cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Okeāna laineris
Saglabājušies kuģi
Pieci okeāna laineri, kuri ir būvēti pirms Otrā pasaules kara, ir saglabājušies līdz mūsdienām, jo tikuši daļēji vai pilnībā pārvērsti par muzejiem vai viesnīcām. 1929. gadā ūdenī nolaistais japāņu okeāna laineris Hikawa Maru kopš 1961. gada tiek izmantots kā muzejkuģis Jokohamas Naka-ku rajonā. RMS Queen Mary, kuru nolaida ūdenī 1934. gadā, ekspluatēja līdz 1967. gadam, kad kuģi pārveidoja par muzeju/viesnīcu Longbīčā. Par vēl vienu muzejkuģi 1970. gados kļuva 1843. gadā ūdenī nolaistais SS Great Britain, kuru novietoja Bristolē. Pēdējais konservētais kuģis ir 1914. gadā uzbūvētais MK Doulos. Sākotnēji tas bija kravas kuģis, kuru no 1952. līdz 1957. gadam kā okeāna laineri ar nosaukumu Franca C izmantoja itāļu kruīza līnija Costa Lines. 2010. gadā kuģi izvilka krastā Bintanas salā (Bintan Island - angļu val.) Indonēzijā un izmanto kā luksusa viesnīcu. Milānas Leonardo da Vinči Nacionālajā zinātnes un tehnoloģijas muzejā (Museo Nazionale Scienza e Tecnologia Leonardo da Vinci - itāļu val.) pēc ekspluatācijas izbeigšanas 1960. gados ir saglabāta 1925. gadā uzbūvētā itāļu lainera SS Conte Biancamano 1 000 tonnu priekšējā daļa ar stūres māju, pasažieru kajītēm, galveno deju zāli, divām glābšanas laivām uz laivu klāja, kā arī citām ierīcēm un telpām.
Tāpat ir saglabājušies vairāki pēckara okeāna laineri. 1952. gada United States kopš 1996. gada ir pietauvots un pamests Filadelfijā. Rotterdam, kuru nolaida ūdenī 1958. gadā, kopš 2008. gada ir pietauvots Roterdamā un tiek izmantots kā muzejs un viesnīca. Queen Elizabeth 2, kuru nolaida ūdenī 1967. gadā, kopš 2018. gada izmanto par peldošu luksusa viesnīcu un muzeju Rašida ostā (Port Rashid - angļu val.) Dubaijā.
No 1948. gada izmantotais MK Astoria (sākotnēji okeāna laineris MK Stockholm, kurš 1956. gadā sadūrās ar Andrea Doria) laika gaitā ir ticis pārbūvēts un no jauna aprīkots kā kruīza kuģis un tika aktīvi izmantots kruīza līnijā Cruise & Maritime Voyages līdz tās darbības pārtraukumam 2020. gadā COVID-19 pandēmijas dēļ. 2021. gadā, pēc kruīza līnijas bankrota, kuģi izsolē iegādājās ASV bāzēta investoru grupa, kura vēlējās to izmantot kruīziem uz salām no Lisabonas. Tā paša gada augustā kuģi pārpirka Broks Pīrss, lai kopā ar MK Funchal pārveidotu par viesnīcu.
1961. gadā uzbūvēto MK Funchal 2021. gadā par vairāk nekā miljonu ASV dolāru iegādājās Broks Pīrss. Sākotnēji kuģi izmantoja portugāļu kuģniecība Empresa Insulana de Navegação, bet 2021. gadā tika uzsākta tā renovācija par peldošo viesnīcu.
Izmērs un ātrums
Kopš to būves sākuma 19. gadsimtā, okeāna laineriem ir tikušas izvirzītas aizvien pieaugošas prasības. Pirmie laineri bija mazi un pārpildīti, kas noveda pie antisanitāriem apstākļiem uz kuģa. Lai izvairītos no problēmām bija nepieciešami lielāki kuģi, kas samazinātu pasažieru saspiestību un ātrāki, lai samazinātu transatlantiskā šķērsojuma laiku. Dzelzs un tērauda korpusi, kā arī tvaika dzinēji sekmēja attīstību šajos virzienos. Izmēru ziņā ievērojami bija SS Great Western (1 340 BRT ) un SS Great Eastern (18 915 BRT), kurus uzbūvēja attiecīgi 1838. un 1858. gadā. Rekordu, kuru uzstādīja Great Eastern, nepārspēja 43 gadus līdz 1901. gadā tika pabeigts RMS Celtic (21 035 BRT). Kopš tā brīža tonnāža auga ievērojami. Pirmie laineri, kuru tonnāža pārsniedza 20 000 bija White Star Line lielais četrinieks. Olympic klases okeāna laineri, pirmais no kuriem tika uzbūvēts 1911. gadā, bija pirmie, kuru tonnāža pārsniedza 45 000. 1935. gadā pabeigtā SS Normandie tonnāža bija 79 280. Tonnāžas rekordu 1940. gadā pārspēja RMS Queen Elizabeth ar 83 673 tonnām. Tas bija lielākais jebkad uzbūvētais pasažieru kuģis līdz 1997. gadam. 2003. gadā par lielāko okeāna laineri kļuva RMS Queen Mary 2 ar 149 215 BT.
1840. gadu sākumā vidējais laineru ātrums bija zem 10 mezgliem (tātad Atlantijas šķērsošana aizņēma apmēram 12 dienas vai vairāk). 1870. gados vidējais laineru ātrums pieauga līdz apmēram 15 mezgliem tādējādi saīsinot transatlantiskās šķērsošanas laiku līdz apmēram 7 dienām. To izdevās panākt pateicoties tehnoloģiskam progresam kuģu dzinējos un dzinekļos: neattīstītie tvaika katli noveda pie komplicētām tvaika mašīnām, bet dzenrati pakāpeniski pazuda tos nomainot vispirms ar vienu un vēlāk divām dzenskrūvēm. 20. gadsimta sākumā Cunard Line RMS Lusitania un RMS Mauretania sasniedza 27 mezglu ātrumu. Šo kuģu ātruma rekords šķita nepārspējams un lielākā daļa kuģniecību pārstāja piedalīties ātruma sacensībās koncentrējoties uz izmēru, greznību un drošību. Dīzeļdzinēju vai šķidrā kurināmā kuģu, piemēram, Bremen, parādīšanās 1930. gadu sākumā atjaunoja sacensības pēc zilās lentes. Normandie to ieguva 1935. gadā, savukārt jau 1938. gadā to atņēma RMS Queen Mary. Izmaiņas nenotika līdz 1952. gadam, kad SS United States uzstādīja rekordu, kurš nav pārspērts vēl 2022. gadā: 34,5 mezgli (Atlantijas šķērsošana 3 dienās un 12 stundās). Papildus no 1935. gada zilo lenti papildina Heilza trofeja (Hales Trophy - angļu val.), kuru pasniedz uzvarētājam.
Pasažieru kajītes un ērtības
Pirmie okeāna laineri tika būvēti, lai pārvadātu pārsvarā migrantus. Uz borta sanitārie apstākļi parasti bija nožēlojami un bieži izcēlās epidēmijas. 1848. gadā tika pieņemti jauni jūrniecības likumi, kuri uzlika par pienākumu ievērot higiēnas normas, kā rezultātā sadzīves apstākļi kuģos uzlabojās. Pamazām izveidojās divas atšķirīgas klases: kajīšu klase un zemākā klase (steerage class - angļu val.). Pasažieri, kuri ceļoja pirmajā, bija turīgi un izbaudīja zināmu klases sniegtu kompfortu. Pasažieri, kuri ceļoja otrajā, bija vidusslāņa vai strādnieku pārstāvji. Šajā klasē pasažieri mitinājās lielās kopmītnēs. Līdz 20. gadsimta sākumam viņiem ne vienmēr bija pieejama gultas veļa un maltītes. Pamazām priekš tūristiem un vidusslāņa parādījās vidējā klase. Tad kajītes sāka dalīt trijās klasēs. Pasažieriem piedāvāto labierīcību skaits pamazām pieauga. 1870. gados sensāciju izraisīja vannu un eļļas lampu ierīkošana uz RMS Oceanic. Sekojošos gados tādas ērtības kā smēķēšanas telpas, atpūtas telpas un promenādes klājs, kļuva uz kuģiem plaši izplatītas. 1907. gadā RMS Adriatic piedāvāja pat turku pirti un peldbaseinu. Savukārt 1920. gados SS Paris kļuva par pirmo laineri, kurš piedāvāja kinoteātri.
Britu un vācu
Briti un vācieši bija slavenākie kuģu būvētāji lielo okeāna laineru laikmetā. Belfāstas kuģu būvētava Harland & Wolff Īrijā bija īpaši inovatīva un iekaroja daudzu kuģniecību, piemēram, White Star Line, uzticību. Šīs milzīgās kuģu būvētavas nodarbināja lielu daļu no pilsētu iedzīvotājiem un būvēja korpusus, mašīnas, mēbeles un glābšanas laivas. Citas ievērojamas britu kuģu būvētavas bija Swan, Hunter & Wigham Richardson, kura uzbūvēja RMS Mauretania, un John Brown & Company, kura, savukārt, uzbūvēja RMS Lusitania.
Vācijas Ziemeļjūras un Baltijas jūras krastos bija daudzas kuģu būvētavas, tajā skaitā Blohm & Voss un AG Vulcan Stettin. Daudzas no šīm kuģu būvētavām tika iznīcinātas Otrā pasaules kara laikā, tomēr dažām izdevās atkopties un turpināt būvēt kuģus.
Citas valstis
Starp lielākajām Francijas kuģu būvētavām bija Chantiers de Penhoët Sennazērā, kura ir pazīstama kā SS Normandie būvētāja. Šī kuģu būvētava apvienojās ar Ateliers et Chantiers de la Loire, lai izveidotu kuģu būvētavu Chantiers de l'Atlantique, kura ir būvējusi RMS Queen Mary 2. Francijai bija lielas kuģu būvētavas arī Vidusjūras piekrastē.
Tāpat Itālijai un Nīderlandei arī bija kuģu būvētavas, kuras spēja būvēt lielus kuģus (piemēram, Fincantieri).
Britu
Royal Mail Steam Packet Company bija ar valdību cieši saistīts valsts uzņēmums. Savas pastāvēšanas laikā, pirms 1931. gadā juridiska rakstura problēmas noveda līdz uzņēmuma likvidācijai, tas pārņēma daudzas kuģniecības kļūstot par vienu no lielākajiem uzņēmumiem pasaulē. Kuģniecības līnija Union-Castle Line ar ievērojama izmēra floti darbojās Āfrikā un Indijas okeānā.
Vācu, franču un holandiešu
Vācijā sacentās divi konkurējoši uzņēmumi: Hamburg America Line (Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Aktien-Gesellschaft (HAPAG) - vācu val.) un Norddeutscher Lloyd. Pirmais un Otrais pasaules karš abiem uzņēmumiem nodarīja lielus zaudējumus, abu karu rezultātā uzņēmumi bija spiesti atteikties no saviem kuģiem par labu uzvarējušajām valstīm. 1970. gadā uzņēmumi apvienojās un izveidoja Hapag-Lloyd
Okeāna laineru industrija Francijā arī sastāvēja no diviem konkurējošiem uzņēmumiem: Compagnie Générale Transatlantique (bieži saukta par "Transat" vai "Franču līniju") un Messageries Maritimes. CGT apkalpoja Ziemeļatlantijas maršrutu ar tādiem pazīstamiem laineriem kā SS Normandie un SS France, kamēr MM darbojās franču kolonijās Āzijā un Āfrikā. Dekolonizācija 20. gadsimta otrajā pusē noveda pie strauja MM peļņas samazinājuma un 1975. gadā MM apvienojās ar CGT izveidojot Compagnie Générale Maritime.
Nīderlandē pastāvēja trīs vadoši uzņēmumi. Viens no tiem bija Holland America Line, kas apkalpoja galvenokārt Ziemeļatlantijas maršrutu ar tādiem pazīstamiem kuģiem kā SS Nieuw Amsterdam un SS Rotterdam. Atšķirībā no franču un vācu industrijām, Holland America Line nebija pašmāju konkurentu un tādējādi tā konkurēja tikai ar ārzemju kuģniecības līnijām. Abas pārējās holandiešu kuģniecības līnijas bija Stoomvaart Maatschappij Nederland (SMN), angļu valodā saukta arī par Netherland Line, un Koninklijke Rotterdamsche Lloyd (KRL). Šīs kuģniecības līnijas piedāvāja regulārus pārvadājumus starp Nīderlandi un Nīderlandes Austrumindiju, holandiešu koloniju Dienvidaustrumāzijā, tagad sauktu par Indonēziju, un starp tām ilgu laiku pastāvēja draudzīga konkurence.
Citas valstis
Savienoto Valstu kuģniecība United States Lines mēģināja izkonkurēt no starptautiskās skatuves citas kuģniecības līnijas, bet konkurences cīņā zaudēja Eiropas uzņēmumiem. Itālijā 1932. gadā trīs uzņēmumu apvienošanās rezultātā tika izveidota kuģniecības līnija Italian Line. Tā bija pazīstama kā laineru SS Rex un SS Andrea Doria operators. Japāna nodibināja Nippon Yusen, arī sauktu par NYK Lines, kura veica pasažieru pārvadājumus pāri Klusajam okeānam ar laineriem Hikawa Maru un Asama Maru.
Ziemeļatlantija
Pats svarīgākais no visiem okeānu laineru maršrutiem bija Ziemeļatlantijas maršruts. Tajā tika apkalpota liela daļa klientu, kuri ceļoja starp Liverpūles, Sauthemptonas, Hamburgas, Havras, Šerbūras ostām un Ņujorku. Šī maršruta rentabilitāti veidoja migrācija uz Savienotajām Valstīm. Nepieciešamība pēc ātruma ietekmēja šim maršrutam paredzēto laineru būvi un ātrākais laineris tika apbalvots ar zilo lenti. Maršruts nebija drošs, jo Ziemeļatlantijā bieži sastopamas vētras un aisbergi. Šajā maršrutā ir notikušas daudzas kuģu katastrofas, starp tām RMS Titanic nogrimšana, kuras apstākļi ir tikuši atspoguļoti daudzās grāmatās, mākslas un dokumentālajās filmās. Ziemeļatlantijas maršruta apkalpošanai priekšroku deva lielākās kuģniecības un tajā notika sīva sāncensība starp tām.
Dienvidatlantija
Dienvidatlantijas maršrutu izmantoja laineri, kuri devās uz Dienvidameriku, Āfriku un dažreiz Okeāniju. Kuģniecības līnija White Star Line dažus no saviem kuģiem, piemēram, Suevic, izmantoja Liverpūles - Keiptaunas - Sidnejas maršrutā. Dienvidatlantijā nevaldīja tik sīva konkurence, kāda tā bija Ziemeļatlantijā. Arī bojā gājušu kuģu bija mazāk. Šajā maršrutā pārvadājumus veica kuģniecība Hamburg Süd. Starp tās kuģiem bija slavenais SS Cap Arcona
Vidusjūra
Vidusjūrā okeāna laineri bija bieži viesi. Daudzi uzņēmumi pelnīja ar migrāciju no Itālijas un Balkāniem uz Savienotajām Valstīm. Cunard Line kuģis RMS Carpathia apkalpoja Gibraltāra - Dženovas - Triestes maršrutu. Līdzīgi itāļu laineri šķērsoja Vidusjūru pirms ieiešanas Ziemeļatlantijas okeānā. Suecas kanāla atvēršana Vidusjūru padarīja par iespējamu ceļu uz Āziju.
Indijas okeāns un Tālie Austrumi
Kolonizācija Āziju padarīja par īpaši pievilcīgu galamērķi kuģniecībām. Daudzām valdības amatpersonām laiku pa laikam vajadzēja uz turieni ceļot. Sākot no 1840. gadiem kuģniecība P&O organizēja ceļojumus uz Kolkatu pāri Suecas zemesšaurumam, jo kanāls vēl nebija uzbūvēts. Laiks, kāds bija nepieciešams ceļošanai pa šo maršrutu uz Indiju, Dienvidaustrumāziju un Japānu, bija ilgs un ceļā bija daudzas pieturvietas. 1930. gados šajā maršrutā aktīvi darbojās Messageries Maritimes ar saviem motorkuģiem. Viens no kuģniecības flagkuģiem bija 1949. gadā ekspluatēt sāktais La Marseillaise. Dekolonizācija izraisīja šo kuģu peļņas kritumu.
Nacionālais simbols
Dažu okeāna laineru būve notika nacionālisma iespaidā. Vācijas jūras kara flotes spēju atdzimšana bija skaidrs apstiprinājums Vācijas ķeizara Vilhelma II vēlmei redzēt savu valsti kļūstam par jūras lielvalsti. Tādējādi 1900. gadā pabeigtajam SS Deutschland bija tas gods nest savas valsts vārdu, gods, kuru tas pazaudēja pēc desmit gadu neapmierinošas karjeras. RMS Lusitania un RMS Mauretania uzbūvēja 1907. gadā ar britu valdības palīdzību, jo Apvienotajai Karalistei bija vēlme atgūt tās prestižu kā jūras lielvalstij. 1952. gadā ekspluatācijā pieņemtais SS United States bija rezultāts Savienoto Valstu valdības vēlmei iegūt lielu un ātru kuģi, kuru varētu pārvērst par karaspēka pārvadātāju. SS Rex un SS Conte di Savoia būvēja un 1932. gadā pabeidza pēc Benito Musolīni pavēles. Visbeidzot 1961. gadā ekspluatēt sāktā SS France būve bija Šarla de Golla vēlmes uzbūvēt franču nacionālo lepnumu rezultāts. Kuģa būvi finansēja Francijas valdība. Daži laineri kļuva ļoti populāri. Kuģiem Mauretania un Olympic savu karjeru laikā bija daudz pielūdzēju un to ekspluatācijas pārtraukšana ar sekojošu sagriešanu metāllūžņos izraisīja zināmas skumjas. Tāpat bija ar SS Île de France, kura sagriešana metāllūžņos raisīja spēcīgas emocijas tā cienītāju vidū. Arī Queen Mary bija starp britiem ļoti populārs kuģis.
Jūras avārijas un incidenti
Daži okeāna laineri mūsdienās ir pazīstami, jo, tiem nogrimstot, gāja bojā liels skaits pasažieru. 1873. gadā RMS Atlantic uzskrēja uz zemūdens klints un nogrima Jaunskotijas piekrastē Kanādā paņemot vismaz 535 dzīvības. RMS Titanic nogrimšana 1912. gadā, paņemot apmēram 1 500 dzīvību, izgaismoja kuģniecību pārlieku lielo pašpārliecinātību attiecībā uz saviem kuģiem, piemēram, neapgādājot tos ar pietiekamu skaitu glābšanas laivu. Pēc katastrofas tika pārvērtēti jūrniecības drošības noteikumi. Divus gadus vēlāk, 1914. gadā, RMS Empress of Ireland nogrima Sentlorensā pēc sadursmes ar citu kuģi. Gāja bojā 1 012 cilvēki.
Starp citām kuģu nogrimšanām bija RMS Lusitania torpedēšana 1915. gadā paņemot 1 198 dzīvības un izprovocējot starptautiskus protestus, HMHS Britannic nogrimšana 1916. gadā pēc sadursmes ar jūras mīnu un MK Georges Philippar aizdegšanās un nogrimšana 1932. gadā Adenas līcī paņemot 54 dzīvības. 1956. gadā laikrakstu virsraksti vēstīja par SS Andrea Doria nogrimšanu ar 46 upuriem pēc sadursmes ar MK Stockholm.
1985. gadā MK Achille Lauro Ēģiptes piekrastē nolaupīja Palestīnas Atbrīvošanās frontes (Palestinian Liberation Front (PLF) - angļu val.) kaujinieki nogalinot vienu no sagrābtajiem ķīlniekiem. 1994. gadā kuģis aizdegās un nogrima Somālijas piekrastē.
Filmas
Filmās okeāna lainerus bieži izmantoja kā vidi mīlas stāstiem, piemēram, 1939. gada filmā Love Affair. Tāpat tos izmantoja kā notikumu risināšanās vietu katastrofu filmās. 1960. gada filmu The Last Voyage filmēja uz kuģa Île de France, kuru izmantoja kā peldošu rekvizītu un pie reizes sagrieza metāllūžņos. Bet 1972. gada filma The Poseidon Adventure kļuva par žanra klasiku, kura ir iedvesmojusi daudzus pakaļdarījumus.
Kuģa Titanic nogrimšana piesaistīja lielu filmu industrijas uzmanību. Tika uzņemtas gandrīz septiņpadsmit filmas, kurās atspoguļoja šo notikumu, bet Džeimsa Kemerona 1997. gada filma bija komerciāli pati veiksmīgākā.
Mistra kalns
Mistra kalns ir pilskalns, kas atrodas Latgalē, Balvu novada Šķilbēnu pagasta Porskovā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis. Pilskalnu 1952. gadā atklāja E. Šnores un S. Tarakanovas vadītā ekspedīcija. Tas ir 11 metrus augsts paugurs, plakums 55 x 40 m. Atrastas ar ripu darinātu trauku lauskas, kas varētu liecināt, ka Mistra kalns ir vēlā dzelzs laikmeta otrās puses vai pat vēl vēlāku laiku nocietinājums.
Visu laiku rezultatīvāko NBA spēlētāju uzskaitījums
Šis ir visu laiku rezultatīvāko NBA spēlētāju uzskaitījums.
Zīlīšu dzimta
Zīlīšu dzimta (Paridae) ir viena no dziedātājputnu (Passeri) dzimtām, kas pieder zvirbuļveidīgo kārtai (Passeriformes). Tajā ir 64 sugas, kas sistematizētas 14 ģintīs. Nesenā pagātnē lielākā daļa sugu tika sistematizētas zīlīšu ģintī (Parus), bet pēdējo gadu DNS pētījumi zīlīšu sistemātiku ir izmainījuši.
Izplatība
Zīlīšu dzimtas sugas ir plaši izplatītas visā pasaulē. Tās sastopamas lielākajā daļā kontinentu: Eiropā, Āzijā, Āfrikā un Ziemeļamerikā. Ir sugas, kuru izplatība gandrīz sakrīt ar kopējo dzimtas izplatību, bet ir sugas, kas ir endēmiskas nelielām teritorijām. Visplašāk sastopamā ir meža zīlīte (Periparus ater), kas mājo plašā teritorijā Eirāzijā un Ziemeļāfrikā. Toties taigas zīlīte (Poecile cinctus) mājo visā subarktiskajā joslā - Skandināvijā, Āzijas ziemeļos, Aļaskā un Kanādā.
Latvijā
Latvijā sastopamas 7 zīlīšu dzimtas sugas: meža zīlīte (Periparus ater), zilzīlīte (Cyanistes caeruleus), gaišzilā zīlīte (Cyanistes cyanus), cekulzīlīte (Lophophanes cristatus), lielā zīlīte (Parus major), pelēkā zīlīte (Poecile montanus) un purva zīlīte (Poecile palustris).
Izskats un īpašības
Ar dažiem izņēmumiem, zīlīšu sugas ārēji ir ļoti līdzīgas. Tie ir kompakti putniņi ar īsiem knābjiem. Atkarībā no pamatbarības knābji var būt gan masīvāki, gan smalkāki. Zīlītēm, kas pamatā barojas ar kukaiņiem, knābji ir smalkāki. Visdīvainākais knābis dzimtā ir zemes zīlītei (Pseudopodoces humilis), šai zīlītei tas ir garš un līks. Dažām sugām ir cekuliņi. Parasti zīlītes ir 10—16 cm lielas, bet zaļā zīlīte (Sylviparus modestus), kas dzimtā ir vismazākā, ir 9 cm gara un sver 5 g. Vislielākā ir sultānzīlīte (Melanochlora sultanea), kuras ķermeņa garums sasniedz 21 cm, bet svars gandrīz 50 g. Vislielākā dažādība dzimtā ir apspalvojuma krāsai.
Uzvedība
Zīlītes ir aktīvi, skaļi un sabiedriski putniņi. Ligzdošanas laikā tie ir teritoriāli, bet pēc jauno putnu izlidošanas apvienojas draudzīgos baros. Bieži barā ir sajauktas vairāku sugu zīlītes. Šie putni spēj samērā viegli piemēroties jauniem apstākļiem. Tie ir vieni no inteliģentākajiem putniem, un inteliģences skalā tiek ierindoti uzreiz pēc vārnām, kraukļiem un papagaiļiem.
Barība
Zīlītes spēj piemēroties dažādai barībai, tās barojas gan ar sēklām, gan kukaiņiem. Daudzas sugas uzturas cilvēku tuvumā un ziemas periodā labprāt apmeklē putnu barotavas. Atkarībā no tā, vai zīlītes slēpj barību, ornitologi tās iedala divās grupās: barības slēpējās (purva zīlīte, pelēkā zīlīte, meža zīlīte) un neslēpējās (lielā zīlīte, zilzīlīte). Piemēram, pelēkā zīlīte sezonas laikā noglabā aptuveni 15 kilogramus barības.
Ligzdošana
Zīlītes parasti ligzdo koku dobumos, lai gan ir sugas, kas ligzdu vij uz zemes. Dējumi atkarībā no sugas var būt ļoti dažādi. Piemēram, Himalajos dzīvojošā rūsdibena zīlīte (Periparus rubidiventris) dēj 2 olas, bet Eiropas zilzīlīte 10—14 olas. Daudzām sugām sezonā ir vairāki dējumi, bet daudzām Āfrikā dzīvojošām sugām raksturīga kooperēšanās putnēnu audzināšanā. Pamatā visas zīlīšu sugas veido monogāmus pārus, izņēmums ir zilzīlīte, kas ir poligāma.
Žuau Moutiņu
Žuau Moutiņu (pt; dzimis ) ir Portugāles futbolists, pussargs, Portugāles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Vulverhemptonas "Wanderers" sastāvā.
Sasniegumi
Sporting
Porto
Monaco
Portugāle
Individuālie sasniegumi
Juris Kalniņš (aktieris)
Juris Kalniņš (dzimis Siguldā) ir latviešu aktieris un režisors.
Vidējo izglītību ieguvis Siguldas 1. vidusskolā, pēc tam iestājies LVFKI, tomēr to nav pabeidzis. 1977. gadā absolvējis Latvijas Konservatorijas Teātra fakultāti (Dailes teātra VI studija), 1983. gadā — Kultūras un mākslas zinātņu fakultātes Režijas nodaļu.
No 1977. līdz 2017. gadam strādājis Dailes teātrī. Laikā no 1981. līdz 1985. gadam Kalniņš strādājis arī Latvijas Radio par diktoru. Papildu lomām Dailes teātrī tēlojis arī citu teātru iestudējumos. Tāpat tēlojis televīzijā. 2012. gadā kļuva par LNT raidījuma "Labvakar, Latvija!" vadītāju (kopā ar Jolantu Strikaiti). 2019. gadā tēlojis lomu TV seriālā "Sarkanais mežs".
Precējies ar aktrisi Katrīni Pasternaku.
Alesandro Mandzoni
Alesandro Frančesko Tommazo Mandzoni (dzimis, miris ) bija 19. gadsimta pirmās puses itāļu rakstnieks un dzejnieks. Mandzoni 1827. gada romāns "Saderinātie" (I Promessi sposi) iedvesmoja itāliešus Risorgimento periodā, tiek uzskatīts par itāļu romantisma virsotni un ietekmējis itāliešu literārās valodas attīstību. Džuzepe Verdi Mandzoni gada nāves gadadienā pirmatskaņoja savu "Rekviēmu".
Sarmīte Rubule
Sarmīte Rubule (dzimusi ) ir latviešu aktrise. Mācījusies Preiļu Valsts ģimnāzijā un Dailes teātra 8. studijā. No 2002. līdz 2020. gadam strādāja Dailes teātrī.
Filmējusies seriālos "Likteņa līdumniekos", "Eņģeļu iela 9: Pelnrušķītes mantojums", "Svešā dzīve"", "Viņas melo labāk" un "UgunsGrēks".
2020. gadā S. Rubule zaudēja darbu Dailes teātrī.
Zils-Marijas mākoņi
"Zils-Marijas mākoņi" (en) ir 2014. gada Francijas, Vācijas un Šveices drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Olivjē Asajass. Galvenās lomas atveido Kristena Stjuarta, Žiljeta Binoša un Hloja Greisa Moreca. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Marija Endersa ir filmu un teātra zvaigzne, kas savu karjeru uzsāka, piedaloties uz Viljama Melčiora lugas "Maloja Snake" pamata veidotā teātra izrādē un kino ekranizācijā, atveidojot jaunu meiteni Zigrīdu. Divdesmit gadus vēlāk Marijai tiek piedāvāts piedalīties jaunā izrādē, kas balstīta uz to pašu lugu, tiesa, šoreiz citā lomā.
Hidrauliskais pārvads
Hidrauliskais pārvads ir pārvada veids, ko izmanto galvenokārt dīzeļlokomotīvēm. Lokomotīvēm ar hidraulisko pārvadu, tāpat kā lokomotīvēm ar elektrisko pārvadu, primārais dzinējs ir dīzeļdzinējs, kurš griež hidropārvada sūkņa ratu. Sūkņa rats nodrošina hidropārvada eļļas padevi un vienmērīga spiediena nodrošināšanu, kurš tiek izmantots, lai grieztu turbīnu. Turbīna ar zobratu un kardānpārvadu palīdzību nodod griezes momentu uz vilces reduktoriem, kuri piedzen lokomotīves dzenošās asis. Pielieto uz mazas un vidējas jaudas manevru lokomotīvēm (TGM3, TGM23, u.c.) Tāpat hidropārvadi tiek pielietoti Rīgas vagonbūves rūpnīcā ražotajiem DR1A un DR1Am markas dīzeļvilcieniem.
Ekspress-AM33
Ekspress-AM33 (Экспресс-АМ33) ir Krievijas uzņēmuma Kosmičeskaja svjaz' sakaru pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2008. gada janvārī. Tas nodrošina sakarus Atlantijas reģionā.
Precizionisms
Precizionisms bija mākslas kustība, kas pēc Pirmā pasaules kara izveidojās ASV un bija aktīva starpkaru periodā. Termins 'precizionisms' radās 1920. gadu sākumā.
Ekspress-AM33
Pavadonis izgatavots Krievijas uzņēmumā Informacionnyje sputnikovyje sistemy (ISS) uz platformas MSS-767 bāzes. Sakaru aparatūru piegādāja Francijas uzņēmums Thales Alenia Space. Tam uzstādīti 10 C joslas, 16 Ku joslas un 1 L joslas raidītāji. Pavadoņa darbības laiks plānots 12 gadi.
Precizionisms
Precizionisma mākslas darbu galvenie motīvi ir Amerikas ainavas industrializācija un modernizācija, kas tika atveidota uz audekla precīzās un ģeometriski smalkās līnijās. Izteiktas ģeometriskās formas 20. gadsimta pašā sākumā ainavā veidojās pašas par sevi, jo būves un mehānismi arvien vairāk bija sastopami apkārtējā vidē, kur tie radīja arvien vairāk noteiktas ģeometrisko formu aprises. Precizionisma mākslinieki centās iedvesmoties tikai no Amerikas un norobežojās no jebkādas Eiropas mākslas ietekmes. Lai gan precizionisma mākslā dominē cilvēkvides industriālās ainavas, mākslas darbi primāri netika veidoti kā sociālās kritikas forma.
Precizionisms ietekmējās no kubisma un futūrisma un daļēji ir kā agrīns avots maģiskajam reālismam. Precizionisma darbi ir gan ļoti abstrakti kā Čārlza Demuta 1928. gada darbs The Figure 5 in Gold, gan arī ļoti fotoreālistiski kā Čārlza Šīlera darbi. Daudzi precizionisti, tai skaitā Čārlzs Šīlers un viņa draugs Pols Strends, nodarbojās arī ar industriālās un modernās ainavas fotografēšanu.
Ekspress-AM33
Lidojuma gaita
Ekspress-AM33 palaists 00:18 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas.
2015. gada 3. februārī 18:35 UTC tika konstatēta sakaru zaudēšana ar pavadoni. Sakaru kanāli tika pārslēgti uz Jamal-401. 4. februārī 11:00 UTC paziņots, ka Ekspress-AM33 darbība pilnībā atjaunota.
2021. gada 25. martā ekspluatācijā tika nodots pavadonis Ekspress-103, un uz to pārslēdza Ekspress-AM3 kanālus. 2021. gada 17. augustā tika pabeigta Ekspress-AM33 pārvietošana uz punktu 11° rietumu garuma, kur tas nodrošina sakarus Atlantijas reģionā.
Ukrainofobija
Ukrainofobija (uk, no "Ukraina" + grc (fobos) — 'bailes') ir pret ukraiņiem, ukraiņu kultūru, ukraiņu valodu un Ukrainu vērsta negatīva attieksme. Kā ksenofobijas paveids, tā īpaši izpaužas aizskarošu etnonīmu lietošanā un stereotipiskā noteiktu negatīvu iezīmju piedēvēšanā ukraiņiem.
Mēs. Latvija, XX gadsimts
'''Mēs. Latvija, XX gadsimts''' ir romānu sērija, kuru apgāds "Dienas grāmata" publicēja no 2014. gada līdz 2018. gadam.
Tapšana
Romānu sērija tika organizēta pēc rakstnieces Gundegas Repšes iniciatīvas. Tajā publicēti 13 latviešu autoru romāni. Sērija iemantoja lielu lasītāju interesi, vairāki tās darbi saņēma literāras prēmijas. G. Repše par sērijas kūrēšanu un romānu "Bogene" saņēmusi Baltijas Asamblejas balvu literatūrā.
Aksas mošeja
Aksas mošeja (, al-Masjid al-Aqṣā — ‘tālākā mošeja’) Jeruzalemē ir trešā svētākā vieta islāmā pēc Harāma mošejas Mekā un Nabavi mošejas Medīnā. Tā atrodas Jeruzalemes vecpilsētā, Tempļa kalna virsotnē. Aksas mošejā vienlaicīgi var lūgties līdz 5000 ticīgo.
7. gadsimta sākumā, kalifa Umara Ibnelhatāba valdīšanas laikā, šajā vietā atradās neliels lūgšanas nams. Pēc kalifa Abdula Malika ibn Marvāna rīkojuma sāka celt lielāku lūgšanu vietu, kuru 705. gadā pabeidza viņa dēls Valids. 746. gadā pēc zemestrīces mošeja tika gandrīz pilnībā nopostīta, un 754. gadā to no jauna pārbūvēja Abāsīdu kalifs Mansurs. 1033. gadā mošeja vēlreiz cieta no zemestrīces. Divus gadus vēlāk Abu al Zihirs uzbūvēja mošeju, kas stāv joprojām.
Leons (filma)
"Leons" (fr) ir 1994. gada Francijas trilleris, kura režisors un scenārija autors ir Liks Besons. Galvenās lomas atveido Žans Reno, Natālija Portmane un Gērijs Oldmens. Filmas pirmizrāde notika.
Baškīrijas dabas rezervāts
Baškīrijas dabas rezervāts ir dabas rezervāts, kas atrodas Baškortostānā, Krievijā, Urālu dienvidu daļā. Tika izveidots, tā platība ir 49 609 hektāri.
Leons (filma)
Profesionāls slepkava Leons negribīgi pieņem divpadsmitgadīgo Matildi pēc tam, kad viņas ģimene tiek nogalināta. Laika gaitā starp Leonu un Matildi izveidojas neparastas attiecības, jo Matilde kļūst par Leona protežē un iemācās Leona noslēpumus.
Baškīrijas dabas rezervāts
1951. gadā tika likvidēts, sākās intensīva meža ekspluatācija. Atjaunots 1958. gadā.
Rezervātā ir augsta bioloģiskā daudzveidība, sastopama Sibīrijas, Eiropas, Centrālāzijas un citu tipu veģetācija. 80% no rezervāta teritorijas klāj meži. Teritorijā ir saskaitītas 812 vaskulāro augu, 95 aļģu, 42 sēņu, 322 ķērpju un 124 sūnu sugas. Rezervātu apdzīvo tipiskie Urālu dienvidu dzīvnieki. Ir saskaitītas 275 mugurkaulnieku, 17 zivju, 3 abinieku, 6 rāpuļu sugas.
Šahs (žurnāls)
"Šahs" bija Latvijā izdots šaha žurnāls, kas iznāca divreiz mēnesī laika posmā no 1959. gada jūnija līdz 1990. gada decembrim. Pavisam iznāca 758 žurnāla numuri. Žurnāla ilggadēji redaktori bija Zigfrīds Solmanis (1959—1965), Mihails Tāls (1960—1970) un Aivars Gipslis (1970—1990). Žurnāls publicēja sacensību apskatus, šaha partiju analīzes, rakstus par šaha teoriju un vēsturi un šaha kompozīciju. Tas organizēja dažādus konkursus. Žurnālam bija vairākas pastāvīgās nodaļas: "Partijas", "Stratēģija un taktika", "Atrodiet kombinācijas!", "Pirms piecdesmit (simts) gadiem", "Brālīgās republikās", "Ārzemju hronika", "Mūsu konkurss", "Korespondencšahs", "Kompozīcija" un citas.
Džunko Odzava
Džunko Odzava (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Sterilizācija (mikrobioloģija)
Sterilizācija (sterilis — ‘neauglīgs’) ir dažādu priekšmetu, šķidrumu, pārtikas produktu, pārsienamā un brūces materiāla, operācijas veļas, ārstniecisko šķīdumu apstrāde ar fizikālām metodēm, lai iznīcinātu mikrofloru.
Pārsienamo materiālu un veļu parasti sterilizē speciālās metāla tvertnēs, tās ievietojot autoklāvā 120—132 °C temperatūrā un 150—200 kPa (1,5—2 at) spiedienā; ķirurģiskos instrumentus — vārot 25—30 minūtes (ja ir aizdomas par anaerobisko infekciju — līdz 40—45 minūtēm); traukus — speciālos skapjos 150—160 °C temperatūrā 10—15 minūtes; optiskos instrumentus (cistoskopus, laparoskopus, torakoskopus un urīnceļu katetrus) — formalīna tvaikos 24 stundas; asinsvadu katetrus — speciālos šķīdumos. Gumijas cimdus var sterilizēt autoklāvā. Šuvju materiālu (zīdu, ketgutu, perlonu u.c.) sterilizē speciāli šim nolūkam pagatavotos šķīdumos.
Sterilizācijas procesu atdala no tīrīšanas procesa laikā vai telpā. Darbinieks, kas veic sterilizāciju, nodrošina, lai nenotiktu nesterilo un sterilizēto objektu saskare (viena virziena princips "nav atpakaļceļa").
Gemini 11
Gemini 11 jeb Gemini XI bija ASV NASA programmas Gemini kosmosa kuģa Gemini pilotējams lidojums. Palaists 1966. gada septembrī. Veica trīs dienu lidojumu, kura laikā vairākkārt saslēdzās ar modificētu raķešpakāpi, tai skaitā savienojot abus objektus ar trosi; veiktas divas iziešanas kosmosā.
Apkalpe
Kuģa Gemini apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublieru apkalpe:
Lidojuma gaita
Gemini 11 saslēgšanās mērķis Agena Target Vehicle GATV 5006 tika palaists 1966. gada 12. septembrī 13:05:01 UTC. Gemini 11 tika palaists 100 minūtes vēlāk 14:42:26 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.
Gemini 11 saslēgšanas ar GATV 5006 notika 94 minūtes pēc starta, 16:16 UTC. Kosmosa kuģis saslēdzās un atvienojās četras reizes (katrs kosmonauts to veica gan dienas gaismā gan ēnā). Pēc tam vēl pietika degvielas neplānotai piektajai saslēgšanās reizei.
13. septembrī 14:44 UTC Gordons sāka iziešanu kosmosā. Ar 30 m trosi Gemini tika savienots ar Agena Target Vehicle, lai vēlāk veiktu pasīvās stabilizācijas eksperimentu. Veicot šo darbu, Gordona skafandra dzesēšanas sistēma nespēja tikt galā ar uzdevumu, un aizsargstikls aizsvīda. Iziešana pārtraukta priekšlaicīgi. Darbības atklātā kosmosā ilga 33 minūtes.
14. septembrī 07:12:41 UTC ar GATV 5006 veikts 25 sekunžu manevrs, paaugstinot orbītas apogeju līdz 1374,1 km. Pēc diviem Zemes apriņķojumiem uz 22,5 sekundēm iedarbināts Agena dzinējs, atgriežot abu kosmisko aparātu kompleksu orbītā 287 × 304 km. Pēc 15:00 UTC Gemini 11 atvienojās no GATV 5006, paliekot sasaistīts ar trosi. Pēc tam veikts pasīvās stabilizācijas eksperiments, ar Agena piesietu trosē uz leju (vērstu pret Zemi). Trose nenostiepās kā gaidīts, pēc Zemes gravitācijas gradienta. Savukārt izdevās radīt mākslīgo gravitāciju 0,00015 g, iedarbinot sāna dzinējus, tādējādi lēni rotējot abiem objektiem.
14. septembrī 16:15 UTC Gordons sāka 2 stundu 29 minūšu ilgu otro darbību atklātā kosmosā. Viņš neatstāju kuģi, bet tikai izliecās no lūkas, fotografējot Zemi, mākoņus un zvaigznes.
Nolaišanās notika 15. septembrī 13:59:35 UTC Atlantijas okeānā, 2,4 km no aprēķinātās nosēšanās vietas. Tā bija pirmā pilnībā automātiska, datora vadīta nolaišanās.
Personīgā stiliste
Personīgā stiliste Morīna atsakās atstāt Parīzi līdz brīdim, kad viņa sazināsies ar savu dvīņu brāli, kurš kādu laiku iepriekš pilsētā nomira. Morīnas dzīve kļūst sarežģītāka brīdī, kad kāda noslēpumaina persona ar viņu sazinās ar īsziņas palīdzību.
Kaučupīte
Kaučupīte ir Saprašas (Pestavas) kreisā krasta pieteka Valmieras novadā uz austrumiem no Vilpulkas. Iztek no Kauču purva. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Pestavā augšpus Pūķa mājām.
Burtnieku ezera pļavas
Burtnieku ezera pļavas ir 2004. gadā dibināts dabas liegums Valmieras novada Burtnieku pagastā Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā. Liegums stiepjas šaurā joslā ap Burtnieka krastu Burtnieku pagasta teritorijas robežās. Natura 2000 teritorija.
Burtnieka piekrastes un tajā vairāku ietekošo upju (lielākās no tām Briede un Eiķinupe) palieņu pļavas ir svarīga griezes ligzdošanas vieta un potenciāls ķikutu biotops. Pļavas regulāri applūst. Aizsargājami biotopi ir mēreni mitras pļavas, eitrofas augsto lakstaugu audzes un upju palieņu pļavas. Lieguma teritorija Burtnieka austrumu krasta ziemeļos piekļaujas dabas liegumam Vidusburtnieks. Lieguma teritorijā atrodas dabas piemineklis Burtnieka smilšakmens atsegumi.
Loka šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 50 metri Au Chapelet vīriešiem
Au Chapelet, 50 metri vīriešiem bija viena no loka šaušanas disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēles. Sacensības notika Vensēnas mežā 1900. gada 15. augustā. Pasākuma kvalifikācija notika, izmantojot lielos komandu posmus, no kuriem seši labākie individuālie loka šāvēji startēja individuālajās sacensībās. Četru labāko loka šāvēju identitātes ir zināmas, taču pārējo sportistu identitāte nav zināma.
Visas olimpiskās medaļas ieguva Francijas sportisti. Zelta medaļu ieguva Ežēns Mužēns, sudraba medaļu — Anrī Ells, bet bronzas medaļu — Emīls Mersjē.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Šajās sacensībās startēja 6 sportisti no 2 valstīm.
Daiva Čepeliene
Daiva Čepeliene (lt; dzimusi Kupišķos) ir bijusī Lietuvas šosejas riteņbraucēja. 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Barselonā pārstāvēja Lietuvas komandu, startējot grupas braucienā, kur izcīnīta 20. vieta.
Pirms riteņbraukšanas nodarbojusies ar vieglatlētiku un basketbolu. Gūstot pirmos panākumus riteņbraukšanā, uzņemta Panevēžas sporta internātskolā.
Hermanis Kaupiņš
Hermanis Kaupiņš ( — ) bija latviešu žurnālists, teātra darbinieks un politiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis Lēdurgas pagastā. Mācījies Limbažu pilsētas skolā, bet vēlāk Šaņavska augstskolā Maskavā. 1905. gada revolūcijas dalībnieks. LSDSP biedrs.
No 1948. gada atradies padomju apcietinājumā, izsūtīts. Vēlāk darbojies teātra jomā padomju Latvijā. Miris Rīgā, Ķīpsalā.
Majors
Lietošana Latvijā
Arī Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos tiek lietota šī dienesta pakāpe, tāpat arī Valsts policijā un robežsardzē.
Briģu tīrelis
Briģu tīrelis ir augstais un pārejas purvs Zemgales līdzenumā, Bauskas novada Vecsaules pagastā. Izvietojies ūdensšķirtnē starp Iecavu un Mēmeli, notece uz dienvidrietumiem pa Vecsaules grāvi uz Mēmeli un uz austrumiem un ziemeļiem uz Iecavu. Kopējie kūdras krājumi ap 17 mlj m³, rūpnieciski izmantojami ap 15,7 mlj m³, kas tiek intensīvi izstrādāti. Purva dienvidu malā Kūdras ciemats; no ziemeļiem purvā ienāk šaursliežu dzelzceļa līnija no Misas stacijas. Purva neapgūtajā daļā tas apaudzis ar priedēm, bērziem, eglēm.
Toletums
Vēsture
Toletumu piemin romiešu vēsturnieks Līvijs kā "urbs parva, sed loco munita" (neliela, bet nocietināta pilsēta). Romiešu karavadonis Marks Fulvijs Nobiliors 193. gadā pr.Kr. piedalījās kaujā netālu no pilsētas ar ķeltu cilšu konfederāciju, kas apvienoja vakejus, vetonus un ķeltibērus, un, tos uzvarot, saņēma gūstā ķēniņu Hilermusu. Tajā laikā Toletums bija karpentāņu cilts pilsēta un Karpentānijas reģiona daļa. Pēc teritorijas iekarošanas pilsēta tika iekļauta Romas impērijas sastāvā kā civitas stipendiaria, t.i. pakļauta nepilsoņu pilsēta, bet Flāviju laikā tā ieguva municipalitātes statusu. Ar šo statusu pilsētas pārvaldītāji (arī karpentāņi) ieguva romiešu pilsonību, lai varētu turpināt valsts dienestu, un baudīt romiešu tiesības. Apmēram šajā laikā Toletumā tika uzbūvēti romiešu cirks, pilsētas aizsargmūris, publiskās pirtis (termas) un pilsētas ūdensapgādes sistēma ar cisternām.
Toletuma romiešu cirks bija viens no lielākajiem Spānijā. Sacensības ar divričiem tika rīkotas tikai romiešu svētku laikā, kā arī pēc privātpersonu pasūtījuma, lai nosvinētu savas karjeras sasniegumus. Uz akmens fragmenta uzraksta bija pierakstītas cirka sacensības, kuras apmaksājis kāds pilsonis, lai atzīmētu savu iekļūšanu sevirātā (sava veida priesterība), kas dod augstu sabiedrisko statusu. Arheologi atrada arī īpašu vietu, sauktu kurulis, kuru pilsētas elite izmantoja cirka sacensību apmeklēšanai. Cirks iekļāva 15 000 skatītāju vietu.
Romas impērijas laikā Toletums nekad nebija ne provinces galvaspilsēta, ne arī juridiskais konvents, taču pilsētas nozīme pieauga vēlajā antīkajā laikā. Ir liecības, ka lielas privātmājas (domus) pilsētas mūru iekšpusē tika paplašinātas, bet vairākas lielas villas 3. un 4. gadsimtā tika uzceltas uz ziemeļiem no pilsētas. Cirka sacensības tika rīkotas līdz 4. gadsimta beigām un 5. gadsimta sākumam. Arī tas liecina par aktīvu pilsētas dzīvi un pastāvīgu mecenātismu no bagātās elites puses.
400. gadā Toletumā tika sasaukts baznīcas koncils, lai pārrunātu konfliktu ar priscilliānismu, kuru vēlāk pasludināja par herēzi.
Pēc pirmajiem ģermāņu iebrukumiem vecie mūri aizsardzības nolūkos tika pārbūvēti. Neskatoties uz to 411. gadā, pateicoties savām militārajām prasmēm un kavalērijai, pilsētu ieņēma alāni, kurus, savukārt, 418. gadā uzveica vestgoti. Vēlāk tie Toletumu pasludināja par Vestgotu karalistes galvaspilsētu.
Keitija Mūna
Keitija Mūna (en; dzimusi Nažota (Nageotte) ) ir amerikāņu vieglatlēte, startē kārtslēkšanas sacensībās.
Karjera
Ar kārtslēkšanu sāka nodarboties 2004. gadā. No 2010. līdz 2013. gadam startēja NCAA sacensībās. 2015. gada Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību jūras valstu čempionātā Sanhosē, Kostarikā, ieguva bronzas medaļu, bet 2018. gadā uzvarēja šajās sacensībās, uzstādot čempionāta rekordu. 2019. gadā izcīnīja sudraba medaļu Panamerikas spēlēs. Tajā pašā gadā pirmoreiz piedalījās Pasaules čempionātā, ar rezultātu 4,70 m ieņēma septīto vietu.
Tokijā izcīnīja zelta medaļu, pārvarot latiņu 4,90 metru augstumā. 2022. gada Pasaules čempionātā telpās Belgradā ieguva sudraba medaļu. 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā kļuva par pasaules čempioni.
Vidusburtnieks
Vidusburtnieks ir 2004. gadā dibināts dabas liegums Valmieras novadā. Tajā ir mežains apvidus starp Rūjas un Sedas upju lejtecēm. Liegums ir Natura 2000 teritorija.
Šeit sastopami vērtīgi ozolu-apšu-priežu meži, ozolu meži un priežu-egļu meži, kā arī vecupes. Atrastas retas bezmugurkaulnieku sugas.
Renatu Sanšešs
Renatu Žuniors Lušs Sanšešs (pt; dzimis ) ir Portugāles futbolists, pussargs, Portugāles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Sanšešs spēlē Itālijas čempionāta A sērijas komandā AS Roma, kas viņu īrē no Paris Saint-Germain.
Sasniegumi
Benfica
Bayern Munich
Lille
Paris Saint-Germain
Portugāle
Individuālie sasniegumi
Amēlija (2001. gada filma)
"Amēlija" (fr) ir 2001. gada Francijas romantiska komēdija, kuras režisors ir Žans Pjērs Ženē. Galvenās lomas atveido Odrija Totū un Matjē Kasovics. Filmas pirmizrāde notika Francijā.
Mukačeves rajons
Mukačeves rajons ir Aizkarpatu apgabala administratīvā iedalījuma vienība Ukrainā. Robežojas ar Aizkarpatu apgabala Perečinas, Svaļavas, Iršavas, Berehoves un Užhorodas rajoniem, kā arī Mukačeves pilsētu.
Mukačeves rajona Romočevicjas ciemā dzimis ukraiņu politiķis Vasiļs Durdinecs (Василь Васильович Дурдинець, 1937).
Amēlija (2001. gada filma)
Amēlija ir naiva meitene ar savu taisnīguma izjūtu, kura dzīvo Parīzē. Viņa nolemj palīdzēt apkārtējiem, pa ceļam atklājot mīlestību.
Bio—Savāra—Laplasa likums
Bio—Savāra—Laplasa likums (arī Bio—Savāra likums) ir fizikas likums, pēc kura aprēķina līdzstrāvas radītā magnētiskā lauka indukciju.
Tas ir svarīgākais magnetostatikas likums, tāpat kā Kulona likums ir svarīgākais elektrostatikas likums. Nosaukts par godu tā eksperimentālajiem atklājējiem Žanam Batistam Bio un Fēliksam Savāram un noformulētājam Pjēram Simonam Laplasam.
Vakuumā taisna strāvas vada magnētiskā indukcija B ir tieši proporcionāla strāvas stiprumam I un apgriezti proporcionāla attālumam r līdz vadam:
, kur koeficients, kur \pi ir pī, \mu_0 ir magnētiskā konstante (4\pi⋅10−7 H/m).
Ultraamerikāņi
Stouneris Maiks Houels, kurš patiesībā ir valdības pārstāvis, tiek atzīmēts kā valdības traucēklis, kuru ir jāiznīcina. Tomēr Maiks ir pārāk labi apmācīts, lai valdība varētu ar viņu tikt galā.
Vita Vārpiņa
Vita Vārpiņa (dzimusi ) ir latviešu aktrise un uzņēmēja. Mācījusies Rīgas 2. vidusskolā, LU Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā, Lidijas Stiebras teātra studijā, Liepājas teātra studijā.
No 1997. gada strādā Dailes teātrī.
2021. gada 30. aprīlī iecelta par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieci.
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Valsts pārvaldes iestāžu uzskaitījums Latvijā.
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskā lauksaimniecība ir alternatīvs lauksaimniecības veids, kura pamatā ir saimniekošana ar dabiskām metodēm, nelietojot sintētiskos minerālmēslus, antibiotikas un pesticīdus.
