cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vidusfranku valsts
Franku valdnieki valsti uzskatīja tikai par vienu no zemes īpašuma formām, tāpēc imperatoru Lotāru I neuztrauca valsts dīvainās robežas un etniskā sastāva dažādība. 855. gadā, tuvojoties nāvei, Lotārs I Vidusfranku valsti ar Prūmas līgumu sadalīja mantojumā saviem trim dēliem. Vecākais, Luijs II (Ludvigs II) saņēma imperatora titulu un Itālijas karalisti. Lotārs II saņēma frīzu un Austrazijas zemes. Šī karaliste kļuva zināma kā Lotaringa. Jaunākais dēls, Kārlis saņēma Provansas un Burgundijas zemes. Kārlis mira 863. gadā un Lotārs II 869. gadā, kas noveda pie jaunas Karolingu mantinieku vienošanās par zemju sadalīšanu 870. gadā, ar kuru bijušās Vidusfranku valsts zemes sadalīja Itālijas karalistes, Rietumfranku valsts un Austrumfranku valsts starpā.
Staņislavs Ivbuls
Biogrāfija
Staņislavs Ivbuls piedzima (pēc vecā stila — ) Kalupes pagasta "Stūrišķos". Bijis aktīvs sabiedrisks darbinieks, vadīja Latgales kultūras biedrību "Saule", kā arī tās Daugavpils nodaļu. Bijis arī Daugavpils apriņķa valdes loceklis. Bijis arī Kalupes pagasta padomes priekšsēdētājs.
1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā. Darbojies pašvaldību komisijā. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā, bijis ne vien pašvaldību komisijas biedrs, bet arī agrārpolitikas un lauksaimniecības lietu, kā arī juridiskās komisijas loceklis. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā. Bijis zemkopības ministra Artura Alberinga biedrs. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, darbojies pieprasījumu un centrālās zemes ierīcības komisijās.
1933. gadā kļuvis par satiksmes ministru Ādolfa Bļodnieka vadītajā valdībā, amatu paturējis arī nākamajā — Kārļa Ulmaņa veidotajā — Ministru kabinetā. Pēc valsts apvērsuma un tai sekojošās valdības maiņas ticis nomainīts. Tajā pašā gadā par 40 000 latiem iegādājies Kalupes muižu. Miris 1941. gadā izsūtījumā.
Monrepo muiža
Monrepo muiža (Krīdenera muiža vai Monrepos) bija muiža (muižiņa) mūsdienu Teikas teritorijā, Rīgā. Muiža izzudusi gados pēc Otrā pasaules kara. Tās centrs atradās Ropažu un Džutas ielas krustojumā mūsdienu Čiekurkalna tirgus un degvielas uzpildes stacijas "Viada" teritorijā. Muižas īpašumi savulaik atradās Džutas, Austrumu, Vāveres ielu areālā starp Ropažu un Brīvības ielām.
Vēsture
Muižiņas nosaukums cēlies no franču vārda mon repos ('mana atpūta'). No muižiņas īpašnieka Palma (Palm) uzvārda cēlies līdzās esošās Palmu ielas nosaukums. Aptuveni šajā pašā rajonā J. K. Broces darbā (1., 102.lpp.) iekļautā kartē atzīmēta 17. gadsimta Krīdenera muižiņa. 18. gadsimtā tā minēta jau ar Monrepo vārdu. 19. un 20. gadsimta mijā no muižas zemes nodalīja zemes gabalus ielu un apbūves gabalu ierīkošanai (piemēram, Kaukāza iela, Caunes iela, posms starp muižu un Rīgas vagonbūves rūpnīcu u.c.). Daudzās no šeit uzbūvētajām ēkām apmetās strādnieki, kuri strādāja "Fenikss" (tagad RVR), "Union", Džutas u.c. apkārtnes rūpnīcās.
Pēc agrārās reformas 1920. gadu sākumā muiža palika Rautenfeldu dzimtas īpašumā, bet 1927. gadā kā tās īpašniece dzimtnomā uzrādīta Palma kundze. 1924. gadā presē rakstīts, ka tolaik risinājās strīdi starp muižas īpašniekiem un zemesgabalu rentniekiem par zemes īpašuma tiesībām. 1926. gada februārī daļa rentnieku izveidoja Rīgas un apkārtnes mazsaimnieku biedŗību "Monrepos". 1936. gada Rīgas pilsētas plānā muiža atzīmēta ar adresi Ropažu ielā 6. Pēdējoreiz muižas ēkas redzamas 1947. gada Padomju armijas Ģenerālštāba kartē.
Garļavas katoļu baznīca
<mapframe text="Garļavas katoļu baznīca" width=260 height=260 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q1621399" } '''Garļavas sv. Trīsvienības baznīca''' (lt) ir Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas pilsētā Garļavā uz dienvidiem no Kauņas.
Pirmo baznīcu ap 1797. gadu uzcēla Jonučos, uz ziemeļiem no Garļavas. Garļava, atšķirībā no Kauņas, kas bija Krievijas Impērijas sastāvā, tolaik atradās Prūsijā. 1809. gadā Fredas muižnieks Jozs Godlevskis (Juozas Godlevskis) savā zemē uzcēla pašreizējo baznīcu. 1823. gadā to konsekrēja Sejnu bīskaps Čiževskis. 1826. gadā tika nodibināta Garļavas draudze. 1882. gadā baznīca tika paplašināta. 20. gadsimta sākumā baznīcā iebūvēja Jona Garaleviča (Jonas Garalevičius) darinātās ērģeles. Baznīca cieta Pirmā pasaules kara laikā, 1923. gadā tā tika atjaunota, bet 1935. gadā arhitekta Staša Kudoka (Stasys Kudokas) vadībā tika atjaunoti baznīcas torņi.
Ietekmes koeficients
Zinātniskā žurnāla ietekmes koeficients (en) ir bibliometrijas instruments, kas parāda kāda periodiska zinātniskā izdevuma vidējo citējamību. Tas ir viens no žurnāla nozares prestiža rādītājiem.
Aprēķināšana
Zinātnisko žurnālu ietekmes koeficientus katru gadu aprēķina tikai tiem žurnāliem, kas indeksēti datubāzē Thomson Reuters Journal Citation Reports.
Piemēram, ASV Jaunanglijas medicīnas žurnāls New England Journal of Medicine 2002. gadā publicēja 378 "citējamus" rakstus, bet 2003. gadā 366 "citējamus" rakstus. Visā pasaulē 2004. gadā iznākušajos zinātniskajos žurnālos bija atrodamas 28 696 atsauces uz New England Journal of Medicine 2002. un 2003. gadā publicētajiem rakstiem. Tādēļ 2004. gadā šī žurnāla ietekmes koeficients bija:
Tiek lietots arī piecu gadu ietekmes koeficients.
Comedy Latvia
Comedy Latvia ir pirmā stand-up komēdijas apvienība Latvijā, ko 2014. gadā dibinājuši komiķi Dana Jurkjāne, Edgars Bāliņš un Luiss Zezerans.
Apvienība ir atzars no stand-up komēdijas pasākumu rīkotājiem Comedy Estonia un Comedy Finland, kas Igaunijā un Somijā jau no 2010. gada nodarbojas ar žanra popularizēšanu un attīstību. Šo apvienību mērķis ir ne tikai veicināt vietējo komiķu izaugsmi, bet arī rīkot pasaulē zināmu stand-up mākslinieku pasākumus visā Baltijā.
Rīgā ir uzņemti tādi pasaulslaveni ārzemju stand-up komiķi kā Bils Burs, Džimmijs Kars, Daniels Sloss, Dilans Morans, Bils Beilijs, Edijs Izards, Maikls Vinslovs no seriāla “Policijas akadēmija” un citi.
