cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase
Pirmskara Latvijas futbola izlase (1922—1940)
1930. gados Latvijas izlase kļuva arvien spēcīgāka, vislielākos panākumus gūstot 1936.—1938. gadā Austrijas trenera Rūdolfa Štancela vadībā. Visbiežāk pārbaudes spēles notika ar Lietuvu, Igauniju, Somiju, Zviedriju un Poliju. 1937. gadā Latvijas izlase bija tuvu tam, lai iekļūtu 1938. Pasaules čempionāta finālturnīrā. Vispirms ar 4:2 un 5:1 tika pieveikta Lietuvas izlase, bet izšķirošajā spēlē Vīnē Latvija piekāpās Austrijas izlasei ar 1:2. Otrā pasaules kara izcelšanās sakarā Latvijas futbola izlases darbība sākotnēji tika ierobežota, bet vēlāk pārtraukta pavisam. Pēdējo spēli Latvijas valsts izlase aizvadīja pret Igauniju, zaudējot ar 1:2. Vācu un Padomju okupācijas laikā Latvijas izlase, kāda tā bija brīvvalsts laikā, nepastāvēja. Labākie 1930. gadu Latvijas izlases futbolisti bija Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Jānis Rozītis, Fricis Kaņeps, Iļja Vestermans un Aleksandrs Vanags. Par izcilāko pirmskara Latvijas futbolistu uzskatāms Ēriks Pētersons, kurš 63 izlasē aizvadītajās spēlēs guva 21 vārtus.
Latvijas PSR izlase PSRS laikā (1940—1991)
Padomju Savienības lielākais, iekšējais sporta notikums bija PSRS Tautu spartakiādes. Dažās no tām tika ieslēgts arī futbols, kur spēlēja savienoto republiku izlases un Maskavas un Ļeņigradas izlases. Latviju kā izlase 1956. gada spartakiādē pārstāvēja Rīgas "Daugava". Komanda 4 spēlēs izcīnīja 3 uzvaras un cieta vienu zaudējumu. Vārti 10-7. Nākamreiz futbols spartakiāžu sastāvā tika iekļauts tikai 1979. gadā. Latvijas PSR atkal pārstāvēja Rīgas "Daugava". Rezultāts bija slikts — viena uzvara un 5 zaudējumi. Vārti 10-16. Nākamajās spartakiādēs startēja jauniešu komandas (līdz 20 gadu vecumam). Latvijas PSR futbola izlase PSRS okupācijas laikā turpināja piedalīties arī Baltijas kausa izcīņā — turnīrā, kas pirmo reizi bija noticis 1928. gadā. Baltijas Kauss futbolā pašlaik notiek ik pēc diviem gadiem. Latvijas izlase visvairāk ir uzvarējusi šajās sacensībās: 23 reizes.
Atjaunotās Latvijas izlases pirmie gadi (1992—1997)
1990. gadā tika atjaunota Latvijas Futbola Federācija. Uzreiz pēc neatkarības atgūšanas Latvija atgriezās FIFA sastāvā. Bija nepieciešams lemt par Latvijas izlases galveno treneri, lai arī nemaz pašas izlases vēl nebija. Par pirmo Latvijas izlases galveno treneri 1991. gada decembra LFF izpildkomitejas sēdē tika iecelts Jānis Gilis. Tika lemts, ka ņemot vērā amata svarīgumu, tika nolemts, ka izlases galvenais treneris vienlaicīgi nevar būt kāda kluba treneris. Jānis Gilis savā programmā uzsvēra, ka ir gatavs atteikties no FK Pārdaugava jauniešu komandas trenēšanas un pilnībā spēkus veltīts Latvijas izlasei. Otrs pretendents bija Marks Zahodins, taču viņam bija nopietns trīs gadu līgums. Taču Zahodins uzsvēra, ka ja Jānis Gilis vēlēsies, tad viņš būs gatavs kļūt par galvenā trenera palīgu. Jautājuma izskatīšana ilga 1 stundu un 22 minūtes. Pēc ievēlēsanas Gilis sacīja, ka nepieciešams vākt kopā komandu no nulles, jātiekas ar potenciālajiem spēlētājiem, jāaprunājas, jo varbūt kāds nemaz negrib tajā spēlēt. Šajā komandā jāspēlējot tiem, kam pirmajā vietā ir Latvijas gods. Tai komandai, kas rudenī spēlēja Klaipēdā bija eksperimentāls raksturs un tā tika veidota uz "ātru roku". Interesanti, ka Latvijas izlasei nebija ko vilkt mugurā, taču, tika saņemti vairāki piedāvājumi no ārzemju firmām. Vēlāk Jānis Gilis izvēlējas savus palīgus un tie bija Vadims Ulbergs un Vladimirs Beškarevs.
Pirmo uzvaru atjaunotā izlase izcīnīja 10. jūlijā pret Igauniju ar 2:1, abus vārtus guva Ainārs Linards. 1992. gada vasarā sākās 1994. gada Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrs, kurā Latvijas izlase izcīnīja vēsturiskus neizšķirtus 0:0 pret Spāniju un Dāniju, bet toties cieta sagrāves pret to pašu Spāniju (0:5) un Īriju (0:4). Izcīnot 5 neizšķirtus un 5 punktus, Latvijas izlase ieguva 6. vietu 7 komandu konkurencē savā apakšgrupā. Izlases kodolu veidoja bijušie Rīgas "Daugavas" spēlētāji Jurijs Popkovs, Jurijs Ševļakovs, Oļegs Aleksejenko, Ainārs Linards un Oļegs Karavajevs, kā arī jaunie Mihails Zemļinskis un Vitālijs Astafjevs.
1994. un 1995. gadā Latvijas izlase piedalījās 1996. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā, un aizvien sīvāk spēja cīnīties pret Eiropas spēcīgākajām komandām. Tika pieveiktas spēcīgās Austrijas un Ziemeļīrijas izlases, taču spilgtākā spēle šajā ciklā bija zaudējums Portugāles izlasei Portu ar 2:3. Pirmajā puslaikā portugāļi izvirzījās vadībā ar 3:0, tacu otrajā puslaikā jaunais uzbrucējs Vīts Rimkus guva divus vārtus, panākot 2:3. Rimkus šajā kvalifikācijas turnīrā 5 spēlēs guva 5 vārtus, kļūstot par izlases uzbrukuma līderi. Pamazām izlasē ienāca arī jaunie Bleidelis, Štolcers un Stepanovs.
Kvalifikācijas turnīrā uz 1998. gada Pasaules čempionātu Latvijas izlase sīvās cīņās piekāpās Austrijas, Skotijas un Zviedrijas izlasēm, bet spēja pieveikt Baltkrieviju un Igauniju. Par izlases līderiem bija kļuvuši Skonto FC spēlētāji Astafjevs, Babičevs, Pahars un Štolcers. 1997. gada beigās Jānis Gilis atkāpās no galvenā trenera amata. No izlases aizgāja arī aizsardzības balsts un komandas kapteinis Jurijs Ševļakovs.
Simtā un pirmā atjaunotās Latvijas izlases spēle
pēc 52 gadu pārtraukuma tika aizvadīta pirmā atjaunotās Latvijas futbola izlases spēle Bukarestē, kurā Latvija ar 0:2 zaudēja Rumānijas izlasei.
Latvijas valstsvienības atgriešanās spēli uz starptautiskās skatuves Bukarestē noskatījās 10 000 skatītāju. Tā Latvijai bija 100 spēle vēsturē. Latvijas futbolistiem tā bija kā pasaka. Viesnīca, ēdināšana, treniņapstākļi - visaugstākajā līmenī. Lielu interesi izraisīja Vadima Ulberga klātbūtne LFF delegācijā, jo Ulbergs bija iepriekšējās savsarpējās spēles aculiecinieks 1937. gadā, kad Latvija uzņēma Rumāniju ASK stadionā, Rīgā un spēle beidzās 0:0. Šī pārbaudes spēle nebija nejauša, jo Rumānija caur Baltijas valstīm cerēja uzlabot sadarbību ar Skandinācijas valstīm. Bija piedāvājums arī no Austrijas futbola izlases. Spēlei bija liela radio, TV un preses uzmanība. Klāt bija atlases cikla visu dalībvalstu pārstāvji, tai skaitā slavenais belģu treneris un bijušais futbolists Pauls van Himsts.
Rumānijas izlasei bija gandrīz vislabākais sastāvs ar visiem leģionāriem. Sastāvā iztrūka vienīgi George Hadži - toreiz viņu nepalaida uz spēli Madrides "Real". Arī Rumānijas trenerim Kornelam Dinu šī bija debija jaunajā amatā, līdz ar to, rumāņi negrasījās spēlēt saudzīgā režīmā.
LFF delegācijai lielu iespaidu atstāja Steaua futbola komplekss, ko dēvēja arī par Rumānijas futbola templi. To bija veidojis viens no Nikolaje Čaušesku dēliem un to arvien uzturēja armija: seši laukumi, no kuriem pieci īstā zālāja. Uz šo spēli biļete maksāja 150 lejas, kas bija aptuveni 2.5 ASV dolāri.
Jānis Gilis bija nolēmis uzticēties jaunajiem. Tika lietota taktiskā shēma ar diviem brīvajiem aizsargiem, kas protams uzlika papildu slodzi pussargiem un uzbrucējiem. Pirmais puslaiks pagāja kvalitatīvi, taču otrajā puslaikā mūsējie aizrāvās ar brīvdomāšanu, kā rezultātā rumāņi ieguva lielu teritoriālo pārsvaru. Protams, Latvijas spēlētāji nervozēja un bija vairākas tehniskas kļūdas. Spēles sākumā gatavojoties tvert Pāvela Badea sitienu no 30 metriem, Raimonds Laizāns paslīdēja, un bumba pāri viņa galvai ielidoja vārtos. Tomēr komanda noturēja lielo spiedienu un kritiskā brīdī nesaplīsa. Laba izdevība bija izlīdzināt rezultātu Aivaram Drupasam, kurš saņēma Jurija Popkova piespēli un krietienā asi uzsita no apmēram sešiem metriem, tomērt vārtsargs Bogdans Stelea reaģēja zibenīgi. Arī otrā puslaika sākums bija neveiksmīgs. Kļūdijās aizsargi, un 0:2. Izcelties varēja arī Rolands Bulders, taču izdevīgā pozīcijā nesanāca spēcīgs sitiens. Ja pirmajā puslaikā Laizāns nervozēja, tad otrajā jau nopelnīja aplausus un pat atvairīja Gabi Balinta izpildīto soda sitienu spēles 84. minūtē. Komanda kopumā izturēja un parādīja cienīgu sniegumu. Treneris nedaudz vīlies bija Vitālijā Teplovā, Aivars Drupass spēlēja ar nelielu traumu un Ilmāram Verpakovskim par sevi lika manīt gadi. Bija jāuzlabo uzbrukums, jo ar labu aizsardzību uzvarēt neizdosies.
Rumāņi bija ārkārtīgi pārsteigti un apmulsa, kad uzzināja, ka neviens no Latvijas izlases spēlētājiem nav spēlējis PSRS futbola izlasē, kā arī nav spēlējuši PSRS futbola Augstākās līgas komandās.
Sinaja
Sinaja var būt:
Latvijas futbola izlase
Simtā un pirmā atjaunotās Latvijas izlases spēle
Tā bija iespēja sevi parādīt pasaulei. Šī spēle bija labs stimuls izaugsmei, bet diemžēl, ne visās mūsu komandās darbs ritēja profesionāli un ne visiem izlases kandidātiem bija nopietna attieksme pret treniņiem.
Interesanti, ka izlases treneris pirmajos gados atalgojumā saņēma 8500 rubļu jeb 55 ASV dolārus.
Dzodzuašvili aizsardzība un Džonsona uzbrukums (1998—2001)
1997. gada nogalē par Latvijas futbola izlases treneri tika iecelts gruzīns Revazs Dzodzuašvili. Pārbaudes spēlēs Dzodzuašvili daudz eksperimentēja ar sastāvu, taču 2000. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīru izlase iesāka ļoti veiksmīgi — 1998. gada rudenī ar 3:1 tika uzvarēta Norvēģija, savukārt ar 1:0 uzvarēta Gruzija. Par spīti zaudējumam ar 0:1 Slovēnijā, 1998. gadu Latvijas izlase pabeidza kā grupas līderi. Komanda spēlēja izteiktu aizsardzības uzbrukumu ar retiem, bet bīstamiem pretuzbrukumiem, kuru smailē atradās Marians Pahars un Andrejs Štolcers. Vārtos veiksmīgi darbojās vārtsargs Oļegs Karavajevs. 1999. gadu izlase iesāka ar diviem bezvārtu neizšķirtiem pret Grieķiju un Albāniju, un pēc šīm spēlēm no izlases aizgāja ilggadējais vārtsargs Karavajevs. Izlases pamatsastāvā nostiprinājās jaunie Juris Laizāns un Andrejs Rubins. Jūnijā izlase vispirms atkārtoti piekāpās slovēņiem, bet Atēnās ar 2:1 pieveica grieķus. Pirmos vārtus šajā spēlē guva debitants Māris Verpakovskis, par pamatvārtsargu kļuva Aleksandrs Koliņko. Pēc draudzības spēles ar Brazīlijas izlasi, no komandas aizgāja galvenais treneris Revazs Dzodzuašvili.
1999. gada vasarā par galveno treneri tika iecelts anglis Gērijs Džonsons, kurš bija izteikts uzbrukuma futbola piekritējs. Šo kvalifikācijas ciklu izlase pabeidza ar neizšķirtiem pret Albāniju un Gruziju, kā arī zaudēja Norvēģijas izlasei, nerealizējot izredzes iekļūt finālturnīrā. 2002. gada Pasaules čempionāta kvalifikācijas ciklu izlase iesāka ar minimālu zaudējumu Skotijai 0:1, taču tam sekoja sagrāves pret Beļģijas un Horvātijas izlasēm. Pēc 2001. gada aprīlī piedzīvotā neižšķirta 1:1 spēlē ar Sanmarīno, Gērijs Džonsons tika atbrīvots no amata.
Starkova — Verpakovska ēra un Euro 2004 (2001—2004)
Džonsona vietā par galveno treneri kļuva ilggadējais Skonto FC galvenais treneris Aleksandrs Starkovs. Viņa vadībā izlase pabeidza atlases ciklu ar trīs minimāliem zaudējumiem pret grupas favorītiem. 2004. gada Eiropas čempionāta atlases ciklu izlase iesāka ar neizšķirtu pret Zviedriju (0:0), kā arī ar 1:0 pieveicot Poliju. Tam sekoja divas uzvaras pār Sanmarīno izlasi un zaudējums Ungārijai. Savainojumu nomocītā Pahara vietā par uzbrukuma līderi kļuva Māris Verpakovskis. Komandā atgriezās arī 1990. gadu vidus izlases uzbrukuma līderis Vīts Rimkus. Pirms rudens izšķirošajām cīņām Latvijas izlase saglabāja labas izredzes cīņā par iekļūšanu finālturnīrā. Pēc zaudējuma 0:2 Polijas izlasei Latvijas izlases situācija turnīra tabulā kļuva sarežģītāka, taču komanda spēja pieveikt Ungāriju (3:1) un Zviedriju (1:0). Abās spēlēs ar vārtu guvumiem izcēlās Māris Verpakovskis. Latvija ieņēma 2. vietu savā apakšgrupā, tādēļ komandai novembrī bija jāspēlē izslēgšanas spēles ar Turcijas izlasi. Pirmajā spēlē Rīgā pateicoties Verpakovska gūtajiem vārtiem, Latvija pieveica turkus ar 1:0. Otrajā cīņā Stambulā Latvija spēja atspēlēties no 0:2 un panāca vajadzīgo rezultātu, spēlei noslēdzoties 2:2. Divu spēļu summā Latvijas izlase bija pieveikusi Turciju ar 3:2, tādējādi pirmoreiz savā vēsturē iekļūstot Eiropas čempionāta finālturnīrā. Izlases līderi šajā ciklā bija uzbrucējs Māris Verpakovskis, vidējās līnijas spēlētāji komandas kapteinis Vitālijs Astafjevs, Juris Laizāns, Andrejs Rubins, aizsargi Mihails Zemļinskis un Igors Stepanovs, kā arī vārtsargs Aleksandrs Koliņko.
Eiropas čempionāta finālturnīrā Portugālē Latvijas izlase tika ielozēta vienā grupā ar spēcīgajām Čehijas, Vācijas un Nīderlandes izlasēm. Pirmajā spēlē Latvija piekāpās Čehijas izlasei ar 1:2, taču otrajā spēlē izcīnīja vēsturisku bezvārtu neizšķirtu pret Vāciju. Grupas trešajā un pēdējā spēlē Latvija zaudēja Nīderlandei ar 0:3.
Starkova atlaišana un atgriešanās
Aleksandra Starkova vadībā Latvija iesāka arī 2006. gada Pasaules čempionāta atlases turnīru, taču jau pirmajā spēlē pret Portugāli Starkovs tika diskvalificēts uz 6 spēlēm. Turpinājumā Latvijas izlasi no rezervistu soliņa vadīja Starkova palīgs Jurijs Andrejevs, bet Starkovs vēl palika galvenā trenera amatā nākamās 4 spēles. Novembrī Starkovs pameta izlasi, pārceļoties uz Krievijas Maskavas "Spartak" komandu. Par izlases galveno treneri tika iecelts Andrejevs, kura vadībā arī izlase bez īpašiem panākumiem pabeidza šo kvalifikācijas ciklu. Ar 15 punktiem 12 spēlēs, Latvija pabeidza turnīru 5. vietā savā apakšgrupā, pieveicot vienīgi Luksemburgu un Lihtenšteinu, kā arī spēlējot neizšķirti ar Krievijas, Igaunijas un Slovākijas izlasēm. Šajā kvalifikācijas ciklā Latvijas izlase piedzīvoja pirmo zaudējumu Igaunijai kopš 1940. gada ar 1:2.
2008. gada rudenī Latvijas izlase sāka dalību 2010. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā, kurā tika ielozēta vienā grupā ar Grieķijas, Izraēlas, Šveices, Moldovas un Luksemburgas izlasēm. Pirmajā spēlē ar 2:1 Kišiņevā tika pieveikta Moldovas izlase. Tālāk divi zaudējumi grupas favorītēm: mājās Grieķijai ar 0:2 un izbraukumā Šveicei 1:2. Vārtus pēc standartsituācijas ar galvu guva Deniss Ivanovs. Pēdējā rudens spēlē Rīgā Latvija cīnījās neizšķirti ar Izraēlu 1:1. Pavasara spēlēs Latvijas izlase divreiz pieveica Luksemburgu. Ar 4:0 izbraukumā un 2:0 mājās. Pirmajā rudens izšķirošajā spēlē Latvijas izlase ar 1:0 Televivā uzvarēja Izraēlu paverot sev labas izredzes pacīnīties par pirmajām vietām. 9. septembrī Latvija cīnijās neizšķirti Skonto stadionā ar Šveici (2:2). Tā kā paralēlajā mačā Grieķija neuzvarēja Kišiņevā Moldovu (1:1). Latvija saglabāja labas izredzes cīņā par otro vietu. Situācija grupā bija: Priekšpēdējā un arī izšķirošajā spēlē Latvija Atēnu olimpiskajā stadionā zaudēja mājiniekiem Grieķiem ar 2:5. Pēc pirmā puslaika Latviju vadībā bija izvirzījis Māris Verpakovskis (2:1), bet otrajā puslaikā jau pēc divām nospēlētām minūtēm tiesnesis strīdīgā epizodē piešķira "pendeli" uz Latvijas vārtiem un to realizēja Gekass. Tas izrādījās arī lūzuma punkts un Gekass pamanījās raidīt bumbu Latvijas vārtos vēl divas reizes, gūstot 4 vārtus šajā spēlē. Vienu reizi 72. minūtē arī izcēlās Samarass un beigās 2:5. Pēdējā spēlē mājās Latvija ar 3:2 uzvarēja Moldovu. Cikla beigās Latvija ieguva trešo vietu un palika uzreiz aiz svītras.
No 2012. gada septembra līdz 2013. gada oktobrim Latvijas futbola izlase piedalījās 2014. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Latvijas izlase tika ielozēta UEFA zonas kvalifikācijas turnīra G grupā kopā ar Grieķijas, Slovākijas, Bosnijas un Hercegovinas, Lietuvas un Lihtenšteinas izlasēm. Pirmajās trīs spēlēs Latvija zaudēja Grieķijai (1:2), Bosnijai un Hercegovinai (1:4) un Slovākijai (1:2), bet tad prata uzveikt Lihtenšteinu (2:0). 2013. gadu Latvija sāka ar neapmierinošu neizšķirtu pret Lihtenšteinu (1:1) un turpināja ar zaudējumu Bosnijai un Hercegovinai (0:5). Pēc šīs spēlēs Latvijas Futbola federācijas valdē tika veikts balsojums par galvenā trenera Aleksnadra Starkova atlaišanu, bet valde nobalsoja "pret".
Tomēr vēlāk Starkovs uzrakstīja atlūgumu un par jauno Latvijas izlases treneri tika apstiprināts Marians Pahars. Līgums ar viņu tika noslēgts līdz 2018. gada Pasaules kausa kvalifikācijas cikla beigām.
Izlase Pahara vadībā
Pirmā spēlē Paharam kā galvenajam trenerim bija pārbaudes spēle pret Igauniju, kas noslēdzās ar rezultātu 1:1. Pirmo uzvaru kā treneris Pahars izcīnija, 2014. gada Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē mājās pret Lietuvu — 2:1. Pēc tam gan tika piedzīvoti divi zaudējumi izbraukumā — 1:0 pret Grieķiju un Lietuvu, bet pēdējā šī cikla spēle pret Slovākiju noslēdzās neizšķirti 2:2. Tādējādi ciklu Latvija noslēdza 5. vietā grupā, apsteidzot vienīgi Lihtenšteinu un par trim punktu piekāpjoties Lietuvai.
2014. gada Baltijas kausā Latvijas izlase pusfinālā 11 metru soda sitienu sērijā pārspēja Igauniju, bet finālā ar rezultātu 1:0 pārspēja Lietuvu, vienīgos vārtus gūstot Naurim Bulvītim tādējādi 22. reizi iegūstot šo kausu.
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas turnīrā, kas bija pirmais pilnais kvalifikācijas cikls Paharam kā galvenajam trenerim, Latvija tika ielozēta A grupā kopā ar Čehiju, Islandi, Kazahstānu, Nīderlandi un Turciju. Pirmajā cikla spēlē viesos tika nospēlēts neizšķirti 0:0 ar Kazahstānu. Turpinājumā mājās tika zaudēts Islandei ar 0:3 un nospēlēts neizšķirti 1:1 ar Turciju, bet pēdējā 2014. gada izlases spēlē tika piedzīvots zaudējums pret Nīderlandi ar rezultātu 6:0. 2015. gads sākās ar 1:1 neizšķirtu pret Čehiju, kur Latvijas izlase vienīgos vārtus ielaida spēles 90. minūtē, bet turpinājās ar vēl vienu zaudējumu Nīderlandei, tikai šoreiz ar rezultātu 0:2. Nākamā spēle notika 3. septembrī, Konjā Turcijā, kad Latvijas izlase nospēlēja neizšķirti 1:1 ar Turcijas izlasi, bet 6. septembrī Rīgā tika piedzīvots zaudējums Čehijas izlasei ar 1:2. 10. oktobrī Reikjavikā Latvijas izlase nospēlēja neizšķirti 2:2 ar Islandes izlasi, bet 13. oktobrī Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīra pēdējā spēlē Rīgā ar 0:1 zaudēja Kazahstānas izlasei. Kvalifikācijas turnīra kopvērtējumā Latvija palika pēdējā, 6. vietā grupā.
2016. gada jūnijā Latvijas izlase 23. reizi izcīnīja Baltijas kausu, uzvarot Lietuvas izlasi ar 2:1 un cīnoties neizšķirti ar Igauniju 0:0.
2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas ciklu Latvijas izlase iesāka ar uzvaru 1:0 izbraukumā pret Andoru. Tai sekoja četri zaudējumi — pret Fēru Salām (0:2), Ungāriju (0:2), Portugāli (1:4) un  Šveici (0:1). tika piedzīvots zaudējums 0:5 arī draudzības spēlē pret Gruzijas izlasi, pēc kā Pahars iesniedza atlūgumu un atkāpās no izlases galvenā trenera amata.
Starkova otrā atgriešanās un ārzemju treneri
2017. gada 19. aprīlī Starkovs trešo reizi tika apstiprināts par Latvijas izlases galveno treneri, nomainot Paharu. Viņa vadībā izlase piedzīvoja vairākus zaudējumus, bet vienīgā uzvara tika gūta 10. oktobrī pēdējā Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Andoru. 2017. gada septembrī FIFA Pasaules rangā izlase noslīdēja uz visu laiku zemāko vietu, ieņemot 148. pozīciju. Pēc zaudējuma Gibraltāra izlasei 2018. gada 25. martā, Starkovs tika atbrīvots no amata. 24. maijā galvenā trenera amatā tika apstiprināts somu speciālists Miksu Pātelainens.
Pātelainena vadībā Latvijas izlase uzvarēja 2018. gada Baltijas kausa izcīņā, bet vēlāk neveiksmīgi aizvadīja 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas spēles, neizcīnot nevienu uzvaru. Savā D līgas grupā ar Gruzijas, Kazahstānas un Andoras izlasēm tika izcīnīti četri punkti un iegūta 3. vieta. Pātelainens amatu atstāja, un 2019. gada 1. martā par galveno treneri tika apstiprināts Slovēnijas speciālists Slaviša Stojanovičs. Stojanoviča vadībā izlase piedzīvoja deviņus zaudējumus pēc kārtas 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā. Tikai pēdējā atlases cikla spēlē tika uzvarēta Austrija. Latvijas izlase ieņēma pēdējo vietu sešu komandu grupā. 2020. gada janvārī sadarbība ar Stojanoviču tika pārtraukta.
Daiņa Kazakeviča pozitīvā vektora ēra
Latvijas futbola sabiedrībā arvien biežāk sāka izskanēt paziņojumi, ka Latvijas izlasi jāvada vietējam speciālistam, kurš labi pārzina Latvijas futbola sistēmu un nianses. Situāciju sarežģīja arī LFF politiskā situācija, kad LFF uz brīdi bija bez prezidenta un tobrīd bija lielas šaubas, ka regulārā treneru mainīšana dotu kādu ilgtermiņa risinājumu, jo četru gadu laikā tika nomainīti četri treneri. Taču, jau pēc Stojanoviča atlaišanas, par izlases galveno treneri uz 3 gadiem kļuva Dainis Kazakevičs. 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas turnīrā Latvija spēlēja vienā grupā ar Fēru Salām, Maltu un Andoru. Pirmajās piecās spēlēs uzvaras neizdevās izcīnīt, četras reizes spēlējot neizšķirti un zaudējot Maltai. Tikai turnīra pēdējā spēlē uzvarēja izbraukumā Andoru ar 5:0. Nāciju līgas turnīru izlase noslēdza trešajā vietā grupā. Pēc šīs katastrofālās neveiksmes, LFF tomēr uzticējās trenera ilgtermiņa vīzijai, kas rezultējās ar sen nebijušu, astoņu nezaudēto spēļu sēriju (ieskaitot pārbaudes spēles), kā arī beidzot tika sagaidīt uzvara 2022.—2023. gada UEFA Nāciju līgā, uzvarot D grupas kopvērtējumā Andoru, Moldovu un Lihtenšteinu. Sērija varēja turpināties vēl garāka, taču priekšpēdējā spēlē Rīgā, pilnā stadionā tika piedzīvots zaudējums Moldovai, kas sašķobīja pozitīvo vektoru un uz pēdējo, un arī izšķirošo spēli Andorā bija jādodas ar satraukumu. Satraukums piepildījās, jo smagā un nepārliecinošā spēlē, Latvijas futbola izlase piedzīvoja izbīli - nospēlējot neizšķirti. Vladislavs Gutkovskis izvirzīja Latviju vadībā spēles 50. minūtē, taču divas minūtes pirms spēles pamatlaika beigām, rupji kļūdoties vārtsargam Pāvelam Šteinboram Andora izlīdzināja rezultātu, tādējādi pamatīgi šokējot spēlētājus, treneri un līdzjutējus. Tikai pateicoties labākai vārtu attiecībai pār Moldovu, Latvijas futbola izlase saglabāja pirmo vietu grupā, tādējādi izcīnot ceļazīmi uz C grupu. Neveiksmīgā un samocītā sezonas izskaņa liedza arī izlasei iespēju cīnīties par Eiropas čempionāta "play-off" ceļazīmi 2024 gada pavasarī.
Nesen izsauktie
Šie spēlētāji tika izsaukti uz izlasi pēdējo 12 mēnešu laikā:
Spēles
Latvijas futbola izlase savā pastāvēšanas vēsturē ir aizvadījusi 311 spēles, kurās ir gūtas 100 uzvaras, 66 reizes spēlēts neizšķirti un piedzīvoti 145 zaudējumi. Visvairāk reizes (50) Latvijas izlase ir spēlējusi pret Igaunijas izlasi. (dati uz 25.10.2011.)
Termobāriskie ieroči
Termobāriskie ieroči ir ieroči, kas vispirms izveido degvielas (aerosola) mākoni un pēc tam to uzspridzina ar detonatoru palīdzību — notiek tilpumsprādziens. Kā degvielas izmanto dažādus ogļūdeņražus, etilēna oksīdu, propilnitrātu, alumīnija pulveri un citas degtspējīgas vielas. Detonācijas vilnim un sprādziena vilnim tilpumsprādziena gadījumā piemīt sevišķi liela iznīcinoša iedarbība, turklāt aerosola mākonis var iekļūt telpās, tranšejās, bunkuros u.tml. un uzspridzināt tos no iekšpuses. Atšķirībā no konvencionālajām sprāgstvielām, kurās oksidētājs ir sprāgstvielas sastāvā, termobāriskie ieroči izmanto atmosfēras skābekli. Šie ieroči dod daudz lielāku eksplozijas enerģiju nekā konvencionālās sprāgstvielas. Lielas jaudas termobāriskie ieroči ir pielīdzināmi nelieliem kodolieročiem (pēc postījumu rādiusa), bet tie nerada radioaktīvo piesārņojumu.
Termobāriskos ieročus sauc arī par aerosolu ieročiem, telpiskā sprādziena bumbām vai vakuuma bumbām. Nepareizais, bet populārais termins "vakuuma bumba" radies no pieņēmuma, ka degvielas mākoņa eksplozijas laikā izdeg atmosfēras skābeklis, un rodas postošs vakuums. Pat, ja tas tā būtu, atmosfērā ir ap 20% skābekļa, un tā pazušana radītu tikai samērā nelielu retinājumu. Patiesībā skābeklis eksplozijas laikā pāriet oglekļa dioksīdā un ūdens tvaikos ar līdzīgu tilpumu, turklāt gāzes stipri sakarst, kas to tilpumu vēl palielina.
Krievijā tika izmēģināta pasaulē jaudīgākā vakuuma bumba. Lai gan nav zināms tās oficiālais nosaukums, tā tiek dēvēta par "Visu bumbu tēvu", pretstatā ASV "Visu bumbu mātei" , kas līdz tam bija jaudīgākā neatombumba.
Plankumainā dzegužpirkstīte
Plankumainā dzegužpirkstīte (Dactylorhiza maculata (L.) Soó, agrāk Orchis maculata) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir diezgan reta un ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.
Apraksts
Daudzgadīgs, aptuveni 20-60 cm liels lakstaugs. Gumi "pirkstaini" (gr. dactylos 'pirksts', rhiza 'sakne'), saknes īsas. Stublājs stāvs, kails un diezgan tievs. Lapas lancetiskas, virspusē plankumainas. Lieli ziedi, sakārtoti blivā, garā ziedkopā. Pieziedlapas lancetiskas un zaļas vai plankumainas. Ziedi no baltiem līdz purpurvioletiem ar daudziem rakstu variantiem. Lūpa trīsdaivaina, visas daivas aptuveni vienāda garuma kā vidējā. Latvijā zied jūnijā un jūlijā.
Līdzīga Fuksa (D. fuchsii), Baltijas (D. baltica) un Rusova (D. traunsteineri) dzegužpirkstītei.
Izplatība
Aug Eiropā un Āzijā.
Biotopi
Aug mitrās vai pārmitrās vietās, pļavās, krūmājos, skrajos mežos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana kā arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.
Plīnijs Vecākais
Plīnijs Vecākais (dzimis 23, miris ) bija romiešu zinātnieks, enciklopēdists un karaspēka komandieris. Uzrakstījis enciklopēdisku darbu 37 sējumos "Dabas vēsture", kurā atrodamas ziņas ģeogrāfijā, astronomijā, bioloģijā, farmakoloģijā, mineraloģijā un mākslas vēsturē. Plīnijs Vecākais gāja bojā Vezuva izvirduma laikā 79. gadā.
Latvijā sastopamo smecernieku sugu saraksts
Latvijā ir satopamas 373 smecernieku sugas.
Liepna
Liepna ir apdzīvota vieta Alūksnes novada Liepnas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Liepnas upes krastos autoceļu P41 un P42 krustojumā 34 km no novada centra Alūksnes un 233 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc 1840. gada pie Lipnas muižas centra. 1926. gadā Liepnai piešķīra biezi apdzīvotas vietas statusu. Liepnā atrodas pagasta pārvalde, 2 veikali, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, ambulance, trīs baznīcas (katoļu, luterāņu, pareizticīgo). Līdz 2018./2019. gada mācību gadam atradās arī internātpamatskola.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
2009. gada Ropažu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Ropažu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Ropažu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 8 kandidātu saraksti, kas veidoti no 84 kandidātiem. Ropažu novadā vēlēšanas notika 2 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Rīgas apriņķa novadu apvienība (36,51%), bet kopā novada domē iekļuva 6 no 8 sarakstiem. Ropažu novada domes vēlēšanās piedalījās 2 468 vēlētāji jeb 53,49% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 2 465, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 2 405 vēlētāji.
1976. gada ziemas olimpiskās spēles
1976. gada ziemas olimpiskās spēles bija divpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1976. gada līdz  notika Insbrukā, Austrijā. Spēles oficiāli atklāja prezidents Rūdolfs Kirhšlāgers. Šīs bija otrās olimpiskās spēles, ko rīkoja šī Tiroles pilsēta. Pēc terora akta 1972. gada Minhenes vasaras olimpiskajās spēlēs šajā Olimpiādē drošības nodrošināšana bija paaugstinātā līmenī.
Insbrukas olimpiskajās spēlēs piedalījās 37 valstis, kuras pārstāvēja 1123 sportisti. Kopumā tika sadalīti 37 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Uz olimpisko spēļu rīkošanu pretendēja Denvera (ASV), Sjona (Šveice), Tampere (Somija) un Vistlera (Kanāda).
1970. gada maijā SOK piešķīra olimpisko spēļu rīkošanas tiesības Denverai, taču izmaksu pieauguma par 300% un raižu par ietekmi uz apkārtējo vidi dēļ 1972. gada 7. novembrī Kolorādo štata vēlētāji nolēma atteikties no spēļu rīkošanas. Oficiāli Denvera atteicās no rīkošanas tiesībām 15. novembrī un SOK piešķīra spēļu rīkošanas tiesības Vistlerai Kanādā, taču arī Vistlera nesarīkoja spēles valdības maiņas dēļ. Soltleiksitija (ASV) piedāvāja rīkot olimpiskās spēles savā pilsētā, taču Starptautiskā Olimpiskā komiteja 1973. gada 15. februārī piešķīra spēļu rīkošanas tiesības Insbrukai.
Latvija olimpiskajās spēlēs
1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Latvijas PSR pārstāvēja pieci sportisti, pie tam visi vienā sporta veidā, kura aizsācēji PSRS bija latvieši — kamaniņu braukšanā (Vera Zozuļa, Rolands Upatnieks, Valdis Ķuzis, Dainis Bremze un Aigars Kriķis). Savukārt Kanādas delegācijā bija iekļauta latviešu ātrslidotāja Silvija Burka, kura savā otrajā olimpiādē sasniedza augstāko vietu karjerā, paliekot ceturtā 1000 m distancē.
Kergelēna arhipelāgs
Kergelēna arhipelāgs ( vai Îles Kerguelen) ir Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemēs ietilpstošs arhipelāgs Indijas okeāna dienviddaļā. Arhipelāga galvenā sala ir Grantēra (saukta arī par Kergelena salu), kas aizņem 6675 km² no arhipelāga 7215 km². Pārējās nozīmīgākas salas ir Foša sala, Nuažēzu salas, Hava sala, Ildupora.
Klimats salās ir mitrs un vēss ar biežu spēcīgu vēju. Augu valsts pārsvarā raksturīga subantarktiskajiem reģioniem, kuru lielā mērā nopostījuši ievestie truši un ziemeļbrieži. Putnu ligzdošanas vieta.
Salas 1772. g. atklājis franču jūrasbraucējs Īvs Žozefs de Kergelēns de Tremarē (Yves-Joseph de Kerguelen de Trémarec). Salu ilgus gadus par bāzi izmantojuši vaļu mednieki. Bijuši salu kolonizācijas mēģinājumi, pēdējais 1912.-1931.g. Salā darbojas zinātniskā stacija.
Kareivis
Kareivis — līdz 20. gadsimta vidum par kareivi uzskatīja militārpersonu, kas dien valsts regulārajā armijā. Sarunvalodā saglabājies arī vecāks apzīmējums — karavīrs.
