cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afganistānas Demokrātiskā Republika
Attiecības ar PSRS
Afganistānas valdība jau gadsimta sākumā bija parakstījusi ar PSRS līgumu par savstarpēju palīdzību un nereti lūgusi ievest valstī padomju karaspēka vienības. Neuzticoties saviem bruņotajiem spēkiem (un, kā liecina pieredze - pamatoti), visi Afganistānas valdnieki ir vēlējušies nodrošināties ar krievu specdienestu apsardzi, taču 1979. gadā šīs vēlmes sasniedza savu kulmināciju. Oficiālās sarunās ar PSRS vēstnieku, VDK pārstāvjiem un PSKP vadību ir lūgts: 14. aprīlī - iesūtīt Afganistānā 15-20 kaujas helikopteru pilnā ekipējumā, 16. jūnijā - nosūtīt padomju ekipāžas tankiem un bruņutransportieriem, kas apsargātu valdību un lidlaukus, 11. jūlijā - ievest Kabulā vairākus bataljonus speciālā karaspēka, 19. jūlijā - ievest divas divīzijas, 20. jūlijā - ievest Kabulā gaisa desanta divīziju, 21. jūlijā - nosūtīt uz 8-10 helikopterus Mi-24, 24. jūlijā - ievest Kabulā trīs armijas vienības, 12. augustā - ievest Kabulā padomju karaspēku, trīs specvienības un transporta helikopterus, 21. augustā - nosūtīt uz Kabulu 1,5 - 2 tūkstošus padomju desantnieku, nomainīt afgāņu zenītiekārtu apkalpes ar padomju speciālistiem, 25. augustā - ievest Kabulā padomju karaspēku. Šie lūgumi atkārtojās 2. oktobrī, 17. un 20. novembrī, 2., 4., 12. un 17. decembrī. Oficiālā atbilde visu šo laiku bija - "Nē". Arī 1979. gada septembrī, kad Tarakī personiskā sarunā ar Brežņevu lūdza militāru palīdzību, viņam tika atteikts. Amina veiktais apvērsums nopietni satrauca PSRS. 1979. gada novembra beigās tika atsaukts PSRS vēstnieks Afganistānā Puzanovs. Decembrī, pēc sarunām Maskavā ar Amina pārstāvi Pandžšeri, PSKP CK beidzot pieņēma lēmumu ievest armijas daļas.
25. decembrī uz Kabulu un Bagramu tika pārvietota gaisa desanta divīzija. 350 pārlidojumu, ap 4 tūkstošiem desantnieku, vairāk nekā tūkstoš tonnu munīcijas - divu dienu laikā. Viena no lidmašīnām Il-76 piezemējoties ietriecās klintīs. Un tomēr šī pārvietošanās palika praktiski nepamanīta gan Afganistānā, gan Padomju Savienībā. Jau 1979. gada maijā bija pieņemts lēmums par īpaša „musulmaņu bataljona” izveidošanu GIP paspārnē. Ietērpti afgāņu armijas formās, 600 desantnieku tika gatavoti iesūtīšanai Afganistānā. 27. decembrī viņi jau atradās Amina personīgās apsardzes vidū.
Operācija "Vētra-333"
Padomju VDK specvienība "Alfa" straujā triecienā ieņēma Amina rezidenci un Afganistānas vadītājs tika nogalināts. Pilī kopā ar Aminu bija viņa sieva un bērni. Pēc kaujas pilī iegāja divi nākamās valdības ministri, kas sameklēja un atpazina Amina līķi. Viņa sievu un meitu katram gadījumam aizsūtīja uz Kabulas centrālcietumu. Piecgadīgais Amina dēls tika atrasts nogalināts. Atbalstošais musulmaņu bataljons bija saņēmis pavēli uzsiet uz kreisās rokas baltu marles apsēju - lai viņus nesajauktu ar Amina īsto apsardzi. Savukārt Vitebskas gaisa desanta divīzijas vienības, kas notikumu vietā ieradās tikai uz rīta pusi, nebija informētas par marles nozīmi un bez īpašām instrukcijām paspēja nošaut vairākus „savējos”. Pārpratums atrisinājās tikai pēc tam, kad desantnieki izdzirdēja otrā pusē atskanam rupju lamāšanos krieviski. Kabulas radio 1979. gada 28. decembrī uzrunāja tautu: "Šodien tika sagrauta Amina un viņa līdzskrējēju - mežonīgu benžu, uzurpatoru un slepkavu izveidotā moku mašīna. Lielā Aprīļa revolūcija, kas uzsākta afgāņu varonīgās tautas nesatricināmās gribas rezultātā ar Afganistānas revolucionārās armijas uzvarošās sacelšanās palīdzību, ir iegājusi jaunā posmā. Par noziegumiem pret Afganistānas tautu revolucionārā tiesa ir piespriedusi Aminam nāves sodu. Soda izpildīšana ir notikusi."
PSRS invāzija
Kā rezultāts padomju okupācijai bija masveida afgāņu izceļošana uz bēgļu nometnēm kaimiņos esošajās Pakistānā un Irānā. Pakistānā vien patvērumu meklēja vairāk nekā 3 miljoni afgāņu. Pēc desmit gadiem redzot, ka šajā karā nav iespējams uzvarēt, PSRS izveda savu karaspēku no Afganistānas. Afganistānas karā gāja bojā 13 833 padomju armijas karavīru. Ievainoti - 49 985.
Lai uzsāktu karaspēka izvešanu, padomju pusei nācās nomainīt valsts vadītāju. Karmala vietā nāca drošības dienesta vadītājs Nadžibulla. Afganistānas demokrātiskā republika tika pārdēvēta par Afganistānas republiku. No cietumiem izlaisti ap 800 politieslodzīto. Valdības līmenī tika pasludināta Mierizlīguma politika - kaut kas līdzīgs PSRS Perestroikai. Ženēvā tika sāktas sarunas starp Kabulas valdību un Pakistānā esošo opozīciju. Ženēvas sarunās puses atteicās tikties tiešā veidā, un sarunas notika ar starpnieka palīdzību. Ik dienu bija iespējama tikai viena tikšanās katrai no pusēm, ievērojot stundas starplaiku (lai nejauši nesatiktos pie ieejas ēkā). Runā, ka šo sarunu veiksmīgs iznākums bija atkarīgs tikai no tā, kā vakaros risinājās sarunas starp amerikāņu padomnieku, kurš vadīja opozīcijas delegāciju un padomju padomnieku, kurš vadīja Kabulas pārstāvjus.
PSRS aiziešana no Afganistānas tika uzskatīta par ASV ideoloģisku uzvaru. Pēc PSRS aiziešanas, ASV un tās sabiedrotie zaudēja interesi par Afganistānu. Valdība vēl trīs gadus karoja ar modžahediem, taču galu galā krita 1992. gadā, kad Ziemeļu alianses spēki ienāca Kabulā.
Ziemeļu polārais loks
Ziemeļu polārais loks ir viena no piecām galvenajām paralēlēm, kas atzīmēta uz Zemeslodes kartes.
Ziemeļu polārais loks apzīmē arī robežu starp teritoriju, kur ir polārā diena un polārā nakts un teritoriju, kurā tādu nav. Jebkurā vietā, kas atrodas uz ziemeļiem no ziemeļu polārā loka, vismaz vienu reizi gadā Saule atrodas virs horizonta vismaz 24 stundu garumā un arī vismaz vienreiz gadā Saule neparādās virs horizonta vismaz 24 stundu laikā. Uz polārā loka šie notikumi notiek tieši pa vienai reizei gadā, t.i. Saule 24 stundas vienu dienu spīd jūnijā, bet decembrī tā 24 stundas vienas dienas laikā ir zem horizonta (ir nakts). Tieši tāpat tas notiek arī uz dienvidu polārā loka.
