cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1586. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1586. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, izņemot Piltenes un Grobiņas apgabalus. Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Kristīna Krūka
Viņa ir pazīstama ar Lanas Lengas lomu WB/CW seriālā "Smolvila. Leģenda par Supermenu" un Loras Jongas lomu seriālā Edgemont. Kristīnas Krūkas debija televīzijā bija loma filmā Snow White (2001), filmējusies arī filmās "Eiropas ceļojums" (2004), Street Fighter: The Legend of Chun-Li (2009) un Irvine Welsh's Ecstasy (2011). Par lomu seriālā "Skaistule un briesmonis" (Beauty & the Beast, 2012-2016) saņēma People's Choise balvu kā labākā aktrise zinātniskās fantastikas seriālā.
Ivanjicas "Javor"
Ivanjicas futbola klubs "Javor" (sr) ir Serbijas futbola klubs no Ivanjicas, kurš spēlē Serbijas Superlīgā.
Kārlis Balodis (padomju darbinieks)
Kārlis Balodis, arī Kārlis Balods (1893—1938) bija latviešu padomju darbinieks. Daugavpils pilsētas un apriņķa izpildkomitejas priekšēdētājs Stučkas valdības laikā (1919).
Dzīves gājums
Dzimis 1893. gada 2. janvārī Valkas apriņķī. Nepabeidzis mācības skolā, pievienojās Latvijas sociāldemokrātijai. Latvijas brīvības cīņu laikā viņu 1919. gada janvārī iecēla par Padomju Latvijas armijas ieņemtās Daugavpils pilsētas un apriņķa izpildkomitejas priekšēdētāju. Pēc Rīgas zaudēšanas 1919. gada maijā Stučkas valdība pārcēlās uz Rēzekni, varu Daugavpilī pārņēma revolucionārā padome (ревком), kuru līdz 1919. gada augustam vadīja Kārlis Balodis, pēc tam Pēteris Allens. Pēc Latgales atbrīvošanas kauju beigām pārcēlās uz dzīvi Krievijā, 1930. gados kā Карл Карлович Баллод vadīja Kominternes izpildkomitejas sekretariāta sakaru dienesta apakšnodaļu. NKVD "Latviešu operācijas" laikā viņu 1937. gada 20. janvārī apcietināja, apvainoja spiegošanā un 1938. gada 20. janvārī piesprieda nāvessodu nošaujot.
Kosts Martakis
Kosts Martakis (el; dzimis, Atēnās) ir grieķu dziedātājs un modelis.
Biogrāfija
Kosts Martakis piedzima Grieķijas galvaspilsētā Atēnās, uz kurieni no Krētas bija pārcēlušies viņa vecāki. Kostam ir vecāka māsa un jaunāks brālis. Bērnībā viņš aktīvi nodarbojās ar basketbolu un pat piedalījās jauniešu basketbola izlasē. Veiksmīgi debitēja modeļu biznesā, vienlaicīgi iegūstot datortehnoloģiju jomas izglītību Amerikas Koledžā Atēnās.
Divus mēnešus apmeklēja "Fame studio" vokāla stundas, pēc kā izturēja atlasi konkursā "Dream Show". Šajā konkursā Kostas kļuva par vienu no finālistiem, bet vēlāk parakstīja līgumu ar ierakstu kompāniju Sony BMG Greece. 2006. gada novembrī tika izdots debijas singls "Πάντα Μαζί", kas gūst lielu atsaucību Grieķijā un Kiprā. 2007. gada jūnijā tika izdots viņa pirmais albums "Ανατροπή", kas ieguva "MAD Video Music Awards" balvu nominācijā "Labākais Jaunais Albums". Šī gada vasarā Kosts piedalās starptautiskajā konkursā Jaunais Vilnis. Konkursā viņš ieguva 7. un 8. vietu, ko dalīja ar dalībnieku no Vācijas, iegūstot 299 punktus.
2007. gada decembrī Kosts paziņoja par saviem nolūkiem piedalīties konkursā "Eirovīzija 2008" Grieķijas atlases konkursā, kur ieņēma otro vietu. 2008. gadā konkursā Jaunais Vilnis, Kosts piedalās ka viesmākslinieks ar dziesmu krievu valodā.
2009. gadā, pēc gada dienesta armijā, Kosts izdod savu otro singlu un otro albumu "Πιο κοντά".
Verners Forsmanis
Verners Oto Teodors Forsmanis (de; dzimis, miris ) bija vācu ārsts. Strādādams par ārstu Ēbersvaldē, 1929. gadā viņš, riskēdams ar dzīvību, pats sev veica sirds katetrizāciju, šādi pierādot šīs procedūras iespējamību. Par to 1956. gadā, kopā ar Andrē Frederiku Kurnānu un Dikinsonu Ričardsu, ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā.
Frīdrihs Ludvigs Jāns
Frīdrihs Ludvigs Jāns (de; dzimis, miris ) bija vācu nacionālists un padagogs, viens no mūsdienu sporta vingrošanas pamatlicējiem.
Piedzīvojis Prūsijas sakāvi pret Napoleonu, nodibināja vingrošanas biedrību (turnverein) tīklu Vācijā. Vairākkārt varas iestāžu arestēts un ierobežots dzīvesvietas izvēlē. 1848. gadā tika ievēlēts Frankfurtes parlamentā, kur pieslējās konservatīvajiem spēkiem. Izveidojis vingrošanas rīkus - līdztekas, riņķus un stieni.
Stefāns Rifjē
Stefāns Rifjē (dzimis ) ir bijušais Francijas futbolists, vārtsargs. Bijis Francijas klubu AS Monaco un AS Saint-Étienne kapteinis. Savas karjeras laikā aizvadījis 428 spēles Francijas 1. līgā.
Francijas futbola izlases sastāvā aizvadījis 3 spēles. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Saint-Étienne
The Floating Piers
The Floating Piers bija vides mākslas objekts, kura autori bija Kristo un Žanna Kloda. To veidoja 100 000 kvadrātmetru dzeltena auduma un 220 000 augsta blīvuma polietilēna pontoni, kas bija uzstādīti Izeo ezerā netālu no Brešas Itālijā. Šie materiāli veidoja gājēju celiņus starp Sulzano, Monte Izola un Sanpaolo salu.
Pirmsākumi un izveide
Kristo un Žanna Kloda darbu pie The Floating Piers koncepta sāka 1970. gadā. Viņu sākotnēji izvēlētā vieta bija Laplatas upe starp Argentīnu un Urugvaju. Pāris apsvēra arī Tokijas līci, pirms pievērsās citiem projektiem.
2013. gada beigās Kristo apstiprināja Izeo ezeru kā realizācijas vietu un veltīja nākamos 22 mēnešus, lai īstenotu projektu. Tas bija pirmais lielais projekts, kuru viņš uzņēmās pēc savas partneres un līdzstrādnieces Žanas Klodas nāves.
Projekta izmaksas tika lēstas 11 miljonu ASV dolāru apjomā, bet vēlāk tika ziņots par summu tuvāk 17 miljoniem. Līdzekļus savāca pats Kristo, pārdodot savas projekta skices un oriģināldarbus. Nepieciešamo atļauju iegūšana ilga mazāk par gadu.
Uzstādīšanai bija nepieciešama 190 enkuru izvietošana uz ezera gultnes un darbos bija iesaistīti vairāk nekā 600 strādnieki. Satiksmes plānošanai tika radīts 175 lappušu dokuments, kas izmaksāja 100 000 €.
Atklāšana
2016. gada 18. jūnijā publikai tika atvērts safrāna krāsas celiņš. Pirmajās piecās dienās bezmaksas instalāciju apmeklēja 270 000 cilvēki. Negaidīti lielā pūļa dēļ organizatori slēdza instalāciju no pusnakts līdz katras dienas plkst. 6.00 rītā, lai veiktu uzkopšanas darbus. 22. jūnijā cilvēku pūļi radīja nekārtības tuvējās Brešas pilsētas centrālajā dzelzceļa stacijā.
RSU Sarkanā Krusta medicīnas koledža
Rīgas Stradiņa universitātes Sarkanā Krusta medicīnas koledža (RSU SKMK) ir pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības, arodizglītības un profesionālās vidējās izglītības iestāde, kas dibināta 1920. gadā kā Latvijas Sarkanā Krusta slimnīcas žēlsirdīgo māsu skola.
Rouxing Chongqi Shihuowu Fanhui Cang Shiyan Cang
Rouxing Chongqi Shihuowu Fanhui Cang Shiyan Cang jeb RCSFC-SC (zh, Róuxìng chōngqì shì huòwù fǎnhuí cāng shìyàn cāng — "Elastīga piepūšama kravas atgriešanas moduļa pārbaudes modulis") bija Ķīnas eksperimentāls nolaižamais aparāts. Tas orbītā tika palaists 2020. gada 5. maijā. Pēc dienas tas veica nolaišanos, kas nebija veiksmīga.
RSU Sarkanā Krusta medicīnas koledža
Vēsture
Nodibināta 1920. gada rudenī pēc Latvijas Sarkanā Krusta vadītāja Jāņa Jankovska iniciatīvas, tās pirmais vadītājs bija Latvijas Sarkanā Krusta slimnīcas direktors Aleksandrs Neibergs. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā skolu pārdēvēja par '''Veselības departamenta māsu skolu pie Rīgas 4. slimnīcas''', 1954. gadā par '''Rīgas 4. medicīnas skolu'''. Tajā ieviesa feldšeru izglītības programmu.
Rouxing Chongqi Shihuowu Fanhui Cang Shiyan Cang
RCSFC-SC bija paredzēts kravas nogādāšanai no kosmosa uz Zemi. Tas bija veidots kā piepūšams elastīgs karstumvairogs konusa formā 3 metru diametrā. Pēc ieceres tas spētu nobremzēties atmosfērā, līdz ar to nebūtu vajadzīgs izpletnis. Starta konfigurācijā tas bija cilindra formā 1,0 × 1,5 m, un bija piemontēts kosmosa kuģa Xinyidai Zairen Feichuan Shiyan Chuan servisa moduļa aizmugurējā daļā.
RSU Sarkanā Krusta medicīnas koledža
Vēsture
1992. gada atjaunoja Latvijas Sarkanā Krusta medicīnas māsu skolas nosaukumu un izveidoja medicīnas māsas palīgu programmu, 1996. gada aprīlī skola pārdēvēja par Sarkanā Krusta Rīgas medicīnas skolu, turpinot medicīnas māsas un medicīnas māsas palīga programmu īstenošanu. 2004. gadā skolu reorganizēja par Sarkanā Krusta medicīnas koledžu, kurā varēja apgūt māszinību un ārstniecības studiju programmas, iegūstot pirmā līmeņa profesionālo augstāko izglītību, kā arī viengadīgo māszinību arodizglītības programmu. 2010. gada 1. janvārī koledža pārgāja Rīgas Stradiņa universitātes pārraudzībā kā aģentūra Rīgas Stradiņa universitātes Sarkanā Krusta medicīnas koledža.
Rouxing Chongqi Shihuowu Fanhui Cang Shiyan Cang
Lidojuma gaita
Rouxing Chongqi Shihuowu Fanhui Cang Shiyan Cang tika palaists 10:00 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 5B no Veņčanas kosmisko aparātu palaišanas vietas. Šis bija pirmais modifikācijas Chang Zheng 5B starts. RCSFC-SC bija jauna kosmosa kuģa prototipa Xinyidai Zairen Feichuan Shiyan Chuan sekundārā krava.
6. maijā RCSFC-SC veica nolaišanos. Pilotējamās kosmosa inženierijas birojs paziņoja, ka nolaišanās laikā modulim radās anomālija, un tiek veikta izmeklēšana, analizējot iegūtos datus.
Čells Lindgrēns
Čells Norvūds Lindgrēns (Kjell Norwood Lindgren; dzimis ) ir ASV kosmonauts, ārsts.
Lindgrēna pirmais kosmiskais lidojums sākās 2015. gada jūlijā, startējot kosmosa kuģī Sojuz TMA-17M. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) 44. un 45. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 2015. gada decembrī.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums
Iziešanas atklātā kosmosā:
Pšemislavs Ņemecs
Karjera
Dzimis Osvencimā. Ņemecs profesionāļos debitēja 2002. gadā  komandā. 2005. gadā viņš uzvarēja Tour of Slovenia, bet 2006. gadā Tour of Tuscany sacensībās, kā arī vairākus posmus Route du Sud. Ņemecs startēja arī 2008. gada olimpiskajās spēlēs, finišējot piecpadsmitajā vietā grupas braucienā.
2013. gadā Ņemecs finišēja desmitniekā vairākās daudzdienu sacensībās, ieskaitot Giro Del Trentino, Volta a Catalunya un Tirreno—Adriatico. Pēc iegūtās trešās vietas kopvērtējumā 2013. gada Giro del Trentino Ņemecs tika iekļauts Lampre sastāvā startam 2013. gada Giro d'Italia, kur palīdzēja Mikēlem Skarponi kopvērtējumā izcīnīt ceturto vietu, bet pats ieņēma augsto sesto vietu.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Oršas rajons
Oršas rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Talačinas, Sjanno, Ļoznas un Dubrovnas rajoniem, kā arī Mogiļevas apgabala Horku un Šklovas rajoniem.
Oršas rajona Kopisas ciemā dzimis Baltkrievijas prezidents Aleksandrs Lukašenko (Александр Григорьевич Лукашенко, 1954). Oršas rajonā dzimusi arī Taivānas prezidenta Dzjana Dzjinguo sieva Faina Dzjana (Фаина Ипатьевна Вахрева, 1916-2004).
2022.—2023. gada UEFA Čempionu līgas sezona
2022.—2023. gada UEFA Čempionu līgas sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 68. sezona un 31. ar UEFA Čempionu līgas nosaukumu. To organizēja UEFA. Sezona sākās ar priekšsacīkšu kārtu. Kvalifikācijas spēles notika līdz 24. augustam. Grupu turnīrs sākās, bet sezona noslēdzās ar finālu Ataturka Olimpiskajā stadionā Stambulā, Turcijā.
No 2022.—2023. gada sezonas UEFA rīkotajiem turnīriem bija izslēgti Krievijas klubi tās iebrukuma Ukrainā dēļ.
Par uzvarētājiem kļuva Anglijas kluba Manchester City futbolisti, kas finālā ar 1:0 pieveica Itālijas klubu Milānas "Internazionale". Manchester City Eiropas futbola klubu nozīmīgāko trofeju izcīnīja pirmo reizi.
2022.—2023. gada UEFA Čempionu līgas uzvarētāji iegva tiesības spēlēt 2023. gada UEFA Superkausā, kur tiksies ar 2022.—2023. gada UEFA Eiropas līgas uzvarētājiem Sevilla FC.
Priekšsacīkšu kārta
Priekšsacīkšu kārtas izloze notika. Pusfināli tika aizvadīti 21. jūnijā, bet priekšsacīkšu kārtas fināls notika 24. jūnijā. Fināla uzvarētāji iekļuva Čempionu līgas 1. kvalifikācijas kārtā, bet pārējās komandas sezonu turpinās 2022.—2023. gada UEFA Eiropas konferences līgas otrajā kvalifikācijas kārtā.
!colspan=3|Pusfināli
!colspan=3|Fināls
1. kvalifikācijas kārta
1. kvalifikācijas kārtas izloze notika. Pirmās spēles notika 5.—6. jūlijā, bet atbildes spēles tika aizvadītas 12.—13. jūlijā. Uzvarētāji iekļuva Čempionu līgas 2. kvalifikācijas kārtā, bet zaudētāji sezonu turpinās 2022.—2023. gada UEFA Eiropas konferences līgas otrajā kvalifikācijas kārtā.
2. kvalifikācijas kārta
2. kvalifikācijas kārtas izloze notika. Pirmās spēles notika 19.—20. jūlijā, bet atbildes spēles būs 26.—27. jūlijā. Uzvarētāji kvalificēsies 3. kvalifikācijas kārtai, bet zaudētāji sezonu turpinās 2022.—2023. gada UEFA Eiropas līgas trešajā kvalifikācijas kārtā.
Izslēgšanas kārta
Play-off kārtas izloze notika 2022. gada 2. augustā. Pirmās spēles tika aizvadītas 16. un 17. augustā, bet atbildes spēles notika 23. un 24. augustā.
Astotdaļfināli
Astotdaļfināla pāru izloze notika.
Ceturtdaļfināli
Ceturtdaļfināla pāru izloze notika.
Kārlis Balodis (nozīmju atdalīšana)
Kārlis Balodis var būt:
Baltupe (Acupītes pieteka)
Baltupe ir Acupītes kreisā krasta pieteka Valkas novadā.
Izteka uz ziemeļiem no Kārķiem, Boku purvā. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Acupītē lejpus Ērmuižām. Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos nav lielu apdzīvoto vietu.
Krūka
Par krūkām dažreiz dēvē arī citāda izskata traukus, piemēram dažus pudeļu veidus sauc par krūkām, īpaši, ja pudelei ir šaura kakliņš un rokturis. Šiem mazumtirdzniecības iepakojumiem parasti ir aizdares, piemēram, korķi vai skrūvējami vāciņi.
Alus
Dažās valstīs, īpaši Jaunzēlandē un Austrālijā, ar vārdu "krūka" apzīmē plastmasas trauku, kas piepildīts ar divām pintēm (nedaudz vairāk par litru) alus. Parasti to pasniedz kopā ar vienu vai vairākām mazām glāzēm, no kurām tiek dzerts alus, lai gan dažos studentu bāros alus tiek dzerts tieši no krūkas, ko pasniedz bez glāzēm.
Lielbritānijā tajās valsts daļās, kur ir iespēja izvēlēties starp puslitra (20 šķidruma unces) alus kausu un taisnu alus glāzi, alus kausu mēdz dēvēt par "krūku". Alus krūka var attiekties arī lielāka tilpuma trauku.
Pilnīgas analīzes sistēma (ķīmija)
Pilnīgas analīzes sistēma (en, TAS) ķīmijā ir jebkura ierīce, kas automatizē un ietver visus parauga ķīmiskai analīzei nepieciešamos posmus, tai skaitā paraugu ņemšanu, transportēšanu, filtrēšanu, atšķaidīšanu, ķīmiskās reakcijas, atdalīšanu un noteikšanu.
21. gadsimtā jauna tendence ir mikro pilnīgās analīzes sistēmu (µTAS) izveide. Šāda sistēma samazina visu laboratoriju līdz mikroizmēra laboratorijas čipam. Pateicoties mazajam izmēram, to var novietot paraugu ņemšanas vietas tuvumā. Tā var būt arī ļoti rentabla, pateicoties miniaturizācijai, paraugu izmēriem un analīzes ātrumam. Tā arī samazina toksisko ķīmisko vielu iedarbību uz laboratorijas personālu salīdzinājumā ar tradicionālajām metodēm.
Sauliški
Sauliški ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Kanāži
Kanāži ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Vilaunes upes krastā.
Dievkrēsliņu blakšu dzimta
Dievkrēsliņu blakšu dzimta (Stenocephalidae) ir blakšu kārtas dzimta, kurā ietilpst vienīgā ģints Dicranocephalus ar 30 sugām. Latvijā ir zināma tikai viena suga Dicranocephalus medius, kuru atklāja 2019. gadā Rīgā, Rumbulas apkārtnē.
Izplatība
Dievkrēsliņu blakšu dzimta ir plaši izplatīta pasaulē. Sastopamas no Īrijas caur Eiropu un Āziju līdz Japānai. Dažas sugas ir sastopamas arī Āfrikā. Viena suga reģistrēta Galapagu salās. Lielāka daļa sugu ir izplatīta Austrumu puslodes tropos un subtropos, tai skaitā arī Austrālijā.
Sistemātika
Dievkrēsliņu blakšu dzimtā atklātas apmēram 30 sugas:
Lindgrēns
Lindgrēns (sv; sieviešu dzimtē Lindgrēna) ir zviedru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Taleja
Taleja (arī Tāleja) ir Bērzaunes labā krasta pieteka Madonas novadā.
Iztece no Talejas ezera dienvidu krasta. Tek ziemeļu-ziemeļaustrumu virzienā. Lielākās pietekas - Misēnīca, Skapgrāvis. Tā caurtek Grīvu ezeram. Ietek Bērzaunē pie Apšuriņķa. Upi šķērso valsts autoceļi P81 (Bērzaune — Vestiena — Ērgļi), V880 (Bērzaune – Viesūnēni – Zīdiņi) un V915 (Koknese – Odziena – Jāņukalns – Bērzaune), V898 (Jāņukalns – Veckalsnava).
1585. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1585. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, izņemot Piltenes (1585–1611) un Grobiņas apgabalus (Prūsijas hercogistes pārvaldē, 1530—1650). Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Dignājas baznīca
Dignājas evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams Jēkabpils novada Dignājas pagastā. Atrodas pie vietējā Jēkabpils — Dignājas ceļa (V783) pirms Dignājas. Dignājas baznīcas apmetne un senkapi ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Dievkalpojumi notiek katra mēneša 2. un 4. svētdienā. Mācītājs — Ivars Dzelme.
Vēsture
Ar Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera 1567. gada 28. februāra rīkojumu Dignājā sāk celt baznīcu. Nav zināms gads, kurā baznīca tika uzcelta, un cik baznīcas ēku nomainījies no šī laika. Uzceltā Dignājas baznīca pirmo reizi minēta 1706. un 1721. gada vizitācijas protokolos kā koka baznīca ar salmu jumtu un koka torni 1757. gadā baznīcai bija uzlikts jau dakstiņu jumts. Tajā atradās divas kaļķakmens kapa plāksnes, kas netieši varētu norādīt, ka ap 1570. gadu baznīca varētu būt jau uzcelta. 1811. gada 3. decembrī tika iesvētīta jauna mūra baznīca bez torņa, kas tika uzcelta 70 soļu attālumā uz dienvidiem no vecās baznīcas. Dievnamā bija izvietotas 400 sēdvietas. 1858. gada jūlijā pēc pārbūves darbiem tika iesvētīts arī jaunais zvanu tornis. 1876. - 1877. un 1896. gadā baznīcā tika veikti kapitālremonti. Pirmajā pasaules karā dievnams nopietni cieta, bet 1926. - 1927. gadā tika atjaunots.
Eksterjers
Baznīca celta neogotiskā stilā un ir līdzīga Dalbes baznīcai. Tā ir mūra garenbūve ar poligonālu altāra apsīdu. Virs ieejas uz jumta kores izveidots neliels tornītis ar galeriju un piramidālu smaili. Gala fasādes grezno sarežģītu dentikulu joslas. Draudzes telpas garenfasādes un apsīdu grezno profilēta dentikuliem rotāta dzega. Gotiskās logailas akcentē smailloka sandriki un reģionālajā sakrālajā arhitektūrā samērā reti lietots elements – dentikulu josla zem palodzes. Baznīcas jumtu un torni sedz nesen uzlikts cinkota skārda klājums.
Interjers
Vienjoma draudzes telpas interjers, pretstatā celtnes greznajam eksterjeram ir diezgan askētisks. Virs ieejas atrodas vienkārši būvēta, uz koka stabiem balstīta ērģeļu lukta. Neogotiskā altāra kompozīciju veido četri pinakli ar krusta puķēm rotātām fialēm. Rentabla centrā, smailloka arkā uz gleznota austrumu pilsētas fona ir ievietots krusts. Altārgleznas abās pusēs ir izvietotas tukšas nišas, kur, domājams, ir bijušas skulptūras. Altāri vainago vimpergs. Senāk rentablā ir bijusi gleznotāja Drēzdenes mākslas akadēmijas profesora Johana Karla Bēra (Baehr) (1802–1869) altārglezna “Neticīgais Toms”. Altāri norobežo sētiņa ar virpotiem balustriem.
Vecajā baznīcā ir atradušās divas 1575. un 1599. gada kapaplāksnes. Līdz mūsdienām ir saglabajusies tikai viena sakristejas sienā iemūrētā Alefa Velinka (1575) un viņa sievas Annas Hohoveres kapa plaksne (200x130 cm.). Tās teksts atjaunots 1922. gadā. Četrstūra akmens plāksni ietver teksta joslas, tās stūros zemcilnī kalti evaņģēlistu simboli. Centrā – Velinku un Hohoveru ģerboņu ciļņi. Zem tiem taisnstūra rāmīši ar tekstu: “''IN GOTT SELIG. KICEN. ENTSCHL. AFFEN. DER E.V.E. F. ALEFF. VELIN CK. DEN. ERSTEN. MONDAG. IM. IAR. 1.5.7.5.”, “DE. EDLE. VND. DV GENTSAM. FRAVW. ANNA. HOCHOVER. ISPOSTITA 1914-1919 g. KARĀ IZLABOTA 1922 g.''”
Apkārtne
Bijušo plašo baznīcas dārzu norobežo mūra žogs, pie kura ir saglabājies tikai viens apbedījums. Uzraksts uz kapa pieminekļa krusta liecina, ka šeit ir apbedīts Meņķu muižas īpašnieks Johans Ulrihs Bārs: “Hier ruhet in Gott Johann Ulrich Bahr weiland Erbbesitzer von Menkenhof geboren d. Septbr 1762 gestorben d. 17t Decbr 1832.” Ieeju baznīcas teritorijā grezno neogotiskā stilā veidoti mūra vārti.
Nāve uz Nīlas (filma)
"Nāve uz Nīlas" (en) ir 2022. gada detektīvfilma. Filmas režisors ir Kenets Brana, scenārija autors ir Maikls Grīns. Tā balstīta uz Agatas Kristi 1937. gada tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Filmas producenti ir Brana, Ridlijs Skots, Džūdija Hoflunde un Kevins Volšs. Šis ir filmas "Slepkavība Austrumu ekspresī" (2017) turpinājums, kurā Toms Beitmans un Brana tāpat kā pirmajā filmā atveido Buku un Erkilu Puaro. Pārējās lomas atveido Anete Beninga, Rasels Brends, Ali Fazals, Dona Frenča, Gala Gadota, Ārmijs Hamers, Rouza Leslija, Emma Makeja, Sofija Okonedo, Dženifere Sondersa un Letiša Raita. Šī ir trešā ekrāna adaptācija Agatas Kristi romānam, pēc 1978. gada filmas un sērijas televīzijas seriālā "Agata Kristi. Erkils Puaro" (Agatha Christie's Poirot). Filmēšana sākās 2019. gada septembrī un ilga līdz decembrim, filmēšanas vietām izvēloties Longcross Studios Anglijā un Maroku.
Pēc vairākām pirmizrādes pārcelšanām COVID-19 pandēmijas ierobežojumu dēļ, filmas "Nāve uz Nīlas" pirmizrāde sākotnēji notika vairākās pasaules valstīs, bet Apvienotajā Karalistē un ASV divas dienas vēlāk — 11. februārī. Latvijā pirmizrāde notika. Filma saņēmusi dažādas kritiķu atsauksmes, kuri norāda, ka filma sanākusi vājāka par iepriekšējo daļu, taču novērtēja tās vecmodīgo stilu. Tās pasaules kases ienākumi ir vairāk nekā 137 miljoni ASV dolāru pie 90 miljonu ASV dolāru ražošanas budžeta.
Viņķi
Viņķi ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V302.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: gleznotāja K. Miesnieka dzimtās mājas.
Lielie Anspoki
Lielie Anspoki (arī Lielie Acpoki, ltg), ir ciems Preiļu novada Saunas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 4,4 km no pagasta centra Prīkuļiem, 13,3 km no novada centra Preiļiem un 204,9 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ķeģi
Ķeģi, ķeģu ģints (Acanthis) ir žubīšu dzimtas (Fringillidae) ģints, kas pieder dadzīšu apakšdzimtai (Carduelinae). Apvieno 3 neliela auguma sugas, kas izplatītas Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Ligzdo ziemeļu puslodes arktiskajos un mērenās joslas mežos un krūmājos. Mazais ķeģis introducēts Jaunzēlandē.
Latvijā
Latvijā sastopamas visas 3 ķeģu ģints sugas: gaišais ķeģis (Acanthis hornemanni), ķeģis (Acanthis flammea) un mazais ķeģis (Acanthis cabaret). Tās novērojamas migrācijas un ziemas laikā. Ķeģis ir parasts caurceļotājs un ziemotājs, bet pārējās divas sugas sastopamas retāk. Bijuši atsevišķi ligzdošanas gadījumi.
Kopīgās īpašības
Ķegi ir neliela auguma dziedātājputni. Visas sugas ir apmēram vienādi lielas. Nedaudz mazāks un vieglāks ir mazais ķeģis, kura ķermeņa garums ir 11,5—12,5 cm, svars 9—12 g. Toties lielākais ir ķeģis, kura ķermeņa garums ir 12,5—14 cm, svars 10—17 g. Apspalvojums mugurpusē pelēkbrūns, vēders balts ar brūnām svītrām. Uz pieres sarkans laukums. Tēviņiem krūtis sārtas, mātītēm un jaunajiem putniem gaiši brūnas. Mazais knābis dzeltens. Dažiem īpatņiem, īpaši jaunajiem putniem grūti noteikt sugas piederību.
Ķeģi ir galvenokārt barojas ar sēklām, vasaras periodā arī nedaudz ar kukaiņiem. Ļoti izveicīgi un akrobātiski putniņi, līdzīgi kā zīlītes, barojoties spēj lodāt un atrasties krūmu zaros jebkādā pozīcijā, arī ar galvu uz leju. Ārpus vairošanās sezonas veido lielus barus, bieži kopā ar citām žubīšu dzimtas sugām.
Adžāri
Adžāri (gruzīnu: აჭარლები ) ir gruzīnu etnogrāfiskā grupa. Lielākā daļa dzīvo Adžārijā un runā gruzīnu valodas adžāru dialektā.
Adžāri piekopj gan pareizticīgo ticību (75%), gan islāmu (25%). Islāms ir izplatīts Adžārijas austrumos un dienvidos, kur musulmaņu skaits var pārsniegt 90 %.
Elisone Meka
Elisone Meka (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, producente un režisore.
Viņa ir pazīstama ar Hlojas Salivanas lomu WB/CW seriālā "Smolvila. Leģenda par Supermenu". Par šo lomu saņēmusi divas Teen Choice balvas, tāpat tikusi nominēta vairākām citām balvām. Pirmā pazīstamā TV loma bija 1998. gada seriālā 7th Heaven.
Pauls Galenieks
Pauls Galenieks (1891—1962) bija latviešu botāniķis un sabiedriskais darbinieks. Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas rektors (1940—1941), LLA Botānikas katedras vadītājs (1950—1960) Latvijas Valsts Univeritātes profesors (1944—1960), LU Botāniskā dārza direktors (1945—1949).
Tautas Saeimas deputāts (1940—1941), Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts (1940—1947) un PSRS Augstākās Padomes deputāts (1941—1946).
Dzīvesgājums
1921. gadā P. Galenieks atgriezās Latvijā un oktobrī tika ievēlēts par asistentu Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes Botānikas katedrā. Viņa mācītā agronoma grāds tika pielīdzināts zinātņu kandidāta grādam. 1925. gadā P. Galenieks habilitējās un sāka lasīt lekcijas studentiem. 1936. gadā viņš aizstāvēja doktora disertāciju "Latvijas rozes", 1938. gadā ievēlēts par docentu pie Sistemātiskās botānikas katedras.
1939. gadā P. Galenieks pārgāja strādāt uz jaundibināto Lauksaimniecības akadēmiju Jelgavā, no 1940. gada līdz 1941. gadam bija tās rektors. Pēc Latvijas okupācijas P. Galenieks bija Tautas Saeimas deputāts (1940—1941), Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts (1940—1947) un PSRS Augstākās Padomes deputāts (1941—1946). Pēc Pētera Allena un citu no Krievijas atbraukušo mācībspēku ziņojumiem 1941. gada 19. martā Latvijas Komunistiskās (boļševiku) partijas (LK(b)P) Centrālās komitejas birojs konstatēja, ka ''JLA mācībspēku sastāvs esot stipri "piesārņots" ar "šķiriski svešiem" un "zinātniski nepietiekoši sagatavotiem" cilvēkiem. Netiekot izvirzīta "spējīgo darbinieku progresīvā daļa"''. Tā rezultātā Paulu Galenieku atbrīvoja no rektora amata.
Vācu okupācijas laikā Pauls Galenieks tika ieslodzīts Rīgas Centrālcietumā (1941) un Salaspils koncentrācijas nometnē (1942). Pēc atbrīvošanas dzīvojis Baldones "Rozītēs" policijas uzraudzībā. Par P. Galenieka likteni laiku griežos rakstījis Aleksis Dreimanis savā rakstā "Profesors Pauls Galenieks politiskās krustcelēs un krustugunīs".
Pēc Otrā pasaules kara beigām bija Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Mežsaimniecības fakultātes Botānikas katedras vadītājs (1950—1960) un vienlaikus LVU Bioloģijas fakultātes dekāns (1944—1950) un Botānikas katedras vadītājs (1950—1960).
Pauls Galenieks bija arī harizmātisks pasniedzējs un izaudzinājis veselu pēckara botāniķu paaudzi.
Profesors Pauls Galenieks miris 1962. gada 15. maijā Rīgā.
Zinātniskā un sabiedriskā darbība
Savu zinātnisko darbību Pauls Galenieks aizsāka Krievijā 1920. gados, vadot ārstniecības augu pētīšanas ekspedīciju Altajā. Pēc atgriešanās Latvijā viņš pievērsās paleobotānikai un pētīja augu nogulumus dažādos ģeoloģiskajos nogulumos. 1925. gadā P. Galenieks papildinājās Berlīnē, apgūstot paleobotānikas metodes, 1933. gadā ar zviedru Baltijas institūta stipendiju vienu semestri studēja Stokholmas Universitātē, specializējoties putekšņu un diatomeju analīžu veikšanā. 1934. gadā vasarā viņš strādāja Stokholmas Botāniskā muzeja herbārijā. Šī darba rezultāti apkopoti rakstā “Latvijas floras vēsture”.
1936. gadā P. Galenieks aizstāvēja doktora disertāciju “Latvijas rozes” par rožu ģints sistemātiku, taksonomiju un izplatību Latvijā. Latvijas floras un veģetācijas pētījumi vēlāk izmantoti viņa sastādītajā un izdotajā izdevumā “Latvijas PSR flora”, tādējādi īstenodams Latvijas botāniķu agrāk nosprausto mērķi.
1922. gadā tika dibināts Latvijas Universitātes Botāniskais dārzs. 1923. gadā Galenieku nosūtīja komandējumā uz Vāciju, Austriju un Šveici, lai tur iepazītos ar botānisko dārzu organizāciju. No 1945. līdz 1949. gadam P. Galenieks bija tā direktors un vadīja dārza atjaunošanu. Šajos darbos tika iesaistīti gan Universitātes studenti, gan jaunie asistenti (intervija ar Dr.biol. Gaidu Ābeli 2020. gada 25. janvārī).
P. Galenieks bija līdzredaktors izdevumam “Latvijas zeme, daba un tauta”, rakstīja “Latviešu konversācijas vārdnīcai”, sarakstīja vairākas mācību grāmatas un botānikas vārdnīcu.
Profesora Galenieka bibliogrāfija publicēta enciklopēdijā Latvijas Daba (6. sēj. 454.lpp) Rīga, 1998.
Pauls Galenieks bijis zinātnisko un sabiedrisko organizāciju biedrs un aktīvi līdzdarbojies zinātņu popularizēšanā. Viņš bija Latvijas Dabaszinātņu biedrības valdes loceklis un tās žurnāla “Daba” redaktors, bija biedrs Fenno-Baltijas augu ģeogrāfu apvienībā, Vācu dendrologu biedrībā, Stokholmas ģeoloģiskajā biedrībā. Pēc Otrā pasaules kara viņš bija Vissavienības Botānikas biedrības Latvijas nodaļas biedrs, Latvijas PSR politisko zinātņu un zināšanu popularizēšanas biedrības organizētājs un priekšsēdētājs (“Padomju Students”, Nr.17. 25.05.1962).
Paula Galenieka ievāktais herbārijs glabājas LU Muzeja herbārijā (starptautiskais kods RIG).
Djego Benaljo
Djego Benaljo (dzimis ) ir bijušais Šveices futbolists, vārtsargs.
Šveices futbola izlasi pārstāvējis trijos FIFA Pasaules kausos un 2008. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Wolfsburg
Sauna (Riebiņu pagasts)
Sauna ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 219 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P58.
Kaņepi
Kaņepi ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Butona
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas dienviddaļā. Austrumos to apskalo Javas jūra, bet Butonas šaurums rietumos to šķir no Sulavesi un Munas salām. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 150 km garumā. Reljefs kalnains, piekrastē plaši līdzenumi, augstākā virsotne ir Lambohogo kalns (1063 m vjl) salas ziemeļos. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē lietusmeži. Salā izveidoti divi dabas rezervāti — Ziemeļbutonas rezervāts salas ziemeļos un Lambusano rezervāts dienvidos.
Vēsture
Butona pirmoreiz minēta 14. gadsimta javiešu poēmā kā Nagarakretagama. No 14. līdz 16. gadsimtam pieminēti sešu Butonas karaļu vārdi, no kuriem sestais pieņēma islāmu un 1542. gadā pārveidoja karalisti par sultanātu. Ap 1550. gadu sultanāts nonāca Ternates kontrolē. 1612. gadā Butānas valdnieki noslēdza līgumu ar Nīderlandes Austrumindijas kompāniju un bija tās aizsardzībā līdz Indonēzijas neatkarībai. Pēdējais Butonas sultāns mira 1960. gadā.
Ekonomika
Salas ekonomika lielākoties bāzēta lauksaimniecībā un zvejā. Ievērojamas dabīgā asfalta iegulas.
Trapāni province
Trapāni province ir bijusī Itālijas provincēm valsts dienvidrietumos, Sicīlijas autonomajā reģionā. Atrodas salas rietumu galā, dienvidos un rietumos to apskalo Vidusjūra, ziemeļos — Tirēnu jūra. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta — Trapāni. Provinces kopējā platība ir 2460 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja 436 459 iedzīvotāji. Trapāni province sīkāk iedalās 24 komūnās. 2015. gadā province reorganizēta par Trapāni brīvo pašvaldību konsorciju.
Mscislavas rajons
Mscislavas rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Mogiļevas apgabala austrumos. Tas robežojas ar Mogiļevas apgabala Kričavas rajonu dienvidos, Čerikavas rajonu dienvidrietumos, Čavusu rajonu dienvidrietumos, Dribinas rajonu rietumos un Horku rajonu ziemeļrietumos, kā arī Krieviju ziemeļos un austrumos.
Odesas aplenkums (1941)
Odesas aplenkums (krievu: Оде́сская осада), pazīstama arī kā Odesas aizstāvēšana (krievu: Оде́сская оборо́на) jeb vienkārši kauja par Odesu (vācu: Schlacht um Odessa), bija militāra kauja un aplenkums, kas norisinājās Otrā pasaules kara laikā Ukrainas PSR teritorijā. Aplenkums norisinājās no 1941. gada 8. augusta līdz 16. oktobrim, kurā vācu un rumāņu karaspēka vienībās centās ieņemt samērā labi nocietināto Odesas pilsētu, kas tajā laikā vismaz no vācu virspavēlniecības skata punkta tika uzskatīta par svarīgu ostas un dzelzceļa mezgla tīklu.
Sieviete paliek sieviete
"Sieviete paliek sieviete" (fr) ir 1961. gada Francijas romantiska komēdijas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Žans Liks Godārs. Filmā galvenās lomas atveido Žans Pols Belmondo, Anna Karina un Žans Klods Brialī.
Mscislavas rajons
Mscislavas pilsētā dzimis ebreju vēsturnieks Simons Dubnovs (1860-1941).
Sieviete paliek sieviete
Filma ir stāsts par Parīzes striptīza dejotāju Anželu (Karina), kura grib bērnu, viņas draugu Emīlu (Brialī) un viņa draugu Alfrēdu (Belmondo), kurš arī mīl Anželu.
Pēteris Allens
Pēteris Allens (1890—1961) bija latviešu padomju darbinieks. Daugavpils pilsētas un apriņķa izpildkomitejas priekšēdētājs Stučkas valdības laikā (1919). Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas Politiskās ekonomijas profesors (1940-1961).
Dzīves gājums
Dzimis 1890. gada 11. jūnijā Suntažu pagastā Jēkaba Allena ģimenē. 1907. gadā pievienojās Latvijas sociāldemokrātijai (LSD), Iskolata varas laikā bija LSD Rīgas komitejas loceklis. Pēc Oktobra revolūcijas bija Padomju Krievijas Tautību lietu komisariāta daļas vadītājs Petrogradā. Latvijas SPR laikā bija finanšu komisāra vietnieks, Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās izpildkomitejas (CIK) un Centrālās komitejas loceklis. Pēc tam, kad Stučkas valdība 1919. gada maijā pārcēlās uz Rēzekni, viņu augustā iecēla par Daugavpils revolucionārās padomes vadītāju. Pēc Latgales atbrīvošanas kauju beigām pārcēlās uz dzīvi Krievijā, no 1921. gada kā Петр Яковлевич Аллен darbojās Kominternes struktūrās, dzīvoja Maskavā un Smoļenskā.
1932. gadā beidza Maskavas Sarkanās profesūras institūtu un nodarbojās ar pedagoģisko darbu Maskavā, vēlāk Baškīrijā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada rudenī viņu nosūtīja uz Jelgavu un iecēla par Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas (JLA) Politiskās ekonomijas katedras vadītāju. Pēc viņa un citu no Krievijas atbraukušo mācībspēku ziņojumiem 1941. gada 19. martā Latvijas Komunistiskās (boļševiku) partijas (LK(b)P) Centrālās komitejas birojs konstatēja, ka ''JLA mācībspēku sastāvs esot stipri "piesārņots" ar "šķiriski svešiem" un "zinātniski nepietiekoši sagatavotiem" cilvēkiem. Netiekot izvirzīta "spējīgo darbinieku progresīvā daļa"''. Tā rezultātā no amata atbrīvoja JLA rektoru Paulu Galenieku.
Pēc Vācijas karaspēka iebrukuma 1941. gadā devās bēgļu gaitās uz PSRS, bet 1944. gadā atgriezās Jelgavā un turpināja darboties Lauksaimniecības akadēmijā līdz savai nāvei. Miris Rīgā 1961. gada 26. decembrī.
Saunas Vulāni
Saunas Vulāni ir ciems Stabulnieku pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 223 km attālumā no Rīgas.
Merida (Spānija)
Merida (, izrunā: ) ir pilsēta Spānijā, Estremaduras autonomā reģiona administratīvais centrs, lai gan tā ir tikai otra lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita Estremadurā aiz Badahosas. Pilsēta atrodas Gvadjanas upes kreisajā krastā.
Meridu 25. gadā p.m.ē. dibināja romieši un tās nosaukums bija Augusta Emerita. Tajā laikā tā bija Romas provinces Luzitānijas galvaspilsēta un kļuva par vienu no nozīmīgākajām romiešu pilsētām Pireneju pussalā. 7. gadsimtā pilsētu iekaroja vestgoti. 713. gadā Meridu okupēja mauri. 1228. gadā pilsētu atkaroja Leonas karalis Alfonso IX.
Piļkas (Ābeļu pagasts)
Piļkas (arī Fiļkas) ir skrajciems Jēkabpils novada Ābeļu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 10,8 km no pagasta centra Brodiem, 12,4 km no novada centra Jēkabpils un 155,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, mežainā apvidū, Ziemeļsusējas krastos, uz dienvidiem no Kraukļu purva.
Impulsu saspiešana
Impulsu saspiešana ir signālu apstrādes paņēmiens, kuru izmanto radaros, hidrolokatoros un ultraskaņas izmeklējumos, lai uzlabotu izšķirtspēju distancē, kā arī uzlabotu signāla un trokšņa attiecību. To veic modulējot pārraidāmo impulsu un pēc tam salīdzinot uztverto signālu ar pārraidīto impulsu.
Koherentās pārraides
Lai arī radari ir piedzīvojuši uzlabojumus mērķu atklāšanā jūras viļņu radītajā elektromagnētiskajā troksnī, tie ne vienmēr apmierina visas lietotāju vajadzības, īpaši pie spēcīgas vēja izraisītas viļņošanās. Tradicionālu jūras radaru iespējas ierobežo uz magnetrona bāzes veidotie raidītāji, kuri rada impulsus ar nestabilu frekvenci. Tā kā signāla frekvence ir nestabila, to nevar izmantot, lai arī tā potenciāli satur daudz vērtīgas informācijas.
Pārraides ar nestabilu frekvenci sauc par nekoherentām. Koherentas sistēmas pārraida rūpīgi noteiktus un kontrolētus signālus frekvencē, fāzē un amplitūdā. Tas ļauj ar piemērotu uztvērēju iegūt no mērķiem un elektromagnētiskā trokšņa ar frekvenci saistītu informāciju, kuru vēlāk var izmantot, lai tos atšķirtu vienu no otra. Tas ir iespējams, jo jebkurš kustībā esošs radara impulsu atstarojošs objekts (vajadzīgs mērķis vai vēja radīts vilnis) izraisa nelielas nobīdes radara uztvertā signāla frekvencē, sauktas par Doplera efektu. Tādēļ, ka bojas vai neliela atpūtas kuģa atstarotā impulsa frekvence atšķirsies no apkārt esošo viļņu atstarotā impulsa frekvences, sistēma boju vai nelielo atpūtas kuģi var identificēt kā mērķi, lai arī atstaroto vēja viļņu impulsu amplitūda var būt daudz lielāka.
Radaru raidītāji, kuri izmanto pusvadītāju tehnoloģiju, ir kļuvuši pieejami, jo līdzīga tehnoloģija tika attīstīta mobilo sakaru industrijas vajadzībām. Vispirms tiek radīts pilnībā pabeigts zemas amplitūdas signāls. Šo signālu pastiprina ar pusvadītāju pastiprinātājiem un pārraida ar antenu.
Pieejamo moderno ciparsignālu procesoru jauda mūsdienās ir pietiekama, lai izpildītu lielo daudzumu aprēķinu, kādu veikšana šai radaru tehnoloģijai nepieciešama. Priekšrocības, kādas jūras radari potenciāli var iegūt ar koherento tehnoloģiju, ir kļuvušas komerciāli pieejamas. Lai šos radarus atšķirtu no parastajiem, tos bieži sauc par jaunās tehnoloģijas (New Technology (NT) — angļu val.) radariem.
Uz pusvadītāju bāzes veidoti raidītāji ir uzticamāki un ar ilgāku darba mūžu nekā magnetronu raidītāji. Tā kā magnetrona darbībai nepieciešams nodrošināt ap 10 kV spriegumu, bet pusvadītāju raidītājam tikai 20 līdz 50 V, tad barošanas bloku darba mūžs arī ir ievērojami garāks.
Pusvadītāju ierīču trūkums ir to nespēja ģenerēt augstas pīķa jaudas. Tomēr, lai arī magnetrons var ģenerēt 25 kW jaudu, tas noraida tikai īslaicīgu impulsu un tā vidējā jauda ir zem 10 W, kas, savukārt, ir pusvadītāju raidītāju veiktspējas robežās. Radara darbības rādiuss ir atkarīgs no izstarotā signāla vidējās jaudas nevis pīķa jaudas.
Lai panāktu līdzvērtīgu darbības attālumu parastajiem magnetrona radariem, impulsi tiek pagarināti. Parasta radara garākais impulss ir apmēram vienu mikrosekundi garš. Koherenta rada impulsa garums sasniedz apmēram vienu milisekundi — impulss ir tūkstoš reižu garāks.
Impulsu saspiešana
Koherentajos radaros izmanto garus impulsus, kuru frekvence impulsa noraidīšanas laikā eksponenciāli pieaug. Uztvērējā nonāk zema līmeņa troksnis, kuram pāri uzklāta maza noraidītā impulsa kopija, ja noraidītais impulss savā ceļā sastapa mērķi un tika no tā atstarots.
Mērķa attālumu no antenas varētu noteikt paņemot pārraidītā impulsa kopiju un pārbīdot to pa laika asi attiecībā pret uztvertā signāla formu, kamēr pārraidītā impulsa kopija sakrīt ar atstarotā impulsa formu. Pēc tam var noteikt attālumu līdz mērķim, kurš ir ekvivalents nepieciešamajai laika nobīdei, lai abu impulsu formas sakristu.
Impulsu salīdzināšana reālā sistēmā notiek izmantojot ciparu procesu. Laiks, un tādējādi arī attālums, ir sadalīts mazos intervālos. Uztvertā signāla līmenis tiek izmērīts pret katru no šīm iedaļām. Katru mērījumu sauc par paraugu. Sākot no mazākā attāluma parauga, uztvertā signāla līmenis tiek salīdzināts ar pārraidītā signāla līmeni. Ja pārraidītā signāla garums bija tūkstoš paraugu, notiks 1000 salīdzināšanas operāciju. Katrā punktā tiek piešķirts rezultāts "1", ja uztvertais signāls sakrīt ar pārraidīto signālu. Ja sakritības nav, tiek piešķirts rezultāts "0". Pēc tam notiek rezultātu summēšana visā pārraidītā impulsa aizņemtā laika intervālā. Ja sakrīt 50 punkti (50 no 1000), tiek piešķirts rezultāts 50.
Pēc tam salīdzināšana tiek pārbīdīta par vienu attāluma iedaļu uz priekšu un process atkārtojas. Augsts rezultāts liecina par impulsu sakrišanu (sakrīt impulsu formas) un tātad par atrastu mērķi. Zemi rezultāti liecina, ka impulsu formas nesakrīt un tātad nav arī mērķa. Augsti sakrišanas rezultāti parādās tieši tad, kad pārraidītā impulsa kopija pārbīdīta uz priekšu tieši tādā attālumā, kādā atrodas mērķis — ir notikusi impulsa saspiešana. Troksnis kopējo rezultātu samazina, bet pīķi salīdzināšanas rezultātos, kuri norāda mērķa atrašanās vietu, vienalga būs redzami.
Impulsu saspiešanas trūkums ir tāds, ka var parādīties viltus sakritības. Liels mērķis noteiktā attālumā var tikt parādīts papildus kā mazi viltus mērķi neīstos attālumos. Efektu dēvē par "attāluma sānu daivām" un pēc savas būtības tas ir līdzīgs viltus mērķiem, kuri dažreiz parādās visos radaros kļūdainos peilējumos sānu daivu iespaidā.
Kārlis Rozenkrancs
Kārlis Rozenkrancs (de; dzimis Liepājā; miris 1942. gadā Maskavā) bija vācbaltu izcelsmes Krievijas šahists un inženieris.
