cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haņu dinastijas dienvidu karagājieni
Haņu varas nodibināšana
135. p.m.ē. Haņi sāka karu pret Djaņu karalisti. Djaņi, kas bija atšķirīgi no ķīniešiem, tirgojās ar lopiem, zirgiem un vergiem. Viņi bija prasmīgi metālapstrādes meistari. 109. gadā p.m.ē Haņu imperators Vudi sāka jaunu karagājienu, iekarojot un pakļaujot Djaņu karalisti, kurā nākamos 200 gadus regulāri izcēlās dumpji pret ķīniešu varu. Mūsu ēras 1. un 2. gs. Haņi iekaroja pēdējās Djaņu teritorijas Juņnaņas provinces Birmas pierobežas rajonos. Vietējos iedzīvotājus turpmāko gadsimtu laikā asimilēja, un uz šejieni nosūtīja ķīniešu kolonistus. Mūsu ēras sākumā Haņu impērijā pastiprinājās iedzīvotāju bēgšana no klejotāju apdraudētajiem valsts ziemeļiem uz dienvidu provincēm. Kolonistus šeit mocīja tropiskās slimības malārija un šistosomatoze. Aizvien lielākais ķīniešu kolonistu skaits dienvidu piekrastē noveda pie jūras tirdzniecības kontaktu izveidošanos ar valstīm mūsienu Malaizijas, Indonēzijas un Indijas teritorijās.
Ance Eikena
Ance Eikena (dzimusi 1997. gada 6. maijā) ir latviešu māksliniece.
Biogrāfija
Ance Eikena (dzimusi Vilnīte) absolvējusi J. Rozentāla Mākslas skolu. Beigusi Latvijas Mākslas akadēmijas Vizuālās komunikācijas nodaļu (2022). Ar dažādiem tēlniecības darbiem, vides objektiem, instalācijām un performancēm piedalījusies Rīgas Fotomēnesī, Tēlniecības kvadriennālē, izstādēs Academia un "Laktācija" Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā un citur.
Par pirmo personālizstādi "Dievs Tēvs Debesīs" mākslas telpā "Brīvība" 2021. gada nogalē un 2022. gada sākumā saņēmusi Purvīša balvu. 2022. gadā galerijā "Look" notika A. Eikenas otrā personālizstāde "Dusi, pieglaudies man klāt".
Kendzo Ohaši
Kendzo Ohaši (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Žagaturga
Žagaturga ir Pēterupes kreisā krasta pieteka Saulkrastu novadā.
Tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Ietek Pēterupē pie Žagatu mājām. Žagaturgu šķērso valsts autoceļš V88 (Jaunzemnieki–Ritiņas).
Amerikas scenāristu ģildes balva
Amerikas scenāristu ģildes balva (en) ir ikgadējs apbalvojums, ko pasniedz Amerikas austrumu scenāristu ģilde un Amerikas rietumu scenāristu ģilde labākajiem kino, televīzijas un radio scenārijiem, kas sevī ietver gan daiļliteratūras, gan dokumentālās literatūras kategorijas. Balva pirmo reizi pasniegta 1949. gadā.
Katru gadu tiek pasniegtas arī divas dažādas mūža ieguldījuma balvas — viena par kinoscenāriju, otra par scenāriju televīzijai.
Ņižinas rajons
Ņižinas rajons (uk) ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerņihivas apgabala ziemeļaustrumos. Robežojas ar Čerņihivas apgabala Kulikivkas rajonu ziemeļos, Borznas rajonu ziemeļaustrumos, Ičņas rajonu austrumos, Priluku rajonu dienvidaustrumos un Nosivkas rajonu dienvidrietumos.
Rajona teritorijā, kā arī blakusesošā Borznas rajona teritorijā 1918. gada 29. janvārī notika Krutu kauja.
Rajona Vertijivkas ciemā dzimis padomju ģenerālis Mihails Kirponoss (Михаил Петрович Кирпонос, 1892—1941).
Jānis Mežeckis
Futbolu Mežeckis mācījās sešdesmito gadu vidū pie trenera Marksa Levitanusa, taču vēlāk - spēlēja meistarkomandas Daugavas dublieros, visās Latvijas PSR izlasēs, Kaļiņingradas armijas komandā un VEF komandā.
1978. gadā absolvējis LVFKI. Strādāja Daugavas pilsētas padomē, Rīgas Futbola skolā, Laikā no 1987. līdz 1988. gadam bija Latvijas Sporta komitejas galvenais treneris, vēlāk (1988—1991) J. Mežeckis pildīja FK Olimpija vecākā trenera amata pienākumus. No 1991. līdz 1992. gadam strādājis Beļģijas futbola klubā. 1993. gadā kļuva par Latvijas Futbola federācijas ģenerālsekretāru, šo amatu ieņēma līdz 2018. gada jūnijam. Līdz 2019. gada LFF kongresam ieņēma organizācijas valdes locekļa pozīciju bez balsstiesībām un ar padomdevēja funkcijām. Bijis UEFA delegāts piecos Eiropas čempionātos futbolā, tai skaitā bija delegāts. gada čempionāta finālā.
Viņa dēls Roberts ir bijušais futbolists. Meita Sanda dzīvo un strādā Šveicē.
Progress and Poverty
"Progress and Poverty: An Inquiry into the Cause of Industrial Depressions and of Increase of Want with Increase of Wealth" ir amerikāņu ekonomista Henrija Džordža grāmata, kas tika publicēta 1879. gadā.
Grāmata pēta, kāpēc nabadzība pavada ekonomisko un tehnoloģisko progresu, kā arī kāpēc ekonomikas izpauž tendenci uz cikliskām lejupslīžu un augšupejošu periodu. Džordžs aizstāv radikālu risinājumu, kas koncentrējas uz ekonomiskās nomas iegūšanu no dabas resursiem un zemes īpašumiem.
Grāmata pārdeva vairākus miljonus eksemplāru, kļūstot par vienu no visvairāk pārdotajām grāmatām 19. gadsimta beigās. Tā iedvesmoja ideoloģiju, kas tagad ir pazīstama kā "Džordžisma".
Māris Graudiņš
Māris Indulis Graudiņš (dzimis Zviedrijā) ir Latvijas politiķis un pasniedzējs.
Biogrāfija
Uzaudzis ASV, pirms Latvijas neatkarības atjaunošanas studējis un strādājis Kanādā, ASV, Zviedrijā un Vācijā. 5. Saeimas deputāts (ievēlēts no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta, izstājies 1999. gadā), partijas "Sociāldemokrātu savienība" biedrs no 2002. līdz 2005. gadam, šobrīd partijas "Progresīvie" biedrs. No 2017. gada 25. februāra līdz 2018. gada 24. februārim bija šīs partijas priekšsēdētājs.
Tēvs – barjerskrējējs un sporta fotogrāfs Arturs Graudiņš, māte – vieglatlēte Staņislava Graudiņa-Spruženiece. Ir 6 bērni. Viņa meita ir pludmales volejboliste Tīna Laura Graudiņa.