Bargā klimata dēļ pavisam nedaudz cilvēku dzīvo aiz ziemeļu polārā loka. Trīs lielākās pilsētas, kuras atrodas aiz loka, atrodas Krievijas Federācijā, tās ir Murmanska (325 000 iedz.), Noriļska (135 000) un Vorkuta (85 000). Ceturtā lielākā pilsēta atrodas Norvēģijā, tā ir Trumse (62 000 iedz.). Vienīgā pilsēta, kura atrodas uz ziemeļu polārā loka, ir Saleharda (Obas krastos, Krievijas Federācijā).
Renda
Renda ir apdzīvota vieta Kuldīgas novada Rendas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie Īvandes ietekas Abavā abpus autoceļam P120 26 km no novada centra Kuldīgas un 130 km no Rīgas. Kurzemes Šveices daļa.
Express
Express (no en "ekspresis") var būt:
Zīda ceļš
Zīda ceļš bija seno laiku un viduslaiku tirdzniecības ceļš no Senās Ķīnas uz Centrālāziju, tālāk uz Tuvajiem Austrumiem un Vidusjūras baseina valstīm.
Vēsture
Uzskata, ka Zīda ceļš izveidots jau 114. gadā p.m.ē., kad Senajā Ķīnā valdīja Haņu dinastijas imperators Vudi, kurš vēlējās izveidot stabilus tirdzniecības sakarus, lai iegūtu slavenos persiešu zirgus. Ar 70 000 vīru lielu jātnieku armiju viņš nodrošināja mieru Ķīnas rietumos, no kurienes arī aizsākās tirdzniecības apmetņu būvniecība maršrutā no Ķīnas līdz Kaspijas jūrai. Sunu dinastijas laikā (960-1279) sakarā ar arābu iekarojumiem un jūras tirdzniecības attīstību Zīda ceļa nozīme samazinājās. Tā vietā Vikingu laikos izveidojās tirdzniecības ceļi pa lielajām Austrumeiropas upēm starp Centrālāziju un Ziemeļeiropu.
Zīda ceļa nozīme atjaunojās pēc Mongoļu impērijas izveidošanās 13. gadsimtā, pa to uz Ķīnu ceļoja Marko Polo un citi eiropieši. Azovas jūras krastos un Krimā izveidojās dženoviešu kolonijas tirdzniecībai pa Zelta Ordas tirdzniecības ceļiem, kas tika izmantoti līdz pat 16. gadsimtam.
Ceļa ģeogrāfija
Zīda ceļš ir vesels sauszemes un jūras ceļu tīkls, kura garums bija vairāk nekā 8000 km. Tirdzniecības ceļa sākums bija Ķīnā, un tas savienoja senatnes lielās impērijas - Ķīnu, Indiju, Persiju, Divupi, Ēģipti un Romas impēriju.
Zīda ceļa nozīmība
Ar Zīda ceļa starpniecību Rietumos nonāca tādi ķīniešu izgudrojumi kā zīds, šaujampulveris, papīrs, kompass. Uzskata, ka budisms ienāca Ķīnā pa Zīda ceļu.
Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordenis
Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordenis (lt) ir Lietuvas prezidenta apbalvojums, kas tika izveidots, godinot Lietuvas pilsoņus par sasniegumiem sabiedrības un valsts labā. Arī ārzemnieki var tikt apbalvoti ar šo apbalvojumu. Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina vārdā nodēvētais ordenis ir dibināts 1928. gadā, pieminot Lietuvas Republikas desmitgadi. Tā vidū attēloti Ģediminaišu stabi, viens no Lietuvas nacionālajiem simboliem.
Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordenim ir piecas šķiras:
Lentu atgriezumi:
Ordenim ir triju šķiru piemiņas medaļas.
Bjalostocka
Bjalostocka var būt:
Leonīds Leimanis
Leonīds Leimanis (dzimis, miris ) bija latviešu kinorežisors. 1965. gada saņēmis Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu.
Dzīvesgājums
Leonīds Leimanis dzimis, Rīgā, ierēdņa Jāņa Leimaņa ģimenē, kurš jaunībā spēlēja Pēterburgas teātros. Beidzis Tautas augstskolas dramatisko studiju (1930), bija Strādnieku teātra (1927—1934), pēc tā likvidēšanas Dailes teātra (1934—1940) aktieris. Līdztekus kopš 1933. gada bija kinostudijas "Latviešu skaņu filma" aktieris un režisors, kultūrfilmu operators. Uzņēma pasūtījuma filmas par sportu un medicīnu, bija režisora A. Rusteiķa asistents pirmajā latviešu pilnmetrāžas skaņu filmā "Daugava” (1934), kurā tēloja vienu no galvenajām lomām – rakstnieku Vilni.
Pēc Latvijas okupācijas strādāja par Dailes teātra direktoru (1940—1941), vācu okupācijas laikā izveidoja un vadīja Rīgas pagrīdes antifašistisko organizāciju "Сīņа".
Kad Sarkanā armija atkal ieņēma Rīgu, Leimani atjaunoja Dailes teātra direktora amatā (1944—1946), vēlāk viņš bija Rīgas Kinostudijas mākslinieciskās daļas vadītājs (1946—1948) un viens no vadošajiem kinostudijas režisoriem (no 1947).
Kopā ar režisoru Pāvelu Armandu uzņēma filmu "Salna pavasarī" (1955), bija filmu „Nauris” (1957) un „Šķēps un roze” (1959) režisors un scenārija autors. Vēlāk uzņēma filmas „Kapteinis Nulle” (1964), „Purva bridējs” (1966) un „Pie bagātās kundzes” (1969).
Miris 1974. gada 6. jūlijā Rīgā, viņa izvadīšana iemūžināta kinožurnāla "Padomju Latvija" 1974. gada 20. numurā (operatori Vadims Mass un Juris Podnieks).
Ģimene
Precējies ar aktrisi Elvīru Leimani, dzīvojis Lielvārdē, kur dzimusi viņa meita aktrise Ludmila Leimane-Vītoliņa. Dēls Gundars spēlēja Matīsiņu viņa režisētajā kinofilmā „Salna pavasarī”.
Tukuma pilskalns
Tukuma pilskalns, arī Vilkāju pilskalns, atrodas Tukuma pilsētas robežās, Veļķu dzīvojamajā rajonā.
Tukuma pilskalns atrodas Pilskalna ielā 30, uz rietumiem no mūsdienu pilsētas centra. Pilskalna augstums ir 15 m. Plakumam ir iegareni apaļa forma, tam visapkārt stiepjas nevienāda augstuma valnis. Pilskalna rietumu un ziemeļu nogāzes mākslīgi stāvinātas, kā rezultātā šajās kalna pusēs izveidots grāvis.
Pilskalna apdzīvotība tiek saistīta ar vēlo dzelzs laikmetu. Tukuma pilskalns atrodas kādreizējās kuršu Vanemas zemē un visticamāk to apdzīvojuši etniski jaukti (kurši, līvi, vendi) iedzīvotāji. Tukums minēts senrakstos, sākot no 1253. gada, kā Tuckemen.
Griškānu pagasts
Griškānu pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā austrumos. Robežojas ziemeļos ar Vērēmu un Lendžu pagastiem, austrumos ar Ludzas novada Cirmas pagastu, dienvidos ar Stoļerovas un Čornajas pagastiem, rietumos ar Ozolaines pagastu un Rēzeknes pilsētu. Pagasta centrs atrodas Sprūževā.
Vēsture
Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā 1945. gadā izveidoja Griškānu ciema padomi. Rēzeknes rajona Griškānu ciemam 1954. gadā pievienoja Bešaukas ciema kolhoza «Blāzma» teritoriju. 1963. gadā pievienoja daļu Janopoles ciema kolhoza «Boļševiks» teritorijas bet daļu kolhoza «Blāzma» teritorijas pievienoja Lendžu ciemam. 1975. gadā pievienoja likvidētā Janopoles ciema tertioriju, bet 1981. gadā daļu teritorijas pievienoja Lendžu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Griškānu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Tukuma pilskalns
Pilskalnu pirmais aprakstījis Augusts Bīlenšteins. 1923. gadā savas Kurzemes pilskalnu pētīšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš.
Teleskops (zvaigznājs)
Teleskops ir mazs dienvidu puslodes zvaigznājs, kuru 17. gadsimtā izveidoja Nikolā Lakals.
Austrumu konference (NBA)
NBA Austrumu konferencē ir piecpadsmit komandas, kas ir sadalītas trijās divīzijās pa piecām komandām katrā. Pašreizējais divīziju sadalījums līgā pastāv kopš 2004.—2005. gada sezonas. Visvairāk reižu (21) par Austrumu konferences uzvarētāju ir kļuvis Bostonas "Celtics".
Izspēles kārtība
Visu triju divīziju uzvarētāji un kāds no divīzijas, kam Austrumu konferencē ir labākā uzvarēto-zaudēto spēļu attiecība, tiek izsētas ar pirmo līdz ceturto numuru izslēgšanas spēlēs attiecīgi pēc uzvarēto-zaudēto spēļu attiecības. Pārējās komandas, kas regulārās sezonas noslēgumā Austrumu konferences tabulā ir ierindojušās no 5. līdz 8. vietai, tiek izsētas ar piekto līdz astoto numuru attiecīgi pēc uzvarēto-zaudēto spēļu attiecības. NBA izslēgšanas spēļu turnīrā astoņas labākās konferences komandas spēlē pirmā pret astoto, otrā pret septīto, utt. Austrumu konferences čempions NBA finālā spēlē pret Rietumu konferences uzvarētāju par NBA čempiontitulu.
Sabiles pilskalns
Sabiles pilskalns atrodas Talsu novadā, Sabiles pilsētas robežās. Līdz 13. gadsimtam nocietinājums atradās kuršu Vanemas zemē, pēc tam Livonijas ordeņa Kandavas fogtejas sastāvā.
Raksturojums
Kalna apdzīvotība attiecas uz vēlo dzelzs laikmetu un tiek saistīta ar kuršiem. Pilskalna kultūrslāņa biezums sasniedz 0,5 m. Aiz pilskalna grāvja konstatēta ap 1 ha liela apmetne (senpilsēta), kurā kultūrslāņa biezums arī sasniedz 0,5 m. Apmetnē konstatēti divi dažādi apbūves periodi no 11.—13. gadsimta un no Livonijas ordeņa laika 14.—16. gadsimtā.
Pilskalna ierīkošanai izmantota dabīgi grūti pieejama vieta starp divām gravām Abavas ielejas krastā. Radusies zemes mēle, kas atdalīta no apkārtējiem laukiem ar 3 m dziļu un 10 m platu grāvi un 5 m augstu valni. Pilskalna augstums 25 m. Plakuma izmēri 45x60 m. Kalna pakājē izveidota 10 m plata terase.
Vēsture
Ir zināms, ka Sabilē atradās nocietināts Kursas zemes Vanemas pilskalns ar senpilsētu, kas rakstos pirmo reizi pieminēta 1253. gadā, kad Livonijas ordenis un Kurzemes bīskaps sadalīja kuršu zemes. Tiek uzskatīts, ka pēc tam pilskalns kādu laiku vairs nav apdzīvots. Sabile atkal tiek minēta tikai sākot ar 14. gadsimtu, kad tās vietā jau ir izveidojusies plašāka apmetne.
Uzskata, ka Sabiles ordeņa pils (la, de) pie Kursas kara ceļa starp kuršu pilskalnu un Abavas upi ir celta pirms 1282. gada. Sabiles pilī 1438. gada augustā notika Livonijas ordeņa tā sauktās Vestfāļu partijas pārstāvju sarunas ar Vācu ordeņa virsmestra sūtņiem par bruņinieka Finkes virzīšanu mestra amatam. 1462. gadā Sabile bija ordeņa Kandavas fogtejas pilsnovada centrs.
Pilskalnu pirmais aprakstījis Augusts Bīlenšteins 1869. gadā. 1923. gadā savas Kurzemes pilskalnu apsekošanas laikā pilskalnu apsekojis un izmērījis Ernests Brastiņš. Plašākus arheoloģiskus pētījumus pilskalnā veicis Ēvalds Mugurēvičs 1975.—1979. gadā.
Tēlnieks (zvaigznājs)
Tēlnieka zvaigznāju izveidoja Nikolā Lakals.
Jūras ūdele
Jūras ūdele (Neovison macrodon) ir izmiris neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, kas pieder ūdeļu ģintij (Neovison). Reizēm jūras ūdele tiek klasificēta kā Amerikas ūdeles pasuga, to saucot par Neovison vison macrodon.
Jūras ūdele ir vienīgais sermuļu dzimtas dzīvnieks un viens no diviem modernajiem sauszemes plēsējiem, kas ir izmiris nesenā pagātnē. Otrs izmirušais plēsējs ir Folklendu vilks. Jūras ūdeles kažokāda tika vērtēta ļoti augstu, tādēļ tā tika pilnībā izmedīta. Pēdējā zināmā jūras ūdele tika noķerta Kanādā 1894. gadā, lai gan daži dabas pētnieki tam nepiekrīt, apgalvojot, ka tā drīzāk ir bijusi parastā Amerikas ūdele. Lielākā daļa zinātnieku uzskata, ka jūras ūdele izmira, lai gan zvērādu tirgū ādas tika pārdotas vēl.
Jūras ūdele dzīvoja Ziemeļamerikas ziemeļaustrumos, Kanādas un ASV teritorijās, sākot ar Masačūsetsu un beidzot ar Ņūfaundlendu. Tā bija iecienījusi akmeņainos jūras krastus, tādēļ arī ieguva savu nosaukumu.
Izskats un īpašības
Salīdzinot ar savu tuvāko radinieci Amerikas ūdeli, tā bija garāka, masīvāka, un tās kažokāda bija gandrīz 2 reizes lielāka par parastās ūdeles ādu. Ir saglabājušās ziņas, ka lielākā zināmā jūras ūdele ir sasniegusi 82,6 cm garumu. Tās kažoks salīdzinoši bija raupjāks, un krāsa sarkanīgāk brūna. Jūras ūdelei bija īpatnēja smaka.
Lai arī jūras ūdeli labi pazina mednieki, tā izmira pirms tika zinātniski aprakstīta. Līdz ar to par jūras ūdeles uzvedību ir skops faktu materiāls. Ir zināms, ka tā bija nakts dzīvnieks un vientuļniece tāpat kā Amerikas ūdele.
Avia
Avia (Avia akciová společnost pro průmysl letecký) ir Čehijas automašīnu un aviācijas ražotāja kompānija. Kompānija dibināta 1919. gadā. 1928. gadā tā kļuva par kompānijas Škoda apakšnodaļu. 1930. gados tā kļuva par vadošo Čehoslovākijas lidmašīnu ražotāju. Otrā pasaules kara laikā tā ražoja lidmašīnas trešā reiha gaisa spēku vajadzībām. Pēc kara kompānija tika nacionalizēta un pārprofilēta automašīnu ražošanai. Tomēr līdz 1963. gadam ražoja arī lidmašīnas. Pēc tam ražoja aviācijas motorus, bet pēc 1988. gada tikai lidmašīnu propellerus. 1992. gadā rūpniecība tika sadalīta divās nodaļās propelleru un automašīnu ražošanai. Abas nodaļas izmantoja zīmolu "Avia".
