cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saulkrastu vēsture
Pēc neatkarības atgūšanas
Pēc neatkarības atgūšanas par pirmo Saulkrastu priekšēdētāju kļuva Jānis Seregins (1989—1997). Pēc puča nacionalizēja un pārņēma Latvijas īpašumā PSRS pakļautības struktūras. Visu, kas atradās Saulkrastu teritorijā, pārņēma pašvaldības īpašumā.
Pašlaik Vidzemes piekrastes aizsardzības un apsaimniekošanas prasības nosaka vairāki Latvijas Republikas normatīvie akti, Eiropas Savienības direktīvas, kā arī vietējo pašvaldību teritoriju plānojumi. Dabas liegumi „Vidzemes akmeņainā jūrmala” un „Randu pļavas” un dabas parks "Piejūra" iekļauti arī Eiropas nozīmes aizsargājamo teritoriju jeb Natura 2000 vietu vidū.
Autoceļš V594
V594 autoceļš Viļāni—Guriliški—Mortišķi ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu P58 Viļānos caur Guriliškiem ar autoceļu V572 pie Mortiškiem. Autoceļš ir 14,1 km garš un klāts ar asfaltbetona un grants segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novada Viļānu pilsētu, kā arī Viļānu, Sokolku un Sakstagala pagastus.
Josips Rukavina
Josips Rukavina (hr; dzimis ) ir Horvātijas starptautiskais meistars šahā (1973).
Biogrāfija
1970. gadu sākumā bijis viens no spēcīgākajiem Dienvidslāvijas šahistiem. 1972. gadā kopā ar Ļubomiru Ļubojeviču dalījis 2.-3. vietu Dienvidslāvijas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīrā, kur ieņēmis 2. vietu un ieguvis tiesības spēlēt starpzonu turnīrā. 1973. gadā starpzonu turnīrā Ļeņingradā ieņēmis 15. vietu, tomēr spējis sagādāt vienīgo zaudējumu vienam no turnīra uzvarētājiem Viktoram Korčnojam. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. Par panākumiem turnīros FIDE 1973. gadā Rukavinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Magonas
Magonas ir ciems Cēsu novada Zosēnu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V235 un V304 krustojuma, Gaujas upes krastā. Apmēram puskilometra attālumā uz ziemeļaustrumiem no ciema bija Drustu dzelzceļa stacija līnijā Ieriķi—Abrene.
Rutkuši
Rutkuši ir ciems Pureņu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 275 km attālumā no Rīgas.
Johanna Pāsikangasa-Tella
Johanna Pāsikangasa-Tella (fi; dzimusi kā Johanna Pāsikangasa (fi) Forsā) ir Somijas starptautiskā meistare šahā (1991).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. 1988. gadā izcīnījusi otro vietu Eiropas šaha savienības junioru čempionātā meitenēm U16 vecuma grupā. Daudzkārtējā Somijas sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros izcīnījusi piecas zelta (1989, 1991, 1992, 1993, 1994), divas sudraba (1990, 1996) un divas bronzas (1986, 1988) medaļas. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā 1995. gadā uzvarējusi atklātajā šaha turnīrā pēc Šveices sistēmas Tamperē, bet 1997. gadā Atēnās izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2002. gadā izcīnījusi trešo vietu Augsburgas starptautiskajā šaha turnīrā.
Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros:
Pārstāvējusi Somiju Pasaules šaha olimpiādēs:
Pārstāvējusi Somiju Eiropas komandu sieviešu šaha čempionātos:
Par panākumiem turnīros FIDE 1991. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Kretingas rajona pašvaldība
Kretingas rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Mūsdienās atrodas Žemaitijas novadā, bet līdz 13. gadsimta beigām ietilpa Kursā, pēc 1422. gada Melnas līguma noslēgšanas nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Tā robežojas ar Palangas pilsētu, Skodas rajona, Pluņģes rajona un Klaipēdas rajona pašvaldībām, kā arī Baltijas jūru un Latviju.
Vārpu veronika
Vārpu veronika (Veronica spicata) ir mainīga izskata ceļteku dzimtas veroniku ģints augu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā un Rietumāzijā. Latvijā tā ir sastopama visā valsts teritorijā, visbiežāk — valsts austrumu daļā.
Morfoloģija
Vārpu veronika ir daudzgadīgs, 15—45 cm garš lakstaugs. Stublājs ir stāvs, nezarojošs, stīvs un blīvi klāts ar īsiem, atstāvošiem matiņiem. Lapas uz stublāja ir pretējas, lai gan augšējās var būt pamīšus. Pēc formas lapas ir lancetiskas, aptuveni 1,5—8 cm garas un 0,4—2 cm platas. Lapu pamats ir ķīļveidīgs, mala strupi zāģzobaina, gals strups, lapu kāts ir īss vai lapas ir sēdošas.
Ziedkopa ir blīvs un garš ķekars stublāja galotnē, kurš nedaudz atgādina vārpu. Ziedu kauss ir četrdaļīgs, vismaz divreiz īsāks nekā violeti zilais vainags. Auglis ir ieapaļa pogaļa. Zied no jūnija līdz augustam.
Toms Hārdijs
Edvards Tomass "Toms" Hārdijs (en; dzimis ) ir angļu aktieris.
Hārdijs filmējies tādās filmās kā "Zvaigžņu ceļš: Atriebība" (2002), "Rokenrolleris" (2008), "Bronsons" (2008), "Pirmsākums" (2010), "Cīnītājs" (2011), "Skārdnieks, drēbnieks, zaldāts, spiegs" (2011), "Tātad... Karš!" (2012), "Nelikumība" (2012), "Tumšais bruņinieks atgriežas" (2012), "Loke" (2013), "Piliens" (2014), "Bērns Nr. 44" (2015), "Leģenda" (2015), "Trakais Makss: Skarbais ceļš" (2015), "Cilvēks, kurš izdzīvoja" (2015).
Par lomu filmā "Pirmsākums" aktieris saņēma BAFTA kino balvu kā gada uzlecošā zvaigzne. Hārdijs tēlojis arī televīzijā, par lomu TV filmā Stuart: A Life Backwards (TV filma, 2007) nominēts BAFTA televīzijas balvai kā labākais aktieris.
2016. gadā nominēts Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā" par lomu filmā "Cilvēks, kurš izdzīvoja" (2015).
Barovka (Kastuļinas pagasts)
Barovka ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 8 km no pagasta centra Priežmales, 21 km no novada centra Aglonas un 255 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V645 krustojuma ar V646.
Mariner 10
Mariner 10 bija 1973. gada 3. novembrī palaista zonde ar mērķi pārlidot Veneru un Merkuru. Mariner 10 bija pēdējais Mariner programmas ietvaros palaistais aparāts. Aparāta galvenais uzdevums bija izpētīt Veneras un Merkura atmosfēru, orbitālos datus un planētu virsmu. Papildus pamatmērķiem Mariner 10 pētīja starpplanētu telpu un pirmo reizi vēsturē veica gravitācijas manevru pārlidojot Veneru.
Uzbūve un trajektorija
Kosmisko aparātu ražoja uzņēmums Boeing. Kopumā visa programma NASA izmaksāja 98 miljonus dolāru. Pamatā bija astoņstūrains magnēzija pamatrežģis, kurā tika izvietoti 8 elektronikas pamatkomponenti. Aparāts enerģijas ražošanai izmantoja divus 3 x 1 metru lielus Saules bateriju paneļus. Pilnīgi izvērstā komplektācijā aparāta izmērs bija 8 metri platumā (no viena bateriju paneļa līdz otram) un 3,7 metri augstumā (no sakaru antenas līdz aizsargvairoga malai). otrpus aizsargvairogam uz aparāta tika uzstādītas divas instrumentu platformas. Uz vienas aparāta malas tika uzstādīts gandrīz 6 metrus garš magnetometra statīvs. Kopējā starta masa sastādīja 502,9 kilogramus - 473,9 kilogramus smags aparāts un 29 kilogrami degvielas un slāpekļa gāzes manevrēšanai. Katra saules paneļa bloka sānos tika uzstādītas manevrēšanas sprauslas. Pārlidojot Merkuru, Mariner 10 saņemtu gandrīz 5 reizes lielāku Saules radiācijas dozu, nekā starta brīdī uz Zemes un atšķirībā no citām Mariner misijām, bija nepieciešama papildus termoizolācija pašam aparātam. Lai novērstu Saules bateriju pārkaršanu, tās tika izvietotas uz centrālās ass, kuru aparāta automātika varēja lidojuma laikā regulēt un nodrošināt optimālu aparāta temperatūru. Uz Mariner 10 tika uzstādīti 8 mēraparāti: Mariner 10 bija pirmais kosmiskais aparāts, kurš izmantoja gravitācijas manevru orbītas izmainīšanai - izmantojot Veneras gravitāciju Mariner 10 novirzījās tuvāk Merkura orbītai. A Merkura nosacīti tuvā atrašanās Saulei radīja izaicinājumus aparāta konstrukcijā. PLai nodrošinātu veiksmīgu gravitācijas manevru aparāts tika uzpildīts ar 3 reizes lielāku dzinēju degvielas kravu - tas palīdzēja aparāta orbītu koriģēt un pārlidot Merkuru trīs reizes.
Lidojuma gaita
Boeing pabeidza aparāta konstruēšanu 1973. gada jūnijā un nogādāja NASA rīcībā. Tā kā lidojuma gaitā tika paredzēts gravitācijas manevrs, NASA varēja izmantot mazāk jaudīgo un lētāko Atlas-Centaur nesējraķeti. Aparāts veiksmīgi startēja 3.novembrī un pēc 4 minūtēm iegāja pagaidu Zemes orbītā. Pēc 25 minūtēm - Centaur raķešpakāpe startēja un ievadīja Mariner 10 orbītā uz Veneru. Pirmajās lidojuma nedēļas tika testētas Mariner 10 pētnieciskās sistēmas - aparāts fotografēja Zemi un Mēnesi. Pēc orbītas korekcijas manevra 13. novembrī aparāts piedzīvoja kļūmi - no aparāta krāsojuma atdalījusies gaiša krāsas plēksnītē maldināja Mariner 10 zvaigžņu sekošanas sistēmu un aparāts iegāja "drošajā" režīmā, vēlāk problēma tika novērsta un zvaigžņu sekotājs veiksmīgi atrada savu orientācijas mērķi - Kanopusu. Tomēr lidojuma laikā problēmas ar krāsas atdalīšanos atkārtojās vairākas reizes. Lidojuma laikā radās arī problēmas ar sakaru sistēmu, kas laiku pa laikam izraisīja sistēmas kļūdas. 1974. gada 21. janvārī tikai veikts vēl viens trajektorijas korekcijas manevrs. Janvārī Mariner 10 veica Kohouteka komētas novērojumus ultravioletajā spektrā.
1974. gada 5. februārī Mariner 10 pārlidoja Veneru - tuvākajā punktā atrodoties 5 768 kilometru attālumā no Veneras. Aparāts veicas Veneras fotografēšanu un atmosfēras novērojumus.
1974. gada 29. martā Mariner 10 pārlidoja Merkuru pirmo reizi, tuvākajā punktā atrodoties 703 kilometru attālumā virs planētas. Pēc pirmā pārlidojuma Marienr 10 vienu reizi apriņķoja apkārt Saulei, Merkurs tajā pašā laikā veica divus apriņķojumus.
1974. gada 21. septembrī aparāts otro reizi pārlidoja Merkuru - šoreiz no daudz lielāka attāluma 48 069 kilometri. 1974. gada oktobrī aparāts zaudēja vienu no orientācijas sistēmām un tādēļ nākamais pārlidojums - 1975. gada 16. martā - bija pēdējais. Trešajā reizē Marienr 10 pārlidoja Merkura ziemeļpolu 327 kilometru augstumā. Drīz pēc pēdējā pārlidojuma aprātā beidzās slāpekļa gāzes krājumi, kuri tika izmantoti orientācijas sprauslās. 1975. gada 24. martā pēc neplānota pagriešanās manevra tika iztērēti pēdējie slāpekļa gāzes krājumi un lidojuma kontroles centrs pieņēma lēmumu atslēgt aparātu un pārtraukt lidojumu.
Mariner 10, visdrīzāk, vēl aizvien atrodas orbītā ap Sauli, taču to nav iespējams novērot mazo izmēru dēļ.
Atklājumi
Mariner 10 atklāja vāju Veneras magnētisko lauku. Aparāts veica trīs Merkura pārlidojumus, taču orbītas īpatnību dēļ Saule vienmēr apspīdēja vien un to pašu Merkura puslodi. Kopumā aparāts kartēja līdz 45% Merkura virsmas, kopumā iegūstot 2800 fotogrāfijas, kas bija ļoti līdzīga Mēness virsmai. Aparāts atklāja hēlija gāzes atmosfēras pēdas, vāju magnētisko lauku un lielu ar dzelzi bagātu kodolu.
Ārējās saites
Mariner 10 attēlu katalogs
Oļegs Zaicevs
Oļegs Zaicevs (dzimis, miris ) bija krievu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu, kā arī divārtēju pasaules čempionu. Karjeras laikā aizvadījis 10 sezonas PSRS čempionāta komandās Kaļiņinas SKA un Maskavas CSKA.
No 1971. līdz 1988. gadam Zaicevs bija Kaļiņinas SKA galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Hokejista karjeru Zaicevs sāka 1959.—60. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Kaļiņinas SKA. Pēc trim komandas sastāvā aizvadītām sezonām aizsargs pārcēlās uz Maskavas CSKA vienību, tās sastāvā spēlējot līdz pat 1969. gadam, kad 30 gadu vecumā noslēdza karjeru. CSKA rindās Zaicevs kļuva par pieckārtēju PSRS čempionu. Karjeras laikā PSRS čempionātā 320 spēlēs atzīmējās ar 36 vārtiem.
Rīgas Jēzus baznīca
Rīgas Jēzus Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Elijas un Jēzusbaznīcas ielas krustojumā, Rīgā. Baznīcā darbojas Rīgas Jēzus luterāņu draudze, kā arī Rīgas Vācu Jēzus evanģēliski luteriskā draudze.
Rīgas Jēzus Evaņģēliski luteriskā baznīca ir lielākā vēsturiskā koka celtne Latvijā, kā arī viena no lielākajām koka baznīcām Eiropā.
Vēsture
Esošā baznīca celta laikā no 1818. līdz 1822. gadam. Tās projekta autors ir Kristiāns Frīdrihs Breitkreics, taču būve tika pabeigta arhitekta Johana Pētera Krīka vadībā, jo Breitkreics mira. Šī ir pēc skaita ceturtā Jēzus baznīca. Iepriekšējā pēc arhitekta T. Buhuma projekta celtā baznīca tika nodedzināta 1812. gadā, gaidot Napoleona karaspēka iebrukumu.
Raksturojums
Dievnamam ir netipiska forma: tās pamatā ir regulārs oktogons, kam apkārt ir četras piebūves. Baznīcas tornis ir divpakāpju, 37 metrus augsts. Baznīca ir guļbūve, no koka ir veidotas arī nesošās kolonnas. 1938. gadā pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta baznīca tikusi rekonstruēta.
