cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bohēmijas Karaliste
Dinastiju cīņas
1471. gada maijā Bohēmijas parlaments par karali ievēlēja Polijas karaļa Kazimira IV dēlu Vladislavu II, kurš valdīja līdz 1516. gadam. Viņam nācās panākt vienošanos par zemju dalīšanu ar Māķāšu Huņadi, kura armijas okupēja Morāviju, Silēziju un Luzātiju. 1479. gadā viņi vienojās, ka Vladislavs II būs Bohēmijas karalis, bet Māķāšs paturēs kontroli pār iekarotajām teritorijām. Pēc Māķāša Huņadi nāves 1490. gadā Vladislavs II kļuva par Ungārijas karali, tādējādi Bohēmija un Ungārija apvienojās personālūnijā. Pēc viņa nāves 1516. gadā, par karali kļuva Lajošs II Jagellons. Šajā laikā par trešo spēku pēc feodālajiem augstmaņiem un bruņiniekiem bija kļuvusi pilsētnieku buržuāzija. Bohēmijā regulāri sanāca muižnieku parlaments, kas aicināja valdnieku dzīvot Prāgā. Abi Jagelonu dinastijas valdnieki Prāgu apmeklēja tikai pāris reizes.
Hābsburgu dinastija
1526. gadā bezbērnu karalis Lajošs II krita Mohāčas kaujā pret turkiem. Imperatora Kārļa V jaunāko brāli, kurš valdīja Hābsburgu Austrijas zemēs, ievēlēja par Bohēmijas un Ungārijas karali Ferdinandu I, tādējādi 1526. gadu uzskata par Centrāleiropas Hābsburgu monarhijas aizsākumu, jo zem viena kroņa turpmāk apvienojās Bohēmijas, Austrijas un Ungārijas zemes. Ferdinands I Bohēmijā centās izveidot centralizētu absolūto monarhiju, kāda bija izveidota Hābsburgu Spānijā. Sākās vietējo parlamentu slēgšana un pilsētu tiesību ierobežošana, kas noveda pie čehu augstmaņu sacelšanās 1547.—1548. gadā. Pēc dumpja apspiešanas Ferdinands I provinču pārvaldīšanai iecēla ierēdņus. Bohēmijas parlamentam atņēma tiesības ievēlēt karali un tam turpmāk bija tikai jāapstiprina Hābsburgu mantinieka kronēšana.
Ķeizars Rūdolfs II 1538. gadā sāka dzīvot Prāgā, un tā kļuva par impērijas galvaspilsētu. Rūdolfa II galma astronoms bija Johanness Keplers. Reformācijas laikā čehi, kuru vairākums bija protestanti, nepieņēma jaunā imperatora Ferdinanda II uzspiesto katolicisma politiku un 1618. gada 23. maijā izmeta divus viņa pārstāvjus Prāgā pa logu, kas aizsāka Trīsdesmitgadu karu Eiropā. 1620. gada 8. novembrī notika kauja pie Baltā kalna, kurā impērijas katoliskā armija sakāva čehu protestantu dumpiniekus.
1781. gadā Hābsburgu pārvaldītājās zemēs ieviesa ticības brīvību, atkal ļaujot protestantiem brīvi sekot savai ticībai. No 1800. līdz 1850. gadam notika čehu nacionālās pašapziņas atdzimšana. 1848. gadā notika Bohēmijas sacelšanās. Čehi Prāgā sasauca pirmo panslāvu kongresu, lai diskutētu par slāvu tautu sadarbību.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā čehu un slovāku pārstāvji Klīvlendā (ASV) parakstīja vienošanos par nākotnes federālās valsts izveidošanu. 1918. gada oktobrī tika izveidota Čehoslovākijas Republika, kas pasludināja neatkarību no Austroungārijas.
Lielais Viktorijas tuksnesis
Lielais Viktorijas tuksnesis (en) ir smilšu un solončaku tuksnesis Austrālijā, precīzāk, Dienvidaustrālijā un Rietumaustrālijā. Tas ir lielākais tuknesis Austrālijā. Tā platība ir 424 400 km² (aptuveni 7 Latvijas teritorijas). Tuksnesī bez smilšainās ainavas atrodas arī vairāki sālsezeri. Uz ziemeļiem no Lielā Austrālijas tuksneša atrodas Gibsona tuksnesis, bet uz dienvidiem — Nalarboras līdzenums. Nokrišņi ir reti un neregulāri. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir no 200 līdz 250 mm. Gaisa temperatūra vasarā ir 32—40 °C, bet ziemā tā ir 18—23 °C.
Kliedziens 2
"Kliedziens 2" (en) ir 1997. gada šausmu filma, kuras režisors un viens no producentiem ir Vess Kreivens. Galvenās lomas atveido Deivids Ārkets, Neve Kempbela, Kortnija Koksa, Sāra Mišela Gelāra, Džerijs O'Konels un Džeimijs Kenedijs. Filmas pirmizrāde notika Holivudā. Šī ir otrā filma "Kliedziens" filmu sērijā.
Filmas sižets notiek divus gadus pēc pirmās filmas notikumiem. Sidnija sāk iejusties koledžā, bet kāds ļaundaris Ghostface kostīmā uzsāk jaunu slepkavību sēriju.
Pjērs Žozefs Prudons
Pjērs Žozefs Prudons (fr, dzimis, miris ) bija franču politiķis, filozofs un ekonomists. Viņš tiek uzskatīts par anarhisma “tēvu”. Pēc 1848. gada revolūcijas Prudons bija Francijas parlamenta deputāts.
Salvadora olimpiskajās spēlēs
Salvadora olimpiskajās spēlēs pirmoreiz piedalījās 1968. gadā, kad vasaras olimpiskās spēles notika Meksikas galvaspilsētā Mehiko. Kopš tā laika ir piedalījusies katrās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1976. un 1980. gadu. Salvadora vēl nekad nav piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Patiesumjausma
Patiesumjausma raksturo indivīda priekšstatu par patiesību, kas izpaužas apgalvojumu vai diskusijas argumentu veidā, balstoties uz intuīciju vai "iekšējo izjūtu", neatkarīgi no loģikas vai faktiem. Latviešu filozofiskajā literatūrā tradicionāli lietoja apzīmējumu intuitīvā izziņa. Savukārt patiesumjausma ir viens no iespējamajiem šādas izziņas metodes rezultātiem, kas izpaužas kā (patiesas vai aplamas) "zināšanas" par kaut ko konkrētu. Patiesumjausma ir intuitīva pasaules uztveres izpausme — tā jāatšķir no spriedumu kļūdām, stereotipiem vai aizspriedumiem, kas nozīmētu kaut vai nepilnīgu loģisko secinājumu ķēdīti.
Patiesumjausma būtiski iespaido debates par politikas un makroekonomikas jautājumiem. Vairākās sabiedriskās domas aptaujās izrādījies, ka vēlētāju vairākuma priekšstati, piemēram, par budžeta deficītu būtiski atšķiras no faktiskajiem budžeta datiem. Šajā gadījumā vairākuma priekšstati nav patiesi nedz arī tie pamatoti ar derīgiem vai kļūdainiem slēdzieniem, bet tiem piemīt patiesumjausma.
Angļu termins truthiness kļuva populārs pēc 2005. gada 17. oktobra televīzijas pārraides The Colbert Report, ko vadīja teležurnālists Stīvens Kolbērs, kas parādījās saistībā ar toreizējā ASV prezidenta Džodža Buša pamatojumu Herietas Maiersas (Harriet Miers) nominēšanai par ASV Augstākās Tiesas tiesnesi un kara sākšanai Irākā, atsaucoties uz "iekšēju sajūtu" (gut feeling). Stīvens Kolbērs reizēm lieto arī pseidolatīnisku versiju šim pašam vārdam — veritasiness.
Līdzība
Līdzība ir tāds pārveidojums Eiklīda telpā, kurā jebkuriem diviem punktiem A, B un to attēlojumiem A', B' ir spēkā sakarība |A'B'|=k|AB|, kur k ir pozitīvs skaitlis, ko sauc par līdzības koeficientu.
Uzskata, ka divas figūras ir līdzīgas, ja vienu var iegūt no otras ar homotētijas un izometrijas palīdzību (saglabājot visus leņķus un reizinot visus izmērus ar vienu un to pašu līdzības koeficientu). Intuitīvi tiek uzskatīts, ka figūrām ir tāda pati forma. Piemēram, visas riņķa līnijas ir līdzīgas viena otrai, visi kvadrāti ir līdzīgi viens otram un visi vienādmalu trīsstūri ir līdzīgi viens otram. No otras puses, elipses var nebūt līdzīgas viena otrai, kā arī visas hiperbolas nav līdzīgas.
Divu trīsstūru līdzībai ir pietiekami pārbaudīt, vai divi trīsstūra leņķi ir vienādi ar otra trīsstūra diviem leņķiem.
Līdzīgu plaknes figūru laukumu attiecība ir vienāda ar atbilstošo garumu attiecības kvadrātu (piemēram, ja kvadrāta mala vai riņķa rādiuss tiek palielināts divas reizes, to laukumi palielinās četras reizes, t.i., par divi kvadrātā).
Līdzīgu telpisku figūru tilpumu attiecība ir vienāda ar atbilstošo garumu attiecības kubu (piemēram, ja kuba šķautne vai lodes rādiuss tiek palielināts divas reizes, to tilpumi palielinās astoņas reizes, t.i., par divi kubā).
Ivans Zaļits
Ivans Zaļits (ru, dzimis, miris ) bija latviešu izcelsmes skolotājs un sabiedrisks darbinieks. Nodibinājis padomju varu Pleskavas ezera Talabu salās.
Dzimis Lavros, kurpnieka ģimenē. 1903. gadā pabeidza Pleskavas skolotāju semināru. Strādāja par skolotāju Holmas apriņķī, Sikšņu pamatskolā Vidagā un Vidrižos. 1906. gadā iestājās boļševiku partijā. 1916. gadā sāka strādāt par skolotāju Pleskavas ezera Talabu salās. Pēc Oktobra revolūcijas tika ievēlēts par Zvejnieku deputātu padomes priekšsēdētāju. Piedalījās bruņoto vienību organizēšanā. Kopā ar piekritējiem nogalināts balto spēku uzbrukumā salām 1918. gada oktobrī. Zaļita vārdā tika nosaukta viena no Talabu salām — Zaļita sala un tās ciems Ostrovzaļita (Остров-Залит), kā arī iela Pleskavā.
Čiloje
Čiloje (es vai Isla de Chiloé) ir Čīlei piederoša sala Dienvidamerikas dienvidrietumu piekrastē Klusajā okeānā. Administratīvi ietilpst Loslagosas reģiona Čilojes provincē. No kontinenta salu atdala Čakao šaurums ziemeļos un Ankudas un Korkovado līči austrumos. Dienvidos no Čilojes izvietojies Čonu arhipelāgs. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā, austrumu krasts stipri izrobots. Rietumdaļā līdz 866 m augsts kalnu masīvs.
Pirms spāņu iekarotāju ierašanās salu apdzīvoja čonu, viliču un kunku indiāņu tautas. Pirmais no eiropiešiem 1540. gadā salu atklāja spānis Alonso de Kamargo, bet pirmā ekspedīcija, kas salu apkuģoja un izpētīja, bija Fransisko de Uljoa 1553. gadā. Sākotnēji salai tika dots nosaukums Jaunā Galisija (Nueva Galicia), bet tas neiedzīvojās un sala tika dēvēta viliču valodas nosaukumā, kas nozīmē «kaiju vieta». Pirmā pilsēta Kastro dibināta 1567. gadā. 17. un 18. gadsimtā salā intensīvi darbojās jezuītu misionāri, kuru vairāk kā 150 uzbūvētās koka baznīcas 2000. gadā tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 1826. gadā Čiloje iekļāvās Čīles sastāvā. Salas rietumdaļā ierīkots Čilojes nacionālais parks.
Operācija "Provide Hope"
"Provide Hope" (no angļu valodas — 'ieviest cerību') bija ASV Gaisa spēku 1992. gadā sākta humanās palīdzības operācija, kuras gaitā Neatkarīgo Valstu Sadraudzības (NVS) dalībvalstīm (bijušās Padomju Savienības republikas, izņemot Baltijas valstis) tika piegādāta pārtika un zāles. Operācijas mērķis bija atbalstīt bijušās PSRS valstis to pārejā uz demokrātiju un tirgus ekonomiku.
Par operācijas uzsākšanu 1992. gada 23. janvārī paziņoja ASV valsts sekretārs Džeimss Beikers, tā tika sākta tā paša gada februārī. ASV Kongress piešķīra 100 miljonus ASV dolāru palīdzības sniegšanai NVS valstīm. Sākumā piegādēm tika izmantotas ASV Gaisa spēku lidmašīnas (C-5, C-130, C-141), vēlāk (operācija norisinājās vairākās fāzēs) — arī ASV Aizsardzības departamenta nolīgtās civilo lidsabiedrību lidmašīnas, kā arī kravas kuģi un sauszemes transportlīdzekļi. Daļu šīs humānās palīdzības veidoja pārpalikumi no Persijas līča kara krājumiem. Palīdzība tika piegādāta NVS valstu galvaspilsētās, kā arī reģionālajās pilsētās.
Humānās palīdzības sadali pašās NVS valstīs koordinēja Aizsardzības draudu mazināšanas aģentūras, Starptautiskās attīstības aģentūras, Lauksaimniecības departamenta darbinieki. "Provide Hope" iesaistījās ne tikai ASV, bet arī Vācija, Apvienotā Karaliste, Japāna.
Rubas skola
Rubas skola (arī Rubas internātskola) ir ciems Saldus novada Rubas pagastā. Atrodas pagasta dienvidos 2,7 km no pagasta centra Rubas, 43,7 km no novada centra Saldus un 138,5 km no Rīgas. Rubā atrodas arī Rubas luterāņu baznīca (mūsdienās drupas) un Reņģes dzelzceļa stacija.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V1160 (Ezere–Vadakste), Vadakstes upes labajā krastā, upes pretējā krastā atrodas Lietuva.
Vēsture
Apdzīvotā vieta veidojusies ap Reņģes muižu (Ringen), kuras kungu mājā 1924. gadā atklāta Rubas speciālās internātpamatskola. 2017. gadā skola slēgta, šeit plānots ierīkot sociālās aprūpes centru. Muižas pils celta Voldemāra fon Nolkena laikā 1881.–1882. gadā pēc arhitektu Reinholda fon Zīversa un Maksa Šervinska projekta.
Operācija "Provide Hope"
1997. gada jūnijā operācijas ietvaros tika veikta 500. piegāde.
Pilsblīdenes muiža
Pilsblīdenes muižas pils (de) ir ampīra stilā celta kungu māja, kas atrodas pie Saldus novada Blīdenes pagasta Pilsblīdenes ciema. Pilsblīdienes muižas apbūve ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis, bet pašlaik ir pamesta un izpostīta.
Vēsture
No 1716. līdz 1816. gadam Blīdenes muižas (Lielblīdene un Mazblīdene) piederēja Keizerlingu dzimtai, pēc tam tās nopirka grāfs Žanno fon Mēdems. Pēc viņa pavēles no 1829. līdz 1830. gadam uzcēla jaunu muižas kungu māju, kas vēlāk ieguva Pilsblīdenes nosaukumu. Iespējams, ka ēkas projekta autors bija arhitekts J. G. A. Berlics. 1843. gadā par muižas īpašnieku kļuva Krievijas Impērijas armijas ģenerālmajors firsts Oto fon Līvens, tad 1856. gadā viņa atraitne Šarlote Līvena, bet 1883. gadā viņa dēls Leons fon Līvens. No viņa muižu mantoja Leona Līvena meita Marija, kas bija precējusies ar Oto fon Vālu. Viņu īpašumā muiža palika līdz 1920. gada zemes reformai.
1932. gadā pili kopā ar parku nodeva Tautas labklājības ministrijai, un 1939. gadā šeit tika izveidota alkoholiķu un narkomānu labošanas iestāde. Otrā pasaules kara laikā 1945. gada 19. martā pie Pilsblīdenes notika sestā Kurzemes cietokšņa lielkauja, kuras laikā ēku sašāva. Pēc 1949. gadā veiktā pieminekļa inventarizācijas apraksta iekštelpās vairs nebija ne gleznojumu, ne podiņu krāšņu, ne arī parketa grīdu un pat durvis bija primitīvi sanaglotas no dēļiem. Ēkā mitinājās mežstrādnieki, daļēji tā stāvēja tukša. 1959. gadā ēkā izcēlās ugunsgrēks, pārbūves laikā pils fasādes zaudēja divpakāpju atiku, kas vainagoja pagalma puses gala rizalītus, tika likvidēti kapiteļi rizalītu pilastriem un centrālās ieejas puskolonnām. Kopš 1962. gada ēkā atradās pansionāts "Blīdene". 1986. gadā pilī atkal izcēlās ugunsgrēks, 1993. gadā pansionātu pārvietoja uz Remti, kopš tā brīža pils stāv tukša un izpostīta.
Parks un saimniecības ēkas
24 ha lielo parku ierīkojis Oto fon Vāls. Parkā ir apmēram 37 svešzemju sugu koku un krūmu stādījumu, tas atrodas valsts aizsardzībā, tomēr ir nekopts un aizaudzis. Pilsblīdenes muižas centra galvenās saimniecības ēkas bija simetriski izkārtotas ap poligonālo pagalmu. Attālāk bija izvietots dzirnavu saimniecības komplekss, doktorāts, siltumnīcas, brūzis.
Karavela (uzņēmums)
SIA "Karavela" ir Latvijas pārtikas uzņēmums, viens no lielākajiem zivju konservu un preservu ražotājiem Eiropā. Uzņēmuma ražotne un birojs atrodas Rīgā.
Uzņēmuma zīmoli: "Kaija", Arnold Sørensen, Larsen un F'SH PEAS (vegānā zivs alternatīva).
SIA "Karavela" īpašnieki ir valdes loceklis Andris Bite (80 %) un attīstības direktors Jānis Endele (20 %).
Pirmsākumi
Par "Karavela" pirmsākumu tiek uzskatīts 1882. gads, kad Rīgas otrās ģildes tirgonis H. Birmanis Audēju ielas 13. namā iekārtoja nelielu baltā skārda izstrādājumu darbnīcu, kur uzsāka ražot jumta skārdu, bundžas konserviem, kafijai, kakao, saldumiem. Jau 19. gadsimta deviņdesmitajos gados ar 32 strādnieku darbu viņš sasniedza 500 tūkstoš rubju gada apgrozījumu.
Kolosālā pelņas iespēja un tirgus perspektīva deva iespēju nelielo darbnīciņu pārvietot uz Tērbatas ielu 77, kur darbu uzsāka jau 200 cilvēku. Reizē ar uzņēmuma paplašināšanos, strādnieku vidējā izpeļņa samazinājās līdz 28 rubļiem mēnesī. Strādnieki atbalstīja 1905. gada revolūcijas idejas, aktīvi piedalījās Rīgas streikos, pieprasot darbadienas saīsināšanu un algas paaugstinājumu.
Vispārīgais pirmskara rūpniecības kāpinājums Krievijā atsaucās pirmām kārtām uz metālapstrādes uzņēmumiem Rīgā. Produkcijas sortimentu paplašināja ar iekārtām konservu kārbu hermētiskai noslēgšanai, fabrikas gada apgrozījums sasniedza 1,5 miljoniem rubļu.
Pirmā pasaules kara laikā uzņēmums darbību pārtrauca.
Pēc Latvijas neatkarības pasludināšanas uzņēmums darbu atsāka, bet bija spiests pārorientēties uz Rietumeiropu, vienlaikus krasi izmainot produkcijas sortimentu. Tajā laikā notika arī uzņēmuma īpašnieku maiņa. 1920. gadā fabriku nosauca jaunā īpašnieka, skandināvu uzņēmēja Arnolda Sērensena (Arnold Sørensen) vārdā, un par tās emblēmu kļuva kaija ar zivi atvērtajā knābī. No pirmskara 200 cilvēku kolektīva uzņēmumā bija palicis tikai 61 strādnieks. Uzņēmums Arnold Sorensen ražoja skārda kārbas, zivju, gaļas, sakņu, augļu, ogu un sēņu konservus, kā arī dažādus mājsaimniecības skārda izstrādājumus. Pēc 1929.-1933. gada ekonomiskās krīzes Arnolda Sērensena fabrika sāka lēnām paplašināties. Uz bezdarbnieku un lēto izejvielu bāzes Arnolds Serensens sāka savu iedzīvošanās periodu, kura summārais apjoms tikai 1939. gadā vien sasniedza 2,43 miljonus latu. Toreiz ražotnē strādāja 360 cilvēki, kuri gatavoja zivju, sakņu, augļu un gaļas konservus, sālīja mucās gurķus. Ražoja arī mājsaimniecības traukus no melnā un cinkotā skārda, konservu kārbas no baltā skārda, skārda bērnu rotaļlietas, litografētā skārda izstrādājumus un galvanizētā skārda priekšmetus, no kuriem ievērojama daja tika eksportēta uz ārzemēm. Ražošanas apjoms bija palielinājies vairākas reizes, taču strādnieku izpeļņa palikusi iepriekšējā līmenī. "Cīņa" 1935. gadā rakstīja, ka fabrikas telpas ir nederīgas ražošanai, nav ventilācijas, nepietiek apsildīšanas jaudu, tāpēc cilvēki zaudē veselību un izpeļņa nepietiek iztikas minimumam.
Kaija, lielākais zivju konservu kombināts
Otrajā pasaules karā "Kaijai" tika nodarīti 4 miljonus 600 000 rubļu zaudējumi. Ražošanas jaudas bija izlaupītas un izpostītas 50 % procentu apmērā, arī fabrikas strādnieku skaits bija samazinājies uz pusi. 1944. gada nogalē nelielais "Kaijas" strādnieku kolektīvs ķērās pie fabrikas atjaunošanas. Fabrika drīz ieguva kombināta statusu, jo Tērbatas ielas ražotnei tika pievienots Artilērijas ielā izvietotais konservu cehs.
