cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Federiko Marketi
Federiko Marketi (it, dzimis ) ir Itālijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, bijušais Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Marketi pārstāv Itālijas A sērijas komandu Genoa.
Savu karjeru 2002. gadā sācis Torino komandā. Ticis izīrēts vairākām Itālijas zemāko līgu komandām. 2005. gadā pievienojies La Biellese, vēlāk spēlējis arī AlbinoLeffe un Cagliari. 2011. gadā pievienojies Lazio, ar ko viņš 2013. gadā uzvarēja Coppa Italia. 2018. gadā, pēc līguma beigām ar Lazio, Marketi pievienojās Genoa.
Sasniegumi
Lazio
Bēgļi (glezna)
"Bēgļi" (1917) ir latviešu gleznotāja Jēkaba Kazaka eļļas glezna, kas atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā.
Jēkabs Kazaks (1895—1920) ir viens no latviešu klasiskā modernisma izveidotājiem. Glezna "Bēgļi" ir tapusi Penzā, kā izmēros lielākā un izteiksmē monumentālākā glezna no autora daiļrades.
Apraksts
Autors darbā dramatiski un ekspresīvi atainojis Pirmā pasaules kara latviešu bēgļu traģisko likteni. Darbs Bēgļi raksturojams kā ekspresīvākais un monumentālākais latviešu glezniecībā. Kazaka rokraksts vērtējams kā skarbi ekspresīvs, darbos vērojamas tēlu deformācijas, formu lauzumi. Pārsvarā tie ir neitrāli un piezemēti toņi, ieturēta koloristika. Gleznas kompozīcija veido stāstu par latviešu bēgļu ikdienas pārbaudījumiem un ciešanām, neiekļaujot sadzīviskas detaļas un sīkumus. Attēlotās figūras reprezentatīvi pārstāv visu kara piemeklēto tautu.
Gleznā ietvertā zemnieku ģimene simboliski ataino tautas skaudrā kara gadu traģēdiju un ģimenes likteņstāstu. Sižets vēsta par trim — sieviete ar mazo zīdaini pie krūts, vecāmāte un vectēvs. Šī bija tipiska situācija, kad karš paņēmis darba spējīgos vīriešus, atstājot vecus cilvēkus un sievietes vienas ar maziem bērniem uz rokām.
Popradas apriņķis
Popradas apriņķis ir Slovākijas Prešovas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Prešovas apgabala Kežmarokas un Levočas apriņķiem, Košices apgabala Spišska Nova Vesas un Rožņavas apriņķiem, Banskas Bistricas apgabala Brezno apriņķi, Žilinas apgabala Liptovski Mikulāšas apriņķi, kā arī Poliju.
Rajonā atrodas daļa no Augstajiem Tatriem - viens no galvenajiem Slovākijas tūrisma centriem.
Pavels Všoleks
Pavels Všoleks (pl; dzimis ) ir Polijas futbolists, pussargs, Polijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Ekstraklasa kluba Varšavas "Legia" sastāvā.
Rēzeknes novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Rēzeknes novada pašvaldības vadītāji. Rēzeknes novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot bijušā Rēzeknes rajona Audriņu, Bērzgales, Čornajas, Dricānu, Feimaņu, Gaigalavas, Griškānu, Ilzeskalna, Kantnieku, Kaunatas, Lendžu, Lūznavas, Mākoņkalna, Maltas, Nagļu, Nautrēnu, Ozolaines, Ozolmuižas, Pušas, Rikavas, Sakstagala, Silmalas, Stoļerovas, Stružānu un Vērēmu pagastus. 2021. gada 1. jūlijā Rēzeknes novads tika apvienots ar Viļānu novadu.
Uzskaitījums
{{legend| #9e1b34| Jaunais laiks/Pilsoniskā savienība/Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #64C049| Vienotība/Reformu partija/Latgales partija/Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #0E2464| Latgales partija/Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK"/Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #Fff200| Jaunā Vienotība/Kustība Par!/Latgales partija |border=1px solid #AAAAAA}}
Turki (Turku pagasts)
Turki ir ciems Līvānu novada Turku pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Neretas krastā autoceļu V754 un V755 krustojumā 5,5 km no pagasta centra Zundāniem, 15 km no novada centra Līvāniem un 177 km no Rīgas. Turkos atrodas saieta nams, bibliotēka, Gavartīnes pasta nodaļa, ugunsdzēsēju depo, veikals.
Vēsture
Zināms, ka Krievu-turku kara laikā 1878. gadā Krustpilī atradusies lazarete ar 727 turku karagūstekņiem. Iespējams, ka pēc kara beigām daļa gūstekņu izmitināta Kreicburgas muižas pārvaldītajā apkārtnē.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Hingans
Hingans var būt:
Roberts Lipsbergs
Roberts Lipsbergs (dzimis 1994. gada 29. jūlijā) ir latviešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2020) Lispbergs spēlē Alpu hokeja līgas komandā EC Bregenzerwald.
Profesionāli hokejisti ir arī Roberta brāļi Edgars, Miks un Krišs.
Spēlētāja karjera
Līdz 2012. gada vasarai Lipsbergs spēlēja Latvijā. 2011.—12. gada sezonu hokejists aizvadīja MHL līgas klubā HK Rīga. 2012.—13. gada sezonu uzsāka jau Ziemeļamerikā, spēlējot Rietumu hokeja līgas kluba Sietlas "Thunderbirds" rindās. "Thunderbirds" sastāvā Lipsbergs aizvadīja arī 2013.—14. gada sezonu, taču 2014. gada septembra nogalē pievienojās ECHL vienībai Stoktonas "Thunder". Pēc 15 tās rindās aizvadītām spēlēm Lipsbergs atgriezās WHL, kur noslēdza sezonu.
2015.—16. gada sezonas ievadā savainojuma dēļ ilgāku laiku nespēlēja, kā rezultātā Adirondekas "Thunder" rindās aizvadīja vien divas spēles. Novembra nogalē viņš tika aizmainīts uz citu ECHL klubu Jūtas "Grizzlies", taču sezonas turpinājumā nonāca jau Talsas "Oilers" rindās. 2016. gada rudenī no "Oilers" rindām tika atbrīvots un oktobra vidū pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". Turpmākajās četrās sezonās Lipsbergs "Dinamo" sastāvā neaizvadīja nevienu pilnu sezonu, daļu tās pavadot HK Liepāja, kas ir "Dinamo" fārmklubs.
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitējis 2014. gada 19. aprīlī. Nepilnu mēnesi vēlāk komandas rindās devies uz 2014. gada Pasaules čempionātu, tajā aizvadot četras spēles. Lipsbergs spēlējis arī 2012., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos junioriem.
Mazais Hingans
Mazais Hingans (zh, Xiǎo Xīng'ān Lǐng; ru) ir kalnu grēda Austrumāzijā. Atrodas Ķīnas ziemeļaustrumos Heilundzjanas provincē, kā arī austrumos neliela daļa Krievijas Amūras apgabalā un Ebreju autonomajā apgabalā. Stiepjas ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā 500 kilometru garumā. Ziemeļrietumos Mazais Hingans piekļaujas Lielajam Hinganam, austrumu galā pāriet Burejas grēdā. Mazais Hingans atdala Mandžūrijas līdzenuma Nandzjanas ieleju dienvidrietumos no Amūras ielejas ziemeļaustrumos. Augstākā virsotne ir Duimiaņšaņs grēdas dienvidos. Mazā Hingana rietumu piekalnēs atrodas Udaliaņči vulkāniskais lauks, kur nesenākie izvirdumi notikuši 1720.—1721. gadā.
