cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bronzas laikmets
Bronzas laikmeta tehnoloģija
Bronza ne tikai aizstāja agrākos darbarīku, ieroču un ceremoniālo priekšmetu izgatavošanas materiālus, — no tās varēja izgatavot daudzas tādas lietas, kas nebija iespējams no akmens laikmeta materiāliem. Eiropā bronzas laikmets aizsākās ap 2000. gadu p.m.ē. un beidzās ap 700. gadu p.m.ē. Vidējos Austrumos tas sākās daudz ātrāk — ap 5000. gadu p.m.ē.
Vara rūdas bija pieejamas dažādās Vidējo Austrumu un Eiropas vietās. Piemēram, rūdas iegulas pie Rudna Glava Serbijā tika izmantotas jau kopš 4500. gada p.m.ē. Šahtas šeit sasniedza 20 m dziļumu. Turklāt vara rūdas slāņi mijās ar malahīta dzīslām. Lielas vara rūdas atradnes bija Kiprā, kuras nosaukums arī cēlies no grieķu vārda varš.
Taču vara pielietošanai bija arī savi trūkumi. Attiecīgo rūdu iegulas dabā atrodamas daudz retāk, nekā akmens, kas ir pieejams gandrīz visur. Varu gan varēja viegli kalt pat nesakarsētu, bet arī tas īstenībā bija trūkums, jo darbarīku un ieroču virsmas tad bija pārāk mīkstas un to efektīva izmantošana tādēļ bija visai ierobežota. Tomēr drīz vien arī šī tehnoloģija tika pilnveidota, metalurģiskajā procesā varam piejaucot ap 10 procentu alvas un rezultātā iegūstot bronzu. Tādējādi tika būtiski atvieglota arī paša metāla liešana, jo bronzas sakausējums ir plastiskāks (labāka viskozitāte).
Bronzas priekšmeti
Galvenais uzlabotās tehnoloģijas ieguvums bija tas, ka no bronzas izgatavotie priekšmeti bija daudz cietāki un izturīgāki nekā no vara. Tai pat laikā bronzas priekšmetu galvenās priekšrocība slēpās ne tik daudz cietībā un izturībā — mūsdienu eksperimenti parādījuši, ka šinī ziņā no bronzas izgatavotas virsmas īpašības sevišķi neatšķiras no krama virsmām. Izšķirošā bronzas tehnoloģijas priekšrocība bija iespēja izgatavot diferencētus, specializētus un samērā precīzas konfigurācijas priekšmetus. Kļuva iespējams izstrādāt asas un smailas priekšmetu formas, kas ir izšķirošs apstāklis darbarīku un ieroču izgatavošanā. Turklāt nodeldētos asmeņus varēja viegli uzasināt un tie atkal kalpoja tāpat kā jauni. Tādējādi bronzas tehnoloģija pavēra ceļu neskaitāmiem jaunievedumiem visdažādākajās dzīves jomās un tiem masveidā uzkrājoties, vienam otru papildinot, nodrošināja nepieredzēti strauju cilvēces attīstību un paplašināšanās iespēju.
Sociālās sekas
Bronzas tehnoloģiskā apvērsuma efekts bija tik nozīmīgs, ka tas izraisīja kvalitatīvas un dziļas izmaiņas sabiedrības dzīves pamatos. Cilvēka darbs kļuva tik ražīgs, ka Eiropā strauji sāka pieaugt iedzīvotāju skaits, aktivizējās migrācija, sākās arī sabiedrības noslāņošanās. Par to liecina daudzas senās kapu vietas. Ja kapu vietās, kur apglabāti nabadzīgāki iedzīvotāji, veicot arheoloģiskos izrakumus, atrodami pārsvarā māla vai akmens (krama) priekšmeti, tad bagātnieku kapu vietās netrūkst bronzas, sudraba un zelta izstrādājumu.
Ekonomiskās sekas
Vara un vēl jo vairāk alvas rūdu iegulu vietas gan Āzijā, gan Eiropā ir samērā retas. Tādēļ bronzas tehnoloģija veicināja plašu tirdzniecības attīstību ar bronzas izstrādājumiem. Bronzas rūdu atradnes, bronzas metalurģijas un amatniecības centri, tirdzniecības vietas un ceļi kļuva par stratēģiski svarīgiem objektiem, kas veicināja cīņu par kontroli pār tiem. Tas, kura rīcībā bija šādi objekti, ieguva milzīgu saimniecisko potenciālu, militāro spēku un politisko ietekmi.
Journey
Journey ir amerikāņu rokgrupa, kas tika dibināta 1973. gadā Sanfrancisko, ASV. To dibināja bijušie grupu Santana un Frumious Bandersnatch dalībnieki. Lielākos komerciālos panākumus grupa guva laikposmā no 1978. līdz 1987. gadam, pēc tam tā uz laiku (līdz 1995. gadam) pārtrauca darbību. Šajā laikposmā grupa ierakstīja vairākus hitus, tai skaitā Don't Stop Believin' (1981), kas 2009. gadā kļuva par visu laiku pārdotāko kataloga dziesmu iTunes vēsturē. Šī dziesma ir iekļauta viņu albumā Escape, kas arī ir grupas veiksmīgākais albums — Billboard 200 tas sasniedza 1. vietu. Vairāki grupas albumi tikuši sertificēti ar zelta, platīna un dimanta diskiem, 18 Journey singli ir iekļuvuši ASV Top 40. ASV grupas ieraksti ir tikuši pārdoti 47 miljonos kopiju, savukārt pasaulē — vairāk nekā 80 miljoni. 2005. gadā USA Today aptaujā Journey tika atzīta par piekto visu laiku labāko amerikāņu rokgrupu.
Bronzas laikmets
Ekonomiskās sekas
Tomēr, pateicoties plašai tirdzniecībai, bronza kļuva pieejama arī tām sabiedrībām, kuru rīcībā nebija vara un alvas rūdas, piemēram, Skandināvijā. Skandināvijā bronza un tās izstrādājumi tika importēti lielā skaitā, iespējams, apmaiņā pret dzintaru, kas bija plaši iecienīts visur Eiropā un Āzijā.
Pateicoties starpniecībai un tirdzniecībai ar bronzas un citiem izstrādājumiem uzplauka Baktrija — sena irāņu izcelsmes cilšu apdzīvota valsts starp Hindukuša kalniem un Amudarjas upi. Tās teritorija daļēji aptvēra triju mūsdienu valstu — Afganistānas, Uzbekistānas un Tadžikistānas zemes. Baktrija bija Mezopotāmijas, Ēģiptes, Indas ielejas un Ķīnas seno civilizāciju laikabiedrs. Neskatoties uz ne visai labvēlīgo Baktrijas atrašanās vietu — tuksnešu un stepju reģionā — caur šo reģionu gāja svarīgs tirdzniecības maršruts, kas savienoja Eiropu un Āziju un ielika pamatu vēlākajam slavenajam Zīda ceļam.
Arī citās bronzas laikmeta pilsētās attīstījās amatniecība un amatnieku darbs kļuva arvien profesionālāks, izgatavojamie priekšmeti kvalitatīvāki, estētiskāki un to pielietošana efektīvāka.
Tai pat laikā bronzas tehnoloģijas pielietošanai bija arī negatīvi rezultāti. Daudzos antīko civilizāciju apdzīvotos reģionos palielinājās zemes ekspluatācija. Pieauga augsnes erozija. Piemēram, Kiprā, mežu izciršanas un intensīvas zemes apstrādes rezultātā plānā, jutīgā augsne uz pauguru nogāzēm tika gandrīz pilnībā iznīcināta vēl agrīnajā bronzas laikmetā. Ūdens, kas lietus laikā plūda no atkailinātajām nogāzēm, nesa līdzi sedimentu — kalnu iežu nogulas — kas piesārņoja kādreiz bagāto ieleju augsni. Rezultātā lauksaimniecības produktivitāte šeit strauji kritās. Tādējādi izrādījās, ka bronzas tehnoloģija (kā daudzas citas senas un mūsdienu tehnoloģijas), ir kā abpusēji griezīgs zobens — tās sniegtās iespējas, nekontrolēti izmantotas, var pārvērsties neatgriežamos zaudējumos.