Kareivju grupas veido karaspēka vienības. 20. gadsimta otrajā pusē, izplūstot pašam kara jēdzienam, sāka lietot vārdu kaujinieks. Gandrīz visos pasaules valstu bruņotajos spēkos kareivis (ierindnieks) ir zemākā dienesta pakāpe.
Statuss un tiesības
Kareivjus pieņemts dēvēt par kaujiniekiem, un tiem ir tiesības tieši piedalīties karadarbībā. Praksē tas nozīmē, ka tiem ir tiesības karadarbības laikā uzbrukt pretinieka bruņotajiem spēkiem, nogalināt vai ievainot pretējās karojošās puses militārpersonas, iznīcināt īpašumu, t.i. veikt tādas darbības, kuras, ja tiktu īstenotas miera laikā vai būtu vērstas ne pret kaujiniekiem, tiktu atzītas par noziedzīgām. Tāpēc ar gūstā saņemtiem kaujiniekiem nedrīkst apieties kā ar noziedzniekiem, bet gan kā ar karagūstekņiem, atbilstoši 3. Ženēvas Konvencijas prasībām.
To, vai konkrētās personas ir bruņoto spēku dienestā, atsevišķi nosaka katras valsts iekšējā likumdošana. (Tas ir svarīgi, piemēram, apspriežot jautājumu — vai var uzskatīt par kaujiniekiem, kā šo terminu saprot starptautiskajās tiesībās, rezervistus, kādi ir daudzās valstīs.) Ja persona ir iekļauta valsts bruņoto spēku struktūrā tad nav svarīgi, vai valsts viņu uzskata par aktīvā dienesta vai rezerves karavīru, vai valsts bruņotos spēku personālsastāvu komplektē no obligātā karadienestā iesauktajiem, vai no brīvprātīgajiem. Nav arī nozīmes, kā valstī šos militāros spēkus dēvē, vienalga, vai par īpašajām vienībām — kommandos, prezidenta gvardi vai kā savādāk. Militārie vai paramilitārie formējumi ir legālas militarizētas vienības, kuras neietilpst regulārās armijas sastāvā, tātad tajos dienējošos uzskata par kareivjiem, kaut arī tie nedien valsts regulārajā armijā. Apzīmējums “militarizēts” nav juridisks termins, un to var vienādi attiecināt gan uz tautas zemessardzes vienībām, gan brīvprātīgo grupām, gan policijas vienībām, kas piedalās bruņotā konfliktā. Starptautiskajās tiesībās militarizētus formējumus atzīst par kaujas vienībām. Tas nozīmē, ka šādai vienībai ir komandieris, kurš atbild par padoto rīcību, kaujiniekiem ir atšķirības zīmes, tie atklāti nēsā ieroci, ievēro kara likumus un paražas. Starptautiskās cilvēktiesības paredz vienādu attieksmi pret visiem kaujiniekiem, izņemot divus gadījumus.
Sagūstītajiem kaujiniekiem ir tiesības, ka pret viņiem izturas kā pret karagūstekņiem, pat ja ir aizdomas, ka tie veikuši kara noziegumus. Dažu militāro konfliktu laikā ir bijuši gadījumi, kad valstu līderi paziņojuši, ka lidmašīnas sagrābušie diversanti ir “kara noziedznieki” un tāpēc pret tiem neizturēsies kā pret karagūstekņiem. Tas ir starptautisko cilvēktiesību pārkāpums.
Saskaņā ar Ženēvas Konvenciju 1. Papildprotokolu, valstīm aizliegts rekrutēt savos bruņotajos spēkos par kareivjiem bērnus, jaunākus par 15 gadiem.
Neuzskata par kareivjiem
Par kareivjiem neuzskata algotņus: personas, kuras nav kādas konfliktējošās puses pilsoņi, un kuras piedalās karadarbībā par materiālu atlīdzību. 1977. gadā Ženēvas Konvenciju 1. Papildprotokola 47. pants liedza algotņiem kaujinieka un karagūstekņa statusu, tādā veidā nododot viņus to valstu, kurās viņi karo, krimināltiesas jurisdikcijas rokās.
ANO Statūtos postulēts, ka katram indivīdam vai grupai ir neatņemamas tiesības uz pašaizsardzību. Tomēr par kareivjiem netiek uzskatītas personas, kas, piedaloties karadarbībā, nevalkā vienotus formas tērpus.
Partizāni ir slepeni kaujinieki, kuri karo savā teritorijā un nevalkā formas tērpus.
Kombatanti ir no ārpuses, frontes aizmugurē vai konflikta zonā iesūtīti, slepeni kaujinieki, kuri pilda ārējās varas uzdevumus (piemēram, tā sauktie sarkanie partizāni). Arī nevalkā formas tērpus.
Diversanti ir partizāni, kombatanti vai kareivji, kuri veic dažādus diversijas aktus ienaidnieka aizmugurē.
Spiegi ir civilpersonas, kuras bez ieročiem slēpti vāc informāciju pretinieku teritorijā. Nevalkā formas tērpus.
Izlūki ir kareivji, kuru uzdevums ir izlūkot armijas vienību pārvietošanās vai karadarbības teritoriju.
Nikolajs Rimskis-Korsakovs
Nikolajs Rimskis-Korsakovs (ru; dzimis, miris ) bija krievu komponists, pedagogs, diriģents, sabiedriskais darbinieks. Bija viens no pieciem krievu komponistiem, kas pazīstami kā "Varenā kopa". Vairāku operu autors. Izcils krievu komponists, pedagogs.
Darbība
1859–60. g. mācījās pie pianista F. A. Kanille. Pēterburgas Jūras korpusa absolvents, piedalījās jūras braucienā ar "Dimantu" (1862–65) un apmeklēja vairākas Eiropas, Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas valstis. 1861. gadā kļuva par Balakireva pulciņa biedru («Varenā pulciņa») kam bija noteicošā darbība personības un komponista estētisko uzskatu formēšanā.
Rimska-Korsakova daiļrade ir ļoti savdabīga un reizē balstās uz klasiskām tradīcijām. Pasaules uztveres harmonija, muzikālās domāšanas skaidrība, smalks mākslinieciskums tuvina viņu M. I. Gļinkam. Saistīts ar 1860. gadu progresīvām ideju-mākslinieciskajām plūsmām, Rimskis-Korsakovs ļoti interesējās par tautas daiļradi (krājuma «Simts krievu tautas dziesmas» veidotājs, Rimska-Korsakova daiļrade ir nacionāli spilgta). Komponists izmantoja patiesus muzikālās folkloras tēlus un organiski pārvērta dziesmu intonācijas personiskās melodijās. Ievērojams tā ieguldījums harmonijas un instrumentācijas jomā: paplašināja un bagātināja to kolorīta iespējas, izveidoja savu harmonisko līdzekļu sistēmu, kuras pamatā — sarežģītas gammas (tai skaitā raksturīga gamma — Rimska-Korsakova gamma); orķestrēšana apvieno krāsainību, spīdumu ar skaidrību, caurskatāmību.
Operas
Darbi: Operas — Pleskaviete (1873., Pēterburga; 2-ā redakcija 1878.; 3-ā redakcija 1892., iestudējums 1895., turpat), Maija nakts (1880.), Sniegbaltīte (1882.), Nlada (1892.), Nakts pirms Ziemassvētkiem (1895., visi — Pēterburgā), Sadko (1897.), Mocarts un Saljerī (1898.), Bajāriene Vera Šeloga (1898.), Cara līgava (1899.), Pasaka par caru Saltānu (1900., visi — Maskavā), Servilija (1902., Pēterburga), Kaščejs nemirstīgais (1902., Maskava), Pans Vojevoda (1904, Pēterburga), Teiksma par neredzamo pilsētu Kitežu un jaunavu Fevroniju (1904., iestudējums 1907., turpat), Zelta gailītis (1907, iestudējums 1909., Maskava); kantātes — Svitezjanka (1897.), Dziesma par pravietisko Oļegu (1899.) utt..; orķestrim — 3 simfonijas (1865., jauna redakcija 1884.; 2-ā — Antar, 1868., jauna redakcija 189.; 1873., jauna redakcija 1886.), Muzikālā aina Sadko (1867., galīgā redakcija 1892.), Serbu fantāzija (1867., galīgā redakcija 1889.), Pasaka (1880.), Simfonieta par krievu tēmām (1885.), Spāņu kapričio (1887.), svīta Šeherezāde (1888.), Gaišie svētki (Svētdienas uvertīra, 1888.), Dubinuška (ar jaukto kori ad libitum, 1906.) utt.; instrumentiem ar orķestri — koncerts klavierēm (1883.), Fantāzija vijolei (1886.), Serenāde violončellam (1893.) utt.; darbi instrumentiem ar pūtēju orķestri; kamer-instrumentālie ansambļi; klavieru skaņdarbi; kori ar orķestri un a capella; kamer-vokālie ansambļi; 79 romances balsij ar klavierēm; tautas dziesmu apdares.
Audi Quattro
Audi Quattro ir automobilis, ko no 1980. līdz 1991. gadam ražoja Audi, kas ir daļa no Volkswagen grupas. Tas pirmoreiz tika atrādīts 1980. gada Ženēvas auto izstādē 3. martā. Audi Quattro ražošana turpinājās līdz 1991. gadam.
Reklāmprogrammatūra
Reklāmprogrammatūra ir programmatūra, kas programmas izpildes gaitā automātiski atskaņo, attēlo vai lejuplādē reklāmas materiālus lietotāja datorā. Šādas programmas bieži vien tiek uzstādītas lietotāja datorā bez viņa paša piekrišanas. Kā zināmākos reklāmprogrammatūras piemērus var minēt Comet Cursor un Hotbar.
Audi Quattro
Audi Quattro ir pirmais Audi pilnpiedziņas auto. Audi ir pirmais auto ražotājs, kas sērijveidā veiksmīgi uzstādīja pilnpiedziņas (4X4) sistēmu vieglajos auto.
Reklāmprogrammatūra
Reklāmprogrammatūras izmantošana ir viens no daudzajiem elektroniskās tirgdarbības veidiem. Šis tirgdarbības veids uzskatāms par iedarbīgu, jo nereti šīs programmas analizē lietotāja visbiežāk apmeklētākās tīmekļa vietnes un piedāvā visatbilstošākās reklāmas. Tomēr tā nav lietotājiem draudzīga e-tirgdarbības stratēģija, jo reklāmu saņemšana lielākoties ir nevēlama. Līdz ar to daudz lielāku popularitāti pasaulē iegūst cita veida e-tirgdarbības veidi.
Audi Quattro
Vārds quattro iegūts no itāļu vārda "četri". Audi šo apzīmējumu izmanto arī, lai atsauktos uz quattro četrriteņu piedziņas sistēmu (4x4) vai jebkura modeļa četrriteņu piedziņas versiju. Oriģinālo Quattro modeli dēvē arī par "Ur-Quattro", kur "Ur-" (vācu valodā apzīmē "sākotnējais" vai "oriģinālais") ir prefikss.
Audi Quattro bija pirmais rallija automobilis, kas izmantoja tolaik nesen grozītos noteikums, kas ļāva izmantot četrriteņu piedziņu sacensību sacīkstēs. Quattro uzvarēja sekojošās sacensības nākamajos divos gados.
Helikopters
Helikopters (el, helix — ‘spirāle’ un, pteron — ‘spārns’) ir par gaisu smagāks lidaparāts, kuram nepieciešamais cēlējspēks tiek iegūts ar rotējošu propelleru, kuru griež ar dzinēja palīdzību. Propellers atrodas virs lidķermeņa. Tas spēj pacelties un nolaisties vertikāli, nekustīgi karāties gaisā un pārvietoties jebkurā virzienā.
Helikopteru darbības shēmas:
Astes propellera nozīme
Astes propellers (rotors) atrodas helikoptera astē. Tas griežas vertikālā vai gandrīz vertikālā plaknē attiecībā pret zemi, un rada sānis vērstu spēku, kas neļauj helikopteram griezties, ja tas nelido uz priekšu, kā arī nodrošina helikoptera līdzsvaru.
Izmantošana
Helikopterus izmanto dažādās nozarēs. Viena no pirmajām un nozīmīgākajām nozarēm ir militārisms, kur tos izmanto kravas nogādāšanā, karavīru transportēšanā, glābšanas operācijās, patrulēšanā un tā tālāk. Tā kā tie bija ļoti efektīvi šo uzdevumu atrisināšanā, tad helikopteri ir pārgājuši arī uz citām sfērām, veicot līdzīgus uzdevumus.
Annika Sērenstama
Annika Sērenstama (sv; dzimusi Bro, Zviedrijā) ir bijusī Zviedrijas golfere. Viņa tiek uzskatīta par vienu no visu laiku veiksmīgākajām un izcilākajām golferēm. Savas karjeras laikā viņa uzvarēja 90 starptautiskos turnīros, tai skaitā 72 oficiālās LPGA tūres sacensības. Savas karjeras laikā ir nopelnījusi vairāk nekā 22 miljonus ASV dolāru, vairāk nav spējusi nopelnīt neviena golfere, tuvākā sekotāja Kerija Veba ir nopelnījusi par 8 miljoniem mazāk. Kopš 2006. gada viņai ir dubulpilsonība: viņa ir Zviedrijas un ASV pilsone. 2003. gadā tika uzņemta Pasaules golfa slavas zālē. 2003. gadā viņa kļuva par pirmo sievieti kopš 1945. gada, kas ir piedalījusies vīriešu PGA tūrē. Laika posmā no 2006. gada 21. februāra līdz 2007. gada 23. aprīlim bija Pasaules ranga līdere.
Helikopters
Izmantošana
Helikopteriem liela nozīme ir glābšanas operācijās, kad pie cietušajiem nav iespējams citādā ceļā piekļūt, piemēram, plūdos, zemestrīcēs, lavīnu nogruvumos
Annika Sērenstama
2004. gadā saņēma Laureus balvu kā gada labākā sportiste pasaulē, trīs reizes tikusi atzīta par gada labāko sportisti Associated Press vērtējumā (2003, 2004, 2005). Trīs reizes ir uzvarējusi LPGA tūrē (2003, 2004, 2005).
2008. gada 13. maijā preses konferencē viņa paziņoja par sportistes karjeras beigšanu pēc 2008. gada sezonas beigām. Pēdējais profesionālais turnīrs, kurā piedalījās A. Sērenstama, notika 2008. gada decembrī, viņa turnīrā ieguva dalītu 7. vietu.
Helikopters
Vēsture
1843. gadā angļu inženieris Džordžs Kailijs izveidoja ar tvaika darbināmu vertikāla pacelšanās lidaparāta modeli. Tas spēja pacelties dažu metru augstumā, bet bija par smagu, lai praktiski to izmantotu. 1907. gadā franču inženieris Pols Kornu (Paul Cornu) izveidoja pirmo cilvēka vadāmo lidaparātu ar propelleriem. Šī ierīce spēja pacelt cilvēku gaisā vairākas minūtes. Šī ierīce ar virvēm bija piesieta pie zemes, tāpēc brīvu lidojumu tā nespēja veikt.
1923. gadā spāņu inženieris Huans de la Sjerva (Juan de la Cierva) uzbūvēja pirmo autožīru. Par mūsdienu helikoptera radītāju parasti uzskata ukraiņu izcelsmes inženieri Igoru Sikorski, kas 1939. gadā Amerikas Savienotajās Valstīs uzbūvēja helikopteru VS-300.
1983. gadā sāka ražot Mi-26 helikopterus, kas ir lielākie un jaudīgākie masveidā ražotie helikopteri. 1986. gadā ar Westland Lynx tika uzstādīts helikopteru ātruma rekords (400,87 km/h).
Ledus kauja
Ledus kauja, arī Peipusa ezera kauja (de, ru, et) notika 1242. gada 5. aprīlī uz aizsalušā Peipusa ezera ledus starp Livonijas konfederācijas un Zelta Ordai pakļautās Novgorodas republikas karaspēkiem Ziemeļu krusta karu laikā.
Kaujas priekšvēsture
1236. gada 22. septembrī Zobenbrāļu ordenis bija cietis pilnīgu sagrāvi karā pret lietuviešiem, žemaišiem un zemgaļiem (Saules kauja) un ar Romas pāvesta atļauju 1237. gada 14. maijā tika pievienots Vācu ordenim, izveidojot autonomu Livonijas ordeni. Novgorodas karaspēks 1240. gada 15. jūlijā bija uzvarējis zviedru sirotājus kaujā pie Ņevas upes (Ņevas kauja) divdesmitgadīgā karavadoņa kņaza Aleksandra Jaroslavoviča vadībā, kas vēlāk nodēvēts par Ņevas Aleksandru. Tomēr pēc strīda ar Novgorodas bajāriem karavadonis tika izraidīts no valsts, kas kalpoja par vienu no iemesliem Tērbatas bīskapa Hermaņa no Bukshēvdenas vadītā Livonijas karaspēka iebrukumam Pleskavas zemē un Ingrijā 1240. gada rudenī. Tērbatas bīskapija jau ilgstoši bija iesaistīta karos ar Novgorodas republiku, tagad tajos tika iesaistīts arī Livonijas ordenis un Dānijas karaļa vasaļi Ziemeļigaunijā.
Livoniešu karaspēks, kas sastāvēja no bruņiniekiem un igauņu kājniekiem, ātri vien ieņēma Izborskas un Pleskavas pilis un Koporji, kurā uzbūvēja mūra pili. Kad tie tuvojās Novgorodai, tās veče steigšus atkal aicināja kņazu Aleksandru vadīt tās karaspēku. Turpmākās karadarbības laikā 1241. gadā novgorodieši atguva Pleskavas un Koporjes pilis. Vācu ordeņa spēkus tolaik bija novājinājusi apvienotā kristiešu karaspēka sakāve 1241. gada 9. aprīlī pret mongoļiem pie Ļegņicas Silēzijā (Ļegņicas kauja), kurā piedalījās arī Vācu ordeņa un Templiešu ordeņa bruņinieki.
Kaujas norise
Novgorodieši 1241. gada pavasarī nolēma uzbrukt Livonijas ordeņa cietoksnim Izborskā. Tomēr livonieši uzveica uzbrucēju priekšpulku un apmēram 200 jātnieki kopā ar 300-400 kājniekiem un vismaz 1000 igauņu zemessargiem devās novgorodiešiem pakaļ pāri vēl aizsalušajam Peipusa ezeram uz tā austrumu krastu. Lai novērstu livoniešu karaspēka uzbrukumu Pleskavai no ziemeļu puses, novgorodiešu karavadonis Aleksandrs Ņevskis 5. aprīlī kopā ar vismaz 3000 karavīriem devās pretī uzbrucējiem uz ledus pie Kraukļakmens salas. Pirmie novgorodiešu karapulka centram, veidojot ķīli, uzbruka livoniešu jātnieki, atspiežot tos līdz krastam. Novgorodiešu flangi izturēja spiedienu un bruņinieki nokļuva ielenkumā. Tad kaujā iesaistījās Aleksandra Ņevska jātnieku družina un noslēdza bruņiniekiem izeju no "maisa". Kaujas noslēgumā novgorodiešu jātnieki ar garajiem pīķiem norāva ielenktos livoniešus no zirgiem un nodūra uz ledus. Daudzi esot arī ielūzuši trauslajā ledū, jo tas nav izturējis cieši kopā saspiesto bruņinieku smagumu. Pēc Novgorodas hronikas ziņām kaujā esot krituši 500 vāciešu un neskaitāmi igauņu kājnieki. Gūstā esot saņemti 50 dižciltīgi bruņinieki.
Lietojumprogrammatūra
Lietojumprogrammatūra (en) jeb vienkārši lietotne (en) ir programmatūras apakšklase, kas nodrošina darbības, ko lietotājs vēlas veikt ar datora palīdzību.
Runājot par lietojumprogrammatūru, bieži tiek izmantots vārds programmatūra vai programma. Tipiski piemēri ir biroja lietojumprogrammu paketes un videospēles.
Lietojumprogrammatūra bieži vien tiek iegādāta atsevišķi no datora. Dažreiz lietojumprogrammas tiek iekļautas datora komplektācijā, taču tas nemaina to, ka tās darbojas neatkarīgi. Lietojumprogrammas gandrīz vienmēr ir neatkarīgas no operētājsistēmas, lai gan visbiežāk darbojas tikai noteiktās platformās.
Pobeda
Pobeda var būt:
USA-226
USA-226 jeb X-37B OTV-2 (X-37B Orbital Test Vehicle 2) bija ASV kompānijas Boeing būvēta eksperimentāla militāra bezpilota kosmoplāna X-37B otrā eksemplāra pirmais kosmiskais lidojums. Pirmā eksemplāra lidojums USA-212 (OTV-1) notika 2010. gadā.
OTV-2 tika palaists 22:46 UTC ar nesējraķeti Atlas V/501 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa SLC-41. Pēc ieiešanas orbītā tam dots nosaukums USA-226
Kosmiskais aparāts palaists ASV Gaisa spēku uzdevumā, tāpēc par tā derīgo kravu ir maz informācijas. Nav zināms, vai derīgā krava ir identiska ar pirmā lidaparāta kravu.
12:48 UTC, pēc 468 dienu misijas kosmosā, X-37B nolaidās uz zemes Vandenberga Gaisa spēku bāzē.
Aidis Kropis
Aidis Kropis (dzimis Utenā) ir bijušais Lietuvas šosejas riteņbraucējs. Trīs sezonas pārstāvējis UCI ProTeam komandu .
Pobeda (polārstacija)
Pobeda (ru) bija īslaicīga padomju polārstacija Austrumantarktīdā. Tika ierīkota uz Pobedas ledus salas Mosona jūrā 350 km no Mirnijas. Stacija tika atklāta 1960. gada 9. maijā un darbojās līdz 12. augustam. Stacijas apkalpē strādāja trīs cilvēki. Stacijā tika veikti meteoroloģiskie un aeroloģiskie novērojumi, kā arī glacioloģiskie pētījumi.
Aidis Kropis
2015. gadā uzvarējis Lietuvas čempionātā grupas braucienā.
Maputu
Vēsture
1895. gadā tika uzbūvēts dzelzceļš, kas savienoja pilsētu ar Pretoriju, kas nodrošināja ātru iedzīvotāju skaita pieaugumu. 1898. gadā pilsēta kļuva par Portugāles Mozambikas galvaspilsētu.
Klimats
Pati zemākā piereģistrētā gaisa temperatūra Maputu ir bijusi +7°С. Ierasti temperatūra visu gadu turas +30°С, laika posmā no decembra līdz februārim ir mazliet karstāks.