Grēda noaugusi ar biezu mežu, ziemeļu nogāzēs — skujkoku taiga, dienviddaļā — jauktais un platlapju mežs. Akmeņogļu, grafīta, alvas, dzelzs rūdas un zelta atradnes.
Adžantas alas
Adžantas alas (mr) ir aptuveni 30 klintī izkaltas alas Aurangābādas apgabalā, Mahārāštras štatā, Indijā. Alās ir dažādi sienu gleznojumi un izkaltas skulptūras. Alu budisma svētnīcās esošie gleznojumi tiek uzskatīti par vieniem no Indijas senākajiem un labākajiem budisma glezniecības paraugiem, kas vēlāk arī ietekmēja Indijas mākslu. Alu gleznojumi un kalumi tiek datēti ar laikposmu starp 2. gadsimtu p.m.ē. un aptuveni m.ē. 480. gadu. Alas tika izkaltas divos posmos: hīnajāna (2.—1. gadsimts p.m.ē.) un mahājāna perioda alas (5. gadsimts). Alas tika pamestas pēc Elloras alu izkalšanas, 1819. gadā tīģeru medību laikā tās "atklāja" kāds britu virsnieks.
Kopā ar Elloras alām šis ir nozīmīgs tūrisma objekts. 1983. gadā Adžantas alas tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Ekoterorisms
Ekoterorisms (anglu: eco-terrorism) ir kustība, kas izmanto terora taktiku pret tiem, kas, viņasprāt, kaitē ekoloģijai un apkārtējai videi. Ekoterorisms izpaužas arī kā vides un īpašuma postīšana, ja to attaisno deklarētais mērķis — vides uzlabošana, dabiskās ainavas atjaunošana, bīstamo atkritumu mazināšana.
Par ekoterorismu dēvē arī terorismu, kas tiek īstenots pret apkārtējās vides objektiem, kas ir sabiedrībā nozīmīgi un ekoloģiskās domāšanas vārdā īstenotas darbības, kas rezultējas protestos un vides postīšanā.
Ekoterorisms ir radikālā vides aizstāvības (en) forma, kas pauž līdzīgas idejas kā vides filozofijā, ekofeminismā, sociālajā ekoloģijā u.c. jomās.
Apraksts
Jēdzieni “ekoterorisms” un “vides terorisms” (en) angļu valodā bieži tiek lietoti kā sinonīmi, lai gan ir pētnieki, kas izceļ, ka abu kustību mērķi ir atšķirīgi, taču to izpausmes formas un īstenotās sekas bieži pārklājas. Ekoterorisms kā terorisma forma vēršas nevis pret konkrētiem cilvēkiem, bet gan pret to apdzīvoto vidi, nodarot kaitējumu īpašumiem (saimniecībām, institūtiem, uzņēmumiem, transportlīdzekļiem, žogiem utt.), kas ietekmē ne tikai vides objektus, bet apkārtējo cilvēku psiholoģisko un sabiedrisko stāvokli. Filozofs Peters Sloterdeiks (Peter Sloterdijk) modernā terorisma rašanos saista ar izmaiņām karošanas pieejā, ko raksturo mērķa pārvirze no ienaidnieka ķermeņa uz ienaidnieka vidi, padarot to neapdzīvojamu. Sloterdeiks šo pārmaiņu saista ar 1915. gada 22. aprīlī notikušo kauju pie Ipras upes, kad vācu armija pirmo reizi izmantoja masu iznīcināšanas ieroci — indīgu gāzi.
Ekoterorismam ir raksturīgi gadījuma draudi un/vai kaitējums cilvēkiem un/vai nevardarbīga aktivitāte, ko veic indivīdi vai grupas, protestējot pret iespējamu kaitējumu videi. Citiem vārdiem, ekoterorisms izpaužas kā vardarbīga rīcība, lai mainītu un ietekmētu vides politiku. Ekoteroristi ir gatavi nodarīt emocionālas un fiziskas ciešanas, ja uzskata, ka tas veicinās viņu mērķus vides attīstības jomā. Rezultātā, šādu izpausmi var definēt kā prettiesisku rīcību vai darbību kopumu, kas noved pie īstermiņa vai ilgtermiņa kaitējuma, kā vides resursu un īpašuma iznīcināšanas, lai neļautu citiem to izmantot. Viens no piemēriem, kas raksturo ekoterorisma valstisko paveidu, ir koloniālisms, piemēram, kad Francija kolonizēja Alžīriju, par pamatojumu tika izmantota arī atruna, ka alžīrieši neizmantoja savu zemi pareizi, t.i., nerūpējās par to atbilstoši tālaika attīstīto valstu izpratnei par lauksaimniecību un zemes apsaimniekošanu.
Pretstatā ekoteroristiem, ekoaktīvistu darbības ir valstiski atbalstītas vai arī tās kampaņas un rīcības atbalsta lielākā sabiedrības daļa. Kamēr aktīvisti izmanto protesta akcijas, sēdes un citas civilās darbības kā idejas paušanas līdzekli, ekoterorisms nodarbojas ar sazvērestību, sabotāžu un nelikumīgām rīcībām kā īpašumu vandalizēšanu, teroru un kaitēšanu apkārtējiem cilvēkiem. Sabotāža paredz kaitēšanu vai draudus kaitēt konkrētam īpašumam un šajā gadījumā to sauc arī par ekotāžu (prefiksa "eko" un vārda "sabotāža" kombinācija), jeb apzināta kaitējuma nodarīšanu ekoloģisku iemeslu dēļ. Taču ir jāpatur prātā, ka ekoterorisms var būt arī rezultāts kara darbībai un teroristiskiem aktiem.
Par būtiskiem terorisma draudiem videi ierasti uzskata masu iznīcināšanas ieroču izmantošanas iespējamību, kas varētu nodarīt lielu postu pretinieka apdzīvojamajai videi, padarot to ilgstoši neizmantojamu nedz dzīvošanai, nedz saimnieciskām darbībām. Vienlaikus karš, izmantojot konvencionālās metodes, arī rada ārkārtīgi degradējošu ietekmi uz vidi, kā tas ir redzams, piemēram, Sīrijā un Irākā, kur karā pret Islāma valsti un citām teroristiskām organizācijām plašas teritorijas, tostarp lielpilsētas, tika smagi izpostītas. Teritoriju postošu karadarbības metožu lietošana, piemēram, izdedzinātās zemes taktika ir militāri pamatota kā pretinieka novājināšana un pazīstama kopš antīkajiem laikiem.
Valparaiso reģions
Valparaiso reģions ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts vidusdaļā; ziemeļos robežojas ar Kokimbo reģionu, dienvidos — ar Santjago metropoles reģionu un O'Higinsa reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Reģionā ietilpst arī Klusā okeāna salas: Lieldienu sala, Sala i Gomesa, Huana Fernandesa salas un Desventuradasu salas. Administratīvi reģions dalās astoņās provincēs — Lieldienu sala, Losandesa, Margamarga, Petorka, Kiljota, Sanantonio, Sanfelipe un Valparaiso. Reģiona administratīvais centrs ir valsts parlamenta rezidence Valparaiso. Citas lielākās pilsētas ir Viņa del Mara, Kilpve un Vilja Alemana.
Kainū
Kainū (fi, sv) ir viens no Somijas reģioniem. Tas austrumos robežojas ar Krieviju, ziemeļrietumos ar Ziemeļpohjanmā, bet dienvidos ar Ziemeļkarēliju un Ziemeļsavo.
Angolas prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Angolas prezidenti, kopš 1975. gada, kad tā ieguva neatkarību no Portugāles.
