cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonīds Kučma
Biogrāfija
Sākoties militārajam konfliktam Ukrainas austrumos, Kučma iesaistījās miera sarunās. 2014. gada 23. jūnijā Kučma pārstāvēja Ukrainu kontaktgrupas sarunās Doneckā, kur tika panākta uguns pārtraukšana. Pēc tam Kučma tika norīkots par Ukrainas pārstāvi trīspusējās sarunās Minskā. 2014. gada 5. septembrī, pārstāvot Ukrainu, parakstīja Minskas protokolu. Bija šajā kontaktgrupā līdz 2018. gada 28. septembrim, kad paziņoja par aiziešanu no šī posteņa, atsaucoties uz savu 80 gadu vecumu. Tomēr pēc Ukrainas prezidenta Volodimira Zelenska lūguma atgriezās, un 2019. gada 3. jūnijā atkal tika norīkots par Ukrainas pārstāvi kontaktgrupā.
Dionīsijs Mazais
Dionīsijs Mazais (, dzimis ap 470. gadu, miris ap 544. gadu) — 6. gadsimtā darbojies mūks no Mazās Skitijas (Scythia Minor, mūsdienu Dobrudža).
Kopš apmēram 500. gada dzīvoja Romā, darbojās Vatikāna kūrijā. Tulkojis no grieķu uz latīņu valodu baznīcas kanonus un Nīkajas, Konstantinopoles, Halkēdonas un Sardas koncilu lēmumus. Rakstījis arī par elementāro matemātiku. Beda apgalvoja, ka viņš bijis abats, tomēr Dionīsija draugs Kasiodors rakstīja, ka Dionīsijs visu mūžu palicis vienkāršs mūks.
Visplašāk pazīstams kā jēdziena Anno Domini ("Kunga gadā", sal. "pirms Kristus dzimšanas") ieviesējs eiropiešu gadu skaitīšanā.
Mehmeds V
Mehmeds V (turku valodā: Mehmed V Reşad vai Reşat Mehmet) (1844. gada 2. novembris — 1918. gada 3. jūlijs), Osmaņu impērijas 35. sultāns un sultāna Abdulmedžida I dēls. Mehmeds V 30 gadus tika turēts slēgtajā Osmaņu pils harēmā tāpat kā visi viņa priekšgājēji. Deviņus gadus no šī perioda viņš bija pilnīgi viens un pa šo laiku nodarbojās ar senās persiešu dzejas studēšanu un kļuva par atzītu dzejnieku.
Valdīt viņš sāka 1909. gada 27. aprīlī bez reālas varas. Faktiski visus lēmumus pieņēma vairāki Osmaņu valdības locekļi un Pirmā pasaules kara laikā tie bija „Trīs pašā”: Envers pašā, Mehmeds Talats pašā un Ahmeds Džemals pašā.
Politiski ievērojams Mehmeds V bija tikai ar vienu savu lēmumu, kad 1914. gada novembrī viņš oficiāli pasludināja džihādu pret sabiedrotajiem. Tā bija pēdējā reize vēsturē, kad oficiāli pasludināts džihāds, jo 1924. gadā kalifāts tika likvidēts. Džihāda pasludināšanai nebija ievērojamu seku, neskatoties uz to, ka Osmaņu impērijā dzīvoja liela daļa musulmaņu. Turklāt, arābi 1916. gadā apvienojās ar britu spēkiem pret Osmaņu impērijas varu, sarīkojot Arābu apvērsumu.
1917. gada 15. oktobrī Mehmeds V Stambulā uzņēma savu sabiedroto Vācijas ķeizaru Vilhelmu II.
1918. gada 3. jūlijā 73 gadu vecumā Mehmeds V mira un viņa kaps atrodas vēsturiskajā Ejipas rajonā Stambulā. Savu dzīvi viņš bija pavadījis pārsvarā visu laiku Dolmabahčes pilī un Jildizas (Zvaigznes) pilī Stambulā. Mehmedam V bija divi dēli: princis Mehmeds Zijaeddins (1873—1938) un princis Ēmers Hilmi (1888—1935), bet vienīgā meita princese Refia mira vēl zīdaiņa vecumā. Viņa dēls Mehmeds Nedžmeddins (1878-1913) bija Karsas gruzīnietes Dīrridemas dēls, bet Dīrridema šķīrās no sultāna 1887. gadā un otrās sievas vietā nokļuva konkubīne Mihrengiza.
Mehmedam Nedžmedina vienīgais dēls princis Mehmeds Šabans efendi (1909-1982), kura māte bija gruzīniete Nihala Nura, pameta Turciju 1924. gadā un pārcēlās uz dzīvi Bulgārijā. 1966. gadā viņš pārcēlās uz Vāciju, bet 1980. gadā ar savu ģimeni atgriezās Turcijā un apmetās uz dzīvi Trāķijā. Viņš apprecēja Nemzadi Hatidži sultāni, Abdulaziza mazmazmeitu un Šabana jaunākais dēls Sebahattins (1946-1998) visu savu dzīvi pavadīja Vācijā. Viņš atstājis tikai vienu pēcteci - princis Timurs Džans (1978).
Mehmeda V sievas:
Š
Š vai š ir burts, kas apzīmē nebalsīgu alveopalatālu berzeni vai nebalsīgu retrofleksu berzeni  čehu, slovāku, horvātu, slovēņu, latviešu, lietuviešu un citos alfabētos. Atvasināts no latīņu burta s ar pievienotu diakritisko zīmi ("jumtiņu").
Latviešu alfabētā š ir divdesmit septītais burts.
2014.—2015. gada Latvijas hokeja Virslīgas čempionāts
Starpsezonā līgai pievienojās vairākas jaunas komandas - HASC Jūrmala, HK Liepāja, Mogo.lv, kā arī Ogre/Sāga 18. Čempionātā vairs nespēlēja Rīgas "Dinamo Juniors", kas pārtrauca darbību, kā arī HK Daugavpils, kas sezonu aizvadīja jaunizveidotajā 1. līgā.
Picasa
Picasa bija attēlu organizēšanas un aplūkošanas programmatūra, kura bija paredzēta digitālo fotogrāfiju organizēšanai un rediģēšanai. Tajā bija integrēta arī attēlu augšupielāde un galeriju izvietošana tāda paša nosaukuma tīmekļa vietnē. To sākotnēji izstrādāja kompānija Idealab, ko 2004. gadā iegādājās Google. "Picasa" nosaukums radies, sajaucot spāņu gleznotāja Pablo Pikaso ar frāzi mi casa ("mana māja") un anglisko "pic" (attēli) (personalizēta māksla). Pēc iegādes Google sāka to piedāvāt bezmaksas lejupielādei.
Google Labs piedāvāja pielāgotas versijas Windows XP, Windows Vista, Windows 7 un Mac OS X (tikai Intel procesoriem). Linux versijai tika izmantota Wine palīgprogramatūra, kura darbina Windows versiju, tomēr Google piedāvātā Linux versija bija novecojusi. Tās vietā ar Wine palīdzību bija iespējams darbināt pēdējo Picasa versiju 3.9.
No 2016. gada 15. marta Google pārtrauca Google Picasa atjaunošanu un izstrādi. 2016. gada 1. maijā tika pārtraukts uzturēt projektu Picasa Web Albumi. Tā vietā Google piedāvā pāriet un izmantot Google Fototattēli online pakalpojumu.
Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultāte
Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultāte (LU SZF) ir 2000. gadā dibināta Latvijas Universitātes fakultāte, kas piedāvā bakalaura, maģistra un doktorantūras studijas Komunikācijas, Politikas, Socioloģijas un Informācijas pārvaldības zinātņu nodaļās.
Vēsture
LU Sociālo zinātņu studiju pirmsākumi meklējami 1919. gadā pie Latvijas Augstskolas izveidotajā Filoloģijas un filozofijas fakultātē. Pēc Otrā pasaules kara to sadalīja LVU Filoloģijas fakultātē un LVU Vēstures fakultātē, kuras 1954. gadā apvienoja LVU Vēstures un filoloģijas fakultātē. To 1970. gadā atkal sadalīja Vēstures un filozofijas fakultātē un LU Filoloģijas fakultātē.
2000. gada 31. janvārī LU Senāts pieņēma lēmumu par jaunas LU Sociālo zinātņu fakultātes izveidi, fakultātes rīcībā nododot ēku Lomonosova ielā 1A, Rīgā. 2000. gada rudenī mācības fakultātē uzsāka vairāk nekā 1500 studentu, kas pārstāvēja: Komunikācijas studiju nodaļu, Politikas zinātnes nodaļu un Socioloģijas nodaļu. 2002. gada augustā fakultātei tika pievienota Bibliotēkzinātnes un informācijas nodaļa, kas 2006. gada pavasarī ieguva Informācijas un bibliotēku studiju nodaļas nosaukumu. 2004. gada pavasarī notika svinīgā fakultātes multifunkcionālās zāles atvēršana, kas 2009. gada 1. jūnijā nosaukta par Jesajas Berlina memoriālo auditoriju.
Ū
Ū ir latviešu alfabēta trīsdesmitais burts, U ar garumzīmi,.
Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultāte
Vēsture
LU SZF dekāna amatu ir pildījuši Inta Brikše (2000—2009, 2013—2014), un Juris Rozenvalds (2009—2013, no 2014)
Studiju programmas
SZF piedāvā bakalaura, maģistra un doktorantūras studijas četrās zinātņu nodaļās. Šobrīd SZF studē aptuveni 1500 studentu, studiju programmas īsteno 40 profesori, asociētie profesori, docenti un lektori, kā arī 30 vieslektori; zinātnisko darbu veic 20 vadošie pētnieki, pētnieki un zinātniskie asistenti.
Noslēgti līgumi par studentu mobilitāti ar 64 augstskolām, ap 30 studentu ik semestri studē ārvalstu augstskolās, ap 40—50 studentu ik semestri pārnāk uz LU SZF no citām Latvijas augstskolām.
Komunikācijas zinātne
Komunikācijas studiju nodaļā sniedz teorētisku izpratni par komunikācijas procesiem, nodrošina priekšstatus par mūsdienu sabiedrības intelektuālo dzīvi un sekmē komunikācijas prakses apguvi. Programma apvieno pētniecības un akadēmisko studiju kvalitāti ar profesionāli orientētu studējošo apmācību. Specializācija iespējama reklāmā, sabiedriskajās attiecībās un korporatīvajā komunikācijā, žurnālistikā un mediju studijās, multimediju producēšanā.
Bakalaura studijas nodrošina akadēmiskās zināšanas, pētniecības un profesionālās darbības prasmes, kas dod pamatu darba uzsākšanai medijos, sabiedrisko attiecību un reklāmas uzņēmumos un struktūrās. Maģistra studijas sagatavo augsti kvalificētus speciālistus komunikācijas zinātnes praktiskajās jomās - žurnālistikā, sabiedriskajās attiecībās, reklāmā, komunikācijas vadībā, un komunikācijas procesu pētniecībā. Studenti apgūst prasmes komunikācijas pētījumu metožu lietojumā un izkopj analītiskās un kritiskās domāšanas iemaņas. Studējot doktorantūrā, veidojas pētnieki un mācībspēki komunikācijas zinātnē, kā arī augsti kvalificēti komunikācijas nozares profesionāļi ar starptautiski salīdzināmu kompetenci komunikācijas zinātnes jomā.
Komunikācijas maģistra un doktora studiju programmu direktore ir profesore Vita Zelče. To īsteno profesori Skaidrīte Lasmane, Jurģis Šķilters un asociētais profesors Ojārs Skudra, docenti Viktors Freibergs, Anna Vulāne un Zane Radzobe, pētnieki Ābrams Kleckins, Ilze Šulmane, Marita Zitmane.
Nodaļas lektori ir Kristīne Smirnova, Lolita Stašāne, Rolands Tjarve, Didzis Bērziņš, Kārlis Streips, Dmitrijs Petrenko, Vita Dreijere, Andris Morkāns, Līva Brice, Inga Latkovska, Liene Bērziņa, Arta Ģiga, Anna Platpīre, Jānis Pencis, Kaspars Rūklis, Jānis Zaļoksnis, Ieva Strode, Olga Kazaka, Vija Melbārde, Ilmārs Punka, Viktors Zaķis, Guna Spurava, Guntis Trekteris, Ivars Ījabs.
Politikas zinātne
Politikas zinātnes nodaļā notiek studijas bakalaura, maģistra un doktorantūras studiju programmās. Bakalaura programmā ir iespēja izvēlēties specializāciju – starptautiskās attiecības, politikas teorija un salīdzināmā politika, publiskā politika un pārvalde. Maģistratūrā ir iespējams turpināt studijas savā izvēlētajā pētniecības jomā, 2012. gadā tika izveidota maģistra studiju programma "Diplomātija".
Socioloģija
Socioloģijas nodaļā tiek īstenotas studijas bakalaura, maģistra un doktorantūras studiju programmās. Nodaļas bakalaura studijās var iegūt gan profesionālas zināšanas, gan labas praktiskās iemaņas, kas nepieciešamas socioloģisko pētījumu realizācijā un organizācijā. Zināšanas socioloģijā sniedz prasmes analizēt sabiedrībā notiekošos procesus, rast to likumsakarības un skaidrojumus, kā arī raudzīties uz šiem procesiem kritiski- iemaņas, kas noder ne tikai sociologa, bet arī daudzās citās profesijās. Socioloģijas maģistra studiju beidzēji spēj patstāvīgi strādāt pētniecībā, turpināt akadēmisku karjeru doktora studijās, un strādāt socioloģijai atbilstošās profesionālās darbības jomās – sociālajos un mārketinga pētījumos, sabiedrības pārvaldē, sociālās politikas analīzē un sociālā darba vadībā.
Socioloģijas nodaļas vadītājs ir profesors Aivars Tabuns, bakalaura studiju programmas direktore ir profesore Aija Zobena, maģistra studiju programmas direktore ir asociētā profesore Baiba Bela, doktora studiju programmas direktors ir profesore Tālis Tisenkopfs. Programmu īstenošanā piedalās arī profesori Brigita Zepa, Pēteris Zvidriņš, asociētais profesors Atis Bērziņš, docenti Mareks Niklass, Līga Rasnača, lektore Agita Misāne, pētniece Anna Stepčenko, zinātniskais asistents Miķelis Grīviņš un pasniedzēji Vija Melbārde un Renārs Felcis.
Informācijas pārvaldība
Informācijas pārvaldības nodaļā tiek īstenotas studijas bakalaura un maģistra studiju programmās.