Aizsākumi
Pēc vairākiem veiksmīgiem pasākumiem angļu valodā tika organizēti pirmie brīvā mikrofona vakari. Pirmais Comedy Baltics rīkotais brīvā mikrofona pasākums notika Vecrīgas bārā “Bubamara” 2013. gadā.
Tajā piedalījās vairāki no Comedy Latvia pirmā pamatsastāva komiķiem, kas iepazinās Vecrīgas bāra “Coco Loco” rīkotajā stand-up komēdijas konkursā.
Comedy Latvia pirmais komiķu pamatsastāvs 2014. gadā sastāvēja no Edgara Bāliņa, Biedra Edgara, Deņa Tulpes, Denisa Lugovskoja, Rūdolfa Packēviča, Oskara Kalniņa, komiķa Luisa Zezerana, kas vadīja visus apvienības organizētos pasākumus angļu valodā un Danas Jurkjānes, kas ir apvienības un žanra pirmā dāma.
Nesenā pagātne
Katru gadu, dažādos sastāvos, komiķi dodas Vislatvijas tūrē, kas dod iespēju arī skatītājiem ārpus Rīgas iepazīties ar stand-up komēdiju un tā brīža aktīvākajiem jaunajiem komiķiem. Lielākās tūres bija 2019. gada tūre “Tas nav nopietni’’ un 2020. gada tūre ‘’Vesels bars komiķu’’, kurās piedalījās apvienības atpazīstamākie komiķi: Rūdolfs Kugrēns, Edgars Bāliņš, Jānis Kreičmanis, Kalvis Troska, Denis Tulpe, Aleksandrs Guzenko un Džeks Everits. Komiķi uzstājas ne tikai kolektīvā, bet arī ar solo izrādēm. Rūdolfs Kugrēns pēdējos gados ir bijis visaktīvākais solo šovu izpildītājs ar 8 izrādēm no 2014. līdz 2022. gadam — "Ikdieņi", "VS”, "Fiasko", "NēNuJā", "Prieks", "Plezīrs", "Kā to ņem", kas tika filmēta COVID-19 pandēmijas laikā bez skatītājiem un piedāvāta straumēšanas platformā Shortcut , kā arī "Tagad" . Edgaram Bāliņam, savukārt, bijušas divas izpārdotas solo izrādes — 2015. gada “Bez maz vai” un 2017. gada “Tādā ziņā viss čill”. Jānis Kreičmanis, kurš kļuva par Comedy Latvia 2021.gada komiķi ir realizējis divas stand-up komēdijas izrādes 2019.gadā "Nav godīgi" un 2022.gadā "Liels Puika". Kalvim Troskam, kas kļuva par 2021.gada joka autoru, bijusi viena solo izrādei 2020. gadā “Kas tas tāds?”.
Uzbekistānas administratīvais iedalījums
Uzbekistānas administratīvo iedalījumu veido 12 vilojati (uz), 1 pilsēta (uz) un 1 republika (uz). Vilojati un republika sīkāk iedalās 174 rajonos (uz) un 54 pilsētās (uz).
Šauļu rajona pašvaldība
Šauļu rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Žemaitijas/Augštaitijas novadā. Tā robežojas ar Jonišķu rajona, Pakrojas rajona, Radvilišķu rajona, Ķelmes rajona, Telšu rajona un Akmenes rajona pašvaldībām, bet Šauļi ir pašvaldības teritorijas anklāvs.
5T. autobusu maršruts
'''5T. autobusu maršruts''' ir Rīgas sabiedriskā transporta pagaidu autobusu maršruts, kas kursē gadījumos, kad tiek slēgts kāds 5. tramvaju maršruta posms.
Vēsture
Pirmoreiz šis maršuts tika izveidots 5. tramvaju maršruta sliežu ceļu remonta dēļ un kursēja no 2018. gada 28. maija līdz 16. jūnijam, vēlāk atjaunināts no 2018. gada 11. jūlija līdz 23. augustam. Aizstāja 5. tramvaju maršrutu posmā no Stacijas laukuma līdz Iļģuciemam.
No 2022. gada 2. līdz 4. jūlijam sakarā ar sliežu ceļu remontdarbiem Kronvalda bulvārī aizstāja tramvaju posmā no Stacijas laukuma līdz Mīlgrāvim (2. jūlijā) un no Aldara līdz Mīlgrāvim (3. un 4. jūlijs).
No 2022. gada 6. līdz 28. augustam kursēja no Mīlgrāvja līdz 3. maršruta trolejbusa galapunktam Sarkandaugavā sakarā ar to, ka ēkai Pētersalas ielā 5 konstatēja avārijas stāvokli. Tādējādi 5. tramvaja maršruts tika saīsināts līdz Ausekļa ielai.
Pēdējoreiz atjaunots 2023. gada 14. aprīlī un aizstāj 5. maršruta tramvaju posmā no Iļģuciema līdz Botāniskajam dārzam sakarā ar tramvaja sliežu remontdarbiem (pielāgošana zemās grīdas tramvaju kustībai) posmā no Iļģuciema līdz Jūrmalas gatves un Slokas ielas krustojumam.
2023.
2023. gadā virzienā Iļģuciems — Botāniskais dārzs autobusi kursē pa šādām ielām: Lilijas iela, Dagmāras iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve.
Virzienā Botāniskais dārzs — Iļģuciems autobusi kursē pa šādām ielām: Jūrmalas gatve, Slokas iela, Dagmāras iela un Lilijas iela.
2022. gada aususts
No 2022. gada 6. līdz 28. augustam virzienā Mīlgrāvis — Sarkandaugava autobusi kursēja pa šādām ielām: Tvaika iela, Zāģeru iela, Sarkandaugavas iela un Tilta iela.
Virzienā Sarkandaugava — Mīlgrāvis autobusi kursēja pa šādām ielām: Tilta iela, Sarkandaugavas iela, Zāģeru iela un Tvaika iela.
2022. gada 2. jūlijs
2022. gada 2. jūlijā virzienā Mīlgrāvis — Stacijas laukums autobusi kursēja pa šādām ielām: Tvaika iela, Zāģeru iela, Sarkandaugavas iela, Tilta iela, Ganību dambis, Pētersalas iela, Eksporta iela, Elīzabetes iela, Kronvalda bulvāris, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, Krišjāņa Barona iela un Radio iela.
Virzienā Stacijas laukums — Mīlgrāvis autobusi kursēja pa šādām ielām: Radio iela, 13. janvāra iela, Aspazijas bulvāris, Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris, Kronvalda bulvāris, Elīzabetes iela, Eksporta iela, Pētersalas iela, Ganību dambis, Tilta iela, Sarkandaugavas iela, Zāģeru iela un Tvaika iela.
Ežēns Mužēns
Ežēns Mužēns (fr; dzimis, miris ) bija franču loka šāvējs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
5T. autobusu maršruts
2022. gada 3. un 4. jūlijs
2022. gada 3. un 4. jūlijā virzienā Mīlgrāvis — Aldaris autobusi kursēja pa šādām ielām: Tvaika iela, Zāģeru iela, Sarkandaugavas iela.
Virzienā Aldaris — Mīlgrāvis autobusi kursēja pa šādām ielām: Sarkandaugavas iela, Zēģeru iela un Tvaika iela.
2018.
No 2018. gada 28. maija līdz 16. jūnijam un no 11. jūlija līdz 23. augustam virzienā Stacijas laukums — Iļģuciems autobusi kursēja pa šādām ielām: Radio iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Slokas iela, Dagmāras iela un Lilijas iela.
Virzienā Iļģuciems — Stacijas laukums autobusi kursēja pa šādām ielām: Lilijas iela, Dagmāras iela, Slokas iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela un Radio iela.