Flag of Angola.svg Angolas Tautas Republika (1975 — 1992) Emblem of the People's Republic of Angola (1975-1992).png
{{legend| red| Angolas Tautas atbrīvošanas kustība (MPLA) |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of Angola.svg Angolas Republika (1975 — 1992) Emblem of the People's Republic of Angola (1975-1992).png
{{legend| red| Angolas Tautas atbrīvošanas kustība (MPLA) |border=1px solid #AAAAAA}}
Verners Vekmanis
Johans Verners Vekmanis (Johan Verner Weckman, dzimis 1882. gada 26. jūlijā, miris 1968. gada 22. februārī) bija Somijas sportists, inženieris un uzņēmējs. Viņš bija Somijas pirmais olimpiskais čempions, uzvarot 1906. gada un 1908. gada Olimpiskajās spēlēs grieķu-romiešu cīņā.
Biogrāfija
Verners Vekmanis dzimis Lovīsā zemnieka ģimenē. 1902. gadā viņš pabeidza Zviedru reālliceju Helsinkos un iestājās Tehniskajā augstskolā. Vekmani iedvesmoja cirka cīkstoņi, un viņš sāka trenēties grieķu-romiešu jeb franču cīņā. Jau 1904. gadā viņš uzvarēja Somijas čempionātā smagajā klasē. Tajā pat gadā Verners Vekmanis pārcēlās uz Vāciju, lai izvairītos no iesaukšanas karadienestā. Viņš turpināja studijas Karlsrūes tehniskajā augstskolā. 1905. gadā Dīsburgā neoficiālā pasaules čempionātā Verners Vekmanis kļuva par čempionu smagajā svarā.
Atzīmējot Olimpisko spēļu desmit gadu jubileju, 1906. gadā Atēnās tika sarīkotas Olimpiskās spēles, kurām Starptautiskā Olimpiskā komiteja tomēr nepiešķīra legālu statusu. No Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) uz tām par privātiem līdzekļiem devās Verners Vekmanis un trīs vieglatlēti. Vekmanis tika pieteikts vidējā (85 kg) klasē, un, lai iekļautos noteiktajā svarā, viņam nācās novilkt apavus. Pat šādā neērtā veidā viņš uzveica savus pretiniekus.
1908. gada olimpiskajās spēles Londonā no Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) piedalījās 79 sportisti, no kuriem četri — grieķu-romiešu cīņā. Vidējā smagajā svarā (līdz 93 kg) līdz finālam nokļuva Verners Vekmanis un Irje Sārela (Yrjö Saarela). Pirmajā finālcīņā Sārela bija pārāks, bet pēdējās divas uzvarēja Vekmanis un ieguva zelta medaļu.
1907. gadā Vekmanis Karlsrūes tehniskajā augstskolā ieguva mehānikas inženiera diplomu, bet 1908. gadā — elektroinženiera diplomu. 1909. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt Krievijā, Urālos azbesta raktuvēs, kur kļuva par tehnisko direktoru.
1921. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt kabeļu ražotājā Suomen Kaapelitehdas Ab (vēlāk tas apvienojās uzņēmumā Nokia, bet tagad ir Prysmian Finland) par tehnisko direktoru. 1937. gadā Vekmanis kļuva par Suomen Kaapelitehdas izpilddirektoru. Viņa vadībā kara apstākļos tika uzcelta jauna rūpnīca Salmisāri. Vekmaņa krievu valodas un kultūras zināšanas palīdzēja uzņēmumam eksportēt produkciju uz PSRS pēc Otrā pasaules kara.
1953. gadā Vesterlundam piešķirts Kalnu padomnieka goda tituls. 1956. gadā Verneru Vekmani Suomen Kaapelitehdas izpilddirektora amatā nomainīja Bjerns Vesterlunds (Björn Westerlund).
Anatols Franss
Anatols Franss, īstajā vārdā Fransuā Anatols Tibo (François-Anatole Thibault, ), dzimis , miris ) bija franču dzejnieks, žurnālists un romānu rakstnieks. 1921. gadā par literārajiem sasniegumiem saņēma Nobela prēmiju literatūrā. 1896. gadā viņš tika ievēlēts Franču akadēmijā (Académie française).
Anatols Franss bija grāmatnīcas pārdevēja dēls, tādēļ bērnībā daudz laika pavadīja, lasot grāmatas.
Dmitrijeva
Būtiskākās saimniecības nozares: pārtikas rūpniecība un mašīnbūve.
Vēsture
Sena apdzīvota vieta Svapas krastos ar nosaukumu Svapska (Свапск). Ar laiku pārdēvēta par Dmitrijevsku (Дмитриевское) pēc Solunas Dmitrija baznīcas. 1779. gadā ciema vietā izveidota apriņķa pilsēta Dmitrijeva. 1784. gadā pārdēvēta par Dmitrijevu pie Svapas (Дмитриев-на-Свапе) lai labāk atšķirtu no Dmitrovskas Orlas guberņā. Kopš 1920. gadiem bieži dēvēta par Dmitrijevu-Ļgovsku pēc Ļgovas apriņķa, kurā pilsēta ietilpa, kaut arī oficiāli nekad nav pārdēvēta.
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — sprints vīriešiem
Sprints vīriešiem bija viena no trim olimpiskajām riteņbraukšanas disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības tika aizvadītas Vensēnas velodromā 1900. gada 11. septembrī, kad notika pirmās kārtas braucieni un ceturtdaļfināli, un 13. septembrī, kad tika aizvadīti pusfināli un fināls. Sprinta brauciens garums bija 2000 metri, savukārt pirmajā kārtā brauciens bija 1000 metri. Sacensībās startēja 69 no visiem 72 sportistiem, kopumā no 6 valstīm. Sprinta sacensībās pirmo reizi startēja ASV, Beļģijas, Bohēmijas un Itālijas sportisti.
Olimpiskais rekords sprinta disciplīnā tiek fiksēts 200 metros. Šajās olimpiskajās spēlēs kopsummā 6 reizes tika uzlabots olimpiskais rekords. Sacensību noslēgumā jaunais olimpiskais rekords šajā disciplīnā bija 12.6 sekundes un to ceturtdaļfināla 5. braucienā uzstādīja Francijas sportists Albērs Telandjē.
Rezultāti
— kvalifikācija finālam pēc vietas; — Olimpiskais rekords.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sprinta sacensībās startēja 69 sportisti no 6 valstīm. Pirmo reizi sacensībās bija pārstāvēja ASV, Beļģija, Bohēmija un Itālija.
Iekavās norādīts pārstāvošo sportistu skaits.
Vispārējā tiesa
Vispārējā tiesa ir Eiropas Savienības tiesa, kas izveidota, pamatojoties uz Padomes 1988. gada 24. oktobra lēmumu, un darbojas kopš 1989. gada. Vispārējā Tiesa tika izveidota, lai uzturētu un uzlabotu Eiropas Savienības tiesiskās kārtības aizsardzības kvalitāti un efektivitāti, atvieglojot EST darbu;
Būtiskākās kompetences (LESD 256.p. 1.d.):
Melioidoze
Melioidoze (arī pseidoienāši jeb pseidoholera) ir  infekcijas slimība, kuru izraisa Burkholderia pseudomallei‎. Ir zoonoza slimība, ar kuru var saslimt, kontaktējoties ar slimiem lauksaimniecības (cūkām, zirgiem, kazām, govīm) un mežonīgiem dzīvniekiem, kā arī ar grauzējiem. Nav fiksēti gadījumi, kad slimība būtu pārgājusi no cilvēka cilvēkam. Ierosinātājs iekļūst organismā caur bojātu ādu un gļotādām (respiratori un fekāli-orāli). Nav islēgta iespēja inficēties, saskaroties ar pārnesēju (transmisīvi). Bieži sastopama Dienvidaustrumāzijas valstīs un Austrālijā.
Antonīns Barāks
Antonīns Barāks (cz, dzimis ) ir Čehijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Čehijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Barāks pārstāv Itālijas A sērijas komandu ACF Fiorentina.
Iepriekš spēlējis Čehijas komandās Příbram, Vlašim un Slavia Prague, kā arī Itālijas komandās Udinese, Lecce un Hellas Verona.
Sasniegumi
Fiorentina
Majak (pavadonis)
Majak (Маяк) bija Krievijas nanopavadonis, kas bija paredzēts optiskā atstarotāja izmēģināšanai. Tas orbītā palaists, bet ir neaktīvs.
Pēc ieiešanas orbītā Majak bija jāizvērš metalizētas plēves saules atstarotājs piramīdas formā. Tas aptuveni 25 dienas būtu spožākais objekts debesīs (pēc Saules un Mēness) ar zvaigžņlielumu −10m. Majak varētu izmantot par etalonu, lai pārbaudītu kosmisko objektu redzamā zvaigžņlieluma aprēķinus. Sekojot pavadoņa kustībai atmosfēras augšējos slāņos, tiktu iegūti dati par atmosfēras blīvumu. Bija paredzēt izmēģināt aerodinamisko bremzēšanas iekārtu, ko nākotnē varētu izmantot, lai no orbītas novadītu kosmiskos lūžņus.
Lidojuma gaita
Majak startēja 6:36:49 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG / Fregat-M no Baikonuras kosmodroma. Tas kopā ar vēl 71 maziem pavadoņiem bija sekundārā krava pavadonim Kanopus-V-IK.
Pēc Kanopus-V-IK atdalīšanas no dzinējbloka, Fregat-M veica vairākus manevrus, lai ievadītu pārējos pavadoņus tiem paredzētajās orbītās. Pēc pavadoņu atdalīšanas ar 12 kosmiskajiem aparātiem neizdevās nodibināt sakarus. Tā kā Majak nebija raidītāja, tad vienīgais veids, kā pārliecināties par tā veiksmīgu darbību, bija vizuāli novērojumi. Diemžēl tā orbītā netika pamanīts spožs objekts. Majak kustības novērojumi liecināja, ka saules atstarotājs nav atvēries. Visticamāk, pavadonis sabojājās, kad uz tā nokļuva hidrazīna sadalīšanās produkti no viena vai vairākiem Fregat mazās vilces dzinējiem.
1981. gada Pasaules čempionāts šahā
1981. gada Pasaules šaha čempionāts notika no 1981. gada 1. oktobra līdz 19. novembrim Itālijas pilsētā Meranā. Tajā uzvarēja pasaules čempions Anatolijs Karpovs, kas mačā par Pasaules čempiona nosaukumu uzvarēja pretendentu Viktoru Korčnoju.
1979. gada starpzonālie turnīri
! !! !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! 18 !! Kopā !! BK Rīgas starpzonu turnīrā dominēja Tāls, kas noslēgumā apsteidza Polugajevski par 2,5 punktiem. Trešo ceļazīmi uz pretendentu mačiem ieguva Adorjāns, kura labākais Bergera koeficients galvenajā turnīrā viņu izvirzīja priekšā Ribli, pēc tam, kad tie abi Budapeštā neizšķirti 3:3 nospēlēja papildmaču par trešo vietu.
! !! !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! 18 !! Kopā !! BK
Riodežaneiro starpzonu turnīrā Portišs, Petrosjans un Hībners dalīja pirmo-trešo vietu un visi trīs kvalificējās pretendentu mačiem.
1980.—1981. gada pretendentu mači
Korčnojs, pēdējā mača par čempiona titulu zaudētājs, un Spaskis, pēdēja pretendentu finālmača zaudētājs, iekļuva tieši pretendentu mačos, viņiem pievienojās trīs uzvarētāji no katra starpzonu turnīra.
Uzvarētāja noskaidrošanai fināla mačā bija paredzētas 16 partijas. Hībners padevās pēc 10. partijas un Korčnojs tika pasludināts par uzvarētāju. Pēc 6. partijas vadībā par vienu punktu bija Hībners, bet 7. partijā pieļāva elementāru kļūdu, pēc tam zaudēja arī 8. partiju.
1981. gada mačs par pasaules čempiona titulu.
Karpovs uzvarēja ar 6–2, tas ir daudz pārliecinošāk nekā Karpova uzvara 1978. gada Pasaules šaha čempionātā.
Mangaļu prospekts
Mangaļu prospekts ir iela Rīgā, Ziemeļu rajonā, Vecāķos. Tā sākas pie Rīgas robežas netālu no Vecāķu dzelzceļa stacijas un beidzas krustojumā ar Mangaļsalas un Stāvvadu ielu. Ielas garums ir 1732 metri.
Vēsture
Mangaļu prospekts izveidots 1949. gadā ar savu tagadējo nosaukumu. 1961. gadā tam pievienoja Mangaļsalas gatvi.
Ielu savienojumi
Mangaļu prospekts krustojas ar:
Braslava (ciems)
Braslava ir ciems Limbažu novada Braslavas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6 km no pagasta centra Vilzēniem, 37 km no novada centra Limbažiem un 127 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V123 un V164 krustojumā.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap Braslavas muižas (Breslau) centru.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Jaunsilavas
Jaunsilavas ir ciems Līvānu novada Turku pagastā, pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies pagasta dienviddaļā Silupītes krastā autoceļu A6 un V754 krustojumā 5,5 km no pagasta centra Zundāniem, 4,5 km no novada centra Līvāniem un 166 km no Rīgas. Jaunsilavās atrodas Jaunsilavas pamatskola, bibliotēka, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Jaunāsmuižas (Neuhof) centra, izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Zelta vārpa» ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Gijoms
Gijoms var būt:
Artūrs Frinbergs
Artūrs Frinbergs (dzimis, miris ) bija latviešu operdziedātājs un aktieris.
Frinbergs ir dzimis Jūrmalā. Strādāja par elektromontieri Ķeguma HES būvniecības laikā, bet vēlāk par apgaismotāju Rīgas krievu drāmas teātrī. Mācījās dziedāšanu pie operdziedātāja Rūdolfa Bērziņa. Kā operdziedātājs debitēja 1948. gada Leonkavallo operā "Pajaci". Frinbergs bija Latvijas PSR Operas un baleta teātra solists (1946—1974).
Ievērojamākās viņa lomas ir Griška Kuterma Rimska-Korsakova operā "Teiksma par neredzamo pilsētu Kltežu", Soblņins M. Gļinka operā "Ivans Susaņins". Hermanis Čaikovska operā "Pīķa dāma". Otello Verdi operā. Par Viltus Dimitrija lomu M. Musorgska operā "Boriss Godunovs" A. Frinbergam 1950. gadā piešķīra Staļina prēmiju.
1974. gadā beidzis aktīvo skatuves darbību, bet turpinājis strādāt par pedagogu Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā.
Miris 1984. gada 5. septembrī, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Ārējās saites
Artūrs Frinbergs Fotogrāfijas no Latvijas Universitātes Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības un mūzikas muzeja arhīva
Subates luterāņu baznīca
Subates Pestītāja evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu baznīca, kura atrodas Augšdaugavas novada Subatē.
