cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kopējā lauksaimniecības politika
Kopējās lauksaimniecības politikas attīstība
Balstoties uz Romas līgumu, sākotnēji kopējā lauksaimniecības politika veicināja lauksaimniecības produktu ražošanu balstoties uz šādiem principiem:
Atbalsts lauksaimniekiem tika nodrošināts, nosakot mērķa cenu katrai produktu grupai un piemērojot ievedmuitas tarifus, lai paceltu no ārpus Eiropas Kopienas ievestu produktu cenas līdz mērķa cenai. Produktus, ko Kopienas robežās nebija iespējams pārdod patērētājiem, Eiropas komisija no ražotājiem iepirka intervencē. Šāda pieeja noveda pie pārprodukcijas, kā arī lauksaimniecības intensifikācija nelabvēlīgi ietekmēja lauku vidi un bioloģiskās daudzveidības rādītājus, tāpēc 1982. gadā ieviesa ražošanas kvotu sistēmu.
1992. gadā lielo izmaksu, kā arī vides speciālistu un Pasaules tirdzniecības organizācijas Urugvajas sarunu kārtas spiediena dēļ lauksaimniecības komisāra Makšerija vadībā tika veiktas daudzpusīgas kopējās lauksaimniecības politikas reformas. Tika samazināts cenu atbalsts un tā vietā nodrošināti tieši, uz platību balstīti maksājumi zemes īpašniekiem un apstrādātājiem.
KLP pirmsākumi
KLP pirmsākumi ir iedibināti pagājušā gadsimta piecdesmitajos gados Rietumeiropā, kad sabiedrība tikko bija pārcietusi kara gadus. 1957. gada 25. martā ar Romas Līgumu „sešinieks” (Beļģija, Vācijas Federatīvā Republika, Francija, Itālija, Luksemburga un Nīderlande) nolēma izveidot Eiropas Ekonomikas kopienu (EEK), kas balstījās uz plašu kopēju tirgu veselai pakalpojumu un preču virknei. Lai nodrošinātu garantētu pārtikas piegādi Eiropas Kopienai, 1957.gadā tika radīti pamatprincipi vienota tirgus izveidei - tā saucamā kopējās lauksaimniecības politika. Politikas mērķi tiek noteikti Romas līguma 39.pantā. Savukārt 1960.gadā tiek pieņemti galvenie kopējās lauksaimniecības politikas pamatprincipi – vienots lauksaimniecības preču tirgus,priekšrocības ES valstīm, solidaritāte finanšu jautājumos.
Kopējā pieeja lauksaimniecības sektora attīstībai tika formulēta 1962. gadā un 1964. gadā tika nodibināts speciāls fonds – Eiropas Lauksaimniecības vadības un garantiju fonds. Visā ES kopējās lauksaimniecības vēsturē ir bijuši vairāki mēģinājumi ieviest izmaiņas un veikt reformas, sākot, piemēram, ar iesaiņojuma reformām 1968. gadā un 1972.gadā. ES Padome, atbilstoši Eiropas Komisijas priekšlikumiem, reformas veica regulāri, t.i., gandrīz katrus 4 gadus u.tml. kopš 1985. gada. Daudz nozīmīgu izmaiņu KLP tika veiktas deviņdesmitajos gados, kad lauksaimniecības sektorā bija vērojama pārprodukcija. Produkcijas ierobežojumi palīdzēja samazināt pārpalikumus, un jauns uzsvars tika likts uz videi veselīgu saimniekošanu. Lauksaimnieki vairāk sāka rēķināties ar situāciju tirgū, vienlaikus saņemot tiešo ienākuma atbalstu un reaģējot uz sabiedrības mainīgajām vajadzībām.
Lēmums par vienu no pēdējām un lielākajām KLP reformām tika pieņemts 2003. gada 26. jūlijā Luksemburgā.
Saime
Saime var būt:
Gaujas nacionālais parks
<mapframe text="Gaujas nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=8 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q743754" }
Gaujas nacionālais parks ir Latvijas lielākais un vecākais nacionālais parks, kas dibināts 1973. gada 14. septembrī. Parks atrodas Vidzemē — Siguldas, Cēsu un Valmieras apkārtnē, parkā ietilpst Līgatnes pilsēta. Tā platība ir 91 745 ha.
Parka teritorijā atrodas Gaujas senleja, parks ietver izcilas dabas vērtības un iekļauts Eiropas nozīmes īpaši aizsargājamo dabas teritoriju tīklojumā Natura 2000. Gaujas nacionālais parks tika izveidots, lai aizsargātu tajā esošās dzīvnieku un augu sugas, kultūrvēsturiskos pieminekļus, reljefa formas un mežus, kā arī veicinātu tūrisma attīstību un saglabātu Gaujas senielejas dabisko ainavu. 47% no parka teritorijas aizņem meži, izplatītākie tā tipi ir damaksnis, vēris, mētrājs un gārša. Lielākie ezeri ir Ungura ezers, Vaidavas ezers un Raiskuma ezers.
Gaujas Nacionālais parks ir populārākais tūrisma galamērķis Latvijā ārpus galvaspilsētas reģiona. Apmeklējumu skaits gadā parkā un tā tuvākajā apkārtnē pārsniedz vienu miljonu. Kopš 2012. gada vadošie tūrisma uzņēmumi, pašvaldības, Dabas aizsardzības pārvalde un Vidzemes Augstskola aktivizējuši Gaujas nacionālā parka tūrisma klastera (pudura) attīstības iniciatīvu Entergauja.
Entonijs
Entonijs var būt:
Ekoloģiskais pēdas nospiedums
Ekoloģiskais pēdas nospiedums (en; dažreiz tulkots kā ekoloģiskās pēdas nospiedums vai ekoloģiskā pēda) ir cilvēka ietekmes uz vidi aprēķināšanas un atspoguļošanas metode. Tā uzskaita enerģijas un vielas plūsmu, ieejot kādā noteiktā saimniecības sistēmā un izejot ārā no tās, un dabūtos lielumus pārvērš attiecīgā zemes un ūdeņu platībā, kas nepieciešami, lai daba šo plūsmu uzturētu.
Ekoloģiskā pēda ir hektāros izteikta zemes un ūdens platība, kas ir nepieciešama, lai saražotu kāda indivīda, tautas, nācijas vai populācijas aktivitātēs patērēto produkciju un absorbētu šo produktu dzīves ciklā radīto piesārņojumu. Šāda ekoloģiskā pēda tiek aprēķināta, lai apskatītu balansu starp patērētiem un pieejamiem resursiem.
Ekoloģisko pēdu aprēķina, lai apskatītu, kā notiek dabas resursu pārdale atsevišķās valstīs, kontinentos un visā pasaulē kopumā. Tas ir nepieciešams, lai varētu kontrolēt ekoloģiskās krīzes iespējamību, jo dabai piemīt vides ietilpība, kas šobrīd tiek pārtērēta.
Ekoloģiskās pēdas nospieduma aprēķināšana
Lai aprēķinātu ietekmi uz vidi, ir izveidota formula I=P*A*T, kur I — ir ietekme uz dabu, P — iedzīvotāju skaits, A — resursu patēriņš uz 1 iedzīvotāju un T — izmantotas tehnoloģijas ietekme uz vidi.
Ekoloģiskā pēdas nospieduma izmantošana
Ekoloģiskā pēdas nospieduma metode ļauj hektāros izteikt zemes un ūdens platība, kas ir nepieciešama, lai saražotu kāda indivīda, tautas, nācijas vai populācijas aktivitātēs patērēto produkciju un absorbētu šo produktu dzīves ciklā radīto piesārņojumu. Ekoloģiskais pēdas nospiedums tiek aprēķināts, lai apskatītu balansu starp patērētiem un pieejamiem resursiem. Tas parāda, kā notiek dabas resursu pārdale atsevišķās valstīs, kontinentos un visā pasaulē kopumā.
Ilgstpējīga attīstība ir dzīves organizēšana tā, lai apmierinātu esošās paaudzes vajadzības tādā veidā, lai tas netraucētu nākamo paaudžu vajadzību apmierināšanu. To var panākt tikai samazinot ekoloģiskās pēdas nospiedumus, netērējot vairāk resursu, nekā reāli Zemei ir.
Lielākā patēriņa ietekme uz dabas resursiem ir no: un citām dzīves sfērām.
Ārējās saites
Veikendžeils M., Rīss, V., Mūsu ekoloģiskais pēdas nospiedums - Kā samazināt cilvēka ietekmi uz zemeslodi. Apgāds Norden AB: Rīga, 2000. 13.lpp. pilns teksts pieejams šeit
Žū ezers
Žū ezers (fr) ir ezers Šveices dienvidrietumu daļā Vo kantonā netālu no Francijas robežas, Žū ielejā. Atrodas ainaviskā vietā.
Fragility
Fragility ir Nine Inch Nails albuma The Fragile pavadošā koncertturneja. Tā sastāvēja no divām daļām Fragility v1.0 un Fragility v2.0. Koncertturnejai 2002. gadā tika izlaists arī atsevišķs koncertieraksts And All That Could Have Been.
Sergejs Prokofjevs
Sergejs Prokofjevs (ru; dzimis, miris ) bija krievu komponists, pianists un diriģents. Viņš tiek atzīts par vienu no labākajiem 20. gadsimta komponistiem. Kopumā sarakstījis 8 operas, 7 baletus, 7 simfonijas.
Dzīves gājums
Dzimis 1891. gadā Soncovkas sādžā, Ukrainas dienvidaustrumos (tagadējā Doneckas apgabalā), agronoma Sergeja Prokofjeva (1846—1910) un viņa sievas Marijas, dzimušas Žitkovas (1855—1924), ģimenē. No piecu gadu vecuma apguva klavierspēli, māte pierakstīja viņa pirmos sacerējumus. 1902.—1903. gadā par brīnumbērnu uzskatīto Sergeju Sosnovkā mācīja Maskavas Gņesinu mūzikas skolas pedagogs Reinholds Gliers, jau 13 gadu vecumā 1904. gadā viņš iestājās Sanktpēterburgas Konservatorijā. Uz iestājeksāmeniem viņš ieradās ar divām milzīgām mapēm, kurās bija viņa kompozīciju — četru operu un citu skaņdarbu partitūras. Viņa konservatorijas skolotājs mūzikas teorijā bija latviešu komponists Jāzeps Vītols.
Krievijas pilsoņu kara sākumā 1918. gada maijā kopā ar māti cauri Sibīrijai devās uz Japānu, augustā ieradās ASV, kur sāka strādāt pie operas "Mīla uz trim apelsīniem" uzveduma. 1920. gada aprīlī devās uz Parīzi, darbojās Sergeja Djagiļeva vadītajā "Krievu baletā" (Ballets Russes) un pabeidza 3. klavierkoncertu. 1921. gada 30. decembrī Čikāgā diriģēja operas "Mīla uz trim apelsīniem" pirmizrādi. 1922.—1923. gadā dzīvoja Etālā, netālu no Garmišas-Partenkirhenes, apprecējās ar spāņu dziedātāju Karolīnu Kodinu (1897—1989) un pārcēlās atpakaļ uz Parīzi. 1927. gadā viņš devās koncertēt uz PSRS, kur Leņingradas Marijas teātrī tika uzvesta opera "Mīla uz trim apelsīniem". 1930. gadu sākumā ar panākumiem koncertēja ASV, 1931.-1932. gadā pabeidza 4. un 5. klavierkoncertu.
1934. gadā viņš pēc Kirova teātra, vēlāk Lielā teātra pasūtījuma sāka darbu pie baleta "Romeo un Džuljeta", 1936. gadā kopā ar sievu un dēliem Svjatoslavu un Oļegu atgriezās uz dzīvi PSRS. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā viņš pameta ģimeni un 1948. gadā apprecējās ar Miru Mendelsoni (1915—1968), viņa pirmā sieva Līna Prokofjeva neilgi pēc tam tika apcietināta un ieslodzīta Gulaga nometnē. 1948. gadā Prokofjevs tika kritizēts par formālismu mūzikā, jo viņa pēdējo gadu darbi (īpaši 1946. gadā komponētā 6. simfonija) neatbilda Padomju Savienībā valdošajam sociālistiskajam reālismam. Tomēr Prokofjevs vēl turpināja komponēt. Pēdējais lielais darbs bija 7. simfonija 1952. gadā.
Prokofjevs nomira hipertensijas krīzes laikā 61 gadu vecumā 1953. gada 5. martā. Sagadīšanās dēļ tā bija tā pati diena, kad nomira Josifs Staļins, tāpēc Prokofjeva nāve palika gandrīz nepamanīta. Prokofjevs apglabāts Novodevičjes kapsētā.
Darbi
Pazīstamākie Sergeja Prokofjeva darbi ir operas "Mīla uz trim apelsīniem" (1919) un "Karš un miers" (1944), balets "Romeo un Džuljeta" (1935). Starp citu žanru skaņdarbiem pazīstamākā ir simfoniskā pasaka "Pēterītis un vilks" (1936). Prokovjevs sacerējis arī mūziku filmām, pazīstamākās no tām ir Sergeja Eizenšteina filmas "Aleksandrs Ņevskis" (1938) un "Ivans Bargais" (2 sērijas, 1944-1945).
Žerlaša šaurums
Šauruma dienvidu ieeju atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija 1873.—1874. gados un nosauca to par Bismarka šaurumu. Šaurumu visā garumā aptuveni apsekoja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā no 1898. gada 23. janvāra līdz 12. februārim un nosauca to par Belžikas šaurumu «par godu mūsu valstij un mūsu kuģim» (fr). Pēc ekspedīcijas atgriešanās Beļģijā pēc ekspedīcijas dalībnieku pieprasījuma ekspedīcijas zinātniskā komisija pārdēvēja šaurumu ekspedīcijas vadītāja vārdā.
Šauruma dienvidu krastā darbojas vairākas polārstacijas: Brauna (1951), Primavera (1977; Argentīna), Gabrjela Gonsalesa Videla (1951; Čīle), kā arī tagad slēgtā britu Dankoailenda (1956—1959).
Hominīni
Hominīni (Hominini) ir cilvēkpērtiķu un cilvēka dzimtas (Hominidae) cilts, kurā apvienotas visas cilvēku sugas pēc nodalīšanās no tuvākās radniecīgās līnijas — šimpanžu cilts (Panini), vienkāršoti sakot, visas tās sugas, kas pārvietojas uz divām kājām. Šīs cilts sugas ir tuvāk radniecīgas mūsdienu cilvēkam nekā šimpanzēm vai jebkuram citam mūsdienās dzīvojošam primātam. Hominīnu vienīgā izdzīvojusī suga līdz mūsdienām ir saprātīgais cilvēks (Homo sapiens).
Šobrīd hominīnu cilts tiek dalīta 2 virsģintīs — australopitēku virsģintī (Australopithecina) un cilvēku virsģintī (Hominina), kurā ir tikai viena cilvēku ģints (Homo) — un sāhelantropu ģintī (Sahelanthropus).
Sistemātikas diskusijas
Vecākās sistemātikās hominīnu ciltī tiek iekļauta arī šimpanžu virsģints (Panina), bet mūsdienās pie šīs klasifikācijas pieturas tikai daži informācijas avoti. Šo iedalījumu ieteica Alans Manns un Marks Veiss 1996. gadā. Visas cilvēku sugas tika apvienotas cilvēku virsģintī (Hominina), bet šimpanzes — šimpanžu virsģintī.
Meridian № 3
Meridian № 3 (Меридиан № 3) ir Krievijas sakaru sistēmas Meridian pavadonis, kurš palaists 2010. gada novembrī.
Pavadonis ievadīts augsti eliptiskā orbītā, kur tas nodrošina sakarus militāriem un civiliem lietotājiem.
Meridian № 3 tika palaists 00:59 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a/Fregat no Pļeseckas kosmodroma starta laukuma 43/3.
Voldemāra Šņornieka grāmatu veikals
Voldemāra Šņornieka grāmatu veikals bija viens no pirmās brīvvalsts uzņēmumiem Jēkabpilī.
Voldemāra Šņornieka grāmatu veikals bija viens no trijiem grāmatu veikaliem Jēkabpilī, kuri visi atradās pie Piektdienas tirgus laukuma (tagad Vecpilsētas laukums).
Grāmatu veikals atradās Lielā ielā 93, tagadējā Brīvības ielas 146. namā, kurā pašlaik atrodas DnB Nord bankas Jēkabpils filiāle. grāmatu veikals pastāvēja līdz 2. Pasaules karam.
Veikalā tika pārdotas grāmatas, rakstāmrīki un skatu kartītes. Lielu daļu no skatu kartītēm, īpaši par Jēkabpili, veikala īpašnieks Voldemārs Šņornieks speciāli pasūtīja, lai pēc tam tās tirgotu savā veikalā. Tā, piemēram, viņš pasūtīja un labā mākslinieciskā kvalitātē lika izgatavot pastkaršu komplektu par 1931. gada plūdiem Jēkabpilī, kā arī komplektu ar Jēkabpils pilsētas skatiem. Mūsdienās šīs saglabājušās Voldemāra Šņornieka grāmatu veikala skatu kartītes ir kļuvušas par Jēkabpils dzīves un notikumu vēstures lieciniecēm.
Bolometrs
Bolometrs ir mērinstruments starojuma enerģijas mērīšanai. To 1878. gadā izgudroja amerikāņu astronoms Semjuels Pīrponts Lenglijs (Samuel Pierpont Langley). Bolometra galvenā sastāvdaļa ir ļoti plānas platīna, germānija vai cita vadoša materiāla plāksnītes, kuras ir melninātas, lai labāk uztvertu starojumu. Plāksnītes starojuma ietekmē sasilst un mainās (palielinās) to elektriskā pretestība, kuru var viegli izmērīt. Bolometrs ir jutīgs pret visu starojuma spektru. Visbiežāk to izmanto astronomijā debess ķermeņu starojuma mērīšanai.
Sami Salo
Sami Salo (fi; dzimis Turku, Somijā) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 878 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Otavas "Senators", Vankūveras "Canucks" un Tampabejas "Lightning".
Profesionāļa karjeru sāka SM līgas klubā Turku TPS, pirms viņu 1996. gada NHL draftā izvēlējās Otavas "Senators". Viņš pievienojās "Senators" 1998.—1999. gada sezonā. 2002. gada starpsezonā viņš tika aizmainīts uz Vankūveru, kur somu hokejists trīs reizes sezonu pabeidza ar vismaz 30 punktiem. 2004.—2005. gada NHL lokauta laikā S. Salo spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Frölunda HC un palīdzēja klubam iegūt līgas čempiona titulu.
Somijas izlases sastāvā ir piedalījies divos Pasaules čempionātos un četrās Olimpiskajās spēlēs. Viņš ir ieguvis sudraba medaļas 2001. gada Pasaules čempionātā un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs, kā arī bronzas medaļu 2010. un 2014. gada Olimpiskajās spēlēs. Karjeras laikā S. Salo ir kļuvis bēdīgi slavens savu biežo traumu dēļ. Viņš ir zināms kā aizsargs ar ļoti spēcīgu metienu.
Turku TPS un Jokerit
S. Salo savu pirmo profesionālo sezonu aizvadīja Turku TPS sastāvā, 1994.—1995. gada sezonā. Savā pirmajā sezonā viņš piedalījās septiņās spēlēs, guva vārtus un atdeva divas rezultatīvas piespēles. Nākamajā sezonā hokejists aizvadīja savu labāko sezonu Somijas līgā, gūstot 21 punktu 47 spēlēs. Otavas "Senators" izvēlējās S. Salo 1996. gada NHL drafta devītajā kārtā ar 239. numuru. Viņš palika Somijā vēl divus gadus pēc drafta. 1996.—1997. gada sezonā viņš guva deviņus vārtus. Nākamajā sezonā viņš pārcēlās no TPS uz Jokerit. Savā pēdējā sezonā Somijā viņš 35. spēlēs guva trīs vārtus un atdeva piecas piespēles.
Otavas "Senators"
Pēc aizvadītajiem četriem gadiem Somijas līgā S. Salo parakstīja līgumu ar Senators 1998. gada jūlijā. Sākotnēji viņš tika nosūtīts uz Detroitas "Vipers", Otavas fārmklubu, bet uz Otavu tika izsaukts 1998. gada 18. novembrī. Debijas sezonā viņš aizvadīja 27 spēles, savus pirmos vārtus NHL viņš guva 1999. gada 27. janvārī spēlē pret Bostonas Bruins, šie bija uzvaru nesošie vārti, "Senators" uzvarēja ar 3—1. Pabeidzot 1998.—1999. gada sezonu ar 7 vārtiem un 19 punktiem viņš tika iekļauts NHL debitantu izlasē. 1999. gada 30. martā Salo guva trīs vārtus vienā spēlē pret Pitsburgas "Penguins". Tajā sezonā viņš izlaida 37 spēles savainojuma dēļ, taču guva 14 punktus. 2000. gadā viņš izlaida divas spēles čūskas koduma dēļ.
Salo turpināja nespēlēt arī 2000.—2001. gada sezonā, vairāku savainojumu dēļ, tai skaitā pleca, kājas un ceļgala traumas, kā arī gripas dēļ. 2001. gada martā Riks Točets no Filadelfijas "Flyers" pret Salo izpildīja spēka paņēmienu, kā rezultātā Salo tika izsisti daži zobi un gūts smadzeņu satricinājums. Viņš pabeidza savu trešo sezonu NHL ar 18 punktiem 31 spēlē.
Pirms 2001.—2002. gada sezonas sākuma Salo savainoja cirksni pārbaudes spēlē pret Toronto "Maple Leafs". Šī iemesla dēļ viņš izlaida pirmās trīs sezonas spēles, sezonas laikā viņš izlaida vēl 13 spēles gripas, lauzta pirksta un muguras problēmu dēļ. 66 spēlēs viņš tika pie 13 punktiem. Vasarā viņam tika veikta pleca operācija, kā arī viņš kļuva par brīvo aģentu un 2002. gada 31. jūlijā apstiprināja "Senators" piedāvāto līgumu par 880 000 dolāru. Gandrīz divus mēnešus vēlāk "Senators" viņu aizmainīja uz Vankūveras "Canucks", pretī saņemot uzbrucēju Pīteru Šēferu.
Vankūveras "Canucks"
Savā pirmajā sezonā Vankūverā Salo kļuva par pamatsastāva spēlētāju. Viņš piedalījās 79 spēlēs un guva 30 punktus. Starpsezonā "Canucks" ar viņu noslēdza divu gadu līgumu par 3,2 miljoniem dolāru. Nākamās sezonas 74 spēlēs viņš guva 26 punktus.
2004.—2005. gada lokauta laikā Salo devās uz Zviedrijas Elitsēriju. 41 spēlē viņš guva 14 punktus, palīdzot Frölunda komandai uzvarēt regulārajā čempionātā un pēc tam izslēgšanas spēļu finālā pieveikt Färjestads BK. Salo piektās finālsērijas spēles pagarinājumā atdeva rezultatīvu piespēli Niklasam Andersonam, kurš guva vārtus un Frölunda ieguva čempionu titulu. Salo 14 izslēgšanas mačos atzīmējās ar 7 punktiem.
Pēc NHL lokauts beigām Salo parakstīja vēl vienu divu gadu līgumu ar "Canucks", sezonā saņemot 1,5 miljonus dolāru. Sekojošajā 2005.—2006. gada sezonā Salo piedalījās tikai 59 spēlēs pleca savainojuma dēļ, ko viņš guva Somijas izlases sastāvā 2006. gada ziemas olimpisko spēļu laikā, kad maiņas gaitā saskrējās ar komandas biedru. Tajā sezonā viņš guva 33 punktus, kas bija otrs labākais rādītājs starp aizsargiem.
2006.—2007. gada sezonas sākumā 2. novembra spēlē pret Minesotas "Wild" Salo izmežģīja ceļgalu. Drīz pēc atgriešanās viņš atkal atsvaidzināja pleca savainojumu, saņemot spēka paņēmienu decembra spēlē pret Edmontonas "Oilers". Regulārās sezonas beigās viņš savainoja cirksni, tādējādi izlaižot piecas spēles martā un aprīlī. Tomēr Salo aizvadīja ļoti labu sezonu, gūstot 14 vārtus un atdodot 23 piespēles. Vārtu ziņā tas bija desmitais labākais rezultāts starp aizsargiem un vislabākais rezultāts uzvaru nesošo vārtu ziņā — gūstot 6 uzvaras vārtus. 2007. gada 29. martā Salo pagarināja līgumu ar "Canucks" uz četriem gadiem, saņemot 14 miljonus dolāru. "Canucks" iekļuva izslēgšanas spēlēs un pirmajā kārtā uzvarēja Dalasas "Stars", tomēr otrajā kārtā piecu spēļu sērijā Vankūvera piekāpās Anahaimas "Ducks". Salo izlaida pirmās divas spēles otrajā kārtā gripas dēļ. 10 izslēgšanas spēlēs viņš izdarīja tikai vienu rezultatīvu piespēli.
2007. gada starpsezonu Salo pavadīja, dziedējot gadu laikā uzkrātās cirkšņa, muguras un pleca traumas. Salo pirms 2007.—2008. gada sezonas sākuma treniņmača laikā savainoja plaukstu, tādējādi atkal paliekot rezervē. Drīz pēc atgriešanās Salo 2. novembra spēlē pret Nešvilas "Predators" dabūja ar ripu pa seju pēc komandas biedra Aleksandra Edlera mēģinājuma izmest ripu no zonas. Ripas trieciens salauza viņa degunu, tāpēc viņš izlaida nākamās 19 spēles. 63 spēlēs Salo nopelnīja 25 punktus, kas bija zemākais rādītājs kopš 2001.—2002. gada sezonas ar "Senators". Neraugoties uz to Salo bija rezultatīvākais "Canucks" aizsargs, jo arī citi komandas aizsargi mocījās ar traumām sezonas laikā.
2008.—2009. gada sezona viņam sākās ar izlaistu novembri atsevišķu kājas un pleca traumu dēļ. Pēc atgriešanās 2008. gada 17. decembra spēlē pret Edmontonas "Oilers", viņu kapteinis Ītans Moro ietrieca Salo apmalē, salaužot viņam ribas. Viņš izlaida 15 spēles pirms atgriešanās 2009. gada 20. janvārī. Aizvadot 60 spēles regulārajā sezonā, viņš atzīmējās ar 25 punktiem. Izslēgšanas spēlēs Salo guva septiņus punktus septiņās spēlēs, ieskaitot arī divus uzvaru nesošos vārtus pret Sentluisas "Blues" un Čikāgas "Blackhawks". Salo savainoja savu vidējo gūžas muskuli izpildot metienu, kurš ielidoja vārtos otrās kārtas otrajā spēlē. Nākamo spēli viņš vēl nospēlēja ar traumu, taču pēc tam izlaida sekojošās divas spēles. Viņš atgriezās sērijas sestajā mačā pret "Blackhawks", taču "Canucks" zaudēja un viņiem sezona bija beigusies. Salo guva trīs vārtus un atdeva četras rezultatīvas piespēles septiņās izslēgšanas spēlēs.
2009.—2010. gada sezonas pašā sākumā 11. oktobra spēlē pret Dalasas "Stars" Salo sastiepa sava labā ceļgala saites. Pēc izlaistām septiņām spēlēm viņš atgriezās komandā oktobra beigās. Sezonas laikā Salo izlaida vēl dažas spēles dažādu traumu dēļ, taču sezonu viņš noslēdza ar 28 punktiem 68 spēlēs. Sezonas otrajā pusē Salo vajadzēja vairāk spēlēt aizsardzībā, jo "Canucks" aizsardzības balsts Villijs Mičelss guva smadzeņu satricinājumu.
2010. gada izslēgšanas spēļu otrās kārtas piektajā spēlē pret Čikāgas "Blackhawks" Salo saņēma ripas triecienu pa cirksni no "Blackhawks" aizsarga Dankana Kīta. Viņam bija nepieciešama palīdzība, lai tiktu nost no ledus, un somu hokejists tika aizvests uz slimnīcu. Salo spēlēja ar nesadziedētu traumu nākamajā spēlē, kurā "Blackhawks" izslēdza "Canucks" no cīņas par Stenlija kausu, uzvarot spēlē ar 5—1. 12 izslēgšanas spēlēs viņš tika pie sešiem punktiem.
Salo pārplēsa ahileja cīpslu, spēlējot florbolu 2010. gada vasarā. Pēc operācijas viņš bija spiests palikt malā pirmos četrus 2010.–2011. gada sezonas mēnešus. Pirms atgriešanās "Canucks" sastāvā Salo tika nosūtīts uz Amerikas hokeja līgas (AHL) klubu Manitobas "Moose", lai atgūtu sportisko formu. 2011. gada 4. februārī viņš aizvadīja savu debijas maču AHL, kurā guva divus vārtus un palīdzēja "Moose" uzvarēt Vilksbēras/Skrantonas "Penguins" ar 3—2. Salo aizvadīja vēl divas spēles "Moose" sastāvā pirms tika izsaukts uz "Canucks" 11. februārī.
2012. gada vasarā Salo kā brīvais aģents noslēdza divu gadu līgumu ar Tampabejas "Lightning" vienību. 2014. gadā līgums ar hokejistu pagarināts netika, gadu vēlāk hokejistam paziņojot par karjeras beigšanu.
Karjera izlasē
Salo savu debiju Somijas hokeja izlasē piedzīvoja 2001. gada Pasaules čempionātā Vācijā. Viņš sasniedza savu labāko rezultātu Pasaules čempionātos — deviņās spēlēs tiekot pie deviņiem punktiem, otrais labākais rādītājs starp visiem turnīra aizsargiem. Somija sasniedza finālu, kurā tika piedzīvots zaudējums Čehijai ar 2—3, tādējādi tika iegūta sudraba medaļa. 2001. gada 13. decembrī Salo tika iekļauts Somijas izlases sastāvā 2002. gada Olimpiskajām spēlēm Soltleiksitijā. Salo piedalījās četrās spēlēs, taču pie punktiem netika, Somija ceturtdaļfinālā zaudēja Kanādai ar 1—2.
Savā otrajā Pasaules čempionātā 2004. gadā viņš septiņās spēlēs atdeva trīs piespēles. Somija zaudēja Kanādai ceturtdaļfinālā, tādējādi izstājoties no cīņas par zeltu. Salo atdeva vienu piespēli zaudētajā spēlē pret kanādiešiem.
Salo piedalījās arī 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Turīnā. Sešās spēlēs viņš atzīmējās ar četriem punktiem, taču turnīrs viņam beidzās, kad maiņās laikā viņš saskrējās ar komandas biedru Villi Peltonenu. Savainojums liedza viņam piedalīties pusfinālā un pēc tam arī finālā, kurā Somija izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties Zviedrijai ar 2—3. Neskatoties uz divām izlaistām spēlēm, Salo kļuva par otro rezultatīvāko komandas aizsargu aiz Kimo Timonena. Četrus gadus vēlāk Salo piedalījās 2010. gada Olimpiskajās spēlēs sava NHL kluba mājvietā Vankūverā. Sešās spēlēs viņš tika pie diviem punktiem, taču pavadīja visvairāk laika uz ledus starp visiem Somijas izlases spēlētājiem. Savus vienīgos vārtus viņš iemeta spēlē par trešo vietu pret Slovākiju, Somija uzvarēja ar 5—3.
Spēles stils
Salo ir zināms kā aizsargs, kas spēj neitralizēt pretinieku labākos spēlētājus, kā arī viņš ir spējīgs dot ieguldījumu komandas uzbrukumā. Salo spēle uzbrukumā ir labi zināma viņa spēcīgo metienu dēļ. Tādēļ viņš bieži spēlē vairākumā un komandas biedri izspēlē ripu uz zilo līniju, no kuras viņš izpilda metienus. Kā vispusīgam aizsargam Salo ir jāspēlē arī mazākumos.
Privātā dzīve
Salo ir sieva Džoanna un trīs bērni: Pepija, Olivers un Džūlija. Salo pavada laiku trenēdams Oliveru, savu vienīgo dēlu, kurš arī ir hokejists.
Uzaugdams Turku, Salo vairāk vēlējās spēlēt Somijas nacionālajā izlasē nekā NHL. Viņa elks bija Jari Kurri, un viņam labāk patika Somijas hokejisti, kā Esa Peltonens un Heiki Rihiranta, nekā NHL spēlētāji.
Vestfollas pakalni
Vestfollas pakalni (en ir polārā oāze Austrumantarktīdā Ingridas Kristensenas krastā Sodružestvas jūras piekrastē. Oāzi 1935. gada 20. februārī atklāja norvēģu kapteinis Klariuss Mikelsens ar Larsam Kristensenam piederošo vaļu medību kuģi Thorshavn un nosauca par godu Vestfollas filkei Dienvidnorvēģijā, kas bija tā laika vaļu rūpniecības centrs.
Oāzes platība ir ap 410 km². Dienviddaļā tai piekļaujas Sērsdala glečers, austrumos strauji paceļas ledus vairoga nogāze. Piekraste izrobota ar daudziem šauriem fjordiem un šērām. Dominē noapaļotu pauguru reljefs ar relatīvajiem augstumiem 30-60 m. Augstākā vieta ir ap 160 m vjl. Oāzē vairāk kā 300 ezeru un tā, iespējams ir vieta ar augstāko meromiktisko ezeru koncentrāciju pasaulē. Ezeros ūdens sāļums variējas no 4 g L-1 līdz 235 g L-1, ūdens temperatūra no -14 °C līdz 24 °C, dziļumi no 5 m līdz 110 m, platības no 3,6 ha līdz 146 ha, ūdens līmeņa augstums no 30 m zjl līdz 29 m vjl.
Kopš 1957. gada oāzes piekrastē darbojas Austrālijas vissezonas polārstacija Deivisa.
Absolūtais spožums
Saules sistēmas planētu, komētu un asteroīdu absolūtā spožuma definīcija ir nedaudz atšķirīga. Šajā gadījumā absolūtais spožums tiek definēts kā redzamais spožums, kāds būtu objektam, ja to novērotu vienas astronomiskās vienības attālumā no Saules un Zemes, turklāt objektam jābūt pilnā fāzē. Apzīmē ar H.
Ieva Alberte
Ieva Alberte ir latviešu žurnāliste, kura specializējas cilvēkstāstu un interviju veidošanā. Strādājusi laikrakstā "Diena" un medijā ir.lv.
Mārtiņš Peniķis
Mārtiņš Peniķis ( — ) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis, karaspēka virspavēlnieks (1928—1934). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Mārtiņš Peniķis dzimis 1874. gada 6. novembrī Kuldīgas apriņķa Turlavas Ķoniņu ciemā «Atālmaulu» mājās zemnieka Mārtiņa Peniķa ģimenē, kas ir cēlusies no senas kuršu ķoniņu dzimtas. Mācījās Kuldīgas ministrijas skolā.
1896. gadā uzsāka dienestu 133. Simferopoles kājnieku pulkā. 1900. gadā iestājās Čugujevas junkuru skolā, pēc kuras beigšanas 1902. gadā tika paaugstināts par podporučiku un ieskaitīts 121. kājnieku pulkā Harkivā. Krievijas—Japānas kara laikā 1904.—1905. gadā piedalījās kaujās pie Jušulinas, Ļaojanas, Sandepū un Mukdenas. 1913. gadā uzsāka studijas Nikolaja kara akadēmijā.
Pirmā pasaules kara sākumā Peniķis kā rotas komandieris cīnījās Galīcijas frontē un piedalījās kaujās pie Krakovas, kur 1914. gada 25. decembrī tika smagi ievainots. 1915. gadā piedalījās kaujās Baltkrievijas teritorijā, paaugstināts par pulkvedi.
Mārtiņš Peniķis 1916. gada 16. novembrī tika iecelts par 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulka komandieri un 1917. gada sākumā piedalījās Ziemassvētku kaujās, bet septembrī kaujās pie Mazās Juglas.
1919. gada 1. septembrī Peniķis tika iecelts par kara mācības iestāžu priekšnieku, bet pēc Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas uzbrukuma Rīgai viņš 12. oktobrī tika iecelts par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandieri un Dienvidu frontes pavēlnieku. 1919. gada 10. novembrī viņa vadībā 2. Vidzemes divīzija satrieca ienaidnieku un ieņēma Torņakalnu. Pēc tam Vidzemes divīzija izcīnīja galvenās Jelgavas atbrīvošanas kaujas 14.-21. novembrī.
1920. gada 13. augustā Mārtiņš Peniķis tika iecelts par Latvijas armijas Galvenā štāba priekšnieku un paaugstināts par ģenerāli. Pēc Brīvības cīņu beigām 1921.—1924. gadā viņš bija Latvijas Bruņoto spēku inspektors. No 1928. gada 21. aprīļa līdz 1934. gada 14. novembrim viņš bija Latvijas Bruņoto spēku virspavēlnieks.
Pēc pensionēšanās 1934. gadā bija Lāčplēša Kara ordeņa domes priekšsēdētāja biedrs un Triju Zvaigžņu ordeņa domes loceklis, darbojās Latvijas Vēstures institūtā un lasīja lekcijas virsnieku kursos.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gada rudenī pensionētais ģenerālis Peniķis devās uz Vāciju, bet 1945. gadā atgriezās Rīgā, kur turpināja nodarboties ar militārās vēstures pētniecību. Miris 1964. gada 28. februārī Rīgā, apbedīts Meža kapos.
Etilēns
Etilēns (etēns, H2C=CH2) ir bezkrāsaina gāze, tas ir vienkāršākais nepiesātinātais ogļūdeņradis. To iegūst no naftas. To lieto par polietilēna monomēru (polimerizācija), etanola (pievieno ūdeni), vinilhlorīda (hlorēšana) un etilbenzola (pievieno benzolu) izejvielu. Etilēns ir augu hormons un augos piedalās dažādu fizioloģisku un bioķīmisku procesu regulācijā. Piemēram, tas paātrina augļu nogatavošanos.
Iegūšana
Etilēnu parasti iegūst no naftas, termiskā krekinga procesā, kur tas ir viens no galvenajiem galaproduktiem. Krekingā lielmolekulāru (relatīvi) piesātinātu ogļūdeņražu maisījumu uzkarsē līdz ~750 - 800 °C un veidojas mazmolekulāri un nepiesātināti ogļūdeņraži. Etilēnu var iegūt arī, dehidratējot etanolu ar koncentrētu sērskābi. Šādā veidā etilēnu iegūst laboratorijā.
Pievienošana dubultsaitei
C2H4 + Hal2 → C2H4Hal2 C2H4 + H2O → CH3CH2OH
Oksidācija
Oksidējot etilēnu katalizatora klātienē, var iegūt etilēna oksīdu un acetaldehīdu.
C2H4 + 0,5O2 → C2H4O
Ronis
Ronis var būt:
Nepiesātinātie ogļūdeņraži
Nepiesātinātie ogļūdeņraži ir ogļūdeņraži, kas satur nepiesātinātās saites (dubultsaites un trīskāršās saites). Tie ir nestabilāki un ķīmiski aktīvāki par piesātinātajiem ogļūdeņražiem. Tie iesaistās pievienošanas reakcijās. Lai arī aromātiskie ogļūdeņraži (arēni) satur nepiesātinātās saites, tos tomēr nodala atsevišķi, tāpēc, ka tie ir ķīmiski stabilāki.
Iedalījums
Nepiesātinātos ogļūdeņražus iedala pēc nepiesātināto saišu skaita un veida:
Pārējos parasti atsevišķi neizdala.
2024. gads
2024. gads būs garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sāksies pirmdienā.
¡Uno!
¡Uno! ir amerikāņu pankroka grupas Green Day devītais studijas albums, kas tika izdots. Tas ir pirmais albums ''¡Uno! ¡Dos! ¡Tré!'' albumu triloģijā. Albums ierakstīts 2012. gadā, laikā no februāra līdz jūnijam Kalifornijā, ASV. Tas tapis sadarbībā ar ierakstu kompāniju Reprise.
Albuma dizains pirmo reizi publiski parādījās vietnē YouTube augšupielādētā video, albuma dziesmu saraksts tika publicēts 2012. gada 26. jūnijā. Pirmais albuma singls Oh Love klajā tika laists 2012. gada 16. jūlijā. Otrs singls Kill the DJ sākotnēji tika publicēts Eiropas iTunes veikalos 2012. gada 15. augustā. Trešais singls Let Yourself Go tika publicēts ASV iTunes veikalā 2012. gada 5. septembrī, un reklāmas singlu Nuclear Family publicēja apvienības YouTube kanālā 2012. gada 12. septembrī. Dziesmas Stay the Night videoklips tika laists klajā 2012. gada 24. septembrī Rolling Stone televīzijā un oficiālajā apvienības YouTube kanālā.
Albums izpelnījies pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Dziesmu saraksts
¡Uno! dziesmu saraksts tika publicēts grupas oficiālajā mājaslapā.
1057. gads
1057. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Ciparu cietoksnis
Bergovska princips
Romānā figurē fiktīva teorēma — "Bergovska princips", kā doma ir, ka jebkuru šifru var uzlauzt ar rupja spēka pielietošanu, un tādā veidā, šifra atslēgas atrašana ir tikai laika jautājums.
Šis princips formāli ir patiess, tomēr tam nav nekāda praktiska noderīguma kriptogrāfijai, jo šifra atšifrēšanai nepietiek vien ar pareizās atslēgas atrašanu, nepieciešams vēl saprast, ka tieši šī ir vajadzīgā atslēga.
Forma
Forma ir objekta ģeometriskais apraksts, kā arī nosaka tā ārējo robežu — abstrahējoties no atrašanās vietas un orientācijas telpā. Pie formas pieder arī izmēri, un citas īpašības, piemēram, krāsa un materiāla sastāvs.
Pērs Albins Hānsons
Pērs Albins Hānsons (Per Albin Hansson, dzimis 1885. gada 28. oktobrī Malmes pievārtē, miris 1946. gada 6. oktobrī Stokholmā) bija zviedru politiķis, Zviedrijas premjerministrs (1932—1936, 1936—1946), Zviedrijas Sociāldemokrātiskās partijas (Sveriges socialdemokratiska arbetareparti) līderis (1925—1946).
Forma
Matemātiķis un statistiķis Deivids Džordžs Kendels definēja formu šādi : "Forma ir visa ģeometriskā informācija, kas paliek pāri, kad atrašanās vieta, apjoms un rotācijas efekts ir atsijāts no objekta."
Pērs Albins Hānsons
Viens no zviedru labklājības valsts (Folkhemmet) arhitektiem. Nosargāja Zviedrijas neitralitāti 2. pasaules karā, tomēr bija spiests atļaut vācu karaspēka tranzītu caur Zviedriju.
Miris ar sirdstrieku, izkāpjot no tramvaja ceļā uz mājām no darba.
Lukass Modisons
Lukass Modisons (Lukas Moodysson, dzimis 1969. gada 17. janvārī Lundā, Zviedrijā) ir zviedru kinorežisors.
Lukasa Modisona pazīstamākās filmas:
Gejs (nozīmju atdalīšana)
Gejs var būt:
Viļānu novada ģerbonis
Viļānu novada ģerbonis bija Viļānu novada oficiālais simbols.
Makolijs Kalkins
Makolijs Kārsons Kalkins (en; dzimis 1980. gada 26. augustā Ņujorkā, ASV) ir Holivudas aktieris, kurš piedalījies vairākās nozīmīgās filmās. Makolijs Kalkins savu aktiera karjeru sāka sešu gadu vecumā. Pirmā filma, kurā viņš piedalījās, bija Rocket Gibraltar, kad viņam bija tikai 8 gadi. Kad viņam bija 10 gadu, viņš filmējās filmā "Viens pats mājās" (Home Alone), atveidojot galveno lomu. Filma stāsta par mazu zēnu, kurš nejauši tiek atstāts mājās, kamēr ģimene devusies ceļojumā. Filma ir pirmā no filmu sērijas "Viens pats mājās". Pavisam ir piecas filmas, bet Kalkins piedalījās tikai divās no tām. Par lomu pirmajā filmā Kalkins tika nominēts Zelta globusa balvai.
Viļānu novada ģerbonis
2012. gada 28. jūnijs Viļānu novada domes sēdē, iepazīstoties ar Rīgas mākslinieku izveidoto novada ģerboņa skicēm, ka arī noklausoties pašu mākslinieku paskaidrojumus par ģerboņa variantiem, deputāti deva priekšroku paraugam, kur zaļā fonā attēlota zelta lakstīgala ar zelta ievas zaru, sudraba ziediem, knābī un sudraba upe ar četriem vilnīšiem (Viļānu novadā apvienojušās četras pašvaldības) ģerboņa lejasdaļā. Tika piedāvāti arī dažādu ģerboņa krāsu varianti. Novada ģerboņa apspriešana turpināsies jūlijā Rīgā — Heraldikas komisijas sēdē, kurā piedalīsies arī novada pašvaldības pārstāvji.
7. maršruts
7. maršruts var būt:
Makolijs Kalkins
2004. gada 17. septembrī Oklahomā Kalkins tika arestēts par 17,3 g marihuānas, 16,5 mg alprazolāma, 32 mg klonazepama pārnēsāšanu, par to Kalkins tika ieslodzīts, taču ātri atbrīvots pret $6000 iemaksu.
