ziemeļdaļā un pieguļošajās jūrās. Pikša ir nozīmīgs zvejas objekts.
Bejas kauja
Kaujas gaita
22. februārī štābā ieradās divi lielinieku iesūtīti latviešu vīri un pastāstīja, ka redzējuši divus lielinieku noslēptus lielgabalus netālu no Babeckas. Tika nolemts šos lielgabalus iegūt savā īpašumā, tādēļ tajā pašā vakarā pēc tiem tika nosūtīti 60 karavīri, vienības komandieris Vohlonens un ložmetējnieku komandieris. 23. februāra agrā rītā brīvprātīgo pulka "Ziemeļu zēni" izlūkvienība nonāca pie krustojuma ar Goldbeku, kas bija netālu no Babeckas muižas. Pēc patruļas ciemata pārbaudes tajā devās visa vienība. Tumsā un biezajā miglā tālumā tika pamanīts ienaidnieks. Zirgi tika atstāti pie kroga un ceļš tika turpināts kājām. Kad vienība sasniedza ceļa posmu, kas gāja lejup uz grāvja ieleju, tika atklāta pirmā uguns. Vienība sadalījās un atklāja uguni. Pēc miglas izklīšanas kļuva skaidrs, ka viņi atrodas ielejā tieši pretī ienaidniekam. Vohlonens deva komandu atkāpties, bet pavēle netika nodota tālāk, tādēļ atkāpās tikai komandieris. Pamanījis, ka komandieri pazuduši no kaujas līnijas Rekola pārņēma vadību. Pēc vairāk nekā stundas ilgas apšaudes bija daudz ievainoto un kritušo. Pēc tā, kad pretinieka uguns jauda palielinājās Rekola deva pavēli atkāpties, tomēr trokšņa dēļ neviens pavēli nedzirdēja, tad viņš veica pārskrējienus pie katra vīra, lai nodotu pavēli. Lecot pāri grāvim Rekolu sašāva kaklā, tomēr viņš paspēja nodot vadību Kaarlo Hillilā. Atkāpšanos pamanīja pretinieks un pārgāja uzbrukumā. Ar lielām pūlēm karavīri sasniedza pie kroga atstātos zirgus un pajūgus.
Pikša
Izplatība
Pikša sastopama Atlantijas okeāna krastos gan austrumos, gan rietumos. Tomēr ziemeļaustrumu reģionā dzīvo lielākā daļa pikšu. Eiropas piekrastēs tā sastopama no Portugāles līdz Islandei, Špicbergenai un Novaja Zemļai Ziemeļu ledus okeānā. Mājo arī Skagerakā un Kategatā. Lielākās pikšu populācijas sastopamas uz ziemeļiem no Lamanša, bet visapdzīvotākās ir Ziemeļjūra, Fēru salu un Islandes piekrastes un Norvēģijas krasti. Ziemeļamerikas pusē pikša izplatīta, sākot ar Grenlandes rietumkrastiem un beidzot ar Haterasas ragu. Lielākā rietumreģiona populācija mājo pie Keipkodas pussalas un Grandbankas.
Bejas kauja
Kaujas gaita
Kaujā krita deviņi somu karavīri, septiņi no viņiem ar vietējo iedzīvotāju palīdzību tika apbedīti tuvējā mežmalā — Somu karavīru Brāļu kapos. Pirmās brīvvalsts laikā kapu vietas tika sakārtotas un iesvētītas.
Pikša
Baltijas jūrā
Pikša Baltijas jūras rietumdaļā ir samērā reta, bet austrumdaļā ļoti reta ieceļotāja. Ir ziņas, ka Latvijas piekrastē noķerta 1951. gadā.
Izskats
Pikša ir vidēji liela vai liela jūras zivs. Ķermeņa garums līdz 76 cm, svars 4,5 kg. Rekordliels īpatnis tika noķerts pie Islandes, tā ķermeņa garums sasniedza 112 cm, svars 16,8 kg. Visbiežāk pikša ir apmēram 35 cm gara.
Bejas kauja
Kaujas gaita
Somu karavīri atgriezās Alūksnē un 24. februārī piedalījās Igaunijas neatkarības proklamēšanas pirmās gadadienas parādē, bet 26. februārī atgriezās Valkā.
Gaļas pārstrāde
Gaļas pārstrāde ir pārtikas rūpniecības nozare, kas specializējas gaļas izstrādājumu vai pusfabrikātu ražošanā, pārstrādājot svaigu gaļu un/vai gaļas subproduktus.
Bejas kauja
Kaujas gaita
Somu karavīru Brāļu kapos apglabātie somu brīvprātīgie:
Ar Lāčplēša Kara ordeni tika apbalvoti divpadsmit "Ziemeļu zēnu" pulka karavīri, tostarp arī komandieris Hanss Kalms.
Sekas
Ziemeļu zēnu pulku Igaunijas armijas vadība nosūtīja rezervē. Sarkanā armija sāka pretuzbrukumu, 6. latviešu strēlnieku pulks ieņēma Alūksni, bet līdz 15. martam arī Vastselīnas un Repinas pagastus Dienvidigaunijā.