Lidmašīnu ražošana
Kompānijas ražoto lidmašīnu saraksts:
Kauls
Kauli ir izturīgi, pietiekoši elastīgi saistaudi, kas pilda balsta funkcijas. Kauli kopā ar kaulu savienojumiem veido skeletu. Kaulaudi ir dzīvi un sastāv no kaulu šūnām, kas izvietotas starp šķiedrām. Kauli nav blīvi, tajos ir dobumi, kuros atrodas asinsvadi un nervi, dažviet kauli ir poraini. Daudziem kauliem vidū ir dobums, kurā atrodas kaula smadzenes. Pieaugušam cilvēkam ir aptuveni 206 kauli un tie veido 18% ķermeņa masas. Kaulu skaits ir individuāli mainīgs. Mācība par kauliem un to savienojumiem ir osteosindesmoloģija. Septiņu līdz desmit gadu laikā notiek pilnīga visu skeleta kaulu atjaunošanās, turklāt trabekulāro kaulu aprite notiek piecas līdz desmit reizes straujāk nekā kortikālo kaulu aprite.
Forma un klasifikācija
Cilvēka ķermeņa forma ir stipri atkarīga no tā kauliem. Tā kā kaulu forma ir dažāda, tos ir pieņemts klasificēt pēc to formas. Izšķir:
Uzbūve
Dzīva cilvēka kaula uzbūvē piedalās:
Kaulaudi (kaulviela), no tiem ir atkarīga kaulu forma un cietība. Kaulaudi sastāv no šūnām un starpšūnu vielas. Starpšūnu vielu veido organiskās vielas un neorganiskās vielas, kaulu šūnas ir dažādas.
Šūnas
Kaula šūnu kvantitatīvā attiecība kaulaudos atkarīga no indivīda vecuma un no paša kaula un visa organisma funkcionālā stāvokļa.
Osteoblasti
Osteoblasti ir daudzstūrainas vai ovālas formas kodolainas šūnas, kurās sintezējas galvenie kaula organiskie komponenti: olbaltumviela kolagēns un polisaharīdi. Jaunas kaulu šūnas, kas uzslāņo kaulaudus, veidojas nobriedušās kaulu šūnas.
Osteocīti
Osteocīti ir kaulaudos ieslēgtas šūnas ar labi veidotiem izaugumiem, kuri kontaktē ar blakus stāvošo šūnu izaugumiem. Pa osteocītu izaugumiem notiek kaula vielu maiņa. Osteocīti atrodas uz kaula plātnītēm un veidojas no osteoblastiem.Tie regulē kalcija un fosfātu līmeni mikrovidē (kaulā), kā arī veic mehanotransdukcijas funkciju — mehāniska kairinājuma transformācija par bioloģisku reakciju, piemēram, fiziskas slodzes rezultātā veidojoties stiprākiem kauliem.
Osteoklasti
Osteoklasti ir ļoti lielas daudzkodolainas šūnas, atrodas garajos kaulos iekšējā kaula plēvē, tie noārda vecos osteocītus un paplašina garo kaulu dobumus garo kaulu augšanas laikā. Osteoklasti izdala aktīvus enzīmus un rada skābu vidi, kas noārda kaulaudus, tādējādi paaugstinot brīvā kalcija līmeni asinīs. Osteoklastu darbību netieši ietekmē parathormons — jo augstāks līmenis, jo aktīvāk darbojas osteoklasti un noārda kaulaudus. Osteoklasti veidojas analogi kā makrofāgi — no kaula smadzeņu cilmes šūnām. Asinīs cirkulējošie monocīti iekļūst kaulā un saplūst kopā, parasti viens osteoklasts veidojas no 6-12 monocītiem un dzīvo aptuveni 2 nedēļas.
Kaulu veidi
Cilvēka skeletā ir divu veidu kauli — kortikālie un trabekulārie kauli.
Kortikālie kauli
Aptuveni 80% no skeleta masas veido kortikālie kauli. Tos sauc arī par blīvajiem jeb kompaktajiem kauliem un tie klāj kaulu virsmu. Tiem ir liela izturība pret mehāniskām slodzēm. Šāda slodzes izturība visvairāk vajadzīga skeleta garajos stobrkaulos, ribās un galvaskausa kaulos — tur tad arī blīvo kaulu īpatsvars ir vislielākais (līdz pat 95%). Kortikālo jeb blīvo kaulu izturības pamatā ir šo kaulu uzbūves īpatnības. Kortikālie kauli sastāv no t. s. osteona — mikroskopiskām koncentrisku kaula plātnīšu kolonnām ar dobu kanālu vidusdaļā (Haversa kanāls), kurā izvietojušies asinsvadi un nervi. Kanāli ir orientēti kaula garenass virzienā. Atsevišķus osteonus norobežo starpplātnītes. Gan osteona, gan starpplātnīšu pamatu veido vienā virzienā ejošas kolagēna šķiedras. Starp kolagēna sienām izgulsnējas sāļi. Blakus esošo kolagēna šķiedru virziens ir dažāds, tas padara kaulu plātnītes izturīgas.Osteoni tiek noārdīti un veidojas no jauna, arhetoniski piemērojas mainīgiem slodzes apstākļiem. Folkmaņa kanāli savukārt sasaista kopā osteonus.
Sejni
Sejni (pl, lt) — pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz austrumiem no Suvalkiem. Apmēram 30% no pilsētas iedzīvotājiem ir lietuvieši un pilsēta ir Polijas lietuviešu minoritātes kultūras centrs. Pilsētā atrodas lietuviešu skola un Lietuvas konsulāts, iznāk lietuviešu avīze.
Kauls
Trabekulārie kauli
Trabekulārie kauli ir poraini, un tie veido tikai 20% no cilvēka skeleta masas. Pateicoties savai struktūrai, tie ir daudz elastīgāki un vieglāki par kortikāliem kauliem. Šo kaulu vielmaiņas aktivitāte ir lielāka, tostarp arī remodelācija. Trabekulārie kauli sastāv no kaulu baļķīšiem jeb trabekulas, kas veido savstarpēji saistītu tīklveida struktūru. Šis tīkls balsta kaulu no iekšpuses un palīdz saglabāt kaula formu un apveidu kompresijas slodzes laikā. Starp kaulu baļķīšiem izvietojas kaulu smadzenes, taukaudi un saistaudi.
Sejni
Vēsture
Pilsēta radusies 17. gadsimtā. 19. gadsimta beigās Sejnos dzīvoja lietuviešu literatūras klasiķis Antans Baranausks, kurš šeit ir apglabāts. Pēc Pirmā pasaules kara, dibinoties neatkarīgajām Polijas un Lietuvas valstīm, Sejnu apkārtne kļuva par vienu no abu valstu strīdus objektiem. Vispirms 1918. gada 8. maijā kontroli pār Sejniem ieguva lietuviešu varas iestādes un to akceptēja Sūtņu konference. Tomēr, kad 1919. gada 22. augustā vācu karaspēks pameta pilsētu, poļu kaujinieki no Poļu militārās organizācijas (Polska Organizacja Wojskowa) t. s. Sejnu sacelšanās rezultātā sagrāba varu pilsētā un tās apkārtnē. Pēc gada pilsēta ieņēma boļševistiskās Krievijas karaspēks. 1920. gada 12. jūlijā Maskavā tika noslēgts Padomju-Lietuvas miera līgums, kurā lietuviešiem tika piešķirtas tiesības uz Sejniem un 19. jūlijā lietuviešu spēki ieņēma pilsētu. Parīzes Miera konference piešķīra Sejnus poļu pusei un Polijas varas iestādes nodibināja kontroli pār pilsētu. Tomēr 2. septembrī Poļu-lietuviešu kara laikā Lietuvas karaspēks atkal ieņēma pilsētu, vēlāk poļi pilsētu atguva un tā iekļāvās Polijas sastāvā.
2. pasaules kara laikā 1939. gada 24. septembrī Sejnus vispirms ieņēma PSRS karaspēks, tomēr, pamatojoties uz Molotova-Rībentropa paktu, 13. oktobrī pilsētu atdeva Vācijas varas iestādēm.
Kauls
Augšana garumā un resnumā
Skeleta veidošanās notiek pakāpeniski cilvēka embrionālās attīstības laikā. Sākumā tas sastāv no embrionāliem saistaudiem, kas vēlāk pārveidojas skrimšļaudos. Otrā embrionālā mēneša beigās sāk veidoties kaulaudu stadija. Skrimšļaudos parādās pārkaulošanās punkti. Ap šiem punktiem veidojas kaulaudu saliņa, līdz viss kauls pārkaulojas. Katram kaulam ir noteikts pārkaulošanās punktu skaits. Cilvēkam ir 800 pārkaulošanās punkti. Tie parādās un pārkaulojas noteiktā secībā. Jaundzimušajiem lielākā daļa skrimšļaudu jau ir aizstāti ar kaulaudiem. Organisma augšanas laikā (līdz ≈20 gadu vecumam) garajos kaulos starp ķermeni un galiem vēl ir saglabājies neliels skrimšļa slānis. Šī skrimšļa šūnas dalās, un kauls aug. Vienlaikus ar dalīšanos notiek arī šūnu pārkaulošanās. Pārkaulošanās process pilnībā beidzas tikai 22 — 25 gadu vecumā. Arī pieaugušam cilvēkam notiek pastāvīga kaulaudu atjaunošanās.
Kaulu vielmaiņa
Kaulu aprite jeb remodelācija cilvēka skeletā norit nepārtraukti visa mūža garumā. Vecā kaula noārdīšanās procesam jeb kaulu resorbcijai seko kaulu veidošanās. Kaula veidošanos nodrošina osteoblasti, bet kaula resorbciju veic osteoklasti. Šo šūnu darbību tiek regulēta ar dažādiem signāliem — hormoniem, citokīniem, augšanas faktoriem utt. Remodelācija ir nepieciešama kalcija līmeņa regulācijai, kā arī, lai atjaunotu kaulu mikrotraumas, kas rodas ikdienas aktivitāšu rezultātā.
Kaulu aprite norit 6—9 mēnešus un tai tiek izšķirti vairāki posmi.
Aktivācijas fāze
Kaulu aprites sākumposmā osteoblasti izdala īpašus signālproteīnus — RANKL, kas aktivē osteoklastu priekšteču šūnas, veicinot to nobriešanu par pilnvērtīgiem osteoklastiem.
Resorbcijas fāze
Osteoklasti piesaistās kaula virsmai, izdalot skābes un enzīmus, noārda vecos kaulaudus un veido t. s. resorbcijas lakūnu.
Reversijas fāze
Pēc resorbcijas lakūnas izveidošanas īpašas mononukleāras, makrofāgiem līdzīgas šūnas pabeidz kolagēna noārdīšanu un veicina dažādu augšanas faktoru (IGF-I un TGF-ß) izdali, kas turpmāk veicina kaulu veidošanos.
Kaula veidošanās fāze
No mezenhimālām cilmes šūnām attīstās osteoblasti, kas iepriekš izveidoto resorbcijas lakūnu aizpilda ar jaunu kaulvielu. vispirms kaulviela sastāv no kolagēna, kuru pēc tam piesātina arī dažādi minerālvielu sāļi.
Miera fāze
Šajā fāzē kaula aprites cikls ir beidzies, taču jaunās kaulvielas mineralizācija vēl turpinās. Kaula pilnīga mineralizācija tiek sasniegta aptuveni divu gadu laikā.
Ķīmiskais sastāvs
Dzīva cilvēka kaulos ir apmēram 10% ūdens, 30% organisko vielu, 60% neorganisko vielu jeb minerālsāļu. Organiskās vielas ir olbaltumvielas, galvenā organiskā viela ir kolagēns. Kolagēns kopā ar minerālsāļiem nosaka kaula mehāniskās īpašības. Minerālvielas piešķir kaulam cietību, bet gareniski sakārtotās kolagēna šķiedras padara kaulu elastīgu.
Jaundzimušajiem un bērniem organisko vielu sastāvs kaulos ir aptuveni 60%, līdz ar to bērnu kauli ir daudz lokanāki.
Citi pielietojumi
Dažas tautas kaulus folklorā izmanto kā mūzikas sitaminstrumentu.
Grodņas kņazi
Grodņas kņazs bija Grodņas dalienu kņazistes valdnieka tituls 11.-14. gadsimtā. Sākotnēji Grodņas kņazi piederēja Rurika dinastijai, bet 13. gadsimtā viņu valdījumus sadalīja Navahrudakas un Volkovijskas dalienu kņazistēs un pievienoja tās Lietuvas dižkunigaitijai.
Vēsture
Grodņas kņaziste izveidojās 11. gadsimta beigās Kijivas lielkņaza Jaroslava Gudrā 1038. gadā iekarotajās jātvingu zemēs un Grodņa izveidojās par svarīgāko Melnās Krievzemes pilsētu. Pirmo reizi rakstos Grodņa pieminēta 1127. gadā kā Gorodena Pagājušo laiku vēsturē sakarā ar Grodņas kņaza Vsevolodkas piedalīšanos Kijivas lielkņaza Mstislava Vladimiroviča karagājienā pret nepakļāvīgajiem Polockas kņaziem. Domājams, ka Grodņas kņazs Vsevolods bija Volīnijas kņaza Dāvida Igorjeviča (valdīja 1087-1099) dēls. 1132. gadā lielkņaza Mstislava Vladimiroviča trīs dēli vienojās par Krievzemes sadalīšanu patstāvīgās kņazistēs un Grodņā valdīja kņaza Vsevoloda dēls Boriss.
No 1146. gada Grodņai atkārtoti uzbruka Minskas kņaza karadraudze un pēc "Teiksmas par Igora kauju" teksta var domāt, ka 1159. gadā Minskas kņazs Volodars Gļebovičs uz laiku kļuva par Grodņas kņazu. Līdz 1169. gadam varu atguva kņaza Vsevoloda dēli Gļebs un Mstislavs. Pēc 1183. gada Grodņas kņazi vairs nav pieminēti senkrievu hronikās.
Pēc lietuviešu vēsturnieku uzskata no 12. gadsimta beigām Grodņas kņazi bija Polockas kņazu vasaļi. 1239. gadā to pakļāva Lietuvas dižkunigaitija un par kņazu iecēla Mindauga vecāko dēlu Vaišelgu. 1241. gadā Grodņu nopostīja Zelta Ordas karaspēks un kņazi pārcēlās uz Navahrudakas pili.
1253. gadā Lietuvas karalis Mindaugs apsolīja jātvingu apdzīvoto Dainavu Vācu ordenim, bet 1254. gadā Navahrudakas pili uz 4 gadiem pakļāva Galīcijas-Volīnijas kņazi. 1283. gadā jātvingu ķēniņš Skomants kristījās un kļuva par Vācu ordeņa vasali. Dižkunigaitis Traidens atkal pakļāva Grodņas kņazisti, bet 1289. gadā līgumā ar Volīnijas kņazu Mstislavu Daņiloviču kunigaitis Butigeidis atdeva Grodņas kņazistes dalienu Volkovijsku. 1312. gadā Vītenis ielūdza Rīgas franciskāņu klostera mūkus apmesties Navahrudakā, bet 1314. gadā atvairīja Vācu ordeņa uzbrukumu Grodņas pilij.
Dižkunigaitis Ģedimins savos valdījumos par dalienu kņaziem iecēla savus dēlus un par Navahrudakas kņazu kļuva Karijots, bet par Grodņas kņazu Ķēstutis. 1370. gadā Grodņas kņazs bija Vītauts Dižais. 1413. gadā Grodņas kņazisti iekļāva Traķu vaivadijas teritorijā.
Lietuvas dižkunigaišu vasaļi
Pēc tam Lietuvas dižkunigaiši par Grodņas un Navagrudakas kņaziem iecēla savus dēlus:
Ķīmiskā saite
Ķīmiskā saite ir fizikālas mijiedarbības veids, kas notur atomus molekulā, jonus kristālrežģī, neitrālus atomus atomu režģī. Tā ir 2 vai vairāku atomu mijiedarbība, kurā veidojas stabila daudzatomu sistēma (molekulas, joni, kristāli u.c.). Atomi cits ar citu savienojas noteiktā secībā, tāpēc pastāv liela molekulu dažādība. Ķīmiskās saites veidošanā piedalās atomu vērtības elektroni (elektroni, kas atrodas ārējā enerģētiskajā līmenī). Ķīmiskās saites būtība ir elektrostatiskā mijiedarbība starp pozitīvi lādētiem kodoliem un negatīvi lādētiem elektroniem.
Ķīmisko saišu veidi
Runājot par ķīmisko saiti, ir jāpiemin tādi jēdzieni kā oksidēšanās un reducēšanās. Oksidēšanās ir elektronu atdošana (tad atoms kļūst par pozitīvu jonu), bet reducēšanās ir elektronu pievienošana (tad atoms kļūst par negatīvu jonu).
Ķīmiskās saites raksturo saites enerģija (enerģija, kas nepieciešama, lai saiti pārrautu). Vismazākā enerģija ir ūdeņraža saitēm. Vielā dominējošo ķīmisko saišu enerģija ir viens no faktoriem, kas nosaka vielas mehānisko un termisko izturību.
Molekulārā orbitāle
Ķīmisko saišu skaidrošanai izmanto divas metodes: valences saišu metodi un molekulāro orbitāļu metodi.
Pēc valences saišu metodes, kovalentā ķīmiskā saite veidojas, pārklājoties divu atomu orbitālēm. Atomārā orbitāle apraksta telpas daļu ap atoma kodolu, kurā elektrona atrašanās vieta ir visvarbūtīgākā. Atomārā orbitāle neskaidro delokalizēto ķīmisko saišu iespējamību, to veic molekulāro orbitāļu metode.
Molekulāro orbitāļu metodē molekulu uzskata kā kodolu un elektronu kopumu, kurā katrs elektrons atrodas visu molekulu veidojošo atomu kodolu ietekmē. Arī molekulā elektroni atrodas noteiktos enerģijas līmeņos un apakšlīmeņos — molekulārajās orbitālēs. Molekulā var būt divu veidu molekulārās orbitāles: saistītājorbitāle atrodas starp atomu kodoliem, un tās enerģija ir mazāka nekā molekulā ietilpstošo izolētu atomu orbitāļu enerģija; irdinātājorbitāle neatrodas starp atomu kodoliem, un tās enerģija ir lielāka nekā molekulā ietilpstošo izolētu atomu orbitāļu enerģija. Ja tas ir iespējams, elektroni izvietojas saistītājorbitālē (pēc enerģijas izdevīguma principa), enerģija, kas izdalās šajā procesā, stabilizē molekulu. Lai pārvietotu elektronus uz irdinātājorbitāli, nepieciešams patērēt enerģiju, šis process destabilizē molekulu.
Saites stiprumu raksturo saites kārta, kuru aprēķina, saistošās molekulu orbitāles elektronu skaita un irdinošās molekulu orbitāles elektronu skaita starpību dalot ar divi. Jo lielāka saites kārta, jo stabilāka dotā molekula.
Rokas lielgabals
Rokas lielgabals ir agrīns šaujamierocis. Tas tiek uzskatīts par senāko pārnēsājamo un vienu no tā laika vienkāršākajiem šaujamieročiem, jo lielākajā daļā gadījumu ir tikai nepieciešama tieša, pašrocīga piešķilšana caur saskares caurumu, bez nekāda šaušanas mehānisma nepieciešamības. Rokas lielgabals tika plaši lietots Eiropā un Āzijā līdz 1520. gadiem, kad to aizstāja efektīvāki šaujamieroči.
El Ninjo
El Ninjo (es — 'mazulis') ir globāla rakstura dabas parādība, kas aptver okeānu un atmosfēru. El Ninjo un pretēja rakstura parādība — La-Ninja — ir visizteiktākās globālās cikliskās klimata izmaiņas, kas izpaužas vairāku gadu laikā. El Ninjo ir anomāli liels (virs 0,5 °C vairāk nekā 5 mēnešu laikā) Klusā okeāna virsmas ūdeņu temperatūras pieaugums (attiecīgi La Ninja ir šo ūdeņu temperatūras kritums). Šāda pasiltināšanās notiek neregulāri ik pēc 2 līdz 7 gadiem un turpinās parasti 1—2 gadus. El Ninjo ietekme uz dienvidu puslodes un visas pasaules klimatu ir milzīga.
El Ninjo tā nosaukta tādēļ, ka parasti sākas ap Ziemassvētkiem un vietējiem Dienvidamerikas iedzīvotājiem tā saistījās ar Kristus dzimšanu. Pirmo reizi šo terminu zinātnē sācis lietot Gilberts Tomass Volkers 1923. gadā.
El Ninjo sekas
Siltie, ar planktonu nabadzīgie tropiskie ūdeņi ar tā saucamo El Ninjo okeāna straumi nokļūst tālu uz austrumiem un nomaina aukstās Humbolta straumes jeb Peru straumes ūdeņus. Aukstā Humbolta straume ir bagāta ar planktonu un tajā ir lieli rūpnieciski izmantojamo zivju resursi. Tādēļ ūdeņu sasilšana pie Peru krastiem El Ninjo ietekmē krasi samazina zivju nozveju un ir liels ekonomisks trieciens vietējai zvejniecībai. El Ninjo radītās lietusgāzes var izraisīt iznīcinošus plūdus vairākos Dienvidamerikas rajonos. Savukārt Austrālijā El Ninjo periodos valda liels sausums ar postošiem mežu ugunsgrēkiem.
El Ninjo vēsture
Parasti El Ninjo notiek reizi 2—7 gados, vismaz pēdējo 300 gadu laikā, bet to lielākā daļa bijuši vāji El Ninjo.
Lieli El Ninjo notikuši 1790—1793, 1828, 1876—1878, 1891, 1925—1926, 1982—1983 un 1997—1998 gados.
Pēdējie El Ninjo notikuši 1986—1987, 1991—1992, 1993, 1994, 1997—1998 un 2002—2003 gados.
El Ninjo 1997—1998 gados bija ļoti spēcīgs un tas sev pievērsa lielu starptautisku uzmanību, savukārt 1990—1994 gados bija neparasti tas, ka El Ninjo parādījās ļoti bieži, bet vienmēr bija ļoti vājš.
Cieņa un mīlestība
Cieņa un mīlestība ir Ozola pirmais albums, kas klaja nāca 2001. gadā.
Sikorskis
Sikorskis (pl, no sikora — 'zīlīte'; sieviešu dzimtē Sikorska) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Seja
Seja ir daļa no cilvēka galvas priekšpuses. Sejas robežas pa vertikāli ir no zoda līdz matu sākumam, bet pa horizontāli — no vienas auss līdz otrai. Seju veido piere, uzacis, acis, deguns, vaigi, lūpas un zods. Vīrieši var uz sejas uzaudzēt arī ūsas un/vai bārdu. Dažiem cilvēkiem ir arī vasaras raibumi.
Bieži vien pēc sejas var pateikt cilvēka emocijas, tas ir, vai viņš ir priecīgs, bēdīgs un tamlīdzīgi.
Franks de Būrs
Franks de Būrs (dzimis Hornā) ir bijušais Nīderlandes futbolists, tagad — futbola treneris. Viņš ir jaunākais no dvīņu brāļiem, viņa brālis Ronalds de Būrs arī bija profesionāls futbolists un daļu karjeras viņi aizvadīja vienos klubos. Franks bija aizsargs ar labu piespēļu prasmi un standartsituāciju izpildi. No 2020. gada septembra līdz 2021. gada jūnijam bija Nīderlandes futbola izlases galvenais treneris. Kopš 2023. gada de Būrs ir AAE Pro līgas kluba Al Jazira galvenais treneris.
Futbolista karjera
De Būrs savu karjeru sāka kā kreisais malējais aizsargs Amsterdamas "Ajax", bet tad sāka spēlēt centra aizsarga pozīcijā, kur spēlēja arī nacionālās izlases rindās. Pēc tam, kad viņš ar Ajax ieguva Čempionu līgas un UEFA kausu, viņš pievienojās FC Barcelona, kur viņam panākumus atkārtot neizdevās. Turklāt viņam nācās piedzīvot negodu sakarā ar pozitīviem testiem ar aizliegto preparātu nandrolonu. Viņš pavadīja nepilnu sezonu Stambulas "Galatasaray", pievienojoties klubam 2003. gada vasarā. 2004. gada janvārī viņš pārcēlās uz Glāzgovas "Rangers". Rangers komandu viņš kopā ar dvīņubrāli Ronaldu pameta pēc 2004. gada Eiropas čempionāta (viņi spēlēja kopā Ajax, Barcelona un Rangers komandā), lai karjeru noslēgtu Katarā Al-Rayyan klubā. Par spēlētāja karjeras beigšanu viņš paziņoja 2006. gada aprīlī.
Nīderlandes izlasē debitēja spēlē pret Itāliju. Pirmos vārtus izlases rindās guva pret Somiju. Piedalījies divos FIFA Pasaules kausa finālturnīros — 1994. un 1998. gadā, kā arī trīs Eiropas čempionātos (1992, 2000, 2004). Visas trīs reizes komanda sasniedza Eiropas čempionāta pusfinālu, bet 1998. gada Pasaules kausā izcīnīja 4. vietu. Ilgus gadus bijis izlases kapteinis. Karjeru izlasē noslēdza pēc 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīra. Kopumā izlases rindās aizvadījis 112 spēles un guvis 13 vārtus.
Trenera karjera
Kopš 2007. gada viņš darbojās kā Ajax kluba jauniešu treneris, kā arī Nīderlandes futbola izlases trenera asistents kopā ar citu bijušo futbolistu Filipu Koku. No 2010. līdz 2016. gadam bija Ajax galvenais treneris. 2016. gada augustā kļuva par Milānas "Internazionale" galveno treneri. 2017. gadā vadījis Anglijas futbola Premjerlīgas klubu Crystal Palace.
No 2018. līdz 2020. gadam strādāja ASV — bija MLS komandas Atlanta United galvenais treneris. tika apstiprināts par Nīderlandes izlases galveno treneri. 2020. gada Eiropas čempionātā Nīderlandes izlase izstājās astotdaļfinālā, ar 0:2 piekāpjoties Čehijai. Drīz pēc tam pēc apbusējas vienošanās ar Nīderlandes Futbola asociāciju de Būrs galvenā trenera amatu atstāja.
Spēlētāja karjera
Ajax
Barcelona
Trenera karjera
Ajax
Instrukciju kopa
Instrukciju kopa ir visu instrukciju (komandu) kopums, kuras var izpildīt centrālais procesors.
Instrukcijas pēc funkcionalitātes tiek iedalītas:
Instrukcijas formāts nosaka komandas elementus, kuri komandas izpildes laikā jāinterpretē noteiktā veidā. Šie elementi var būt: instrukcijas kods, atmiņas adrese, procesora reģistrs, ārējās iekārtas adrese, adresācijas režīms, pārejas parametri, u.c. Komandas kods nosaka to, cik un kādi operandi būs instrukcijai. Atkarībā no instrukciju kopas arhitektūras, to var noteikt atsevišķi biti instrukcijas kodā vai arī viss kods. Pēc parametru skaita instrukcijas iedala: bezoperandu, ar vienu vai ar diviem operandiem.
Pēc instrukcijas garuma var būt 1, 2, 3 un vairāku baitu komandas.
Silinīki
Silinīki var būt:
Meridiāns
Meridiāns - ģeogrāfijā tā ir iedomāta līnija, kura ir perpendikulāra ekvatoram, iet gan caur Ziemeļpolu, gan caur Dienvidpolu un sadala Zemeslodi divās vienādās daļās. Katrs meridiāns krustojas ar visiem pārējiem meridiāniem Ziemeļpolā un Dienvidpolā. Uz kartes meridiāni norāda ziemeļu - dienvidu virzienu. Visi meridiāni ir vienāda garuma. Katram viena un tā paša meridiāna punktam ir viens un tas pats ģeogrāfiskais garums, bet diviem dažādiem punktiem ir atšķirīgs ģeogrāfiskais platums. Starptautiski pieņemts par 0° meridiānu uzskatīt Griničas meridiānu, kas iet caur Londonu. Pie ekvatora attālums starp diviem meridiāniem, starp kuriem ir vienu grādu liela starpība, ir aptuveni 111,3195 km, ja starpība ir 1 loka minūte - 1855,325 m, bet ja starpība starp meridiāniem ir 1 loka sekunde, tad 30,922 m. Tā tas ir tikai pie ekvatora. Jo tuvāk poliem, jo šis attālums kļūst mazāks. Latvijā attālums starp diviem meridiāniem ar viena grāda starpību ir aptuveni 62,5 km.
Paralēle
Paralēle ir iedomāta līnija uz Zemes virsmas, kura ir paralēla ekvatoram, tā kartē norāda rietumu—austrumu virzienu. Uz globusa paralēle ir riņķa līnija, kuras visi punkti atrodas vienādā attālumā no ekvatora. Dažādu paralēļu kopgarumi ir dažādi — tie palielinās, ja paralēle atrodas tuvāk ekvatoram un samazinās, ja tā atrodas tuvāk Ziemeļpolam. Pati garākā paralēle ir ekvators. Jebkuram punktam uz vienas un tās pašas paralēles ir viens un tas pats ģeogrāfiskais platums, bet diviem dažādiem punktiem ir atšķirīgs ģeogrāfiskais garums.
Ekvators ir 0° paralēle. Ziemeļpols atrodas +90° platumā, bet Dienvidpols −90° platumā no ekvatora. Attālums starp divām paralēlēm, kuru starpība ir viens grāds, ir aptuveni 111,13294 km, viena loka minūte — 1852,2156 m, bet ja starpība starp paralēlēm ir 1 loka sekunde, tad 30,8702 m.
Ziemeļu tropu loks
Ziemeļu tropu loks - viena no piecām galvenajām paralēlēm, kuras atzīmētas uz Zemeslodes kartes. Tas atrodas 23° 26′ 22″ ziemeļu platumā. Šis loks ir ievērojams ar to, ka tas ir tālākā vieta uz ziemeļiem, kur Saule dienas vidū var atrasties 90° augstumā virs horizonta, t.i., tieši virs galvas. Šādā gadījumā priekšmetiem un mājām nav ēnu, šis brīdis ilgst pavisam neilgu laiku un tikai vienu reizi gadā, jūnijā.
Tādos pašos dienvidu platumos atrodas arī Dienvidu tropu loks.
Aleksandrs III (pāvests)
Pāvests Aleksandrs III (la), īstajā vārdā Rolandus (Maģistrs Rolands no Sienas), vēlāk dēvēts arī kā Rolando Bandinelli (dzimis aptuveni 1100./1105. gadā Sienā, miris Kastelanā), bija Romas pāvests no 1159. gada 7. septembra līdz savai nāvei 1181. gadā. Iegājis vēsturē kā viens no politiski aktīvākajiem pāvestiem, kas ilgu laiku pavadīja trimdā, cīnījās ar Svētās Romas impērijas ķeizaru, sasauca Trešo Laterānas koncilu un, cita starpā, ielika pamatakmeni Parīzes Dievmātes katedrāles būvē. Viņš bija arī pirmais pāvests, kas aktīvi pievērsās katoļu misionāru atbalstīšanai Baltijas jūras zemēs.
Dzīves gājums
Dzimis Itālijas starp 1100. un 1105. gadu Itālijas pilsētā Sienā. Kopš 14. gadsimta viņa izcelsmi tradicionāli saista ar dižciltīgo Bandinelli dzimtu, kam gan nav pietiekama vēsturiska pamatojuma. Zināms, ka dzīves pirmajā pusē viņš bija strādājis Sienā kā jurists un tiesību maģistrs. Savu izcilo dotību dēļ pāvests Eugenijs III viņu iecēla par kardinālu, no 1153. gada viņš bija pāvesta kanclers un vadīja opozīciju pret Svētās Romas impērijas ķeizaru Fridrihu I Barbarosu.
