cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kārlis Eberhards fon Zīverss
Ģimene
Bija precējies ar brīvkundzi Martu Juliānu fon Mengdenu (Mengden, 1748–1837), kura pārstāvēja Mengdenu plašās dzimtas Sinoles–Galgauskas (Synolen–Golgowsky) atzaru. Nepilnu piecdesmit gadu ilgajā laulībā viņiem piedzima 12 bērni, no viņiem pilngadību sasniedza pieci brāļi – Kārlis Gustavs (1772–1856), Jakobs Ernsts Johans (1773–1810), Johans Georgs (Jegors) Joahims (1778–1827), Oto Vilhelms (1879–1820), Aleksandrs Reinholds (1786–1814) – un trīs māsas – Anna (Anete) Sofija Jūlija (1776–pirms 1846, prec. fon Veisa), Šarlote Elizabete (1780–1868) un Katarīna Vilhelmīna (1781–?).
11. tramvaju maršruts (Rīga)
11. tramvaju maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Ausekļa ielas līdz Mežaparkam.
11. tramvaju maršruta kopējais garums ir 20,262 km. Virziena Ausekļa iela — Mežaparks kopējais garums ir 10,293 km, bet virziena Mežaparks — Ausekļa iela kopējais garums ir 9,969 km. Darbdienās pa 11. tramvaju maršrutu kursēja 6 tramvaji, bet brīvdienās — 8 tramvaji (06.2022). 11. tramvaju maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas satiksme" 5. tramvaju depo.
Maršruts
Virzienā Ausekļa iela — Mežaparks tramvaji brauc pa šādām ielām: Ausekļa iela, Kronvalda bulvāris, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, Kr. Barona iela, Matīsa iela, Miera iela, Brasas tilts, Gaujas iela, Ķīšezera iela, Kokneses prospekts un Meža prospekts.
Virzienā Mežaparks — Ausekļa iela tramvaji brauc pa šādām ielām: Meža prospekts, Kokneses prospekts, Ķīšezera iela, Gaujas iela, Brasas tilts, Miera iela, Matīsa iela, Kr. Barona iela, Aspazijas bulvāris, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris un Kronvalda bulvāris.
Pieturvietas
11. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 46 pieturas. Virzienā Ausekļa iela — Mežaparks ir 23 pieturas, tāpat arī virzienā Mežaparks — Ausekļa iela ir 23 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā '''5. tramvaju depo (Brīvības ielā) — Ausekļa iela''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Brīvības iela, Kr. Barona iela, Aspazijas bulvāris, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris un Kronvalda bulvāris.
Virzienā Ausekļa iela — '''5. tramvaju depo (Brīvības ielā)''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Kronvalda bulvāris, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, Kr. Barona iela un Brīvības iela
Virzienā Mežaparks — Stacijas laukums tramvaji brauc pa šādām ielām: Meža prospekts, Kokneses prospekts, Ķīšezera iela, Gaujas iela, Brasas tilts, Miera iela, Matīsa iela, Kr. Barona iela un Radio iela.
Virzienā Stacijas laukums — '''5. tramvaju depo (Brīvības ielā)''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Radio iela, Aspazijas bulvāris, Kr. Barona iela un Brīvības iela.
Maršruta ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''5. tramvaju depo (Brīvības ielā) — Ausekļa iela''' ir 12 pieturas.
Tāpat arī virzienā Ausekļa iela — '''5. tramvaju depo (Brīvības ielā)''' ir 12 pieturas.
Savukārt virzienā Mežaparks - Stacijas laukums ir 20 pieturas.
Bet virzienā Stacijas laukums - '''5. tramvaju depo (Brīvības ielā)''' ir 9 pieturas.
Vēsture
Šis maršruts atklāts 1930. gadā. Sākotnēji tas brauca no Mežaparka pa tagadējo A. Sakses ielu līdz Saules dārzam, tad pa Kokneses un Meža prospektu līdz Zooparkam. 1937. gadā tas kursēja pa Brīvības ielu, tad nogriezās uz Miera ielas. Pēc tam tas kursēja līdz Brasas stacijai, bet kad uzcēla Brasas tiltu, 1958. gadā maršruts pagarināts līdz Drāmas teātrim, bet pēc tam saīsināts līdz Radio ielai (Stacijas laukumam). Pēdējos gados maršruts nav guvis lielas pārmaiņas. Sākot ar 2013. gada 7. februāri, 11. maršrutā kursē arī zemās grīdas tramvaji. No 2017. gada 5. jūnija 11. tramvaja maršruts ir pagarināts līdz Ausekļa ielai, bet slēgts Radio ielas galapunkts.
No 2019. gada 17. maija līdz 28. jūlijam maršruts uz laiku tika slēgts, saistībā ar Rīgas domes priekšsēdētāja pienākumu izpildītāja Oļega Burova rīkojumu slēgt Brasas tiltu transportlīdekļiem, kuru masa pārsniedz 30 tonnas, tilta sliktā tehniskā stāvokļa un ieilgušo remontdarbu dēļ. Bet no 2019. gada 25. maija tramvaju satiksme atjaunota, lai gan sākotnēji maršrutā kursēja tikai vecā tipa tramvaji. No 2019. gada 18. līdz 25. maijam tramvaju maršrutu aizstāja 11T autobusu maršruts.
Pēc remontdarbiem, no 2023. gada 1. jūlija 11. tramvajs atkal kursē līdz Ausekļa ielai.
Jerjomenko
Jerjomenko var būt:
Melnais gulbis
Melnais gulbis (Cygnus atratus) ir liels gulbju ģints (Cygnus) ūdensputns, kas galvenokārt ligzdo Austrālijas dienvidrietumu un dienvidaustrumu reģionos. Jaunzēlandē vietējās pasugas melnais gulbis intensīvu un neierobežotu medību dēļ tika iznīcināts pilnībā. Tādēļ 1864. gadā no Austrālijas tika ievesti melnie gulbji un no jauna reintroducēti šajās salās. Melno gulbju pasaules populācija savvaļā ir apmēram 500 000 putnu.
Pasaulē melnais gulbis ir populārs zoodārzu un pilsētu parku iemītnieks. Viens no tādiem ir Cēsu parks, kurā jau vairākus gadu desmitus mājo melnie gulbji. Reizēm tie izbēg no zoodārziem un parkiem, un ir novēroti pat ligzdojam savvaļā. Arī Latvijā melnais gulbis ir bijis novērots savvaļā.
Izskats
Melnais gulbis ir liela auguma ūdensputns. Tas ir gandrīz viscauri melns, izņēmums - spārnu lidspalvas, kuras ir baltas. Tomēr baltās lidspalvas var redzēt, tikai putnam lidojot. Tam ir koši sarkans knābis ar gaiši rozīgu knābja galu, bet kājas tumši pelēkas. Melnajam gulbim ir visgarākais kakls no gulbjiem, lidojošam putnam krietni pārsniedzot pusi no putna kopējā garuma. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm, un tiem ir garāki, taisnāki knābji. Mazuļi ir gaiši pelēkbrūni.
Pieaudzis melnais gulbis ir 110—142 cm garš un sver 3,7—9 kg. Tā spārnu plētums ir 1,6—2 m. Kad melnais gulbis peld, tā kakls ir izliekts arkas vai "s" burta formā. Spārni peldot bieži viegli sacelti, radot agresīvu iespaidu. Lidojumā garais kakls ir izstiepts taisni.
Uzvedība
Melnie gulbji dzīvo dažādās ūdenstilpēs: saldūdens, sālsūdens un viegli sāļajos piekrastes ezeros, purvos un upēs. Iecienītākās apmešanās vietas ir ūdenstilpes, kuru ūdens līmenis nav atkarīgs no sezonas, lai gan melnie gulbji mājo arī reģionos, kuros regulāri veidojas plūdi. Reizēm tos var novērot atklātas jūras krastā pie salām vai jūras līčos.
Vēl nesenā pagātnē valdīja uzskats, ka melnie gulbji ir saistīti ar konkrētu teritoriju, tomēr pēdējo gadu pētījumi pierādījuši, ka šīs sugas gulbji ir ļoti aktīvi klejotāji - nomadi. Atšķirībā no citiem gulbjiem tiem nav noteikti migrācijas ceļi un galapunkti, bet to dzīves vietai ir raksturīgs nejaušības princips - pārvietoties liek spēcīgi lieti, plūdi vai sausums. Ļoti slapjos gados melnie gulbji pamet Austrālijas piekrastes reģionus un pārvietojas uz kontinenta iekšieni. Pretēji notiek ļoti sausos gados. Ja spēcīgu lietavu gadā gulbji sauso apgabalu ezeru krastos ir sākuši ligzdot, bet pēkšņi uznāk liels karstums un sausums, tie pamet olas un mazuļus, atgriežoties piemērotākos apstākļos.
Kā visi ūdensputni melnie gulbji reizi gadā uzreiz pēc ligzdošanas nomet visas lidspalvas, un apmēram mēnesi tie nespēj lidot. Šajā periodā tie parasti apmetas lielās, atklātās ūdenstilpēs, lai būtu pasargāti no ienaidniekiem.
Barošanās
Melnais gulbis barojas tikai ar augiem. Lai arī atkarībā no sezonas un izplatības areāla ir iespējamas nelielas variācijas, tomēr pamatā tie ir ūdensaugi un mitrāju augi. Piemēram, Jaundienvidvelsas mitrājos melnie gulbji pamatā barojas ar vilkvālītēm (Typha), nākamie iecienītākie augi ir aļģes un tādi ūdensaugi kā valisnērijas (Vallisneria). Toties Kvīnslendā visiecienītākā barība ir dažādi ūdensaugi, piemēram, glīvenes (Potamogeton), mieturaļģes (Characeae) un aļģes. Augu izvēle ir atkarīga arī no ūdenstilpes dziļuma. Plūdu laikā, kamēr gulbju iecienītākie augi nav aizsniedzami, lielie putni iznāk krastos un ganās pļavās līdzīgi kā zosis.
Melnais gulbis barojas līdzīgi pārējiem gulbjiem, tas pabāž galvu, kaklu un pusrumpi zem ūdens un cenšas aizsniegt augus. Seklos ūdeņos tas pabāž zem ūdens tikai kaklu un galvu, bet ķermenis palikt horizontālā stāvoklī. Trešais paņēmiens, ko izmanto melnie gulbji, ir ūdens filtrēšana caur knābi, saņemot ūdeni uz pašas ūdens virsmas.
Ligzdošana
Kā citas gulbju sugas arī melnais gulbis pamatā ir monogāms un ar dažiem izņēmumiem (~6%) veido pāri uz mūžu. Pēdējo gadu pētījumos noskaidrojies, ka apmēram ⅓ melno gulbju sapārojas papildus vēl bez sava pāra partnera. Apmēram ¼ pāru ir homoseksuāli, visbiežāk tie ir tēviņi. Šie pāri mēdz zagt ligzdas ar visām olām vai izveidot īslaicīgas attiecības ar trešo gulbi - mātīti. Kad olas ir izdētas, tēviņi mātīti padzen.
Kā visi gulbji arī melnie gulbji agresīvi aizsargā ligzdas vietu, uzbrūkot ienaidniekam ar spārniem un knābi. Pēc izšķilšanās vecāki par mazuļiem rūpējas apmēram 9 mēnešus līdz jaunie putni sāk lidot. Garāku pārceļojumu laikā mazuļi salien uz savu vecāku mugurām, bet šo ieradumiem melnajiem gulbjiem var novērot retāk nekā melnkakla gulbjiem vai paugurknābja gulbjiem.
Tehno
Tehno ir elektroniskās deju mūzikas apakšžanrs, kas parādījās Detroitā, ASV, 1980. gadu vidū un beigās. Pirmais vārda tehno (en) lietojums mūzikas žanra apzīmēšanai ir fiksēts 1988. gadā. Mūsdienās pastāv daudzi tehno stili, bet Detroitas tehno ir šo stilu pamatlicējs. Detroita tajā laikā bija mašīnbūves pilsēta, kur ik uz soļa industriālajā rajonā bija dzirdami dažādi tehniski trokšņi, kas atkārtojas un veido it kā ritmisku skanējumu. Tāpēc cilvēki nāca klajā ar šo tehnisko trokšņu atdarināšanu ar dažādiem instrumentiem (pārsvarā elektroniskiem), kas atdarināja tehniskos procesus un pievienoja tiem muzikālu noskaņu un nosauca par techno.
Melnais gulbis
Melnais gulbis kā neparedzamības simbols
Līdz Austrālijas atklāšanai Vecās pasaules cilvēki bija dzīvojuši pārliecībā, ka gulbji vienmēr ir baltā krāsā. Melnā gulbja atklāšana bijis pārsteigums ornitologiem, un tas kļuva par apvērsumu ļaužu priekšstatos. Šo līdzību, kā viens vienīgs atklājums pārvilka svītru pāri daudzus tūkstošus gadu vecai aksiomai, izmantojis finansists un domātājs Nasims Nikolass Talebs, savā grāmatā "Melnais gulbis: ļoti neiespējamā ietekme" ieviešot metaforisku apzīmējumu "Melnā gulbja teorija". Mūsdienās šī līdzība ir bieži sastopama ekonomistu valodā.
Intelsat 28
Intelsat 28 (sākotnēji Intelsat New Dawn) ir Intelsat sakaru pavadonis, kas paredzēts sakaru nodrošināšanai Āfrikā. Pavadoni izgatavojis ASV uzņēmums Orbital Sciences Corporation. Ģeostacionārā orbītā palaists 2011. gadā. Kopējās projekta izmaksas bija 250 miljoni USD (pavadoņa izgatavošana, palaišana un apdrošināšana).
Sākotnēji pavadoņa Intelsat New Dawn īpašnieks bija Intelsat un Convergence Partners kopuzņēmums New Dawn Satellite Company Ltd.. 2012. gada oktobrī Intelsat pilnībā nopirka New Dawn Satellite Company. Pavadonis tika pārdēvēts par Intelsat 28.
Pavadonī ir divas 2,5 × 2,7 m izvēršamas reflektorantenas. Uzstādīti 28 C joslas un 24 Ku joslas raidītāji. C josla pārklāj Āfriku, Tuvos un Vidējos Austrumus, Eiropu. Ku josla pārklāj centrālo un dienvidu Āfriku. Tiks nodrošināti balss, datu pārraides, televīzijas un cita veida sakaru pakalpojumi.
Intelsat New Dawn tika palaists 21:37 UTC no Gviānas kosmiskā centra ar nesējraķeti Ariane 5ECA kopā ar arābu sakaru pavadoni Yahsat 1A.
3. maijā parādījās ziņas, ka viena no antenām nav atvērusies. Pēc starta tika secināts, ka C joslas antenas izvēršanas mehānisms aizķēries aiz antenas saules sarga. Arī Ku joslas antena bija aizķērusies aiz saules sarga, bet tai, atšķirībā no C joslas antenas ar atsperes veida mehānismu, izvēršanas mehānisms ir apgādāts ar elektrodzinēju. Darbinot dzinēju uz augšu un uz leju, divu mēnešu laikā izdevās pilnībā izvērst Ku joslas antenu. Aprīlī un maijā tika mēģināts pavadoni "kratīt", lai atbrīvotu C joslas antenu, tam iztērējot degvielas gada normu. Pavadoņa darbības mūžs sākotnēji bija paredzēts 15 gadiem, bet tagad tas ir samazināts līdz 13 gadiem. Tiek lēsts, ka vēl aptuveni gada degvielas krājumi būs nepieciešami kosmiskā aparāta orbitālā stāvokļa uzturēšanai neplānotajā konfigurācijā.
Šūnas kodols
Šūnas kodols (la vai nuculeus) ir eikariotu šūnas organoīds, kurš satur ģenētisko informāciju (DNS). Baktērijām un zilaļģēm nav šūnas kodola, bet tām kodolviela atrodas citoplazmā. Kodolviela ir arī vīrusos. Šūnas kodola lielums parasti ir no 2 līdz 10 μm.
Cilvēka organismā, tāpat kā citu zīdītāju organismā, katrai šūnai, izņemot eritrocītus, ir kodols. Var būt divkodolu vai pat daudzkodolu šūnas. Divkodola šūnas parasti ir, piemēram, aknās, nierēs.
Funkcijas
Kodolam ir noteicoša nozīme šūnas dzīvības norisēs, jo tajā atrodas hromosomas, kurās ieslēgta organisma galvenā iedzimtības informācija. Līdz ar to no kodola ir atkarīga šūnas olbaltumvielu sintēze, un tieši olbaltumvielas nodrošina visas šūnas funkcijas.
RNS, kas nodrošina replikāciju, sintēze arī notiek kodolā.
Uzbūve
Kodola forma bieži vien atgādina šūnas formu: apaļā šūnā kodols ir apaļš, vārpstveida šūnā — garenisks. Vēl ir ovāli, nūjiņveida, diegveida, pakavveida un segmentveida veida šūnu kodoli. Monocītu kodolam ir šķēlumi, bet neitrofilu kodols ir segmentēts. Kodolā atrodas kodoliņi. Vēl šūnas kodolā ir hromatīns un hromatīna tīkls. Pārējo šūnas kodola tilpumu aizņem kodola sula.
Kodolu no citoplazmas norobežo kodola apvalks, kuru veido divi lipīdu dubultslāņi, starp kuriem ir sprauga; ārējais lipīdu slānis pāriet graudainajā endoplazmatiskajā tīklā, iekšējam slānim pieguļ kodolplātnīte. Vietās, kur ārējais un iekšējais lipīdu slānis saskaras, veidojas kodolporas, kuras savieno kodolplazmu un citoplazmu un kuras veidotas no sarežģīta makromolekulu kompleksa, pa tām notiek makromolekulu transports. Mazas molekulas pārvietojas cauri kodolapvalkam difūzijas ceļā.
Kodolā ir viens vai vairāki kodoliņi (la), tajos notiek ribosomu veidošanās. Kodoliņu veido DNS cilpas, RNS molekulas un ribosomu priekšteči. Kodoliņa lielums raksturo šūnas funkcionālo aktivitāti. Jo aktīvāka olbaltumvielu sintēze norisinās šūnā, jo lielāku daļu kodola tilpuma aizņem kodoliņš.
Bretagne Classic
Bretagne Classic, pilnajā nosaukumā Bretagne Classic Ouest-France, ir profesionālas šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras kopš 1931. gada notiek katru gadu vasaras beigās lokveida trasē ap Pluē ciematu Bretaņā, Francijā. Tās bija daļa no UCI ProTour kopš tā izveidošanas 2005. gadā, bet 2009. gadā kļuva par vienu no sacensībām, kas veidoja UCI Pasaules rangu un vēlāk UCI World Tour kopvērtējumu.
Šūnas kodols
Uzbūve
Hromatīns ir DNS un kodola olbaltumvielu komplekss, šūnām daloties, tas veido hromosomas. Kad šūna nedalās, hromatīns ir izkliedēts kodolā. Eihromatīns jeb difūzais hromatīns ir ģenētiski aktīvs hromatīns, šo DNS molekulas fragmentu informācija tiek izpausta. Heterohromatīns jeb kompaktais hromatīns ir ģenētiski neaktīvs, un informācija no šiem DNS molekulas fragmentiem netiek izpausta.
Hromosomas sastāv no DNS un olbaltumvielām (histoniem).
Metafāzes hromosoma (hromosoma šūnas dalīšanās stadijā metafāzē) satur divas hromatīdas, kas savstarpēji savienotas ar centromēru, kas savukārt sastāv no īpašiem DNS rajoniem un kinetohoriem — olbaltumvielu diskiem, kas dalīšanās laikā piestiprinās pie dalīšanās vārpstas pavedieniem. Hromosomas pleci ir hromosomas daļas abpus centromērai. Telomēras ir hromosomu gali.
COROT-3b
COROT-3b ir brūnais punduris jeb masīva citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni COROT-3, kura atrodas 680 pc attālumā no Zemes Ērgļa zvaigznājā. Planētas attālums no zvaigznes ir 0,057 AU un apriņķošanas periods — 4,2568 dienas. Šī ir planēta, kas atrodas zvaigznei pārāk tuvu, lai tur valdītu dzīvībai komfortabli apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi. Ja mūsu planēta riņķotu pa to pašu orbītu, pa kuru riņķo COROT-3b, tad uz tās būtu ~1550 °C liels karstums, kāds ir martenkrāsnī.
Planēta masa ir 21,66 reižu lielāka par Jupitera masu, un tā tiek ierindota cilvēku atklāto masīvāko citplanētu vidū. Tā kā šai planētai rādiuss ir līdzīgs Jupitera rādiusam (1,01 Rjup), tad tā ir ārkārtīgi blīva (blīvums 26 t/m3). Šādi blīvuma un izmēru parametri arī nosaka to, ka uz šīs planētas ir ārkārtīgi spēcīgs gravitācijas spēks, kas vairāk kā 50 reižu pārsniedz Zemes pievilkšanas spēku (526 m/s2).
Planētu atklāja 2008. gada 3. februārī pēc misijas COROT datiem.
Etiopija
Etiopija jeb oficiāli Etiopijas Federatīvā Demokrātiskā Republika ir valsts Austrumāfrikā. Ar vairāk nekā 91 miljonu iedzīvotāju Etiopija ir 27. lielākā valsts pasaulē, izmēra ziņā apmēram tikpat liela kā Bolīvija. Pēc iedzīvotāju skaita trešā lielākā valsts Āfrikā, 13. lielākā valsts pasaulē. Robežojas ar Eritreju — ziemeļos, Džibutiju — ziemeļaustrumos, Somāliju — austrumos un dienvidaustrumos, Keniju — dienvidos, Sudānu un Dienvidsudānu — rietumos.
Etiopija ir vecākā kristīgā valsts Āfrikā un viena no vecākajām valstīm pasaulē. Tiek uzskatīts, ka Etiopija ir viena no pirmajām cilvēku izcelsmes vietām pasaulē.
Atšķirībā no citām Āfrikas valstīm, nekad netika kolonizēta, kaut arī pārdzīvoja fašistiskās Itālijas militāru okupāciju no 1936. līdz 1941. gadam.
1993. gadā referendumā tika nobalsots par Eritrejas atdalīšanos no Etiopijas, tādā veidā Etiopija zaudēja izeju pie jūras. Etiopija atrodas pastāvīgā kara stāvoklī ar Somāliju un Eritreju.
Etiopija ir bijusi pārstāvēta un arī tagad darbojas dažādās starptautiskajās organizācijās — tā ir bijusi viena no Nāciju Līgas loceklēm līdz tās likvidēšanai, viena no pirmajām ANO loceklēm un dibinātājvalstīm un Āfrikas savienības dibinātājlocekle.
Vēsture
Austrumāfrika un Etiopija tiek uzskatīta par cilvēku izcelsmes vietu, kur pirms vairāk nekā 160 000 gadiem ir radies Homo sapiens. Ap 8. gadsimtu pirms mūsu ēras ziemeļu Etiopijas (Tigrajas) un Eritrejas teritorijā izveidojās Damotas (D'mt; ደዐመተ) valsts ar galvaspilsētu Jehu. 4. gadsimtā pirms mūsu ēras šī valsts sabruka un m.ē. 1. gadsimtā tās vietā izveidojās Aksūmas valsts (ap 100–940), kuras austrumu daļa mūsdienu Jemenas teritorijā. Par Aksūmas valsts reliģiju m. ē. 324. gadā kļuva kristietība un tā bija otrā kristiešu valsts pasaulē aiz Armēnijas.
1270. gadā izveidojās Etiopijas impērija, kas tika dēvēta arī par Abesīniju. 1624. gadā jezuītu misionāri centās valstī ieviest katoļticību. Imperators Susenjoss I pārgāja katoļticībā, taču viņa dēls Fasilidess pēc iedzīvotāju sacelšanās atkal pasludināja pareizticību par valsts reliģiju un izraidīja jezuītu misionārus un eiropiešus no Etiopijas. 1889. gadā sāka valdīt imperators Maneliks II, kurš līdz savai nāvei 1913. gadā paplašināja valsts teritoriju līdz tādai, kāda ir mūsdienās, būvēja ceļus, sāka ražot elektroenerģiju, izveidoja skolas, izveidoja nodokļu sistēmu un sāka būvēt jauno Etiopijas galvaspilsētu Adisabebu. Etiopijas neatkarību pārtrauca Otrais Itālijas—Etiopijas karš un fašistiskās Itālijas okupācija, kas ilga no 1936. līdz 1941. gadam. Pēc Itālijas iestāšanās Otrajā pasaules karā briti kopā ar Etiopijas cīnītājiem panāca Itālijas karaspēka padzīšanu no Etiopijas, lai gan līdz 1943. gadam notika īslaicīgi Itālijas partizānu uzbrukumi. Tam sekoja pilnīga Etiopijas suverenitātes atzīšana no britu puses. 1942. gada 26. augustā Etiopijā izdeva likumu, kas aizliedz verdzību. 20. gadsimta sākumā no 11 miljoniem iedzīvotāju apmēram četri miljoni bija vergi.
1993. gadā notika referendums, kura laikā tika nobalsots par Eritrejas atdalīšanos no Etiopijas. No tā laika Etiopijai nav savas jūras robežas.
1994. gadā tika pieņemta Etiopijas konstitūcija un 1995. gada maijā notika pirmās oficiālās daudzpartiju vēlēšanas.
1998. gada maijā robežu strīds ar Eritreju noveda pie Eritrejas un Etiopijas kara, kas ilga līdz 2000. gada jūnijam. Karš abām valstīm izmaksāja apmēram 1 miljonu dienā. Kara sekas joprojām ietekmē Etiopijas ekonomiku.
2011. gada vasarā Etiopija piedzīvoja lielāko sausumu 60 gadu laikā. 2020. gada novembrī Etiopijas ziemeļos sākās Tigrajas karš.
Ģeogrāfija
Etiopija ir pēc platības 27. lielākā valsts pasaulē. Lielākā daļa Etiopijas atrodas Āfrikas ragā, Austrumāfrikā. Lai gan tā atrodas uz raga, Etiopijai nav robežas ar jūru vai okeānu. 40% no Etiopijas platības aizņem ganību lauki, 25% meži, 12% aramzemes, 1% ilggadīgi kultūraugi, bet 22% citas zemes.
Kopējās sauszemes robeža ir 5 311 kilometrus gara un tā robežojas ar sešām valstīm. Robežas garums ar Sudānu — 723 kilometri, Dienvidsudānu — 883 kilometri, Somāliju — 1 623 kilometri, Keniju — 830 kilometri, Eritreju — 912 kilometri un Džibutiju — 337 kilometri.
Augstākais kalns ir Rasdašana kalns, kura augstums sasniedz 4 533 metrus virs jūras līmeņa un tas ir 3. augstākais kalns Āfrikā. Zemākais punkts ir Afara trijstūri, kuri atrodas 125 metrus zem jūras līmeņa.
Klimats
Augstums un ģeogrāfiskais novietojums rada Etiopijā trīs klimatiskās zonas. Vēsā zona atrodas vairāk nekā 2400 metru augstumā ar vidējo temperatūru 16 °C un vidējo nokrišņu daudzumu no 1270 līdz 1280 milimetriem. Mērenā zona atrodas kalnos no 1400 līdz 2400 metru augstumam ar vidējo gaisa temperatūru 22 °C un vidējo nokrišņu daudzumu no 510 līdz 1530 milimetriem. Karstā zona, kurā galvenokārt dominē tropiem raksturīgais klimats ar karstu, mitru laiku, vidējo temperatūru 27 °C un vidējo nokrišņu daudzumu ap 510 milimetriem. Danakilas tuksnesis ir karstākā vieta Etiopijā, tas atrodas 125 metrus zem jūras līmeņa un vidējā temperatūra sasniedz 50 °C.
Vasara ilgst no jūnija līdz augustam, vasarā parasti sākas lietus sezona, kura ilgst no jūnija vidus līdz septembra vidum. Pavasaris ilgst no septembra līdz novembrim, dažkārt tiek saukts arī par ražas sezonu, jo šajā laikā sākas ražas novākšana. Ziema jeb sausuma sezona ilgst no decembra līdz februārim, laika apstākļi lielākoties ir karsti, it īpaši janvārī. Rudens ilgst no marta līdz maijam, dažkārt ar nelieliem nokrišņiem, maijs ir gada karstākais mēnesis.
Administratīvais iedalījums
Līdz 1996. gadam Etiopija bija sadalīta 13 provincēs, daudzi no tiem izveidoti jau vēsturiski sadalītās provincēs. Kopš 1996. gada Etiopija ir sadalīta deviņos etniskajos un politiskajos reģionos, kas saukti arī par apriņķiem vai štatiem, un divos pilsētas reģionos. Visapdzīvotākais no tiem ir Oromo reģions, kurā dzīvo ap 27 miljoniem iedzīvotāju. Visi reģioni ir sadalīti 68 zonās. Katra zona ir sadalīta vēl mazākos rajonos jeb voredos (kopā 550 rajonos jeb voredos). Reģioni ir tikuši veidoti pēc etniskās un politiskās piederības.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits ir pieaudzis no 33,5 miljoniem 1983. gadā līdz 91,1 miljonam 2013. gadā. Pašlaik Etiopijai ir viens no augstākajiem iedzīvotāju pieauguma rādītājiem pasaulē. Tiek prognozēts, ka iedzīvotāju skaits līdz 2060. gadam būs pieaudzis līdz 210 miljoniem. Vidēji gadā iedzīvotāju skaits pieaug ap 2,5%. Etiopijas populācija ir ļoti daudzveidīga un tā sastāv no vairāk nekā 80 etniskajām grupām. Lielākās etniskās grupas ir oromieši un amari. Iedzīvotāju iedalījums ir oromieši — 34,5%, amari — 26,9%, somālieši — 6,2%, tigravaji — 6,1%, sidami — 4%, guragi — 2,5%, valeiti — 2,3%, hidini — 1,7%, afari — 1,7%, gamoieši — 1,5%, gedeji — 1,3% un citas tautas — 11,3%.
Valodas
Etiopijā ir 90 valodas, bet 1994. gadā bija 77 valodas. Lielākā daļa valodu pieder afroaziātu valodu saimei, kā somāļu valoda, oromo valoda un amharu valoda. Oficiālā valoda ir amharu valoda, bet reģionu oficiālās valodas ir tigravaju un oromo valoda. Vispopulārākās svešvalodas ir arābu un angļu valoda. Angļu valoda ir galvenā svešvaloda skolās.
Pēc 1994. gada datiem, visizplatītākā ir oromo valoda, kurā runā ap 33,8% iedzīvotāju. Otra populārākā ir amharu valoda, kurā runā ap 26,9% iedzīvotāju, somāliešu — 6,2%, tigravaju — 5,9%, sidamu — 4%, valajtigu —2,2%, guragu — 2%, afarignu — 1,7%, hidinu — 1,7%, gomagnu — 1,5% un citas valodas — 14,1%.
Reliģija
Saskaņā ar 2007. gada skaitīšanas datiem, kristieši veido 62,8% no valsts iedzīvotājiem, musulmaņi — 33,9%, tradicionālās ticības — 2,6% un citas reliģijas — 0,7%. 4. gadsimtā Etiopija bija viena no pirmajām valstīm pasaulē, kas oficiāli pieņēma kristietību kā valsts galveno reliģiju. Lielākās kristietības konfesijas Etiopijā ir pareizticīgo baznīca un Austrumu pareizticīgā baznīca. Katolisms ir vismazāk izplatītā reliģija Etiopijā, tā sastāda tikai 1% no visiem iedzīvotājiem.
Ekonomika
Valsts ekonomikas pamats ir lauksaimniecība, kas veido 46% no kopējā iekšzemes kopprodukta, kā arī nodrošina darbu vairāk nekā 85% no strādājošajiem iedzīvotājiem. Šo Āfrikas valsti bieži piemeklē sausums, kas ietekmē lauksaimniecību. 5% no nodarbinātajiem strādā rūpniecības nozarē, bet atlikušie 10% — pakalpojumu nozarē. Galvenā Etiopijas eksporta prece ir kafija, kuru Etiopijā saražo vairāk nekā citās Āfrikas valstīs. Etiopija ir arī desmitā lielākā valsts pasaulē, kas nodarbojas ar mājlopu audzēšanu. Citas galvenās eksporta preces ir katas koks, zelts, ādas izstrādājumi un augu eļļa. Sakarā ar straujo attīstību ziedkopības nozarē Etiopija drīzumā var kļūt par vieno no lielākajām ziedu un augu eksportētājvalstīm pasaulē.
Williams
Williams var būt:
Ārstniecības lupstājs
Ārstniecības lupstājs ir Čemurziežu dzimtas lakstaugs.
Ninakilas bāka
Ninakilas bāka atrodas Igaunijā, pie Peipusa ezera.
Vēsture
Bāka šajā vietā atrodas kopš 1938. gada.
Jānošs I Sapojai
Jānošs I Sapojai jeb Zāpojai (,, , ; dzimis , miris ) bija Ungārijas karalis no 1526. līdz 1540. gadam. Uz Ungārijas karaļa titulu vienlaicīgi pretendēja arī Austrijas erchercogs Ferdinands I. Jānošs par karali tika ievēlēts pēc Ungārijas valsts smagās sakāves Mohāčas kaujā 1526. gada 29. augustā. Pirms tam - Transilvānijas vojevoda.
Dzimis mūsdienu Slovākijā, ietekmīgā augstmaņu ģimenē. 1511. gadā tika iecelts par Transilvānijas vojevodu. 1514. gadā nežēlīgi apspieda Ģerģa Dožas zemnieku sacelšanos. 1526. gada 29. augustā Jānošs I Sapojai ar savu armiju bija ceļā uz Mohāčas kauju pret osmaņiem, tomēr kaujā nepiedalījās. Mohāčas kaujā krita Ungārijas un Bohēmijas karalis Lajošs II, kā arī daudzi ungāru augstmaņi. Varas vakuuma apstākļos par Ungārijas troņa pretendentiem izvirzījās Jānošs I Sapojai un Ferdinands I Habsburgs.
Abi tika ievēlēti par karaļiem (Jānošs - Sēkešfehērvārā, Ferdinands - Požoņā). 1527. gadā Ferdinands uzbruka Jānošam I un sakāva to kaujās pie Tokajas un Košices. 1528. gadā Jānošs I Sapojai bija spiests atstāt valsti un apmetās Polijā (Tarnovā), lūdzot palīdzību osmāņiem. 1529. gadā osmāņi iebruka Ungārijā un atjaunoja Jānoša I varu par Ungārijas austrumdaļu. Pats Jānošs I kļuva par Osmāņu impērijas vasali.
1539. gadā Jānošs I Sapojai apprecējās ar Polijas karaļa Sigismunda I Vecā meitu Izabellu. Mēnesi pirms Jānoša I nāves Izabellai piedzima dēls Jānošs II, kurš kļuva par troņa mantinieku.
Sēlpils fogti
Sēlpils fogti bija Livonijas ordeņa Sēlpils fogtejas pārvaldnieki līdz 1559. gadam.
Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas bijusī Sēpils fogteja tika iekļauta Kurzemes un Zemgales hercogistē kā Sēlpils virspilskunga iecirknis, tai pievienojot daļas no Aizkraukles komturejas un Daugavpils komturejas.
NTP
NTP jeb Tīkla laika protokols ir protokols, lai sinhronizētu datorsistēmu pulksteņus pie pakešu komutācijas, mainīgo latentuma datu pārraides tīklu. Protokols izstrādāts, lai novērstu mainīgā latentuma ietekmi, izmantojot bufera trīci.
NTP izmanto, lai sinhronizētu pulksteni tīkla klientam ar serveri. Ar laiku datora pulkstenis sāk atpalikt, lai tas nenotiktu, izmanto NTP (Network Time Protocol), tā ir iespēja precizēt laiku. Daudzi Interneta servisi balstās vai arī ir atkarīgi no precīza datorlaika.
Ar NTP sistēmas laiku var uzturēt ar precizitāti līdz milisekundei. Tīklā datori var pārbaudīt savu pulksteni automātiski, salīdzinot to ar laiku citā datorā. Lai saglabātu precīzu laiku, pastāv metode, kas pārbauda un atjauno sava datora laiku, sinhronizējot to ar citu sistēmu. NTP ir viens no senākajiem protokoliem. NTP izstrādāja Deivids L. Mills (David L. Mills) no Delavēras Universitātes 1985 gadā, un šobrīd tas vēl arvien tiek pilnveidots. No 2010. gada jūnija tiek izmantots NTPv4.
NTP izmanto hierarhisku laika līmeņu sistēmu. Pirmais serveru līmenis sinhronizējas ar augstas precizitātes pulksteņiem, piemēram GPS vai atompulksteņiem. Otrais līmenis sinhronizējas ar kādu no pirmā līmeņa datoriem. NTP atbalsta līdz 256 līmeņiem.
Bauskas fogti
Bauskas fogti bija Livonijas ordeņa Bauskas fogtejas pārvaldnieki līdz 1559. gadam.
Fogtejas administratīvais centrs un fogtu rezidence bija Bauskas pils starp Mēmeles un Mūsas upēm tagadējās Bauskas pilsētas teritorijā. Pils celtniecība uzsākta pirms 1443.gada, pēdējais Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers 1559. gadā pili ieķīlāja Polijas karalim. Pēc 1587. gada pārbūvētajā pilī atradās hercogistes kanceleja un Kurzemes hercoga galms. Lielā Ziemeļu kara laikā 1706. gadā pili saspridzināja krievu karaspēks, pēc tam pils vairs netika apdzīvota un pamazām pārvērtās drupās.
Rabkazdroja
Rabkazdroja ir kūrortpilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Novi Targas. Vēsturiski sāls ieguves vieta. Kā kūrorts pilsēta attīstījās no 1864. gada. Pilsētas ārstniecības iestādes specializējas bērnu ārstēšanā un rehabilitācijā. Rabkazdrojā atrodas leļļu teātris, atrakciju parks. Pilsētas skolā savulaik gājusi prezidenta Leha Kačiņska sieva Marija.
RFS
RFS ir Latvijas futbola klubs no Rīgas, kas spēlē Virslīgā. Klubs dibināts 2005. gadā. 2021. gada Virslīgas sezonā RFS pirmo reizi kļuva par Latvijas čempioniem. Klubs ir divreiz izcīnījis arī Latvijas kausu (2019, 2021).