Piemiņa
Atmodas kustības laikā kritušo somu karavīru piemiņai 1989. gada 2. februārī Somu karavīru Brāļu kapos uzstādīja baltu koka krustu un koka sētiņu, bet 2000. gada 7. maijā Bejas kapos atklāja piemiņas akmeni ar uzrakstu "Šeit atdusas somu brīvprātīgo pulka Ziemeļu zēni karavīri, kuri krituši Bejas kaujā 1919. gadā." 1999. gada 17. oktobrī pie Jaunalūksnes pagasta novadpētniecības centra atklāja somu karavīriem veltītu piemiņas plāksni.
Pikša
Izskats
Pikšai ir vārpstveida ķermenis, maza galva ar samērā lielām acīm. Augšžoklis ievērojami garāks par apakšžokli, uz kura atrodas ļoti īss tausteklis. Mute relatīvi neliela. Pikšai ir trīs, viena no otras pilnīgi atdalītas, muguras spuras un divas anālās spuras. Pirmā muguras spura augsta, trīsstūrveida, ar 14—17 mīkstiem stariem. Otrai muguras spurai ir 20—24 mīksti stari, trešajai 19—22. Pirmajai anālajai spurai 21—25 mīksti stari, otrajai 20—24. Sānu līnija tumša, arī uz galvas redzamas sānu līnijas poras. Mugura tumša, zaļganbrūna, sāni gaišāki, vēders balts. Starp krūšu spuras pamatni un sānu līniju melns, noapaļots plankums.
Barība
Barojas ar bentiskajiem organismiem: vēžveidīgajiem, adatādaiņiem, gliemjiem, tārpiem, sīkām zivīm, piemēram, smilšu gardegunēm, moivām, siļķēm un hekiem. Mazuļi barojas ar airkājvēžiem.
Vairošanās
Dzimumgatavību pikša sasniedz 5—6 gadu vecumā, sasniedzot 47 cm garumu. Nārsta migrācijas tālas. Nārsto no februāra līdz jūnijam, galvenokārt laikā no marta līdz aprīlim 100—150 m dziļumā pie ūdens temperatūras 6—10 °C un sāļuma 35 PSV. Mātītes auglība 0,1—1,8 milj. ikru. Nārsts porcijveida. Ikri un kāpuri pelaģiski. Mazuļi slēpjas zem medūzām. Mazuļi uz bentisku dzīvesveidu pāriet pirmajā gadā, sasniedzot 15 cm garumu. Pikša var sasniegt 20 gadu vecumu.
Totalizators
Totalizators ir azartspēļu vieta, kurā spēlētājs var veikt likmes uz dažādiem sporta veidiem. Totalizators likmju veicējiem funkcionē kā tirgus, kurš piedāvā koeficientus uz dažādu sporta notikumu iznākumiem. Likmju veidi ir dažādi un var atšķirties.
Uzvarētās likmes totalizatoros tiek izmaksātas, kad beidzas izvēlētais notikums. Situācijas, kad likme uzvar vai zaudē ir atšķirīgas, tāpēc ieteicams iepazīties ar noteikumiem.
Spēlētāju aktivitāte totalizatoros dažādos gada periodos ir atšķirīga. Parasti lielākā interese uz likmju veikšanu ir dažādu sporta veidu sezonas laikā. Arī lieli sporta notikumi, piemēram, olimpiskās spēles, kas rada lielu spēlētāju interesi.
Regulējums Latvijā
Par totalizatoru un citu azartspēļu regulāciju atbildībā institūcija Latvijā ir Latvijas Republikas Izložu un Azartspēļu inspekcija. Lai darbotos Latvijā, totalizatoram nepieciešams saņemt licenci, citādi tā darbība Latvijā tiek bloķēta. Šobrīd Latvijā pieejami deviņi licencēti totalizatori.
Koeficienti
Koficients totalizatoros ir kāda notikuma iznākumu varbūtības izteikšana skaitļu formatā. Varbūtība tiek izteikta decimālajos, daļu un amerikāņu koeficientos, taču Latvijā un citur Eiropā izplatītākie ir decimālie koeficienti. Koeficientus var izmantot, lai izteiktu iespējamības jeb varbūtības.
Virs/zem
Ar vien lielāku popularitāti iegūstošs likmes veids. Bieži pieejamas virz/zem likmes futbolā ir virs/zem 2,5 vārtiem. Ieviešot decimālu vienību, tiek izslēgta neizšķirta iespēja, atstājot tikai divas iespējas. Citi bukmeikeri atstāj trīs iespējas, piemēram, mazāk par 2 vārtiem 2 vārti, vai vairāk par 2 vārtiem.
Likmes uz nākotnes notikumu iznākumiem
Ar šādu likmju palīdzību totalizatori dod iespēju prognozēt ilgtermiņa notikumu iznākumus.
