cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mongolijas savvaļas ēzelis
Mongolijas savvaļas ēzelis jeb Gobi kulāns (Equus hemionus hemionus) ir viena no Āzijas savvaļas ēzeļu pasugām. Mongolijā tos sauc par dzigetiem. Mongolijas savvaļas ēzeļi galvenokārt sastopami Mongolijas stepēs un Gobi tuksnesī, nelielā daudzumā ieklīstot Ķīnas ziemeļdaļā. Šajā valstī dzīvo daži simti īpatņi. Kādreiz tie dzīvoja arī Kazahstānā, bet mūsdienās intensīvo medību rezultātā Mongolijas savvaļas ēzeļi šajā valstī vairs nav sastopami.
Jevgēņijs Kazura
Jevgēņijs Kazura (dzimis, Rīgā) ir Latvijas futbolists, aizsargs.
Mongolijas savvaļas ēzelis
Izskats un ieradumi
Mongolijas savvaļas ēzelis ir diezgan liela auguma, garām kājām, lielu galvu un garām ausīm. Apspalvojuma krāsa variē starp pelēku un dzeltenbrūnu ķermenim, ar krēmīgi baltu krāsu vēderam un kāju iekšpusei. Pa mugurkaulu pāri visam ķermenim stiepjas tumši brūna svītra. Krēpes ir tumšas, stāvus stāvošas, aste īsa. Mongolijas savvaļas ēzeļa augstums skaustā ir 1,20 m, ķermeņa garums 2,20—2,60 m, svars 200—300 kg. Ēzelim ir ļoti labi attīstīta oža, redze un dzirde, tādēļ ir ļoti grūti ēzeļu baram piekļūt tuvāk par puskilometru.
Ziemas sezonā tuksnesis atdzīvojas, un ēzeļiem ir bagātīgi veģetācijas un ūdens resursi. Vasaras laikā, kad viss kļūst sauss un karsts, veģetācija ir nabadzīga, Mongolijas savvaļas ēzeļi neatsakās no krūmiem un koku mizām un parasti uzturas ūdens tuvumā. Vienīgais plēsīgais dzīvnieks, kas medī Mongolijas savvaļas ēzeļus ir pelēkais vilks.
Valērijs Afanasjevs
Valērijs Afanasjevs (dzimis, Daugavpilī) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2018. gada Afanasjevs pārstāv Latvijas Virslīgas komandu BFC Daugavpils.
Sasniegumi
Liepāja
Terabaits
Terabaits ir informācijas mērvienība, kas atbilst 1 000 000 000 000 jeb 1012 baitiem jeb 1 000 000 megabaitiem (saskaņā ar SI sistēmu). Pēc binārās aritmētikas principiem terabaits vienāds ar 240 jeb 1 099 511 627 776 baitiem (šo lielumu ieteikts dēvēt par tebibaitu). Terabaitu saīsināti apzīmē ar TB, tebibaitu - ar TiB.
Ziemeļkaukāzs
Ziemeļkaukāzs ir Krievijas Federācijas Kaukāza reģiona ziemeļu daļa starp Melno un Kaspijas jūru, kura robežojas ar Krievijas Eiropas daļu. Lielu daļu no šī reģiona aizņem lauksaimniecības zemes. Ziemeļkaukāzā dzīvo liels skaits dažādu etnisko grupu pārstāvju.
Ziemeļkaukāza reģionā ietilpst :
Pilskalns (Ozolmuižas pagasts)
Pilskalns (, Piļskolns) ir ciems Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā. Ciems atrodas pie Rēzeknes apvedceļa un dzelzceļa līnijas Krustpils — Rēzekne II krustojuma, blakus Palačiem un Račevai.
Ciema teritorijā atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Pilskalnes Spriņģu pilskalns (Golberova gora).
Saulkrastu pagasts
Saulkrastu pagasts ir viena no Saulkrastu novada administratīvajām teritorijām Rīgas līča krastā. Tas ietver Saulkrastu pilsētu no sauszemes puses un robežojas ar sava novada Sējas pagastu rietumos, Limbažu novada Skultes pagastu ziemeļrietumumos un Ādažu novada Ādažu un Carnikavas pagastiem dienvidos.
Upes
Aģe, Bazūnurga, Dūčurga, Kuņurdziņa, Lilaste.
Vēsture
1967. gadā Saulkrastu pilsētciematam pievienoja daļu Skultes ciema teritorijas, izveidojot Saulkrastu lauku teritoriju. 1974. gadā tai pievienoja daļu Pabažu ciema, bet 1977. gadā daļu teritorijas iekļāva Sējas ciemā. 2009. gadā Saulkrastu pilsēta ar lauku teritoriju tika reorganizēta par novadu. 2010. gadā Saulkrastu pilsētas lauku teritoriju pārdēvēja par Saulkrastu pagastu.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Zvejniekciems un Lilaste.
The Velvet Underground & Nico
The Velvet Underground & Nico ir eksperimentālā roka grupas The Velvet Underground un folkmūziķes Niko debijas albums. To 1967. gada martā izdeva ierakstu kompānija Verve Records. Albumam raksturīgi tam laikam netipiski muzikālie eksperimenti un provokatīvi dziesmu temati par narkotiku lietošanu, prostitūciju, sadomazohismu un seksuālām novirzēm.
Lai arī albums pēc tā izdošanas sākotnēji guva niecīgus panākums (tikai 171. vieta ASV albumu topā), tas pakāpeniski ir kļuvis par vienu no ietekmīgākajiem un kritiķu atzītākajiem albumiem rokmūzikas vēsturē, ierindojoties 13. vietā Rolling Stone žurnāla 500 Greatest Albums of All Time sarakstā, kā arī 2006. gadā tas tika pievienots ASV Nacionālajam ierakstu reģistram.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstījis Lū Rīds, izņēmumi ir minēti.
Lauku blaktene
Lauku blaktene, tīruma blaktene jeb ēzeļu puķe (la) ir 30—50 cm augsts, daudzgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs, klāts ar dziedzermatiņiem. Mietsakne koksnaina, gara, mazzaraina. No īsa, daudzgalvaina sakneņa atiet vairāki stāvi vai pacili, gludi vai dzeloņaini stumbri, kuri pie pamata bieži vien ir violeti sarkani. Lapas pamīšus, ar pielapēm, stumbra apakšdaļā trīsstarainas, augšdaļā vienkāršas. Ziedi netīri rožaini balti, uz īsa kāta seglapu žāklēs pa 2 vai vairākiem un izveido blīvu ziedkopu. Zied no jūnija līdz augustam.
Augs savvaļā izplatīts Eiropas austrumdaļā un Āzijas rietumdaļā. Latvijā aug visā teritorijā. Aug sausās pļavās, ceļmalās un smiltājos. Augam raksturīga specifiska, visai nepatīkama smaka.
Blakteņu sakņu novārījumu un tinktūru lieto zarnu darbības regulēšanai, hemoroīdu ārstēšanai un kā diurētisku līdzekli.
Labākais operatora darbs (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākais operatora darbs" jeb "Oskara" balva labākajam operatora darbam tiek pasniegta katru gadu. No 1939. gada līdz 1967. gadam balva tika piešķirta gan melnbalto filmu, gan krāsaino filmu operatoriem pēc tam abas kategorijas apvienoja jo melnbaltās filmas praktiski vairs netika ražotas.
Mets Deimons
Metjū Peidžs Deimons (en; dzimis ) ir amerikāņu kinoaktieris un scenārists. 1998. gadā viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas un Zelta globusa balvas par scenāriju filmai "Krietnais Vils Hantings" (kopā ar Benu Afleku).
Pazīstamākās filmas, kurās ir tēlojis Mets Deimons, ir "Krietnais Vils Hantings" (1997), "Glābjot ierindnieku Raienu" (1998), "Dogma" (1999), "Talantīgais misters Riplijs" (1999), visās trīs kriminālkomēdijas par Oušena bandu daļās (2001, 2004, 2007), filmu sērijā par superaģentu Džeisonu Bornu (2002, 2004, 2007), "Atkritēji" (2006). Mets Deimons ir pazīstams filantrops, iesaistījies virknē labdarības projektu, tai skaitā ārpus ASV — Āfrikā, Haiti.
2007. gadā Metam Deimonam uzstādīta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Piļskolns (nozīmju atdalīšana)
Piļskolns var būt:
Emo subkultūra
Emo (izrunā kā īmo) ir 2000. gados slavu ieguvusi jauniešu subkultūra, kuras pārstāvji parasti ir pusaudžu vecumā (14 līdz 19 gadiem). Termins "emo", kas ir saīsinājums vārdam emotional, radies jau 1983. gadā. Visbiežāk emo pārstāvji klausās rokgrupas kā My Chemical Romance, Paramore, Brand New, Taking Back Sunday, Dashboard Confessional.
PSSC 2
PSSC 2 jeb Pico-Satellite Solar Cell Testbed 2 ir ASV pikopavadonis, kas palaists orbītā no kosmoplāna Space Shuttle pēdējā lidojumā STS-135 2011. gadā. Tas ir daļa no Gaisa spēku tehnoloģiju demonstrācijas programmas.
Pavadonī uzstādīti divi eksperimenti: Miniature Tracking Vehicle (MTV), un Compact Total Electron Content Sensor (CTECS). MTV ir četri miniatūri cietās degvielas raķešdzinēji, kas paredzēti orbītas paaugstināšanai vai pazemināšanai. CTECS paredzēts jonosfēras blīvuma pētījumiem. Tam ir arī vairākas attēlu uzņemšanas kameras.
PSSC 2 tika palaists 15:29:03 UTC no Kenedija kosmosa centra, atrodoties kosmoplāna Atlantis kravas telpā. Atlantis veica Starptautiskās kosmosa stacijas apgādes misiju. Dienu pēc atvienošanās no stacijas, 20. jūlijā 07:54 UTC tika izmests no konteinera kosmoplāna kravas telpā.
Viens no MTV dzinējiem tika iedarbināts 4. novembrī 1530 UTC, orbītu paaugstinot no 90,9 min, 317 x 319 km līdz 91,0 min, 316 x 329 km, kā rezultātā noiešana no orbītas tika paildzināta par četrām dienām.
Markovas pilskalns
Markovas pilskalns atrodas Latgalē, Augšdaugavas novada Naujenes pagastā, starp Markovas un Slutišku sādžām. Pilskalns atrodas pie Putānu upītes veidotas Daugavas senlejas sāngravas, tās kreisajā krastā.
Markovas pilskalns ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Pilskalna ierīkošanai izmantota grūti pieejama vieta, ko no vienas puses norobežo upītes grava. Apmēram 40 m augstais, nelielais pilskalns mākslīgi norobežots ar diviem vaļņiem un grāvjiem. Tas datējams ar 2. gadu tūkstoša beigām un 1. gadu tūkstoti p.m.ē. Pilskalns atrodas tuvu Daugavas krastam - tā laika galvenajam tirdzniecības ceļam.
Pilskalns atrodas Daugavas loku dabas parka teritorijā, to iespējams apmeklēt, izejot Markovas izziņas taku. Apmeklētāju ērtībām pie pilskalna izveidots stāvlaukums.
Cilvēka krūškurvis
Krūškurvis (Thorax) apņem un pasargā tajā esošos iekšējos orgānus, kā arī tieši ir iesaistīts elpošanas mehānismā. Krūškurvī atrodas krūšu dobums, kurā ir plaušas, sirds, barības vads, traheja, nervi un lielie asinsvadi.
Uzbūve
Krūškurvi veido krūšu daļas skriemeļi, 12 pāri ribu, krūšu kauls, kā arī muskulatūra, tam ir četras sienas un divas atveres:
Forma
Parasti krūškurvja forma ir koniska un tas ir nedaudz saplacināts priekšas — muguras virzienā. Šī forma ir atkarīga no vairākiem faktoriem — dzimuma, vecuma, mehāniskās ietekmes, muskulatūras attīstības. Muskulatūras attīstība veicina visu krūškurvja izmēru palielināšanos. Vislielākais krūškurvja apkārtmērs ir 8. ribas līmenī. Pieaugušam vīrietim šis apkārtmērs sasniedz pusi no auguma garuma. Sievietei krūškurvis ir īsāks un platāks nekā vīrietim.
Mihails Ziziļevs
Mihails Ziziļevs (dzimis ) ir Latvijas futbolists, pussargs. FK Ventspils sastāvā trīsreiz kļuvis par Latvijas čempionu un vienu reizi ieguvis Latvijas kausu. Lielāko karjeras daļu ir pavadījis Daugavpils klubos.
Karjeras noslēgumā spēlēja Lietuvas klubā Klaipēdas "Granitas", kuru pārstāvot saņēma diskvalifikāciju par saistību ar spēļu sarunāšanas skandālu.
Aizvadījis divas spēles Latvijas izlasē.
Krūšu kauls
Krūšu kauls (sternum) ir iegarens, plakans kauls, kas atrodas gandrīz vertikāli krūškurvja priekšējā virsmā. Tas ar skrimšļiem pievienojas ribu kauliem, piešķirot krūškurvim formu un palīdz pasargāt plaušas, sirdi un lielos asinsvadus no traumām un ievainojumiem.
Uzbūve
Krūšu kauls izveidojas septiņu ribu pāru skrimšļu priekšējo galu saplūšanas rezultātā. Šim kaulam izšķir trīs daļas:
Kaula daļas savā starpā savienojas ar skrimšļa plātnītēm (synchondrosis sternalis superior et inferior). Vecumā šie skrimšļa savienojumi pārkaulojas un izveido kaulu saaugumu. Krūšu kaula platākā daļa ir rokturis, kura augšējā malā ir jūga ierobs (incisura jugularis), bet abpus tam atrodas atslēgas kaula ierobi (incisura clavicularis dexter et sinister). Roktura sānu malās ir pirmās ribas ierobs (incisura costalis prima), ar kuru saaug pirmās ribas skrimslis, veidojot pirmās ribas sinhondrozi (synchondrosis costae primae). Otrās ribas ierobs atrodas uz robežas starp krūšu kaula rokturi un ķermeni. Uz krūšu kaula ķermeņa sānu malām ir 5 pāri ribu ierobu. Šķēpveida izaugums pēc formas ir ļoti daudzveidīgs. Tas var atgādināt gan mēli, gan zobenu. Tas var būt paplašināts, izliekts, sadalīts, nereti tajā ir atvere. Pie tā piestiprināts vēdera taisnais muskulis.
2002. gads
2002. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās otrdienā.
Šis gads bija:
Arejs (dievs)
Arejs (sengrieķu Ἀρης) bija sengrieķu kara dievs, Zeva un Hēras dēls, viens no Olimpa dieviem. Arejs bijis agresīvs, nežēlīgs, cietsirdīgs dievs, tam bijusi raksturīga arī nodevība. Homērs savos darbos Areju dēvējis ne tik par "spēcīgo", "milzīgo", "ātro", bet arī "kaitīgo", "trakojošo", "nodevīgo", "asinīm notriepto" u.tml., savukārt Sofokls Areju nosaucis par "nicināto" dievu un aicinājis citus dievus Areju iznīcināt.
Arejs sākotnēji bijis htonisks dievs, taču par to liecina tikai nedaudzas saglabājušās Areja tēla iezīmes (piemēram, mīts par Areja un kādas erīnijas radīto pūķi, ko nogalina Kadms).
Domājams, Areja tēla izcelsme nav saistāma ar Grieķiju, bet gan ar etruskiem un arī Trāķiju. Par to liecina, piemēram, Homēra eposi un Ovidija darbi, kur "kareivīgo barbaru" apdzīvotā Trāķija nosaukta par Areja dzimto vietu.
Arejs bija iemīlējies Afrodītē - mīlas, auglības, dzīvības un skaistuma dievietē, dieva Hēfaista sievā. Afrodītei un Arejam bija vairāki bērni: Eross, Foboss, Deimoss, Harmonija, Anteross, Himērs.
Senajā Romā Arejs tika identificēts ar Marsu.
Perevaļska
Perevaļska ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, Perevaļskas rajona administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos 45 km no apgabala centra Luhanskas, ietilpst Alčevskas-Stahanovas aglomerācijā (kopā 513 000 iedzīvotāju (2001) ).
Vēsture
Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 1889. gadu, kad valsts padomnieks Kazimirs Mscihovskis tagadējās pilsētas robežās nopirka 550 desetīnas zemes un ierīkoja pirmās divas akmeņogļu šahtas. Šahtas, kā arī pie tām izaugušo strādnieku ciematu nodēvēja par Selezņivskijrudniku (Селезнівський Рудник) pēc tuvākā ciema Selezņivkas. 1924. gadā ciematu pārdēvēja par Parizka Komuna (Паризька Комуна) par godu Parīzes komūnai, bet 1938. gadā tam piešķīra pilsētas statusu un pārdēvēja iedzīvotāju sadzīvē lietotajā akronīmā Parkommuna (Паркоммуна). Vēlākos gados pilsēta tika pakļauta Komunarskas pilsētas padomei. 1964. gadā tā tika izdalīta kā patstāvīga pilsēta, pārdēvēta tagadējā vārdā, bet 1965. gadā kļuva par rajona centru.
Horhe Luiss Borhess
Horhe Fransisko Isidoro Luiss Borhess (es; dzimis, miris ) bija Argentīnas rakstnieks, esejists, dzejnieks un tulks. Borhess uzrakstīja salīdzinoši maz, bet kritiķi viņa darbus vērtēja ļoti augsti. Slavenākie Borhesa darbi ir "Izdomājumi" (Ficciones, 1944) un "Alefs" (El Aleph, 1949).
Biogrāfija
Horhe Luiss Borhess ir dzimis 1899. gadā Buenosairesā. Viņa tēvs bija Horhe Giljermo Borhess Aslams (Jorge Guillermo Borges Haslam), bet māte — Leonora Asevedo Svaresa (Leonor Acevedo Suárez). Tēvs bija jurists un psiholoģijas skolotājs. Bērnībā Horhes ģimene dzīvoja Buenosairesas apkaimē Palermo. Līdz 11 gadu vecumam Horhe Luiss Borhess mācījās mājās. Šajā laikā brīvi pārvaldīja ne tikai spāņu, bet arī angļu valodu.
1914. gadā Borhesu ģimene pārcēlās uz Šveices pilsētu Ženēvu, kur Horhe Luiss ar māsu uzsāka mācības Ženēvas koledžā. Šajā laikā Horhe sāka mācīties arī franču valodu. 1918. gadā viņš absolvēja koledžu un ieguva bakalaura grādu. Tā kā tajā laikā Argentīnā bija nemieri, tad ģimene nolēma, ka paliks Eiropā, līdz beigsies Pirmais pasaules karš. Nākamo trīs gadu laikā viņi dzīvoja dažādās pilsētās: Lugāno, Barselonā, Palmā, Seviljā un Madridē. Šveicē Borgess ļoti iespaidojās no Artūra Šopenhauera un Gustava Meirinka darbiem, bet Spānijā no Gijoma Apolinēra un Filipo Tomāzo Marineti darbiem. Tie vēlāk kalpoja par iedvesmas avotu pašam.
1921. gadā Borhesu ģimene atgriezās Argentīnā. Sākumā bija grūti iedzīvoties, jo bija grūti atrast darbu zemās kvalifikācijas dēļ. Nebija arī draugu. Bet ar laiku viņš sāka publicēt savus dzejoļus un esejas sirreālisma žurnālos. 1930. gados sāka strādāt par bibliotekāru un pasniedzēju. 1938. gadā nomira Borhesa tēvs. Tā paša gada Ziemassvētku vakarā arī pašu Horhi Luisu Borhesu skāra nelaime. Viņš sasita galvu un nonāca slimnīcā. Tur viņš bija tuvu nāvei asins saindēšanās dēļ.
1950. gados Borhess pilnībā kļuva akls. Par viņa palīdzi rakstniecībā kļuva Borhesa māte. 1955. gadā Borhess kļuva par Argentīnas Nacionālās bibliotēkas vadītāju un literatūras profesoru Buenosairesas Universitātē. 1961. gadā izpelnījās starptautisku uzmanību, kad ieguva literatūras balvu Prix Formentor, kuru togad ieguva arī Semjuels Bekets. Borhess nomira 1986. gadā, 86 gadu vecumā, Ženēvā no aknu vēža.
Ilūkste
Ilūkste ir pilsēta Sēlijas dienvidaustrumos, Augšdaugavas novadā, agrākais Ilūkstes apriņķa un Ilūkstes novada centrs. Izvietojusies Ilūkstes upes abos krastos autoceļu P70 un P72 krustojumā 204 kilometru attālumā no Rīgas.
Ilūkste ir viens no Sēlijas kultūras centriem. Ilūkstē ir vairākas izglītības iestādes, sporta un mūzikas skola, darbojas kultūras centrs, bibliotēkas, bērnu un jauniešu centrs. Tajā ir gan interešu pulciņi, gan novadpētniecības muzejs, darbojas 232. Ilūkstes mazpulku organizācija. Atzīmējama vēl viena nevalstiska organizācija — dienas centrs “Fēnikss” cilvēkiem ar īpašām vajadzībām.
Ilūkstes vēsturiskajā centrā atrodas triju konfesiju dievnami — katoļu, pareizticīgo un atjaunotā luterāņu baznīca (Latvijas PSR laikā tajā atradās sporta skola).
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka Ilūkstes apkārtnē atradies 1251. gadā minētais Alektenes pilsnovads. Kā apdzīvota vieta tā sākusi veidoties 16. gadsimta sākumā Livonijas ordeņa Daugavpils komturejai piederošajā Sēlijas daļā no iedzīvotājiem, kas uz šejieni pārcēlās pēc lietuviešu iebrukumā izpostītā Pobežas miesta. Rakstos pirmoreiz minēta 1559. gadā kā mazs miestiņš Ilūkstes upes labajā krastā, kas pēc ordeņa likvidācijas pārgāja bruņinieka Kaspara Zīberga īpašumā un ietilpa Pilskalnes (Šlosbergas) muižas teritorijā.
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes nodibināšanas 1567. gadā Ilūkstē uzcēla luterāņu baznīcu un latīņu skolu 1596. gadā. Glābdamies no represijām, no Krievijas ieradās vecticībnieki. Ilūkstes muižnieks Bērtulis Zībergs (Bartold von Syberg zu Wischling, dzimis 1572) deva patvērumu no Rīgas izraidītiem jezuītiem, kas veica rekatolizāciju abpus Daugavai un 1690. gadā šeit uzcēla koka katoļu baznīcu. Laikā no 1754. līdz 1769. gadam jezuīti uzcēla Ilūkstē baznīcu ar diviem augstiem torņiem, kas tajā laikā bija viena no lielākajām Latvijā.
Pateicoties savai atrašanās vietai ceļu no Sēlijas vidienes, Lietuvas, Baltkrievijas un Daugavpils krustojumā Ilūkste sāka veidoties kā tirdzniecības centrs un pēc pievienošanas Krievijas impērijai 1798. gadā bija Ilūkstes pilskunga tiesas (Hauptmannschaft Illuxt) centrs. 1816. gadā uzcēla uniātu baznīcu. Pēc 1819. gada teritoriāli administratīvās reformas tā kļuva par Ilūkstes apriņķa centru. Miestā apmetās daudz ebreju tirgotāju. Katru gadu janvārī un augustā šeit notika gadatirgi, 1840. gadā garām miestam izbūvēja veco Pēterburgas—Varšavas lielceļu, 1873. gadā dzelzceļa līniju Dinaburga—Tilzīte. 1861. gadā uniātu baznīcu nodeva pareizticīgajiem. 1861.—1865. gadā uzcelta jauna luterāņu baznīca. 1892. gadā Ilūkstes miestam piešķīra ierobežotas pašvaldības tiesības. 1910. gadā atklāja Ilūkstes skolotāju institūtu ar krievu mācību valodu, ko Pirmā pasaules kara laikā pārcēla uz Jaroslavļu. Pēc Vācijas karaspēka Kurzemes ofensīvas 1915. gadā Ilūkste ilgāku laiku atradās uz pašas kaujas līnijas, vairākkārt gāja no rokas rokā un tālab te nebija palicis neviena vesela nama. 1917. gadā Ilūkste ieguva pilsētas tiesības, tomēr tā vairs neatguva savu agrāko nozīmi. Sagrautas bija arī visas baznīcas, ieskaitot lielo katoļu baznīcu, kas pēc kara vairs netika atjaunota un 1921. gadā katoļiem piešķīra bijušo uniātu (grieķu katoļu) baznīcu, kas tika pārbūvēta.
Pēc Latvijas Republikas izveidošanas 1927. gadā uzcēla tagadējo Ilūkstes 1. vidusskolu, kuras atklāšanā piedalījās toreizējais izglītības ministrs Rainis. Viņam par godu pie skolas 1990. gadā uzstādīja tēlnieka Folkmaņa veidotu pieminekli.
Ģeogrāfija
Ilūkste atrodas Augšzemes augstienes Ilūkstes pauguraines ziemeļaustrumu malā pie robežas ar Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumu. Pilsēta izvietojusies Ilūkstes upes krastos Ilūkstes-Eglaines senlejas nogāzēs. Pilsētai pieder arī neliela platība Daugavas ielejā. Ilūkstes upes platums pilsētā ir ap 8 m, dziļums 1,2 m. Pilsētā uzstādināts dzirnavezers (2,5 ha). No upes, kuru senāk sauca par Luksti un kura līkumo cauri lukstu pļavām, varētu būt cēlies arī pilsētas nosaukums. Divu kilometru attālumā no Ilūkstes uz Subates pusi ir dabas liegums ‘’Pilskalnes Siguldiņa’’, kas atrodas ledāju kušanas ūdeņu veidotā subglaciālā gultnē ar vairākiem ezeriņiem, ko savieno Dubupīte.
Ilūkste robežojas ar Pilskalnes pagastu ziemeļrietumu pusē un Sventes pagastu dienvidaustrumu pusē. Aiz pilsētas dienvidrietumu robežas izbūvēts autoceļa P70 Daugavpils-Subate posms. Ilūkstē sākas autoceļš P72 uz Biržiem (Jēkabpili).
Iedzīvotāji
ledzīvotāju skaits strauji pieauga 19. gadsimta 2. pusē un 20. gadsimta sākumā. 18. gadsimta 1. pusē pilsētā dzīvoja poļi, ebreji, krievi un vācieši. Pēc Pirmā pasaules kara strauji pieauga latviešu īpatsvars, bet pēc Otrā pasaules kara atkal palielinājās krievu īpatsvars. ledzīvotāju sastāvs vienmēr ir bijis daudznacionāls. Te dzīvo latvieši un poļi, kā arī samērā daudz ir krievu un baltkrievu. Samazinoties iedzīvotāju dabiskajam pieaugumam, iedzīvotāju skaitam ir tendence samazināties.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Baldriānu dzimta
Baldriānu dzimta (Valerianaceae) sastāv no 17 ģintīm ar vairāk nekā 400 sugām. Baldriānu ģints (Valeriana) aptver ap 200 sugu, kuras izplatītas aukstajos un mērenajos Eirāzijas, Ziemeļamerikas un Dienvidāfrikas apgabalos. Īpaši liela šīs ģints daudzveidība ir Andu kalnos Dienvidamerikā (ap 40% no kopējā sugu skaita). Vidusjūras apgabals un Tuvie Austrumi ir baldriņu ģints (Valerianella) izplatības centrs. Šajā ģintī ir ap 80 sugām. Vidusjūras apgabalā sasopamas arī Kentrantu (Centranthus) un Fediju jeb Āfrikas baldriānu (Fedia) ģintis.
Mūsdienu taksanomiskās sistēmas, piemēram, segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma (APG) baldriānu dzimtu neizdala kā atsevišķu taksonu, un tās ģintis ir klasificētas Kaprifoliju dzimtā (Caprifoliaceae).
Apraksts
Baldriānu dzimtas pārstāvji pielāgojas dzīvei visdažādākajās vidēs: no augstkalnu un tundru aukstajiem apgabaliem līdz svelmainiem tuksnešiem, no kailām klintīm līdz mitrajiem purviem. Baldriāni var būt viengadīgi vai daudzgadīgi. Tie ir gan lakstaugi, gan puskrūmi un krūmi. Andu kalnu ziemeļu daļā baldriāni veido krūmus līdz 2,5 m augstumam. Baldriānu lapām ir visdažādākās formas. Parasti tās ir bez kātiņiem un pie stublāja piestiprinās ar savu pamatni. Baldriāni ir gan viendzimuma, gan divdzimumu augi. Ziedi parasti ir sīki un veido ziedkopas. Augļi — sausi, riekstveidīgi, viegli izsējas ar vēju.
Gandrīz visi daudzgadīgie baldriānu dzimtas pārstāvji izdala specifisku smaržu un tiem ir rūgtena piegarša. Tas izskaidrojams ar to, ka augu ēteriskās eļļas satur baldriānskābi, kamparu, vanerolu, kā arī specifiskus alkaloīdus un hatinīnu. Tāpēc šiem augiem ir nomierinoša, tonizējoša un stimulējoša iedarbība, kas ļauj tos plaši pielietot medicīnā. Ārstniecisko baldriānu kā ārstniecisku līdzekli pazina jau senajā Grieķijā (Dioskorīds), un Romā (Plīnijs). Kopš seniem laikiem no baldriānu dzimtas augiem gatavoja arī dažādas smēres un smaržas. Īpaši pazīstamas bija nardes, kas tika gatavotas no šīs dzimtas augiem. Īpaši pazīstama bija Indijas (īstā) narde, kuru gatavoja no Himalajos augošā Nardostaha (Nardostachys), kurš kā augstvērtīgs augs tika arī kultivēts. Eiropā bija izplatīta ķeltu narde. To gatavoja no Alpos augošā Ķeltu baldriāna (Valeriana celtica). Šo augu herbāriji smaržoja arī pēc 100 gadiem. Dienvideiropā un Centrālamerikā baldriānu dzimtas augus lieto arī pārtikā. Eiropā uzturā lieto lapas, Amerikā - saknes. Šīs dzimtas augi plaši tiek kultivēti arī dekoratīvos nolūkos.
Sistemātika
Aplūkojot baldriānu dzimtu, kā atsevišķu taksonu, tajā ir klasificētas šādas ģintis: Latvijā baldriānu dzimta ir pārstāvēta ar 2 ģintīm un 4 sugām:
Akmens, šķēres, papīrīt's
Akmens, šķēres, papīrīt's ir spēle, kurā piedalās divi vai vairāki cilvēki. To parasti spēlē, lai noskaidrotu uzvarētāju starp tiem. Šī spēle bieži tiek lietota kā atlases metode, lai pēc nejaušības principa tiktu noskaidrota persona kādam īpašam uzdevumam, līdzīgi, kā monētas mešana vai salmiņu vilkšana. Tikai, atšķirībā no patiešām nejaušas atlases, šo spēli spēlējot vairākas reizes, var jau iepriekš paredzēt, kuru no elementiem (akmeni, šķēres vai papīrīti) uzliks pretinieks.
Spēle ir radusies Ķīnā un izplatījusies, pieaugot saskarsmei ar Austrumāziju, laika gaitā izveidojoties dažādiem spēles variantiem.
Francijas rokasbumbas izlase
Francijas rokasbumbas izlase ir komanda, kas pārstāv Franciju starptautiskās rokasbumbas spēlēs.
Francijas izlase ir piedalījusies astoņās olimpiskajās spēlēs (1992, 1996, 2000, 2004, 2008,, , ). Vislabākos panākumus tā sasniedza 2008. gadā Pekinā kā arī 2012. gadā Londonā un 2020. gadā Tokijā, kad kļuva par olimpiskajiem čempioniem. 2008. gada finālā tika uzvarēta Islandes izlase, kuras sastāvā spēlēja latviešu izcelsmes spēlētājs Aleksandrs Pētersons. Vēl 1992. gadā Barselonā tika izcīnīta bronzas medaļa, bet 2016. gadā Riodežaneiro — sudrabs.
Pilskalns (nozīmju atdalīšana)
Pilskalns var būt:
Indijas Kosmosa pētījumu organizācija
Kopš 2010. gada ISRO saņem palielinātu valdības finansējumu nesējraķešu un pavadoņu pētniecībai, paredzēts izstrādāt kosmosa kuģi cilvēka nogādāšanai orbītā.
Klāvs Sedlenieks
Klāvs Sedlenieks ir latviešu sociālantropologs, Rīgas Stradiņa universitātes Komunikācijas studiju nodaļas docents, RSU maģistrantūras programmas "Sociālā antropoloģija" vadītājs, viens no Latvijas Antropologu biedrības dibinātājiem, Eiropas sociālantropologu biedrības biedrs.
Okeānijas Nāciju kauss
Okeānijas Nāciju kauss ir svarīgākais nacionālo izlašu turnīrs futbola komandām, kas ietilpst OFC. Pirmie divi turnīri notika 1973. un 1980. gadā. Tad turnīru atjaunoja 1996. gadā un kopš tā laika tas notiek ik pēc 2 gadiem. Nāciju kausu ir ieguvušas trīs izlases - Austrālija (4),Jaunzēlande (5) un Taiti (1). 2006. gadā Austrālija izstājās no OFC. 2020. gadā paredzētā Okeānijas Nācijas kausa izcīņa tika atcelta, sakarā ar Covid-19 Pandēmijas izplatīšanos.
Kristena Stjuarta
Kristena Stjuarta (en; dzimusi Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise. Vislabāk pazīstama ar lomu vampīru filmu sērijā "Krēsla". Vēl ir filmējusies tādās filmās kā "Baiļu istaba", "Zatura. Piedzīvojumi kosmosā", "Sieviešu valstībā", "Vēstneši", "Piedzīvojumu zeme", "The Runaways", "Sniegbaltīte un mednieks" un "Ceļā". Par lomām ir saņēmusi vairākas balvas, visvairāk — par Bellas Svonas lomu filmā "Krēsla". 2012. gadā tikusi atzīta par vislabāk pelnošāko Holivudas aktrisi.
Klāvs Sedlenieks
Dzīvesgājums
1999. gadā bija viens no Latvijas Antropologu biedrības (LAB) dibinātājiem. 2001. gadā kļuva par lektoru Rīgas Stradiņa universitātes Komunikācijas studiju katedrā. 2005. gadā ieguva Fulbraita stipendiju, lai stažētos Ņujorkas pilsētas universitātes (City University of New York) Pēcdiploma centrā (CUNY, Graduate Centre). 2007. Rīgas Stradiņa universitātē dibināja pirmo sociālās antropoloģijas mācību programmu (maģistrantūras līmenī). Regulāri devās uz Balkāniem, pētīt melnkalniešu kultūru un sabiedrību, publicējies par sociāli akūtām tēmām Latvijas presē, piedalījies sociālos pētījumos. 2009. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Antropologu biedrības valdes priekšsēdētāju.
Zinātniskā darbība
Pētnieciskās intereses: politikas, ekonomikas antropoloģija, dzimtes (gender) studijas, miermīlīgo sabiedrību antropoloģija, bijusī Dienvidslāvija. Pēta kultūras iezīmes, kuras veicina miermīlīgu sadzīvi un nevardarbīgu konfliktu risināšanu 1994. gadā kā pirmais Latvijas augstskolu vēsturē sāka lasīt lekcijas sociālajā antropoloģijā toreizējā Medicīnas akadēmijā.
Velga Krile
Velga Krile (dzimusi, mirusi ) bija latviešu dzejniece un dramaturģe.
Dzeja
Velgas Kriles pirmā publikācija — dzejolis "Runča grēksūdze mazajai" publicēts Valkas rajona laikrakstā "Darba Karogs" 1959. gada 23. jūlijā. Viņas dzīves laikā iznāca septiņi krājumi. Velgas Kriles maksimālisms dzejā ir radniecisks O. Vācieša, A. Aizpurietes un V. Belševicas dzejai. Pēdējais dzejnieces pašas sastādītais krājums ir "Sikspārnis. Rekviēms". Turpmākos krājumus un izlases sastādījusi dzejnieces māsa Antra Krile.
Pilskalne
Pilskalne var būt:
Staudži
Staudži var būt:
The Velvet Underground
The Velvet Underground ir amerikāņu rokgrupa, kas pirmoreiz bija aktīva no 1965. gada līdz 1973. gadam. Grupas vislabāk zināmie dalībnieki ir Lū Rīds un Džons Keils, kuri no grupas vēlāk aizgāja, lai uzsāktu veiksmīgu solokarjeru. Lai arī grupa savas darbības laikā neguva nekādus vērā ņemamus panākumus, to daudzi kritiķi ir atzinuši kā vienu no 20. gadsimta 60. un 70. gadu svarīgākajām un ietekmīgākajām grupām, kas ir iespaidojusi daudzus vēlākos mūziķus.
Vēsture
Grupa tika izveidota 1965. gadā. Tās sākotnējie dalībnieki bija Lū Rīds un Džons Keils. Abus mūziķus tolaik interesēja dažādas parafīlijas (seksuālās novirzes). Tas bija cēlonis grupas nosaukuma izvēlei — nosaukums tika ņemts no Maikla Leita darba The Velvet Underground, kas bija par ASV pagrīdes netradicionālo seksa dzīvi.
Pirmais grupas albums The Velvet Underground & Nico tika ierakstīts 1966. gada pavasarī. Grupas tobrīdējais menedžeris Endijs Vorhols ieteica pirmā albuma ierakstā iekļaut arī mūziķi Niko. Lai arī grupa pret šo ideju izturējās noraidoši, sadarbība ar Niko tika uzsākta, un grupa savu debijas albumu izdeva 1967. gadā.
Albums, iegūstot vietas ASV Billboard albuma topa otrajā simtniekā, bija komerciāli neveiksmīgs, tas gan tika pamanīts tā satura dēļ. The Velvet Underground albumā iekļautā dziesmu tematika galvenokārt bija par narkotikām un parafilijām, ietverot to tā brīža rokmūzikai vēl nepieredzētā līmenī. Tas arī daļēji bija par iemeslu sliktajiem pārdošanas rādītājiem, jo daudzi mūzikas ierakstu veikali albumu atteicās pārdot un daudzi plašsaziņas līdzekļi — albumu reklamēt. Turklāt grupai bija izteikts eksperimentāls skanējums, kas 1960. gados ne katram rokmūzikas klausītājam bija pieņemams.
Pēc pirmā albuma izdošanas Vorhols tika atlaists un arī Niko grupu pameta. The Velvet Underground 1968. gada pašā sākumā izdeva savu otro studijas albumu White Light/White Heat. Tā skanējums bija vēl raupjāks un asāks nekā pirmajam albumam un rādītāji topos vēl sliktāki (Billbord topā — 199. vieta). Neilgi pēc albuma izdošanas starp Rīdu un Keilu pieauga mākslinieciskās nesaskaņas, un trešais grupas albums The Velvet Underground jau tika ierakstīts bez Keila piedalīšanās. Keila aiziešana ietekmēja albumā iekļauto mūziku. Rīds pirms tam bija vēlējies ierakstīt skaņdarbus, kas būtu daudz tuvāki popmūzikai (tas arī bija būtiskākais konflikta iemesls ar Keilu), mūzika šajā albumā bija kļuvusi radiostacijām daudz draudzīgāka nekā grupas iepriekšējos ierakstos. Albumā bija vērojama arī folkroka ietekme. Kopumā albums The Velvet Underground neizrādījās komerciāli veiksmīgāks kā grupas iepriekšējie albumi, un tas spēja pakāpties tikai līdz 197. vietai Billboard topā.
Neapmierināts ar mūzikas klausītāju un kritiķu vēso interesi par The Velvet Underground mūziku un neredzot grupai nākotni, Rīds 1970. gadā pameta grupu. Viņš bija tobrīd daļēji paspējis ierakstīt The Velvet Underground ceturto studijas albumu Loaded, kas tika izdots tā gada septembrī un bija pilns ar lipīgām, popmūzikai vēl tuvākām dziesmām. Albums vispār neiekļuva Billboard topā.
The Velvet Underground pēdējais albums Squeeze tika izdots 1973. gada septembrī. Tobrīd grupu bija pametuši gandrīz visi tās pamatsastāva dalībnieki, un albumu praktiski sakomponēja Dags Jūls viens pats. Squeeze gan fanu, gan kritiķu aprindās tika uzņemts ļoti negatīvi un arī līdz šim ir visvairāk kritizētais The Velvet Underground albums.
Grupa 1973. gadā oficiāli beidza pastāvēt. Vēlāk gan notika vairākas atkalapvienošanās 1990. gados, tomēr tās izpaudās kā grupas dalībnieku koncertuzstāšanās, ne jaunu mūzikas materiālu veidošana.
22. jūnijs
22. jūnijs ir gada 173. diena pēc Gregora kalendāra (174. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 192 dienas.
Vārda dienas
Laimdots, Laimiņš, Ludmila
Bārli ezers
Bārli ezers (en) ir periodiski izžūstošs sālsezers Austrālijas rietumu daļā, Rietumaustrālijas štatā.
1869. gadā atklājis Džons Forests, meklējot pazudušo Ludviga Leihharda ekspedīciju. 19. martā viņa ekspedīcija iemaldījās purvājos ezera gultnē un maldījās pa ezera gultni gandrīz nedēļu. 25. martā grupa sasniedza nelielu pauguru un no tā bija redzams, cik liels šis ezers patiesībā ir. Nosaukts par godu Rietumaustrālijas koloniālajam sekretāram Frederikam Bārli.
Brūklene
Brūklene (la) ir līdz 25 cm augsts, mūžzaļš ēriku dzimtas puskrūms ar ložņājošu sakneni un stāviem, zarainiem stumbriem. Lapas ādainas, eliptiskas, virspusē tumšzaļas, apakšpusē gaišzaļas ar sarkanbrūniem punktiņiem. Ziedi rožaini vai balti, sakopoti nokarenos ķekaros. Zied maijā, jūnijā. Auglis sarkana, sulīga oga, nogatavojas jūlija beigās, augustā.
Savvaļā aug Eirāzijā (izņemot rietumdaļu) un Ziemeļamerikā. Latvijā sastopama visā valsts teritorijā. Aug sausos priežu mežos, izcirtumos, purvos uz ciņiem.
Lietojums
Nogatavojušās ogas ievāc un vai nu ēd svaigas vai no tām gatavo ievārījumu. Brūklenes pievieno arī citu augļu ievārījumiem kā konservantu.
Brūklenes drogas uzlējumu un novārījumu lieto caurejas, reimatisma, podagras ārstēšanai un kā diurētisku līdzekli nierakmeņu ārstēšanai. Tautas medicīnā brūklenes lapas lieto diabēta ārstēšanai. Tibetas tautas medicīnā brūklenes lapu novārījumu lieto gastrītu ārstēšanai.
Pēteris Dombrovskis
Pēteris Dombrovskis ( — ) bija latviešu izcelsmes Austrālijas fotogrāfs, plašāk pazīstams ar Tasmanijas ainām. 2003. gadā viņš bija vienīgais Austrālijas fotogrāfs, kas uzņemts Starptautiskajā fotogrāfijas slavas zālē.
Dombrovskis dzimis Vīsbādenē, Vācijā, latviešu ģimenē. Zināmā dabas fotogrāfa un aktīvista Oļega Truhanas mācekļa Dombrovska uzņemtās Tasmānijas dabas fotogrāfijas - jo īpaši ikgadējā Austrālijas Dabas biedrības kalendārā iekļautās - padarīja attālo un nepieejamo Tasmānijas štatu teritoriju ainas pieejamas sabiedrībai. Dombrovskis 1977. gadā nodibināja West Wind Press un drīz sāka izdot kalendārus ar attēliem tikai no savas kolekcijas un trāpīgiem komentāriem no ietekmīgākajiem vides nozares profesionāļiem.
Viņa slavenākā fotogrāfija ir "Rīta dūmaka, Rock Island Bend, Frenklina upe", par kuru daži komentētāji uzskata, ka tā spēlēja būtisku lomu Boba Hoka uzvarā 1983. gada federālajās vēlēšanās. Fotogrāfijā atainots Frenklina upes posms, kas tiktu appludināts ierosinātā Frenklina aizsprosta uzcelšanas rezultātā, un tā simbolizēja Frenklina upes vizuālo tēlu strīdīgajā 1982. gada kampaņā "Aizsprostam nē". 2010. gadā šī fotogrāfija profesionālu fotogrāfu aptaujā atzīta par vienu no 40 visu laiku labākajām dabas fotogrāfijām.
Vēlāk, 1983. gadā Dombrovskis kopā ar Dr. Bobu Braunu izdeva grāmatu "Wild Rivers" (Mežonīgās upes), kura ar Gordona un Frenklin upju fotogrāfijām lieliski ilustrēja viņa fotogrāfa talantu.
Feja Danaveja
Dorotija Feja Danaveja (en, dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise par galveno lomu Sidnija Lūmeta režisētajā filmā "Tīkls" (1976). Bijusi nominēta šai balvai vēl par divām filmām — "Bonija un Klaids" (Bonnie and Clyde, 1967) un "Ķīniešu kvartāls" (1974). Desmit reizes bijusi nominēta Zelta globusa balvai, un trīs reizes to arī ir saņēmusi — par galveno lomu filmā "Tīkls" un par otrā plāna lomām Ellis Island (TV miniseriāls, 1984), Gia (TV filma, 1998). Atveidojusi nozīmīgas lomas arī tādās filmās kā "Tomasa Krauna afēra" (The Thomas Crown Affair, 1968), Little Big Man (1970), "Trīs dienas Kondora dzīvē" (1975), Evita Peron (TV filma, 1981), Mommie Dearest (1981), "Dzērājs" (Barfly, 1987), The Twilight of the Golds (1996).
Kamerūnas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā ir uzskaitītas desmit lielākās Kamerūnas pilsētas. Treknrakstā ir izcelta Kamerūnas galvaspilsēta.
Džeroms Deivids Selindžers
Džeroms Deivids Selindžers (en), bieži pazīstams kā '''Dž. D. Selindžers''' (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu rakstnieks. Kopš 1965. gada nav publicējies, bet kopš 1980. gada nav sniedzis publiskas intervijas. Ipaši pazīstams ir viņa 1951. gadā publicētais pirmais romāns "Uz kraujas rudzu laukā" (The Catcher in the Rye).
Dzīvesgājums
Dzimis 1919. gadā Ņujorkā Sola Selindžera un viņa sievas Marijas, dzimušas Džilihas, ģimenē. Viņa ebreju cilmes vectēvs Solomons Salingers bija ieceļojis ASV no Lietuvas. 1936. gadā iestājās Ņujorkas Universitātē, vēlāk studēja Vīnē, kuru pameta īsi pirms Vācijas anšlusa. 1941. gadā satikās ar dramaturga Jūdžīna O'Nīla meitu Ūnu O'Nīlu (vēlāk attiecības izjuka un Ūna apprecējās ar Čārliju Čaplinu).
1942. gadā Selindžeru iesauca ASV armijā un viņš piedalījās Otrajā pasaules karā Eiropā, arī D-dienas operācijā un Ardēnu operācijā. Dienējot armijā, Selindžers tikās ar Ernestu Hemingveju.
1951. gadā viņš publicēja romānu "Uz kraujas rudzu laukā", kurš kļuva par bestselleru, vēlāk tulkots gandrīz visās pasaules kultūrvalodās. Arī mūsdienās katru gadu tas tiek pārdots 250 000 eksemplāros ar kopējo vēsturisko metienu 65 miljoni eksemplāros.
Miris 2010. gadā.
Miljons
Normālformā miljonu pieraksta šādi: 106. SI sistēmā miljona daudzkārtnis ir mega-, piemēram, megavats, megadžouls, megabaits un tamlīdzīgi.
Kādas mērvienības miljono daļu raksta kā 10-6 un tās apzīmēšanai lieto prievārdu mikro-, piemēram, metra miljonā daļa ir mikrometrs (jeb mikrons), grama miljonā daļa ir mikrograms (µg).
Vēsture
Nosaukums cēlies no itāļu valodas vārda (milione), kas atrodams jau 1299. gadā sacerētajā Marko Polo ceļojuma apraksta oriģinālajā nosaukumā Il Milione (t.i. "tūkstošu tūkstotis"). Plašāk lietots Renesanses laika matemātiķu (Pjero Borgi, Luca Pacioli, Nicolas Chuquet) darbos kā apzīmējums tūkstotim tūkstošu (1 000 000).
Briede (nozīmju atdalīšana)
Briede var būt:
Armēnijas karogs
Armēnijas karogs (pazīstams armēņu valodā kā եռագույն, Erraguyn) sastāv no trim horizontālām joslām ar vienādu platumu. Augšējā josla ir sarkana, vidū ir zila, bet apakšā oranža josla. Armēņu karogs ir pieņemts par nacionālo karogu.
Labākais mākslinieka darbs (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākais mākslinieka darbs" jeb "Oskara" balva labākajam mākslinieka darbam tiek pasniegta katru gadu.
905. gads
905. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Potsdama
Potsdama (de, izruna [ˈpɔtsdam]) ir Vācijas pilsēta, Brandenburgas federālās zemes administratīvais centrs. Potsdama atrodas pie Hāfeles upes, aptuveni 24 km uz dienvidrietumiem no Berlīnes. Līdz 1918. gadam Potsdama bija Prūsijas karaļu un Vācijas Impērijas ķeizaru dzīvesvieta. Pilsētas tuvumā atrodas vairāki savstarpēji saistīti ezeri un unikālas kultūrainavas. Potsdamā atrodas arī Sansusī pils, kas ir viena no UNESCO Pasaules mantojuma objektiem Vācijā.
Vēsture
Vēlāk pilsēta kļuva par Hoencollernu rezidences pilsētu. Lielu daļu no piļu kompleksiem uzcēla karaļa Frīdriha Lielā laikā. Slavenākā šai laikā uzceltā pils ir Georga Venceslausa fon Knobelsdorfa celtā Sansusī pils. No 1815. līdz 1918. gadam Potsdama bija Prūsijas Brandenburgas provinces centrs. 1912. gadā darbu uzsāka Bābelsbergas kinostudija, kas kļuva par vienu no pasaules kino centriem. 1914. gadā imperators Vilhelms II Potsdamas Jaunajā pilī parakstīja kara deklarāciju. Otrā pasaules kara laikā Potsdama cieta Sabiedroto uzlidojumos. 1945. gada jūlijā—augustā Cecīlienhofas pilī notika Potsdamas konference, noslēdzot Potsdamas vienošanos un publicējot Potsdamas deklarāciju.
Pēc Otrā pasaules kara, līdz 1990. gadam, Potsdama atradās VDR sastāvā. No Rietumberlīnes to atdalīja Berlīnes mūris. Glīnikes tilts pār Hāfeles upi pie pilsētas Aukstā kara gados kļuva par vietu, kur notika spiegu apmaiņa starp abām pusēm.
Cilvēki
Potsdama ir imperatora Frīdriha III (1831—1888), karaļa Frīdriha Vilhelma III (1770—1840), biologa Ernsta Hekela (1834—1919), dabaszinātnieka Hermaņa fon Helmholca (1821—1894), zinātnieka Vilhelma fon Humbolta (1767—1835), matemātiķa Kārļa Gustava Jēkaba Jakobi (1804—1851), karavīra Haso fon Manteifela (1897—1978), Grieķijas karalienes Prūsijas Sofijas (1870—1932), moldāvu dziedātājas Oļas Tiras (1988), princeses Prūsijas Viktorijas Luīzes (Viktoria Luise von Preußen, 1892—1980), mākslinieka Pētera Veisa (1916—1982), kroņprinča Vilhelma (Kronprinz Wilhelm von Preußen, 1882—1951) un filozofa Vilhelma Vindelbanda (Wilhelm Windelband, 1848—1915) dzimtā pilsēta.
Maiami
Maiami (en, ) ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata dienvidaustrumos. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 409 tūkstoši iedzīvotāju. Savukārt tās aglomerācijā dzīvo 5,55 miljoni iedzīvotāju. Maiami ir piektā lielākā aglomerācija ASV. Maiami dibināta. Tajā laikā pilsētā dzīvoja tikai nedaudz vairāk par 300 cilvēkiem. Pēc 2000. gada tautas skaitīšanas datiem Maiami jau dzīvoja 362 tūkstoši iedzīvotāju, bet, ja vēl pieskaita visas piepilsētas, tad 5,4 miljoni.
Ātrais iedzīvotāju skaita pieaugums pēdējos gados saistīts gan ar iekšējo (no citiem valsts reģioniem), gan ar ārējo (no ārzemēm) migrāciju. Maiami un tās apkārtnē ir daudz iebraucēju no Latīņamerikas un Karību salām, kuri runā spāņu un haitiešu valodā.
Mūsdienās praktiski visām lielākajām korporācijām ir savas filiāles Maiami. Pilsētā notiek regulāras debates saistībā ar tuvumā esošo Kubu, terorisma problēmām, nelegālo imigrāciju un narkotiku izplatību.
Maiami pilsēta un tās apkaime ir izvietota ļoti līdzenā apvidū. Virsmas augstums nepārsniedz 4,5 m virs jūras līmeņa, tomēr pilsētas lielākajā daļā tas sastāda 0,91 m augstumu. Pilsētas teritorijas lielākā daļa atrodas Biskeinas līča piekrastē un dabiskās un mākslīgās salās. Siltā Golfa straume plūst tikai 24 km attālumā no Maiami piekrastes, tāpēc tā padara pilsētas klimatu siltu un maigu.
Maiami klimats ir tropiskais musonu klimats. Maiami no novembra līdz martam bieži ir aukstās frontes, kaut arī kopumā laikapstākļi visu gadu ir silti un ir daudz mitruma. Lielākais nokrišņu daudzums izkrīt vasaras periodā, lietus sezona ilgst no maija līdz septembrim, vasarā ir augsta gaisa temperatūra un mitrums. Pārējā gada laikā temperatūra ir mērena ar nelieliem vēsuma periodiem. Tropisko ciklonu sezona sakrīt ar lietus sezonu, t.i. ilgst no maija līdz septembrim.
Jaunzēlandes futbola izlase
Jaunzēlandes futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Jaunzēlandi starptautiskās futbola sacensībās. Jaunzēlandes futbola izlasi pārvalda New Zealand Football. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1922. gadā pret Austrālijas izlasi. Divas reizes jaunzēlandieši ir piedalījušies FIFA Pasaules kausa finālturnīrā — 1982. un 2010. gadā, taču nespēja tikt ārā no apakšgrupas. Jaunzēlande 10 reizes ir piedalījusies Okeānijas Nāciju kausa izcīņā un ir pieckārtēji Okeānijas čempioni.
Svarcelšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdz 62 kg vīriešiem
2008. gada vasaras olimpisko spēļu svarcelšanas sacīkstēs vīriešiem svara kategorijā līdz 62 kilogramiem uzvaru izcīnija Ķīnas sportists Ksjanksjans Zjans. Sacīkstes noritēja 11. augustā. Sacīkstēs piedalījās 17 sportisti.
Jans Brēgels Vecākais
Jans Brēgels Vecākais (Jan Brueghel de Oude, dzimis 1568. gadā Briselē, miris 1625. gada 13.janvārī Antverpenē) bija renesanses laika flāmu mākslinieks, kurš specializējās kluso dabu un ainavu gleznošanā. Savas prasmes dēļ, kā arī gleznu tematikas iespaidā, Brēgels tika dēvēts par "Samta Brēgelu", "Puķu Brēgelu" un "Paradīzes Brēgelu". Brēgels bija Pītera Brēgela Vecākā otrais dēls; abi Pītera Brēgela Vecākā dēli kļuva par māksliniekiem, taču Jans ieguva lielāku māksliniecisko patstāvību. Brēgels bija arī Rubensa draugs un nereti viņi gleznoja kopā, Rubensam iegleznojot figūras Brēgela dabas skatos (piemēram, gleznā "Ādams un Ieva paradīzē"); šādi Brēgels sadarbojās arī ar citiem māksliniekiem. Arī Jana Brēgela dēls Jans Brēgels Jaunākais bija gleznotājs.
Jans Brēgels vecākais piedzima neilgi pirms tēva nāves, un viņu uzaudzināja vecāmāte. Gleznošanu Brēgels apguva Antverpenē. No 1589. gada līdz 1596. gadam Brēgels apceļoja Neapoli, Romu un Milānu. 1597. gadā Brēgels apmetās Antverpenē, kur tika uzņemts Svētā Lūkas ģildē un kļuva par tās vecāko. 1609. gadā erchercogs Austrijas Albrehts viņu pieņēma par galma gleznotāju. Brēgels nomira Antverpenē no holēras.
DJ
DJ var būt:
Baldones pagasts
Baldones pagasts ir viena no Ķekavas novada administratīvajām teritorijām. No visām pusēm iekļauj Baldones pilsētu, robežojas ar sava novada Ķekavas un Daugmales pagastiem, Bauskas novada Iecavas un Vecumnieku pagastiem, Olaines novada Olaines pagastu un Ogres novada Tomes pagastu.
Reljefa formas
Atomkalns, Caunu pilskalns, Doļkalns, Ezera kalni, Ģediņkalns, Jēzīškalns, Kazu kalni, Lafontēna kalns, Lāčkalns, Morisonkalns, Raudzenes kalns, Riekstukalns, Rubeņkalns, Vanagkalns, Vilšķērstu kalni, Zelta kalni.
Ūdensteces
Bēčupīte, Bērzene, Dobupīte, Kausupīte, Ķekava, Ķežupīte, Meitupe, Mellais strauts, Melnais strauts, Melnais strauts, Milupīte, Misa, Sūnupe, Upmalnieku grāvis, Vilpīte, Zites strauts.
Ūdenstilpes
Cāļu ezers, Dūņu ezers, Kausezers, Liliju ezers, Pakuļezers, Zāļezers.
Purvi
Ceplīšu purvs, Dūņpurs, Ebes purs, Elles pods, Kraukļu purvs, Sausais tīrelis, Siena tīrelis, Stuberleja.
Vēsture
Mūsdienu Baldones pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ibenetes muiža (Gut Gubenshof).
Tagadējais Baldones pagasts veidojies no četriem apkārtnes muižu pagastiem. Pagasti ar vēlētām pagastu valdēm un vēlētiem pagastu vecākajiem izveidojās 1866. gadā.
Pēc 1920. gada agrārās reformas toreizējo Baldones un Mercendorfas pagastu teritorijā esošās muižas tika sadalītas jaunsaimniecībās :Baldones muiža - 35 saimniecībās (461 ha), tās centrs piešķirts Baldones lauksaimniecības biedrībai, Baldones mācītājmuiža - 29 saimniecībās (252 ha), Baldones mežkunga muiža - 10 saimniecībās (162 ha), Mencendarbes muiža - 17 saimniecībās (330 ha).
1924. gadā Baldones un Mercendorfas pagastus apvienoja. Pagasta valde atradās Baldonē, Rīgas ielā 67, pirmais pagasta vecākais (līdz 1940. gadam) bija Jānis Priede. Pagasta māja atradās Rīgas ielā 67 (tagad pilsētas komunālās saimniecības ofiss). Pagasta platība 1935. gadā bija 304 km², pagastā bija 2113 iedzīvotāji, no tiem Baldonē - 307.
1945. gadā pagastā izveidoja Baldones un Mīlupes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Baldonei piešķīra strādnieku ciemata (no 1961. gada pilsētciemata) statusu. 1954. gadā Baldones ciemam pievienoja Mīlupes ciemu, 1963. gadā - Ķekavas ciema kolhozu "Mežvidi" un "Sarkanais daugavietis" teritorijas, 1977. gadā - daļu Baldones pilsētciemata teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu, bet 1991. gadā to likvidēja, pievienojot Baldones pilsētai kā tās lauku teritoriju. 2008. gadā Baldones pilsēta ar lauku teritoriju tika reorganizēta par Baldones novadu. 2010. gada 28. janvārī Baldones lauku teritorija pārdēvēta par Baldones pagastu.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas pagastā ir bijušie muižu centri Vārpas, Mencendarbe un Pulkarne ar nedaudz vairāk kā simts iedzīvotājiem.
LSDSP vēsture
Sociāldemokrātiskā kustība mūsdienu Latvijas teritorijā sākās līdz ar latviešu kā politiskas nācijas veidošanās uzplaukumu, intensīvo industrializāciju un rūpniecības attīstību, izteikto sabiedrības noslāņošanos labklājības ziņā, Jaunās strāvas rašanos Rīgā un pirmo nelegālo marksistisko grupu izveidošanos 19. gadsimta 90. gadu sākumā latviešu politiskās emigrācijas apstākļos Rietumeiropā. Kā mītisks atskaites punkts literatūrā bieži tiek minēts 1893. gads, "kad Rainis ar divām ceļasomām nelegāli ieveda Latvijā vācu sociāldemokrātu literatūru".