Sabiedriskā un politiskā darbība
Vēsturnieks Heinrihs Strods raksturojis Graudiņu kā vienu no trimdas “latviešu ideologiem”. Kā latviešu daļas priekšsēdētājs vadījis finanšu piesaisti 1985. gada akcijai "Baltijas Brīvības un miera kuģis" (en). Kuģa "Baltic Star" brauciens bija daļa no 1985. gada vasaras lielās baltiešu protesta akcijas pret Padomju Savienību un Baltijas valstu okupāciju 1940. gadā, un tā bija trimdas laika spilgtākā politiskā manifestācija ar vairāk nekā 2000 preses rakstiem pasaules laikrakstos. BBMK arī bija elektronisko mediju degpunktā Zviedrijā un Somijā. Baltijas brīvības un miera kuģis, izbraucis no Stokholmas, kuģoja pa Baltijas jūru un ceļa gaitā centās, cik iespējams, tuvoties Latvijas un Igaunijas krastiem neitrālos ūdeņos. Atgriežoties no protesta brauciena, kura galamērķis bija Helsinki, akcijas valdes priekšsēdis Māris Graudiņš preses konferencē Stokholmā pavēstīja būtībā to, ko visi jau nojauta iepriekšējās dienās: «Mūsu demonstrācija svētdien Helsinkos bija neizsakāmi panākumiem bagāta. Mēs atkal novietojām Baltiju uz politiskās kartes. Daudzām valstīm pasaulē tika atgādināts, ka Igaunija, Latvija un Lietuva ir okupētas un nebrīvas valstis.»
No 2005. līdz 2013. gadam bijis Eiropas Parlamenta informācijas biroja (EPIB) jeb "ES mājas" vadītājs Latvijā. 2016. gadā, atsaucoties uz Māra Graudiņa aicinājumu startēt Jūrmalas pašvaldību vēlēšanās, biedrības "Progresīvie" valde nolēma 2017. gada februārī dibināt politisko partiju ar tādu pašu nosaukumu. Ir latviešu studentu korporācijas Fraternitas Imantica biedrs.
Mārtiņš Bariss
Mārtiņš Bariss (1947—2021) bija viens no kustības Helsinki-86 dibinātājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1947. gada 9. septembrī Lēdurgā. Mācījās Saukas profesionāli tehniskajā skolā, darbojies tautas lietišķās mākslas studijā “Dzintars”. Strādāja Liepājas galantērijas kombinātā “Lauma” par elektriķi.
1986. gadā kopā ar Linardu Grantiņu un Raimondu Bitenieku nodibināja cilvēktiesību aizstāvības grupu Helsinki-86, 1988. gadā vadīja šīs organizācijas Liepājas grupu, bija Latvijas Tautas frontes kongresu delegāts, Pilsoņu kongresa Latvijas komitejas loceklis. Bija ievēlēts Latvijas Tautas frontes domē. 5. Saeimas vēlēšanās viņš kandidēja "Tēvzemei un Brīvībai" sarakstā.
Miris 2021. gada 22. aprīlī.
Jošinori Šigemacu
Jošinori Šigemacu (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Latvija 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Latviju 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 41 sportists. 1923. gadā LOK saņēma paziņojumu, ka varēs piedalīties 1924. gada olimpiskajās spēlēs, šīs bija pirmās vasaras olimpiskās spēles, kurās piedalījās Latvijas komanda.
Delegāciju vadīja Jānis Dikmanis. Latvijas komanda bija tērpušies tumši zilos uzvalkos, gaišām salmenīcām galvā un nacionālām krāsām pie krūtīm. Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā bija vieglatlēts Arvīds Ķibilds.
Rezultāti
Svarcelšanā Kārlis Leilands smagajā svarā ieguva 5. vietu, Ernests Reihmanis — 15., Ēriks Rauska 21., Alberts Ozoliņš 25. vietu. Grieķu-romiešu cīņā Rūdolfam Ronim pēc vairākām uzvarām nākamajā cīņā, tiesnešu domām daloties, uzvaru piešķīra pretiniekam. Kad iesniegto protestu noraidīja, R. Ronis atteicās tālāk cīnīties un palika 9. vietā. Ar viņu solidarizējās un no sacensībām izstājās smagsvars Jānis Polis, iegūstot 7. vietu.
Latvijas riteņbraucēji Andrejs Apsītis, Roberts Plūme, Frīdrihs Ulkstiņš un Arturs Zeiberliņš 4000 m komandu iedzīšanā palika 7./10. vietā. Vēl R. Plūme un A. Zeiberliņš startēja sprintā (19. /27. vieta).
Vieglatlētikā veiksmīgāks bija Gvido Jekala starts desmitcīņa – 14. vieta, bet 100 m un 200 m finālā viņš netika. Arturs Gedvilo, Johans Oja, Otto Seviško sprintā finālā netika. Vilis Cimermanis un Artūrs Motmillers 5000 m finālā netika, bet 10 000 m skrējienā izstājās. Arī Alfrēds Kalniņš 10 km soļošanā finālā netika. Arvīds Ķibilds šķēpa mešanā ierindojās 16. vietā, diska mešanā 22., bet lodes mešanā — 19. vietā. Teodors Sukatnieks diska mešanā ieguva 21. vietu.
Boksā Ernests Gūtmanis un Vilis Heince zaudēja pirmajā cīņā. Futbolisti pēc zaudējuma ar 0:7 Francijai sacensības neturpināja.
Spēlēs piedalījās 15 futbolisti, 10 vieglatlēti, 6 cīkstoņi, četri svarcēlāji, divi bokseri un pieci riteņbraucēji.
Indra Devi
Indra Devi, īstajā vārdā Eiženija Pētersone (1899—2002), bija Rīgā dzimusi jogas skolotāja.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1899. gada 12. maijā Rīgā bankas ierēdņa Vasīlija Pētersona un operetes dziedātājas Aleksandras Labunskas ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Krieviju, 1918. gadā atgriezās dzimtenē, bet 1920. gada decembrī viņa kopā ar māti pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur kļuva par aktrisi un dejotāju.
1926. gadā viņa piedalījās teozofijas biedrības kongresā Nīderlandē, bet 1927. gadā pirmo reizi apceļoja Britu Indiju. 1930. gadā Pētersone apprecējās ar Čehoslovākijas konsulāta Bombejā darbinieku Janu Strakatiju. 1937. gadā viņa sāka mācīties Maisoras jogas skolā pie ievērojamā jogas skolotāja un dziednieka Krišnamačarjas (Tirumalai Krishnamacharya). 1939. gadā viņa kopā ar vīru pārcēlās uz Japānas okupēto Šanhaju, kur atklāja savu jogas skolu.
Pēc Otrā pasaules kara viņa 1947. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV un pēc otreizējām laulībām 1957. gadā mainīja savu uzvārdu uz Indra Devi. Holivudā Indra Devi izveidoja savu jogas studiju ar īpašu atveseļošanās programmu, kas ietvēra asanas, meditāciju, elpošanas vingrinājumus un diētu. Viņas jogas studiju apmeklēja Grēta Garbo, Glorija Svansone, Dženifere Džonsa un citi amerikāņu aktieri.
Kopš 1985. gada dzīvoja Argentīnā, 1990. gada maijā ciemojās Rīgā. Mirusi 2002. gada 25. aprīlī Buenosairesā 102 gadu vecumā.
Pēterupe (upe)
Pēterupe ir Rīgas līcī ietekoša upe Limbažu, Siguldas un Saulkrastu novados.
Iztece — uz dienvidaustrumiem no Vidrižiem. Augštecē tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā, vidustecē pagriežoties uz rietumiem. Lielākās pietekas — Ežurga, Tarupe, Žagaturga. Ietek Rīgas līcī Saulkrastu pilsētas teritorijā. Pēterupi šķērso valsts autoceļi V150 (Dzirnieki—Vanagi), P9 (Ragana—Limbaži), V88 (Jaunzemnieki—Ritiņas), A1 (Rīga (Baltezers)—Igaunijas robeža (Ainaži)), V101 (Lilaste—Saulkrasti—Duči), kā arī dzelzceļa līnija Zemitāni—Skulte. Pēterupes krastos vai tās tuvumā atrodas Lode, Bīriņi, Pabaži, Saulkrasti. Pirms Saulkrastiem upes tuvumā atrodas daudzi vasarnīcu ciemi. Pirms ietekas jūrā Pēterupe vairāk nekā kilometru tek paralēli jūrai, veidojot 50—100 m platu zemes strēli.