Īpašās likmes
Lai piesaistītu dažādus spēlētājus totalizatora likmēm, bukmeikeri sākuši piedāvāt īpašās likmes jeb papildus likmju veidus. Tās tiek veiktas uz tādiem notikumiem kā stūra sitienu daudzums, laiks, kad tiks gūti pirmie vai pēdējie vārti utt. Citiem vārdiem sakot, spēlētājs liek likmes uz intervāliem – „vairāk kā 11 stūra sitieni spēlē”, „pēdējie vārti tiks gūti pēc 80. minūtes” utt.
Pino
Pino (fr) var būt:
Ostrovna
Ostrovna ir ciems Krāslavas novada Indras pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 4 km no pagasta centra Indras, 24 km no novada centra Krāslavas un 245 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Ostrovnas ezera krastā.
Beržine
Beržine ir ciems Krāslavas novada Izvaltas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 4 km no pagasta centra Izvaltas, 10 km no novada centra Krāslavas un 213 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V638.
Meloni
Meloni var būt:
Bērnu un jauniešu centrs "Laimīte"
Bērnu un jauniešu centrs "Laimīte" (BJC "Laimīte") ir interešu izglītības iestāde, kas nodarbojas ar dažādu bērnu un jauniešu ārpusskolas aktivitāšu nodrošināšanu Rīgā. Iestādei ir trīs struktūrvienības: blakus esošais Reģionālais sporta centrs "Sarkandaugava" Limbažu ielā 8, Vecmīlgrāvja filiāle Baltāsbaznīcas ielā 24 un nometne "Vecāķi" Vecāķu prospektā. Pats BJC ir atvērts skolas laikā 9 mēnešus gadā, taču struktūrvienības Vecāķos un Reģionālais sporta centrs darbojas arī vasaras sezonā.
Darbība
BJC "Laimīte" realizē daudzas interešu izglītības programmas, organizē bērnu vasaras nometnes, koncertus, konkursus un pasākumus.
Galvenie darbības virzieni ir:
Udinova
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V628.
Liberum veto
Liberum veto (no latīņu valodas - "brīvais veto") bija Polijas—Lietuvas ūnijas parlamentārās uzbūves princips, ka jebkuram Sejma deputātam bija tiesības pārtraukt jebkura jautājuma apspriešanu vai Seima darbību (un tā jau pieņemtos lēmumus) kā tādu. Deputātam vajadzēja tikai skaļi izsaukties latīniski Sisto activitatem! ("Es pārtraucu darbības") vai poliski Nie pozwalam! ("Es neļauju"). Rezultātā no 1573. līdz 1763. gadam, kad notika apmēram 150 seimu, aptuveni trešdaļā no tiem netika pieņemts nekāds lēmums.
Antila
Antila (Anttila) ir somu izcelsmes uzvārds.
Liberum veto
Šis vienprātības princips 1589. gadā tika ieviests kā obligāts, bet 1666. gadā šo principu ieviesa arī vaivadiju seimikos. . Šī principa avots bija tradīcija, ka seima lēmumi tika pieņemti vienprātīgi. Katrs deputāts pārstāvēja savu apgabalu un bija atbildīgs apgabala šļahtas priekšā par seima lēmumiem. Lēmums, kas būtu pieņemts mazākumam balsojot pret, tika uzskatīts par politiskās vienlīdzības pārkāpumu. Liberum veto principu dažreiz saista arī ar Radomas konstitūcijas principu Nihil novi, kas aizliedza Polijas karalim pieņemt likumas bez šļahtas piekrišanas.
Lielie Trūļi
Lielie Trūļi ir ciems Krāslavas novada Izvaltas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 3 km no pagasta centra Izvaltas, 14 km no novada centra Krāslavas un 208 km no Rīgas.
Liberum veto
Tradicionāli tiek uzskatīts, ka liberum veto pirmoreiz izmantoja Trāķu vaivadijas deputāts Vladislavs Siciņskis (lietuviešu valodas versijā Čičinsks) no Upītes pie Panevēžas 1652. gadā. Siciņska persona ir folklorizējusies, tēls izmantots daudzu autoru, tostarp Ādama Mickēviča un Mairoņa, darbos.
Lielie Trūļi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V636.
Liberum veto
18. gadsimtā liberum veto tika izmantots aizvien biežāk, un šo principu veiksmīgi izmantoja Krievija un Prūsija, iejaucoties Polijas iekšpolitikā un paralizējot valsts attīstību. Pēc 1764. gada konvokācijas seima Varšavā liberum veto vairs praktiski netika izmantots. Turpmāk deputāti pirms seima sēdes dibināja t.s. konfederācijas (konfederacja), kur vienojās par apskatāmajiem jautājumiem. Pilnībā liberum veto tika atcelts 1791. gadā, Polijai pieņemot Eiropā pirmo moderno konstitūciju.
Šo konstitūciju anulēja 1793. gada seims Grodņā, kas Krievijas sūtņa Jakoba Johana fon Zīversa spiediena rezultātā panāca Polijas Otro dalīšanu un faktisko valsts bojāeju.
Sallinens
Sallinens var būt:
Vimmers
Vimmers var būt:
Sidorova
Sidorova var būt: