cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zaķveidīgie
Zaķveidīgie un grauzēji
Zaķveidīgie no grauzējiem atšķiras ar vairākām īpašībām: augšžoklī zaķveidīgajiem ir 4 asie priekšzobi, grauzējiem tikai 2; zaķveidīgie pamatā ir zālēdāji, turpretī grauzēji ir visēdāji, lai arī dažas zaķveidīgo sugas kā izņēmums ziemas apstākļos barojas ar maitas gaļu; kā arī vairošanās vīrišķie dzimumorgāni zaķveidīgajiem ir atšķirīgi no grauzējiem. Tomēr abiem ir viena kopīga īpašība - zobi tiem aug visu mūžu, tādēļ gan zaķveidīgajiem, gan grauzējiem visu laiku kaut kas jāēd, lai diltu zobi.
Izskats un īpašības
Zaķveidīgo kārtas dzīvnieki ir nelieli un vidēji lieli zīdītāji. To ķermeņa garums 12 - 74 cm, masa 0,1 - 6 kg. Tiem ir īpatnēja zobu uzbūve: augšžoklī ir divi pāri priekšzobu, no kuriem pirmais pāris ir lieli, kaltveidīgi zobi jeb griezējzobi, otrais pāris ir stipri mazāki zobi nekā griezējzobi. Apakšžoklī ir tikai 2 griezējzobi. Ilkņu zaķveidīgajiem nav, starp priekšzobiem un dzerokļiem tiem ir liela bezzobu atstarpe. Visiem zobiem nenoslēgtas saknes, tie aug visu dzīvnieka mūžu.
Lielākais savvaļas zaķveidīgais dzīvnieks ir pelēkais zaķis, tā ķermenis ir 50 - 76 cm garš un svars 2,5 - 5 kg. Tomēr dažas mājas trušu šķirnes cilvēki ir izaudzējuši daudz lielākas par savvaļas dzīvniekiem. Lielākā mājas truša garums ir 1,29 m. Mazākie zaķveidīgie ir svilpējzaķi, kuri ārēji atgādina kāmjus. To ķermeņi ir 18 - 20 cm gari un mazākie sver 75 gramus.
Evolūcija
Vissenākie fosilie atradumi Āzijas austrumos attiecas uz paleocēna beigām un eocēna sākumu. Zaķu dzimtas senākie dzīvnieki dzīvoja eocēna beigās un ātri izplatījās visā ziemeļu puslodē. Evolūcijas gaitā tiem pakaļkājas kļuva arvien garākas un attīstījās spēja ātri skriet ar palēcieniem. Svilpējzaķu dzimtas senākie dzīvnieki parādījās salīdzinoši vēlāk - oligocēnā. Arī šo dzīvnieku izcelsme saistīta ar Āzijas austrumiem.
Milzis
Milzis var būt:
2. augusts
2. augusts ir gada 214. diena pēc Gregora kalendāra (215. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 151 diena.
Vārda dienas
Normunds, Stefans
Lapiņspēles
Lapiņspēles ir lietošanai gatavs izklaides medijs un reklāmas nesējs reizē. Uz drukātām, pielāgojama izmēra, kartona kartītēm vienā pusē tiek drukāta domāšanu veicinoša spēle, bet otrā pusē - kāda uzņēmuma reklāma.
Kā izklaides medijs tās ir izglītojošas un rosina uz domāšanas attīstību, kā arī kalpo kā alternatīva datorspēlēm/spēlēm mobilajā telefonā. Lietošanai nepieciešams tikai rakstāmrīks - pildspalva, zīmulis vai cits. Tajās atspoguļotās spēles pēc satura iespējams iedalīt vairākās kategorijās: Tās var izpausties kā burtu, vārdu, ciparu un attēlu spēles un ir domātas gan bērniem, jauniešiem, pieaugušajiem. Atsevišķas spēles ir lietojamas vienatnē vai spēlējamas pārī un pulkā.
Kā reklāmas nesējs lapiņspēles ir alternatīva ierastajām skrejlapām. Tās raksturo augsta piesaiste reklāmas saturam un ilgāks dzīves cikls, kas saistīts ar pašu lapiņspēles formātu. Reklāmdevējiem šāda tipa reklāma ir interesanta, jo tās tiek nodotas no rokas-rokā un ļauj atraktīvā veidā uzrunāt potenciālo patērētāju.
Šobrīd lapiņspēles bez maksas ir pieejamas Rīgas Starptautiskajā autoostā, studentu viesnīcās un augstskolās, kafejnīcās un citās sabiedriskās vietās.
Jodkrantes bāka
Jodkrantes bāka (lt) atrodas uz Raganas kalna Jodkrantē, Kuršu kāpās. Atrodas aptuveni 18 km uz dienvidiem no Klaipēdas.
Bāka sāka darboties 1950. gados. Arī pašreiz tā ir aktīva. Bākas tornis ir 20 m augsta, četrstūraina, piramidāla celtne. Torņa augšdaļa no visām četrām pusēm ir apšūta ar baltiem dēļiem. Gaismas elements atrodas 68 m virs jūras līmeņa. Gaismas signāls: balta gaisma 3 s deg, 5 s nedeg.
Sāmu valodas
Sāmu valodas ir somugru saimes makrovaloda, kurā runā sāmu tauta Eiropas ziemeļos. Dažkārt (un kļūdaini) šīs valodas tiek uzskatītas par vienu valodu.
Lielākā sāmu valoda ir ziemeļsāmu valoda.
Vinsents D'Onofrio
Vinsents Filips D'Onofrio (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors, kinoproducents, rakstnieks un dziedātājs.
.nf
.nf ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Norfolkas Salu. Domēns izveidots 1996. gadā un ir aktīvs vēl joprojām. Domēna sponsors ir Norfolk Island Data Services, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Norfolk Island Internet Registry.
Ārējās saites
Toppdomän
Milzu zvaigzne
Milzu zvaigzne jeb milzis ir zvaigzne ar lielāku diametru vai starjaudu, salīdzinot ar līdzīgas virsmas temperatūras galvenās secības zvaigznēm Hercšprunga-Rasela diagrammā. Parasti tās rādiuss ir no 10 līdz 100 Saules rādiusu un starjauda 10 līdz 1000 reižu lielāka nekā Saulei. Sevišķi lielas milzu zvaigznes sauc par pārmilžiem un hipermilžiem.
Milzu zvaigznes iedala sarkanajos milžos un dzeltenajos milžos.
Dzimtā valoda
Par dzimto valodu sauc valodu, kuru cilvēks mācās kopš dzimšanas. Dzimtā valoda ir viens no sociolingvistikas pamatjēdzieniem. Parasti zinātnē ar dzimto valodu saprot to valodu, kuru cilvēks apgūst no agras bērnības, bez speciālas apmācības, atrodoties attiecīgās valodas vidē. Atsevišķos gadījumos bērns no mazotnes var iemācīties vairākas valodas dzimtās valodas līmenī.
Nacionālais parks
Nacionālais parks ir valsts aizsargāts plašs apvidus, kam raksturīgi nacionāli nozīmīgi izcili dabas veidojumi, cilvēka darbības neskartas un mazpārveidotas ainavas un izcilas kultūrainavas, biotopu daudzveidība, kultūras un vēstures pieminekļu bagātība un kultūrvides īpatnības. Saskaņā ar Starptautiskās dabas un dabas resursu aizsardzības savienības (IUCN) dabas aizsargājamo teritoriju iedalījumu nacionālie parki ietilpst II kategorijā, IUCN šajā kategorijā līdz 2003. gadam bija iekļāvusi 3 881 teritorijas ar kopējo platību 4 413 142 km².
Dzimtā valoda
Dzimtajai valodai pretstatīta tiek svešvaloda, kuru cilvēks parasti apgūst vēlāk speciāli mācoties vai atrodoties attiecīgajā valodas vidē vai arī savādāk. Kā likums, svešvalodu cilvēks apgūst (no to attiecīgās valodas lietotāju skatpunkta, kuriem tā ir dzimtā valoda) vājāk, nekā savu dzimto valodu, pieļauj tās vai citas kļūdas (kaut arī nenozīmīgas). Uz svešvalodas apguvi iespaidu atstāj cilvēka dzimtā valoda, kā arī citas apgūtās svešvalodas.
Nacionālais parks
Ne vienmēr individuālā valstī, tai skaitā Latvijā, nodibināta dabas aizsardzības teritorija ar nosaukumu "nacionālais parks" atbilst IUCN izpratnei par nacionālo parku.
Dzimtā valoda
Sarunvalodā ar jēdzienu "dzimtā valoda" nereti saprot tās tautas valodu, pie kuras cilvēks pieder. Formāli, tādos gadījumos, cilvēks savu "dzimto valodu" var arī nepārvaldīt.
Nacionālais parks
Pasaules lielākais nacionālais parks ir Ziemeļaustrumu Grenlandes nacionālais parks. Latvijā ir 4 nacionālie parki.
Dzimtā valoda
Lai pievērstu uzmanību valodu daudzveidības saglabāšanai, UNESCO ir iedibinājis Starptautisko dzimtās valodas dienu, kas tiek atzīmēta katra gada 21. februārī.
Nacionālais parks
Vēsture
Valstij piederošu platību aizsardzība no cilvēka darbības pazīstama jau gadsimtiem ilgi, taču ideja par īpaši dabas aizsardzībai un vides izglītībai izveidotām aizsargājamām teritorijām sāka veidoties 19. gadsimta sākumā. Piemēram, gleznotājs Džordžs Ketlins, kas apceļoja ASV rietumu daļu, 1832. gadā rakstīja, ka valdība varētu aizsargāt pirmiedzīvotāju dzīves vidi, izveidojot "nācijas parku, kurā dzīvo gan cilvēki, gan zvēri, visā to dabas skaistuma pirmatnībā un svaigumā", līdzīgas idejas izteica citi cilvēki gan ASV, gan citur pasaulē.
1872. gadā ASV izveidoja Jeloustonas nacionālo parku, kuru uzskata par pasaules pirmo moderno nacionālo parku. Jau pirms tam, 1864. gadā bija izveidota dabas aizsargājamā teritorija Kalifornijas štatā, kas aizsargāja Josemitu ieleju un kādu milzu sekvoju audzi, taču Jeloustonas gadījumā nebija attiecīgas štata vadības, kam uzticēt jaunās aizsargājamās teritorijas pārvaldi. Tāpēc ASV federālā valdība uzņēmās tiešu teritorijas pārvaldi, kas nejaušā veidā veicināja to, ka tieši Jeloustonas nacionālais parks ieguva modernāku pārvaldes formu.
Tikai pēc 44 gadiem ASV izveidoja centralizētu valsts pārvaldes institūciju nacionālo parku pārvaldībai - ASV Nacionālo parku servisu - šai laikā bija izveidoti jau ap 40 nacionālo parku un pieminekļu.
ASV piemēram sekoja citas valstis. 1879. gadā Austrālijā izveidoja Karalisko nacionālo parku, 1885. gadā Kanāda izveidoja tagadējo Banfa nacionālo parku, 1887. gadā Jaunzēlandē izveidoja Tongariro nacionālo parku. Pirmos Eiropas nacionālos parkus izveidoja Zviedrija - 1909. gadā šī valsts apstiprināja uzreiz deviņus nacionālos parkus.
Pēc Otrā pasaules kara nacionālos parkus sāka veidot visā pasaulē.
Nacionālo parku vēsture Latvijā
Neilgi pirms Otrā pasaules kara tika uzsākta Siguldas nacionālā parka izveide, taču parks tā arī formāli netika izveidots.
1973. gadā, Latvijai esot PSRS sastāvā, tika izveidots Gaujas nacionālais parks - otrais nacionālais parks PSRS pēc Igaunijā 1971. gadā dibinātā Lahemā nacionālā parka. Gaujas nacionālais parks veiksmīgi attīstījās, sabiedrības apziņā radot labus priekšnoteikumus nākamo nacionālo parku izveidei.
Jauni nacionālie parki Latvijā netika dibināti līdz neatkarības atjaunošanai. Pēc ilgākiem sagatavošanas darbiem 1997. gadā tika dibināts Ķemeru nacionālais parks. 1999. gadā uz jau esošā Slīteres rezervāta bāzes tika izveidots Slīteres nacionālais parks. Mēģinājums pirms Slīteres nacionālā parka dibināšanas paplašināt šo aizsargājamo teritoriju rietumu virzienā cieta neveiksmi iedzīvotāju iebildumu dēļ. Visbeidzot pēc ilgāka pārtraukuma ar 2007. gada sākumu Latvijā tika izveidots ceturtais - Rāznas nacionālais parks.
Ilgāku laiku pastāvējusī ideja par nacionālā parka veidošanu Daugavas ielejā posmā starp Krāslavu un Daugavpili (Daugavas loki) vēl nav realizējusies. Pastāv idejas arī par citu nacionālo parku veidošanu (Ziemeļgauja u.c.).
Mērķi un darbība
Nacionālos parkus izveido, lai aizsargātu gan tajos esošās dabas un kultūras vērtības, gan arī lai izglītotu par šādu aizsardzību un tās nepieciešamību citur. Nacionālie parki kalpo arī rekreācijai un tūrismam. Izveidojot nacionālos parkus, tiek izstrādāti arī saistoši noteikumi parku apmeklētājiem, un tiem, kas parka teritorijā dzīvo un strādā.
Visbiežāk nacionālajiem parkiem ir sava administrācija, kas nodarbojas gan ar parka vērtību zinātnisko izpēti un popularizēšanu, gan arī ar parka pārvaldi un vērtību sargāšanu.
Nacionālo parku teritoriju izvēle dažādos pasaules reģionos atšķiras atkarībā no šo pasaules daļu īpatnībām, dabas aizsardzības nepieciešamībām un dabas aizsardzības tradīcijām. Ziemeļamerikā nacionālajos parkos tradicionāli iekļauj cilvēka mazskartas teritorijas ar izcilām ainaviskām vērtībām, dabas pieminekļiem, retām sugām, šie parki kalpo par sava veida organizētas izpriecas teritoriju, kuru apmeklē ļoti liels skaits tūristu. Āfrikā nacionālie parki pirmkārt kalpo lielo savvaļas dzīvnieku aizsardzībai. Eiropā nacionālie parki pārsvarā iekļauj arī bagātas kultūras vērtības, pat pilsētas. Savukārt Āzijā nacionālie parki lielākā mērā kalpo zinātniskai izpētei.
Nacionālos parkus tradicionāli izveido ar valsts augstākā likumdevēja pieņemtu, īpašu likumu - Latvijā nacionālos parkus izveido, Saeimai pieņemot speciālu likumu katram nacionālajam parkam. Latvijā nacionālo parku administrācijas ir pakļautas Latvijas Republikas Vides ministrijai.
Zemes īpašumtiesības
Sākotnēji, veidojot pirmos nacionālos parkus tika pieņemts pamatpostulāts, ka nacionālais parks ir teritorija, kas pilnībā pieder valstij un kurā līdz ar to atbildīgajām valsts pārvaldes iestādēm ir ievērojama rīcības brīvība. Šāda pieeja joprojām pastāv lielā daļā pasaules valstu, bet ne visās. Nacionālajos parkos esošā zeme var būt arī privāta - šāda kārtība pastāv, piemēram, Lielbritānijā un arī Latvijā.
