cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Furnjē gangrēna
Diferenciāldiagnostika
Furnjē gangrēna bieži vien diagnostiski tiek definēta kā akūts anaerobais paraproktīts. Akūts paraproktīts ir bieža slimība neatliekamās ķirurģiskas proktoloģijas praksē, pie tām anaerobā forma sastāda ap 3—5 %. Dažos avotos Furnjē gangrēna un anaerobs paraproktīts tiek uzskatīti par vienu slimību, izsakot pretrunīgas pozīcijas etioloģijā, patoģenēzē un ārstēšanas taktikā.
Vēsture
1764. gadā Bauriens (Baurienne) aprakstījis vīrieša starpenes zibenīgi progresējošu gangrēnu. Taču franču dermatologs un venerologs Žans Alfrēds Furnjē kļuvis pazīstams, kad 1883. gadā aprakstījis piecus gadījumus jauniem vīriešiem ar ģenitāliju gangrēnu bez zināmiem etioloģiskiem faktoriem. Pētot slimību gadiem, tika atklāts, ka Furnjē gangrēna parasti ir vīriešiem gados (visbiežāk 50—70 gadu veciem).
Malhova
Malhova ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā pie Eldes upes, uz rietumiem no Neibrandenburgas, starp Plavas un Malhovas ezeriem. Āmtes centrs.
Senatnē Malhovā atradās pielabas slāvu cietoksnis un svētvieta, ko 1147. gadā Vendu krusta karā nopostīja. Malhovas ezera no pilsētas pretējā krastā atrodas 1298. gadā dibinātais Malhovas klosteris, mūsdienās Mēklenburgas zemes ērģeļu muzejs.
Makss Rodrigess
Makss Rodrigess (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Rodrigess 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmās kārtas posmā.
Košices starptautiskā lidosta
Košices starptautiskā lidosta (sk) ir starptautiska lidosta Slovākijas austrumos, 6 kilometrus uz dienvidiem no Košices centra. Pēc pasažieru skaita otrā lielākā lidosta valstī.
Lidosta celta no 1950. gadā līdz 1955. gadam. Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2020. gadā nodrošināja aviosabiedrības Austrian Airlines, Czech Airlines, Eurowings, Polijas aviolīnijas LOT, Ryanair, Smartwings un Wizz Air. Visu sezonu lidojumi notika uz 5 valstīm (tās ir Austrija, Čehija, Lielbritānija, Polija, Vācija), bet sezonāli - vēl uz 4 valstīm (Bulgārija, Grieķija, Kipra, Turcija).
Spīdolas iela (Lielvārde)
Spīdolas iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Vītola ielu un beidzas krustojumā ar Dravnieku iela.
Ielu savienojumi
Spīdolas iela ir savienota ar šādām ielām:
Žubuļi
Žubuļi ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 302 km attālumā no Rīgas.
Pēteris Vilkaste
Pēteris Vilkaste (dzimis Latvijā) ir latviešu aktieris un kultūras darbinieks, Latvijas Profesionālo aktieru apvienības un Rīgas Latviešu biedrības biedrs.
Pēc skolas beigšanas 1975.gadā Pēteris Vilkaste dodas uz Rīgu ar sapni kļūt par aktieri, tiek uzņemts Tautas kinoaktieru studijā, kā arī pabeidz Rīgas 3. Tehnisko skolu. Vienu nepilnu gadu nostrādājis kinoteātrī „Jūrmala”, paralēli darbojoties kinoaktieru studijā, jau 1977. gadā kā perspektīvs tās audzēknis konkursa kārtībā tiek pieņemts darbā par aktieri Valsts Leļļu teātrī.
1985.gadā vņš saņēma Pirmo prēmiju par aktiera labāko debiju Latvijas Radio teātrī (Alēna Furnjē romāna "Lielais Molns" fragmentu lasījums, ieraksta režisore Dace Strelēvica,1985.g.)
Kopš 2008.gada P.Vilkaste nodarbojas ar pedagoģisko praksi, ir docētājs Starptautiskajā praktiskās psiholoģijas augstskolā, mācot studentiem retoriku un publisko runu, arī biznesa ētiku. 2010. gadā viņš kļūst par privātas jauniešu teātra studijas pedagogu un vadītāju.
Aptiekas zāļu formas
Aptiekā gatavojamās zāļu formas jeb ekstemporālās zāļu formas ir farmaceitu vai farmaceitu asistentu gatavotas zāles, ko izgatavo pēc ārsta sastādītas receptes vai ārstniecības iestādes pieprasījuma. Pagatavotās zāles gatavo bez papildu konservantiem, tādēļ to derīguma termiņš ir līdz 2 mēnešiem. Ir 10 dažādas zāļu formas: pulveri, šķīdumi, mikstūras, pilieni, suspensijas, emulsijas, ziedes, supozitoriji, zirnīši, sterilās vai aseptiski gatavojamās zāļu formas.
Pulveri
Pulveri (ang. powder, lat. pulvis, pulveres) ir cieta, birstoša zāļu forma iekšķīgai vai ārīgai lietošanai. Pulveru pagatavošanas pamatā ir vielu saberšana ar piestalu porcelāna piestā. Pulverus iedala: Ja pulveris jālieto iekšķīgi, vienu devu ieteicams uzbērt uz baltmaizes gabaliņa, no tā izveidot bumbiņu un norīt. Otrs variants ir lietot orāli (caur muti), uzdzerot glāzi ūdens.
Šķīdumi
Šķīdumi (ang. solution, lat. solutio, solutiones) ir homogēnas dispersas sistēmas, kur dispersā fāze jonu vai nelielu molekulu veidā ir izkliedēta dispersajā vidē. Tos veido, sajaucot vismaz divas vielas, no kurām viena vai vairākas vielas ir šķīdinātājs. Šķīdumi ir šķidra zāļu forma iekšķīgai un ārīgai lietošanai, kuru iegūst šķīdinot zāļu vielu šķīdinātājā. Šķīdumus iedala: Neūdens šķīdumus galvenokārt lieto ārīgi, ūdens šķīdumus gan ārīgī, gan iekšķīgi. Šķīdumu pagatavošanu nosaka šķīdinātāja izvēle un paredzētā lietošana.
Pilieni
Pilieni (ang. drops, lat. gutta, guttae) ir šķidra zāļu forma, ko dozē pilienos. Pilienu šķīdumus pagatavo līdzīgi kā zāļu formu — šķīdumus, taču to tilpums ir mazs, bet koncentrācija augsta. Pilienu šķīdumi var būt: Pilienus iedala: Atšķirībā no citiem pilieniem, acu pilienus (eye drops) gatavo ar sterilu destilēto ūdeni (skat. Sterilās vai aseptiski gatavojamās zāļu formas).
Suspensijas
Suspensija (ang. suspension, lat. Suspensio, Suspensiones) ir šķidra zāļu forma, kurai ir raksturīgs neviendabīgums jeb heterogēna dispersa sistēma. Šī dispersā sistēma sastāv no šķidras vides (šķīdinātāja) un tajā izšķīdinātās cietās fāzes (aktīvās vielas). Cietās fāzes daļiņu izmēri svārstās no 1 līdz 100 μm, un tās ir redzamas duļķojuma veidā. Jo smalkākas ir cietās fāzes daļiņas, jo stabilāka un vieglāk lietojama ir dotā suspensija. Šīs zāļu formas stabilitāti ietekmē arī dispersās vides viskozitāte, dispersās fāzes un vides blīvumu starpība, kā arī tājā izšķīdināto vielu īpašības — hidrofilitāte (tieksme piesaistīt ūdeni) un hidrofobitāte (tieksme atgrūst ūdeni). Lai nodrošinātu suspensijas stabilitāti, farmācijas speciālisti gatavošanas procesā izmanto tādas tehnoloģiskas metodes kā disperģēšanu, kas ietver vielu daļiņu smalcināšanu un izkliedi šķīdinātājā, un kondensāciju, kuras pamatā ir šķīdinātāja maiņa, kas veicina vielu daļiņu kristalizāciju vai agregāciju. Suspensijas var iedalīt :
Emulsijas
Emulsija (ang. emulsion, lat. Emulsum, Emulsa) ir šķidra zāļu forma, kurai, tāpat kā suspensijām, ir raksturīgs neviendabīgums (heterogēna dispersa sistēma), taču, atšķirībā no suspensijām, gan tās dispersā fāze, gan vide ir šķidra. Fāzes pilieniņu lielums svārstās no 1 līdz 50 μm. Atkarībā no dispersijas fāzes, emulsijas iedala: Emulsijas stabilitāti var veicināt, pievienojot emulgatoru. Tas samazina dispersijas fāzes brīvo enerģiju, tādējadi samazinot starpfāzu virsmas spraigumu. Emulgators to paveic pateicoties savai difīlajai molekulas uzbūvei — tā ir gan hidrofīla, gan hidrofoba. Tādējādi tā spēj nostāties starp dispersijas fāzi un vidi, un līdz ar to pilieniņu izkliede ir labāka, un samazinās to tieksme atslāņoties.
Ziedes
Ziede (ang. salve, ointment, liniment, unguent, paste, latl. Unguentum, Unguenta) ir mīksta zāļu forma ārīgai lietošanai, kas sastāv no aktīvās vielas un palīgvielām, kuras nodrošina nepieciešamo konsistenci, kušanas temperatūru un apjomu (veido ziedes pamatu). Ziedes iedala: Pagatavošanas tehnoloģija ir atkarīga no aktīvās vielas un palīgvielu individuālajām īpašībām un to mijiedarbības, nepieciešamās konsistences un ziedes pielietojuma īpatnībām. Ja ziedi ne tikai samaisa, bet arī uzputo, tad veidojas krēms, ko visbiežāk pielieto kosmētiskiem nolūkiem. Par pastām sauc ziedes, kuru sastāvā nešķīstošās pulverveida vielas pārsniedz 25% no visas ziedes masas, kas rezultējas ar ļoti blīvu konsistenci. Izšķir arī acu ziedes, kuru pagatavošanā ir jāievēro īpaši liela rūpība, jo šai zāļu formai ir nepieciešama pilnīga sterilitāte.
Supozitoriji
Supozitorijs (ang. suppository, lat. suppositorium) ir mīksta un dozēta zāļu forma, ko ievada pārsvarā dabiskos ķermeņa dobumos. Supozitorijus var gatavot ar 3 metodēm — veltnējot, lejot formās vai presējot. Supozitorijus pēc ievadīšanas veida iedala 3 grupās:
Zirnīši
Zirnīši (lat. pila, pumba) ir sena zāļu forma, kura tika izmantota pirms tablešu izveidošanas, tā ir dozēta zāļu forma iekšķīgai lietošanai, kas izgatavoti no plastiskas masas mazu lodīšu veidā. Tiem ir jābūt pilnīgi apaļiem ar gludu, sausu virsmu, vienāda lieluma un šķērsgriezumā tiem jābūt vienveidīgiem. Zirnīšus veido aktīvā zāļu viela kopā ar palīgvielām, kas nepieciešamas formas veidošanai.
Zvaņecs
Zvaņecs ir zemo purvu masīvs Baltkrievijas dienvidrietumos, Brestas apgabalā. Purvu komplekss ainavu liegums, bet 2002. gadā tas tika iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.
Masīvs ir viens no lielākājiem mezotrofo zemo purvu kompleksiem Eiropā. Purvam rakstīgas daudzas, līdz 10 ha lielas, salas. Šeit mīt, iespējams, pasaulē lielākā grīšļu ķauķa populācija un liela melnā stārķa populācija.
NG-16
NG-16 bija ASV uzņēmuma Northrop Grumman kravas kosmosa kuģa Cygnus (S.S. Ellison Onizuka) Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādes misija NASA programmā Commercial Resupply Services 2 (CRS-2). Kravas kuģis orbītā tika palaists 2021. gada 10. augustā, darbību beidza 2021. gada 15. decembrī.
Kosmosa kuģis nosaukts par godu pirmajam ASV Āzijas izcelsmes astronautam Elisonam Onizukam, kurš gāja bojā Challenger katastrofā 1986. gadā.
Derīgā krava
Kopējā kravas masa bija 3729 kg. Kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā atradās 3723 kg kravas: lietas apkalpei (1396 kg), rezerves daļas stacijas iekārtām (1037 kg), krava zinātniskajiem pētījumiem (1064 kg), datoru iekārtas (44 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aprīkojums (15 kg). Nehermetizētā krava bija 48 kg.
Kravā bija nanopavadoņu izmešanas iekārta SEOPS Slingshot Deployment System. Kuģa ārpusē bija infrasarkano sensoru prototipa iekārta PIRPL, ko Northrop Grumman izgatavoja pēc Space Development Agency un Missile Defense Agency pasūtījuma.
Lidojuma gaita
Cygnus tika palaists 22:01:05 UTC ar nesējraķeti Antares 230+ no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A.
12. augustā Cygnus pietuvojās stacijai. 10:07 UTC kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, ko vadīja Ketrina Megana Makartūra. 13:42 UTC Cygnus bija pievienots pie Unity moduļa apakšējās pieslēgvietas.
17. novembrī uz kravas kuģi no ExPRESS Logistics Carrier 3 tika pārvietota eksperimentu iekārta STP-H6 un piestiprināta Cygnus ārpusē.
20. novembrī 13:00 UTC ar Canadarm2 manipulatoru, ko vadīja lidojuma vadītāji no zemes, Cygnus tika atvienots no Unity moduļa. 16:01 UTC tas tika palaists brīvā lidojumā. Tam paredzēts nepilnu mēnesi ilgs autonoms lidojums, kura laikā ar īpašiem sensoriem tiks novērota kosmiskā aparāta bremzēšanās. 15. decembrī kravas kuģis tika novadīts no orbītas; tas sasniedza atmosfēras blīvos slāņus un 06:25 UTC sadega virs Klusā okeāna dienvidu daļas.
Stīvens Krauders
Stīvens Bleiks Krauders (en; dzimis, Mičiganā, ASV ) ir kanādiešu izcelsmes amerikāņu konservatīvais politikas komentētājs, aktieris un komiķis. Viņš ir raidījuma Louder with Crowder vadītājs, kurā tiek aplūkotas ziņas, popkultūra un politika. Raidījums tiek straumēts YouTube un Conservative Review straumēšanas mājaslapā CRTV; mājaslapā LouderWithCrowder.com kā arī portālos Facebook, SoundCloud, iTunes un virszemes radio. Viņš ir bijušais televīzijas kanāla Fox News korespondents,  regulārs viesis raidījumā TheBlaze, PBS bērnu animācijas filmas Arthur balss aktieris un ir bieži redzams raidījumos "Glenn Beck Programme" un "The Dana Show".
Pērļupe (Svētupes pieteka)
Iztece uz ziemeļiem no Puikules. Līdz Ārciemam tek rietumu-dienvidrietumu virzienā, vēlāk — uz rietumiem-ziemeļrietumiem. Caurtek Jāņdzirnavu dīķim, Dzintaru dīķim, Greiļu dīķim, Pāles ūdenskrātuvei. Ietek Svētupē pie Pāles. Upi šķērso valsts autoceļi V123 (Ārciems—Puikule—Urga—Braslava), V146 (Pāle—Pociems), V116 (Ungurpils—Pāle), P12 (Limbaži—Salacgrīva). Tās krastos atrodas Ārciema stacija, Ārciema baznīca, Pāle, Pāles baznīca.
École supérieure des sciences commerciales d'Angers
ESSCA Business School (fr) ir Eiropas biznesa augstskola ar vairākām universitātes pilsētiņām, kas atrodas Anžē, Buloņā-Bijankūrā, Šolē, Bordo, Lionā, Ēksanprovansā, Budapeštā un Šanhajā. ESSCA dibināta 1909. gadā.
The Financial Times 2019. gadā skolu Eiropas biznesa skolu vidū ierindoja 76. vietā.
Skolas programmas ir trīskārši akreditētas — atbilstoši starptautiskajiem AMBA, EQUIS un AACSB standartiem. Skolas absolventu vidū ir tādi ievērojami uzņēmēji un politiķi kā groupe Le Duff izpilddirektors Louis le Duff un Système U izpilddirektors Dominique Schelcher.
Konstantīns Strods-Plencinīks
Konstantīns Strods (1908—1999), pseidonīms Plencinīks, bija latviešu rakstnieks, kurš rakstīja latviešu un latgaliešu valodā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1908. gada 9. martā Varakļānu pagasta Kokaru ciemā zemnieku ģimenē. Mācījās Varakļānu pamatskolā (1917–1925), tad Varakļānu ģimnāzijā (1925–1928). Jau 13 gadu vecumā žurnāls "Jaunības Tekas" nopublicēja viņa dzejoli "Pučiu dorziņš" (1922). 1929. gadā žurnāls "Zīdūnis" iespieda viņa skici "Maļdeišonōs". 1931. gadā darbojās laikrakstā "Jaunō Straume", bija jauno rakstnieku nodaļas redaktors Latvijas katoļu jaunatnes izdevumā "Sauleite" (1931–1933). 1930. gadu sākumā izveidoja un vadīja Varakļānu biedrības dramatisko sekciju, pats arī spēlēja kā aktieris. 1933. gadā Nautrānu baznīcā salaulājās ar skolotāju un topošo dzejnieci Mariju Andžāni. Strādāja par Varakļānu bibliotēkas pārzini, vēlāk par ierēdni Rīgā un Rēzeknē. Publicēja dzejoļus krājumus "Sevī" (1931) un "Sirds" (1934).
Aktīvi iesaistījās Varakļānu un Viļānu sabiedriskajā un kultūras dzīvē, piedalījās Latgales ārpusskolas izglītības kongresā (1933), piedalījās latgaliešu rakstnieku sarīkojumos Latgalē (Rēzeknē, Viļānos, Varakļānos, Aglonā un citur), tostarp latviešu rakstnieku vakarā Rīgā (1935).
Otrā pasaules kara laikā bija laikraksta "Rēzeknes Ziņas" redakcijas loceklis (1941–1944), fragmentos publicēja romānus "Laipa" un "Velni" par Baigā gada notikumiem (1942–1943). 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, dzīvoja Grēvenes un Langerfeldes bēgļu nometnēs. Kopā ar sievu izveidoja skolu Oberkaseles latviešu bēgļu nometnē, rediģēja nometnes rakstu krājumu "Ceļinieks". 1951. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, kur strādāja raktuvēs un dzelzs izstrādājumu rūpnīcā Ņujorkas štata Elmairā (1951–1970). Piedalījās latgaliešu trimdas sabiedriskajā dzīvē, tostarp Katoļu dienu latviešu rakstnieku sarīkojumos ASV un Kanādā, kā arī Radio Liberty latgaļu raidījumu lasījumos, bija Andrieva Jūrdža Fonda padomes loceklis.
Dzīves nogalē publicēja atmiņu-izdomu romānu "Tas sākās Varakļānos" (1988).
Darbi
Ar pseidonīmu K. Plencinīks publicēja dzeju un prozu latgaliešu izdevumos "Sauleite", "Straume", "Zīdūnis", "Latgolas Bolss", "Latgolas Vōrds", "Zemnīka Bolss", "Daugavas Vēstnesis" un citviet. Pseidonīmu Plencinīks izvēlējies, jo šādi saukts viņa vectēvs. Pēc 1934. gada viņš galvenokārt pievērsās prozas rakstniecībai, tapa tēlojumi, pasakas, stāsti, lugas un kultūrvēsturiski apcerējumi.
Šis un tas par Mēriju
"Šis un tas par Mēriju" (en) ir 1998. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisori un vieni no scenārija autoriem ir Pīters Farelijs un Bobijs Farelijs. Galvenās lomas atveido Kemerone Diasa, Bens Stillers, Mets Dilons, Lī Evanss un Kriss Eliots. Filmas pirmizrāde notika.
Teds iegūst iespēju tikties ar savu vidusskolas sapņu meiteni, lai arī viņu randiņš vidusskolā bija pilnīga katastrofa.
Jarošs
Jarošs var būt:
Žuras
Žuras ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 272 km attālumā no Rīgas.
Jūraszirdziņu apakšdzimta
Jūraszirdziņu apakšdzimta (Hippocampinae) ir adatzivju dzimtas (Syngnathidae) apakšdzimta un atkarībā no tā, kurai sistemātikai seko, šajā apakšdzimtā ir tikai viena ģints — jūraszirdziņi vai 6 ģintis.
Kopīgās īpašības
Jūraszirdziņiem un to vistuvākajiem radiniekiem ir vairākas kopīgas īpašības. Zivīm ierastās astes spuras tiem nav, bet ir tvērējaste. Tēviņiem ir arī pilnībā noslēgta ikru soma, kurā tiek nēsāti ikri līdz izšķiļas jaunā paaudze. Visām šīs grupas sugām ir raksturīga īsa galva un to snuķītis veido izteiktu purniņu.
Bastardjūraszirdziņi, adatjūraszirdziņi un mazie jūraspūķi ārēji ir samērā līdzīgi adatzivīm, bet ārēji vislīdzīgākie jūraszirdziņiem ir mazie adatjūraszirdziņi. Galvenā atšķirība, kas atšķir jūraszirdziņus no pārējām ģintīm, ir to vertikālā stāja.
Sistemātikas diskusijas
Šobrīd jūraszirdziņu sistemātika nav atrisināta un informācijas avotos ir sastopamas vairākas alternatīvas sistemātikas. Pēdējo gadu DNS pētījumi liecina, ka mazie adatjūraszirdziņi (Idiotropiscis) ir māsas taksons jūraszirdziņiem (Hippocampus), līdz ar to arī to tuvākie radinieki. Daļa zinātnieku ierosina paplašināt jūraszirdziņu apakšdzimtu, bet citi ierosina jūraszirdziņu tuvākos radiniekus izdalīt jaunā gardeguna jūraszirdziņu apakšdzimtā (Acentronurinae).
Ir sistemātiķi, kas ierosina izmaiņas arī jūraszirdziņu ģints sistemātikā. Balstoties uz morfoloģiskajām pazīmēm, tiek ierosināts to sadalīt divās ģintīs: jūraszirdziņos un mazajos jūraszirdziņos. Pēdējiem ir tikai viens žaunu atvērums galvas aizmugurē, bet parastajiem jūraszirdziņiem ir divi žaunu atvērumi. Turklāt tēviņiem ikru soma atrodas uz vēdera nevis zem astes kā mazajiem jūraszirdziņiem. Arī molekulārie pētījumi liecina, ka mazie jūraszirdziņi ir māsas taksons pārējiem jūraszirdziņiem.
Dažos informācijas avotos jūraszirdziņu apakšdzimtā tiek klasificēti jūraszirdziņi un Tasmānijas adatzivis (Histiogamphelus), kuras autoratīvie informācijas avoti sistematizē adatzivju apakšdzimtā (Syngnathinae).
Vilsons Kipketers
Karjeru sācis Kenijā, taču 1990. gadā aizceļoja uz Dāniju kā ārzemju apmaiņas students. Vēlāk viņš saņēma Dānijas pilsonību. 1994. gadā uzvarēja 16 distancēs no 18 startiem 800 m distancē, nākamajā gadā viņš guva savu pirmo uzvaru Pasaules čempionātā, kas norisinājās Gēteborgā, Zviedrijā. 1996. gadā SOK viņam aizliedza pārstāvēt Dāniju. 1997. gadā izcīnīja uzvaru Pasaules čempionātā, ko atkārtoja arī 1999. gadā Seviļā. Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs. 2000. gadā Sidnejā izcīnīja sudraba medaļu, savukārt 2004. gadā Atēnās — bronzu.
800 m distancē Kipketers dominēja veselu dekādi, trīs gadus viņš palika neuzvarēts. Viņam pieder 8 no pašreizējiem 17 labākajiem laikiem 800 m distancē. Kipketera uzstādītais pasaules rekords netika pārspēts gandrīz 13 gadus, līdz to 2010. gadā laboja Deivids Rudiša.
Aleksandrs Gilmāns
Aleksandrs Gilmāns (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Gilmāns 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš aizcīnījās līdz ceturdaļfināliem, kur savā grupā palika 4./6. vietā.
Dravnieku iela (Lielvārde)
Dravnieku iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Lāčplēša ielu un beidzas krustojumā ar Spīdolas ielu.
Šajā ielā atrodas Lielvārdes Mūzikas un mākslas skola.
Ielu savienojumi
Dravnieku iela ir savienota ar šādām ielām:
Ķīmijterapija
Ļaundabīgo audzēju ķīmijterapija ir vēža ārstēšana ar ķīmiskām vielām. Tā ir viena no modernākajām metodēm vēža ārstēšanā. Galvenā doma ir ar ķīmiskām vielām iznīcināt ļaundabīgās šūnas, protams, ne vienmēr tādā veidā izdodas saglabāt veselās šūnas. Vispārīgi ķīmijterapija ir jebkuru infekcijas slimību ārstēšana ar ķīmiskām vielām, kas specifiski iedarbojas uz slimības ierosinātājiem.
Vecsalacas pagasts
Vecsalacas pagasts bija Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa pagasts ar centru Vecsalacā.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu Salacas draudzes novadā (Kirchspiel Salis). 1918. gadā pagastu likvidēja un tā teritorijā izveidoja Salacas un Svētciema pagastus.
Žurauki
Žurauki ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 234 km attālumā no Rīgas.
Prastirs
Prastirs ir mitrājs Baltkrievijas dienvidrietumos, Brestas apgabalā. Atrodas uz dienvidiem no Pinskas, pie pašas Ukrainas robežas. Prastirs ir ainavu liegums, bet 2005. gadā tas tika iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.
Prastira teritorijā satek Pripetes, Stiras un Prastiras upes, veidojot mitras pļavas, purvus, attekas. Tā ir viena no retajām Poļesjes teritorijām, kas saglabājusies neskarta. Lieguma teritorijā iespējams nokļūt tikai ar laivu, bet palu laikā tā faktiski ir nepieejama. Prastirs ir svarīga grīšļu ķauķa dzīves vieta, kā arī svarīga teritorija migrējošiem putniem.
Akmenes rajona pašvaldība
Akmenes rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Žemaitijas novada daļā, kas līdz 13. gadsimta beigām ietilpa Zemgalē, bet pēc 1422. gada Melnas līguma noslēgšanas nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Tā robežojas ar Jonišķu rajona, Šauļu rajona, Telšu rajona un Mažeiķu rajona pašvaldībām, kā arī Latviju.
Slavko Kalezičs
Slavko Kalezičs (cnr, dzimis 1985. gada 4. oktobrī), ir melnkalniešu dziedātājs, aktieris un dziesmu autors. 2011. gadā viņš laida klajā savu singlu "Muza". 2013. gadā Slavko piedalījās šova "X Faktors" Serbijas versijā.
Viņš pārstāvēja Melnkalni ar dziesmu "Space" 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijevā. Savā pusfinālā viņš ieguva 16. vietu, kas neļāva viņam iekļūt finālā.
Iepriekšnolemtība
Iepriekšnolemtība jeb predestinācija ir termins teoloģijā, kas apzīmē mācību (dogmu) par to, ka viss šajā pasaulē jau ir iepriekš Dieva nolemts.
Franču teologs Žans Kalvins iepriekšnolemtību interpretēja kā Dieva gribu dažus cilvēkus sodīt ar mūžīgo lāstu un mokām, bet citus ar pestīšanu un nonākšanu debesīs, tādējādi mūsu rīcība un lēmumi nekādi neietekmē mūsu pestīšanu; cilvēks jau piedzimstot ir iepriekš nolemts pestīšanai vai noraidīšanai.
Zāmenhofa diena
Zāmenhofa diena (esperanto: Zamenhofa Tago) jeb Esperanto diena ir svētki, kurus 15. decembrī, esperanto radītāja Ludviga Zāmenhofa dzimšanas dienā, atzīmē visas pasaules esperantisti.
Svinēšana
Šajā dienā visas pasaules esperantisti rīko tikšanās, apmeklē vietas, kas saistītas ar esperanto kultūru, lasa lekcijas par esperanto valodu un tās radītāju, dāvina viens otram dāvanas. Par dāvanām parasti kalpo esperanto valodā uzrakstītas grāmatas.
Vēsture
Zāmenhofa dienu kā esperantistu kopējos svētkus sāka atzīmēt 20. gadsimta divdesmitos gados pēc ungāru esperantista Ģūla Bagi iniciatīvas.
2009. gads
2009. gada 15. decembrī visā pasaulē notika svinības veltītas Ludviga Zāmenhofa simts piecdesmitajai dzimšanas dienai.
Penīvaizs
Roberts Grejs (en), labāk pazīstams kā Penīvaizs - dejojošais klauns (en) vai Tas (en), ir galvenais tēls Stīvena Kinga 1986 gada šausmu romānā Tas, kā arī romāna trīs ekrāna adaptācijās. Varonis ir sens kosmiskais ļaunums, kas nogalina pilsētu Derijas un Meinas bērnus ik pēc 27 gadiem, izmantojot dažādas maģiskas spējas, kas ietver spēju mainīt veidolu, manipulēt ar cilvēku prātu un palikt pieaugušo nepamanītam. Stāsta gaitā tas galvenokārt parādās biedējoša izskata klauna veidolā.
Hercogiene (filma)
Filma ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākie kostīmi"; tāpat filma tika nominēta kategorijā "Labākais mākslinieka darbs".
Filmas sižets norisinās 18. gadsimtā un tā pamatā ir Devonšīras hercogienes un aristokrātes Džordžiānas dzīvesstāsts.
Karrāra
Karrāra ievērojama ar to, ka netālu no tās iegūst baltu un zilganpelēku marmoru. Tas ir izmantots Panteona un Trajāna kolonnas celtniecībā Romā. Senās Romas laikā pilsēta bija zināma ar latīņu nosaukumu Carraria.
SpVgg Greuther Fürth
Spielvereinigung Greuther Fürth ir profesionāls Vācijas futbola klubs no Firtes. Tas ir dibināts 1903. gadā. Pašlaik spēlē Vācijas 2. Bundeslīgā. Mājas spēles aizvada Sportpark Ronhof stadionā, kura ietilpība ir 16 626 vietas.
Lielākie kluba panākumi ir saistīti ar laiku pirms Bundeslīgas izveides, kad tā futbolisti trīs reizes kļuvuši par Vācijas čempioniem (1914., 1926. un 1929. gadā). Pirmo reizi Bundeslīgā iekļuva 2012. gadā, uzvarot 2. Bundeslīgā, bet jau pēc debijas sezonas Bundeslīgu atstāja. 2021. gadā otro reizi klubs tika paaugstināts uz Bundeslīgu. 2021.—2022. gada sezonā ierindojās pēdējā 18. vietā un atkal Bundeslīgu atstāja.
Vorviks Grīns
Vorviks Grīns (en, 1879—1929), bija ASV jurists un armijas virsnieks, piedalījās Pirmajā pasaules karā (1917—1918). Latvijas brīvības cīņu laikā bija ASV militārās misijas vadītājs Baltijas valstīs (Somijā, Igaunijā, Latvijā un Lietuvā) ar rezidenci Liepājā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 18. decembrī Vašingtonā amerikāņu ģenerāļa Frensisa Vintona Grīna ģimenē. Tēva vadībā piedalījās Spānijas—ASV karā Filpīnās (1898). Studēja jurisprudenci Hārvarda Universitātē, iegūstot tieslietu bakalaura grādu 1905. gadā. Atgriezās Filipīnās, kur kļuva par Manilas Sabiedriskā darba biroja direktoru (1910—1915).
Pirmajā pasaules kara laikā bija Rokfellera fonda Militārās palīdzības komisijas direktors (1916), ASV Sarkanā Krusta komisijas loceklis Francijā un Beļģijā (1917). Pēc ASV iesaistīšanās karā 1917. gadā Grīns kā gaisa kara spēku majors piedalījās Amerikāņu ekspedīcijas karaspēka operācijās Francijā (1917—1918). Pēc Kompjeņas pamiera noslēgšanas pulkvežleitnantu Grīnu iecēla par ASV militārās misijas vadītāju Baltijas valstīs.
Misija Baltijā
1919. gada 12. martā Parīzē Sabiedroto delegāciju vadītāji akceptēja Vorvika Grīna vadītas misijas izveidi nosūtīšanai uz Baltijas valstīm. Grīns kopā ar vēl vienu komisijas locekli ieradās 1919. gada Parīzes miera konferences Latvijas delegācijas telpās Parīzē, informējot par gaidāmo braucienu. 23. martā Grīna misija izbrauca no Parīzes un cauri Kopenhāgenai 2. aprīlī ar angļu karakuģi "Galatea" ieradās Liepājas ostā. 5. aprīlī viņi apskatīja pilsētas pārtikas noliktavas un palīdzības iestādes, bet 6. aprīļa vakarā apmeklēja komponista Alfrēda Kalniņa par godu angļu un amerikāņu misijām Svētās Annas baznīcā sarīkoto ērģeļmūzikas koncertu, kurā skanēja arī abu lielvalstu himnas un klāt bija Ministru prezidents Kārlis Ulmanis un visi pilsētā esošie ministri. 11 cilvēku lielās ASV misijas sastāvā bija arī pulkvedis-leitnants Ernsts Daulijs (Dawley; militāro jautājumu speciālists), leitnants Roberts Heils (Hale; juridisko jautājumu speciālists), majors Elvins Deverē (Devereux), komandleitnants Džons Geids (Gade; vadīja misijas darbu Igaunijā un Somijā), leitnanti Ludlovs Aleksanders (Alexander) un Zolingers (abi Tallinā), leitnants E. Stounstrīts (Stonestreet; vācu valodas tulks), rakstveži Luiss Rozentāls (Rosenthal) un Dž. Holbruks-Čepmens (Holbrook-Chapman), kā arī sulainis kaprālis Džozefs Saļūns (Saliunas). 15. aprīlī misijai Liepājā pievienojās pirms tam Maskavā par ASV konsulāro ierēdni strādājušais Džons Lērs (Lehrs). Kā Latvijas Pagaidu valdības Apsardzības ministrijas sakaru virsnieks misijai tika piekomandēts virsleitnants Herberts Pētersons. Sākumā misija apmetās Liepājas viesnīcā Roma, vēlāk pārcēlās uz kādu vasarnīcu. Grīns ar ASV pārstāvniecības Kopenhāgenā starpniecību sniedza ASV delegācijai Parīzes Miera konferencē ziņojumus par stāvokli Baltijas valstīs. Savā pirmajā ziņojumā 11. aprīlī Grīns raksturoja militāri politisko stāvokli Latvijā, iesakot apgādāt vācu karaspēku ar nepieciešamo, kamēr tas ievēro ar Sabiedrotajiem noslēgtā pamiera noteikumus un cīnās pret boļševismu. 12. aprīlī pēc tikšanās ar ģenerāli fon der Golcu viņš rakstīja, ka vācieši Latvijā atrodoties uz Kompjeņas pamiera līguma 12. panta pamata, kā arī starptautiskās cīņas nolūkos pret boļševikiem, kas apdraud Rietumu civilizāciju un Rietumu kultūru. Latvijas Pagaidu valdība esot ārkārtīgi vāja un nepārstāv Latvijas tautu, tomēr ar šo valdību jānodibina sakari visos jautājumos, kas skar pārtikas importu, blokādi, finanses utt. Premjerministrs Ulmanis un iekšlietu ministrs Valters esot vienīgie spējīgie vīri kabinetā.
13.—14. aprīlī Grīns apmeklēja latviešu vienības frontes iecirknī no Kauguriem līdz Kalnciemam, bet 16. aprīlī Dzelzsdivīzijas štābu Jelgavā, kur viņus pavadīja apsardzības ministrs Jānis Zālītis un Galvenā štāba priekšnieks ģenerālis Augusts Misiņš. Pēc Aprīļa puča Grīns atgriezās Liepājā, kur nepieļāva ģenerāļa Misiņa un vēl četru latviešu virsnieku un karavīru apcietināšanu dzelzceļa stacijā un nogādāja viņus ASV misijā. 22. aprīlī notika Sabiedroto misiju pārstāvju apspriede, kura nosūtīja fon der Golcam prasību atcelt no amatiem apvērsumā aktīvo vienību komandierus, izvest šīs vienības no Liepājas un atbrīvot Kara ostā ieslēgtās latviešu vienības. Pēc tam, kad Niedras valdības karaspēks ieņēma Rīgu, 25. maijā Grīns ar vairākiem ASV misijas locekļiem ieradās Latvijas galvaspilsētā. Pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas 8. jūlijā Rīgā ieradās Antantes valstu militārās misijas vadītājs Baltijas valstīs ģenerālis Huberts Gofs, kas pārņēma Sabiedroto valstu misiju koordinēšanu.
1919. gada 18. augustā Latvijas Ārlietu ministrija Rīgā Vērmaņdārzā sarīkoja plašu goda mielastu sakarā ar atvadīšanos no Grīna vadītās misijas.
Valērijs Karpins
Valērijas Karpins (ru, et, dzimis Narvā, Igaunijas PSR) ir bijušais krievu futbolists, pašlaik futbola treneris. Kopš 2021. gada ir Krievijas futbola izlases galvenais treneris. Kā futbolists spēlējis Krievijas un Spānijas futbola klubos. Krievijas futbola izlases sastāvā piedalījies 1994. un 2002. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1996. gada Eiropas čempionātā. Izlasē 72 spēlēs guvis 17 vārtus.
Iepazīsties, mani vecāki
"Iepazīsties, mani vecāki" (en) ir 2000. gada ASV komēdija, kuras režisors un viens no producentiem ir Džejs Roučs. Galvenās lomas atveido Roberts De Niro, Bens Stillers, Blaita Danere un Terija Polo. Filmas pirmizrāde notika. Filmai ir iznākuši divi turpinājumi: 2004. gada filma "Iepazīsties, Fakeri" un 2010. gada filma "Iepazīsties, mazie Fakeri".
Gregs Fakers, kurš strādā par medmāsu, pirms draudzenes bildināšanas satiekas ar viņas vecākiem, tomēr draudzenes tēvs ir katra līgavaiņa sliktākais murgs.
Paulis Selga
Paulis Selga (līdz Gūtmanis, dzimis, miris ) bija lidotājs, ķīmiķis, fabrikas direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīves gājums
Vācu okupācijas laikā bijis fabrikas direktors. 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Pārbraucis uz Lielbritāniju, pēc tam — uz ASV un Kanādu. Tur strādājis kokrūpniecībā. Miris Ontārio provinces pilsētā Sentkaterinsā (St. Catharines).
Žureilas
Žureilas (arī Žurīli) ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 267 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rāznas ezers.
Agnese Pastare
Karjera
2009. gada Eiropas U-23 čempionātā viņa izcīnīja 6. vietu ar rezultātu 1.36:59. 2007. gada Eiropas junioru čempionātā A. Pastare 10 000 m soļošanā izcīnīja 8. vietu ar rezultātu 49:07,36 minūtes. 2010. gada Eiropas vieglatlētikas 2.līgas čempionātā sportiste ar jaunu personisko rekordu (17:21,72 minūtes) izcīnīja 6. vietu 5000 m skrējienā. Vairākkārt startējusi Latvijas—Zviedrijas mačos. Piedalījās 2011. gada Pasaules čempionātā, kur ar rezultātu 1.37:48 ierindojās 28. vietā. Viņa bija kvalificējusies startam. Tajās ieņēma 24. vietu, uzstādot jaunu sezonas labāko rezultātu. 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā, Krievijā, izcīnīja 23. vietu.
Vairākas reizes uzvarējusi Latvijas čempionātā.
Viņa ir labākā rezultāta īpašniece Latvijā 10 km soļošanā (46:36,0), kā arī rekordiste 20 km soļošanā (1.29,55).
Trenējas pie pieckārtējā Latvijas čempiona Georga Gutpelca, taču karjeras sākumā trenējusies pie Zigurda Karola.
Kārlis Horns
Kārlis Horns, arī Kārlis Hūrns (sv, dzimis ap 1550. gadu, miris ), bija zviedru feldmaršals un politiķis. Zviedru Igaunijas gubernators no 1576. līdz 1578. gadam un no 1600. līdz 1601. gadam. Kritis kaujā pie Burtnieku pils Latvijas teritorijā.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1550. gadu Kankas muižas (tagad Somijā) īpašnieka un zviedru armijas virsnieka Henrika Horna un viņa sievas Elīnas Stolarmas ģimenē. Karoja pret krievu karaspēku Livonijas kara laikā, no 1570. līdz 1571. gadam aizstāvot Tallinu. No 1580. gada — feldmaršals. Piedalījās Pļusas pamiera noslēgšanā 1583. gada maijā. No 1588. gada — Zviedrijas Valsts padomes (riksråd) loceklis.
1600. gadā atkārtoti tika iecelts par Zviedru Igaunijas gubernatoru un viņš iesaistījās Poļu—zviedru karā. 1601. gadā viņam izdevās ieņemt Piebalgas pili, bet tā paša gada 16. maijā viņš krita kaujā pie Burtnieku pils. Apglabāts Tallinas Doma baznīcā.
Laulībā ar Agnesi fon Delvigu Hornam piedzima 4 dēli, kuri arī kļuva par ievērojamiem Zviedrijas valsts darbiniekiem.
22. Daugavas policijas bataljons
22. Daugavas policijas bataljons (de) bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza 1944. gada 7. janvārī ar iekļaušanu 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā I bataljons.
Izveidošana
22. Daugavas bataljonu izveidoja pulkvežleitnants Kārlis Gerbers 1942. gada 25. februārī Rīgā, apmācības tas izgāja Bolderājā, līdz 21. jūlijam bataljons pildīja sardžu pienākumus Rīgā un 26. jūlijā to kopā ar 272. Daugavgrīvas bataljonu nosūtīja uz Varšavu. Izbraucot bataljonā bija 17 virsnieki, 61 instruktori un 478 kareivji, bataljona vadība bija šāda:
Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Kārlis Gerbers
Dienesta gaitas
Varšavu 22. bataljons sasniedza 31. jūlijā un tur līdz 6. oktobrim pildīja sardžu pienākumus, tostarp piedalījās Varšavas geto ārējā apsardzē un geto ieslodzīto konvojēšanā uz Treblinkas koncentrācijas nometni, latviešu bataljonam uzticēja pirmā un pēdējā vilcienu konvoja apsardzi. Bataljona komandiera pulkvežleitnanta Kārļa Gerbera liecība:
Pēc novietošanas (kādā skolā) saņēmu rīkojumu ieņemt geto ārējo apsardzi ar pavēli, ka ieeja geto aizliegta, un, ja kāds tiks noķerts geto iekšā, tiks (no) kara tiesas nošauts. Ar šo uzdevumu bijām neapmierināti, kaut arī tā bija ārējā apsardzība. Pēc lūguma atbrīvot latviešus no šī uzdevuma pēc pāris nedēļām bataljoni tika nomainīti.[..] Posteņi stāvēja 200—250 metru attālumā viens no otra. Starp posteņiem un geto bija apmēram 2,5 metru uzbūvēta mūra siena, virs tās stikli un dzeloņstieples.[..] Kas notika geto, sargam nebija iespējams redzēt.
Par konvojēšanas norisi liecina leitnanta Augusta Vīksnes ziņojums bataljona komandierim:
1942. gada 23. septembrī es kā transporta komandieris pavadīju ebreju transportu. Starp Sokolovas un Treblinkas stacijām notika sekojošs starpgadījums: tai dienā pīkst. 9.30 pirms transporta vilciena atiešanas vagonu durvis tika uzmanīgi pārbaudītas. Dažus kilometrus pirms Sokolovas stacijas sākās masveida ebreju bēgšana. Vilcienu nebija iespējams apturēt sastāva garuma dēļ, jo es atrados pēdējā vagonā. Nākamajā pieturā noskaidrojās, ka ebreji brauciena laikā trīs vagonos bija izlauzuši caurumus, pa kuriem viņi viegli varēja tikt laukā. Uz bēgošajiem ebrejiem atklāja stipru uguni. Pasažieru vagonos esošos kārtības sargus, kuri bija brīvi no sardzes pienākumiem, es sadalīju divās daļās, katra no tām atradās savā vagona pusē. Pats atrados pie pēdējā loga, no manis pa labi pie loga stāvēja kārtības sargs Zvirbulis. Tajā pašā pusē stāvēja arī kārtības sargs Bikse. Es pats uz bēgošajiem ebrejiem šāvu ar pistoli. Kārtības sargs Bikse šāva uz to pašu ebreju, kuru es. Tajā laikā viņam uzgrūdās blakusesošais kārtības sargs Zvirbulis. Radušās sadursmes laikā tika ievainotas manas rokas.
8. oktobrī bataljons ar dzelzceļu tika nosūtīts uz Ukrainas dienvidiem un 19. oktobrī ieradās Hanženkovo. Novembrī no sapieru vada saformēja 4. rotu, pievienojot tai divām grupām no pārējām rotām, decembrī nomainījās bataljona komandieris un sastāvs bija šāds:
Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Hugo Vanags, adjutants - leitnants Bisenieks
Šeit bataljons nodarbojās ar kara gūstekņu nometņu un Staļino ogļraktuvju apsardzi. Pēc sakāves pie Staļingradas 1942. gada nogalē bataljona vienības norīkoja bēgošo itāļu un rumāņu karavīru tvarstīšanā. No 1943. gada 7. līdz 15. februārim bataljons pārvietojās uz Zaporožjes apkaimi, kur vairākkārt sadūrās ar Sarkanarmijas kavalērijas vienībām, kas bija pārrāvušas fronti uzbrukumā Rostovai, lielākā cīņa izvērtās 22. februārī. Martā bataljons atgriezās Zaporožjē, kur, zaudējumu dēļ, tika pārformēts uz 3 rotām, tas tika izmantots sardžu pienākumos un bunkuru būvē līdz 1943. gada augustam.
Augustā bataljona vadību atkal uzņēmās pulkvežleitnants Gerbers un 24. augustā tas devās atpakaļ uz Poliju un 28. augustā nonāca Luckā, kur tika iesaistīts partizānu apkarošanā. Oktobrī bataljons turpināja partizānu apkarošanu Anapoles rajonā, novembrī tika nozīmēts dzelzceļa apsardzei posmā Slavuta-Šepetovka. Decembrī vienu bataljona rotu kapteiņa Ruba vadībā pievienoja 25. Abavas policijas bataljonam lielākas partizānu apkarošanas akcijas vajadzībām, pēc divām dienām tā atgriezās. 24. decembrī bataljons no Slavutas kopā ar 25. bataljonu caur Brestu un Viļņu atgriezās Rīgā. 1944. gada 7. janvārī bataljonu kā I bataljonu iekļāva pulkvežleitnanta Grosberga komandētajā 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.
Ungārija olimpiskajās spēlēs
Ungārija olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1896. gadā, kad Atēnās notika pirmās vasaras olimpiskās spēles. Kopš tā laika Ungārija ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1920. un 1984. gadā. 1984. gadā līdzīgi kā liela daļa sociālistisko valstu, Ungārija boikotēja Losandželosas vasaras spēlēs. Arī ziemas olimpiskajās spēlēs tā piedalās, kopš to izveidošanas 1924. gadā, un arī piedalījusies pilnīgi visās ziemas olimpiskajās spēles.
Ungārija kopumā līdz šim ir izcīnījusi 521 olimpiskās medaļas, no tām lielāko daļu — 511 medaļas — vasaras olimpiskajās spēlēs un 10 medaļas — ziemas olimpiskajās spēlēs.
Vasaras olimpiskās spēles
• — startēja viens un tas pats sportists vairākos sporta veidos.
Ziemas olimpiskās spēles
• — startēja viens un tas pats sportists vairākos sporta veidos.
Medaļas pa vasaras sporta veidiem
{{legend|#E9D66B| Līderi sporta veidā}}
Karognesēji
Karognesēji, kas nesuši karogus olimpisko spēļu atklāšanas ceromonijās
Gorlices-Tarnovas ofensīva
Gorlices-Tarnovas ofensīva bija Vācijas Impērijas un Austroungārijas uzbrukuma operācija Krievijas Impērijai 1915. maijā-jūnijā, kuru komandēja Augusts fon Makenzens. Sākotnēji plānota kā neliela uzbrukuma operācija, lai atvieglotu Austroungārijas stāvokli, kas nespēja atvairīt Krievijas uzbrukumus Galīcijā un Karpatos. 1915. gada aprīlī Austroungārija draudēja Vācijai, ka noslēgs mieru ar Krieviju, jo bija zaudējuši jau pusi no sava karaspēka.
Plānošana
Pēc pirmajiem kara mēnešiem Vācijas un Austroungārijas virspavēlniecībās notika diskusija par turpmāko uzbrukumu virzieniem. Vācijas ģenerālštāba priekšnieks Erihs fon Falkenhains vēlējās galveno uzbrukumu turpināt Rietumos pret Franciju. Vācijas austrumu frontes komandieris Pauls fon Hindenburgs un viņa palīgs Erihs Lūdendorfs vēlējās jaunu uzbrukumu Krievijai no Austrumprūsijas. Austroungārijas ģenerālštāba priekšnieks Francs Konrāds fon Hecendorfs arī vēlējās uzbrukumu Austrumu frontē, lai atvieglotu savu stāvokli Karpatos, kur Krievija radīja stratēģisku apdraudējumu Ungārijas karalistei. Falkenhains ar Vilhelma II atbalstu piekrita ierobežotai ofensīvai Gorlices-Tarnovas sektorā, lai atvieglotu Austroungārijas lūgumu pēc palīdzības.
Uzbrukuma īstenošanai Vācija uz Galīciju nosūtīja vairākas divīzijas un izveidoja jaunu 11. armiju, par kuras komandieri 1915. gada 16. aprīlī iecēla fon Makenzenu, kuram bija pakļautas arī Austroungārijas 4. un 11. armijas. Krievijas Dienvidrietumu fronte, kuru komandēja ģenerālis Nikolajs Ivanovs, nebija gatava aizsardzībai un liela uzbrukuma atvairīšanai. Dienvidrietumu fronti veidoja 3., 4., 5. un 8. armijas. 1915. gada martā galvenie Ivanova spēki bija koncentrēti Karpatos, kur bija plānota uzbrukuma turpināšana un iebrukums Ungārijā, atstājot Galīciju vājāk aizsargātu.
Norise
1915. gada 2. maijā vācu artilērija sāka četras stundas ilgu Radko Dmitrijeva komandētās krievu 3. armijas pozīciju apšaudi, izšaujot 700 000 lādiņu un iznīcinot krievu pirmo aizsardzības līniju. Lai arī otrās un trešās aizsardzības līnijas izrādīja pretestību, nosūtītie papildspēki divu divīziju apmērā tika pilnībā iznīcināti. 9. maijā ofensīva bija sasniegusi sākotnēji izvirzītos mērķus. Krievija nespēja nogādāt papildspēkus frontei, un sākās atkāpšanās, kas apdraudēja Karpatos izvietotās 8. un 11. armijas, kurām izdevās izvairīties no ielenkšanas atkāpjoties no grūti iekarotajām kalnu pārejām. 12. maijā vācieši izlēma uzbrukumu turpināt un šķērsot Sanas upi, ko izdevās paveikt 16. maijā. 3. jūnijā vācieši atguva pavasarī zaudēto austroungāru Pšemislas cietoksni. Krievu karagūstekņu skaits tagad jau pārsniedza 250 000 un fon Makenzenu paaugstināja par feldmaršalu. Pēc ofensīvas negaidīti lielajiem panākumiem, vāciešu un austroungāru starpā atkal izvērsās diskusija par turpmākajām darbībām. Hindenburgs un Lūdendorfs vēlējās veikt visas Polijas aplenkšanas operāciju, no Austrumprūsijas uzbrūkot Kauņas un Viļņas virzienā un savienojoties ar fon Makenzena spēkiem, kas uzbruktu no dienvidiem. Abi karavadoņi cerēja, ka tā izdosies iznīcināt Krievijas armijas lielāko daļu un piespiest Krieviju noslēgt mieru. Austroungāri turpmākos uzbrukumā nevarēja aktīvi piedalīties, jo bija spiesti pārvietot 3. armiju uz Itālijas fronti pret Itālijas karalisti, kas maijā bija pieteikusi karu Austroungārijai. Falkenhains negribēja pārvietot jaunus vācu spēkus no rietumiem uz austrumiem. Tikmēr fon Makenzena spēki turpināja uzbrukumu un 22. jūnijā atbrīvoja Galīcijas galvaspilsētu Ļvivu.
Vācu virspavēlniecībā 1. jūlijā notika jauna tikšanās, kurā Vilhelms II atbalstīja Falkenhaina viedokli par ierobežota uzbrukuma turpināšanu austrumos. 4. jūlijā fon Makenzenu iecēla par komandieri jaunai armijas grupai kuru veidoja Vācijas 11. armija, Bugas armija un Austroungārijas 1. armija. Šie spēki uzbruka Brestļitovskas virzienā, bet Hindenburgs ar Lūdendorfu saņēma nelielus papildspēkus, kas tiem ļāva izveidot jaunu 12. armiju Makša fon Galvica vadībā, kas uzbruka Varšavas virzienā.
13. jūlijā sākās vācu Bugas ofensīva, Narevas ofensīva un Kurzemes ofensīva, kas 22. jūlijā piespieda Krieviju sākt Lielo atkāpšanos no Polijas. Vāciešiem izdevās iekarot plānotās teritorijas, taču krievu armijas lielākā daļa izvairījās no aplenkšanas un atkāpās uz Krieviju. Septembra beigās lielie vācu uzbrukumi Austrumu frontē beidzās, jo galvenos spēkus sāka pārvietot uz Balkāniem cīņai pret Serbijas karalisti.
Šahnaza Pehlevī
Agrīnā dzīve un izglītība
Šahnaza Pehlevī dzimusi Teherānā 1940. gada 27. oktobrī. Viņa ir vienīgais Mohammada Rezā Pehlevī un viņa pirmās sievas princeses Fouzijas Fuadas bērns. Šahnaza ir kroņprinča Rezā Pehlevī, princeses Farahnazas Pehlevī, prinča Alī Rezā Pehlevī II un princeses Leilas Pehlevī pusmāsa — viņa trešās sievas Šahbanou Farahas Pehlevī četri šaha bērni. Viņas mātes vecvecāki bija Ēģiptes karalis Fuads I un karaliene Nazli; un viņas tēva vecvecāki bija Rezā Šahs Pehlevī un Irānas karaliene Tadža ol-Molouka. Viņa ir arī Ēģiptes ķēniņa Farouka I brāļameita un līdz ar to pēdējā Ēģiptes karaļa Fuāda II māsīca.
Šahnaza Pehlevī izglītojās Šveicē.
Olimpisko spēļu norises vietu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas pilsētas, kurās notikušas modernās olimpiskās spēles. Kopš pirmajām olimpiskajām spēlēm. gadā ir notikušas 25 vasaras olimpiskās spēles 22 pilsētās un 22 ziemas olimpiskās spēles 19 pilsētās. Kara dēļ kopumā ir atceltas trīs vasaras olimpiskās spēles (Berlīne (1916), Helsinki (1940) un Londona (1944)) un divas ziemas olimpiskās spēles (Saporo (1940) un Kortīna d'Ampeco (1944)). 1906. gadā notika neoficiālās vasaras olimpiskās spēles, kuras pašlaik Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK) vairs neatzīst. SOK ir izvēlējusies 3 pilsētas, kurās drīzumā notiks olimpiskās spēles — Riodežaneiro (2016. gada vasaras olimpiskās spēles), Phjončhana (2018. gada ziemas olimpiskās spēles) un Tokija (2020. gada vasaras olimpiskās spēles).
Šahnaza Pehlevī
Personīgā dzīve
Vēlāk Šahnaza 1971. gada februārī apprecējās ar Hosu Jahanbani, Irānas vēstniecībā Parīzē. Viņu laulība ilga līdz Jahanbanisa nāvei, 2014. gada aprīlī. Viņiem ir viens dēls Keihošrovs (dzimis 1971. gada 20. novembrī) un viena meita Fouzija (dzimusi 1973).
Olimpisko spēļu norises vietu uzskaitījums
Kopumā 2 olimpisko spēļu rīkotājvietas ir tikušas mainītas. 1904. gada vasaras olimpiskās spēles bija paredzēts rīkot ASV pilsētā Čikāgā, taču sakarā ar 1904. gada EXPO izstādi Sentluisā, arī spēles tika pārceltas uz Sentluisu. 1908. gada vasaras olimpiskās spēles bija paredzēts rīkot Itālijas galvaspilsētā Romā, taču sakarā ar Vezuva izvirdumu tās tika pārceltas uz Londonu.
Šahnaza Pehlevī
Personīgā dzīve
Tēva valdīšanas laikā Šahnaza veica ieguldījumus Honda velosipēdu un motociklu lauksaimniecības uzņēmumos un montāžas rūpnīcās.
Pēc 1979. gada revolūcijas
Kopš Irānas revolūcijas Šahnaza Pehlevī ir dzīvojusi Šveicē.
Olimpisko spēļu norises vietu uzskaitījums
7 pilsētas olimpiskās spēles ir uzņēmušas vairākas reizes: Atēnas (1896. gada vasaras olimpiskās spēles, 1906. gada neoficiālās olimpiskās spēles un 2004. gada vasaras olimpiskās spēles), Parīze (1900. gada vasaras olimpiskās spēles un 1924. gada vasaras olimpiskās spēles), Londona (1908. gada vasaras olimpiskās spēles, 1948. gada vasaras olimpiskās spēles un 2012. gada vasaras olimpiskās spēles), Sanktmorica (1928. gada ziemas olimpiskās spēles un 1948. gada ziemas olimpiskās spēles), Leikplesida (1932. gada ziemas olimpiskās spēles un 1980. gada ziemas olimpiskās spēles), Losandželosa (1932. gada vasaras olimpiskās spēles un 1984. gada vasaras olimpiskās spēles) un Insbruka (1964. gada ziemas olimpiskās spēles un 1976. gada ziemas olimpiskās spēles). Tokija šim sarakstam pievienosies 2020. gadā, jo šajā pilsētā notika 1964. gada vasaras olimpiskās spēles. Turklāt Stokholma rīkoja 1912. gada vasaras olimpiskās spēles un sakarā ar karantīnu rīkoja jāšanas sportu 1956. gada vasaras olimpiskās spēles. Londona ir kļuvusi par pirmo pilsētu, kur olimpiskās spēles ir notikušas 3 reizes. ASV kopumā ir notikušas 8 olimpiskās spēles, vairāk nekā jebkurā citā valstī. 5 olimpiskās spēles ir rīkojusi Francija, savukārt 3 olimpiskās spēles ir notikušas Kanādā, Vācijā, Itālijā, Japānā un Apvienotajā Karalistē.
Lielāka daļa olimpisko spēļu notikušas Eiropas daļā (30 spēles), savukārt 12 spēles notikušas Ziemeļamerikā, 5 — Āzijā un 2 — Okeānijas reģionā. 2016. gada vasaras olimpiskās spēles Riodežaneiro būs pirmās, kas norisināsies Dienvidamerikā. Āfrikas kontinentā nav notikušas nevienas olimpiskās spēles.