cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oktobra revolūcija
Vēsture
1917. gada Februāra revolūcijas rezultātā izveidotā Krievijas Pagaidu valdība nespēja ātri un izlēmīgi risināt valstī aktuālas problēmas par dalību Pirmajā pasaules karā, zemes piešķiršanu nabadzīgajiem zemniekiem. Krievijas neveiksmīgā dalība karā noveda pie asas politiskās situācijas saasināšanās, kas tikai palielināja pretrunu starp kreisajām sociālistu partijām un konservatīvajiem spēkiem. Visradikālākie bija boļševiki, kas par savu mērķi izvirzīja Pagaidu valdības gāšanu, kara beigas, zemes reformu un sociālistiskās revolūcijas īstenošanu valstī. 1917. gada rudenī viņi aktīvi sāka plānot valsts apvērsumu, kas sakristu ar 2. Viskrievijas Padomju kongresa atklāšanu.
Revolūcija (apvērsums) notika pēc tolaik Krievijā lietotā Jūlija kalendāra, jeb  pēc 1918. gadā pieņemtā Gregora kalendāra. Boļševiki izveidoja jaunu pagaidu valdību ar Ļeņinu priekšgalā, kurā pēc dažiem mēnešiem iekļāvās arī kreiso eseru ministri. Boļševiku politiskos pretiniekus ātri apspieda, pārējās partijas pakāpeniski aizliedza. Par spīti konservatīvās opozīcijas iebiedēšanai, notikušajās Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās boļševiki ieguva apmēram 25% balsu, bet visvairāk balsu saņēma eseru saraksts. Boļševikiem palīdzēja tas, ka šajā laikā eseri sašķēlās, un kreisie eseri sāka atbalstīt boļševikus.
1918. gada otrajā pusē sākās Krievijas pilsoņu karš, kas turpinājās līdz 1920. gadam. Pēc uzvaras Pilsoņu karā komunisti izveidoja Padomju Savienību, kas pastāvēja līdz 1991. gada decembrim.
Francijas Futbola federācija
Francijas Futbola Federācija (FFF) (franču val.: Fédération Française de Football) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Francijā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Francijas 1. līga, kā arī atbild par Francijas futbola izlasi. FFF galvenā mītne atrodas Parīzē. Tā bija gan viena no UEFA, gan viena no FIFA dibinātājām.
76. Kinoakadēmijas balva
76. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas Kodak teātrī, Holivudā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieris Billijs Kristels.
Nominācijas 27. janvārī paziņoja Kino mākslas un zinātnes akadēmijas prezidents Frenks Pīrsons un aktrise Sigurnija Vīvere. Visvairāk nominācijas (vienpadsmit) saņēma filma "Gredzenu pavēlnieks: Karaļa atgriešanās", kura pēc tam arī saņēma balvas visās vienpadsmit nominācijās atkārtojot filmu Titāniks un Ben-Hurs sasniegumus.
1920. gads
1920. gads bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās ceturtdienā.
Indijas vilks
Izplatība
Indijas vilks apdzīvo Indijas subkontinenta sausos pustuksnešu reģionus. Tas visbiežāk ir sastopams štatos: Gudžarāta, Rādžastāna, Harjāna, Utarpradēša, Madhja Pradēša, Mahārāštra, Karnataka un Āndhra Pradēša. Tas ir sastopams arī Paksitānā, Iranā, Turcijā, Saūda Arābijā un Izraēlas dienvidos. Izraēlas izplatības areāla ziemeļu populāciju iedala divās grupās atkarībā no tā, kur mājo vilki. Vidusjūras vilki ir tie, kuri mājo apgabalos ar nokrišņu daudzumu virs 400 mm, un tuksneša vilki, kuri mājo sausajos apgabalos.
Indijas vilka populācijas
Izraēlā mājo neliela, bet stabila Indijas vilku populācija, kas sastāv no 150 īpatņiem. Izraēlas vilki tiek aizsargāti ar likumu. Saūda Arābijā mīt apmēram 300—600 vilku, kuriem netiek piemērota aizsardzība ar likumu. Nav zināms, cik vilku dzīvo Turcijā, valda pieņēmums, ka apmēram 1000 īpatņu. Trūkst arī datu, vai vilku populācija pieaug, vai samazinās. Datu trūkst arī par vilkiem Irānā. Sīrijā mājo gan Eirāzijas pelēkais vilks, gan Indijas vilks, kura populācija ir apmēram 200—300 īpatņu.
Indijas populācija visu laiku samazinās, lai gan Indijas vilks tiek aizsargāts ar likumu. Šobrīd Indijā mājo apmēram 1000 vilku, lai gan 2004. gada pētījumi liecina, ka Indijā šajā laikā dzīvoja apmēram 2000—3000 vilku.
Izskats un īpašības
Indijas vilkam ir ļoti īss, plāns kažoks, kas parasti ir sarkanbrūnā vai rudā krāsā. Kažokam pamatā ir tikai akotspalva, un pavilna ir pavisam nedaudz vai nav vispār. Uz pleciem un kakla tam ir iztaikts "V" veida tumšāks un garāks matojums. Plecu matojums ir apmēram 50—58 mm garš, pārējais matojums apmēram 35—65 mm. Salīdzinot ar Tibetas vilku, pat visgarākais Indijas vilka matojums nesasniedz iepriekšminētā vilka matojuma garumu. Apakšpuse un kājas ir gaišas, gandrīz baltas. Ziemā Indijas vilkam uzaug garāks matojums, tomēr kažoks nav tik biezs kā pelēkajam vilkam ziemeļos.
Tā augstums skaustā ir 60—95 cm, svars 18—27 kg. Tas ir izteikti mazāks par pelēko vilku. Indijas vilku no pelēkā vilka atšķir arī fakts, ka tas ļoti reti gaudo. Kopumā Indijas vilka rietumu populācijas īpatņi ir lielāki augumā, arī to galvas ir lielākas un kažoki tumšāki, salīdzinot ar austrumu populāciju. Daļai Indijas vilku trešais un ceturtais pirksts ir savienoti. Indijas populācijai šī īpašība piemīt 100%, Arābijas pussalas rietumu daļas populācijai 80—90%, bet Palestīnas — 20%.
Barība
Indijas vilks parasti medī neliela izmēra grauzējus: peles, žurkas, trušus un zaķus, kā arī antilopes un lielāku dzīvnieku mazuļus. Antilopi vilki medī vismaz pārī. Viens vilks uzkrītoši iztraucē antilopju baru, izliekoties, ka vēlas uzbrukt, tikmēr otrs no aizmugures nolūko upuri un uzbrūk. Līdzīgi vilki rīkojas, kad uzbrūk aitu baram. Viena daļa no bara novērš suņu uzmanību, otra medī aitas. Barā medījot, vilki izmanto arī dzīšanas taktiku — viena daļa dzen medījumu virsū vilkiem slēpnī. Vilki slēpni mēdz izgatavot arī paši, ja tas ir nepieciešams, izrokot bedri, kur nogulties.
Sistemātika
Zinātnieki ir nonākuši pie secinājumiem, ka Indijas vilks ir dzīvojis izolēti no pārējiem vilkiem apmēram 400 000 gadus, un mūsdienās Indijas vilku izdala kā atsevišķu sugu. Nesenā pagātnē to sistematizēja kā pelēkā vilka pasugu.
Aprakstos Indijas vilks tiek reizēm sajaukts ar Himalaju vilku. Britu zinātnieks B. H. Hodžsons 1847. gadā pirmo reizi piemin Indijas vilku (Canis laniger), un uzsver, ka vilks būtu jāizdala kā atsevišķa suga. Tikai viens "bet" — 1847. gadā aprakstītais vilks šodien tiek saukts par Mongolijas vilku (Canis lupus chanko).
