cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Palau
Sarakstā apkopotas tās vietas Palau, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Palau ir iekļauta 1 vieta (jaukts objekts), savukārt 4 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Palau Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2002. gada 11. jūnijā.
Bothriolepis ciecere
Bothriolepis ciecere ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā famenas laikmetā, un kuru fosilijas atrastas ketleru svītas nogulumos Cieceres upes krastos pie Pavāriem, kā arī Ventas krastos pie Ketleriem. Sugu aprakstīja krievu paleontoloģe no Latvijas Ļubova Ļarska 1974. gadā. Sugas nosaukums "ciecere" ir dots pēc Cieceres upes, pie kuras suga tika atrasta.
Apraksts
Bothriolepis ciecere ir samērā lieli botriolepji ar muguras bruņas vidējo garumu ap 20 cm. Ķermeņa bruņu kārbas muguras siena ir vidēji plata. Tās platuma un garuma attiecības indekss ir ap 77. Galvas vairoga platuma un garuma attiecības indekss ir 120. Vairoga piekšējā mala apaļīga. Acu orbitāle ir neliela. Priekšējais nepāra kauls (Prm) ir plats. Tā aizmugurējā mala ir nedaudz īsaka par priekšējo. Pakauša kauls (Nu) ir ļoti izliekts, vidēji plats (platuma un garuma attiecības indekss ir 80). AMD ir mēreni plats (platuma un garuma attiecības indekss ir 87). AMD priekšējā daļa ir izliekta, bet aizmugurējā daļa plakana. AMD aizmugurējā mala un PMD priekšējā mala ir ļoti šauras. Mediālais muguras valnītis ir vāji attīstīts. Dorsolaterālais un ventrolaterālais valnīši ir labi attīstīti. Dorsolaterālais valnītis ir klāts ar gludām tuberkulām. Ķermeņa bruņu kārbas muguras un sānu sienas atrodas apmēram 125° lielā leņkī ADL rajonā un 111° lielā leņkī MxL rajonā. Sānu un vēdera sienas veido škautni 101° leņķī. Krūšu spuras proksimālā daļa ir vidēji gara, tās garums 3,5 reizes lielāks par platumu. Ornamentējums parasti ir tīklveidīgs, bet samērā lieliem īpatņiem tas kļūst rupjāks un retāks.
Salīdzinājums
Bothriolepis ciecere ir viegli atšķirami no Bothriolepis curonica un Bothriolepis jani u.c. galvenā devona lauka famenas botriolepju pārstāvjiem. Pēc dažām īpašībām tas atgādina Bothriolepis ornata, taču no tā B. ciecere atšķiras ar mazākiem izmēriem, ar Pn un Prm kaulu proporcijām un formu, ar laterālās bedrītes izvietojumu uz La kaula un ar otiko-ocipitālās iedobes posterolaterālo stūri uz Pn kaula, kā arī ar platāku AMD plātnes priekšējo malu, PMD plātnes formu un ar spēcīgi attīstītajiem dorsolaterālajiem un ventrolaterālajiem valnīšiem uz ķermeņa bruņu kārbas.
Arī Skotijas botriolepji atšķiras no B. ciecere. B. laverocklochensis no Rosebrae slāņiem atšķiras ar PMD formu un ar to, ka tam nav attīstīts dorsolaterālais valnītis, bet ir labi attīstīts mediālais muguras valnītis. Savukārt, B. wilsoni ir attīstīts dorsolaterālais valnītis, taču no B. ciecere tas krasi atšķiras ar galvas vairoga kaulu un AMD proporcijām, ar ornamentējumu, un vēl tam ir attīstīts mediālais muguras valnītis.
Taču B. ciecere ir morfoloģiski līdzīgs B. nielseni no Grenlandes. Tiem ir vairākas līdzīgas īpašības: līdzīgas ķermeņa bruņu kārbas proporcijas, attīstīts dorsolaterālais valnītis, līdzīga ķermeņa bruņu atsevišķu plātņu forma, tīklveidīgs ornamentējums. Bet tā kā B. nielseni ir zināms vienīgi pēc holotipa parauga, kurā ir slikti saglabājusies, saplacināta ķermeņa bruņu kārba un krūšu spura, bet nav galvas vairoga, tad detalizēti abas šīs sugas salīdzināt nav iespējams. Atšķirības starp tām ir nelielas: B. nielseni ķermeņa bruņas muguras siena ir relatīvi platāka, AMD aizmugurējā mala garāka, krūšu spuras proksimālais segments ir slaidāks, ventrolaterālais valnītis ir bez tuberkulu rindas. Ļoti iespējams, ka B. ciecere un B. nielseni filoģenētiski ir ļoti tuvi. To apstiprina arī stratigrāfiskā stāvokļa tuvums, un tas, ka B. ciecere, un B. nielseni ir paši jaunākie botriolepju pārstāvji Baltijā un Grenlandē.
Marks Vebs
Marks Prestons Vebs (, dzimis ) ir ASV filmu, īsfilmu, dokumentālo filmu un mūzikas videoklipu režisors. Pazīstams kā filmu "500 vasaras dienas" un "Apbrīnojamais Zirnekļcilvēks" režisors. Vebs ir veidojis mūzikas videoklipus tādām grupām un un izpildītājiem kā Maroon 5, Snow Patrol, My Chemical Romance un Green Day.
Lukss
Lukss (simbols: lx) ir apgaismojuma mērvienība SI sistēmā.
Južnosuhokumska
Južnosuhokumska (krievu: Южно-Сухокумск) ir pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā. 2021. gadā pilsētā dzīvoja 10,5 tūkstoši iedzīvotāju.
Atrodas Nogaju stepē, 295 km uz ziemeļrietumiem no Mahačkalas, netālu no republikas robežas ar Stavropoles novadu.
Kliģene
Kliģene ir ciems Cēsu novada Zaubes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 7 km no pagasta centra Zaubes, 50 km no «Ausmās» un 100 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas autoceļu V60, V311, V312 un V313 krustojumā, Līčupes krastā. Apdzīvotā vieta veidojusies par Kliģenes muižu (Kliggermuise).
Leimaņi (Lendžu pagasts)
Leimaņi ir apdzīvota vieta Rēzeknes novada Lendžu pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļaustrumu pierobežā 3 km attālumā no pagasta centra Lendžiem, 18 km no novada centra Rēzeknes un 255 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem, kaut 1,6 km attālumā atrodas autoceļu V550 un V567 krustojums.
Jeļena Skujiņa
Jeļena Skujiņa (dzimusi Jekaterinodarā Krievijas Impērijā; mirusi  Ļeņingradā, PSRS) bija latviešu izcelsmes Padomju Savienības māksliniece, gleznotāja, grafiķe, pedagoģe, KPFSR Mākslinieku savienības Ļeņingradas organizācijas locekle.
Biogrāfija
Jeļena Skujiņa dzimusi 1908. gada 2. aprīlī Jekaterinodarā (tagad Krasnodara) skolotāja ģimenē, kurš kopā ar daudziem citiem latviešiem ieradās Kubaņā no Rīgas. Pēc deviņgadīgās skolas 1926. — 1930. gados viņa mācījās Kubaņas Pedagoģiskajā tehnikumā, kur apguva pirmās gleznotāja profesionālās prasmes. Pēc absolvēšanas 1930.-1931. gadā viņa mācīja glezniecību Krasnodaras vidusskolā.
1931. gadā J. Skujiņa ieradās Ļeņingradā ar mērķi turpināt māksliniecisko izglītību. Iestāties institūtā uzreiz neizdevās. Parādījusi neatlaidību, viņa iegūst mākslinieces darbu Staļina rūpnīcā (vēlāk — XXII partijas kongresa vārdā nosauktā Metāla rūpnīca). Tajā pašā laikā viņa studē Mākslinieku kvalifikācijas paaugstināšanas institūtā pie Rūdolfa Frenca un Dmitrija Mitrohina. Mācību laikā viņas darbus pamanīja A. Osmjorkins un piedāvāja pāriet uz Viskrievijas Mākslas akadēmijas Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūtu.
1934. gadā J. Skujiņu pieņēma Repina institūta trešajā kursā, kur viņa sāka mācīties pie Semjona Abugova, Heinriha Pavlovska, Dmitrija Mitrohina. 1939. gadā J.Skujiņa ar izcilību pabeidza institūtu Aleksandra Osmjorkina darbnīcā ar diplomgleznu — “Nodarbības pulciņā, kas izpēta militāras jūras lietas”. 1941. gadā viņas glezna tika izstādīta Maskavā mākslas universitāšu un tehnisko skolu studentu diplomdarbu izstādē. Tagad darbs atrodas Sanktpēterburgas Mākslas akadēmijas muzeja kolekcijā.
1939. gada oktobrī Jeļena Skujiņa tika uzņemta Ļeņingradas Padomju mākslinieku savienībā, saņemot biedra karti Nr. 285. 1940.-1941. gadā pēc profesora Rūdolfa Frenca ielūguma viņa strādāja par viņa asistenti kaujas glezniecības darbnīcā. Pēc Otrā pasaules kara sākuma viņa un viņas meita tika evakuētas uz Ļeņinsku-Kuzņecku. Viņa strādāja par mākslinieci vietējā S. Ordženikidzes vārdā nosauktā drāmas teātrī, piedalījās pilsētas noformēšanā, kā arī Kuzbasa mākslinieku izstādēs.
1944. gadā J. Skujiņa atgriezās Ļeņingradā. 1945.-1946. gados viņa pasniedz Repina institūta mākslas vidusskolā, 1949.-1951. gados — V. Muhinas vārdā nosauktās Ļeņingradas Augstākās mākslas un rūpniecības koledžas (Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola) vispārējās glezniecības katedrā. Tajā pašā laikā viņa daudz strādāja radoši, piedaloties lielākajā daļā Ļeņingradas mākslinieku izstādēs. Viņa gleznojusi žanra gleznas, portretus, klusās dabas, ainavas. Viņa strādāja eļļas glezniecības, akvareļu, kokogļu zīmēšanas tehnikā. Vislielākos panākumus un atzinību viņa guva klusās dabas žanrā.
J. Skujiņas darbi atrodas muzejos un privātās kolekcijās Krievijā, Latvijā, Vācijā, Kazahstānā, Ukrainā, Francijā, Itālijā, Lielbritānijā un citās valstīs.
Jeļena Skujiņa savas dzīves laikā regulāri apciemoja radus Latvijā. Šajā laikā ir tapušas vairākas klusās dabas ar ziediem.
Jeļena Skujiņa nomira 1986. gada 12. februārī Ļeņingradā savas dzīves septiņdesmit astotajā gadā.
Daiļrades raksturojums
1951. gadā J. Skujiņa atstāj pasniedzējas darbu un pāriet uz darbu saskaņā ar līgumiem ar Lenizo. Tieši šajā laika posmā viņas darbībā vadošais žanrs tika noteikts klusā daba. To pierāda viņas darbi, kas parādīti Ļeņingradas mākslinieku pavasara izstādēs 1954. un 1955. gados, rudenī 1956. un 1958 gados. Viņas klusās dabas šajā laika posmā (piemēram, “Peonijas un ķirsis", 1956) ir prasmīgi iestudētas, elegantas, svinīgas un runā par dzīves piepildījumu un prieku. Māksliniece turpina darbu portreta (Pastnieks, 1959 1959 ), ainavu un tematisko gleznu žanrā.
Veiksmīgs darbs pie pasūtījuma gleznām ļāva J. Skujiņai 60. gados veikt vairākus radošus braucienus, tostarp arī uz dzimto Kubaņu, rezultātā tapa gleznas "Kubaņas tabaka" (1962), "Dārzkopībā" (1962), "Tabaka", "Dārza un siltumnīcas klusā daba" (abi 1964) un citas. Šai laikā arī notika viņas faktiskais pagrieziens glezniecības stilā.
Ja 1940. — 1950. gados Jeļena Skujiņa darbojās pēc tonālās glezniecības tradīcijām, tad kopš 60. gadu vidus pēc ceļojuma uz Kubaņu savu darbu mākslinieciskajā risinājumā vadošā vieta ir piešķirta dekoratīvam krāsu plankumam, kas nosaka visas kompozīcijas raksturu. Viņas stilu raksturo "spilgti piesātināts kolorīts, krāsu attiecību izsmalcinātība, plaša rakstība, gadu gaitā paaugstinātais dekoratīvums un pasaules redzējums".
Priekšmeta krāsas izteiksmīgums sasniedz kulmināciju 1971. gada darbos “Zilie spaiņi" и un “Klusā daba ar sarkaniem baloniem”. Precīzi izvēlēts krāsu plankums rada objektu formu bez gaismu un ēnu modelēšanas, ar tikai vienu siluetu. Neskatoties uz lakonismu, radītais tēls rada plašu asociāciju loku. Ikdienišķu un ierastu priekšmetu krāsa darbos iegūst pašpietiekamu un daļēji mistisku nozīmi. Kopumā šī perioda klusās dabas raksturo zemtekstu bagātība, plaša asociācija un emocionāla pilnība. Starp šī perioda labi zināmajiem Jeļenas Skujiņas darbiem var minēt “Klusā daba ar cidonijām”, “Klusā daba ar zivīm” (abi 1961. gadā), “Begonija”, “Laistīšanas kanna un rozes” (abas 1964), “Vijolītes” (1965), “Klusā daba ar krūzi un hurmu”, “Zilā klusā daba” (abi 1968), “Aprikožu zars” (1968), "Vistērijas" (1969), “Mežģīņu veidotāji” (1969), “Prīmulas un Ciklamenas” (1971), ''“Iecienītākā profesija. Floristi” (1975), “Ceriņi”, “Ābeļu koki ziedos”'' (abas 1980. gadā) un citi.
70. gados J. Skujiņa bieži pievērsās akvareļu tehnikai. Viņas radītās gleznas, tādas kā “Klusā daba ar mežiem” (1969), “Vecais angļu porcelāns un ananāsi” (1971), “Sarkanais stūris” (1974) un citas ļauj šo meistari uzskatīt par izcilu akvarelisti. Pārvaldot dažādas akvareļu tehnikas, viņa radīja spilgtus un neaizmirstamus laikmetīgo priekšmetu attēlus, paužot to estētisko nozīmi un piešķirot garīgu siltumu lietām, kas veido ikdienas vidi.
1978. gadā Mākslinieku savienības KPFSR Ļeņingradas filiāles Ļeņingradas filiāles zālēs notika Jeļenas Skujiņas pirmā personālizstāde veltīta viņas septiņdesmit gadu jubilejai. Pēc J. Skujiņas nāves 1989. — 1992. gados viņas darbi tika veiksmīgi prezentēti krievu glezniecības L 'Ecole de Leningrad un citu gleznu izstādēs un izsolēs Francijā. 2005. gadā Sanktpēterburgas Mākslinieku savienības galerijā “Zilā viesistabā” tika demonstrēta J. Skujiņas darbu izstāde un šajā laikā izdots albums ar vairāk kā 180 gleznām.
Jana Gildemēstera Jansa mākslas galerija
"Jana Gildemēstera Jansa mākslas galerija viņa mājā pie Herengrahta, Amsterdamā" (en, nl) ir nīderlandiešu mākslinieka Adriāna de Lelī eļļas glezna uz koka paneļa. Mākslas darbs tapis laikā no 1794. līdz 1795. gadam. Glezna ir 85,7 cm augsta un 63,7 cm plata. Mākslas vēsturnieks Kornelis Johaness De Broins Kops raksturo šo darbu kā „pirms 1800. gada radītu Ziemeļnīderlandes glezniecības ūnikumu”. Pašlaik glezna atrodas Amsterdamas Rijksmuzejā, bet līdz 1964. gadam tā bija kāda franču kolekcionāra privātajā kolekcijā.
Adriāns de Lelī
Adriāns de Lelī ir dzimis 1755. gadā Tilburgā, miris 1820. gadā Amsterdamā. 1773. gadā kopā ar tilburgieti Kornelisu van Spāndonku devās uz Antverpeni, kur specializējās vēsturisko ainu un portretu glezniecībā. Lai pilnveidotu savu portretglezniecības tehniku, mākslinieks devās uz Diseldorfu, lai kopētu Pītera Paula Rubensa un Antonisa van Deika portretus. 1783. gadā de Lelī pārcēlās uz Amsterdamu un 1786. gadā tur uzsāka studijas Karaliskajā mākslas akadēmijā. Amsterdamā jaunais mākslinieks pilnveidoja savas portretista spējas, gleznoja daudzus vidusslāņa pārstāvjus. Vēlāk de Lelī kļuva par atzītu augstāko slāņu portretu gleznotāju. De Lelī mēdza atainot modeļus ar priecīgu sejas izteiksmi – bieži vien gleznojot tēlus, kuru sejas rotā viegls smaids, pat, ja tie nesmaidīja. Viņš piešķīra gleznās attēlotajiem draudzīgu un labsirdīgu starojumu. Tomēr sākuma periodā viņa gleznotie modeļi izskatās mazliet stīvi. De Lelī krāsu gamma bija bagāta ar siltiem, tumši zaļiem un tumši sārtiem toņiem. Krāsu gammas izvēle atšķīrās atkarībā no portreta tematikas un attēlotajām personām.
Gleznas saturs
Jans Gildemēsters Janss bija nīderlandiešu tautības mākslas darbu kolekcionārs, kuram piederēja lieliska darbu kolekcija. Gleznā viņš ir attēlots savā rezidencē Amsterdamā, ielenkts dāmu un kungu lokā, rādot savas kolekcijas darbus draugiem un viesiem. Viesu starpā ir redzams pats gleznas autors, vēl viens kolekcionārs Bernardus Boss un mākslas darbu dīleris Pīters Fukē. Visticamāk, ka viesību iemels bija Gildemēstera mājokļa labiekārtošanas pabeigšana Amsterdamā, Herengrahtā 475, ko kolekcionārs iegādājās 1792. gadā. Ēka pastāv vēl joprojām.
Andrejs Makarovs
Andrejs Makarovs (ru, dzimis ) ir krievu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) Makarovs pārstāv Slovākijas Ekstralīgas vienību Bratislavas "Slovan".
Spēlētāja karjera
Pēc atgriešanās Eiropā pārstāvēja KHL komandas Pekinas "Kunlun Red Star", Ņižņekamskas "Ņeftehimik", Jekaterinburgas "Avtomobilist" un Rīgas "Dinamo".
Krievijas U20 izlases sastāvā izcīnīja sudraba medaļu 2011. gadā un bronzas medaļu 2012. gadā.
Sodoma un Gomora
Sodoma (he, Sədom, gr) un Gomora (arī Amora; he, ʿAmora, gr) ir divas pilsētas, kas minētas Radīšanas grāmatā, ebreju Bībelē, Jaunajā Derībā.
No Sodomas pilsētas nosaukuma radies sodomijas jēdziens. Sodoma un Gomora tiek izmantota kā metafora homoseksualitātei. Mūsdienās abu pilsētu eksistence nav ne pierādīta, ne noliegta. Ja Sodoma un Gomora patiešām ir eksistējušas, tās, iespējams, ir iznīcinājusi dabas katastrofa. Par dabas katastrofu Nāves jūras apkaimē ir vēstījuši arī Jozefs Flāvijs, Tacits un Strabons.
10,5 cm FlaK 38/39
10,5 cm Flak 38 (saīsinājums no de — 10,5 cm zenītartilērijas lielgabals) ir Vācijas 105 mm zenītartilērijas lielgabals, kuru izmantoja Otrā pasaules kara laikā.
Apraksts
To konstruēja kā kuģu zenītartilērijas lielgabalu. 1937. gada beigās pieņēma bruņojumā (sauszemes variantu). Pielietots galvenokārt pilsētu, uzņēmumu un militāro bāzu aizsardzībai no aviācijas uzlidojumiem. Pretgaisa aizsardzības daļās gandrīz neizmantoja, sakarā ar salīdzinoši lielo masu — 14600 kg.
Lielgabalus uzstādīja uz dzelzceļa platformām, stacionārajās pozīcijās un uz standarta lafetēm. Lafete bija veidota krusta formā, kas ļāva veikt pilnu loka apšaudi ar elevāciju līdz 85°. Mērķēšanai palīdzēja līdzstrāvas motora piedziņa. Lielgabalam uzstādīts pusautomātiskais ķīļveida aizslēgs ar elektrisku palaidējmehānismu, kas ļāva veikt līdz pat 15 šāvieniem minūtē.
1940. gadā vācu karaspēkam piegādāja lielgabalus Flak 39, kas no Flak 38 atšķīrās ar lafetes konstrukciju un to, ka līdzstrāvas motoru aizstāja ar maiņstrāvas. Lielgabala caursitamība 100 metru attālumā sastādīja 190 mm, bet 1500 metru — 138 mm.
Stare Mesto (Olomoucas apgabals)
Stare Mesto (cz) ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Šumperkas apriņķī Austrumsudetos.
Škirpāni (Pildas pagasts)
Škirpāni ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 288 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Škirpānu ezers, Ostrovas ezers.
Dmitrijs Obručevs
Dmitrijs Obručevs (1900—1970) bija padomju zinātnieks, paleontologs, bioloģijas zinātņu doktors (no 1943. gada). Dzimis 1900. gada 13. (26.) jūlijā Lugas pilsētā, Sanktpēterburgas guberņā, ģeologa Vladimira Obručeva un Elizabetes Lurjē ģimenē. Vecākie brāļi bija Vladimirs (1888—1966) — ģeologs; Sergejs (1891—1965) — ģeologs. 1924. gadā beidza Maskavas Universitātes fizikas-matemātikas fakultātes dabaszinātņu nodaļu. No 1926. gada strādāja Ģeoloģijas komitejā, bet no 1933. gada PSRS Zinātņu akadēmijas Paleozooloģijas institūtā. No 1945. līdz 1950. gadam ieņēma direktora vietnieka amatu. No 1954. līdz 1957. gadam kļuva par kabineta vadītāju, bet no 1957. līdz 1970. gadam bija laboratorijas vadītājs. No 1935. gada bija bioloģijas zinātņu kandidāts, bet no 1943. gada zinātņu doktors. Galvenie zinātniskie darbi bija veltīti senāko mugurkaulnieku evolūcijai (konodonti, bezžokļaiņi); tika aprakstītas vairākas jaunas ģintis un sugas. Miris Maskavā 1970. gada 21. decembrī sirdstriekas rezultātā. Apglabāts Novodevičjes kapsētā kopā ar citiem ģimenes locekļiem.
Aveiru Municipālais stadions
Aveiru Municipālais stadions (pt) ir stadions Portugāles pilsētā Aveiru. Stadions uzcelts saistībā ar 2004. gada Eiropas čempionāta futbolā rīkošanu. Tajā notika divas čempionāta spēles, tai skaitā Latvijas futbola izlases spēle ar Čehijas izlasi 2004. gada 15. jūnijā, kas beidzās ar čehu uzvaru 2-1.
Sems Reimi
Semjuels Maršals "Sems" Reimi (dzimis ) ir ASV filmu un īsfilmu režisors, scenārists un aktieris. Pazīstams kā Evil Dead autors un pirmo trīs Zirnekļcilvēka filmu režisors.
Atbalss (nozīmju atdalīšana)
Atbalss var būt:
Lelde Vikmane
Lelde Vikmane (dzimusi Rīgā) ir latviešu aktrise, reklāmiste un latviešu valodas pasniedzēja.
Biogrāfija
Mācījusies Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā, pēc tam Tautas kinoaktieru studijā pie Rīgas Kinostudijas. Ar izcilību 1982. gadā beigusi Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti (Dailes teātra 7. studiju). Dailes teātra aktrise no 1978. gada (ārštatā), štatā no 1982. līdz 1992. gadam. Spēlējusi arī Neatkarīgajā teātrī "Kabata" un Jaunajā Rīgas teātrī.
Kopš 2019. gada Eiropas Latviešu apvienība (ELA) kopsapulces 24.-25. martā Londonā, Lelde Vikmane ir ievēlēta ELA prezidijā un par ELA kultūras nozares vadītāju.
Pirmais vīrs — operdziedātājs Aivars Krancmanis (1954; laulībā 1980.-2002.), ir kopīgs dēls Rūdolfs Vikmanis (Ru Wikmann) — fitnesa treneris Lielbritānijā Kopš 2013. gada dzīvo Francijā. Kopš 2016. gada viņa ir precējusies ar Ēriku de Dreuzī (Eric de Dreuzy), kompānijas Air France iekšējās kontroles direktoru.
Brīvprātīgo armija (Krievija)
Brīvprātīgo armija (krievu: Добровольческая армия) bija viena no pirmajām organizētajām bruņotajām vienībām, kas sāka militāru pretestību boļševiku Oktobra revolūcijai, tādējādi iesākot Krievijas Pilsoņu karu. Skaitliski nelielās armijas galvenā aktivitātes zona no 1917. līdz 1920. gadam bija Ziemeļkaukāzs, Ukraina un Krievijas dienvidi.
Izveide
Armija sāka formēties uzreiz pēc boļševiku veiktās Krievijas Pagaidu valdības gāšanas 1917. gada 7. novembrī (25. oktobrī pēc VS). Daudzi Krievijas Impērijas armijas virsnieki jau bija zaudējuši savus amatus nestabilās Pagaidu valdības laikā un bija negatīvi noskaņoti pret armijas disciplīnas pilnīgi sabrukumu un visu nokrāsu politiķiem, kurus viņi vainoja Krievijas varenības sabrukumā un boļševiku nākšanā pie varas. Virsnieku grupas sāka meklēt patvērumu Krievijas dienvidu kazaku apgabalos. Novembrī Novočerkaskā ieradās bijušais impērijas armijas virspavēlnieks Mihails Aleksejevs un Kerenska Pagaidu valdības armijas virspavēlnieks Lavrs Korņilovs. Sākotnēji bruņotā grupa gandrīz pilnībā sastāvēja no dažādu rangu štāba virsniekiem, nedaudziem armijas skolu kadetiem un kazakiem. No pirmajiem 3000 brīvprātīgajiem tikai 12 bija parastie ierindas kareivji.
Jūnijā 3000 kareivju liela pulkveža Mihaila Drozdovska vienība, kas bija veikusi ceļu no Rumānijas frontes, pievienojās Brīvprātīgo armijai, palielinot tās lielumu līdz 8000-9000 kareivju. 1918. gada 23. jūnijā armija ar ģenerāļa Pjotra Krasnova Donas kazaku vienību atbalstu sāka Otro Kubaņas kampaņu un 17. augustā, sagraujot 100 000 vīru lielu Sarkanās armijas grupējumu, ieņēma Jekaterinodaru. 15. augustā Deņikins veica pirmo mobilizāciju, pārvēršot armijas sastāvu. Līdz septembrim armija sasniedza gandrīz 35 000 kareivju skaitu, to papildināja mobilizētie Kubaņas kazaki un citi pret boļševikiem noskaņotie bēgļi, kas bija sasnieguši Ziemeļkaukāzu.
Uzbrukums
1918. gada rudenī, pēc Pirmā pasaules kara beigām Eiropā, Antantes valstis sāka sniegt militāro palīdzību Baltās kustības armijām. Ar Antantes atbalstu dažādās balto vienības Krievijas dienvidos 1919. gada 8. janvārī apvienoja Deņikina komandētos Krievijas dienvidu bruņotajos spēkos (Вооружённые силы Юга России), kuriem līdz 1919. gada sākumam izdevās sakaut 11. Padomju armiju un savā kontrolē pārņemt aizvien lielākas teritorijas. Brīvprātīgo armijas nosaukumu 1919. gada 23. janvārī mainīja uz Kaukāza Brīvprātīgo armiju. 1919. gada 22. maijā Kaukāza Brīvprātīgo armiju atkal sadalīja Kaukāza armijā kas uzbruka Caricinas-Saratovas virzienā un Brīvprātīgo armijā, kurai vēlāk pievienoja Krasnova Donas kazaku armijas paliekas, kas uzbruka Kurskas-Orlas virzienā. 12. jūnijā Deņikins paziņoja, ka pakļaujas Krievijas valsts vadītāja un Krievijas armiju virspavēlnieka admirāļa Kolčaka varai.
Sakāve
1919. gada 11. oktobrī - 18. novembrī Deņikina spēkus sakāva Orlas-Kromu operācijas laikā ap 400 kilometru attālumā no Maskavas, un tie sāka ilgstošu atkāpšanos uz Kubaņu.
1920. gada sākumā Brīvprātīgo armijas skaitliskais sastāvs bija nokrities līdz 5000, kurus komandēja ģenerālis Aleksandrs Kutepovs. 1920. gada 26. un 27. martā Brīvprātīgo armiju evakuēja no Novorosijskas uz Krimu, kur to iekļāva ģenerāla Pjotra Vrangeļa komandētajos spēkos.
Olstera
Olstera (en, ; ga, ) ir viena no četrām Īrijas vēsturiskajām provincēm. Tā atrodas salas ziemeļos. Mūsdienās šī province ir sadalīta starp Apvienoto Karalisti un Īrijas Republiku. Provincē dzīvo aptuveni 2 miljoni cilvēku, no kuriem aptuveni 0,6 miljoni ir Belfāstas aglomerācijas iedzīvotāji.
Administratīvais dalījums
Lielāko daļu no Olsteras (aptuveni 63%) veido 6 Ziemeļīrijas grāfistes, bet atlikušo daļu trīs Īrijas grāfistes: Donegolas, Monahanas un Kevanas.
Haktīvists
Haktīvists (en, jaunvārds, kas veidots no vārdiem hack — "urķēt" un "aktīvists") ir persona, kas izmanto interneta urķa prasmes savu politisko vai ideoloģisko mērķu sasniegšanai.
Pirmo reizi šo jaunvārdu 1998. gadā lietoja Cult of the Dead Cow saimes locekļi, lai apzīmētu savas aktivitātes cilvēktiesību un brīvas informācijas apmaiņas veicināšanai.
Samuēls Umtiti
Samuēls Umtiti (fr; dzimis ) ir Kamerūnas izcelsmes Francijas futbolists, aizsargs, Francijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Francijas 1. līgas komandā Lille.
Sasniegumi
Lyon
Barcelona
Francija
Reuta pilskalns
Reuta pilskalns arī Reuta kalns ir pilskalns, kas atrodas Preiļu novada Aglonas pagasta ziemeļu daļā, uz dienvidiem no Jaunaglonas ciema centra. Kalna nosaukums cēlies no tā, ka savulaik kalnā Kameņecas muižas īpašnieks Mihails Reuts izveidoja dzimtas kapliču, kas Otrā pasaules kara laikā gājusi bojā.
Godēns
Godēns var būt:
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Jons Kosašvili
Jons Kosašvili (en; dzimis, Tbilisi) ir Izraēlas starptautiskais lielmeistars (GM, 1994) un medicīnas zinātņu doktors, kas specializējās ortopēdiskajā ķirurģijā.
Taktiskie kodolieroči
Taktiskie kodolieroči jeb nestratēģiskie kodolieroči ir kodolieroči, kuri ir paredzēti izmantošanai kaujas laukā, lai atbalstītu savus konvencionālos spēkus. Atšķirībā no stratēģiskajiem kodolieročiem, taktiskajiem kodolieročiem ir ievērojami mazāka jauda un rādiuss. Līdz ar to tie netiek izmantoti uzbrukumiem ienaidnieka objektiem, kas atrodas tālu no frontes līnijas (piemēram, bāzēm, pilsētām, rūpnīcām) — tie ir paredzēti lokālu mērķu iznīcināšanai. Neviens taktiskais kodolierocis nekad nav izmantots kaujas situācijā.
Tā kā mazākas jaudas kodolieroču enerģija nav daudz lielāka par arvien jaudīgāko konvencionālo ieroču izdalīto enerģiju, ASV Armija mūsdienās ir pārtraukusi uz tiem paļauties. Lielākā daļa atlikušo krājumu, kurus veido aptuveni 150 gravitācijas bumbas B61, ir izvietoti Eiropā. Apvienotā Karaliste un Francija ir pilnībā likvidējušas savus taktisko kodolieroču krājumus, taču Pakistānai, Ķīnai, Indijai, Izraēlai un Ziemeļkorejai krājumos ir dažādi taktisko kodolieroču veidi.
Krievijas armija, salīdzinājumā no citām valstīm, ir saglabājusi vairāk taktisko kodolieroču un ir vairāk paļāvusies uz tiem savā kodolstratēģijā nekā ASV; tiek lēsts, ka šāda stratēģija tika izvēlēta Krievijas mazāk attīstīto konvencionālo ieroču un spēju dēļ. Mūsdienu aplēses liecina, ka Krievijas arsenālā ir aptuveni 2000 taktisko kodolieroču galviņas.
Parametri
Lai gan taktiskajiem kodolieročiem nav precīzas definīcijas attiecībā uz to jaudu, parasti tiek uzskatīts, ka to trotila ekvivalents var būt no kilotonnas daļas līdz aptuveni 50 kilotonnām. Salīdzinājumam, stratēģisko kodolieroču jauda ir no 100 kilotonnām līdz vairāk nekā megatonnai un Otrā pasaules kara laikā Hirosimā nomestā atombumba eksplodēja ar 15 kilotonnu lielu enerģiju.
Taktisko kodolieroču piegādes sistēmām mēdz būt mazāks darbības rādiuss (parasti mazāks par 500 kilometriem), nekā stratēģiskajiem kodolieročiem, kas parasti ir paredzēti, lai sasniegtu citus kontinentus.
Dagestanskije Ogņi
Dagestanskije Ogņi (krievu: Дагестанские Огни) ir pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā. 2021. gadā pilsētā dzīvoja 31,4 tūkstoši iedzīvotāju.
Pilsēta atrodas Lielā Kaukāza ziemeļaustrumu pakājē, 118 km uz dienvidaustrumiem no Mahačkalas un 5 km uz ziemeļrietumiem no Derbentas.
Pilsētas etniskais sastāvs ir daudzveidīgs. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 46,20 % tabasarānu, 23,15 % azerbaidžāņu, 17,85 % lezgīnu, 6,57 % dargu, 3,07 % agulu, 1,09 % krievu.
Mikels Hansens
Mikels Hansens (da; dzimis ) ir dāņu rokasbumbas spēlētājs. Pašlaik pārstāv Francijas klubu Parīzes "Saint-Germain".
Karjeras laikā spēlējis Dānijā (GOG Gudme, AG København), Spānijā (FC Barcelona) un Francijā (Parīzes "Saint-Germain"). Ir astoņkārtējs Francijas un trīskārtējs Dānijas čempions.
Dānijas izlases sastāvā kļuvis par čempionu, kopumā četras reizes piedalījies olimpiskajās spēlēs. Ir olimpisko spēļu visu laiku rezultatīvākais handbolists. 2019. gadā bija komandas līderis pasaules čempionātā, kurā Dānija pirmoreiz kļuva par čempioniem, šis panākums tika atkārtots pēc diviem gadiem. Ir bijis pasaules čempionāta rezultatīvākais spēlētājs (2011, 2019), turnīra MVP (2013, 2019, 2021). Hansens ir arī Eiropas čempions (2012) un vicečempions (2014).
Trīs reizes (dalīts rekords ar Nikolu Karabatiču) atzīts par gada labāko handbolistu pasaulē (2011, 2015, 2018).
2020. gada Strade Bianche
2020. gada Strade Bianche bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 1. augustā ar startu un finišu Sjēnā (Itālijā, Toskānā). Tā bija 14. reize, kad notika Strade Bianche sacensības un tās bija piektās sacensības 2020. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja beļģis Vauts van Ārts no , kurš iepriekšējos divus gadus bija finišējis trešajā vietā, izšķirošo izrāvienu veicot 13 kilometrus pirms finiša.
12715 Godēns
Asteroīdu atklāja beļģu astronoms Eriks Elsts (Eric W. Elst) Lasiljas observatorijā Čīlē. Objektam tika piešķirts pagaidu apzīmējums 1991 GR2. Pēc orbītas noskaidrošanas Mazo planētu centrs to iekļāva sarakstā ar kārtas numuru 12715. 2004. gada 26. novembrī Starptautiskā Astronomijas savienība asteroīdu nodēvēja par Godēnu, godinot franču astronomu Luiju Godēnu.
2020. gada Strade Bianche
Sākotnēji sacensības bija plānotas 7. martā. Jau nedēļu pirms sacensībām to norisi apdraudēja ar COVID-19 epidēmijas Itālijā ierobežošanu saistītie pasākumi. 4. martā ,  un  komandas paziņoja, ka nepiedalīsies sacensībās koronavīrusa apdraudējuma dēļ. komanda paziņoja, ka nespēj nokomplektēt pilnu sastāvu, jo daļa komandas atrodas karantīnā Apvienotajos Arābu Emirātos pēc dalības UAE Tour, kur sacensības tika pārtrauktas pēc koronavīrusa saslimšanas komandu personālā. 5. martā par lēmumu nestartēt līdz 23. martam paziņoja .
12715 Godēns
Ārējās saites
Godēna orbīta
2020. gada Strade Bianche
Pēc Itālijas valdības 4. marta rīkojuma atcelt visus publiskos un sporta pasākumus līdz 3. aprīlim tika apsvērta sacensību pārcelšana uz vēlāku datumu. 5. martā organizatori paziņoja, ka gan vīriešu, gan sieviešu sacensības tiks pārceltas uz vēlāku datumu.
Rons Vīzlijs
Ronalds Biliuss "Rons" Vīzlijs (en) ir literārs tēls angļu rakstnieces Dž. K. Roulingas "Harija Potera" grāmatu sērijā. Kopā ar Hariju Poteru un Hermioni Grendžeru viņš ir viens no grāmatu sērijas galvenajiem tēliem. Pirmoreiz viņa tēls tika izmantots grāmatā "Harijs Poters un Filozofu akmens", kur R. Vīzlijs bija H. Potera un H. Grendžeras draugs. Tāpat kā viņa draugi, arī R. Vīzlijs ir no Grifidoru torņa. "Harija Potera" filmu sērijā viņu atveido angļu aktieris Rūperts Grints.
Škļarovščina
Škļarovščina ir ciems Piedrujas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 302 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V630. Ciema apkārtnē atrodas Škļarovščinas ezers.
Pjotrs Žila
Pjotrs Pavels Žila (pl; dzimis Cešinā) ir poļu tramplīnlēcējs.
Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja Saporo, ieņemot 19. vietu. Pēc gada pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā, kas arī risinājās Saporo. Individuāli ieņēma vietas ārpus labāko 30 skaita, bet komandu sacencībās bija 5. vietā.
2013. gada Pasaules čempionātā izcīnīja pirmo pasaules čempionātu medaļu — bronzu komandu sacensībās. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos izcīnīja Holmenkollenē, dalot pirmo vietu ar Gregoru Šlīrencaueru. Tas bija arī viņa pirmais goda pjedestāls. Ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 2014. gadā Sočos. Individuāli startēja tikai uz lielā tramplīna un ieņēma 34. vietu. Pārstāvēja Poliju arī komandu sacensībās un ieņēma 4. vietu.
2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā kļuva par pasaules čempionu individuālajās sacensībās uz parastā tramplīna. Pekinā ieņēma 21. vietu uz parastā tramlīna un 18. vietu uz lielā tramplīna, bet komandu sacensībās bija sestajā vietā. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā otro reizi pēc kārtas kļuva par pasaules čempionu sacensībās uz parastā tramplīna.
Inguna Bauere
Inguna Bauere (dzimusi Tiltiņa Cēsīs) ir latviešu rakstniece, inženiere un pedagoģe, vairāk nekā 20 romānu autore. Savos darbos ataino vēsturisku personību dzīvi, sniedzot arī plašu vēsturisko fonu un precīzi tēlotas laikmeta ainas, izmantojot laikmetam raksturīgu valodu.
Dzīvesgājums
Inguna Bauere dzimusi Cēsīs, bet jau agrā bērnībā viņas ģimene pārcēlusies uz Liepāju, kur viņa no 1967. līdz 1978. gadam mācījusies Liepājas J. Raiņa 6. vidusskolā.
1984. gadā absolvējusi Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas celtniecības fakultāti, iegūstot inženiera-celtnieka specialitāti, 1997. gadā LLU Humanitārā institūta Pedagoģijas katedrā ieguvusi pedagoģijas maģistra grādu. Pēc tam no 1984. gada līdz 1988. gadam strādājusi par celtniecības inženieri Cēsu rajona kopsaimniecībā "Alauksts".
No 1989. gada līdz 2000. gada augustam strādājusi Vecpiebalgas lauku reģionālajā ģimnāzijā par vizuālās mākslas, kultūras vēstures un tehniskās grafikas skolotāju, no 2000. gada augusta līdz 2011. gada februārim — Ērgļu arodvidusskolā par būvniecības priekšmetu skolotāju.
No 1984. gada dzīvo Vecpiebalgā. Kopš 2011. gada sākuma nodarbojas tikai ar rakstniecību.
Literārā darbība
Sākot no 1998. gada, publikācijas dažādos Latvijas preses izdevumos gan saistībā ar pamatprofesiju ("Latvijas Avīze", "Praktiskais Latvietis", "Baltijas Koks" u.c.), gan citi ("Ieva", "Ievas Stāsti”, "Patiesā Dzīve", "Mājas Viesis").
Vairākas I. Baueres pašdarbības teātriem rakstītās lugas ieguvušas atzinību Dramaturgu ģildes izsludinātajos konkursos.
2014. gadā Kultūras akadēmijas teātrī Zirgu pasts iestudēta I. Baueres luga "Senču zelts, sudrabiņš" (režisors J. Jonelis).
2013. gadā Vecpiebalgā K. Skalbes memoriālajā muzejā "Saulrieti" uzvesta muzikāla brīvdabas izrāde bērniem "Baltā kaķīša brīnumvārdi" (komponists J. Lūsēns), kas ietverta muzikālās apvienības ARS NOVA repertuārā.
Rudīte Losāne
Rudīte Losāne  (dzimusi Rudīte Rutkaste ir dzejniece, Iļģuciema sieviešu cietuma kapelāne, LELB evaņģēliste Vangažu draudzē, LLSTA (Latviešu Luterāņu Sieviešu Teoloģu Apvienība) prezidente, kā arī PFI (Prison Fellowship International) Latvijas nodaļas valdes locekle.
Inguna Bauere
Literārā darbība
Laikraksta "Lauku Avīze" konkursam iesniegtais romāns "Sauc mani sniegā" bija pirmais no I. Baueres romānu sērijas. Šis romāns 55 darbu konkurencē ieguva 1. vietu un tika izdots 2004. gadā.
No 2016. gada Inguna Bauere ir Latvijas Rakstnieku savienības biedre.
Rudīte Losāne
Dzīvo Rīgā. Publicē teoloģiskas apceres interneta vietnēs www.sieviesuordinacija.lv un www.svetdienasrits.lv
Rudīte Losāne dzimusi Kuldīgā, kalpotājas un galdnieka ģimenē. Ģimene nebija tradicionāli reliģioza. Vecāki Staļina laikā bija represēti, jo katrs savā veidā un izpratnē bija cīnījušies par brīvu Latviju. Pēc atgriešanās Latvijā vienmēr bijuši čekas uzraudzībā. Rudītei un viņas brālim neko par Dievu nestāstīja. Māte bijusi ticīga, tēvs neesot ticējis Dievam.
Rudīte bijusi gan oktobrēnos, gan pionieros, gan komjaunatnē. Rudīte Dievu iepazinusi vairākos personīgos pārdzīvojumos un dzīves notikumu atbilžu meklējumos. Kuldīgā apmeklējusi gan Svētās Annas, gan Svētās Katrīnas baznīcu. Daudz iemācījusies no mācītāja Viestura Pirro.
Darbība dzejā
Rudīte raksta dzeju. Pirmie dzejoļi "Mūsu diptihs" tika publicēti 1996. gada 27. jūlijā laikrakstā Kurzemnieks. Kopā izdoti četri dzejoļu krājumi: 2004. gadā pēc straujas slimības mūžībā aiziet Rudītes meita Marika 22 gadu vecumā. Dzejoļu krājums "Dvēseli tecinu zelta traukā" veltīts meitai.
2014. gadā ieguvusi Žaņa Lapuķa piemiņas stipendiju 4000 eiro apmērā studijām LU Teoloģijas fakultātē.
Rudīte Losāne interesējas par kinoloģiju, patīk ceļot ar auto, klausās klasisko mūziku, ar īpašu interesi lasa Latvijas pirmās brīvvalsts laika literatūru. Rudītei ļoti patīk rozes. Starp vēsturiskajām personām Rudīte viennozīmīgi visvairāk apbrīno Jēzu: "Viņš mani iedvesmo, Viņam es ticībā sekoju."
Rudīte Losāne strādājusi kultūrizglītības darbā no 1980. līdz 1995. gadam, kā arī darbojusies uzņēmējdarbībā no 1995. līdz 1998. gadam. Laika posmā no 1997. gada līdz 2000. gadam bijusi Kuldīgas dzejnieku kluba vadītāja.
Kopš 2001. gada strādā par kapelāni Iļģuciema sieviešu cietumā. Strādājot par kapelāni Iļģuciema sieviešu cietumā, R. Losāne ir izveidojusi resocializācijas programmu Mirjama, kurā atsevišķi no pārējām notiesātajām dzīvo un mācās vairākas sievietes. Programma ir pieteikusi sevi kā pastāvīgu cietuma resocializācijas darba vienību, guvusi atzinību Latvijas Valsts mērogā, kā arī starptautiski par to ir radusies interese. Programmas Mirjama pētniecība ir arī Rudītes  promocijas darba tēma. Astoņi pasniedzēji māca dažādas zināšanas un prasmes: mākslu, mūziku, Bībeles studijas, teātra un tēlotāju mākslu. Konservatorijā iegūtās prasmes labi noder kalpošanā par kapelāni.
Fonds "Viegli"
Imanta Ziedoņa fonds „Viegli” ir nodibinājums, kas izveidots 2010. gada pavasarī, lai īstenotu fonda patronam — dzejniekam Imantam Ziedonim tuvu misiju: „Latvija ir brīnumskaista zeme, bet skaistajam jāpalīdz parādīties”. Fonda mērķis ir atbalstīt un veicināt jaunradi Latvijā, veicinot Imanta Ziedoņa ideju īstenošanos, vērtību turpināšanos un veidojot sabiedriskus projektus, kas atklāj Latvijas dabas un kultūras vērtības.
Imanta Ziedoņa muzejs
Imants Ziedonis vēlējās muzeju kā iedvesmas vietu, kur cilvēki dodas pavadīt laiku jēgpilnās sarunās un attīstībā, jaunradot. 2010. gada pavasarī tika dibināts Imanta Ziedoņa fonds “Viegli” un 2011. gadā Imants Ziedonis parakstīja stratēģiju par muzeja attīstību, uzticot fondam "Viegli" veidot muzeju dzejnieka vasaras mājā “Dzirnakmeņi”, Murjāņos, saglabājot tos tādus, kā tos pats iekārtoja kopā ar dzīvesbiedri Ausmu Ziedoni-Kantāni. Kopīgi tika secināts, ka nepieciešams veidot plašāku muzeja izveides stratēģiju, kas apmierina arī Latvijas sabiedrības vajadzības pēc Imanta Ziedoņa atstātā kultūras mantojuma saglabāšanas, izpētes un popularizēšanas. Muzejs sāka darbu 2015. gada jūlijā.
Fonda "Viegli" mūzika
Fonds "Viegli" ir izdevis trīs mūzikas albumus, kuru iedvesmotājs un dziesmu vārdu autors ir Imants Ziedonis. Albuma "Loks paliek vaļā" ierakstā piedalījušies Renārs Kaupers, Jānis Holšteins-Upmanis (Goran Gora), Māra Upmane-Holšteine, Raimonds Gusarevs, Jānis Strapcāns, Kārlis Kazāks, Raimonds Tiguls, Laima Jansone un visi fonda "Viegli" veidotāji.
Apbalvojums "Laiks Ziedonim"
Kopš 2014. gada fonds "Viegli" piešķir apbalvojumu "Laiks Ziedonim" piecās nominācijās par sasniegumiem zinātnē, novadpētniecībā, bērniem un jauniešiem, tautsaimniecībā un par dzīvi literatūrā.
Fonda "Viegli" dalībnieki
Fonda valdē vai padomē ir mūziķi Renārs Kaupers, Jānis Holšteins-Upmanis, Māra Upmane-Holšteine, bijušie sportisti Artūrs Irbe un Māris Saukāns, bijusī Latvijas kultūras ministre Žaneta Jaunzeme-Grende, kura ir Ziedoņa muzeja vadītāja, un citi.
Intelsat 31
Intelsat 31 (IS-31) ir Intelsat sakaru pavadonis, kas paredzēts sakaru nodrošināšanai Amerikā. Ģeostacionārā orbītā palaists 2016. gada jūnijā.
Intelsat 31 tika palaists 07:10 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma. Pēc piecām dzinējbloka Briz-M iedarbināšanām 22:41 UTC pavadonis tika atdalīts no Briz-M un ievadīts ģeostacionārā pārejas orbītā.
Intelsat 31 izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 95,1° rietumu garuma, līdzās Galaxy 3C un Intelsat 30.
2020. gada Milāna—Sanremo
2020. gada Milāna—Sanremo bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 8. augustā Itālijas ziemeļrietumos. Tā bija 111. reize, kad notikušas Milāna—Sanremo sacensības un tās bija astotās sacensības 2020. gada UCI Pasaules tūres kalendārā. Tās sākotnēji bija plānotas 21. martā, bet COVID-19 pandēmijas Itālijā dēļ tika pārceltas.
Sacensību norisi jau vairākas nedēļas iepriekš apdraudēja ar COVID-19 epidēmijas Itālijā ierobežošanu saistītie pasākumi.
Pēc Itālijas valdības 4. marta rīkojuma atcel visus publiskos un sporta pasākumus līdz 3. aprīlim tika apsvērta sacensību pārcelšana uz vēlāku datumu. 6. martā tika paziņots, ka sacensības pārceltas uz vēlāku datumu. Jaunais sacensību datums tika paziņots 5. maijā.
Sacensību maršruts tika mainīts no ierastā, jo vairāku piekrastes pilsētu vadība vasaras sezonas un pandēmijas apdraudējuma dēļ nevēlējās slēgt ceļus. Katras komandas dalībnieku skaits tika samazināts līdz sešiem pārstāvjiem.
Komandas
Tā kā šīs bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 19 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicināta astoņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 27 komandu pelotonu.
Škorlupova
Škorlupova ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 305 km attālumā no Rīgas.
Veleka
Veleka (bg), augštecē Kocadere (tr), ir 147 kilometrus gara Melnās jūras pieteka Turcijā un Bulgārijas dienvidaustrumos, Burgasas apgabalā.
Iztece no Jilzdiza kalniem, Turcijas teritorijā. Pēc 39 kilometriem ietek Bulgārijas teritorijā. Tek austrumu virzienā. Ietek Melnajā jūrā pie Sinemorecas.
Stīvens Bergveins
Stīvens Bergveins (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Bergveins pārstāv Nīderlandes Eredivisie komandu Ajax. Iepriekš Bergveins spēlējis Eredivisie komandā PSV Eindhoven un Anglijas Premjerlīgas komandā Tottenham Hotspur.
Sasniegumi
PSV Eindhoven
Tottenham Hotspur
Zināšanu sabiedrība
Zināšanu sabiedrība rada, dalās un dara pieejamas visai sabiedrībai tās zināšanas, kuras var tikt izmantotas, lai veicinātu sabiedrības labklājību. UNESCO, kas aktīvi strādā, lai attīstītu zināšanu sabiedrību, to definē kā sabiedrību, kuras virzītājspēks ir kultūra un izglītība un kas ir aicināta, izzinot sociālās, ekoloģiskās un ekonomiskās vides daudzveidību, radīt jaunas zināšanas un tās izmantot kopīgās labklājības veicināšanai. Savukārt citi avoti zināšanu sabiedrību definē kā sabiedrību, kurā informācijas un zināšanu radīšana, izplatīšana un izmantošana ir vissvarīgākais faktors ražošanā, šādas sabiedrības ir atkarīgas no to potenciāla radīt zinātniskas un tehnoloģiskas zināšanas. Zināšanu sabiedrība atšķiras no informācijas sabiedrības ar to, ka zināšanu sabiedrība pārvērš informāciju resursos, kas sniedz iespēju sabiedrībai efektīvāk funkcionēt, kamēr informācijas sabiedrība rada un izplata neapstrādātus datus. Spēja vākt un analizēt informāciju ir pastāvējusi jau kopš cilvēces pirmsākumiem. Taču ideja par mūsdienu zināšanu sabiedrību ir balstīta ievērojamajā datu radīšanas un informācijas izplatības pieaugumā, ko sekmē informācijas tehnoloģiju inovācijas.
Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas
Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) attīstība ir būtiski veicinājusi sabiedrības spēju radīt datus un datu radīšanas ātrumu. Interneta attīstīšana ir devusi iespēju sabiedrībai piekļūt nepieredzētiem informācijas apjomiem. Internets sniedz sabiedrībai rīkus, lai sazinātos ar cilvēkiem visā pasaulē, vienlaikus ļaujot tiem kļūt par satura lietotājiem un veidotājiem. Digitālo tehnoloģiju un mobilo ierīču inovācijas rada iespēju ikvienam lietot internetu jebkurā laikā un jebkur, kur pieejamas digitālās tehnoloģijas. IKT rīkiem ir potenciāls padarīt pieejamāku izglītību, apmācības, nodarbinātību un piekļuvi dzīvildzes resursiem jebkuram sabiedrības loceklim.
Tomēr indivīdu spēja radīt un izmantot datus ne vienmēr nozīmē zināšanu radīšanu. Mūsdienu mediji ik dienas rada neizmērojamu informācijas apjomu, taču informācija pati par sevi neveido zināšanas. Lai radītu zināšanas, ir nepieciešamas pārdomas, kuru rezultātā veidojas apzināšanās, nozīme un saprašana. Lai uzlabotu cilvēku dzīves apstākļus, ir būtiska kritiska informācijas analīze, kas veido zināšanas, kas palīdz sabiedrībai. Kritiskās domāšanas un pārdomu trūkums rezultātā informācija var kļūt par "nezināšanu", kas ir nepatiesa vai neprecīza. Gaidāmie Semantic Web 3.0 un Ubiquitous Web 4.0 sekmēs informācijas un zināšanu radīšanas spēju izmantot intelektu, lai digitāli veidotu nozīmi neatkarīgi no lietotāju vadītām IKT.
Sociālā teorija
Zināšanu sabiedrības sociālā teorija skaidro, kādā veidā zināšanas ir mūsdienu politikas, ekonomikas un kultūras pamats. Zināšanas ir prece, ko tirgo, lai gūtu ekonomisku labumu. Zināšanu sabiedrībā indivīdi, sabiedrības un organizācijas veic zināšanu kontekstā ražīgu darbu. Vadīšanas procesu pētnieks Pīters Drakers zināšanas uzskatīja par galveno ekonomisko resursu un definēja jēdzienu "zināšanu strādnieks" jau 1969. gadā, P. Drakers arī bija pirmais, kurš sāka lietot jēdzienu "zināšanu sabiedrība." Mūsdienās intensīvajā zināšanu vidē zināšanas rada jaunas zināšanas, kā rezultātā attīstās jaunas prasmes un inovācijas.
Zināšanu sabiedrība sekmē cilvēktiesības un piedāvā vienlīdzīgu, iekļaujošu un universālu piekļuvi zināšanu radīšanai. UNESCO pasaules ziņojumā noteikti četri nozīmīgākie pamatprincipi taisnīgai zināšanu sabiedrības attīstībai, tie ir: kultūras daudzveidības saglabāšana, vienlīdzīga izglītības pieejamība, vispārēja piekļuve informācijai un vārda un preses brīvība. Tomēr UNSECO atzīst, ka digitālā nevienlīdzība ir šķērslis patiesu zināšanu sabiedrību sasniegšanai. Internets ir pieejams 63% pasaules iedzīvotāju. Šie dati liecina gan par izaugsmi, gan par pieaugošu nevienlīdzību. Galvenie faktori, kas veicina digitālo nevienlīdzību ir: ekonomiskie resursi, ģeogrāfija, vecums, dzimums, valodas prasmes, izglītība, sociālā un kultūras izcelsme, nodarbinātība un invaliditāte.
Politika
Lai samazinātu digitālo nevienlīdzību, līderiem un politikas veidotājiem visā pasaulē vispirms ir jāattīsta izpratne par zināšanu sabiedrībām un jārada un jāīsteno iniciatīvas, kas sniegs vispārīgu labumu sabiedrībai kopumā. Sabiedrība sagaida, ka politiķi un valsts iestādes rīkosies racionāli un pieņems zināšanās balstītus lēmumus. Tomēr ne vienmēr ir noteiktas zināšanās balstītas atbildes sabiedrību ietekmējošos jautājumos. Zinātne mūsdienās vairs netiek uzlūkota kā nediskutējamu zināšanu sniedzēja, un dažreiz zinātne, radot zināšanas, vienlaikus rada arī vairāk neskaidrības. Kā rezultātā zināšanu attīstība izraisa arvien vairāk nezināšanas un izglītības trūkumu. Līdz ar to institūcijām ir jāspēj pieņemt labākos iespējamos lēmumus šaubu, iespējamību, risku un neskaidrību apstākļos.
Lai mazinātu zināšanu pieauguma un zināšanu trūkuma seku radīto neskaidrību, sabiedrības locekļi ar konfliktējošām nostājām izmanto attaisnošanu un seku novērošanu lēmumu pieņemšanā. Institūcijas var rīkoties divu nodomu vadītas, pirmkārt, novērst sliktākās iespējamās sekas vai, otrkārt, atrast veiksmīgāko risinājumu. Ekspertu zināšanu demokratizācija veidojas tad, kad zināšanu sabiedrība rada un paļaujas uz ekspertiem. Ekspertu zināšanas mūsdienās vairs nav ekskluzīvi pieejamas atsevišķiem indivīdiem vai organizācijām. Zināšanu sabiedrībā zināšanas ir publiska prece, kas pieejama ikvienam sabiedrības loceklim, turklāt ikviens indivīds var kļūt par zināšanu radītāju un ekspertu. Ņemot vērā to, ka politiķi paļaujas uz ekspertiem lēmumu pieņemšanas procesā, politiķu padomnieks, kuram patiesībā nav speciālas zināšanas konkrētā ekspertīzes jautājumā, var kļūt ekspertu politiskā procesā.
Izglītība
Arvien vairāk tehnoloģiju tiek radītas, lai veicinātu globālu informācijas pieejamību, līdz ar to izglītības loma turpinās pieaugt un mainīties. Izglītība tiek uzskatīta par cilvēka pamattiesību. Sabiedrībā, kurā lasīšana un skaitļošana ir nepieciešama ikdienā, prasmes lasīšanā, rakstīšanā aritmētikā ir kritiski svarīgas nākotnes izglītībai. Tomēr, zināšanu sabiedrība izglītība neaprobežojas tikai ar skolu. IKT attīstība paver iespēju ikvienam, kurš vēlas mācīties, iegūt informāciju un attīstīt zināšanas jebkurā laikā un vietā, kur piekļuve ir iespējama un neierobežota. Mūsdienu apstākļos prasme mācīties ir viens būtiskākajiem aspektiem, kas palīdz cilvēkiem pagūt formālo un neformālo izglītību. Zināšanu sabiedrībā, ko papildina IKT, spēja atrast, klasificēt un šķirot informāciju ir svarīga. Indivīds ar šīm spējām kļūst par aktīvu IKT lietotāju, sekmējot rakstpratību un mūžizglītību pasīva mēģinājuma vietā.