Biogrāfija
Piedzimis Lībavas maiznieka un municipalitātes locekļa Frīdriha Viljama Rozenkranca ģimenē. Mācījies Lībavas Nikolaja ģimnāzijā, kuru beidzis 1895. gadā. Tajā pašā gadā iestājies Sanktpēterburgas universitātes dabas zinātņu fakultātē. 1898. gadā pēc tēva nāves atskaitīts no universitātes par mācību maksas nemaksāšanu. Bijis spiests doties uz Berlīnes universitāti, kur turpinājis mācīties ķīmijas fakultātē. Pēc Berlīnes universitātes beigšanas atgriezies Sanktpēterburgā, kur turpinājis pārtraukto izglītību. 1904. gadā beidzis arī Sanktpēterburgas universitāti un ticis atstāts šeit strādāt kā profesors.
Ar šahu iepazinies bērnībā, bet padziļināta interese par spēli radusies skolas gados. Mācību laikā Sanktpēterburgas universitātē dažu gadu laikā izvirzījās par vienu no vadošiem šahistiem. 1. Baltijas Šaha savienības kongresā 1899. gadā Rīgā viņš ar 7½ no 11 dalīja 1.-2. vietu, bet zaudēja pārspēles partiju un palika otrais aiz uzvarētāja Roberta Bētiņa. 1900.-1901. gadumijā Rozenkrancs piedalijās 2. Viskrievijas turnīrā, kur ar 8 punktiem no 17 ierindojās 11. vietā. 2. Baltijas Šaha savienības turnīrā viņš atkal bija uzvarētāju vidū, šoreiz dalot 1.-4. vietu ar Kārli Bētiņu, Vilhelmu fon Štammu un Vilhelmu Zonu. Nākamais nozīmīgais turnīrs Rozenkrancam bija 1905.-1906. gadumijā dalība 4. Viskrievijas turnīrā, kurā viņš dalīja 8.-10. vietu. 1907. gadā Rīgā notikušais 4. Baltijas Šaha savienības turnīrs Rozenkrancam bija visveiksmīgākais. Izcīnot trešo vietu 1. apakšgrupā, viņš iekļuva finālā, kur dalīja 1.-2. vietu ar tērbatieti S. Lurjē, un uzvarēja papildus partijā, iegūstot turnīrā pirmo godalgu un Baltijas meistara titulu un zelta žetonu. 1918. gadā viņš pārcēlās dzīvot uz Maskavu. Tur viņš piedalījās vairākos turnīros, labāko rezultātu sasniedzot 1921.-1922. gada Maskavas čempionātā — iegūta 5. vieta.
1913. gadā pārcēlies uz dzīvi Urālos, kur strādājis par inženieri hroma rūpniecībā Sverdlovskas apgabala pilsētā Pervouraļskā. Devis lielu ieguldījumu hroma sāļu apstrādes procesu uzlabošanā vietējā rūpnīcā. Pēdējos dzīves gadus pavadījis Maskavā, kur miris 1942. gada nogalē.
Raučua
Raučua (ru, ckt), arī Boļšaja Baraņiha (Большая Бараниха) vai Raučuvana (Раучуван), ir upe Krievijas Federācijas ziemeļaustrumos, plūst pa Čukotkas autonomā apvidus teritoriju. Nosaukums cēlies no čukču valodas Равчыван un tiek dažādi tulkots kā ‘kalnu kazu upe’, ‘vieta pēc uzvaras pār nometni’ vai ‘šaura, kā izurbta vieta’.
Sākas no Iļirņejas skrausta, plūst ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā pa Biļibinas un Čaunas rajonu teritoriju. Augštecē plūst cauri Raučuvagitgina ezeram, pēc tam šķērso Raučuas grēdu un noplūst Čaunas zemienē. Kopējais garums 323 km. Ietek Austrumsibīrijas jūrā pa vairākām attekām. Lielākās pietekas ir Naglojnivēma un Konevāma, abas labās. Sniega un lietus barošanas režīms. Aizsalst oktobrī, ledus iziet maijā. Upes lejtecē dabas liegums.
Upes krasti neapdzīvoti, vidustecē līdz 1999. gadam pastāvēja zeltraču ciemats Baraņiha, ko slēdza nerentabilitātes dēļ. Upes grīvā atrodas Raučuas ciemats, kurā atrodas faktorija un Raučuas polārstacija.
Autoceļš V783
V783 autoceļš Jēkabpils–Dignāja–Ilūkste ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno Jēkabpili caur Dignāju ar Ilūksti. Autoceļš ir 70,9 km garš un klāts ar asfaltbetona un grants segumu. Ceļš garā posmā iet gar Daugavas kreiso krastu. Tas šķērso Jēkabpils novada Ābeļu, Dignājas, Dunavas pagastus un Augšdaugavas novada Dvietes un Pilskalnes pagastus.
1584. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1584. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, izņemot Kurzemes bīskapiju (Dānijas īpašumā, 1560–1585) un Grobiņas apgabalu (Prūsijas hercogistes pārvaldē, 1530—1650). Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Kurts fon Bardelebens
Kurts fon Bardelebens (de; Berlīne —  Berlīne) bija Vācijas šahists.
Biogrāfija
Cēlies no senas vācu aristokrātu dzimtas. Studējis tieslietas, žurnālistiku, vēlāk daudz laika veltījis šaham, kurā izvirzījies sava laika vadošo Vācijas šahistu skaitā. 1883. gadā uzvarējis Londonas starptautiskajā šaha turnīrā. 1887. gadā Frankfurtē ieņēmis 4. vietu 5. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Džordžs Makenzijs). 1893. gadā Ķīlē dalījis 1.—2. vietu ar Kārli Valbrotu 8. Vācijas šaha savienības kongresā. 1904. gadā Koburgā meistaru turnīrā dalījis 1.—3. vietu ar Kārli Šlehteru un Rūdolfu Sviderski. Nospēlējis vairākus mačus, kuros 1895. gadā uzvarējis Rihardu Teihmani ar 6:4 (+3, −1, =6), bet maču ar Džozefu Blekbērnu beidzis neizšķirti — 4½:4½ (+3, −3, =3).
Bijis pirmā vācu šaha žurnāla Deutsche Schachzeitung redaktors (1887—1891). Sarakstījis vairākus darbus par šaha atklātņu teoriju.
Gājis bojā, izlecot pa logu. Lai gan oficiālā versija bija nelaimes gadījums, tomēr Bardelebens ļoti pārdzīvojis pēc Pirmā pasaules kara Veimāras republikā valdošo inflāciju, kas pilnībā likvidējusi viņa naudas uzkrājumus.
Mūsdienās vairāk pazīstams ar savu 1895. gada Hastingsas (Anglija) starptautiskajā šaha turnīrā zaudēto partiju toreizējam Pasaules eksčempionam šahā Vilhelmam Steinicam, kas tiek uzskatīta par Steinica vēlīnās šaha daiļrades augstāko sasniegumu, un kā viens no rakstnieka Vladimira Nabokova romāna „Lužina aizsardzība” galvenā varoņa Aleksandra Lužina iespējamajiem prototipiem.
Horns
Horns var būt:
Bērzaunes baznīca
Bērzaunes baznīca var būt:
Vālodžu ģints
Vālodzes, vālodžu ģints (Oriolus) ir viena no vālodžu dzimtas (Oriolidae) ģintīm, kas apvieno 29 dziedātājputnu sugas, kas sastopamas Āfrikā, Eiropā, Āzijā, Filipīnās un Austrālijā. Lielākā sugu dažādība sastopama tropos un subtropos. Tikai viena suga ligzdo mērenajā joslā — vālodze (Oriolus oriolus).