Vēl viens britu dabas pētnieks V. T. Blanfords 1888. gadā apraksta mūsdienu Indijas vilku kā atsevišķu sugu, dodot latīņu vārdu Canis pallipes, izdalot to no Tibetas jeb tajos laikos Himalaju vilku saimes, tā kā tā augums ir mazāks, apspalvojums īsāks un plānāks, kā arī vilka galvaskauss ir mazāks un zobi mazāki. Savā aprakstā viņš piemin arī Hodžsona "Indijas vilku", raksturojot to kā pelēkā vilka pasugu, dodot tam vārdu Himalaju vilks (Canis lupus laniger).
Juceklis ar nosaukumiem tika sakārtots 1941. gadā, kad britu zinātnieks R.I. Pokoks klasificēja abus 19. gadsimtā aprakstītos vilkus kā pelēkā vilka pasugas, nosaucot vienu par Himalaju vilku un pieskaitot pie plašās Himalaju kalnu vilku saimes (Canis lupus chanko) un otru par Indijas vilku (Canis lupus pallipes), pieskaitot pie vilku saimes, kas apdzīvoja plašas teritorijas līdz pat Vidusjūrai.
Indijas vilks un cilvēks
Mūsdienās Indijas vilks ir aizsargāts kā izmirstoša suga, un to medības tiek regulētas. Pagātnē tas tika intensīvi medīts vienmēr un visur, jo tas uzbrūk mājdzīvniekiem un bērniem. Vilki dzīvo arvien tuvāk kaimiņos cilvēkiem, un to medību teritorijas paliek arvien mazākas, tādēļ Indijas vilki mēdz uzbrukt mājdzīvnieku mazuļiem. Indijas vilks ir gadsimtiem pazīstams kā cilvēkēdājs. Tas mēdz uzbrukt bērniem, kas jaunāki par 10 gadiem. Laika posmā no 1996. — 1997. gadam Utarpradēšas štatā vilki nogalināja vai nopietni savainoja 74 cilvēkus, galvenokārt mazus bērnus. Visbriesmīgākais ir bijis 1878. gads, kad vilki — cilvēkēdāji Indijā nogalināja 624 cilvēkus.
USA-219
USA-219 jeb O/OREOS (no en — "Organisma/organikas eksponēšana orbitālos stresos") ir ASV nanopavadonis, kas paredzēts bioloģiskiem pētījumiem. Kosmiskais aparāts palaists 2010. gada novembrī.
O/OREOS izvietoti divi bioloģiski eksperimenti. Pirmais pētīja dzīvus mikroorganismus, bet otrs pētīja nedzīvu organismu šūnu paraugus, lai redzētu, kā tie mijiedarbojas ar kosmosa vidi, piemēram, radiāciju un bezsvara stāvokli. Paraugi izvietoti uz rotējoša mehānisma, un tika regulāri fotografēti ar ultravioletu un redzamās gaismas spektroskopijas instrumentu. Bioloģiskā krava atradās konteinerā, kurā tika uzturēta dzīvības vide (gaisa spiediens, mitrums, barotne un temperatūras kontrole). Mikroorganismi bija divas Bacillus subtilis populācijas, no kurā vieni bija parasti, bet otri bija radiācijas rezistenti mutanti. Eksperimenti ilga sešus mēnešus.
Ar USA-219 tika arī izmēģināti izvēršami mailara paneļi, lai palielinātu pavadoņa noiešanas no orbītas ātrumu un samazinātu laiku, kad tas kļuvis par kosmisko atkritumu.
Projektu vada NASA Ames Research Center Mazo kosmisko aparātu nodaļa. Projektā piedalījušies studenti un darbinieki no Santaklāras universitātes Robotisko sistēmu laboratorijas.
O/OREOS palaišanu veica ASV Gaisa spēki Aizsardzības departamenta programmas STP-S26 ietvaros. Pavadonis tika palaists 01:25 UTC ar nesējraķeti Minotaur IV no Kodiakas starta kompleksa. Pēc palaišanas pavadonim tika dots nosaukums USA-219. Kopā ar to tika palaisti pavadoņi USA-217, USA-218, USA-220, NanoSail-D2, USA-221, USA-222, USA-228.
Ainārs Ančevskis
Ainārs Ančevskis (dzimis Rīgā) ir latviešu aktieris. Kopš 2000. gada darbojas Latvijas Nacionālajā teātrī. Filmējies seriālos "Likteņa līdumnieki", "UgunsGrēks", "Ēnu spēles".
Darbojies Rīgas Skolēnu pils teātrī "Zīļuks".
2000. gadā absolvējis Kultūras akadēmijas Nacionālā teātra aktieru kursu.
2009. gadā kopā ar dejotāju Ievu Kemleri guva uzvaru TV3 šovā "Dejo ar zvaigzni".
Bismarka
Bismarka ir pilsēta ASV, Ziemeļdakotas galvaspilsēta un otrā lielākā štata pilsēta. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 73622 iedzīvotāju.
Līdzstrāva
Līdzstrāvas avoti
Visvienkāršākie līdzstrāvas avoti ir ķīmiskie strāvas avoti - galvaniskie elementi un akumulatori, jo to polaritāte principā nevar mainīties. Līdzstrāvu iegūst arī ar speciālām elektriskajām mašīnām - līdzstrāvas ģeneratoriem. Pie tīkla pieslēgtu elektronisko iekārtu barošanai līdzstrāvu iegūst no maiņstrāvas, izmantojot taisngriežus. No taisngrieža tiek iegūta pulsējoša līdzstrāva (strāva, kuras spriegums mainās laikā, taču nemainās tās polaritāte). Pulsējošo strāvu izlīdzina ar filtriem un vajadzības gadījumā stabilizē (sk. sprieguma stabilizators).
Izmantošana
Līdzstrāvu plaši izmanto tehnikā elektronisko ierīču barošanai. Maiņstrāvu vairāk lieto ērtākai enerģijas pārvadīšanai no ģeneratora līdz patērētājam un dažādu motoru, sildierīču utml. darbināšanai.
Polārzvaigzne
Polārzvaigzne jeb Kinosura ir spožākā zvaigzne Mazā Lāča (Mazo Greizo Ratu) zvaigznājā ar vizuālo zvaigžņlielumu no +1,94 līdz +2,04.
Raksturojums
Polārzvaigzne jeb Mazā Lāča α ir trīskāršā zvaigžņu sistēma. Tās galvenais komponents Polārzvaigzne A ir cefeīdas tipa F7Ib spektra klases dzeltenais pārmilzis. Polārzvaigzne A ir vairāk nekā 2000 reižu spožāka par Sauli. Apmēram 2400 astronomisko vienību (av) attālumā ap to riņķo Polārzvaigzne B, kura ir F3 klases dzeltenais punduris ar masu 1,4 Saules masas (sm). Trešais komponents Ab atrodas tik tuvu spožajai Polārzvaigznei A (17 av), ka to izdevās saskatīt tikai ar Habla kosmisko teleskopu. Tā arī izrādījās dzeltenais punduris: spektra klase F7, masa ap 1,1 sm. Sistēma atrodas ap 430 gaismas gadu (132 parseku) attālumā no Saules.