Bronzas laikmeta tehnoloģija būtiski izmainīja arī militāro stratēģiju un taktiku. Parādījās pilnīgi jauni ieroču veidi, piemēram, zobens, kas bija viens no efektīvākajiem kaujas ieročiem daudzu gadsimtu laikā. Rezultātā kari kļuva daudz asiņaināki, bojāgājušo skaits krasi pieauga.
Bronzas laikmets Latvijā (1500.—1. gads p.m.ē.)
Aizvien lielāku nozīmi sāka iegūt jau kopš vēlā akmens laikmeta iepazītā zemkopība un lopkopība. Taču samērā blīvi apdzīvotās ezeru piekrastes, kur dominēja mitras, purvainas augsnes, plašākai zemkopībai nebija piemērotas. Tiešas sekas tam bija radikālas apdzīvotības struktūras izmaiņas. Sākās jaunu, lopkopībai un zemkopībai piemērotāku teritoriju apgūšana uz morēnām un upju senlejās. Šīs, agrā bronzas laikmeta apmetnes, tikpat kā nav zināmas. Iespējams, ka lauksaimniecības ekstensīvā rakstura dēļ, bija nepieciešamība ik pēc pāris gadiem veidot jaunu tīrumu citā vietā. Vēlajā bronzas laikmetā, uzlabojoties agrotehniskajiem paņēmieniem zemes auglības saglabāšanā, lauku apmetnes ieguva stabilāku raksturu un tika apdzīvotas ilgstoši. Vēlā Bronzas laikmeta sākumā parādījās jauns dzīvesvietu tips — nocietinātās apmetnes jeb pilskalni. Nocietinājumu izbūves darbu apjoms bija atkarīgs no konkrētās kopienas iespējām mobilizēt nepieciešamos cilvēku un materiālos resursus. Bronzas laikmeta 2. pusē un senākajā Dzelzs laikmetā Latvijas teritorijā varēja būt apdzīvoti ap 100 pilskalni. Pilskalnu izbūve norāda arī uz militāru konfliktu iespējamību. Plašākie izrakumi notikuši pie Daugavas, kur pētīti 16 pilskalni, no kuriem trīs — Doles Ķivutkalns, Ikšķiles Vīnakalns un Kokneses Mūkukalns — tika izpētīti pilnībā, arī — Brikuļu pilskalns pie Lubāna ezera. Pilskalnos iegūtie materiāli liecina, ka vēlajā Bronzas laikmetā saimniecībai bija komplekss raksturs, kur galvenā nozīme bija lopkopībai un zemkopībai. Nozīmīgu vietu ieņēma zirgi, kurus izmantoja gan par darba dzīvniekiem, gan lietoja pārtikā. Akmens laikmetā dominējošās medības un zveja bija kļuvušas par palīgnozarēm.
Maiņas sakarus Bronzas laikmetā uzskatāmi atspoguļo bronzas priekšmetu izplatība. Nozīmīgi bija sakari ar Baltijas jūras DA piekrastes apgabaliem. Eksistēja tieši sakari ar Skandināviju pāri Baltijas jūrai. Par to liecina gan Skandināvijai (jo sevišķi Gotlandei) raksturīgie akmens laivveida krāvumu apbedījumi, jeb t.s. velna laivas Ziemeļkurzemē, gan arī Staldzenes depozīts ar tipiski skandināviskām rotām. Nozīmīgs satiksmes ceļš bija Daugava pa kuru notika satiksme gan ar centrālās Zviedrijas reģionu, gan ar Volgas — Kamas metalurģisko centru austrumos.
Par galvenajām saimniecības nozarēm kļuva lopkopība un zemkopība un līdz ar to mainījās arī dzīvesveids, mainījās arī sociālās attiecības, reliģiskie un mitoloģiskie priekšstati. Par to liecina dzīvesvietu hierarhijas izveidošanās, kad līdzās parastajām lauku apmetnēm parādījās pilskalni kā varas un sociālā statusa centri. Daudzos no tiem konstatētā bronzas apstrāde, personas prestižu apliecinošo bronzas ieroču un rotu izgatavošana un tālo maiņas sakaru uzturēšana norāda uz šo pilskalnu apdzīvotāju augstāku sociālo stāvokli. Bronzas priekšmetu kopumu gandrīz pilnībā veido ieroči, rotas un t. s. tualetes piederumi, kas norāda uz tādām sociālās prakses pusēm, kas saistītas ar karošanu un indivīda reprezentāciju. Salīdzinot ar agrākajām mednieku-zvejnieku kopienām, Bronzas laikmeta sabiedrībā sociālā sarežģītība bija pieaugusi. Izvērstāka sociālā hierarhija bija raksturīga Rietumlatvijai, Daugavas piekrastei. Mazāka tā bija ziemeļaustrumu Vidzemē (atskaitot Lubāna baseinu), Latgalē un Augšzemē, iespējams, arī Lielupes baseinā Zemgalē.
Livonijas hercogi
Livonijas hercogs bija mantojams tituls, ko no 16. gadsimta līdz 20. gadsimta sākumam lietoja dažādu valstu monarhi, lai apliecinātu savas valdnieka tiesības uz agrākās Livonijas Konfederācijas teritoriju vai tās vidusdaļas - Pārdaugavas hercogistes, vēlāk Zviedru Vidzemes, Inflantijas vaivadijas un Vidzemes guberņas zemēm.
Hercoga titula izveides vēsture
Tomēr pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas un ordeņa padošanās akta parakstīšanas 1562. gada 5. martā Rīgas pilī Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers un citi pavēlnieki bija spiesti nolikt savas pilnvaras un kļūt par Lietuvas dižkunigaitijas vasaļiem. Livonijas hercogiste tiesību ziņā tika pielīdzināta 1525. gadā dibinātajai Prūsijas hercogistei un piešķirta mantojuma lēnī tās pirmajam hercogam Gothardam Ketleram. Viņš un viņa pēcnācēji līdz pat 1795. gadam lietoja titulu "Ar Dieva žēlastību Livonijā, Kurzemes un Zemgales hercogs" (latīņu: Deo Gracia in Livonia, Curlandiae et Semigalliae Dux).
Savukārt Rīgas arhibīskaps Brandenburgas Vilhelms nevēlējās pieņemt visus padošanās noteikumus, bet arhibīskapijas koadjuktors Mēklenburgas Kristofs mēģināja panākt Zviedrijas karalim pakļautas hercogistes izveidi. Savukārt Rīgas pilsēta pasludināja, ka pakļaujas tieši Svētās Romas impērijas ķeizaram un vēlas saglabāt brīvpilsētas statusu. Tikai pēc arhibīskapa nāves 1563. gadā Rīgas arhibīskapijas bruņniecība parakstīja padošanās aktu 1566. gada decembrī un Livonijas Pārdaugavas hercogiste apvienojās reālūnijā ar Lietuvu. Tas nozīmēja, ka Lietuvas dižkunigaitis (un Polijas karalis) Sigismunds II Augusts vienlaicīgi bija arī šis teritorijas nominālais valdnieks - hercogs un lietoja titulu Sigismundus Augustus Dei gratia rex Poloniae, magnus dux Lithuaniae, nec non terrarum ... Livoniae etc., ko pēc viņa lietoja visi Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieki līdz pat 1795. gadam.