Vēsture
Subates pirmā baznīca bija koka ēka, kas celta 1576. gadā luterāņiem. 1662. gadā Vecsubates miesta īpašnieks Gothards Ksavers Zībergs pārgāja katoļticībā un ”pārrakstīja” tajā arī savus zemniekus. 1667. gadā luterāņu draudzes dievnamu piešķīra katoļiem un tas noveda līdz konfliktam, kurā luterticīgie dzimtļaudis tika padzīti no Subates un atrada patvērumu Subates ezera austrumu krastā – Prodes muižā, kas piederēja luterticīgajiem muižniekiem Hektoram Frīdriham un Johanam Reinholdam fon der Osten-Zakeniem. 1685. gada jūnijā tika sākta luterāņu baznīcas būvniecība, kas tika pabeigta pēc nepilna gada.
Arhitektūra
Baznīcas plāna pamatā ir taisnstūris, kura konfigurācija tiecas uz kvadrātu. Baznīcai ir stāvs jumts un četri piramidāli tornīši ēkas stūros. Piektais – pēc izmēra mazākais – zvana tornītis novietots jumta korē. Subates luterāņu baznīca ir vienīgais dievnams Latvijā, kura plāns un telpiskais risinājums ir tuvs 17. gadsimta beigās izplatītajai ideālā protestantu dievnama uzbūves koncepcijai. Baznīcas projekta autora vārds un tautība nav zināma, tomēr stilistiskas paralēles sameklējamas Nīderlandē, kura 17. gadsimtā bija viena no valdošo strāvojumu noteicējām Ziemeļeiropas arhitektūrā.
Baznīcas iekārta
Baznīcas iekārta tapusi ap 1715.–1720. gadu. Baznīcā atrodas ar ornamentiem un skulptūrām rotāts kokgriezumu ansamblis – altāris, kancele, biktssols, ērģeļu luktas, kristāmtrauka pamatne, gleznas rāmis un ziedojumu trauks. Subates vārds tiek lietots, lai apzīmētu koktēlnieku grupu, kura 17. gadsimta beigās – 18. gadsimta sākumā darinājusi iekārtas virknei baznīcu Latvijā un Lietuvā.
Fodža
Fodža ir pilsēta Itālijā, Apūlijas reģionā. Tā ir Fodžas provinces administratīvais centrs. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 147 tūkstoši iedzīvotāju. Fodža atrodas Apūlijas līdzenuma centrālajā daļā. Ir saglabājušās daudzas lauksaimniecības tradīcijas. Neskatoties uz to, ka pilsēta 18. gadsimtā ir cietusi zemestrīcē un to stipri nopostīja arī Otrajā pasaules karā, tai ir nozīmīgs mākslas un arhitektūras mantojums.
Āfrikas zalkšu dzimta
Āfrikas zalkšu dzimta jeb mājas čūsku dzimta (Lamprophiidae) ir augstāko čūsku dzimta, kas izveidota balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem. Tā ir māsas taksons zalkšu dzimtai, odžu dzimtai un pārējām zalkšu virsdzimtas (Colubroidea) dzimtām. Saskaņā ar Starptautisko rāpuļu datu bāzi šajā dzimtā apvienotas 306 sugas, kas tiek iedalītas 7 apakšdzimtās un 60 ģintīs. Dzimta izveidota, apvienojot vairākas kādreizējās zalkšu dzimtas apakšdzimtas, kā arī dažas kobru dzimtas ģintis. Iegūstot arvien jaunus DNS pētījumu rezultātus, dzimtas taksonomija ik pa laikam papildinās ar jaunām sugām un ģintīm.
Izplatība
Lielākā daļa Āfrikas zalkšu dzimtas sugas dzīvo Āfrikā un Madagaskarā, lai gan dažas sugas sastopamas arī Eiropas dienvidos, Tuvajos Austrumos un Dienvidaustrumāzijā. Šīs dzimtas sugu aizvēsturiskie priekšteči dzīvoja Āfrikas kontinentā, sākot ar eocēna beigām.
Īpašības
Kā jau lielai dzīvnieku grupai raksturīgs, Āfrikas zalkšu dzimta ir ļoti daudzveidīga. Atkarībā no apakšdzimtas un ģintīm šīm sugām ir atšķirīga morfoloģija, ķermeņa formas, krāsas un ieradumi. Liela daļa šīs dzimtas sugu nav indīgas un tām ir raksturīga nakts aktivitāte. Tomēr ir arī indīgas sugas, kuru inde ir vāja un cilvēkam nav bīstama, kā arī ir sugas, kuru inde cilvēkam ir bīstama. Atkarībā no sugas vairojas, gan dējot olas, gan dzemdējot dzīvus mazuļus, kas nozīmē, ka šīs sugas ir oldzīvdzemdētājas un olas attīstās mātītes ķermenī.
Sistemātika
Incertae sedis
Dibosks (burātājs)
Dibosks 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja, bet 1 līdz 2 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva bronzas medaļu, savukārt otrajā braucienā — 4. vietu.
Fajuaņa templis
Fajuaņa templis (ķīniešu : 法源寺) ir budistu templis Pekinas centra dienvidrietumu apgabalā Ķīnā, netālu no Govju ielas mošejas.
Tempļa vēsture
696. gadā (pēc citiem avotiem 645. gadā) celtais templis, iespējams, ir senākais un pazīstamākais budistu templis Pekinā. Tanu dinastijas imperators Taidzuns (626—649) to uzcēla par piemiņu karavīriem, kuri krita kaujās ar ziemeļu ciltīm. Dabas katastrofas iznīcināja sākotnējās Tanu dinastijas celtnes. Mūsdienās redzamais templis ir atjaunots Cjinu dinastijas laikā (1436-1449). Templī atrodas liels skaits vēsturisku priekšmetu, tai skaitā bronzas skulptūras, akmens lauvas, kā arī trīs Budas-Vairočanas. Templī ir atrodami arī daudzi budistu teksti no Minu dinastijas.
Tempļa struktūra
Pie ieejas, kuras austrumu un rietumu pusē izbūvēti Bungu un Zvanu torņi, atrodas vīraka dedzināšanas pods — lu.
Tālāk Dievišķo karaļu zāli (Tiawang Dian), kurā apskatāmas Milefo (Smejošā Budas) un viņa pavadoņu — Dievišķo karaļu statujas —, apsargā bronzas lauvu pāris.
Galvenā zāle ir varena un svēta. Galvenās zāles priekšā stāv sena stēla, kur ap apzeltīto Šākjamuni (pagātnes Buda) slejas bodisatvas un lohaiņi — tie, kas atbrīvojušies no mūžīgā atdzimšanas cikla. Tur atrodas trīs svētie: Vairokana Buda, Manjusri un Samantabhadra.
Lielās līdzjūtības zālē ir statujas, cirsti akmeņi un mākslas šedevri. Starp tiem ir vairākas no ievērojamākajām senās Ķīnas statujām: Sēdošā Budas māla statuja (Austrumu Hanu dinastija, 25-220), māla Budas statuja no Austrumu Vu dinastijas (229-280), akmens Budas statuja no Tagu dinastijas (618-907).
Hanss Grīzebahs
Hanss Oto Frīdrihs Jūliuss Grīzebahs (de; dzimis, miris ) bija vācu arhitekts. Cesvaines pils projekta autors.
Fajuaņa templis
Templis literatūrā
Taivāniešu rakstnieks Li Ao publicēja savu romānu “Mocekļa svētnīca: stāsts par reformu kustību 1898. gadā Ķīnā” (alternatīvais nosaukums “Fajuaņa templis”). Šis romāns stāsta par Simts dienu reformas sākumiem un neveiksmēm vēlajā Cjinu dinastijas laikā. Par šo romānu viņš ieguva nomināciju Nobela prēmijai literatūrā.
Hanss Grīzebahs
Biogrāfija
Hanss Oto Frīdrihs Jūliuss Grīzebahs dzimis Getingenē, kur viņa tēvs Augusts Grīzebahs (1814—1879) strādāja par botānikas profesoru universitātē. Arhitekta brālis Eduards Antons Rūdolfs Grīzebahs (1845—1906) bija prūšu diplomāts un literatūras vēsturnieks. No 1868. līdz 1873. gadam viņš studēja Hannoveres Politehnikumā pie ietekmīgā arhitekta-profesora Konrāda Vilhelma Hases (ar pārtraukumu 1870./71. gadā militārajā dienestā). Viņš pārcēlās no Hannoveres uz Vīni, kur no 1873. līdz 1876. gadam strādāja pie arhitekta F. Šmida, neogotikas stila piekritēja. Trīs gadus ilgam darbam Vīsbādenē sekoja starptautiska mācību tūre pa Eiropu Francijā, Spānijā, Itālijā un Maltā, pēc kuras viņš 1880. gadā apmetās uz dzīvi Berlīnē. 1888. gadā viņš kļuva par Mākslas akadēmijas locekli. No 1889. līdz 1901. gadam viņš strādāja kopā ar Augustu Dinklāgi, kurš viņam pievienojās kā darbinieks un drīz kļuva par partneri, izveidojot ļoti produktīvu sadarbību.
Hanss Grīzebahs bija entuziastisks grāmatu kolekcionārs, kurš pēdējos desmit dzīves gados vairāk laika veltīja vecajām grāmatām, kuras viņš krāja jau kopš bērnības, nevis arhitektūrai. 1908. gadā, izmantojot dažādu iespiedēju un izdevēju finansējumu, Berlīnes Dekoratīvās mākslas muzeja bibliotēkai iegādājās aptuveni 2000 grāmatas no viņa bibliotēkas. Kolekcijas uzmanības centrā ir Eiropas māksla no vissenākajiem laikiem līdz deviņpadsmitā gadsimta sākumam. Tajā iekļautas daudzas inkunābulas un bagātīgs izejmateriāls par arhitektūras vēsturi un teoriju. Lai gan daudzi Grīzebaha nozīmīgākie arhitektūras darbi — it īpaši Berlīnes apgabalā — tika bojāti vai iznīcināti Otrā pasaules kara laikā, viņa grāmatu kolekcijas kodols, kas glabājas tagadējā Berlīnes Mākslas muzejā, lielākoties ir saglabājies neskarts.
Darbi
Grīzebahs ir autors dažādiem projektiem historisma un vācu neorenesanses stilā. Avoti atzīmē, ka, kamēr citi arhitekti bija apmierināti ar kādreizējo stilu atdarināšanu savos projektos, Grīzebahs nekad nebaidījās radoši un dāsni pielietot savu iztēli un — īpaši ar pašmāju pasūtījumiem — iekļaujot mājīguma elementus.
Viņš izstrādāja Ķīmijas paviljonu 1893. gada Pasaules izstādei Čikāgā un vēlreiz 1900. gada Pasaules izstādei Parīzē. Iespējams, ka visspilgtākais no viņa darbiem ir Schlesisches Tor virszemes metro stacija Berlīnē, lai gan jāatzīst, ka šis projekts satur arī Augusta Dinklāges arhitektonisko parakstu, kurš tajā laikā strādāja pie Grīzebaha. Citi projekti, kas datēti no partnerības gadiem, attiecībā uz kuriem ne vienmēr ir skaidrs, kurš no partneriem uzņēmās vadību, ir baznīcas Johanneskirche Gīsenā un Petrusskirche Frankfurtē. 1891./92. gadā Grīzebahs uzcēla sev māju Berlīnē, iekļaujot tajā studijas darbnīcu, kas mūsdienās zināma kā Villa Grisebach. Netālu viņš uzcēla citu māju ar "Brēmenes stila" priekšējo frontonu. Vispazīstamākā Grīzebaha ēka ir "Vīzenšteina nams" (Haus Wiesenstein) Agnetendorfas ciematā (līdz 1945. gadam, mūsdienās Jagņatkova) Lejassilēzijā, kas celta 1900./01. gadā Gerhartam Hauptmanim un kurā rakstnieks dzīvoja atlikušo mūžu.
Starp citiem augsta līmeņa klientiem bija pazīstamais ārsts Alberts Neisers un viņa sieva Toni, kuriem 1897./98. gadā Grīzebahs uzcēla tā saukto Villa Neisser Šeitnigeras parkā Breslavā (mūsdienās Vroclava). Šī ģimenes māja kļuva par tikšanās vietu tādām slavenībām kā Gerharts Hauptmanis, Gustavs Mālers un Rihards Štrauss. Grīzebahs uzcēla Villa Röhl Timendorferas pludmalē (netālu no Lībekas) Vālenderu/Gropiusu ģimenei. Valters Gropiuss to izmantoja kā savu vasarnīcu līdz 1933. gadam. Mūsdienās Villa Röhl darbojas kā viesnīca. Mākslinieks Makss Lībermanis kļuva par Grīzenbaha tuvu draugu: Grīzebahs piedalījās Lībermanu ģimenes mājas rekonstrukcijā līdzās Berlīnes Parīzes laukumam un Lībermanu ģimenes kapa projektēšanā ebreju kapsēta Berlīnē. Savukārt Lībermanis uzgleznoja Schloss Klink sienu gleznojumus, kuriem Grīzebahu un Dinlāgi iedvesmoja Luāras pilis, kas celtas no 1896. līdz 1898. gadam Artūram fon Šnicleram ezeru zemē starp Berlīni un Rostoku. Šī ir vēl viena Grīzebaha ēka, kas vēlāk pārveidota par viesnīcu. Viņa klientu vidū bija arī bagāti rietumu rūpnieki, tostarp tekstilizstrādājumu magnāts Pols Andre, kuram 1882./83. projektēta muiža uz austrumiem no Ķelnes.
Vēl viens no viņa projektiem ir Schloss Tremsbüttel uz ziemeļaustrumiem no Hamburgas. Pasūtītājs bija Remšeidas uzņēmējs Alfrēds Hasenklevers, kurš vēlējās labi redzamā vietā novietot vēsturiska stila ēku kā novēlotu kāzu dāvanu savai sievai Olgai. Ēka datēta ar 1893./94. gadu, gan iekšpusē, gan ārpusē saglabājusi daudzas modernās, laikmetam raksturīgās dekorācijas un detaļas. Tāpat kā Schloss Klink un Villa Röhl, Schloß Tremsbüttel ir pārveidota par viesnīcu. Tāpēc visas trīs ēkas ir pieejamas sabiedrībai (2017).
Pēc arhitekta projekta no 1890. līdz 1897. gadam uzbūvēta Cesvaines pils.
Kokimbo reģions
Kokimbo reģions ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts vidusdaļā; ziemeļos robežojas ar Atakamas reģionu, dienvidos — ar Valparaiso reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Kalnainākais Čīles reģions — šeit Andi visvairāk pietuvojas Klusā okeāna krastam. Administratīvi reģions dalās trijās provincēs — Elki, Limari un Čoapa. Reģiona administratīvais centrs ir Laserena. Citas lielākās pilsētas ir ostas pilsēta Kokimbo, no kuras cēlies reģiona nosaukums, kā arī Ovalje un Iljapela.
SF
SF var būt:
Nikolass Holts
Nikolass Karadoks Holts (en, dzimis ) ir angļu aktieris, tēlojis gan lielbudžeta, gan arī neatkarīgajās filmās Lielbritānijā un ASV. Saņēmis vairākus apbalvojumus, kā arī BAFTA kino balvas, divu Zelta globusa balvu un Emmy balvas nominācijas.
2013. gadā attēlojis galveno lomu fantāzijas filmā "Džeks milžu bende" (Jack the Giant Slayer) un zombiju filmā "Mans draugs zombijs" (Warm Bodies). Vēlāk attēlojis lomas spraiga sižeta filmā "Trakais Makss: Skarbais ceļš" (2015), melnajā komēdijā "Favorīte" (2018), biogrāfiskajā drāmā "Tolkīns" (Tolkien, 2019) un šausmu komēdijās "Ēdienkarte" (2022) un "Reinfīlds" (Renfield, 2023).
Roberts Hībners
Roberts Hībners (de; dzimis, Ķelnē) ir Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1971).
Annapūrna
Annapūrna (ne) ir kalns, kas atrodas Himalajos, Nepālā. Tā augstākā virsotne ir 8091 m virs jūras līmeņa un līdz ar to Annapūrna ir desmitā augstākā virsotne uz Zemes. Šis kalns ir viena no bīstamākajām virsotnēm kalnā kāpējiem. Aptuveni 32% no alpīnistiem, kas centušies uzkāpt Annapūrnā, ir gājuši bojā. 2014. gada oktobrī gāja bojā vismaz 32 cilvēki, kad Annapūrnas apkārtnē plosījās sniega vētras un no kalna gāzās lejā lavīnas.
Roberts Hībners
Šahista karjera
1969. gadā guvis pirmo panākumu starptautiskajos turnīros, dalot 2.-3. vietu Eiropas zonas turnīrā Atēnās un iekļūstot starpzonu turnīrā Palma de Maļorkā (Spānija). Tur Hībners dalīja 2.-4. vietu un iekļuva pretendentu mačos. 1970. gadā pretendentu ceturdaļfināla mačā Seviljā viņš zaudēja Tigranam Petrosjanam ar 3:4. Mača pirmās sešas partijas beidzās neizšķirti, bet zaudējums 7. partijā tā iespaidoja Hībneru, ka viņš nolemj neturpināt cīņu. Nākamajos Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas starpzonu turnīros Hībners vairs nespēlēja tik veiksmīgi - 1973. gadā Ļeņingradā viņš palika 5. vietā, bet 1976. gadā Bīlē (Šveice) nācās samierināties ar 7. vietu.
Visveiksmīgākie Hībnera karjerā izrādījās 1979. un 1980. gads. Sākumā viņš uzvarēja zonas turnīrā Lucernā, pēc tam izcīnīja 3. vietu starpzonu turnīrā Riodežaneiro, kas ļāva atkal piedalīties pretendentu mačos. 1980. gada pretendentu mačos viņš pēc kārtas uzveica divus ungāru šahistus: ceturdaļfinālā Andrāšu Adorjānu ar 5½:4½, bet pusfinālā Lajošu Portišu ar 6½:4½. Tomēr finālā Hībners atkal nespēja savaldīt savus nervus un uzdeva maču pret Viktoru Korčnoju, kad bija cietis sāpīgus zaudējumus divās pēdējās partijās - 3½:4½.
Vēstules Džuljetai
"Vēstules Džuljetai" (en) ir 2010. gada romantiska drāma, kuras režisors ir Geriks Viniks. Galvenās lomas atveido Amanda Saifreda, Kristofers Egans, Gaels Garsija Bernals, Vanesa Redgreiva un Franko Nero. Filmas pirmizrāde notika Tribekas filmu festivālā.
Roberts Hībners
Šahista karjera
Kā iepriekšējā cikla finālists Hībners piedalījās arī 1983. gada pretendentu mačos. Viņam šoreiz izdevās atspēlēties un izlīdzināt rezultātu (7:7) mačā pret Vasiliju Smislovu, taču pēc FIDE lēmuma mača uzvarētājs neizšķirta gadījumā bija jānoskaidro ar izlozes palīdzību. Izlozē laime uzsmaidīja Smislovam, un Hībneram pretendentu cikls bija beidzies.
Vēlākajos gados daudz laika veltījis Senās Ēģiptes kultūras izpētei. Jau 1976. gadā ieguvis doktora grādu Ķelnes universitātē un ir viens no Vācijas atzītākajiem speciālistiem papiroloģijā. Hībners ir publicējis arī pētījumus literatūrzinātnē par Kafkas un Selindžera daiļradi.
Vēstules Džuljetai
Sižets
Sofija ir jauna amerikāņu sieviete, kura sapņo kļūt par rakstnieci. Viņa kopā ar savu līgavaini Viktoru dodas pirmskāzu ceļojumā uz Itāliju. Tur Sofija uzzina, ka Viljama Šekspīra lugas galvenajai varonei Džuljetai tiek adresēts tūkstošiem vēstuļu, kuru autores prasa padomu attiecībās; uz vēstulēm atbild "Džuljetas sekretāres". Sofija nejauši atrod vienu no šādām vēstulēm un atbild tās autorei Klērai, kura vēlāk ierodas Itālijā, lai sameklētu savu jaunības dienu mīlestību. Palīdzot Klērai meklējumos, Sofija sāk pārdomāt savu dzīvi un to, vai viņa ir laimīga kopā ar Viktoru.
Roberts Hībners
Šahista karjera
Tikai 1990. gadā Hībners nopietnāk atgriezās šahā un starpzonu turnīrā Manilā izcīnīja 7. vietu, kas garantēja piedalīšanos pretendentu mačos. 1991. gadā viņam bija jāspēlē ar Janu Timmanu, kurš izrādījās pārāks ar 4½:2½.
Vairākkārt pārstāvējis dažādas Vācijas izlases starptautiskajos šaha komandu turnīros. Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 11 reizes (1968, 1972, 1978, 1982-1984, 1990-2000) un komandas sastāvā izcīnījis sudraba medaļu (2000), kā arī 2 individuālās zelta medaļas (1972, 1990). Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (1965, 1989, 1997-2001) un komandas sastāvā izcīnījis 3 bronzas medaļas (1989, 1999, 2001), kā arī individuālo bronzas medaļu (1965). Pasaules studentu komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1968-1969, 1972-1974) un komandas sastāvā izcīnījis sudraba (1968) un bronzas (1972) medaļas, kā arī individuālo zelta medaļu (1968).
Hoakins Korrea
Karloss Hoakins Korrea (es, dzimis ) ir Argentīnas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Korrea pārstāv Itālijas A sērijas komandu Inter Milan, kas viņu īrē no Lazio.
Iepriekš spēlējis Argentīnas komandā Estudiantes, Itālijas A sērijas komandā Sampdoria un Spānijas La Liga komandā Sevilla.
Sasniegumi
Lazio
Argentīna
Oļģerts Kreišmanis
Oļģerts Kreišmanis bija latviešu dziedātājs, bundzinieks, pianists un komponists.
Biogrāfija
Klavierspēli mācījies pie savas mātes, vēlāk privātstundās Valmierā. 1920. gadā iestājies Latvijas Konservatorijā, L. Gomanes klavieru klases audzēknis. 1924. gadā strādājis par repetitoru Nacionālajā operā, šajā pašā laikā arī Latvijas Konservatorijas operas klases repetitors.
No 1921. līdz 1927. gadam dienēja karadienestā, darbojies 4. Valmieras pulka orķestrī kā altists un bundzinieks. Darbojies dažādos koncertos kā solists, koncertmeistars un ērģelnieks. No 1928. gada strādājis Latvijas radiofonā.