Mārci
Mārci ir ciems Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 16,9 km no pagasta centra Grundzāles, 33,9 km no novada centra Smiltenes un 155,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no valsts autoceļa V248 (Cirgaļi–Palsmane–Ūdrupe).
Ktulhu mīti
Ktulhu mīti ir kopīgais izdomātais visums, kura pamati ir meklējami amerikāņu šausmu literatūtras rakstnieka Hovarda Filipa Lavkrafta darbos. Šo terminu ieviesa Augusts Derlets. Nosaukums "Ktulhu" cēlies no galvenās būtnes Lavkrafta novelē "Ktulhu aicinājums", kas pirmo reizi tika publicēta 1928. gadā.
Ričards Tīrnijs, rakstnieks, kurš arī sarakstījis mītu stāstus, vēlāk izmantoja terminu "Derleta mīts", lai atšķirtu Lavkrafta darbus no vēlākajiem Derleta stāstiem, kuri maina galvenos mītu principus. Jo īpaši Lavkrafta šausmu autori bieži izmanto Ktulhu mītu stila un visuma elementus.
Pirmais posms
Lavkrafta darbu nepārtraukta tēma ir cilvēces pilnīga nenozīmība, saskaroties ar kosmiskajām šausmām, kas šķietami pastāv Visumā. Lavkrafts bieži atsaucās uz "Dižajiem Senajiem" — seno, vareno dievību panteonu no kosmosa, kas reiz valdīja pār Zemi un kopš tā laika ir iemiguši nāves miegā. Lai gan šīs zvērīgās dievības tika iekļautas gandrīz visos Lavkrafta publicētajos darbos (viņa otrais stāsts "Dagons", kas publicēts 1919. gadā, tiek uzskatīts par Ktulu mītu visuma sākumu), pirmais stāsts, kas patiešām paplašināja Dižo Seno panteonu un tā tēmas. ir "Ktulhu aicinājums", kas tika publicēts 1928. gadā.
Lavkrafts atšķirās no citiem tā laika rakstniekiem, liekot viņa galveno varoņu prātam pasliktināties, kad viņiem tika dots ieskats tajā, kas pastāv ārpus viņu uztvertās realitātes. Viņš uzsvēra lietas būtību, stāsta ievadteikumā norādot, ka "visžēlīgākā lieta pasaulē, manuprāt, ir cilvēka prāta nespēja korelēt visu tā saturu."
Otrais posms
Daži pētnieki izdala arī otro Ktulhu mītu posmu un apzīmē otrā posma sākumu ar Augusta Derleta darbiem. Galvenā atšķirība starp Lavkraftu un Derletu ir Derleta cerības izmantošana un idejas attīstība, ka Ktulhu mīti būtībā atspoguļoja cīņu starp labo un ļauno. Derletam tiek piedēvēts "Dižo Seno" radīšana.
Izdomātie kulti
Ktulhu mītos parādās vairāki izdomāti kulti. Daudzi no šiem kultiem kalpo ārējam dievam Ņjarlahotepam, rāpojošajam haosam, kas parādās neskaitāmos veidos. Citi kulti ir veltīti Dižajiem Seniem, spēcīgu citplanētiešu būtņu grupai, kas pašlaik atrodas ieslodzījumā vai citādi atpūšas nāvei līdzīgajā miegā. Šie izdomātie kulti dažos veidos ir sākuši savu dzīvi ārpus Lavkrafta darbu lappusēm. Pēc autora Džona Engla teiktā, "Ļoti reālā ezotērisko maģisko un okulto prakšu pasaule savā kanonā ir pieņēmusi Lavkraftu un viņa darbus, kas ir informējuši par rituālajām praksēm vai pat veidojuši noteiktu sazvērstību un maģisko aprindu pamatu".
Kritiķu izvēles televīzijas balva
Kritiķu izvēles televīzijas balva (en) ir ikgadējs apbalvojums, ko pasniedz Kritiķu izvēles asociācija (Critics Choice Association, CCA), kas izveidota 2011. gadā. Pirmā ceremonija norisinājās un to tiešraidē straumēja vietnē VH1.com. Ceturto balvu pasniegšanas ceremoniju pirmo reizi balvas pasniegšanas vēsturē translēja televīzijā, kanālā The CW. 2014. gadā televīzijas kanāls A&E Network ieguva ekskluzīvas tiesības turpmākos divus gadus pārraidīt televīzijas un kino balvu ceremonijas.
Šerloks Holmss: Ēnu spēle
"Šerloks Holmss: Ēnu spēle" (en) ir 2011. gadā izlaista ASV un Apvienotās Karalistes filma. Tās režisors ir Gajs Ričijs. Filmā galvenās lomas atveido Roberts Daunijs jaunākais, Džūds Lo, Noumi Rapasa, Džereds Heriss, Edijs Marsans, Reičela Makadamsa un Stīvens Frajs. Filmas galveno varoņu pamatā ir Artura Konana Doila romānu tēli. Roberts Daunijs jaunākais atveido Šerloku Holmsu, bet Džūds Lo atveido doktoru Vatsonu. Filma ir 2009. gada filmas "Šerloks Holmss" sikvels.
"Šerloks Holmss: Ēnu spēle" pirmizrāde notika. Filma bija finansiāli veiksmīga, nopelnot 545,5 miljonus ASV dolārus.
Sižets
Šerloks Holmss un Doktors Vatsons ceļo pa Eiropu, lai izjauktu sava ienaidnieka, ļaunā un ģeniālā profesora, Moriartija sazvērestību, kas Eiropā izraisītu lielu konfliktu.
Kožodiņu dzimta
Kožodiņu dzimta (Psychodidae) ir divspārņu dzimta, kura ir iedalīta 7 apakšdzimtās ar aptuveni 3000 aprakstītām sugām. Kožodiņi ir plaši izplatīti visā pasaulē, izņemot Antarktiku, un parasti sastopami slapjos biotopos, toties pieaugušie īpatņi var būt sastopami arī citur. Dažas sugas ir kosmopolīti. Par kožodiņu bioloģiju ir maz zināms, izņemot tās sugas, kas barojas ar asinīm.
Lielākā daļa kožodiņu barojas uz augiem, bet ir zināmas dažas sugas, tostarp Plebotomus ģints pārstāvji, kas barojas ar asinīm un var pārnesāt infekciozu slimību (galvenokārt leišmaniozes un pappatači drudža) ierosinātājus, dažu sugu kāpuri var izraisīt miāzi un kožodiņu ekskrementi var izraisīt bronhiālu astmu.
Ir atklāts daudz izrakteņu (fosilu) kožodiņu sugu. Vissenākā fosilu kožodiņu atradne Libānas dzintarā datēta ar Apakškrīta laikmetu.
Raksturīpašības
Kožodiņi ir maza izmēra divspārni, kas raksturojas ar apmatotu ķermeni un spārniem. Vissvarīgākas diagnostiskās raksturīpašības ir: 1. antenas ir ar askoīdiem, 2. ir hialīna sensora/sekrēcijas orgāni, 3. uz spārniem ir 4—5R dzīsliņas, 4M dzīsliņa un 1—2Cu dzīsliņas.
Kāpuri ir bez kājām, pelēcīgā krāsā pa ķermeņa vidu un tumšākā krāsā abās ķermeņa galotnē.
Ekoloģija
Telmatoscopus albipunctatus kāpuri II, III un IV attīstības pakāpēs un kūniņas ir novērotas Agelaia panamaensis lapseņu kolonijās, var būt ka periodiski šie kožodiņi parazitē uz citiem kukaiņiem.
Infekciju izplatīšana
Kodīgi kožodiņi ir galvenie leišmaniozes patogēna izplatītāji cilvēkiem un mājas dzīvniekiem Amerikas kontinentos un Paleārktikā. Toties kožodiņi var būt arī citu infekciozu slimību vektori (izplatītāji). Cilvēkus kožodiņi var inficēt ar tādam infekciju slimībām, ka bartonelioze, pappatačī drudzis, vezīkulāra stomatīta vīruss.
Attīstīšanās
Kožodiņu dzīves cikls no olas līdz kūniņai var ilgst no vienas līdz trim nedēļām. Pieaugušo īpatņu dzīves ilgums ir aptuveni divas nedēļas. Kožodiņi dēj līdz 200 olām, no kurām kāpuri parādās 48 stundu laikā. Olas kožodiņi novieto atklātā gaisā uz mitrās vides, piemēram, putnu barotavās vai vanniņās, zem podiem, kur ir iestādīti augi, zem gaisa kondicionieri, vai uz slapjas zemes.
Gjodži Macumoto
Gjodži Macumoto (ja; dzimis, miris ) bia japāņu futbolists, vārtsargs, Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
Gabriela Olerašu
Gabriela Olerašu (ro; dzimusi kā Gabriela Stanču (ro) ; arī Gabriela Stanču-Olerašu) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (1997).
Biogrāfija
1984. gadā Katovicē izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā vecuma grupā līdz 20 gadiem. Daudzkārtējā Rumānijas sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros izcīnījusi 14 medaļas: 6 zelta (1988, 1989, 1993, 1996, 1999, 2003), 4 sudraba (1984, 1985, 1995, 2004) un 4 bronzas (1987, 1994, 2001, 2002). Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Bukarestē (1997), Belgradā (2005) un Sofijā (2006). Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1997. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Pārstāvējusi Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Tvaika katls
Tvaika katls ir katls, kas paredzēts piesātināta vai pārkarsēta tvaika ģenerēšanai. Tas var izmantot kurināmā enerģiju, kas tiek sadedzināts tā kurtuvē, elektroenerģiju (elektriskais tvaika katls) vai arī utilizēt siltumu, kas tiek izdalīts no citām iekārtām (utilizācijas katli).
Tvaika katlus iedala
a) tvaika katlos ar dabisko cirkulāciju: liela ūdenstilpuma tvaika katli, horizontālo ūdenscauruļu kameras tvaika katli, horizontālo ūdenscauruļu sekciju tvaika katli un vertikālo ūdenscauruļu tvaika katli;
b) tvaika katlos ar piespiedcirkulāciju: tvaika katli ar vairākkārtēju ūdens cirkulāciju, tiešas plūsmas tvaika katli.
Liela ūdenstilpuma tvaika katli
Šiem katliem pieskaitāmi liesmcauruļu, svelmcauruļu un kombinētie tvaika katli. Šo katlu ūdens tilpums vienai virsmas vienībai ir 80...230 l/m2.
Liesmcauruļu tvaika katli
Liesmcauruļu tvaika katli sastāv no kniedēta vai metināta tērauda skārda cilindriska korpusa ar noapaļotiem dibeniem, kuros iekniedēti gludo vai viļņoto liesmcauruļu gali. Augstvērtīgai kurināmā sadedzināšanai kurtuve iebūvēta liesmcauruļu iekšpusē vai arī mazkaloriju kurināmam izveidota kā priekškurtuve. Tvaiku noņem no t.s. tvaika vāceles, kas novietota virs katla korpusa. Šos katlus lieto galvenokārt nelielos rūpniecības uzņēmumos ar svārstīgu tvaika patēriņu. Galvenie raksturotāji šādi:
Divu liesmcauruļu tvaika katliem: p=4...20 at, D/H=18...30 kg/m2*st, H=50...150 m2. Katla diametrs D=1,6...2,5 m, liesmcauruļu diametri di/da=605/680...925/1000 mm, katla garums 7,0...11,8 m.
Svelmcauruļu (dūmcauruļu) tvaika katli
Svelmcauruļu (dūmcauruļu) katlus lieto lokomobilēs un lokomotīvēs, tos izveido arī kā stāvkatlus resp. vertikālos katlus. Sildvirsmu veido liels skaits (15...350) samērā maza diametra (38...83 mm) svelmcaurules, kas ievelmētas 2 paralēlās plakanās katla korpusa gala sienās. Lokomotīvju katlos kā aktīvā sildvirsma darbojas arī kurtuves sienas, kas dod 40...50% ražotā tvaika. Galvenie raksturotāji šādi:
Lokomobiļu katliem: p=8...25 at, D/H=15...28 kg/m2*st, H=10...120 m2. Lieto mazās katlu mājās, būvlaukumos un lauksaimniecībā.
Lokomotīvju katliem: p=13...22 at, D/H=90 kg/m2*st, H=125...400 m2. Pārkarsētā tvaika temperatūra līdz 400 °C. Lieto lokomotīves, pārvietojamās elektrostacijās, arī stacionārās iekārtās.
Kombinētie tvaika katli
Konstruktīvi apvieno liesmcauruļu un svelmcauruļu (dūmcauruļu) katlu īpašības. Lieto par lokomobiļu katliem, kuģu katliem un vertikāliem katliem. Galvenie raksturotāji ir šādi:
Kuģu katliem: p=8...16 at, D/H=12...20 kg/m2*st, H=28...280 m2. Lieto upju un jūras kuģos.
Horizontālo (slīpo) ūdenscauruļu tvaika katli
Izšķir horizontālo (slīpo) kameru un lekciju ūdenscauruļu tvaika katlus. Kameru katlos ūdenscauruļu gali iestiprināti masīvās viengabala kamerās, kurās izveidotas lūciņas cauruļu ievelmēšanai un tīrīšanai. Uzlaboti kameru katli ir Šučova un Šučova-Berlina tvaika katli, kuros ūdenscaurules sakopotas atsevišķos kūļos ar cilindriskiem kolektoriem.
Kameru katliem: p=9...15 at, D/H=30...35 kg/m2*st, H=60...558 m2. Lieto mazās un vidējās katlu iekārtas. Ūdens tilpums sildvirsmas vienībai 70...80 l/m2.
Šučova-Berlina katliem: p≤15 at, D/H=18...30 kg/m2*st, H=20...772 m2. Lieto mazās un vidējās katlu iekārtās.
Vertikālo (stāvo) ūdenscauruļu tvaika katli
Vertikālo (stāvo) ūdenscauruļu tvaika katlos ūdenscaurules pievienotas tieši katla boileriem, līdz ar to panākot elastīgu konstrukciju un samazinot metala patēriņu izgatavošanai. Šis tvaika katlu tips pašreiz uzskatāms par izplatītāko, sākot ar mazjaudas rūpniecības tvaika katliem un beidzot ar vislielākās jaudas enerģetiskiem tvaika katliem. Šie katli dod iespēju maksimāli izmantot grīdas laukumu, izveidot kurtuves ar siltuma starošanas sildvirsmām un pielāgot tās vietējam kurināmam. Labi atrisināta ūdens cirkulācija un tvaika separācija, labi izvietojamas palīgsildvirsmas.
Ūdens tilpums mazs ~ 40 l/m2, tādēļ tie darbībā droši. Viegli pieejami apskatei un tīrīšanai. Par trūkumu jāatzīmē prasība pēc augstvērtīga barošanas ūdens, apgrūtināta liekto ūdenscauruļu tīrīšana no katlakmens, mazjaudas katliem samērā mazs lietderības koeficients (rokas kurtuve, nav ekonomaizera), lieljaudas enerģetiskiem katliem prasība pēc augsti kvalificētas apkalpes (liels mēr- un kontrolinstrumentu skaits, automatika).
Vertikālo ūdenscauruļu katlos boileru skaits vecās konstrukcijās svārstās 3...5, bet jaunākās no 1...2. Galvenie raksturotāji ir šādi:
Vertikālo ūdenscauruļu katliem ar 2...4 boileriem un taisnām ūdenscaurulēm (Garbes katli): p=10...18 at, D/H=30...35 kg/m2*st, H=70...890 m2. Neelastīga konstrukcija, speciāli izveidotas cauruļu ievelmējuma vietas. LIeto rūpniecības katlu iekārtās un elektrostacijās. Patlaban šādas konstrukcijas jaunās iekārtās vairs neizgatavo.
Vertikālo ūdenscauruļu katliem ar 2...3 boileriem un liektām ūdenscaurulēm: p=8...35 at, D/H=20...50 kg/m2*st, H=100...1500 m2. Lieto rūpniecības katlu iekārtās un elektrostacijās.
Vertikālo ūdenscauruļu vienboilera tvaika katliem: p=35...180 at un vairāk; D/H=40...230 t/st un vairāk. Pārkarsētā tvaika temperatūra 420...650 °C. Lieto galvenokārt kā enerģētiskos tvaika katlus.
Tiešās plūsmas tvaika katli
Atšķirība no ūdenscauruļu tvaika katliem ar boileriem tiešās plūsmas tvaika katliem (Ramzina katli, Bensona katli u.c.) nav boileru un nav arī cirkulācijas kontūras. To sildvirsmu veido nepārtraukts cauruļu kūlis, kas sadalās ekonomaizerā, starošanas daļā (iztvaikošanas daļā), kā arī pāreju daļās, kur pie pazeminātas dūmgāzes temperatūras notiek galīga ūens iztvaikošana un sāļu nosēšanās, un pārkarsētajā. Tādējādi barošanas sūkņa padotais ūdens tiešā plūsmā pārvēršas pārkarsētā tvaikā.
Lieto galvenokārt lieljaudas enerģetiskās iekārtās.
Suverēna valsts
Suverēna valsts ir patstāvīga, neatkarīga valsts ar centralizētu, neatkarīgu valdību. Apvienoto Nāciju Organizācijas dokumentos ir noteikti valsts pastāvēšanas pamatprincipi, tas ir, katrai valstij ir sava zeme (teritorija), iedzīvotāji un suverēna vara. Suverēno valstu iekšējos jautājumos neiejaucas citas valstis. Suverēnām valstīm teritorija ir vienota, to veido politiski teritoriāla struktūra, tas ir, ne tikai sauszeme, bet arī ūdens un gaisa telpa ar katras valsts noteiktu tiesisko režīmu. Valsts robeža norobežo suverēno valstu teritoriju no kaimiņvalstīm.
Pretēji suverēnām valstīm ir protektorāti, satelītvalstis, marionešu valstis, vasaļvalstis un citi nesuverēni valstiski veidojumi.
Sona Asatrjana
Sona Asatrjana (hy; dzimusi ) ir Armēnijas starptautiskā meistare šahā (2017).
Biogrāfija
Aštarakas šaha skolas audzēkne. 2013. gadā bijusi otrā Armēnijas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U14 vecuma grupā. 2017. gadā uzvarējusi Armēnijas sieviešu šaha čempionāta 1. līgā.
Pārstāvējusi Armēniju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2017. gadā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U18 vecuma grupā. Par šo panākumu FIDE viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Ferdinands III
Ferdinands III (de; dzimis, miris ) bija Svētās Romas impērijas imperators un Austrijas erchercogs no 1637. gada, kā arī Bohēmijas un Ungārijas karalis no 1625. gada līdz savai nāvei 1657. gadā.
Dzimis Grācā, Ferdinanda II ģimenē. Komandēdams katoļu spēkus, 1634. gadā sakāva protestantus Nerldlingenes kaujā. Būdams Svētās Romas imperators Trīsdesmitgadu kara noslēdzošajā posmā, Ferdinads III bija viens no Vestfālenes miera līguma autoriem. Ferdinands III bija pazīstams mūzikas aizbildnis, kā arī pats komponēja.
2020. gada Pasaules čempionāta hokejā 1. divīzija
'''2020. gada Pasaules čempionāta hokejā 1. divīzija''' būtu bijušas hokeja sacensības, kas laika posmā 24. aprīļa - 2. maija norisinātos Ļubļanā un Katovicē. A grupas pirmo divu vietu ieguvēji būtu iekļuvuši elites divīzijā, bet B grupas uzvarētāji kvalificētos uz A grupu. Sakarā ar COVID-19 pandēmiju čempionāts tika atcelts.
Tragantzirņi
Tragantzirņi (la) ir ģints tauriņziežu dzimtā, kurā ir klasificēti vairāk nekā 3000 lakstaugu un krūmāju sugu. Tās dabiskais izplatības areāls ir ziemeļu puslodes mērenajā joslā un vietumis dienvidu puslodē.
Latvijā ir sastopamas šādas tragantzirņu sugas:
Strūga
Strūga ir upes liellaiva ar plakanu dibenu kravu pārvadāšanai. Strūgu izmantoja arī kravas pārcelšanai no lielāka kuģa, kas lielo izmēru dēļ nevarēja iebraukt ostā.
Vēsture
Strūgas kā Daugavai tipisks transporta līdzeklis pirmo reizi minētas 15. gadsimtā. Kopš viduslaikiem līdz 19. gs. otrai pusei tās lietoja preču nogādāšanai no Daugavas augšteces apgabaliem līdz Rīgai. Strūgas izmantoja lielajā pavasara ūdenī, vienas strūgas apkalpe sastāvēja no 40-50 vīriem. 18. gs. otrajā pusē Rīgā katru pavasari nonāca 700-1400 strūgu, no kurām vasaras darba meklējumos nokāpa 30 līdz 40 tūkstoši krievu un baltkrievu, no kuriem daļa devās atpakaļ kājām. Tikai nedaudzas no pavasarī atbraukušajām strūgām devās atpakaļ, jo lielākā daļa tika pārdotas Rīgā, un koki izlietoti par šķūņu, staļļu un nelielu māju būvmateriāliem. Strūgu izmantošana apsīka 20.gs. sākumā līdz ar daudz izdevīgākā dzelzceļa attīstību.
Apraksts
Strūgas dibens ir plakans, tas sastāv no vienas plakaniski liktu planku kārtas. Tām pāri šķērsām ir koku stumbri ar atstātu saknes daļu, kas ar stumbru veido taisnu leņķi un tiek izmantots kā sānu sienu apšuvuma stiprinājums. Stumbri kārtoti, pamīšus liekot saknes un tievgaļus. Lielām strūgām šādu stumbru ir ap 50. Tos satapo ar laivas dibena plankām, bet izliektās sānu apšuvuma plankas pienaglo ar lielām dzelzs naglām. Plankas nav zāģētas, bet izcirstas no šķeltiem stumbriem tā, ka katrs stumbrs deva tikai divas plankas. Strūgu garums bija 30 līdz 50 metru, platums - apmēram 1/3 daļa no garuma. Katra strūga spēja uzņemt līdz 190 tonnām kravas.
Jovita Vžeseņa
Jovita Vžeseņa (pl; dzimusi ) ir poļu brīvā stila cīkstone, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, 2022. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvēja.
Biogrāfija
2016. gadā viņa kļuva par pasaules studentu vicečempioni 58 kg svara kategorijā. Viņa pārstāvēja Poliju 2017. gada pasaules pieaugušo čempionātā, kur pirmajā cīņā zaudēja ķīnietei Žunai Ninninai un ierindojās 19. vietā 58 kg svara kategorijā, 2018. gada čempionātā, kur pirmajā cīņā zaudēja ungārietei Emešai Barkai un palika 24. vieta 57 kg svara kategorijā. Vislabāk veicās 2019. gada pasaules čempionātā, kur pusfinālā viņa zaudēja Žunai Ninninai un cīņā par bronzas medaļu arī baltkrievietei Irinai Kuračkinai. Tomēr iegūtā 5. vieta 57 kg svara kategorijā nodrošināja ceļā zīmi uz olimpiskajām spēlēm Tokijā.
No pieciem startiem Eiropas čempionātos visveiksmīgākais Jovitai bija starts 2022 gada čempionātā, kur, pēc izcīnītās 2. vietu apakšgrupā, pusfinālā viņa uzvarēja Azerbaidžānas sportisti Aļonu Koļesņiku un tikai finālā zaudēja moldāvietei Anastasijai Nikitai.
Polijas čempionātā viņa izcīnīja: četras zelta medaļas (2018 — 57 kg, 2019 — 59 kg, 2020 — 59 kg, 2021 — 59 kg), vienu sudraba medaļu (2013 — 63 kg), trīs bronzas medaļas (2014 — 60 kg, 2015 — 60 kg, 2017 — 58 kg), viņa bija arī Polijas jaunatnes čempione (2014, 2015, 2016).
Ozoliņi (Grundzāles pagasts)
Ozoliņi ir ciems Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 8,1 km no pagasta centra Grundzāles, 25,1 km no novada centra Smiltenes un 146,8 km no Rīgas.
Pļaviņu svīta
Pļaviņu svīta (D3pl) ir augšdevona Frānas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijā, kas ir izplatīta lielākajā valsts teritorijas daļā (Latvijas ielieces centrālajā daļā un Polijas-Lietuvas ieplakā), izņemot Latvijas ziemeļus un dienvidaustrumus. Svītas ziemeļu robeža iet no Baltijas jūras piekrastes uz dienvidiem no Pāvilostas caur Kuldīgu līdz Rīgai, un tālāk uz austrumiem virzienā uz Siguldu, Cēsīm, Smilteni un Api. Dienvidu robeža izsekojama no Neretas virzienā uz Dagdu. Tālāk ārpus Latvijas teritorijas svīta turpinās Igaunijas dienvidaustrumu daļā un Pleskavas apgabalā, atsedzoties Veļikajas upes krastos, kā arī Baltkrievijas teritorijā. Dienvidu virzienā Pļaviņu svīta iestiepjas Lietuvas teritorijā. Svīta uzguļ Amatas svītas nogulumiem, un to nosedz Salaspils svītas nogulumi.
Atšķirībā no senākajiem nogulumiem, kurus veido Gaujas un Amatas svītu terigēnie nogulumi (smilšakmeņi, aleirīti, māli), Pļaviņu un to pārsedzošo jaunāko svītu nogulumus pārsvarā veido karbonātiski ieži, kas ir samērā izturīgi pret dēdēšanu, un tādēļ atsevišķi svītas izplatības laukumi parādās kā pacēlumi, bet uz robežas ar Amatas svītas irdenajiem smilšakmeņiem Zemes virsmas reljefā veido kāpli, kas parādās upju gultnēs kā ūdenskritumi (Ventas rumba, Īvandes rumba, appludinātais Pērses ūdenskritums u.c.). Svītas slāņu biezums valsts ziemeļaustrumos sasniedz 60 metrus, bet rietumu daļā ir ap 15-20 metriem. Nosaukums veidots no Pļaviņu pilsētas, pie kuras Daugavas krastos atsedzas svītas stratotipiskais griezums (Lorslejas klints). Tāpat šīs svītas atsegumi ir konstatējami Ventas, Abavas, Riežupes, Dubnas, Radžupes, Gaujas, Palsas u.c. upju krastos.
Litoloģiskais sastāvs
Pļaviņu svītu veido pārsvarā dolomīti ar ritmiskām dolomītmerģeļu, kaļķakmeņu, smilšakmeņu, aleirolītu un mālu starpkārtām. Latvijas dienvidaustrumu un centrālajā daļā svītas sastāvā dominē metasomatiski dolomīti, kas valsts ziemeļaustrumos nomainās ar dolomitizētiem un hemogēniem kaļķakmeņiem. Atsevišķos līmeņos šeit sastopami sedimentēti dolomīti, kas valsts rietumu daļā veido griezuma lielāko daļu.
Stratigrāfiskais dalījums
Atkarībā no litoloģiskām un paleontoloģiskām īpatnībām Pļaviņu svīta tiek dalīta četrās ridās, pasvītās vai slāņos (reizēm arī trijās vai piecās). Ne visas ridas ir iespējams visā teritorijā skaidri izsekot. Litoloģiskā sastāva un fosiliju detalizēta izpēte ļāva ridas sīkāk sadalīt ritmos. Pirmo ridu veido 3 ritmi, otro - 8 ritmi, trešo - 6 ritmi un ceturto arī 6 ritmi.
Kokneses rida
Kokneses ridu (D3pl1) Latvijā veido pārsvarā smalki- un sīkplātņaini, zemjaini un krītveidīgi, mikrokristāliski dolomīti, dolomītmerģeļi un māli ar kopējo biezumu 1,5-15 m biezumam samazinoties rietumu virzienā. Ziemeļrietumu virzienā (ap Kuldīgu) dolomītus faciāli nomaina laukšpata-kvarca vai kvarca smilšakmeņi ar dolomīta vai kalcīta cementu, kas satur jauktu amatas-sņetogoras ihtiofaunas kompleksu.
Paleontoloģiski ridu raksturo aļģes Chaetocladus sardesoni, bezslēdzenes pleckāji Lingula sp., Lingulipora cf. loewinsoni, konhostraki Glyptoasmussia vulgaris, kā arī "sņetogoras" ihtiofaunas komplekss: Psammosteus maeandrinus, Plourdosteus mironovi, Meeksiella pskovensis, Bothriolepis cellulosa, Grossilepis tuberculata, Haplacanthus perseensis, Latvius grewingki, Eusthenopteron saevesoederberghi, Strunius rolandi, Rhinodipterus secans u.c.
Sēlijas rida
Sēlijas ridu (D3pl2) Latvijā galvenokārt veido dolomīti. Griezuma pamatnē un vidusdaļā ir izsekojama metasomatisku kavernozu dolomītu slāņkopa ar jūras liliju segmentiem, slēdzenes pleckāju, vēderkāju, gliemeņu un nautiloīdu čaulām, stromatoporu un Glomus grupas onkolītu veidojumiem. Sabiles, Kuldīgas, Apriķu rajonā dolomītus faciāli nomaina smilšakmeņi un smilšaini gliemeždolomīti. Starp organogēniem kaļķakmeņiem un metasomatiskiem dolomītiem ir plaši izplatīti organogēni-detrītiski pilnībā karbonātiski smilšakmeņi un gravelīti (kalkarenīti un dolomitizēti kalkarenīti). Kavernozi organogēnie un organogēni-detrītiskie karbonāti (pārsvarā metasomatiskie dolomīti) ritmiski mijas ar faciāli mainīgu "fukoīdu" dolomītu, plātņainu dolomītu ar Chaetocladus parogļotām aļģēm, mālainu dolomītu un dolomītmerģeļu slāņkopam. Sēlijas ridas augšdaļā ziemeļaustrumos parādās māli, Centrālajā Latvijā ir sastopami sedimentācijas dolomīti ar žūšanas plaisām, bet dienvidrietumos ģipšdolomīti un slāņainie ģipši. Ridas biezums ir 2-18 m.
Paleontoloģiski ridā dominē pleckāji. Tos pārstāv slēdzenes pleckāji Anatrypa micans, Atrypa velikaya, Desquamatia tenuisulcata, Elytha fimbriata, Irboskites fixatus, Ladogia meyendorfii f. daugavica et f. syasica, Lamellispirifer muralis, Ripidiorhynchus aldogus, R. pskovensis, R. daugavicus, R. ex gr. livonicus, Schizophoria tullensis. Bez to ir atrasti nautiloīdi Pachtoceras sp., Cyrtoceras sp., Lingulīdas, konhostraki un aļģes Chaetocladus. Ihtiofaunu pārstāv Moythomasia perforata un Eusthenopteron saevesoederberghi.
Atzeles rida
Atzeles ridu (D3pl3) pamatnē visaptveroši ir izsekojama kavernozu metasomatisku dolomītu slāņkopa no 1,5 līdz 3,5-4,2 m biezumā, kas satur slēdzenes pleckāju, vēderkāju un nautiloīdu čaulu, jūras liliju segmentu, tabulātu un stromatoporu, kā arī onkolītu un stromatolītu veidojumu sakopojumu. Griezuma augšdaļa ir faciāli mainīga. To veido ritmiski savstarpēji mijošas slāņkopas no organogēni dolomītiskiem kaļķakmeņiem, fukoīdu un stromatolītu kaļķakmeņiem un dolomītiem, kā arī ar plātņveida dolomītmerģeļiem un plānslāņainiem sedimentācijas dolomītiem bieži vien ar pārogļotiem Chaetocladus aļģu sakopojumiem.
Kopējais Atzeles ridas biezums sastāda 1,5-13,8 m, palielinoties dienvidaustrumu virzienā.
Paleontoloģiski ridu, līdzīgi iepriekšējai, raksturo bagāts pleckāju komplekss, kuru bez jau iepriekšējā pasvītā sastopamajiem papildina vēl Anatrypa cf. novosibirica, Schizophoria ex. gr. striatula, Schizophoria cf. ivanovi. Ihtiofaunas fosilijas ir retas (Ptyctodus obliquus).
Apes rida
Apes rida (D3pl4) reizēm tiek dalīta Suhlovas un Riežupes slāņos (D3pl41 un D3pl42). To veido galvenokārt metasomatisku, kavernozu, kalcītveida, marmorveida vai smilšakmeņveida dolomītu un gliemeždolomītu slāņkopu mija. Šie slāņi sastāv no organismu dzīves laikā izveidotiem (biohermas, biostromas) un vēlāk saskalotiem (gliemeždolomīti, dolomitizēti kalkarenīti) dolomitizētu bezmugurkaulnieku čaulu un onkolītu veidojumu sakopojumiem, vai arī no stromatolītiem un dolomitizētām racējorganismu ejām (austrumu daļā Santacruziana sp., rietumu un centrālajā daļā Chondrites sp., Zoophycos sp. tipa ejas). Uz Viļakas, Subates-Kokneses, Baldones, Kuldīgas u.c. vaļņiem, kā arī Tālavas terases dienvidu daļā ir sastopami koraļļu, stromatoporu un aļģu veidoti sēkļi līdz 10-15 km diametrā. Tos ietver zemas (1-10 m) rifu barjeras. Apes laika beigās vaļņi un terases pacēlās virs jūras līmeņa, kā rezultātā dolomītos un dolomītkaļķakmeņos veidojās karsta procesi, un notika to pārkristalizēšanās. Rezultātā izveidojās Apes tipa vidējkristaliskie un rupjkristāliskie dažādgraudainie dolomīti.
Paleontoloģiski ridu arī raksturo bagātīga pleckāju fauna, kur iepriekšējos pleckājus papildina Anatrypa heckeri, Ripidiorhynchus tschudovi, Schuchertella devonica. Kopā ar pleckājiem ir sastopami vēderkāji Murchisonia sp., Pleuratomaria ex. gr. wejukowi, Naticopsis ex. gr. strigosa, un gliemenes no grupas Avicula, Aviculopecten (Lyriopecten?), Leda, Pterinea, kā arī lingulīdas, ihtiofauna un aļģes līdzīgas iepriekšējās pasvītās.
Paleontoloģiskais raksturojums
Pļaviņu svītas nogulumi paleontoloģiski satur bagātu jūras faunas kompleksu, kas ļauj šo svītu samērā labi korelēt ar agrā frāna nogulumiem citās pasaules malās. Svītas apakšējā daļā (kokneses ridā) ir sastopama bagātīgs ihtiofaunas komplekss: bezžokļaiņi: Psammosteus maeandrinus, bruņuzivis: Plourdosteus mironovi, Meeksiella pskovensis, Bothriolepis cellulosa, Grossilepis tuberculata, akantodes: Haplacanthus perseensis, daivspures: Latvius grewingki, Eusthenopteron saevesoederberghi, Strunius rolandi, Rhinodipterus secans, starspures: Moythomasia perforata. Bez to tur ir sastopamas aļģes Chaetocladus sardesoni, bezslēdzenes pleckāji: Lingula sp., Lingulipora cf. loewinsoni, konhostraki: Glyptoasmussia vulgaris, u.c.
Derīgie izrakteņi
Sēlijas un Atzeles ridu dolomīti tiek izmantoti šķembu ražošanai. Arī Apes ridas dolomītiem piemīt pietiekama mehāniskā izturība un salturība. Pļaviņu svītas dolomītus iegūst Dāzciema un Apes raktuvēs. Cēsu raktuves apkārt esošo lauksaimniecībā izmantojamo teritoriju dēļ ir slēgtas. No Atzeles ridas biezplātņainajiem dzeltenīgi pelēkajiem dolomītiem, kas plaši izplatīti pie Gaujienas un Dzeņiem, var zāģēt plātnes, kuras var izmantot ēku apdarei.
Pļaviņu svītas dolomīti bieži vien ir plaisaini, ar porām un kavernām, kā arī irdeni un poraini karsta veidojumi. Tādēļ tie ir rūpnieciski nozīmīgs pazemes ūdeņu horizonts, kuru izmanto vairāku pilsētu un apdzīvotu vietu ūdensapgādei.
Sandra Sila
Sandra Sila (dzimusi ) ir latviešu kostīmu māksliniece.
Mācījusies Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā un Latvijas Mākslas akadēmijā.
Kino debitējusi 1981. gadā kā Vasilija Masa asistente filmā "Limuzīns Jāņu nakts krāsā". 1982. gadā filmā "Īsa pamācība mīlēšanā" debitējusi kā kostīmu mākslinieka asistente, bet 1988. gadā sākusi strādāt par kostīmu mākslinieci.
Strādājusi pie vairākām filmām, tajā skaitā vairākām Jāņa Streiča filmām ("Likteņdzirnas", "Vecās pagastmājas mistērija" un "Rūdolfa mantojums"), kā arī Aigara Graubas filmās "Rīgas sargi" un "Nameja gredzens".