Fabrika nepārtraukti palielināja ražošanas jaudas un modernizēja iekārtas. Tika uzsākta jaunu produkcijas veidu ražošana, kā arī kulinārijas izstrādājumu un zivju kūpinājumu ražošana.
1951. gadā kombināts "Kaija" ar savām konservu kārbām varēja pilnīgi apgādāt visus nozares uzņēmumus republikā, bet konservu ceha sortimentā sāka dominēt tādi ražojumi kā "Šprotes eļļā", "Butes eļļā", "Mencas eļļā" un vēl citi.
1957. gadā pievienoja uzņēmumu "Latvijas konservi" un kulinārijas ražotni. "Kaija" sāka apgūt plašu zivju kulinārijas ražojumu sortimentu, delikatešu prezervus no sālītas siļķes. Turpmākajos gados kulinārijas ceha produkcija pieauga 4,9 reizes, attaisnojot savu būtību kā eksperimentālais cehs jaunu zivju izstrādājumu veidu ieviešanai masveida ražošanā.
1965. gadā "Kaija" bija vienīgā fabrika Latvijā, kas izgatavoja konservu kārbas eksporta produkcijai, 35 miljonus konservu kārbu gadā. Fabrikai bija novecojušas ražošanas telpas Rīgas centrā, P. Stučkas ielā.
1966. gadā "Kaija" ar Rietumu baseina zivju rūpniecības galvenās pārvaldes pavēli kārtējo reizi mainīja savu statusu un kļuva par "Zivju konservu un kulinārijas izstrādājumu eksperimentālo fabriku".
1974. gadā fabrika "Kaija" paplašinaja preservu ražošanu: tika uzstādīta mehanizētā līnija siļķu un skumbriju preservu izgatavošanai. Līdz šim zivis kārbās ielika ar rokām. Jaunā līnija ļava stipri palielināt produkcijas izlaidi, pēc kuras bija liels pieprasījums.
Laika periodā no 1966. līdz 1976. gadam konservu izlaide palielinājās 4 reizes, zivju kulinārijas izstrādājumu ražošana — 1,9, bet skārda taras ražošana — 1,7 reizes.
1976. gadā fabrika tika apvienota ar Rīgas Sardīņu rūpnīcu un parņēma tās konservu un kūpināšanas cehus.
1979. gadā tajā vietā, kur bija Rīnūžu zvejnieku ciemats ar vienstāva namiņiem, kas pirms dažiem gadu desmitiem vēl atradās tālaja Rīgas nomalē, izaugusi veselā pilsēta: tur paceļas fabrikas "Kaija" jaunie ražošanas korpusi, skola, universālveikals, bērnudārzs, kā arī augstceltnes dzīvojamās ēkas ar ērtiem dzīvokļiem.
1982. gada fabrika tika pārdēvēta par "Kaija — Rīgas zivju konservu kombināts". 1980. gadu vidū uzņēmums izveidojās par zivju konservu un kulinārijas izstrādājumu līderi visā PSRS teritorijā.
Līdz 1983. gadam lielākā daļa kombināta apakšvienību bija izkliedēta pa visu Rīgu: kulinārijas cehs atradās Artilērijas ielā, skārda kārbu fabrika P. Stučkas ielā, konservu cehs Vecmīlgrāvī. Lai uzlabot ražošanas vadīšanu, nolēma visas kombināta «Kaija» apakšvienības koncentrēt vienā vietā, Vecmīlgrāvī. 1982. gadā Jurģus nosvinēja skārda kārbu fabrika un ādministratīvā ēka, uzsāktas zivju gastronomijas administratīva korpusa, noliktavas, kur vienlaikus varēs uzglabāt 200 tonnu zivju, un attīrīšanas iekārtas būves.
1966.-1980. gados kombinātā apgūta 300 jaunu produkcijas veidu ražošana. Vispasaules Izstādē Briselē "Kaijas" ražotais komplekts "Zivju asorti" ieguva "Grand Prix". Desmitajā piecgadē, pateicoties fabrikas kompleksajai mehanizācijai un ražošanas procesu automatizācijai, produkcijas apjoms audzis par 124,4 %, nepalielinot strādājošo skaitu. 35 «Kaijas» ražojumu veidi ir atzīti par labākajiem PSRS tirdzniecības palātas Latvijas filiāles paviljonā. Produkcija tika eksportēta uz Dāniju, Beļģiju, Franciju, Mongoliju, Poliju, VDR, Cehoslovakiju, Bulgāriju un uz citām valstīm. Pie savas simtgades kombināts sasniedzis ražošanas apjomu 22 miljonu rubļu.
Tajā laikā "Kaija" tika specializēta tikai okeāna zivju pārstrādē, bet iekšējo ūdeņu un Baltijas jūras zivis savā ziņā pilnīgi pārņēmuši Latvijas zvejnieku kolhozu savienības, kas, pēc direktora Ērika Feldberga uzskata, bija ļoti pareizi, lai netraucētu ražošanas intensifikāciju un nesadrumstalotu ražošanu. Vienīgi kombināta konservu kārbu fabrika ar taru apgādāja arī republikas Gaļas un piena rūpniecības ministrijas uzņēmumus, ražoja metāla vāciņus mājas konservēšanas vajadzībām.
1985.g. novembrī kombinātā stājās darba lerindā zivju gastronomljas Izstrādājumu kombināts, kurš tika apgādāts ar augstražīgām modernām iekārtām, lai kāpināt produktu izlaidi, paplašinot to sortimentu ar zivju pelmeņiem, zivju galertu, pildīto zivi un citu produkciju, kas tika gatavota kompleksi mehanizētās plūsmas līnijās. Kombināta jauda bija 30 tonnas produktu dienā — auksti un karsti kūpinātas zivis, kulinārijas Izstrādājumus un pusfabrikātus.
1991. gada 26. septembrī zivju konservu kombināts tika reorganizēts par Valsts uzņēmumu "Rīgas zivju konservu kombināts Kaija".
1995. gada 31. maijā tas tika reorganizēts par privāto Akciju sabiedrību "Kaija".
Uzņēmums nopietni cieta 1998. gada Krievijas finanšu krīzē.
1999. gadā uzņēmējs Imants Kalniņš no viena Ave Lat grupas īpašnieka nopirka AS "Kaija" akciju kontrolpaketi. Nākamos trīs gadus uzņēmums strādāja ar peļņu, bet 2003. gadā "Kaijas" apgrozījums saruka trīskārt, un zaudējumi pārsniedza 1,46 miljonus latu.
No 2000. gada līdz 2004. gadam pret AS "Kaija" vairākkārt tika ierosināta maksātnespējas lieta, un 2004. gada 7. maijā tika pasludināta maksātnespēja. 2004. gada 15. jūlijā tika uzsākta bankrota procedūra.
Uzņēmuma pārveidošana
2004. gada novembrī agrākās "Kaija" telpās zivju konservus sāka ražot SIA "Karavela", kas dibināta 2001. gada 16. oktobrī un nodarbojās ar zivju pārstrādei vajadzīgo izejvielu tirdzniecību. Uz "Karavela" darbā pārgāja lielākā daļā AS "Kaija" darbinieku.