Bakalaura studiju programma nodrošina iespēju apgūt informācijas pārvaldību trīs aspektos: informācijas pārvaldību bibliotēkās un informācijas centros (bibliotēku un informācijas zinātni, grāmatzinātni); informācijas pārvaldību kā ikvienas organizācijas (institūcijas) informācijas resursu pārvaldību (tai skaitā – dokumentu un zināšanu pārvaldību), kā arī personīgās informācijas pārvaldību. Studijas turpinot maģistra studiju programmu līmenī, var padziļināt zināšanas vai nu bibliotēkzinātnē un informācijā (akadēmiskā maģistra studiju programma „Bibliotēkzinātne un informācija”), vai – dokumentu un arhīvu pārvaldībā (profesionālā maģistra studiju programma „Dokumentu un arhīvu pārvaldība”). Studējot programmā „Dokumentu un arhīvu pārvaldība”, students iemācās veidot vai uzlabot dokumentu sistēmu organizācijā, vadīt dokumentēšanas procesus, organizēt dokumentu nodošanu arhīvā, nodrošināt dokumentu un informācijas saglabāšanu, veikt dokumentēšanas sistēmas auditu. Studijas piedāvā nevienā citā Latvijas augstskolā neatrodamu iespēju īsā laikā iegūt nepieciešamās teorētiskās zināšanas un praktiskās zināšanas, kas atbilst 5. līmeņa profesionālajai kvalifikācijai „Dokumentu sistēmu vadītājs”. Visas trīs studiju programmas nodrošina izpratni par informācijas procesiem un to saistību ar komunikācijas iespējām sabiedrībā, kā arī attīsta informācijpratību – prasmes meklēt, atrast, organizēt un izmantot informācijas avotus, kas ir mūsdienu cilvēka „dzīves meistarības” svarīga sastāvdaļa.
Programmu īstenošanā piedalās arī docenti Daina Pakalna, Sandis Babris, Jānis Zaļoksnis, lektori Iveta Kalniņa, Liene Viļuma, Baiba Mūze, pasniedzēji Andris Vilks, Iveta Gudakovska, Edīte Muižniece, Anita Rašmane, Jānis Kreicbergs, Sanita Burķīte, Sandra Cīrule, Gatis Karlsons.
Sociālo un politisko pētījumu institūts
LU Sociālo un politisko pētījumu institūts (LU SPPI) ir 2004. gadā dibināts LU Sociālo zinātņu fakultātes institūts. Tā mērķi ir attīstīt Latvijas sociālo zinātņu potenciālu, veicināt Latvijas zinātnieku sadarbību Latvijas un starptautiskajā mērogā, un kalpot sabiedrībai tās problēmu analīzē un attīstības prognozēšanā, sekmēt zinātnē pamatotas pārmaiņas Latvijas sociālajos un politiskajos procesos.
Institūtam ir četri galvenie pētniecības virzieni: Latvija starptautiskajās attiecībās, īpaši attiecības ar Krieviju un jaunajiem Eiropas kaimiņiem; Demokrātija un minoritātes; Reģionālā attīstība Latvijā; Mediji, informācija un kultūra. Institūtā strādā vairāki vadošie pētnieki, pētnieki un zinātniskie asistenti.
Kognitīvo zinātņu un semantikas centrs
Kognitīvo zinātņu un semantikas centrs (LU KZSC) ir LU Sociālo zinātņu fakultātes starpnozaru izpētes struktūrvienība. KZSC nodarbojas ar aptverošiem psihes un nozīmes pētījumiem, iekļaujot un respektējot dažādas zinātņu perspektīvas. Centrs ir atvērts akadēmiskiem pētījumiem no visām radniecīgajām nozarēm, ieskaitot komunikācijas zinātnes, loģiski-matemātiskās zinātnes, filozofiju, antropoloģiju, mākslīgā intelekta pētījumus, lingvistiku, neirozinātni un psiholoģiju. Tā darbības galvenais uzsvars tiek likts uz minēto jomu attīstību un pielietojumu Latvijā un Baltijā, koordinējot aktivitātes un tās sasaistot un iekļaujot starptautiskā mūsdienu kognitīvo zinātņu kontekstā. KZSC liek īpašu uzsvaru uz nozīmes, vides, kā arī valodas un domāšanas mijiedarbības pētījumiem dažādu zinātņu kontekstā. KZSC ne vien cenšas apvienot dažādas kognitīvo zinātņu nozares un kultūras dimensijas dzīvotspējīgā zinātniskā veselumā, bet arī veicina privātā un publiskā sektora līdzdalību ar mērķi nodrošināt izcilu devumu gan universitātei, gan pārējai sabiedrībai.
Kognitīvo zinātņu un semantikas centra vadītājs ir asociētais profesors Jurģis Šķilters.
Bibliotēka
Sociālo zinātņu bibliotēka izveidota līdz ar fakultātes dibināšanu. Lietotājiem ir pieejamas datu bāzes ar vairāk nekā 30 000 akadēmiskajiem žurnāliem elektroniskajā formātā. Studentiem ir pieejamas tādas datu bāzes kā JSTORE, Ebrary, Sage, Project Muse, EBSCO u.c. Klusajā lasītavā iekārtots ap 50 darba vietu netraucētam un kvalitatīvam studiju procesam, datoriem, kā arī brīvpieeju internetam, tā elektroniskajiem resursiem. SZF bibliotēkas vadītājs ir Jānis Kreicbergs.
Eiropas Savienības Dokumentācijas centrs
Eiropas Savienības Dokumentācijas centrs (ESDC) ir dibināts 1992. gadā ar mērķi informēt Latvijas Universitātes un citu augstskolu pasniedzējus par Eiropas Savienību, ES vēsturi, institūcijām, attīstību. Tagad centrs kļuvis par informācijas bāzi akadēmiskā personāla un studentu zinātniski pētnieciskajam darbam ar Eiropas Savienību saistītiem jautājumiem. Centrā apkopoti dažāda tipa periodiskie izdevumi par ES institūcijām, ES attīstību, ES tiesībām, zinātni, izglītību, ES ekonomiku, lauksaimniecību, vidi un sociālo politiku, ES likumdošanu, u.c.
Raidījums "KIVI"
Raidījums "KIVI" ir LU SZF jauniešu 2010. gadā izveidots raidījums, kas reizi nedēļā stāsta par aktuālo sabiedrības dzīvē. Projekta mērķis ir dot iespēju studentiem izmēģināt spēkus televīzijas raidījuma veidošanā.
Billijs Rejs Sairuss
Viņa meita Mailija Sairusa arī ir populāra mūziķe un aktrise.
Ž
Ž ir latviešu alfabēta trīsdesmit trešais burts.
Džurteleku Šimleuluja
Džurteleku Šimleuluja (ro) ir apdzīvota vieta Rumānijā, Transilvānijā, Seležas apriņķī. Atrodas pie Krasnas upes. Džurteleku Šimleuluja pirmoreiz minēta rakstos 1259. gadā.
Citi nosaukumi: Wüst Görgen (vācu), Somlyógyőrtelek (ungāru). Džurteleku Šimleuluja valda kontinentāls klimats ar vidējo temperatūru 8-9° C.
Džinna
Džinna var būt:
Mehmeds VI
Mehmeds VI (ota), arī Mehmeds Vahdettins vai Mehmeds Vahideddins, (1861. gada 14. janvāris — 1926. gada 16. maijs), bija Osmaņu impērijas 36. sultāns (1918—1922) un Islāma 100. kalifs. Par sultānu kļuva pēc sultāna Abdulaziza dēla Jusufa Izzetina pašnāvības 1916. gadā.
Osmaņu impērijai Pirmais pasaules karš bija graujošs, jo kara laikā Bagdādi un Jeruzalemi bija okupējusi Lielbritānija un Eiropas valstis bija sagrābušas savā varā impērijas lielāko daļu. 1920. gada aprīlī Sanremo konferencē nolēma Francijai piešķirt mandātu pār Sīriju un Lielbritānijai pār Palestīnu un Mezopotāmiju. 1920. gada augustā Mehmeda VI pārstāvji parakstīja Sevras līgumu, ar kuru atzina šos mandātus, atcēla Osmaņu impērijas pārvaldi Anatolijā un Izmirā, samazināja Turcijas teritoriju un noteica Hedžazas reģionu par neatkarīgu valsti.
Ar šādu sultāna piekāpšanos neizdevīgajiem nosacījumiem pilnībā bija neapmierināti turku nacionālisti. 1920. gada 23. aprīlī Ankarā Mustafa Kemala pašā vadībā tika izveidota Lielā Turcijas nacionālā asambleja. Tika atcelta sultāna Mehmeda VI valdība un sastādīta pagaidu konstitūcija.
Nacionālisti panāca, ka 1922. gada 1. novembrī tiek pilnībā atcelts sultanāts un 17. novembrī ar britu karakuģi „Malaya” Mehmeds VI pameta Stambulu. Spiests atrasties trimdā, Mehmeds VI apmetās uz dzīvi Maltā un vēlāk pārcēlās uz Itālijas Rivjēru.
Mehmeds VI mira 1926. gada 16. maijā Itālijā, Sanremo un viņu apbedīja Sultāna Selima I mošejā Damaskā. 1922. gada 19. novembrī viņa pirmo brālēnu un troņmantnieku Abdilmedžidu efendi ievēlēja par kalifu. Līdz ar to viņš bija kļuvis par jauno dinastijas galvu kā Abdilmedžids II, bet 1924. gadā kalifātu likvidēja.
ISO 3166-2:AR
ISO 3166-2:AR ir uz Argentīnu attiecināts starptautisks ISO ģeokodēšanas standarts, daļa no ISO 3166-2 standarta.
Standarts apraksta 1 federālo distriktu un 23 provinces. Standartā ietvertie kodi sastāv no Argentīnas ISO 3166-1 divburtu koda AR un papildus burta, kuri ņemti no Argentīnas automobiļu reģistrācijas sistēmas.
Šēra
Šerilina Sarkisjana Lapjēra Bono Olmena (Cherilyn Sarkissian LaPiere Bono Allman), plašāk zināma kā Šēra (Cher; IPA:, dzimusi ) ir armēņu izcelsmes ASV popmūzikas dziedātāja, dziesmu tekstu autore, aktrise, režisore un producente. Viņa ir Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Grammy balvu, Emmy balvu un Zelta globusa balvu ieguvēja un viņai ir piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Uzstāties Šēra sāka 1965. gadā pop/roka grupas Sonny & Cher sastāvā. Vēlāk Šēra kļuva par solo ierakstu mākslinieci, par televīzijas zvaigzni 1970. gados, kā arī par kinoaktrisi 1980. gados, piedaloties tādās populārās filmās kā "Īstvikas raganas", "Silkvuda", "Maska" un "Mēnessērdzīgais", par kuru Šēra ieguva Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā aktrise".
Šēras singls Believe, kas tika izdots 1998. gadā, kļuva par visveiksmīgāko deju mūzikas singlu, kāds jebkad izdots, pārdodot vairāk kā 10 miljonos kopijās. Viņa ir vienīgā sieviešu kārtas mūziķe, kurai pieder Top 10 singli katrā desmitgadē, sākot no 1960. gadiem un vecākā sieviešu kārtas mūziķe, kas ieguvusi pirmo vietu. 60 savas karjeras gados, Šēra ir kļuvusi par populārās kultūras un mūzikas ikonu, un vienu no vispopulārākajām un vispārdotākajām māksliniecēm pasaulē pārdodot vairāk kā 275 miljonus ierakstu (ieskaitot tos, kuri ierakstīti kopā ar Sonny Bono). Šēra ir ļoti atpazīstama ar savu spēcīgo un dziļo balss tembru.
Planšetdators
Planšetdatori pēc pielietojuma veida var tikt iedalīti personālajos planšetdatoros un interneta planšetdatoros.
Planšetdatori mēdz ievērojami atšķirties no citiem datoru veidiem, tiem ir vairākas priekšrocības un trūkumi. Planšetdatori ir brīvi izmantojami apkārtējā vidē, piemēram, tos var ērti lietot stāvot vai guļot. Tie arī aizņem daudz mazāk vietas. Skārienjūtīgais ekrāns pieļauj daudz ērtāku programmu izmantošanu, kam uz personālā datora būtu nepieciešama peles palīdzība, piemēram, zīmēšana, attēlu rediģēšana, dažādu veidu datorspēļu spēlēšana, tomēr tas padara lēnāku datu ievades ātrumu, kam būtu nepieciešama tastatūra, piemēram, rakstot tekstus. Daudziem planšetdatoriem gan ir iespēja pieslēgt tās pašas perifērijas ierīces, ko personālajiem datoriem, tai skaitā arī tastatūru un peli.
Dominējošās planšetdatoru operētājsistēmas 2013. gada beigās ir iOS, kas ir kompānijas Apple izstrādāta, slēgta mobilā operētājsistēma, kas pieejama tikai šīs kompānijas produkcijā, un Google Android, kas ir atvērtā koda projekts, kuru izstrādājusi kompānija Google inc. Šo divu operētājsistēmu panākumus nosaka milzīgais lietotņu jeb lietotņu klāsts un atbalstošo iekārtu izplatība. Apple gadījumā — iPad un iPad mini produktu pārdošanas panākumi, Android gadījumā — Samsung Galaxy Tab, Acer Iconia, Asus EEE pad un citu pārdošanas panākumi.
Ir pieejamas arī citu izstrādātāju operētājsistēmas, tostarp Microsoft Windows 8, Samsung Bada, HP WebOS, Linux u.c., tomēr nelielā lietotņu izstrādātāju atbalsta dēļ tām nav izdevies piesaistīt vērā ņemamu lietotāju loku.
Personālais planšetdators
Personālais planšetdators (en) ir aprīkots ar skārienekrānu un to var vadīt gan ar irbuli, gan ar roku, turklāt gan izmantojot, gan arī neizmantojot tastatūru un peli. Šī datora galvenā atšķirība ir savietojamība ar IBM PC datoriem un iespēja tajos uzinstalēt pilnvērtīgas operētājsistēmas, piemēram, Šāda operētājsistēma ļauj lietotājam neierobežoti izmantot jebkuru programmnodrošinājumu, kas pieejams stacionārajiem datoriem.
Plānais personālais dators
Plānais personālais dators (en) — personālā planšetdatora kompaktais variants ar ekrāna diagonāli 7—11 collu lielumā. Tas paredzēts galvanokārt konkurencei ar interneta planšetdatoriem. Tas ir ar IBM PC savietojams dators un izmanto kādu operētājsistēmu, piemēram, Windows. Tam ir nelielas interfeisa atšķirības, jo tas paredzēts vadībai ar vairākiem pirkstiem vienlaicīgi (multitouch). Teksta ievadei izmanto tikai virtuālo tastatūru, lai gan teorētiski ar bluetooth interfeisu ierīcei var pieslēgt arī ārējo fizisko tastatūru.
Ultramobilais planšetdators
Ultramobilais planšetdators (en), agrāk pazīstams ar Origami Project nosaukumu — ļoti maza izmēra planšetdators, kas līdzinās mobilajam tālrunim. UMPC ierīces ir jauns mobilo datoru tips, apmēram pa vidu starp personālajiem un kabatas datoriem. Tā ir neliela ierīce, ko darbina zemas jaudas Intel Pentium vai VIA C7-M procesors ar aptuveni 1 GHz frekvenci.
Interneta planšetdators
Vai arī uz mākoņu servisam un interneta lietotnēm orientētas operētājsistēmas, piemēram,
Mobilā operētājsistēma neļauj izmantot visu programmnodrošinājuma klāstu, kas pieejams stacionārajiem datoriem, un šajā ierobežotajā funkcionalitātē tie līdzinās elektroniskajām grāmatiņām. Tomēr interneta planšetdatoriem ir vairāk iespēju, nekā elektroniskajām grāmatiņām, piemēram, web-sērfings, teksta lasīšana, ziņojumapmaiņas programmu izmantošana, VoIP un SIP servisi, dokumentu rediģēšana un multimediju failu atskaņošana.
Mobilās interneta ierīces
Mobilās interneta ierīces (en) — kompakti personālie datori ar ekrāna diagonāles izmēru 4—7 collas. Tās paredzētas galvenokārt interneta mājaslapu pārlūkošanai un interneta servisu lietošanai. Kā atsevišķu klasi, MID no UMPC atdalīja Intel. Speciāli šai ierīču kategorijai Intel izstrādāja energoefektīvus x86 savietojamus Intel Atom procesorus ar samazinātu simtuma atdevi (zem 2,5 W).
Edvīns Bārda
Edvīns Johans Bārda (dzimis (pēc vecā stila — ) Rīgā, miris  Liverpūlē ) bija latviešu futbolists un menedžeris, vecākais un pazīstamākais no visiem četriem brāļiem Bārdām, kas spēlēja futbolu.
Planšetdators
Elektroniskā grāmata
Elektroniskā grāmata (en) — kopējs šauras planšetdatoru grupas nosaukums, kas paredzēti teksta informācijas attēlošana elektroniskā veidā. Salīdzinājumā ar kabatas un personālajiem planšetdatoriem, elektronisko grāmatiņu funkcionalitāte ir visai ierobežota.
Edvīns Bārda
Biogrāfija
Dzimis tirgotāja Ernesta Bārdas un viņa sievas Marijas Elizabetes, dzimušas Hazenfusas, ģimenē.
Planšetdators
Kabatas personālais dators
Kabatas personālais dators (en) — pārnēsājama skaitļošanas ierīce ar plašu funkcionalitāti. Sākotnēji PDA tika izmantoti kā elektroniskie plānotāji. Tagad PDA pilnībā nomainīja komunikatori — PDA ar radiosakaru iespējām. Ar "klasisko" PDA nav iespējams zvanīt un tas nav mobilais tālrunis.
Kabatas personālā datora iespējas:
Edvīns Bārda
Biogrāfija
Edvīns Bārda sāka savu futbolista karjeru 1921. gadā, kad viņš pievienojās JKS Riga — tā laika stiprākajam Latvijas futbola klubam. Komandā viņš nospēlēja no 1921. līdz 1922. gadam. 1922. gadā viņš kļuva par komandas treneri. Kopā ar brāli Arvīdu viņu iekļāva Latvijas izlasē tās pirmajā starptautiskajā spēlē pret Igauniju, kas notika 24. septembrī. Divas minūtes pēc draudzības spēles sākuma Edvīns Bārda iesita pirmos vārtus Latvijas futbola izlases vēsturē. No 1922. līdz 1925. gadam Edvīns Bārda Latvijas izlases sastāvā spēlēja astoņās starptautiskajās spēlēs, iesitot piecus vārtus, kā arī piedalījās.
Kaspars Dumpis
Kaspars Dumpis (dzimis ) ir bijušais Latvijas kamaniņu braucējs, pēc karjeras beigām — treneris. Kopš 2014. gada Latvijas kamaniņu braucēju komandas galvenais treneris (amatā nomainīja Pēteri Cīmani).
Trenējies pie Veras Zozuļas. Piedalījies, kur vieninieku sacensībās ierindojās 17. vietā. Augstāko vietu Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā ieņēmis 2003.—2004. gada sezonā (20. vieta).
2007. gadā beidzis sportista karjeru, pēc tam kļuvis par treneri. Tika atzīts par vienu no labākajiem jaunatnes sporta treneriem olimpiskajos sporta veidos 2011. gadā. Kandidējis uz vietu Ķeguma novada domē 2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās no Vidzemes partijas, tomēr netika ievēlēts.
F1 trašu saraksts
Šis ir Formula 1 trašu saraksts. Šeit ir pieminētas visas trases, kurās ir notikusi kaut viena Formula 1 sacīkste no. līdz. gadam, vai ir ieplānota tuvāko sezonu laikā. Trases, kurās notiek sacīkstes. gadā, ir treknrakstā. Aizvadīto sacīkšu skaits pēdējoreiz atjaunots pēc. gada sezonas. Ja gadi ir slīprakstā, katru otro gadu sacīkste šajā trasē nenotika.
Merošova
Merošova (pl, vēsturiski arī Frīdlande Lejassilēzijā ) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidiem no Valbžihas.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, kad, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Svetlana Sļepcova
2017. gadā beigusi profesionālā sporta karjeru. Pēc karjeras beigām viņam izvirzītas apsūdzības par antidopinga noteikumu pārkāpumiem.
Tiberijs
Tiberijs, pilnā vārdā Tiberijs Cēzars Augusts (Tiberius Caesar Augustus), dzimis Tiberijs Klaudijs Nerons (Tiberius Claudius Nero) (* 42. gada p. m. ē. 16. novembrī Romā, † 37. gada 16. martā Mizenā (Misenum), Kampānijā) bija otrais Romas imperators (14—37).
Dzīvesgājums
Cēlies no senās Romas patriciešu Klaudija dzimtas jeb Klaudijiem, Tiberija Nerona (Tiberius Nero) un Līvijas Druzillas (Livia Drusilla) dēls. Māte 39. gadā izšķīrās no Tiberija Nerona un apprecēja imperatoru Oktaviānu. Tiberijs savukārt apprecēja Oktaviāna meitu Jūliju Vecāko (Julia Caesaris filia). Oktaviāns vēlāk adoptēja Tiberiju, un viņš iekļāvās arī Jūliju dzimtā. Tāpēc vēsturnieki pirmos četrdesmit gadus sauc par Jūliju-Klaudiju dinastiju.
Tiberijs tiek atzīts par vienu no izcilākajiem Romas impērijas karavadoņiem, kura kampaņas Panonijā, Rētijā, Ilīrijā un Ģermānijā uz ilgu laiku nodibināja impērijas ziemeļu robežas. Tomēr laikabiedru atmiņās viņš palicis kā drūms un vientuļš valdnieks, kurš īsti nevēlējās būt par imperatoru.
Pēc sava dēla Jūlija Cēzara Drūza (Julius Caesar Drusus) nāves 23. gadā viņš 26. gadā devās prom no Romas, faktisko valdīšanu atstājot pretorija prefektu ziņā.
Vālodzes
Vālodzes var būt:
Know Your Enemy
"Know Your Enemy" ir amerikāņu rokgrupas Green Day dziesma un pirmais singls no viņu astotā studijas albuma 21st Century Breakdown. Singlu izdeva Reprise Records.
Juris Hlibovs
Juris Hlibovs (dzimis, Jūrmalā) ir Latvijas futbola pussargs, kurš šobrīd spēlē FK Daugava/RFS rindās. Šobrīd profesionāli spēlē pokeru.
Pols Ešvorts
2015. gadā atgriezās galvenā trenera amatā Latvijas futbola klubā FK Ventspils. Pirms 2018. gada sezonas, beizoties līgumam, pēc abpusējas vienošanās tas pagarināts netika.
Can't Be Tamed
Can't Be Tamed ir amerikāņu dziedātājas Mailijas Sairusas trešais studijas albums, kas izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Hollywood Records.
Albums tika rakstīts 2009. gada Wonder World Tour laikā. Albums ir sasniedzis vairāku topu augstākās vietas.
Latvijas Republikas Ministru prezidents
Latvijas Republikas Ministru prezidents ir Latvijas Ministru kabineta vadītājs, valsts premjerministrs. Oficiāli tā ir trešā augstākā valsts amatpersona pēc Valsts prezidenta un Saeimas priekšsēdētāja, tomēr politiskās ietekmes ziņā šis ir pats nozīmīgākais amats Latvijā. Kopš Ministru prezidents ir Arturs Krišjānis Kariņš.
Ministru prezidenta funkcijas un pienākumi
Valsts prezidenta aicinātais Ministru prezidenta amata kandidāts, uzaicinot ministrus, sastāda valdību. Kad Ministru prezidenta amata kandidāts Saeimai ir iesniedzis valdības sastāvu, darbības programmu un saņēmis Saeimas uzticību, Ministru prezidents un Ministru kabinets sāk pildīt savus pienākumus.
Ministru prezidents nosaka valdības politikas virzienus un rada vienotu un saskaņotu Ministru kabineta darbu. Ministru prezidents vada Ministru kabineta darbu un ir atbildīgs Saeimas priekšā. Ministru prezidents vada Ministru kabineta un Ministru kabineta komitejas sēdes. Ministru prezidents ieceļ valsts ministrus (pēc uzticības saņemšanas Saeimā), ministriju parlamentāros sekretārus (pēc attiecīgā ministra ieteikuma), ministrus (pēc uzticības saņemšanas Saeimā), Ministru prezidenta biedru, Ministru prezidenta biroja vadītāju un Ministru prezidenta padomniekus.
Konkrēta uzdevuma veikšanai Ministru prezidents ar savu rīkojumu var uz noteiktu laiku izveidot konsultatīvas padomes vai darba grupas (nosakot sastāvu, apspriežamo jautājumu loku, darbību un uzdevumus), lai tās pēc savas kompetences sniegtu ieteikumus Ministru prezidentam vai Ministru kabinetam. Ministru prezidents papildus saviem tiešajiem pienākumiem var uzņemties arī vienas ministrijas pastāvīgu vadību.
Ministru prezidenta amats nav savienojams ar kādu citu algotu amatu valsts vai pašvaldību dienestā, izņemot Saeimas deputāta un mācībspēka amatu izglītības iestādēs. Tāpat Ministru prezidenta amatā esoša persona nevar nedz ieņemt amatu, nedz darboties privātos uzņēmumos vai iestādēs, kas saņem no valsts līdzekļus vai gūst peļņu no valsts. Ministru prezidents nevar saņemt no valsts pasūtījumu un koncesijas.
Ministru prezidenta pārraudzībā ir Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs un Informācijas analīzes dienests.
Par Ministru kabineta atkāpšanos Ministru prezidents paziņo Valsts prezidentam un Saeimas priekšsēdētājam, kuram paziņojums jāiekļauj tuvākās Saeimas plenārsēdes darba kārtībā. Ministru prezidents, kurš atkāpies bez Saeimas neuzticības izteikšanas vai kuram ir izteikta neuzticība, turpina pildīt savus amata pienākumus, izņemot gadījumus, kad Saeima iecēlusi personu, kurai uzdota šo amatu pagaidu pildīšana, līdz tos uzņemas tā amata pēcnācējs.
Ministru prezidents ir tiesīgs prasīt ministru (arī Ministru prezidenta biedru, valsts ministru) atkāpšanos. Ja Ministru prezidents prasa, lai ministrs vai valsts ministrs atkāpjas, ministram ir jāatkāpjas no amata arī tad, ja Saeima viņam nav izteikusi neuzticību.
Ja Ministru prezidents zaudē Saeimas uzticību, viņam kopā ar Ministru kabineta locekļiem jāatkāpjas.
Latvijas Ministru prezidenti
Skatīt arī: Latvijas Republikas Ministru prezidentu uzskaitījums
Ārējās saites
פוליטיקה של לטביה
Seldžuku dinastija
Seldžuku dinastija bija tjurku dinastija, kas valdīja vairākās Tuvo Austrumu valstīs.
Abdulhamids II
Abdulhamids II (osmaņu : عبد الحميد ثانی, turku : İkinci Abdülhamid, dzimis 1842. gada 21. septembris, miris1918. gada 10. februāris) bija Osmaņu impērijas 34. sultāns (1876. gada 31. augusts — 1909. gada 27. aprīlis).
Abdulhamids II faktiski bija pēdējais Osmaņu dinastijas valdnieks, kurš baudīja pilnīgu absolūto varu. Neskatoties uz to, ka pēc Jaunturku revolūcijas viņa gāšana no troņa tika uztverta ar sajūsmu lielākajā daļā Osmaņu impērijas sabiedrības, Abdulhamids II cienījams ar spēju aizturēt neizbēgamo impērijas sabrukumu par dažām desmitgadēm, vēršoties pret separātistu nemieriem ar nežēlīgām un, dažkārt, represīvām autoritārām metodēm, kā arī, ar viltīgiem diplomātiskiem manevriem, izmantojot vienu Eiropas varu pret otru.
Personīgā dzīve
Abdulhamids II bija sultāna Abdulmedžida I un čerkesu izcelsmes Tirimužganas Sultānes dēls. Viņš bija prasmīgs galdnieks un pats pagatavoja lielu daļu savu mēbeļu, kuras mūsdienās var aplūkot Stambulā, Jildizas pilī un Bejlerbeji pilī. Abdulhamids II interesējās par operu un pats sarakstīja pirmos operas klasikas tulkojumus turku valodā. Tāpat kā daudzi citi Osmaņu impērijas sultāni, arī Abdulhamids II bija ievērojams dzejnieks.
Politika
Atšķirībā no saviem priekšgājējiem sultāniem, Abdulhamids II daudz ceļoja uz tālām zemēm. Deviņus gadus pirms troņa ieņemšanas (1867), viņš pavadīja savu onkuli sultānu Abdulazizu ceļojumā uz Austriju, Franciju un Angliju.
Kāpšana tronī (1876)
1876. gada 31. augustā, pēc sava brāļa Murada V gāšanas no troņa viņš tika iecelts tronī, bet 1909. gadā tika gāzts, lai tronī kāptu viņa otrs brālis Mehmeds V. Īpaša uzmanība tronī kāpšanas dienā tika pievērsta tam, ka viņš bez apsardzes jāja pats uz Sultāna Ejupas mošeju, kur viņam arī tika iedots Osmana I zobens. Liela daļa sabiedrības domāja, ka Abdulhamids II būs liberālu ideju atbalstītājs, bet konservatīvie baidījās, ka viņš uzsāks bīstamas reformas. Faktiski viņš, kāpjot tronī, saņēma lielus valsts parādus un tukšu valsts kasi.
Pirmās konstitūcijas periods (1876—1877)
Savā uzrunā, ieņemot troni, Abdulhamids II neizpauda nekādus plānus vai mērķus, lai arī strādāja kopā ar Jaunajiem Osmaņiem, lai veidotu jaunu konstitucionālo iekārtu. Teorētiski, jaunā iekārta būtu varējusi īstenot Islāmam pieņemamu liberalizāciju, nostiprinot Tanzimata rietumu standartu imitāciju. Rietumu standartu politiskā iekārta nevarēja nostiprināties gadsimtiem vecajā Osmaņu politiskajā kultūrā, pat ar milzīgu spiedienu no rietumu pasaules, jo izraisīja impērijā nesaskaņas un pastiprināja pretestību, vismaz no sultāna viedokļa.
1876. gada 23. decembrī sultāns Abdulhamids II proklamēja jaunu konstitūciju un parlamentu. 1876. gada nogalē sarīkoto konferenci Konstantinopolē pārsteidza konstitūcijas proklamēšana un Eiropas varas to neuzskatīja par ievērojamu pagriezienu, dodot priekšroku 1856. gada konstitūcijai (Hatt-ı Hümayun) un 1839. gada konstitūcijai (Hatt-ı Şerif), kā arī apšaubīja parlamenta lomu tautas balss reprezentēšanā.
Tāpat kā iepriekšējās reformu centienu reizēs, izmaiņas Osmaņu impērijā izrādījās gandrīz neiespējamas. Krievijas impērija turpināja mobilizāciju karam un straujš pagrieziens notika līdz ar britu kara flotes pietuvošanos galvaspilsētai no Marmora jūras. Sultāns apturēja konstitūcijas darbību un izsūtīja tās autoru Midhatu pašā. 1877. gada sākumā sākās Osmaņu impērijas un Krievijas impērijas karš.
Sadrumstalotība
Tas, no kā Abdulhamids II visvairāk baidījās, notika uzreiz pēc Krievijas kara pieteikuma 1877. gada 24. aprīlī un tai sekojošās krievu uzvaras 1878. gada februārī. Abdulhamidam II neviens nepalīdzēja, jo princis Aleksandrs Gorčakovs bija uzpircis neitrālo Austriju, noslēdzot Reihštades līgumu un Lielbritānija nevēlējās iesaistīties, baidoties par saviem valdījumiem Dienvidāzijā. Ar Sanstefano līgumu Osmaņu impērijai tika uzlikti nežēlīgi pienākumi: tika piešķirta neatkarība Rumānijai, Serbijai un Melnkalnei; tika noteikta autonomija Bulgārijai; Krievijai bija jācedē Dobruža un Armēnijas atsevišķas daļas un jāmaksā milzīgas kompensācijas.
Tā kā Krievija bija gatava dominēt pār jaunizveidotajām valstīm, Sanstefano līgums tai nodrošināja ietekmi pār lielāko Eiropas dienvidaustrumu daļu. Lielvaras (īpaši Lielbritānija) uzstāja uz grozījumiem šajā līgumā un Berlīnes kongresā tika mazināta Krievijas milzīgā ietekme. Atbildot uz šādu atbalstu, Lielbritānijai 1878. gadā tika izīrēta Kipra un 1882. gadā Lielbritānijas karaspēks okupēja Ēģipti un Sudānu, lai šajās provincēs it kā ieviestu kārtību. Līdz 1914. gadam Kipra, Ēģipte un Sudāna oficiāli palika Osmaņu impērijas valsts sastāvā un tad, līdz ar Osmaņu impērijas iesaistīšanos Pirmajā pasaules karā, Lielbritānija tās oficiāli anektēja.
Krētai Osmaņu impērija piešķīra palielinātas tiesības, bet tās neapmierināja iedzīvotājus un tie centās apvienoties ar Grieķiju. 1897. gada sākumā uz Krētu devās grieķu karaspēks, lai gāztu Osmaņu varu, bet šādai rīcībai sekoja karš, kurā Osmaņu impērija sakāva Grieķiju. Dažus mēnešus vēlāk, salu pārņēma kontrolē Lielbritānija, Francija un Krievija.
Atbalsts Vācijai
Trīspusējai Antantei (Lielbritānija, Francija un Krievijas impērija) ar Osmaņu impēriju bija saspīlētas attiecības, jo Abdulhamids II uzskatīja, ka Osmaņu impēriju jāņem vērā tāpat kā visas pārējās varas. Sultāns uzskatīja, ka viņa impērija arī ir Eiropas lielvara, neskatoties uz to, ka tajā dzīvo vairāk musulmaņu nekā kristiešu. Abdulhamids II un viņa Divāns sevi uzskatīja par modernu valsti, neskatoties uz to, ka eiropiešu acīs vairākas viņu tradīcijas tika uzlūkotas kā dīvainas vai necivilizētas.
Tādēļ Abdulhamids II izvēlējās apvienoto Vāciju kā iespējamo savu sabiedroto. Abdulhamids II divas reizes pie sevis Stambulā uzņēma ķeizaru Vilhelmu II — 1889. gada 21. oktobrī un 1898. gada 5. oktobrī (trešo reizi Vilhelms II viesojās Stambulā 1917. gada 15. oktobrī pie sultāna Mehmeda V). Osmaņu impērijas armijas modernizācijai tika algoti vācu virsnieki Barons von der Golcs un von Ditfurts.
Osmaņu valdības finanšu reorganizācijas nolūkā tika iesaistīti vācu speciālisti un Abdulhamids II centās arvien vairāk varu pārņemt savā tiešā kontrolē, jo vairs neuzticējās saviem ministriem. Vāciešu iesaistīšanās nebija bez intereses, jo viņu palīdzību atlīdzināja ar īpašām dzelzceļa koncesijām. 1899. gadā viņiem tika atdots ilgi iekārotais Bagdādes dzelzceļš.
Otrās konstitūcijas periods
Tautas pazemojošais stāvoklis Maķedonijā un aizvainojums armijā par spiegošanu un ziņotājiem noveda līdz krīzei.
1908. gada vasarā sākās Jaunturku revolūcija un Abdulhamids II, uzzinājis, ka no Salonikas uz Stambulu virzās karaspēka vienības, kapitulēja. 24. jūlijā tika atjaunota apturētās 1876. gada konstitūcijas darbība un nākamajā dienā tika atcelts slepenais dienests un cenzūra, un tika atbrīvoti visi politiskie ieslodzītie.
Tronī sēžot, Abdulhamids II 17. decembrī atklāja parlamenta sēdi, paziņojot, ka pirmā parlamenta „darbība bija apturēta līdz laikam, kamēr cilvēki kļūtu pietiekami izglītoti ar izglītības paplašināšanu visā impērijā.” Patiesībā impērijā jau vairāk kā 30 gadus nebija īstenota neviena izglītības reforma.