Bertolts Brehts
Eižens Bertolts Frīdrihs Brehts (de; —) bija vācu dramaturgs, režisors, teātra teorētiķis, prozaiķis un dzejnieks, kurš izstrādājis un ieviesis praksē episkā teātra koncepciju. Pilnajā vārdā Eižens Bertolts Frīdrihs Brehts, dzimis Bavārijas pilsētā Augsburgā. Tēvs — turīgs papīra rūpnīcas īpašnieks. Māte bijusi viņam garīgi vistuvākais cilvēks. Pateicoties viņas reliģiskajai audzināšanai, Brehts labi pārzina Bībeli un savā mākslā nereti izmanto morāli didaktiskus motīvus. Ar tēvu attiecības nav tik labas. Kad viņš paziņo, ka kļūs par literātu, ģimeni liedz finansiālo atbalstu. 1917. gadā Brehts absolvē Bavārijas Karalisko reālģimnāziju un pēc vecāku gribas Minhenes Universitātē sāk studēt medicīnu un dabaszinātnes.
Brehts miris no sirdstriekas 1956. gada 14. augustā. Viņa dibinātais „Berlīnes ansamblis” turpina darbu, sekojot visiem viņa principiem. Lai gan Brehta politiskie uzskati rada neviennozīmīgu attieksmi gan viņa dzīves laikā, gan vēlāk, tomēr teātra teorijai un praksei ir nepārvērtējama nozīme 20. gadsimta režijas attīstībā. Par netiešiem Brehta skolniekiem sevi atzinuši Pīters Bruks un Džordžo Strēlers.
Darbi
Dzejnieka Franka Vēdekinda un arī kara lazaretes iespaidā Brehts uzraksta lugas „Bāls” 1918 un „Bungas naktī” (1919), kā arī garo dzejoli „Leģenda par mirušo kareivi” (1918). 20. un 30. gadu mijā tapušas lugas „Lidojums pār okeānu” (1929), „Bādenes mācību luga” (1929), „Pasākums” (1930), „Horācijs un Kuriācijs” (1934), „Māte” (1932). Dānijā no 1933. gada saraksta pretnacistiskas lugas „Smailgalvji un Apaļgalvji” (1933), „Karāras kundzes šautenes” (1937), „Trešās impērijas bailes un posts” (1938) un dzejas krājumu „Dziesmas, dzejoļi, kori” (1934), „Svedborgas dzejoļi” (1939). No 1941. līdz 1947. gadam ASV top lugas „Lielkungs Puntila un viņa kalps Mati” (1941), „Šveiks Otrajā pasaules karā” (1942), „Kaukāza krīta aplī” (1945) un „Komūnas dienas” (1949). No 1949. līdz 1953. gadam darbi „Berlīnes ansamblim” — iestudējumi „Audzinātājs” (1950), „Kaķu grāvis” (1953), „Ziemas kauja” (1955).
Pazīmes, kas apvieno visas Brehta lugas
1) par izejmateriālu izmantoti citu autoru darbi;
2) dominē sociālās un politiskās tēmas;
3) mērķis ir atklāt, kā cilvēka rīcību ietekmē sabiedrībā valdošie sociālie likumi;
4) tēla individualitāti primāri nosaka viņa sociālā situācija;
5) lugu struktūru veido savstarpēji saistītu, bet tajā pašā laikā arī suverēni uztveramu epizožu virkne, kas papildināta ar darbību analizējošiem songiem;
6) lielākā daļa lugu tapušas sadarbībā ar pastāvīgiem literāriem līdzstrādniekiem, kā L. Feihtvangeru, E. Hauptmani, R. Berlavu, M. Štefinu un citiem.
Latvijas nacionālie parki
Latvijas nacionālie parki ir īpaši aizsargājamas dabas teritorijas. Tie ir plaši apvidi, kam raksturīgi nacionāli nozīmīgi izcili dabas veidojumi, cilvēka darbības neskartas un mazpārveidotas ainavas un kultūrainavas, biotopu daudzveidība, kultūras un vēstures pieminekļu bagātība un kultūrvides īpatnības. Nacionālos parkus, atbilstoši likumam "Par īpaši aizsargājamām dabas teritorijām", izveido Saeima ar attiecīgu lēmumu (likumu). Latvijā izveidoti četri nacionālie parki. Tie aizņem aptuveni 3,2% no Latvijas teritorijas.
Izveidošanas mērķi
Lai nodrošinātu ar dabas aizsardzību saistīto normatīvo aktu efektīvu izpildi, kā arī lai veicinātu vienotas dabas aizsardzības un dabas resursu izmantošanas politikas realizēšanu, Ministru kabinets izveido Dabas aizsardzības pārvaldi. Dabas aizsardzības pārvalde organizē nacionālo parku pārvaldīšanu un apsaimniekošanu, koordinē zinātnisko izpēti un monitoringu, veic informtīvos pasākumus un izglītošanas darbu.
Baldegas ezers
Baldegas ezers (de) ir ezers Šveices ziemeļu daļā, Lucernas kantonā.
Ezers atrodas intensīvas lauksaimniecības zonā. Jau 1920. gados tas bija piesārņots ar barības vielām (fosfors, slāpeklis). Gadsimta gaitā piesārņojuma līmenis pieauga, ezerā bija novērojama masveida aļģu ziedēšana un ekosistēmas degradācija. 1980. gados tika uzsākta programma ezera vides kvalitātes uzlabošanai. Cita starpā 1982. gadā pirmoreiz pasaulē ezerā uzsāka mākslīgu aerāciju — ūdens bagātināšanu ar skābekli. Kaut arī piesārņojuma līmenis ezerā samazinājies, fosfora koncentrācija joprojām divkārt (70 mg/m³) pārsniedz pieļaujamo normu.
8. maršruts
8. maršruts var būt:
1056. gads
1056. bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Bēnes ezers
Bēnes ezers (arī Bēnes dzirnavezers) ir līkumota mākslīga ūdenskrātuve Dobeles novada Bēnes pagastā. Uzstādināts 19. gadsimtā, uzpludinot Auces upi Bēnes dzirnavām. Dzirnavezerā izveidots aizsprosts ar 8 m platu un 2 m augstu pārgāzi. Krasti slīpi, vietām stāvi, dibens mālains, dūņains. Mīt līdaka, asaris, rauda, līnis, plaudis, karūsa, zutis. Ir peldvieta.
Novodņistrovska
Novodņistrovska ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidrietumos, Čerņivcu apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos Dņestras upes krastos 170 km no apgabala centra Čerņivciem.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1973. gadā sakarā ar Dņestras hidromezgla būvniecību. 1975. gadā celtnieku ciematam tika piešķirts Novodņistrovskas nosaukums un pilsētciemata statuss. 1984. gadā tika izstrādās Eiropā lielākās Dņestras hidroakumulācijas elektrostacijas projekts, bet tās celtniecība sākta tikai 2006. gadā, bet pirmā kārta nodota ekspluatācijā 2008. gadā. 1993. gadā Novodņistrovskai piešķirtas pilsētas tiesības.
Pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem pilsētas iedzīvotāji etniski ir ukraiņi (87,1 %) un krievi (10,2 %).
Ķesterciems
Ķesterciems ir apdzīvota vieta Tukuma novada Engures pagastā. Ciems atrodas pie Rīgas līča krasta starp Enguri ziemeļos un Plieņciemu dienvidaustrumos. Attālums no pagasta centra Engures — 7 km, no novada centra Tukuma — 18 km un no Rīgas — 60 km.
Vēsture
Jau 1650. un 1652. gadā Rīgā ir uzskaitītas zvejnieku laivas, kas no Ķesterciema (rakstos minēts kā Kösterzehm vai Kesterzehm) braukušas uz Rīgas ostu.
1928. gadā Ķesterciemā atvērta pasta nodaļa.
1937. gadā Ķesterciemā zvejā dodas jau 6 zvejas motorlaivas.
1938. gadā uzbūvēts šosejas segums, kas savieno Ķesterciemu ar pārējiem piekrastes ciemiem līdz pat Slokai.
Cilvēki
Ķesterciemā dzimuši:
9. maršruts
9. maršruts var būt:
1053. gads
1053. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Rudā lapsa
Rudā lapsa (Vulpes vulpes) biežāk saukta vienkārši lapsa ir suņu dzimtas (Canidae) lapsu ģints (Vulpes) plēsējs, kas sastopams gandrīz visos kontinentos, izņemot Dienvidameriku un Austrāliju. Rudajai lapsai ir 45 pasugas, no kurām divas dzīvo Eiropā. Eiropas lielākajā daļa, Latviju ieskaitot, sastopama Eiropas rudā lapsa (Vulpes vulpes crucigera), bet Eiropas ziemeļos dzīvo — Skandināvijas rudā lapsa (Vulpes vulpes vulpes).
Izplatība
Rudās lapsas ir plaši izplatītas lielā daļā pasaules. Tās sastopamas Kanādā, Aļaskā, ASV, Eiropā, Ziemeļāfrikā, Āzijā un no 19. gadsimta arī Austrālijā.
Izskats un īpašības
Rudās lapsas ir lielākās no lapsu ģints. To ķermenis ir slaids (garums 46—80 cm), kājas proporcionāli īsas. Kažoks lapsai ir biezs, ar attīstītiem akotmatiem un blīvu pavilnu. Mugura, sāni un aste ir gaiši ruda līdz intensīvi sarkanbrūnai. Pakakle, krūtis, arī astes gals ir balts, vēders pelēki balts (reizēm ar melnu joslu). Lapsai ir melnas kājas līdz lecamajām locītavām un melna ausu mugurpuse. Lapsas pēdas ir līdzīgas neliela suņa pēdām, un to nospiedumi veido taisnu līniju. Ekskrementi parasti spirīski savērpti (garums apm. 10 cm), ar vienu stipri nosmaiļotu galu.
Rudajai lapsai savvaļā bez rudā krāsojuma ir vēl divas krāsu formas. Aptuveni 25% savvaļas īpatņu uz sejas, pleciem vai muguras ir tumšs raksts vai svītra. Otra krāsu variācija ir sudrabainā. Šī krāsa var variēt no izteikti sudrabainas līdz gandrīz melnai, kas sastāda 10% no rudo lapsu pasaules savvaļas populācijas. No šīs savvaļas lapsu krāsas variācijas cēlušās fermās audzētās sudrablapsas.
Ieradumi
Lapsu varētu saukt par nometnieku. Ziemā, kad maz medījuma, tā ēd arī kritušos dzīvniekus. Lapsa ir aktīva visu gadu. Tā biežāk medī krēslā un naktī nekā dienā. Sliktā laikā un lielā salā lielāko diennakts daļu lapsa pavada alā un dažādās, dabiskās slēptuvēs. Lapsa ir ļoti uzmanīgs dzīvnieks, kas apkārtējā vidē orientējas galvenokārt ar ožas un dzirdes palīdzību (redze tai ir attīstīta daudz vājāk). Medību laikā lapsa lieliski māk izmantot visas dabiskās iespējas, lai sevi aizsegtu. Lapsa pārvietojas pa ieplakām, grāvjiem, krūmu un mežu aizsegā, bieži apstājās un novērtē situāciju apkārtnē. Tā samērā labi peld un spēj uzrāpties arī slīpi augošā kokā.
Reprodukcija
Lapsa pārsvarā dzīvo ģimenēs. Vairošanās midzeni lapsa mēdz iekārtot pamestās āpša un jenotsuņa alās, vai tamlīdzīgās slēptuvēs, interesanti ir tas, ka lapsa pati alas nerok. Lapsas apdzīvoto alu var atšķirt no āpša vai jenotsuņa apdzīvotas alas pēc tā, ka pavasarī lapsa tīra alu, un pēc iztīrīšanas blakus alai ir redzams apmēram 2 metrus garš, noapaļots zemes izsviedums. Pie ieejas alā parasti mētājas barības atliekas un kauli, kas nepatīkami smako. Vienu un to pašu alu lapsas aizņem vairākus gadus pēc kārtas. Teritorijas iezīmēšana visintensīvāk notiek pavasarī, riesta periodā. Riesta laikā sievišķais dzimums ar īsiem rējieniem aicina vīrišķo dzimumu. Starp tēviņiem notiek riesta cīņas. Mazuļi (parasti 4 — 6 kucēni) dzimst maijā un jūnijā. Sākumā tie ir akli (acis atveras 2 — 2,5 nedēļu vecumā). Alā mazuļi dzīvo apmēram 1,5 mēnešus. Pēc tam mazie lapsēni sāk iznākt no alas un tās priekšā rotaļāties. Šajā laikā abi vecāki tiem intensīvi piegādā barību un māca medīt. Trīs mēnešu vecumā lapsēni atstāj dzimto alu. Sākas rudens un ģimene izklīst, lapsēni uzsāk patstāvīgu dzīvi. Dzimumgatavību jaunās lapsas parasti sasniedz 2, retāk 3 gadu vecumā. Lapsas mūža ilgums ir 5 — 8 gadi, nebrīvē lapsa var nodzīvot arī ilgāk.
Lapsa latviešu folklorā
Latviešiem ir daudz tautas pasaku par rudo viltnieci lapsu, kas vienmēr apmāna vilku un citus dzīvniekus, kā arī cilvēku. Tomēr ir viens dzīvnieks, kas reizēm pārspēj lapsu viltībā - zaķis. Lapsa gandrīz vienmēr latviešu pasakās ir negatīvs tēls. Un pasakās par šo dzīvnieku ir mācība par to, cik uzmanīgam ir jābūt, lai neuzķertos uz „lapsas viltību” dzīvē.
Suitu novadā ir rotaļa, kas saucas "Rudā lapsa": spēlētāji sasēžas ciešā lokā ar mugurām uz ārpusi un sev pāri pārsedz villaini. Viens no spēlētājiem tēlo lapsu un skrien sēdētājiem apkārt ar grīstē sagrieztu dvieli rokās un dungo dziesmiņu - „Skatatiesi, mani bērni, kur tā rudā lapsa tek!” Apkārt skrienot, "lapsa" nemanot nosviež dvieli zemē kādam no sēdošajiem aiz muguras un turpina skriet pa apli. Ja dvielis joprojām guļ zemē, tad to paceļ un uzsit pa muguru sēdošajam, kas nepamanīja dvieli sev aiz muguras. "Lapsa" sēžas aplī zem villaines, bet neuzmanīgais spēlētājs kļūst par "lapsu".
Rudo lapsu pasugas
Rudai lapsai ir 45 pasugas:
Atzīmju mākonis
Atzīmju mākonis (en) ir vizuāls tīmekļa vietnē lietoto atzīmju attēlojums. Visbiežāk tas ietver sarakstu ar lietotajām atzīmēm, kas sakārtotas alfabētiskā secībā, taču biežāk lietotās atzīmes tiek izceltas, parasti izmantojot lielāku fontu. Tas ļauj ērti atrast vajadzīgo atzīmi gan pēc alfabēta, gan popularitātes. Uzklikšķinot uz kādas no atzīmēm, lietotājs parasti nonāk lapā ar rakstiem, attēliem vai cita veida saturu, kam piesaistīta šī atzīme.
Atzīme
Atzīme, birka jeb tags (no en) ir viena vai vairākas rakstzīmes, kas piekārtotas datu kopai, lai to identificētu un sniegtu informāciju par kopu.
Atzīmju mākonis
Pirmā populārākā tīmekļa vietne pasaulē, kur tika izmantots atzīmju mākonis, bija fotogrāfiju apmaiņas vietne Flickr. Latvijā atzīmju mākonis pirmoreiz parādījās fotogrāfiju apmaiņas vietnē Poga.lv. Atzīmju mākoņus izmanto arī populārais sociālais tīkls Draugiem.lv.