Novērojumu vēsture
Mūsdienās ziemeļu virzienu var noteikt pēc Polārzvaigznes, jo tā atrodas tuvu debess ziemeļpolam, bet tās augstums virs horizonta ir aptuveni vienāds ar novērotāja vietas ģeogrāfisko platumu. Precesijas dēļ Polārzvaigznes polārdistance mainās: par orientieri to varēja sākt izmantot tikai ap 1100. gadu, 2100. gadā tā rādīs precīzi uz ziemeļiem, bet pēc 3200. gada par polārzvaigzni varēs saukt Cefeja γ Alraju. Vēl jāatzīmē, ka Viljamam Heršelam jau 1780. gadā izdevās ieraudzīt Polārzvaigzni B. To, ka Polārzvaigznes sistēmā ir arī trešais komponents, izmantojot spektrālanalīzi, noskaidroja 1929. gadā, bet to nofotografēt izdevās tikai 2006. gadā.
DVB-IPTV
DVB-IPI ir atvērts DVB standarts, kas ļauj nodrošināt audio un video signāla pārsūtīšanu līdz mājām caur Intertīkla protokolu. Tas ir digitālās televīzijas variants, kur signālu pārsūta caur internetu.
Ampēra spēks
Ampēra spēks ir spēks, ar kādu magnētiskais lauks iedarbojas uz strāvas vadu. Ja magnētiskā lauka indukcijas līniju virziens ir zināms, tad Ampēra spēka virzienu nosaka pēc kreisās rokas likuma. Ja kreisās rokas plaukstu novieto perpendikulāri magnētiskā lauka indukcijas līnijām tā, lai līnijas ieietu plaukstā un četri izstieptie pirksti būtu vērsti strāvas plūšanas virzienā, tad atliektais īkšķis norāda Ampēra spēka virzienu.
Ampēra spēka lietošana magnētiskās indukcijas noteikšanai
Ampēra spēku var izmantot, lai noteiktu magnētiskā lauka indukcijas B lielumu. Ja perpendikulāri magnētiskā lauka līnijām novieto strāvas kontūru ar vienu kustīgu malu, tad, palaižot kontūrā strāvu, uz kustīgo malu darbojas Ampēra spēks. Magnētiskā lauka indukcijas līnijas ir perpendikulāras kontūra kustīgajai malai, tādēļ Ampēra spēks F_A = B I l. Ja kustīgo vadu apskata no gala, tad redzams, kāds izskatās magnētiskais lauks ap šo vadu. Vada radītais magnētiskais lauks mijiedarbojas ar magnētisko lauku, kurā vads atrodas, kā rezultāta kopējais magnētiskais lauks veido izliekumu ap vadu. Magnētiskā lauka līnijas darbojas līdzīgi elastīgām saitēm, tādēļ vads sajūt spēku.
1921. gads
1921. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās sestdienā.
Trīskārtējā pārbaude
"Trīskārtējā pārbaude" (ru) ir 1969. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisors ir Aloizs Brenčs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
1943. gads. Lielais Tēvijas karš. Ļeņingradas frontē padomju oficieris Kļimovs esot bezsamaņā nonāk gūstā. Viņš piekrīt mācībām vācu izlūku skolā un panāk nosūtīšanu uz padomju frontes līniju.
Rietumeiropa
Rietumeiropa ir Eiropas rietumu daļa, kurā pēc Eiropas Savienības (ES) ieteiktās definīcijas ietilpst Andora, Apvienotā Karaliste, Austrija, Beļģija, Francija, Īrija, Lihtenšteina, Luksemburga, Monako, Nīderlande, Šveice, Vācija, kā arī autonomās Normandijas salas — Džērsija un Gērnsija, Menas Sala.
Trīskārtējā pārbaude
Lomās
Epizodēs:
Rietumeiropa
Politiski un vēsturiski šis termins dažādos laikmetos ir krasi mainījies. Savā ģeogrāfiskajā pamatnozīmē Rietumeiropā ietilpst arī Spānija un Portugāle, bet Britu salas pēc ANO definīcijas tiek pieskaitītas Ziemeļeiropai.
Vēsture
Pēc Rietumromas impērijas sabrukuma Rietumeiropā dominēja Romas Katoļu baznīcas ietekme, bet pēc kristīgās baznīcas reformācijas tā sašķēlās protestantiskajā ziemeļdaļā (Lielbritānija, Nīderlande) un katoliskajā dienviddaļā (Spānija, Francija). No 15. līdz 19. gadsimtam Rietumeiropas valstis kļuva par globālām koloniālajām lielvarām. 20. gadsimta sākumā saasinājās Rietumeiropas valstu pretrunas ar Centrālajām lielvalstīm, vēlāk ar Padomju Savienību.
Eiduka
Eiduka var būt:
Grieķijas futbola izlase
Grieķijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Grieķijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Grieķijas futbola izlasi pārvalda Grieķijas Futbola Federācija. Lielākais izlases panākums ir negaidītā uzvara 2004. gada Eiropas čempionātā, kad finālā tā ar 2-1 pārspēja mājiniekus portugāļus, pirms tam pārspējot arī čehus un frančus. Grieķijas izlase vienreiz (1994. gadā) ir piedalījusies arī Pasaules čempionātā.
Viļakas apriņķis
Viļakas apriņķis bija administratīvai teritoriāla vienība Latvijas PSR sastāvā. Izveidots 1945. gada 11.oktobrī, pārdēvējot Abrenes apriņķa atlikušo daļu. Apriņķī bija Balvu un Viļakas pilsētas (Viļakai pilsētas tiesības piešķirtas 1945. gada 8. oktobrī) un 14 pagasti. Likvidēts 1949. gada 31. decembrī, tā teritorija iekļauta Abrenes, Balvu un Alūksnes rajonos.
Mūsdienās Viļakas apriņķa teritorijā atrodas Balvu novads un Alūksnes novada Liepnas pagasts.
Vēsture
Pēc 1629. gada Altmarkas pamiera noslēgšanas ar Zviedriju Inflantijas vaivadijas sastāvā izveidoja Viļakas traktu. Par Viļakas stārasta rezidenci kļuva Marienhauzenas pils, tomēr viņš tajā pastāvīgi neuzturējās. Pils kalpoja galvenokārt kā garnizona apmetne. 1683. gadā pieminēta Viļakas katoļu baznīca.
Lielā Ziemeļu kara laikā Marienhauzenas pils tika pilnīgi nopostīta un pamesta. Baznīca pēc nopostīšanas atjaunota 1716. gadā.
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts pirmās dalīšanas Viļakas stārastija 1772. gadā tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā. Inflantijas vaivadija tika pārdēvēta par Daugavas provinci un iekļauta Pleskavas guberņas sastāvā. 1776. gada 4. septembrī Daugavas province tika sadalīta trīs daļās un tās ziemeļaustrumu daļā izveidots Ludzas apriņķis (Люцинский уезд), kurā bija apvienoti Ludzas trakts ar Viļakas traktu. Pēc Otrā Latgales kongresa iniciatīvas Krievijas PSFR Tautas komisāru padome 1917. gada 14. decembrī izdeva rīkojumu Nr. 93. par Ludzas apriņķa atdalīšanu no Vitebskas guberņas un pievienošanu Vidzemes guberņai. Jau 1917. gada 31. decembrī Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju II kongresā tika apstiprināta Ludzas apriņķa pievienošana Iskolata pārvaldē esošajai Vidzemes guberņas daļai. Saskaņā ar 1920. gada 11. augustā parakstīto Latvijas—Krievijas miera līgumu Vitebskas guberņas Ludzas apriņķa ziemeļu daļa un Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa rietumu daļa ar Pitalovas dzelzceļa staciju nonāca Latvijas Republikas sastāvā. 1925. gadā bijušo Viļakas trakta daļu atdalīja no Ludzas apriņķa un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales apriņķī, ko 1938. gadā pārdēvēja par Abrenes apriņķi. 1944. gada 23. augustā Abreni kopā ar Purvmalas, Linavas, Kacēnu, Upmales, Gauru un Augšpils pagastu pievienoja Krievijas PFSR jaunizveidotajam Pleskavas apgabalam.