1159. gada 7. septembrī kardināli pēc iepriekšējā pāvesta Adriāna IV ieteikuma viņu ievēlēja par jauno Romas pāvestu, tomēr ķeizars atbalstīja viņa pretkandidātus "antipāvestus" Viktoru IV (1159-1164), Paskalu III (1164-1168) un Kalikstu III (1168-1178), un tikai pēc ķeizara armijas sakāves Leņano (Legnano) kaujā viņš tika viennozīmīgi atzīts par pāvestu. Šo pretrunu dēļ viņš tikai samērā neilgu laiku uzturējās Romā — no 1159. līdz 1162. gadam, tad no 1165. līdz 1167. gadam un no 1178. gada līdz 1179. gadam, pārējo laiku pavadot trimdā Dienviditālijā, Francijā un Ziemeļitālijā. Pēc atgriešanās Romā viņš sasauca un veiksmīgi novadīja Trešo Laterānas koncilu.
Suntaži
Suntaži ir ciems Ogres novadā, Suntažu pagasta centrs. Izvietojušies pie Abzas ietekas Mazajā Juglā autoceļu P8 (Inciems—Sigulda—Ķegums) un P4 (Rīga— Jugla—Ērgļi) krustojumā 25 km no novada centra Ogres un 60 km no Rīgas. Līdz 2007. gadam caur Suntažiem gāja Rīgas—Ērgļu dzelzceļš ar dzelzceļa staciju Suntaži.
Suntažos atrodas vidusskola, Suntažu sanatorijas internātpamatskola, kultūras nams, bibliotēka, pagasta un skolas muzejs, luterāņu baznīca, katoļu baznīca. Ievērojami objekti ir Suntažu muižas pils, piemineklis «Svešumā dzītajiem» (1941. un 1949. gadā izsūtītajiem), piemiņas vieta «Eņģelīšu birzs» (1905. gada revolūcijas upuriem) un publiskā observatorija «Kaltiņi».
Vēsture
Suntaži ir sena Vidzemes lībiešu apdzīvota vieta, kas netieši pieminēta jau Latviešu Indriķa hronikā.
1223. gadā bīskaps Alberts uzcēla Suntažu pili un baznīcu. 1457. gada rakstos tie minēti kā Rīgas domkapitulam piederīgs īpašums.
Pēc 1920. gada agrārās reformas muižas pilī atvēra Suntažu skolu, un tā tur atrodas arī tagad. No 1920. līdz 1940. gadam Suntažu pagasts ietilpa Rīgas apriņķī, 1934. gadā Suntažiem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
1948. gadā piespiedu kolektivizācijas laikā uz 8 mazu lauksaimniecības arteļu bāzes izveidojās kolhozs "Suntaži", kas savas pastāvēšanas beigu posmā sasniedza relatīvi augstu labklājības līmeni un tajā attīstījās spēcīgas palīgražošanas nozares.
Suntažu muižas pils
Gadsimta sākumā pils bija vienstāva ar diviem četrstūrveida torņiem. Pēc pils nodedzināšanas 1905. gadā pili atjaunoja, pārbūvēja par divstāvu ēku ar cokolstāvu, krāsotu dzeltenā krāsā, ar sarkanu dakstiņu jumtu. Jumta nošķēluma vietās abos galos ir astoņstūru torņi. Pils sienas celtas no laukakmens.
Zinātņu akadēmijas augstceltne
Zinātņu akadēmijas augstceltne ir 21 stāvu augsta biroju ēka Rīgā, kas tiek uzskatīta par pirmo augstceltni Latvijā. Augstceltnes projektēšana un arī celtniecība sākās 1951. gadā, bet ēka tika pabeigta 1958. gadā, tomēr pilnībā ēka tika uzskatīta par pabeigtu tikai 1961. gadā. Tās arhitekti ir Osvalds Tīlmanis, Vaidelotis Apsītis un Kārlis Plūksne.
Suntaži
Suntažu muižas pils
Pēc agrārās reformas 1920. gadā Suntažu muižas pili atsavināja iepriekšējiem īpašniekiem un tajā iekārtoja Suntažu sešklasīgo pamatskolu, kas 1952. gadā pārtapa par Suntažu vidusskolu. 1984. gadā ēkai uzcēla piebūvi ar mācību kabinetiem un sporta zāli. 1961. gadā Suntažos darbu uzsāka internātskola, sākumā vidusskolas telpās, pēc tam savās — tikko uzceltajās. Pašlaik tā ir sanatorijas internātskola.
Suntažu luterāņu baznīca
Suntažos atrodas evaņģēliski luteriskā baznīca un draudzes kapi 3,7 ha platībā. Tajos apbedītie cilvēki dzīvojuši dažādos apkārtējos pagastos. Blakus luterāņu baznīcai kapos guldīti ap 1300 padomju karavīru. Tagadējā mūra baznīca uzcelta 1782. gadā. 1906. gadā beidza pārbūvēt baznīcas altāri, un baznīca ieguva tagadējo izskatu. Tagadējo zvanu ar uzrakstu "Kad tu šodien dzirdi manu balsi, nenocietini savu sirdi" uzstādīja 1937. gadā mācītāja Zundes laikā. Pēc Otrā pasaules kara baznīca vairākkārt izdemolēta un aplaupīta. Tagad baznīca pamazām tiek atjaunota. Baznīcā ir elektriskās ērģeles, kuras dāvinājusi Čikāgas draudze.
Zinātņu akadēmijas augstceltne
Ēkai tika piedēvēti dažādi nosaukumi: "padomju zvaigznes virs Baltijas" - tā to savā laikā nodēvēja Latvijas Komunistiskās partijas vadītājs Jānis Kalnbērziņš. Latvijas sabiedrībā apzīmējumi gan bija nievājošāki: "Staļina dzimšanas dienas torte", "Staļina baroks", "Staļina zobs", "Kremlis" un līdzīgi.
Suntaži
Piemiņas vieta "Eņģelīšu birzs"
Suntažos atrodas piemiņas vieta 1905. gada revolūcijas upuriem "Eņģelīšu birzs". Soda ekspedīcija ieradās Suntažos 1905. gada janvārī, lai sodītu buntavniekus. Eņģelīšu birzī aiz luterāņu baznīcas Abzas krastā pie bērziem piesietus nošāva 11 revolucionārus. Atceroties šos notikumus, tika atjaunota bērzu birztaliņa upes krastā un uzstādīts piemineklis nošautajiem.
Zinātņu akadēmijas augstceltne
Vēsture
Zinātņu akadēmijas augstceltne ir celta vietā, kur līdz 1812. gadam bija maza luterāņu kapsētiņa (Jēzus baznīcas kapsēta) un baznīca. Lai uzbūvētu Kolhoznieku namu, tika nojaukts arī izcils krievu klasicisma laika arhitektūras piemineklis — tirgotavu rindas. Lai arī tobrīd koka ansamblim bija arhitektūras pieminekļa statuss, nekādi iebildumi pret tā nojaukšanu neradās.
Suntaži
Piemineklis "Svešumā dzītajiem"
1941. un 1949. gada deportāciju pieminekļa «Svešumā dzītajiem» autors ir tēlnieks Jānis Karlovs.
Zinātņu akadēmijas augstceltne
Vēsture
Sākotnējā iecere bija būvēt Kolhoznieku namu. Tajā būtu lauksaimniecības izglītības centrs, divas konferenču zāles un mācību laboratorijas. Bija iecerēta arī izstāžu zāle, bibliotēka un viesnīca ar 320 vietām augstajā torņa galā. Lielāko konferenču zāli rotātu krievu un padomju zinātnes korifeju portreti un grandiozs griestu gleznojums par laimīgo padomju dzīvi.