Tensberga
Tensberga (no) ir pilsēta Vestfollas filkē, Norvēģijā. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 41 486 iedzīvotāji. Tensberga tiek uzskatīta par vecāko pilsētu Norvēģijā. To dibināja vikingi 9. gadsimtā.
Sadarbības pilsētas
Tensbergai ir sadraudzības attiecības ar šādām pilsētām:
Cilvēki
Tensbergā dzimuši:
Rutuļi (Rušonas pagasts)
Rutuļi ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Opostas ezers.
Bajāriņu ciems
Bajāriņu ciems, līdz 2003. gadam - Bajāriņciems, ir ciems Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā uz austrumiem no Rucavas.
Bajāriņu ciema "Zvirbuļu" mājās atrodas VSIA "Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centra" struktūrvienība, bet "Kalna Urbānos" uzņēmums ar Dānijas kapitālu SIA "Baltic Berries", kas nodarbojas ar ogu audzēšanu.
Ābeļu kraupis
Ābeļu kraupis (saukts arī par ābeļu fuzikladiozi) ir izplatīta ābeļu slimība, kuru ierosina patogēna sēne Venturia inaequalis (Cke.) Wint. V.inaequalis pārsvarā inficē ābeļu (Malus) ģints augus, tomēr sēne spēj inficēt arī vilkābeles (Crataegus), pīlādžus (Sorbus) un citus rožu dzimtas (Rosaceae) augus. Slimība ir plaši izplatīta mērenā klimata joslā un ik gadu ievērojami samazina ābolu produkciju ābeļdārzos, radot ekonomiskus zaudējumus. Ābeļu kraupis neizraisa ābeļu tūlītēju bojāeju, tomēr slimība noved pie augļu formas un izmēru izmaiņām, kā arī lapu un augļu pāragras nobiršanas.
Slimības pazīmes
Parasti ābeļu kraupi ir viegli atšķirt pēc ārējām pazīmēm, sevišķi, kad sēne ir sasniegusi pilnīgu mijiedarbību ar saimniekorganismu. Galvenās ārējās pazīmes, kas liecina par kraupja infekciju, ir novērojamas uz lapām vai augļiem. Uz lapu virsmas izveidojas atsevišķi vai izkaisīti apaļi, olīvzaļi samtaini, nekrotiski plankumi ar tumšām robežmalām. Jaunie augļi klāti ar brūniem korķveida plankumiem, kuriem labi iezīmētas brūnas kontūras, savukārt, ja infekcija notikusi vēlu rudenī, uzglabātajiem augļiem novērojami mazi melni plankumi. Ābeļu kraupja simptomi atšķiras atkarībā no laika, kurā augs ir inficējies. Ja infekcija notikusi pirms ziedēšanas, tās laikā vai tūdaļ pēc ziedēšanas, tad augļi izaug sīki, deformēti un var priekšlaicīgi nobirt, samazinot arī ražu nākamajos gados. Ja infekcija notiek vēlāk, tad plankumi uz lapām un augļiem ir sīkāki, virsēji un nav dziļu audu bojājumu. Patogēns var inficēt gan lapas, lapu kātiņus un ābolus, gan arī koka zarus.
Saimniekaugs
[[Attēls:Annual report of the Maine Agricultural Experiment Station" (1885-1953.) (18743933683).jpg|thumb|1. Ābeļu kraupja infekcijas pazīmes uz augļiem 2. Ābeļu kraupja infekcijas pazīmes uz lapām
3. Konīdijas
4. Askusporas ]] Ābeļu kraupja galvenais saimniekaugs — ābeles ir rožu dzimtas (Rosaceae) ģints, kas izplatīta Ziemeļu puslodes mērenā un subtropu klimata apgabalos. Pasaulē ir aptuveni 25-30 ābeļu sugu. Ābeles ir svešapputes augi, kas nozīmē, ka sugas savā starpā viegli krustojas, izveidojot daudzus starpsugu hibrīdus. Tās var sasniegt 100 gadu vecumu, tomēr komercdārzos parasti tās audzē ne ilgāk par 25-30 gadiem. Pirmās ziņas par kultivētām ābelēm parādījās Centrālajā Āzijā, kur aug Malus sieversii (Sīversa ābele), kuras augļi, atšķirībā no citām savvaļas sugām, atbilst mūsdienu ābeles īpašībām. Mūsdienās ābeļu selekcijā un augļu ieguvei kultivē tikai vienu sugu — Malus x domestica (L.) Borkh. (mājas ābele), ko reizēm dēvē arī par Malus pumila Mill.
Patogēns
Venturia inaequalis pieder pie askomicētu klases. Sēnes izcelšanās meklējama Centrālāzijā. Patogēns inficē Malus ģints pārstāvjus, var inficēt arī tādas ģintis kā Crataegus, Sorbus, Pyracantha un Eriobotrya, tomēr patogēna izolāti, kas radušies no citām ģintīm, nevar inficēt ābeļu (Malus) ģints augus. V.inaequalis iedala vairākos izolātos, kurus atšķir pēc to bojājumu izpausmes atšķirīgām šķirnēm. Par patogēna rasi sauc izolātu, kas spēj pārvarēt kraupja rezistenci saimniekaugā. Izolāta avirulences lokusā notiek mutācija, kas noved pie tā, ka saimniekaugs nespēj atpazīt patogēnu un kļūst par kraupja uzņēmīgu šķirni.
Venturia inaequalis dzīves cikls
V.inaequalis dzīves cikls sastāv no primārās infekcijas un sekundārās infekcijas. Primārā infekcija notiek ar dzimumsporām jeb askusporām. Šajā infekcijas posmā norisinās patogēna galvenā attīstība un izplatība. Sekundārā infekcija notiek ar bezdzimumsporām jeb konīdijām. Konīdijas ir gludas, gaišas līdz vidēji olīvbrūnas sporas, kas izplatās vēja un lietus ietekmē. Sēnes attīstības cikls jeb primārā infekcija sākas pavasarī, kad plaukst jaunās lapas un ir piemērota temperatūra un mitrums. Tad no pseidotēcija (askustromām) uz pārziemojušajām lapām vai nobirušajiem augļiem izsējas nobriedušās askusporas, kuras vējš pārnes uz jaunajām lapām, kur tās dīgst un zaļganbrūnos, samtainos plankumos izveido sēņotni, kura pārveidojas apresorijā. No apresorija izveidojas hifas, kuras pāršķeļ saimniekauga lapas virskārtu. Vēlāk attīstās konīdijnesēji ar brūnganām konīdijām. Vējš un lietus konīdijas izplata uz citām lapām un arī augļiem. Bezdzimuma sporas turpina sekundāro infekcijas ciklu vasaras sezonā, inficējot citas saimniekauga daļas. Vienā vasarā var izveidoties vairākas konīdiju paaudzes. Rudenī, kad sākas lapu atmiršana, sēņotne ieaug dziļāk audos un tur sāk veidoties pseidotēcijs. Šis process norit ļoti lēni vēlā rudenī, pat ziemā un noslēdzas agrā pavasarī. Askusporas nogatavojas aprīlī, maijā. Nobriedušās askusporas izsējas, nonāk uz jaunajām lapām un tās inficē, un cikls sākas no jauna.
Kraupja kontrolēšana
Lai cīnītos ar kraupi, var veikt dažādus pasākumus:
Rezistence
Ābeļu rezistence pret kraupi izpaužas kā specifiskas atbildes rezultāts, kas var būt tiešs vai netiešs starp saimniekauga rezistences gēnu (R-gēns), un atbilstošu avirulences gēnu produkciju patogēnā. Šo saistību dēvē par gēns pret gēnu (gene for gene) mijiedarbību. Ābeļu rezistenci pret kraupi var iedalīt daļējā un pilnīgā rezistencē. Daļējā rezistencē patogēna ietekme tiek apspiesta, kraupja simptomi var izpausties mazāk. Pilnīgā rezistencē tiek pārtraukta konkrēta kraupja rases ietekme. Katrs kraupja izturības gēns ir rezistents tikai pret vienu vai dažām kraupja rasēm, nevis pret visām, tādēļ šķirne ar vienu izturības gēnu nav pilnīgi imūna. Ilgu laiku selekcijā, lai iegūtu rezistentas šķirnes, plaši izmantoja Malus x floribunda 821 izturības gēnus Vf (pēc jaunākās klasifikācijas Rvi6). Pateicoties šiem gēniem, dabā bija zināmas 5 ābeļu kraupja rases, pret kurām šķirnes ar šiem gēniem bija pilnīgi neuzņēmīgas. Tomēr, intensīvi lietojot augu aizsardzības līdzekļus un stādot pilnīgi neuzņēmīgas šķirnes, rodas jaunas, agresīvākas kraupja rases, kas spēj izdzīvot arī šādos apstākļos un pielāgoties specifiskajam saimniekaugam. Mūsdienās ir vairāk kā 5 ābeļu kraupja rases, un nelielas kraupja izpausmes sāk parādīties arī uz šķirnēm, kas agrāk tika uzskatītas par imūnām.
Eirāzisms
Eirāzisms (ru) ir 20. gadsimta sākumā Krievijā izveidojusies sociālpolitiska kustība, kas apgalvo, ka Krievija nepieder pie Eiropas vai Āzijas, bet gan pie ģeopolitiskās koncepcijas par Eirāziju, ko pārvalda "Krievu pasaule" veidojot krievu civilizāciju. Vēsturiski Krievijas Impērija bija eirocentriska un parasti tika uzskatīta par Eiropas jeb rietumu lielvaru.
1080i
1080i (zināms arī kā Full HD vai BT.709) ir kadra izšķirtspējas un skenēšanas veida kombinācija. 1080i izmanto augstas izšķirtspējas televīzijā (HDTV) un augstas izšķirtspējas video. Skaitlis "1080" apzīmē horizontālo līniju skaitu ekrānā. "i" ir vārda interlaced saīsinājums; tas norāda, ka pārmaiņus tiek zīmētas tikai nepāra līnijas un pēc tam katra kadra pāra līnijas (katrs attēls tiek saukts par video lauku), tādējādi video veidošanai tiek izmantota tikai puse no faktisko attēla kadru skaita. Saistītā displeja izšķirtspēja ir 1080p, kam ir arī 1080 rindiņas; "p" attiecas uz progresīvo skenēšanu, kas norāda, ka katra kadra izšķirtspējas līnijas tiek secīgi "uzzīmētas" ekrānā.
Eirāzisms
Eirāzisms piedzīvoja atdzimšanu vēlajā Padomju Savienības pastāvēšanas posmā un pēc tās sabrukuma (neoeirāzisms). Viens no tā propagandistiem bija Kazahstānas prezidents Nazarbajevs, kurš 1994. gadā publiskoja ideju, ka NVS ir nepietiekami integrēta un jānomaina ar Eirāzijas Savienību pēc Eiropas Savienības parauga, kas būtu līdzīga gadsimta sākumā pieteiktajai koncepcijai, taču vadītos nevis no abstraktām idejām par tautu vēsturisko kopību, bet no ekonomiskā izdevīguma.
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs bija šaha turnīrs, kas notika Rīgā no 27. oktobra līdz 7. novembrim 2021. gadā "Hanzas peronā" (Rīga, Hanzas iela 16A). Turnīrs notika paralēli ar 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīru sievietēm.
1080i
Šis termins paredz platekrāna malu attiecību 16:9 (taisnstūrveida televizors, kas ir platāks par augstumu), tāpēc 1080 vertikālās izšķirtspējas rindiņas nozīmē 1920 horizontālās izšķirtspējas kolonnas jeb 1920 pikseļus × 1080 līnijas. 1920 pikseļu × 1080 līniju ekrānam ir 2,1megapikseļi (2,1 miljons pikseļu) un laika izšķirtspēja 50 vai 60 savstarpēji savienoti lauki sekundē. Šis formāts tiek izmantots SMPTE 292M standartā.
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs
Organizācija
Sākotnēji bija paredzēts, ka turnīrs norisinās no 2021. gada 27. oktobra līdz 7. novembrim Menas salā. Tomēr COVID-19 pandēmijas radīto sarežģījumu dēļ Apvienotajā Karalistē FIDE paziņoja, ka mainīs norises vietu, jo bija bažas par to, ka pārāk daudziem turnīra dalībniekiem nāksies pašizolēties saskaņā ar Covid-19 ceļošanas karantīnas noteikumiem Apvienotajā Karalistē. 2021. gada 9. augustā FIDE par jauno norises vietu paziņoja Latvijas galvaspilsētu Rīgu. Kopš 2021. gada 21. oktobra Covid-19 gadījumu skaita pieauguma dēļ Latvijā tika izsludināta mājsēde, taču FIDE paziņoja, ka "FIDE Chess.com Grand Swiss" notiks kā paredzēts, tikai bez skatītājiem.
Lsm.lv
LSM.lv ir Latvijas Sabiedrisko mediju — Latvijas Radio un Latvijas Televīzijas — veidots ziņu portāls. Portāls oficiāli savu darbību uzsāka.
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs
Reglaments
Turnīrs risinājās pēc Šveices sistēmas 11 kārtās ar apdomas laiku 100 minūtes pirmajiem 40 gājieniem plus 50 minūtes nākamajiem 20 gājieniem plus 15 minūtes atlikušajai partijai, pievienojot 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. Katra turnīra kārta sākās 14:00. Turnīra vienīgā brīvdiena bija 2. novembrī pēc 6. kārtas. Turnīra kopējais balvu fonds bija 425000 ASV dolāru, kurš tika sadalīts starp pirmajām 40 vietām (1. vieta — 70000 ASV dolāru, 2. vieta — 50000 ASV dolāru, 3. vieta — 40000 ASV dolāru... 31. — 40. vieta — 2000 ASV dolāru). Divi turnīra uzvarētāji kvalificējās 2022. gada Pretendentu turnīram, bet astoņi labākie dalībnieki kvalificējās 2022. gada "FIDE Grand Prix" turnīru izcīņai. Turnīrā bija aizliegts piedāvāt neizšķirtu pirms 30. gājiena.
Lsm.lv
Ziņu portāla izveidi paredzēja Ministru kabineta programma sabiedrības saliedēšanas, nacionālās identitātes un valsts valodas pozīcijas nostiprināšanai, kas tika izveidota 2012. gada pavasarī. 2012. gada rudenī valsts budžeta grozījumos piešķīra 82,3 tūkstošus latu, bet darbības uzturēšanai līdz 2015. gadam (ieskaitot) vēl 50 tūkstošus latu gadā.
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs
Reglaments
Ja viens vai vairāki dalībnieki noslēgumā ieguva vienādu punktu skaitu, tad augstāko vietu noteica pēc šādiem kritērijiem:
Lsm.lv
Portāla LSM.lv apmeklējums 2020. gada martā bijis rekordaugsts — 746 655 unikālie apmeklētāji pēc "Gemius" datiem. Tas ļāvis ierindoties tā gada lasītāko portālu topa trešajā vietā.