Daļa bijušās Rīgas arhibīskapijas vasaļu vēlējās labāk pakļauties Krievijas caram un veda sarunas ar Jāni Briesmīgo, kas viņu iespaidā piedāvāja bijušam Livonijas ordeņa mestram Vilhelmam fon Firstenbergam, vēlāk Gothardam Ketleram, kļūt par Livonijas karali. Pēc viņu atteikšanās šis piedāvājums tika izteikts Kurzemes un Sāmsalas-Vīkas bīskapam Magnusam, kas to pieņēma un 1570.-1579. gadā lietoja titulu "Magnuss, Livonijas ķēniņš, Igaunijas un Letijas kungs" (Magnus, Divine Gratia Rex Livoniae Dominus Esthoniae et Littia). Jaunais Polijas-Lietuvas valdnieks Stefans Batorijs 1578. gadā atjaunoja Livonijas un Polijas-Lietuvas ūnijas aktu un 1581. gadā panāca Rīgas pakļaušanos un uzsāka plašu karadarbību pret krieviem un piespieda Jāni Briesmīgo 1582. gadā (Jamzapoļes miera līgums) atteikties no iekarojumiem Livonijā.
Pēc Zviedru Vidzemes nodibināšanas Livonijas hercoga titulu lietoja arī Zviedrijas karalis Kārlis XI.
Neraugoties zaudējumu karos pret zviedriem un poļiem, arī Krievijas cars Mihails Fjodorovičs Romanovs lietoja "Livonijas lielkņaza" titulu, bet vēlākie Krievijas imperatori pēc Latvijas pakļaušanas sevi titulēja vairs tikai kā "Livonijas kņazus".
Kāņupe
Kāņupe (arī Apupe, Āpe, Āpšupe, Āpupe, Kaņupe, Kānupe, vidustecē - Mordanga, Mordangas upe, augštecē - Ņivaids, Ņivaidsupe) ir upe Latvijā, tek caur Talsu novada Ģibuļu pagastu un Kuldīgas novada Rendas pagastu.
Upes raksturojums
Kāņupe iztek no Mordangas ezera ziemeļrietumiem. Tās augštecē atrodas Mordangas HES ar jaudu 80 kW, izstrāde gadā 67,7 MWh (2004.). HES ierīkots bijušo ūdensdzirnavu vietā; nav informācijas, vai pašlaik darbojas. Kāņupe tek pa mežotu apgabalu uz ziemeļrietumiem, vidustecē metot loku uz austrumiem. Lejtecē upe, daļēji iztaisnota, tek caur meliorētiem laukiem. Kāņupe ietek Usmas ezerā pie Āpciema.
Žilbertu Žils
Žilbertu Pasos Žils Moreira (Gilberto Passos Gil Moreira; dzimis Salvadorā, Baijā, Brazīlijā), pazīstams kā Žilbertu Žils, ir brazīliešu mūziķis, ģitārists, kā arī vairāku dziesmu autors. No 2003. līdz 2008. gadam Žils bija Brazīlijas kultūras ministrs.
Kodolfizika
Kodolfizika ir fizikas nozare, kas pēta atoma kodola uzbūvi, īpašības un pārvēršanās procesus.
Divdesmitā gadsimta sākumā, kad Īzaka Ņūtona klasiskā mehānika vairs nespēja izskaidrot procesus atoma mērogos un ātrumus, tuvus gaismas ātrumam, sāka attīstīties modernā fizika. Radās kvantu mehānika un Einšteina relativitātes teorija. Attīstījās no atomfizikas atšķirīga nozare - kodolfizika, kas pēta atoma kodolu un procesus tajā.
Gan kodolu dalīšanās, gan kodolsintēzes procesos tiek iegūta milzīga enerģija. Kodolfizikas atklājumus sāka izmantot militārās struktūras, un tika radīti kodolieroči. Mūsdienu enerģētikā kodolu dalīšanās procesā izdalīto siltumuu izmanto, ražojot elektrību kodolspēkstacijās.
Protoni un neitroni
Pirmo hipotēzi par atoma uzbūvi, kura ir spēkā arī mūsdienās, izvirzīja padomju zinātnieks Dmitrijs Ivaņenko un vācu fiziķis Verners Heizenbergs 1932.g. Šī hipotēze skanēja šādi: „Visu atomu kodoli sastāv no protoniem un neitroniem.”
1911.g. protonus atklāja angļu fiziķis Ernests Rezerfords. Protons tiek uzskatīts par elementārdaļiņu, kura masa ir 1.673*10-27 kg. Ir pierādīts, ka protona masa ir par 1836 reizēm lielāka nekā elektrona masa. Protons sastāv no pozitīvi lādētiem elektriskiem lādiņiem un tā vērtība ir vienāda ar elektrona lādiņu. Visvienkāršākais atoms ir ūdeņradis un tā kodols sastāv no viena elektrona, tas nozīmē, ka protons ir identisks ūdeņraža atoma kodolam.
1932.g. neitronus atklāja angļu fiziķis Džeimss Čedviks. Neitrons tiek uzskatīts par elementārdaļiņu, kura masa ir 1.675*10-27 kg. Pierādās, ka neitrona masa no protona masas atšķiras tikai par 2.5 elektronu masas. Neitrona nosaukums jau liecina, ka tas ir elektroneitrāla daļiņa. Pirmos neironus ieguva kodolreakcijās, kad berilija tika apstarots ar alfa daļiņām. Bet tos bija grūti novērot, jo tiem nebija elektriskā lādiņa un tie ļoti vāji jonizēja gāzes. Tagad neitronus novēro galvenokārt pēc protoniem, kurus tie izsit no vielām, kas satur daudz ūdeņraža atomu piemēram, parafīns.
Alfa, bēta un gamma starojums
Pierādīts, ka radioaktīvo vielu sabrukšanā no kodola tiek izstarots alfa, bēta un gamma starojums, bet par kodola sastāvdaļām tās nevar uzskatīt. Tomēr zināmā mērā alfa daļiņas var uzskatīt par kodola sastāvdaļu. Tās sastāv no 2 protoniem un 2 neitroniem. Novērots, ka protoni un neitroni ir ļoti cieši sasaistīti, un smagāko atomu kodolos kāda daļa neitronu un protonu veido strukturālus elementus, kuri ir līdzīgi alfa daļiņām.
Atomskaitlis un masas skaitlis
Bieži vien atomu un to kodolu masu mēra atommasas vienībās (u). Tā ir ārpussistēmu vienība, kura vienāda ar 1/12 no oglekļa atomu masas. 1 u ir 1.6606*10-27kg. Tādēļ aprēķināts, ka protona masa ir 1.0073 u un neitrona masa ir 1.0086 u. Kodolu apzīmē ar attiecīgo elementa simbolu. Pie simbola pieraksta divus skaitļus, kurus apzīmē ar burtiem Z un A. Z ir kārtas skaitlis jeb atomskaitlis, ko raksta kodola simbola kreisajā pusē apakšā. Tas ir vienāds ar protona skaitu kodolā un ar kodolam atbilstošo elementa kārtas numuru Dmitrija Mendeļejeva Ķīmisko elementu periodiskā tabulā. Masas skaitli A raksta kodola simbolu kreisajā pusē augšā, tas ir vienāds ar protona un neitrona kopējo skaitu kodolā. Neitrona skaitu apzīmē ar simbolu N un masas skaitli aprēķina pēc formulas: A=Z+N.
Tā ka protona un neitrona masa ir aptuveni 1u, tad ķīmisko elementu atommasas ir aptuveni vienādas ar atbilstošo atomu kodolu masas skaitļiem. Trīs faktori nosaka, ka elementu atommasa ir daļskaitlis: 1) protonu un neitronu masas ir vienādas tikai aptuveni ar 1 u, 2) izotopu eksistence, 3) masas defekts.