2013. gadā SIA "Karavela" ieguldīja 5 miljonus eiro ražošanas līniju atjaunošanā un paplašināšanā. Rietumvalstu tirgos uzņēmuma produkcija tiek pārdota ar Arnold Sørensen preču zīmi. 2015. gada jūnijā Latvijas un Igaunijas uzņēmumiem, to skaitā "Karavela", Krievija ieviesa aizliegumu ievest zivju konservus, pamatojot to, ka Baltijā ražotajos konservos bijis konstatēts paaugstināts benzopirēna saturs. 2017. gada decembrī Krievija atļāva ievest zivju konservus SIA "Karavela" un Igaunijas uzņēmumam DGM Shipping AS.
Zivju „ģeogrāfija” šobrīd ir plaša: skumbrijas nāk no Skotijas un Īrijas, Fēru salām, siļķes — no Norvēģijas un Skotijas, laši — no Aļaskas, Tālajiem Austrumiem un Norvēģijas, sardīnes — no Marokas, tunči — no Ekvadoras un Maurīcijas salām.
Viens no lielākajiem konservu ražotājiem Eiropā
2019. gada 20. martā tika paziņots, ka SIA "Karavela" ir noslēdzis darījumu par Vācijas zivju produktu ražotāja Larsen Danish Seafood (zīmols Larsen) iegādi un ražošanas, tirdzniecības, preču zīmes integrāciju esošajā "Karavelas" sistēmā. Larsen bija trešais lielākais Vācijas zivju konservu ražotājs, kas ražoja Atlantijas skumbrijas, siļķes, laša, kūpinātas siļķes un foreles produktus. Uz ražotni Rīgā tika pārvestas ražošanas iekārtas. Larsen pirkšanas darījums tika pabeigts 2020. gada augustā.
Īpašnieki
2021. gada 3. februārī Jānis Bite pārdeva tam piederošās SIA "Karavela" 56 % kapitāldaļas Andrim Bitem, palielinot viņa daļu uzņēmumā no 24 % līdz 80 %; savukārt Jānim Endelem pieder 20 %. Andris Bite 1996. gadā sāka strādāt "Ave Lat" grupas uzņēmumā "Kaija" kā tirdzniecības aģents.
Didjē Zokora
Savas karjeras laikā Zokora ir pārstāvējis komandas Kotdivuārā, Beļģijā, Francijā, Anglijā, Spānijā, Turcijā, Indijā un Indonēzijā. Ar Genk 2002. gadā uzvarējis Beļģijas Pirmās divīzijas čempionātā, arTottenham Hotspur 2008. gadā ieguvis Anglijas Līgas kausu, bet ar Sevilla 2010. gadā Spānijas Karaļa kausu.
Kotdivuāras futbola izlases sastāvā debitējis 2000. gadā. Piedalījies 2006., 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā. Ar 123 nospēlētiem mačiem, Zokora ir Kotdivuāras izlases visvairāk spēļu aizvadījušais futbolists.
Sasniegumi
Genk
Tottenham Hotspur
Sevilla
Hiroši Hirakava
Hiroši Hirakava (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||13||0
Meščeri
Meščeri bija sena somugru tauta, kas dzīvoja Meščeras zemienē (Мещёрская низменность) mūsdienu Maskavas, Rjazaņas un Vladimiras apgabalos.
Runāja meščeru valodā, ko uzskata par līdzīgu mordviešu valodai. Līdztekus citiem Volgas somugriem meriešiem un muromiešiem kļuva par vienu no maztautām Volgas somu un krievu nāciju veidošanās procesā.
Vēsture
Gotu vēsturnieks Jordāns 6. gadsimtā sarakstīja gotu cilšu vēsturi. Viņš sastādīja īsu ziemeļu cilšu sarakstu, ar kurām 4. gadsimtā karoja viens no gotu vadoņiem Ermanariks. Starp tām minēti arī meščeri (Miscaris), merieši (Merens) un mordvieši (Mordens).
Kad 985. gadā meščeru zemē iebruka Kijivas lielkņazs Vladimirs Svjatoslavičs, viņi apmetās tagadējos Tambovas un Penzas apgabalos, 1152. gadā pieminēts Rjazaņas kņaziem pakļauts Meščeru pilskalns (Городец Мещёрский, tagadējā Kasimova), ko 1392. gadā Zelta Ordas hans Tohtamišs piešķīra Maskavas kņazistei. No 1452. līdz 1681. gadam tas bija Kasimovas hanistes centrs.
Rokfelleri
Rokfelleri (en) ir vācu, angļu, skotu/īru izcelsmes ASV rūpniecības, politikas un finanšu ģimene.
Tā izveidojusies 19. gadsimta beigās, tās dibinātājs ir Džons Rokfellers. Viņš kopā ar brāli Viljamu lielāko bagātību guva ar uzņēmuma Standard Oil (kura dibinātājs ir D. Rokfellers) palīdzību. Tāpat Rokfelleri ir pazīstami ar saistību ar Chase Manhattan Bank banku. Rokfelleri tiek uzskatīti par vienu no varenākajām un bagātākajām (ja ne pašu varenāko) ģimenēm ASV vēsturē.
Rokfelleru ģimenes pārstāvis Nelsons Rokfellers bijis ASV viceprezidents.
Aronija (Saldus pagasts)
Aronija ir ciems Saldus novada Saldus pagastā. Atrodas pagasta dienvidos 5,3 km no pagasta centra Druvas, 2,1 km no novada centra Saldus un 123,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Saldus rietumu pievārtē, pie autoceļa P105 (Butnāri—Saldus—Ezere).
Mironovs
Mironovs (ru, no personvārda Mirons (Миро́н); sieviešu dzimtē Mironova (Миро́нова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Gruzija 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Gruzija piedalījās 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Grieķijas galvaspilsētā Atēnās no 2004. gada 13. līdz 29. augustam. Šī bija trešā reize, kad Gruzija piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs, kopš Padomju Savienības sabrukuma.
Gruzijas olimpisko komandu 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs veidoja 32 sportisti (26 vīrieši un 6 sievietes), kuri startēja 9 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportistu, 12 sportisti, no Gruzijas startēja cīņas sportā.
Gruzija šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja 4 olimpiskās medaļas (2 zelta un 2 sudraba medaļas), tādējādi ierindojoties 32. vietā pēc iegūto medaļu kopskaita. Šīs bija pirmās zelta un sudraba medaļas Gruzijai olimpiskajās spēlēs. Divas no šīm četrām medaļām tika izcīnītas džudo, bet pa vienai medaļai cīņas sportā un svarcelšanā. Zelta medaļas izcīnīja džudists Zurabs Zviadauri un svarcēlājs Giorgijs Asanidze, bet sudraba medaļas džudists Nestors Hergiani un cīkstonis Ramazs Nozadze.
Gruzijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija svarcēlājs Zurabs Zviadauri, bet spēļu noslēguma ceremonijā valsts karogu nesa svarcēlājs Giorgijs Asanidze.
Sauļi (vasarnīcu ciems)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Mellupes krastā. Uz austrumiem no Sauļiem atrodas tāda paša nosaukuma ciems.
"Sīleņu" dzīvojamā rija ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Acalyptratae
Acalyptratae ir viena no divām Schizophora apakšsekcijām, kas pieder pie mušu infrakārtas (Muscomorpha). Otra Schizophora mušu apakšsekcija ir Calyptratae. Šī ir ļoti plaša un daudzveidīga mušu grupa gan morfoloģiski, gan bioloģiski, tomēr šīm sugām ir dažas kopīgas īpašības — tās nebarojas ar asinīm un pie spārnu pamatnes tām iztrūkst vai ir ļoti mazas krūšu membrānas klapītes (calypter), kādas ir raksturīgas otrai Schizophora apakšsekcijai —  Calyptratae mušām.
Sistemātika
Piezīme: Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
Telling Lies in America
Telling Lies in America ir 1997. gada drāma, kuras režisors ir Gajs Ferlands. Galvenās lomas atveido Kevins Beikons, Breds Renfro, Maksimilians Šells, Kalista Flokhārta, Pols Dūlijs un Lūks Vilsons. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Vientuļnieks Karčijs sadraudzējas ar vietējo slavenību Billiju Medžiku, tomēr drīz vien Karčijs sāk melot, lai saglabātu draudzību un savu jauno statusu.
Čonu arhipelāgs
Čonu arhipelāgs (es) ir mazapdzīvots Čīlei piederošs arhipelāgs Dienvidamerikas dienvidrietumu piekrastē Klusajā okeānā. Administratīvi ietilpst Aisenas reģiona Aisenas provincē. Izvietojies ziemeļos no Taitao pussalas, Korkovado līcis tās atdala no Čilojes salas ziemeļos, bet dziļais Moraledas šaurums — no kontinenta piekrastes un Magdalenas salas austrumos. Salas kalnainas ar daudziem līčiem un šaurumiem starp salām. Stipri apmežotas. Lielākās salas ir Melčora, Benhamina un Traigena. Arhipelāgs nosaukts pēc kādreiz to apdzīvojušajiem čonu indiāņiem. Vienīgā apdzīvotā vieta ir Melinka arhipelāga ziemeļos.
Mindanao
Mindanao (tl) ir Filipīnu otra lielākā sala pēc platības un 19. lielākā sala pasaulē. Filipīnās par to lielāka ir tikai Lusona. Mindanao atrodas valsts dienvidos, un kopā ar tai apkārt esošajām mazākām salām veido vienotu Mindanao salu grupu (pie šīs grupas pieder arī attālais Sulu arhipelāgs). Pēc iedzīvotāju skaita Mindanao ir devītā lielākā sala pasaulē. 2010. gadā tajā dzīvoja 20,4 miljoni iedzīvotāju. Lielākās pilsētas ir Davao (tās aglomerācijā dzīvo aptuveni 4,0 miljoni iedzīvotāju).
Administratīvi Mindanao salu grupu iedala 6 reģionos:
Jasutoši Miura
Jasutoši Miura (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Arī viņa jaunākais brālis Kadzujoši Miura bija profesionāls futbolists.
Nacionālā izlase
!Kopā||3||0
Bāmijānas vilajets
Bāmijānas vilajets (ps) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem, izvietojies valsts centrālajās augstienēs. Robežojas ar Gouras provinci rietumos, ar Sarepolas provinci ziemeļrietumos un ar Samangānas provinci ziemeļos, kā arī ar Baglānas vilajetu ziemeļaustrumos, Parvānas provinci austrumos un Vardakas provinci dienvidaustrumos. Dienvidos tā robežojas ar Gaznī provinci un dienvidrietumos ar Dājkondī vilajetu. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Bāmijāna. Kopējā platība ir 14 175 km2, pēc 2012. gada datiem provincē dzīvo 425 500 iedzīvotāji. Bāmijāna sīkāk iedalās sešos rajonos.
Itālijas regbija izlase
Itālijas nacionālā regbija izlase (it) ir komanda, kas pārstāv Itāliju vīriešu starptautiskajā regbija savienībā. Komanda ir pazīstama ar iesauku gli Azzurri (gaiši zilie). Savojas zilā krāsa ir ierastā Itālijas valstsvienību krāsa, jo tā ir tradicionālā Savojas karaliskā nama krāsa, kas valdīja pār Itālijas Karalisti no 1860. līdz 1946. gadam.
Kopš 2000. gada Itālijas izlase regulāri piedalījusies Eiropas prestižākajā regbija turnīrā - Sešu nāciju čempionātā, kurā tā ne reizi nav pakāpusies augstāk par 4. vietu. Reizi četros gados Itālijas izlase startē pasaules čempionātā, komandas labākais rezultāts ir divas uzvaras grupu turnīrā.
Pētera ala
Pētera ala ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Gaujas pietekas Vējupītes sāngravas nogāzē, Siguldā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā.
Pētera ala ir šaura plaisa sarkanu smilšakmeņu sienā. Tās augstums sasniedz 6,4 metrus, garums 6,3 metri (zem smilšakmens griestiem tikai 4 metri) un platums 2,3 metri. Ala ievērojama ar ļoti lielu kultūrvēsturisko vērtību.
Pētera ala ir uzskatāma par senu kulta vietu. 1997. gadā augstu alas sienās vēsturnieks Andris Grīnbergs atklājis petroglifu zīmes. Kopumā alā ir saglabājušās vismaz 42 dažādas petroglifu zīmes. Tāpat alas un klints sienās atrasti atsevišķi ar gadu skaitļiem datēti iegravējumi jau kopš 18. gadsimta.
2012. gada Eiropas Grand Prix
2012. gada Eiropas Grand Prix izcīņa notika 24. jūnijā Valensijā. Otro uzvaru sezonā izcīnīja Fernando Alonso atstājot aiz sevis Kimi Reikenenu un Mihaelu Šūmaheru, kuram šis bija pirmais pjedestāls pēc atgriešanās F1. Sacīkstēs veselības stāvokļa dēļ (zarnu infekcija) nepiedalījās Timo Gloks.
Līdēres pareizticīgo baznīca
Līdēres Kristus piedzimšanas pareizticīgo baznīca ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams Madonas novada Aronas pagasta Līdērē.
Līdz ar Vidzemes zemnieku pāriešanu pareizticībā 1847. gadā nodibinājās draudze, kas sākotnēji darbojusies mazā dzīvoklītī Gulbērē. No 1862. gada draudze atradās privātmājā Līdērē. Baznīca tika uzcelta par valdības līdzekļiem un iesvētīta 1878. gadā. To iesvētīja Rīgas un Jelgavas bīskaps Serafims. Pie baznīcas darbojusies skola, kā arī nespējnieku nams. Draudze iznīka 20. gadsimta piecdesmitajos gados, bet sešdesmitajos gados baznīca tika uzlauzta un izlaupīta. Mūsdienās baznīcas ēka ir pamesta.
Konda (upe)
Konda (ru) ir upe Krievijā, Sibīrijā, Irtišas kreisā krasta pieteka, plūst cauri Hantu-Mansu autonomajam apvidum — Jugrai. Tās garums ir 1097 km.
Ģeogrāfija
Upe sākas purvainā apvidū Ļulimvora augstienē, plūst pa Kondas zemieni. Upes baseinā purvu īpatsvars sasniedz 70%, bet 5% aizņem ezeri. Upes ieleja zema, pārpurvota, daudz atteku un mazu ezeriņu. Apaugusi ar jaukto mežu. Upes gultne ļoti līkumota, tās platums no 15—20 m augštecē līdz 150—300 m lejtecē. Straumes ātrums no 0,16 m/s līdz 0,8 m/s straujtecēs. Pie ietekas Irtišā veido līdz 50 km garu un 5—10 km platu ezeru Kondas Soru.
Vēsture
Pēc tam, kad Krievijas cars Ivans IV sagrāva Sibīrijas hanisti, viņš savam titulam pirms nāves 1584. gadā pievienoja arī "Jugras lielkņaza, Obdoras, Kondas kņaza un visas Sibīrijas zemes un Ziemeļu puses pavēlnieka" (великiй князь Югорскiй, князь Обдорскiй, Кондинскiй и всея Сибирскiе земли и Сђверныя страны повелитель) nosaukumu, bet pēc hana Kučuma un viņa dēla hana Ali uzveikšanas 1607. gadā Boriss Godunovs un viņa pēcteči sāka lietot Sibīrijas cara (Царь Сибирскiй) titulu. Kondijas kņazu ģerboni iekļāva Krievijas Impērijas ģerbonī.
Pēdējo Kondijas valdnieku Agaju krievi pakļāva 1594. gadā. Kondijas karavadonis (murza) Četirko 1609. gadā sāka sacelšanos, ko apspieda krievu Pelimas vaivads Isļeņevs (Петр Исленев). Pēc 1618. gada notika Kondijas iedzīvotāju kristīšana, bet saglabājās spēcīga šamanisma ietekme.
Lagzdiņas
Lagzdiņas ir ciems Saldus novada Saldus pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 5,3 km no pagasta centra Druvas, 2,8 km no novada centra Saldus un 119,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu A9 (Rīga (Skulte)—Liepāja) un V1430 (Vāne–Saldus) krustojuma.
Južnoukrajinska
Južnoukrajinska ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Mikolajivas apgabala Pervomajskas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumu daļā, Dienvidu Bugas kreisajā krastā, 121 km no apgabala centra Mikolajivas.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1976. gadā sakarā ar Dienvidukrainas AES būvniecību un sākotnēji saukusies Kostjantiņivka-2 (Костянтинівка-2). 1987. gadā piešķirts tagadējais nosaukums un apgabala pakļautības pilsētas statuss.
Tecuja Asano
Tecuja Asano (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||8||1
Best Men
Best Men ir 1997. gada komēdija, kuras režisore ir Tamra Deivisa. Galvenās lomas atveido Dīns Keins, Endijs Diks, Lūks Vilsons, Šons Patriks Flanerijs, Mičels Vitfīlds, Drū Berimora un Freds Vords. Filmas pirmizrāde notika.
Džese Reilijs nesen izlaists no cietuma, bet drīzumā viņš plāno apprecēties ar draudzeni Houpu. Neilgi pirms kāzām Džese kopā ar labākajiem draugiem Bazu, Tediju un Billiju tiek iesaistīts bankas aplaupīšanā.
Kabuki
Kabuki (ja — 'dziesmas un dejas māksla') ir tradicionālā japāņu teātra forma, kas apvieno dziedāšanu, mūziku, deju un drāmu. Tas ir pazīstams ar ļoti stilizētiem priekšnesumiem, kā arī krāšņajiem tērpiem un ar sarežģītu kumadori grimu, kam ir simboliska nozīme.
Līdz ar no un bunraku teātriem kabuki ir atzīts par vienu no Japānas trim galvenajām klasiskā teātra formām un tas 2008. gadā tika iekļauts UNESCO Nemateriālās kultūras mantojuma sarakstā.
Vēsture
Daļēji kabuki popularitāti veicināja arī fakts, ka daudzas trupas bieži apspēlēja rupjas un suģestējošas tēmas. Popularitāti vēl vairāk veicināja fakts, ka daudzas aktrises bija iesaistītas arī prostitūcijā, tādēļ kabuki mēdza dēvēt par "dziedošo un dejojošo kurtizāņu teātri".
Neskatoties uz to popularitāti, šogunātam bija negatīva attieksme pret kabuki teātri, jo kabuki apmeklēja un savstarpēji brāļojās dažādas sociālās šķiras. Tika uzskatīts, ka kabuki uzvedumi deva tirgotāju šķirai, kas tajā laikā kontrolēja lielu Japānas ekonomikas daļu, iespēju politiski un finansiāli iesakņoties samuraju šķirā. Cenšoties ierobežot kabuki popularitāti, sieviešu kabuki, kas ir pazīstams kā onna-kabuki, tika aizliegts 1629. gadā pārlieku erotiskā satura dēļ. Pēc šī aizlieguma jauni zēni sāka spēlēt sieviešu lomas (pazīstams kā wakashū-kabuki), kas arī drīz tika aizliegts. Pēc tam 17. gadsimta vidū kabuki teātrī drīkstēja uzstāties tikai pieaugušu vīriešu kārtas aktieri (pazīstams kā yaro-kabuki), kuri turpināja spēlēt gan sieviešu, gan vīriešu tēlus. Pēc tam kabuki priekšnesumi kļuva izsmalcinātāki, pievēršot lielāku lomu dramatismam. Par spīti šīm izmaiņām, kabuki nezaudēja savu popularitāti un palika par nozīmīgu Edo perioda pilsētu kultūras stūrakmeni.
Apraksts
Trīs galvenās kabuki kategorijas ir jidaimono (aizvēsturiski un leģendāri stāsti), sewamono (laikmetīgas lugas (sākot ar 1600. gadu)) un shosagoto (deju drāmas).
Viena no centrālajām tēmām kabuki teātrī ir sadursme starp Japānas morāles ideāliem, kas mēdz uzsvērt tādas īpašības kā uzticība vecākajiem un kopienai, un cilvēka emocijām. Piemēram, daļu lugu centrālais konflikts ir par to, kā atriebība un mīlestība traucē ģimenes un citu pienākumu veikšanai; tas bieži beidzas ar traģēdiju.
Kabuki uzvedumi dažkārt ietver izglītojošus elementus vai mēģinājumus veicināt pārdomas, bet galvenais uzsvars tomēr ir uzveduma bagātīgajam vizuālajam un skaņu aspektam, kas ņem virsroku pār reālismu.
Aktiermāksla
Aktierus, kuri ir specializējušies sieviešu lomu attēlošanā, sauc par onnagata. Kabuki teātrī sieviešu lomu mērķis nav imitēt īstas sievietes, bet gan atveidot gadsimtu laikā izkoptas mākslinieciskās konvencijas. Šī iemesla dēļ aktieri gadiem ilgi mācās, kā atveidot onnagata.
Kabuki aktiermākslas veidi parasti iedalās aragoto (asajā) stilā and wagoto (maigajā) stilā. Wagoto ir kabuki aktiermāsklas veids, kurā uzsvars ir reālistiskākai un maigākai runas manierei un žestiem, kā arī aktieriem parasti nav pārspīlēta grimma. Wagoto stils parasti tiek izmantots, lai attēlotu jaunus, romantiskus un iemīlējušos jauniešus, kuri bieži vien ir bagātu dzimtu mantinieki. Aragoto stilu raksturo pārspīlētas, dinamiskas formas, kustības un runas manieres, šis stils tiek izmantots, lai atveidotu karotājus, biedējošus dievus un dēmonus. Aragoto lomām raksturīgs dramatisks sarkanais vai zilais grims (dēvēts par kumadori), kā arī lieli un polsterēti kostīmi.
Itālijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Itālijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Itālija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1896. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1924. gada.
Cīņas sports 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Cīņas sports 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 32 olimpiādes programmā iekļautajiem sporta veidiem. Tā sacensības notika Berlīnē grieķu-romiešu cīņā no 2. līdz 5. augustam, brīvajā cīņā no 6. līdz 9. augustam. Kopā cīņas sportā tika sadalīti 14 medaļu komplekti.