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs
Dalībnieki
2021. gada augustā turnīram sākotnēji tika uzaicināti 114 spēlētāji:
Lsm.lv
2014. gada martā portāls LSM.lv saņēma Latvijas Žurnālistu asociācijas "Izcilības balvu" par labāko vizualizāciju mediju darbā 2013. gadā. To saņēma LSM.lv autori — Markus Kokanens un Teemu Hotti ar savu publikāciju sēriju "Pētījumi komiksos". Portāls 2014. gadā ir arī ieguvis NEPLP ceļojošo balvu "Celmlauža" par inovācijām radio un televīzijas darbībā 2013. gadā.
2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrs
Dalībnieki
Latviju turnīrā pārstāvēja lielmeistari Arturs Neikšāns, Normunds Miezis un Ņikita Meškovs.
Turnīra gaita
27. oktobrī 108 šahisti uzsāka pirmo kārtu. Kārtas atklāšanu ievadīja klusuma brīdis, godinot 26. oktobra vakarā mirušo Latvijas šaha treneri un bijušo Rīgas šaha skolas direktoru Aivaru Stašānu (1954—2021). Savu pirmo partiju uzvarēja 20 dalībnieki, to skaitā arī Latvijas lielmeistars Arturs Neikšāns, kas izmantoja Krievijas lielmeistara Alekseja Saranas neprecīzo spēli galotnē. Normunds Miezis cīnījās neizšķirti, bet Ņikita Meškovs savu pirmo partiju zaudēja.
Turnīra tabula
! Vieta !! Dalībnieks !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! Punkti !! TB1 !! TB2 !! TB3
Siliņa
Arī:
Karmena (novele)
Karmena (fr) ir 1845. gadā izdota Prospēra Merimē novele. Tā sastāv no četrām nodaļām un stāsta par kareivi Donu Hosē, kurš iemīl čigānieti vārdā Karmena un kļūst par noziedznieku. Novele guva popularitāti pateicoties 1875. gada Žorža Bizē operai ar tādu pašu nosaukumu.
Latviešu valodā šo noveli izdeva "Jumava" Jausmas Ābramas tulkojumā.
Volts Freizers
Volters "Klaids" Freizers (en; dzimis ), pazīstams arī kā Volts Freizers (Walt Frazier), ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlējis saspēles vadītāja pozīcijā. Pēc karjeras beigām kļuvis par vienu no populārākajiem spēļu komentētājiem NBA, komentē Ņujorkas "Knicks" spēles.
Gandrīz visu profesionāļa karjeru pārstāvējis NBA klubu Ņujorkas "Knicks", taču karjeru noslēdzis Klīvlendas "Cavaliers" vienībā. "Knicks" sastāvā izcīnīja divus NBA čempiontitulus, kas arī ir līdz šim kluba vienīgie. Septiņas reizes piedalījies NBA Visu zvaigžņu spēlē, vienā no tām tika atzīts par spēles vērtīgāko spēlētāju. Četrās sezonās iekļauts līgas simboliskajā pirmajā izlasē, septiņās sezonās tika iekļauts līgas simboliskajā pirmajā aizsardzības izlasē. Pašlaik ir "Knicks" kluba rekordists rezultatīvajās piespēlēs (4791). Iepriekš ir piederējuši arī vairāki citi rekordi, tomēr tos vēlāk ir pārspējis Patriks Jūings.
1987. gadā tika iekļauts Basketbola slavas zālē. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem.
Jevgeņijs Dvizovs
Jevgeņijs Dvizovs (ru; dzimis, miris ) bija PSRS un Baltkrievijas šaha problēmists.
Dzīves gājums
Dzimis Gomeļā, pēc kara 1945. gadā ģimene pārceļas dzīvot uz Žlobinu. Šahu iemācījies spēlēt skolas gados, mācoties Žlobinas dzelzceļa vidusskolā. Beidzis Gomeļas Pedagoģiskā institūta fiziskās audzināšanas fakultāti un Baltkrievijas Fizkultūras institūtu. Visu savu darba mūžu strādājis par treneri ūdenssporta veidos.
Šaha kompozīcija
Savu pirmo šaha kompozīciju publicējis 1964. gadā. Viņa daiļrades gandrīz 50 gados apmēram 150 etīdes ieraudzīja gaismu Baltkrievijas, PSRS, Argentīnas, Anglijas un citu valstu šaha izdevumu slejās. No tām vairāk nekā 70 radītas sadarbībā ar Georgiju Afanasjevu. Bijis trīskārtīgs Baltkrievijas šaha kompozīcijas čempionātu uzvarētājs etīžu žanrā. No 1966.gada bijis Baltkrievijas izlases šaha kompozīcijas komandas dalībnieks un divreiz kļuvis par PSRS čempionu Baltkrievijas komandas sastāvā. Bijis Baltkrievijas šaha kompozīcijas vēsturei veltītas grāmatas līdzautors.
Piemērs
Etīdes risinājums: Baltie piespiež melno figūras bloķēt lauciņus d6, d5 un izmanto šo bloķēšanu, lai etīdi noslēgtu ar ideālu matu.
Annas iela
Annas iela var būt:
Ietekmes zona
Valsts, kas atrodas citas valsts ietekmes sfērā, var faktiski kalpot kā satelītvalsts vai de facto kolonija, kā tas bija Padomju Savienības un tās Austrumu bloka gadījumā pēc Otrā pasaules kara.
Dažkārt vienas valsts daļas var atrasties divās atšķirīgās ietekmes sfērās. 19. gadsimtā Irānas un Taizemes bufervalstis, kas atradās starp Lielbritānijas, Francijas un Krievijas impērijām, bija sadalītas starp šo trīs starptautisko lielvaru ietekmes sfērām.
Ennas province
Ennas province (it, scn) ir bijusī Itālijas province valsts dienvidrietumos, Sicīlijas autonomajā reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Enna. Provinces kopējā platība bija 2574 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja 171 921 iedzīvotājs. Ennas province sīkāk iedalās 20 komūnās. 2015. gada augustā provinci reorganizēja par Ennas brīvo pašvaldību konsorciju.
Balkānu federācija
Balkānu federācija jeb Balkānu Federatīvā Republika bija federālas vai konfederālas valsts projekts, kas radās 19. gadsimta beigās un ietvēra Dienvidslāviju, Bulgāriju, Rumāniju, Albāniju un Grieķiju, un kura pamatā galvenokārt bija kreisā politiskā ideoloģija.
Šo ideju visaktīvāk apsprieda Dienvidslāvijas, Bulgārijas, Rumānijas un Albānijas jaunās komunistiskās varas pirmajos gados pēc Otrā pasaules kara. Iekļaut plānoja arī Grieķiju, ja pie varas nāktu komunistu valdība. Padomju Savienība aktīvi piedalījās šajā procesā, tomēr pēc Staļina konflikta ar Tito PSRS bloķēja federācijas izveides procesu. Svarīgs federācijas izveides pārtraukšanas iemesls bija risks, ka serbi un, vispārīgi runājot, dienvidslāvi zaudēs dominējošo stāvokli valstī un, no otras puses, nedienvidslāvu tautas kļūs atkarīgas no Belgradas.
Samara (nozīmju atdalīšana)
Samara var būt:
Brēmenes arhibīskapija
Brēmenes arhibīskapija (, 1072—1645), sākumā Hamburgas-Brēmenes arhibīskapija (, 848-1072), bija Romas Katoļu baznīcas province, kas sākotnēji aptvēra tagadējās Ziemeļvācijas teritoriju, Ziemeļvalstis un Baltijas zemes. Tās garīgie un laicīgie valdnieki bija Brēmenes arhibīskapi.
Vēsture
Par pirmo Brēmenes bīskapu tiek uzskatīts Nortambrijas anglosakšu misionārs Villehads, kas 787. gadā kristīja Vēzeres upes baseinā mītošās sakšu ciltis. Tomēr Brēmenes bīskapija dibināta tikai pēc tam, kad Romas ķeizars Kārlis Lielais galīgi pakļāva sakšu pretestību 804. gadā. Vikingu laiku sākumā par katoļu misijas vadītāju Ziemeļeiropā nozīmēja franku mūku Anskaru un 831. gadā iecēla viņu par Hamburgas arhibīskapu. Kad 845. gadā vikingi nopostīja Hamburgu, viņš pārcēlās uz Brēmeni, kur no 848. gada pildīja Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa pienākumus.
No 865. līdz 888. gadam Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa pienākumus pildīja Rimberts. Viņš sacerēja sava priekšgājēja dzīvesstāstu - Svētā Anskara dzīve (Vita sancti Anscarii), kurā cita starpā aprakstīts dāņu vikingu iebrukums Kursā 853. gadā un zviedru ķēniņa Olava sirojums Kursā ap 854. vai 855. gadu. 870. gadā Romas pāvests apstiprināja apvienotās Hamburgas-Brēmenes arhibīskapijas izveidi. 983. gadā obodrīti nopostīja Hamburgu. No 1072. gada Hamburgas-Brēmenes arhibīskapiju dēvēja par Brēmenes arhibīskapiju. Pēc vikingu kristīšanas pabeigšanas 1104. gadā no Brēmenes arhibīskapijas tika atdalīta patstāvīga Lundas arhibīskapija.
Pāvests Eugenijs III 1147. gada 13. aprīlī izdeva krusta karu bullu pret pagāniem aiz vācu zemju robežām, kas pazīstama kā Divina dispensatione, ko uzskata par Ziemeļu krusta karu sākumu. Sakšu bruņinieki devās krusta karagājienā pret vendu pagāniem tagadējās Mēklenburgas un Brandenburgas teritorijā. Pakļautajās vendu zemēs Brēmenes arhibīskapam 1149. gadā tika izveidota Oldenburgas bīskapija, bet 1158. gadā Raceburgas un Šverīnes bīskapijas. 1160. gadā Oldenburgas bīskapiju pārdēvēja par Lībekas bīskapiju.
1165. gadā Lundas arhibīskaps Eskils iecēla Benediktīniešu ordeņa mūku Fulko par bīskapu Igaunijā ("Aistu zemē"). 1186. gadā Brēmenes arhibīskaps Hartvigs II apstiprināja misionāru Meinardu par Ikšķiles bīskapu, 1188. gadā pāvests Klements III apstiprināja Livonijas bīskapijas izveidi. Livonijas krusta karu laikā 1255. gadā no Brēmenes arhibīskapijas atdalīja patstāvīgu Rīgas arhibīskapiju.
Tostau
Eduardu Gonsalviss de Andradi (pt, dzimis ), pazīstams kā Tostau, ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeras lielāko daļu, 11 gadus, pavadījis Brazīlijas komandā Cruzeiro.
Brazīlijas futbola izlasi pārstāvējis no 1966. līdz 1972. gadam, kopumā 54 mačos gūstot 32 vārtus. Ar izlasi uzvarējis 1970. gada FIFA Pasaules kausā. Piedalījies arī 1966. gada FIFA Pasaules kausā. Izlases rindās, kopā ar Pelē veidojis vienu no bīstamākajiem uzbrucēju pāriem pasaulē.
Sasniegumi
Cruzeiro
Brazīlija
Šreienbušas muiža
Šreienbušas muiža jeb Čiekurkalna muiža bija Rīgas patrimoniālā apgabala muiža, kas atradās teritorijā starp Rīgas pilsētu un Ķīšezeru tagadējā Čiekurkalna apkaimē Rīgā.
Vēsture
Šreienbušas muižas nosaukums cēlies no tās īpašnieka Rīgas namnieka Dītriha Šreija (Schrey) vārda. Dibināta Zviedru Vidzemes laikā 1687. gadā kā Šreienhofas muiža uz Mazjumpravas muižas Dižkasu māju zemes. Vēlāk tās īpašnieks bijis Rīgas ostas izveidotājs pulkvedis barons Gustavs Veismanis fon Veisenšteins, kam piederējušas arī tuvējās Dreiliņmuiža un Lāču muiža. Ap 1870. gadu muižas pēdējais īpašnieks M. Mende zemi (ap 70 ha) sadalīja apbūves gabalos, kurus pārdeva. 1877. gadā muižas zemes nodalīja no Rīgas patrimoniālā apgabala un tās pārgāja pilsētas pašvaldības iestāžu pārziņā. 1895.-1896. gados uz muižas zemes uzcēla rūpnīcu "Fenikss", "Džutas manufaktūru", instrumentu tērauda rūpnīcu "Salamandra" u.c. fabrikas. Šreienbušā izveidojās plašs strādnieku ciemats, kurā līdz Pirmajam pasaules karam uzcēla aptuveni 800 dzīvojamo ēku, kurās dzīvoja vairāk nekā 22 000 iedzīvotāju. Rīgas pilsētas teritorijā oficiāli iekļauts kopš 1924. gada. 1920. gados Šreienbušu pārdēvēja par Čiekurkalnu.
Habla likums
Habla likums ir sakarība kosmoloģijā starp attālumu līdz galaktikai un tās attālināšanās ātrumu. Pēc Habla likuma var spriest, ka Visums izplešas un tas ir viens no Lielā sprādziena teorijas pierādījumiem. Habla likuma formulējums: galaktiku attālināšanās ātrums ir proporcionāls attālumam līdz galaktikām. Vispārīgā veidā Habla likums izteiksme ir šāda:
kur v ir galaktikas ātrums (km/s), r — attālums līdz galaktikai (Mpc) un H_0 — proporcionalitātes koeficients jeb Habla konstante. 2018. gadā, izmantojot Habla kosmiskā teleskopa mērījumus, aprēķinātā Habla konstantes vērtība ir 73,45±1,66 km/s⋅Mpc. Habla konstantes vērtība dažādos uzziņu avotos var atšķirties. No vispārīgās relativitātes teorijas izriet, ka Habla konstante laika gaitā var mainīties.
Tāpat to var izteikt kā
cz=H_0r,
kur c ir gaismas ātrums (3⋅105 km/s), z ir sarkanā nobīde.
Ja Visums tiešām radies Lielā sprādziena rezultātā, tad aptuveni var noteikt Visuma izplešanās laiku ("Visuma vecumu") ar formulu
Hugo Helmanis
Biogrāfija
Dzimis Rīgā 1895. gada 18. aprīlī. Ieguvis vidējo izglītību. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gada jūlijā brīvprātīgi iestājās Krievijas Impērijas armijā. 1915. gadā beidza Nikolaja kara inženieru skolu. Ieskaitīts 8. Sibīrijas sapieru bataljonā, bet jau drīz pēc tam pārcelts uz 12. aviācijas divizionu. Kā lidotājs piedalījies vairākās gaisa kaujās, notriecis divas ienaidnieka lidmašīnas. Divas reizes krita vācu gūstā, bet abas reizes izbēga. Vairākkārt apbalvots un paaugstināts par poručiku.
1919. jūlijā brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā. Iedalīts 1. Liepājas kājnieku pulkā vada, vēlāk rotas komandiera amatā. Piedalījās daudzās kaujās un izlūkgājienos. 1919. gada oktobrī paaugstināts par kapteini.
Lāčplēša Kara ordenis piešķirts par 1920. gada 6. janvāra kauju Latgalē, kur Helmaņa vadītā vienība, atrazdamās ienaidnieka aizmugurē, negaidītā triecienā ielauzās Makužu sādžā un ieguva lielgabalu, divus ložmetējus u.c. kara materiālus. Pēc kara savu izlūkgājienu pieredzi apkopojis grāmatā Kapteiņa Helmaņa izlūku gājieni Latgales frontē. 1921. gadā kļuva par rotas komandieri, bet tajā pašā gadā atvaļināts.
1922. gada novembrī iestājās Iekšlietu ministrijas dienestā kā sevišķu uzdevumu vecākais ierēdnis. 1923. gadā Helmani iecēla par Jelgavas, 1924. gadā par Kuldīgas apriņķa priekšnieku. Bija Kuldīgas aizsargu pulka komandieris. 1925. gadā pārgāja uz robežpoliciju Jelgavas apriņķī. 1926. gadā atvaļināts no Iekšlietu ministrijas dienesta.
1927. gadā viņš atgriezās armijas aktīvajā dienestā. Ieskaitīts 10.Aizputes kājnieku pulkā, bet jau tā paša gada septembrī, disciplinārā kārtā, atvaļināts. 1928.-1929. gadā bija grupas priekšnieks Zilupes robežapsardzības apgabalā. Vēlāk atgriezās Rīgā kur nodarbojās ar automašīnu tirdzniecību. Bijis biedrības Lāčplēšu Dižcilts dibinātājs un pirmais priekšnieks.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Helmanis pārcēlās uz Jelgavu. Tur bijis nacionalizēto namu uzmērīšanas darbu vadītājs vietējā namu pārvaldē. 1941. gada 4. februārī Jelgavā apcietināts. 18. jūnijā pārvests uz Astrahaņas cietumu. 1941. gada oktobrī kara tribunāls piesprieda Helmanim nāvessodu. Sods izpildīts tā paša gada novembrī.
Bufervalsts
Bufervalsts ir valsts, kas atrodas starp naidīgām (militāri vai ģeopolitiski) valstīm, atdalot tās un tādējādi nodrošinot, ka nepastāv kopīgas robežas un kontakts starp naidīgiem bruņotajiem spēkiem.
Bufervalstis parasti īsteno neitrālu ārpolitiku, kas atšķir tās no satelītvalstīm.
Ruži (Kalupes pagasts)
Ruži ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 207 km attālumā no Rīgas.
Augšdaugavas novada dome
Augšdaugavas novada dome (arī Augšdaugavas novada pašvaldība) ir Augšdaugavas novada pašpārvaldes augstākā iestāde. Dome sastāv no 15 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās Augšdaugavas novadā deklarētie balsstiesīgie Latvijas un Eiropas Savienības pilsoņi.
Rudi Garsija
Rudi Garsija (fr, dzimis ) ir bijušais Francijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, pašlaik ir futbola treneris. Kopš 2023. gada jūnija ir Itālijas A sērijas kluba SSC Napoli galvenais treneris. No 2019. gada līdz 2021. gadam Garsija bija Ligue 1 komandas Lionas "Olympique" galvenais treneris.
Trenera karjera
Lille
Marseille
Lyon
Marathu valoda
Marathu valoda (मराठी, Marāṭhī, ) ir indoāriešu valoda, kurā galvenokārt runā marathi, kas dzīvo Indijas centrālajā un rietumu daļā. Tā ir Indijas štata Mahārāštras oficiālā valoda. Marathu valoda ir ceturtā lielākā valoda Indijā pēc runājošo skaita aiz hindi, bengāļu valodas un telugu valodas.
Jūrmalas zilpodze
Jūrmalas zilpodze (Eryngium maritimum L.) ir 30 – 60 cm augsts čemurziežu dzimtas lakstaugs. Augam raksturīga zilgana apsarme. Spēcīgs stublājs. Lapas ieapaļas, veselas vai ar 3 – 5 daivām, lapu malas ar rupjiem dzeloņainiem zobiņiem. Ziedus veido blīvs, galviņveida čemurs ar zilām vainaglapām. Ziedus apņem rombiskas vīkala lapas. Apputeksnē kukaiņi. Auglis ir dvīņsēklenis ar sīkiem dzelonīšiem. Dekoratīvs augs.
Biotopi
Jūrmalas zilpodze sastopama nelielās grupās smilšainās un akmeņainās vietās. Kserofītiska smiltāja suga. Jūrmalas zilpodze aug vairākos īpaši aizsargājamos biotopos, piemēram, tādos kā pelēkās kāpas, priekškāpas un embrionālās kāpas, kas ir ietvertas Eiropas Savienības aizsargājamo biotopu sarakstā.
Izplatību ierobežojošie faktori
Secināts, ka Eiropas ziemeļos jūrmalas zilpodzes augšanas apstākļus ietekmē paaugstināts nokrišņu daudzums un samazinātais saulaino dienu skaits. Šādi laika apstākļi nenodrošina pilnīgu sēklu nogatavošanos. Sēklām ir zema dīgtspēja. Vairums augu vairojas veģetatīvi, ar sakņu sistēmas palīdzību. Tas izskaidro daudzu populāciju zemo ģenētisko daudzveidību. Vēl izplatību ierobežo kāpu degradācija un jūras līmeņa celšanās.
Livonijas pilsoņu karš
Livonijas pilsoņu karš bija bruņotu sadursmju sērija starp Rīgas pilsētu un Livonijas ordeni, kas pārauga pilsoņu karā no 1297. gada līdz 1330. gadam. Rīgas pusē nostājās Rīgas arhibīskaps, Tērbatas un Sāmsalas-Vīkas bīskapi, kurus atbalstīja Romas pāvesti un Dānijas karaļi. Karā pret Livonijas ordeni iesaistījās arī Lietuvas dižkunigaitija.
Priekšvēsture
Vācu ordeni neapmierināja Livonijas zemju lēņtiesiskā un baznīcas atkarība no Rīgas arhibīskapa, kam garīgās dzīves jautājumos pakļāvās arī Kurzemes bīskapi un Prūsijas četri bīskapi. Pirmās ordeņa sadursmes ar Rīgas bīskapu notika jau 13. gadsimta vidū par novadu Burtnieku ezera rietumu krastā. 1269. gadā ordeņbrāļi uzdrošinājās arestēt arhibīskapu Albertu II un Rīgas domprāvestu Johanu no Fehtes un turēja cietumā, kamēr viņi atzina ordeņa virsvaru. Ordenim draudzīgais arhibīskaps Johans I no Lūnes Rīgas franciskāņu klosterī 1279. gadā veda sarunas ar zemgaļu ķēniņa Nameiša pārstāvjiem, kas tajā laikā karoja ar Livonijas ordeni. Tāpat arhibīskaps Johans II no Fehtes 1289. gadā veda sarunas ar zemgaļu pārstāvjiem par viņu padošanās noteikumiem.
Pilsoņu kara norise
1297. gada pavasarī notika konflikts starp Rīgas pils ordeņa brāļiem un Rīgas pilsētu par rīdzinieku uzceltā tilta nojaukšanu, tādēļ ordeņa mestra vietnieks lika bloķēt pārtikas piegādi pilsētai. Kaut arī tika panākts pamiers, ordenis palielināja garnizonu Rīgas ordeņa pilī (Jürgenshof), kas tolaik atradās pie tagadējās Svētā Jura baznīcas Vecrīgā. Pēc pamiera beigām 1297. gada 30. septembrī Rīgas pilsoņi ieņēma ordeņa pili un noslēdza savienību ar Tērbatas un Sāmsalas-Vīkas bīskapiem. Livonijas ordeņa mestrs Brūno devās karagājienā pret Sāmsalas-Vīkas bīskapu un ieņēma Hāpsalas, Lodes un Leāles pilis.
Rīgas rāte un Rīgas arhibīskaps Johans III 1298. gadā noslēdza militāru savienību ar Lietuvas dižkunigaiti Vīteni, kuram uzvaras gadījumā esot apsolījis atdot Livonijas ordenim pakļautās zemes Zemgalē un bijušajā Jersikas valstī (Rēzeknes fogteju un Dinaburgas komtureju).
Par jauno Rīgas arhibīskapu iecēla Izarnu, kas 1302. gada ieradās Rīgā un nesekmīgi mēģināja samierināt karojošās puses. Nākamais arhibīskaps Jenss Grands kara dēļ Rīgā vispār neieradās. 1304. gadā par Rīgas arhibīskapu ieceltais franciskāņu ordeņa mūks Frīdrihs fon Pernšteins toties ieradās Livonijā un aktīvi atbalstīja karu pret Livonijas ordeni. Lai kontrolētu Daugavas ūdensceļu, 1305. gada maijā Livonijas ordenis par 4000 markām nopirka Daugavgrīvas klosteri, kuru 1303. gadā bija izpostījuši lietuvieši, un uzbūvēja tur ordeņa komturejas pili. 1306. gada pavasarī arhibīskaps bija spiests atstāt Rīgu un apmesties pāvesta galmā Aviņonā.
Rīdzinieki netālu no pilsētas atļāva nodibināt lietuviešu karaspēka nometni ar apmēram 1000 karavīriem, ko dēvēja par "Lietuviešu pili" un lietuvieši turēja savās rokās Daugavas ūdensceļu no Rīgas līdz Dinaburgai, no 1307. gadā līdz pat Polockai. Rutēnijas bīskapija pirms tam atradās lietuviešiem draudzīgā Rīgas arhibīskapa pakļautībā (1290-1307). 1307. gada 2. jūlija kaujā pie Rīgas Livonijas ordenis uzvarēja lietuviešus, kuri zaudēja apmēram 1000 kritušos.
Romas pāvests Klements V arhibīskapa Frīdriha sūdzības 1311. gadā uzdeva izmeklēt pāvesta kapelānam Franciskam no Moliano, kas tobrīd bija legāts svarīgu lietu izmeklēšanā. 1312. gadā arhibīskaps kopā ar legātu Francisku ieradās Rīgā. Nopratinātie liecinieki kritiski novērtēja Vācu ordeni, kas traucējis vietējo tautu misijas darbu un reizēm pat apkarojis jaunkristītos. Pāvesta legāts pasludināja ekskomunikācijas spriedumu Vācu ordenim, kuru pēc Vācu ordeņa apelācijas Romas katoļu baznīcas kardināldiakons tomēr atcēla.
1313. gadā ar Sāmsalas bīskapa, Tērbatas un Rēveles pilsētu starpniecību noslēdza pamiera līgumu. 1314. gadā Romas pāvesta kūrija pieprasīja, lai ordenis atdot ieņemtās Rīgas arhibīskapijas pilis. 1316. gadā rīdzinieki uzbruka Daugavgrīvas pilij. 1318. gadā pāvests Jānis XXII lika Rīgas arhibīskapam, Vācu ordeņa lielmestram un Livonijas ordeņa mestram ierasties Aviņonā uz tiesu. 1319. gada jūlijā tiesa atzina, ka Daugavgrīvas pils likumīgi pieder Livonijas ordenim.
Draudavu senkapi ar krustakmeni
Draudavu senkapi ar krustakmeni ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, kas atrodas Aizkraukles novada Aiviekstes pagasta Draudavu ciemā.
Livonijas pilsoņu karš
Pilsoņu kara norise
1330. gada 15. augustā mestrs Rīgas pilsētai atdeva savas privilēģijas, taču lika uzcelt jaunu Rīgas pili Daugavas krastā ārpus toreizējās pilsētas.
Draudavu senkapi ar krustakmeni
Pēc Jura Urtāna pētījumiem, kapi viedojušies divreiz — no 3 līdz 5. gadsimtam kā baltu senkapu uzkalniņš, bet otrreiz — 15./16. gadsimtā. Pēc Urtāna domām, senās kapsētas iežogotajā teritorijā atrodamais akmenī iecirstais krusts ir t.s. ēģiptiešu jeb Svētā Antonija krusts, kas Livonijas laikā tika izmantots aizsardzībai pret mēri. Krustakmens plašāk zināms no 1876. gada, kad to "Baltijas Vēstnesī" aprakstīja vietējais skolotājs Siliņš.
Livonijas pilsoņu karš
Sadursmju turpinājums
Cīņa abu pušu starpā nenorima un ar mainīgiem panākumiem turpinājās visu 14. gadsimtu. Pāvests 1332. gadā pieprasīja ordenim, lai tiktu atdoti arhibīskapijas domkapitulam atņemtie īpašumi pilis un lauki. 1351. gadā pēc pāvesta Klementa VI lūguma Zviedrijas karalis Magnuss ņēma Rīgas arhibīskapiju savā aizsardzībā. 1360. gadā pāvests atzina arhibīskapa laicīgo un garīgo virsvaru pār Rīgu, bet ordenim saglabāja visus ienākumu avotus Rīgā un tās patrimonālajā apgabalā. Arhibīskaps un Rīgas pilsēta pretspēku ordeņa agresivitātei joprojām turpināja meklēt Lietuvā, tāpēc ordeņbrāļi visiem spēkiem centās traucēt viņu sakarus ar lietuviešu zemēm. Vienlaikus Livonijas iekšpolitikā arvien lielāku nozīmi ieguva Hanzas Livonijas trešdaļa Rīgas, Tērbatas un Tallinas pilsētu savienība. Minēto pilsētu pārstāvji sāka pulcēties savās sanāksmēs (Städtetage), lai koordinētu politisko un ekonomisko darbību.
1393. gadā pāvests Bonifācijs IX no Rīgas arhibīskapa amata atcēla Johanu IV, bet viņa vietā iecēla Vācu ordeņa virsmestra Konrāda fon Vallenrodes brālēnu Johanu V. 1397. gadā pāvests izdeva t.s. inkorporācijas bullu, kurā tika noteikts, ka turpmāk par arhibīskapiem drīkst kļūt tikai ordeņa brāļi. Rīgas arhibīskaps Johans VI Ambundi atsāka cīņu pret ordeni. Viņa pusē nostājās domkapituls, Rīgas pilsēta, Tērbatas un Sāmsalas-Vīkas bīskapi. Ap 1420. gadu Johans VI Ambundi sasauca pirmo Livonijas landtāgu - Livonijas kārtu un valdnieku pilnsapulci. 1452. gadā Rīgas arhibīskaps, kādreizējais Vācu ordeņa loceklis un virsmestra kapelāns Silvestrs Stodevešers un Livonijas ordeņa mestrs Johans fon Mengede noslēdza Salaspils līgumu. Tajā tika noteikta Rīgas divkārša atkarība no ordeņa un arhibīskapa. Tomēr abi Rīgas seniori nebija apmierināti ar līguma noteikumiem un katrs atsevišķi tiecās pēc vienvaldības pār pilsētu. Arhibīskaps Stodevešers palīdzību cīņā pret ordeni meklēja Zviedrijā. Izcēlās karš, kura rezultātā ordeņbrāļi arhibīskapu saņēma gūstā, bet viņa sabiedrotos zviedrus 1479. gadā pie Salacas sakāva. Ordeņa mestrs Bernts Borhs panāca, ka Svētās Romas impērijas ķeizars Frīdrihs III 1481. gadā Rīgas arhibīskapiju izlēņoja ordenim. Rīgas pilsēta uzsāka karu pret ordeni un 1484. gadā pie Ādažiem pieveica ordeņa armiju. Rīdzinieki nopostīja arī Rīgas ordeņa pili. Tikai jaunajam arhibīskapam Mihaelam Hildebrandam 1486. gadā izdevās panākt miera noslēgšanu. 1492. gadā arhibīskaps un ordenis atjaunoja Salaspils līguma darbību.