cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolajs Gogolis
Nikolajs Gogolis (ru, dzimis, miris ) jeb Mikola Hohoļs (uk) bija ukraiņu tautības Krievijas Impērijas rakstnieks. Kaut arī savus darbus rakstīja krievu valodā, lielā mērā lietoja ukraiņu vārdus, aprakstīja ukraiņu tautas sadzīvi un daudz iespaidojās no tās folkloras, tāpēc tiek uzskatīts arī par ukraiņu rakstnieku.
Gogoļa nozīmīgākie darbi ir romāns "Mirušās dvēseles", luga "Revidents" un stāsts "Šinelis", kuros satīriskā un ironiskā skatījumā aplūkota dzīve Krievijas Impērijā ķeizara Nikolaja I valdīšanas laikā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1809. gadā kā Mikola Janovskis Poltavas guberņas Soročincu ciemā senā ukraiņu kazaku Hohoļu-Janovsku ģimenē. Viņa tēvs Vasils Hohoļs-Janovskis (1777—1825) arī rakstīja lugas, kuras pats iestudēja dzimtļaužu teātrī, māte Marija, dzimusi Kosjarovska. 1818. gadā Nikolajs sāka mācīties Poltavas apriņķa skolā, 1821. gadā pieņēma tēva uzvārdu Hohoļs-Janovskis. No 1821. līdz 1828. gadam mācījās Ņižinas ģimnāzijā, 1825. gadā nomira viņa tēvs.
1828. gadā ieradās Pēterburgā, lai mēģinātu iestāties universitātē, taču nobijās no iestājpārbaudījumiem un devās ceļojumā uz Vāciju. Atgriezies viņš no 1829. līdz 1831. gadam strādāja civildienestā, tad no 1831. līdz 1834. gadam mācīja vēsturi Pēterburgas Patriotiskajā institūtā. Šajā laikā viņš iepazinās ar dzejnieku Aleksandru Puškinu un uzsāka aktīvāku literāro darbību, gūstot visnotaļ lielus panākumus ar stāstu krājumu "Vakari ciematā Dikaņkas tuvumā" (Вечера на хуторе близ Диканьки, 1830), kurā vērojama liela ukraiņu folkloras ietekme ar dažādiem fantastiskiem elementiem. Literāros panākumus Gogolis nostiprināja ar nākamo stāstu krājumu "Mirgoroda" (Миргород, 1835).
1834. gadā Gogolis lasīja vēstures lekcijas Pēterburgas Universitātē, tad no 1836. līdz 1848. gadam apceļoja Vāciju, Šveici, Austriju, Franciju, Itāliju, visvairāk uzturēdamies Romā. Šajā laikā viņš sarakstīja savus slavenākos darbus — "Revidentu" (Ревизор, 1836), "Spēlmaņi" (Игроки, 1840), "Šineli" (Шинель, 1840), "Precības" (Женитьба, 1841), "Mirušās dvēseles" (Мертвые души, 1842). Šajā laikā Gogolis pamazām iegrima misticismā un pārdzīvoja garīgu lūzumu, 1846. gadā publicētajā "Saraksē ar draugiem" viņš viņš noliedza savu līdzšinējo māksliniecisko darbību un nodevās reliģiskiem meklējumiem, 1848. gadā dodoties svētceļojumā uz Palestīnu.
Darbu tulkojumi latviešu valodā
Gandrīz visi Gogoļa nozīmīgākie darbi ir tulkoti latviešu valodā, pirmo lugas “Revidents” latvisko tulkojumu iespieda 1871. gadā Jelgavā. Fricis Brīvzemnieks tulkoja stāstu "Tarass Buļba", Ermanis Pīpiņš–Vizulis "Mirušās dvēseles", Andrejs Upīts lugu "Revidents".
Aleksandrs Gvaņini
Aleksandrs Gvaņini (, dzimis 1538, gadā Veronā, miris 1614. gadā Krakovā) bija itāļu karavīrs un vēsturnieks, kas ilgus gadus dienēja Lietuvas dižkunigaitijas armijā un 14 gadus no tiem bija Vicebskas cietokšņa komendants.
Austrumeiropas zemju apraksts
1578. gadā viņš Krakovā latīņu valodā publicēja apjomīgu grāmatu Sarmatiae Europeae descriptio, quae Regnum Poloniae, Lituaniam, Samogitiam, Russiam, Masoviam, Prussiam, Pomeraniam... complectitur, kas latviski nozīmē "Sarmatijas Eiropas apraksts, kas sastāv no Polijas ķēniņvalsts, Lietuvas, Žemaitijas, Krievijas, Mazovijas, Prūsijas, Pomerānijas... ".
Traktāts satur detalizētu Austrumeiropas (pēc tā laika ģeogrāfu definīcijas - "Sarmatijas Eiropas") un Livonijas zemju detalizētu vēstures, ģeogrāfijas, reliģijas, tradīciju) aprakstu. Tajā ietilpst arī oriģināli Lietuvas valdnieku portreti ar anahroniskiem tērpiem un bruņojumu, kas tomēr netraucē tos vēl lietot mūsdienās.
Aleksandram Gvaņini padotais virsnieks Matejs Strijkovskis apstrīdēja autortiesības uz šo darbu Polijas karaļa priekšā, un viņa taisnība tika atzīta, neraugoties uz to atkārtots un papildināts izdevums 1611. gadā atkal iznāca ar Gvaņini vārdu.
Zdolbuņiva
Zdolbuņiva (uk) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Rivnes apgabalā. Zdolbuņivas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1497. gadā. Pēc 1793. gada Polijas Otrās dalīšanas kļuva par Krievijas pilsētu. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Radziviļiva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu. No 1941. gada līdz 1944. gada 2. februārim atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētā koncentrējās apvidus poļu iedzīvotāji, kuru bēga no ukraiņu nacionālistu represijām, bet ebreji tika iznīcināti. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Saimniecība
Dzelzceļa mezgls. Pilsētā atrodas cementa rūpnīca.
Berči
Berči var būt:
Gerets Reismens
Gerets Reismens (Garrett Erin Reisman; dzimis ) ir NASA kosmonauts, inženieris.
1998. gadā tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā.
Viņa pirmais lidojums kosmosā sākās 2008. gada martā, kad viņš ar kosmoplānu Endeavour devās uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS), veicot STS-123 misiju. Reismens palika stacijā un pievienojās SKS 16. ekspedīcijai, nomainot Leopoldu Eijāru. 2008. gada jūnijā STS-124 misijā uz SKS ieradās Gregorijs Šamitofs, kurš viņu nomainīja.
Otrais Reismena lidojums notika 2010. gada maijā misijā STS-132.
Vladislavs I Hermanis
Vladislavs I Hermanis (pl; dzimis ap 1042. gadu, miris ) - Pjastu dinastijas Polijas kņazs no 1079. līdz 1102. gadam.
Vladislavs I Hermanis bija Polijas kņaza Kazimira I dēls no laulības ar Kijivas Krievzemes lielkņaza Vladimira Lielā meitu Dobroņegu, iepriekšējā kņaza Boļeslava II Drosmīgā brālis. Bija precējies ar Pšeclava (Przecława), no kuras piedzima Zbigņevs - nākamais Polijas lielkņazs, vēlāk bija precējies ar Čehijas karaļa Vratislava II meitu Judīti, ar kuru laulībā piedzima Boļeslavs III Greizmutis. Pēc tam Vladislavs I Hermanis apprecējās ar Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha III meitu Judīti Mariju.
Sāka valdīt pēc tam, kad viņa brālis Boļeslavs II Drosmīgais devās trimdā uz Ungāriju, kad bija nogalinājis Krakovas bīskapu Staņislavu Ščepanovski (Sv. Staņislavu). Atbalstīja Svētās Romas impērijas politku un tās imperatoru Heinrihu IV. Sācis celt Vāvelas katedrāli Krakovā.
Miris un apglabāts Plockā.
Pauls Makss Berči
Pauls Makss Berči (, 1840—1911) bija Liepājas galvenais arhitekts (1871—1902), kas veidojis pilsētas tēlu tās saimnieciskā uzplaukuma laikā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1840. gada 1. janvārī Štrausbergas pilsētiņā netālu no Berlīnes kā otrais bērns deviņu bērnu ģimenē. Viņa tēvs sākotnēji bija krodzinieks, bet pēc tam kļuva par namdari. Pusaudža gados viņš atstāja Štrausbergu, lai mācītos Berlīnē reālskolā un uzkrātu praktisko pieredzi.
Berlīnē tajā laikā darbojās izcilu arhitektu un būvmeistaru grupa – Štīlers (Friedrich August Stüler), Knoblauhs (Eduard Knoblauch), Hicigs (Friedrich Hitzig), Perziuss, Štīrs, Lukē, visi Kārļa Frīdriha Šinkela mācekļi. Iespējams, tieši šā iemesla dēļ jaunais Pauls Makss nolēma doties uz Baltijas provincēm, kur bija vajadzīgi labi izglītoti cilvēki, kas veicinātu saimniecisko izaugsmi.
No 1871. līdz 1902. gadam Berči ar 800 rubļu lielu atalgojumu gadā bija Liepājas pilsētas arhitekts. Šādu amatu ar 100 rubļu lielu atalgojumu viņš pildīja arī Aizputē. Šajā laikā Liepājā strauji auga rūpnieciska un sabiedriska rakstura būvju pasūtījumu skaits. Turīgie uzņēmēji un tirgotāji savu kapitālu novirzīja arī lepnu savrupmāju un villu celtniecībā. Tas viss ļāva pilsētas arhitektam izvērsties un pilnībā izpaust savu daudzveidīgo talantu gan sabiedrisku ēku, gan kulta celtņu un privāto māju būvniecībā.
Būves
P. M. Berči četrdesmit gadu garumā bija iespēja veidot Liepājas arhitektonisko tēlu. Un, lai gan viņa būves ir atrodamas arī Ventspilī, Aizputē un citviet Latvijā un Lietuvā, tomēr visspilgtāk ievērojamā arhitekta talants ir izpaudies Liepājā. 1887. gadā pēc Berči projekta uzcelta Priekules muižas, bet 1894. gadā Skaistkalnes muižas jaunā kungu māja.
Pazīstamākie Berči projekti
Pazīstamākie Berči projekti Liepājā ir:
Zbigņevs Pjasts
Zbigņevs (pl; dzimis ap 1073. gadu, miris ?) bija Polijas lielkņazs no 1079. līdz 1102. gadam no Pjastu dinastijas.
Zbigņevs bija Polijas kņaza Vladislavs I Hermanis vecākais dēls no nezināmas sievietes.
Jaunību pavadīja klosterī Kvedlinburgā. 1093. gadā augstmaņu aprindas uzaicināja Zbigņevu uz Poliju kā pretsparu Vladislava I favorītam Seceham. No 1102. līdz 1106. gadam bija Polijas lielkņazs. 1107. gadā Zbigņeva pusbrālis Boļeslavs III padzina viņu no valsts, un Zbigņevs meklēja atbalstu pie Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha V. 1109. gadā Zbigņevs kopā ar imperatoru iebruka Polijā, taču tika sakauts Hundsfeldas kaujā. 1112. gadā Zbigņevs tika atvilināts uz Poliju, kur to padarīja aklu, un viņš drīz mira.
Manga
Manga (ja, ) ir japāņu apzīmējums komiksiem un grafiskajiem romāniem, ārpus Japānas tas attiecas tieši uz šajā valstī veidotajiem komiksiem, kā arī uz komiskiem, kas vizuāli un sižeta līnijai ir līdzīgi japāņu modelim. Mangas tirgus veido ļoti lielu daļu no pasaules komiksu tirgus. Komiksu mākslinieku, kas nodarbojas ar mangas radīšanu, sauc par mangaku. Daudzi mangas elementi ir atrodami anime, japāņu animācijas filmās.
Mangas veidošanās saknes ir meklējamas viduslaikos. Pašreizējo mangas formātu 19. un 20. gadsimtā stipri ietekmēja Rietumu pasaules kultūra. Pēc Otrā pasaules kara japāņi pārņēma amerikāņu komiksa ideju un izveidoja to par sava veida literāri grafisku žanru. Salīdzinot ar Rietumu komiksiem, mangas tiek zīmētas daudz plašākai mērķauditorijai un nereti skar jautājumus, kas Rietumos mēdz būt rezervēti "nopietnākiem" mākslas veidiem.
Auditorija
Manga, kas savas popularitātes virsotnes sasniegusi Japānā, pēdējo gadu laikā iekaro arī daudzu citu valstu auditoriju. Mangas piekritēji ir gan bērni, gan pieaugušie, gan sievietes, gan vīrieši, jo manga ir ļoti daudzveidīga. Tomēr mangai piemīt vairākas iezīmes, kas to padara atšķirīgu no citiem komiksu žanriem. Piemēram, sieviešu dzimtes tēls sastopams biežāk un ieņem daudz svarīgāku lomu, nekā Rietumu komiksos.
Iedalījums
Mangas visbiežāk iedala pēc to mērķauditorijas. Šodžo mangas domātas sievietēm, bet šonen mangas — vīriešiem. Mangās var būt attēloti fantastiski, pārdabiski notikumi (fantāzijas, pārdabiskā žanri), vai arī notikumi, kas iespējami reālā dzīvē (dzīves īstenības žanrs). Pārsvarā mangu darbība risinās mūsdienu pilsētās. Izplatītākās tēmas mangās ir cīņa un mīlestība. Šonen mangās cīņa ir priekšplānā, bet mīlestība otrajā plānā, bet šodžo mangās parasti ir otrādi.
Tēli
Šodžo un šonen mangās galvenokārt uzmanība tiek pievērsta vienam centrālajam tēlam, ar kuru lasītājs var kaut kādā mērā identificēties un just līdzi viņa pārdzīvojumiem. Parasti ir arī daudz blakus tēlu, kā varoņa (varones) labākais draugs (draudzene), mīļotā persona un tamlīdzīgi.
Dzīves īstenības mangās tēli ir parasti cilvēki, kas iet skolā vai strādā darbā un notikumi risinās ap viņu ikdienas dzīvi.
Pārdabiskā žanra mangās bieži vien arī stāsta varoņi ir cilvēki, kas dzīvo parastu dzīvi, līdz tiek iesaistīti fantastiskos notikumos, bet šā žanra ietvaros var parādīties arī visdažādākās fantastiskas būtnes, gan sastopamas mitoloģijā (elfi, rūķi, vampīri, pūķi), gan autora izdomātas.
Kakau
Kakau (pt;   dzimis  Mogi das Cruzes, Brazīlijā) ir bijušias Vācijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā. Kakau Vācijas pilsonību ieguva 2009. gada februārī, Vācijas izlases sastāvā debitēja 2009. gada maijā spēlē pret Ķīnas izlasi. Kopā ar Vāciju startē 2010. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā.
2007. gada Vācijas Bundeslīgas čempions "Stuttgart" sastāvā.
2012. gada Lielbritānijas Grand Prix
2012. gada Lielbritānijas Grand Prix izcīņa notika 8. jūlijā, Silverstonā. Otro uzvaru sezonā izcīnīja Marks Vebers, aiz sevis atstājot no pirmās starta vietas startējušo Fernando Alonso un komandas biedru Sebastianu Fetelu.
Kvalifikācija
Piezīmes:
Ausroņi
Ausroņi jeb ausainie roņi, ausroņu dzimta (Otariidae) ir viena no plēsēju kārtas (Carnivora) airkāju dzimtām. Šīs dzimtas dzīvniekus parasti sauc par kotikiem un lauvroņiem. Ausroņu dzimtā ir 16 sugas, kas iedalītas 7 ģintīs. Ausroņi ir daļēji ūdens dzīvnieki, kas barojas un migrē ūdenī, bet atpūšas un audzina mazuļus krastā vai uz ledus. Tie dzīvo polāros, mēreni siltos un ekvatoriālos ūdeņos; gan Klusajā okeānā, gan Atlantijas okeāna dienvidu daļā, gan Indijas okeānā.
Zinātniskais nosaukums Otariidae atvasināts no grieķu valodas: "otariid" — "mazā auss", sasaucoties ar ausroņu mazajām, bet labi pamanāmajām ausīm.
Evolūcija
Tāpat kā pārējiem airkājiem (roņiem un valzirgiem) ausroņiem un lāčiem ir kopīgi priekšteči. Zinātnieku starpā joprojām nav vienprātības, vai roņi atdalījās no ausroņiem pirms vai pēc valzirgiem. Ziemeļu kotika senie fosilie kauli ir vecākās zināmās fosilijas starp mūsdienās dzīvojošiem ausroņiem, un iespējams, tas ir attīstījies no izmirušā airkāja Thalassoleon.
Izskats un īpašības
Ausroņu galvas ir līdzīgas suņiem, tiem ir asi, labi attīstīti ilkņi un mazas ārējās auss gliemežnīcas. Lauvroņa kažoku veido tikai akotspalva, bet kotiku kažokam ir bieza pavilna, līdz ar to kotiki tika medīti kažokādas ieguvei.
Ausroņu tēviņi ir daudz lielāki nekā mātītes, to svars var pārsniegt mātītes svaru 2—6 reizes. Šāda dzimumu starpība ausroņus padara par dzimuatšķirīgākajiem dzīvniekiem no visiem zīdītājiem. Vismazākā ausroņu suga ir Galapagu kotiks (Arctocephalus galapagoensis), šīs sugas tēviņš sver apmēram 70 kg. Vislielākā suga ir ziemeļu lauvronis (Eumetopias jubatus), tēviņš var sasniegt 1000 kg masu.
Barība
Ausroņi ir tipiski plēsēji, tie barojas ar zivīm, kalmāriem un kriliem. Lauvroņiem ir tendence medīt tuvāk pie krasta, vietās, kur var nomedīt lielākas zivis, toties mazākie augumā kotiki peld tālāk prom no krasta un medī mazākas zivis un vēžveidīgos. Ausroņiem ir laba redze, un medības notiek balstoties uz to. Ir zināms, ka dažas sugas spēj ienirt 400 m dziļumā.
Vairošanās
Visi ausroņi psavus mazuļus laiž pasaulē un audzina uz zemes. Katru gadu pludmalēs vai krasta klintīs un akmeņos tiek veidotas kolonijas, ļoti bieži ausroņi mazuļu audzināšanai izvēlas salas. Izņēmums ir Austrālijas lauvronis, kurai mazuļu audzināšanas cikls ir garāks kā pārējiem ausroņiem (17,5 mēneši). Visas ausroņu sugas ir poligāmas — viens spēcīgs tēviņš pārojas ar vairākām mātītēm. Tēviņi uz mazuļu dzimšanas vietu parasti ierodas pirmie, un katrs nostiprina savu teritoriju, skaļi "dziedot" un demonstrējot gatavību cīnīties. Kautiņi izceļas reti. Mātītes uz kolonijas vietu ierodas 1 dienu pirms mazuļu dzimšanas. Lai arī ausroņi ir sociāli dzīvnieki, kolonijā nepastāv hierarhija. Pakāpes, kādā tēviņi kontrolē mātītes vai teritoriju dažādām sugām ir atšķirīgas. Piemēram, ziemeļu kotiki un Dienvidamerikas lauvroņi veido un sargā harēmus, neļaujot mātītēm pamest savu teritoriju, toties ziemeļu lauvroņi un Jaunzēlandes lauvroņi kontrolē noteiktu teritoriju, neietekmējot mātīšu kustību caur tām.
Sistemātika
Ausroņu dzimta (Otariidae)
Aishils
Aishils jeb Eshils (sengrieķu Αισχύλος; dzimis 525.g. p.m.ē., miris 456.g. p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, viens no trim izcilākajiem sengrieķu traģēdiju autoriem (līdzās Sofoklam un Eiripīdam).
Biogrāfija
Aishils dzimis Eleisīnā Atikā. Pirmās lugas viņš sarakstījis 498.g. p.m.ē., bet par viņa senāko saglabājušos darbu tiek uzskatīta luga "Lūdzējas" (ap 490.g. p.m.ē.). 490.g. p.m.ē. Aishils piedalījās Maratonas kaujā, bet 480.g. p.m.ē. - Salaminas kaujā.
Ekoloģija
Ekoloģija ( — ‘māja’; — ‘jēdziens’) ir zinātne, bioloģijas apakšnozare, par organismu un vides mijiedarbību, kā arī par attiecībām starp pašiem organismiem. Terminu "ekoloģija" pirmo reizi 1866. gadā izmantoja vācu zoologs Ernsts Hekels. Speciālistus, kas strādā šajā sfērā, sauc par ekologiem. Daži ekologi ir specializējušies konkrētu sugu vai pat indivīdu izpētē.
Aishils
Biogrāfija
472. gadā p.m.ē. Atēnās ikgadējās Dionīsiju teātra sacensībās tika uzvesta un pirmo vietu ieguva Aishila traģēdija "Persieši", kurā atspoguļota paša Aishila kauju pieredze.
Aishils nomira 456.g. p.m.ē. Gēlā Sicīlijā, kuru bieži apmeklēja pēc tās valdnieka ielūguma.
Ekoloģija
Viena no nozīmīgākajām ekoloģijas problēmām ir dabas resursu un izmirstošo sugu saglabāšana, kā arī izstrādāt vismaz teorētisko bāzi pasākumiem, kas būtu jāveic, lai būtu līdzsvars starp cilvēku pieaugošajām prasībām un dabas iespējām tās apmierināt. Ekoloģija ir cieši saistīta ar tādām zinātnēm, kā fizioloģiju, ģenētiku, sistemātiku, evolūcijas teoriju, ģeogrāfiju, meteoroloģiju, matemātiku, fiziku, ķīmiju un citām zinātnēm.
Ekoloģijas nozares
Izšķir divas nozīmīgas ekoloģijas nozares: autekoloģiju (pēta konkrētas sugas mijiedarbību ar citām sugām un apkārtējo vidi) un sinekoloģiju (pēta atsevišķas ekosistēmas). Nereti atsevišķi tiek izdalīta populāciju ekoloģija jeb demekoloģija. Īpaši tiek izdalīta arī cilvēka ekoloģija.
Iespējams labākais veids, kā norobežot moderno ekoloģiju, ir aplūkot organizācijas līmeņa jēdzienu, kuru var attēlot ekoloģiskajā spektrā. Visaugstākā šajā spektrā ir ekosfēra, kam seko bioms, ainava, ekosistēma, kopiena, populācija, organisms, orgānu sistēma, orgāns, audi un visbeidzot šūna.
Aishils
Darbi
Aishils sarakstījis aptuveni 90 lugas, no kurām līdz mūsdienām saglabājušās tikai 7:
Ir izteikts pieņēmums, ka "Saistītā Prometeja" autors varētu nebūt Aishils un ka šī luga varētu būt tapusi pat 4. gadsimtā p.m.ē. Savukārt 20. gadsimta 90. gadu sākumā Ēgiptē tika atrasti vēl kādas Aishila lugas fragmenti; šī luga, pazudusi pirms vairāk nekā 2000 gadiem, bijusi daļa no triloģijas par Trojas karu.
Aishila traģēdijās uzsvērta morāles un reliģijas nozīme, aplūkota cilvēka vieta pasaulē un tā saistība ar dieviem, likteni.
Tradicionāli tiek uzskatīts, ka tieši Aishils ar savu lugu iestudējumiem sengrieķu teātrī ieviesis otro aktieri.
Ekoloģija
Ekoloģijas vēsture
Vispārīgi runājot, ekoloģija ir salīdzinoši jauna zinātnes nozare. Par atsevišķu zinātni tā kļuva 1960. gados, kad sākās plašas cilvēku aktivitātes, rūpējoties par dabisko vidi. Tomēr ekoloģijas idejas zināmā mērā ir bijušas zināmas jau sen, un mūsdienās ekoloģijā izstrādātie principi ir bijuši cieši saistīti ar citām bioloģijas nozarēm. Var uzskatīt, ka viens no pirmajiem ekologiem bija sengrieķu filozofs Aristotelis vai arī viņa skolnieks Teofrasts, kuri izrādīja lielu interesi par dzīvās dabas daudzveidību. Teofrasts savos darbos ir aprakstījis dzīvnieku un augu pasaules mijiedarbību. Arī seno indiešu eposos Mahābhārata un Rāmājana ir aprakstītas dažādu dzīvnieku sugu, biotopu, barošanās, vairošanās un uzvedības izmaiņas, mainoties apkārtējais videi.
Terminu "ekoloģija" pirmo reizi 1866. gadā izmantoja vācu zoologs Ernsts Hekels savā darbā "Organismu vispārējā morfoloģija" (Generelle Morphologie der Organismen).
Ekosistēmas
Tā kā visu pasaules dzīvību vienlaicīgi ir grūti pētīt, tad ekologi pārsvarā ir specializējušies noteiktu ekosistēmu izpētē. Ekosistēmu veido biocenoze, dzīvo organismu kopums dotajā ekosistēmā, un biotops, tās fiziskā vide. Sauszemes ekosistēmas ietver mežus, savannas, pļavas, krūmājus, tundras, tuksnešus un tā tālāk. Jūras un saldūdens ekosistēmas veido okeāni, ezeri, upes, purvi un tā tālāk. Visas pasaules ekosistēmas veido biosfēru.
Ekosistēmas tiek izdalītas arī pēc citiem faktoriem, piemēram, pēc klimata, augsnes, minerāliem, saules gaismas daudzuma, ūdens pieejamības.
50 Cent diskogrāfija
Šī ir amerikāņa repera 50 Cent diskogrāfija.
Vebers
Vebers (en; sieviešu dzimtē Vebera) ir daļēji angliskots vācu cilmes uzvārds Vēbers (de). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Latvijas vēlēšanu apgabali
Latvijā ir pieci Saeimas vēlēšanu apgabali — Rīga, Vidzeme, Latgale, Zemgale un Kurzeme. No katra vēlēšanu apgabala tiek ievēlēts konkrēts skaits deputātu proporcionāli iedzīvotāju skaitam apgabalā. Katram vēlēšanu apgabalam ir savi kandidātu saraksti. Ārzemēs dzīvojošie Latvijas pilsoņi tiek pieskaitīti pie Rīgas vēlēšanu apgabala.
Tagadējie vēlēšanu apgabali tika izveidoti Latvijas 10. Saeimas vēlēšanām.
Rīgas vēlēšanu apgabals
Aptver Rīgas pilsētu un vēlēšanu iecirkņus ārvalstīs.
Vidzemes vēlēšanu apgabals
Iekļauj 18 novadus un 1 valstspilsētu:
Latgales vēlēšanu apgabals
Iekļauj 7 novadus un 2 valstspilsētas:
Kurzemes vēlēšanu apgabals
Iekļauj 5 novadus un 2 valstspilsētas:
Zemgales vēlēšanu apgabals
Iekļauj 6 novadus un 1 valstspilsētu:
Voldemārs Jākobsons
Voldemārs Jākobsons (dzimis Rīgā, miris, Vecbebros) — latviešu tēlnieks. Dzimis Rīgā, kalēja un mājsaimnieces ģimenē. 1905. gadā ģimene pārcēlusies uz Bebru pagastu, "Galdiņu" mājām. 1917-1919 ģimene bijusi bēgļu gaitās Krievijā, Kurskas guberņā.
Beidzis Latvijas Mākslas akadēmiju 1931. gadā (tēlniecība), mācījies pie K. Rončevska un Teodora Zaļkalna. Strādājis par skolotāju Pļaviņu ģimnāzijā, Beķeres ģimnāzijā Rīgā, Bebru astoņgadīgajā skolā (1944-1968). Aizrāvies ar sportu. 1921. un 1923. gados bijis čempions boksā vidējā svara kategorijā. Strādājis arī par boksa un slēpošanas treneri.
Izstādē pirmoreiz piedalījies 1928. gadā. Darbojies Mūksalas mākslinieku biedrībā (1934-1940). Mākslinieku savienības biedrs (1945-1950; no 1973. g.).
Bijis galvenokārt stājtēlnieks, darinājis arī parka skulptūras. Zināmākās ir "Fauna galva" (čuguns, 1935), "Ieva" (bronza, 1938; abas Kokneses parkā), "Māra" (granīts, 1938), "Vāverīte" (bronza, 1938; abas Baldones sanatorijas parkā, šodien iznīcinātas). Veidojis arī zīmējumus, karikatūras, dekorāciju metus, kapu pieminekļus. Personālizstādē Koknesē 1973. g. demonstrējis skulptūras, zīmējumus, grafikas, dekorāciju metus.
Bebru pagasta "Galdiņos" ierīkots memoriālais muzejs.
Arjens Robens
Arjens Robens (nl, ; dzimis ) ir bijušais Nīderlandes futbolists, malējais pussargs, un Nīderlandes futbola izlases dalībnieks.
Bijis Nīderlandes, Anglijas, Spānijas un Vācijas nacionālo čempionātu uzvarētājs. "Bayern" sastāvā spēlējis 2010. un 2012. gada UEFA Čempionu līgas finālā.
Karjera
Pirmos panākumus A. Robens guva Nīderlandes kluba FC Groningen sastāvā, 2001. gadā nosaukts par Eredivisie sezonas labāko futbolistu. Pēc diviem gadiem pārgāja uz vienu no vadošajiem līgas klubiem Eindhovenas PSV, ar kuru kļuva par čempionāta uzvarētāju. 2003. gada labāko Nīderlandes jauno futbolistu A. Robenu mēģināja iegūt savā sastāvā vairāki Anglijas klubi, līdz 2004. gadā tas izdevās Londonas "Chelsea", kuras sastāvā viņš kļuva par Premjerlīgas uzvarētāju. Pēc trešās sezonas Anglijā A. Robens nokļuva Madrides "Real", kas par spēlētāja pāreju samaksāja 35 miljonus sterliņu mārciņu. Arī Spānijā viņš kļuva par čempionu, taču, pārejot uz Minhenes "Bayern" 2009. gadā, spēlētāja vērtība bija kritusies un transfēra maksa bija 25 miljoni mārciņu.
Jau savā pirmajā spēlē, pārstāvot Bavārijas klubu, A. Robens guva divus vārtus, bet pirmajā sezonā ar "Bayern" atkal kļuva par čempionāta uzvarētāju un sasniedza Čempionu līgas finālu. Pēc pirmās sezonas Vācijas klubā atzīts par 2010. gada Vācijas Gada futbolistu, kā tikai ceturtais ārzemju spēlētājs balvas vēsturē.
2021. gada 15. jūlijā A. Robens paziņoja par profesionālā futbolista karjeras noslēgšanu.
Karjeras statistika
106||25||colspan="2"|-||12||3||118||28 67||15||17||2||18||2||102||19 50||11||2||1||11||1||63||13 24||16||3||3||10||4||37||23 247||67||22||6||51||10||320||83
Sasniegumi
PSV Eindhoven
Chelsea
Real Madrid
Bayern Munich
Dionīsiji
Dionīsiji bija svētki, kurus Senajā Grieķijā, it sevišķi Atēnās, rīkoja par godu dievam Dionīsam. Tika svinēti divi radniecīgi svētki — decembrī svinētie Mazie dionīsiji jeb lauku dionīsiji un marta beigās — aprīļa sākumā svinētie Lielie dionīsiji jeb pilsētas dionīsiji, kuru laikā uzveda jaunas lugas.
Lielos dionīsijus ieviesa tirāns Peisistrats 6. gadsimtā p.m.ē. Tos svinēja trīs mēnešus pēc Mazajiem dionīsijiem un tie ilga piecas dienas. Sākot no trešās svētku dienas notika teātra uzvedumi, kas ilga no saules lēkta līdz rietam un vienlaikus bija arī sacensība. Katrā dienā tika uzvestas cita dramaturga lugas. Svētku noslēgumā speciāla tiesu kolēģija desmit cilvēku sastāvā noteica vietu, kuru ieguva katrs no dramaturgiem.
Nosaukums
Nosaukums ir vārds, kas tiek izmantots, lai identificētu personu, priekšmetu, kādu konkrētu vietu, uzņēmumu un citas lietas, kuras nepieciešams atšķirt no pārējām līdzīgajām lietām. Lai identificētu cilvēkus, tiek izmantoti personvārdi, savukārt ģeogrāfiskas vietas apzīmē ar toponīmiem, ūdeņu nosaukumus — ar hidronīmiem, tautības un etnosus — ar etnonīmiem, savukārt vārdi, kas ir neīsti un pieņemti īstā vārda vietā, ir pseidonīmi. Nosaukumu izcelsmi pēta etimoloģijas zinātne.
Tīklenes atslāņošanās
Tīklenes atslāņošanās ir patoloģisks process acī, kura laikā tīklene atdalās no dzīslenes asinsvadu apvalka, ar ko normālā stāvoklī tā ir cieši saistīta. Tīklenes atslāņošanās nopietni apdraud redzes funkciju un var novest pie pilnīga akluma. Tā nav atsevišķa slimība, bet citu patoloģiju komplikācija: tuvredzības, tīklenes distrofijas, cukura diabēta, audzēju. Acs un galvas trauma arī var būt par tās cēloni. Šķiet, ka kataraktas operācija palielina tīklenes atslāņošanās risku.
Epidemioloģija
Tīklenes atslāņošanos konstatē 1 gadījumā uz 10 000 iedzīvotāju gadā (90% skar vienu aci, 10% — abas acis). 40% tā notiek miopās acīs. Tīklenes distrofija ir vainojama 64% gadījumu cilvēkiem pēc 70 gadu vecuma. Traumatiskas izcelsmes tīklenes atslāņošanās biežāk notiek jauniem cilvēkiem.
Simptomi
Tīklenes atslāņošanās process parasti nav sāpīgs. Apmēram 60% pacientu tas sākas ar fotopsiju jeb zibeņošanu un gar acīm peldošu stiklveida struktūru parādīšanos, tā saucamo enopsiju, ko tautā mēdz dēvēt par mušiņām. Dažos gadījumos tīklenes atslāņošanās var sākties bez redzamām mušiņām un gaismas zibšņiem. To vietā pacienti var pamanīt attēla miglošanos vai zirnekļa tīklam līdzīgu apduļķošanos. Pēc kāda laika cilvēks novēro melnam plīvuram līdzīgu aizsegu perifērajā redzeslaukā, kas progresīvi pārvietojas uz centrālo redzes daļu. Ja atslāņošanās attīstās tālāk, var iestāties izteikts redzes zudums. No rītiem tumšais plīvurs šķiet pazūdam, bet tas atkal progresīvi parādās, ķermenim ieņemot vertikālu stāvokli. Šis fenomens var ilgt vairākas nedēļas, redzes traucējumiem aizvien pastiprinoties. Dažos gadījumos atslāņošanās var parādīties pēkšņi, un pacientam pilnīgi zūd redze vienai acij. Defektu nevar ieraudzīt, vienkārši apskatot aci pie spoguļa. Diagnozi uzstāda pēc acs dibena izmeklēšanas ar acu spoguli — oftalmoskopu pie acu ārsta.
Ārstēšana
Tīklenes atslāņošanos nav iespējams izārstēt ar pilieniem, kompresēm vai tautas līdzekļiem. Vienīgais veids, kā apturēt patoloģisko procesu un saglabāt redzi, ir laicīga operācija. Tīklenes atslāņošanās gadījumā bojā iet nervu audi, acs redzes šūnas. Jo ilgāk netiek meklēta kvalitatīva medicīniskā palīdzība, jo vairāk šūnu iet bojā un sliktākas ir atveseļošanās izredzes pat pēc veiksmīgas operācijas.
Kārlis IX
Kārlis IX jeb Sēdermanlandes hercogs Kārlis (Karl IX; dzimis, miris ) bija Zviedrijas reģents (1599-1604), vēlāk karalis (1604-1611). Viņš visu mūžu cīnījās par protestantu tiesībām Zviedrijā un karoja pret savu brāļadēlu Zviedrijas un Polijas karali Sigismundu III Vāsu. Šis konflikts izraisīja Poļu-zviedru karu, kura laikā Kārlis mēģināja iekarot Latvijas teritoriju.
Pilns tituls
Līdz kronēšanai 1607. gada 15. martā karalis Kārlis no Sēdermanlandes lietoja šādu titulu:
"Mēs Kārlis no Dieva žēlastības zviedru valsts ievēlētais karalis un pārmantotais princis, Sēdermanlandes, Nerkes un Vermlandes hercogs." (zviedriski: Wij Carl medh Gudz nådhe Suergis Rijkes wtkorade Konungh och Arfurste, Hertigh til Sudermanneland, Närke och Wermeland.)
Pēc kronēšanas karalis Kārlis IX mainīja savu titulu kā:
"Mēs Kārlis Devītais no Dieva žēlastības zviedru, gotu, vendu, somu, karēļu, lapu Ziemeļu zemē, kajaniešu un igauņu Livonijā u.c. karalis utt.." (zviedriski: Wij Karll then Nijonde med Gudz Nåde, Swerigis, Göthis, Wendes, Finners, Carelers, Lappers i Nårlanden, the Caijaners och Esters i Lijfland etc. Konungh etc.)
Lai arī Kārlis bija pakļāvis lielāko daļu no Livonijas, tomēr viņš lietoja vienīgi Livonijas igauņu karaļa, nevis Livonijas lielhercoga titulu, kuru turpināja lietot Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks un 1599. gadā no Zviedrijas karaļa troņa gāztais Sigismunds III Vāsa.
Dzīvesgājums
Kārlis ir dzimis Zviedrijas karaļa Gustava I Vāsas un viņa otrās sievas Margaretas (Margareta Eriksdotter Leijonhufvud) ģimenē kā piektais dēls. Viņa tēvs savā testamentā Kārlim piešķīra Sēdermanlandes un Vermlandes hercogistes, kā arī dažas papildus zemes, tomēr viņa vecākais pusbrālis karalis Ēriks XIV viņam neļāva tās pārvaldīt. Pēc pilngadības sasniegšanas viņš 1568. gadā piedalījās sazvērestībā, kurā Ēriku XIV gāza no troņa un varu pārņēma viņa brālis Somijas hercogs Juhans III. 1569. gadā viņš pārņēma savu hercogisti un pretojās karaļa Juhana III un viņa sievas Katrīnas (Katarina Jagellonica) mēģinājumam panākt izlīgumu ar katoļiem savas hercogistes teritorijā.
Pēc karaļa Juhana III nāves pie varas nonāca viņa katoliski audzinātais dēls Polijas karalis Sigismunds, kas centās personālūnijā nodibināt apvienotu Polijas-Lietuvas-Zviedrijas valsti, kas 1592. gadā arī izdevās. Pirms viņa kronēšanas 1594. gadā Sēdermanlandes Kārlis tomēr spēja panākt nosacījumu, kas aizliedza jaunajam karalim apkarot protestantismu Zviedrijā. Hercogs Kārlis kopā ar saviem domubiedriem pieprasīja viņu iecelt par Zviedrijas reģentu karaļa prombūtnes laikā, taču karalis Sigismunds tam nepiekrita. Tā vietā viņš iecēla vietvalžus, kam bija tieši jāpakļaujas Polijas-Lietuvas-Zviedrijas karalim.
Hercogs Kārlis ierosināja 1565. gadā sasaukt Riksdāgu, kas viņam piešķīra reģenta tiesības. Kad Kārlis ar bruņotu spēku sāka pretoties karaļa vietvalžiem, Zviedrijā sākās pilsoņu karš (1597–1599). Sigismunds 1598. gadā kopā ar karaspēku no Polijas pārcēlās pāri Baltijas jūrai, bet 25. septembrī tika sakauts Stongebru (Stångebro) kaujā pie Linšēpingas. 1599. gadā Riksdāgs atņēma karalim Sigismundam karaļa tiesības, kā argumentu izmantojot to, ka viņš nebija pildījis sava vectēva Gustava I Vāsas testamenta nosacījumus. Riksdāgs ierosināja, ka par jauno karali jākļūst 1595. gadā dzimušajam Sigismunda dēlam Vladislavam, ja viņš tiks audzināts protestantu ticībā. Tā kā Sigismunds neatbildēja uz šo priekšlikumu, tad hercogs Kārlis 1600. gadā tika ievēlēts par karali, bet pēc karaļa Gustava I testamenta tomēr priekšroka bija Juhana III dēlam Estergētlandes hercogam Juhanam. Tā kā Kārlis neuzstāja uz karaļa titulu, tad viņš turpināja sevi dēvēt par Sēdermanlandes hercogu Kārli līdz pat kronēšanai 1607. gadā.
No Zviedrijas troņa gāztais karalis Sigismunds 1599. gadā pasludināja, ka Livonijas kara laikā panāktās vienošanās vairs nav spēkā un Zviedru Igaunija turpmāk ietilps Polijas-Lietuvas kopvalsts Pārdaugavas Livonijas hercogistes sastāvā. Kārlis ar savu armiju ieradās Tallinā un iekaroja ne tikai visu Zviedru Igauniju, bet arī lielāko daļu no Livonijas hercogistes. 1601. gadā Lietuvas lielhetmanis Jans Karols Hodkevičs viņu sakāva Kokneses kaujā, bet 1605. gadā Salaspils kaujā, kur vienīgi Vidzemes muižnieka Vrēdes pašuzupurēšanās izglāba viņu no drošas nāves. Atgriezies Zviedrijā, hercogs Kārlis beidzot tika oficiāli kronēts par "Zviedru, gotu, vendu, somu, karēļu, lapu Ziemeļu zemē, kajaniešu un igauņu Livonijā u.c. karali".
1609. gadā viņš Viborgā noslēdza pret karali Sigismundu vērstu savienību ar Krievijas caru Vasiliju Šuiski, kas tomēr 1610. gadā tika gāzts no torņa un par Krievijas caru uz trīs gadiem formāli kļuva Sigismunda dēls Vladislavs Vāsa. Jaunais Zviedrijas karaļa tituls "Lapu karalis Ziemeļu zemē" izraisīja karu ar Dānijas karali, kas arī pretendēja uz Finmarku tagadējās Norvēģijas un Zviedrijas ziemeļu daļā.
Kārlis IX mira 1611. gada 30. oktobrī Nīčepingas pilī, bet viņa iesāktos karus tupināja viņa 15 gadus vecais dēls Gustavs II Ādolfs.
Vitālijs Koļesņiks
Vitālijs Koļesņiks (, dzimis 1979. gada 20. augustā, Ustkamenogorskā) ir Kazahstānas hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2015) Koļesņiks spēlē Kontinentālās hokeja līgas klubā Jaroslavļas "Lokomotiv".
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Koļesņiks uzsāka 1998-99 sezonā, kad spēlēja Kazahstānas klubā Ustjkamenogorskas "Kazzinc-Torpedo", kurš spēlē Krievijas Augstākajā līgā. Tā rindās Koļesņiks spēlēja līdz pat 2004-05 sezonas noslēgumam, bet 2005-06 sezonā spēlēja Ziemeļamerikā, aizvadot sešas spēles NHL kluba Kolorādo "Avalanche" rindās, bet pārējo sezonu aizvadot tās fārmklubā - AHL klubā Lovelas "Lock Monsters". Nākamās trīs sezonas viņš aizvadīja KHL kluba Mitišču "Atlant" rindās, 2008-09 sezonā Koļesņiks, ņemot vērā vidēji spēlē ielaisto vārtu skaitu, esot otrs labākais KHL vārtsargs. 2010.—11. sezonā, spēlējot Ufas "Salavat Julajev" rindās, Koļesņiks izcīnīja Gagarina kausu.
2012. gada vasarā Koļesņiks pievienojās Jaroslavļas "Lokomotiv" rindām. Turpmākās trīs sezonas viņš bija komandas otrais vārtsargs aiz Kērtisa Senforda.
Kazahstānas izlases rindās Koļesņiks spēlējis četros Pasaules čempionātos, kā arī 2006. gada Olimpiskajās spēlēs.
Indrāne
Indrāne var būt:
1931. gada plūdi Jēkabpilī
Plūdi Jēkabpili pārsteidza 1931. gada 23. aprīlī, kad Daugava izgāja no krastiem un appludināja daudzas pilsētas ielas. Upes krasta mala applūda līdz pat Brīvības ielai, kas tajā laikā bijis neparedzēti augsts līmenis. 1931. gads bija gadsimta griezumā palu ūdeņiem visbagātākais gads. Plūdos Daugavas līmenis pārsniedza vidējo vasaras līmeni par 5,56 metriem. Maksimālais upes caurplūdums pie Jēkabpils 1. un 2. maijā sasniedza 7470 m3 sekundē. 2. maijā ūdens līmenis sāka mazināties.
1931. gada Daugavas plūdus Jēkabpilī tā laika fotogrāfi bija nofotografējuši, bet Voldemāra Šņornieka grāmatu veikala īpašnieks Voldemārs Šņornieks pasūtīja fotogrāfiem pastkaršu komplektu ar plūdu skatiem, kas tika izgatavots augstā mākslinieciskā kvalitātē, bet vēlāk pārdots grāmatveikalā.
Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts
"Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts" (en) ir 2008. gada ASV piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Stīvens Spīlbergs. Šī filma ir ceturtā daļa no piedzīvojumu kino tetraloģijas par arheologu un piedzīvojumu meklētāju Indianu Džonsu.
Filmas filmēšana sākās un turpinājās 79 dienas. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, bet pasaules pirmizrāde notika 22. maijā. Pirmajā filmas izrādīšanas nedēļas nogalē ASV filma iekasēja vairāk par 100 miljoniem dolāru.
Sižets
1957. gads, aukstais karš. Pēc filmas "Pazudušā šķirsta meklējumos" notikumiem pagājis 21 gads. Novecojošo Indianu Džonsu sagūsta komunisti, ar aģenti Irīnu Spaļko vadībā, lai profesors palīdzētu viņiem Rūzvelas notikuma izmeklēšanā. Līdztekus nolaupa arī Merionu Reivenvudu, Indiana Džonsa seno mīlestību, liekot profesoram izvēlēties starp nepalīdzēšanu un Merionas nāvi vai padomju izlūkdienestam palīdzēt kristāla galvaskausa meklējumos apmaiņā pret sievietes brīvību. Naska līnijas un karte atved Indianu un Merionas dēlu pie konkistadora Francisko de Orelāna kapa, Francisko Pisaro līdzgājēja, kurš devās Eldorado meklējumos, un kā tika uzskatīts līdz šim brīdim, kopā ar saviem pavadoņiem bija pazudis Amazones džungļos. Karavīru grupa ar PSRS aģenti, "Staļina putnēnu", fanātisku zinātnieci Irīnu Spaļko vadībā, dodas uz slepeno bāzi, kas atrodas Nevadas štata tuksnesī, "Zonā 51".
Fimēšana
Kaut arī klīda baumas par ceturtās daļas filmēšanu drīz pēc "Indiana Džonss un pēdējais krustakarš" iznākšanas uz ekrāniem, Stīvens Spīlbergs nemaz nebija plānojis filmēt turpinājumu triloģijai par Indianu Džonsu, jo uzskatīja, ka tā ir pabeigta. Pēc vairākiem gadiem tika izteikti piedāvājumi uzņemt filmas ceturto daļu, tomēr Spīlbergs palika pie saviem uzskatiem. Tikai pēc vairākiem gadiem Harisons Fords un Džordžs Lūkass pierunāja viņu uzņemt turpinājumu.
Filma tika uzņemta nevis ar digitālo kinokameru, bet gan uz kinolentes. Stīvens Spīlbergs atteicās no lielākās daļas datora veidotajiem specefektiem, izmantojot klasiskos trikus. Pie darba ar filmu tika uzaicināti daudzi tie, kas strādāja jau pie iepriekšējām daļām.
Reklāmas kampaņa
Kompānija "Paramount Pictures" iztērēja ap 150 miljoniem dolāru filmas reklāmas kampaņai, pārsvarā kampaņa bija vērsta uz gados jauno skatītāju auditoriju, reklāma tika izvietota uz pārtikas produktiem - Expedia, Dr. Pepper, Burger King, M&M's un Lunchables.
2007. gadā tika nolīgts Džeimss Rolins filmas "Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts" grāmatas versijas uzrakstīšanai.
Rātsupīte
Rātsupīte (arī Rātes upīte) ir Gaujas labā krasta pieteka Valmieras apkaimē. Sākas kā novadgrāvis ziemeļaustrumos no Krūzēm Valmieras novada Burtnieku pagastā.
Upes augštece un vidustece regulētas. Pirms Valmiermuižas uzņem vienīgo ievērojamo pieteku Varīti (kreisā). Pēc Iršu parka Rātsupīte tek cauri Valmieras pilsētai pa izteiktu ieleju. Tek gar Valmieras pilskalnu, kas bijusi arī baltu pils vieta Rātsupītes un Gaujas satekas vietā. Pēc aptuveni 13 km tecējuma upīte netālu no Valmieras centra ietek Gaujā.
Uz upītes izveidoti divi dzirnavu ezeri — Āžkalna ezers un Valmieras dzirnavu ezers.
Mantijas paviāns
Mantijas paviāns (Papio hamadryas) ir mērkaķu dzimtas (Cercopithecidae) primāts, kas dzīvo lielos ģimeņu baros Āfrikas ziemeļaustrumos un Arābijas pussalas dienvidrietumos. Mantijas paviāns Senajā Ēģiptē tika uzskatīts par svētu dzīvnieku. Tā tēlam ir nozīmīga loma Senās Ēģiptes reliģiskajos tekstos.
Izplatība
Mantijas paviāns ir visvairāk uz ziemeļiem dzīvojošā paviānu suga. Sastopams galvenokārt Somālijas pussalā: Etiopijas austrumos (klinšainās, paugurainās kalnu teritorijās), Eritrejā, Somālijas ziemeļos, Sarkanās jūras piekrastē. Mantijas paviāns ir vienīgā paviānu suga, kas mājo arī ārpus Āfrikas — Arābijas pussalas dienvidrietumos: Saūda Arābijā un Jemenā.
Izskats
Mantijas paviāna ķermeņa garums ir līdz 80 cm, astes garums 38–61 cm. Ja dzīvnieks stāv uz visām četrām ekstremitātēm, tā augstums plecos ir apmēram 55 cm. Tēviņi ir gandrīz divas reizes lielāki par mātītēm. Tēviņš sver 20—30 kg, mātītes 10–15 kg. Pieaugušam tēviņam ir skaists, sudrabaini pelēks kažoks. Mātītēm un jauniem paviāniem tas ir pelēkbrūns. Ja pieaugušais, vecais mantiju paviānu tēviņš zaudē savu harēmu, pēc kāda laika viņš zaudē arī savu vareno, sudrabaino kažoku. Garās astes galā ir neliels pušķis. Abiem dzimumiem ir sārta seja un sarkana sēžas tulzna. Paviānu rokas ir īsas, stipras, ar resniem pirkstiem un pietiekami gariem īkšķiem, tāpēc tie var veikli satvert barību.
Bara struktūra
Mantijas paviāniem ir unikāla četru līmeņu bara struktūra, veidojot multilīmeņu paviānu sabiedrību. Vismazākā un visciešākā vienība ir neliels viena tēviņa harēms, kurā ir līdz 10 mātītēm. Tēviņš vada un apsargā savu harēmu. Harēmā ļoti bieži ir vēl viens jauns tēviņš (vadoņa sekotājs), kurš, iespējams, ir radniecīgs dominantajam tēviņam. Divi vai vairāki harēmi kopā veido klanu. Viena klana harēmu tēviņi, iespējams, savstarpēji ir ļoti tuvi radniecīgi. Starp viņiem valda hierarhija, kas balstīta uz tēviņu vecumu. Jo vecāks tēviņš, jo augstāk viņš atrodas hierarhijā.
Toms Krūzs
Tomass Krūzs Meipozers IV (en, dzimis ), plašāk zināms kā Toms Krūzs, ir ASV aktieris un filmu producents. Žurnāls Forbes viņu novērtēja kā 2006. gada ietekmīgāko zvaigzni. Viņš ir ticis nominēts trijām Kinoakadēmijas balvām un ieguvis trīs Zelta globusa balvas (par lomām filmās "Dzimis 4. jūlijā" (1989), "Džerijs Magvairs" (1996) un "Magnolija" (1999)).
Mantijas paviāns
Bara struktūra
Nākamais līmenis ir paviānu banda, kas sastāv no diviem līdz četriem klaniem, apmēram 200 indivīdiem. Banda kopīgi ceļo un nakšņo. Savu bandu paviāni (gan tēviņi, gan mātītes) pamet ļoti reti. Vienas bandas tēviņi kopīgi agresīvi aizsargā savas bandas mazuļus no citām bandām. Bandas savstarpēji var konfliktēt arī par barības resursiem un citām ikdienišķām lietām. Galvenie strīdnieki ir tēviņi. Bandā var būt arī vientuļi tēviņi, kuriem nav harēma vai kuri nav kāda harēma līdera sekotāji. Šie tēviņi parasti brīvi pārvietojas bandas robežās. Reizēm mēdz apvienoties vairākas bandas, veidojot milzīgu baru. Arī bars var izvēlēties vienu klinti nakšņošanai.
Toms Krūzs
Viņa pirmā vadošā loma bija 1983. gada filmā "Bīstamais bizness". Vēlāk, 1986. gadā, viņš atveidoja pilotu populārajā un finansiāli veiksmīgajā filmā "Labākais šāvējs", bet laika periodā no 1996. līdz 2015. gadam Toms Krūzs filmējās vienā no atpazīstamākajām viņa lomām — aģenta Ītana Hanta lomā "Neiespējamās misijas" filmu sērijā.
Krūzs tēlojis lomas vēl tādās pazīstamās filmās kā "Naudas krāsa" (1986), "Lietus cilvēks" (1988), "Pērkona dienas" (Days of Thunder, 1990), "Tālu projām" (Far and Away, 1992), "Daži labi vīri" (A Few Good Men, 1992), "Firma" (1993), "Intervija ar vampīru" (1994), "Acis plaši aizvērtas" (1999), "Vaniļas debesis" (2001), "Īpašais ziņojums" (2002), "Pēdējais samurajs" (2003), "Līdzzinātājs" (2004), "Pasauļu karš" (War of the Worlds, 2005), "Lauvas jēru pavadā" (Lions for Lambs, 2007), "Valkīra" (Valkyrie, 2008), "Džeks Rīčers" (Jack Reacher, 2012), "Aizmirstība" (2013), "Rītdienas robeža" (2014), "Mūmija" (The Mummy, 2017), "Barijs Sīls: Īstens amerikānis" (2017), "Top Gun: Maveriks" (2022).
Mantijas paviāns
Bara ieradumi
Lai arī tēviņi stingri valda pār mātītēm, starp radniecīgām mātītēm saglabājas ciešas attiecības visa mūža garumā, pat, ja mātītes nonāk dažādos harēmos viena klana robežās. Tās joprojām kontaktē viena ar otru un pavada daudz laikā kopā. Ļoti bieži radniecīgas mātītes nokļūst vienā harēmā. Starp mātītēm nav novērojama nekāda dominances izrādīšana. Ja starp mātītēm izceļas kāds strīds, tēviņš nekavējoties izšķir strīdnieces un nepieļauj nekādas domstarpības harēma robežās. Tomēr dažas uzvedības atšķirības starp mātītēm ir novērojamas. Dažas mātītes ir sabiedriskākas un tām ir arī ciešākas attiecības ar tēviņu. Tās mēdz saukt par centrālajām mātītēm, jo mēdz sēdēt un uzturēties tuvāk tēviņam, bet mātītes, kas sēž tālāk no tēviņa, sauc par periferālajām mātītēm.
Dzīvesveids
Visi paviāni, īpaši mantijas paviāni, uz zemes pavada ievērojami vairāk laika nekā citas mērkaķu sugas. Viņu ekstremitātes ir piemērotas dzīvei uz zemes - paviāni četrrāpus spēj ļoti ātri skriet. Paviāni prot rāpties arī kokā, kaut gan kokā neizceļas ar īpašu veiklību. Kokā viņi meklē gatavos augļus. Paviāni ir aktīvi diennakts gaišajā laikā. Lielāko daļu dienas tie pavada barības un ūdens meklējumos. Viņu pelēkbrūnais kažoks gandrīz pilnībā saplūst ar klinšaino apkārtni. Pusdienlaikā, vislielākajā karstumā paviāni atrod ēnainu vietu, lai atpūstos. Pieaugušie dzīvnieki kādu brīdi snauž vai cits citam tīra kažoku, bet mazuļi rotaļājas. Pievakarē mantijas paviāni dodas nakšņot stāvās klintīs, izvēloties vietu ar iedobumiem un pārkarēm, kas dod patvērumu no lielajiem plēsējiem. Pēc kopīgi pavadītas nakts, mantijas paviāni sadalās mazākās grupiņās un dodas baroties. Paviāniem ir jāsadalās grupās, jo barības daudzums šajos reģionos ir ļoti pieticīgs, bet barības avoti atrodas tālu cits no cita.
Barība
Dzīvnieki rāpjas klintīs un meklē visu, kas der ēšanai. Lai arī mantijas paviāni ir visēdāji, tie galvenokārt pārtiek no augļiem, ko ar rokām noplūc no krūmiem un kokiem. Tie barojas arī ar graudiem un sēklām. Tā kā paviāni mēdz iebrukt graudaugu tīrumos, tas noved pie konfliktiem ar zemniekiem. Mazuļi visbiežāk uzturas mātes tuvumā un, uzmanīgi vērojot, mācās atrast barību, ko var salauzt, nomizot, tā iegūstot ēdamās daļas. Māte cenšas nepieļaut, lai mazuļi ēstu to, ko viņa nepazīst un kas varētu būt kaitīgs. Mācīšanās process var notikt arī gluži pretēji. Kad jaunais paviāns atklāj kaut ko neredzētu, bara pieaugušie seko viņam. Ja nav augļu, paviāni pārtiek no zāles. Sausajā periodā reizēm izrok augu sulīgās, gumveidīgās saknes. Viņu garie un spēcīgie žokļi, kas pēc formas atgādina suņa žokļus, slēpj lielus dzerokļus, ar kuriem var labi sagrauzt cietas un sausas augu daļas. Mantijas paviāni ēd arī kukaiņus, gliemežus un citus bezmugurkaulniekus. Reizēm izdodas nogalināt ķirzaku vai nelielu zīdītājus.
Vairošanās
Dzimumgatavību jaunais tēviņš sasniedz 5—7 gadu vecumā, mātītes 3,5 gadu vecumā. Paviāniem nav pastāvīga pārošanās perioda, bet sausajos reģionos lielākā daļa mazuļu piedzimst lietus periodā. Šajā laikā barojošajām mātēm un mazuļiem netrūkst barības. Tēviņš sapārojas ar sava harēma mātītēm, lai gan, ja meklējas vairākas mātītes, citi tēviņi var izmantot dominantā tēviņa aizņemtību un sapāroties ar sveša harēma mātīti.
Grūsnības perios ilgst 154—185 dienas, parasti piedzimst viens mazulis. Par mazuli galvenokārt rūpejas māte, kura ir ļoti uzmanīga un rūpīga. Harēma mātītes var rūpēties arī par jebkuru harēma mazuli. Mazuļu tēvs agresīvi aizsargā savus mazuļus no citiem tēviņiem, neļaujot tiem tuvoties pie mazuļiem. Tēviņš mazuļus aizsargā arī no plēsējiem. Kopumā tēviņš pret saviem mazuļiem ir ļoti tolerants un maigs, spēlējas ar tiem un pat nēsā uz savas muguras. Ja kāds tēviņš nozog mātīti ar mazuli, mātītei uzreiz iestājas meklēšanās. Tādējādi mātīte spēj aizsargāt savu mazuli no nogalināšanas. Kad jauni tēviņi sasniedz dzimumbriedumu, tie izrāda pastiprinātu interesi par mazuļiem un aktīvi par tiem rūpējas. Tie visbiežāk ir tēviņi sekotāji. Reizēm jaunais tēviņš nozog mazuli un aizved no harēma, bet viņš nespēj mazuli pazīdīt, kas noved pie mazuļa badošanās un dehidrācijas. Šādu nozagtu mazuli atgriezt mātei spēj tikai dominantais tēviņš, kurš seko mazuļa zaglim.
Paviānu mazuļi piedzimst ar melnu kažoku un atvērtām acīm. Dzīves pirmās nedēļas tie pavada, pieķērušies pie mātes krūts. Vēlāk mazuļi pārvietojas uz mātes muguras. Kad viņi jau ir kļuvuši vecāki, bieži rotaļājas, attīstot dažādas dzīvei nepieciešamās iemaņas. Mazulis pie mātes paliek 18 mēnešus.
Radniecīgās sugas
Paviānu ģintij pieder, piemēram, dzeltenais paviāns (P. cynocephalus), olīvzaļais paviāns (P. anubis) un vislielākais Āfrikas paviāns - lāču paviāns (P. ursinus).
Latvijas futbola izlase 1992. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1992. gadā''' aizvadīja 12 spēles, no kurām 1 uzvarēja, četrās spēlēja neizšķirti, bet 7 zaudēja. Šis bija pirmais atjaunotās Latvijas izlases gads kopš Latvijas neatkarības atgūšanas. Savu pirmo spēli pēc vairāk nekā 50 gadu pārtraukuma Latvijas izlase aizvadīja Bukarestē pret Rumānijas izlasi, kurai piekāpās ar rezultātu 0-2. Pirmos vārtus atjaunotās izlases labā guva Ainārs Linards spēlē pret Igaunijas izlasi.
Jūlijā Liepājā tika aizvadīts pirmais Baltijas kausa izcīņas turnīrs kopš 1938. gada. Baltijas kausa izcīņā Latvija ieguva 2. vietu, uzvarot Igauniju (pirmā uzvara atjaunotajai izlasei), kā arī piekāpjoties Lietuvai. Augustā Latvijas izlase uzsāka dalību 1994. gada Pasaules kausa izcīņas kvalifikācijas turnīrā. 1992. gadā izlase aizvadīja 7 kvalifikācijas cikla spēles, no kurām 4 spēlēja neizšķirti, bet 3 zaudēja. Par vislielākajiem panākumiem uzskatāmi divi bezvārtu neizšķirti savā stadionā pret Dānijas un Spānijas izlasēm.