Vēsture
Līdz 2003. gadam tagadējais futbola klubs RFS bija 1990. un 1991. gadā dzimušo zēnu vecuma grupas komanda JFC Skonto sastāvā, tobrīd šīs vecuma grupas un visa JFC Skonto galvenais treneris bija Vladimirs Beļajevs. 2003. gadā Vladimirs Beļajevs aizgāja no darba "Skonto" un tajā pašā gadā viņš nodibināja futbola sporta skolu "Daugava", līdzi ņemot savus audzēkņus.
Divus gadus vēlāk,, tika izveidots pusprofesionāls futbola klubs FSK Daugava 90. Sporta klubs dibināts uz futbola sporta skolas "Daugava" bāzes, kuras audzēkņi dzimuši no 1989. līdz 1999. gadam. 2007. gadā klubs piedalījās 1. līgā, bet pirms 2008. gada sezonas nomainīja savu nosaukumu uz FK Daugava. Tajā pašā sezonā izcīnīja 1. vietu un ieguva tiesības spēlēt Virslīgā. Tomēr 2009. gadā FK Daugava nespēja noturēties Virslīgā. 2011. gadā kluba nosaukums tika mainīts uz "Rīgas Futbola Skola".
2015. gada sezonā "Rīgas Futbola Skola" izcīnīja 3. vietu 1. līgā, kas nedeva tiesības pacelties uz Virslīgu, taču 2016. gada sākumā Latvijas futbola federācija nolēma nepiešķirt licenci futbola klubam "Skonto" dalībai Virslīgā, līdz ar to Virslīgā varēja startēt Futbola klubs Rīgas Futbola Skola, kas 2016. gada sezonu uzsāka ar jaunu vizuālo tēlu un nosaukumu RFS. Klubam bija jauna vadība un par tā ģenerālsponsoru kļuva pārvaldītājsabiedrība LNK Group. 2019. gadā klubs kļuva par Latvijas kausa ieguvējiem. 2021. gada sezonā tas pirmoreiz izcīnīja Latvijas Virslīgas čempiontitulu.
2022. gadā "Rīgas Futbola Skola" izcīnīja 3. vietu Latvijas futbola Virslīgā un nodrošināja dalību 2023. gada UEFA Eiropas konferences līgas kvalifikācijā.
Mājvieta
tika aizvadīta pirmā spēle uz dabīgā seguma laukuma LNK sporta parkā.
Ekvatoriālā Gvineja
Ekvatoriālā Gvineja, oficiāli Ekvatoriālās Gvinejas Republika (es; fr), ir prezidentāla republika Centrālāfrikā. Tā robežojas ar Kamerūnu, Gabonu un Gvinejas līci. Valsts ieguva neatkarību no Spānijas. Valstī, kuras platība ir 28 051 km2, dzīvo 1 014 999 iedzīvotāji. Ekvatoriālā Gvineja ir viena no mazākajām valstīm Āfrikā. Ekvatoriālā Gvineja ir ANO, Āfrikas Savienības, Frankofonijas, Portugāļu valodas valstu sadraudzības un OPEC dalībvalsts. OPEC tā iestājās 2017. gadā.
Ekvatoriālās Gvinejas oficiālās valodas ir spāņu un franču valoda. Vairums iedzīvotāju (93%) Ekvatoriālajā Gvinejā ir kristieši. Otra izplatītākā reliģija ir islāms, kam ir 1—2% sekotāju.
Politika
Valsts prezidents kopš 1979. gada Teodoro Obiangs. Viņš pārņēma varu no sava tēvoča Francisko Matiasa Nguemas, kurš bija pirmais valsts prezidents kopš neatkarības iegūšanas, veicot apvērsumu 1979. gada 3. augustā. Nguema tika notverts un pēc tam nošauts 29. septembrī. Pašlaik Obiangs ir visilgāk valdošais Āfrikas līderis. Viņš tika ievēlēts uz savu piekto septiņu gadu termiņu 2016. gadā. Ekvatoriālās Gvinejas Demokrātiskā partija ir valdošā partija valstī. Tai pieder 99 no 100 vietām valsts deputātu palātā.
Ekonomika
Ekvatoriālā Gvineja ir viena no lielākajām naftas ieguvējām Āfrikā. Tā ir Āfrikas bagātākā valsts pēc iekšzemes kopprodukta uz vienu iedzīvotāju.
Valstī tiek būvēta jauna galvaspilsēta Dziblo (Djibloho), otrs nosaukums — Ojala (Oyala), kura aizvietos esošo galvaspilsētu. Pilsēta atradīsies valsts kontinentālās daļas vidienē, Velenzasas (Wele-Nzas) provincē netālu no Mengomejenas (Mengomeyén) pilsētas.
Sports
Ekvatoriālajā Gvinejā ir notikuši divi Āfrikas Nāciju kausa futbolā finālturnīri — 2012. (kopā ar Gabonu) un 2015. gadā. Tāpat šajā valstī notika 2008. gada Āfrikas čempionāts futbolā sievietēm, kur Ekvatoriālā Gvineja svinēja uzvaru. Viens no slavenākajiem šīs valsts sportistiem ir peldētājs Eriks Musambani.
Citronpipari
Citronpipari ir garšvielu maisījums, ko gatavo no granulētas citronu mizas un sasmalcinātiem melnajiem pipariem. Citrona miziņu sajauc kopā ar pipariem, ļaujot citrusu eļļai iesūkties piparos. Pēc tam maisījumu cep un žāvē. To var izmantot gaļas (īpaši vistas) un makaronu ēdieniem, lai arī sākotnēji tas bija paredzēts zivju ēdieniem. To var izmantot arī sojas ēdienam tofu.
Citronpipari parasti komerciāli ir pieejami nelielos iepakojumos, lai arī tos var pagatavot mājas apstākļos. Komerciāli pieejamie citronpipari var saturēt arī nelielu daudzumu citu piedevu kā sāli, sīpolus, ķiplokus, citronskābi, papildus citronu aromatizētāju, sarkanos piparus un citas garšvielas.
Mazais jakāns
Mazais jakāns (Microparra capensis) ir jakānu dzimtas (Jacanidae) bridējputnu suga, kas ir vienīgā mazo jakānu (Microparra) ģintī. Tam ir plašs izplatības areāls Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras.
Izplatība
To var sastapt Angolas, Botsvānas, Burkinafaso, Burundi, Kamerūnas, Centrālāfrikas Republikas, Čadas, Kongo Demokrātiskās Republikas, Kotdivuāras, Etiopijas, Kenijas, Malavi, Mali, Maurīcijas, Mozambikas, Namībijas, Nigēras, Nigērijas, Ruandas, Sjerraleones, Dienvidāfrikas, Sudānas, Svatini, Tanzānijas, Ugandas, Zambijas un Zimbabves tropu biomās; purvainās, aplūdušās vietas, dīķos, ezeros, dažādās saldūdens ūdenstilpēs, kurās aug peldoši ūdensaugi.
Ieradumi
Mazais jakāns ne tikai var staigāt pa ūdensaugiem, bet arī var peldēt. Tas pamatā barojas ar kukaiņiem, piemēram, tauriņiem, bitēm, lapsenēm, siseņiem un skudrām. Tas medī nelielas zivis, krabjus, garneles un citus ūdens iemītniekus.
Gēteborga
Gēteborga (sv) ir pilsēta Zviedrijas rietumu krastā, pie Jētas ietekas Kategatā. Otra lielākā Zviedrijas pilsēta ar lielāko ostu Zviedrijā. Pilsēta ir pazīstama ar uzņēmumumiem, kā Volvo (autobūve) un SKF (gultņi) galvenajām mītnes vieta. Gēteborgas botāniskais dārzs tiek uzskatīts par vienu no labākajiem botāniskajiem dārziem Eiropā.
Mazais jakāns
Ieradumi
Šī ir vienīgā jakānu suga, kuras mātītes un tēviņi veido monogāmus pārus. Tiem ir ligzdošanas teritorija, kas tiek aizsargāta no citiem jakānu pāriem. Abi dzimumi piedalās olu perēšanā un mazuļu audzināšanā.
Gēteborga
2006. gadā Gēteborgā norisinājās Eiropas čempionāts vieglatlētikā.
Vēsture
Pilsētu 1621. gadā dibināja Zviedrijas karalis Gustavs Ādolfs, lai nostiprinātos Ziemeļjūras piekrastē (apgabals daudzus gadsimtus bijis strīdus objekts starp Zviedriju un Dāniju). Pilsētas pirmie iedzīvotāji - nīderlandieši. Kopš dibināšanas lielākā osta Zviedrijas rietumu piekrastē.
Klusā okeāna divīzija (NBA)
Klusā okeāna divīzija (en) ir viena no Nacionālās basketbola asociācijas Rietumu konferences divīzijām. Pašreizējais divīzijas sastāvs ir kopš 2004.—2005. gada NBA sezonas. Pašreizējie divīzijas čempioni ir Fīniksas "Suns".
Frīda Kalo
Magdalēna Karmena Frīda Kalo i Kalderona (es; dzimusi, mirusi ) bija meksikāņu gleznotāja. Gleznojusi jauktā reālisma un simbolisma stilā, ietekmējoties no Meksikas indiāņu mākslas. Tiek pieskaitīta arī pie sirreālistiem, kaut arī pati Frīda Kalo to noliedza. Komunistu atbalstītāja. Viena no feminisma ikonām.
Kermoda lācis
Kermoda lācis (Ursus americanus kermodei) ir lāču dzimtas (Ursidae) Amerikas malnā lāča (Ursus americanus) pasuga. Kermoda lāci mēdz saukt arī par spoku lāci, un tam ir nozīmīga loma Ziemeļamerikas indiāņu folklorā. Tas dzīvo Britu Kolumbijas centrālās daļas piekrastē. 2006. gada februārī Kermoda lācis tika pasludināts par Britu Kolumbijas oficiālo dzīvnieku.
Frīda Kalo
Biogrāfija
Frīda Kalo dzimusi Mehiko pilsētas Kojoakanas rajonā. Frīda pati apgalvoja, ka dzimusi 1910. gadā, Meksikas revolūcijas sākumā, jo nevēlējās sevi saistīti ar periodu pirms šīs revolūcijas. Viņa bija viena no četrām ungāru—ebreju izcelsmes Gilijermo Kalo un spāņu—Meksikas indiāņu jauktenes Matildes Kalderonas meitām.
Sešu gadu vecumā pārcieta poliomielītu, tāpēc kliboja ar vienu kāju. Sākotnēji Frīda Kalo neplānoja kļūt par mākslinieci. 1925. gadā, astoņpadsmit gadu vecumā, cieta autokatastrofā un guva nopietnus miesas bojājumus. Viņa vairāk nekā gadu pavadīja uz gultas, atgūstoties no mugurkaula, atslēgas kaula un ribu lūzumiem. Atlikušās dzīves laikā Kalo pārcieta vairāk nekā trīsdesmit operācijas. Atrodoties slimnīcā, sāka nodarboties ar glezniecību. Frīda Kalo gleznoja galvenokārt pašportretus un kluso dabu. Visu atlikušo mūžu cieta no periodiskām sāpēm.
Rannapungerjas bāka
Vēsture
Bāka šajā vietā atrodas kopš 1930. gadiem.
Frīda Kalo
Biogrāfija
1929. gadā, 22 gadu vecumā, Frīda Kalo apprecējās ar monumentālistu un kubistu Djego Riveru, kas bija 20 gadus vecāks par viņu. Viņu īpatnējās mīlestības—naida attiecības turpinājās 25 gadus, vairākas reizes šķiroties un atkal dzīvojot kopā. Neskatoties uz fiziskajiem defektiem, Frīda Kalo, tāpat kā Djego Rivera, bija aktīva un nepastāvīga seksuālajā dzīvē, kā arī atklāta biseksuāle. Veselības problēmu dēļ viņai nevarēja būt bērni. Frīda Kalo teikusi: "Es savā dzīvē esmu pārdzīvojusi divas smagas nelaimes... viena no tām bija avārija, bet otra — Djego". Pēc avārijas viņa bija fiziski traumēta, bet Rivera traumēja emocionāli.
Dzīves laikā Frīda Kalo uzzīmēja vairāk nekā 200 gleznas, zīmējumus un skices, kas lielākoties saistās ar viņas dzīves pieredzi, fiziskām un emocionālām sāpēm un nepastāvīgajām attiecībām ar Djego. No šiem darbiem 55 ir viņas pašportreti. Kad viņai jautāja, kāpēc zīmē tik daudz pašportretus, Kalo atbildēja: "Tāpēc ka es esmu tik bieži viena... tāpēc ka es esmu subjekts, ko vislabāk zinu".
Rannapungerjas bāka
Raksturojums
Bākas augstums ir 8,3 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis ir baltā krāsā. Laternas jumts melns. Gaismas elements atrodas 12 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (0,8 s deg, 3,2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 10 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas no aprīļa līdz novembrim, diennakts tumšajā laikā.
Kermoda lācis
Etimoloģija
Savu nosaukumu Kermoda lācis ieguva, pateicoties Kanādas dabas pētniekam Fransim Kermodam, kas pētīja un aprakstīja šos dzīvniekus. Tomēr pirmais zinātnieks, kas 1905. gadā aprakstīja šo lāci bija Viljams Hornedejs no Ņujorkas zoodārza. Viņš uzskatīja, ka Kermoda lācis ir atsevišķa suga, to nosaucot par Ursus kermodei par godu savam Kanādas kolēģim. Tikai 1928. gadā tika zinātniski pierādīts, ka Kermoda lācis ir Amerikas melnā lāča pasuga. Mūsdienu zinātnieki uzskata, ka Kermoda lācis ir dzīvojis izolācijā no pārējiem Amerikas melnajiem lāčiem pēdējos 10 000 gadus.
Frīda Kalo
Biogrāfija
1937. gadā Frīda Kalo uzņēma no PSRS izraidīto Ļevu Trocki.
1953. gadā Mehiko sarīkoja pirmo viņas personālizstādi, kas arī palika vienīgā viņas dzīves laikā.
Ice Bucket Challenge
Ice Bucket Challenge, dažkārt tiek saukta par ALS Ice Bucket Challenge, ir akcija, kurā cilvēki uzlej sev vai kādam citam uz galvas spaini, kurā iepildīts ledains ūdens, lai atbalstītu amiotrofās laterālās sklerozes (pazīstama arī kā Šarko slimība un Lū Gēriga slimība) pētīšanu un ārstēšanu.
Parasti akcijas dalībnieki publicē video, kurā redzams, kā viņi tiek aplieti ar ledaina ūdens spaini, dalībnieks arī izaicina kādu citu personu piedalīties akcijā. Parasti tiek dotas 24 stundas tā izpildīšanai un/vai finansiālam ziedojumam labdarībai.
Akcijas pirmsākums nav skaidrs. No 2013. gada vidus līdz 2014. gada sākumam sociālajos tīklos kļuva populāra akcija Cold Water Challenge, kuras dalībnieki varēja ziedot naudu vēžu izpētei vai arī ielēkt aukstā ūdenī. Pirmo mediju uzmanību akcija izpelnījās ASV, kad tiešajā ēterā notika dalība Ice Bucket Challenge. bijušais golferis Kriss Kenedijs pirmais, kas akciju koncentrēja uz līdzekļu vākšanu tieši amiotrofajai laterālajai sklerozei.
Saskaņā ar The New York Times datiem, laikā no 1. jūnija līdz 13. augustam tika publicēti vairāk nekā 1,2 miljoni video Facebook un šis fenomens Twitter tika pieminēts vairāk nekā 2,2 miljonus reižu no 29. jūlija līdz 17. augustam. Kopš akcijas sākuma ALS Association, kas ASV nodarbojas ar līdzekļu vākšanu šīs slimības pētīšanai un ārstēšanai, līdz 2014. gada 29. augustam ziedojumos bija saņēmusi vairāk nekā 100 miljonus ASV dolāru. Akcija tāpat ir saņēmusi kritiku, jo tā vairāk ir izklaide, nekā naudas ziedošana labdarībai.
Latvijas Universitātes Lielā aula
Latvijas Universitātes Lielā aula ir Latvijas Universitātes svinību zāle.
Vēsture
1937. gadā aulā uzbūvēja ērģeles, kas ir trešās lielākās Latvijā. Tās restaurēja 2015. gadā.
Interjers
Zālei raksturīgi 1930. gadu funkcionālisma stila elementi. Iekštelpa veidota simetriski, gar malām novietojot kolonnas un balkonu, bet telpas galā atrodas ērģeles. Var redzēt antīkās arhitektūras formu paraugus - dažādus ornamentālos motīvus un kapiteļus. Agrāk Lielās aulas centrā esošo apsīdu rotāja tēlnieka Kārļa Zemdegas daudzfigūru kompozīcija Jaunekļi, kas dodas uz zināšanu avotu, kurā atklājās antīkajā mākslā un latviešu tautas folkloras tradīcijās balstīti motīvi.
Pasākumi un tradīcijas
Līdztekus universitātes pasākumiem šeit reizi piecos gados norisinās Dziesmu svētku koru kari un biežāk citi koncerti. LU Lielajā aulā ir notikušas arī starptautiskas un valstiska līmeņa konferences, kurās ir uzstājušies ārvalstu vadītāji un diplomāti.
Pasta indekss
Pasta indekss ir burtu un/vai ciparu kopa, kuru pievieno pasta adresei, lai atvieglotu vēstuļu šķirošanu un nosūtīšanu adresātam. 2005. gada februārī pasta indeksi tika izmantoti 117 valstīs. Pasta indeksi, piemēram, nav Īrijā, Panamā, Afganistānā un citās valstīs. Latvijā pasta indeksā ir divas daļas: burti LV (Latvijas starptautiskais kods) un četrciparu skaitlis, kurā pirmie divi cipari ir administratīvā rajona šifrs, bet pēdējie divi cipari – pasta nodaļas numurs. Starp abām pasta indeksa daļām lietojama svītriņa (defise), piemēram: LV-3007 [Atsaucoties uz "Pasta adreses rakstības noteikumiem"].
Vladimirs Mihailovs
Vladimirs Mihailovs (ru; dzimis 1929. gada 24. aprīlī Maskavā, miris 2008. gada 28. septembrī Maskavā) bija Latvijas un Krievijas rakstnieks, pazīstams kā zinātniskās fantastikas autors.
Dzīvesgājums
Dzimis Maskavā, pēc 2. Pasaules kara beidzis Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti. Strādājis prokuratūrā, pēc demobilizācijas no PSRS armijas bijis Latvijas Komunistiskās partijas Jelgavas rajona komitejas instruktors. Vēlāk kļuvis par satīriskā žurnāla "Dadzis" redaktoru, laikraksta "Literatūra un Māksla" galveno redaktoru, literārā žurnāla "Daugava" galveno redaktoru.
Darbi
Pirmais liela apmēra darbs — "Sevišķa nepieciešamība" (Особая необходимость; 1963), pazīstamākie romāni — diloģija par kapteini Uldemīru: "Savam brālim sargs" (Сторож брату своему; 1976), "Tad nāciet, turēsim tiesu" (Тогда придите, и рассудим; 1983).
Petručonki
Petručonki (arī Petručenki, Petrucāni) ir ciems Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā dienvidos no Peiteļa ezera 1,5 km no pagasta centra Līdumniekiem, 18 km no novada centra Blontiem un 292 km no Rīgas. Ciemā ietilpst 4 (2012) adrešu vienības (mājas).
Nigēras-Kongo valodas
Nigēras-Kongo valodas ir valodu saime. Tā ir lielākā valodu saime Āfrikā pēc runātāju skaita, valodu skaita un platības, kurā runā tajās. Tiek uzskatīts, ka šai valodu saimei varētu piederēt apmēram 1400 valodu, līdz ar to šī varētu būt lielākā valodu saime pasaulē pēc atsevišķo valodu skaita, tomēr tas ir neskaidrs, jo ir grūti precīzi noteikt, kas ir atsevišķa valoda. Plašāk lielākās lietotās valodas (pēc to cilvēku skaita, kam tā ir dzimtā valoda) ir jorubu, igbo, fulu, šonas un zulu valoda, pēc kopējā runātāju skaita izplatītākā ir svahili. Nigēras-Kongo valodām ir vairākas grupas.
Makmerdo
Makmerdo (en) ir lielākā polārstacija Antarktīdā. Pieder Amerikas Savienotajām Valstīm un to pārrauga ASV Antarktiskā programma (United States Antarctic Program). Izvietota Rosa salas dienvidos Hatpointa pussalas galā pie vasarā no ledus brīvā Makmerdo šauruma. 5 km no Makmerdo atrodas Jaunzēlandes polārstacija Skota.
Vēsture
Par stacijas pirmsākumu tiek uzskatīta 1912. gadā Roberta Skota ekspedīcijas laikā uzceltā būda, kas tagad ir aizsargājams vēstures piemineklis. Turpmākajos gados šis apvidus vairākkārt ticis izmantots kā bāzes vieta polārajās ekspedīcijās.
Makmerdo kļuva par vienu no Starptautiskā ģeofizikas gada ( - ) galvenajām zinātnisko un loģistikas aktivitāšu vietām. To nodrošināšanai 1955./1956. gadu vasaras sezonā tika izbūvēta atbalsta bāze, ko oficiāli atklāja 1956. gada 16. februārī. Stacijas sākotnējais nosaukums bija "Jūras spēku Makmerdo aviācijas bāze" (Naval Air Facility McMurdo). Nosaukums cēlies no Makmerdo šauruma, kas savukārt nosaukts Džeimsa Rosa ekspedīcijas dalībnieka leitnanta Arčibalda Makmerdo (Archibald McMurdo) vārdā.
Stacija darbība
Vairāk kā pusgadsimta laikā stacija ir izaugusi par kontinenta lielāko apdzīvoto vietu ar vairāk kā 100 būvēm, 3 lidlaukiem (viens no kuriem ir vissezonas), heliportu, piestātni, satelīttelevīziju, oranžēriju. No 1962. līdz 1972. gadam stacijā darbojās kontinenta vienīgā atomelektrostacija, kas ļāva ikdienā ietaupīt līdz pat 5700 litriem šķidrā kurināmā.
Stacijas primārā funkcija ir zinātne, bet lielākā daļa no stacijas personāla (vairāk kā 1000 vasarā un ap 200 ziemā) ir nodarbināti ar Makmerdo un citu ASV un citu valstu polārstaciju un īslaicīgo nometņu funkcionēšanas nodrošināšanu. Gada laikā no kuģiem tiek pārkrauti 8 miljoni galonu degvielas un 5000 tonnu citu kravu. Kravas ietver plaša spektra preces, sākot ar pastu, celtniecības materiāliem, transporta tehniku, saldētu un žāvētu pārtiku līdz zinātniskam aprīkojumam. Daļa kravu tiek piegādāta ar lidmašīnām no Kraistčērčas Jaunzēlandē.
Lielākā daļa kravu ASV Amundsenskotas-Sautpolas stacijai Dienvidpolā un jaunzēlandiešu Skotas stacijai tiek piegādāta caur Makmerdo. Šeit sākas arī Makmerdo — Dienvidpola lielceļš.
31. marts
31. marts ir gada 90. diena pēc Gregora kalendāra (91. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 275 dienas. Gada pirmā ceturkšņa pēdējā diena.
Vārda dienas
Atvars, Gvido