Skovorodina
Skovorodina (krievu: Сковородино) ir pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā. Tajā dzīvo 6,6 tūkstoši iedzīvotāju (2023).
Pilsēta atrodas 669 km no Blagoveščenskas.
Stambulas Safīrs
Stambulas Safīrs (Istanbul Sapphire) vai vienkārši Safīrs ir debesskrāpis un augstākā celtne Stambulā, Turcijā. Ēkas celtniecība tika uzsākta 2006. gadā, un 2011. gadā debesskrāpis tika atklāts. Tas ir pirmais ekoloģiskais debesskrāpis Turcijā. Safīrā atrodas iepirkšanās centrs un apartamenti.
Lakstīgala
Izplatība
Lakstīgala ligzdo Eiropas ziemeļu un austrumu teritorijās — Skandināvijā, Somijā, Austrumeiropā, kā arī Kaukāzā un šaurā joslā Centrālāzijas ziemeļu daļā, sasniedzot Kazahstānas ziemeļus.
Frūde Gritens
Frūde Gritens (norvēģu: Frode Grytten, dzimis 1960. gada 11. decembrī Bergenā, Norvēģijā, taču uzaudzis Odā) ir norvēģu rakstnieks un žurnālists. Viņš ir romāna „Bišu stropa dziesma” (Bikubesong) autors un par to ieguvis Brageprisen balvu literatūrā. Viņš raksta arī noveles un dzeju. Viņa darbi ir tulkoti zviedru, dāņu, somu, vācu, nīderlandiešu, franču, angļu, albāņu, igauņu, horvātu un ķīniešu valodās. F. Gritens pārsvarā raksta jaunnorvēģu valodā (nynorsk).
F. Gritens ir uzaudzis Norvēģijas mazā rūpniecības pilsētā Odā, un tā bieži tiek atspoguļota viņa literārajos darbos.
Lakstīgala
Izplatība
Ziemas periodā lakstīgalas migrē uz Āfrikas austrumiem un dienvidaustrumiem.
Latvijā
Latvijā lakstīgala ir parasta un izplatīta ligzdotāja. Laika posmā pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to skaits pieauga par vairāk nekā 30%, kas saistīts ar lauksaimniecības zemju aizaugšanu ar krūmiem. Tomēr kopš 2005. gada skaits ievērojami samazinājies, pieaugot lauku zemju lauksaimnieciskās izmantošanas intensitātei. Notiek arī sugas areāla pārmaiņas, ko ietekmē klimata izmaiņas; rezultātā uz ziemeļiem izplešas ļoti līdzīgās rietumu lakstīgalas areāls.
Frūde Gritens
Biogrāfija
Gritens sevi raksturo kā kautrīgu – gan jaunībā, gan vēlākos gados. Kādā intervijā viņš saka: „Nebija daudz lietu, ko es teicu vidusskolā, bet viena no tām bija, ka Bobs Dilans būtu saņēmis Nobela prēmiju, ja vien saviem dziesmu tekstiem nebūtu sacerējis klāt arī mūziku.” Lai pārvarētu kautrīgumu, Gritens izveidoja alter ego – Arne Speed Mikkelsen, kura vārdā viņš rakstīja laikrakstam Bergens Tidende. Ar šo pseidonīmu viņš ir arī uzstājies 1500 cilvēku lielai publikai Grīga koncertzālē.
Lakstīgala
Latvijā
2023. gadā Latvijas Ornitoloģijas biedrība izraudzījās lakstīgalu par Gada putnu Latvijā.
Frūde Gritens
Biogrāfija
Kad Gritens sasniedza 18 gadu vecumu, viņš pārvācās uz Bergenu, lai tur studētu. Viņš ir ieguvis cand.polit. administratīvās un organizatoriskās teorijas specialitātē Bergenas Universitātē. Viņa diplomdarba temats bija „Politiskie procesi, veidojot aprūpes centrus cilvēkiem ar garīgās attīstības traucējumiem pirms vai pēc HVPU reformas”. Beidzis studijas, viņš meklēja darbu valsts pārvaldē. Viņam tas neizdevās, par ko viņš tagad esot priecīgs. Vēlāk viņš sāka strādāt kā kultūras un reportāžu žurnālists laikrakstā Bergens Tidende. Viņš darbojās fotogrāfijas nodaļā. Daļa viņa reportāžu vēlāk tika apkopotas eseju un rakstu krājumā „50/50”, kas tika publicēts 2010. gadā. Pēc laika viņš lūdza darba devējam bezalgas atvaļinājumu, lai varētu vairāk laika veltīt literatūrai, līdz visbeidzot kļuva par pilna laika rakstnieku.
Lakstīgala
Izskats un īpašības
Lakstīgala ir neliela auguma dziedātājputns, ar neuzkrītošu, pelēkbrūnu apspalvojumu. Toties lakstīgalas dziesma tiek uzskatīta par vienu no skaistākajām putnu dziesmām pasaulē. Tās ķermenis ir 16—18 cm garš, spārnu plētums 24—26 cm, svars 21—29 g. Ārēji tā ir ļoti līdzīga rietumu lakstīgalai, bet ir pelēcīgāka par to. Apspalvojums ir pelēkbrūns, kas uz muguras un krūtīm ir nedaudz tumšāks nekā pavēderē. Reizēm uz krūtīm un vēdera ir tumšāk brūnu spalviņu raibumojums. Acis ir brūnas, un ap tām nav baltā gredzena, kāds ir rietumu lakstīgalai. Abi dzimumi izskatās vienādi, lai gan tēviņi ir pavisam nedaudz lielāki nekā mātītes.
Uzvedība un barība
Lakstīgala mājo lapukoku vai jauktu koku mežos ar biezu pamežu un biezos krūmājos, kas parasti atrodas kādas ūdenstilpes tuvumā. Lai barotos, tai ir svarīga trūdvielām bagāta augsne, ko sedz nokritušās un trūdošās lapas. Pamatā barojas uz zemes, kur augsnē meklē posmkājus un kukaiņus, reizēm tā barojas arī ar augļiem. Lakstīgala lēkā uz abām kājām un ar knābi pārmeklē trūdošās lapas. Ligzdošanas laikā lakstīgala meklē kukaiņus arī kokos un krūmos. Ja ir izdevība, tā medī arī lidojošos kukaiņus.
Frūde Gritens
Vispārīgās tēmas un iezīmes
Frūdes Gritena literārie darbi tiek raksturoti kā rūpīgi veidoti un lakoniski. Viņš bieži raksta ļoti vienkārši un reti izmanto garus un sarežģītus vārdus. Tas ir bijis par iemeslu viņa salīdzināšanai ar vecākiem rakstniekiem, piemēram, Hjellu Askillsenu (Kjell Askildsen) un Eisteinu Lennu (Øystein Lønn). Ja salīdzina ar Frūdes Gritena laikabiedriem, viņa rakstības stils vistuvākais ir Odam V. Surēnam (Odd W. Surén).
Gritens daudzās novelēs izmanto zemtekstu. Viņa grāmatās ir daudz humora, bet tas vienmēr ir paslēpts zemtekstos.
Mūzika spēlē svarīgu lomu vairākās Frūdes Gritena grāmatās. Dažkārt pašas dziesmas ir arī noveles būtība, kā, piemēram, noveļu krājumā Popsongar. Citkārt autors izmanto dziesmu tekstus, lai radītu noskaņu vai arī lai pateiktu kaut ko par grāmatas personāžiem. Viņš ir izmantojis arī mūziķus kā prototipus savu grāmatu personāžiem.