Pretapvērsums
Jaunā attieksme nepaglāba sultānu no intrigām ietekmīgu revolucionāro grupējumu starpā un intrigas apstiprinājās līdz ar kontr-revolūciju 1909. gada 13. aprīlī (31 Mart Vakası), kad valdību gāza vairāki karavīri, kurus atbalstīja konservatīvo civiliedzīvotāju sacelšanās galvaspilsētā. Salonikas karavīru atjaunotā valdība pieņēma lēmumu par Abdulhamida II gāšanu no troņa, ieceļot tronī viņa brāli Rešadu efendi.
Līča karš
Karš sākās pēc Irākas iebrukuma Kuveitā. Irākas agresijas dēļ ANO ieviesa ekonomiskās sankcijas pret Irāku, bet starptautiska militāra intervence sākās 1991. gada janvārī un beidzās ar sabiedroto karaspēka uzvaru, kuri ar minimāliem zaudējumiem atkaroja Kuveitas teritoriju. Karadarbības teritorija bija Irāka, Kuveita un Saūda Arābijas robežteritorijas ar Irāku un Kuveitu. Irāka karā laikā arī raidīja raķetes pret mērķiem Saūda Arābijā un Izraēlā. Lielākās koalīcijas dalībvalstis savām darbībām Līča karā piešķīra atsevišķus nosaukumus, ASV — operācijas "Tuksneša vairogs" un "Tuksneša vētra", Lielbritānija — operācija "Grandby", Kanāda — operācija "Friction" un Francija — operācija "Daguet".
Iemesli
Par galveno iemeslu iebrukumam Kuveitā Irāka izmantoja Irākas—Kuveitas nesaskaņas par bagātīgiem naftas laukiem abu valstu pierobežā. Lai gan Kuveita bija Irākas sabiedrotā Irānas—Irākas kara laikā (Kuveita ļāva izmantot savas ostas, kamēr uzbrukuma dēļ bija slēgta Irākas lielākā ostas pilsēta Basra), tomēr pēc šī kara beigām dažādu ekonomisku un diplomātisku nesaskaņu dēļ attiecības strauji pasliktinājās. Strīdus pastiprināja arī Irākas 14 miljardus dolārus lielais parāds Kuveitai, kas bija radies, Kuveitai finansiāli atbalstot Irāku karā pret Irānu. Irāka uzskatīja, ka sakarā ar Irānas ietekmes apturēšanu arābu pasaulē parāds būtu jādzēš, tomēr Kuveitas vadība negrasījās pieņemt šādu lēmumu. 1989. gada beigās notika vairākas abu valstu diplomātu sarunas, taču tajās neizdevās atrisināt nesaskaņas. Beigu beigās Irāka izlēma palielināt naftas pārdošanas cenas, cerot, ka naftas pārdošanas ienākumi palīdzēs kara nomocītajai valstij. Kuveita, reaģējot uz Irākas naftas cenas pacelšanu, palielināja savas naftas apjoma iegūšanu un rezultātā naftas cenas kritās. Lielākā daļa irākiešu šādu rīcību uzskatīja par tiešu agresiju, kas vērsta pret Irākas ekonomiku. Pēc FIB aģentūras aģenta ziņām, kādā tikšanās reizē Kuveitas emīrs Al-Sabahs Irākas ārlietu ministram paziņojis, ka konflikts starp abām valstīm beigsies tiklīdz emīrs ar savu rīcību nebūs panācis to, ka "katra Irākas sieviete ir spiesta strādāt par 10 dolārus vērtu prostitūtu". Visdrīzāk tieši šis izteikums kalpoja kā pēdējais piliens Huseina pacietības kausā un viņš izlēma iebrukt Kuveitā.
Iebrukums
ap pulksten 2:00 naktī četras Irākas regulārās armijas elites divīzijas (1. Hamurapi bruņtransporta divīzija, 2. Al-Medinas Al-Munavera bruņutransporta divīzija, 3. Tavalkala ala-Allah mehanizētā kājinieku divīzija un 6. Nebukandecara motorizētā kājnieku divīzija), kā arī Irākas armijas speciālo uzdevumu vienība iebruka Kuveitā. Specvienību uzdevums bija ieņemt Kuveitas galvaspilsētu, kamēr pārējā armija ieņem lidostu un divas gaisa spēku karabāzes. Neskatoties uz to, ka Irākas armijai bija skaitlisks pārsvars, Kuveitas armija izrādīja sīvu pretestību, taču tai nācās atkāpties uz Saūda Arābijas teritoriju un arī lielākā daļa Kuveitas gaisa spēku paspēja pārbāzēties uz Saūda Arābijas aviobāzēm. Līdz dienas beigām Kuveitas galvaspilsēta bija nonākusi Irākas armijas rokās.
Kā galvo iemeslu ātrajai Kuveitas okupācijai min faktu par nesamērojamajiem spēkiem starp Irāku un Kuveitu. Tomēr Irākas veiktā Kuveitas okupācija neritēja kā sākumā cerēts, jo Sadamam Huseinam bija plāns sagūstīt arī Kuveitas emīru Al-Sabahu. Irākas armija nosūtīja uz Kuveitas galvaspilsētu gaisa desantniekus, taču viņu operācija izrādījās neveiksmīga. Irākas gaisa desantniekiem ne tikai neizdevās sagūstīt Kuveitas emīru, bet viņi cieta lielus zaudējumus, jo negaidīti sīvu pretestību izrādīja Kuveitas gaisa spēki, kas iznīcināja lielu daļu no operācijā esošajiem Irākas gaisa desanta helikopteriem. Pateicoties tieši Kuveitas gaisa spēkiem Kuveitas emīram izdevās neskartam nokļūt Saūda Arābijā. Irākas armija sagūstīja emīra jaunāko pusbrāli šeihu Fahadu Al-Ahmadu Al-Sabahu, kas bija palicis aizstāvēt Kuveitu. Vēlāk šeihs tika nošauts un viņa līķi sadragāja irākiešu tanki. Pēc Kuveitas ieņemšanas par marionešu valdības vadītāju Irākas armija iecēla Alā Huseinu Alī.
Pasaules valstu reakcija
Jau 2. augustā ANO pieņēma rezolūciju ar numuru 660, kurā bija nosodīts Irākas iebrukums Kuveitā kā arī pieprasīts Irākai nekavējoties izvest savu karaspēku no okupētajām Kuveitas teritorijām. 6. augustā ANO pieņēma rezolūciju ar numuru 661, kas noteica ekonomiskās sankcijas pret Irāku. Kuveitā tika izveidota pagaidu valdība, kas lūdza Irāku, lai tā uzņem Kuveitu savā sastāvā. 8. augustā tika paziņots par Kuveitas pilnīgu aneksiju. Daļa no Kuveitas teritorijas tika pievienota Irākas Basras provincei, bet no otras daļas izveidoja jaunu provinci. Saūda Arābijā sāka ierasties bēgļi no Kuveitas.
ANO Drošības padome regulāri pievērsās Kuveitas jautājumam, tika pieņemta rezolūcija. Pret Irāku tika noteiktas dažādas sankcijas un tika veikta arī jūras blokāde. Kā atbildes reakcija tam no Irākas puses sekoja ārvalstnieku sagūstīšana no tām valstīm, kas bija ieviesušas sankcijas pret Irāku. Šie cilvēki faktiski atradās Irākas gūstā, kas ar tiem veica politiskas manipulācijas. Situācija ar gūstā saņemtajiem ārzemniekiem pilnībā tika atrisināta 1990. gada decembrī.