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Pārvaldes iestāžu veidi
Latvijas Republikas Satversmes 58.pants paredz, ka Ministru kabinetam ir padotas valsts pārvaldes iestādes. Saskaņā ar Valsts pārvaldes iekārtas likumu, valsts pārvalde ir organizēta vienotā hierarhiskā sistēmā. Neviena iestāde vai pārvaldes amatpersona nevar atrasties ārpus šīs sistēmas. Valsts pārvaldes iestādes tiek iedalītas tiešās pārvaldes iestādēs un pastarpinātās pārvaldes iestādēs.
Bioloģiskā lauksaimniecība
To var dēvēt arī par visaptverošu ražošanas vadības sistēmu, kas veicina un uzlabo lauksaimniecības ekosistēmas veselību, kā arī bioloģisko daudzveidību, bioloģiskos ciklus un augsnes bioloģisko aktivitāti. Tā uzsver zemes apsaimniekošanā priekšrokas došanu vietēju izejmateriālu izmantošanai.
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Pārvaldes iestāžu veidi
Tiešās pārvaldes iestādes — visas iestādes, kas juridiski pieder Latvijas Republikai. Ministrijas un citas Ministru kabinetam, Ministru prezidentam vai ministram tieši pakļautas pārvaldes iestādes, un arī to padotībā esošas iestādes. Ministrijas ir tiešās pārvaldes augstākās iestādes, kuru kompetencē ir valsts politikas izstrāde un kas ir tieši padotas Ministru kabineta loceklim. 2010. gadā Ministru kabineta locekļu pakļautībā atrodas 99 un pārraudzībā — 133 tiešās pārvaldes iestādes.
Pastarpinātās pārvaldes iestādes — pašvaldību un citu atvasināto publisko tiesību juridisko personu izveidotās iestādes. Attiecībā uz pastarpināto pārvaldi prioritāra ir šo institūciju autonomija, tāpēc padotība Ministru kabinetam attiecībā uz tām nozīmē pārraudzību (tiesiskuma kontroli), proti, valdībai jāgarantē, ka pastarpinātā pārvalde tās autonomā kompetencē nodotos uzdevumus veic tiesiski.
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskā lauksaimniecība ir ne tikai sintētisko minerālmēslu un pesticīdu lietošanas ierobežojums, bet arī:
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Statistika
Vispārējā valdības sektorā atrodas ap 223 000 cilvēku, jeb 11% no Latvijas iedzīvotāju skaita. Kopumā valsts budžeta pārvaldes iestādes Latvijā nodarbina ap 60 000 cilvēku, no kuriem 11 300 cilvēku ir ierēdniecībā.
Bioloģiskā lauksaimniecība
Ražas auglības paaugstināšana
Lai palielinātu ražu bioloģiskajā lauksaimniecībā, baro nevis augus, bet ievieš pasākumus, kas veicina augsnes auglību, piemēram,
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Statistika
Eiropas Savienībā pēc valsts pārvaldē strādājošo skaita uz nodarbināto skaitu valstī, Francija ir pirmajā vietā ar 9,11%, Slovākija 8,40%, Zviedrija 7,14%, un Latvija pēc valsts pārvaldē strādājošo skaita ieņem 4. vietu Eiropas Savienībā ar 6.96 % no kopējo nodarbināto iedzīvotāju skaita, pēc kā seko Igaunija — 6,06%, Lietuva 5,9%, Dānijā 5,26%, Somijā 4,35%.
Valsts pārvaldes iestādes
Saraksts ar Latvijas ministriju padotībā esošām iestādēm, valsts pārvaldes iestādēm un kapitālsabiedrībām (VAS, VSIA, u,c,), kurās ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja.
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskās lauksaimniecības produkti
Eiropas Savienībā strauji attīstās bioloģiskā lauksaimniecība. Kopumā iepriekšējo desmit gadu laikā bioloģiskās lauksaimniecības zeme ES palielinājās par pusmiljonu hektāru gadā. Patlaban Eiropas Savienībā ir vairāk nekā 186 000 saimniecību, kuras zemi apstrādā ar bioloģiskās lauksaimniecības metodēm. Šī tīmekļa vietne piedāvā visu noderīgo informāciju par bioloģisko lauksaimniecību Eiropas Savienībā.
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Kapitālsabiedrības
Kapitālsabiedrības, kurās Satiksmes ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja:
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskās lauksaimniecības produkti
Jābūt norādītam arī kontrolējošās institūcijas kodam: LV-BIO-01 (Vides kvalitāte) vai LV-BIO-02 (STC). Bažu vai šaubu gadījumā patērētājs var griezties kontroli veikušajā iestādē vai izmantot jau iepriekš minēto Pārtikas un veterinārā dienesta mājas lapā pieejamo datu bāzi.
Valsts pārvaldes iestādes Latvijā
Citas kapitālsabiedrības
Izmantotie saīsinājumi:
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskās lauksaimniecības produkti
Bioloģiskās lauksaimniecības produktus var iegādāties
Eduards Kupfers
Eduards Kupfers (, 1873–1919) bija vācbaltiešu arhitekts, Rīgas Politehniskā institūta docents.
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskā lauksaimniecība Latvijā
Latvijā to, ka produkts ir ražots no ekoloģiski tīrām izejvielām, apliecina reču zīme "Latvijas ekoprodukts".
Eduards Kupfers
Dzīvesgājums
Dzimis 1873. gada 4. jūlijā Stavčanos pie Hotinas (Besarābijā) ārsta Jūlija Kupfera (1837-1915) un viņa sievas Mollijas, dzimušas Štammas, ģimenē. Viņa vecākais brālis bija Kārlis Reinholds Kupfers. 1879. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Sēliju Kurzemes guberņā. Mācījās Grīvas proģimnāzijā (tagad — Raiņa Daugavpils 6. vidusskola) un Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. Studēja arhitektūru Rīgas Politehnikumā. Studiju gados viņš daudz ceļoja, līdz ar to labi iepazina pilsētbūvniecības principus daudzās valstīs. Strādāja par docentu Rīgas Politehniskajā institūtā. 1905. gadā vadīja Gārsenes evanģēliski luteriskā baznīcas būvi (arhitekts K. fon Engelharts). 1907. gadā E. Kupfers aktīvi piedalījās izstādes “Strādnieku dzīvojamā māja” organizēšanā un saņēma godalgas gan par divdzīvokļu mājas plāniem, gan par mēbeļu projektiem. 1915. gadā RPI evakuācijas laikā pārcēlās uz Maskavu, kur 1918. gada sākumā izdeva grāmatu "Dzīvojamā māja" (Жилой дом).
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskā lauksaimniecība Latvijā
"Latvijas Ekoprodukta" zīmi ir tiesīgi lietot tikai ražotāji, kas sertificēti atbilstoši bioloģiskās lauksaimniecības standartiem, ražo produkciju no vietējām izejvielām un ir noslēguši līgumu par preču zīmes lietošanu. Preču zīme "Latvijas ekoprodukts" ir reģistrēta Latvijas patentu valdē un pieder biedrībai „Latvijas Bioloģiskās lauksaimniecības asociācija”.
Eduards Kupfers
Dzīvesgājums
Pēc atgriešanās Latvijā 1918. gadā viņš bija Baltijas Tehniskās augstskolas pilsētbūvniecības profesors. Miris 1919. gada 12. oktobrī.
Mežaparka savrupmāju projekti
Pēc Eduarda Kupfera projektiem no 1904. līdz 1913. gadam Mežaparkā uzcēla 10 ēkas:
Bioloģiskā lauksaimniecība
Bioloģiskā lauksaimniecība Latvijā
Ekoproduktus var atpazīt arī pēc preču zīmes „Latvijas ekoprodukts” (dzeltens pakaviņš ar zaļu āboliņa lapu).