Ilgākā laika posmā zemes īpašnieki var būt ieguvēji no nacionālā parka statusa, jo nacionālā parka statuss nodrošina tīrāku augsni un gaisu, pievilcīgāku ainavu un atšķirīgas peļņas gūšanas iespējas salīdzinājumā ar teritorijām ārpus nacionālā parka. Latvijas mazintensīvās lauksaimniecības apstākļos šīs atšķirības pagaidām ir maz manāmas.
Izveides mērķu savstarpējā saskaņa
Nacionālo parku izveides mērķi ir duāli - tie tiek izveidoti vienlaikus gan dabas aizsardzībai no cilvēka darbības gan arī cilvēka iepazīstināšanai ar dabas vērtībām. Tas noved pie konflikta, ko nereti ironiski apzīmē ar saukli "mīlestība līdz nāvei" - t.i. populārākos dabas pieminekļus apmeklē tik liela tūristu plūsma, ka tie tiek degradēti un zūd šo pieminekļu sākotnējā vērtība.
Dažādu valstu nacionālajos parkos šo problēmu risina atšķirīgi - stingri zonējot parkus, dažus pieminekļus pēc pienācīgas infrastruktūras izbūves "atdodot" tūrismam un daļu iekļaujot stingras aizsardzības zonās (piemēram, Gaujas nacionālais parks), stingri normējot izcilāko pieminekļu apmeklējumu un uzliekot par to lielu maksu (piemēram, Jaunzēlandes nacionālie parki) u.c. metodes. Tiek veidotas arī pieļaujamās tūrisma slodzes aprēķina metodes, kaut gan tās lielajā nacionālo parku vērtību daudzveidībā ir grūti piemērot.
Lielai daļai nacionālo parku, tai skaitā Latvijas nacionālajiem parkiem, finansējumu savai darbībai kaut vai daļēji nākas gūt no pašu radītiem ieņēmumiem. Nacionālie parki cenšas gūt ienākumus no tūrisma, kā arī gūt ienākumus no parkā esošajiem dabas resursiem, piemēram, zema aizsardzības statusa zonās esošajiem mežiem (Latvijā nacionālajiem parkiem savā teritorijā vienlaikus ir valsts mežu apsaimniekotāja statuss). Pēdējais aspekts nacionālos parkus šķietami noved konfliktā ar to izveidošanas mērķiem, taču ir pamatojams ar to, ka šādā veidā nacionālais parks var pastāvēt un citās savas teritorijas daļās īstenot dabas un kultūrvēstures mantojuma aizsardzības un popularizēšanas mērķus.
Tija Banga
Tija Banga (dzimusi, mirusi ) bija latviešu aktrise un literāte, pazīstama kā Jaunā Rīgas teātra aktrise.
Biogrāfija
Dzimusi 1882. gadā strādnieku ģimenē. Mācījās Rīgas Lutera baznīcas skolā. Aktrises gaitas sāka 19. gadsimta pēdējos gados, no 1908. līdz 1915. gadam strādāja Jaunajā Rīgas teātrī, tēloja Spīdolu Raiņa lugas "Uguns un Nakts" pirmiestudējumā 1911. gadā, Āriju Raiņa lugas "Indulis un Ārija" pirmiestudējumā 1912. gadā, kā arī Zani Raiņa lugas "Pūt vējiņi" pirmiestudējumā 1914. gadā.
1919. gadā strādāja Padomju Latvijas Strādnieku teātrī, vēlāk Liepājas teātrī, Ceļojošajā Jelgavas teātrī un Dailes teātrī. Mirusi 1957. gadā.
Zviedru valoda
Zviedru valoda (svenska) ir indoeiropiešu valodu saimes ziemeļģermāņu valoda, kuru prot aptuveni 10 miljoni cilvēku. Tā ir oficiālā valoda Zviedrijā, kā arī Somijas otrā valsts valoda. Somijā šajā valodā galvenokārt runā cilvēki, kuri apdzīvo piekrastes zonu un Olandi. 2011. gadā aptuveni 5,39% Somijas iedzīvotāju runāja zviedru valodā. Zviedru valoda ir arī viena no Eiropas Savienības un Ziemeļu padomes oficiālajām valodām.
Zviedru valoda visvairāk ir radniecīga dāņu valodai, kā arī mazākā mērā norvēģu valodai. Zviedru valoda ir senās skandināvu valodas pēcnācēja. Senajā skandināvu valodā runāja ģermāņi, kuri dzīvoja Skandināvijas teritorijā vikingu ēras laikā.
Vēsture
Standarta zviedru valoda attīstījās 19. gadsimtā no dialektiem, kuros runāja centrālajā Zviedrijā, un tika atzīta par valsts oficiālo valodu 20. gadsimta sākumā. Lai gan šīs valodas rakstība ir vispārpieņemta un standartizēta, joprojām eksistē dažādi tās dialekti. Šie dialekti parasti ir ierobežoti nelielos ciematos un tajos runā neliels skaits cilvēku, kuriem ir raksturīga neliela sociālā mobilitāte. Zviedru valodas senā rakstība bija rūnu raksti. Kopš 13. gadsimta rakstības pamatā latīņu alfabēts.
Dialekti
Saskaņa ar tradicionālo iedalījumu, zviedru valodā izšķir sešus dialektus:
Vēl mēdz iedalīt arī tikai trīs daļās — standarta zviedru valodā, Somijas zviedru valodā un Olandes zviedru valodā.
Alfabēts
Zviedru alfabētā ir 29 burti — 26 klasiskie latīņu alfabēta burti (A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z) un 3 papildu burti (Å, Ä, Ö). Tiek lietoti arī citi burti, kas nav alfabētā, piemēram, dažos aizguvumos, galvenokārt no vācu valodas, ir sastopams tāds burts kā Ü. Šad tad tiek lietoti arī tādi burti kā À un É.
1972. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1972. gada notikumi Latvijas''' teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
3. augusts
3. augusts ir gada 215. diena pēc Gregora kalendāra (216. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 150 dienas.
Vārda dienas
Augusts
Ekstrūzija
Ekstrūzija (no — 'izstumšana') ir materiāla veidošana izspiežot to caur spiedveidni, lai iegūtu noteikta profila objektus. Šīs formēšanas metodes galvenā priekšrocība ir tāda, ka ar to var iegūt ļoti sarežģītas formas šķērsgriezuma laukumus, kā arī spēja apstrādāt ļoti trauslus materiālus. Latviešu valodā, atšķirībā no angļu valodas, par ekstrūziju sauc tikai nepārtrauktu procesu, kad ekstrudējamo masu caur spiedveidni izspiež gliemezis (gliemežtransportieris, skrūve) — tātad teorētiski iespējams iegūt bezgalīgi garu produkta gabalu. Angļu valodā pie ekstrūzijas pieskaita arī periodisku procesu, kad masu caur spiedveidni izstumj virzulis — iegūst daudzus nosacīti īsākus gabalus.
Ekstrūzijas pielietojums
Visbiežāk ekstrudējamie materiāli ir: polimēri, metāli, keramika un pārtikas produkti.
Polimēri
Polimēru rūpniecībā ekstrūziju izmanto visplašāk no visām nozarēm. Parasti tos sagatavo granulu veidā, ko saber padeves piltuvē. Granulas tiek izkausētas plastiskā masā, ko gliemezis izspiež caur vēlamās formas spiedveidni. Spiedveidnē vai aiz tās produkts tiek atdzesēts un nogriezts. Šādi ražo caurules, dažādus profilus utml. Visbiežāk izmantotie materiāli - polietilēns, polipropilēns, polivinilhlorīds u.c.
Metāli
Arī metalurģijā ekstrūziju izmanto ļoti plaši — ar šo metodi ražo dažādu veidu profilus, caurules, vadus, elektrodus, sliedes utml. Parasti (bet ne vienmēr) metālus pirms ekstrūzijas karsē (aptuveni 200-1300oC - atkarībā no konkrētā metāla), lai padarītu tos plastiskākus un vieglāk formējamus. Visbiežāk izmantotie metāli: alumīnijs, varš, magnijs, cinks, svins, alva, tērauds un titāns.
Keramika
Keramikas rūpniecībā ekstrūzija ir visplašāk izmantotā formēšanas metode — pilnībā vai daļēji (dažādas sagataves) ar ekstrūziju iegūst: ķieģeļus, kārniņus, caurules, plānsienu caurules, elektrodus, dažādus katalizatorus, degvielas šūnas u.c. Lai keramikas pulverus varētu ekstrudēt no tiem izveido plastisku masu, kas sastāv no konkrētās keramikas pulvera un dažādām piedevām: saistvielām, lubrikantiem, ūdens u.c. Vēlāk, izstrādājumu apdedzinot, organiskās piedevas izdeg, materiālā atstājot poras.
.pn
.pn ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Pitkērnu. Domēns izveidots 1997. gadā un ir aktīvs vēl joprojām. Domēna sponsors ir Pitcairn Island Administration, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Tautas Saeima
Tautas Saeima bija Latvijas Republikas parlaments laika posmā no līdz  un Latvijas PSR parlaments laika posmā no  līdz.
Vēlēšanas
Dažas nedēļas pēc Latvijas okupācijas, PSRS militāro un drošības iestāžu kontrolē tika sarīkotas Tautas Saeimas vēlēšanas, kas notika 1940. gada 14. un 15. jūlijā. Vēlēšanas bija nedemokrātiskas, to rīkošanā tika pārkāpti vairāki likumi un tās tika rīkotas okupācijas apstākļos. PSRS IeTK Izlūkošanas, terora un diversiju 4. Pārvaldes vadītājs P. Sudoplatovs vēlāk atzina: “Latviju okupēja mūsu karaspēks”. Piedalījās tikai viens saraksts — "Darba tautas bloks", kas kopā virzīja 100 kandidātus, no kuriem visi tika ievēlēti. Atis Ķeniņš mēģināja iesniegt arī Demokrātiskā bloka sarakstu, ko padomju varas iestādes nepieļāva un ieslodzīja viņu cietumā.
Pēc Centrālās vēlēšanu komisijas datiem, piedalījās 1 155 807 vēlētāji. Nesagaidot vēlēšanu iecirkņu slēgšanu, tika oficiāli paziņots, ka ar 97,6% pārsvaru Latvijas pilsoņi ir nobalsojuši par izvirzītiem kandidātiem.
== Deputāti ==
Tautas Saeimas darbība
Tautas Saeima savā pirmajā sēdē pieņēma "Deklarāciju par valsts varu" un deklarāciju «Par Latvijas iestāšanos Padomju Sociālistisko Republiku Savienībā», kurā pasludināja, ka tikai iestāšanās Padomju Sociālistisko Republiku Savienības sastāvā nodrošina mūsu valsts īstenu suverenitāti, mūsu rūpniecības, mūsu lauksaimniecības, mūsu nacionālās kultūras patiesu uzplaukumu, spožu un varenu Latvijas tautas materiālās un kulturālās labklājības kāpinājumu, varenu mūsu mīļās dzimtenes attīstību un zelšanu. 2. sesijā tā vienbalsīgi pieņēma PSKP CK Politbirojā apstiprināto Latvijas PSR Konstitūciju, kā arī pārdēvēja sevi par "Latvijas Padomju Savienotās Sociālistiskās Republikas pagaidu Augstāko Padomi". Tautas Saeimas laikā darbojās Kirhenšteina Ministru kabinets.
Tautas Saeimas pirmo sēdi atklāja tās vecākais deputāts — Dāvids Krūza. Par priekšsēdētāju ievēlēja Pēteri Briedi, prezidijā darbojās Pauls Galenieks, Galaktions Iļjins, Oļģerts Krastiņš, Kārlis Žanis Prieže, Sīmanis Simanovičs, Kārlis Šics, Kārlis Šuba un Jānis Vagners.
Faila izmērs
Faila izmērs mēra datnes lielumu. Parasti tas tiek mērīts baitos ar SI prefiksu. Faila uz diska aizņemtās vietas izmērs ir atkarīgs no failu sistēmas. Maksimālais datnes izmērs, ko failu sistēma atbalsta ir atkarīga no izmēra bitos, kas rezervēta datnes informācijas saglabāšanai un kopējās failu sistēmas izmēra. Piemēram, FAT16X gadījumā, vienas datnes izmērs nevar būt vienāds vai lielāks par 4 GiB.
Dažas datņu izmēra vienības:
kibibaiti, mebibaiti, gibibaiti, utt. tiek iegūti reizinot ar 1024, jeb norādot izmēru binārajā vērtībā:
kilobaiti, megabaiti, gigabaiti, utt. tiek iegūti reizinot ar 1000, jeb norādot izmēru decimālajā vērtībā:
Inovroclava
Inovroclava ir sena pilsēta Polijas centrālajā daļā pie Notecas upes, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē.
12.-13. gadsimtā pilsēta ir kņazistes centrs. Kopš 1772. gada — Prūsijas sastāvā. No 1920. gada — jaunajā Polijas valstī. Pilsēta attīstījusies kā sāls ieguves centrs, bet no 19. gadsimta vidus arī kā kūrortpilsēta.
Cilvēki
Inovroclavā dzimuši:
Greiems Sauness
Greiems Džeimss Sauness (en; dzimis Edinburgā, Skotijā) ir bijušais skotu futbolists un treneris. Lielāko ievērību Sauness ieguvis, ilggadēji būdams viens no "Liverpool" līderiem un bijis pat komandas kapteinis.
Viņš bijis ne vien ievērojams spēlētājs, bet arī treneris, vadot vairākus atpazīstamus klubus visā pasaulē, tai skaitā "Liverpool". Piecus gadus viņš bija spēlējošais treneris Skotijas klubā Glāzgovas "Rangers", bet pēdējā vadītā komanda ir Ņūkāslas "United".
Šobrīd Sauness iesaistījies apskatnieka darbā, strādājot Īrijas telekanālā "RTE", kā arī "Sky Sports" un "Al Jazeera Sports".
Spēlētāja karjera
Middlesbrough
Liverpool
Sampdoria
Rangers
Trenera karjera
Rangers
Liverpool
Galatasaray
Blackburn Rovers
Burkards Dzenis
Burkards Dzenis ( — ) bija latviešu tēlnieks, mākslinieku biedrības "Sadarbs" biedrs, tēlnieka Teodora Zaļkalna brālēns un gleznotājas Dagnes Dzenes tēvs.
Dzīvesgājums
Dzimis Garonska muižā pie Juglas ezera Dreiliņu pagastā. Māte Klementīne (dzimusi Aizpuriņa). Mācījās Strazdumuižas pamatskolā un Rīgas pilsētas reālskolā, 1897. gadā iestājās Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā, kur mācības beidza 1905. gadā. Ieguvis stipendiju, viņš devās uz Parīzi, kur, tāpat kā viņa laikabiedri Gustavs Šķilters un Teodors Zaļkalns, iepazinās ar Ogista Rodēna daiļrades principiem. Darbojās latviešu mākslinieku apvienībā Rūķis un no 1910. gada piedalījās mākslas izstādēs.
Pirmā pasaules kara beigās 1918. gadā atgriezās Latvijā, bija Valsts mākslas muzeja direktors (1920–1944), Latvijas Mākslas akadēmijas Lietišķās tēlniecības meistardarbnīcas vadītājs (1922–1944), kultūras pasākumu organizators.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā izceļoja uz ASV.