Kodolspēki
Starp kodolā esošiem neitroniem un protoniem darbojas kodolspēks jeb stiprā mijiedarbība. Šī ir visspēcīgākā no četrām dabā zināmajām mijiedarbībām. Kaut arī starp protoniem un neitroniem, kurus visus sauc par nukloniem, darbojas arī gravitācijas spēks, tas uzskatāms par visvājāko mijiedarbību dabā. Kodolos gravitācijas spēku darbība ir tik minimāla, ka tā neietekmē ne protonus ne neitronus. Elektromagnētiskās mijiedarbības atgrūšanas spēki, kas darbojas starp protoniem, gan ir pietiekamu lieli, tomēr arī tos pārspēj stiprās mijiedarbības radītā pievilkšanās starp nukloniem.
Stiprā mijiedarbība vienādi darbojas starp visiem nukloniem — kā starp protoniem, tā arī neitroniem. Lielākā atšķirība starp stipro mijiedarbību un gravitācijas un elektromagnētiskajiem spēkiem ir šo spēku atšķirīgā izmaiņa atkarība no attāluma. Ja gravitācijas spēki un elektromagnētiskie spēki samazinās apgriezti proporcionāli attāluma kvadrātam, (~ 1/r2), tad stiprās mijiedarbības spēki samazinās daudzkārt straujāk un to nosaka likums, ko izsaka eksponentfunkcijas. Tādēļ kodolspēku darbība izbeidzas jau dažu fermi attālumā (1 fermi = 1.0 x 10−15 m) attālumā no nukloniem. Tas arī nosaka kodola izmērus - tie ir ar kārtu 1.0 x 10−15 m. Kodolos notiekošo procesu teorija nav vēl pilnībā izstrādāta.
Saites enerģija
Nuklonu saites enerģija (nuclear binding energy) raksturo nuklonu piesaisti kodolā.
Saites enerģija ir enerģija, kas jāpievada nukloniem, lai tie kļūtu brīvi. Tādēļ saites enerģiju izmanto kodola stabilitātes raksturošanai. Lai novērstu nuklonu skaita ietekmi uz konkrēta kodola stabilitātes aprakstu, izmanto viena nuklona saites enerģiju jeb īpatnējo saites enerģiju. Ja ΔEs — kodola pilnā saites enerģija un A — kodola masas skaitlis (nuklonu skaits kodolā), tad izmanto šādu formulu: Es = ΔEs/A.
Kodola stabilitāti raksturo nuklona īpatnējās saites enerģijas daudzums, kas jāpievada viena nuklona atbrīvošanai.
Mazāka īpatnējā saites enerģija ir pašiem vieglākajiem un smagākajiem kodoliem. Vieglajiem kodoliem tā ir mazāka tādēļ, ka tajā savstarpēji iedarbojas mazāks skaits nuklonu. Bet smagajos kodolos šīs saites enerģiju mazina protonu elektromagnētiskā mijiedarbība jeb atgrūšanas spēks. Atgrūšanas potenciālā enerģija ir pozitīva, tādēļ mijiedarbības enerģija ir mazāka. Lai iegūtu kodolenerģiju, izmanto šo saišu enerģijas atšķirības.
Kodolsintēze
Kodoltermiskās reakcijas nepārtraukti notiek uz Saules. Lai šo reakciju varētu realizēt ir nepieciešama ļoti augsta temperatūra apmēram 108 K. Tik augstu temperatūru uz Zemes var iegūt tikai kodolieroču sprādzienā. Kodolieroču veidu, kura darbības pamatā ir kodoltermiskās reakcijas, sauc par ūdeņraža bumbām. Jau ilgstoši tiek strādāts pie tehniskiem projektiem, lai nodrošinātu vadāmu kodolsintēzes procesu. Tā rezultātā būtu iegūta neierobežota enerģija, lai to izmantotu cilvēces vajadzībām.
Masas defekts
Alberts Einšteins savā Speciālā relativitātes teorijā pierādīja, ka masa un enerģija ir saistīti lielumi. Šo pamatojumu apstiprina masas—enerģijas ekvivalences likums, kas nosaka, ka jebkurai masai piemīt enerģija un otrādi. Šī apgalvojuma formula ir tāda: E = mc2 E ir ķermeņa pilnā masa, m ir noteiktā objekta masa, c ir gaismas ātrums vakuumā (3*108 m/s). Novērots, ka kodolam veidojoties, nukloni zaudē saites enerģiju un pēc masas—enerģijas ekvivalences likuma tie zaudē arī daļu no masas. Tādēļ atoma kodola masa ir daudzreiz mazāka nekā tās veidojošo nuklonu masa summa. Tā kā kodolā ir Z protoni un A — Z neitroni, tādēļ nuklonu masa sumu un kodola masas starpību sauc par masas defektu un to apzīmē ar Δm. Šīs starpība formula ir šāda: Δm = Zmp + (A — Z)*mn - mk mp ir protonu masa, mn ir neitronu masa un mk ir kodola masa.
Izmantojot masas—enerģijas ekvivalences likuma formulu, saites enerģijas un masas defekta sakarību var uzrakstīt šādi: ΔEs = Δmc2
Masas defektu kodoliem ir viegli aprēķināt, tādēļ šo sakarību var izmantot, lai aprēķinātu kodolu saites enerģiju un īpatnējo saites enerģiju.
Smago kodolu dalīšanās
Dabiskos apstākļos dabiskie radioaktīvie elementu atomi sabrūk samērā reti, bet, ja vienlaikus sabrūk liels skaits šo kodolu, ko var iegūt mākslīgi ar kodolreakciju palīdzību, var iegūt lielu enerģija daudzumu. Šīs sabrukšanas procesā radioaktīvās vielas daļiņu skaits samazinās. Samazināšanās ir atkarīga no laika pēc likuma, kuru matemātiski izsaka šāda formula:
N = N0e-λt
N0 ir sākotnējais daļiņu skaits; λ ir sabrukšanas konstante; t ir laiks; e ir skaitlis 2.71828.
Sabrukšanas konstante ir vienāda ar varbūtību, ka noteikts šīs radioaktīvās vielas atoma kodols sabruks nākamajā laika vienībā. Tas norāda, ka sabrukšanai ir gadījuma raksturs, un to nosaka tikai atoma kodola struktūra.
Radioaktīvajām vielām sabrukšanas konstante λ ir stingri noteikts lielums, bet bieži tās vietā izmanto pussabrukšanas periodu T. Pussabrukšanas periods ir laika posms, kurā sabrūk puse no dotā radioaktīvās vielas daudzuma. Lai aprēķinātu pussabrukšanas periodu izmanto formulu N=N0e-λt, kurā t ir T, tad gala formula ir šāda: N = N0/2 Tas nozīmē, ka starp pussabrukšanas periodu un sabrukšanas konstanti pastāv šāda sakarība: T = 0.693/λ No šīs formulas var izveidot arī šādu sakarību: Nn = No/2n, kur Nn ir daļiņu skaits pēc n pussabrukšanas periodiem.
Kodolreakcijas
Kodolreakcija ir process, kurā mainās atoma kodols. Šādās reakcijās var notikt kodolu apvienošanās vai sadalīšanās, elementārdaļiņu absorbcija vai izstarošana, divu kodolu apvienošanās, pēc kuras notiek kodola dalīšanās utt.. Kodolreakciju var pierakstīt līdzīgi ķīmiskajai reakcijai. Vispārīgā veidā to var uzrakstīt šādi: A1XZ1 +  A2YZ2 → A3UZ3  +  A4VZ4, Kur X un Y ir atomu kodoli pirms reakcijas, bet U un V — reakcijā radušies kodoli.
Tāpat kā ķīmiskajās reakcijās arī kodolreakcijās ir spēkā visi nezūdamības likumi. Elektriskā lādiņa nezūdamības likums ir spēkā tikai tad, ja protonu (vienīgās lādētās daļiņas kodolā) skaits nemainās, tas ir, kārtas skaitļu summa pirms reakcijas vienāda ar kārtas skaitļa summu pēc reakcijas: Z1 +  Z2 = Z3  +  Z4.
Arī pārējie nezūdamības likumi, piemēram, enerģijas nezūdamības likums un impulsa nezūdamības likums, ir spēkā un tiek izmantoti kodolreakciju pētīšanas procesā, bet pierakstā tas nav uzrādīts.
Pirmo reizi kodolreakciju realizēja E. Rezerfords 1919.gadā, apstarojot slāpekli ar α daļiņām Vilsona kamerā. Šīs reakcijas rezultātā ieguva slāpekļa un ūdeņraža atomu kodolus. Šo reakciju pieraksta šādi: 14N7 + 4H2 → 17O8 +  1H1.
Radioaktīvo sabrukšanu, kurā no kodola X tiek izsviesta α daļiņa, vispārīgā veidā var pierakstīt šādi: AXZ → 4He2 + A-4YZ-2. Kodolam Y, kas rodas šajā procesā, kārtas skaitlis ir par 2 un masas skaitlis par 4 vienībām mazāks nekā sākotnējam kodolam.
Bēta sabrukšanas kodolam X vispārīgais pieraksts ir šāds: AXZ → e-1 + AYZ+1 kur ar e-1 apzīmēts elektrons.
Kodolam Y, kas rodas reakcijā, masas skaitlis nemainās, jo nemainās nuklonu skaits, bet kārtas skaitlis pieaug par vienu vienību. Kodolam zaudējot negatīvo lādiņu, tā pozitīvais lādiņš palielinās. Kodolam Y masa tomēr ir mazāka nekā atomam X. Bet tā kā elektrona masa salīdzinājumā ar nuklonu masu ir daudzkārt mazāka, tad atommasas vērtība mainās tikai ceturtā zīmē.
Gamma sabrukšanā kodola sastāvs nemainās. Kodols tikai izstaro lielu enerģiju kvanta veidā. Ievērojot masas—enerģijas ekvivalences likumu, mainās tikai atbilstošā atommasa, bet Z un A paliek nemainīgi.
Kodolenerģijas iegūšana
Dabiskajos kodolpārveidošanās procesos izdalītā enerģija ir niecīga. Tāpēc šos procesus nevar izmantot, lai iegūtu enerģiju praktiskajām vajadzībām. Zemes evolūcijas procesā ātri sabrūkošie kodoli jau ir sabrukuši, bet palikušajiem kodoliem, kuriem ir liels pusabrukšanas periods, sabrukšanas process noris tik lēni, ka tie nespēj izdalīt kaut cik ievērojamus enerģijas daudzumus. Lai iegūtu enerģiju, nestabilie smagie kodoli ir jāierosina dalīties tā, lai viena kodola dalīšanās izraisītu citu kodolu dalīšanos. Tādējādi veidojas ķēdes reakcija.
Kritiskā masa
Lai ķēdes reakcija varētu norisināties, neitronu pavairošanas koeficientam jābūt lielākam par vienu. Par neitronu pavairošanas koeficientu sauc attiecību starp reakcijā radušos neitronu skaitu un reakcijā patērēto neitronu skaitu. Tas nozīmē, ka neitronu zudumi, kas rodas, piemaisījumu atomiem absorbējot neitronus un neitroniem izlidojot no radioaktīvās vielas, nedrīkt pārsniegt jaunradīto neitronu skaitu. Lai novērstu neitronu izlidošanu, izotopa gabala masai jābūt pietiekami lielai. Kā zināms no ģeometrijas, palielinoties ķermeņa izmēriem, ķermeņa virsmas laukums pieaug lēnāk nekā tilpums. Tāpēc mazos kodoldalāmā materiāla gabalos ķēdes reakcija nevar rasties, jo gabala relatīvi lielās virsmas dēļ neitroni pagūst izlidot, pirms tie ir ierosinājuši jaunu kodolu dalīšanos. Minimālo dalāmā materiāla masu, kurā var sākties ķēdes reakcija, sauc par kritisko masu. Spontānās dalīšanās procesā radušies neitroni momentāni izraisa ķēdes reakciju jebkurā kodoldalāmā materiāla gabalā, kura masa ir lielāka par kritisko masu.
Atombumba
Par atombumbu sauc ierīci, kurā notiek ļoti strauja atomu kodolu dalīšanās ķēdes reakcija. Šajā reakcijā gandrīz momentāni izdalās ļoti daudz enerģijas. Tā ir reakcijas produktu kinētiskā enerģija, kas rada lielu spiedienu un temperatūru, kā arī radioaktīvā starojuma (galvenokārt gamma starojuma) enerģija.
Atombumbu izgatavo no diviem vai vairākiem kodoldalāmā materiāla gabaliem. Katra gabala masa ir mazāka par kritisko masu. Izraisot sprādzienu, gabalus savieno kopā, lai kopējā masa būtu lielāka par kritisko masu. Sprādziena lietderības koeficients ir jo lielāks, jo īsākā laika sprīdī notiek gabalu savienošanās. Tāpēc parasti to izdara, uzspridzinot ķīmisko sprāgstvielu. Šādas atombumbas sprādziena spēku var mainīt tikai nelielās robežās, jo to nosaka kritiskā masa. Atombumbās par dalāmo materiālu parasti izmanto urānu 235 92U vai plutoniju 23994 Pu.
Atšķirīgi darbojas ūdeņraža bumba jeb kodoltermiskā bumba. Sprādienā atbrīvojas vieglo elementu kodolsintēzes radītā enerģija. Ūdeņraža bumbas sprādzienā izdalēs daudz lielāka energija nekā atombumbu sprādzienā.
Kodolreaktori
Lai ķēdes reakcija noritētu nevis sprādziena veidā, bet mierīgi, un iegūto enerģiju varētu izmantot praktiskām vajadzībām, izmanto ierīces, kuras sauc par kodolreaktoriem.
Tā galvenā sastāvdaļa ir kodoldegviela, kas parasti ir dabīgais urāns, bagātināts ar urāna izotopu 23592U. Urāna 23592U vietā var lietot arī plutoniju 23994Pu. Kodoldegvielas stieņus apņem neitronu palēninātājs (neutron moderator). Par palēninātāju parasti izmanto ķīmiski tīru ūdeni. Var izmantot arī smago ūdeni, grafītu un citas vielas, kas mazās atommasas dēļ neitronus palēnina, bet tos neabsorbē. Ūdens izdevīgs tāpēc, ka tas vienlaikus izmantojams arī par siltuma novadītāju un tas dzesē reaktoru. Tā kā šis ūdens var būt radioaktīvs, to ievada siltummainī, kur tas sakarsē ūdeni citā cirkulācijas ķēdē, kur ūdens nav radioaktīvs. Šī ūdens tvaiks tiek izmantots tvaika turbīnas darbināšanai, kura savienota ar strāvas ģeneratoru. Tādējādi kodolenerģija ar siltuma starpniecību pārvēršas elektroenerģijā.
Reaktora darbību regulē ar vadīšanas stieņiem, kas izgatavoti no vielas, kura spēcīgi absorbē neitronus, piemēram, kadmijs, bora karbīds u.c. Kad reaktors nedarbojas, vadīšanas stieņi ir dziļi iegremdēti reaktorā un neitronu pavairošanas koeficients ir mazāks par vienu. Reaktoru iedarbina, stieņus izvelkot no reaktora tik tālu, lai neitronu pavairošanas koeficients kļūtu aptuveni vienāds ar vienu. Tādā gadījumā neitroni, kas rodas laika vienībā, tiek arī šajā laika vienībā absorbēti, un reakcijas ātrums nemainās. Vadīšanas stieņu pārbīdi regulē automātiskas ierīces. Neitronu pavairošanas koeficients nedrīkst ievērojami pārsniegt vienu, jo tādā gadījumā reakcija pārvērstos sprādzienā.
Reaktora drošību garantē avārijas stieņi. Tie tāpat gatavoti no vielām, kuras absorbē neitronus. Ja neitronu pavairošanas koeficients kļūst lielāks par vienu, avārijas stieņi automātiski tiek iebīdīti reaktorā tik tālu, lai ķēdes reakcija aprimtu.
Apkalpojošo personālu no radioaktīvā starojuma pasargā bioloģiskā aizsardzība. Tā ir bieza (1 m un vairāk) īpaša sastāva betona siena, kas no visām pusēm apņem reaktoru. Jonizējošais starojums šādai sienai praktiski cauri izspiesties nevar. Vēl bez tam par apkalpojošā personāla drošību rūpējas dažādas radioaktīvā starojuma novērošanas ierīces, kuras dod brīdinājuma signālu, kad starojums pārsniedz pieļaujamās robežas.
Atombaterijas
Ir izgatavoti arī strāvas avoti - atombaterijas, kurās jonizējošais starojums tieši, bez siltuma starpniecības rada elektrisko enerģiju (līdzīgi kā fotoelementos) Tām ir pielietojums autonomos kosmosa aparātos un zinātniskajās stacijās, kur starojums neapdraud cilvēkus.
Constellation lidojumu saraksts
2006.gada oktobrī NASA publicēja lidojumu saraksta uzmetumu visām NASA proggrammas Constellation misijām līdz 2019.gadam. Saraksts tika pārstrādāts 2007. un 2008.gados, un pēdējā versija ir šāda:
Lidojuma pārtraukšanas pacelšanās laikā izmēģinājumu saraksts
Orion Lidojuma pārtraukšanas izmēģinājuma paātrinātāja (Orion Abort Test Booster, ATB) testa lidojumi, līdzīgi Little Joe II izmēģinājumiem Apollo laikmetā. Šajās misijās tiks pārbaudīti kuģa Orion formas un masas makets (angl. boilerplate) un avārijas glābšanas raķešsistēma.
Lidojuma pārtraukšanas uz zemes izmēģinājumu saraksts
Kosmosa kuģa Orion Kuģa pacelšanās glābšanas sistēmas paredzētie izmēģinājumi uz starta platformas.
Tavs dēls
"Tavs dēls" ir 1978. gada Latvijas PSR spēlfilma. Filmas režisors ir Gunārs Piesis un tā uzņemta Rīgas Kinostudijā.
2011. gada laikapstākļi Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''2011. gada laikapstākļi Latvijā.''' Gads ar vidējo gaisa temperatūru +7,3 °C (+7,27 °C), kas ir 1,5 grādu virs normas, ierindojās siltāko gadu 7. vietā. Vislielākā temperatūras novirze no normas bija decembrī — aptuveni +4,5 °C. Aukstāks par normu bija tikai februāris, tā vidējā gaisa temperatūra valstī kopumā bija −8,9 °C jeb 4,1 grādu zem klimatiskās normas. Pārējo mēnešu vidējās gaisa temperatūras novirze no ilggadējiem vidējiem rādītājiem bija no +0,5 grādiem maijā līdz +3,1 grādam jūlijā. Nokrišņu daudzums 2011. gadā bija tuvs normai — 690 mm (104%). Vairāk nokrišņu nekā ierasts bija janvārī, februārī, maijā, jūlijā, augustā un decembrī, savukārt pārējos mēnešos nokrišņu daudzums bija mazāks par normu. Visvairāk nokrišņu attiecībā pret normu bijis decembrī — vismaz 170%, savukārt martā un novembrī nokrišņu daudzums bija tikai puse no normas.
Kā vienu no neparastākajām 2011. gada parādībām var atzīmēt noturīgo sniega segu 2010./2011. gadu ziemā — sniegs Latviju klāja no 2010. gada novembra beigām līdz pat 2011. gada aprīļa sākumam, Alūksnē un Valkā vēl 1. aprīlī bija 28—29 cm dziļš sniegs. Vasara izcēlās ar karstuma viļņiem un spēcīgiem pērkona negaisiem, rudens bija neparasts ar stabilo siltumu un sausumu. Savukārt 2011./2012. gadu ziemā līdz gada beigām nekur Latvijā neizveidojās noturīga sniega sega, kas arī ir liels retums. Ar sniega trūkumu izcēlās jau novembris — tik maz sniega kā 2011. gada novembrī vēl bija tikai 1991. gadā, kā arī 1938. gadā, kad saskaņā ar tolaik darbojošos staciju datiem sniega segas nebija vispār. Gaisa temperatūras amplitūda 2011. gadā bija no −28, −31 grāda vairākos februāra rītos Latgalē un Vidzemē līdz +32 grādiem 7. un 9. jūnijā jūras piekrastē un 21.—22. jūlijā daudzviet Latvijā, Ventspilī 21. jūlijā tika reģistrēti +32,3 grādi.
Gada raksturojums pa gadalaikiem
2010./2011. gada ziema, ar vidējo gaisa temperatūru −6,2 °C (20. aukstākā), bija tikai 0,5 grādus siltāka par iepriekšējo ziemu, kuras aukstākais mēnesis bija janvāris, šoziem janvāris bija siltākais sezonas mēnesis. Decembra un februāra mēneša vidējās gaisa temperatūras pagājušā ziemā bija tuvas normai, bet šoziem tās bija 4 grādus zemākas par normu un sezonas aukstākais mēnesis bija februāris. Nokrišņu daudzuma ziņā, pateicoties decembrim un janvārim, ziema, ar kopējo nokrišņu daudzumu 136% no normas, bija septītā ar nokrišņiem visbagātākā pēdējos gandrīz 90 gados. Baltijas jūru pārklāja plašākais ledus kopš 1987. gada, Rīgas līcis aizsala pilnībā. Pēdējie ledus gabali izkusa Rīgas līča dienvidu daļā 7. maijā, savukārt Botnijas līča ziemeļos — pēc 20. maija.
2011. gada pavasaris, tāpat kā gadu iepriekš, bija vienu grādu siltāks par normu. Siltāki par normu gan 2010. gadā, gan šogad bija arī visi pavasara mēneši. Savukārt nokrišņu ziņā, lai gan pēc sausajiem marta un aprīļa mēnešiem, maijā nokrišņu bija vairāk par normu, 2011. gada pavasaris kopumā bija sausāks (86% no normas) kā gadu iepriekš (119%).