2023
2023. gadā maršrutā kopā ir 14 pieturas, katrā virzienā pa 7.
2. jūlijs
Maršrutā pavisam kopā bija 42 pieturas, katrā virzienā pa 21.
3. un 4. jūlijs
Maršrutā bija 8 pieturas, katrā virzienā pa 4.
2018
2018. gadā autobusu maršrutā kopā bija 32 pieturas, katrā virzienā pa 16.
Gausupīte
Gausupīte (arī Straujupīte) ir Gaujas labā krasta pieteka Cēsu novadā.
Izteka — Alauksta ezers. Tek ziemeļu virzienā. Lielākā pieteka — Jērūžgrāvis. Ietek Gaujā pie Niedru purva.
Gausupīti šķērso valsts autoceļš V299 (Rauna—Taurene—Abrupe), tās krastos atrodas Mežrijas.
Pavels Jozefs Šafāriks
Pavels Jozefs Šafāriks (, dzimis, miris ) bija Slovākijā dzimis Austrijas/Ungārijas slāvu (čehu, slovāku, serbu) nacionālās atmodas darbinieks. Šafāriks bija filologs, dzejnieks, viens no pirmajiem slāvistiem, vēsturnieks un etnogrāfs. Strādājis par skolotāju, publicistu un Prāgas universitātes bibliotēkas vadītāju. Lielākoties rakstīja vāciski un čehiski.
Dzīvesgājums
Dzimis Kobeljarovo ciemā protestantu mācītāja un skolotāja ģimenē. Mācījās skolās Rozņavā, Dobšinā un licejā Kežmarokā. No 1815. līdz 1817. gadam studēja Jēnas universitātē. Atgriežoties no Jēnas, mēnesi pavadīja Prāgā, kur iepazinās ar Josefu Dobrovski. No 1817. līdz 1819. gadam strādāja par skolotāju Bratislavā (tolaik Presburgā), kur uzturēja kontaktus ar Františeku Palacki. Trīspadsmit gadus, no 1819. līdz 1833. gadam bija ģimnāzijas direktors un skolotājs Novisadā (mūsdienās Serbijā). No 1833. gada līdz savai nāvei dzīvoja Prāgā, strādādams Prāgas universitātē.
Uzskati un darbi
Pavels Jozefs Šafāriks pēc uzskatiem pieskaitāms panslāvistiem. Savā darbībā centās tuvināt Bohēmijas, Morāvijas un Slovākijas (tolaik Augšungārijas) slāvus (mūsdienu čehus un slovākus). Vēstures un etnogrāfijas darbos jūtama romantisma ietekme. Pētījumos citu starpā balstījās uz mūsdienu uzskatos viltotiem avotiem jeb t.s. Zelenas Horas rokrakstu (rukopis zelenohorský) un Dvurkrāloves rokrakstu (rukopis královédvorský). Pazīstamākais Šafārika darbs ir 1837. gadā publicētais Slovanské starožitnosti, pirmā lielā grāmata par Habsburgu impērijas slāvu vēsturi un kultūru.
Kavass
Kavass var būt:
Hījumā pagasts
Hījumā pagasts (et) ir vienīgā Hījumā apriņķa pašvaldība un aizņem Hījumā salu un vairākas mazākas salas. Pagastā ietilpst 1 pilsēta (Kerdla), 2 lielciemi (Keina un Kergesāre) un 182 ciemi. Pagasts izveidots 2017. gada teritoriālās reformas gaitā, apvienojot Emmastes, Keinas, Kergesāres un Pihalepas pagastus un Kerdlas pilsētu.
Sarcophaga portschinskyi
Kāpuri attīstās mugurkaulnieku un bezmugurkaulnieku līķos, ka arī ir zvīņspārņu fakultatīvs parazīts un ozolu mūķenes kūniņu plēsējs. Pieaugušas mušas barojas uz līķiem, ekskrementiem, uz blakšu rindas pārstāvju eksrēcijas, uz ziediem, uz cilvēka barības. Sastopamas parasti pļavās, laukos, parkos, dārzos, ganību laukos, stepēs, mezofītisku mežu malās un krūmājos.
Londonas Dabas vēstures muzejs
<mapframe text="Londonas Dabas vēstures muzejs" width=260 height=260 zoom=16 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q309388" }
Londonas Dabas vēstures muzejs (en) ir dabas muzejs, kas atrodas Londonas rietumdaļā, Kensingtonas un Čelsi rajonā.
Muzejā glabājas apmēram 80 miljoni dabas izcelsmes priekšmetu, to starpā milzīgas botānikas, entomoloģijas, zooloģijas, paleontoloģijas un mineraloģijas kolekcijas. Vairākām kolekcijām ir arī kultūrvēsturiska vērtība, piemēram, šeit glabājas Čārlza Darvina savāktie materiāli. Kaut arī Alfrēda Voterhausa (Alfred Waterhouse) projektētā muzeja ēka tika atklāta 1881. gadā, līdz pat 1963. gadam muzeja kolekcija bija Britu muzeja sastāvdaļa. Tāpat kā vairumam publiski uzturēto muzeju Lielbritānijā, muzejā nav ieejas maksas.
Jūlija Šebešķēna
Jūlija Šebešķēna (hu; dzimusi ir bijusī ungāru daiļslidotāja.
Biogrāfija
Jūlija Šebešķēna sāka slidot trīs gadu vecumā brīvdabas slidotavā. No astoņu gadu vecuma viņa strādāja kopā ar treneri Gurgenu Vardanjanu. Kad viņa bija 13 gadi, viņa pārcēlās uz Budapeštu, kur bija labāki treniņa apstākļi. Viņas treneris bija Andrāšs Sārazs.
Pieaugušo starptautiskajā līmenī Jūlija sāka uzstāties 1995. gadā. Savā debijas Eiropas čempionātā viņa ieguva 15. vietu.
1995.—1996. gada sezonu Jūlija izlaida, bet 1997. gadā ieņēma trešo vietu nacionālajā čempionātā un starptautiskajām sacensībām nekvalificējās.
1998. gada junioru pasaules čempionātā viņa ieņēma 14. vietu, 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 15. vietu, tā paša gada pasaules čempionātā — 19. vietu. 1999. gadā Šebešķēna debitēja daiļslidošanas Grand Prix sacensībās un ieguva 9. vietu Pasaules junioru čempionātā.
2002. gadā Jūlija ieguva pirmo no deviņiem pēc kārtas iegūtajiem Ungārijas čempiones tituliem. Ziemas universiādē viņa bija ceturtā. 2002. gada olimpiskajās spēlēs ieguva astoto vietu.
2003. gadā pirmo reizi savā karjerā viņa kvalificējās Grand Prix finālam, kur ieņēma pēdējo, sesto vietu. Tajā pašā gadā viņa trešo reizi uzvarēja nacionālajā čempionātā un ieguva bronzas medaļu Eiropas čempionātā. 2004. gadā Šebešķēna uzvarēja Eiropas čempionātā un daiļslidošanas vēsturē bija pirmā Ungārijas pārstāve, kas ieguvusi Eiropas čempiones zelta medaļu. Vēlāk Pasaules čempionātā ieguva sesto vietu.
2006. gada Eiropas čempionātā viņa bija tikai 14. vietā, olimpiādē — 18. vietā un pasaules čempionātā vēl zemāk — 22. vietā. Pēc 2006.—2007. gada sezonas Jūlija atgriezās savā bijušajā trenera Gurgena Vardanjana.
2009. gadā viņa uzvarēja Ungārijas čempionātā un pēc tam Eiropas čempionātā bija astotā.
2009. gada pasaules čempionātu viņa izlaida traumas dēļ. Tāpēc, lai iegūtu ceļa zīmi 2010. gada olimpiskajām spēlēm, 2009. gada rudenī Jūlija piedalījās papildu ISU kvalifikācijas turnīrā — “Nebelhorn Trophy”, kur viņa ieņēma par 4. vietu.
Pēc 2010. gada ziemas olimpiskajām spēlēm, kurā viņa bija septiņpadsmitā, un pasaules čempionāta (15. vieta) Jūlija paziņoja par savu sportistes karjeras noslēgumu. No 2010. gada oktobra viņa strādā par treneri Debrecenā. Pati zināmākā viņas audzēkne ir daudzkārtējā Ungārijas čempione Iveta Tota.
Ami Sugita
Ami Sugita (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Sprādzieni Londonā 2005. gada 7. jūlijā
'''Sprādzieni Londonā 2005. gada 7. jūlijā''' bija koordinētu pašnāvnieku sarīkota sprādzienu sērija Apvienotās Karalistes galvaspilsētas Londonas centrā pilsētas metro tīklā un autobusu satiksmē.
rītā četri britu islāmisti detonēja četras bumbas, no kurām trīs tika uzspridzinātas ar 50 sekunžu starpību Londonas metro vilcienos, savukārt ceturtā — autobusā. Sprādzienos kopā gāja bojā 56 cilvēki (tai skaitā arī visi četri teroristi), ievainojumus guva vairāk nekā 700 cilvēki. Šis ir lielākais teroristu uzbrukums Apvienotajā Karalistē kopš 1988. gada sprādziena Lokerbijā, šis ir arī pirmais pašnāvnieku uzbrukums valsts vēsturē.
Gostiņu luterāņu baznīca
Gostiņu evaņģēliski luteriskā baznīca ir 19. gadsimta sākumā celts klasicisma stila Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Aizkraukles novada Pļaviņās, Gostiņos. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Senākā Gostiņu baznīca atradusies pie Aiviekstes ietekas Daugavā. Tā saukta par Grīvas baznīcu un bijusi no koka, maza un ļoti vienkārša. Kad vecā baznīca sabruka, Nikolajs fon Korfs 1828. gadā lika uzcelt jaunu baznīcu citā vietā. Tā pabeigta 1830. gadā. Baznīcas ieeju grezno Korfu dzimtas ģerbonis. 1869. gadā baznīcā tika iebūvētas ērģeles. Altārglezna "Kristus Ģetzemes dārzā" tapusi 20. gadsimta sākumā. Otrā pasaules karā baznīca stipri izpostīta.
Moroza
Moroza ir ciems Madonas novada Indrānu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P82, Aiviekstes upes krastā.
Brēverni
Brēverni (de) ir vācbaltiešu dzimta, kas cēlusies no Zviedru Vidzemes un bija ierakstīta Vidzemes bruņniecības matrikulā (1721), Igaunijas bruņniecības matrikulā (1745) un Kurzemes bruņniecības matrikulā (1833). Dzimtas atzari izplatījās arī Krievijā un Vācijā.
Vēsture
Par dzimtas priekšteci uzskata 16. gadsimtā Silēzijas pilsētā Frankenšteinā dzīvojošo tirgotāju Johanu Brēferu (de, arī Breuer), kura dēls Johans 1578. gadā pārcēlās uz dzīvi Saksijā un kļuva par luterāņu mācītāju. Viņa mazdēls Johans Brēfers Trīsdesmitgadu kara laikā 1634. gadā pārcēlās uz Rīgu un kļuva par Rīgas akadēmiskās ģimnāzijas teoloģijas profesoru (1677) un Rīgas superintendentu (1690). Viņa dēls Hermanis fon Brēverns 1693. gadā kļuva par Zviedru Vidzemes Rīgas apriņķa zemes tiesas piesēdētāju un 1694. gadā tika iecelts dižciltīgo kārtā, pieņemot uzvārdu fon Brēverns. Pēc Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas (1710) Lielā Ziemeļu kara laikā viņš 1711. gadā pārgāja Pētera I dienestā. Arī viņa dēls Kārlis Hermanis fon Brēverns Krievijas Impērijas dienestā bija diplomāts un Pēterburgas Zinātņu akadēmijas prezidents (1740–1741), mūža nogalē ķeizarienes Elizabetes konferencministrs.
Krievijas Impērijas armijas ģenerālis Pontuss Aleksandrs Ludvigs fon Brēverns 1852. gadā ieguva mantojamu grāfa fon Brēverna-Delagardija (Brevern-de la Gardie, Бреверн де Лагарди) titulu. Savukārt gan Kristofs Engelbrehts fon Brēverns 1827. gadā, gan arī viņa dēls Johans (Ivans) fon Brēverns 1858. gadā kļuva par Kurzemes gubernatoru. Šim Brēvernu dzimtas atzaram piederēja Žagares un Dricānu (Dritzan) muižas.
Pēc 1920. gada zemes reformas Brēverniem muižas atņēma un viņi pārcēlās uz dzīvi Vācijā. Mūsdienās Brēvernu dzimtas piederīgie ir nodibinājuši biedrību (Familienstiftung v. Brevern), kurā ir vairāk kā simts locekļu.
Viohalco
Viohalco (el, Viomichania Chalkou kai Alouminiou Company) ir Grieķijas metalurģijas korporācija, kas tika dibināta 1937. gadā, pievienojās Atēnu biržai 1947. gadā un ir iekļauta FTSE/Athex Large Cap biržas indeksā. Uzņēmums sastāv no desmitiem dažādu uzņēmumu, kas darbojas metālu ražošanā, tērauda un alumīnija tirdzniecībā. Tās prezidents Niks Stasinopols ir viens no bagātākajiem uzņēmējiem Grieķijā.
Viohalco ir veikusi ievērojamus ieguldījumus Rumānijā, Bulgārijā un Apvienotajā Karalistē, un nesen ir panākusi ievērojamu vienošanos tērauda ražošanā ar ASV uzņēmumu. Starp uzņēmuma publiski izteiktajiem plāniem ir darbības attīstība Krievijā un Serbijā, kā arī energostacijas būvniecība Grieķijā līdz 2010. gada sākumam. Viohalco ir liela zemes īpašniece gan Grieķijā, gan Balkānos.
2013. gadā Viohalco pārvietoja tā galveno mītni no Atēnām uz Briseli. 2013. gada 22. novembrī tas tika iekļauts Euronext.
280. mikroautobusu maršruts (Rīga)
280. mikroautobusu maršruts bija Rīgas sabiedriska transporta maršruts, kas kursēja no Autoostas līdz Purvciema.
Kopš 2017. gada 1. jūlija 280. mikroautobusu maršruts apvienots ar 270. mikroautobusa maršrutu.
Maršruts
Autoosta — Purvciems kursēja pa šādām ielām: Prāgas iela, 13. janvāra iela, Marijas iela, A. Čaka iela un Dzelzavas iela.
Purvciems — Autoosta kursēja pa šādām ielām: Dzelzavas iela, Vaidavas iela, Ieriķu iela, A. Čaka iela, Marijas iela, 13. janvāra iela un Prāgas iela.
Pieturvietas
280. mikroautobusu maršrutā kopumā bija 29 pieturas. Virzienā Purvciems — Autoosta bija 16 pieturas, bet virzienā Autoosta — Purvciems bija 13 pieturas.
Leirija
Leirija (pt) ir pilsēta Portugālē, Leirijas distriktā. 2011. gadā Leirijā dzīvoja 126 879 iedzīvotāji. Pilsētā bāzējas futbola klubs UD Leiria. 2004. gadā Leirijā norisinājās Eiropas čempionāts futbolā.