Miris Deitonā Ohaio štatā ASV.
Daiļrades raksturojums
Dzeņa daiļradi maz ietekmēja impresionisms, viņš vairāk nodarbojās ar raksturojuma precizitāti.
Kurdistānas Strādnieku partija
Kurdistānas Strādnieku partija (kurdu: Partiya Karkerên Kurdistan, PKK), arī KADEK, Kongra-Gel un KGK ir militāra kurdu organizācija, kuru 1970. gados dibināja un vadīja 1999. gadā apcietinātais Abdullahs Ēdžalans (Abdullah Öcalan). PKK ideoloģijas pamatā ir revolucionārais marksisms-ļeņinisms un kurdu nacionālisms. PKK mērķis ir izveidot neatkarīgu sociālistisku kurdu valsti Kurdistānā, kuras teritorijā ietilpst Turcijas dienvidaustrumi, Irākas ziemeļaustrumi, Sīrijas ziemeļaustrumi un Irānas ziemeļrietumi — teritorijas, kurās kurdu īpatsvars tiek uzskatīts par mažoritāru. Minētās valstis ir pret jebkādām teritoriālām izmaiņām. PKK tiek uzskatīta par separātisku etnisku nacionālistisku organizāciju, kas savu mērķu vārdā lieto teroristisku un civiliedzīvotājiem kaitniecisku rīcību, politisku mērķu sasniegšanai lietojot militāru spēku.
Starptautiski PKK tiek uzskatīta par teroristisku organizāciju, tai skaitā ASV, NATO un ES. Kopš 1984. gada Turcijas un PKK konfliktos gājis bojā vairāk nekā 37 000 cilvēku.
Glivice
Glivice (pl, vēsturiski arī Gleivica (de)) ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz rietumiem no Katovices. Ietilpst Augšsilēzijas aglomerācijā. Sens tirdzniecības centrs. Viduslaikos alusdarīšanas centrs, bet kopš septiņpadsmitā beigām — dzelzs rūdas ieguves centrs.
Pie pilsētas — liela ogļu ieguves šahta. Glivicē atrodas kompānija Bumar-Łabędy S.A. — tanku un citas militārās tehnikas ražošana, kā arī Opel autorūpnīca (2011. gadā ražoja Opel Zafira). ASV kompānijas Tenneco amortizatoru rūpnīca. Glivices kanāls savieno pilsētu ar Odras upi pie Keņdzežinas-Kozles. Silēzijas Politehnikuma (Politechnika Śląska) galvenā mītne.
Vēsture
Viduslaikos, daļa no Polijas. 1683. gadā Polijas karaspēks, dodoties uz Vīnes kauju, gāja caur Glivicei, un Polijas karalis Jans III Sobieskis pilsētā apstājās. No 1871. līdz 1945. gadam ietilpa Vācijā. Otrā pasaules kara vēsturē pazīstama ar t.s. Gleivicas incidentu — uzbrukumu Gleivicas radiostacijai, tātad to var uzskatīt par pilsētu, kurā sākās Otrais pasaules karš. Pēc kara pilsēta tika piešķirta Polijai, vācu iedzīvotāji tika pārvietoti uz Vāciju, kamēr poļi palika. Pilsētā atrodas Glivices radiotornis — visaugstākā (118 m augsta) koka konstrukcija pasaulē.
Sports
Pilsētā atrodas Glivices "Piast" futbola klubs — Polijas čempions 2019. gada.
Noasa šķirsts
Noasa šķirsts (, Tevat Noach,, Safīnah Nūh) ir liels kuģis, kurš tiek pieminēts Ābrama reliģiju mītos. Stāsti par šķirstu ir atrodami gan ebreju Torā (Pirmā Mozus grāmata, no 6. līdz 9. nodaļai), gan arī Korānā (11 un 71 sūra). To Noasam ir licis uzbūvēt Dievs, lai viņš no Grēku plūdiem izglābtu savu ģimeni un pa vienam pāri no katras dzīvnieku sugas.
Arheoloģiskie izrakumi
Noasa šķirsta meklējumi pieminēti jau kopš 4. gadsimta (Eusebius, ap 275–339) gan Ararata kalnā, gan Durupınar un Tendürek apkārtnē Turcijā. Arheologi Noasa šķirsta palieku atradumus uzskata par īpatniem dabas veidojumiem, nevis cilvēku radītiem.
Klase (filma)
"Klase" ir ieguvusi balvas dažādos kinofestivālos, tai skaitā Karlovi Vari startautiskajā kinofestivālā, Varšavas starptautiskajā kinofestivālā un Rīgas starptautiskajā kino forumā "Arsenāls". Filma tika izvirzīta arī 80. Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā Labākā filma svešvalodā, tomēr nominantu vidū neiekļuva.
Gailītis
Gailītis (sieviešu dzimtē Gailīte) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „gailis” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Roberts Eidemanis
Roberts Eidemanis (dzimis 1895. gada 9. maijā Lejasciemā, miris 1937. gada 12. jūnijā Maskavā) bija latviešu izcelsmes Padomju Savienības ģenerālis (komkors) un literāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gada 9. maijā Lejasciema tautskolotāju ģimenē. Mācījās Valkas reālskolā, 1913. gadā publicēja stāstu "Kalnāju dzimta". Pēc skolas beigšanas 1914. gadā rudenī Eidemanis iestājās Petrogradas Meža institūtā. Šai laikā viņš sāka darbību sociālrevolucionāru (eseru) pulciņos.
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā Eidemani iesauca Krievijas impērijas armijā un nosūtīja uz Kijevas kara skolu, pēc kuras beigšanas iecēla par Sibīrijas strēlnieku pulku jaunāko virsnieku. Pēc Februāra revolūcijas Roberts Eidemanis 1917. gada martā kļuva par boļševiku partijas biedru. Viņš bija viens no boļševiku apvērsuma organizētājiem Sibīrijā, pēc kura darbojas Kanskas strādnieku karavīru deputātu padomē. Pirmajā Sibīrijas padomju kongresā tika ievēlēts par Sibīrijas CIK (Centrālās izpildkomitejas) locekli un tās priekšsēdētāja vietnieku. 1917. gada decembrī Irkutskā piedalījās junkuru sacelšanās apspiešanā. 1918. gada maijā Omskas rajonā vadīja kaujas pret čehoslovāku korpusu, vēlāk vadīja vairākas Sibīrijas partizānu nodaļas. 1919. gada sākumā Eidemanis komandēja 16. strēlnieku divīziju Donas frontē cīņās pret ģenerāli Krasnovu, pēc tam kā 41., vēlāk 46. strēlnieku divīzijas komandieris cīnījās pret Deņikina karaspēku. 1920. gadā Eidemanis komandēja 13. armijas kaujās pret Vrangeļa armiju. Viņa vadītajai armijai bija izšķirīga nozīme Krimas atslēgas — Kahovkas placdarmu — aizstāvēšanā. 1921. gadā Eidemani iecēla par Ukrainas un Krimas kara apgabala komandiera vietnieku. Tur kopā ar Frunzi vadīja cīņu pret Mahno vienībām Ukrainā.
Pēc pilsoņu kara beigām 1924. gadā viņu iecēla par Sibīrijas kara apgabala komandieri, bet no 1925. līdz 1932. gadam Eidemanis strādāja par Frunzes vārdā nosauktās Kara akadēmijas priekšnieku un komisāru. Kopš 1925. gada publicēja vairākus prozas darbus, darbojās latviešu kultūras un izglītības biedrībā "Prometejs". Bija Latvju Rakstnieku Centrālā biroja priekšsēdētājs, 1934. gadā uzņemts Padomju Rakstnieku savienībā.
