cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pēteris Liepiņš (ģeologs)
Dzīves gājums
Paralēli mācībspēka darbam universitātē P. Liepiņš no 1946. gada 15. jūnija sāka strādāt Ģeoloģijas un derīgo izrakteņu institūtā par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku. Tā paša gada 19. septembrī viņu iecēla par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku, savukārt 1950. gada 1. februārī par sektora vadītāju. Šajā laikā Liepiņš strādāja pie jaunas kandidāta disertācijas par tēmu «Baltijas famenas stāvs», pēc kuras aizstāvēšanas Ļeņingradas Kalnu institūtā 1951. gada 15. maijā saņēma ģeoloģijas-mineraloģijas zinātņu kandidāta grādu. Tālākais darbs saistījās ar Ģeoloģijas institūtu. Kopš 1952. gada 21. februāra P. Liepiņš atkal bija vecākā zinātniskā līdzstrādnieka statusā, bet kopš 1958. gada 1. janvāra kļuva stratigrāfijas sektora vadītājs. Viņš vadīja Zemes garozas slāņu veidošanās un nogulumiežu sastāva pētīšanas sektorus, veica pētījumus par tektoniskajām plaisām Latvijas pamatiežos. 1956. gadā sarakstīja grāmatu "Zemes garozas uzbūve Latvijā", bet 1961. gadā 10 nodaļu sējumu "Latvijas PSR ģeoloģija". Vēl viņš, darbodamies paleontoloģijas lauciņā, aprakstīja vairākas izmirušu organismu sugas. Neskatoties uz saviem sasniegumiem, viņš nekad netika sūtīts dalībai starptautiskajās konferencēs. 1963. gada 23. maijā institūts pārgāja PSRS Valsts ģeoloģijas komitejas pakļautībā, un pakāpeniski to sāka reorganizēt par Vissavienības Jūras ģeologijas un ģeofizikas institūtu, kurā Latvijas pētniecībai tika atvēlēta tikai viena laboratorija.
1964. gada maija beigās P. Liepiņš devās komandējumā uz Maskavu. Pēc A. Avotiņas atmiņām, viņš aicinājis tai doties līdzi, jo vienam esot neomulīgi, bet ir jāved atrādīt doktora disertācija. Nebija īstas skaidrības, tas bija joks vai nopietnībā teikts. Par Liepiņa doktora disertāciju vēlāk runāja arī Ļeņingradas ģeoloģe Belousova. Taču kolēģi nebija manījuši viņu strādājot pie disertācijas. Bet tad no Maskavas pienāca ziņa, ka 3. jūnijā Liepiņš ir atrasts viesnīcas numurā miris. Disertācija pie viņa atrasta netika. Ģeologa nāves apstākļi palika nenoskaidroti. Nav zināms arī tas, vai disertācija tiešām bija uzrakstīta, un vai tā saturēja nepublicējamu informāciju. Pēteris Liepiņš tika apbedīts Meža kapos Rīgā.
Oskars fon Itjē
Oskars fon Itjē (de, 1857. gada 27. augusts — 1934. gada 5. decembris) bija franču izcelsmes Vācijas Impērijas ģenerālis. 1917. gadā 22. aprīlī viņu iecēla par Vācijas 8. armijas virspavēlnieku, 1917. gada 1.—3. septembrī viņš vadīja Rīgas ieņemšanas operāciju.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas ģenerāli Itjē pārcēla uz Rietumu fronti, kur 1918. gada marta Pavasara ofensīvas laikā viņš komandēja Vācijas 18. armiju. 1919. gadā viņš atvaļinājās no armijas un vadīja Vācu virsnieku savienību (Deutscher Offizier Bund).
Vācu okupācijas laikā no 1942. līdz 1944. gadam 13. janvāra iela Rīgā bija pārdēvēta par Ģenerāļa fon Itjē ielu (de)
Hohostervicas pils
Hohostervicas pils (de) ir viena no iespaidīgākajām viduslaiku pilīm Austrijā, atrodas Karintijas zemē, uz austrumiem no Sanktfeitas pie Glānas pilsētas. Pils ir populārs tūrisma objekts.
Pils atrodas 160 metrus augstas klints virsotnē un skaidrā laikā redzama no 30 kilometru attāluma. Rakstos Hohostervicas pils pirmoreiz minēta 860. gadā. 1209. gadā par pils īpašniekiem kļuva Ostervicu dzimta, kas izbeidzās 15. gadsimtā. 16. gadsimtā imperators Ferdinands I to piešķīra Khevenhilleru dzimtai, kas to nocietināja. Kopš 16. gadsimta līdz mūsdienām pils nav būtiski pārbūvēta un arī mūsdienās ir Khevenhilleru dzimtas īpašums.
Pāvels Kovaļovs
Pāvels Kovaļovs (dzimis, miris ) bija Latvijas vieglatlēts, startējis trīssoļlēkšanā. Kovaļovs trīs reizes bijis Latvijas čempions trīssoļlēkšanā, uzvarējis arī 2015. gada Latvijas ziemas čempionātā.
Veiksmīgi startējis 2013. gada pasaules universiādē, kā arī vairākos Eiropas komandu čempionātos Latvijas komandas sastāvā. 2009. gadā izcīnīja bronzas medaļu Eiropas čempionātā junioriem. Kovaļova labākais rezultāts trīssoļlēkšanā — 16,03 m. Viņš ir viens no 16 Latvijas trīssoļlēcējiem, kas lēkuši tālāk par 16 metriem.
2014. gada februārī Kovaļovs ar izcilību pabeidza studijas Rīgas Tehniskās universitātes Transporta un mašīnzinību fakultātē, iegūstot diplomu Bakalaura profesionālā studiju programmā "Medicīnas inženierija un fizika". Par izcilām sekmēm (vidējā svērtā atzīme 9,44), zinātniskajām un sabiedriskajām aktivitātēm Kovaļovs tika iekļauts RTU Zelta fondā.
2015. gada 5. aprīlī autoavārijā uz autoceļa Tīnūži—Koknese Pāvels Kovaļovs gāja bojā autokatastrofā. Kopā ar viņu gāja bojā arī sieva Jeļena un 2,5 mēnešus vecā meita Jūlija.
Kūzas Nikolajs
Kūzas Nikolajs (la, de), īstajā vārdā Nikolauss Krebss (vācu: Nicolaus Krebs, dzimis 1401. gadā, miris ) bija Romas katoļu baznīcas kardināls, 15. gadsimta domātājs, filozofs, teologs, matemātiķis, jurists, astronoms.
Būdams viens no pirmajiem vācu zemju renesanses humānisma pārstāvjiem, Kūzas Nikolajs aktīvi iesaistījās baznīcas politikā. Piedalījās Bāzeles koncilā, 1450. gadā tika iecelts par Briksenes bīskapu, bet 1459. gadā kļuva par Pāvesta valsts ģenerālvikāru. Filozofijā turējās neoplatonisma pozīcijās un savas idejas smēlās gan no antīkās, gan viduslaiku filozofijas. Proponēdams idejas par pasaules dažādības harmoniju caur Dievu, nonāca pie tolaik neparastiem secinājumiem par reliģisko toleranci. Atzina zināšanu papildināšanu caur eksperimentiem.
Seiļi (Preiļu pagasts)
Seiļi ir ciems Preiļu pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 204 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V751.
Frederiks Frīks
Frederiks Čārlzs Meitlends Frīks (en; dzimis, miris ) bija britu polo spēlētājs, izcīnījis divas sudraba medaļas 1900. un 1908. gada vasaras olimpisko spēļu polo sacensībās.
Grupējums "Rusič"
Vēsture
Grupējuma "Rusič" vēsture aizsākas 2009. gadā, kad Sanktpēterburgas neonacists Aleksejs Miļčakovs izveidoja militāro mācību bāzi. Pirms nosūtīšanas uz Donbasu, viņam bija iesauka "Fritz", bet Donbasā viņš nomainīja iesauku uz "Serb". Viņš piedalījās paramilitārās apmācības programmā "Partizan" Jaunkrievijas palīdzības koordinācijas centrā (KCPN), ko vadīja "Krievu impēriskais leģions", "Krievu impēriskās kustības" paramilitārais atzars. Gan Miļčakovs, gan "Vāgnera grupas" nominālais komandieris Dmitrijs Utkins dienēja Gaisa desanta spēku 76. gvardes gaisa desanta divīzijā.
Frederiks Frīks
1908. gadā, kad olimpiskās spēles notika Londonā, viņš otro reizi izcīnīja sudraba medaļu polo sacensībās, būdams Lielbritānijas polo komandas Hurlingham Club spēlētājs.
Grupējums "Rusič"
Vēsture
Pēc Miļčakova teiktā, "Rusič" sastāv no "nacionāli noskaņotiem pagāniem, brīvprātīgajiem no Krievijas un Eiropas", grupa darbojoties kā "slēgts kolektīvs" un ir vienība, kurā krievu nacionālisti saņem kaujas apmācību. Izrādījās, ka vienībās darbojas īpašās vienības GROM, kas ietilpst Federālā narkotiku kontroles dienesta sastāvā, darbinieki. Piemēram, brāļi Konstantīns un Boriss Vojevodini ir krievu nacionālisti no Sanktpēterburgas.
Donbasa karš
2014. gada vasarā "Rusič" cīnījās kopā ar Krievijas atbalstīto separātistu komandieri apakšpulkvedi Aleksandru "Betmenu" Bednovu un piedalījās kaujās par Luhanskas lidostu netālu no Novosvitļivkas pēc tam, kad Ukrainas bruņotie spēki bija pārgriezuši tur esošo šoseju un bloķējuši Luhansku. Viņi piedalījās arī kaujās pie Ščastjas, Stanicas Luhanskas, uzbrukumam ciemam Hrjaščuvate, Heorhijivkas, Velikas Verhunkas, Lutuhines ciemu ieņemšanā.
2014. gada rudenī "Rusič" kopā ar separātistu bataljoniem "Sparta" un "Somālija" piedalījās kaujās pie Doneckas starptautiskās lidostas.
2015. gada februārī Miļčakovs tika iekļauts ES sankciju sarakstā.
2015. gadā grupa tika pārcelta uz Alekseja Mozgovoja vadīto brigādi "Spoks". Pēc pārcelšanas uz "Doneckas Tautas Republiku" sakarā ar vajāšanu, ko īstenoja "LTR" Valsts drošības ministrija, 2015. gada marta beigās grupa kļuva par daļu no bataljona "Viking", kur piedalījās kaujās Volnovahas apkārtnē, pie Belokamenku un Novolaspas ciemiem. 2015. gada vidū grupa tika pilnībā izvesta no Donbasa.
No 2015. līdz 2022. gadam
Pēc atgriešanās no Donbasa, Miļčakovs iesaistījās pusaudžu kaujas apmācībā speciālās nometnēs Krievijā.
Miļčakova vietnieks Jans Petrovskis ir bijušais Norvēģijas iedzīvotājs, kur viņš dzīvoja un strādāja kopā ar norvēģi, kas saistīts ar galēji labējām grupām Soldiers of Odin un Nordic Resistance Movement. Krieva savdabīgā slava Donbasa karā, acīmredzot, bija pēdējais piliens Norvēģijas varas iestādēm, un viņš beidzot tika atzīts par draudu valsts drošībai. Norvēģijas policija 2016. gada oktobrī arestēja Petrovski un deportēja viņu uz Krieviju.
2017. gadā "Rusič" kaujinieki parādījās Sīrijā, sargājot stratēģiski svarīgu naftas un gāzes infrastruktūru, kas pieder Krievijas uzņēmumiem. Savā, tagad nepieejamā, Instagram kontā kaujinieki publicēja fotogrāfijas no Palmīras Sīrijas centrālajā daļā, kur viens no viņiem pozē seno drupu priekšā, pacēlis roku nacistu sveicienā.
2020. gada beigās Aleksejs Miļčakovs intervijā teica, ka "Rusič" sastāvā tobrīd bija vairāki desmiti cilvēku, bet "piesakās daudz cilvēku, un viņi ir jāizsijā".
Krievijas iebrukums Ukrainā
Grupa atgriezās Ukrainā 2022. gada aprīļa sākumā, pēc Krievijas iebrukuma sākuma. "Rusič" kaujinieki tika pārvesti uz Harkivas apgabalu, kur viņus nofotografēja netālu no Pletenevkas ciemata. Par īpašu nežēlību kaujās Harkivas apgabalā 2022. gadā vienība un tās komandieri Aleksejs Miļčakovs un Jans Petrovskis tika iekļauti ASV sankciju sarakstā.
2023. gada aprīlī "Rusič" savā Telegram kanālā publicēja videoklipu, kurā redzams, kā ar nazi tiek nogriezta galva sagūstītam Ukrainas karavīram, un uzrakstu, kurā teikts, ka tā tiks nogalināti vēl daudzi.
Votzeme
Votzeme ir vēsturisks reģions tagadējā Krievijas Ļeņingradas apgabala dienvidrietumos starp Lugas un Volhovas upēm. . Votzeme no 13. līdz 18. gadsimtam bija strīdus teritorija starp krieviem un zviedriem, dāņiem un vāciešiem.
Vēsture
Voti pirmo reizi minēti Novgorodas hronikā, kur teikts, ka 854. gadā viņi kopā ar slāvu ciltīm esot padzinuši varjagu kungus no savas zemes. Pēc tam, kad 1019. gadā zviedru ķēniņa Olafa meita Ingegerda salaulājās ar Kijevas kņazu Jaroslavu Gudro, viņa kā kāzu dāvanu saņēma zemes ap Lādogas ezeru, ko vēlāk nodēvēja par Ingriju.
1240. gadā to uz pāris gadiem iekaroja Livonijas ordenis un uzcēla Koporjes cietoksni. Arī Novgorodas-Livonijas karu laikā 14.-15. gadsimtā Votzemē atkārtoti iebruka Livonijas ordenis un sagūstītos votus (krieviņus nometināja arī Latvijas teritorijā.
No 1617. gada votu zeme atradās Zviedrijas pakļautībā. Lielā Ziemeļu kara laikā to 1703. gadā iekaroja Krievijas cariste, nodibinot tai pakļautu Ingermanlandes hercogisti, kas pastāvēja līdz 1708. gadam.
Jehvi (stacija)
Jehvi (et) ir stacija Igaunijā, Austrumviru apriņķa Jehvi pilsētā, dzelzceļa iecirknī Tapa—Narva un atrodas 46,3 km attālumā no Narvas, 86 km attālumā no Tapas, un 163,7 km attālumā no Tallinas. Jehvi stacija apkalpo starppilsētu pasažieru vilcienu satiksmi, kā arī veic dzelzceļa kravu operācijas. Jehvi pietur Tapas (Tallinas) un Narvas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2012. gadā 1 vilciena sastāva pāris dienā), kā arī starptautiskie tālsatiksmes vilcieni Tallina-Maskava un Tallina-Sanktpēterburga.
Vēsture
Dzelzceļa vēsture Jehvi pilsētā ir cieši saistīta ar Baltijas dzelzceļa pirmsākumiem jau no 1870. gada. Būvējot dzelzceļu Jehvi muižas teritorijā, tika izveidota stacija Jēve (de, ru), kas atradās 3 km uz austrumiem no muižas centra. Stacijas ēka tika būvēta pēc tipveida projekta un bija vairāku 1870. gadā celto stacijas ēku līdziniece (Šarlotenhofa, Baltijas osta u.c.)
20. gadsimta 20. gados, kad Jehvi jau bija ieguvusi patstāvīgas administratīvas vienības statusu (1917) tika nolemts izveidot dzelzceļa pieturas punktu Jehvi ciema centrā. 1929. gadā pašreizējās Jehvi stacijas vietā tika ierīkots pieturas punkts un uzbūvēts vienstāva koka pasažieru paviljons, bet pats pieturas punkts tika nosaukts par Jehvi ciemu (et), tā kā Jehvi nosaukums joprojām piederēja vecajai stacijai.
1936. gadā pieturas punkts tika pārveidots par pilna apjoma dzelzceļa staciju ar manevru ceļiem, iekraušanas un izkraušanas rampām, noliktavām, kā arī kapitālu divstāvu mūra stacijas ēku. Stacija ieguva Jehvi nosaukumu, savukārt bijusī Jehvi stacija tika pārdēvēta par Toilu (et).
Otrā pasaules kara laikā, vācu karaspēkam atkāpjoties, Jehvi stacijas ēka 1944. gada 18. septembrī tika uzspridzināta.
20. gadsimta 50. gadu sākumā Jehvi tika uzbūvēta jauna stacijas ēka. Tās arhitektūra tika ieturēta tolaik valdošajā Staļina klasicisma stilistikā. Tā ir monolīta vienstāva celtne ar fasādē simetriski izvietotām logailēm un pilastriem, ko noslēdz atika un masīva jumta dzega. Abos ēkas galos zemākas piebūves daļas. Fasādes svinīgumu pasvītro centrālais frontons, kā arī sandriki virs katras galvenā būvapjoma logailes. Identiska stacijas ēka šajā laika periodā tika uzbūvēta arī Jegevā.
Pašlaik Jehvi stacijas ēka netiek izmantota un notiek diskusijas par tās nojaukšanu, savukārt Otro pasaules karu pārdzīvojusi Toilas koka stacijas ēka pēc Toilas stacijas slēgšanas 20./21. gadsimta mijā tika nojaukta.
2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Jehvi stacijā tika izbūvēta jauna Eiropas standarta pasažieru platforma.
Ārējās saites
[http://gallery.balticrailpics.net/displayimage.php?album=search&cat=0&pos=4 Toilas (bij. Jehvi) stacijas ēka 1996. gadā]
2000. gada Lielbritānijas Grand Prix
2000. gada Lielbritānijas Grand Prix notika. Tas bija sezonas ceturtais posms. Tajā uzvaru guva Deivids Kulthards, otrais bija Mika Hekinens, bet trešais palika iepriekšējo trīs posmu uzvarētājs Mihaels Šūmahers.
Doņecas akmeņogļu baseins
Doņecas akmeņogļu baseins (uk, ru) jeb Donbass (uk, ru) ir plašs akmeņogļu iegulu rajons Eiropas dienvidaustrumos. Plešas Doņecas upes baseinā Ukrainas un Krievijas teritorijā. Aizņem lielāko daļu Doneckas un Luhanskas apgabalu teritorijas un Dņipropetrovskas apgabala rietumdaļu Ukrainā un Rostovas apgabala ziemeļrietumus Krievijā. Šaurākā nozīmē par Donbasu dēvē Doneckas un Luhanskas apgabalu industriālo reģionu Ukrainas austrumos, kur dominē smagā rūpniecība un akmeņogļu ieguve.
Pirmās plašās akmeņogļu iegulas tagadējā Donbasa teritorijā izpētītas 1720. gados tagadējās Lisičanskas pilsētas apkaimē. Nosaukumu baseinam pēc tam cauri tekošās Doņecas upes deva kalnrūpniecības inženieris no Harkivas Jevgrafs Kovaļevskis, kurš arī veica pirmo zinātnisko baseina stratigrāfisko un ģeoloģisko izpēti un sastādīja pirmo iegulu karti. Baseina rūpnieciska apgūšana sākās 19. gadsimta beigās. Baseina kopējā platība ir ap 60 000 km², stiepjas rietumu—austrumu virzienā līdz 620 km, ziemeļu—dienvidu virzienā — 70—170 km. Kopējās iegulu rezerves līdz 1800 m dziļumam tiek lēstas ap 140,8 miljardiem tonnu.
Līdz 1940. gadiem neformālais Donbasa centrs bija Harkiva, kas pati neatrodas Donbasa teritorijā, bet kur izvietojās lielākā daļa administratīvo iestāžu. Mūsdienās Donbasa faktiskais centrs ir Donecka. Citi lielākie akmeņogļu ieguves centri ir Krasnoarmijska, Makijivka, Lisičanska, Horļivka, Sverdlovska, Antracita, Toreza, Hrustaļnija. Lielākie ar akmeņogļu ieguvi saistītie ķīmiskās rūpniecības un mašīnbūves centri ir Severodonecka, Luhanska, Lisičanska, Horļivka, Pervomajska, Kadijivka. Baseina Krievijas daļā akmeņogļu ieguve faktiski ir izbeigta.
Sarunbots
Sarunbots, čatbots, tērznis jeb tērzēšanas bots ( vai chatterbot) ir lietojumprogrammatūra, kas izmanto mākslīgā intelekta algoritmus, lai viegli saprotamā valodā sazinātos ar cilvēkiem, atbildētu uz viņu jautājumiem un sniegtu nepieciešamu informāciju, piemēram, čata formātā. Tas ir robotprogrammatūras paveids.
Tie tiek izmantoti dialogu sistēmās dažādiem mērķiem, tostarp klientu apkalpošanai, pieprasījumu pāradresēšanai vai informācijas apkopošanai. Lai gan daži sarunboti izmanto dažādus dabiskās valodas procesorus, sarežģītu MI (piemēram, ir balstīti uz dažādiem mašīnmācīšanās modeļiem), citi sarunboti vienkārši meklē vispārīgus atslēgvārdus un ģenerē atbildes, izmantojot parastās frāzes, kas iegūtas no piesaistītas bibliotēkas vai datu bāzes, vai pat tikai ļauj lietotājiem izvēlēties kādu no ieprogrammētajām frāzēm. Šīs programmas tiek izstrādātas ar mērķi imitēt cilvēka uzvedību un domāšanu, lai nodrošinātu efektīvu dialogu ar lietotājiem.
Klientu apkalpošana
Sarunboti tiek izmantoti dažādiem komerciāliem nolūkiem:
Veselības aprūpe
Sarunboti arī sāk parādīties veselības aprūpes sfērā. Amerikā veikts pētījums liecina, ka pēc medicīnas darbinieku ieskatiem, sarunboti varētu sniegt vislielāko atbalstu, reģistrējot pacientu vizīšu laikus, palīdzot pacientiem atrast atbilstošās veselības iestādes vai sniegtu informāciju par medikamentu lietošanu.
WhatsApp sadarbojās ar Pasaules Veselības organizāciju, lai izstrādātu sarunbota pakalpojumu, kas atbildētu uz jautājumiem par COVID-19, un 2020. gadā Indijas valdība laida klajā sarunbotu "MyGov Corona Helpdesk", kas ļāva valsts iedzīvotājiem iegūt informāciju par COVID-19 pandēmiju.
Kristaps Heinrihs fon Līvens
Kristaps Heinrihs fon Līvens (de, 1774-1839) bija Krievijas impērijas armijas ģenerālleitnants, sūtnis Berlīnē un Londonā (1812–1834). Cēlies no senas vācbaltiešu dzimtas Līveniem.
Dzīvesgājums
Pēc tēva nāves 1783. gadā Katrīna II viņa māti pieņēma Pēterburgas galmā par viņas mazbērnu audzinātāju, savukārt Kristapu Heinrihu ieskaitīja Semjonovas leibgvardes pulkā. Piedalījās krievu-zviedru karā (1788—1790) un 1790. gadā ieguva praporščika dienesta pakāpi, 1794. gadā tika paaugstināts par poručiku. Napoleona karu laikā viņš Austrijas armijas sastāvā 1794. gadā piedalījās kaujās pret frančiem Flandrijā. 1796. gadā viņu piekomandēja Vladimiras dragūnu pulkam un nosūtīja uz Kaukāzu, kur viņš piedalījās karagājienā pret Persiju Dagestānas un Azerbaidžānas teritorijā.
1797. gadā viņš kļuva par ķeizara Pāvila I flīģeļadjutantu (флигель-адъютант), 1798. gadā par ģenerāladjutantu (генерал-адъютант) un paaugstināja ģenerālmajora pakāpē. 1799. gadā viņa mātei un brāļiem piešķīra grāfa titulu. 1800. gadā viņs apprecējās ar galma dāmu Doroteju Benkendorfu (1784–1857)
1805. gadā Līvens piedalījās Austerlicas kaujā, 1807. gadā viņu paaugstināja par ģenerālleitnantu. 1809. gadā viņu iecēla par Krievijas sūtni Berlīnē, bet 1812. gada kara laikā par sūtni Londonā. 1826. gadā ķeizars Nikolajs I viņa mātei un visiem viņas pēcnācējiem piešķīra kņazu titulu. 1831. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas Valsts padomes locekli. 1834. gadā viņš atgriezās Pēterburgā, kur tika iecelts par troņmantnieka Aleksandra pilvaroto pārstāvi.
Miris pēc īsas slimības 1838. gada 29. decembrī Romā troņmantnieka Aleksandra ārzemju ceļojuma laikā, apglabāts Mežotnes kapsētā.
Landskronas pils
Pils atrodas klints virsotnē 658 metrus virs jūras līmeņa. Celta 14. gadsimta sākumā un gadsimtu gaitā vairākkārt mainījusi īpašniekus. 1812. gadā tā nodega un vairs netika atjaunota. Sākot no 1953. gada drupas tika iekonservētas, tika atklāts restorāns. Pilī tiek demonstrētas medības ar piekūniem.
Tēva diena
Tēva dienas sākumi meklējami 20. gadsimta sākumā Amerikas Savienotajās Valstīs, kur to sāka atzīmēt, lai pievērstu uzmanību tēva lomai bērnu audzināšanā. ASV tā pirmoreiz svinēta 1910. gada 19. jūnijā, bet 1966. gadā Tēva diena kļuva par valsts svētkiem. Gadsimta laikā šie svētki iemantojuši nozīmīgu vietu pasaulē, tos svin visos apdzīvotajos kontinentos neatkarīgi no ādas krāsas un reliģiskās pārliecības, līdzīgi kā Mātes dienu.
Dažādās zemēs šo svētku svinēšanas datumi atšķiras. Katoliskajā Eiropā (Spānija, Portugāle, Itālija) tie tikuši svinēti Sv. Jāzepa dienā, kur 19. marts joprojām ir Tēva diena. Vairums Eiropas valstu tāpat kā ASV, Tēva dienu atzīmē jūnija trešajā svētdienā.
Latvijā Tēva diena par oficiālu svētku dienu (taču ne brīvdienu) tika noteikta 2009. gadā, pēc bijušā LR Bērnu, ģimenes un sabiedrības integrācijas lietu ministra Ainara Baštika ierosinājuma. Tā tiek svinēta septembra otrajā svētdienā.
Baņģeva
Baņģeva (arī Bangava, Baņgava) ir upe Kurzemē, Usmas ezera pieteka Ventspils novadā. Sākas mežainā apvidū Zlēku pagastā uz ziemeļaustrumiem no Dzeņu purva, plūst, stipri līkumojot, austrumu virzienā pa Ugāles līdzenumu. Uzņem ūdeņus galvenokārt no vidustecē un lejtecē meliorēto mežu novadgrāvjiem. Lielākā pieteka ir Ežurga (kreisā). Lejpus Žatiem daļa ūdeņu pa Strunceni novadīta pa taisno uz ezeru. Baņģeva ietek Usmas ezerā tā rietumu krastā Pilsgaldangas līcī.
Robertu Firminu
Robertu Firminu Barbosa de Oliveira (pt; dzimis ) ir Brazīlijas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2023. gada spēlē Saūda Arābijas profesionālās līgas komandā Al Ahli.
Sasniegumi
Brazīlija
Lūks van Veli
Lūks van Veli (nl; dzimis, Hēshā) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (1993).
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt četru gadu vecumā. Bijis viens no daudzsološākajiem Nīderlandes šaha talantiem 1980. gados. 1990. gadā FIDE van Veli piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1993. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Regulāri piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas turnīros pēc izslēgšanas sistēmas. 1997. gadā Groningenā ticis līdz ceturtdaļfinālam, kur piekāpies Maiklam Adamsam ar 1½:2½. 2000. gadā Ņūdeli iekļuvis 3. kārtā, 2001. gadā Maskavā atkārtojis šo panākumu, bet 2004. gadā Tripolē ticis līdz 2. kārtai. Septiņas reizes uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātos (2000—2005, 2014). 2005. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" superturnīrā. 2010. gadā uzvarējis lielākajā Čikāgas šaha turnīrā Chicago Open.
Pārstāvējis Nīderlandes izlasi lielākajās šaha komandu sacensībās:
Lahili
Lahili (ka), arī Lahla (ლაჰლა) vai Laila (ლაილა), ir kalnu virsotne Gruzijā, Svanetijas grēdas augstākais punkts. Izvietojies grēdas vidusdaļā. Kalnam ir trīs virsotnes; tas veidots no nogulumiežiem un metamorfajiem iežiem. Virsotne klāta ar sniegu un ledu, no tā noplūst 5 km garš ledājs.
Kalnā pirmoreiz uzkāpts 19. gadsimtā. 1887. gadā brits Džons Kokins uzkāpa zemākajā ziemeļu virsotnē (pēc citiem datiem — Duglass Frešfīlds 1888. gadā), bet augstākajā dienvidu virsotnē pirmais uzkāpa Gotfrīds Mercbahers 1891. gadā.
Masas-Karrāras province
Masas-Karrāras province (it) ir viena no Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Provinci rietumos apskalo Ligūrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Masa. Masas-Karrāras province sīkāk iedalās 17 komūnās.
Kodijs Sīsī
Kodijs Sīsī (Cody Ceci; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2023) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Edmontonas "Oilers" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Pēc vairākiem OHL aizvadītiem gadiem Sīsī profesionāļa karjeru uzsāka 2012.—13. gada sezonas otrajā pusē, kad debitēja Amerikas hokeja līgas komandas Bingemtonas "Senators" sastāvā. 2013.—14. gada sezonā Sīsī debitēja NHL, Otavas "Senators" rindās aizvadot 49 spēles. 2014.—15. gada sezonā "Senators" rindās aizsargs jau bija nostiprinājies. "Senators" sastāvā spēlēja līdz 2019. gada vasarai, kad tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs".
Jūras sirdī
Jūras sirdī (en) ir 2015. gada piedzīvojumu drāma, kas balstīta uz Neitaniela Filbrika tāda paša nosaukuma grāmatu. Filmas režisors un viens no producentiem ir Rons Hauards. Galvenos tēlus atveido Kriss Hemsvorts, Bendžamins Vokers, Kilians Mērfijs, Toms Holands, Bens Višovs un Brendans Glīsons. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkā.
Filmas pamatā ir stāsts par kuģi Essex, kas nogrima 1820. gadā un iedvesmoja grāmatas "Mobijs Diks" uzrakstīšanu.
Parastā tīklērce
Parastā tīklērce (Tetranychus urticae) ir neliela izmēra ērce (0,3—0,6 mm), kas pārtiek no augiem un ko bieži uzskata par kaitēkli.
Parasti ziemo pieaugušās tīklērces. Barojas ar dažādu sugu augiem, uz lapām parādās agri pavasarī, kad gaisa temperatūra paceļas līdz 12—14° C. Tās dēj olas uz lapu apakšpusēm, viena mātīte izdēj 20—90 olas. Kāpuri, kas izšķīlušies no olām, sūc auga sulu, atrodoties lapas apakšpusē. Viena paaudze attīstības ciklu iziet 15—30 dienās. Tīklērces savairošanos veicina silti un sausi laikapstākļi.
Víkingur Gøta
Víkingur Gøta ir Fēru Salu futbola klubs, kas ir dibināts 2008. gadā, apvienojoties klubiem GÍ Gøta un Leirvík ÍF. Klubs ir bāzēts Leirvīkā, bet mājas spēles aizvada Nordragētā. Pašlaik spēlē Fēru Salu Premjerlīgā. Kluba futbolisti divas reizes ir kļuvuši par līgas čempioniem in piecas reizes ieguvuši Fēru Salu kausu.
Semjons Sļepakovs
Semjons Sļepakovs (ru) ir ebreju izcelsmes Krievijas producents, scenārists, dziedātājs un komiķis, kas bija JAK komandas Sbornaya Pyatigorska (Pjatigorskas izlase) kapteinis. Kopā ar Gariku Martirosjanu un Maksimu Pežemski veidoja šovu Naša Russia, TV seriālus "Interni", "Universitāte", "Universitāte. Jaunā kopmītne", "SašaTaņa".
2018. gadā S. Sļepakovs par Krimas apmeklēšanu tika iekļauts Mirotvorec mājaslapas datu bāzē.
Kato (uzvārds)
Kato (japāņu: 加藤, kandži nozīmē "pievienot/palielināt" un "vistērija") ir viens no izplatītākajiem japāņu cilmes uzvārdiem. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Gastrīts
Gastrīts (la, no el (gaster) — 'kuņģis' + piedēklis -itis, ar ko apzīmē iekaisumu vai iekaisuma deģeneratīvās izmaiņas gļotādā) ir apkopojošs jēdziens, ko izmanto dažādu pēc izcelsmes un norisēm notiekošu iekaisumu un kuņģa gļotādas deģeneratīvo izmaiņu apzīmēšanai. Gļotādas iekaisums var būt primārs, ko uzskata par atsevišķu saslimšanu, un sekundārs, izrietošs no citām infekcijas un ne infekcijas saslimšanām, vai no saindēšanās intoksikācijas. Atkarībā no intensitātes vai kaitīgo faktoru darbības ilguma, patoloģiskais process var būt akūts, kas noris galvenokārt ar iekaisuma izmaiņām, vai hronisks — norit ar strukturālām pārmaiņām un progresējošu kuņģa gļotādas atrofiju. Attiecīgi izšķir divas galvenās formas — akūts un hronisks gastrīts. Atsevišķi aplūko alkoholisko gastrītu, kurš attīstās uz saslimšanas ar alkoholismu fona.
Krievijā dažādu gastrītu formu statistika izpaliek. Valstīs kur šī statistika ir, hroniskais gastrīts tiek fiksēts 80—90 procentiem ar gastrītu saslimušo, pie kam atrofiskais gastrīts — visbīstamākā gastrīta forma, kura attiecas uz tā saucamo „pirmsvēža stāvokli” — tiek konstatēts pacientiem, kuri jaunāki par 30 gadiem (5% gadījumu), pacientiem vecumā no 31—50 gadiem — 30% gadījumu, pacientiem vecākiem par 50 gadiem, 50—70 procentos gadījumu. Gastrīts sastopams arī dzīvniekiem.
Buadas lagūna
Buadas lagūna (en) ir vienīgais dabīgais virszemes ezers Nauru. Tas atrodas 21 km2 lielās salas dienvidaustrumos. Kopējā krasta līnija - 280 metri. Beznoteces ezera ūdens līmenis atkarīgs no nokrišņiem. Ezeram karsta izcelsme. Ezerā ir sājūdens (sāls daudzums ap 2 ‰).
Edge of Winter
Edge of Winter ir 2016. gada drāma, kuras režisors un viens no producentiem ir Robs Konolijs. Galvenos tēlus atveido Džoels Kinamans, Toms Holands, Pērsijs Hainss Vaits un Rosifs Saterlends. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Eliots ir nesen šķīries un dzīvo kopā ar saviem dēliem Bredliju un Kalebu. Kad trio sniega vētras rezultātā tiek ieslodzīto kabīnē mežā, Eliots, kura uzvedība sāk mainīties uz sliktāko pusi, sāk apdraudēt savus dēlus.
Grenlande (filma)
"Grenlande" (en) ir 2020. gada ASV filmas, kuras režisors ir Riks Romans Vo. Galvenās lomas atveido Džerards Batlers, Morena Bakarī, Rodžers Deils Floids, Skots Glens, Deivids Denmans un Houpa Deivisa. Filmā atainota ģimene, kura cīnās par izdzīvošanu, kamēr Zemei tuvojas iznīcinoša komēta.
Filmas pirmizrāde ASV vairākas reizes pārcēla COVID-19 pandēmijas ierobežojumu dēļ. Filma ASV tirgū bija pieejama no kā video pēc pieprasījuma un to izplatīja STXfilms, vēlāk tā bija pieejama straumēšanas servisos HBO Max un Amazon Prime. Citās valstīs filmu demonstrēja kinoteātros, sākot ar Beļģiju, Latvijas kinoteātros filmu demonstrēja no 14. augusta. Filma kopumā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un visā pasaulē nopelnīja 52,3 miljonus ASV dolāru pie 35 miljonu ražošanas budžeta. Turpinājums Greenland: Migration ir izstrādes stadijā un visi aktieri apstiprinājuši atgriešanos savās lomās.
Cvanu valoda
Cvanu valoda, arī secvana (seTswana), ir viena no bantu valodām, kas pieder Nigēras-Kongo valodu saimei. Cvanu valoda ir izplatīta Dienvidāfrikas valstīs. Tā ir valsts valoda trijās valstīs: Botsvānā, Dienvidāfrikā un Zimbabvē. Cvanu valodas pratēju skaits tiek lēsts ap 13,7 miljoniem, no tiem aptuveni 5,8 miljoniem tā ir dzimtā valoda. No šiem 13,7 miljoniem aptuveni 11,8 miljoni dzīvo Dienvidāfrikā.
Kanādas Arktiskais arhipelāgs
Kanādas Arktiskais arhipelāgs (en) ir arhipelāgs Kanādas ziemeļos. Tas ir pasaulē lielākais arhipelāgs. Pie arhipelāga tiek pieskaitītas visas salas Nunavutā un Ziemeļrietumu Teritorijās uz ziemeļiem no Kanādas kontinentālās daļas.
Ģeogrāfija
Uz ziemeļiem no arhipelāga atrodas Ziemeļu ledus okeāns, uz rietumiem — Boforta jūra, uz austrumiem — Bafina līcis un Grenlande, bet uz dienvidiem — Hudzona līcis un Kanādas cietzeme.
Salas
Arhipelāgs sastāv no 36 563 salām, no kurām 94 ir lielākas par 130 km². Lielākās arhipelāga salas ir:
Heincs Erhards
Heincs Erhards (, 1909–1979) bija vācbaltu filmu aktieris, kabaretists, mūziķis un dzejnieks.
Dzīvesgājums
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā Heincs kopā ar tēvu un viņa jauno sievu devās uz Vāciju, mācījās Barzinghauzenas (Barsinghausen) internātskolā un Hannoveres ģimnāzijā (1919—1924). 1924. gadā atgriezās Latvijā un turpināja mācības Valsts vācu klasiskajā ģimnāzijā (1924—1926), piedaloties amatieru teātra grupā. 1926. gadā vectēvs viņu aizsūtīja studēt klavierspēli un komponēšanu Leipcigas konservatorijā, 1928. gadā viņš atgriezās Rīgā un sāka strādāt vectēva veikalā. Pēc vectēva nāves viņa veikalu mantoja Heinca Erharda māte un patēvs, bet viņš turpināja strādāt par pārdevēju, reizēm kabarē kafejnīcās uzstājoties ar muzikāliem izklaides priekšnesumiem. 1935. gadā viņš Rīgā apprecējās ar itāļu diplomāta meitu Džildu Zanetti (1913–1987) un viņiem piedzima meita Grita. 1938. gadā viņš kopā ar ģimeni devās uz Vāciju, kur darbojās Berlīnes kabarē Kabarett der Komiker. Otrā pasaules kara laikā Erhards dienēja Vācijas kara flotes orķestrī kā pianists.
Miris Hamburgā 1979. gada 5. jūnijā.
Attēla proporcija
Attēla proporcija ir tā platuma un augstuma attiecība. Tā parasti tiek norādīta ar diviem skaitļiem, kas tiek atdalīti ar kolu. Tā nav atkarīga no attēla izmēra, piemēram, attēls ar proporciju 16:9 var būt 16 centimetrus plats un 9 centimetrus augsts, bet var būt arī 8 centimetrus augsts un 4,5 centimetrus plats.
Attēla proporcija tiek izmantota arī kino un televīzijā. Atšķirīgas proporcijas var radīt problēmas attēlu un video attēlošanā — ja attēla un ierīces, uz kuras to attēlo, proporcijas nesakrīt. Piemēram, ja attēlo video, kura attēla proporcijas ir 16:9, uz ierīces, kura ekrāna proporcijas ir 4:3, tas ir ticis vai nu apgriezts, vai izstiepts, vai ietilpināts ekrānā (kā rezultātā rodas melnas joslas virs un zem attēla).
Seiļi (Vaboles pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V679. Ciema apkārtnē atrodas Seiļu ezers.
Šuveja Sje
Šuveja Sje (zh, ; dzimusi ) ir Taivānas tenisiste, četru Grand Slam turnīru uzvarētāja sieviešu dubultspēlēs (2013., 2019. un 2021. gada Vimbldonas čempionāts, 2014. gada Francijas atklātais čempionāts tenisā); viena Grand Slam turnīra fināliste sieviešu dubultspēlēs (2020. gada Austrālijas atklātais čempionāts tenisā); WTA finālturnīra uzvarētāja (2013) dubultspēlēs; divu WTA finālturnīru fināliste (2014, 2019) dubultspēlēs; 33 WTA turnīru uzvarētāja (trīs no tām vienspēlēs); bijusī pasaules pirmā rakete dubultspēlēs.
Nokia 3250
Nokia 3250 bija Somijas uzņēmuma Nokia mobilais telefons. Paziņots par tā izlaišanu 2005. gada 26. septembrī; pārdošanā nonāca 2006. gada sākumā. Tas darbojās GSM 900, 1800 un 1900 tīklā. Nokia 3250 darbina operētājsistēma S60 (Symbian).
Nokia 3250 bija unikāls dizains, ļaujot tradicionālo tastatūru pārveidot par kameru, kuru var pagriezt par 90°. Tas tika pārdots kā mūzikas tālrunis, un tajā varēja uzglabāt līdz 2 gigabaitiem mūzikas.
Krāslavas vēsture
Krāslavas vēsture aptver plašu laika posmu kopš pirmajām arheoloģiskajām liecībām par Daugavas vidusteces iedzīvotājiem Krāslavas apkaimē līdz Krāslavas novada izveidei mūsdienās.
Arheoloģiskās liecības
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka Daugavas krasti Krāslavas novadā bijuši apdzīvoti jau 3. gadu tūkstotī pirms Kristus. Sākotnējie iedzīvotāji piederējuši pie somugru valodās runājošo cilšu grupas, bet kopš neolīta beigām (2. g. t. pr. Kristus) šeit dzīvojušas baltu valodās runājošas ciltis. Sākot no 8. gadsimta, šeit sastopami latgaļiem raksturīgie arheoloģiskie atradumi.
Varjagu laikmets un vasaļattiecības ar Polocku
Iespējams, ka pirmās rakstītās ziņas par Krāslavu ir atrodamas 9. gadsimta sāgā par Hadingu, ko dāņu hronists Saksis Gramatiķis (la, ap 1150.- ap 1220. gadu) ir ietvēris savā hronikā "Gesta Danorum" ("Dāņu darbi"): "... Pēc tam Hadings uzbruka Helesponta karalim Handuvanam, kas bija nocietinājies Daugavas pilsētā (apud Dunam urbem). Nevarēdams ieņemt augstos mūrus, Hadings izdomāja kara viltību: licis saķert dažādus putnus, viņš piesēja tiem pie spārniem degļus, lai putni, glābdamies savās ligzdās, aizdedzinātu pilsētu. Kamēr pilsētnieki dzēsa ugunsgrēku, Hadings ar dāņu pulkiem ielauzās pilī un sagūstīja karali, ļaudams viņam vēlāk izpirkt savu dzīvību ar līdzību zeltā, kas svēra tikpat, cik viņa augums". Pēc vairāku vēsturnieku uzskata šajā vikingu sāgā ar grieķu vārdu Helesponts ir apzīmēts ne vien jūras šaurums starp Marmora jūru un Vidusjūru, bet arī viss ūdensceļš starp Baltijas jūru un Melno jūru. Zināms, ka 10. gadsimtā Krāslavas novada iedzīvotāji maksāja meslus Polockas varjagu kņazam Ragnvaldim (920-978) (baltkrievu: Рагвалод), un leģenda vēsta, ka Krāslavā uz dzīvi apmetusies viņa meita Ragneda (Ragnhilda). Pēc tam, kad Novgorodas varjagu kņazs Vladimirs 978. gadā ar varu paņēma viņu par sievu un Polockā noslepkavoja viņas tēvu un divus brāļus, viņa bija spiesta pārcelties dzīvot pie sava vīra uz Kijivu, kur pēc kristīšanas viņa saņēmusi jaunu vārdu Gorislava. Pēc tam, kad Ragneda atriebības jūtu uzplūdos mēģināja nodurt savu vīru, viņa kopā ar dēlu Izjaslavu tika izsūtīta atpakaļ uz Polockas zemi. Kņaza sievas dzīvesvieta esot atradusies tagadējā Krāslavas Teātra kalnā. Pēc viena uzskata no Gorislavas vārda varētu būt cēlies tagadējais Krāslavas vārds (sākotnēji Gorislava), kura etimoloģisko pārveidi varēja sekmēt mijiedarbe ar vārdiem "krēsls", "krēsla" un "krasnaja lava". 11.—12. gadsimtā Krāslavas novads ietilpa latgaļu Jersikas valstī, kas atradās vasaļattiecībās ar Polockas kņazisti.
Livonijas un Polijas-Lietuvas sastāvā
1209. gada vasarā Zobenbrāļu ordeņa karaspēks ieņēma un nopostīja Jersiku. Uzskata, ka Krāslavas novads pēc Jersikas zemju dalīšanas atdots atpakaļ Jersikas ķēniņam Visvaldim (latīņu Wiscewalde, rex de Gercike cum Letonibus, baltkrievu Усевалад Герцыкскі) kā vasaļa lēnis Lotigola, jo tas tajā laikā neparādās ordeņa vai Rīgas bīskapa īpašumu sarakstos. Krāslavas ordeņa pils pirmo reizi pieminēta 1558. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms fon Firstenbergs to izlēņoja savam vasalim Engelbrehtam Plumperam. 1562. gadā pēc Livonijas kara un Livonijas Konfederācijas sabrukuma Krāslavas pilsnovads tika iekļauts Pārdaugavas hercogistē, ko pārvaldīja Lietuvas dižkunigaitija, bet vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts. 1626. gadā Krāslavu nopirka Līdinghauzenu — Volfu dzimta, jezuīts Jeremijs Līdinghauzens (Lüdinghausen) 1676. gadā nodibināja jezuītu ordeņa nodaļu un uzcēla koka baznīcu. 1629. gada miera līguma rezultātā pēc Polijas—Zviedrijas kara (1600—1629) Krāslavas novads palika Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā esošajā Livonijas vaivadijā (sauktā par Inflantiju). 1729. gadā Krāslava ieguva miesta tiesības un tajā pašā gadā Daugavpils trakta stārasts Jans Ludvigs Plāters par 14 000 dālderu no iepriekšējiem īpašniekiem Čapskiem nopirka īpašumtiesības uz Krāslavu. Tajā laikā miestā atradās 47 ēkas, no tām tikai dažas bija no mūra (muižnieku viesnīca “Livonija”, zirgu pasta stacija, divi krogi, graudu noliktava). Krāslavas amatnieki mācējuši gatavot grīdsegas, audumus, krāsns podiņus, ieročus, zelta un sudraba lietas, miestā četras reizes gadā bijis gadatirgus. 1730. gados izveidoja tirgus laukumu ar pārdotavu rindām un uzbūvēja divstāvu mūra rātsnamu.
1754. gadā bīskaps Antonijs Ostrovskis uzaicināja uz Krāslavu lācariešus – katoļu priestera Vincenta de Paula Parīzē dibināto katoļu priesteru kongregāciju. 1789. gadā Krāslavā uzcēla sieviešu klosteri, kurā darbojās žēlsirdīgās māsas, sauktas par lācarietēm. Grāfiene Augusta Plātere (1724–1791) nodibināja Žēlsirdīgo māsu fondu, ziedojot māsu uzturēšanai 100 tūkstošus zlotu. 1755.—1756. gadā Krāslavā itāļu arhitekta A. Parokko vadībā uzcēla mūra baznīcu, kurai bija jākļūst par Latgales bīskapa katedrāli. 1757.-1842. gadā Krāslavā darbojās katoļu seminārs un apriņķa skola. 1764. gadā uzcēla ebreju sinagogu.
Krievijas Impērijas sastāvā
1772. gadā pēc Polijas dalīšanas un Latgales pievienošanas Krievijas Impērijai Krāslava nokļuva Pleskavas, vēlāk Baltkrievijas guberņas, no 1802. gada Vitebskas guberņas sastāvā. 1778. gadā no Romas pārveda Krāslavas patrona svētā Donāta relikvijas un ievietoja īpašā kapličā. 1789. gadā grāfiene Augusta Plātere Krāslavā uzcēla pirmo slimnīcu zemnieku, pilsētas iedzīvotāju un bāreņu ārstēšanai un kopšanai Slimnīcai atvēlēja mūra ēku ar kapliču. Slimnīcā kalpoja klostera žēlsirdīgās māsas. 1791. gadā pabeidza būvēt Krāslavas pili — grāfu Plāteru rezidenci. 1810. gadā nodibināja Krāslavas aptieku. 1811.-1815. gadā Krāslavā bija jezuītu ģimnāzija. 1818. gadā esot saspridzināts liels laukakmens Daugavas vidū pie Krāslavas, kas traucējis strūgu un plostu kustību. Tā līdzenajā skaldnē pēc baltkrievu vēsturnieka A.Sapunova datiem esot bijis iekalts seno bruņinieku vairogs, uz kura saule un uzraksts kirilicā: «Lai mana dvēsele nebīstas mana ienaidnieka kā stipra roka labo roku. Svjatopolka pēcnācējs Aleksandrs.» 1826. gada ugunsgrēkā nodega puse no pilsētas apbūves.
1861. gada 19. februārī tika izdots dzimtļaužu brīvlaišanas manifests ar tulkojumu latgaliešu izloksnē "Nulikszonas ap ziemnikim izgojuszym nu dzymtigas pidoreszonas", pēc kura arī Krāslavas zemnieki ieguva personas brīvību. Pēc Novembra sacelšanās apspiešanas 1864. gada 31. oktobrī slēdza Krāslavas katoļu klosteri jeb "Žēlsirdīgo māsu mājokli", kurā iekārtoja policijas mītni, bet kapliču pārvērta par pareizticīgo baznīcu. 1865. gadā cauri Krāslavai izbūvēja Rīgas-Daugavpils-Vitebskas dzelzceļu. 1868. gadā miestā bija 525 nami, 111 tirgotavas, 3 ādu fabrikas, 2 dzirnavas, degvīna ražotne, alus darītava. Ap 1870. gadu pilsētā sērūdens avota vietā tika ierīkots ārstniecības kūrorts, kas darbojās līdz 19.gs. beigām.
Latvijas Republikas sastāvā
1917. gada 26. aprīlī Latgales latviešu kongresā tika pieņemts lēmums apvienoties ar Vidzemi un Kurzemi, paturot vietējās pašvaldības, savu izloksni, brīvību ticības un vietējās saimniecības lietās. 1918. gada janvārī-decembrī Krāslavu okupēja ķeizariskās Vācijas karaspēks. 1919. gadā Krāslava atradās Latvijas SPR. 1920. gada 7. janvārī, Latgales atbrīvošanas operācijas sākumā, Krāslavu ieņēma Polijas karaspēks. 1920. gada 11. augustā Krievija atsacījās no teritoriālajām pretenzijām uz Latgali, arī Krāslavas novadu, kas de jure pārgāja Latvijas Republikas sastāvā.
1923. gada 16. aprīlī Latvijas valdība Krāslavas miestam piešķīra pilsētas tiesības. Pirmais Krāslavas pilsētas galva bija Lucians Gžibovskis (1891—1971). 1923.-1972. gadā grāfu Plāteru pilī tika izveidota Krāslavas Valsts ģimnāzija, vēlā — vidusskola ar latviešu mācību valodu. 1928. gadā katoļu kapos tika atklāts piemineklis Latvijas Brīvības cīņās kritušajiem 87 Polijas armijas karavīriem. 1947. gadā Krāslava kļuva par Krāslavas apriņķa centru, no 1950. gada par Krāslavas rajona centru. Padomju laikā Krāslavā darbojās linu fabrika, firmas “Latvija” šūšanas cehs, kokapstrādes fabrika, sausā vājpiena rūpnīca u.c. uzņēmumi. 1997. gadā Latvijas valdība Krāslavai piešķīra īpaši atbalstāmā reģiona statusu, ir izstrādāta uzņēmējdarbības veicināšanas un attīstības programma. 2001. gada 22. decembrī tika izveidots Krāslavas novads, apvienojoties Krāslavas pilsētai un Krāslavas pagastam.
Gurkas doms
Gurkas doms (de, pilnā nosaukumā Pfarr- und ehemalige Domkirche Mariae Himmelfahrt) ir Romas katoļu bazilika, kas atrodas Austrijas dienvidos, Karintijas pilsētā Gurkā.
Baznīca celta no 1140. līdz 1200. gadam un ir viens no izcilākajiem romānikas arhitektūras paraugiem Austrijā. Baznīcā atrodas Sv. Emmas no Gurkas kaps. Gadsimtiem Gurkas doms bija Karintijas reliģiskais centrs, līdz 1787. gadā par Karintijas galveno katedrāli kļuva Klāgenfurtes doms.
DreamWorks Animation
DreamWorks Animation ir kinostudija, kas darbojas datoranimācijas žanrā. Atrodas Kalifornijā, ASV.
Volters Makrīrijs
Volters Ādolfs Makrīrijs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu polo spēlētājs, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Makkrīrijs startēja polo sacensībās. Viņš bija viens no Jauktās komandas BLO Polo Club Rugby spēlētājiem. Komanda šajā turnīrā izcīnīja sudraba medaļu.
Saberi
Saberi bija baltu rituālais kopmielasts, ko rīkoja slimību, epidēmiju un citu nelaimju novēršanai. Mielastam ēdienu un dzērienus kopīgi sagādāja visi dalībnieki. Paula Einhorna 1636. gada „Latviešu tautas reformācijā” rakstīts, ka Kurzemē Saberi rīkoti 1602. un 1625. gadā, kad novadā plosījās mēris. Zemnieki sameta naudu, lai nopirktu kaujamo lopu, un sabēra labību, no kuras cepa un darīja alu, bet mielasta laikā ar pagāniskām ceremonijām aicināja Dievu novērst mēri.
Intelsat III F-1
Intelsat III F-1 bija Intelsat sakaru pavadonis, pirmais no Intelsat III sērijas. Zaudēts nesējraķetes Delta M pirmajā startā.
Kosmisko aparātu izgatavoja ASV uzņēmums TRV. Tas bija cilindra formas, stabilizācija nodrošināta ar rotāciju ap centrālo asi. Intelsat III bija apgādāts ar diviem raidītājiem ar jaudu 183 W. Plānotais darbības laiks bija 5 gadi.
Intelsat III F-1 tika palaists 00:09 UTC ar nesējraķeti Delta M (versijas pirmais starts) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-17A. Aptuveni 20 sekundes pēc starta sabojājās žiroskops, kas uzraudzīja raķetes kursa stabilitāti. Raķete kļuva nevadāma un lidojuma 102. sekundē sāka izjukt. 108. sekundē pēc starta raķetei tika nosūtīta pašiznīcināšanās komanda.
Kumacejvēži
Kumacejvēži (lat. Cumacea) ir augstāko vēžu perakarīdu virskārtas kārta. Tie ir nelieli organismi, kas ar savām ķermeņa proporcijām atgādina varžu kurkuļus. Ar hitīna apvalku klātās samērā lielās galvkrūtis un krūšu daļa kontrastē ar daudz tievāku abdomena daļu, kas nobeidzas ar dakšveidīgu asti. Kopumā ir aprakstītas ap 1300 sugām. Fosilā veidā kumacejvēži saglabājas reti, taču ir zināmi no karbona perioda.
Apraksts
Pieaugušu īpatņu ķermeņa garums sugu lielākajai daļai nepārsniedz 10 mm. Paši lielākie pārstāvji var sasniegt 4 cm garumu. Kumacejvēžu raksturīgo izskatu veido uzpūstas galvkrūtis un krūšu daļa kopā ar daudz tievāku vēdera daļu.
Galvkrūtis veido galva un pirmie krūšu segmenti, kas ir klāti ar karapaksu. Sugu lielākajai daļai karapaksa priekšpusē ir fasetacu pāris (bieži vien acis saaug kopā). Parasti abi antenu pāri ir stipri reducēti, un tikai tēviņiem otrais antenu pāris mēdz būt labi attīstīts, bet dažu sugu pārstāvjiem pat sasniedz ķermeņa garuma izmērus. Antenulas (pirmais antenu pāris) nobeidzas ar diviem vicveidīgiem izaugumiem, turklāt ārējais vienmēr ir garāks par iekšējo.
Krūšu segmentu skaits, kas iekļaujas galvkrūtīs, parasti ir no 3 līdz 4, un tikai reizēm sasniedz 6. Pārējie 4-5 krūšu segmenti, retāk 2-3 (atkarībā no galvkrūšu garuma), veido pereonu, kuru ekstremitates (pereopodi) kalpo peldēšanai vai ierakšanai gruntī. Pieaugušām mātītēm daži priekšējie pereopodi (krūškājas) balsta oostegītus, kas veido marsūpiju.
Abdomenu veido seši cilindriski segmenti un telsons. Mātītēm ekstremitātes ir tikai pēdējam (sestajam) abdomena segmentam. Tēviņiem ekstremitātes (pleopodi) ir arī pārējiem pieciem segmentiem, kas kopā ar krūšu ekstremitātēm kalpo peldēšanai. Sestā segmenta ekstremitātes (uropodi) ir izstiepti, īlenveidīgi, un, pateicoties abdomena lunkanumam, tiek lietoti galvkrūšu tīrīšanai.
Vairošanās un attīstība
Kumacejvēži var kalpot par spilgtu dzimumdimorfisma piemēru: to tēviņi un mātītes pēc ārējā izskata būtiski atšķiras. Abiem dzimumiem uz karapaksa ir specifiski izaugumi (sariņi, čiekurveida izaugumi, vaļņveidīgi izliekumi). Citas atšķirības parādās dažādos otro antenu garumos, kā arī perējamā kamera mātītēm. Kumacejvēžu mātīšu parasti ir vairāk kā tēviņu, un tās ir izmēros lielākas.
Kumacejvēži ir epimorfi, t.i. to ķermeņa segmentu skaits augot nemainās. Tā ir nepilnas metamorfozes forma. Kādu laiku mātītes iznēsā embrijus marsūpijā. Mazuļi pamet perējamo kameru mankas stadijā, kurā tie jau ir pilnībā noformējušies, izņemot pedējo krūškāju (pereopodu) pāri.
Ekoloģija
Kumacejvēži ir jūras organismi, ir zināma tikai 21 suga, kas dzīvo pazemināta sāļuma vidē. No tiem 19 sugas, kas iekļautas Pseudocumatidae dzimtā apdzīvo Kaspijas jūru, Azovas un Melnās jūras sājūdens apgabalus, kā arī tajos ietekošo upju (Volga, Dona, Dņestra, Donava, Dienvidbuga) estuārus. Neliels sugu skaits apdzīvo litorālo zonu.
Lielākā sugu daļa dzīvo vienu gadu vai mazāk un vairojas divreiz dzīvē. Dziļūdens formām ir zemāks metabolisma līmenis un, iespējams, tās dzīvo daudz ilgāk.
Kumacejvēži barojas pārsvarā ar mikroorganismiem un nogulsnētām organiskām daļiņām. Dūņās mītošās sugas barību filtrē, savukārt, smiltīs dzīvojošās sugas apstrādā atsevišķus smilšu graudiņus. Campylaspis ģints pārstāvjiem un dažām radniecīgām ģintīm mandibulas ir transformējušās īpašos urbjošos orgānos, ar kurām tie medī foraminīferas un sīkus vēžveidīgos.
Nozīme
Līdzīgi sānpeldēm, kumacejvēži ir nozīmīga daudzu zivju barības komponente un, attiecīgi, nozīmīga jūras barības ķēdes sastāvdaļa. Tie ir izplatīti visos kontinentos.
Pētījumu vēsture
Kumacejvēžu kārta ir zināma no 1780. gada, kad krievu naturalists Ivans Lepjohins aprakstīja sugu Oniscus scorpioides (mūsdienās Diastylis scorpioides). Līdz tam brīdim daudzi zinātnieki uzskatīja, ka kumacejvēži ir viena no sānpelžu kāpuru stadijām. 1846. gadā dāņu zinātnieks Henriks Keijers tos aprakstīja kā atsevišķu kārtu. Pēc divdesmit pieciem gadiem tika aprakstītas vēl piecdesmit dažādas sugas, un pašlaik ir zināmas vairāk nekā 1500 sugas. Šo kārtu skrupulozi izpētīja vācu zoologs Kārlis Cimmers.
Sistemātika
Kumacejvēži iedalās 8 dzimtās, 141 ģintī un 1523 sugās.
Kārtā ir arī viena incertae sedis suga.
Helēna Kozlova
Helēna Kozlova (dzimusi 1977. gadā) ir latviešu neatkarīgās mūzikas dziedātāja un dziesmu autore, kas uzstājusies gan solokoncertos, gan kopā ar grupām "Skumju akmeņi" un "Levīti".
1992 — 1994
Helēna uzaugusi Saulkalnē. Mācījusies Salaspils 1. vidusskolā un vairākās Rīgas vidusskolās. Mūziku apguvusi Ogres bērnu mūzikas skolā. Dažus mēnešus Liepājā apguvusi aktiermeistarību.