cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raulicas
Ciems izveidojies pie bijušās Rāvlicas pusmuižas centra.
Zabolotje (Cirmas pagasts)
Zabolotje (arī Zabalotje) ir daļēji izzudis skrajciems Ludzas novada Cirmas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos, Bižu ezera ziemeļu krastos, 10 km no pagasta centra Tutāniem, 16 km no novada centra Ludzas un 253 km no Rīgas. Pēc Valsts zemes dienesta datiem Zabolotjē atrodas tikai viena viensēta.
Kordeljeri
Kordeljeri (, sākotnēji — Cilvēka un pilsoņa tiesību biedrība) bija politisks klubs Franču revolūcijas laikā, kas pastāvēja no 1790. līdz 1794. gadam.
Politiski kordeljeri iestājās par republikas izveidi, bija žirondistu pretinieki. Starp kluba dalībniekiem bija tādi revolūcijas līderi, kā Žans Pols Marats, Žoržs Dantons, Kamils Demulēns, Žaks Ebērs u.c.
No kordeljeru biedriem izveidojās Franču revolūcijas radikālie grupējumi — ebēristi, dantonisti, kā arī Marata grupa. Pēdējie divi, kreisajiem jakobīņiem gūstot politisku pārsvaru, faktiski tika iznīcināti.
No 1793. gada klubs bija kreiso jakobīņu — ebēristu centrs, savukārt 1794. gadā kluba paliekas faktiski saplūda ar jakobīņiem.
Amistada
"Amistada" (en) ir 1997. gada vēsturiska drāma, kas balstīta uz Džona Grishema tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no producentiem ir Stīvens Spīlbergs. Galvenās lomas atveido Morgans Frīmens, Entonijs Hopkinss, Naidžels Hotorns, Metjū Makonahijs, Džimons Honsū, Deivids Peimers, Pīts Postlvaits un Stellans Skašgords. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas sižets notiek 1839. gadā. Mendes cietumnieku sacelšanās uz Spānijas īpašumā esoša kuģa izraisa lielu strīdu Amerikas Savienotajās valstīs pēc tam, kad kuģi aiztur pie Longailendas krasta. Tiesai ir jāizlemj, vai cietumnieki ir vergi, vai viņi tomēr ir juridiski brīvi.
Mukoni
Mukoni ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas viens no Latgales lielākajiem akmeņiem - Kozuļovka (Juguļu akmens).
Mukonos dzimis Meikuls Apeļs (1901_1942), skolotājs, rakstnieks, literatūrvēsturnieks.
Āliņģu iela (Rīga)
Āliņģu iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona Trīsciema apkaimē, Vaķiltu ciematā. Ielas sākums un beigas saslēdzas ar Draudzības ielu. Ar citām ielām savienojuma nav. Apbūvi veido individuālā dzīvojamā apbūve. Iela ir klāta ar asfalta segumu.
Ēriks Jēkabsons
Ēriks Jēkabsons var būt:
Ateisms Kazahstānā
Ateisms Kazahstānā ir Kazahstānas pilsoņu kopums, kas atzīst sevi par nereliģioziem. Saskaņā ar valsts konstitūciju Kazahstāna ir laicīga valsts, kurā reliģija ir nošķirta no valsts. Dažādu, tai skaitā valstij piederošu, organizāciju veiktie novērtējumi par ateistu skaitu valstī atšķiras gandrīz desmitkārtīgi, tādēļ tie nav pietiekami uzticami. Liela daļa cilvēku vai nu atsakās nosaukt savu attieksmi pret reliģiju, vai reliģiski identificējuši sevi pēc tautības, nepraktizējot reliģiju faktiski. Reliģiskajā dzīvē nepiedalošies cilvēki Kazahstānā ir pārliecinošā vairākumā (59% no ticīgajiem).
Džodija Viljamsa
Džodija Viljamsa (en; dzimusi ) ir amerikāņu politiskā aktīviste, plašāk zināma ar savu darbību pretkājnieku mīnu aizliegšanā, cilvēktiesību, īpaši sieviešu tiesību, aizstāvēšanā un mūsdienu pasaules drošības problēmu izpratnes veicināšanā. 1997. gadā viņai par paveikto pretkājnieku mīnu aizliegšanā piešķirta Nobela miera prēmija.
Ateisms Kazahstānā
Stāvoklis
Kazahstānas plašsaziņas līdzekļi izvairās pieminēt ateisma tēmu.
Malpīgiju rinda
Malpīgiju rinda ir divdīgļapju rinda, kurā ir iekļautas aptuveni 36 augu dzimtas un vairāk nekā 16 000 augu sugu, jeb aptuveni 7,8% no visiem divdīgļapjiem. Rinda ir ļoti daudzveidīga — tajā tiek klasificēti tik dažādi augi kā vītoli, vijolītes, puansetijas, raflēzijas un kokas augs, un to radniecību var konstatēt tikai veicot filoģenētiskus testus. Malpīgiju rinda neparādās nevienā no klasifikācijas sistēmām, kuras ir veidotas, balstoties tikai uz augu morfoloģiju.
Džodija Viljamsa
Aktīvistes darbība
Viljamsa no 1992. līdz 1998. gadam darbojās kā koordinatore International Campaign to Ban Landmines (ICBL) kampaņā. Pirms tam viņa vienpadsmit gadus pavadīja dažādos ar karadarbību saistītos projektos Nikaragvā un Salvadorā, kur saskaņā ar Encyclopedia of Human Rights viņa "pavadīja 1980. gadus dzīvībai bīstamos apstākļos veicot cilvēktiesību darbību."
Malpīgiju rinda
Vēsture
Malpīgiju rindas nosaukums ir aizgūts no Malpīgiju ģints (Malpighia) - to pirmo reizi nodefinēja Franču botāniķis Šarls Plumjē un tā tika nodēvēta par godu Itāļu ārsta un biologa Marčello Malpīgi (Marcello Malpighi) darbam par augiem.
Malpīgijas rindas taksona pamats lielā mērā tika nodefinēts 1912. gadā ar Hansa Haljē publikāciju "L'Origine et le système phylétique des angiospermes", Haljē aprakstīja rindas Passionales un Polygalinae, kas saturēja vairākas no šī brīža Malpīgiju rindas dzimtām. Viņa definētā Polygalinae rinda saturēja desmit dzimtas, no kurām četras sastopamas pašreizējā Malpīgiju rindā, proti, Malpīgiju dzimtu (Malpighiaceae), vijolīšu dzimtu (Violaceae), Trigoniaceae un Dichapetalaceae, un Passionales rinda saturēja astoņas dzimtas, no kurām septiņas kādu laiku vai šobrīd ir klasificētas Malpīgiju rindā, proti, šobrīd Malpīgiju rindā iekļautā eiforbiju dzimta (Euphorbiaceae), pasifloru dzimta (Passifloraceae) un senāk (pirms APG III sistēmas) iekļautās dzimtas Salicaceae, Achariaceae, Flacourtiaceae, Malesherbiaceae un Turneraceae.
Molekulārā filoģenētiskā revolūcija noveda pie rindas pārstrukturēšanas. Pirmā reize, kad Malpīgiju rinda tika definēta atbilstoši tās mūsdienu interpretācijai, bija 1993. gadā publicētā pētījumā par sēklaugu filoģenēzi, kur taksonā iekļauto sugu radniecība tika noteikta pēc gēna rbcL. Lai skaidri nodalītos no tajā laikā izmantotajām klasifikācijas sistēmām, Angiosperm Phylogeny Group izmantoja Hačinsona popularizēto, pēdējās desmitgadēs aktualitāti zaudējušo nosaukumu "Malpighiales", lai gan Hačisona koncepcija par Malpighiales ievērojami atšķirās no jaunās rindas definīcijas.
Klasifikācija
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), malpīgiju rindā ir iekļautas šādas augu dzimtas:
Ateisms Kazahstānā
Stāvoklis
Žurnālists un cilvēktiesību aktīvists Aleksandrs Harlamovs 2013. gadā tika arestēts par starpreliģiju naida izraisīšanu. Viņš tika apsūdzēts par ateisma propagandu savās publikācijās par kristietību un dažādām reliģiskām kustībām, kas aizskārušas ticīgo jūtas. Vēlāk lieta tika izbeigta un 2018. gadā viņš saņēma kompensāciju no valsts par nelikumīgu kriminālvajāšanu. Viņa advokāte izteica viedokli, ka ateisms bijis tikai aresta iegansts un faktiskais iemesls bijušas cilvēktiesību aktivitātes.
Parlamenta (Mažilisa) deputāts Žumatajs Alijevs rosinājis mācīt ateismu kopā ar reliģijas studijām.
No Kazahstānas politiskajām partijām parlamentā pārstāvētā Kazahstānas Komunistiskā Tautas partija nostājas uz ateisma un ateistiskās propagandas pozīcijām. Tās programmā teikts: “Komunisti iestājas par sirdsapziņas brīvības atzīšanu, tiesībām atzīt vai neatzīt jebkuru reliģiju, par baznīcas un mošejas atdalīšanu no valsts un skolu nošķiršanu no baznīcas un mošejas. Tajā pašā laikā komunisti veic plašu ateistisku propagandu, izvairoties no pazemošanas, aizskarot ticīgo jūtas jebkādā formā”.
Pastāvīgas un likumīgas ateistu diskriminācijas Kazahstānā nav, bet dažreiz tā izpaužas nopietnās darbībās:
2017. gada vasarā Kazahstānas Republikas Reliģisko lietu un pilsoniskās sabiedrības ministrija ierosināja izmaiņas likumdošanā par apziņas brīvību, kurā teikts: "Īpašu uzmanību plānots pievērst ateistu tiesību aizsardzībai un garīgās izglītības organizēšanas veidu regulēšanai." Tomēr likumprojekts netika pieņemts. Arī 2021. gadā Reliģijas lietu komitejas priekšsēdētājs Nukežanovs ziņoja, ka tā ierosinās grozījumus likumdošanā, lai aizsargātu ateistu tiesības uz neticību.
Tintoreto
Jakopo Komins, zināms kā Tintoreto (Tintoretto, ; dzimis 1518. gada septembra beigās vai oktobra sākumā; miris ), bija renesanses laikmeta itāļu gleznotājs. Viņš ir zināms arī ar sava tēva vārdu Jakopo Robusti vai ar pseidonīmu Il Furiozo. Tintoreto bija tipisks Venēcijas skolas mākslinieks.
Džodija Viljamsa
Aktīvistes darbība
Ar pieticīgu sākumu 1992. gadā Viljamsa un ICBL dramatiskā veidā sasniedza kampaņas mērķi: 1997. gadā diplomātiskā konferencē Oslo tika parakstīts starptautisks līgums, kas aizliedza pretkājnieku mīnas. Pēc trijiem mēnešiem viņai un ICBL tika piešķirta Nobela miera prēmija. Tobrīd Viljamsa kļuva par desmito sievieti un trešo ASV sievieti, kas balvas gandrīz simt gadu vēsturē šo balvu saņēmusi.
Tintoreto
Tradicionāli tiek uzskatīts par pēdējo diženo itāļu renesanses gleznotāju. Slavenākie Tintoreto darbi ir vairāku gleznu cikli Scuola Grande di San Marco un Scuola Grande di San Rocco.
Muktāni
Muktāni ir ciems Rubenes pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 182 km attālumā no Rīgas.
La belle ferronnière
La belle ferronnière ir sievietes portrets, kura radīšanu parasti piedēvē Leonardo da Vinči. Tā glabājas Luvrā. Glezna pazīstama arī ar nosaukumu Nezināmās sievietes portrets. Gleznas nosaukums, kuru pielieto jau kopš 17. gadsimta, norāda, ka sieviete ir dzelzslietu tirgotāja (ferronnier) meita vai sieva, kura bijusi Fransuā I mīļākā, bet precējusies ar kādu Ferronu. Šis stāsts ir romantiska leģenda par atriebību, kur sarūgtinātais vīrs ar nolūku inficē sevi ar sifilisu, ko viņš caur sievu nodod karalim.
Cita Leonardo glezna — "Dāma ar sermuli" — arī zināma ar šādu nosaukumu. To reiz uzskatīja par Cecīlijas Gallerāni, vienas no Lodoviko 'il Moro' Sforca, Milānas hercoga mīļākās portretu. Stāsts un nosaukums tika attiecināts uz "Dāmu ar sermuli", kad tā atradās princeses Čartroriskas kolekcijā un tika sajaukta ar "La Belle Ferronniere", jo arī tajā uz pieres attēlota rotaslieta ar dārgakmeni un smalku ķēdīti, ko sauc par ferronnière.
Autora noteikšana
Lai gan gleznas "La Belle Ferronniere" modele vēl aizvien ir noslēpums, vēsturiskajā izstādē "Leonardo da Vinči: gleznotājs Milānas galmā" (Londonas Nacionālā galerija, 2011. gada 9. novembris — 2012. gada 5. februāris) portreta aprakstā norādīts, ka, iespējams, tajā attēlota Beatriče d'Este, Ludoviko Sforcas sieva. Tas apstrīd portreta agrāku attiecināšanu uz Ludoviko mīļāko Lukrēciju Krivelli.
Kopijas
Gleznas vēlāka versija, kas gleznota uz audekla, tika piedāvāta Kanzasas pilsētas mākslas institūtam kā oriģināls, bet tika uzskatīta par kopiju, pamatojoties uz mākslas tirgoņa Džozefa Duvīna fotogrāfiju, kurš 1920. gadā atļāva savas piezīmes publicēt laikrakstā New York World. Gleznas īpašniece Andrē Lardū Hāna apsūdzēja Duvīnu par neslavas celšanu, un tiesas process kļuva par ievērojamu sabiedrisku notikumu, kurā bija iesaistīti vairāki ievērojami tā laika mākslas speciālisti, kuri pētīja abas gleznas klātienē Luvrā; lietu galu galā izskatīja Ņujorkā, izvēloties tiesnešus, kas nepārzināja Leonardo devumu vai Džovanni Morelli izstrādātās metodes mākslas darbu analīzē. Tiesa lēma par 60 000 dolāru kompensāciju un tiesas izdevumu segšanu, kas veidoja ievērojamu summu. Gleznas īpašnieces vīra Harija Hāna sarakstīto grāmatu The Rape of La Belle (1946) uzskata par klasisku aprakstu, kā sazvērestības teorija pielietota mākslas pasaulē. Pēc vairākām desmitgadēm Omahas glabātuvē 2010. gada 28. janvārī Hānas La Belle tika pārdota Sotheby's izsolē, kā autoru minot "Leonardo sekotāju, visticamāk pirms 1750. gada"; to pārdeva par 1,5 miljoniem dolāru, trīs reizes pārsniedzot Sotheby's pirmspārdošanas novērtējumu. Pircējs bija anonīms amerikāņu kolekcionārs.
Gleznas 19. gadsimta kopija ir saglabāta Šamberī mākslas muzejā. Pirms revolūcijas veiktā uzskaite liecina, ka Luvrā esošā glezna ietilpusi Francijas karaliskajā kolekcijā.
Filozofu kuģi
"Filozofu kuģi" (ru) ir nosaukums akcijai un kuģiem, ar kuriem 1922. gadā no Padomju Krievijas tika izraidīti vietējās inteliģences pārstāvji — akadēmiķi, profesori, žurnālisti, studenti, filozofi un citi.
1922. gada maijā Vladimirs Ļeņins nosūtīja vēstuli Viskrievijas Ārkārtas komisijas vadītājam Feliksam Dzeržinskim, aicinot organizēt rakstnieku un akadēmiķu darbu izmeklēšanu, lai pārbaudītu, vai tajos nav pret Padomju totalitāro režīmu vērstu uzskatu. Naktī uz 16. augustu vairāki intelektuāļi tika apcietināti.
Deportācijas aizsākās tā paša gada rudenī. Galvenokārt cilvēki tika izsūtīti ar kuģi Oberbürgermeister Haken un Preussen, kas 1922. gada septembrī un novembrī kopumā transportēja vairāk nekā 160 krievu inteliģences pārstāvjus un viņu ģimenes. Trīs aizturēšanas sarakstos tika iekļauti 228 cilvēki, no kuriem 32 bija studenti. Kuģu ceļš sākās Petrogradā (mūsdienu Sanktpēterburgā), no kurienes deportējamie tika vesti uz Štetinu Vācijā (mūsdienās Ščecina Polijā). Par atgriešanos Padomju Krievijā viņi tiktu nošauti.
Vēlāk 1922. gadā citi intelektuāļi tika transportēti ar vilcienu uz Rīgu Latvijā vai ar kuģi no Odesas uz Stambulu.
Var uzskatīt, ka izsūtītie bija pirmie Padomju režīma disidenti, lai gan sevi par tādiem neuzskatīja. Filozofu kuģu akcija tiek vērtēta dažādi. Tajā laikā presē (vispirms laikrakstā "Pravda") akcija tika sludināta kā humānākais veids, kā cīnīties ar disidentismu. Izsūtītie savā veidā tika pasargāti no nonāvēšanas, kas notika vēlākajās disidentu iznīcināšanas akcijās. Filozofu kuģu akcija bija arī tiešs cilvēktiesību pārkāpums, kā arī veids, kā valdība atbrīvojās no saviem politiskajiem pretiniekiem.
Valdis Pīrāgs
Dzīvesgājums
Dzimis 1961. gadā. No 1979. līdz 1984. gadam studēja LVU Fizikas un matemātikas fakultātē, pēc tam studēja Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultātē, ko pabeidza 1990. gadā. No 1993. līdz 1995. gadam studēja doktorantūrā Rūras Universitātes Medicīnas fakultātē (Vācijā), iegūstot Medicīnas doktora grādu ar izcilību.
Akadēmisko darbu uzsāka kā jaunākais zinātniskais līdzstrādnieks (1990—1992). No 1992. gada strādāja Latvijas Medicīnas akadēmijas Ārstniecības fakultātē. No 2005. gada ir profesors Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes Internās medicīnas katedrā.
Pīrāgs ir Endokrinoloģijas centra vadītājs Paula Stradiņa klīniskajā universitātes slimnīcā. Vadījis Valsts pētījumu programmu BIOMEDICINE (2007-2014), kā arī darbojies kā Eiropas Savienības pētniecisko projektu vadītājs Latvijā. Pīrāga galvenās darbības jomas medicīnā — cukura diabēta vēlīnās komplikācijas, endokrīno slimību ģenētika.
Apbalvojumi
2012. gadā saņēma Latvijas Zinātņu akadēmijas Paula Stradiņa balvu. Par pētniecisko darbu apbalvots arī ar divām ārvalstu balvām - Karl-Oberdisse-Preis (Vācija, 1995) un Distinguished Research Award (Kuveitas Zinātņu attīstības fonds, 2003).
Pušpūri
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Pūricu ezera krastā.
FC Vaduz
FC Vaduz ir Lihtenšteinas futbola klubs no Vaducas. Dibināts 1932. gadā, spēlē Šveices futbola līgu sistēmā, pašlaik spēcīgākajā līgā — Šveices Superlīgā. Tas saistīts ar to, ka Lihtenšteinā patstāvīga līga netiek organizēta. Klubs piedalās Lihtenšteinas kausa izcīņā, kurā ir uzvarējis 47 reizes. Tas ir izcīnīto vietējo kausu rekords starp visu valstu klubiem. Kā valsts kausa ieguvēji bieži pārstāv Lihtenšteinu UEFA Eiropas līgā. Mājas spēles komanda aizvada Rheinpark stadionā.
NAVI
NAVI (arī pazīstama kā Naviband) ir baltkrievu indīpopa duets. Dueta dalībnieki ir Ksenija Žuka un Artjoms Lukjaņenko. Naviband pārstāvēja Baltkrieviju 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijevā. Fināla kopvērtējumā viņi ieguva 17. vietu.
Luka Parmitāno
Luka Parmitāno (Luca Parmitano, dzimis ) ir Itālijas kosmonauts, militārais lidotājs.
Parmitāno pirmo kosmisko lidojumu sāka 2013. gada maijā ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-09M. Viņš bija SKS 36. ekspedīcijas un 37. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās.
Otro reizi kosmosā Luka Parmitāno devās 2019. gada 20. jūlijā, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-13 lidojuma inženierim. Viņš bija SKS 60. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 61. ekspedīcijas komandieris. Uz Zemi atgriezās 2020. gada 6. februārī.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums
Iziešanas atklātā kosmosā:
Eduards Vorganovs
2016. gada 5. februārī tika paziņots, ka viņam uzrādītas pozitīvas mildronāta analīzes. Šis AS Grindex ražotais medikaments aizliegto vielu sarakstā bija iekļauts kopš 1. janvāra, un Vorganovs kļuva par pirmo sportistu, kam uzrādītas pozitīvas tā analīzes.
Dārza iela (Liepāja)
Dārza iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Bāriņu ielu, bet beidzas krustojumā ar Rudbāržu ielu. Ielas garums ir ap 880 metriem. No krustojuma ar Bāriņu ielu līdz krustojumam ar Ālandes ielu, ielu sedz asfaltbetons, bet atlikušo ielas posmu sedz grants segums. Kustība Dārza ielā norit abos virzienos. Ielas apbūve sastāv no pirmskara mūra un koka mājam, kā arī savrupmājām.
Bildinājums (2009. gada filma)
"Bildinājums" (en) ir 2009. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisore ir Anne Flečera. Galvenās lomas filmā atveido Raiens Renoldss, Sandra Buloka, Betija Vaita, Marija Stīnburgena un Kreigs T. Nelsons. Filmas pirmizrāde notika Holivudā.
Uzņēmuma vadītāja liek savam palīgam sevi apprecēt, lai izvairītos no deportācijas uz Kanādu beigušās vīzas dēļ.
Ismails Ķemali
Ismails Ķemali (sq; dzimis, miris ) bija albāņu politiķis un publicists.
Osmaņu impērijas laikā bija ierēdnis, ieņēmis augstus amatus. Valsts pirmais premjerministrs no 1912. līdz 1914. gadam, bijis arī valsts pirmais ārlietu ministrs. Albānijas neatkarības deklarācijas galvenais autors, tiek uzskatīts par modernās Albānijas "dibinātāju tēvu".
Attēlots uz 500 leku banknotes kopš 1996. gada, pirms tam (1992—1996) bija attēlots uz 200 leku banknotes.
Filips Kaplo
Filips Kaplo (Philip Kapleau, dzimis, miris ) bija amerikāņu budistu mūks un Rietumu dzen literatūras klasikas, grāmatas "Trīs dzen pīlāri" autors.
Būdams Tokijas kara nozieguma iztiesāšanas protokolists, Kaplo interesējās par dzenbudismu, kļuva mūks un dzen meistars , vēlāk Ročesteras (Ņujorkas štatā, ASV) meditācijas centra dibinātājs. Bijis starp pirmajiem Rietumu mācekļiem, kas pēc Otrā pasaules kara vairākus gadus nodzīvoja dzen klosteros Japānā, draudzējies ar slaveno budisma pētnieku un akadēmiķi D.T. Sudzuki.
Kaplo sarakstījis deviņas grāmatas, darbs "Trīs dzen pīlāri" tulkots 12 valodās. Pretstatā "budologu" filozofiskiem vai vēsturiskiem pētījumiem, Kaplo pragmatiski rakstīja par dzen mūku praksi un tās praktizētāju dzīvesveidu. Kaplo bija ievērojami panākumi dzenbudisma ieviešanā Rietumos, īpaši ASV.
Talīts
Таlīts , dažreiz arī tallīts vai taless — lūgšanu tērps jūdaismā, kas ir īpašā veidā izgatavots taisnstūra pārvalks. Tas tiek uzskatīts par Toras svētuma un pakļaušanās Dieva gribai pazīmi.
Vispārīgas ziņas
Talīts ir ebreju rituālais tērps, kurā ietērpjas lūgšanu laikā; liels, četrstūrains vilnas lakats ar auklām un pušķiem (sk. arī cicīts).
Izraēlas karogā attēlotas talīta tradicionālās krāsas un svītras.
Talīta forma un izmēri
Parasti talīts tiek izgatavots no vilnas, lina, kokvilnas vai zīda auduma, ar vairākām ieaustām gaiši zilām, zilām vai melnām svītrām; talīta četros stūros speciālos caurumos tiek stiprinātas otas — cicīts. Bieži pa vidu vienai no garenvirziena pusēm tiek šūts taisnstūra auduma gabals, kas dažreiz nošūts ar sudraba pavedieniem, ko sauc par ataru (kroni). Dažas ataras tiek izšūtas ar benedikcijām, kas jāizrunā pirms ietērpšanas talītā. Bieži talītu (īpaši zīda) izgrezno ar izšuvumiem.
Parastais talīta izmērs ir 1 x 1,5 m. Minimālajam izmēram ir jābūt pietiekamam, lai segtu bērnu, kas jau sāk staigāt.
Kad sāk vilkt talītu
Aškenazi kultūrā talītu uzvelk vīrieši uz rīta lūgšanu un tikai pēc kāzām, bet sefardu kultūrā to uzvelk visi vīrieši pēc pilngadības.
Muktiņi (Silajāņu pagasts)
Muktiņi ir ciems Silajāņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 217 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V577.
Krampiņas
Krampiņas, arī Krampines, ir ciems Balvu novada Krišjāņu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 5 km no pagasta centra Krišjāņiem, 46 km no novada centra Balviem un 253 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem Siltenes upes krastā.
Club Necaxa
Klubs ir dibināts 1923. gadā un tas savas mājas spēles aizvada Estadio Victoria, kurā ir 23 000 skatītāju vietas. Klubs ir trīs reizes uzvarējis Meksikas augstākajā futbola līgā, kā arī izcīnījis astoņus Meksikas kausus. 1999. gadā uzvarējis arī CONCACAF Čempionu līgā.
Garais gads (filma)
"Garais gads" (en) ir 2010. gada romantiska komēdija, kuras režisors ir Anands Takers. Galvenās lomas filmā atveido Eimija Adamsa, Metjū Gūds, Ādams Skots un Džons Litgovs. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Filmas galvenā varone ir nekustamo īpašumu aģente Anna Breidija, kura plāno doties uz Dublinu, lai bildinātu savu draugu Džeremiju 29. februārī, jo, saskaņā ar Īrijas tradīcijām, vīrietim esot jāpiekrīt bildinājumam no draudzenes gadījumā, ja viņa to izdara tieši 29. februārī.
Jekaterina Pavlidu
Jekaterina Pavlidu (el; dzimusi ) ir Grieķijas starptautiskā meistare šahā (2010).
Biogrāfija
Daudzkārtējā Grieķijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētāja: 2009. gadā U16 vecuma grupā, 2009. un 2012. gadā U20 vecuma grupās.
Četrkārtēja Grieķijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (2012, 2013, 2015, 2017). 2012. gadā Beirutā uzvarējusi Vidusjūras valstu sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Grieķijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2010. gadā Jekaterinai Pavlidu piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Maurloki
Maurloki (Allium schoenoprasum) ir daudzgadīgs amariļļu dzimtas sīpolaugs. Tiem ir mazi, iegareni sīpoli ar šauriem, cauruļveida lokiem (lapām), kas veido puduri. Maurlokiem ir zilgani vai ceriņkrāsas ziedu čemuri, kas atrodas lapu galos; tiem ir raksturīgi ražot tikai dažas sēklas. Maurloki vairojas ar sēklu palīdzību, bet, kultivējot šos augus, tie tiek pavairoti, izmantojot tā sīpolus.
Maurloki tiek sezonāli izmantoti uzturā kā piedeva salātiem un zupām. Tos izmanto arī kā ārstniecības augus.
Members Only, Vol. 3
Members Only, Vol. 3 ir amerikāņu hiphopa grupas Members Only otrais miksteips. Tas tika izlaists, izmantojot SoundCloud 2017. gada 26. jūnijā. Tas ir pēdējais Members Only projekts, kas tiks izlaists XXXTentacion darbības laikā.
Viesmāklinieki
Albumā piedalās daudzi mākslinieki no grupas Members Only, piemēram, Ski Mask The Slump God, Wifisfuneral, Bass Santana, Robb Banks, Craig Xen un citi.
Pēdējais projekts
Šis bija pēdējais Members Only projekts, kas tika izlaists XXXTentacion dzīves laikā, jo viņš tika noslepkavots 2018. gada 18. jūnijā Dīrfīldbīčā, Floridā, sešus mēnešus pirms projekta Members Only, Vol. 4 (2019).
Kristofs Valcs
Kristofs Valcs (de; dzimis ) ir Austrijas aktieris. Viņš ir zināms pēc lomām Kventina Tarantīno filmās "Bēdīgi slavenie mērgļi" (2009), "Atsvabinātais Džango" (2012).
Pirms karjeras lielbudžeta filmās Valcs spēlēja teātra uzvedumos un bija aktieris televīzijas filmās un seriālos. 2009. gadā Valcs attēloja SS štandartenfīrera (Standartenführer) lomu Tarantīno filmā "Bēdīgi slavenie mērgļi", par ko ieguva ļoti lielu atzinību un vairākus ievērojamus apbalvojumus otrā plāna lomā, to vidū Zelta Globusu, Amerikas Kinoakadēmijas balvu, BAFTA kino balvu, Ekrāna aktieru ģildes balvu, Kannu kinofestivāla balvu. Par lomu Tarantīno nākamajā filmā "Atsvabinātais Džango", kur Valcs tēloja dakteri Kingu Šulcu, viņš arī ieguva Zelta Globusu, Amerikas Kinoakadēmijas balvu un Britu Kinoakadēmijas balvu.
Attēlojis lomas Frānsisa Lorensa filmā "Ūdens ziloņiem" (2011), Romana Polaņska filmā "Asinspirts" (Carnage, 2011), filmās "Nulles teorēma" (The Zero Theorem, 2013), "Neciešamie bosi 2" (2014), "Lielās acis" (2014), "007: SPEKTRS" (2015).
Ķirbis (filma)
"Ķirbis" (en) ir 2002. gada ASV melnā kinokomēdija, kuras režisori ir Entonijs Abramss un Ādams Larsons Broders. Galvenās lomas filmā atveido Kristīna Riči, Henks Heriss un Brenda Bletina. Filmas pirmizrāde notika.
Kerolaina Makdafija ir priviliģēta koledžas pēdējā kursa studente, kuras dzīve sāk jukt kopā pēc tam, kad Kerolaina iemīlas Henkā, vīrietī ar garīgās attīstības traucējumiem.
Bāriņu iela (Liepāja)
Bāriņu iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Bāriņu iela sākas krustojumā ar Kārļa Zāles laukumu, Veco ostmalu un Ādu ielu, bet beidzas krustojumā ar Eduarda Veidenbauma ielu. Ielas garums ir ap 1000 metriem un to sedz gan asfaltbetons, gan bruģis. No ielas sākuma līdz Kungu ielai kustība norit abos virzienos, bet tālāk kustība norit vienā virzienā. Ielas apbūve sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām.
Egons Knops
Egons Knops ( — ) bija vācbaltu izcelsmes Latvijas advokāts un politiķis. Bijis 1. Saeimas deputāts, tās sekretāra biedrs.
Biogrāfija
Egons Knops piedzima (pēc vecā stila — ) Liepājā. Mācījies Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. 1902. gadā pabeidza Pēterburgas Universitātes Juridisko fakultāti. Pēc tam Liepājā strādāja par zvērinātu advokātu.
1919. gadā ievēlēts Liepājas pilsētas domē. Pēc tam vairākus gadus strādājis Latvijas Republikas parlamentā: vispirms Satversmes sapulcē (1920—1922), tad 1. Saeimā (1922—1925), kurā Knops bija arī sekretāra biedrs. Pēc tam strādājis kā zvērināts advokāts Rīgā.
Miris Rīgā. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Jelgavas katoļu katedrāle
Jelgavas Bezvainīgās Jaunavas Marijas Romas katoļu katedrāle ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes katedrāle, kā arī Jelgavas diecēzes bīskapa un Jelgavas dekanāta rezidence. Tā atrodas Katoļu ielā 11 Jelgavā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, viena no lielākajām pilsētas sakrālajām celtnēm.
Vēsture
Franču revolūcijas laikā Jelgavā dzīvoja nākamais Francijas karalis Luijs XVIII ar galmu, kuri izbraucot atstājuši baznīcai dārgus liturģiskos traukus kā monstranci ar briljantu rotājumu. Dievnamā bijusi arī sena glezna "Kristus pie krusta". 1891. gadā 1500 draudzes locekļu apkalpojuši prāvests Francis Krišjānis, skolu kapelāns Jāzeps Genis un vikārs Miķelis Pšialgovskis. Šajā laikā un turpmāk pastāvējušas arī kapela kapsētā un mājas kapela ar altāri Jelgavas pilī. Šis dievnams draudēja sabrukt, tāpēc to nojauca 1904. gadā.
1902. gadā par Jelgavas prāvestu tika nozīmēts Kazimirs Jasens, kura galvenais uzdevums bija uzbūvēt jaunu baznīcu, kas būtu Jelgavas greznums. Prāvests līdz šim bija uzcēlis Tukuma dievnamu un rekonstruējis Brunavas baznīcu. Līdzekļi baznīcas celtniecībai tika vākti Spānijā, Portugālē un Francijā, ziedojumu vākšanā palīdzējušas prāvesta pārvaldītās septiņas valodas. 1000 rubļus ziedojis arī grāfs Plāteris. Pietrūkstot līdzekļu, prāvests pārdevis kādu briljantu no monstrances. Baznīcu sāka celt 1902. gadā pēc Liepājas arhitekta Kārļa Strandmaņa projekta brīvuzņēmēja P. Pumpīša vadībā. 1906. gadā tā tika uzcelta un iesvētīta Svētā Jura godam. 1925. gadā bīskaps Jāzeps Rancāns to konsekrēja Bezvainīgās Jaunavas Marijas godam.
Otrā Pasaules kara laikā, 1944. gada jūlija beigās baznīca nodega, pāri palika tikai izdegušā dievnama mūri, vikārs paspējis izglābt tikai Vissvētāko Sakramentu. Prāvests Jasens no pārdzīvojumiem saslimis un izbraucis uz Liepāju, kur 1950. gadā miris. Jelgavā palicis vikārs J. Ancāns, kurš dievkalpojumus noturējis izdegušās baznīcas sakristejā, bet pēc kara uzsācis dievnama atjaunošanu — sagatavojis būvmateriālus, nojaucis virs mūriem izdegušo ķieģeļu kārtu, salicis baļķus jumta būvei, uzsedzis šīfera jumtu. Tāpat tika salikti logi, durvis, pagaidu altāri un tornī ieklāta cementa grīda. Darbus vadīja bijušais priesteris V. Kozlovskis un sakristeans Antons. Laika periodā no 1950. līdz 1958. gadam Jelgavas dekāns bijis L. Kundziņš, kura darbības laikā tika turpināti dievnama atjaunošanas darbi — salabots un atjaunots tornis, izveidojot to zemāku nekā iepriekš, rekonstruēta sakristeja, kora telpas, izlabots sienu apmetums, savests kārtībā žogs un uzbūvēta plebānija. Tika atjaunoti trīs altāri iepriekš bijušo piecu vietā. Dekāna L. Kozlovska laikā dievnamam tika uzklāts skārda jumts, bet nākamā dekāna J. Ancāna vadībā baznīca tika savesta pilnīgā kārtībā un uzsākti tās krāsošanas darbi, taču paspējuši izkrāsot tikai presbitērija daļu, kad strādnieku priekšā dekāns miris ar sirdstrieku. Iesāktos darbus nobeidza vikārs J. Zelčs 1969. gadā. Dekāns A. Buliņš dievnamam salicis grīdu. Torņa smaili oriģinālajā augstumā atjaunoja 1992. gadā.
Pēc pāvesta Jāņa Pāvila II rīkojuma 1995. gada 2. decembrī nodibināja Jelgavas diecēzi un Jelgavas baznīca kļuva par bīskapa sēdekli un katedrāli. Par jaunizveidotās bīskapijas pirmo bīskapu kļuva Antons Justs, kura ingress Jelgavas katedrālē notika 1996. gada 25. martā.
Eksterjers
Dievnams ir sarkano ķieģeļu mūra celtne, celta neogotikas stilā ar vienu lielu torņiem, skārda jumtu, transeptu un trijiem jomiem. Bagātīgi rotāta ar dekoratīviem elementiem. Torņu un jumta vainagojošo daļu noslēgumi veidoti ar gotiskiem elementiem- krustveida cementa ziediem, kā arī kaltiem krustiem. Visi jomi ir būvēti vienā līmenī. Sānu jomu sienās ir logi ar loku augšējā daļā, gala logi apaļi. Redzami logu un durvju ierāmējumi, pīlāri un dzegas. Ieejas durvis no gala, sāniem un sakristejas. Virs galvenās ieejas atrodas vietējas nozīmes mākslas darbs – bareljefs "Svētais vakarēdiens". Katedrāli ieskauj dievnama dārzs, ko noslēdz dzelzs žogs dzels stabiņos ar dzelzs vārtiem. Blakus atrodas plebānija.
Interjers
Tā ir vienjoma telpa ar cementa flīžu grīdu un koka griestiem, kas veidoti velvē. Virs galvenās ieejas atrodas kora telpas, kurās ir ērģeles. Griestu smagumu notur mūra un dzelzs sijas. Presbitērija, kurš atrodas arkā, abos sānos atrodas sakristejas, virs kurām ir balkoni. Dievnamā ir trīs gotiska stila ozolkoka altāri. Galvenais jeb centrālais altāris atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, tajā ir glezna "Kristus krustā sists", kas ir līdzīga iepriekšējai gleznai, kas sadega ugunsgrēkā. Altāra kreisajā pusē ir Jaunavas Marijas Sirds glezna, bet labajā — Jēzus Sirds glezna. Šo altāri bīskaps Pēteris Strods 1956. gadā uzdāvinājis dievnamam. Kreisajā sānu altārī atrodas pēc ugunsgrēka atjaunotā Jaunavas Marijas statuja, bet labajā altārī — Jēzus Sirds statuja, ko dāvāja Rīgas Svētā Franciska baznīca. Aplūkojamas ir mākslinieka Sidraba ģipsī veidotās Krustaceļa stacijas un vitrāžu elementi logos. Sānu logi veidoti arkās.
Bīskapa rezidence un sēdeklis
Dievnams ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes jeb Zemgales bīskapijas bīskapa rezidence, baznīcai iegūstot vārdu katedrāle. Katedrāles presbitērija kreisajā pusē pie sienas atrodas viens no katedrāles simboliem — bīskapa tronis, ko sauc arī par katedru vai bīskapa sēdekli. Par katedrāli dievnams pirmoreiz kļuva 1783. gadā, kad Livonijas bīskapa sēdekli pārcēla no Daugavpils uz Jelgavu un pastāvēja līdz tās iekļaušanai Viļņas bīskapijā 1789. gadā. Otrreiz par katedrāli baznīca tapa pēc pāvesta Jāņa Pāvila II rīkojuma 1995. gada 2. decembrī, nodibinot Jelgavas diecēzi, kuru izveidoja, atdalot no Liepājas diecēzes Zemgales apgabalu un par bīskapa sēdekli nozīmējot Jelgavas dievnamu. Par jaunizveidotās diecēzes pirmo bīskapu kļuva Antons Justs, kura ingress Jelgavas katedrālē notika 1996. gada 25. martā. 2011. gada 10. septembrī bīskaps Justs devās atpūtā, kļūdams par bīskapu emeritus, bet viņa vietā par diecēzes vadītāju kļuva Edvards Pavlovskis. 2012. gada 20. jūnijā Edvards Pavlovskis vienlaicīgi kļuva par Liepājas diecēzes apustulisko administratoru līdz jauna Liepājas bīskapa nozīmēšanai, sakarā ar iepriekšējā bīskapa Vilhelma Lapeļa došanos atpūtā un atgriešanos mūka kalpošanā. Diecēzei piederīgi ir abi bīskapi, kas dzīvo pie šī dievnama, kā arī emeritētais bīskaps Jānis Purvinskis, bijušais Kijevas Žitomiras bīskaps, kurš pēc došanās atpūtā 2011. gada 17. jūnijā, atgriezās dzimtajā Ilūkstē, kur dzīvo pie Ilūkstes baznīcas. Katedrālē tiek iesvētīti lektori un akolīti — Garīgā semināra kleriķi, tiek veiktas diakonu un priesteru ordinācijas.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests un dekāns Staņislavs Mukāns un vikāri Jurijs Gorbačevskis un Jānis Trizna. Jelgavas draudze nodibinājusies līdz ar pirmās baznīcas uzcelšanu 1630. gadā, savus ziedu laikus piedzīvojusi jezuītu laikā, bet atdzimšanu piedzīvo mūsdienās, kļūstot par katedrāles draudzi. Dievkalpojumi baznīcā notiek katru dienu, vairākas reizes un ir atvērta visas dienas. Katedrāle apkalpo aptuveni 16000 ticīgo pilsētā un tās apkārtnē. Draudzei ir savs draudzes nams un Katehēzes centrs Akadēmijas ielā 14. Draudzē darbojas katedrāles valde, Marijas Leģions, kurš lūdzas un apmeklē pansionātus un slimnīcas, vientuļus pensionārus un psihiatriskās slimnīcas iemītniekus. Tāpat darbojas pensionāru saiets, laulāto un ģimeņu saiets, jauniešu saiets un koris, pieaugušo koris un svētdienas skola. Vasarā tiek organizēta bērnu nometne, katehētu kursi, diecēzes jaunatnes saiets un svētceļojums Jelgava – Aglona.
Andreja Pumpura iela (Liepāja)
Andreja Pumpura iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Stendera ielu, bet beidzas krustojumā ar Bāriņu ielu. Ielas garums ir ap 172 metriem un to pilnībā sedz bruģis. Kustība Andreja Pumpura ielā norit abos virzienos. Ielas apbūve sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām.
Muntiški
Muntiški ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V610 (Mariampole-Jaunokra-Grāveri). Ciema apkārtnē atrodas Skujiņa ezers.
Kolka Cool
Kolka Cool ir iznākusi Latvijas mākslas filma, kuras režisors ir Juris Poškus. Filma tapusi no 2008. gada. Lomās: Iveta Pole, Artuss Kaimiņš, Andris Keišs, Varis Piņķis, Aigars Apinis, Guna Zariņa, Māra Ķimele, Līga Vītiņa, Agnese Čivle. Filma saņēmusi vairākus apbalvojumus, tostarp 3 kinofestivāla "Lielais Kristaps" balvas.
Sižets
Sižeta centrā ir divi varoņi — Simona (Iveta Pole) un viņas līgavainis Andža (Artuss Kaimiņš), kuru plāni un cerības par gaidāmajām laulībām stipri atšķiras. Neilgi pirms kāzām Simona sāk šaubīties par savām jūtām. Andžas vecākā brāļa Gvido (Andris Keišs) atgriešanās no jūras aizsāk notikumu virkni, kas noved līdz abu jauniešu attiecību krīzei.
Kāzu rīkotāja
"Kāzu rīkotāja" (en) ir 2001. gada ASV romantiska kinokomēdija, kuras režisors ir Ādams Šenkmens. Galvenās lomas atveido Dženifere Lopesa, Metjū Makonahijs, Bridžete Vilsone-Samprasa, Džastins Čamberss, Džūdija Grīra, Alekss Roko, Džoanna Glīsone un Čārlzs Kimbro. Filmas pirmizrāde notika.
Mērija Fiora ir Sanfrancisko veiksmīgākā kāzu rīkotāja, kura zina gan visus trikus, gan visus noteikumus. Tomēr kādu dienu viņa pārkāpj vissvarīgākajam noteikumam: viņa iemīlas līgavainī.
Biatlons 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — sprints sievietēm
Sprints sievietēm bija viena no 11 disciplīnām biatlonā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Džandzjakou biatlona centrā, Džandzjakou, 2022. gada 11. februārī. Tajās bija pārstāvētas 89 sportistes no 29 valstīm. Sportistēm bija jāveic 7,5 kilometru slēpojums ar šaušanu.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Norvēģijas sportiste Marte Olsbu-Reiselanne (finiša rezultāts — 20:44.3), sudraba medaļu ieguva Francijas sportiste Elvīra Ēberga (finiša rezultāts — 21:15.2), bet bronzas medaļu ieguva Itālijas sportiste Doroteja Vīrere (finiša rezultāts — 21:21.5).
Latviju šajās sacensībās pārstāvēja Baiba Bendika. Viņa izcīnīja 50. vietu ar finiša laiku 23:20.7, pieļaujot trīs kļūdas šaušanā.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 89 sportisti no 29 valstīm.
Annija Kopštāle
Annija Kopštāle (dzimusi ) ir latviešu baletdejotāja.
2010. gadā mācījusies Anahaimas baleta skolā. 2011. gadā beigusi Rīgas Horeogrāfijas vidusskolu un kļuvusi par Latvijas Nacionālā baleta mākslinieci.
2010. gadā ieguvusi sudraba medaļu Zviedrijas konkursā "Stora Daldansen" un bronzas medaļu Francijas konkursā "Le concours international de danse classique de Grasse". 2013. gadā ieguvusi 2. vietu Starptautiskajā Baltijas baleta konkursā un žūrijas speciālbalvu Pekinas 2. Starptautiskajā baleta un horeogrāfijas konkursā. 2014. gadā ieguvusi sudraba medaļu Korejas Starptautiskajā baleta konkursā un diplomu Jurija Grigoroviča baleta konkursā. Savulaik bijusi arī Latvijas Kultūras ministrijas diplomande, kā arī ieguvusi Māra Liepas stipendiju. 2019. gadā tika nominēta Dejas balvai kategorijā "Klasiskās dejas dejotāja".
C.F. Pachuca
Club de Fútbol Pachuca ir profesionāls Meksikas futbola klubs no Pačukas, kas piedalās Meksikas augstākajā futbola līgā jeb Liga MX.
Klubu 1901. gadā dibināja korniešu kalnrači no Kembornas un Redrutas Kornvolā. Tas ir viens no vecākajiem futbola klubiem Amerikā, kā arī viens no Meksikas augstākās futbola līgas dibinātājiem.
Pēc vairākām desmitgadēm nestabilu sezonu, pēdējo reizi Pachuca uz augstāko līgu pārcēlās 1998. gadā. Kopš tā laika tas ir viens no visveiksmīgākajiem Meksikas klubiem, septiņas reizes uzvarot Meksikas augstākajā līgā un izcīnot piecus CONCACAF Čempionu līgas trofejas. 2006. gadā, iegūstot Copa Sudamericana trofeju, Pachuca kļuva par pirmo CONCACAF komandu, kas ir uzvarējusi CONMEBOL rīkotajā turnīrā. Tā pašlaik ir arī vienīgā komanda pasaulē, kas ir ieguvusi klubu trofeju ārpus savas konferences.
Egīls Zariņš
Egīls Zariņš (dzimis 1961. gadā) ir Latvijas žurnālists. Vadījis Latvijas Televīzijas analītisko raidījumu "Jauna nedēļa" un Latvijas Neatkarīgās televīzijas raidījumu "Rīta mikslis".
Samainīti vietām
Deivs ir precējies vīrietis ar trim bērniem. Mičs ir brīvs vīrietis ar aktīvu seksuālo dzīvi. Kādu nakti, kamēr Mičs un Deivs urinē strūklakā, viņus ķer zibens, kā rezultātā abi apmainās ķermeņiem.
Egīls Zariņš
Biogrāfija
E. Zariņš strādāja televīzijas kanālā "Picca TV" no tā dibināšanas 1994. gadā. 1996. gadā, kad kanāls apvienojās ar NTV-5, Zariņš turpināja strādāt jaunizveidotajā Latvijas Neatkarīgajā televīzijā. LNT vadījis raidījumus "Nedēļa" un "Rīta mikslis". Kad LNT 2005. gada rudenī pārtrauca veidot raidījumu "Nedēļa", Zariņš pameta kanālu un pievērsās analītisko raidījumu "0 pozīcija" un "7 dienas" veidošanai Latvijas Televīzijas 7. kanālā. Šie raidījumi nebija ilgmūžīgi, 2007. gada janvārī viņš atgriezās LNT, lai atsāktu vadīt "Rīta miksli". 2008. gada sākumā paralēli darbam LNT pievērsies arī Latvijas Televīzijas 1. kanāla raidījuma "Jauna nedēļa" veidošanai.
Strādāja LETA, Fit FM, Radio Skonto (vadījis Ziņu nodaļu), Rīga TV24 un par sabiedrisko attiecību speciālistu Labklājības ministrijā.
Privātā dzīve
No laulības ar Ilzi Zariņu Egīlam ir divas meitas: Baiba (strādā LR Ārlietu ministrijā) un Laila (dzīvo Austrijā). Šobrīd ir attiecības ar Ditu Eņģeli.
Kailo Rens
Kailo Rens (en), īstajā vārdā Bens Solo (en), ir izdomāts ļaundaris Disney veidotajā "Zvaigžņu karu" franšīzē. Viņš pirmo reizi parādās 2015. gada filmā "Zvaigžņu kari: Spēks mostas", kur viņu attēlo Ādams Draivers. Kailo Rens ir izvēlētais Bena Solo vārds, viņš ir Hana Solo un princeses Lejas Organas dēls. Lai arī viņa tēvocis Lūks Debesgājējs apmācīja Benu kā džedu, Pirmā ordeņa līderis Snouks viņu pārvilināja uz Spēka tumšo pusi. Pats Kailo Rens cenšas līdzināties savam vectēvam sitam Dārtam Veideram.
Kailo Rens ir bruņinieku meistars, kā arī no bijušās Galaktikas impērijas izveidojušās organizācijas augsta ranga loceklis un vēlāk Pirmā ordeņa augstākais vadītājs. Visā turpinājuma triloģijā Rens ir gan Rejas Debesgājējas pretinieks, gan romantiska interese.
Viņš parādās filmās "Zvaigžņu kari: Spēks mostas" (2015), "Zvaigžņu kari: Pēdējie džedi" (2017), "Zvaigžņu kari: Pretestība" (2018—2020) un "Zvaigžņu kari: Skaivokera atdzimšana" (2019). Ādama Draivera sniegums saņēma kritiķu un fanu atzinību. Par sniegumu filmā "Zvaigžņu kari: Spēks mostas", Draivers ieguva Saturna balvu kā labākais otrā plāna aktieris, padarot viņu par pirmo Zvaigžņu karu aktieri kopš Aleka Ginesa, kurš ieguvis šo balvu. Ādams Draivers saņēma otro nomināciju tajā pašā kategorijā par sniegumu filmā "Zvaigžņu kari: Skaivokera atdzimšana". Kailo Rens tiek plaši uzskatīts par vienu no lielākajiem 2010. gadu ļaundariem.
Hackman
Hackman bija Somijas daudznozaru uzņēmums. Dibināts 1790. gadā. Uzņēmums ir nodarbojies ar dažādu preču importu un eksportu, tam ir bijuši lieli mežu īpašumi, kokzāģētavas, ražojis metāla izstrādājumus, virtuves un galda piederumus, sveces, mazgāšanas līdzekļus, virtuves ierīces un citas preces.
2004. gadā Hackman tika pārdots Itālijas uzņēmumam Ali Group. 2005. gadā tas reorganizēts ar nosaukumu Metos, darbojoties virtuves iekārtu biznesā. Savukārt Hackman galda un virtuves piederumu bizness Iittala tagad ir Fiskars grupā.
Vēsture
1790. gadā vācu tirgotājs Johans Frīdrihs Hakmans, kurš Viborgā bija ieradies 1777. gadā, dibināja tirdzniecības uzņēmumu Hackman & Co. Tas importēja un eksportēja preces, piemēram, sāli, vīnu, cukuru, siļķes un citus produktus starp Somiju un citām Skandināvijas valstīm un Eiropas kolonijām visā pasaulē. Uzņēmums īsā alikā izveidoja savu kuģu floti. 1793. gadā Hackman preču klāstam pievienoja zāģmateriālus, kas nākamajā gadsimtā kļuva par vienu no uzņēmuma lielākajām izaugsmes nozarēm.
Deviņpadsmitā gadsimta sākumā uzņēmums Somijā nopirka sešas kokzāģētavas, tostarp vienu Sorsakoski pilsētā. 1806. gadā Johans Hakmans nejauši tika nogalināts, un uzņēmuma vadību pārņēma viņa atraitne. 1829. gadā uzņēmumu sāka vadīt viņa dēls Johans Frīdrihs Hakmans jaunākais. Sorsakoski kļuva par nozīmīgu Hackman darbības centru pēc 1833. gada, kad uzņēmums iegādājās Sorsakoski muižu, un tur sāka ražot galda un virtuves piederumus. 1840. gadā uzņēmums sāka importēt kafiju no Brazīlijas. Deviņpadsmitā gadsimta vidū Hackman sāka cukura rafinēšanu. 1866. gadā tika nopirkta sveču ražotne Viborgas priekšpilsētā Havi (vēlāk tā kļuva par ziepju un sveču nodaļu Havi). 1876. gadā Nurmi, pie Viborgas, izveidota šķēru, nažu un galda piederumu ražotne.
1884. gadā uzņēmums investēja kuģniecībā Finnish Steamship Line, nododot tam Hackman kuģošanas aktivitātes, kas bija sāktas 1844. gadā. Nažu un galda piederumu ražošana no Viborgas tika pārcelta uz Sorsakoski ražotni.
1912. gadā uzņēmumam piederošajā zemē Outokumpu apkārtnē rika atklātas vara iegulas. 1914. gadā Hackman kopā ar valsti dibināja uzņēmumu Outokumpu Kopparverk, lai sāktu iegūt varu, bet nespēja vienoties par projekta tālāku attīstību. 1924. gadā Outokumpu kapitāldaļas tika pārdotas Somijas valstij.
Stendera iela (Liepāja)
Iela nosaukta par godu birģermeistaram Hermanim Heinriham Stenderam.
Hackman
Vēsture
1924. gadā Hackman sāka ražot nerūsošā tērauda galda piederumus. 1925. gadā mira Vilhelms Hakmans, un uzņēmuma vadība tika nodota viņa dēliem Leo un Henrijam, savukārt uzņēmuma īpašnieku loks paplašinājās, iekļaujot Hakmanu un Ekstremu ģimeņu jaunus locekļus. Jaunā vadība paplašināja uzņēmuma darbību, uzbūvējot celulozes rūpnīcu. 1928. gadā tika nopirkts mājsaimniecības tīrīšanas produktu uzņēmums Oy Teka Ab Helsinkos, kas tika iekļauts Havi.
Pēc Ziemas kara 1940. gadā PSRS ieguva daļu Somijas teritorijas. Hackman zaudēja lielu daļu no saviem meža īpašumiem Viborgā un citās Karēlijas zemesšauruma daļās. Uzņēmums Havi ziepju un sveču ražošanu pārcēla uz Teka ražotni, vienlaikus izveidojot jaunu biroju Helsinkos. Kara laikā uzņēmums pārorientēja ražošanu Somijas armijas vajadzībām.
Pēc kara uzņēmuma attīstību traucēja materiālu trūkums, tomēr tas spēja paplašināt galda piederumu ražošanu, atverot jaunu ražotni. 1950. gados reģiona ekonomika uzplauka, un auga pieprasījums pēc jauniem produktiem. Hackman izlaida Somijas un Skandināvijas dizaineru jaunos sudraba izstrādājumus. 1950. gadā uzņēmums sāka ražot tērauda tvaika katlus.
Hackman turpināja arī mežsaimniecības un zāģmateriālu biznesu. Tika modernizēta galvenā kokzāģētava Honkalahti. 1960. gados uzņēmums arī palielināja meža īpašumus. Hackman sāka ražot būvniecības produkciju, piemēram sausos sienas pārklājumus, sijas. 1966. gadā tika iegādāts zāģu ražotājs Terätuote. 1967. gadā kopā ar Zviedrijas tērauda ražotāju Nyby Bruk tika izveidots kopuzņēmums Putki Hackman, kas Sorsakoski sāka ražot cauruļvadus un ar tiem saistītās iekārtas. 1979. gadā Putki Hackman tika apvienots ar Hackman.
1960. gadu beigās Hackman vadību pārņēma Heriks Hakmans (Henrija dēls) un Gunārs Ekstrems. tika turpināta uzņēmuma diversifikācija. 1969. gadā tika iegādātas ražošanas un tirgus tiesības Halltek paneļiem. 1970. gadā tika atvērta izlietņu ražotne. Šajā gadā tika apvienoti meitas uzņēmumi Teka un Havi, kas turpmāk darbojās ar Havi zīmolu.
1969. gadā uzņēmums tika pārveidots par kapitālsabiedrību, mainot nosaukumu uz Oy Hackman Ab. 1972. gadā pirmo reizi uzņēmuma vēsturē to sāka vadīt kāds ārpus Hakmanu ģimenes loka — Heincs Ramms-Šmits (Heinz Ramm-Schmidt) 1974. gadā tika nopirkta Anglijas uzņēmuma Harding & Vick Ltd. daļa kapitāldaļu; 1978. gadā tas iegādāts pilnībā un pārdēvēts par Hackman UK Ltd. 1970. gados uzņēmums padziļināja dalību būvizstrādājumu tirgū, jo īpaši, uzsākot "dari pats" produktus un izveidojot Kerrotex zīmolu. Tajā pašā laikā Hackman turpināja attīstīties mājsaimniecības priekšmetu tirgū.
Ramzejs Makdonalds
Džeimss Ramzejs Makdonalds (en; dzimis, miris ) bija britu politiķis, divas reizes bijis Apvienotās Karalistes premjerministrs, pārstāvēja Leiboristu partiju. Viņš kļuva par pirmo leiboristu, kurš kļuvis par Apvienotās Karalistes premjerministru.
Hackman
Vēsture
1983. gadā par Hackman izpilddirektoru kļuva Kurts Lindboms (Curt Lindbom). Uzņēmums paplašināja darbību profesionālās pārtikas sagatavošanas nozarē, 1983. gadā iegādājoties uzņēmumu Koltek, kas ražoja vārstus un citas pārtikas pārstrādes iekārtu sastāvdaļas. 1985. gadā uzņēmums ienāca profesionālo virtuvju tirgū, iegādājoties Dacona Ab. Desmitgades otrajā pusē uzņēmums veica vairākus ieguldījumus piena un citu izejvielu savākšanas iekārtu nozarē, siera ražošanas iekārtās un citās ar lauksaimniecību saistītās iekārtās, piemēram, maisu uzpildīšanas sistēmās. Pārējās iegādes, piemēram, Mäntysuopa 1984. gadā un Zviedrijas Nordtend 1989. gadā, nostiprināja sveču un mazgāšanas līdzekļu meitas uzņēmumu Havi. Hackman turpināja ieguldīt savu kokzāģētavu darbībā, ieviešot automatizāciju, cenšoties saglabāt konkurētspēju. Uzņēmuma darbības šajās jomās tomēr ātri apsteidza lielākie konkurenti.
Ramzejs Makdonalds
1906. gada vēlēšanās tika ievēlēts parlamentā un 1914. gadā R. Makdonalds kļuva par Leiboristu partijas parlamenta deputātu vadītāju. Savas opozīcijas dēļ Pirmajam pasaules karam viņš kļuva nepopulārs un tika sakauts 1918. gada vēlēšanās, taču pēc četriem gadiem atgriezās parlamentā. 1924. gadā uz 11 mēnešiem kļuva par premjerministru. Vispārējās vēlēšanās, kuras notika 1924. gada novembrī, uzvarēja konservatīvie. Savu lomu konservatoru uzvarā nospēlēja arī t.s. Zinovjeva vēstule, kas vēlāk izrādījās britu specdienestu Rīgā safabricēts viltojums. 1929. gadā viņš atkal kļuva par Apvienotās Karalistes premjeru, šoreiz šo amatu ieņemot līdz 1935. gadam. 1937. gadā pameta valdību un vēlāk tajā pašā gadā mira.
Hackman
Vēsture
1988. gadā Hackman veica sākotnējo publisko piedāvājumu, un tā akcijas kļuva publiski pieejamas Helsinku fondu biržas ārpusbiržas tirgū. 1989. gadā Hackman nopirka Norvēģijas uzņēmumu Høyang Polaris un Zviedrijas Nilsjohan AB. 1990. gadā uzņēmums iegādājās Somijas porcelāna ražotāju Oy Arabia Ab, Zviedrijas porcelāna ražotāju Rörstrand-Gustavsberg AB un Somijas stikla izstrādājumu ražotāju Iittala-Nuutajärvi Oy. Šajā gadā tika izveidota jauna nodaļa Hackman Tabletop, tajā apvienojot galda piederumu zīous. 1991. gadā Hackman pārdeva savu pēdējo kokzāģētavu uzņēmumam Enso-Gutzeit.