1932. gadā Eidemanis kļuva par Revolucionārās kara padomes locekli un Aviācijas ķīmijas centrālās padomes (Осоавиахим) priekšsēdētāju. Lielā terora laikā R. Eidemani 1937. gada 22. maijā arestēja Maskavas partijas konferences laikā. Spīdzināšanā atzinis savu dalību militāri fašistiskā sazvērestībā un latviešu pagrīdes organizācijā. 11. jūnijā speciālā PSRS Augstākās tiesas sēdē viņam piesprieda nāves sodu. Nošauts 12. jūnijā kopā ar Tuhačevski, Jakiru, Uboreviču un citiem karavadoņiem. Līķis tika slepeni kremēts Maskavas Donas kapsētā un apglabāts masu kapā. 1957. gadā reabilitēts.
Jari Kurri
Pašlaik (2014) ir KHL kluba Helsinku "Jokerit" ģenerālmenedžeris.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru uzsāka vietējās līgas klubā Helsinku "Jokerit", kurā aizvadīja trīs sezonas. 1980. gada NHL draftā viņu izraudzījās Edmontonas "Oilers" ar kopējo 69. kārtas numuru. Pēc draftēšanas viņš nākamās desmit sezonas pārstāvēja "Oilers" klubu, kur spēlēja kopā ar leģendāro Veinu Grecki. 1983. gadā viņš pirmoreiz karjerā piedalījās NHL Visu zvaigžņu spēlē. "Oilers" sastāvā J. Kurri 1984., 1987., 1988. un 1990. gadā izcīnīja Stenlija kausu. Pēc karjeras "Oilers" viņš tābrīža NHL noteikumu īpatnību dēļ bija spiests spēlēt citā līgā, tāpēc vienu sezonu pārstāvēja Itālijas līgas klubu Milānas "Devils". Pēc tam atgriezās NHL, kur trīs sezonas spēlēja Losandželosas "Kings" sastāvā. Daļu 1994.—1995. gada sezonas viņš aizvadīja "Jokerit" sastāvā, taču sezonas otrajā pusē atgriezās "Kings" sastāvā. 1995.—1996. gada sezonu viņš jau aizvadīja, pārstāvot Ņujorkas "Rangers" klubu. Pēdējās divās karjeras sezonās viņš pārstāvēja Anahaimas "Mighty Ducks" un Kolorādo "Avalanche". Karjeras beigās viņš bija visu laiku rezultatīvākais Eiropā dzimušais un uzaugušais NHL spēlētājs ar 601 gūtiem vārtiem, 797 rezultatīvām piespēlēm.
Mario Gomess
Mario Gomess Garsija (es; dzimis Rīdlingenā, Rietumvācijā) ir bijušais vācu futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā.
Jari Kurri
Spēlētāja karjera
Somijas izlasē J. Kurri debitēja 1980. gada ziemas olimpisko spēļu laikā. Izlases sastāvā ir izcīnījis 1998. gada Olimpisko spēļu bronzu un 1994. gada Pasaules čempionāta sudrabu.
Mario Gomess
Savu profesionāļa karjeru viņš uzsāka Stuttgart kluba sastāvā. "Bayern" pārstāv kopš 2009. gada. Kopā ar "Stuttgart" viņš izcīnīja 2006.—07. gada Bundeslīgas čempiontitulu. Kopā ar "Bayern" viņš izcīnīja 2009.—10. gada Bundeslīgas čempiontitulu un 2010. gadā uzvarēja DFB-Pokal. 2007. gadā tika atzīts par Vācijas gada futbolistu. M. Gomesa transfēra summa, kad viņš pārgāja uz "Bayern", ir lielākā Bundeslīgas vēsturē.
Jari Kurri
Spēlētāja karjera
2001. gadā viņš kļuva par pirmo somu hokejistu, kas tiek uzņemts Hokeja slavas zālē.
Mario Gomess
Karjeras statistika
150||73||18||14||33||14||201||101
Sasniegumi
VfB Stuttgart
Beşiktaş
Individuālie sasniegumi
Sula (nozīmju atdalīšana)
Sula var būt:
Karteča
Karteča ( - tūta, šautenes patrona) var būt:
.yu
.yu ir Dienvidslāvijas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
.yu domēnu pārvalda YUNET asociācija, kas ir Belgradas Universitātes Elektronikas inženierijas fakultātes pakļautībā. ICANN nolēma, ka .yu domēnu pagaidām pārvaldīs Serbijas Nacionālais domēnu reģistrs līdz 2009. gada 30. septembrim, kad .yu tiks likvidēts.
Līdz domēna likvidācijai ir iestājies divu gadu pārejas periods, kura laikā iespējams esošos .yu domēnu pārvietot uz .me (kurš pieder Melnkalnei) vai .rs (kurš pieder Serbijai). Šis ir viens no retajiem augstākā līmeņa domēniem, kurš neatbilst esošajam ISO 3166-1 divu burtu kodiem. Kods YU tika aizvietots ar CS 2003. gada jūlijā sakarā ar oficiālu valsts nosaukuma maiņu no Dienvidslāvijas Federālā Republika uz Serbija un Melnkalne 2003. gada februārī. Augstāka līmeņa domēns .cs tika rezervēts Serbijai un Melnkalnei pēc nosaukuma maiņas 2003. gada februārī, bet tas netika izmantots.
2006. gada septembrī ISO ierosināja .rs Serbijai un .me Melnkalnei. 2006. gada 26. septembrī ISO 3166 Pārvaldes aģentūra piekrita nomainīt ISO 3166-1 Alfa-2 kodu no CS uz RS.
.yu domēnu pielietojums
.yu domēni ir pieejami tikai juridiskajām personām. Augstākā līmeņa domēns ir rezervēts valsts institūcijām un interneta pakalpojumu sniedzējiem. .yu ir atļauts lietot arī Serbijas pareizticīgai baznīcai.
Otrā līmeņa domēni
Melnkalnes tīmekļa vietnes bieži izmanto apakšdomēnu .cg.yu, kurš ir pieejams bez maksas Melnkalnes interneta pakalpojumu sniedzējiem.
Ārējās saites
Toppdomän
Teodors Zaļkalns
Teodors Zaļkalns (līdz 1930. gadam — Teodors Grīnbergs, Allažu pagasta "Zaļajā Kalnā" —  Rīgā) bija viens no pirmajiem profesionālajiem latviešu tēlniekiem. Latvijas Mākslas akadēmijas profesors un Tēlniecības katedras vadītājs (1944—1958).
Dzīvesgājums
Dzimis 1876. gadā Allažu pagastā zemnieka un tirgotāja ģimenē. Mācījās Allažu draudzes skolā, tad Rīgas pilsētas reālskolā. 1893. gadā viņš iestājās Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā, specializējās dekoratīvajā glezniecībā un ofortā. 1899. gadā devās studēt uz Minheni, pēc tam arī uz Parīzi ar mērķi papildināties dekoratīvajā glezniecībā, taču, sastapies ar Ogistu Rodēnu, nolēma kļūt par tēlnieku. Atgriezies Pēterburgā, strādāja Karla Faberžē juvelierizstrādājumu uzņēmumā, kur veidoja modeļus cilvēku un dzīvnieku figūriņām. Vasarās viņš atgriezās mājās un strādāja galvenokārt ar portretiem. 1903. gadā pārcēlās uz Jekaterinburgu, kur strādāja par mākslas skolotāju. Paralēli viņš arī veidoja portretus un statuetes. 1907. gadā viņš devās uz Itāliju un Florencē pētīja bronzas liešanas un marmora apstrādes tehnoloģiju, iepazinās ar itāliešu vecmeistaru darbu oriģināliem. No 1909. gada dzīvoja Pēterburgā, bija Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas pedagogs (1918—1919).