Klostere
Klostere ir ciems Kuldīgas novada Turlavas pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā pie autoceļa V1289 12,5 km no pagasta centra Turlavas, 32 km no novada centra Kuldīgas un 183 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies uz kādreizējā Aizputes franciskāņu klostera zemēm pie bijušās Klosteres pagasta valdes un Jāmaiķu (Klosteres) baznīcas. Klosteres luterāņu baznīca ir republikas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Roberts Huts
Roberts Huts (de, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, spēlēja centra aizsarga pozīcijā, bijušais Vācijas futbola izlases dalībnieks. Visu savu spēlētāja karjeru pavadījis Anglijā. Huts ir trīs reizes izcīnījis Anglijas Premjerlīgas titulu, kā arī viņam pieder rekords par visvairāk aizvadītām spēlēm Premjerlīgā kā vācietim (322).
Savu karjeru iesāka Chelsea, kur pie liela spēles laika netika. 2006. gadā viņš pievienojās Middlesbrough 2009. gadā, kad klubs izkrita no Premjerlīgas, Huts pievienojās Stoke City. 2010–11. gada sezonā atzīts par Stoke City gada labāko spēlētāju. 2015. gada februārī Huts uz īres tiesībām pievienojās Leicester City. Nākamajā sezonā viņš palīdzēja komandai izcīnīt Anglijas Premjerlīgas čempionu tutulu.
Vācijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2005. gada FIFA Konfederāciju kausā un 2006. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Chelsea
Leicester City
Individuālie sasniegumi
Polyscias maraisiana
Polyscias maraisiana ir arāliju dzimtas suga, kas endēma Maurīcijai. Tā ir viena no vairākām šajā salu valstī sastopamajām Polyscias ģints sugām.
Nosaukums
Līdzīgi citiem Polyscias kokiem, suga Maurīcijā pazīstama arī ar nosaukumiem Bois boeuf ("vērša koks") un Bois papaye ("papajas koks").
Izplatība
Senāk suga bija izplatīta mežmalās un piekrastes teritorijās. Mūsdienās to kultivē kā krāšņumaugu dārzos un sabiedriskās vietās Maurīcijā, retāk — Eiropā.
PSRS Septiņgade
PSRS Septiņgade bija ambiciozs PSRS ekonomiskās attīstības plāns laikam no 1959. līdz 1965. gadam. Plānu publiskoja 1958. gada 14. novembrī, un tā galvenais mērķis bija ielikt komunistiskās sabiedrības pamatus, panākot ļoti strauju pieaugumu visās tautsaimniecības jomās, lai 1970. gadā PSRS iedzīvotāji sasniegtu augstāko dzīves līmeni pasaulē, un nodrošinātu komunisma sasniegšanu 1980. gadā. Lai arī Ņikitas Hrusčova solījumi bija grandiozi, septiņgade tika ieviesta, lai aizvietotu neizdevušos 6. piecgadi, kuras ambiciozie mērķi bija izrādījušies nesasniedzami. Septiņgades plānu saka veidot 1957. gada beigās un to apstiprināja PSKP 21. kongress 1959. gada janvārī. Pēc pirmajiem straujas izaugsmes gadiem septiņgade sāka "buksēt", daudzi no solītajiem mērķiem palika nesasniegti, un komunisms netika ieviests.
PSRS ārējā tirdzniecība 1958. gadā sasniedza 8 miljardus USD, no kuriem apmēram 25% bija ar Rietumvalstīm. Septiņgades plāna izpildei Hruščovs plānoja iepirkt Rietumu tehnoloģijas un veselas rūpnīcas par 2 miljardiem ASV dolāru, lai attīstītu ķīmijas, elektronikas un metālapstrādes nozares. Par pirkumiem ārzemēs PSRS parasti norēķinājās ar graudiem, koksni, derīgajiem izrakteņiem un zeltu.
Apsteigsim Ameriku!
Viss Hruščova varas laiks pagāja zem saukļa "Sasniegsim un apdzīsim Ameriku!" Aprēķini, ka to izdosies paveikt līdz 1970. gadam bija nereāli un balstījās kļūdainos aprēķinos. Plānotāji rēķināja, ka PSRS rūpniecība turpinās augt par 8,7% gadā, kamēr ASV augs par 2% gadā. Viņi arī uzskatīja, ka PSRS ražošanas līmenis ir sasniedzis 50% no ASV līmeņa. Realitātē ASV auga par 4% un tās ražošanas apjoms 2,5 reizes pārsniedza PSRS līmeni, tā ka tīri matemātiski PSRS varēja sasniegt ASV līmeni 1978. gadā.
Lauksaimniecība
Ņemot vērā nepārtrauktās lauksaimniecības problēmas, kuras neatrisināja ne Kukurūzas kampaņa ne Neskarto zemju kampaņa, lauksaimniecībā tika saglabāti daudzi no nesasniegtajiem 6. piecgades mērķiem, paredzot 7,9% izaugsmi gadā. Liela izaugsme bija paredzēta kartupeļu un cukurbiešu audzēšanā. Lai to sasniegtu, bija paredzēts dubultot investīcijas lauksaimniecībā, un trīs reizes palielināt minerālmēslu ražošanu. Ņemot vērā Kukurūzas un Neskarto zemju kampaņas rezultātus, CIP analītiķi 7,9% izaugsmes plānu uzskatīja par nereālu, pat ja tiktu plaši pielietoti minerālmēsli.
Smagā rūpniecība
Lai arī iepriekšējos septiņos gados vidējā rūpniecības izaugsme bija sasniegusi 11,5%, septiņgades plāns paredzēja 8,7% izaugsmi. Tērauda ražošanai bija jāpieaug par 5 miljoniem tonnu gadā, 1965. gadā sasniedzot ASV līmeni. Cementa ražošanas apjomiem bija jāpārsniedz ASV līmeni. Enerģijas sektorā bija jānotiek pārejai no oglēm uz naftu un dabas gāzi.
Vieglā rūpniecība
Plāns paredzēja, ka iedzīvotāju labklājība pieaugs lēnāk nekā iepriekšējos pāris gados, un 1965. gadā auduma, apģērbu un apavu ražošanas apjomi joprojām atpaliks no 1957. gada ASV rādītājiem. Dažādu virtuves un mājas iekārtu ražošana joprojām paliktu zemā līmenī. Lielākā izaugsme bija paredzēta daudzdzīvokļu mājokļu būvniecībā, un visu PSRS šajos gados noklāja jaunās "hruščovkas".
Sabiedrība
Ekonomikas attīstību negatīvi ietekmēja tas, ka šajā laikā pilngadību sasniedza nelielā paaudze, kas bija dzimusi Otrā pasaules kara laikā. Ja iepriekš darba tirgū ienāca ap 2 miljoniem cilvēku gadā, tad 1959. gadā tie bija 1,3 miljoni. Trūkstošo darbaspēku varēja iegūt lauksaimniecības sektorā, taču to varēja panākt tikai ar lielāku mehanizāciju. Plāns paredzēja algu pieaugumu tikai vismazāk pelnošākajās profesijās, daudzas no kurām aizpildīja sievietes. Pensijas saglabāja zemas, lai vecie cilvēki turpinātu strādāt. Arī vidusskolas laiku saīsināja, lai skolēni ātrāk sāktu strādāt. Vidējā darba nedēļa šajos gados bija 45 stundas (zemniekiem vairāk), bet septiņgades plāns solīja to samazināt līdz 40 stundām 1962. gadā un līdz 35-30 stundām 1968. gadā.
Ārējās saites
Khrushchev's Theses on the Seven-Year Soviet Economic Plan (1959—65)
Islāms Brazīlijā
Islāms Brazīlijā ir viena reliģijām valstī. Brazīlija ir pārsvarā kristīga valsts, kurā islāms ir mazākuma reliģija, ko vispirms atveda afrikāņu vergi, bet vēlāk libāniešu un sīriešu imigranti.
Saskaņā ar 2010. gada tautas skaitīšanas datiem musulmaņu skaits Brazīlijā bija 35 207 no aptuveni 191 miljona iedzīvotāju, kas atbilst 0,018% no Brazīlijas iedzīvotāju skaita.
Islāms Surinamā
Islāms Surinamā ir viena no izplatītākajām reliģijām valstī. Saskaņā ar oficiālajiem datiem Surinamas musulmaņu kopskaits 2012. gadā bija aptuveni 13,9 % no kopējā valsts iedzīvotāju skaita jeb 75 053 cilvēki, kas ir augstākais musulmaņu īpatsvars Amerikā.
Musulmaņi ieradās Surinamā kā strādnieki no Dienvidāzijas un Indonēzijas, līdz ar to tie atveda savu vietējo islāma formu, lielākajai daļai Surinamas musulmaņu ir arī kopīga kultūra un tie runā vienās un tajās pašās valodās.
Pēdējā pusgadsimta laikā musulmaņu īpatsvars samazinājās no 19,6 % līdz 13,9 %. Galvenais iemesls musulmaņu īpatsvara samazinājumam Surinamā ir ahmadiju masveida pievēršanās kristietībai pēdējos gados.
Starptautiskās attiecības
Surinama (kopš 1996. gada) un Gajāna (kopš 1998. gada) ir vienīgās valstis Amerikā, kas ir Islāma sadarbības organizācijas dalībvalstis.
Elektromagnētisko viļņu skala
Elektromagnētisko viļņu skala ir elektromagnētisko viļņu sakārtojums pēc viļņa garuma vai viļņa svārstību frekvences. Skala sniedzas no zemas frekvences viļņiem, ko mūsdienās izmanto radio, līdz gamma starojumam (augstas frekvences viļņi). Tādējādi tiek aptverts garums no vairākiem tūkstošiem kilometru līdz pat atoma daļai līdzīgiem attālumiem.
Lielo viļņa garumu robeža ir pats Visums, pašreiz tiek uzskatīts, ka īso viļņa garumu robeža ir netālu no Planka garuma, taču būtībā pati skala ir bezgalīga un nepārtraukta.
Parasti elektromagnētisko viļņu skalā izšķir trīs plašus viļņu diapazonus: radioviļņus, gaismas viļņus, rentgena un gamma starojumu. Bet elektromagnētisko starojumu pēc viļņa garuma mēdz iedalīt vēl precīzāk — septiņos starojuma veidos:
Žermēns
Žermēns var būt:
Romni
Romni ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Sumu apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos pie Romenas upītes ietekas Sulā 103 km no apgabala centra Sumiem. Romnu rajona centrs. Pilsētas padomei pakļauti divi ciemi (kopā 49 935 iedzīvotāji (2001) ).
Vēsture
Pilsēta dibināta ap 902. gadu kā Romenas cietoksnis, bet vēstures avotos pirmoreiz minēta 1096. gadā Vladimira Monomaha «Novēlējumos». 1239. gadā pilsētu ieņēma mongoļu karaspēks un to nopostīja. Ziemeļu kara laikā Romnos atradās Zviedrijas karaļa Kārļa XII rezidence, kas bija par iemeslu vēlākajai soda ekspedīcijai pilsētā. Vēlākais pilsētas uzplaukums saistāms ar tirdzniecību. Četras reizes gadā Romnos tika rīkoti gadatirgi, kas sapulcināja līdz par 120 000 cilvēku. Svarīga loma bija arī no 1872. līdz 1901. gadam uzbūvētajam Liepājas—Romnu dzelzceļam.
Amarantu dzimta
Amarantu dzimta (la) ir neļķu rindas dzimta. Tajā mūsdienās ir iekļautas bijušās balandu dzimtas (Chenopodiaceae) sugas. Tajā ir klasificētas 165 ģintis un 2040 sugas, tādējādi tā ir sugām bagātākā dzimta klasē.
Amarantu dzimta ir kosmopolītiska un tās sugas ir plaši izplatītas no tropiem līdz vēsiem mērenajiem reģioniem. Sugām, kuras iepriekš bija klasificētas balandu dzimtā, daudzveidības centri atrodas sausos mērenos un siltos mērenajos apgabalos, taču pārējās sugas ir pārsvarā sastopamas tropiskos reģionos. Daudzas sugas ir halofīti, kas pacieš sāļas augsnes vai aug sausās stepēs vai pustuksnešos.
Klasifikācija
Latvijā ir sastopamas šādas amarantu dzimtas ģintis:
Apakšdzimta Amaranthoideae
Apakšdzimta Chenopodioideae
Apakšdzimta Corispermoideae
Apakšdzimta Camphorosmoideae
Apakšdzimta Salsoloideae
Denes nad Makedonija
Denes nad Makedonija (mk, — ‘šodiena virs Maķedonijas’) ir dziesma, kas tiek izmantota kā Ziemeļmaķedonijas valsts himna. Gan mūzika, gan vārdi sacerēti 1940. gados — mūziku 1941. gadā sakomponēja Todors Skalovskis, bet vārdus 1943. gadā uzrakstīja Vlado Maļeskis. Par Maķedonijas Sociālistiskās Republikas himnu tā kļuva. Bet pēc Maķedonijas neatkarības iegūšanas no Dienvidslāvijas SFR tā tika saglabāta par valsts himnu.
Ratko Mladičs
Ratko Mladičs (sr, dzimis ) ir bijušais serbu virsnieks, viens no vadošajiem komandieriem Dienvidslāvijas karu laikā, kara noziedznieks.
Žeikari (Baltinavas novads)
Žeikari ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada ziemeļu daļā 1 km no novada centra Baltinavas un 215 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P45.
Markuss Ravensvaijs
Sportiskā karjera
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja piecās šaušanas disciplīnās. No individuālajām disciplīnām viņš labāko rezultātu izcīnīja 300 metru šaušanā uz ceļiem, kur ieguva 5. vietu. Viņš startēja arī 300 metru šaušanā komandām, kur būdams Nīderlandes komandas pārstāvis, ieguva 5. vietu.
Islāma pieci pīlāri
Islāma pieci pīlāri (, arkān al-Islām) ir pieci pamatlikumi islāmā, kurus uzskata par obligāti pildāmiem ikviena musulmaņa dzīvē.
Islāma pieci pīlāri ir šādi:
Timana-Pečoru naftas un gāzes baseins
Timana-Pečoru naftas un gāzes baseins ir teritorija Pečoras zemienē starp Ziemeļurāliem, Timana skraustu un Pečoras jūru, kurā atrodas bagātīgas naftas un gāzes atradnes. Šajā teritorijā atrodas Komi republika, Ņencu autonomais apvidus un piegulošā Pečoras jūras akvatorija. Baseina platība sastāda ap 600 tūkst. km² (sauszemes daļā 350 tūkst. km²). Iegulas atrodas silūra, devona, karbona, perma un triasa nogulumos Timana-Pečoru plātnē starp Timana skraustu un Urāliem. Baseins iekļauj sevī Ižmas-Pečoru, Pečoru-Kolvinas, Horeiveras-Morejuskas un Ziemeļpriekšurālu naftas un gāzes apgabalus, kā arī Uhtas-Ižemas naftas un gāzes rajonu. Baseinā ir zināms virs 60 atradnēm. Lielākās atradnes ir Jaregas, Augšomrinas, Pašņinskas, Lajavožas, Usinskas, Vuktilas, Intinskas, Dienvidšapkinskas, Harjaginskas, Varandeiskas un Sarembojas atradnes. Izpētes un izstrādes centri atrodas Uhtā, Arhangeļskā un Narjanmarā.
Vēsture
1762. gadā (pēc citiem datiem 1745. gadā) pie Uhtas upes tika konstatētas pirmās naftas atradnes. Rūpnieks Fjodors Prjadunovs dibināja pirmo primitīvo naftas pārstrādes rūpnīcu. Izpētes urbšanas darbi sākās no 1890. gada. Izpēte atsākās 1918. gadā. 1930. gadā tur tika atklāta pirmā vieglās naftas (Čibjuskas) atradne, bet 1932. gadā smagās naftas (Jaregas) atradne. Līdz 1980. gadam Timana-Pečoru naftas un gāzes baseinā tika iegūts 25 mlj. tonnu naftas un 22 mlj. m³ gāzes. Līdz 1987. gadam tika atklāts virs 75 naftas un gāzes atradnēm (virs 230 iegulām).
Krājumi
Resursi sastāda ap 2,4 mljrd. tonnu, no kuriem 60% attiecas uz naftu. Trešdaļa resursu atrodas Komi teritorijā, bet pārējās divas trešdaļas Ņencu autonomajā apvidū. Iegulu dziļums sastāda no 800 m līdz 3 km. Pašlaik izstrādātas tiek vairāk, kā 200 atradnes. Pašas bagātākās ir Pečoru-Kolvinas (44%), Horeiveras (20%) un Ižmas-Pečoru (11%) atradnes. Pašlaik Timana-Pečoru naftas un gāzes baseinā ir zināms virs 180 atradnēm, no kurām 136 naftas, 2 naftas un gāzes, 13 naftas un gāzes kondensāta, 16 gāzes kondensāta un 16 gāzes atradnes. Nafta ir maz sveķaina un ar mazu vai vidēju sēra saturu (blīvums: 0,826-0,885 g/cm³; parafīni no 0,4 līdz 6,6 %). Gāze ir metāna (virs 80%), bagātināta ar smagajiem ogļūdeņražiem (10-17 %), un ar paaugstinātu kondensāta saturu. Gāzes kondensāta atradnēs stabila kondensāta izeja ir no 50 līdz 500 cm³ uz 1 m³.
Sebastiāns Kēls
Sebastiāns Valters Kēls (de, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijušais Vācijas futbola izlases dalībnieks.
Kopumā Kēls Vācijas Bundeslīgā aizvadīja 314 spēlēs un guva 24 vārtus 15 sezonu laikā. Bundeslīgā pārstāvējis SC Freiburg un Borussia Dortmund komandas. Ar Borussia Dortmund komandu Kēls ir izcīnījis trīs Vācijas Bundeslīgas titulus.
Vācijas futbola izlasi Kēls pārstāvēja 2002. un 2006. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2004. gada Eiropas čempionātā.
Straujupīte (Gaujas pieteka)
Straujupīte (arī Griķupīte, Vangažupīte) ir Gaujas kreisā krasta pieteka Ādažu un Ropažu novados.
Sebastiāns Kēls
Sasniegumi
Borussia Dortmund
Ķauķu dzimta
Ķauķu dzimta (Sylviidae) ir maza auguma zvirbuļveidīgo (Passeriformes) putnu dzimta, kas mūsdienās apvieno 70 sugas, kas tiek iedalītas 20 ģintīs. Tās sastopamas Eiropā, Āzijā un Āfrikā, viena suga — krūmāju tarkšķis (Chamaea fasciata) — Ziemeļamerikā. Lielākā sugu dažādība sastopama Āzijā, bet Eiropā mājo tikai dažas sugas. Ķauķu dzimtai vistuvāk radniecīgā ir tarkšķu dzimta (Timaliidae).
Straujupīte (Gaujas pieteka)
Izteka - uz dienvidaustrumiem no Inčukalna. Tek rietumu-zimeļrietumu virzienā. Ietek Gaujā pie Vangažiem. Upi šķērso valsts autoceļi P10 (Inčukalns — Ropaži — Ikšķile), V75 (Ropaži – Griķukrogs) un A2 (Rīga — Sigulda — Igaunijas robeža (Veclaicene)), kā arī dzelzceļa līnija Rīga—Lugaži. Tās krastos atrodas Meža Miers, Griķi, Vangaži.
Lotaringa
Lotaringa (la) bija franku valsts, kas izveidojās Kārļa Lielā franku valsts atkārtotu dalīšanu rezultātā. Izveidojās 855. gadā, pēc Vidusfranku valsts sadalīšanas Lotāra I dēlu starpā, kad šo zemi saņēma Lotārs II. Valstij nebija formāla nosaukuma, tāpēc to dēvēja valdnieka vārdā. Lotaringa pastāvēja līdz 959. gadam. Tās nosaukums saglabājies mūsdienu Lotringas nosaukumā.
Ķauķu dzimta
Vēsture
Ilgstoši ķauku dzimta tika izmantota kā "atkritumu grozs", kurā tika sistematizētas visas tās sugas, kuras nekur citur neiederējās. Dzimtā bija vairāk kā 400 sugu, kuras tika iedalītas vairāk kā 70 ģintīs.
Lotaringa
Lotārs II valdīja no Āhenes un mira 869. gadā, neatstājot leģitīmu mantinieku. Tas izraisīja viņa brāļu vienošanos par Lotaringas sadalīšanu 870. gadā Austrumfranku un Rietumfranku valsts starpā. Par spīti līgumam, 876. gadā par Lotaringas kontroli izcēlās karš abu brāļu starpā, kurā uzvarēja Austrumfranku valsts. Karolingu dinastijas mantinieku konflikti par mantojuma zemēm turpinājās līdz 880. gadam, kad noslēdza Ribmonas līgumu. 887. gadā austrumfranku augstmaņi Karintijas Arnulfa vadībā nolēma gāzt imperatoru Kārli III, kurš bija ieguvis varu visās franku zemēs. Lotaringas augstmaņi izlēma pieslieties austrumfrankiem un ievēlēja Arnulfu par savu karali. Viņš 895. gadā par Lotaringas karali iecēla savu ārlaulības dēlu Cventiboldu, kuru 900. gada 13. augustā gāza un nogalināja augstmaņu sazvērestībā. Kopš tā laika Lotaringa zaudēja karalistes statusu un kļuva par hercogisti.
903. gadā Austrumfranku karalis iecēla Gebhardu par Lotaringas hercogu. Gebhards krita 910. gadā karojot pret maģāriem. Kad 911. gadā par Austrumfranku karali ievēlēja Konrādu I, kurš nebija franku Karolingu dinastijas pārstāvis, Lotaringas augstmaņi hercoga Regināra vadībā nobalsoja par pievienošanos Rietumfranku valstij, kurā joprojām valdīja Karolingi. 922. gadā rietumfranku augstmaņi no troņa gāza karali Kārli, kurš bēga uz Lotaringu, no kurienes neveiksmīgi mēģināja atgūt varu. Izmantojot šo iespēju, Austrumfranku karalis Heinrihs I Putnuķērājs 923. gadā iebruka Lotaringā, un 925. gadā augstmaņi viņu ievēlēja par Lotaringas karali. Pēc Heinriha I nāves 936. gadā Lotaringas hercogs sadumpojās, un mēģināja atkal pievienoties Rietumfranku valstij. 939. gadā Heinriha I dēls Otons I dumpi apspieda. Turpmāk Otons I par hercogiem iecēla sev uzticīgus augstmaņus, regulāri tos mainot. Lotaringa kļuva par vienu no vācu cilts hercogistēm. 944. gadā Rietumfranku valsts atkal iebruka Lotaringā, taču cieta sakāvi. 959. gadā Lotaringas hercogs Konrāds sadumpojās. Dumpi apspieda Otona I brālis Bruno Lielais, kurš 959. gadā nemierīgo teritoriju sadalīja divās daļās.
Ķauķu dzimta
Vēsture
Ķauķu dzimtas sistemātikas kvalitāte uzlabojās, uzsākoties ģenētiskajiem pētījumiem, kas rezultējās ar vairāku jaunu dzimtu (vairāk kā 12) izveidošanu, kā arī ar vairāku sugu pārvietošanu uz ķauķu dzimtu no citām dzimtām.
Mūsdienās ķauķu dzimtā tiek sistematizēti tipiskie ķauķi, vairākas Āzijā dzīvojošas apaļknābīšu grupas (kādreiz tika klasificētas apaļknābīšu dzimtā (Paradoxornithidae)) un vairākas tarkšķu ģintis, kuras agrāk tika sistematizētas tarkšķu dzimtā. Līdz ar ģenētiskajiem atklājumiem ir atklāta Ziemeļamerikā dzīvojošā krūmāju tarkšķa taksonomiskā piederība, kas ilgu laiku zinātniekiem bijusi neatrisināma mīkla.
Latvijā
Latvijā sastopamas 5 ķauķu dzimtas sugas: brūnspārnu ķauķis (Sylvia communis), dārza ķauķis (Sylvia borin), gaišais ķauķis (Sylvia curruca), melngalvas ķauķis (Sylvia atricapilla) un svītrainais ķauķis (Sylvia nisoria). Visas šīs ķauķu sugas ir parasti un izplatīti ligzdotāji. Latvijā bijis viens novērojums arī Āzijas tuksneša ķauķim (Sylvia nana).
Kopīgās īpašības
Ķauķu dzimtas putni mājo mežos un krūmājos. Barojas galvenokārt ar sīkiem kukaiņiem, bet rudenī arī ar ogām un augļiem. Daudzām sugām ir melodiska, salīdzinoši sarežģīta un labi attīstīta dziesma.
Lielākā daļa Eiropā un Āzijā dzīvojošo sugu ir gājputni. Migrācijas lidojumi parasti notiek nakts laikā. Pirms putni rudenī uzsāk ceļojumu uz dienvidiem, tie barojas un uzkrāj barības vielu rezerves.
Sistemātika
Ķauķu dzimta (Sylviidae)
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 25 kilometri vīriešiem
25 kilometri vīriešiem bija viena no trim olimpiskajām riteņbraukšanas disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības tika aizvadītas Vensēnas velodromā 1900. gada 15. septembrī. Tajās startēja 10 sportisti no 3 valstīm. Šī bija vienīgā reize, kad šī disciplīna bija iekļauta olimpisko spēļu programmā.
Pārstāvētās valstis un sportisti
25 kilometru sacensībās startēja 10 sportisti no 4 valstīm. Visas valstis disciplīnā bija pārstāvētas pirmo reizi.
Iekavās norādīts pārstāvošo sportistu skaits.
Pulveris
Pulveris (no ) var būt:
Kārlis Barons
Kārlis Barons var būt:
Meļņiks
Meļņiks (krievu vai uk — 'dzirnavnieks'; sieviešu dzimtē Meļņika) ir krievu vai ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Tutinova (Baltinavas novads)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa P45.
Kristietība Sīrijā
Sīrijas kristieši veido aptuveni 10% no iedzīvotājiem. Valsts lielākā kristīgā konfesija ir Antiohijas Grieķu pareizticīgā baznīca. Mazākumā ir arī protestantu, kā arī Asīrijas Austrumu baznīcas un Haldejiešu katoļu baznīcas pārstāvji. Halebā pilsētā pastāv lielākā kristiešu kopiena Sīrijā. 2010. gadā, pirms Sīrijas pilsoņu kara sākuma, Sīrijā bija aptuveni 1,2 miljoni kristiešu.
Osmaņu valdīšanas beigās liela daļa Sīrijas kristiešu emigrēja no Sīrijas, no 1899. līdz 1919. gadam ASV ieradās aptuveni 900 000 sīriešu (vairāk nekā 90 % no viņiem bija kristieši). Sīrijas kristieši parasti ir salīdzinoši turīgi un augsti izglītoti.
Antoaneta Stefanova
Antoaneta Stefanova (dzimusi Sofijā, Bulgārijā) ir Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (GM 2002). 10. Pasaules čempione šahā (2004—2006). Eiropas čempione šahā (2002). Pasaules čempione ātrajā šahā (2012).
Biogrāfija
Šahu sākusi spēlēt četru gadu vecumā. Drīzumā kopā ar nākamo Pasaules čempionu šahā Veselinu Topalovu izvirzījusies par lielāko Bulgārijas šaha cerību. 1989. gadā kļuvusi par Pasaules meiteņu čempioni šahā U10 vecuma grupā, uzvarot ar simtprocentīgu rezultātu - 11 punkti no 11 iespējamajiem. 1995. gadā debitējusi starpzonu turnīrā Kišiņevā (Moldova), kur gan palikusi 28. vietā.
2001. gadā Pasaules sieviešu šaha čempionātā Maskavā pēc izslēgšanas sistēmas Stefanova nokļuva līdz 2. raundam. Gadu vēlāk viņa izcīnīja uzvaru Eiropas sieviešu šaha čempionātā Varnā (Bulgārija). 2004. gadā izcīnīja bronzas medaļu Eiropas sieviešu šaha čempionātā Drēzdenē (Vācija), bet Pasaules čempionātā sievietēm, kas notika Elistē (Krievija), Stefanovai izdodas pusfinālā uzvarēt Maiju Čiburdanidzi un vēlāk pēc uzvaras finālā kļūt par Pasaules čempioni. Pēc šī panākuma 2004. gadā Antoanetei Stefanovai piešķirts Bulgārijas pilsētas Plovdivas goda pilsones nosaukums.
Nākamajā Pasaules čempionātā 2006. gadā Jekaterinburgā (Krievija) gan neizdodas aizstāvēt titulu, jo tika piedzīvots zaudējums jau 2. raundā. 2007. gadā Stefanova kļūst par Eiropas vicečempioni šahā. 2008. gadā uzvarējusi prestižajā FIDE XI kategorijas turnīrā «Ziemeļu Urālu kauss». . 2011. gadā Tbilisi atkārtoti kļuvusi par Eiropas vicečempioni šahā, bet 2012. gadā uzvarējusi Pasaules čempionātā ātrajā šahā sievietēm Batumi (Gruzija). 2012. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā iekļuvusi finālā, kur tikai minimāli zaudējusi Annai Ušeņinai. 2015. gadā Sočos Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 3. kārtā zaudējusi Ukrainas šahistei Marijai Muzičukai ar ½:1½. 2016. gada jūnijā Rumānijā izcīnījusi trešo vietu Eiropas sieviešu šaha čempionātā. 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Janjetu Marrero Lopesu, 2. kārtā uzvarējusi Salomi Melia, 3. kārtā uzvarējusi Nino Hurcidzi, bet ceturtdaļfinālā zaudējusi Annai Muzičukai. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Sabinu-Frančesku Foišoru, 2. kārtā uzvarējusi Dinaru Saduakasovu, bet 3. kārtā zaudējusi Annai Muzičukai. 2019. gada aprīlī Antaljā dalījusi 1.-5. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm, taču pēc papildu rādītājiem palikusi 5. vietā. 2019. gada septembrī Skolkovā (Maskavas apgabals) dalījusi 10.-11. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2020. gada martā Lozannā dalījusi 6.-8. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2021. gada jūnijā Gibraltārā palikusi 9. vietā FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 22. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm.