cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seškāji
Seškāji (Hexapoda) ir seškājaini posmkāju dzīvnieki, ar pasaulē vislielāko sugu daudzveidību. Ir zināmi ap 1 mlj. seškāju sugu. Starp tām pazīstamākie ir tauriņi, vaboles, mušas, skudras un bites. Seškājus raksturo sekojošas īpašības. Tie ir sauszemes posmkāji, kuru ķermenis dalās trijos nodalījumos: galvā, krūtīs un vēderā. Trīs posmotu kāju pāri atrodas krūšu nodalījumā. Pie otrā un trešā krūšu segmenta var būt pa pārim spārnu. Tiem seškājiem, kas elpo ar visu ķermeņa virsmu, un kam ir gāzu caurlaidīga āda, izplatība ir ierobežota ar mitra klimata apstākļiem. Tie ir sastopami pārsvarā augsnē vai pūstošu organismu atliekās. Caur trahejām elpojošie seškāji, kam āda ir gāzu necaurlaidīga, var dzīvot arī sausos apstākļos. Pēc žokļu uzbūves visus seškājus dala segžokleņos un kailžokleņos jeb kukaiņos.
Eolika
1966. - 1970.
Grupa "Eolika" dibināta 1966. gada martā Rīgā. Grupas nosaukums atvasināts no Eola - vēju valdnieka sengrieķu mitoloģijā, tādēļ kādā avīžrakstā grupas dalībnieki nosaukti par "vēju dieva bērniem". To veidoja E. Dārziņa mūzikas vidusskolas audzēkņi, kas sākotnēji spēlēja ārzemju dziesmas angļu valodā, piemēram, "The Beach Boys" daudzbalsīgās dziesmas. Grupas pirmajā sastāvā bija Boriss Rezņiks (balss, taustiņinstrumenti), Zigismunds Lorencs (balss, ģitāra), Juris Griņevs (balss, ģitāra), Jurijs Kuzminovs (balss, bass) un Eduards Novikovs (balss, bungas). Vēlāk bungas spēlēja Einārs Raibais (kurš 1969. gada sākumā gan pārgāja uz grupu "Katedrāle") un Vladimirs Plotkins.
Seškāji
Sistemātika
Āpakštips
Eolika
1966. - 1970.
1967. gada sākumā Raimonds Pauls uzaicināja grupu piedalīties Rīgas estrādes orķestra koncertos, grupa kopā ar orķestri devās tūrēs pa Padomju Savienību. Radās grupas dalībnieku oriģināldziesmas, repertuārā bija arī nedaudzas R. Paula dziesmas. 1968. gada februārī grupa ieguva pirmo vietu Vissavienības vokāli instrumentālo ansambļu konkursā "Big-bit-’68" Kijevā.
1968. gadā grupa sadarbojās ar Rīgas Modeļu namu, pavadot tērpu demonstrāciju skates. Par šo sadarbību žurnāls "Zvaigzne" rakstīja: "Rīgas Modeļu namam īsts atradums ir Vissavienības džeza konkursa «Big-bit-68» laureāts — vokāli instrumentālais ansamblis «Eolika». Tā sastāvā spēlē apdāvinātais mūziķis, Starptautiskā Tallinas un Vissavienības Maskavas džeza festivālu laureāts, sitamo instrumentu virtuozs Einars Raibais. Ansambļa puiši izpildīja veselu virkni veiksmīgu improvizāciju par Baha tēmām, atskaņojot pavadījumu modeļiem, kas veidoti pēc svinīgajiem viduslaiku motīviem. Afrikāņu džungļu melodiju ritmi tika veltīti modeļu demonstrējumiem karstām vasaras dienām, raiti priecīgie piesitieni bērnu modeļu demonstrējumiem un džeza improvizācijas par 17. un 18. gadsimta komponistu tēmām, kad tika demonstrēti romantiskā stila tērpi, kuru veidošanā mākslinieki vadījušies pēc Rembranta motīviem."
Tālaika prese rakstīja: ""Eolikas" repertuārs ir daudzveidīgs — gan senas krievu tautas dziesmas un krievu klasiķu skaņdarbi, gan politiski pamfleti, padomju un demokrātisko zemju komponistu skaņdarbi." Repertuārā ir arī Z. Lorenca pret Vjetnamas karu vērsta dziesma ar N. Matvejevas vārdiem "Скоро начнут прибывать домой гробы". Grupa ierakstījusi Ģ. Ramana dziesmu pavadījumus H. Gulbja lugas "Aijā, žūžū, bērns kā lācis" izrādei Nacionālajā teātrī (1968), kā arī mūziku Valda Kroģa dokumentālajai filmai "Re, kur Ro!" (1969).
Kad mūziķi sāka studēt Latvijas Valsts konservatorijā, viņi bija spiesti pārtraukt sadarbību ar REO un atkal kļūt par ballīšu mūziķiem. Šajā laikā tika ierakstītas divas EP (mazās skaņuplates) - vienā no tām bija komponista Aleksandra Kublinska dziesmas, bet otrā pašu grupas dalībnieku dziesmas, kā arī viena R. Paula dziesma, ko grupa ierakstīja kopā ar Noru Bumbieri. "Eolikas" iespēlētais instrumentālais R. Paula skaņdarbs "Melodija no kinofilmas 235 miljoni seju" iekļauts R. Paula pirmajā popdziesmu albumā "Tev, mana labā" (1969).
Z. Lorenca sacerētā kompozīcija "Varam sintezēt visu bez riska" 1968. gadā tika iekļauta koncertfilmā "Muzikālais kokteilis". Pēc kādas no grupas parādīšanās reizēm TV, spēlējot atbrīvotu bigbītu, sekoja feļetons laikrakstā "Cīņa", kas izsmēja grupas stilu. Šī sastāva darbībai beigas pienāca 1970. gadā, kad "Eolikas" dalībniekiem bija jādodas dienēt Padomju armijā.
1972. - 1977.
Pēc atgriešanās no armijas B. Rezņiks, Z. Lorencs un V. Plotkins spēlēja padomju dziesmu izpildītāja, filharmonijas solista Aleksandra Sotikova pavadošajā ansamblī. Viņi piedalījās arī A. Sotikova mazās skaņuplates ierakstā, tā izdota 1974. gadā. Sotikovs savu muzikālo darbību beidza 1977. gadā.
1977. - 1980.
1977. gadā B. Rezņiks dibināja patstāvīgu grupu, kurai atkal tika dots "Eolikas" vārds. Tajā dziedāja pazīstamā 60.-70. gadu dziedātāja Ilona Bāliņa un Ilona Stepanova, kas agrāk darbojusies Rīgas pašdarbības kolektīvos. 1979. gadā grupa uzvarēja Vissavienības estrādes ansambļu konkursā, sekoja koncerti Krievijā un dažādās sociālistiskajās valstīs. Tika ierakstīts pirmais grupas albums "Rīgas sapņi" ar dziesmām krievu valodā.
1980. - 1985.
1980. gadā notika lūzums grupas darbībā - tika pieņemti dziedātāji Viktors Burakovs-Zemgals un Dainis Dobelnieks, bet Bāliņu nomainīja jaunā Olga Rajecka. Turpmākos piecus gadus "Eolika" bija viena no populārākajām Latvijas grupām, labi pazīstama arī PSRS. Šajā laikā tapa grupas lielākie hiti - "Pasaule, pasaulīt", "Zemeņu lauks", "Lielā zive", "Raimonda Paula dziesmu popūrijs" un citas.
Iznāca otrā lielā skaņuplate "Pasaule, pasaulīt", kurā apkopotas vairākas populāras grupas dziesmas.
1986. - 1989.
1986. gadā O. Rajecka pieņēma Imanta Kalniņa piedāvājumu un kļuva par grupas "Turaidas roze" solisti. Viņas vietā tika pieņemta dziedātāja Ruta Saleniece, taču ansambļa popularitāte kritās. Tika izdota trešā skaņuplate "Robinsons Krūzo" ar dziesmām krievu valodā. Savukārt latviešu auditorijai domāta 1987. gada dziesma "Daugava", kas iekļuva "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu vidū.
kopš 1996.
2017. gada 3. maijā, B. Rezņika jubilejas koncertā uzstājās pirmais "Eolikas" sastāvs (B. Rezņiks, Z. Lorencs un J. Griņevs) ar dziesmām "Vecāmāte un runcis" un "Saule un jūra", kā arī 1980. gadu "Eolikas" sastāvs.
Diaz
Diaz var būt:
Anna Seile
Anna Seile (dzimusi Mežotnes pagastā, mirusi ) bija latviešu vides zinātniece, ģeoloģe un politiķe, bijusi vairāku partiju biedre (visilgāk "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", pēdējā "Vienotība"). A. Seile ir bijusi Augstākās Padomes un piecu Saeimas sasaukumu deputāte.
Biogrāfija
A. Seile ir dzimusi 5 bērnu zemnieku ģimenē Mežotnes pagastā, 1957. gadā beigusi Svitenes vidusskolu un iestājusies Latvijas Valsts universitātes Ģeogrāfijas fakultātē. Pēc studiju beigām sākumā strādājusi par ģeogrāfijas skolotāju, pēc tam par ģeoloģi, vēlāk pievērsusies vides zinātnei. Sākot ar 1979. gadu, bija Slīteres rezervāta direktora vietniece zinātniskajā darbā. Par zinātnisko darbu A. Seilei ir piešķirts ģeogrāfijas zinātņu doktora grāds, 1999. gadā viņa atzīta par LU Goda doktori.
Kopā ar vīru Juri ģimenē izaudzināti trīs dēli.
Politiskā darbība
A. Seile tika ievēlēta 5. Saeimā, 6. Saeimā (abās no LNNK saraksta), 7. Saeimā, 8. Saeimā un 9. Saeimā (visās no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta), tobrīd viņa līdzās Dzintaram Ābiķim, Martijamam Bekasovam un Jānim Lagzdiņam bija viena no tikai četriem Latvijas politiķiem, kas bija bijuši visu parlamentu deputāti pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.
A. Seile ir apbalvota ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
Antibiotikas
Antibiotikas (grc, anti- — ‘pret’,, biōtikós — ‘saistībā ar dzīvību’) ir ķīmisko vielu vai to maisījumu grupa, kas nogalina baktērijas un citus mikroorganismus vai kavē to vairošanos. Antibiotikas pieder plašākai antibakteriālo preparātu grupai un tiek lietotas, lai ārstētu infekcijas un to slimības, ko radījuši mikroorganismi, ieskaitot sēnītes un vienšūņus. Nepamatoti lietojot antibiotikas, organisms zaudē savas aizsargspējas, tiek traucēta imūnsistēmas darbība. Antibiotikas neārstē vīrusu izraistītās slimības.
Pēc izcelsmes antibiotikas iedalās dabīgajās, pussintētiskajās un sintētiski iegūtajās antibiotikās. Darbības mehānisma ziņā antibiotikas iedalās bakteriostatiskās, kas kavē baktēriju augšanu, un baktericīdās, kuras tās nogalina. Terminu 1942. gadā ieviesa mikrobiologs Zeļmans Vaksmans, lai apzīmētu jebkuras mikroorganismu izstrādātas vielas, kas lielā atšķaidījumā darbojas pret citu mikroorganismu augšanu.
Triko
Triko (no fr, tricoter — 'adīt') var būt šādi ar trikotāžu saistīti jēdzieni:
Āzijas kauss futbolā
Āzijas kauss futbolā ir svarīgākais nacionālo izlašu turnīrs futbola komandām, kas ietilpst AFC. Tas notiek reizi četros gados kopš 1956. gada. 2007. gada čempionāts gan notika 3 gadus pēc iepriekšējā turnīra. Tas ir līdz šim vienīgais turnīrs, kas tika rīkots vairākās valstīs — Indonēzijā, Malaizijā, Taizemē un Vjetnamā. Kopš 2019. gada finālturnīrā piedalās 24 izlases. Pašreizējie Āzijas čempioni ir Kataras izlase.
AVI
AVI var būt:
Nepārnadži
Nepārnadžu kārtas (Perissodactyla) dzīvnieki ir zīdītāji (Mammalia), kuriem katrai pēdai ir labi attīstīts viens vidējais pirksts. Šie dzīvnieki ir paliela auguma zālēdāji, ar salīdzinoši vienkāršu gremošanas sistēmu.
Vēsture
Zinātnieki uzskata, ka nepārnadžu kārtas pirmie dzīvnieki dzīvoja tagadējā Āzijas teritorijā vēlajā Paleocenā, nedaudz mazāk kā 10 miljonus gadu pēc tam, kad nezināmu iemeslu dēļ izmira dinozauri visā pasaulē. Sākoties Eocenam pirms 55 miljoniem gadu, nepārnadži sāka izplatīties arī citos kontinentos. Pirmie zirgi un tapiri radās Ziemeļamerikas kontinentā. Degunradži attīstījās Āzijā no tapirveidīgiem dzīvniekiem. Eocena vidū pirms apmēram 45 miljoniem gadu degunradži bija sasnieguši Amerikas kontinentu. Senajos laikos dzīvoja apmēram 15 dažādas dzimtas nepārnadžu kārtā. Šīs dzimtas bija ļoti atšķirīgas gan formā, gan izmēros; starp nepārnadžiem bija milzīgie brontoteri Brontotheriidae un savādie kalikoteri Chalicotheriidae. Tomēr vislielākie dzīvnieki bija Āzijas degunradži Rhinocerotidae, kas sasniedza 11 t svaru, kas ir 2 reizes vairāk nekā mūsdienu zilonim.
Nepārnadži bija dominanta dzīvnieku grupa, kas aizņēma plašas teritorijas līdz pat Oligocenam. Pirms 20 miljoniem gadu Miocenā palielinājās teritorijas, kurās auga zāle, tas ieviesa būtiskas izmaiņas dzīvnieku pasaulē: pārnadžu kārtas dzīvnieki ar attīstītāku gremošanas sistēmu kļuva labāk piemēroti jaunajai diētai, spējot uzņemt vairāk olbaltumvielas no nabadzīgākās veģetācijas. Tomēr līdz pat Pleistocenam apmēram pirms 10 000 gadu pasaulē dzīvoja diezgan daudz dažādu nepārnadžu. Tas izmainījās, kad lielos dzīvniekus intensīvi sāka medīt cilvēks.
1836. gads
1836. gads bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Nepārnadži
Nepārnadžu sistemātika
Nepārnadžu kārta mūsdienās esošajiem dzīvniekiem sadalās divās apakškārtās Hippomorpha un Ceratomorpha:
Nepārnadžu kārta PERISSODACTYLA
(†) - izmirusi organismu grupa
Kādreiz valdīja uzskats, ka nepārnadžu kārtas dzīvnieki ir tuvi radinieki pārnadžu kārtas dzīvniekiem, bet nesenie DNA pētījumi ir pierādījuši, ka radniecība starp šīm kārtām nav nemaz tik liela. Izrādījās, ka nepārnadžu kārtas dzīvnieki ir tuvāki radinieki dzīvniekiem gaļēdājiem, sikspārņiem un zvīņnešiem.
Izskats
Nepārnadžu kārtas dzīvnieku grupa ir ļoti dažāda savā izskatā, un tai nevar piemērot vispārēju kopīgu aprakstu. Šajā kārtā ietilpst tik graciozie un ātrie dzīvnieki kā zirgi, gan lielie, masīvie tankam līdzīgie degunradži, un pa vidu šīm divām grupām ir cūkveidīgie tapiri. Tomēr var teikt, ka visi mūsdienās eksistējošie nepārnadži ir lieli dzīvnieki, sākot ar kalnu tapiriem, kas sver 180 kg, un beidzot ar balto degunradzi, kas sver 2 273 kg.
Nepārnadžu formas ir ļoti dažādas, bet tiem visiem ir mezahoniska pēdas struktūra - tas nozīmē, ka dzīvnieka svars tiek uzņemts caur vidējo trešo pirkstu. Mezahoniskas pēdas dzīvniekiem nenodarbinātie pirksti ir atrofējušies, bet trešais pirksts ir attīstījies spēcīgs un liels.
Ieradumi
Nepārnadžu apakškārtas zirgu dzimtas pārstāvji ir ļoti sociāli dzīvnieki, tie veido ģimenes, kuras parasti sastāv no viena tēviņa un vairākām mātītēm. Ģimenes mēdz grupēties lielākos vai mazākos baros. Kopumā zirgu dzimtas pārstāvji ir draudzīgi pret sev līdzīgiem. Fosilie izrakumi liecina, ka tādas dzimtas kā Brontotheriidae arī ir bijuši sociāli dzīvnieki, kas dzīvoja kopīgi lielos baros, pat senie degunradži mēdza dzīvot baros. Pretēji raksturā ir tapiru un mūsdienu degunradžu dzimtas pārstāvji. Degunradži ir izteikti vientuļnieki, kas sargā savu teritoriju, uzbrūkot saviem sugas brāļiem, lai tos padzītu. Tapiri, lai arī nav tik agresīvi kā degunradži, tomēr ir kautrīgi vienmīļi. Tapiri atšķirībā no degunradža nesargā savu teritoriju.
921. gads
921. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Searchlight
Searchlight ir angļu antifašistu žurnāls, kas dibināts 1975. gadā. Publicē atmaskojošus rakstus par antisemītismu, fašismu un rasismu Anglijā.
Anderss Fogs Rasmusens
Anderss Fogs Rasmusens (da, ; dzimis ) ir dāņu politiķis, bijušais NATO ģenerālsekretārs (2009—2014) un Dānijas labējo koalīcijas valdību premjerministrs (2001—2009).
2018. gada janvārī Anderss Fogs Rasmusens kļuva par Latvijā reģistrētās bankas Norvik Banka padomes priekšsēdētāja vietnieku.
Mailss Deiviss
Mailss Devijs Deiviss III (en; dzimis Eltonā, Ilinoisas štatā, ASV, miris  Santamonikā, Kalifornijas štatā, ASV) bija amerikāņu trompetists, komponists. Viņš tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta ietekmīgākajiem mūziķiem. Ar savām grupām viņš deva lielu ieguldījumu vairāku džeza virzienu attīstībā. Vairāki plaši pazīstami mūziķi ir guvuši atpazīstamību pateicoties darbībai M. Deivisa ansambļos.
Halikarnāsas mauzolejs
Halikarnāsas mauzolejs bija kapenes, kas tika būvētas laika posmā no 353. līdz 350. gadam p.m.ē. Halikarnāsā (mūsdienu Bodruma, Turcijas teritorija) Persiešu impērijas satrapam Mausolam un viņa sievai un māsai Artemīsijai II. Celtnes arhitekti bija grieķi Satirs un Pītijs. Halikarnāsas mauzolejs ir viens no septiņiem pasaules brīnumiem.
Mailss Deiviss
M. Deiviss ir ticis atzīts par vienu no svarīgākajām personām džeza vēsturē, turklāt 2006. gadā ir uzņemts rokenrola slavas zālē. viņa albums Kind of Blue kļuva par ceturto M. Deivisa albumu, kas pēc RIAA sistēmas ir ticis sertificēts ar platīna disku. Kind of Blue ir vispārdotākais albums džeza vēsturē. M. Deiviss ir saņēmis vairākas Grammy balvas, viņam ir veltīta zvaigzne Holivudas slavas alejā.
Halikarnāsas mauzolejs
Halikarnāsas mauzolejs ir apmēram 45 m augsts, uz katras sienas bija reljefa rotājumi, kurus veidoja četri grieķu skulptori: Leohars, Briaksis, Skops un Timotejs.
Mailss Deiviss
Kopumā M. Deiviss ir izdevis 67 studijas albumus.
Halikarnāsas mauzolejs
Mauzolejs pastāvēja vairāk nekā 1800 gadu, taču 12.—15. gadsimtā to izpostīja vairākas zemestrīces.
Mailss Deiviss
Biogrāfija
Par mūziku M. Deiviss sāka interesēties bērnībā, 12 gadu vecumā tika uzsākta trompetes mācīšanās. Vidusskolas laikā viņš pelnīja naudu, spēlējot bāros.
M. Deiviss pameta mācības vidusskolā, lai muzicētu Čārlija Pārkera bībopa kvintetā no 1944. gada līdz 1948. gada. Pēc tam viņš ierakstīja Birth of the Cool sesijas ierakstu kompānijai Capitol Records, kas bija sākums kūldžeza (cool jazz) attīstībai. 1950. gados M. Deiviss, lai pelnītu naudu heroīnam, izdeva lielu skaitu ierakstu Prestige Records, ko uzskata par agrīno hārdbopa mūziku. 1955. gadā pēc veiksmīga snieguma Ņūportas džeza festivālā M. Deiviss parakstīja līgumu ar Columbia Records, pēc kura tapa 1957. gada albums 'Round About Midnight. Ar to sākās viņa komerciāli veiksmīgākais periods, kura laikā M. Deiviss sadarbojās gan ar džeza orķestriem, gan grupām.
Pseidozinātne
Pseidozinātne ir metodoloģija, ticība vai prakse, kas tiek pasniegta kā zinātniska, taču neatbilst zinātniskajai metodei; tai trūkst zinātniskā statusa pierādījumu, drošticamības vai kādā citā ziņā. Pirmoreiz šo terminu izmantoja 1843. gadā franču fiziologs Fransuā Magendī (François Magendie), kurš tiek uzskatīts par eksperimentālās fizioloģijas un vivisekcijas pionieri.
Šim terminam ir raksturīga nievājoša pieskaņa. Tie, kuriem piedēvē nodarbošanos ar ‘’pseidozinātni’’ vai tās aizstāvību, parasti apstrīd šādu raksturojumu. Zinātnes filozofu vidū pastāv domstarpības par to, vai ir kādi uzticami un objektīvi kritēriji, pēc kuriem atšķirt ‘’pseidozinātni’’ no neakadēmiskās ‘’zinātnes’’.
Mailss Deiviss
Biogrāfija
Pēc tam sliktās veselības dēļ M. Deiviss pātrauca mūziķa karjeru. 1980. gados viņš atsāka muzicēt. Pieaicinot jaunākus mūziķus, M. Deiviss radīja popmūzikai draudzīgus ierakstus, piemēram, The Man with the Horn (1981) un Tutu (1986). Tie izraisīja daudzu kritiķu nepatiku, bet ļāva nostiprināt M. Deivisa atpazīstamību plašākam klausītāju lokam. Šajā laikā M. Deivisa koncerti tika ātri izpārdoti un notika daudzās pasaules vietās, kā arī lielāka nozīme tika pieškirta jaunākajām video tehnoloģijām, filmām un televīzijai. M. Deiviss nomira 1991. gadā no insulta, plaušu karsoņa un elpošanas mazspējas.
Halikarnāsas mauzolejs
Mūsdienās vārds mauzolejs tiek attiecināts uz lieliem apbedījumu pieminekļiem.
Pseidozinātne
Pseidozinātnei raksturīgs nenoteiktu, pārspīlētu vai nepārbaudāmu apgalvojumu lietojums, pārlieka paļaušanās uz apstiprinājumiem un atspēkojumu ignorēšana, atvērtības trūkums citu ekspertu pārbaudēm un progresa trūkums teoriju attīstībā.
Priekšvēsture
Standarti zināšanu, metodoloģijas vai prakses zinātniskuma pārbaudei atšķiras katrā jomā. Tomēr pastāv vairāki pamatprincipi, kuriem piekrīt vairums zinātnieku, kā, piemēram, atkārtojamība un pārbaudāmība starpdisciplināros pētījumos. Šie principi nodrošina to, ka attiecīgos rezultātus var atkārtoti iegūt un izmērīt tādos pašos apstākļos, kas ļauj tālākos pētījumos noskaidrot, vai hipotēze vai teorija par apskatāmo parādību ir pareiza un ticama tā, lai to varētu izmantot arī citi cilvēki, ieskaitot pārējos zinātniekus un pētniekus. Nepieciešams, lai visa pētījuma gaitā tiek izmantota zinātniskā metode, un kļūdas rašanās iespēja tiek ņemta vērā vai izslēgta pavisam, izmantojot dubultaklo metodi vai statistiskā ceļā izmantojot precīzus mērījumus un paraugu ņemšanas procedūras. Visi iegūtie dati, ieskaitot datus par eksperimenta/vides apstākļiem, ir rūpīgi jādokumentē, tādējādi nodrošinot kolēģiem iespēju veikto pētījumu pārbaudīt un veikt papildu eksperimentus vai pētījumus, kas apstiprinātu vai falsificētu rezultātus, kā arī ļautu izvērtēt citus svarīgus faktorus, kā, piemēram, statistisko nozīmīgumu, ticamības intervālu un kļūdas robežu.
20. gs. vidū Karls Popers ieteica falsificējamības metodi zinātnes atšķiršanai no ne-zinātnes. Tādi apgalvojumi, kā ‘’Dievs radīja Visumu’’ var būt patiesi vai aplami, taču nav iespējams izdomāt pārbaudes, kas varētu pierādīt to aplamību, tāpēc tie nav zinātniski; tie atrodas ārpus zinātnes redzesloka. Popers iedalīja ne-zinātni filozofiskajos, matemātiskajos, mitoloģiskajos, reliģiskajos un/vai metafiziskajos formulējumos no vienas puses un pseidozinātniskajos no otras puses, lai gan nepiedāvāja skaidrus kritērijus to atšķiršanai. Astroloģiju un psihoanalīzi viņš minēja kā pseidozinātnes piemērus, bet Einšteina relativitātes teoriju kā zinātnes piemēru. Nedaudz vēlāk Pols Tagards (Paul Thagard, 1978) ieteica atšķirt pseidozinātni pēc tā, ka ilgstošā laika periodā tā ir mazāk progresējusi par alternatīvajām teorijām un tās aizstāvjiem nav izdevies pierādīt teorijas pamatotību un pielietojumu praksē. Mario Bunge (Mario Bunge) ieteicis ‘’ticības sfēru’’ un ‘’pētījumu sfēru’’ kategorijas, lai atšķirtu zinātni no pseidozinātnes.
Zinātnes filozofs Pauls Feirābends (Paul Feyerabend) iebildis, ka no zināšanu socioloģijas skatupunkta zinātnes un ne-zinātnes atšķiršana nav nedz iespējama, nedz vēlama. Atšķiršanu apgrūtina tas, ka, piemēram, iegūstot jaunus datus, gan zinātnes teorijas, gan metodes attīstās dažādā ātrumā. Bez tam specifiskie standarti, kas pielietojami vienā zinātnes jomā, var arī nederēt citās nozarēs. Tagards arī raksta no socioloģiskā skatupunkta un apgalvo, ka ‘’ ''noskaidrošana, ar ko zinātne atšķiras no pseidozinātnes, ir filozofiskā puse mēģinājumam pārvarēt sabiedrības nevērību pret īstenu zinātni. ’’ Skeptiķi, no kuriem visievērojamākie ir Ričards Dokinss (Richard Dawkins), Mario Bunge, Karls Seigans un Džeimss Randi (James Randi), kā arī Gudro kustība (Brights movement'') uzskata visas pseidozinātnes par to piekritējiem kaitīgām — vai nu uzreiz vai ilgstošā laika posmā. Šie kritiķi uzskata, ka pseidozinātnes rodas dažādu iemeslu dēļ, sākot ar vienkāršu naivumu zinātnes un zinātniskās metodes rakstura ziņā, beidzot ar tīšu maldināšanu finansiāla vai politiska labuma gūšanas nolūkos. Galējos gadījumos var tikt skarta cilvēku veselība, piemēram, fizikālās vai mentālās terapijas gadījumā vai arī nenovērtējot draudus drošībai. Tādos gadījumos, kad pastāv tieša kaitējuma iespēja pacientiem, klientiem, plašākai sabiedrībai vai videi, ir iemesls izvērtēt pseidozinātniskumu.
Pseidozinātnes atpazīšana
Kāda nozare vai teorija var pamatoti tikt uzskatīta par pseidozinātnisku, kad (1) tā ir pasniegta kā atbilstoša vispārpieņemtajām zinātnisko pētījumu normām; bet (2) praksē parādās, ka tā neatbilst šīm normām, jo īpaši zinātniskajai metodei. Teorijas var tikt uzskatītas par pseidozinātniskām vairāku iemeslu dēļ. Karls Popers uzskatīja astroloģiju par pseidozinātni vienkārši tāpēc, ka tās apgalvojumi ir tik nenoteikti, ka tie nekad nevar tikt atspēkoti, turpretī Pols Tagards uzskata astroloģiju par pseidozinātni tāpēc, ka tās sekotāji gandrīz necenšas attīstīt savu teoriju un galīgi nepakļauj savu mācību kritiskai izvērtēšanai, salīdzinot ar citām teorijām, kā arī rīkojas selektīvi attiecībā uz pierādījumiem. Tagards apgalvo, ka kopumā pseidozinātnes vairāk fokusējas uz līdzībām nekā uz cēloņsakarībām.
Zinātne arī atšķiras no atklāsmes, teoloģijas vai garīguma ar to, ka tā piedāvā ieskatu fiziskajā pasaulē ar empīrisku pētījumu un pārbaužu palīdzību. Šī iemesla dēļ zinātniskais kreacionisms un saprātīgā radīšana (inteligent design) akadēmiskās zinātnieku kopienas skatījumā ir pseidozinātnes. Galvenie strīdus jautājumi attiecas uz evolūcijas ietekmi uz dzīvo organismu attīstību, kopīgās izcelsmes ideju, Zemes ģeoloģisko vecumu, Saules sistēmas veidošanos un Visuma rašanos. Uzskatu sistēmas, kas balstās dievišķā zināšanu avotā, nav uzskatāmas par pseidozinātni, ja tās netiek uzdotas par zinātniskām vai ja tās neapstrīd vispāratzītas zinātnes patiesības.
Daži populārās zinātnes apgalvojumi un plaši izplatīti uzskati var arī neatbilst zinātnes kritērijiem. Populārā zinātne var padarīt robežu starp zinātni un pseidozinātni neskaidru vispārējai sabiedrībai un var būt saistīta arī ar zinātnisko fantastiku. Daudzi cilvēki, kas novirzās no zinātniskās metodes un neļauj kolēģiem pārskatīt savu pētījumu rezultātus, nodarbojas un interesējas par populāro zinātni. Ja kādas nozares apgalvojumus var eksperimentāli pārbaudīt un tie atbilst metodoloģiskajiem standartiem, tā nav ‘’pseidozinātne’’, lai cik savāda, pārsteidzoša vai neatbilstoša līdzšinējai pieredzei tā arī būtu. Ja apgalvojumi neatbilst esošajiem eksperimentālajiem rezultātiem vai vispāratzītai teorijai, bet metodoloģija ir atbilstoša, ir jārīkojas uzmanīgi; zinātne ir hipotēžu pārbaudīšana, kas var izrādīties aplamas. Tādā gadījumā darbs var tikt aprakstīts labāk nekā idejas, kas vēl nav vispāratzītas. Protozinātne ir jēdziens, ko reizēm izmanto, lai apzīmētu hipotēzi, kas vēl nav adekvāti pārbaudīta ar zinātnisko metodi, bet kas citādā ziņā ir konsekventa esošajai zinātnei vai arī kas tajos punktos, kurā tā ir nekonsekventa, sniedz saprātīgu nekonsekvences aprakstu. Tā arī apraksta praktisku zināšanu krājuma pāreju zinātniskā teorijā. Tālāk aprakstītas sliktas zinātniskās domāšanas pazīmes.
Demogrāfiskais raksturojums
Nacionālais Zinātnes fonds (National Science Foundation) apgalvo, ka ASV ‘’pseidozinātniski’’ uzskati ieguva plašāku izplatību 1990. gados, sasniedza kulmināciju 2001. gadā un kopš tā laika to izplatība ir nedaudz mazinājusies; tomēr ASV pseidozinātniski uzskati ir joprojām izplatīti. Rezultātā, kā vēsta NSF ziņojums, ir izveidojusies situācija, kad sabiedrībā trūkst zināšanu par pseidozinātnisko uzskatu izplatību un pseidozinātniskas prakses tiek vispārēji piekoptas. Bunge apgalvo, ka ‘’''Sabiedriskā aptauja par zināšanām par zinātni ASV parādīja, ka 1988. gadā 50% pieaugušo amerikāņu noraidīja evolūcijas teoriju un 88% ticēja astroloģijai kā zinātnei.''’’ Citi pētījumi apliecina, ka aptuveni trešdaļa pieaugušo amerikāņu uzskata astroloģiju par zinātnisku.
Klīniskā psiholoģija
Neirologi, klīniskie psihologi un citi akadēmiķi ir noraizējušies par, viņuprāt, pseidozinātnisku mācību izplatību psihoterapijā un populārajā psiholoģijā, kā arī tādu terapijas veidu izplatību kā neirolingvistiskā programmēšana, EMDR, atdzimšana (rebirthing), reparentings, scientoloģija un primālā terapija, kas arī tiek uzskatītas par pseidozinātnēm un kuras piekopj valdības pārstāvji, profesionāļi un vispārējā publika. Viņi apgalvo, ka zinātniski nepamatotie, bet populārajā psiholoģijā izmantotie terapijas veidi var kaitēt jutīgiem sabiedrības pārstāvjiem, mazināt atzītu terapijas veidu ietekmi un lielā mērā to izplatība veicina nepareizu priekšstatu par cilvēka smadzenēm un prātu iesakņošanos sabiedrībā. Norkross ar kolēģiem pētīja zinātnes/pseidozinātnes jautājumu, aptaujājot ekspertus par to, kuras teorijas vai terapijas veidi, viņuprāt, ir noteikti apšaubāmas, un rezultātā tika noskaidroti 14 šādi virzieni.
Psiholoģiskie izskaidrojumi
Noslieci uz pseidozinātniskiem uzskatiem izskaidro psiholoģija, it sevišķi sociālā psiholoģija. Cilvēku nosliece meklēt apstiprinājumus nevis atspēkojumus (tendence uz apstiprinājumu), tendence uz psiholoģiski ērtiem uzskatiem un tendence pārmērīgi vispārināt ir tie iemesli, ko psiholoģija piedāvā vispārizplatītās pieķeršanās pseidozinātniskai domāšanas izskaidrošanai. Saskaņā ar Beieršteinu (Beyerstein, 1991) cilvēki ir disponēti uz asociācijām, kas balstās tikai līdzībās, un bieži vien nepareizi nosaka cēloņu seku sakarības. Lindemans apgalvo, ka bieži vien pseidozinātne ‘’daudz vieglāk’’ apmierina cilvēku sociālās vajadzības (piemēram, ‘’izzināt sevi un pasauli, izjust kontroli pār sekām, justies piederīgam, izjust pasaules labvēlību un uzturēt augstu pašapziņu’’) nekā zinātnes sniegtā informācija. Bez tam pseidozinātniskie skaidrojumi vispārēji netiek analizēti racionāli, bet gan empīriski. Darbojoties pēc citādiem noteikumiem, pretstatā racionālai domāšanai empīriskā domāšana skaidrojumu atzīst par pamatotu, ja tas ir ‘’personiski funkcionāls, apmierinošs un pietiekams’’, ja tas piedāvā pasaules aprakstu, kas vairāk atbilst personiskajam pasaules redzējumam nekā zinātnes sniegtais, un ja tas samazina potenciālā darba apjomu, kas nepieciešams sarežģītu notikumu un rezultātu izprašanai.
Zinātnes un pseidozinātnes robežas
Robeža zinātnes un pseidozinātnes starpā ir ļoti strīdīga un analītiski grūti nosakāma pat pēc vairāk nekā gadsimtu ilgas diskusijas zinātnes filozofu un dažādu nozaru zinātnieku pārstāvju starpā un pat par spīti vispārējai zinātniskās metodes pamatkritēriju atzīšanai. Pseidozinātnes koncepts balstās domā, ka zinātniskā metode ir nepareizi interpretēta vai pielietota attiecībā pret pastāvošo paradigmu, taču daudzi zinātnes filozofi pastāv uz to, ka dažādās zinātnes nozarēs dažādos laikos tika atzītas dažādas metodes. Pauls Feirābends, piemēram, apstrīd, vai vispār ir iespējams novilkt skaidru robežu zinātnes, ‘’īstās’’ zinātnes un ‘’protozinātnes’’ (viņa ieviests termins) starpā, it īpaši, ja pastāv ievērojama kulturālā vai vēsturiskā distance. Pastāv labi pazīstami gadījumi, kad dažas teorijas, kas sākotnēji tika atzītas par pseidozinātniskām, vēlāk zinātniskā kopiena atzina par pamatotām, piemēram, kontinentālais dreifs, kosmoloģija, lodveida zibens un radiācijas homeostāze. Kā cits piemērs minama osteopātija, kas saskaņā ar Kimbelu Atvudu (Kimball Atwood) ‘’ vairākuma pārstāvju gadījumā atteicās no saviem pseidozinātniskajiem pirmsākumiem un pievienojās racionālās veselības aprūpes pasaulei’’. Toties citas mācības, tādas kā frenoloģija vai alķīmija, sākotnēji tika uzskatītas par nopietnām zinātnēm, taču mūsdienās ir atzītas par pseidozinātni. Pie kam pastāv tādas kulturālas, tradicionālas vai senas prakses kā akupunktūra (ķīniešu tradicionālās medicīnas daļa), vai Ājurvēda (indiešu tradicionālās medicīnas daļa), kas neatbilst mūsdienu zinātnes principiem, bet kas nav pseidozinātnes, jo to aizstāvji nepretendē uz to zinātniskumu atbilstoši mūsdienu zinātniskās metodes standartiem.
Lerijs Loudens (Larry Laudan) apgalvo, ka ‘’pseidozinātnei’’ nav nekādas zinātniskas nozīmes un šo terminu izmanto lielākoties, lai izteiktu mūsu emocijas: ‘’Ja mēs vēlamies piederēt saprātīgo cilvēku daļai, mums ir jāizmet tādi jēdzieni kā ‘’pseidozinātne’’ un ‘’nezinātnisks’’ no mūsu vārdu krājuma; tās ir tikai tukšas frāzes, kas tikai izsaka mūsu emocijas’’. Tāpat arī Ričards Maknellijs (Richard McNally) apgalvo, ka: ‘’Jēdziens ‘’pseidozinātne’’ ir kļuvis par kaut ko vairāk nekā tikai lipīgu liekvārdu ātrai oponenta atvairīšanai mediju ierakstu fragmentos’’ un ‘’Kad medicīnas nozares privātuzņēmēji aizstāv savu jaunatklājumus, mums nevajadzētu tērēt savu laiku, lai noteiktu, vai viņu teiktais ir klasificējams kā pseidozinātne. Drīzāk mums būtu viņiem jājautā: ‘’Kā jūs zināt, ka jūsu izgudrojums/atklājums darbojas? Kādi ir jūsu pierādījumi?’’ Terminam ‘’pseidozinātne’’ ir arī politisks pielietojums, kas met ēnu uz jebkādiem zinātnes strīdīgajiem jautājumiem. Imre Lakatoss (Imre Lakatos), piemēram, atzīmē, ka PSRS komunistiskā partija savulaik apgalvoja, ka Mendeļa ģenētika ir pseidozinātne, un tās aizstāvjus, ieskaitot tādus atzītus zinātniekus kā Nikolaju Vavilovu, nosūtīja uz Gulagu un ka ‘’Rietumu liberālajā iekārtā’’ tiek liegta runas brīvība tādos jautājumos, ko tā uzskata par pseidozinātni, sevišķi tajos punktos, kur tie ir pretrunā ar vairākuma viedokli.
Forera efekts
Forera efekts (pazīstams arī kā personīgā novērtējuma aplamība jeb Barnuma efekts pēc amerikāņu izklaides biznesa miljonāra P. T. Barnuma novērojuma, ka ‘’mums ir kaut kas ikvienam’’) ir novērojums, ka cilvēki savas personības aprakstus novērtē kā ļoti precīzus, ja uzskata, ka tie ir izveidoti tieši viņiem, lai gan patiesībā tie ir virspusēji un pietiekami vispārīgi, lai atbilstu gandrīz ikvienam. Forera efekts daļēji izskaidro, kāpēc sabiedrībā tik plaši atzīti tādi uzskati un prakses kā astroloģija, pareģošana un dažu veidu personības testi.
Līdzīgs efekts ir subjektīvais novērtējums. Subjektīvais novērtējums parādās tad, kad divi savstarpēji nesaistīti vai pat gadījuma rakstura notikumi tiek uztverti kā saistīti kādas ticības, gaidu vai hipotēzes dēļ. Tādējādi cilvēki meklē saistību starp savu paštēlu un sava horoskopa detaļām.
Forera demonstrācija
1948. gadā psihologs Bertrams R. Forers saviem studentiem izdalīja personības testu. Pēc testa izpildes viņš pateica, ka katrs no viņiem ir saņēmis unikālu personības analīzi, kas balstīta testa rezultātos, un ka viņiem vajag novērtēt 5 punktu skalā (0 — galīgi nemaz, 5 — pilnībā), cik ļoti rezultāti atbilst viņu pašu domām par sevi. Patiesībā katrs no viņiem saņēma vienu un to pašu skaidrojumu: ‘’Jums vajadzīgas citu cilvēku simpātijas un atzinība, tomēr sliecaties būt paškritisks. Lai gan jums piemīt šādi tādi trūkumi, kopumā jūs spējat tos kompensēt. Jums piemīt vērā ņemams potenciāls, ko jūs vēl neesat īstenojis. Lai gan esat disciplinēts un spējīgs uz paškontroli ārēji, iekšēji jums ir nosliece uz raizēm un nedrošību. Laiku pa laikam jūs māc šaubas, vai esat pieņēmis pareizo lēmumu un vai esat rīkojies pareizi. Jums patīk zināma deva pārmaiņu un dažādības, un jūs kļūstat neapmierināts, ja sastopaties ar ierobežojumiem un šķēršļiem. Jūs arī uzskatāt sevi par neatkarīgu domātāju, un jūs nepieņemat citu domas bez apmierinošiem pierādījumiem. Bet jūs esat atklājis, ka nav sevišķi gudri būt pārāk atvērtam pret citiem. Reizēm jūs esat ekstraverts, laipns un sabiedrisks, bet citkārt jūs esat introverts, piesardzīgs un distancēts. Daži no jūsu centieniem ir visai nereāli.’’ Vidējais novērtējums bija 4,26, bet tikai pēc vērtējumu iesniegšanas Forers atklāja, ka katrs students ir saņēmis vienu un to pašu raksturojumu, ko viņš bija apkopojis, izmantojot dažādus horoskopus.
Efektu nosakošie mainīgie
Vēlākie pētījumi apliecināja, ka cilvēki sniedz augstākus precizitātes novērtējumus, ja izpildās šādi nosacījumi:
Jupiters (mitoloģija)
Jupiters (la) romiešu mitoloģijā ir varenākais no dieviem, dievu valdnieks. Tāpat kā Zevs, kas ir analogs sengrieķu mitoloģijā, Jupiters ir debesu un pērkona dievs, kas pārvalda laikapstākļus. Viņam ir arī daudzas citas svarīgas funkcijas. Cilvēki ticēja, ka Jupiters nosaka cilvēku dzīves ritmu un pareģo nākotni, veidojot dažādas zīmes debesīs. Jupitera nozīmīgākais templis atradās Kapitolija kalnā, vienā no septiņiem Romas pakalniem. Baltā krāsa bija Jupitera svētā krāsa. Viņa priesteri valkāja baltas drānas, tika ziedoti dzīvnieki baltā krāsā, kā arī ratus vilka balti zirgi. Jupitera sieva ir Junona.
3233 Krišbarons
3233 Krišbarons ir galvenās asteroīdu joslas asteroīds ar apriņķojuma periodu 1213,5699777 dienas (3,32 gadi). To atklāja Nikolajs Černihs 1977. gada 9. septembrī Krimas Astronomiskajā observatorijā.
Asteroīds nosaukts par godu latviešu folkloristam Krišjānim Baronam.
Mihaels Andreass Barklajs de Tolli
Mihaels Andreass Barklajs de Tolli (de, ru;  — ) bija vācbaltiešu virsnieks, Somijas lielhercogistes ģenerālgubernators (1809—1810). Kā Krievijas impērijas kara ministrs (1810—1812) vadīja impērijas armiju 1812. gada karā ar Napoleonu I, vēlāk komandēja apvienotos Prūsijas-Krievijas spēkus (1813—1814). Iecelts par ģenerālfeldmaršalu (1814) un kņazu (1815).
Izcelsme
Cēlies no bagātu Rīgas tirgotāju Barklaju de Tolli dzimtas. Pēc dzimtas leģendas viņa tēva dzimta atzarojusies no sena skotu klana, tomēr tiešā senču līnija izsekojama līdz tirgotājam Pīteram Barklajam, kas pēc 1621. gada pārcēlies uz Zviedru Vidzemi un ieguvis Rīgas namnieka tiesības, miris 1661. gadā. Viņa dēls Johans Stefans (1638—1694) bijis Rīgas rātskungs, bet mazdēlam Viljamam Stefanam (1675—1735) bija divi dēli, no kuriem vecākais Johans Vilhelms Barklajs de Tolli kļuva par Rīgas Lielās ģildes eltermani (viņa dēls Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli (1752—1826) bija Rīgas birģermeistars), bet jaunākais Veinholds Gothards (1726—1781) dienēja Krievijas impērijas armijā ķeizarienes Elizabetes laikā. Pēc atvaļināšanās no dienesta viņš atgriezās dzimtenē un apprecējās ar Margaretu Elizabeti fon Smitenu (1733—1771). 1750. — 1760. gadā viņš dzīvoja Liellugažu muižā (de, et) pie tagadējās Latvijas-Igaunijas robežas, vēlāk nomāja Laiksāres muižu (et). Viņiem bija trīs dēli Akels Heinrihs (dzimis 1758), Ēriks Johans (1759—1819) un Mihaels Andreass (1761—1818), kas visi kļuva par Krievijas impērijas armijas augsta ranga virsniekiem, un viena meita Kristīne Ģertrūde Anna, precējusies fon Līdere (von Lüder, 1770—1865).
Dzīvesgājums
Mihaela Andreasa Barklaja de Tolli dzimšanas vieta un datums nav precīzi zināmi. Saglabājies ieraksts, ka viņš kristīts Žeimeles luterāņu baznīcā 1761. gada 27. decembrī. Vairums biogrāfu uzskata, ka viņš dzimis 1761. gada 13. (24.) decembrī Pamūšes muižā (de) pie mūsdienu Latvijas-Lietuvas robežas), kaut gan pats viņš rakstījis, ka dzimis Rīgā. Pastāv arī versija par piedzimšanu Valkas apkaimē. No 1764. gada viņu audzināja mātesmāsa, kas bija precējusies ar Krievijas impērijas armijas virsnieku G. V. Fermoilenu (Vermeulen). 1776. gadā viņš 15 gadu vecumā iestājās Pleskavas dragūnu pulkā, 1778. gadā paaugstināts par kornetu, 1786. gadā — par poručiku, pārcelts uz Somijas jēgeru korpusu. 1787. gadā paaugstināts par leitnantu, 1788. gadā iecelts par ģenerāladjutantu un paaugstināts par kapteini. No 1787. gada piedalījās krievu-turku karā, no 1790. gadā krievu-zviedru karā (1788—1790). Pēc karu beigām kapteinis Barklajs tika pārcelts uz Sanktpēterburgas grenadieru pulku, 1791. gadā Tarvastu muižā (et) salaulājās ar Augusti fon Smiteni (1770—1828).
Polijas dalīšanas laikā 1794. gadā piedalījās Kostjuško sacelšanās apspiešanā, paaugstināts par apakšpulkvedi un pārcelts uz Igaunijas jēgeru pulku par bataljona komandieri, 1798. gadā paaugstināts par pulkvedi un šī pulka komandieri. 1799. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru. Ģenerālmajors Barklajs kā divīzijas komandieris 1806.-1807. gados piedalījās karā pret Napoleonu I, Prūšu Eilavas kaujā (Schlacht bei Preußisch Eylau) smagi ievainots. Paaugstināts par ģenerālleitnantu. 1808. gadā piedalījās Somijas iekarošanā. No 1809. līdz 1810. gadam bija Somijas lielhercogistes ģenerālgubernators. 1809. gadā paaugstināts par infantērijas ģenerāli (apejot virkni ģenerālleitnantu ar ilgāku stāžu, kas izsauca krievu virsnieku vidū lielu neapmierinātību ar "iznireli no Baltijas").
Miris 1818. gada 13.(25.) maijā pa ceļam uz ārstniecības kūrortu Šileičenē pie Insterburgas. 30. maijā viņa ķermenis tika atvests uz Rīgu, kur Sv. Jēkaba luterāņu baznīcā notika bēru ceremonija. Mirstīgās atliekas balzamēja un 1832. gadā apglabāja mauzolejā Jegevestes muižā Igaunijā.
Voldemārs Salnais
Voldemārs Salnais (arī Salnājs;  — ) bija Latvijas politiķis un diplomāts, 1. Saeimas deputāts. Bijis Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālās padomes ārlietu nodaļas vadītājs (1919), Latvijas darba ministrs (1925) un ārlietu ministrs (1933—1934).
Izglītība un sabiedriskā darbība
Dzimis Cēsu apriņķa Lubānas pagasta "Pauros" zemtura ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā, iesaistījās nelegālos skolēnu pulciņos. Piedalījās 1905. gada revolūcijā, 1907. gadā tika deleģēts uz Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas 5. kongresu Londonā. Pēc atgriešanās arestēts par darbošanos revolucionārajā kustībā, Rīgas pagaidu kara tiesa viņam piesprieda sešus gadus spaidu darbos. Sodu izcieta Rīgas un Aleksandrovskas katorgās. Pēc ieslodzīguma beigām 1913. gada martā V. Salnais tika uz mūžu nometināts Kosaja Stepj ciemā Irkutskas guberņā, bet jau maijā viņš no turienes aizbēga un emigrēja uz ASV.
ASV viņš strādāja par krāsotāju un apmeklēja ekonomikas kursus Lovela institūtā. Aktīvi darbojās Bostonas latviešu biedrībās un sociāldemokrātiskajā presē — laikrakstā "Strādnieks" un mēneša žurnālā "Darba Balss". Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā Salnais pameta ASV un gada beigās ieradās Harbinā Ķīnā, kur rediģēja krievu valodā iznākošo dienas laikrakstu "Darba Balss" (ru). 1918. gada jūnijā Harbinā nodibināja Latvijas pašnolemšanas biedrības nodaļu, kas pieņēma protesta rezolūciju pret Brestļitovskas miera līgumu un prasību par Latvijas pašnoteikšanās tiesībām. 1918. gada vasarā viņš pārcēlās uz Vladivostoku, kur kādu laiku bija Sibīrijas pagaidu valdības ārlietu ministrijas preses departamenta vicedirektors, pēc tam Centrosojuza statistiskās nodaļas vadītājs. 1918. gada septembrī viņu ievēlēja par Tālo Austrumu Latviešu Centrālā biroja sekretāru, 1919. gada martā — par Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālās padomes Centrālā biroja priekšsēdētāja biedru, Juridiskās komisijas un Ārlietu komisijas vadītāju, viņš piedalījās latviešu Imantas pulka organizēšanā.
Politiskā un diplomātiskā darbība
1920. gada aprīlī V. Salnais atgriezās Latvijā un kļuva par Valsts statistiskās pārvaldes vicedirektoru. Amatā bija līdz 1921. gadam, taču pēc tam tajā vairākkārt atgriezās. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā, kur pārstāvēja Mazinieku partiju. Darbojās ārlietu un budžeta komisijās, kā arī bija ārlietu ministra Zigfrīda Annas Meierovica biedrs. 1925. gada aprīlī kļuva par darba ministru Hugo Celmiņa vadītajā valdībā, amatā bija līdz valdības demisijai gada beigās. No 1933. gada marta līdz 1934. gada martam bija ārlietu ministrs Ādolfa Bļodnieka valdībā. Salnā demisija izraisīja valdības krīzi, kuras rezultātā Ministru kabinets bija spiests demisionēt.
Salnais tika iecelts par Latvijas ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru Zviedrijā, Dānijā (līdz ) un Norvēģijā, ar rezidenci Stokholmā. Neatzina 1940. gada Latvijas okupāciju un Augusta Kirhenšteina vadīto valdību. Tā paša gada iesniedza Zviedrijas Ārlietu ministrijai protesta notu sakarā ar Baltijas valstu okupāciju, neatbildēja uz Kirhenšteina valdības rīkojumu nodot sūtniecību PSRS iestādēm un atteicās atgriezties Latvijā. 1943. gadā dibināja sakarus ar Latvijas Centrālo Padomi, kuras informāciju un savāktās ziņas par vācu okupēto Latviju nosūtījis Latvijas vēstniekiem Londonā, Vašingtonā un citur, uz kuru pamata tie izstrādāja Rietumu valstu valdībām iesniegtos memorandus.
Miris Stokholmā. Pēc nāves kremēts, pelnu urna novietota Stokholmas Hēgalidas baznīcas kolumbārijā.
Apbalvots ar Latvijas Triju zvaigžņu ordeņa 3. un 2.šķiru, Igaunijas Ērgļa ordeņa 1.šķiru, Zviedrijas Ziemeļzvaigznes ordeņa 1.šķiru, Somijas Baltās Rozes ordeņa 1.šķiru, Beļģijas Leopolda II ordeņa 1.šķiru, Polijas Polonia Restituta ordeņa 2. un 1.šķiru, Ēģiptes Nīlas ordeņa 3.šķiru un Lietuvas Ģedimina ordeņa 3.šķiru.
Ari Ahonens
Ari Ahonens (dzimis 1981. gada 6. februārī) ir bijušais somu hokejists, vārtsargs. Karjeras lielāko daļu pavadījis Eiropas vadošajās līgās. No 2002. līdz 2006. gadam trīs sezonas pieteikts spēlēm NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" sastāvā, taču nevienā spēlē laukumā tā arī nav devies.
Spēlētāja karjera
Savu spēlētāja karjera Ahonens uzsāka dzimtās Jiveskiles JYP jauniešu sistēmā, 1998.—99. sezonā debitējot arī JYP SM līgas klubā. Jau nākamajā sezonā Ari kļuva par vienu no Helsinku HIFK vārtsargiem. 2001. gada vasarā Ahonens pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās piecas sezonas aizvadot Ņūdžersijas "Devils" Amerikas hokeja līgas fārmklubā Albani "River Rats", taču tad atgriezās Somijā. No 2009. līdz 2011. gadam Ahonens spēlēja SM līgas klubā KalPa.
Crushcrushcrush
"Crushcrushcrush" ir amerikāņu grupas Paramore trešais singls no viņu studijas albuma Riot!. Tas tika izdots ASV un  Lielbritānijā sadarbībā ar ierakstu kompānijām Fueled by Ramen un Atlantic Records. Singla videoklips tika prezentēts. singls tika sertificēts ar zelta disku pēc RIAA sistēmas.
Dziesmu saraksts
Singls ir iznācis 3 dažādos formātos.
Angļu valodas institūts
Angļu valodas institūts (angļu: English Language Institute of Riga) bija Latvijas Izglītības ministrijas speciāla mācību iestāde Rīgā, kas gatavoja vidusskolu un pamatskolu angļu valodas skolotājus, kā arī tirdzniecības darbiniekus sadarbībai ar valstīm, kur nepieciešama angļu valodas prasme.
1835. gads
1835. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Angļu valodas institūts
Dibināšana
Angļu valodas institūts dibināts 1922. gadā bijušās Lomonosova ģimnāzijas ēkā Troņmantnieka (tagad Raiņa) bulvārī 29. Tā uzdevums bija sagatavot angļu valodas skolotājus, kantora darbiniekus un tirdzniecības darbiniekus sakariem ar valstīm, kurās dominēja angļu valoda.
Institūta struktūra
Institūtā darbojās trīs nodaļas: pedagoģiskā, literatūras un komerciālā (no 1924). Visus mācību priekšmetus pasniedza angļu valodā (mācībspēki bija galvenokārt angļi). Mācību ilgums pedagoģiskajā un literatūras nodaļā bija 6 gadi, komerciālajā nodaļā — 5 gadi. Stipendijas piešķirtas netika, mācību maksa bija 60–100 latu gadā. Pedagoģijas nodaļu beigušajiem piešķīra vidusskolas angļu valodas skolotāju grādu. AVI diploms deva iespēju papildināt zināšanas Londonas Universitātē.
Pārveidošana par Pedagoģisko institūtu
Tagad šajā ēkā atrodas Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūts.
Diplūras
Sistemātika
Pasaulē ir zināmas ap 800 diplūru sugu. Latvijā konstatētas divas sugas un.
Antiseptizēšana
Antiseptizēšana (el — ‘pret’, — ‘pūšana’) ir materiālu (parasti koksnes) pasargāšana ar ķīmiskām jeb antiseptiskām vielām no sēnīšu un baktēriju bojājumiem. Materiāla pilnīga piesūcināšana ar šīm vielām tiek saukta par konservēšanu. Koksnes antiseptizēšanai lieto vielas, kas nav kaitīgas cilvēkam un mājdzīvniekiem. Tās nedrīkst mazināt materiāla stiprību vai ierosināt metālu koroziju.
Diplūras
Sistemātika
Kārta (Divastes)
Antoloģija
Antoloģija (grc (anthología), no (ἄνθος) (ánthos) — 'zieds', λέγω (légō) — 'vācu, lasu') ir krājums, kurā ietverti dažādu autoru daiļdarbu, to fragmentu vai izteicienu izlase.
Sevendust
Sevendust ir alternatīvā metāla grupa no Atlantas, ASV. Grupa tika izveidota 1994. gadā ar nosaukumu CrawlSpace, bet vēlāk viņiem nācās mainīt nosaukumu uz Sevendust, jo grupa ar tādu nosaukumu jau pastāvēja. Sākumā viņiem bija līgums ar TVT Records, tomēr piekto albumu Sevendust izlaida sadarbībā ar Winedark Records ASV un Roadrunner Records Eiropā. Šobrīd viņiem ir pašiem sava ierakstu kompānija 7 Bros. Records, kas sadarbojas ar Asylum Records.
Apdegums
Apdegumi ir audu bojājumi, kas radušies augstas temperatūras, kodīgu ķīmisku vielu, elektriskās strāvas vai radioaktīvu vielu iedarbībā. Dzīvībai bīstams pat neliels, bet dziļš apdegums.
Apdegumu gadījumā svarīga ir ātra un pareiza pirmā palīdzība un ārstēšana - vispirms jācīnās pret šoku un intoksikāciju, tad jāgādā par apdeguma virsmas sadzīšanu. Apdegumu ārstēšanā plaši izmanto asins un asins aizvietotāju šķidrumu pārliešanu un ādas pārstādīšanu.
2. septembris
2. septembris ir gada 245. diena pēc Gregora kalendāra (246. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 120 dienas.
Vārda dienas
Elīza, Lizete, Zete
Eliša Katberta
Eliša Anna Katberta (dzimusi, Kalgari, Kanādā) ir kanādiešu aktrise. Viņa ir pazīstama ar savu lomu seriālā "24", kur tēlo galvenā personāža meitu. Viņa ir spēlējusi kādu no galvenajām lomām filmās "Kaimiņu meitene" (2004), "Vaska figūru muzejs" (2005) un "Gūstā" (2007).
Sabonis
Sabonis ir lietuviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jupiters
Jupiters var būt
Vladimirs Koļesņičenko
Vladimirs Koļesņičenko (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists. Savu karjeru viņš sāka kā uzbrucējs, bet vēlāk pārkvalificējās par pussargu. 1997. gada jūlijā 17 gadu un 2 mēnešu vecumā spēlē pret Lietuvas izlasi Koļesņičenko debitēja Latvijas izlasē, kļūstot par visu laiku jaunāko Latvijas izlases futbolistu. Viņš ir arī vienpadsmitkārtējs Latvijas čempions.
2009. gada februārī Koļesņičenko pievienojās Azerbaidžānas klubam Baku "Inter", kurā jau tobrīd spēlēja cits Latvijas futbolists Andrejs Rubins. Tomēr klubā viņam neizdevās noturēties un viņš atgriezās Skonto FC.
2010. gada sākumā viņš kā brīvais aģents pievienojās Ukrainas futbola klubam Odesas "Chernomorets", tomēr nākamo sezonu atkal uzsāka Skonto FC. Sezonas laikā pēc Skonto izstāšanās no Eiropas klubu turnīriem viņš paziņoja par karjeras beigšanu. Viņš Skonto klubā palika, ieņemot komercdirektora amatu.
Indonēzijas futbola izlase
Indonēzijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Indonēziju starptautiskās futbola sacensībās. Indonēzijas futbola izlasi pārvalda Indonēzijas Futbola asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1934. gadā pret Japānas izlasi, bet toreiz vēl izlases nosaukums bija Nīderlandes Austrumindijas izlase, jo Indonēzija vēl piederēja Nīderlandei. Savu pirmo spēli kā Indonēzijas izlase tā aizvadīja 1951. gadā pret Indiju. 1938. gadā toreiz kā Nīderlandes Austrumindijas izlase pagaidām vienīgo reizi spēlēja FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Āzijas kausā indonēzieši ir piedalījušies 4 reizes.