Atlikušajā Abrenes apriņķa rietumu daļā 1945. gada 11. oktobrī izveidoja Viļakas apriņķi.
Teritoriālais iedalījums
1945. gada 8. oktobrī Viļakai piešķīra pilsētas tiesības un tā uz laiku kļuva par apriņķa centru.
Mersisaida
Mersisaida ir metropoles grāfiste Ziemeļrietumanglijā. 2011. gadā tajā bija 1,38 miljoni iedzīvotāju. Grāfiste izveidota 1974. gadā, ņemot nosaukumu no Mersijas upes.
Loks (ierocis)
Loks ir rokas ierocis šaušanai ar bultām. Lai izšautu bultu, šāvējs nostiepj stiegru, tajā uzņemot loka roktura lieces enerģiju, pēc kā atlaiž stiegru un loks spēji atlokās sākotnējā stāvoklī, pārveidojot uzkrāto potenciālo enerģiju ātri lidojošās bultas kinētiskajā enerģijā.
Grieķijas Futbola federācija
Grieķijas Futbola Federācija (grieķu val.: Ελληνική Ποδοσφαιρική Ομοσπονδία) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Grieķijā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Alpha Ethniki (augstākā nac. līga), kā arī atbild par Grieķijas futbola izlasi. Federācijas galvenā mītne atrodas Atēnās. 1927. gadā tā iestājās FIFA, bet 1954. gadā bija viena no UEFA dibinātājām.
Loks (ierocis)
Loka šaušanas tehnika sevī ietver:
Bultas lidošanas attālums ir atkarīgs no loka konstrukcijas, stiegras nospriegošanas spēka un laikapstākļiem.
Ar laiku loks attīstījās līdz stopam, šaušanai no kura vairs nebija nepieciešams pārāk liels spēks un treniņš. Šos rokas ieročus vēlajos viduslaikos aizstāja šaujamieroči, kaut arī ilgu laiku tos izmantoja kopīgi.
Mūsdienās loka šaušana ir olimpiskais sporta veids.
Frančvalodīgo valstu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā iekļautas valstis, atkarīgās teritorijas un atsevišķu valstu administratīvās vienības, kur franču valoda ir oficiālā valoda. Lielākajā daļā no tām franču valoda nav vienīgā oficiālā valoda, tādējādi to iedzīvotāju skaits nav vienāds ar frančvalodīgo skaitu.
Valstis
Arī 🇻🇦 starptautiskajās organizācijās reģistrējas kā frančvalodīga valsts.
Atkarīgās teritorijas un valstu administratīvās vienības
Četriem Francijas aizjūras reģioniem (régions d'outre-mer) ir vienāds statuss ar metropoles reģioniem un tādēļ tie nav iekļauti šajā sarakstā: Gvadelupa, Gviāna, Martinika un Reinjona.
Karloss Tevess
Karloss Alberto Tevess (es; dzimis Karloss Alberto Martiness (Carlos Alberto Martínez) Buenosairesas provincē, Argentīnā) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā. Bijis Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Tevess ir Argentīnas pirmās divīzijas kluba Rosario Central galvenais treneris.
Pirms tam viņš ir spēlējis Boca Juniors, Corinthians, West Ham United, Manchester United, Manchester City, Juventus klubu sastāvos. Uz Manchester City viņš tika aizmainīts 2009.—2010. gada sezonas vasaras transfēra laikā, K. Tevess kļuva par pirmo futbolistu pēc Terija Kūka 1999. gadā, kurš pārgājis no viena no šiem klubiem uz otru.
Boca Juniors sastāvā ir uzvarējis Argentīnas nacionālajā čempionātā (2003. gadā), Corinthians sastāvā kļuvis par Brazīlijas čempionu (2005. gadā), Manchester United sastāvā divreiz triumfējis Premjerlīgā (2007–08, 2008–09).
Argentīnas izlases sastāvā viņš ir aizvadījis 64 spēles, kurās guvis 13 vārtus. Piedalījies 2004. gada Olimpisko spēļu futbola turnīrā, kur izcīnīja zelta medaļu, kā arī 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausu finālturnīros.
Sasniegumi
Boca Juniors
Corinthians
Manchester United
Juventus
Shanghai Shenhua
Argentīna
Individuālie sasniegumi
Alkoksīds
Alkoksīdi (M(OR)n) ir savienojumi, kur spirta molekulā hidroksilgrupas ūdeņradis ir aizvietots ar metālu vai metaloīdu. Tie parasti reaģē ar ūdeni veidojot metāla hidroksīdu (dažreiz oksīdu) un spirtu. Alkoksīdu īpašības nosaka metāla atoma elektronegativitāte un organiskā radikāļa daba (spirta skābuma). Alkoksīdi, kuros spirts ir fenols, ir ievērojami stabilāki par alkoksīdiem, kas ir veidoti no alifātiskajiem spirtiem. Fenolāti var eksistēt ūdens šķīdumos.
No aktīviem metāliem
Šādā veidā var iegūt mazmolekulāro spirtu sārmu metālu alkoksīdus, piemēram nātrija etoksīdu.
Šeit spirts darbojas kā skābe (spirti ir ļoti vājas skābes) un attiecīgais alkoksīds ir sāls. Šo reakciju dažreiz lieto, lai likvidētu nātrija pārpalikumus (ja likvidētu, uzlejot ūdeni, nātrijs varētu aizdegties).
No elektrofiliem hlorīdiem
Metāla hlorīds reaģē ar spirtu, veidojot alkoksīdu un hlorūdeņradi. Šādā veidā iegūst titāna, cirkonija, silīcija un dažus citus alkoksīdus.
Kuriļu salu strīds
Kuriļu salu strīds ir strīds starp Japānu un Krieviju par dienvidu Kuriļu salu piederību. Strīdīgās salas šobrīd atrodas Krievijas Federācijas teritorijā kā Sahalīnas apgabala sastāvdaļa, taču tās par savu teritoriju uzskata arī Japāna, kas tās dēvē par Ziemeļu teritorijām (北方領土 Hoppō Ryōdo) jeb Dienvidčišimu (南千島 Minami Chishima).
Vēsture
1855. gadā noslēgtajā Šimodas līgumā Krievijas impērijas un Japānas robeža bija noteikta starp Iturupas un Urupas salām. Visa Iturupa pienācās Japānai, savukārt visas salas uz ziemeļiem no tās - Krievijai. Sahalīnas sala bija kopējas pārvaldes teritorija jeb kondomīnija. Tomēr 1875. gada Pēterburgas līgumā Krievijas impērija atteicās no visām Kuriļu salām, pretī iegūstot Sahalīnu savā īpašumā. Pēc zaudētā Krievijas-Japānas kara 1905. gada Krievijas impērija Portsmutas līgumā atteicās no Sahalīnas dienvidu daļas. Pēc Otrā pasaules kara Japāna Sanfrancisko līgumā (1951) atteicās no Sahalīnas un Kuriļu salu ziemeļu daļas, ko tā ieguva 1905. gada 5. septembrī parakstītā Portsmutas līguma rezultātā. Par šādu Japānas teritorijas samazināšanu jau iepriekš bija vienojušies Sabiedroto spēki un tas bija viens no priekšnosacījumiem, lai PSRS iesaistītos militārā konfliktā pret Japānu. Taču PSRS izlēma neparakstīt Sanfrancisko līgumu un paturēt visas Kuriļu salas, iekļaujot tās Sahalīnas apgabalā.
Alkoksīds
Aizvietošanas reakcijā
Šo reakciju lieto, lai iegūtu tīrus alkoksīdus, jo nātrija hlorīds slikti šķīst organiskajos šķīdinātājos un iegūto alkoksīdu ir vieglāk attīrīt.
Kuriļu salu strīds
Vēsture
2005. gada 7. jūlijā Eiropas Parlaments formulēja savu nostāju par šīm strīdus teritorijām, aicinot Krieviju atdot šīs salas Japānai. Krievija tūdaļ pat izteica protestu par šo lēmumu.
Alkoksīds
Elektroķīmiski
Daudzus alkoksīdus var iegūt elektroķīmiski, izšķīdinot attiecīgos metālus attiecīgajos spirtos. Metālu lieto par anodu. Spirtam pievieno piedevas (litija hlorīdu, amonija halogenīdu), kas palielina elektrovadītspēju.
Īpašības
Iespējama līdzīga reakcija, kur ūdens vietā lieto aktīvāku spirtu:
Šādā veidā no viena alkoksīda var iegūt citu alkoksīdu. Šo reakciju dažreiz sauc par pāresterificēšanu.
Daudzi metālu alkoksīdi sadalās temperatūrās ~100-300 °C. Šo procesu lieto, lai iegūtu sīkdispersus metālu un to oksīdu pulverus. Vairākvērtīgo metālu alkoksīdi hidrolizējas pakāpeniski - vispirms atšķeļas viena spirta grupa, pēc tam citas. Daļēji hidrolizēti alkoksīdi var kondensēties savā starpā, veidojot polimēru:
Pārejas metālu alkoksīdi ir ķīmiski ļoti aktīvi savienojumi un strauji reaģē ar ūdeni. Lai samazinātu reakcijas ātrumu, tos modificē. Parasti alkoksīdu grupas daļēji aizvieto ar citām, mazāk reaģētspējīgām grupām, piemēram, acetātgrupu. Šādi savienojumi joprojām reaģē ar ūdeni, bet reakcija notiek lēnāk. Silīcija alkoksīdi (piem TEOS) ir ievērojami mazāk reaģētspējīgi un to hidrolīze notiek lēnāk. Tur dažreiz lieto katalizatorus (sālsskābi), lai palielinātu hidrolīzes ātrumu.
Brestļitovskas miera līgums
Brestļitovskas miera līgums (oficiālais nosaukums — Miera līgums starp Vāciju, Austroungāriju, Bulgāriju un Turciju no vienas puses un Krieviju no otras puses) bija starpvalstu līgums, ko parakstīja 1918. gada 3. martā Brestļitovskā (mūsdienās Bresta) starp Centrālajām lielvalstīm (līgumā — Četru valstu savienību) un Krieviju. Līgums formāli izbeidza Krievijas dalību Pirmajā pasaules karā. Līguma rezultātā Padomju Krievijas valdība atteicās no tiesībām uz tagadējo Baltkrievijas (daļēji), Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Polijas, Somijas un Ukrainas teritoriju.
Vēsture
Tūlīt pēc varas pārņemšanas Oktobra revolūcijas rezultātā Padomju Krievijas valdība 1917. gada 8. novembrī izsludināja "Dekrētu par mieru", kurā piedāvāja visām Pirmajā pasaules karā iesaistītajām pusēm sākt pamiera sarunas. 3. decembrī sākās Krievijas sarunas ar Centrālajām lielvalstīm par pamiera noslēgšanu, kas stājās spēkā 1917. gada 15. decembrī. Turpmākajām miera sarunām boļševiku delegācija piedāvāja šādus principus: atteikšanās no aneksijām, okupēto teritoriju ātra atbrīvošana, tautu pašnoteikšanās, atteikšanās no reparācijām. Uz to vācu puse ieteica "ņemt vērā paziņojumus, kuros izteikta Polijas, Lietuvas, Kurzemes, kā arī Igaunijas un Vidzemes daļas iedzīvotāju griba pēc pilnīgas valstiskās patstāvības un atdalīšanās no Krievijas federācijas".
1918. gada 7. janvārī Ļevs Trockis atbrīvoja Ādolfu Joffi un pats pārņēma sarunu vadīšanu ar mērķi novilcināt sarunas līdz "pasaules revolūcijas" sākumam karojošajās valstīs. Savukārt Vācijas delegācija izvirzīja šādus nosacījumus: Polijas, Lietuvas un Baltijas provinču neatkarības atzīšana. Trockis 18. janvārī lūdza uz laiku pārtraukt sarunas un devās uz Petrogradu.
Ukrainas Centrālā Rada 1918. gada 22. janvārī Kijivā proklamēja Ukrainas neatkarību un tās valdība nosūtīja miera sarunu delegāciju uz Brestļitovsku. Pēc tam, kad sarkangvardi 8. februārī ieņēma tās galvaspilsētu Kijivu, Ukraina 1918. gada 9. februārī parakstīja miera līgumu ar Centrālajām lielvalstīm, kurā apņēmās samaksāt kontribūcijas ar pārtiku, izejvielām, bet pretī saņēma atzīšanu un militāro palīdzību. Krievijas delegācijas vadītājs Trockis 10. februārī paziņoja, ka "Krievija atsakās parakstīt aneksionistisku līgumu un no savas puses pasludina karastāvokli ar Centrālajām valstīm par pārtrauktu. Krievu karaspēkam vienlaicīgi tiks dota pilnīgas demobilizācijas pavēle visās frontēs." 1918. gada 16. februārī Vācijas protektorātā tika atjaunota Lietuvas valsts.
16. februārī Vācijas armija paziņoja, ka 17. februārī pamiers tiks pārtraukts. Militārās operācijas "Dūres sitiens" (Operation Faustschlag) laikā vācu armija bez nopietnas pretestības pa dzelzceļa līnijām ātri virzījās uz priekšu. 18. februārī Vācijas karaspēks ieņēma Daugavpili un turpināja uzbrukumu Pleskavas virzienā. Vienlaicīgi sākās uzbrukums arī Minskas virzienā, kur atradās krievu rietumu frontes virspavēlniecība un Kijivas virzienā Ukrainā. Jau 19. februārī Ļeņins vācu pusei lika steigšus piedāvāt slēgt miera līgumu uz jebkādiem nosacījumiem, jo Krievijai "vairs nav armijas. Vācieši no Rīga s uzbrūk visā frontē."
21. februārī vācieši ieņēma Minsku. 23. februārī Vācijas armija piedāvāja padomju valdībai 48 stundu laikā izšķirties par jauniem miera noteikumiem, kas paredzēja Somijas, Vidzemes, Igaunijas un Ukrainas teritoriju atstāšanu un pilnīgu Krievijas armijas demobilizāciju. Īsi pirms vācu karaspēka ienākšanas Tallinā 1918. gada 24. februārī tika pasludināta Igaunijas valsts neatkarība, ko Vācijas puse ignorēja. 24. februārī Vācijas armija ar ukraiņu vienību līdzdalību ieņēma Žitomiru, bet 2. martā Kijivu. 28. februārī vācieši ieņēma Narvas pilsētu, kas atrodas tikai apmēram 100 km attālumā no Petrogradas, tādēļ padomju valdība pārcēlās uz Maskavu, kas 5. martā oficiāli tika pasludināta par Padomju Krievijas galvaspilsētu.
3. martā Brestļitovskā tika parakstīts miera līgums, ko 15. martā ratificēja 4. ārkārtas padomju kongresa laikā. 8. martā Jelgavā tika atjaunota Kurzemes un Zemgales hercogiste. 1918. gada 15. martā ķeizars Vilhelms II Vācijas Impērijas vārdā atzina Kurzemes hercogisti "par brīvu un patstāvīgu valsti".
Aizkaukāzs
Vēl pirms Brestļitovskas miera sarunu sākuma notika Vācijas un Ukrainas Centrālās Radas sarunas par Ukrainas neatkarības atzīšanu. Padomju valdības pārstāvis Trockis bija spiests atzīt Ukrainas delegāciju par neatkarīgiem sarunu dalībniekiem. Ņemot vērā šo piemēru, 14. janvārī Osmaņu impērija piedāvāja Aizkaukāza Komisariātam sākt tiešas miera sarunas. Aizkaukāziešiem arī piedāvāja nosūtīt savu atsevišķo delegāciju uz Brestļitovskas sarunām. Kamēr Komisariāts vilcinājās ar atbildi, osmaņi gatavojās uzbrukumam. Šajā laikā Krievijas Kaukāza armija beidza pastāvēt, to aizvietoja gruzīnu un armēņu zemessardzes vienības. Kad Trockis pameta Brestļitovskas miera sarunas, osmaņi uzsāka uzbrukumu Kaukāzā, kam sekoja Trabzonas miera konference.
Līguma galvenie punkti
Brestļitovskas miera līguma galvenie punkti bija:
Līguma pielikums par Vācijas-Krievijas ietekmes zonu robežlīniju Latvijā:
Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes protests
1918. gada martā Latviešu Pagaidu Nacionālā padome izplatīja protestu pret līgumā paredzēto Latvijas teritorijas sadalīšanu:
Papildvienošanās Berlīnē
1918. gada 27. augustā Berlīnē tika parakstīta Vācijas—Krievijas papildu vienošanās par Krievijas atteikšanos no Igaunijas, Vidzemes un Gruzijas. Vācija apņēmās neatbalstīt Padomju Krievijai naidīgos spēkus. 1918. gada 22. septembrī Vācijas ķeizars atzina Baltijas hercogistes suverenitāti.
Līguma pārtraukšana
Pirmā pasaules kara nobeiguma fāzē Vācija cieta militāru sakāvi Rietumu frontē un meklēja izlīgumu ar Antantes valstīm. 1918. gada 5. novembrī Vācijas valdība pārtrauca diplomātiskās attiecības ar Padomju Krieviju. Ar 11. novembra pamiera līguma 15. punktu Antantes valstis panāca Brestļitovskas līguma anulēšanu no Vācijas puses. Arī Krievijas valdība 1918. gada 13. novembrī anulēja Brestļitovskas miera līgumu.
Izjaslavs Vladimirovičs
Izjaslavs Vladimirovičs (ap 878/79 - 1001) bija Polockas Rurikoviču dinastijas pamatlicējs, kas valdīja no 989. līdz 1001. gadam.
Izcelsme
980. gadā Vladimirs sakāva savu brāli Jaropolku un kļuva par Kijevas lielkņazu. 985. gadā lielkņazs Vladimirs vadīja karagājienu pret Volgas bulgāriem un hazāriem un apprecējās ar bulgāru valdnieka meitu. Pēc senkrievu hroniku ziņām 987. gada Ragnhildu apsūdzēja mēģinājumā nogalināt Valdemāru un kopā ar dēlu aizsūtīja atpakaļ uz dzimto pusi, kur viņa apmetusies pilskalnā Daugavas krastos (iespējams, Krāslavā). 988. gadā lielkņazs Vladimirs apprecēja Bizantijas imperatora meitu un pārgāja kristietībā.
Arī Ragnhilda kristījās un iestājās pie Polockas celtajā klosterī, kuru 986. gadā pēc Konstantinopoles imperatora rīkojuma bija dibinājis vikings Torvalds Kodransons.
Par Polockas kņazu 989. gadā kļuva Izjaslavs, kurš daudz darīja kristietības atbalstam un 992. gadā nodibināja Polockas bīskapiju. Novgorodā atrasts viņa zīmoga nospiedums pie kāda rīkojuma. Pēc Izjaslava nāves 1001. gadā par Polockas kņaziem kļuva divi viņa dēli - Vseslavs (1001) un Bračislavs (1003).
Skatīt arī
‎
Rikardo Patrēze
Rikardo Patrēze (Riccardo Patrese; dzimis, Padujā, Itālijā) ir bijušais Formula 1 pilots. Viņam ilgu laiku piederēja rekords par visvairāk aizvadītajām Formula 1 sacīkstēm, tomēr to 2008. gadā pārspēja Rubenšs Barikello.
Rikardo debitēja F1 23 gadu vecumā, 1977. gadā, Shadow komandas sastāvā. Komanda bija spiesta mainīt pilotus sezonas vidū, tādēļ Patrēzem parādījās iespēja debitēt F1, kuru viņš izmantoja. Sezonas pēdējā sacīkstē itālim izdevās izcīnīt vienu punktu. 1978. gadā viņš nokļuva jaunizveidotajā Arrows komandā. Viņam gandrīz izdevās izcīnīt uzvaru komandas otrajā sacīkstē, tomēr dzinēja defekts lika viņam samierināties tikai ar labām atmiņām. Zviedrijas GP viņš izcīnīja otro vietu. Kopā tosezon viņš izcīnīja 11 punktus un bija divpadsmitais kopvērtējumā. Itālijas GP notika masu avārija, kuras rezultātā gāja bojā Ronijs Petersons. Lai gan oficiāli Patrēze netika vainots, Džeimss Hants ļoti kritizēja Patrēzi un pat savāca tādu atbalstu, ka viņš tika izslēgts no nākamās sacīkstes. Vēlāk video atkārtojumos tika parādīts, ka Hants patiesībā izraisīja incidentu, tomēr viņš no noliedza un turpināja vainot itāli.
1979. gadā Patrēze saglabāja savu vietu Arrows. Viņš izcīnīja 5. vietu un 2 punktus. 1980. gadā viņš vienu reizi kāpa uz goda pjedestāla, bet 1981. gadā - divas. 1982. gadā viņš devās uz Brabham un izcīnīja savu pirmo uzvaru. Ar 21 punktu Patrēze ierindojās desmitais kopvērtējumā. 1983. gadā viņš izcīnīja vēl vienu uzvaru, tomēr bija nedaudz zemāk kopvērtējumā. 1984. un 1985. gadā itālis brauca Alfa Romeo komandā. Diemžēl spēkrati bija ļoti neizturīgi un Rikardo bieži nācās izstāties. 1986. gada sezona sākās ar Patrēzes atgriešanos Brabham, tomēr komanda vairs nebija tāda pati kā iepriekš. 1987. gada pēdējā sacīkstē Patrēze debitēja Williams. Frenks Viljamss Patrēzi uzskatīja par pietiekami labu, lai paturētu komandā. Lai arī 1988. gadā itālis ne reizi nekāpa uz pjedestāla, viņš aizvadīja vienu no savām labākajām sezonām.
European Hit Radio Desmitgades Top 100 (2000—2009)
Šis ir European Hit Radio Desmitgades Top 100. Tops atspoguļoja aizvadītās desmitgades (2000. līdz 2009. gads) vispopulārākās dziesmas radiostacijā Super FM un European Hit Radio. Tops tika atskaņots radiostacijā European Hit Radio piektdien, 2010. gada 8. janvārī plkst. 14:00 ar atkārtojumu svētdien, 2010. gada 10. janvārī plkst. 11:00. Topu vadīja raidījuma vadītājs Roberts Lejasmeijers.
Top 100 sastādīšanas princips
European Hit Radio Desmitgades Top 100 tika sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām 2260 desmit gadu laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tika noteiktas populārākās 100.
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Desmitgades Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Piezīmes
N — nedēļas Top 40, Av — augstākā vieta Top 40, NAv — nedēļas augstākajā vietā
1935. gads
1935. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās otrdienā.
Stari stiklā
"Stari stiklā" ir 1969. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisors ir Imants Krenbergs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Galvenā varone Asja Rituma strādā stikla fabrikas darbinieku ēdnīcā. Ar draugu atbalstu viņa krasi maina savu dzīvi un kļūst par mācekli mākslinieciskā stikla apstrādes cehā.
Uldis Ritums, Asjas vīrs, ir stikla apstrādes meistars, kandidāts uz ceha priekšnieka vietu. Viņš pakāpeniski atsvešinās no vecajiem paziņām un domā tikai par karjeras iespējām. Uldis ir pret sievas izvēli. Sakrājušies abpusējie pārmetumi noved viņus pie laulības šķiršanas.
Asja iemīlas savā kolēģī Valterā, kādreizējā talantīgā māksliniekā, kurš jau sen nav darbojies pie audekla, bet tomēr aizvien sapņo visu atsākt. Viņa bijusī kursa biedre Īrisa atceras tās dienas, kad Valters Apse tika uzskatīts par pašu daudzsološāko studentu. Valters atkal ķeras pie otas, bet drīz saprot, ka ir zaudējis talantu.
Vergeltungswaffe
Vergeltungswaffe (no de "atmaksas ierocis" vai "atriebības ierocis"; latviski izrunā kā "Fergeltungsvaffe" jeb "Fau") - nacistiskās Vācijas superieroči Otrā pasaules kara laikā.
Nosaukums
Vergeltungswaffen (vai saīsinājumu V-Waffen) deva Jozefa Gēbelsa propagandas ministrija. Nosaukums tika izvēlēts ieročiem, kuri kalpotu kā atriebība pret sabiedroto spēku Vācijas pilsētu bombardēšanu, pret kuru 1944. gadā Vācijas Gaisa spēki nevarēja atbildēt. V-Waffen varētu arī būt kā atbilde uz britu "V for victory" kampaņu.
V-1
V-1 bija pirmā spārnotā raķete, pirmā bezpilota lidmašīna. Tās palaida uz Londonu un Antverpeni Otrā pasaules kara beigās.
V-2
V-2 jeb A4 bija šķidrās degvielas ballistiskā raķete no Aggregate projekta. Tās palaida uz Londonu un Antverpeni Otrā pasaules kara beigās.
V-3
V-3 bija paredzēts kā milzīgs lielgabals ar stobra garumu 120 m, kas šautu lādiņus no stacionāras vietas Padekalē, Francijā. Kalibrs bija 150 mm un lādiņa masa - 140 kg. Tas spētu bombardēt Londonu ar 600 t sprāgstvielām dienā. Pirms V-3 tika pabeigts, britu Gaisa spēki iznīcināja kompleksu.
Robots
Robots ir kustīga, programmējama ierīce, kas spēj darboties bez tiešas cilvēka iejaukšanās.
Rūpnieciskie roboti
Rūpnieciskie roboti ir programmējamas automātiskas ierīces, kas spēj pārvietoties pa trim un vairāk asīm. Mūsdienās vairums rūpniecībā izmantoto robotu ir robotiskās rokas — ierīces kuras sastāv no vairākām garām taisnām detaļām, kuras savienotās ar kustīgām "locītavām". Šie roboti paredzēti ārkārtīgi precīzai rutīnas darbību veikšanai. Pirmie rūpnieciskie roboti patentēti 1954. gadā, bet ražot tos sāka ap 1956. gadu. 1979. gadā "Ford Motor Company" rūpnīcas strādnieks Roberts Viljams kļuva par pirmo zināmo cilvēku, kuru nogalināja robots.
Mājsaimniecības roboti
Mājsaimniecības roboti ir automatizēta sadzīves elektronika, piemēram putekļusūcēji un zāles pļāvēji. Šie roboti ir aprīkoti ar īpašiem sensoriem, kas palīdz tiem orientēties — izvairīties no sadursmes ar dažādiem priekšmetiem un palikt noteiktā teritorijā.
Baltās kāpas (īsfilma)
"Baltās kāpas" (ru) ir 1969. gada Latvijas PSR īsfilma. Filmas režisors un scenārija autors ir Sergejs Tarasovs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Robots
Rotaļu roboti
Rotaļām un izklaidei paredzētie roboti iedalāmi divās grupās — mehāniskajos mājdzīvniekos un robotikas komplektos. Mehāniskie mājdzīvnieki parasti ir iepriekš ieprogrammēti veikt dažādas darbības un aprīkoti ar dažādiem sensoriem, kas palīdz tiem orientēties telpā un atpazīt atsevišķus priekšmetus un balsis, tāpēc tos var "iemācīt" veikt iepriekš ieprogrammētās darbības pēc komandas.
Baltās kāpas (īsfilma)
Sižets
Tukšā, rudenīgā pludmalē, netālu no neliela vientuļa bufetes kioska, satiekas divi dažādi pāri: nerunīgs tēvs, kas nesteidzīgi pastaigājās ar savu mazo meitu, un ar skaļo motociklu atbraukušie, jaunie, bezrūpīgie mīlnieki.
Robots
Rotaļu roboti
Robotikas komplekti sastāv no dažādām detaļām, motoriem, sensoriem un kontrolierīces, ar šīm detaļām var izveidot pats savu robotu un programmēt to.
Militārie roboti
Militārie roboti ir automātiskas vai ar tālvadību kontrolējamas ierīces, kuras izmanto militārām, reizēm arī policijas un apsardzes, vajadzībām. Šie roboti visbiežāk ir paredzēti izlūkošanai un atmīnēšanai, pastāv arī apsardzei un cīņai paredzēti roboti, tomēr pagaidām šie roboti tiek izmantoti ļoti reti.
Cilvēkveidīgie roboti
Cilvēkveidīgie roboti ir bieži sastopami zinātniskajā fantastikā, tomēr realitātē šādus robotus ir sarežģīti konstruēt. Šādu robotu attīstībai nepieciešami paplašināti cilvēka ķermeņa un uzvedības pētījumi, kā rezultātā šādu robotu izstrāde varētu palīdzēt arī medicīnā, piemēram, bionisku protēžu izstrādē. Šos robotus varētu pielietot slimnieku un veco ļaužu aprūpē, kā arī netīru, nepatīkamu un bīstamu darbu veikšanai un cilvēku izklaidēšanai.
Titāna dioksīds
Titāna dioksīds (TiO2) ir stabilākais titāna oksīds. Tas ir sastopams dabā vairāku minerālu formā, no kuriem izplatītākais ir rutils. Titāna dioksīds ir titāna rūdas galvenā sastāvdaļa. Tīrā veidā titāna dioksīds ir balta, cieta, kristāliska viela. Titāna dioksīdu var attīrīt to hlorējot, lai iegūtu titāna tetrahlorīdu, kuru tālāk var attīrīt destilējot un oksidēt atpakaļ par oksīdu.
Izmantošana
Tīru titāna dioksīdu lieto par balto pigmentu un pārtikas krāsvielu (E171).
Rāmavas muiža
'Rāmavas muiža atrodas Ķekavas novada Ķekavas pagasta Rāmavā. Netālu atrodas kapsēta, kurā apglabāts agrākais muižas īpašnieks Garlībs Merķelis. Mūsdienās redzamā muižas kungu māja ir pamatā klasicisma formās ieturēta divstāvu koka ēka ar augstiem bēniņiem. Ēkas arhitektoniskais risinājums visumā ir raksturīgs Pierīgas muižiņām. Ēku ieskauj ainavu parks ar dažām reto koku sugām un nelielu upīti, pie muižas arī piemiņas akmens agronomam un vienam no Latvijas universitātes Lauksaimniecības fakultātes izveidotājiem un vadītājiem Paulim Lejiņam. Kādreizējo muižas piebraucamo ceļu rotā no ķieģeļiem mūrēti vārti.
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara muižā bija izvietojusies LU Lauksaimniecības fakultātes pētniecības saimniecība "Rāmava". Pēc Otrā pasaules kara muižā izveidoja dzīvokļus, telpas sadalīja ar starpsienām un pakļāva nekontrolētām pārbūvēm. 80. gados muižā īsu brīdi atradās eksperimentālās saimniecības "Rāmava" kantoris. Pēc 1991. gada muiža nonāca Ķekavas pagasta pārziņā, bet trūkstot ieinteresētībai no pagasta puses, tika pamesta, izdemolēta un novesta līdz avārijas stāvoklim.
1998. gadā ar tiesas lēmumu un VKPAI atbalstu bijušo muižas kungu māju Ķekavas pagastam atsavināja un privatizēja. Sadarbībā ar Zviedrijas Nacionālo kultūras mantojuma pārvaldi 2000. gadā sākās muižas restaurācijas un rekonstrukcijas darbi, kas veiksmīgi noslēdzās 2002. gadā un šobrīd tā ir viena no labāk saglabātajām Pārdaugavas muižiņu mājām. Tagad ēkā atrodas viesu nams un konferenču telpas.
Navarras karaliste
Navarras karaliste bija karaliste, kas laikā no 905. līdz 1589. gadam pastāvēja Pireneju pussalas ziemeļrietumos un Francijas rietumdaļā.
Vēsture
905. gadā grāfs Sančo Garsija (it kā vestgotu karaļa Rekkareda pēctecis) proklamēja no franku valsts neatkarīgu Navarras karalisti (basku Nafarroako), un uzraiz sāka paplašināt savas valsts teritoriju, atņemot franku un mauru zemes. Visveiksmīgākais no Navarras karaļiem bija Sančo III Garsija (Sancho Garcés III), kura laikā (aptuveni 1000.-1035.) Navarras karaliste pletās pa visu Ibērijas pussalas ziemeļdaļu.
1484. gadā Navarrā sāka valdīt Albrē (Albret) dzimta - Joans (Žans) d'Albrē aprecējās ar Navarras troņmantnieci Katrīnu de Fuā. 1512. gadā Aragonas karalis un Kastīlijas reģents Ferdinands II Katolis atņēma karalim Joanam visu Navarras karalistes daļu uz dienvidiem no Pirenejiem, izņemot Lejasnavarru. 1521. gada karaļa Anrī d'Albrē mēģinājums ar bruņotu spēku atgūt zaudētās teritorijas bija neveiksmīgs (cieta smagu sakāvi pie Pavijas, krita gūstā).
1547. gadā Karaliene Joanna III d'Albrē (Jeanne d'Albret) apprecējās ar Burbonē un Vandomas hercogu Antuānu (Antoine de Bourbon, duc de Vendôme). Viņu dēls Anrī (Henri IV, Henri le Grand, Henri de Navarre) 1589. gadā kļuva par Francijas karali Anrī IV. Kopš tā laika Navarras Pireneju pussalas daļa ir Spānijas īpašumā, bet Pireneju kalnu ziemeļos esošās Navarras teritorijas ir Francijas sastāvā. Francijas karaļi līdz pat Franču revolūcijai un pēc tam arī Burbonu restaurācijas laikā turpināja lietot Navarras karaļu titulu.
Romas līgums
Romas līgums, ar kuru tika dibināta Eiropas Ekonomiskā kopiena, tika parakstīts 1957. gadā un stājās spēkā 1958. gadā vienlaikus ar Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu. Romas līguma deklarētais nolūks bija izstrādāt mehānismus, ar kuru palīdzību stiprināt mieru, demokrātiju un labklājību Eiropā.
Līgums vairākkārt grozīts.
Valentīna Eiduka
Valentīna Eiduka (dzimusi Bondare Rēzeknē) ir bijusī latviešu vieglatlēte, startējusi šķēpa mešanā, tagad — šķēpa mešanas trenere.
Sportistes karjera
Ar šķēpa mešanu sākusi nodarboties 16 gadu vecumā. Sākumā trenējusies pie Kārļa Libera, trīs gadus vēlāk un pēc kļūšanas par PSRS sporta meistari pārgājusi pie Alberta Putāna (viņš bijis Ineses Jaunzemes treneris). Sportistes karjeras atlikušo daļu trenējusies pie Valentīna Mazzālīša.
Laikā no 1957. līdz 1967. gadam astoņas reizes uzvarējusi Latvijas čempionātā, divas reizes bijusi otrajā vietā un vienu reizi izcīnījusi bronzas medaļu. 1963. gadā izcīnījusi uzvaru PSRS "Dinamo" čempionātā, kā arī ieņēmusi otro vietu starptautiskajā "Dinamo" čempionātā. 1959. gada PSRS Tautu spartakiādē izcīnījusi piekto vietu, divas reizes bijusi sestajā vietā PSRS čempionātā (1964, 1965). Viņas personiskais rekords ir 52,97 m (ar vecās konstrukcijas šķēpu), kas tika sasniegts 1964. gadā. Laikā no 1954. līdz 1969. gadam (16 gadi) bijusi starp desmit labākajām latviešu šķēpa metējām pēc personiskā rekorda.
Treneres karjera
1967. gadā uzsākusi šķēpa mešanas treneres karjeru. Treneres karjeras sākumā viņas panākumiem bagātākie audzēkņi bijuši Astrīda Ostrovska, Arnis Šimkuss, Jurijs Smirnovs.
2006. un 2008. gadā tikusi atzīta par gada treneri Latvijā. 2011. gadā tika atzīta par gada labāko vieglatlētikas treneri Eiropā.
Privātā dzīve
V. Eiduka ir dzimusi Rēzeknē. Bijusi precējusies ar treka riteņbraucēju, PSRS izlases dalībnieku Ivaru Eiduku.
Mācījusies Rīgas 15. pamatskolā, 1968. gadā absolvējusi LVFKI.
24. jūnijs
24. jūnijs ir gada 175. diena (176. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 190 dienas.
Secure Shell
Secure Shell jeb SSH ir tīkla protokols, kurš nodrošina drošu datu apmaiņu starp divām tīkla ierīcēm. Divas galvenās protokola versijas ir SSH1 jeb SSH-1 un SSH2 jeb SSH-2. Izmanto galvenokārt Linux un Unix balstītās sistēmās, lai piekļūtu shell profiliem. SSH tika izstrādāts, lai aizstātu Telnet un citus nedrošus tālvadības protokolus, kas nosūta informāciju, paroles tīrā tekstā nekodējot. Šifrēšana, ko izmanto SSH, ir paredzēta, lai nodrošinātu konfidencialitāti un datu aizsargāšanu nedrošos tīklos, kā piemēram – internetā.