2011. gada vasaras vidējā gaisa temperatūra bija +18,0 °C (2,2 grādus virs normas) un nokrišņu daudzums — 274 mm (125% no normas). Pateicoties siltajiem jūnijam un jūlijam, 2011. gada vasara siltāko vasaru rindā atkal bija augšgalā — tā dalīja 2.—3. vietu ar 2002. gadu, par 0,4 grādiem atpaliekot no vissiltākās — 2010. gada vasaras. Nokrišņu gan bija mazāk kā iepriekšejā vasarā. 2010. gada vasara bija 3. mitrākā pēdējos gandrīz 90 gados, bet 2011. gada vasaras kopējais nokrišņu daudzums to ierindojis mitrāko vasaru 20. vietā. 2011. gada jūlijs Latvijā pagāja ar ievērojami siltu un nokrišņiem bagātu laiku. No visiem 2011. gada mēnešiem jūlija vidējai gaisa temperatūrai bija otra lielākā pozitīvā novirze no normas. Tomēr arī 2011. gada jūnijs bija ievērojami siltāks par normu (vissiltākais vasaras sākuma mēnesis 21. gadsimtā un otrais siltākais jūnijs Latvijā pēdējos 88 gados). Tādējādi laiks no 2011. gada 1. jūnija līdz 31. jūlijam ir bijis vissiltākais vasaras pirmo divu mēnešu periods Latvijā pēdējos 88 gados, tiesa gan, dalot pirmo vietu ar analoģisku periodu 1999. gadā. Arī nokrišņu daudzuma ziņā jūlijs bija ar 2011. gadā vislielāko mēneša nokrišņu daudzuma novirzi no normas. Tomēr, ja temperatūra pārsvarā turējās vairāk vai mazāk virs normas, nokrišņu daudzums bija svārstīgs — sausāki par normu mēneši mijās ar nokrišņiem bagātākiem. Savukārt augusts bija mērens un tuvs normai gan siltuma, gan mitruma ziņā.
Gada raksturojums pa mēnešiem
Janvāra vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija −3,0 °C (1,7 grādus virs ilggadīgās normas). Tādējādi janvāris 2011. gadā bija 8,5 grādus siltāks kā gadu iepriekš, kad tika piedzīvots sestais aukstākais gada pirmais mēnesis Latvijā. Siltāks par normu 2011. gada janvāris bija visā Latvijā. Vistuvāk normai mēneša vidējā gaisa temperatūra bija jūras piekrastes rajonos, it sevišķi Kurzemes pusē. Savukārt Vidzemē bija vislielākie noviržu no normas kontrasti: no 1,5 grādiem virs normas Ainažos līdz 2,4 grādiem Gulbenē. Janvāra nokrišņu daudzums kopumā Latvijā bija 142% no ilggadīgās normas, tādējādi ierindojot to ar nokrišņiem visbagātāko janvāru datu rindas 15. vietā. Vairāk par normu nokrišņu bija lielākajā Latvijas daļā. Vidzemē vislielākie noviržu no normas kontrasti bija ne tikai temperatūrai, bet arī nokrišņiem: no 93% no normas Rīgā līdz 219% Salacgrīvā. Savukārt Kurzemē gan mēneša vidējā gaisa temperatūra, gan mēneša nokrišņu daudzums bija vistuvāk normai.
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru −8,9 °C (4,1 grādu zem ilggadīgās normas) 2010./2011. gadu kalendārās ziemas pēdējais mēnesis februāris bija 13. aukstākais Latvijā pēdējos 88 gados. Februāris bija jūtami auksts visā Latvijā. Viszemākās mēneša vidējās gaisa temperatūras un vislielākās to novirzes no normas bija Latvijas austrumu daļā. Turpretī Kurzemes jūras piekrastes rajonos un Rīgas centrā mēneša vidējās gaisa temperatūras bija ap 4 grādiem augstākas un ar teritoriāli vismazākajam noviržu no normas vērtībām. Nokrišņu daudzums 2011. gada februārī kopumā Latvijā bija nedaudz zem ilggadīgās normas (93%). Latvijas lielākajā daļā mēneša nokrišņu daudzums bija mazāks par normu. Vismazākais nokrišņu daudzums salīdzinājumā ar normu bija Latvijas centrālajos rajonos, bet kopumā vislielākais, lai arī kontrastains, Latvijas dienvidaustrumu daļā.
2011. gada marta vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija −0,5 °C, kas ir 1 grādu virs ilggadīgās normas. Siltāks par normu marts bija visā Latvijā. Vistuvāk normai gaisa temperatūra bija Latvijas austrumu daļā — Alūksnes un Latgales augstieņu rajonos, bet Rīgas jūras līča rietumu piekrastē 2011. gada marts bija līdz pat 1,5 grādiem siltāks par normu. Ar mēneša nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 17,1 mm (52% no ilggadīgās normas) marts bija 14. sausākais pēdējos gandrīz 90 gados. Mēneša nokrišņu daudzums mazāks par normu bija visā Latvijā. Vismazāk (ap 30% no normas) nokrišņu bija Latvijas vidusdaļā, bet visvairāk (98% no normas), pateicoties 11. marta lietum un sniegam (diennakts nokrišņu daudzums — 60% no visa mēneša normas) — Kuldīgā.
Aprīļa vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija +6,8 °C, kas ir 2,1 grādu virs ilggadīgās normas. Tādējādi aizvadītais aprīlis ir desmitais siltākais pēdējos gandrīz 90 gados. Mēnesis siltāks par normu bija visā Latvijā. Auksto vēju no jūras puses ietekmē viszemākās mēneša vidējās gaisa temperatūras (+4,7 līdz +4,8 grādi) bija Rīgas līča austrumu daļā. Jūras piekrastes teritorijās gaisa temperatūra bija arī vistuvāk normai — Saulkrastos tikai 0,1 grādu virs tās. Turpretī iekšzemē bija jūtami siltāks par ilggadīgiem vidējiem rādītājiem, visaugstākā mēneša vidējā gaisa temperatūra (+8,3 °C) un tās novirze no normas (+2,8 grādi) tika reģistrētas Bauskā. 2011. gada aprīļa nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 24,5 mm (62% no ilggadīgās normas), tādējādi ierindojot šo mēnesi sausāko aprīļu rindas trešā desmita vidū. Lielākajā Latvijas daļā aprīļa nokrišņu daudzums bija zem normas. Nokrišņu mēneša "plāns" tika izpildīts tikai Kurzemes vidienē — šeit sevišķi intensīvi nokrišņi bija 8. aprīlī. Vismazāk nokrišņu gan pēc to daudzuma, gan salīdzinājumā ar normu bija Vidzemē un Latgales dienvidos — Krāslavas novada Piedrujā, Lubānā un Zosēnos tikai 37—39% no normas.
2011. gada maija vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija +11,2 °C, kas ir 0,5 grādu virs ilggadīgās normas un 1 grādu mazāk, kā 2010. gadā. Maijs lielākajā Latvijas teritorijas daļā bija siltāks par ilggadīgiem vidējiem rādītājiem. Vislielākie noviržu no normas kontrasti bija ap Rīgas līci — tā rietumu piekrastē mēneša vidējās gaisa temperatūras bija 1,3—1,4 grādus virs normas, bet austrumu piekrastes teritorijās svārstījās ap normu (±0,1 grādu no tās). Mēneša nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 62,7 mm (128% no ilggadīgās normas), tādējādi ierindojot šo mēnesi mitrāko maiju rindas trešā desmita vidū. Siltajā gadalaikā nokrišņi bieži ir lokālu lietusgāžu veidā, tādējādi to teritoriālais sadalījums ir nevienmērīgs. Arī 2011. gada maijā nokrišņu noviržu no normas kontrasti bija visos Latvijas reģionos. Vismazākais nokrišņu daudzums, salīdzinot ar normu, bija Liepājā un Rucavā — ap 80% no normas, kā arī Salacgrīvā — 90%. Turpretī Saulkrastos un Kalnciemā mēneša nokrišņu "plāns" tika pārsniegts par 70—80%.