No Latvijas cīkstoņiem olimpiādes grieķu-romiešu cīņas sacensībās piedalījās Edvīns Bietags — 2. vieta pussmagajā svarā, Krišjānis Kundziņš — 5.vieta spalvas svarā un Alberts Zvejnieks — dalīta 7. vieta smagajā svarā.
Katrīnas iela
Katrīnas iela var būt:
Lilaste (Carnikavas pagasts)
Lilaste ir ciems Ādažu novada Carnikavas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos Lilastes upes kreisajā krastā starp Lilastes ezeru un Rīgas līča piekrasti ziemeļos no Rīgas—Skultes dzelzceļa (stacija Lilaste) un autoceļa A1 13 km no pagasta centra Carnikavas, 16,5 km no novada centra Ādažiem un 35 km no Rīgas centra. Lilastes upes otrā pusē atrodas Saulkrastu novada ciems ar to pašu nosaukumu.
Ciema teritorijā ir divas daudzdzīvokļu mājas, individuālā apbūve, piemājas saimniecības. Lilastes teritorijā atrodas bijušās Padomju armijas karaspēka daļas bāzes vajadzībām celtās ēkas, kas pamazām tiek pārbūvētas. Lilastē atrodas viesnīca «Medzābaki» (ezera krastā) un kokapstrādes uzņēmums.
Pie dzelzceļa stacijas atrodas līdz 28 metriem (pēc cita avota — 20,2 metriem) augstā Lilastes paraboliskā kāpa, kas kādreiz atradusies jūras krastā, bet pamazām vēju pārpūsta līdz dzelzceļam. Kopš 1930. gadiem kāpa ir apmežota un pārstājusi pārvietoties.
Ava Max
Amanda Ava Koci (en; dzimusi Milvoki, Viskonsinas štats, ASV), plašāk pazīstama kā Ava Max, ir albāņu izcelsmes amerikāņu dziedātāja un dziesmu autore.
Dziedātāja ir dzimusi ASV, taču abi viņas vecāki ir no Albānijas, kuru pameta 1991. gadā. Plašāku atpazīstamību ieguva 2018. gada augustā pēc singla "Sweet but Psycho" izdošanas, kas ieņēma pirmo vietu 22 pasaules valstīs un sasniedza 10. pozīciju Billboard Hot 100.
2020. gada septembrī Ava Max izdeva debijas studijas albumu Heaven & Hell, kas guva pozitīvu kritiķu vērtējumu.
Saldus stacija
Saldus stacija ir ciems Saldus novada Saldus pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā 2,7 km no pagasta centra Druvas, 2,7 km no novada centra Saldus un 122,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Saldus ziemeļu pievārtē pie Saldus dzelzceļa stacijas.
Austrijas Olimpiskā komiteja
Austrijas Olimpiskā komiteja (de) (ÖOC) ir bezpeļņas organizācija, kas pārstāv Austriju un tās sportistus Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā (SOK). Olimpiskā komiteja tika dibināta 1908. gada 16. martā, bet SOK to atzina 1912. gadā. Komitejas galvenā mītne atrodas Austrijas galvaspilsētā Vīnē. Austrijas izmantotais SOK kods ir AUT.
No 1909. līdz 1935. gadam Olimpiskajai komitejai bija vairāki nosaukumi — Centrālā sporta komiteja (Zentrales Sportkomitee), Centrālā sporta interešu apvienība (Zentraler Verband für gemeinsame Sportinteressen) un Austrijas Galvenā ķermeņa sporta asociācija (Österreichischer Hauptverband für Körpersport). Tā savu oriģinālo nosaukumu — Austrijas Olimpiskā komiteja — ieguva 1935. gada 19. jūnijā.
Austrija gan vasaras, gan ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš to izveidošanas, attiecīgi 1896. gada un 1924. gada. Tā ir piedalījusies pilnīgi visās ziemas olimpiskajās spēlēs un gandrīz visās, izņemot 1920. gada, vasaras olimpiskajās spēlēs.
Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums
Kopš 1908. gada līdz šim Austrijas Olimpisko komiteju ir vadījuši 10 prezidenti.
Biedru federācijas
Austrijas Nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Austrijā darbojas 32 vasaras olimpiskās un 6 ziemas sporta veidu federācijas.
Artemis I
Artemis I jeb Artemis 1 (sākotnēji zināms kā Exploration Mission 1 jeb EM-1) bija ASV kosmosa aģentūras NASA kosmosa kuģa Orion (CM-002) lidojums. Tas tika palaists 2022. gada 16. novembrī bez apkalpes, sešas dienas pavadīja Mēness orbītā, un 11. decembrī nolaidās Klusajā okeānā.
Lidojuma gaita
Artemis I tika palaists 06:47:44 UTC ar nesējraķeti Space Launch System Block 1 (lidojums Delta 369) no Kenedija Kosmosa centra starta laukuma SLC-39B. 08:46:42 UTC Orion atdalījās no raķetes augšējās pakāpes ICPS trajektorijā uz Mēnesi. Pēc tam no ICPS tika atdalīti 10 CubeSat kosmiskie aparāti: ArgoMoon, BioSentinel, CuSP, EQUULEUS, LunaH-Map, Lunar IceCube, LunIR, Near-Earth Asteroid Scout, OMOTENASHI, Team Miles.
21. novembrī Artemis I veica Mēness pārlidojumu ar ciešāko pietuvošanos 12:44 UTC 130 km attālumā no Zemes pavadoņa virsmas. 25. novembrī 21:52 UTC kosmosa kuģis veica manevru un iegāja tālajā retrogrādajā orbītā, kur pavadīja sešas dienas. 1. decembrī 21:53 UTC Artemis I atstāja Mēness orbītu. 5. decembrī 16:43 UTC kosmosa kuģis veica pēdējo Mēness pārlidojumu un tika novirzīts trajektorijā uz Zemi.
11. decembrī 17:40:30 UTC Artemis I kapsula nolaidās Klusajā okeānā. Lidojuma_ilgums bija 25 dienas 10 stundas 52 minūtes.
Šeiks Tjotē
Šeiks Ismaēls Tjotē (fr, dzimis, miris ) bija Kotdivuāras futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Kotdivuāras futbola izlases dalībnieks.
Savu profesionālo karjeru sācis Beļģijas komandā Anderlecht. 2008. gadā pievienojies Nīderlandes komandai Twente, otrajā sezonā izcīnot Eredivisie titulu. 2010. gada augustā Tjotē pievienojās Anglijas Premjerlīgas komandai Newcastle United. Sešarpus sezonu laikā Tjotē kopumā Newcastle United rindās nospēlēja 156 mačus un guva vienus vārtus. 2017. gada februārī viņš pārcēlās uz Ķīnas komandu Beijing Enterprises Group. treniņa laikā Tjotē gāja bojā no sirdsdarbības apstāšanās.
Sasniegumi
Anderlecht
Twente
Kotdivuāra
Brīnumbērns (filma)
"Brīnumbērns" (en) ir 2019. gada ASV šausmu filma, kuras režisors ir Deivids Jaroveskis. Filmā galvenās lomas atveido Elizabete Benksa, Deivids Denmans, Džeksons A. Ganns, Mets Džonss un Meredita Hegnere.
Filma stāsta par Braienu Braieru, jaunu zēnu, nonākušu uz Zemes pēc citplanētiešu kuģa avārijas, kurš atklāj, ka viņam piemīt superspējas.