cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stīvs Mārtins
Dzīves sākums
Stīva Mārtina pirmais darbs bija Disnejlendā (1955-1958) pārdot bukletus brīvdienās, un pilnu slodzi strādājis vasaras brīvlaikā. Brīvo laiku Mārtins pavadījis Disnejlendas "Merlina burvju veikalā", kur viņš skatījās uz burvju māksliniekiem, kuri izpildīja dažādus trikus, un vēlāk iemācījās tos veikt pats. 1960. gadā Mārtins sāka strādāt par burvju mākslinieku, kur viņš rādīja dažādus trikus, žonglēja, spēlēja bandžo un veidoja balonu dzīvniekus.
Ceļojošais bruņinieks (2008. gada seriāls)
"Ceļojošais bruņinieks" (en) ir amerikāņu seriāls. To translēja televīzijas kanāls NBC. Galvenās lomas seriālā atveidoja Džastins Brenings, Diāna Ruso, Sidnija Tamija Puatjē, Pols Kempbels, Jensijs Ariass, Brūss Deivisons un Smita Čo. Seriālam ir 1 sezona ar 17 sērijām. Pēc pirmās sezonas seriāls tika atcelts. "Ceļojošais bruņinieks" ir turpinājums 1980. gadu seriālam ar tāu pašu nosaukumu un 2008. gada filmai.
Apvedceļš (mūzikas grupa)
Apvedceļš ir latviešu šlāgermūzikas grupa, kas ir dibināta 2000. gada pavasarī Smiltenē. Tolaik tās sastāvā bija Armands Leimanis, Andis Mincis, Jānis Krūmiņš, Inese Austruma un Aigars Nords. 2001. gada nogalē ar mūzikas izdevniecības Gailītis G palīdzību tika izdots grupas pirmais albums "Sievietēm Jaukām" ar 14 dziesmām.
Lielupe (Jūrmala)
Lielupe ir Jūrmalas pilsētas daļa, kas atrodas aptuveni 19 km no Latvijas galvaspilsētas Rīgas centra. Atrodas starp Buļļuciemu, Stirnuragu (austrumos), Bulduriem (rietumos), Rīgas līci (ziemeļos) un Lielupi (dienvidos).
Lielupē atrodas arī Lielupes dzelzceļa stacijas ēka, kas celta 1913. gadā un Priedaines jahtklubs.
Nosaukums
Šī vieta senāk tika saukta par Buļļu galu, jo tā atradās pie Bulduru un Buļļu muižu robežas. 1930. gados to sāka saukt par Lielupi.
2008. gada GP2 sezona
2008. gada GP2 sezona ir 4. GP2 sezona. Tā sākās un beidzās. Tajā nepiedalījās pašreizējais čempions Timo Gloks, jo viņš parakstīja līgumu ar Toyota Formula 1 komandu. Tajā pirmo reizi tika lietotas jaunās GP2-08 šasijas.
Ozolnieku novads
Pagātnē bija ievērojams Latvijas ķieģeļrūpniecības, mālu ieguves un lauku meliorācijas centrs.
Lielupe (Jūrmala)
Vēsture
Caur tagadējo Lielupes teritoriju gar jūras malu gāja svarīgais zemes ceļš no Rīgas uz Kurzemi un Prūsiju. Līdz 1454. gadam zemes šaurums starp jūru un Buļļupi piederēja pie Rīgas patrimoniālā apgabala, bet tad to ieguva Livonijas ordenis. 1495. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs nodeva lēnī šo apvidu un plostu Lielupes pārcēlājam Jānim Bildringam (Büldring), bet 1516. gadā arī krogu ceļotāju izmitināšanai. Pēc 1655. gada Bulduru muižu ieguva hercogs Jēkabs. Pēc 1824. gada vētras Lielupes grīva paplašinājās tādā mērā, ka Buļļu plostu pie Vārnukroga izbeidza un ierīkoja jaunu plosta vietu pie Bulduru muižas. Tagadējā Lielupes teritorija kļuva par klusu nomali.
Ozolnieku novads
Ozolnieku novada vārds cēlies no Ozolmuižas nosaukuma, kas pēc Latvijas Republikas nodibināšanas veiktajā agrārajā reformā tika sadalīta 252 jaunsaimniecībās.
Lielupe (Jūrmala)
Vēsture
Pēc 1874. gada Bulduru muižas 3. meža iecirknī pie Buļļu muižas robežas izveidojušos koloniju par Buļļu galu, kurpretī attālākajā 6. meža iecirknī uzbūvētās vasarnīcas par "Ameriku" un 7. meža iecirknī uzbūvētās vasarnīcas par "Austrāliju". Pirmā pasaules kara laikā krievu armija 1917. gada rudenī atkāpjoties uzspridzināja Bulduru dzelzceļa tiltu. Latvijas brīvības cīņu laikā Latvijas armijas 9. Rēzeknes pulks 1919. gada 3.-8. novembra kaujās pie Bulduru tilta uzvarēja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas 1. plastunu pulku un ieņēma tagadējo Jūrmalas austrumu daļu līdz Dubultu šaurumam.
Ozolnieku novads
2021. gadā Ozolnieku novads tika pievienots Jelgavas novadam.
Lielupe (Jūrmala)
Vēsture
1920. gada 2. martā Latvijas valdība Bulduru Buļļu galu iekļāva jaunizveidotajā Rīgas Jūrmalas pilsētā. Pēc Otrā pasaules kara 1946. gada sākumā Lielupe bija Rīgas pilsētas Jūrmalas rajona sastāvdaļa. Kopš 1959. gada 11. novembra tie atrodas atjaunotajā Jūrmalas pilsētā.
Ozolnieku novads
Daba
Ozolnieku novada teritorija atrodas Zemgales līdzenuma ziemeļu daļā. Robežojas ar Olaines, Ķekavas, Jelgavas, Iecavas un Bauskas novadiem, kā arī ar Jelgavas pilsētu. Novada centrs Ozolnieki atrodas 6 km no Jelgavas un 36 km no Rīgas. Kopējā platība — 286,1 km².
Lielupe (Jūrmala)
Tenisa centrs „Lielupe”
O. Kalpaka prospektā Nr.16 atrodas tenisa centrs „Lielupe”, kas ir vienīgā tenisa sporta bāze Latvijā, kur slēgtās telpās var rīkot starptautiska mēroga sacensības.
Ozolnieku novads
Upes
Lielākās upes, kas plūst caur novada teritoriju ir Lielupe, Iecava un Misa, kā arī vairākas mazākas upītes, strauti un kanāli: Cena, Garoze, Mazais Ragvēzis, Mizupīte, Renģele, Sidrabenīte, Sodzeris, Podzīte, Velnagrāvis un Zaķstrauts. Lielupes palienes pļavas ir dabas liegums un "NATURA 2000" teritorija.
Ezeri un ūdenskrātuves
Nozīmīgākās ūdenskrātuves veidojušās 20. gadsimtā izstrādātajos māla karjeros: Džammu un Libertu dīķi pie Brankām, Kauguru bedres un Ozolnieku dīķis pie Ozolniekiem, Senču, Ānes un Jāņa dīķi pie Ānes, Sudrablīcis un Viesturu dīķis pie Teteles, kā arī Akmenscūciņu karjers netālu no Emburgas.
Purvi
Novadā ir vairāki nelieli purvi, kas galvenokārt atrodas tā ziemeļu daļas purvainajos mežos: Briežu purvs, Būdukalna tīrelis, Čauku purvs, Danču purvs, Ķempu purvs, Lāču purvs (dabas liegums, "NATURA 2000" teritorija), Pēternieku purvs, Sērenu purvs un Vīlantu purvs.
Meži
Galvenokārt priežu un vietām arī jauktu koku meži aizņem lielāko daļu novada ziemeļu daļas (bijušajos Cenu un Ozolnieku pagastos), bet dienvidos (bijušajā Sidrabenes pagastā) mežu ir mazāk un lielāko daļu teritorijas veido lauksaimniecībā izmantojamās zemes.
Vēsture
Līdz 13. gadsimtam tagadējā Ozolnieku novada teritorija ietilpa zemgaļu Upmales valstī. Vēlāk tā īsu laiku bija Zemgales bīskapijas (1226—1251) sastāvā, kas tika pārvaldīta no Babītes pils. Upmales zemes sadalīšanas līgumā 1254. gadā Livonijas ordenis piekrita, ka visas Lielupes labā krasta zemes nonāca Rīgas arhibīskapijas kontrolē.
Pateicībā par Rīgas pilsoņu palīdzību zemgaļu sacelšanās apspiešanā Rīgas arhibīskaps Alberts II līgumā un arhibīskaps Jānis I  līgumā atteicās no Lielupes upes labā krasta zemēm par labu Rīgas pilsētai, kas to iekļāva Rīgas lauku novada teritorijā. Vēlākajās cīņās ar Rīgas pilsētu daļu no šīm zemēm ieguva Livonijas ordenis un novada teritorija tika pakļauta Livonijas ordeņa Jelgavas komturu pārvaldei. Senākā rakstiskā atsauce uz tagadējā Ozolnieku novada teritoriju atrodama Atskaņu hronikas vārsmās par notikumiem Livonijas Krusta karu laikā 1287. gadā, kad aptuveni 1400 vīru liels zemgaļu karaspēks sakāva Livonijas ordeņa karaspēku kaujā pie Garozas. Tuvcīņā krita vismaz 33 ordeņa bruņinieki, ordeņa mestrs Villekens fon Endorps un zemgaļu karavadonis. 16 bruņiniekus zemgaļi saņēma gūstā. Pēc 1560. gada tagadējās Ozolnieku novada zemes tika iekļautas Kurzemes un Zemgales hercogistes Jelgavas virspilskunga tiesā. Šajā laikā tika izveidota Ozolmuiža, kas bija hercogu muiža. Tajā saimniekoja arī hercogs Jēkabs, kurš šeit iekārtoja medību piekūnu audzētavu. Jēkaba dēls hercogs Frīdrihs Kazimirs audzētavu paplašināja.
Pēc hercogistes likvidācijas (1795) muiža pārgāja Krievijas imperatora īpašumā. Imperators Pāvils I uzdāvināja Ozolmuižu Kurzemes guberņas gubernatoram Kārlim Vilhelmam Drīzenam, muiža tādēļ tika nodēvēta par Paulsgnādi (Paulsgnade — "Paula žēlastība"). Vēlāk muižas īpašnieki vairākkārt manījās un pēdējie no tiem pirms Latvijas valsts izveidošanās bija Rekes dzimtas pārstāvji.
1846. gadā nodibināja Ozolmuižas (Paulsgnādes) pagasta skolu.
19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā Lielupes un Iecavas upju baseinā izveidojās vairākas lielas mālu raktuves un ķieģeļnīcas, kas ar lielaivām piegādāja būvmateriālus Rīgas un Jelgavas jaunceltnēm.
Brīvības cīņu laikā no 1919. gada 15. līdz 21. novembrim Ozolnieku novada teritorijā notika galvenās Jelgavas atbrīvošanas kaujas pret bermontiešiem. Šīm kaujām par godu 1937. gadā Dalbes-Ozolnieku-Jelgavas autoceļa malā pie bijušās Ozolnieku—Skuju pamatskolas 1937. gadā uzcelts piemineklis "Varonīgajiem tēvzemes dēliem 1919", bet Cenu kapos apglabāti 28 brīvības cīņās kritušie latviešu karavīri. Savukārt Jelgavas-Iecavas ceļa malā 1935. gadā pie Vareļu mājām atklāja pieminekli kritušajiem Kara skolas kadetiem, kuru atjaunoja 1990. gadā.
Pēc Latvijas neatkarības iegūšanas Ozolnieku pagastā agrākās muižu zemes sadalīja jaunsaimniecībām. Kara laikā nopostīto muižu un lielu daļu to saimniecību ēku materiālus izmantoja jaunsaimniecību celšanā. 1936. gadā Ozolnieku pagastā bija 481 zemnieku un amatnieku saimniecība, no kurām 401 bija jaunsaimniecība. Lielākie rūpniecības uzņēmumi bija Ziemeļa ķieģeļu fabrika Brankās, a/s Smits mālu raktuves, Vītola ādu fabrika Upeniekos, Vējoņa kokzāģētava Maleniekos.
Tolaik pagastā darbojās divas skolas — Ozolnieku sešu klašu pamatskola un Skuju četru klašu pamatskola. Pagastā bija arī aktīva sabiedriskā un kultūras dzīve — darbojās Aizsargu organizācijas nodaļa, koris, deju kolektīvs, teātris un septiņas biedrības. 1939. gadā pēc arhitekta A. Raistera projekta uzbūvēja jauno pagasta valdes namu.
Padomju okupācijas laikā represijas tika vērstas arī pret Ozolnieku pagasta iedzīvotājiem. no Ozolnieku pagasta tika izsūtīti 18 cilvēki. Pēc 1949. gada deportācijas sākās zemnieku saimniecību likvidēšana un kolhozu veidošana. Daži kolhozi ieguva interesantus nosaukumus — Sirpis un āmurs, Staļina ērglis, Mičurina kolhozs. Padomju varas gados pagastu skāra vairākas administratīvi teritoriālā iedalījuma izmaiņas — 1945. gadā Ozolnieku pagastā izveidoja Ozolnieku, Cenu un Dalbes ciemus, 1949. gada beigās likvidēja Ozolnieku pagastu un ciemi nonāca Jelgavas rajona pakļautībā, bet 1954. gadā Ozolnieku ciemu likvidēja, iekļaujot Valgundes ciema sastāvā. Tajā pašā laikā Cenu ciema teritorija paplašinājās un tam pievienoja likvidētos Teteles un Ānes ciemus. 1979. gadā Ozolnieki tika atdalīti no Cenu ciema kā pilsētciemats.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas tika izveidoti Ozolnieku un Cenu pagasts. 2003. gadā pēc abu pagastu deputātu padomju lēmuma tika izveidots Ozolnieku novads, 2009. gadā novadā iekļāvās arī Sidrabenes pagasts. 2011. gada jūlijā Sidrabenes pagastu pārdēvēja par Salgales pagastu.
2021. gadā Ozolnieku novadu pievienoja jaunajam Jelgavas novadam.
Iedzīvotāji
Ozolnieku novadā 2020. gada jūlijā dzīvoja 10 726 iedzīvotāji.
Pašvaldība
Pašvaldības lēmējvaras funkcijas nodrošina novada iedzīvotāju ievēlēta dome 15 deputātu sastāvā, kopš 2020. gada domes priekšsēdētājs ir Andris Ozoliņš. Domes darbs tiek organizēts pastāvīgo komiteju un domes sēdēs. Atbilstoši pašvaldības darbības jomām, dome no deputātu vidus ir izveidojusi četras pastāvīgās komitejas – Finanšu komiteju, Attīstības un tautsaimniecības komiteju, Sociālo jautājumu komiteju un Izglītības, kultūras un veselīga dzīves veida veicināšanas komiteju. Ozolnieku novada domes izpildorgāns ir pašvaldības administrācija, kas nodrošina domes pieņemto lēmumu izpildi, kā arī tās darba organizatorisko un tehnisko apkalpošanu.
Tautsaimniecība
Ozolnieku novadā reģistrēti 415 uzņēmumi (2009), kas galvenokārt nodarbojas ar tirdzniecību, dažāda veida rūpniecisko ražošanu un pakalpojumu sniegšanu, kā arī lauksaimniecību.
Transports
Ozolnieku novadu ar apkārtējām teritorijām savieno autoceļi un dzelzceļš. Novada teritoriju šķērso galvenais autoceļš A8 (Rīga—Jelgava—Lietuvas robeža), kā arī reģionālie autoceļi P93 (Jelgava—Iecava) un P100 (Dalbe—Ozolnieki—Keramikas rūpnīca). Vēl Ozolnieku novadā dzelzceļa līnijā Rīga—Jelgava atrodas dzelzceļa stacija Cena un pieturas punkti Dalbe un Ozolnieki, bet līnijā Jelgava—Krustpils atrodas stacija Garoza.
Izglītība
Novadā darbojās piecas pirmskolas izglītības iestādes (Ānē, Brankās, Emburgā, Ozolniekos un Garozā), vidusskola (Ozolniekos), trīs pamatskolas (Emburgā, Garozā un Tetelē), divas mūzikas skolas (Emburgā un Ozolniekos), kā arī Baltijas Starptautiskās akadēmijas un Psiholoģijas augstskolas Jelgavas filiāles (abas Ozolniekos). Ozolniekos atrodas arī Latvijas lauku konsultāciju un izglītības centrs.
Sports
Ozolniekos atrodas sporta nams, hokeja halle un veikborda trase. Novadā bija divas vīriešu volejbola komandas — VK Biolars/Ozolnieki (Schenker volejbola līga) un VK Ozolnieki (Latvijas 1. līgā), motoklubs Ozolnieku motoklubs, virves vilcēju klubs Ozoli, hokeja komanda Ozolnieki/Monarch (Latvijas hokeja līga).
Kultūra
Novadā darbojās Ozolnieku Tautas nams, Ānes kultūras nams un piecas bibliotēkas (Ānē, Brankās, Garozā, Jaunpēterniekos, un Ozolniekos) un divi kultūras nami (Ozolniekos un Ānē).
Vikints
Vikints (žemaišu: Vīkints, lietuviešu: Vykintas, senkrievu: Въıкъıнтъ, miris ap 1253) bija Žemaitijas kunigaitis un Saules kaujas varonis. Lietuvas dižkunigaiša Mindauga pretinieks cīņā pret varas centralizāciju austrumu baltu zemēs. Uzskata, ka Vikinta tēvs jau pirms 1219. gada atstājis mantojumā žemaišu zemju rietumu daļu Vikintam, bet austrumu daļu Gerdvilam.
Vārda nozīme
Personvārda Vikints izcelsme saistāma ar salikteni vy- (iš-vydo, vidū) + kin- (kentėti, ciest) — „caurredzošais“.
Dzīves gājums
Žemaišu ķēniņu (kņazu) Vikinta un Gerdvila vārdi pirmo reizi minēti 1219. gada baltu cilšu valdnieku līgumā ar Volīnijas kņaziem. 1236. gadā Saules kaujas laikā viņš vadīja žemaišu karaspēku, kas sagrāva Zobenbrāļu ordeni.
1252. gadā Vikints atbalstīja Tautvila vadīto uzbrukumu Mindaugam Vorutas pilī. Pēc sakāves Vikints patvērās savā Tveru pilī (Tvirement), kas atradās Rietavas apkārtnē Žemaitijas rietumos. 1253. gadā Vikints gāja bojā un viņa sāncensis Mindaugs tika kronēts par Lietuvas karali.
Jauniņā
"Jauniņā" ( angļu: New Girl ) ir amerikāņu situāciju komēdija, ko 2011. gada 20. septembrī sāka translēt televīzijas kanāls Fox. Seriāls tika filmēts Losandželosā, ASV. Galvenās lomas seriālā atveido Zoja Dešanela (Džesika), Džeiks Džonsons (Niks), Makss Grīnfīlds (Šmits) un Lamorns Moriss (Vinstons). Seriāls apvieno drāmas un komēdijas elementus, atainojot trīsdesmitgadnieku grupas savstarpējās attiecības un karjeras izvēles.
"Jauniņā" ir ticis nominēts Zelta globusa balvai kā labākais televīzijas seriāls un Z. Dešanela Zelta globusam tikusi nominēta kā labāka komēdijseriālu aktrise.
Sižets
Džesika "Džesa" Deja ir jauka meitene, kura strādā par skolotāju un tuvojas 30 gadu slieksnim. Pārnākot mājās, viņa atrod savu draugu Spenseru ar citu sievieti, nekavējoties viņu pamet un meklē jaunu mājvietu. Atbildot uz sludinājumu, viņa ievācas dzīvot pie trim savstarpēji pazīstamiem puišiem: Nika (bārmenis), Šmita (jurists un mūsdienu Kazanova) un Kauča (personīgais treneris). Džesai tikt pāri drauga nodevībai palīdz viņas draudzene Sisa (modele), kura bieži viesojas dzīvoklī. Pēc pilotsērijas Kaučs pārvācas dzīvot pie savas draudzenes, bet viņa vietā dzīvoklī ievācas Vinstons (izbijis basketbolists), kurš ir Nika bērnības draugs.
Seriāla 1. sezonas vidū Sita un Šmits uzsāk pamatā seksuālas attiecības, bet sezonas beigās tās pārtrauc. Otrajā sezonā Džesu atlaiž no darba; viņa un pārējie iesaistās dažādās īslaicīgās attiecībās. Sisa gatavojas vecāku sarunātām laulībām ar indieti Šivrangu, bet sezonas finālsērijā laulības tiek izjauktas. Džesa un Niks iepatīkas viens otram; savas attiecības viņi padara oficiālas otrās sezonas beigās. Šīs attiecības ilgst gandrīz visu 3. sezonu. Kaučs atgriežas dzīvoklī 3. sezonā, paziņojot, ka ir izšķīries ar savu draudzeni. No dzīvokļa viņš atkal izvācas 4. sezonā, pārvācoties pie jaunas draudzenes. Vinstons strādā dažādos pagaidu darbos, līdz, sekojot savam aicinājumam, piesakās par policistu Losandželosas Policijas departamentā. Par viņa partneri tiek nozīmēta Alija, kurā Vinstons iemīlas.4. sezonas beigās Šmits bildina Sisu. Viņi apprecas 5. sezonas beigās. 5. sezonā Džesa veic tiesas zvērinātās žūrijas pienākumus, tāpēc viņas istaba uz laiku iet izīrēta Rīganai, kura iepatīkas Nikam. 6. sezonā Šmits un Sisa iegādājas māju, kuru atjauno, pa to laiku dzīvojot ar visiem pārējiem dzīvoklī. 7. noslēguma sezona parāda grupas dzīvi pēc trim gadiem — Šmitam un Sisai ir trīsgadīga meita Ruta, Vinstons un Alija gaida pirmdzimto, bet Niks gaida piemērotu brīdi, lai bildinātu Džesu.
Deivids Bekhems
Deivids Roberts Džozefs Bekhems (en; dzimis ) ir Anglijas futbolists. Viņš ir beidzis savu profesionāļa karjeru. Viņš spēlēja kā labais malējais pussargs.
Pirmos soļus sportā Deivids sāka Londonas klubā "Leyton", kur viņš spēlēja divus gadus. Pēc tam jaunais sportists iestājās slavenajā futbola skolā "Tottenham", kuru sekmīgi pabeidza.
Deividam bija 11 gadi, kad viņu pamanīja slavenā kluba "Manchester United" pārstāvji. 1993. gadā viņš parakstīja profesionālo līgumu ar britu klubu un kļuva par komandas dalībnieku. Tur spēlēja 10 gadus, no 1993. līdz 2003., ar nelielu pārtraukumu.
2000. gadā futbolistu iecēla par Anglijas izlases kapteini.
2002. gadā Bekhems tika pārdots Real Madrid. Spānijas kluba sastāvā Deivids kļuva par Spānijas čempionu (2006—2007), Supercopa de España īpašnieku (2003).
2009. gadā Bekhems pārgāja uz Itālijas klubu "Milan". 2013. gada 31. janvārī Bekhems bija parakstījis 5 mēnešu līgumu ar "PSG". Parīziešu sastāvā Deivids kļuva par Francijas čempionu. Deivids Bekhems kļuva par unikālu futbolistu, kam karjerā izdevies kļūt par čempionu četrās valstīs — Anglijas, Spānijas, ASV un Francijas.
Bekhems ir vienīgais Anglijas futbola izlases spēlētājs visas tās vēstures laikā, kas guvis vārtus trijos Pasaules kausa finālturnīros (1998.,2002.,2006. gadā).
2013. gadā Bekhems beidza profesionālo futbola karjeru.
Viņš ir precējies ar popdziedātāju Viktoriju Bekhemu un ir 4 bērnu tēvs.
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Sasniegumi
Manchester United
Real Madrid
LA Galaxy
Paris Saint-Germain
Individuālie sasniegumi
1489. gads
1489. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Janvāra klimats Latvijā
Temperatūra
Janvāra vidējā gaisa temperatūra ir no −6,8 grādiem Latvijas galējos austrumu rajonos (Gulbenē, Alūksnē un Dagdā) līdz −2,3, −2,5 grādiem Baltijas jūras piekrastē (Liepājā, Pāvilostā un Ventspilī). Janvārī visaukstākais laiks Latvijas lielākajā daļā ir bijis 1987. gadā, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra bija no −17 grādiem daudzviet Latvijas austrumu daļā līdz −9, −10 grādiem Ventspilī un Kolkā. Baltijas jūras piekrastē vēl par 1—2 grādiem aukstāks laiks ir bijis kopumā Latvijā otrajā aukstākajā — 1942. gada janvārī. Savukārt vissiltākais laiks janvārī (neskaitot 21. gadsimtu) gan kopumā Latvijā, gan atsevišķās tās vietās ir bijis 1989. gadā, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra bija no 0 grādiem galējos austrumu rajonos līdz +3 grādiem Baltijas jūras piekrastē. Desmit vissiltāko janvāru skaitā kā piektais ir bijis 2007. gads, tomēr tad mēneša vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija 1,5 grādus zemāka kā 1989. gadā. Kopumā Latvijā janvāra vidējā gaisa temperatūra ir −4,8 °C.
Mēneša vidējā maksimālā gaisa temperatūra ir no −4 līdz 0 grādiem. Līdz šim reģistrētā absolūti maksimālā gaisa temperatūra ir no +8 līdz +11 grādiem un ir uzstādīta galvenokārt 2007. gada 9. un 10. janvārī. Mēneša vidējā minimālā gaisa temperatūra ir no −10 līdz –5 grādiem. Līdz šim reģistrētā janvāra absolūti minimālā gaisa temperatūra ir no –43 grādiem Daugavpilī līdz –29 grādiem Kolkā, un ir uzstādīta galvenokārt 1956. gada 31. janvārī, kā arī dažādos citos gados.
Nokrišņi
Janvārī vidēji 16—20 dienās ar nokrišņiem to vidējā mēneša summa ir 45 mm. Latvijas austrumu un centrālajos rajonos 85—95% no visiem nokrišņiem ir sniega un slapja sniega veidā, Baltijas jūras piekrastē gan lietus ir vairāk — ap 30—40%. Mēneša nokrišņu daudzums ir 30—60 mm, Kurzemes un Vidzemes rietumu nogāzēs 60—70 mm. Ar nokrišņiem visbagātākais janvāris kopumā Latvijā un daudzos rajonos ir bijis 2007. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums vidēji Valstī bija 101 mm. Līdz šim vislielākais janvāra mēneša nokrišņu daudzums Latvijas rietumu pusē ir reģistrēts 1959. gadā Ventspils rajona Ziru pagasta Vendzavā — 210 mm. Šī paša gada janvārī vislielākais nokrišņu daudzums reģistrēts arī Latvijas austrumu daļā — Madonā un Cēsu rajona Dzērbenes pagastā tas sasniedza 171 un 172 mm. Viduslatvijā janvārī vislielākais nokrišņu daudzums ir bijis 1931. gadā Rīgas centrā (92 mm) un 1899. gadā Jelgavā (91 mm). Vismazāk nokrišņu janvārī gan kopumā Latvijā, gan vairumā tās vietu ir bijis 1972. un 1969. gados, tad mēneša nokrišņu daudzums vidēji Valstī bija tikai 12—13 mm, bet vietām — tikai 5—7 mm. Maz — vidēji 16 mm — nokrišņu Latvijā bija arī 2006. gada janvārī.
Janvārī dienā ar nokrišņiem to daudzums vidēji ir 2—3 mm. Līdz šim novērojumu stacijās janvārī vislielākais diennakts nokrišņu daudzums ir bijis 45 mm, tas reģistrēts 1982. gada 26. janvārī Valmierā. Latvijas rietumu daļā vislielākais diennakts nokrišņu daudzums — 34 mm — ir bijis 1991. gada 10. janvārī Dundagā, bet Latvijas centrālajā daļā diennaktī visvairāk nokrišņu ir bijis 1958. gada 24. janvārī Rīgas centrā — 26 mm.
Vējš
Janvārī Latvijā pārsvarā pūš dienvidu un dienvidrietumu, Baltijas jūras piekrastē dienvidaustrumu vēji. Mēneša vidējais vēja ātrums sauszemes teritorijā ir 3—4, jūras piekrastē 5—6 m/s. Novembris, decembris un janvāris kopumā Latvijā ir mēneši, kad vidējais vēja ātrums gada gaitā ir vislielākais. Jūras vējiem atklātos piekrastes rajonos katru gadu janvārī vēja ātrums (10 minūtēs vidējā vēja ātruma vērtība) var sasniegt mēreni stipra vēja spēku (8,0—10,7 m/s), bet Baltijas jūras piekrastē vidēji reizi 25 gados var tikt novērotas vētras (20,8—24,4 m/s). Līdz šim vislielākais Latvijā janvārī reģistrētais 10 minūtēs vidējais vēja ātrums ir 24 m/s (2005. gada 9. janvārī Ventspilī), tikai nedaudz mazāks — 22 m/s — tas ir bijis 1993. gada 22. janvārī Pāvilostā un Dobelē, un 1992. gada 17. janvārī Rīgā.
Pēc novērojumu staciju datiem līdz šim vislielākās vēja brāzmas janvārī kopumā Latvijā ir bijušas 40 m/s (1962. gada 23. janvārī un 2005. gada 9. janvārī Ventspilī un 1974. gada 16. janvārī Bauskā).
Sniega sega
Normai atbilstošos temperatūras apstākļos janvāra sākumā Latvijā beidzas stabilas sniega segas izveidošanās. Mēneša gaitā sniega krājumi pakāpeniski pieaug — pirmās dekādes vidējais sniega segas biezums ir no 4—6 cm Baltijas jūras piekrastē līdz 14 cm Alūksnē, bet trešajā dekādē Baltijas jūras piekrastē tas ir 5—8, bet Alūksnē jau 18 cm. Atsevišķās dienās sniega segas biezums jebkurā Latvijas vietā var pārsniegt pusi metra. Tā 1931. gada 28. janvārī Vidzemes augstienē — Gureļos — sniega segas biezums bija 73 cm, 1953. gada 30. un 31. janvārī Dagdā — 66 cm, tālajos 1908. gada 10. un 11. janvārī Rīgā sniega segas biezums bija 65 cm, bet ne tik sen — 2002. gada 3. janvārī — Liepājas rajona Cīravā tas sasniedza 62 cm. Turpretī viss 1988. gada janvāris Latvijā pagāja ar epizodisku un ļoti plānu (līdz 8 cm) sniega segu, gandrīz bez sniega segas bija arī 2007. gada janvāra pirmās divas dekādes.
Citas parādības
Ziemas sezonā janvāris un februāris ir mēneši, kad visbiežāk veidojas sarma un vējš sniegu sagriež sniegputenī. Visbiežāk sarma ir Austrumlatvijas augstieņu rajonos (ar maksimumu Alūksnē — vidēji 8, maksimāli — katru mēneša dienu (1968. gads)), visretāk sarma veidojas jūras piekrastē — vidēji 1—2, maksimāli 7—9 reizes mēnesī. Putenis visbiežāk ir Vidzemē — Rūjienā un Alūksnē vidēji — 6, maksimāli — 18 dienas mēnesī.
Janvārī visvairāk — vidēji 5—8 dienas, maksimāli līdz 17—19 dienām mēnesī migla var būt Alūksnē, Gulbenē, Skrīveros, un Kursas augstienē. Visretāk — vidēji 2, maksimāli 8—10 dienas mēnesī — migla veidojas Daugavpilī, Zosēnos un vietām Rīgas līča piekrastē. Decembris un janvāris ir mēneši, kad Latvijā visbiežāk veidojas apledojums. Janvārī tas visbiežāk ir Valsts austrumu daļā (ar maksimumu Alūksnē — vidēji 4, maksimāli 24 reizes mēnesī) un visretāk — vidēji 1, maksimāli 3—7 dienas mēnesī — jūras piekrastes rajonos.
Mēneša meteoroloģiskie ekstrēmi
<!-- == Statistikas dati ==
Gaisa temperatūras minimums un maksimums Rīgā
-->
Rundāles lidlauks
Rundāles lidlauks ir nesertificēts lidlauks Bauskas novada Rundāles pagastā. Izvietojies rietumos no Pilsrundāles ciema 3,3 km no Rundāles pils. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Lidlauks izbūvēts padomju laikā un izmantots kā lauksaimniecības aviācijas lidlauks.
Šepards
Šepards var būt:
Glovno
Glovno - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Lodzas. Pilsēta no 1427. gada līdz 1870. gadam, kad Krievijas cars daudzām Polijas mazpilsētām atņēma pilsētas tiesības. 1925. gadā pilsētas tiesības tika atjaunotas.
Līdz XX gadsimta beigām - vairāku mašīnbūves uzņēmumu vieta, mūsdienās - tekstilrūpniecības centrs.
Jangs
Jangs (en; sieviešu dzimtē Janga) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Josifs Staļins
Josifs Džugašvili (ru, ka; dzimis, miris ), kopš 1912. gadā lietoja pseidonīmu Josifs Staļins (ru, no сталь — 'tērauds'), bija gruzīnu izcelsmes padomju politiķis. PSKP CK ģenerālsekretārs (1922—1953), no 1920. gadu beigām faktiski valdīja kā neierobežots diktators. Lielā terora laikā valstī tika ieviests Staļina personības kults. Papildus ģenerālsekretāra amatam no 1941. gada ieņēma arī PSRS Tautas Komisāru Padomes priekšsēdētāja amatu.
Staļina valdīšanas laikā tika izveidota centralizēta un militarizēta lielvalsts, kas tiek uzskatīta par totalitāras valsts paraugu. Vienlaikus PSRS, salīdzinoši ar ASV un Eiropas valstīm, izcēlās ar valsts iedzīvotāju zemo dzīves līmeni. Savu politisko un ekonomisko mērķu realizēšanai Staļins izmantoja plaša mēroga masu represijas un Gulaga soda nometnēs ieslodzīto darbu kanālu, dzelzceļu un rūpnīcu būvē.
Tā kā visas ziņas par Josifu Staļinu viņa valdīšanas laikā tika stipri cenzētas un pārveidotas, ir maz ticamu avotu par Staļina patieso dzīvi un rīcības motīviem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gada 6. decembrī Gori kurpnieka Visariona Džugašvili ģimenē. Bērnībā saukts par Soso, viņa divi vecākie brāļi nomira agrā bērnībā un viņš auga kā vienīgais bērns ģimenē. Tēvs strādāja apavu fabrikā Tiflisā, reti pavadīdams laiku ģimenē un alkohola reibumā viņš bieži sita gan savu sievu, gan dēlu, tāpēc kāds Soso bērnības draugs vēlāk rakstīja, ka Soso izveidojās par cietu un bezsirdīgu personu, kuru neviens nekad nebija redzējis raudam. 1888. gadā Staļina tēvs pameta ģimeni un baumoja, ka viņš nosists kādā Tiflisas krogā.
Desmit gadu vecumā Soso sāka mācīties vietējā baznīcas skolā, dziedāja korī un bija sava mūzikas skolotāja mīlulis. Savas lieliskās dziedāšanas dēļ viņu bieži nolīga dziedāt kāzās. Mācības notika krievu valodā, un Soso bija sekmīgākais skolnieks klasē. No skolas brīvajā laikā Soso bija vadonis vienai no daudzajām Gori puišeļu bandām. Pateicoties mātes ietekmīgajiem draugiem, Soso 1893. gada jūlijā nokārtoja iestājeksāmenus Tiflisas garīgajā seminārā. Pieradis pie brīvības, ielu kautiņiem un rāpšanās Goridžvari kalnā, zēns no Gori pēkšņi nonāca iestādē, kas viņam atgādināja cietumu ar dzelžainu disciplīnu. Pasniedzēji visiem spēkiem centās skolniekos apslāpēt visu gruzīnisko — bija aizliegts runāt gruzīnu valodā un gruzīnu literatūra — pilnībā aizliegta. Šajā laikā Soso ar pseidonīmu Soselo sāka rakstīt dzeju, kas ar lieliem panākumiem tika publicēta vietējās gruzīnu avīzēs. Garīgajā seminārā Soso, tāpat kā daudzi citi viņi skolas biedri, slepus lasīja aizliegto marksistisko literatūru, tika neskaitāmas reizes pieķerts un sodīts par to. Arvien vairāk pievērsdamies marksistiskajai literatūrai, Soso zaudēja interesi par studijām, līdz pameta tās pavisam — 1899. gada maijā skolas žurnālā ierakstīts: Izslēgts par neierašanos uz eksāmeniem. Staļins iestājās KSDSP un kļuva par profesionālu boļševiku partijas darbinieku, kurš nelegāli darbojās Aizkaukāza reģionā.
Pēc 1905. gada revolūcijas Džugašvili vadīja banku aplaupīšanas partijas kases papildināšanas vajadzībām. 1909. gadā viņu arestēja un izsūtīja trimdā uz Sibīriju, no kurienes izbēga. 1912. gada Prāgas konferencē viņu ar segvārdu "Staļins" iekļāva Krievijas boļševiku partijas Centrālkomitejā. 1913. gadā viņu atkal arestēja un izsūtīja uz Turuhansku, tas uz Ačinsku, bet pēc Februāra revolūcijas ieradās Petrogradā.
Pirms Oktobra revolūcijas Staļins bija viens no boļševiku partijas vadošajiem darbiniekiem, tomēr nespēlēja galveno lomu bruņotās sacelšanās organizēšanā un vadīšanā, kurā lielāka nozīme bija Ļeva Trocka darbībai. Staļina devums boļševiku politiskajā teorijā bija niecīgs — būdams emigrācijā Vīnē, viņš sarakstīja brošūru "Marksisms un nacionālais jautājums". Pirms sacelšanās pretēji Ļeņinam uzskatīja, ka Kerenska valdība nav jāgāž.
Pēc revolūcijas uzvaras Staļinu iecēla par Nacionalitāšu lietu Tautas komisāru, un šo posteni viņš ieņēma līdz 1923. gadam. Krievijas pilsoņu kara laikā bija kara komisārs vairākās frontēs, arī Caricinas frontē pret kazaku atamana Krasnova spēkiem. 1922. gada 3. aprīlī Staļinu ievēlēja par VK(b)P CK ģenerālsekretāru, un šo amatu viņš saglabāja līdz mūža beigām. Amats tolaik tika uzskatīts par ne pārāk nozīmīgu, tādu kā partijas "personāla pārvaldi", tomēr Staļina vadībā tas izveidojās par visietekmīgāko valstī.
Staļina organizētajās represijās bojā gājuši apmēram 20 miljoni cilvēku. 5 miljoni tā saucamo "kulaku" un citu zemnieku, kas nogalināti 1929-1933. 3,941 miljoni mirušo Ukrainas (holodomorā), 3,264 Krievijas un 1,258 Kazahstanas badā, ko izraisīja padomju varas neefektīvas rīcības. 5 miljoni nošautu militārpersonu no 1933.-1953. gadam. 5 miljoni mirušo GULAG nometnēs. Pilnīgi visi Krimas tatāri, Volgas vācieši un čečeni tika izsūtīti uz Sibīriju un Kazahstānu.
Staļina paraksts tikai 1937.-1938. gada Lielā terora laikā bija uz vismaz 681 692 cilvēku nošaušanas pavēlēm. 1937. gadā Politbirojs atļāva nopratināšanā izmantot spīdzināšanu. Sarkanajā armijā tika arestēti un nošauti 3 no 5 maršaliem, 13 no 15 armijas ģenerāļiem, 8 no 9 admirāļiem, 50 no 57 armijas korpusu komandieriem, 154 no 186 divīziju komandieriem, 16 no 16 armijas komisāriem, un 25 no 28 armijas korpusu komisāriem.
1953. gada 1. martā Staļina rezidencē viņu uz grīdas guļošu atrada apsardzes daļas darbinieks, taču tikai 2. martā ieradās ārsts un konstatēja ķermeņa labās puses paralīzi. 4. martā par Staļina smago stāvokli informēja sabiedrību. Nāve iestājās 5. marta 21.50 no komplikācijām, ko izraisīja asins izplūdums smadzenēs. Par Staļina nāvi paziņoja 6. marta rītā. Staļina bēres notika 9. martā, viņa zārku novietojot Ļeņina mauzolejā. Naktī uz 1961. gada 1. novembri Staļina mirstīgās atliekas iznesa no mauzoleja un apglabāja pie Kremļa sienas.
Jūras eži
Jūras eži jeb jūraseži (Echinoidea) ir viena no adatādaiņu (Echinodermata) klasēm, kurā tiek apvienoti nelieli, adataini jūrā dzīvojoši dzīvnieki. Jūras eži kopā ar jūras gurķiem (Holothuroidea) veido adatādaiņu apakštipu Echinozoa. Abām klasēm ir raksturīgi apaļi, balonveida ķermeņi, bez rokām vai īpašiem stariem roku funkcijai.
Izskats un īpašības
Tāpat kā lielākajai daļai adatādaiņu jūras ežu ķermeņiem ir radiāla piecstaru simetrija. Tā kā jūras ežus klāj adatas, tad piecsatru simetrija ir saskatāma tikai izkaltētiem jūras ežiem, kas zaudējuši adatas. Lai arī, pavirši vērojot, izskatās, ka jūras eži nav spējīgi kustēties, tie tomēr lēni pārvietojas. Vispamanāmākā dzīvības pazīme ir jūras eža adatas, kas ir piestiprinātas pie apaļā ķermeņa, un slejas uz visām pusēm. Adatas ķermeni parasti klāj blīvi, un tās ir apmēram vienādā garumā, izņemot zīmuļveidīgos jūras ežus (Cidaroida).
Josifs Staļins
Ģimene
1919. gadā apprecēja sava paziņas dzelzceļnieka Sergeja Alilujeva meitu Nadeždu Alilujevu. Šis bija praktisks aprēķins, jo Alilujevu ģimene zināja daudzus Staļina bīstamākos jaunības gadu noslēpumus, un vislabākais veids, kā likt klusēt, bija kļūt par viņu radinieku. Bet, neraugoties uz ilgstošo draudzību ar šo ģimeni, Staļins nezināja, ka Nadeždas māte Olga ir garīgi slima, un ka to ir pārmantojusi arī pati Nadežda. 1932. gada 8. novembrī Nadežda, nespējot izturēt vīra nicinošo un pazemojošo attieksmi, pameta revolūcijas gadadienai veltīto banketu. Nākamajā rītā kalpone, ienākot viņas istabā, atrada to gulošu uz grīdas asins peļķē. Līdzās atrasta pistole, ko Nadeždas brālis bija atvedis viņai no Vācijas. Uzzinot par sievas pašnāvību, Staļins esot bijis apjucis un bezpalīdzīgs, pat nespējot organizēt viņas bēres. Staļina laulībā ar Nadeždu Alilujevu dzimuši divi bērni — dēls Vasilijs un meita Svetlana. Staļina ģimenē auga arī pieņemtais (adoptētais) dēls Artjoms.
Staļina vecākais dēls Jakovs Džugašvili pēc krišanas vācu gūstā Otrā pasaules kara laikā, 1943. gadā gāja bojā Zaksenhauzenes koncentrācijas nometnē. Staļins atteicās no Hitlera piedāvājuma apmainīt Jakovu pret ģenerālfeldmaršalu Frīdrihu fon Paulusu, kas bija saņemts gūstā Staļingradā pēc vācu 6. armijas kapitulācijas. Vidējais dēls Vasilijs bija pārmantojis mātes un vecāsmātes garīgo nelīdzsvarotību, un pārmērīgi daudz lietoja alkoholu. Pēc Staļina nāves, PSRS gaisa spēku ģenerālleitnants, Vasilijs Džugašvili tika apcietināts, bet sakarā ar veselības stāvokļa strauju pasliktināšanos pēc vairākiem ieslodzījumā pavadītiem gadiem tika atbrīvots. Miris 1962. gada 19. martā. Savukārt meita Svetlana 1986. gadā uz visiem laikiem pameta PSRS. 1970. gados apprecējusies, mainot uzvārdu, kļuvusi par Lanu Pītersu. Mirusi 2011. gada novembra vidū Anglijā.
Jūras eži
Izskats un īpašības
Jūras ezim nav acu un kāju, bet kustību uz priekšu nodrošina simtiem smalku, caurspīdīgu un lipīgu, cauruļveidīgu pēdiņu. Tas var viegli rāpties pa cietām virsmām. Apakšdaļas centrā jūras ezim ir mute ar pieciem cietiem, kalcija zobiem vai žokļiem un gaļīga mēle. Aiz mēles uzreiz nāk barības vads un vēdera dobums, kas sadalīts 5 daļās, kas piepildīti ar gremošanas sulām. Visas piecas daļas savienojas pie anālās atveres, caur kuru tiek izvadīts barības atlikums. Visu gremošanas sistēmu varētu uzskatīt par piecdaļīgu mutes dobumu ar anālo atveri. Jūras eži pamatā barojas ar brūnaļģēm, bet tie ēd arī dažādus bezmugurkaulniekus, kā gliemjus, sūkļus, čūskastes un jūras lilijas.
Visbiežāk jūras eži ir melni, tumši zaļi, olīvzaļi, brūni, sarkani vai violeti. Jūras ežu adatas kalpo, lai tos aizsargātu pret plēsējiem. Līdz ar to ir tikai daži dzīvnieki, kas barojas ar jūras ežiem. Tas ir kalāns, vilku zutis un dažas zivis, kā arī jūras ezis ir delikatese uz cilvēka galda. Ja saduras ar jūras eža adatām, ievainojums ir sāpīgs, bet nav bīstams. Adatu garums parasti ir 1—3 cm un 1—2 mm diametrā. Adatas gals ir viegli noapaļots. Karību garadatu jūras ezim (Diadema antillarum), kas dzīvo Karību jūrā, ir tievas, garas un salīdzinoši bīstamas adatas. Adatu garums var sasniegt 30 cm.
Jūras eži cilvēku pārtikā
Daudzās pasaules virtuvēs jūras eži ir iecienīta delikatese. Vidusjūras tautu virtuvēs lieto violetos jūras ežus (Paracentrotus lividus), kurus bieži ēd jēlus, apslacinot tikai ar citrona sulu. Bet to iecep arī omletēs, pievieno zivju zupām, mērcēm un citiem ēdieniem. Čīlē šo jūras ezi ēd jēlu ar citronu, sīpoliem un olīveļļu.
Zaļais jūras ezis (Strongylocentrus droebachiensis), kas dzīvo Atlantijas okeāna ziemeļos, arī ir ēdams jūras ezis, bet tas nav populārs. Šo jūras ezi pamatā ēd Japānā, bet kā delikatesi no seniem laikiem to ēd Orkneju salās. Tur zaļo jūras ezi mēdz lietot sviesta vietā. Pie ēdamiem jūras ežiem var pieskaitīt zīmuļveidīgo jūras ezi Cidaris tribuloides, milzu sarkano jūras ezi (Strongylocentrotus franciscanus), Jaunzēlandes jūras ezi (Evechinus chloroticus).
Sistemātika
Klase Jūras eži (Echinoidea)
1505. gads
1505. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Antilopvāveres
Antilopvāveres, antilopvāveru ģints (Ammospermophilus) ir viena no vāveru dzimtas (Sciuridae) ģintīm, kas apvieno 5 grauzēju sugas. Antilopvāveres sastopamas ASV un Meksikas ziemeļos. Tās apdzīvo tuksnešu un pustuksnešu biomu.
Izskats un ieradumi
Visas anilopvāveru sugas ārēji ir līdzīgas; tās ir 14—17 cm garas, astes garums 6—10 cm, svars 110—150 g. Astes ir nedaudz saplacinātas. Uz ķermeņa sāniem tām ir viena balta svītra, kas nekad nav uz sejas. Kažoki parasti ir plāni un asspalvaini. Apspalvojuma krāsa variē no gaišas smilšu brūnas krāsas līdz sarkanbrūnai.
2010. gada FIFA Pasaules kausa komandu sastāvi
Rakstā uzrādīti visu 2010. gada Pasaules kausa futbolā dalībvalstu komandu sastāvi. Līdz 2010. gada 11. maijam komandām bija jāizziņo pagaidu sastāvi 30 cilvēku sastāvā. Gala komandas sastāvs FIFA bija jāiesniedz līdz 2010. gada 1. jūnijam. FIFA publicēja oficiālos spēlētāju sarakstus 4. jūnijā. Komandās drīkst mainīt savainotus spēlētājus ne vēlāk kā 24 stundas līdz pirmajai spēlei čempionātā. Komandu dalībnieku vārdi atveidoti saskaņā ar latviešu valodā pieņemtajiem īpašvārdu atveidošanas noteikumiem.
Antilopvāveres
Izskats un ieradumi
Antilopvāveres dzīvo pašraktās alās. Tās ir dienas dzīvnieki, pa ziemu, lai arī ir mazāk aktīvas nekā vasarā, tās ziemas guļā nedodas. Vasaras karstumā antilopvāveres dzesējās apēnotās vietās pieplokot pie zemes.
2010. gada FIFA Pasaules kausa komandu sastāvi
== Izlases skaitļos ==
Antilopvāveres
Izskats un ieradumi
Antilopvāveres barojas ar augu sēklām, saknēm un augļiem. Tās ēd arī kukaiņus un maitu. Kā visām vāverēm tām ir vaigu maisi, kuros tās pārnes barību un alā zem zemes veido barības rezerves. Antilopvāveres var ilgstoši nedzert ūdeni, uzņemot šķidrumu no augiem.
Reprodukcija
Mazuļus antilopvāveres audzina alā zem zemes. Riesta laiks sākas ziemā un beidzas pavasarī. Grūsnības periods ilgst 30—35 dienas, parasti piedzimst 5—14 mazuļi. Daudzas jaunās antilopvāveres aiziet bojā pirmajā gadā. Dzīves garums ir nedaudz vairāk par 5 gadiem. Galvenie antilopvāveru ienaidnieki ir vanagi, pūces, koijoti, āpši, lapsas, lūši un čūskas.
Hidroksilapatīts
Hidroksilapatīts (Ca5(PO4)3(OH)) ir minerāls. Tas bieži tiek nepareizi saukts par hidroksiapatītu. Šī minerāla ķīmiskais sastāvs ir ļoti līdzīgs dabīgā kaula sastāvam un ar šo minerālu tiek saistītas cerības nākotnē aizstāt zobu urbšanu, ievietojot šo materiālu zobu caurumos. Tādā veidā tas aizplombē tos, jo tas veiksmīgi savienojas ar zobu emalju.
Biržu lidlauks
Biržu lidlauks ir nesertificēts lidlauks Jēkabpils novada Salas pagastā. Izvietojies 1,5 km uz austrumiem no Biržu ciema. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Lidlauka teritorijā izbūvēta rallijkrosa trase «Baroni», kurā aizvadītas autokrosa sacensību «Žiguļu kauss 2014» posms.
Diskete
Diskete jeb lokanais disks (en) ir pārnēsājams magnētisks informācijas nesējs, ko var izmantot vairākkārtējiem ierakstiem un datu saglabāšanai nelielos apjomos. Šis informācijas nesēju veids bija plaši izplatīts no 1970. gadiem līdz pat 2000. gadu sākumam, kad disketes aizvietoja ierakstāmie kompaktdiski un USB zibatmiņas.
Pat valstīs, kur lieto metrisko sistēmu, un apstākļos, kad disketes standarta izmēri ir norādīti metriskās mērvienībās, diskešu izmērus tomēr parasti definē collās. (3,5`` disketes standartā bija definētas kā 90 mm disketes).
70. gadu sākumā tika izveidoti vairāki 8" diskešu standarti. Tās bija lielas un dārgas, un tās lietoja lieldatoriem. To ietilpība bija no ~80 līdz ~1000 (vai 1200) kilobaitiem. 70. gadu vidū izveidoja 5,25" disketes. Tās bija līdzīgas 8" disketēm, tikai mazākas un lētākas. Tās lietoja pirmajos mikrodatoros. Šo diskešu ietilpība arī bija robežās no ~80 līdz 1200 kB. Tās arī tomēr bija lielas un neizturīgas (viegli sabojājamas). 80. gadu vidū parādījās vairāki 3,5" diskešu formāti, no kuriem visizplatītākais bija Sony 90 mm formāts. Sākotnējai versijai (DD) ietilpība bija 720 kB, bet 1987. gadā izstrādāja versiju (HD) ar 1,44 MB ietilpību. Šis standarts noturējās visilgāk, un gandrīz visas mūsdienās relatīvi viegli pieejamās disketes un diskešu ierīces ir bāzētas uz šo standartu. Šīm disketēm magnētiskajam materiālam priekšā ir vāks, kas daļēji pasargā no putekļiem un noskrāpēšanas. Vēlāk izstrādāja arī lielākas ietilpības standartus, bet tie plaši neieviesās. Daži no tiem nebija savietojami ar parastajām disketēm (Zip drive), daži bija (LS-120).
Visizplatītākajām 3,5" HD 1,44 MB disketēm ietilpība ir 1,38 MiB jeb ~1,47 MB. Skaitli 1,44 ieguva, sareizinot bināro kilobaitu (kibibaitu) skaitu ar 1000. Datu nolasīšanas un ierakstīšanas ātrums parasti ir robežās no 30 līdz 70 KB/s. Datus uz virsmas ieraksta koncentriskos celiņos, kas sadalīti sektoros. Sektora ietilpība ir 512 baiti. Sektoru skaits celiņos var būt dažāds (atkarībā no attāluma līdz centram) vai vienāds visiem celiņiem. Pirmajā gadījumā var sasniegt lielāku ietilpību, bet ir nepieciešama sarežģītāka diskešu ierīce. Otrajā gadījumā var iztikt ar vienkāršāku diskešu ierīci.
2010. gadā diskešu ražošanu pārtrauca Sony, kas bija palicis pēdējais nozīmīgais ražotājs.
Mūsdienās disketes joprojām izmanto agrāk ražotās industriālās iekārtās, lidmašīnās un citos pielietojumos, kur izmaksu vai tehnisku ierobežojumu dēļ nav notikusi pāreja uz jaunākiem datu pārneses veidiem.
Haskell
Haskell (izrunā: ˈhæskəl ) ir standartizēta dažāda pielietojuma pilnīgi funkcionāla programmēšanas valoda ar ne-striktu semantiku un stipru, statisku tipu sistēmu. Tā nosaukta par godu loģiķim Haskelam Kurijam (Haskell Curry).
Vēsture
Līdz ar Miranda programmēšanas valodas parādīšanos 1985. gadā palielinājās interese par "slinkajām" funkcionālām programmēšanas valodām. 1987. gadā eksistēja jau vairāk kā desmit ne-striktas, pilnīgi funkcionālas programmēšanas valodas. Miranda bija no visām visvairāk lietotā, bet nebija brīvi izmantojama. FPCA '87 (Functional Programming Languages and Computer Architecture) konferencē Portlendā tika nolemts, ka nepieciešams izveidot komiteju, kas definētu atvērtu standartu šādām valodām. Komitejas uzdevums bija apvienot esošās funkcionālās programmēšanas valodas vienā kopējā, kas kalpotu kā pamats turpmākiem funkcionālu programmēšanas valodu pētījumiem. Pirmā Haskell versija tika nodefinēta 1990. gadā. Komiteja turpināja pilnveidot valodas definīciju. 1997. gada nogalē tika izlaists Haskell 98, paredzēts kā stabila, minimāla, portējama valodas versija. Tāpat tika izlaista valodas standarta bibliotēka mācību nolūkiem un kā pamats turpmākiem valodas paplašinājumiem. Komiteja nepārprotami atbalstīja Haskell paplašinājumu, variantu un eksperimentālu īpašību izstrādi.
1999. gada februārī Haskell 98 valodas standarts tika publicēts kā "The Haskell 98 Report". 2003. gada janvārī tika publicēta šī dokumenta pārskatīta versija kā "Haskell 98 Language and Libraries: The Revised Report". Haskell valoda turpina strauji attīstīties. GHC ir šīs valodas de fakto standarta implementācija. 2006. gada sākumā sākās Haskell 98 turpinājuma izstrādes process. Tas neformāli pazīstams kā Haskell′ ("Haskell Prime") This process is intended to produce a minor revision of Haskell 98.
Valodas īpašības
Haskell ir liela, sarežģīta valoda, tai ir vairākas standizētas versijas un daudzi nestandartizēti paplašinājumi. Tai ir daudzas kopīgas īpašības ar imperatīvām valodām un citām funkcionālām valodām. Tai ir arī vairākas unikālas īpašības. Galvenās valodas iezīmes ir:
Papildus šīm pamata īpašībām, GHC—populārākā Haskell implementācija—atbalsta dažādus paplašinājumus.
Sintaktiski paplašinājumi
Haskell 98 ir izveidoti vairāki sintaktiski paplašinājumi:
Mihails Šidlovskis
Mihails Šidlovskis (ru; dzimis 1856. gadā, miris 1921. gadā) bija krievu ierēdnis, Krievu-Baltijas vagonu rūpnīcas vadītājs, Pirmā pasaules kara laikā ģenerālis, gaisa kuģu eskadras komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1856. gada 13. (1.) augustā tagadējā Belgorodas apgabalā muižnieka Vladimira Šidlovska ģimenē. Mācījās Jūras kadetu korpusā un Aleksandra kara juridisko akadēmijā. Strādāja Finanšu ministrijā, bija Krievijas Impērijas Valsts padomes biedrs.
1908. gadā kļuvis par priekšsēdētāju akciju sabiedrības "Krievu-Baltijas vagonu rūpnīcas" padomē, vadīja pirmo krievu automobiļu ražošanu Rīgā. 1912. gadā atvēra rūpnīcas aviācijas nodaļu Petrogradā. 1915. gadā viņš vadīja Krievijā pirmā aviācijas motora izgatavošanu.
Apbalvojumi
Svētā Vladimira ordenis, otrā pakāpe.
Žans Dosē
Žans Dosē (Jean Dausset; dzimis Tulūzā, miris ) bija franču imunologs.
1980. gadā ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā par galvenā audu saderības kompleksa (major histocompatibility complex, MHC) atklāšanu, kas regulē šūnu imūnreakcijas.
Ščitna
Ščitna (pl, vēsturiski arī Rīkersa ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz rietumiem no Klodzko.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, kad, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
1510. gads
1510. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Mikulāšs Dzurinda
Mikulāšs Dzurinda (sk; dzimis ) ir slovāku politiķis, laika posmā no 1998. gada 30. oktobra līdz 2006. gada 4. jūlijam bija Slovākijas premjerministrs, pārstāvēja Slovāku Demokrātisko koalīciju (Slovenská demokratická koalícia), vēlāk Slovāku Demokrātisko un Kristīgo ūniju - Demokrātisko partiju (Slovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana). Pēc ietekmīgā un autoritārā premjerministra Vladimira Mečara, Dzurindas valdība pozicionēja sevi kā valsts reformatorus. Dzurinda bijis arī ārlietu ministrs Ivetas Radičovas valdībā no 2010. līdz 2012. gadam. Dzurindas valdības laikā Slovākija iestājās ES un NATO (abās organizācijās 2004. gadā).
Vitrupes pagasts
Vitrupes pagasts (līdz 1925. gadam Ķirbižu pagasts) bija viena no Valmieras apriņķa pašvaldībām tā rietumos, Rīgas līča krastā. Robežojās ar Svētciema, Viļķenes un Tūjas pagastiem. Pagasta valde atradās Vitrupē.
TanDEM-X
TanDEM-X ir Vācijas aerokosmiskā centra Zemes tālizpētes pavadonis, kas izmanto sintētiskās apertūras radaru. TanDEM-X ir arī nosaukums kopējai misijai ar gandrīz identisko TerraSAR-X, kuru orbītā palaida 2007. gadā. Nosaukums tiek atšifrēts kā TerraSAR-X add-on for Digital Elevation Measurement ("TerraSAR-X papildinājums ciparu augstumu mērīšanai").
Vitrupes pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Skolas un Vitrupes ciema padomes. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Limbažu apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, abus ciemus iekļaujot Limbažu rajonā. 1975. gadā Vitrupes ciemu pievienoja Viļķenes ciemam. Mūsdienās Vitrupes pagasta teritorija iekļauta Limbažu novada Viļķenes un Salacgrīvas pagastos.
TanDEM-X
Misijas primārais uzdevums ir izveidot trīs dimensiju Zemes virsmas modeli jeb ciparu augstumu modeli (Digital Elevation Model, DEM) ar vēl nebijušu precizitāti. Abi pavadoņi lido nelielā attālumā (līdz pat 250 — 500 m) viens no otra, uzņemot attēlus vienlaicīgi, no dažādiem leņķiem. Tādējādi iespējams iegūt kartes ar 12 metru izšķirtspēju un vertikālo precizitāti labāku par 2 m. Savāktās informācijas daudzums 3 gadu misijai tiek prognozēts 1,5 petabaiti.