cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turkestāna
Turkestāna (no fa‎ (Torkestân) — 'turku zeme') ir vēsturisks Centrālāzijas reģions starp Sibīriju, Tibetu, Indiju, Afganistānu, Kaspijas jūru un Gobi tuksnesi. Iedalāms divos lielos reģionos. Rietumu Turkestāna, kurā pēc Krievijas Impērijas iekarojumiem un PSRS sabrukuma izveidojās neatkarīgās Centrālāzijas valstis Kazahstāna, Kirgizstāna, Tadžikistāna, Turkmenistāna, Uzbekistāna. Austrumu Turkmenistāna veido mūsdienu Ķīnas Tautas republikas Siņdzjanas autonomo apgabalu. 19. gadsimta beigās Rietumu Turkestānu iekaroja Krievija, izveidojot šeit Krievijas Turkestānu ar galvaspilsētu Taškentā. 1887. gadā krievu-britu komisija novilka robežu ar Afganistānu.
Kalnu slēpošana 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpošanā  tika sadalīti 10 medaļu komplekti — 5 vīriešiem un 5 sievietēm. Sacensības notika no 9. līdz.
Medaļu ieguvēji
=== Vīrieši ===
Nikolajs Ļeskovs
Nikolajs Ļeskovs (ru; dzimis, miris ) bija krievu rakstnieks, dramaturgs un publicists. Iespējams visplašāk pazīstamākais Ļeskova darbs ir novele "Mcenskas apriņķa lēdija Makbeta". Karjeras sākumā rakstījis arī ar pseidonīmu M. Stebņickis.
Dzimis Orlas guberņā ierēdņa ģimenē. Pēc izglītības iegūšanas Orlas ģimnāzijā, 1847. gadā iestājās darbā krimināltiesā, vēlāk pārcēlās uz Kijevu, tur iesaistīdamies sabiedriskajā dzīvē. 1857. gadā sāka strādāt kompānijā Scott & Wilkins, kas piederēja tantes vīram - britam. Darba darīšanās daudz ceļoja pa Krieviju, tā iepazīdams dažādus slāņu iedzīvotāju dzīvi. No 1860. gada vasarā Kijevā sāka publicēties dažādos preses izdevumos, pēc pusgada pārcēlās uz Sanktpēterburgu. 1863. gadā pievērsās rakstnieka karjerai.
1863. gadā Ļeskovs uzturējās Rīgā pētīdams vecticībniekus, vēlāk uzrakstīdams ministram ziņojumu "Par Rīgas pilsētas raskoļņikiem" (О раскольниках города Риги). Tāpat viņš publicēja rakstu par nelegālo sieviešu tirdzniecību publiskajiem namiem Rīgā.
Par sauju dolāru
"Par sauju dolāru" (it, en) ir 1964. gada spageti vesterns, kura režisors ir Serdžo Leone. Filmā galvenās lomas atveido Klints Īstvuds, Džans Marija Volonte un Marianna Koha.
"Par sauju dolāru" pirmizrāde notika 1964. gadā Itālijā un tā aizsāka spageti vesterna žanra popularitāti. "Par sauju dolāru" ir pirmā Leones "dolāru" triloģijas filma, kurai sekoja "Par dažiem liekiem dolāriem" (Per qualc he dollaro in più; 1965) un "Labais, ļaunais un neglītais" (1966). Visās šajās filmās galveno lomu atveidoja Īstvuds. Šī bija arī pirmā filma, kurā Īstvuds attēloja galveno lomu. "Par sauju dolāru" tiek uzskatīta par neoficiālu Akiras Kurosavas filmas Yojimbo (1961) rimeiku.
Vairāki aktieri un uzņemšanas komandas darbinieki no Eiropas izmantoja pseidonīmus, piemēram, Leone filmu uzņēma ar pseidonīmu Bobs Robertsons, Džans Marija Volonte izmantoja pseidonīmu Džons Velss, savukārt filmas mūzikas autors Ennio Morrikone izmantoja pseidonīmu Dens Savio.
Zeļči
Zeļči var būt:
Vsetīnas apriņķis
Vsetīnas apriņķis ir Čehijas Zlīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Zlīnas apgabala Zlīnas un Kromeržīžas apriņķiem, Olomoucas apgabala Pršerovas apriņķi, Morāvijas-Silēzijas apgabala Novi Jičīnas un Frīdekmīstekas apriņķiem, kā arī Slovākiju.
Ingus Šlampe
Ingus Šlampe (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs. Kopš 2021. gada spēlē FK Spartaks Jūrmala sastāvā.
Uta Ibrahimi
Flutura Ibrahimi (sq; dzimusi ), plašāk pazīstama kā Uta Ibrahimi (sq), ir Kosovas alpīniste. Viņa kļuva par pirmo albānieti, kas uzkāpusi pasaules augstākajā virsotnē Everestā. Ibrahimi to izdarīja 2017. gada 22. maijā, pēc tam viņa iekaroja arī Manaslu (8163 m), Čooju (8201 m), Lodze (8516 m) un Gašerbrumu (8080 m), oficiāli kļūstot par pirmo sievieti no Balkāniem, kas uzkāpusi piecās virsotnēs virs 8000 metriem.
Biogrāfija
Uta Ibrahimi dzimusi Kosovas pilsētā Ģiļāni. Viņa absolvējusi Prištinas Universitātes Ekonomikas fakultāti, kur studējusi mārketingu.
Uta Ibrahimi sāka savu karjeru kā mārketinga asistente Ilīrijas Universitātē un pēc tam strādāja tajā pašā profesijā dažādos privātos uzņēmumos. Vairākus gadus Uta bija mārketinga aģentūras Ogilvy Karrota direktore. Papildus galvenajām darba aktivitātēm viņa iesaistījās arī sociālajos projektos, kas saistīti ar cilvēktiesībām. Uta bija arī mārketinga vadītāja, žūrijas locekle un pasākumu organizatore Dokufest dokumentālo filmu festivālā Prizrenā, Kosovā. 2015. gadā viņa pameta karjeru mārketingā, lai visu savu enerģiju veltītu alpīnismam.
2016. gadā viņa nodibināja uzņēmumu Butterfly Outdoor Adventures Company, lai veicinātu kultūru un tūrismu Kosovā, kas kļuva par daļu no USAID Via Dinarica projekta, kas ir platforma ilgtspējīgu tūrisma maršrutu un telpu izveidei Rietumbalkānos (no Kosovas līdz Slovēnija).
Iekarotās virsotnes
Uta Ibrahimi savu alpīnistes karjeru sāka, iekarojot šādas virsotnes:
Kāpjot šajos kalnos, Ibrahimi radās ideja iekarot 14 pasaules augstākās virsotnes. Viņa sāka to īstenot, uzkāpjot Everestā 2017. gadā. Līdz šim viņa ir pieveikusi:
Šie sasniegumi ļāva viņai oficiāli kļūt par pirmo sievieti no Balkāniem, kas uzkāpusi piecās virsotnēs virs 8000 metriem.
Mērija Džo Fernandesa
Mērija Džo Fernandesa (en; dzimusi ) ir bijusī ASV tenisiste, trenere un televīzijas komentētāja. Divkārtēja Grand Slam dubultspēļu uzvarētāja, astoņkārtējā Grand Slam fināliste (3 — vienspēles, 5 — dubultspēles), divkārtējā olimpiskā čempione (abas reizes dubultspēlēs), 26 WTA turnīru uzvarētāja (7 — vienspēles), bijusī pasaules 4. rakete vienspēļu un dubultspēļu rangā, Federācijas kausa ieguvēja (1996) ASV izlases sastāvā, divkārtēja šī turnīra fināliste kā kapteine (2009—10).
Mērija Džo Fernandesa ir dzimusi Dominikānas galvaspilsētā Santodomingo, kur viņas vecāki bija ieceļojuši no Spānijas un Kubas.
Landers
Landers var būt:
Kristus tronī
“Kristus tronī” ir viens no ikonas “Kristus Pantokrators” veidiem ar tai piederošajiem atribūtiem - Evaņģēliju, svētībai pacelto roku, Kristus izskatu. Atšķirīgā iezīme ir tā, ka Jēzus Kristus vienmēr šajā ikonā ir attēlots pilnā augumā, sēžot tronī, zem kājām palikts spilvens.
Tronis simbolizē Visumu - visu redzamo un neredzamo pasauli. Kristus šeit ir Debesu Ķēniņš un Soģis. Radījis jaunas debesis un zemi Viņš ir jaunas pasaules sākums. Visa valdītājs, kurš sargā pasauli līdz savai otrajai atnākšanai.
Šis ikonogrāfiskais tips nereti sastopams monumentālajā glezniecībā un bijis īpaši izplatīts Bizantijā, kur blakus Pestītājam tika attēloti arī imperatori, tādejādi sakralizējot imperatoru varu. Piemēram, kompozīcijā Konstantinopoles Sv. Sofijas katedrālē, kur Kristus attēlots starp imperatoru Konstantīnu IX Monomahu un imperatori Zoju (XI gs.) Taču visbiežāk Kristus tronim blakus stāv eņģeļi. Iespējams arī abu šo kompozīciju sajaukums, piem., Kristum vienā pusē uz ceļiem nometies imperators Leo VI un otrā pusē Dievmāte un erceņģelis Gabriels, atgādinot par Pasludināšanas ainu. Šāda mozaīka atrodas pie Konstantinopoles Sv. Sofijas katedrāles ieejas (IX gs.)
Skābais krējums
Skābais krējums ir skābpiena produkts, ko iegūst saraudzējot saldo krējumu. To parasti ražo no pasterizēta saldā krējuma un ierauga, bet mājas apstākļos izmanto arī nepasterizētu saldo krējumu un spontāno rūgšanu, saldo krējumu siltumā saraudzējot ar tajā jau esošajām pienskābes baktērijām un fermentiem, tomēr šādam skābajam krējumam ir nepastāvīgāka kvalitāte un īsāks derīguma termiņš.
Latvijā visvairāk ražo skābo krējumu ar 25% tauku saturu, bet pieejams arī skābais krējums ar samazinātu tauku saturu — 18, 15 vai pat tikai 12% tauku, savukārt mājrūpnieciski gatavotam lauku krējumam raksturīgs ap 40% liels tauku saturs.
Ražošana
Vispirms, centrifugējot vai nostādinot taukus pienam, kas uzsildīts līdz 40—45 °C temperatūrai, iegūst saldo krējumu. Tad saldajam krējumam veic normalizēšanu, pievienojot pienu vai vājpienu, līdz iegūts skābajam krējumam vajadzīgais tauku saturs. Pēc tam seko saldā krējuma pasterizēšana 85—95 °C temperatūrā 15—20 sekundes, atkarībā no skābā krējuma tauku satura. Jo lielāks ir saldā krējuma tauku saturs, jo lielākai jābūt pasterizēšanas temperatūrai.
Pēc pasterizēšanas veic krējuma homogenizēšanu 50—70 °C temperatūrā un 8—12,5 MPa spiedienā, kas arī ir atkarīgi no saldā krējuma tauku satura. Pasterizēšana jāveic pirms homogenizēšanas, jo homogenizēšanā samazinās krējuma olbaltumvielu stabilitāte, un tās pasterizēšanas temperatūrā var veidot pārslas. Homogenizēto krējumu atdzesē līdz 20—24 °C temperatūrai un pievieno pienskābes baktēriju Lactococcus lactis, Lactococcus cremoris un Lactococcus diacetylactis ieraugu. Skābā krējuma ražošanai izmantotā svaigā krējuma plazmas skābums nedrīkst būt lielāks par 26°T, bet beztauku sausnas saturs — mazāks par 5%.
Raudzēšana ilgst no 12 līdz 16 stundām, un tās laikā kazeīns, denaturētās sūkalu olbaltumvielas un tauku lodītes krējumā sāk veidot recekli, krējumu sabiezinot. Visblīvākais receklis izveidojas, sasniedzot 60—80°T skābumu, kad arī raudzēšanu pārtrauc. Tad skābo krējumu atdzesē līdz 12—14 °C temperatūrai un samaisa. Skābajam krējumam raksturīga tiksotropija, tāpēc maisīšanā izjauktais receklis sāk lēnām atjaunoties, veidojoties jaunām starpmolekulu saitēm. Tālāka mehāniskā iedarbība uz skābā krējuma recekli gan maksimāli jāsamazina, tāpēc skābo krējumu uz iesaiņošanu novirza ar pašteci, rotācijas vai zobratu sūkņiem.
Pēc skābā krējuma iesaiņošanas to atdzesē līdz 4—6 °C temperatūrai un 10—12 stundas nogatavina. Nocietinoties tauku lodītēm un turpinot veidoties recekļa saitēm, skābais krējums iegūst lielāku recekļa blīvumu. Pieaug arī tā skābums līdz vēlamajam 85—100°T un skābajā krējumā attīstās aromātu veidojošie mikroorganismi.
Labam skābajam krējumam ir tīra, pienskāba garša, ar izteiktu pasterizēta produkta smaržu, bet konsistence ir viendabīga un vidēji bieza, bez tauku vai olbaltumvielu daļiņām. Skābā krējuma krāsa, atkarībā no bēta karotīnu daudzuma, var būt no baltas līdz bāli dzeltenai.
Horeišio Karo
Horeišio Karo (en; Ņūkāsla pie Tainas —  Londona) bija Lielbritānijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Anglijā, bet lielāko dzīves daļu pavadījis Berlīnē. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā aktīvi piedalījies dažādos šaha turnīros. 1892. gadā zaudējis maču Šimonam Vinaveram ar 2½:3½ (+2, =1, —3). Vairākkārt uzvarējis nelielos turnīros Berlīnē — 1888., 1891., 1894., 1898. un 1903. gados, tomēr lielākos turnīros viņam bijuši pieticīgāki sasniegumi. 1890. gada Berlīnes turnīrā 14. gājienos sagrāvis nākamo Pasaules čempionu šahā Emanuelu Laskeru, kuram tas bijis visātrākais zaudējums oficiālajos turnīros.
Iegājis vēsturē kā šaha atklātnes autors — 1. e4 c6. 1886. gadā kopā ar austriešu šahistu Markusu Kanu publicējis savas analīzes Vācijas žurnālā Bruederschaft, un atklātne vēlāk nosaukta abu šahistu vārdā — Karo—Kana aizsardzība. Mūsdienās tā ir viena no populārākajām un biežāk izmantojamām atklātnēm.
M. Naits Šjāmalāns
Manojs Nelijātu Šjāmalāns (ta, dzimis ) ir Indijas un Amerikas Savienoto Valstu kinorežisors, kinoproducents, scenāriju rakstnieks un aktieris. Viņš plašāk ir zināms kā M. Naits Šjāmalāns (en).
Ievērību guvis ar filmām par pārdabiskām parādībām. Ievērojamākās viņa režisētās filmas ir "Sestais prāts" (1999), "Neievainojamais" (Unbreakable, 2000) un "Zīmes" (2002). Viņš ir režisors arī tādām filmām kā "Ciems" (2004), "Ūdensmeitene" (Lady in the Water, 2006), "Notikums" (2008), "Leģenda par pēdējo gaisa pavēlnieku" (2010), "Atgriešanās uz Zemes" (After Earth, 2013), "Sašķeltais" (2016), "Misters Stikls" (Glass, 2019), "Laiks" (Old, 2021) un "Kāds klauvē pie būdas" (2023).
.me
.me ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Melnkalni. Domēns izveidots 2007. gadā. Domēna sponsors ir Melnkalnes valdība, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina domain.me (doMEn). Pirms 2007. gada tika izmantots .yu domēns, kas bija kopīgs ar Serbiju.
Margiāna
Margiāna vai Marguša bija vēsturisks reģions Centrālāzijā, galvenokārt mūsdienu Turkmenistānas teritorijā. Sākotnēji tās iedzīvotāji bija zoroastristi, vēlāk budisti un musulmaņi.
Bratova
Bratova ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Margiāna
Vēsture
Pirmie valstiskie veidojumi vēlākās Margiānas teritorijā zināmi kopš 2200.–1700. gada p.m.ē., kad Amudarjas (Oksas) augštecē pastāvēja bronzas laikmeta kultūra, ko arheologs Viktors Sarianidi 1976. gadā nosauca par Baktrijas–Margiānas arhaeoloģisko kompleksu (BMAC). 2. gadu tūkstoša p.m.ē. beigās to pakļāva mīdieši, bet aptuveni 550. gadā p.m.ē. Kīrs Lielais, iekļaujot Ahemenīdu impērijas sastāvā, 336. gadam p.m.ē. to iekaroja Maķedonijas Aleksandrs Lielais. Pēc viņa nāves Margiāna bija helēniskās kultūras ietekmē, no 312. gada p.m.ē. tā bija Seleikīdu impērijas, no 247. līdz 224. gadam Partas valsts sastāvā. 135. gadā p.m.ē. to ieņēma kušānu ciltis, bet nākamajā gadsimtā viņi nodibināja Kušānu valsti.
Lokalizācija
Margiāna atradās Amudarjas līdzenumā, lielākā pilsēta bija Merva. Margiāna robežojās ar Baktrijas, Sogdiānas un Horezmas reģioniem.
Zīda ceļš
Cauri Margiānai veda Zīda ceļš no Senās Ķīnas uz Romas impēriju, vēlāk Bizantiju.
Picromerus bidens
Picromerus bidens ir plēsīga vairogblakšu suga. Plaši izplatīta Palearktikā un ir introducēta Ziemeļamerikā.
Izplatība
Picromerus bidens ir plaši izplatīta Palearktikas reģionā no Īrijas līdz Ziemeļāfrikai uz austrumiem līdz Sibīrijas un Ķīnas. Latvijā tā ir bieži sastopama.
Introdukcija
Ziemeļamerikā pirmo reizi konstatēta ASV Meinas štatā 1932. gadā. Iespējas šī suga nejauši ir ievesta jaunajās zemēs ar stādu audzētavas vai citiem kultūraugiem. Tagad Picromerus bidens Ziemeļamerikā ir sastopama Kanādā (Kvebekā, Ņūbransvikā, Jaunskotijā, Ņūhempšīrā, Prinča Edvarda Salā un Rodailendā), daudzos ASV štatos un Meksikas ziemeļos. Ziemeļamerikā šī suga visvairāk apdzīvo noēnotus un mitrus mežus, taču var sastapties arī mežmalās, pļavās un dārzos.
Ekoloģija
Picromerus bidens ir plēsīga daudzēdāju suga, kas medī kukaiņu kāpurus, bet dažreiz uzbrūk arī kūniņām un pieaudušiem īpatņiem. Visbiežāk barojas ar vabolēm, zvīņspārņiem un plēvspārņiem. Daži no potenciāliem upuriem ir lauksaimniecības vai meža kaitēkļi. Nereti ar lielu upuri barojas vairāki īpatņi. Kodot kukaini, vairogblakts ielaiž upura ķermenī līzes enzīmus, no kā šī mirst. Nimfas raksturojas ar aktīvāku barības meklēšanu, nekā pieaugušie. Pieaugušie Picromerus bidens spēj lidot, bet reti izmanto šo iespēju un ļoti ilgi pavada laiku viena vietā rāpojot.
Dzīves cikls
Ziemo Picromerus bidens olas stadijā. Nimfas rodas no olām pavasarī, maijā. Nimfas barojas intensīvi sasniedzot otru attīstības stadiju. Pilna nimfu attīstīšana līdz pieaugušam īpatnim ilgst no 30 līdz 60 dienām. Dienvidu reģionos pirmie pieaugušie parādās jau jūnija sākumā, taču lielāka areāla daļā tie rodas jūlija vidū. Jauni pieaugušie intensīvi meklē barību, bet ne pārojas. Pārošanas periods sākas ne ātrāk augusta sākumu. Skot ar septembri mātītes dēj olas uz sausām lapām, zariem vai augļu palikumiem, kas paliek diapauzē. Abas dzimtas blaktis mirst aptuveni mēnesi pēc olu dēšanas perioda sākuma. Vēlākais laiks, kad bija atzīmēts dzīva mātīte bija oktobra sākums.
Ir zināmas arī aktīvas pieaugušo īpatņu atradnes pavasarī, kas liecina, ka daži pieaugušie Picromerus bidens var ziemot arī nobriestā formā. Šādi novērojumi stāv pretrunā ar tradicionāli pieņemto šīs sugas pieņemto sezonālu ciklu. Varbūt, ka daži īpatņi nav reproduktīvi aktīvi, jo pārojušies pavasarī vai vasarā un dējušas olas. Larochelle 1989. gadā domā, ka tie divi sezonāli cikli var būt dabā un nobriedušo īpatņu ziemošanas varbūtība ir retāka un sekundāra.
Loma lauksaimniecībā
Daži autori atzīmējuši ekonomisku svarīgumu Picromerus bidens vairogblaktīm, ka vērtīgu daudzu kaitēkļu plēsēju. Turpmāk daži pētījumi, kurus veikuši Mahdian un līdzautori, izvirzījuši domu par iespēju izmantot šo sugu kaitēkļu bioloģiskā kontrolē.
Plauene
Plauene ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Fogtlandes apriņķa centrs pie Veise Elsteres upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1122. gadā kā slāvu apmetne. No 1327. gadā tā iekļāvās Bohēmijā, no 1466. gada - Saksijas sastāvā. 19. gadsimta vidū kļuva par ievērojamu mežģīņu ražošanas centru. Vēlāk arī ievērojams mašīnbūves centrs - šeit atradās uzņēmums VOMAG, kas ražoja tankus Panzer IV. Pēc Otrā pasaules kara tā iekļāvās VDR un šeit atradās Padomju armijas karabāze un VDR robežsargu skola. 1989. gada oktobrī Plauene bija viena no pirmajām VDR pilsētām, kurās sākās kustība, kas noveda pie Vācijas valstu apvienošanās. Pirmā pilsēta VDR, kurā tika atvērts McDonald's restorāns.
Ekonomika
Plauenē atrodas kompānijas Neoplan un MAN autobusu ražotne un poligrāfijas firmas manroland mehatronikas ražotne.
Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
Pilsētas pievārtē atrodas Elsteres viadukts (Elstertalbrücke) - pasaulē otrais lielākais ķieģeļu tilts (lielākais pasaulē - Gelčas viadukts (Göltzschtalbrücke), atrodas netālajā Nečkavā).
Cilvēki
Plauenē dzimuši peldētāja Kornēlija Endere (Kornelia Ender, 1958), botāniķis Eduards Frīdrihs Pēpigs (Eduard Friedrich Poeppig, 1798-1868) un diriģents Kārlis Rihters (Karl Richter, 1926-1981).
Vieglatlēti 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskatījumā apkopoti vieglatlēti, kuri startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1900. gada 14. līdz 22. jūlijam. Vieglatlētikas sacensībās startēja 118 sportisti, visi vīrieši, kuri pārstāvēja 16 valstis. Sportistiem bija iespēja startēt 23 dažādās disciplīnās.
Lielākā daļa no sportistiem olimpiskajās spēlēs startēja pirmo reizi, izņemot 7 sportistus: vācieti Kurtu Dēriju, britu Lonsestonu Eliotu, amerikāņus Robertu Garetu un Džeimsu Konoliju, grieķus Panajoti Paraskvepulu un Sotiriju Versi un francūzi Aleksandru Tifēru, kam šīs bija otrās vasaras olimpiskās spēles. No visiem 117 sportistiem 7 sportisti startēja gan skrejceļa, gan arī laukuma disciplīnās. Visvairāk disciplīnās startēja Zviedrijas sportists Ēriks Lemmings. Viņš šajās olimpiskajās spēlēs kopā startēja 6 vieglatlētikas disciplīnās.
Visvairāk sportistu vieglatlētikā bija no ASV — 43 sportisti. Pirmoreiz vieglatlētikā bija pārstāvēta Austrālija, Bohēmija, Indija, Itālija, Kanāda, Itālija un Norvēģija.
Sportisti
Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.
Isojervi nacionālais parks
<mapframe text="Isojervi nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=11 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q2606971" } Isojervi nacionālais parks (fi) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Vidussomijas reģionā.
Nacionālais parks izveidots ap Isojervi ezeru. Lielāko daļu teritorijas klāj priežu un egļu meži, kā arī purvi. Izveidotas marķētas takas apmēram 30 kilometru garumā.
Darjenas līcis
Darjenas līcis (es) ir plašs līcis Karību jūras dienvidos Centrālamerikas un Dienvidamerikas piekrastē. Rietumos to norobežo Panamas ziemeļrietumu piekraste, austrumos — Kolumbijas piekraste. Līcis ir pie ieejas līdz 400 km plats un iestiepjas cietzemē par 230 km. Līča dienvidos atrodas 75 km garais Uravas līcis. Austrumu piekrastē vairākas nelielas salas (Fuerte, Tortugilja). Līča dienvidu galā ieplūst Atrato upe.
Karolinka
Karolinka (cz) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Vsetīnas apriņķī.
Darjenas līcis
Darjenas līča rietumu piekrastē 1698.—1700. gadā tika neveiksmīgi mēģināts izveidot Skotijas koloniju Kaledoniju.
Karolinka
Vēsture
Pilsēta veidojusies ap 1861. gadā dibināto stikla rūpnīcu. Būdama Hābsburgu impērijas sastāvā, 1918. gadā tā iekļāvās Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Karls Jensens
Karls Marinuss Jensens (da; dzimis, miris ) bija dāņu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1908. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs.
Biogrāfija
Kā Dānijas pārstāvis Jensens piedalījās 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un izcīnīja bronzas medaļu pussmagā svara kategorijā (līdz 93 kg). Lai gan Jensens svēra tikai 85 kg, viņš startēja arī supersmagā svara kategorijā (virs 93 kg), taču jau pirmajā cīņā zaudēja šīs kategorijas uzvarētājam ungāru cīkstonim Rihardam Veisam.
1907. gadā Jensens uzvarēja neoficiālajā Eiropas čempionātā. 1907. un 1908. gadā Karls bija Dānijas čempions smagajā svarā.
Oldržihs Nejedlijs
Oldržihs Nejedlijs (cz, dzimis, miris ) bija čehu futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Čehoslovākijas futbola izlasi.
Čehoslovākijas futbola izlasi pārstāvējis no 1931. līdz 1939. gadam, kopumā 44 mačos gūstot 29 vārtus. 1934. gada FIFA Pasaules kausā, kur Čehoslovākija izcīnīja otro vietu, Nejedlijs kļuva par turnīra rezultatīvāko spēlētāju.
Bregži
Bregži ir ciems Vaidavas pagastā, Valmieras novadā. Atrodas 103 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V188. Ciema apkārtnē atrodas Krēslinieku muzejs.
Zeļči (Šķilbēnu pagasts)
Zeļči (arī Zelči) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 8 km no pagasta centra Rekovas, 26,6 km no novada centra Viļakas un 252,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie valsts robežas ar Krieviju, nomaļus no valsts autoceļiem, Krākupes krastā.
Klāvs Bāliņš
Klāvs Bāliņš (dzimis ) ir Latvijas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2018. gada spēlē RTU FC sastāvā.
Ahvāza
Ahvāza (fa, Ahvāz) ir pilsēta Irānā, Hūzestānas ostāna administratīvais centrs. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 1,11 miljoni iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā dzīvoja 4,53 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Irānas vienīgās kuģojamās upes Karunas krastos.
Pēc Kepena klimata klasifikācijas Ahvāzā valda karsts tuksneša klimats (BWh). Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 230 mm. Vidējā gaisa temperatūra ir no 12 °C ziemā līdz 37 °C vasarā.
Pasaules Veselības organizācija 2011. gadā Ahvāzu nosauca par pilsētu ar vislielāko gaisa piesārņojumu, un ar šo faktu tā ir iekļuvusi Ginesa rekordu grāmatā.
Markuss Kanns
Markuss Kanns (de; 1820. gads Vīne — Vīne) bija Austrijas šahists.
Biogrāfija
Piedalījies dažādos šaha turnīros, tostarp arī Vācijas šaha kongresos, bet nozīmīgus panākumus nav guvis. Iegājis vēsturē kā šaha atklātnes autors — 1. e4 c6. 1886. gadā īsi pirms savas nāves kopā ar angļu šahistu Horeišio Karo publicējis kopīgās analīzes Vācijas žurnālā Bruederschaft, un atklātne vēlāk nosaukta abu šahistu vārdā — Karo—Kana aizsardzība. Mūsdienās tā ir viena no populārākajām un biežāk izmantojamām atklātnēm.
Vaidelotis
Vaidelotis (prūšu: vaidilas, vaidilutis, lt ) bija seno baltu tautu priesteris, reliģisko rituālu izpildītājs, kā arī seno latviešu dziesminieks un burtnieks.
Vārda cilme
16. gadsimta materiālos biežāk sastopama vārda prūsiskā forma waidelotte. Šis vārds cēlies no saknes waist, kuras nozīme prūšu valodā ir „zināt”, „paredzēt”.
Vaideloša un vaidelotes vārds vietvārdos ir sastopams Latvijā un Lietuvā, taču tas nav plaši izplatīts. Rīgā Kurzemes rajonā atrodas 600 m garā Vaidelotes iela. Codes pagastā, Bauskas novadā atrodas mājas Vaidelotes. Lietuvā Tauraģes apriņķī atrodas Vaidiļu (Vaidilai) mājas, bet Panevēžas apriņķī ir apdzīvota vieta Vaidiļi (Vaidilai).
Olekši
Olekši ir ciems Gulbenes novada Lejasciema pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Vaidelotis
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka vaideloši bija galvenā priestera krīva palīgi, kas ziedoja dieviem, īpaši Pērkonam. Vaidelošu uzdevums bija svētvietās uzturēt svēto uguni, kā arī pareģot un noteikt gadskārtu un citu svētku laiku. Līdzīgi priesteriem vaidelošiem, priesteres sievietes sauca par vaidelotēm. Vaidelošiem, atšķirībā no vaidelotēm, bija tiesības precēties, taču nav ziņu par profesijas tālāku nodošanu mantiniekiem.
Kultūrā un mākslā
Latviešu tautas nacionālajā varoņeposā „Lāčplēsis” Vaidelotis dziļā mežā pie lācenes atrod Lāčplēsi un izsaka pareģojumu Lielvārdes kungam.
Vaidelots būdams, dzīvoju ilgi
Pie Krīva svētajā Romoves birzē;
Nonesu virsaišiem, nonesu tautām.
Pēdīgo reizi grūtāko vēsti
Tev daru zināmu, Lielvārdes kunigs!
Nevienas nebija grūtākas manim
Darāmas ilgajā dzīvības mūžā!
Nesēro daudzi, slavenais tautiets:
Pēc gadu simteņiem modīsies tauta
Un sevim brīvību izkaros atkal,
Pieminot vectēvu slavenos darbus.
Raug', Saule grimdama aicina mani.
Baltijas zeltotā saulīte noiet.
Henriks Dimša
Henriks Dimša (, 1856—1918) bija Latvijas poļu izcelsmes ārsts un sabiedriskais darbinieks, Krievijas Impērijas Valsts Domes II sasaukuma deputāts no Vitebskas guberņas.
Vaidelotis
Kultūrā un mākslā
Vaidelotis ir attēlots Vispārējo latviešu Dziesmu svētku karogā. Dziesmu svētku komitejas priekšnieks Rihards Tomsons sniedz šādu A. Hītela darbnīcā Leipcigā izšūtā karoga aprakstu:
Laikā no 1891. līdz 1893. gadam Aspazija sacerēja lugu, romantisku drāmu „Vaidelote” par Lietuvas karaļa meitu Mirdzu, kuru bija paredzēts izprecināt, taču līgavaini iemīlējusi svētnīcas priekšniece Asja, kas vēlas panākt, lai Mirdzu iesvētī kā vaideloti, jo tas liegtu viņai jebkādas laulības. Lugas pirmizrāde notika 1894. gada 19. janvārī Rīgas Latviešu teātrī. Tā kļuva par vispopulārāko Aspazijas lugu latviešu teātros.
Anna Košmala
Biogrāfija
Dzimusi kara virsnieka un skolotājas ģimenē. Kopš bērnības nodarbojās ar horeogrāfiju un vokālu, apmeklēja mžuikas skolu. 2010. gadā iestājās Kijivas estrādes un cirka reālskolā, pēc tam iestājās Teātra mākslas akadēmijā.
Vaidelotis
Kultūrā un mākslā
1876. gadā Indriķa hronikā aprakstīto notikumu iespaidā Auseklis uzrakstīja nacionālromantisku dzejoli, kurā viņu priesteris attēlots kā sirms senlatviešu vaidelotis. 1891. gadā Jāzeps Vītols sacerēja kora dziesmu „Beverīnas dziedonis”.
Anna Košmala
Biogrāfija
2011. gadā ieguva Žeņas Kovaļovas lomu seriālā "Radu būšana", par ko divas reizes tika nominēta Teletriumf balvai. Pēc darba seriālā "Radu būšana" dabūja galveno lomu seriālā "Saška". Vēlāk filmējusies seriālos Не зарекайся, "Kad nāks rītausma" (Когда наступит рассвет), "Tautas kalps".
Henriks Dimša
Dzīvesgājums
Dzimis 1856. gadā Rušonas muižas īpašnieka Kleofasa Dimšas un viņa sievas Terēzes ģimenē. Studēja Varšavas Universitātes Medicīnas fakultātē, studiju laikā 1884. gadā apprecējās ar Mariju Beļsku, 1886. gadā ieguva ārsta grādu. Strādāja par ārstu Viļņā (1887-1894), iestājās Viļņas medicīnas biedrībā (1887). Ap 1890. gadu otrreiz apprecējās ar Mariju Žoladžu (Żołądź), ģimenē piedzima divi bērni. Vēlāk saimniekoja Rušonas muižā un bija brīvi praktizējošs Daugavpils apriņķa ārsts.
Vaidelotis
Kultūrā un mākslā
Kopš 2015. gada 28. janvāra vaideloša tēls no Vispārējo latviešu Dziesmu svētku karoga ir iekļauts Latvijas Republikas pilsoņu pases dizainā pirmajā atvērumā.
Henriks Dimša
Dzīvesgājums
1907. gada 7. februārī Dimšu ievēlēja par Krievijas Impērijas Valsts Domes deputātu, bija Poļu frakcijas (Польского коло) vai Rietumu nomaļu frakcijas vadībā. Pēc Valsts domes atlaišanas atgriezās no Pēterpils savā lauku īpašumā. 1917. gadā neveiksmīgi kandidēja Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās.
Anna Košmala
Ģimene
Precējusies 2017. gadā. 2018. gadā pārim piedzima dēls Mihailo.
Edgars (personvārds)
Edgars ir senangļu cilmes vīriešu personvārds. Radies no senangļu valodas vārdiem ead — ‘bagāts, laimīgs, pārticis’ un gar — ‘šķēps’ — ‘pārticības šķēps’ vai ‘pārtikušais šķēpnesis’.
Edgara vārdadiena tiek atzīmēta. Pēc Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2018. gadā Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrēti Edgari. Tas ir viens no populārākajiem personvārdiem Latvijā, 2011. gadā tas bija 7. populārākais vārds (16 123 cilvēki, kas kopā sastādīja 1,7% no vīriešu kopskaita).
Cilvēki
Cilvēki ar šādu vārdu:
Maksis Dumpis
Maksis Dumpis (1893—1938) bija latviešu strēlnieku apakšvirsnieks, vēlāk padomju militārais darbinieks, diplomāts, ģeofiziķis. PSRS ģenerālkonsuls un izlūkdienesta vadītājs Centrālāzijā (Mazārešarīfā un Kašgarā, 1923—1928). Maskavas Kalnu institūta rektora pienākumu izpildītājs (1937). Padomju represiju upuris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gadā Kurzemes guberņā zemnieka Franča Dumpja ģimenē. Mācījās politehniskajos kursos Rīgā (1912—1915), bet sakarā ar Pirmā pasaules kara sākšanos viņu mobilizēja un nosūtīja uz Gatčinas kara skolu. Kā 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka apakšvirsnieks piedalījās kaujās Latvijas teritorijā, pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā iestājās LSD. Piedalījās Krievijas pilsoņu karā, 1918. gadā bija Maskavas guberņas kara komisārs, 1919. gadā bija Padomju Latvijas armijas Kara revolucionārās padomes loceklis, Rietumu frontes štāba operatīvās vadības kara komisārs, komandēja Sarkanās armijas 10. un 170. brigādes Poļu-padomju kara laikā (1920—1921). Apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.
1921. gada septembrī viņu iecēla par KPFSR ģenerālkonsulu Tebrīzā, kur viņš 1922. gada februārī atbalstīja vietējo komunistu sacelšanos pret Kādžāru dinastijas varu. 1923. gada februārī viņu iecēla par PSRS ģenerālkonsulu Mazārešarīfā, bet 1925. gada jūlijā par ģenerālkonsulu Kašgarā. Šajā laikā pie viņa viesojās Nikolajs Rērihs, kas vadīja ģeogrāfisku un etnogrāfisku ekspedīciju cauri Tibetai uz Mongoliju. 1928. gada martā Siņdzjanas ģenerālgubernators pieprasīja izraidīt Dumpi no Ķīnas.
Pēc diplomātiskā dienesta pamešanas Dumpis PSRS Valsts plāna komitejā un iestājās Maskavas Kalnu akadēmijā, kuru beidza 1932. gadā kā ģeofizikas speciālists. Strādāja PSRS Smagās rūpniecības Tautas komisariāta Galvenajā ģeoloģiskās izpētes pārvaldē (1933—1935). No 1936. gada decembra līdz 1937. gada martam bija Maskavas Kalnu institūta rektora pienākumu izpildītājs, vēlāk bija PSRS Zinātņu akadēmijas vecākais zinātniskais līdzstrādnieks tehniskās fizikas grupā.
Tasili plato
Tasili plato ir 120 000 km² liela plakankalne Sahāras vidienē, Alžīrijas dienvidaustrumos pie Lībijas un Nigēras robežas.
Plakankalnē ir īpaši sauss klimats, un tā raksturīga ar smilšakmens klinšu ainavām. Reģiona izolētības dēļ šeit izveidojusies īpatnēja augu un dzīvnieku valsts. No augu valsts var minēt Sahāras cipresi (Cupressus dupreziana), kas dabā sastopama gandrīz tikai Tasili plato, un Sahāras mirri (Myrtus nivellei), kas bez Tasili plato sastopami vēl Tibesti kalnienē Čadā. No dzīvniekiem var minēt krēpjaitas un Dorkas gazeli (Gazella dorcas), kas spējīga nedzert ūdeni vispār. Pateicoties plakankalnē esošajiem avotiem un upēm, to apdzīvo vairāki tūkstoši tuaregu.
1982. gadā Tasili plato tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, 1986. gadā Tasili plato kļuva par biosfēras rezervātu, 1993. gadā šeit tika izveidots nacionālais parks.
Plakankalnes centrā atrodas Iheriras ieleja (fr), kuras 58 000 ha lielā teritorija 2001. gadā tika iekļauta Rāmsaras vietu sarakstā. Šeit atrodas avoti, ezeri, karsta sistēmas.
Armijas ģenerālis
Armijas ģenerālis ir viena no ģenerāļu dienesta pakāpēm, kas tiek lietota Krievijas Federācijas bruņotajos spēkos, šī pakāpe atbilst flotes admirāļa pakāpei.
Citās valstīs
ASV armijas ģenerālis (en) jeb "pieczvaigžņu ģenerālis" (OF-10) ir otrais augstākais militārais rangs ASV bruņotajos spēkos zem armiju ģenerāļa pakāpes, ko piešķīra četriem ģenerāļiem Otrā pasaules kara laikā.
Lietošana Latvijā
Armijas ģenerāļa dienesta pakāpe Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos netiek lietota.
Breidogi
Breidogi ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Emmelija de Foresta
Emmelija de Foresta (dk, dzimusi Emmelija Šarlote Viktorija de Foresta (Emmelie Charlotte-Victoria de Forest) ) ir dāņu dziedātāja.
Dziedāt sākusi deviņu gadu vecumā. 14 gadu vecumā sadarbojusies ar skotu mūziķi Fransenu Nīlu. 2013. gadā Foresta ar dziesmu Only Teardrops startēja Dānijas nacionalajā atlasē Eirovīzijas dziesmu konkursam — Dansk Melodi Grand Prix. Dziedātāja uzvarēja nacionālajā atlasē, tādējādi kļūstot par Dānijas pārstāvi 2013. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Zviedrijas pilsētā Malmē. Eirovīzijā tika svinēta uzvara gan pusfinālā, gan finālā. Viņa ir trešā Dānijas pārstāve, kas Eirovīzijā guvusi uzvaru. Viena no dziesmas autorēm ir Liza Kebla, kas bijusi divu citu Dānijas dziesmu Eirovīzijā autore — iepriekš sarakstījusi grupas A Friend in London dziesmu New Tomorrow (Dānijas pārstāvju dziesma 2011. gadā) un Odas Vilkenas dziesmu Fra Mols til Skagen (Dānijas pārstāvju dziesma 1995. gadā).
mūziķe izdeva debijas studijas albumu Only Teardrops.
FIDE lielmeistars šaha kompozīcijā
FIDE lielmeistars šaha kompozīcijā ir tituls, kuru Pasaules šaha kompozīcijas federācija piešķir šaha problēmistam, kuram FIDE albumos ir publicēti vismaz 70 šaha uzdevumi vai 42 etīdes.
FIDE lielmeistari šaha kompozīcijā
Tituls piešķirts šādiem šaha problēmistiem:
Piezīme: mirušie lielmeistari iezīmēti ar (†), valsts piederība atbilstoši Pasaules šaha kompozīcijas federācijas uzskaitei. ! Gads !! Problēmists !! Valsts
Skots Hartnels
Spēlētāja karjera
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 2006. gada Pasaules čempionātā.
102. gads
102. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Emīla nedarbi
"Emīla nedarbi" ir 1985. gadā Latvijas PSR televīzijas bērnu filma. Filmas režisors ir Varis Brasla. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Astridas Lindgrēnas stāsta "Lennebergas Emīls" motīviem.
Sižets
Kathultas sētā Zviedrijā dzīvo Svensonu ģimene — tēvs, māte, meitiņa Ida un dēlēns Emīls. Emīla labsirdība un enerģija liek viņam iejaukties visā apkārt notiekošajā, bet rezultāti parasti nav tādi kā sākumā gribēts.
Bērzu muiža
Bērzu muiža var būt:
Hardwell
Roberts van de Korputs (nl; dzimis ), plašāk pazīstams ar pseidonīmu Hardwell, ir nīderlandiešu dīdžejs, skaņas dizainers, audio inženieris, komponists un ierakstu producents. 2013. un 2014. gada DJ Mag 100 pasaules labāko dīdžeju sarakstā Robertam izdevās ieņemt 1. vietu.
Nogurums
Nogurums ir cilvēka fizioloģisks un psiholoģisks stāvoklis, kas signalizē par pārmērīgi saspringtām vai ilgstošām aktivitātēm. Termini nogurums un miegainība bieži tiek lietoti vienkopus vai pat aizstāj viens otru. Jebkurš darbs, ja to strādā bez pārtraukumiem, agrāk vai vēlāk kļūst grūti veicams — iestājas nogurums. Sākumā noguruma sajūtu var pārvarēt un turpināt darbu ar iepriekšējo intensitāti, ko sauc par kompensētā noguruma fāzi.
Noguruma pēdējā stadija
Kad ir sasniegta pēdējā noguruma stadija, cilvēkam var iestāties mikromiegs – ļoti īss miegs, kas vidēji ilgst 4 līdz 5 sekundes. Tā rezultātā ķermeņa muskuļi atslābst. Mikromiega dēļ tiek veidotas uz ceļiem un šosejām speciālas nelīdzenas joslu līnijas, kuras palīdz pārtraukt autovadītāju mikromiegu.
Hardwell
Roberta populārākie darbi ir "Spaceman", " Apollo", "Run Wild", "Eclipse", "Blackout", "Hollywood", "Cobra", "The World", "Conquerors", "Being Alive", "Power", "Ping Pong", "Knock You Out", "Gerudo Valley", "Elements", "How We Do", "Calavera", "Jumper", "We Are Legends", "Encoded", "Never Say Goodbye", "Retrograde", "Earthquake", "Chase The Sun", "Area51", "The Underground", "Police", "Survivors", "Shine A Light" un "Mad World".
Zvaigznīte (grupa)
Zvaigznīte bija padomju armijas popmūzikas ansamblis, kas darbojās Rīgā no 1963. līdz 1989. gadam. Tajā spēlējuši daudzi pazīstami Latvijas mūziķi.
Vēsture
Ansambļa pirmais mākslinieciskais vadītājs bija Ļeņingradā aktierskolu beigušais Vladilens Lando, kurš tā koncertos bez mūzikas iekļāvis arī skečus un humoristiskas starpsēles.
1966. gadā "Zvaigznīte" uzvarēja konkursā "Liepājas dzintars" (tobrīd vēl ar nosaukumu "Kad tiekas draugi").
Ansambļa sastāvs pastāvīgi mainījās, jo, dienestam beidzoties, dalībnieki ansambli pameta un to vietā nāca jauni. Tā turpmākajos gados "Zvaigznītē" darbojās vismaz 200 dalībnieku, tai skaitā daudzi pazīstami mūziķi: Uldis Stabulnieks, kurš no 1967. gada bija ansambļa vadītājs, Gunārs Rozenbergs, Gunārs Freidenfelds, Zigmars Liepiņš, Vladislavs Juhņēvičs, Imants Zemzaris, Aigars Grauba, Nauris Puntulis, Uģis Prauliņš, kas vēlāk darbojās grupās "Līvi", "Menuets", "Pērkons", "Jumprava" un citās.
Ansamblis ieskaņoja dziesmas kinofilmai "Elpojiet dziļi" ("Četri balti krekli", 1967), taču filmā ansambļa nosaukums bija "Optimisti". Ansamblis vairākkārt ar panākumiem piedalījās festivālā "Liepājas dzintars" (uzvara 1966. gadā), 1967. gadā kļuva par Tallinas džeza festivāla laureātu.
1989. gadā ansambļa pirmais sastāvs atklāja festivālu "Liepājas dzintars", pēc Latvijas neatkarības atgūšanas ansambļa darbība izbeidzās.
Repertuārs
Ansambļa repertuārs bija daudzveidīgs: līdzās populārām ballīšu dziesmām, tai skaitā Eduarda Rozenštrauha "Vaidavai" tika spēlētas arī Aleksandras Pahmutovas un citu krievu padomju komponistu dziesmas. Laika gaitā "Zvaigznītes" repertuārs mainījās, tuvinoties rokmūzikai. 1984. gadā ansamblis, kuru tobrīd vadīja Aigars Grauba, iestudēja latviešu strēlnieku dziesmu programmu.
Kelča
Kelča (cz) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Vsetīnas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1131. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Cilvēki
Kelča ir hokejista Vlastimila Bubnīka (Vlastimil Bubník, 1931-2015) dzimtā pilsēta.
Ben 10: Alien Swarm
Ben 10: Alien Swarm ir 2009. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kas balstīta uz animācijas seriālu "Bena 10: Citplanētiešu spēks". Filma ir turpinājums 2008. gada filmai Ben 10: Race Against Time. Filmā galvenās lomas attēlo Rajens Kelijs, Galadriela Stinemane, Neitans Kejs un Alisa Diasa. Filmas pirmizrāde notika.
Tūlītējā apstrāde
Tūlītējā apstrāde (en, STP) ir nepārtraukta, pilnībā automatizēta informācijas apstrāde. Pirmdati var būt automātisko sistēmu radīti vai arī ievadīti manuāli, taču to apstrāde notiek pilnīgi automātiski.
Kārlis Heinrihs Grauns
Kārlis Heinrihs Grauns (de, — ) bija vācu baroka laikmeta komponists un dziedātājs, Prūsijas galma kapelmeistars.
Tūlītējā apstrāde
Šaurākā nozīmē STP tehnoloģija paredz to, ka brokeru uzņēmums darbojas kā automātisks starpnieks starp klientiem un ārējo tirgu. Klientu orderi tiek automātiski novirzīti darījumu noslēgšanai ārējā tirgū vai lieliem kontraģentiem.
Transakcijas
STP tehnoloģija tika izstrādāta 1990. gadu sākumā Londonā akciju tirdzniecības nolūkos, lai varētu veikt automatizētu datu apstrādi fondu tirgos.
Kārlis Heinrihs Grauns
Ģimene
Kārlis Heinrihs Grauns dzimis 1704. gadā nelielajā Lībenverdas apgabala pilsētā Vārenbrikā, Saksijas kūrfirstistē, akcīzes nodokļu ievācēja Augusta Grauna un Annas Margarētes Graunas (dzim. Šneidere) ģimenē un bijis jaunākais no ģimenes trim dēliem. Visi Graunu ģimenes dēli vēlāk kļuva par mūziķiem. Vecākais dēls Augusts Frīdrihs bija Merzeburgas Doma baznīcas kantors (miris 1765. gadā), vidējais dēls Johans Gotlībs bija ievērojams vijolnieks, operu komponists, strādājis Frīdriha II galmā par koncertmeistaru un kamermūziķi (miris 1771. gadā).
Tūlītējā apstrāde
Transakcijas
Agrāk maksājumu veikšana vienmēr prasīja manuālu darbu, un tā apstrāde bieži vien aizņēma vairākas stundas, turklāt cilvēka papildu iejaukšanās varēja izraisīt daudzas kļūdas.
Ar STP palīdzību darījumus ar naudu un vērtspapīriem var apstrādāt un noslēgt vienas dienas laikā. Maksājumi dažādu iemeslu dēļ var tikt veikti bez STP izmantošanas.
Kārlis Heinrihs Grauns
Drēzdenes kora skola
1714. gadā, sekojot vidējā brāļa Johana Gotlība pēdās, Kārlis Heinrihs devās uz Drēzdeni, kur iestājās Drēzdenes Kreuzchor skolā. Slavenajā kora skolā Kārlis Heinrihs attīstīja savas vokālās dotības (diskants), kā arī apguva taustiņinstrumentu un čello spēli.
Tūlītējā apstrāde
Priekšrocības
STP ieviešana pilnā apmērā aktīvu pārvaldītājiem var saīsināt apstrādes ciklu, kā arī samazināt ar norēķiniem saistīto risku un darbības izmaksas.
Daži nozares analītiķi apgalvo, ka 100% automatizāciju sasniegt nav iespējams. Tās vietā viņi virza ideju par STP tehnoloģijas līmeņu paaugstināšanu firmas ietvaros, mudinot uzņēmumu grupas uzlabot savstarpējo transakciju informācijas automatizētas apstrādes kvalitāti vai nu uz divpusēja pamata, vai arī kā lietotāju kopiena (ārējā STP). Tomēr citi analītiķi uzskata, ka pilnīga automatizācija tiks sasniegta tad, kad biznesa procesi kļūs funkcionāli savienojami.
Kārlis Heinrihs Grauns
Drēzdenes kora skola
Vokālo tehniku studējis pie Drēzdenes Krusta baznīcas kantora Johana Zahārija Grundiga (de), taustiņinstrumentu spēli pie Karaliskās kapelas klavesīnista un ērģelnieka Kristiana Pecolda (de), savukārt kompozīciju pie Saksijas galma kapelmeistara Johana Kristofa Šmita (de).
Iepazīšanās ar operu
Kārli Heinrihu Graunu muzikāli attīstīja ne vien viņa skolotāji, bet arī Drēzdenes muzikālā dzīve kopumā — 17. gadsimtā Drēzdene bija izveidojusies par vienu no Eiropas muzikālās dzīves centriem. No 1717. līdz 1719. gadam pēc Augusta II ielūguma Drēzdenes galmā kopā ar savu itāļu trupu strādāja venēciešu diriģents Antonio Lotti, kas šeit uzveda vairākas operas. 1719. gada 3. septembrī ar Lotti operu Giovi in Argo tika atklāts viens no lielākajiem tā laika operteātriem Eiropā Opernhaus am Zwinger.
Grauns laicīgās itāļu operas iespaidā 1720. gadā pameta Krusta baznīcas kori un turpat Drēzdenē uzsāka savu solista karjeru, kā arī pirmos mēģinājumus kompozīcijā. Uzturēdamies Drēzdenes muzikāli piesātinātajā vidē Grauns uzturēja pazīšanos ar vairākiem ietekmīgiem tā laika mūzikas pasaules pārstāvjiem, starp kuriem tiek minēti trīs — kapelmeistars Johans Dāvids Heinihens (de), spilgts mūziķis, komponists un mūzikas teorētiķis, kurš vairākus gadus pavadījis Itālijā aktīvi popularizēja itāļu operu Drēzdenē, koncertmeistars un vijolnieks Johans Georgs Pizendels (de), Boloņas komponista un vijolnieka Džuzepes Torelli (it) skolas pārstāvis, kā arī galma dzejnieks un operu libretists Johans Ulrihs Kēnigs (de).
Grauns ne vien turpināja pilnveidot savu plašo muzikalitāti, bet aktīvi sekoja jaunākajiem operu uzvedumiem un muzikālajiem iestudējumiem. Kopā ar diviem citiem saviem kolēģiem — lautistu un teorbistu Leopoldu Silviju Veisu (de) un flautistu Johanu Joahimu Kvancu (de) Grauns 1723. gadā devās uz Prāgu, lai noklausītos Johana Jozefa Fuksa (de) operas Costanza e Fortezza pirmizrādi, kas tika uzvesta par godu Svētās Romas impērijas imperatora Kārļa VI kronēšanai par Bohēmijas karali.
Braunšveigas gadi
1724. gadā Grauns tika norīkots puz Braunšveigu par galma solistu (tenoru), kur Braunsveigas galma kapelmeistara Georga Kaspara Širmaņa (de) vadībā uzsāka savu pirmo operas darbu komponēšanu, kā arī uzdienējās līdz vicekapelmeistara amatam Braunšveigas opernamā Opernhaus am Hagenmarkt.
Braunšveigā Grauns iepazinās ar atšķirīgu muzikālo vidi — šeit sastapās Drēzdenē dominējošā itāļu opera ar vācu nacionālās operas virzienu, kas tika attīstīts Hamburgā, respektīvi Hamburgas Oper am Gänsemarkt. Tāpat kā Hamburgā arī Braunšveigā bija jūtama zināma franču operas ietekme.
Braunšveigas gados Grauns bija liecinieks sešu Hendeļa operu iestudējumam, kas līdz ar Širmaņa darbiem uz jauno autoru atstāja nozīmīgu iespaidu.
Savu radošo darbību operu kompozīcijā Grauns uzsāka pamazām: sākotnēji kā partitūru rediģētājs, vēlāk kā līdzautors, kā piemēram, 1726. gadā Širmaņa operai Ludovicus Pius sarakstot atsevišķas ārijas.
1727. gadā Grauns sarakstīja operu Savā nevainībā uzvarošā Sinilde (de), kas savu pirmizrādi piedzīvoja 1733. gadā Zalcdālumas pilī, Prūsijas kroņprinča Frīdriha II un Braunšveigas Elizabetes Kristīnes kāzās un izraisīja nedalītu kroņprinča sajūsmu.
Kopumā Braunšveigas periodā Grauns sarakstīja sešas operas: Savā nevainībā uzvarošā Sinilde (1927), Ifigēnija Aulīdā (1928), Polidors (1728. - 1929.), Scipions Afrikānis (1932), Uzticības spogulis (1933) un Faraons Tubets (1935). Līdztekus operdarbiem Grauns sarakstīja arī atsevišķus garīgās mūzikas darbus, kā piemēram — Bēru mūziku sakarā ar Braunšveigas hercoga Augusta Vilhelma (de) nāvi 1731. gadā.
Grauna Braunšveigas periods noslēdzās līdz ar nākamā Braunšveigas-Volfenbiteles firsta Ludviga Rūdolfa nāvi 1735. gadā. Viņa mantinieks Ferdinands Albrehts II Braunšveigas kapelu vēlējās likvidēt, tādējādi Graunam Braunšveigu nācās pamest.
Reinsberga
Par Grauna nākamo radošo pieturvietu kļuva Reinsberga, Prūsijas kroņprinča Frīdriha II rezidence. Reinsbergas pilī kroņprincis uzturējās laika posmā no 1736. gada līdz pat sava tēva nāvei 1740. gadā, kad tika kronēts par Prūsijas karali. Frīdrihs II, kurš bija ievērojams mākslas mecenāts un intelektuālis cita starpā Reinsbergā izveidoja arī nelielu instrumentālu kapelu, par kuras vadītāju iecēla Graunu.
Reinsbergā pavadītie gadi uzskatāmi par Grauna intetektuālās bagātināšanās laiku, tomēr nav ziņu, ka šajā periodā būtu tapušas jaunas operas. Kroņprinča galmā viņam bija iespēja sadarboties ar daudziem ievērojamiem mūziķiem, tais skaitā arī ar tolaik vēl gados jauno Kārli Filipu Emanuelu Bahu. Atbilstoši savai profesionālajai darbībai Grauns Reinsbergā pievērsās kamerkantāšu žanram.
Berlīne
1740. gada 31. maijā Potsdamā mira Prūsijas karalis Frīdrihs I, līdz ar to noslēdzās arī kroņprinča Reinsbergas gadi un jaunais troņa mantinieks ar savu galmu, tai skaitā kapelu, pārcēlās uz Berlīni.
Frīdrihs II savu valdīšanu uzsāka ne vien ar politiskām un tiesiskām reformām, bet arī parūpējās par jauna mēroga muzikālās dzīves iedibināšanu valsts galvaspilsētā Berlīnē. Pēc viņa rīkojuma tika uzsākta Karaliskās galma operas celtniecība, bet Grauns tika iecelts par karaliskās galma kapelas kapelmeistaru.
1742. gada 7. decembrī notika Berlīnes opernama svinīgā atklāšana, kurā tika atskaņota Grauna opera Kleopatra un Cēzars (it). Šis notikums iezīmēja arī Grauna nozīmīgākā un ražīgākā dzīves perioda uzsākšanos. Laika posmā no 1741. līdz 1756. gadam Grauns sarakstīja 27 trīscēlienu un 1 viencēliena operu, tādējādi Karaliskās Galma operas repertuārā pārsvarā dominēja tieši Grauna darbi. Īpaši ražīgs bija periods no 1746. līdz 1756. gadam, kad, kā piemēram, 1748. gadā Grauns sarakstīja un uzveda veselas 3 operas.
Ražīgais operu producēšanas periods noslēdzās uzsākoties Septiņgadu karam, kad sekojot vispārējai mobilizācijai tika slēgta arī Karaliskā opera. Grauns pievērsās citām muzikālajām formām un ar savu profesionāli noslīpēto rokrakstu radīja savus izcilākos sakrālās mūzikas darbus. Jau 1755. gadā Grauns sarakstīja oratoriju Jēzus nāve (de), bet 1757. gadā, par godu Prūsijas karaspēka uzvarai kaujā pie Lobozices Bohēmijā — oratoriju Te Deum.
Nesagaidījis kara noslēgumu un Karaliskā opernama darbības atjaunošanu Grauns 1759. gadā 8. augustā pēc īsas slimības mira. Komponists tika apglabāts Pēterbaznīcā, Berlīnes Vecķelnes rajonā (1945. gadā baznīca tika sagrauta, celtnes drupas 1964. gadā tika novāktas).
Pēc kara, pieminot Grauna radošo devumu un personību, Frīdrihs II deva pavēli Karaliskajā operā no jauna uzvest labākās komponista operas, starp pēdējām bija 1752. gadā sarakstītā opera Orfejs (it), kas pēdējo reizi tika uzvesta 1785. gada sezonā.