Žoka Gaāla
Žoka Gaāla (hu; dzimusi Ajkā) ir Ungārijas FIDE meistare šahā (2019).
Biogrāfija
Šahu sākusi spēlēt no četru gadu vecuma. Daudzkārtēja Ungārijas jauniešu šaha čempionātu laureāte, tajā skaitā uzvarējusi 2014. gadā meiteņu U8 vecuma grupā un 2016. gadā meiteņu U10 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Ungāriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2016. gadā, kad Prāgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējusi Eiropas jauniešu čempionātā ātrajā šahā meiteņu U10 vecuma grupā. 2017. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā bijusi otrā. 2014. gadā Ungārijas jauniešu izlases sastāvā piedalījusies Pasaules jauniešu komandu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
Sistēmprogrammatūra
Sistēmprogrammatūra jeb sistēmas programmatūra ir lietojumneatkarīga programmatūra, kas nodrošina aparatūras darbību, lietojumprogrammu izstādi un izpildi, kā arī lietotāja apkalpošanu, pie sistēmas programmatūras pieder, piemēram, operētājsistēmas, tīklu un datu bāzu pārvaldības programmas , un visām utilītprogrammām, kas pārvalda datora resursus zemā līmenī, kas ietver kompilatorus, ielādētājus, asamblerus, failu vadības rīkus, sasaistītājus un atkļūdošanas programmas, kā arī pati operētājsistēmu.
Sistēmas programmatūra vada datora iekšējo darbību, galvenokārt izmantojot operētājsistēmu. Tas vada perifērijas ierīces, piemēram, atmiņas ierīces, printerus un monitorus. Gluži pretēji, lietojumprogrammatūra palīdz datoram izpildīt lietotāja sniegtos norādījumus. Sistēmas programmatūra ietver fonā darbojošās programmas, kas ļauj funkcionēt lietojumprogrammām. Sistēmprogrammatūra tiek automātiski instalēta operētājsistēmas instalēšanas laikā. Lietotājiem ir iespēja izvēlēties, kuras lietojumprogrammas ir nepieciešamas instalēt viņu sistēmās. Pēc datora ieslēgšanas tā tiek automātiski ielādēta datora atmiņā.
Programmētājs, kas plāno, veido, uztur, paplašina un vada operētājsistēmas izmantošanu, lai uzlabotu datu apstrādes sistēmas darba efektivitāti sauc par sistēmas programmētāju.
Pie sistēmas programmām pieder dzini jeb draiveri, kas vada dažādu ierīču, piemēram, printera vai skenera, funkcionēšanu. Ierīču dziņus lieto, lai katrai programmai, kas grib lietot kāda veida ierīci, nebūtu jāiekļauj visu attiecīgā veida ierīču vadības kodu. Dziņi nodrošina standartizētu kāda veida ierīču piekļuves saskarni. Pērkot kādu ierīci, komplektā parasti ir kompaktdisks ar draiveriem, kas nodrošina ierīces darbību dažādās operētājsistēmās.
Daniela Nucu-Gažika
Daniela Nucu-Gažika (ro; arī Nucu-Teresčenko (ro); dzimusi kā Daniela Nucu Timišoarā) ir Rumānijā dzimusi Austrālijas starptautiskā lielmeistare šahā (1986).
Biogrāfija
No 1970. gadu vidus līdz 1990. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Rumānijas šahistēm. Daudzkārtējā Rumānijas sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros izcīnījusi sešas medaļas: 3 zelta (1978, 1979, 1980), sudraba (1983) un 2 bronzas (1984, 1985). Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte: 1979. gadā Novisadā dalījusi 2.-4. vietu, 1983. gadā uzvarējusi Atēnās, 1991. gadā dalījusi 3. vietu Tuzlā. 1989. gadā kļuvusi par Dienvidslāvijas sieviešu atklātā šaha čempionāta uzvarētāju.
Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1986. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Pārstāvējusi Rumānijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 7 reizes (1978-1986, 1992-1994). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1982) un 2 bronzas (1984, 1986) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 zelta (1980, 1982) medaļas.
1990. gadu vidū pārcēlusies uz dzīvi Austrālijā. 1995. gadā uzvarējusi Dienvidaustrālijas atklātajā sieviešu šaha čempionātā un Austrālijas sieviešu šaha čempionātā. 1996. gadā bijusi labākā Kvīnslendas sieviešu un meiteņu šaha čempionātā. No 1997. gada šaha turnīros pārstāv Austrāliju. Kopš 1998. gada šaha turnīros piedalās reti. Pazīstama kā Austrālijas junioru šaha līgas (en) organizētāja un bērnu šaha trenere.
Seiširo Šimatani
Seiširo Šimatani (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Irbulenes
Irbulenes (la) ir tauriņziežu dzimtas ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eiropā un Rietumāzijā. Ģintā ir klasificētas vairāk nekā 120 sugas, no kurām Latvijā ir sastopamas:
Sūzana Kolinsa
Sūzana Mārgrita Kolinsa (en, dzimusi ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķe, pārstāv ASV Republikānisko partiju. Kopš 1997. gada ir ASV senatore, pārstāvot Meinas štatu. Pirms kļūšanas par ASV Senatori Kolinsa bija vietējo ģimenes uzņēmējdarbības centra izpilddirektore Hussonas Universitātē.
Dzimusi Keribū, Meinas štatā Kolinsa 1975. gadā absolvēja Svēto Lorensa Universitāti, saņemot bakalaura grādu politiskajās zinātnēs. Pēc universitātes absolvēšanas Kolinsa strādāja par parlamentāro palīgu ASV Pārstāvju palātas deputātam un vēlāk ASV senatoram no Meinas štata — Viljamam Koenam. 1987. gadā Kolinsa pievienojās Meinas gubernatora Džona Makkernana kabinetam kā profesionālās un finanšu regulas nodaļas komisāre. 1992. gadā ASV Prezidents Džordžs Herberts Volkers Bušs iecēla Kolinsu par Mazo Biznesu Asociācijas reģionālo direktori Jaunanglijā.
1994. gadā Kolinsa nesekmīgi kandidēja uz Meinas štata gubernatora amatu no ASV Republikāniskās partijas, zaudējot Angusam Kingam — vēlēšanu uzvarētājam.
1994. gadā Kolinsa kļuva par vietējo ģimenes uzņēmējdarbības centra izpilddirektori Hussonas Universitātē. 1996. gadā pēc Viljama Koena paziņošanas par iešanu pensijā, Kolinsa pieteicās, kā ASV Senatora amata kandidāti no ASV Republikāniskās partijas. Vēlēšanās 1996. gadā Kolinsa tika ievēlēta par ASV senatoru, pārspējot Demokrātiskās partijas oponentu Džozefu Brenanu, saņemot 49.18% balsu. Viņa ASV senatora amatā ir tikusi pārvēlēta 4 reizes — 2002. gadā, 2008. gadā, 2014. gadā un 2020. gadā.
Kolinsa bija starp septiņiem republikāņu ASV Senatoriem, kuri balsoja par Donalda Trampa notiesāšanu Donalda Trampa otrā impīčmenta prāvā, kurā Donalds Tramps tika apsūdzēts musināšanā uz dumpi saistībā ar 2021. gada uzbrukumu ASV Kapitolijam.
Bērzaunes pils
Bērzaunes pils, agrāk Bērzones pils (, sākotnēji Bersone, Barson) bija Rīgas arhibīskapijas vasaļu Tīzenhauzenu pils 14.-16. gadsimtā, sagrauta 18. gadsimta sākumā, drupas tagad atrodas Madonas novada Bērzaunes pagasta Bērzaunē pie Bruņinieku mājām.