cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dmitrijs Gumiļevskis
Dzīvesgājums
1841. gadā Filaretu iecēla par Rīgas bīskapu un Pleskavas eparhijas vikāru, 1842. gada 20. jūnijā bīskaps Filarets ieradās Rīgā. 1842. gadā pareizticīgās baznīcas Sinode izstrādāja instrukciju par to, kā būtu jārīkojas gadījumā, ja Baltijas novada zemnieki vēlētos pāriet pareizticībā. Garīdzniekam vajadzēja: nopratināt zemniekus valsts ierēdņa klātbūtnē, pēc tam nodot visas ziņas pārbaudei, iesniedzot tās guberņas valdē, un tikai tad zemnieki varēja pāriet pareizticībā. 1843. gadā Filarets lika visas dievkalpojumu grāmatas pārtulkot uz latviešu un igauņu valodām. Viņš sāka pieprasīt no pareizticīgajiem garīdzniekiem, lai viņi mācītu vietējās valodas. 1843. gadā ieviesa latviešu valodas mācīšanu Pleskavas Garīgajā seminārā.
Rīgas ģenerālgubernators Jevgēņijs Golovins nonāca bīskapa Filareta ietekmē, arī Krievijas Impērijas valdība sāka izrādīt ieinteresētību pareizticības izplatīšanā Baltijas guberņās. 1845. gada sākumā pareizticībā uzņēma veselu Rīgas brāļu draudzi, no 1845. līdz 1848. gadam pareizticībā pārgāja vairāk kā 100 tūkstošu latviešu. 1847. gadā Rīgā atklāja piecu klašu latviešu-igauņu garīgo skolu. Tajā pašā gadā tika nodibināta speciāla komiteja, kuras uzdevums bija pārtulkot dievkalpojumu grāmatas vietējās valodās, valsts sāka piešķirt naudu jaunu baznīcu iekārtošanai, palielināja baznīcas klēra finanšu uzturu.
Tomēr joprojām bija akūts finanšu līdzekļu trūkums. Grūti bija atrast noderīgus zemesgabalus baznīcu būvēšanai, vietējie vācu muižnieki lika visādus šķēršļus zemesgabalu nomāšanai šādiem mērķiem. Dažām draudzēm nācās iekārtot pagaidu dievkalpojumu vietas šim nolūkam maz piemērotajās ēkās kā krogos, šķūņos, dzīvojamās mājās u.tml. Šādu pagaidu baznīcu iekārta bija visai pieticīga, lai noturētu dievkalpojumus bieži vien trūka pašu nepieciešamāko lietu.
Toties muižnieki izvērsa aģitācijas kampaņu, bet tiem, kuri bija pārgājuši pareizticībā, sāka iznomāt zemesgabalus uz daudz sliktākiem noteikumiem utt. 1848. gadā par Rīgas ģenerālgubernatoru kļuva Aleksandrs Suvorovs, kurš, vācbaltiešu mudināts, uzreiz iesaistījās konfliktā ar ar bīskapu Filaretu.
1848. gada rudenī Filaretu paaugstināja par Harkivas un Ahtirskas bīskapu un pārcēla uz Harkivu. 1857. gadā iecēla par arhibīskapu, 1859. gada par Čerņigovas un Ņežinas arhibīskapu.
Miris 1866. gada 22. (9.) augustā Konotopā.
Džons Fleks
Džons Fleks (en, dzimis ) ir skotu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Skotijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada Fleks pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Sheffield United.
Sasniegumi
Rangers
Individuālie sasniegumi
Stūrīša iela
Stūrīša iela var būt:
Latīņu impērija
Latīņu impērija vai precīzāk Romānijas impērija (la) pastāvēja no 1204. gada, kad Ceturtā Krusta kara laikā Rietumeiropas kristiešu karaspēks ar Venēcijas Republikas flotes palīdzību ieņēma Konstantinopoli un gāza Bizantijas impēriju, līdz 1261. gadam, kad Nīkajas impērija ieņēma Konstantinopoli un atjaunoja Bizantijas impēriju.
Izveidošana
Ceturtā Krusta kara gaitā Rietumeiropas armijas iesaistījās Bizantijas troņa mantošanas konfliktā, līdz 1204. gada 13. aprīlī ieņēma Konstantinopoli, izlaupīja tajā uzkrātās bagātības un reliģiskās relikvijas (daudzas no tām pārvedot uz Rietumiem un Venēciju) un grieķu ortodoksālās Bizantijas impērijas teritorijā izveidoja vairākas jaunas katoļu valstis.
Jau 1204. gada martā krustneši un venēcieši noslēdza līgumu kas paredzēja, ka iekarotās Bizantijas vietā tiks izveidota jauna impērija, kuras vēlētais imperators saņems 1/4 daļu zemju, 3/4 atstājot citiem krustnešiem un venēciešiem. Tika nolemts, ka jaunais katoļu Konstantinopoles patriarhs tiks izvēlēts no tās grupas, kura neiegūs imperatora kroni. 1204. gada 9. maijā grāfs Balduīns tika ievēlēts par imperatoru un kronēts 16. maijā, bet par patriarhu venēcietis Foma Morozini. Tajās krustnešu pakļautajās zemēs, kas netika iedalītas imperatoram, tika izveidotas viņam pakļautas krustnešu vasaļvalstis. Krustnešu neieņemtajās teritorijās Balkānos un Mazāzijā izveidojās trīs valstis, kuras vadīja gāztās Bizantijas imperatora dinastijas pārstāvji — Trapezundas impērija, Nīkajas impērija un Epīras despotāts. Daļu teritorijas Balkānos ieņēma Otrā Bulgārijas cariste, kuras karaspēks 1205. gadā sakāva imperatora Balduīna karaspēku, saņēma viņu gūstā un turpināja apdraudēt impērijas zemes.
Jukas
Krustnešu starpā valdīja gandrīz nepārtrauktas feodālās nesaskaņas un kari, ko veicināja imperatoru biežās nāves. Papildus konfliktus radīja katoļu baznīcas mēģinājumi sev pakļaut ortodoksālos grieķus, un likvidēt Lielo Shizmu. 1222. gadā Epīras despotāts iekaroja lielāko daļu Tesaloniku karalistes.
Sabrukums
Nīkejas imperatori izmantoja pretinieka pieaugošo vājumu, pakāpeniski ieņemot nelielas teritorijas Mazāzijā un Eiropā. 1235. gadā nikejiešu un bulgāru alianse neveiksmīgi centās iekarot Konstantinopoli un pēc 1247. gada Latīņu impērija bija zaudējusi visas zemes ap galvaspilsētu. 1261. gada 25. jūlijā, izmantojot to, ka lielākā daļa krustnešu karaspēka bija atstājusi pilsētu, neliela grieķu vienība ieņēma Konstantinopoli. 15. augustā pilsētā ieradās Nīkajas imperators Mihails VIII Paleologs un atjaunoja jau daudz vājāku Bizantijas impēriju. Krustnešu rokās līdz pat turku iekarojumiem palika fragmentāras teritorijas Dienvidgrieķijā un dažas salas.
Mārša Hanta
Viņa piedalījusies daudzās filmās, tostarp kopā ar Džonu Veinu filmā Born to the West (1937), ar Grīru Gārsoni un Lorensu Olivjē filmā "Lepnums un aizspriedumi" (Pride and Prejudice, 1940), ar Vanu Heflinu filmā Kid Glove Killer (1942), ar Margaretu Salavanu un Džoanu Blondelu filmā Cry 'Havoc' (1943), ar Mikiju Rūniju filmā The Human Comedy (1943), ar Klēru Trevoru filmā Raw Deal (1948), ar Šarlu Bojēru filmā The Happy Time (1952) un Daltona Trambo filmā Johnny Got His Gun (1971).
Par lomām televīzijā Hantai 1960. gadā piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā.
Hanta aktīvi iesaistījās cīņā pret badu pasaulē un vēlākajos gados palīdzēja bezpajumtnieku patversmēm, atbalstīja viendzimuma laulības, vairoja izpratni par klimata pārmaiņām un veicināja mieru trešās pasaules valstīs.
Samazināšana
"Samazināšana" (en) ir 2017. gada ASV zinātniskās fantastikas drāma, kuras režisors, kā arī viens no scenārija autoriem un producentiem ir Aleksandrs Peins. Galvenās lomas atveido Kristofs Valcs, Mets Deimons, Kristena Viga un Honga Čau. Filmas pirmizrāde notika Venēcijas filmu festivālā.
Filmā kāds vīrietis saprot, viņam būtu labāka dzīve, ja viņš tiktu samazināts līdz piecu collu garumam, kas viņam ļautu dzīvot bagātībā.
Svētā Ivana sala
Svētā Ivana sala (bg) ir 660 000 m2 liela Bulgārijas sala Melnajā jūrā uz ziemeļiem no Sozopoles. Pēc platības lielākā Bulgārijas sala. Uz austrumiem no tās atrodas nelielā Svētā Pētera sala.
7. - 4. gadsimtā p.m.ē. uz salas atradās trāķiešu svētvieta, bet vēlāk - sengrieķu Apolona templis ar 13 metrus augstu Kalamīda veidotu bronzas statuju. 5. gadsimtā uz tempļa pamatiem uzbūvēja kristiešu klosteri. 1453. gadā klosteri nopostīja osmaņi, no 1467. līdz 1471. gadam tas tika atjaunots. 17. gadsimta divdesmitajos gados sala kļuva par kazaku pirātu bāzi, tāpēc 1629. gadā osmaņi nojauca klosteri pavisam. Krievu turku kara laikā 19. gadsimtā, sala kalpoja kā karantīna krievu karavīriem. 1884. gadā pēc franču inženieru projekta uz salas tika izbūvēta bāka. 20. gadsimta septiņdesmitajos gados bija plāns uz salas uzcelt Balkantourist viesnīcu, tomēr pēc Todora Živkova lēmuma, tas tika atcelts.
Stūrīša iela (Rīga)
Stūrīša iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Teikas apkaimē. Ielu veido divi atdalīti posmi. Pirmais posms sākas pie Bajāru un Tālivalža ielas krustojuma un beidzas krustojumā ar Aizsila ielu, kur Stūrīša iela turpinās kā Dzērbenes iela. Šajā posmā iela klāta ar asfaltbetona segumu. Otrs posms ir starp Linezera un Stāmerienas ielu, kur lielākoties iela ir zemesceļš, tikai pēdējie 100 metri atkal klāti ar asfaltbetonu.
Ielas kopējais garums ir 1,2 kilometri. Nosaukums ielai piešķirts 1929. gadā, tas cēlies no dzīvokļu kooperatīva "Savs stūrītis" nosaukuma.
Šaurītes
Šaurītes ir ciems Gaigalavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 241 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V556 (Dziļāri_Gaigalava_Darvaskalns).
Jēkabs Bukse
Dzīvesgājums
Dzimis Launkalnes muižas lopu pārrauga Dāvja Bukses un Marijas dzimušas Kundziņas ģimenē.
Trīs reizes (1907—1909) uzvarēja Baltijas provinču čempionātā 100 verstu braucienā. Piedalījās Stokholmā, kur izstājās šosejas riteņbraukšanas 320 km grupas braucienā. 1913. gadā izcīnīja 4. vietu starptautiskajās motosacīkstēs Maskava—Sanktpēterburga—Maskava.
Buksem piederēja velosipēdu darbnīca, kurā viņš strādāja par mehāniķi, bija angļu firmas BSA pārstāvis Latvijā. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā apcietināts un deportēts uz PSRS, kur 1941. gada 5. novembrī gājis bojā Usoļlaga nometnē.
Indrānu iela (Rīga)
Indrānu iela ir Rīgas iela Vidzemes priekšpilsētā Brasas apkaimē. Indrānu iela sākas krustojumā ar Brīvības ielu un beidzas strupceļā pie Lielajiem kapiem (pāriet gājēju celiņos). Kopējais ielas garums ir 354 metri ar asfalta segumu. Indrānu ielā pārsvarā ir pilsētas centram raksturīgā daudzstāvu īres namu apbūve.
Indrānu iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos minēta 1930. gadā ar tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies.
Ielu savienojumi
Indrānu iela ir savienota ar šādām ielām:
Sīrijas Arābu Karaliste
Sīrijas Arābu Karaliste bija pirmā no jauno laiku neatkarīgajām arābu valstīm, kas 1920. gadā pastāvēja tikai četrus mēnešus no 8. marta līdz 24. jūlijam. Tās karalis bija arābu sacelšanās vadoņa šarifa Huseina bin Ali dēls Faisals bin Huseins, kas paļāvās uz britu solījumiem, bet bija spiests padoties franču karaspēkam, jo abas reģiona lielvaras neatbalstīja ideju par neatkarīgas arābu valsts pastāvēšanu. Karalistes teritorija tikai daļēji sakrita ar modernās Sīrijas teritoriju.
Izveidošana
Lai pārliecinātu arābus sacelties pret Osmaņu impēriju, Britu impērijas pārstāvji rakstiski apsolīja atbalstīt neatkarīgas Arābu Karalistes izveidošanu. Vienlaikus, briti noslēdza Saiksa-Piko vienošanos, kas paredzēja, ka šo teritoriju savā starpā sadalīs briti un franči neatvēlot vietu neatkarīgai arābu valstij.
1918. gada 30. septembrī Edmunda Allenbija vadītie Ēģiptes ekspedīcijas spēki ieņēma Damasku, kurā 3. oktobrī ieradās Faisals. Viņa prieki par militārajiem panākumiem nebija ilgi, jo viņš tika informēts par Saiksa-Piko vienošanos. Faisals cerēja, ka pēc kara darbības beigām izdosies panākt, ka franči atsakās no savām pretenzijām uz Sīriju, un ar ģenerāļa Allenbija atļauju 5. oktobrī pasludināja, ka tiek izveidota neatkarīga arābu valdība. 1919. gada Parīzes miera konferencē Faisals centās panākt arābu neatkarības atzīšanu. Taču briti un franči vienojās atzīt savstarpējās intereses – franči ieguva kontroli pār Libānu un Sīriju, kamēr briti ieguva kontroli pār Palestīnu un ar naftu bagāto Mosulas reģionu, kas vēlāk tikai iekļauts britu izveidotajā Irākas Karalistē.
Ņemot vērā britu un franču mahinācijas, Sīrijas arābu nacionālisti sasauca nacionālo kongresu, kuram būtu jāpasludina neatkarīga karaliste Faisala vadībā. Kongresa pirmā sapulce notika 1919. gada 3. jūnijā.
1920. gada janvārī Faisals vienojās ar Franciju, ka Francija atzīs Sīrijas valsti tikmēr, kamēr tā atradīsies pilnīgā franču politiskā un ekonomiskā pakļautībā. Neapmierināto nacionālistu spiediena rezultātā Faisalam nācās no šīs vienošanās atteikties. 1920. gada martā atkal sanāca Sīrijas kongress, kas pasludināja Sīrijas Arābu Karalistes izveidošanu. Sākās uzbrukumi franču karaspēkam. Lai galīgi vienotos par Tuvo Austrumu politisko sadalīšanu, 1920. gada 19.-26. aprīlī notika Sanremo konference.
Sakāve
1920. gada 14. jūlijā franču ģenerālis Anrī Guro karalim Faisalam I izteica ultimātu – vai nu pakļauties frančiem vai karot. Majsalunas kaujā franči sakāva arābu spēkus un 24. jūlijā ieņēma Damasku.
Holubivka
Vēsture
Apdzīvoto vietu kā Holubivkas ciemu 1764. gadā dibināja Krievijas armijas pulkvedis serbs Pjotrs Golubs. 1830. gados ciema apkaimē tika atklātas akmeņogļu iegulas un sākta to izstrāde. 1890. gados ar franču un beļģu investoru palīdzību līdzās Holubivkas ciemam sākās rūpnieciska akmeņogļu ieguve, kur pie šahtām izveidojās Rudnikholubivskas ciemats (Рудник Голубівський). 1944. gadā ciemats tika iekļauts Kadijivkas pilsētā kā Holubivskas rajons, bet 1962. gadā izdalīts kā atsevišķa pilsēta un nodēvēts padomju revolucionāra Sergeja Kirova vārdā par Kirovsku. 2016. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā, atgriežot pirmo vēsturisko nosaukumu. Mūsdienās depresīva akmeņogļu ieguves un metālapstrādes pilsēta.
Gregors IV
Gregors IV (la, dzimis ap 790. gadu, miris ) bija Romas pāvests no 827. gada oktobra līdz savai nāvei. Viņa priekštecis bija Valentīns. Gregors IV vēsturē ir iegājis kā starpnieks starp Luija Dievbijīgā dēliem, kuri pēc viņa nāves cīnījās par Franku karalistes troni. Rezultātā valsts tika sadalīta trijās valstīs.
Grieķija 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Grieķija piedalījās  2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Riodežaneiro, Brazīlijā no 2016. gada 5. līdz 21. augustam. Grieķija ir viena no tām pasaules valstim, kas ir piedalījusies pilnīgi visās vasaras olimpiskajās spēlēs. Pēc olimpisko spēļu tradīcijas Grieķijas sportisti 2016. gada Riodežaneiro spēļu atklāšanas ceremonijā Marakanas stadionā iegāja kā pirmie.
Šajās spēlēs Grieķijas olimpisko komandu veidoja 93 sportisti (56 vīrieši un 37 sievietes), startējot 15 olimpiskajos sporta veidos. Šī bija mazākā Grieķijas olimpiskā komanda kopš 1992. gada Barselonas olimpiskajām spēlēm. Visvairāk Grieķijas komandas pārstāvju piedalījās ūdens sporta veidos, kopumā 29 sportisti (14 — peldēšanā, 2 — sinhronajā peldēšanā un 13 sportisti ūdenspolo vīriešu sacensībās). Pa vienam sportistam no Grieķijas piedalījās loka šaušanā, kalnu, treka un šosejas riteņbraukšanā, galda tenisā, svarcelšanā un cīņas sportā.
Grieķijas komandas sastāvā bija 36 olimpisko spēļu dalībnieki, kas jau iepriekš bija piedalījušies olimpiskajās spēlēs. Komandas vecākā dalībniece bija loka šāvēja Evangelija Psara (42 gadi), savukārt garo distanču peldētājam Spiridonam Janniotisam šīs bija piektās olimpiskās spēles. Pieciem sportistiem šīs bija ceturtās olimpiskās spēles, kurās tie piedalījušies (galda tenists Panagiotiss Gioniss, vingrotājs Vlasioss Marass, džudists Iliass Iliadiss un burātāji Sofija Bekatoru un Mihails Pateniotiss). Šajās olimpiskajās spēlēs Grieķijas karogu atklāšanas ceremonijā nesa burātāja Sofija Bekatoru, savukārt noslēguma ceremonijā vieglatlēte Ekaterini Stefanidi.
Kvannadālshnjūgirs
Kvannadālshnjūgirs (is) ir piramidāla smaile Ēraifajēkitla vulkāna kalderas ziemeļrietumu malā, Islandes augstākā virsotne. Izvietojies valsts dienvidaustrumos Vahdnajēgidla ledāja dienvidu malā Vahdnajēgidla nacionālajā parkā. Klinšaina, izolēta lavas virsotne, nunataks. Nosaukums tulkojumā nozīmē ‘Zirdzeņu ielejas smaile’. Uz virsotni ved populārs kalnu tūrisma maršruts ar daudzām plaisām. Pirmā zināmā uzkāpšana kalnā bija 1813. gadā (norvēģis Hanss Frisaks un islandietis Jouns Aurnasons).
Rūperts Grints
Rūperts Aleksandrs Loids Grints (en; dzimis ) ir angļu aktieris. Atpazīstamību ieguva ar Rona Vīzlija lomu Harija Potera filmu sērijā, kur kopā ar Denjelu Redklifu un Emmu Votsoni ir galveno lomu atveidotāji. Viņš Rona Vīzlija lomai izraudzīts 11 gadu vecumā, pirms tam viņam nebija lielas aktiera pieredzes, bija tēlojis vienīgi skolas lugās un vietējā teātra grupā. Par Rona Vīzlija atveidošanu saņēmis vairākas balvas. Kopš tā laika viņš turpina filmēties kino, televīzijā un piedalīties teātra iestudējumos.
Grints atbalsta vairākus labdarības fondus. Kopš 2011. gada viņam ir attiecības ar aktrisi Džordžiju Grumu, ar kuru viņam ir meita.
Svētā Pētera sala
Svētā Pētera sala (bg) ir 0,015 km2 liela Bulgārijas saliņa Melnajā jūrā uz austrumiem no Svētā Ivana salas. Līdz pat 19. gadsimtam rakstos nav ziņu par tās eksistenci, tāpēc tiek pieņemts, ka tā atdalījusies no Svētā Ivana salas kāda dabas fenomena rezultātā.
Viljams Lombardi
Viljams Lombardi (en; dzimis Ņujorkā, miris  Kalifornijā) bija ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1960).
Biogrāfija
1957. gadā Toronto kļuva par pirmo ASV šahistu, kas uzvarēja Pasaules jauniešu šaha čempionātā, turklāt uzrādot simtprocentīgu rezultātu 11 punkti no 11 iespējamajiem, kuru joprojām nav izdevies nevienam atkārtot. 1960. gadā kļuvis par ASV šaha čempionāta sudraba medaļas ieguvēju, bet 1963. gadā uzvarējis ASV atklātajā šaha čempionātā. 1965. gadā dalījis pirmo vietu ASV atklātajā šaha čempionātā. Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Lombardi piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1960. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Ticis uzskatīts par vienu no talantīgākajiem ASV jaunās paaudzes šahistiem, taču 1960. gados atstājis šahu un pievērsies garīdznieka karjerai. Tikai 1970. gadu sākumā atgriezies šaha turnīros. 1972. gadā Reikjavikā bijis Roberta Fišera sekundants mačā par Pasaules čempiona šahā nosaukumu ar Borisu Spaski.
Sekmīgi pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Hanss Cimmers
Hanss Florians Cimmers (de, dzimis 1957. gada 12. septembrī) ir vācu komponists, filmu oriģinālmūzikas autors un mūzikas producents. Viņš ir komponējis mūziku vairāk nekā 160 filmām, tai skaitā "Karalis Lauva" (1994), "Gladiators" (2000), "Neiespējamā misija 2" (2000), "Betmens: Sākums (2005), "Da Vinči kods (2006), "Karību jūras pirāti: Miroņa lāde" (2006), "Karību jūras pirāti: Pasaules malā" (2007), "Simpsonu filma" (2007), "Tumšais bruņinieks" (2008), "Eņģeļi un dēmoni"(2009), "Pirmsākums" (2010), "Karību jūras pirāti: Svešajos krastos" (2011), "Tumšais bruņinieks atgriežas" (2012), "Tērauda vīrs" (2013), "12 gadi verdzībā" (2013), "Apbrīnojamais Zirnekļcilvēks 2" (2014), "Starp Zvaigznēm" (2014), "Inferno" (2016), "Denkerka" (2017), "Kāpa" (2021).
Cimmers savas karjeras sākuma posmu pavadīja Apvienotajā Karalistē, pēc tam pārcēlās uz ASV. Viņš ir filmu producēšanas kompānijas DreamWorks mūzikas nodaļas vadītājs, kā arī viens no filmu mūzikas kompānijas Remote Control Productions dibinātājiem, kurā strādā kopā ar citiem komponistiem.
Cimmera darbi izceļas ar elektroniskās mūzikas skanējuma izmantošanu tradicionālajā orķestrī. Par oriģinālmūziku filmām Cimmers 12 reizes bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, divas reizes to arī saņēmis (par mūziku filmām "Karalis Lauva" un "Kāpa"). Viņš ir saņēmis arī vienu BAFTA kino balvu, trīs Zelta globusa balvas, trīs Grammy balvas, kā arī citas balvas. 2010. gadā Cimmeram piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Mens Rejs
Mens Rejs (Man Ray; dzimis, miris ) bija amerikāņu modernisma mākslinieks. Rejs, dzimis ASV, lielāko daļu savas dzīves pavadīja Parīzē, Francijā. Vislabāk ir pazīstams kā dadaisma un sirreālisma pārstāvis, galvenokārt darbojies kā gleznotājs un fotogrāfs.
Rejs ir īpaši zināms pēc viņa veidotajām fotogrammām, ko viņš pats dēvēja par "starogrammām" (rayographs). Tās paredzēja attēlu izstrādi, uzliekot priekšmetus tieši uz fotopapīra un vēlāk to pakļaujot gaismas iedarbībai.
PSRS Pārtikas programma
PSRS Pārtikas programma tika pieņemta PSKP Centrālkomitejas 1982. gada maija plēnumā, lai pārvarētu pārtikas preču trūkumu valstī. To pieņēma laika posmam līdz 1990. gadam, un tā paredzēja intensificēt lauksaimniecības produktu ražošanu.
Pārtikas produktu trūkums pastāvēja gandrīz visu PSRS pastāvēšanas laiku. Pēdējais lielais bads bija 1947. gadā. PSRS vadītāji neatlaidīgi uzskatīja, ka pārtikas problēmu atrisinās aizvien lielākas investīcijas neefektīvajā kolhozu sistēmā. Valsts arī subsidēja pārtikas produktu cenas veikalos, uzturot tās zemākas par iepirkuma cenām. Piemēram, gaļas cena veikalā bija 2-3 reizes zemāka par tās ražošanas izmaksām. Vēl viens iemesls preču trūkumam bija apgrozībā esošās naudas apjoma pieaugums. Augot iedzīvotāju ienākumiem, preču cenas desmitgadēm palika nemainīgas, tādējādi veicinot jau tā trūkstošo pārtikas produktu ātrāku izpirkšanu. Taču PSRS vadība nebija gatava nekādiem cenu paaugstinājumiem, lai neizraisītu iedzīvotāju protestus. Lai arī PSRS gandrīz 30% no budžeta tērēja lauksaimniecības izdevumiem, tā joprojām nespēja nodrošināt valsti ar pārtiku. Pieauga kviešu imports no Rietumiem. 1970. gadu sākumā PSRS importēja ap 7 miljoniem tonnu kviešu, bet 1982. gadā jau 45 miljonus tonnu. 1981. gadā PSRS kļuva par lielāko gaļas importētāju pasaulē – tā ieveda 1 miljonu tonnu gaļas. Vienlaikus, mākslīgi zemu uzturētā maizes cena bija zemāka par lopbarības cenu un zemnieki cūkas bieži baroja ar maizi.
Kārlis Kepke
Kārlis Vilhelms Kepke (dzimis (pēc vecā stila — ), miršanas dati nav zināmi) bija baltvācu riteņbraucējs.
Dzimis Stalbes muižā baltvācu strādnieku Augusta un Kristīnes Kepkes ģimenē. Viņa brālis Augusts Kepke arī bija riteņbraucējs.
PSRS Pārtikas programma
Programma paredzēja palielināt pārtikas preču ražošanu 2,5 reizes laikā līdz 1990. gadam. Tā paredzēja lielākas investīcijas tehnikā un mēslojumā, kolhoznieku motivācijā, kā arī lielāku agrorūpniecisko kompleksu veidošana. Paredzētie uzlabojumi nerisināja padomju lauksaimniecības patieso problēmu – neefektīvos kolhozus – bet paredzēja tiem dot vēl vairāk naudas. Programmas izvirzītos pārtikas produktu patēriņu mērķus vēl 2011. gadā Krievijas Federācijai nebija izdevies sasniegt.
Kārlis Kepke
Piedalījies Stokholmā, kur izstājās šosejas riteņbraukšanas 320 km grupas braucienā. 1913. gadā piedalījies treka sacensībās I Viskrievijas sporta spēlēs, kur uzvarējis 5 verstu braucienā un izcīnījis 2. vietu 20 km braucienā.
Ščadrinīki
Ščadrinīki ir ciems Silajāņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 224 km attālumā no Rīgas.
Roksolana
Sultāne Hirrema (tr), Eiropā biežāk pazīstama kā Roksolana jeb Rokselana (dzimusi ap 1500. gadu, mirusi ), bija Osmaņu impērijas valdnieka Suleimana I haseki (troņmantinieka māte), vēlāk sieva. Viņa kļuva par vienu no spēcīgākajām un ietekmīgākajām sievietēm Osmaņu vēsturē, kā arī par ievērojamu un pretrunīgi vērtētu personību laikmetā, kas pazīstams kā Sieviešu Sultanāts.
Rutēnijā (Polijas Karalistes austrumu reģions, tagad pazīstams kā Ukraina) dzimušo Hirremu vergu reida laikā notvēra Krimas tatāri un galu galā viņa tika nogādāta Stambulā, Osmaņu galvaspilsētā. Viņa iegāja Sultāna harēmā un kļuva par sultāna Suleimana favorīti. Pārkāpjot osmaņu tradīciju, viņš apprecējās ar Hirremu, padarot viņu par pirmo vergu konkubīni, kas kļuva par likumīgo sievu, jo Sultāni iepriekš apprecējās tikai ar brīvām ārzemju dižciltīgajām dāmām. Viņa ir pirmā favorīte, kura saņēma Haseki Sultānes titulu. Hirrema palika Sultāna galmā visu savu dzīvi, un viņiem bija seši bērni, ieskaitot topošo sultānu Selimu II. Viņa ir Murada III vecmāmiņa.
Hirrema galu galā ieguva varu, ietekmējot Osmaņu impērijas politiku. Ar vīra starpniecību viņai bija aktīva loma valsts lietās. Viņa, iespējams, darbojās kā sultāna padomniece, rakstīja diplomātiskas vēstules Polijas karalim Sigismundam II Augustam (v. 1548—1572) un patronēja svarīgus sabiedriskos darbus (tostarp Haseki sultānes kompleksu un Sultānes Hirremas pirti). Viņa nomira 1558. gadā Stambulā un tika apglabāta Suleimana mošejas kompleksa mauzolejā.
Vārds
Hirremas dzimtais vārds nav zināms. Leslija Pīrsa ir uzrakstījusi, ka tas varētu būt vai nu Anastasija vai Aleksandra Lisovska. Starp osmaņiem viņa bija pazīstama galvenokārt kā Haseki Sultāne Hirrema. Hirrema (fas — 'dzīvespriecīgā').
Izcelsme
Avoti norāda, ka Sultāne Hirrema nākusi no Rutēnijas, kas toreiz bija Polijas kroņa daļa. Saskaņā ar 16. gadsimta beigu un 17. gadsimta sākuma avotiem, piemēram, poļu dzejnieku Samuelu Tvardovski (miris 1661. gadā), kurš Turcijā pētīja šo tēmu, Hirrema, šķiet, dzimusi vīrietim ar uzvārdu Lisovskis, kurš bija rutēnijas pareizticīgo priesteris. Viņas dzimtā valoda bija rutēņu.
1510 gados Krimas tatāri nolaupīja viņu vienā no Krimas — Nogai vergu reidiem Austrumeiropā. Iespējams, ka tatāri pirms nogādāšanas Stambulā viņu vispirms aizveda uz Krimas pilsētu Kafu, kas ir Osmaņu vergu tirdzniecības galvenais centrs. Stambulā Sultāne māte Hafsa izvēlējās Hirremu kā dāvanu savam dēlam Suleimanam. Vēlāk Hirremai izdevās kļūt par Haseki sultāni jeb Osmaņu impērijas harēma "iecienītāko konkubīni". Mihalo Lituanus 16. gadsimtā rakstīja, ka "no mūsu zemes nolaupīja tagadējā Turcijas imperatora vismīļāko sievu — viņa pirmdzimtā [dēla] māti, kas valdīs pēc viņa".
Mekas reliģiskais darbinieks Šeihs Kutbs al-Dins al-Nahrawali, kurš 1557. gada nogalē viesojās Stambulā, savos memuāros atzīmēja, ka Sultānei Hirremai bija rusēņu izcelsme. Viņa bija bijusi kalpone Hančerli Sultānes Fatmas, Bajezīda II dēla, Prinča Mahmuda meitas, mājā. Viņa tika stādīta priekšā Suleimanam, kad viņš vēl bija princis.
Attiecības ar Suleimanu
Roksolana, kuru osmaņi sauca par sultāni Hirremu, iespējams, ienāca harēmā aptuveni piecpadsmit gadu vecumā. Precīzs gads, kad viņa iestājās harēmā, nav zināms, taču pētnieki uzskata, ka viņa kļuva par Suleimana konkubīni apmēram tajā laikā, kad viņš kļuva par sultānu 1520. gadā.
Hirremas vēl neredzētais kāpums no harēma vergdzenes līdz Suleimana likumīgajai sievai un "Osmaņu impērijas karalienei" izraisīja greizsirdību un nelabvēlību ne tikai viņas konkurentēm harēmā, bet arī visā sabiedrībā. Drīz viņa kļuva par ievērojamāko Suleimana dzīvesbiedreni līdzās Mahidevranai (pazīstama arī kā Gulbahara). Lai gan tiek apstrīdēti precīzi viņas bērnu dzimšanas datumi, pastāv akadēmiskā vienprātība, ka viņas piecu bērnu — Prinča Mehmeda, Sultānes Mihrimahas, Prinča Abdullas, Sultāna Selima II un Prinča Bajezīda — dzimšana notika nākamo četru līdz piecu gadu laikā. Suleimana un Hirrema pēdējais bērns Princis Džihangirs piedzima ar kupri, bet līdz tam laikam Hirrema jau bija dzemdējusi pietiekami daudz veselīgu dēlu, lai nodrošinātu Osmaņu dinastijas nākotni.
Viņas dzīvespriecīgais gars un rotaļīgais temperaments nopelnīja jaunu vārdu -"jautrā". Stambulas harēmā Hirrema kļuva par Mahidevranas konkurenti, un viņas ietekme uz sultānu drīz kļuva leģendāra. Hirremai tika atļauts dzemdēt vairāk nekā vienu dēlu, kas bija vecā harēma principa "viena konkubīne māte — viens dēls" pārkāpums, šis princips bija paredzēts, lai novērstu gan mātes ietekmi uz sultānu, gan asinsbrāļu cīņas par troni. Viņai iznēsāja lielāko daļu no Suleimana bērniem. Hirrema 1521. gadā dzemdēja savu pirmo dēlu Mehmedu (kurš nomira 1543. gadā) un pēc tam vēl četrus dēlus, sagraujot Mahidevranas kā sultāna vienīgā dēla mātes statusu. Suleimana māte Hafsa daļēji apslāpēja abu sieviešu sāncensību. Saskaņā ar Bernardo Navagero ziņojumu rūgtās sāncensības rezultātā izcēlās abu sieviešu cīņa, Mahidevranai piekaujot Hirremu, kas Suleimanu sadusmoja. Pēc Turcijas vēsturnieka Sakaoglu teiktā, šīs apsūdzības nebija patiesas.
1533. vai 1534. gadā (precīzs datums nav zināms) Suleimans krāšņā oficiālā ceremonijā apprecējās ar Hirremu. Nekad agrāk bijusī verdzene nebija kļuvusi par sultāna likumīgo sievu, tas bija liels pārsteigums visiem pils un pilsētas iedzīvotājiem. Hirrema saņēma arī Haseki Sultānes titulu un kļuva par pirmo konsortu, kurai pieder šis tituls. Šis gadsimtos izmantotais tituls atspoguļoja impērijas konsortu (lielākoties bijušo verdzeņu) lielo varu Osmaņu galmā, paaugstinot viņu statusu augstāk nekā Osmaņu princesēm un padarot viņus līdzvērtīgām imperatoru konsortiem Eiropā. Šajā gadījumā Suleimans ne tikai lauza veco paradumu, bet arī radīja jaunu tradīciju topošajiem Osmaņu sultāniem apprecēties oficiālā ceremonijā un dod viņu dzīvesbiedrenēm būtisku ietekmigalmā, it īpaši troņa mantošanas jautājumā. Hirremas alga bija 2000 akčes dienā, padarot viņu par vienu no vislabāk apmaksātajām Haseki. Viņu laulībai bija sekas, tostarp vispārējas pārliecības radīšana, ka ar šo laulību sultāns bija ierobežojis savu autonomiju un viņu dominēja un kontrolēja sieva. Turklāt mātes loma dēlu izglītošanā un vadīšanā kļuva arvien nozīmīgāka.
Turklāt, paliekot Stambulā, viņa pārcēlās no harēma, kas atradās Vecajā pilī, uz Topkapi pili pēc tam, kad ugunsgrēks iznīcināja veco harēmu. Daži avoti saka, ka viņa pārcēlās uz Topkapi nevis ugunsgrēka dēļ, bet gan laulības rezultātā. Jebkurā gadījumā tas bija vēl viens ievērojams pārkāpums ierastajām paražām, jo sultāns Mehmeds Iekarotājs bija īpaši izdevis dekrētu, saskaņā ar kuru nevienai sievietei nevajadzētu uzturēties tajā pašā ēkā, kur tika veiktas valsts lietas. Pēc tam, kad Hirrema uzturējās Topkapī, tā kļuva pazīstama kā Jaunā pils.
Sultāns Suleimans ar segvārdu „Muhibbi” sacerēja Sultānei Hirremai dzejoļus.
Valsts lietas
Hirrema kļuva par Suleimana partneri ne tikai saimniecības, bet arī valsts lietās. Pateicoties inteliģencei, viņa darbojās kā Suleimana galvenā padomniece valsts jautājumos un, šķiet, ir ietekmējusi ārpolitiku un starptautisko politiku. Hirremas ietekme uz Suleimanu bija tik nozīmīga, ka Osmaņu galmā izplatījās baumas, ka sultāns ir apburts.
Viņas ietekme ar Suleimanu padarīja viņu par vienu no varenākajām sievietēm Osmaņu vēsturē un tajā laikā arī pasaulē. Pat būdama favorīte, viņas spēks bija salīdzināms ar impērijas harēma varenāko sievieti, kura pēc tradīcijas bija Sultāne Māte. Šī iemesla dēļ viņa ir kļuvusi par pretrunīgi vērtētu personību Osmaņu vēsturē — ņemot vērā apsūdzības, ka viņa ir manipulējusi savus politiskos pretiniekus.
Pretrunīga personība
Hirremas ietekme valsts lietās padarīja viņu ne tikai par vienu no ietekmīgākajām sievietēm, bet arī par pretrunīgi vērtētu personību Osmaņu vēsturē, it īpaši ņemot vērā viņas sāncensībā ar Mahidevranu un viņas dēlu Princi Mustafu, kā arī ar lielvezīriem-Pargali Ibrahimu Pašā un Kara Ahmedu Pašā.
Hirrema un Mahidevrana Suleimanam bija iznēsājušas sešus Osmaņu prinčus, no kuriem četri izdzīvoja pāri 1550 gadiem: Mustafa, Selims, Bajezīds un Džihangirs. No tiem Mahidevranas dēls Mustafa bija vecākais, tāpēc nāca pirms Hirremas bērniem. Tradicionāli, kad pie varas nonāca jauns sultāns, visi viņa brāļi tika nogalināti, lai nodrošinātu impērijas stabilitāti.
Mustafu atbalstīja Ibrahims Pašā, kurš 1523. gadā kļuva par Suleimana galveno vezīru. Hirrema parasti ir uzskatīta vismaz daļēji atbildīga par intrigām troņmantnieka izvirzīšanā. Lai gan viņa bija Suleimana sieva, viņai nebija oficiālas publiskas lomas. Tomēr tas netraucēja Hirremai gūt spēcīgu politisko ietekmi. Tā kā impērijai līdz Ahmeda I valdīšanas laikam (1603—1617) trūka jebkādu oficiālu veidu, lai izvirzītu pēcteci, troņa mantošana parasti ietvēra konkurējošu prinču nāvi, lai novērstu pilsoņu nemierus. Mēģinot izvairīties no dēlu nogalināšanas, Hirrema izmantoja savu ietekmi, lai likvidētu tos, kas atbalstīja Mustafas kandidatūru tronim.
Kvalificēts Suleimana armijas komandieris Ibrahims galu galā krita nežēlastībā pēc viņa rīcības kampaņā pret Persijas Safavīdu impēriju Osmaņu — Safavīdu kara laikā (1532—55), kad viņš sev piešķīra titulu „Sultāns”. Vēl viens konflikts notika, kad Ibrahims un viņa bijušais padomdevējs Iskenders Čelebi Safavīdu kara laikā vairākkārt strīdējās par militāro vadību un pozīcijām. Šie incidenti uzsāka virkni notikumu, kas beidzās ar viņa nāvessoda izpildi 1536. gadā pēc Suleimana pavēles. Tiek uzskatīts, ka Hirremas ietekme veicināja Suleimana lēmumu. Pēc trim citiem lielvezīriem astoņu gadu laikā Suleimans par galveno vezīru izvēlējās Hirremas znotu un Mihrimahas vīru Damadu Rustemu Pašā. Pētniekiem ir jautājums, vai Hirrema alianse ar Sultāni Mihrimahu un Rustemu Pašā palīdzēja nodrošināt troni vienam no Hirremas dēliem.
Daudzus gadus vēlāk, tuvojoties Suleimana ilgās valdīšanas beigām, sāncensība starp viņa dēliem kļuva acīmredzama. Vēlāk Mustafu apsūdzēja nemieru izraisīšanā. Kampaņas laikā pret Safavīdu Persiju 1553. gadā, baidoties no sacelšanās, Suleimans pavēlēja Mustafu sodīt ar nāvi. Saskaņā ar avotiem viņu apsūdzēja par to, ka viņš plānoja piesavināties tēva troni; viņa vaina joprojām nav ne pierādīta, ne noraidīta. Pēc Mustafas nāves Mahidevrana zaudēja troņmantinieka mātes statusu un pārcēlās uz Bursu. Viņa nepavadīja savus pēdējos gadus nabadzībā, jo viņas padēls Selims II, jaunais sultāns pēc 1566. gada, maksāja viņai lielu algu. Viņas rehabilitācija bija iespējama pēc Hirremsa nāves 1558. gadā. Hirremas jaunākais bērns Džihangirs, iespējams, nomira no bēdām dažus mēnešus pēc ziņas par pusbrāļa slepkavību.
Lai arī stāsti par Hirremas lomu Ibrahima, Mustafas un Karas Ahmeda nāvessoda izpildē ir ļoti populāri, patiesībā neviens no tiem nav balstīts uz tiešiem avotiem. Visi pārējie Hirremas attēlojumi, sākot ar XVI un XVII gadsimta Osmaņu vēsturnieku, kā arī Eiropas diplomātu, novērotāju un ceļotāju komentāriem, ir ļoti atvasināti un spekulatīvi. Tā kā neviens no šiem cilvēkiem — nedz osmaņi, nedz ārzemju viesi — netika ielaisti impērijas harēma iekšējā lokā, kuru ieskauj vairākas sienas, viņi lielā mērā paļāvās uz kalpu vai galminieku liecībām vai uz populārām tenkām, kas riņķoja ap Stambulu. Pat Venēcijas vēstnieku ziņojumi Suleimana galmā, kas līdz šim bija visplašākais un objektīvākais Rietumu avots par Hirremu, bieži bija pilni ar pašu autoru harēma baumu interpretācijām.
Ārpolitika
Hirrema darbojās kā Suleimana padomnieks valsts jautājumos, un, šķiet, ir ietekmējusi ārpolitiku un starptautisko politiku. Divas viņas vēstules Polijas karalim Sigismundam II Augustam (valdīja 1548—1572) ir saglabājušās, un viņas dzīves laikā Osmaņu impērijai Polijas — Osmaņu aliansē bija mierīgas attiecības ar Polijas valsti.
Pirmajā īsajā vēstulē Sigismundam II Hirrema pauž vislielāko prieku un apsveic jauno karali ar viņa kāpšanu Polijas tronī pēc viņa tēva Sigismunda I Vecā nāves 1548. gadā. Viņa arī lūdz valdnieku: uzticieties savam sūtnim Hasanam Agam, kurš atstāsta viņas ziņu vārds vārdā. Otrajā vēstulē Sigismundam Augustam, kas rakstīta, atbildot uz viņa vēstuli, Hirrema izteica prieku, dzirdot, ka ķēniņam ir laba veselība un ka viņš sūta apliecinājumus par savu sirsnīgo draudzīgumu un pieķeršanos Sultānam Suleimanim. Viņa arī citē sultāna teikto: "Ar veco karali mēs bijām kā brāļi, un, ja tas tīk Visžēlīgajam Dievam, tad ar šo karali mēs būsim kā tēvs un dēls". Ar šo vēstuli Hirrema nosūtīja Sigismundam II dāvanu ar diviem lina krekliem un bikšu pāriem, dažām jostām, sešiem kabatlakatiņiem un rokas dvieli ar solījumu nākotnē nosūtīt īpašu linu halātu.
Ir pamats uzskatīt, ka šīs divas vēstules bija kas vairāk nekā tikai diplomātiski žesti un ka Suleimana atsauces uz brāļa vai tēva jūtām nebija tikai veltījums politiskajam izdevīgumam. Vēstules arī liecina par Hirremas spēcīgo vēlmi nodibināt personīgu kontaktu ar karali. Savā 1551. gada vēstulē Sigismundam II par Pjotra Opaliński vēstniecību Suleimans rakstīja, ka vēstnieks redzējis "Tavu māsu un manu sievu". Neatkarīgi no tā, vai šī frāze attiecas uz sirsnīgu draudzību starp Polijas karali un Osmaņu Haseki, vai arī tā liecina par ciešākām attiecībām, viņu tuvības pakāpe noteikti norāda uz īpašu saikni starp abām toreizējām valstīm.
Trohtelfingene
Trohtelfingene (de) ir pilsēta Reitlingenes rajonā, Tībingenes reģionā, Bādenē-Virtembergā, Vācijā. Atrodas 20 kilometrus uz dienvidiem no Reitlingenes.
Roksolana
Nāve
Hirrema nomira 1558. gada 15. aprīlī un tika apglabāta kupolveida mauzolejā, kas dekorēts izsmalcinātās flīzēs, kas attēlo paradīzes dārzu, iespējams, godinot viņas smaidīgo un priecīgo dabu. Viņas mauzolejs atrodas blakus Suleimana mauzolejam.
Raksturs
Hirremas laikabiedri viņu raksturo kā sievieti, kura bija izskatīga un krāšņo sarkano matu dēļ atšķīrās no visiem citiem. Hirrema bija arī inteliģenta un dzirkstoša personība. Viņai ļoti patika dzeja, un tas tiek uzskatīts par vienu no iemesliem, kāpēc Suleimans, kurš bija liels dzejas cienītājs, viņu ļoti iecienīja.
Ir zināms, ka Hirrema ir bijusi ļoti dāsna pret nabadzīgajiem. Viņa uzcēla daudzas mošejas, madrasas, pirtis un atpūtas vietas svētceļniekiem, kas dodas uz islāma svēto pilsētu Meku. Viņas lielākais filantropiskais darbs bija Jeruzalemes Lielais vafs — liela zupas virtuve, kas baroja nabadzīgos un trūkumcietējus.
Tiek uzskatīts, ka Hirrema bija viltīga, manipulatīva un stingra sieviete, kas izpildīs nāvessodu ikvienam, kurš viņai stāvēja pretim. Tomēr viņas filantropija saka citādi, viņa rūpējās par nabadzīgajiem un izsalkušajiem; viņa bija patiesa un sirsnīga. Ievērojamais ukraiņu rakstnieks Pavlo Zahrebelnijs Hirremu raksturo kā "inteliģentu, laipnu, saprotošu, atklātu, vaļsirdīgu, talantīgu, dāsnu, emocionālu un pateicīgu sievieti, kurai rūp vairāk dvēsele, nevis ķermenis; kuru nevilina parastie mirdzumi, piemēram, nauda, bet ir nosliece uz zinātni un mākslu; īsi sakot, ideāla sieviete. "
Mantojums
Hirrema Haseki Sultāne jeb Roksolana ir plaši pazīstama gan mūsdienu Turcijā, gan Rietumos, un par viņu ir daudz mākslas darbu. 1561. gadā, trīs gadus pēc Hirremas nāves, franču autors Gabriels Bounins uzrakstīja traģēdiju ar nosaukumu La Soltane. Šī traģēdija iezīmē pirmo reizi, kad osmaņi tika parādīti uz skatuves Francijā. Viņa ir iedvesmojusi gleznas, mūzikas darbus (tostarp Jozefa Haidna 63. simfoniju), Denisa Sičinska operu, baletu, lugas un vairākus romānus, kas galvenokārt rakstīti krievu un ukraiņu valodā, bet ir arī angļu, franču, vācu un poļu valodā.
Tiek uzskatīts, ka Venēcijas gleznotājs Titiāns ir viņu gleznojis. Lai gan viņš nekad neapmeklēja Stambulu, viņš vai nu iztēlojās viņas izskatu, vai arī viņam bija viņas skice.
Agrīnā mūsdienu Spānijā viņa parādās vai tiek pieminēta Kevedo un citu rakstnieku darbos, kā arī vairākās Lope de Vegas lugās. Izrādē ar nosaukumu „Svētā līga” Titiāns parādās uz Venēcijas Senāta skatuves un paziņojot, ka viņš tikko apmeklēja Sultānu, parāda savu Roksolanas gleznu.
2007. gadā musulmaņi Mariupolē, ostas pilsētā kopš 1922. gada Ukrainā, atvēra mošeju, lai godinātu Roksolanu.
2003. gada TV minisērijā Hürrem Sultan viņu atveidoja turku aktrise un dziedātāja Gulbena Ergena. 2011. — 2014. gada televīzijas seriālā Lieliskais Gadsimts Sultāni Hirremu no pirmās līdz trešajai sezonai attēlo turku un vācu aktrise Merjema Uzerli, bet pēdējā sezonā viņu attēlo turku aktrise Vahide Perčina.
2019. gadā pēc Turcijā esošās Ukrainas vēstniecības lūguma apmeklētāju panelī netālu no viņas kapa pie Suleimana mošejas Stambulā tika noņemta Sultānes Hirremas krievu izcelsmes pieminēšana.
Bērni
Kopā ar Suleimanu viņai bija pieci dēli un viena meita.
Senču iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Senču iela krustojas ar šādām ielām:
Kaboverde olimpiskajās spēlēs
Kaboverde olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1996. gada vasaras olimpiādē, kad tās notika ASV pilsētā Atlantā. Līdz šim Kaboverde vēl nekad nav piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs. Neviens valsts atlēts nav izcīnījis olimpisko medaļu.
Suburbikona
"Suburbikona" (en) ir 2017. gada ASV melnā kinokomēdija, kuras režisors, kā arī viens no scenārija autoriem un producentiem ir Džordžs Klūnijs. Galvenās lomas atveido Mets Deimons, Džūliana Mora, Noa Jupe un Oskars Īzāks. Filmas pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā.
Stjuarts Ārmstrongs
Stjuarts Ārmstrongs (en, dzimis ) ir skotu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Skotijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Ārmstrongs pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Southampton. Iepriekš Ārmstrongs spēlēja Skotijas Premjerlīgas komandās Dundee United un Glāzgovas "Celtic".
Sasniegumi
Celtic
Mazais pirkstiņš
Mazais pirkstiņš jeb mazais pirksts ir piektais no pieciem rokas pirkstiem. Tas atrodas blakus zeltnesim un to veido trīs falangas.
Nozīme
Amerikā (un daudzviet citur pasaulē) mazo pirkstiņu saāķēšana, kad kaut kas tiek apsolīts, tiek saukta par mazo pirkstiņu zvērestu. Ķīnā un Korejā solījumiem tiek izmantots līdzīgs žests - pēc pirkstu saāķēšanas vēl tiek saspiesti kopā īkšķi.
Japāņu jakuzā eksistē soda veids jubitsume - mazā pirkstiņa daļēja amputēšana.
Pastāv populārs, bet maldīgs uzskats, ka dzerot no tējas tasītes ir pieklājīgi izstiept mazo pirkstu. Dažādas smalkās etiķetes rokasgrāmatas parasti nosoda šo praksi, apzīmējot to kā snobiskuma pazīmi sociāli zemāku personas vidū.
Microsoft ziņojumapmaiņas lietojumprogrammā Teams ir emocijzīme, kas attēlo dūri ar paceltu mazo pirkstiņu. Apraksts ir "Dabas aicinājums", kas ir pieklājīgs eifēmisms, ko lieto, lai apzīmētu nepieciešamību doties uz labierīcībām.
Silabrieži
Silabrieži ir skrajciems Salaspils novada Salaspils pagastā netālu no autoceļa V35.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Dzelzs vīrs 3
"Dzelzs vīrs 3" (en) ir 2013. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Šeins Bleks. Filma balstīta uz Marvel Comics tāda paša nosaukuma tēlu. Tas ir turpinājums 2010. gada filmai "Dzelzs vīrs 2". Filmā Dzelzs vīrs cīnās pret starptautiskas teroristu organizācijas līderi Mandarīnu. Šī ir Marvel Cinematic Universe septītā daļa.
Galvenās lomas atveido Roberts Daunijs jaunākais, Gvineta Paltrova, Dons Čīdls, Gajs Pīrss, Rebeka Hola, Stefānija Šostaka, Džeimss Bedžs Deils, Džons Favro un Bens Kingslijs. Filmas pirmizrāde notika Parīzē. Filma ar 1,2 miljardiem ASV dolāru lieliem ieņēmumiem kļuva par 2013. gada visvairāk nopelnījušo filmu, kā arī 16. filmu, kuras ieņēmumi pārsnieguši 1 miljardu un 23. visu laiku ienesīgāko filmu.
Hugo Legzdiņš
Hugo Legzdiņš (dzimis, miris ) bija Latvijas Jūras spēku virsnieks, Latvijas pirmās zemūdenes "Ronis" komandieris (1940—1941), vēlāk — pedagogs jūrnieku mācību iestādēs.
Biogrāfija
Dzimis 1903. gada 7. decembrī Rīgas apriņķa Vidrižu pagasta Igates muižas kalpu mājā. Kad Hugo bija 15 gadu, 1919. gada martā viņa tēvu Stučkas valdīšanas laikā arestēja un nošāva kopā ar vēl 48 apcietinātajiem, apsūdzot par kontrrevolūciju. Mācījies Lēdurgas draudzes skolā, pēc tam — Rīgas Valsts tehnikuma Mehānikas nodaļā, ko absolvēja 1924. gadā. 1930. gadā Legzdiņš pabeidza Krišjāņa Valdemāra jūrskolu, iegūstot jūras leitnanta dienesta pakāpi. Vēlāk tika paaugstināts par jūras virsleitnantu un papildināja izglītību torpēdu virsnieku skolā Francijā (1935—1936), kā arī Francijas Jūras spēku akadēmijā (1938—1938).
Legzdiņa militārā karjera attīstījās — 1940. gadā viņu paaugstināja par komandkapteini un norīkoja par zemūdenes "Ronis" komandieri. Tomēr drīz Latvijā ienāca PSRS karaspēks. "Ronis" atradās Liepājas tirdzniecības ostā, un tur "Roņa" komandu arestēja. Legzdiņam atņēma militāro dienesta pakāpi. Legzdiņš strādāja dažādos darbos — par tehniķi rūpnīcā “Stars”, par dzelzceļa stacijas dežurantu, par algas rēķinvedi Stradiņa slimnīcā. No 1944. gada strādāja par pedagogu Padomju Latvijas kuģniecības mācību iestādē, bet no 1951. gada — Vecmīlgrāvī stūrmaņu un citu kuģu kadru sagatavošanas kursos. 1969. gadā Legzdiņš pensionējās, tomēr pēc tam vēl nostrādāja sešus gadus.
Sarakstījis grāmatu “Ronis — mana būdiņa un pils”, kas izdota 2002. gadā.
Miris 2004. gada 20. jūlijā, 100 gadu vecumā. Apglabāts Lēdurgas kapos.
Jānis Prātnieks
Jānis Prātnieks (dzimis, miršanas datums nav zināms) bija latviešu riteņbraucējs.
Dzimis 1887. gada 29. jūlijā Saukas Ķēķēnos Friča un Annas Prātnieku ģimenē.
Piedalījies Stokholmā, kur izstājās šosejas riteņbraukšanas 320 km grupas braucienā.
Ščastļivi
Ščastļivi ir ciems Ciblas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 291 km attālumā no Rīgas.
Aleksandrs Dešapels
Aleksandrs Dešapels (fr;, Ville-d’Avray (tagad Odesēna) — , Parīze) bija Francijas šahists.
Biogrāfija
Viens no Francijas spēcīgākajiem šahistiem 19. gadsimta sākumā. Napoleona karu dalībnieks. Kaujā pie Flērusas (tagadējā Beļģijā) ticis ievainots un zaudējis labo roku. Pēc Vaterlo kaujas 1815. gadā atvaļinājies ģenerāļa pakāpē. No 1815. gada līdz 1821. gadam bijis Parīzes šaha kafejnīcas Café de la Régence patstāvīgs apmeklētājs. Francijā ticis uzskatīts par Andrē Danikanā Filidora slavas mantinieku. Visiem saviem pretiniekiem deva priekšā kādu figūru vai bandinieku. 1821. gadā devis priekšā Džons Kohrenam un Luijam Šarlam de Laburdonē bandinieku un gājienu. Uzvarējis Kohrenu ar 7:0, bet zaudējis Laburdonē ar tādu pašu rezultātu - 0:7. 1824. gadā pasludinājis Laburdonē par spēcīgāko šahistu un pamazām pārstājis spēlēt šahu. No 1821. gada līdz 1847. gadam ticies un ar mainīgām sekmēm spēlējis arī pret Pjēru Sentamānu. Pievērsis uzmanību arī šaha atklātņu teorijai. Franču šaha žurnālā Le Palamède analizējis atklātni, kura vēlāk nosaukta par latviešu gambītu.
Marconi Communications
Marconi Communications bija Apvienotās Karalistes uzņēmums, kas nodarbojās ar telesakaru iekārtu (galvenokārt datortīkliem) ražošanu. Dibināts 1998. gadā. 2005. gadā tā lielākā daļa pārdota Ericsson, bet no atlikušās daļas izveidots uzņēmums Telent.
Vēsture
1997. gadā Apvienotās Karalistes elektronisko un telesakaru iekārtu ražotājs General Electric Company (GEC) reorganizēja struktūru, atsakoties no kopuzņēmumiem. 1998. gada augustā GEC no Siemens iegādājās to kopuzņēmuma GEC Plessey Telecommunications (GPT) 40 % daļu un apvienojas tās ar meitas uzņēmumiem Marconi SpA, GEC Hong Kong un ATC South Africa, lai izveidotu uzņēmumu Marconi Communications.
1999. gada decembrī GEC militārā nodaļa Marconi Electronic Systems tika apvienota ar British Aerospace, izveidojot BAE Systems. Atlikusī GEC daļa pārdēvēta par Marconi plc, kurā Marconi Communications bija tās galvenais meitas uzņēmums. 1999. gadā no Somijas Nokia nopirkts optisko šķiedru SDH/DWDM tehnoloģijas iekārtu bizness.
2005. gadā Marconi Corporation biznesa lielākā daļa (tai skaitā Marconi Communications) pārdota Zviedrijas Ericsson, bet atlikusī pārdēvēta par Telent. Darījums ar Ericsson pabeigts 2006. gada 1. janvārī. 2006. gadā Marconi Corporation tika likvidēts.
Strāžnice
Strāžnice (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Hodonīnas apriņķī pie Morāvas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimta sākumā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Līdz Otrajam pasaules karam pilsētā dzīvoja ebreju kopiena. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Baltā pils
Baltā pils ir viens no Baldones pilsētas ievērojamākajiem objektiem. Tās celtniecība sākta 1890. gadā, taču pilnībā pabeigta 1901. gadā. Pils tika celta mežkungam Ādamam Mickēvičam, kā medību pils, kur vēlāk viņš dzīvoja kopā ar savu ģimeni. Ap pili atrodas parks ar eksotiskiem kokiem, piemēram, dižeglēm, ciedru priedēm, Mandžūrijas korķa kokiem, sudrabeglēm un sarkanajiem ozoliem, ko var apskatīt arī šodien.
Strāžnice
Ekonomika
Pilsētas apkaimē - vīna ražošana.
Baltā pils
Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara tā kļuva par vienu no Baldones sanatorijas korpusiem, kas varēja uzņemt 75 cilvēkus. Tā bija gan pansija ar tuberkulozi sirgstošām meitenēm, gan ginekoloģiskās nodaļas guļamkorpuss. No 1980. gada Baltā pils piederēja Baldones slimnīcai. Slimnīcu gan tur neiekārtoja, bet kolhozs "Baldone" pilī ierīkoja kopmītnes, kur dzīvoja kolhoza celtnieki.
Strāžnice
Tūrisms
Strāžnices pilī atrodas Tautas kultūras institūts. Pilsētā tradicoionāli notiek folkloras festivāls. Pie pilsētas saglabājušās aizsardzības celtņu atliekas.
Cilvēki
17. gadsimta sākumā pilsētā dzīvoja Jans Komenskis.