LMT Virslīgas 2010. gada sezonas spēles
Pie spēļu rezultātiem iekavās ir dots rezultāts, ar kādu noslēdzās pirmais puslaiks, bet spēles fona krāsa dod priekšstatu par spēles iznākumu:
2011. gada laikapstākļi Latvijā
Gada raksturojums pa mēnešiem
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru +17,3 °C (2,6 grādus virs normas) 2011. gada jūnijs bija vissiltākais vasaras sākuma mēnesis 21. gadsimtā un otrais siltākais jūnijs Latvijā pēdējos 88 gados. Siltāks par normu 2011. gada jūnijs bija visā Latvijā. Vislielākās mēneša vidējās gaisa temperatūras novirzes no normas bija Ventspilī (+3,7 °C) un Vidzemes ziemeļu daļā (3,0—3,1 °C), bet vistuvāk normai (1,8—1,9 grādus virs tās) mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Jelgavā un Alūksnē. Ar mēneša nokrišņu daudzumu 42 mm (66% no ilggadīgās vidējās normas) 2011. gada jūnijs bija 21. gadsimtā otrais sausākais (pēc 2006. gada jūnija), bet pēdējos 88 gados 14. sausākais. Mazāks par normu mēneša nokrišņu daudzums bija lielākajā Latvijas daļā. Ar mēneša nokrišņu daudzumu 24% no normas vissausākais laiks bija Rūjienā, bet mēneša normatīvās vērtības pārsniegums bija tikai Kuldīgā (102%) un Dobelē (114%).
LMT Virslīgas 2010. gada sezonas spēles
Pārspēles par vietu LMT Virslīgā
Sakarā ar to, ka FC Tranzit atsaucis savu dalību Virslīgā un atteicās no pārspēlēm, kā 9. vietas ieguvējs LMT Virslīgā, tad 2. vietas ieguvējs Pirmajā līgā — FC Jūrmala automātiski ieguva vietu Virslīgā nākamajā sezonā.
2011. gada laikapstākļi Latvijā
Gada raksturojums pa mēnešiem
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru +19,8 °C (3,1 grādu virs ilggadīgās normas) 2011. gada jūlijs ir otrais siltākais vasaras vidus mēnesis Latvijā pēdējos 88 gados. Tādējādi vissiltāko jūliju pirmajā desmitā ir jau seši šī gadsimta jūlija mēneši, turklāt pagājušā, 2010. gada jūlijs ar mēneša vidējo gaisa temperatūru +21,5 °C (4,8 grādi virs normas) ir bijis vissiltākais. Jūtami siltāks par normu 2011. gada jūlijs bija visā Latvijā. Vislielākās mēneša vidējās gaisa temperatūras novirzes no ilggadīgās normas bija Vidzemē, Rūjienā un Priekuļos sasniedzot 3,6—3,8 °C. Vistuvāk normai mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Kurzemes dienvidrietumos — Rucavā un Liepājā 2,1 grādu virs tās. Ar mēneša nokrišņu daudzumu 119 mm (152% no ilggadīgās vidējās normas) 2011. gada jūlijs ir bijis šajā gadsimtā ar nokrišņiem visbagātākais, bet pēdējos 88 gados 6. mitrākais. Ilggadīgo meteoroloģisko novērojumu rezultāti rāda, ka visvairāk nokrišņu jūlijā ir bijis 1945. gadā, kad mēneša nokrišņu "plāns" tika pārsniegts gandrīz divas reizes.
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru +16,8 °C (0,8 grādus virs ilggadīgās normas) 2011. gada augusts ir ierindojies siltāko augustu trešajā desmitā. Siltāks par normu 2011. gada augusts bija visā Latvijā. Visos reģionos bija vērojamas mēneša vidējās gaisa temperatūras noviržu no ilggadīgās normas svārstības, lielākoties 0,6—1,2 grādu robežās. Ar mēneša nokrišņu daudzumu 112 mm (147% no ilggadīgās vidējās normas) 2011. gada augusts ir bijis pēdējos 88 gados 16. mitrākais. Augusta nokrišņu daudzums teritorijas lielākajā daļā bija vairāk par normu. Visvairāk lija Kurzemes un Viduslatvijas ziemeļu daļā — Kolkā un Kalnciemā mēneša nokrišņu "plāns" tika pārsniegts vairāk kā divas reizes. Zemāks par normu (līdz 78—94% no tās) mēneša nokrišņu daudzums bija tikai vietām Vidzemes augstākajās vietās un Latgalē.
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru +13,4 °C (1,8 grādus virs ilggadīgās normas) 2011. gada septembris ir ierindojams siltāko septembru otrajā desmitā. Siltāks par normu 2011. gada septembris bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no ilggadīgās normas bija Austrumlatvijas ziemeļu un ziemeļrietumu daļā, Ainažos un Skultē sasniedzot +2,4 °C, +2,5 °C, bet vistuvāk normai mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Latvijas dienvidu un vietām centrālajos rajonos. Ar mēneša nokrišņu daudzumu 50 mm (69% no ilggadīgās vidējās normas) 2011. gada septembris ierindojās sausāko septembru trešajā desmitā. Septembrī zemāks par normu nokrišņu daudzums bija Latvijas lielākajā daļā. Vismazāk — tikai trešdaļa no mēneša "plāna" — nolija pār Rīgu, mazāks par pusi no normas bija nokrišņu daudzums arī Dobelē, Stendē un Rēzeknes novada Griškānos. Turpretī Ventspilī un Siguldā mēneša pirmo dienu bagātīgās lietusgāzes deva būtisku ieguldījumu mēneša "plāna" pārsniegšanai par attiecīgi 40% un 30%. Nedaudz lielāks par normu mēneša nokrišņu daudzums bija arī Salacgrīvā, Pļaviņās un Skrīveros.
Ar mēneša vidējo gaisa temperatūru +7,8 °C (1,2 grādus virs ilggadīgās normas) 2011. gada oktobris ir ierindojies siltāko oktobru otrā desmita beigās. Siltāks par normu tas bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no ilggadīgās normas bija Vidzemes ziemeļu daļā un Kurzemes rietumos — Baltijas jūras piekrastē, Ventspilī sasniedzot 1,8 grādus virs normas. Vistuvāk normai — 0,6 grādus virs tās — mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Jelgavā un Daugavpilī. Ar mēneša nokrišņu daudzumu 55 mm (83% no ilggadīgās normas) 2011. gada oktobris ierindojās sausāko oktobru trešā desmita beigās. 2011. gada oktobrī zemāks par normu nokrišņu daudzums bija lielākajā Latvijas daļā. Daugavpilī un Krāslavas novada Piedrujā to daudzums bija tikai puse no "plāna", Latvijas vidusdaļā 55—70%. Stiprāku lietusgāžu atsevišķās dienās rezultātā nedaudz virs normas mēneša nokrišņu daudzums bija Liepājā, Rucavā un Lubānas novadā.
2011. gada novembris ar vidējo Latvijā gaisa temperatūru +4,4 °C (2,9 grādus virs normas) kļuva par septīto vissiltāko rudens noslēguma mēnesi Latvijā pēdējos 88 gados. Jūtami siltāks par normu 2011. gada novembris bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no ilggadīgās normas bija Latvijas ziemeļu daļā, Ventspilī un Rūjienā sasniedzot 3,4 °C. Savukārt vistuvāk normai — 2,1—2,5 grādus virs tās — mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Latvijas dienvidaustrumos. Nokrišņu daudzums 2011. gada novembrī kopumā Latvijā bija 50% no normas, tādējādi ierindojot to sausāko novembru 9. vietā. Šī gada novembrī zemāks par normu nokrišņu daudzums bija visā Latvijā. Kopumā vismazāk nokrišņu bija Latvijas vidusdaļā, bet visvairāk — Vidzemē, Priekuļos sasniedzot 86% no normas.
Tavs dēls
Sižets
Studentu grupa, kurā ir arī Valdis, tiek nosūtīta uz hidroelektrostacijas būvi Sibīrijā, kur strādā arī inženieris Koroļovs. Šeit Valdis pieņem lēmumu netraucēt mātes laimei un saprot, ka viņa paša dēls nedrīkst augt bez ģimenes.