1920. gadā atgriezās Latvijā, dzīvoja un strādāja Rīgā, izveidojis mākslinieku biedrību "Sadarbs". Piedalījās divu Rīgas lielo monumentu — Brāļu kapu (1921—1922) un Brīvības pieminekļa (1922—1929) konkursos, bet zaudēja konkurencē ar Kārli Zāli. Publikas neizpratni tolaik izraisīja plašākai publikai tolaik neierastā skaldņotā formu traktējumā izkaltais rakstnieka Rūdolfa Blaumaņa piemineklis (1929). 1930. gadā latviskoja savu uzvārdu no Grīnbergs uz Zaļkalns.
Kā pasūtījuma darbus veidoja rakstnieka Jāņa Akurātera (1929) un dzejnieces Aspazijas (1931) krūšutēlus, dzejnieka Jāņa Poruka kapa pieminekli Meža kapos Rīgā (1930) un Fr. Bārdas piemineklī Umurgas kapos (1933). Kazdangā uzstādīja viņa kalto pieminekli Māteru Jurim, bet Plācī cilni Pirmajā pasaules karā kritušajiem (1931). Vairākmetrīgu cūkas skulptūru, ko varēja uztvert arī kā Latvijas bekona simbolu, 1937. gadā bija paredzēts uzstādīt Centrāltirgū, bet šī iecere netika īstenota. 1938. gadā pie toreizējā Rakstnieku nama Siguldā atklāja viņa veidoto Kronvaldu Ata pieminekli.
Daiļrades raksturojums
Pirmie Zaļkalna darbi bija figurāli veidojumi; viņa agrīnā posma darbiem raksturīgs dabiskums, plastiskas formas ("Bronza"), kompozicionāla vienkāršība (nav vairākfigūru kompozīcijas, neparastu izteiksmju vai pozu), materiāli — bronza vai marmors. Granītā veidoti kapu pieminekļus (piemēram, obeliska formas kapakmeni ar tautas ornamentiku, stilizētiem ziediem Emīlam Dārziņam). Pirmā pasaules kara laikā Petrogradā veidoja vairākus māmiņu tēlus, kuriem pozēja latviešu bēgles, piemēram, "Stāvošā māmiņa" (1915), "Sēdošā māmiņa" (1916 — 1923), kas ir simboliski tēli. Autors Rūdolfa Blaumaņa piemineklim (1928) un Ata Kronvalda piemineklim Siguldā (1938). Zaļkalns veidojis arī dzīvnieku tēlus, bijis izcils animālists — "Jēriņš" (1933), "Cūka" (1937). Darbojies arī mākslas kritikā. Viņa daiļradi līdz 1940. gadam var nosacīti iedalīt trijos posmos:
Latvijas dabas rezervāti
Latvijā ir četri dabas rezervāti. Tie aizņem aptuveni 0,4% no Latvijas teritorijas.
Ķemeru nacionālais parks
<mapframe text="Ķemeru nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q1395739" }
Ķemeru Nacionālais parks ir trešais lielākais Latvijas nacionālais parks, tas ir dibināts 1997. gadā. Parks atrodas Jūrmalas teritorijas rietumdaļā un Jelgavas, Mārupes un Tukuma novadā. Ķemeru Nacionālā parka platība ir 38 165 hektāri (tajā skaitā 1954 hektāri jūras akvatorijas).
Parkā izdalītas šādas funkcionālās zonas:
Parks izveidots, lai saglabātu tā teritorijā esošās unikālās dabas, kultūrvēsturiskās un kurortoloģijas vērtības. Ķemeru nacionālajā parkā notiek minerālūdeņu un ārstniecisko dūņu veidošanās process, kas agrāk ir kalpojis par pamatu liela mēroga kūrortu industrijas attīstībai. Ķemeru nacionālo parku raksturo galvenokārt liela maz pārveidotu mitrāju — augsto un zemo purvu, lagūnu ezeru, daudzveidība un platība. Ķemeru nacionālā parka teritorijā atrodas lagūnas tipa ezeri Dūņieris, Kaņieris, Slokas ezers, kā arī Valguma ezers. No purviem lielākie ir Lielais Ķemeru tīrelis un Raganu purvs.
Aizsardzības režīms
Ķemeru nacionālā parka teritorija ir smalkāk iedalīta sekojošās dažāda dabas aizsardzības režīma zonās: Neitrālā zona izveidota, lai veicinātu kūrortu saimniecības attīstību, saglabātu novadam raksturīgo ainavu un arhitektūru un veicinātu nacionālā parka teritorijas ilgtspējīgu attīstību.
Meži
ĶNP teritorijas lielāko daļu klāj meži. Rīgas līča piekrastei raksturīgi sausie priežu meži, kas aug neauglīgā smilts augsnē. Mitrie meži, piemēram Kalnciema dumbrāju masīvs, Slokas ezera dumbrāji, ir vērtīga reto augu atradne.
Upes
Ķemeru nacionālajā parkā vairums upju ir mazas un lēni tekošas. Vairāku upīšu (Vēršupītes, Slocenes, Džūkstes) dabisko ūdensnoteci nacionālajā parkā nozīmīgi ir ietekmējusi kanālu un meliorācijas grāvju izbūve (Slampes upes pārveidotā gultne ir pārrakta). Ainaviski interesanta ir Slocenes upe, kas gandrīz visā tās garumā atrodas dabas lieguma zonā. Upē un tās krastos ir sastopamas vairākas aizsargājamo dzīvnieku sugas (upes raibgliemezis, biezā perlamutrene, zivju dzenītis, melnais stārķis, ūdeņu un dīķa naktssikspārnis, ūdrs). Vēršupītes krastos izplūst sēravoti, tās palienē atrodas bioloģiski vērtīgie mitrie lapkoku meži.
Ezeri
Ķemeru nacionālais parks ir bagāts ar ezeriem. Tie ir dažāda lieluma, gan dziļi, gan sekli, ar ļoti lielu faunas un floras daudzveidību. Kaņieris ir pēc platības lielākais nacionālā parka ezers, Dūņieris izceļas ar līčainajiem krastiem un daudzām pussaliņām, Aklais ezers — ar seklumu (vidējais dziļums ir 0,5 m), savukārt Valguma ezers ir dziļākais ĶNP ezers ar krāšņām ainavām krastos. Simtiem mazu lāmu ezeriņu atrodas Lielajā Ķemeru tīrelī. Tikai dažiem no tiem ir dots savs vārds, kā, piemēram, Zosu ezers, Gārgaļu ezers. Slokas ezers ir otrs lielākais ĶNP ezers. Tā krasti ir lēzeni, visbiežāk apauguši ar priežu un melnalkšņu mežiem. Ezerā atrodas lieli sapropeļa krājumi. Slokas ezeram piegulušā purva karjeros iegūst ārstnieciskās dūņas.
Tūrisms
Ķemeru Nacionālajā parkā ir vairāki pastaigu un riteņbraukšanas maršruti, takas un laipas. Visapmeklētākais apskates objekts ir Lielā Ķemeru tīreļa laipa, citas takas atrodas arī Kaņiera krastos, pie Slokas ezera, Zaļās kāpas un Ķemeru apkārtnē.
Lielais Ķemeru tīrelis
Lielā Ķemeru tīreļa laipa ir populārākais apskates objekts Ķemeru Nacionālajā parkā. Tā ļauj iepazīt cilvēka darbības neskartu augsto sūnu purvu. Taka atrodas Lielā Ķemeru tīreļa ziemeļos, aptuveni 4 kilometru attālumā no Ķemeriem. Augstajā purvā var redzēt tādus augus, kādi neaug citur, piemēram, kukaiņēdāju augu — raseni. Ejot pa laipu, iespējams ieraudzīt arī dažādus putnus, piemēram, koku čipstes, baltās cielavas. Rudeņos tālumā bieži var dzirdēt dzērves.
Lielā Ķemeru tīreļa laipa ir veidota no diviem lokiem. Mazais loks ir 1,4 km garš, lielais loks iesliecas tālāk purvā — 3,4 km. Pie lielā loka ir izbūvēts skatu tornis.
Kaņiera ezers
Kaņieris ir viena no labākajām putnu vērošanas vietām Latvijā. Ezerā novērotas gandrīz 200 putnu sugas, migrācijas laikā tur mēdz uzturēties vairāk nekā 10 000 ūdensputnu.
Putnu vērošanas tornis un Niedrāju laipa
CEMEX putnu vērošanas tornis atrodas Kaņiera ezera Riekstu pussalā, no tā var pārredzēt lielu daļu Kaņiera. Netālu atrodas arī Niedrāju laipa (0,6 km), kas daļēji izvietota uz pontoniem, tā ļauj apskatīt kaļķainās krasta pļavas un ezerā augošos niedrājus.
Kaņiera ezera pilskalna taka
Taka ved cauri mežam un zāļu purvam uz Kaņiera pilskalnu. Pa ceļam tā šķērso akmeņu valni, kas iespējams, ir bijis saistīts ar pilskalnu.
Laivu bāze un skatu tornis
"Latvijas valsts mežu" laivu bāzē var izīrēt laivas, ir piknika vietas.
Zaļā kāpa
Zaļā kāpa ir vairākus kilometrus garš iekšzemes kāpu valnis. Tā ir saglabājusies no Litorīnas jūras laikiem, kad tā atradās jūras krastā. Maršruts pamatā vijas cauri priežu mežam un gar purva malu.
Uz kāpu ved 14 km garš lokveida gājēju un velomaršruts, taču maršrutu iespējams variēt, vēlāk dodoties uz Kaņieri un Lapmežciemu. Takas malā atrodas Sēra dīķu laipa.
Sēra dīķi
Sēra dīķu taka (0,8 km) atrodas Raganu purvā. Te purva virskārtā izplūstošie sērūdens avoti veido seklus dīķus ar īpatnēju nokrāsu un apkārt augošo faunu.
1974. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1974. gada notikumi Latvijas''' teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
2010. gada ziemas olimpisko spēļu rīkotājpilsētas izvēle
'''2010. gada ziemas olimpisko spēļu un 2010. gada Ziemas Paraolimpisko spēļu norises vietas izvēli''' organizēja Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK). Sākotnēji uz šo sporta turnīru rīkošanu pieteicās 9 pilsētas, SOK no tām izvēlējās 4 pilsētas, kuras kandidēja uz spēļu rīkošanu līdz balsojumam: Vankūvera, Phjončhana, Zalcburga un Berne. Berne atsauca savu kandidatūru pēc 2002. gada septembrī notikušā referenduma, kurā Bernes iedzīvotāji bija pret Olimpisko spēļu organizēšānu. Vēl uz spēļu rīkošanu bija pieteikušās, taču SOK noraidīja Andoras la Veljas (Andora), Harbinas (Ķīna), Jakas (Spānija) un Sarajevas (Bosnija un Hercegovina) kandidatūras.
Galīgais balsojums par Olimpisko spēļu norises vietu notika 115. SOK sesijas laikā Prāgā. Balsošana notika divās kārtās. Pirmajā kārtā balsu pārsvaru guva Phjončhana un Zalcburga saņēma vismazāko balsu skaitu, tāpēc tā izstājās no balsojuma. Pēdējā balsojuma kārtā Vankūvera saņēma 56 balsis un Phjončhana saņēma 53 balsis.
Pirms Vankūvera izvirzīja savu kandidatūru spēļu rīkošanai, tai 1998. gadā bija jāsacenšās ar citām Kanādas pilsētām, kuras arī vēlējās pieteikt savu kandidatūru. Valsts iekšējā konkurencē Vankūvera apsteidza Kvebeku un Kalgari, kur jau notika 1988. gada ziemas olimpiskās spēles.
Olimpisko spēļu organizēšanai Vankūvera bija pieteikusies arī iepriekš, tomēr tikai ar trešo reizi ieguva tiesības tās organizēt. Pirmo reizi Vankūvera kandidēja uz 1976. gada Olimpisko spēļu rīkošanu (tiesības tās rīkot ieguva Austrijas pilsēta Insbruka). Otro reizi Vankuvēra pretendēja uz 1980. gada Olimpisko spēļu organizēšanu, bet šoreiz piekāpās ASV pilsētai Leikplesidai.
Dominiks Gorijs
Dominiks Lī Padvils Gorijs (Dominic Lee Pudwill Gorie; dzimis ) ir NASA kosmonauts, Jūras kara flotes virsnieks.
1994. gadā tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā.
1998. gadā veica pirmo kosmisko lidojumu misijā STS-91 kā kosmoplāna pilots. Otrais lidojums notika 2000. gada februārī misijā STS-99 arī pilota amatā. Trešais lidojums notika 2001. gada februārī misijā STS-108 Endeavour komandiera amatā.
2008. gada martā piedalījās Endeavour lidojumā kā STS-123 komandieris.
Keilija Kuoko
Keilija Kristīne Kuoko-Svītinga (en, ; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
Suda
Suda (arī Sude, Sudupe, augštecē Sudasupe) ir Lielās Juglas labā satekupe Siguldas un Cēsu novados. Iztek no neliela ezeriņa dienvidaustrumos no Eglaines Mores pagastā. Augštece tek caur Sudas purvu, sadalot to divos lielos nogabalos. Upes augštece līdz Dibensalai regulēta. Pie Bukām un Mālpils dīķi. Pie Sidgundas satek ar Mergupi, izveidojot Lielo Juglu.
Pietekas: Teiļupīte (6 km), Dūņupe (13 km; labās), Sudasupe (11 km; kreisā).
Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Akenstaka, Bukas, Mālpils, Sidgunda. Upi šķērso autoceļš P3.
Valencia CF
Valencia CF ir Spānijas futbola klubs, kas spēlē Spānijas futbola augstākajā līgā - Pirmajā divīzijā. Klubs dibināts 1919. gadā un bāzējās Spānijas pilsētā Valensijā. Pašlaik par kluba stadionu kalpo 1923. gadā būvētais Mestalla, kurā ietilpst 55 000 skatītāju, tomēr komanda cer pārvākties uz jaunuzcelto stadionu "Nou Mestalla", kas paredzēts 61 500 skatītājiem.
Valencia 6 reizes ir uzvarējusi Spānijas čempionātā, pēdējā uzvara bija 2004. gadā. Vēsturiskajā Spānijas futbola Pirmās divīzijas klasifikācijā, klubs ieņem trešo vietu - uzreiz pēc Madrides "Real" un "Barcelona". Komanda ir 8 reizes izcīnījusi Spānijas kausu.
Klubam ir labi panākumi arī Eirokausos. Tas ir divas reizes spēlējis UEFA Čempionu līgas finālā, pa reizei izcīnījis UEFA kausu un UEFA Kausu ieguvēju kausu, kā arī divas reizes uzvarējis Starppilsētu izstāžu kausā, kas bija UEFA kausa priekštecis. Kluba trofeju skaitā ir arī divi UEFA Superkausi.
Komandas sastāvs
Atjaunots .
Gregorijs Herolds Džonsons
Gregorijs Džonsons (Gregory Harold Johnson; dzimis ) ir NASA astronauts, Jūras Gaisa spēku lidotājs.
1998. gadā tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā.