cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afganistānas Tautas Demokrātiskā partija
Darbība
1967. gadā radās domstarpības starp Tarakī un Karmalu, kā rezultātā partijā izveidojas divas naidīgas frakcijas: Karmala vadītais labējais spārns "Parčam" (karogs) un Tarakī piekritēji, kreisi radikāli noskaņotie, kurus dēvēja par "Halk" (tauta). Abām frakcijām bija sava organizācija, savi finanšu līdzekļi un pat katrai savs zīmogs. Halkisti lielākoties bija puštuni no lauku apvidiem, parčamisti bija bagātāki, izglītotāki un pilsētnieki. Šķelšanās pastāvēja gandrīz 10 gadus.
1978. gada 27. aprīlī partijas biedri un virsnieki īstenoja valsts apvērsumu un pasludināja Afganistānu par demokrātisku republiku. Revolucionārā padome iecēla Mohammadu Tarakī par valsts pagaidu vadītāju un revolucionārās padomes priekšsēdētāju. Dienu vēlāk — 3. maijā, par priekšsēdētāja vietnieku tika ievēlēts Babraks Karmals, bet par Tarakī kā premjerministra vietnieku un ārlietu ministru tika iecelts Hafizulla Amins. Aizsardzības ministra pienākumus piekrita pildīt pats Abduls Kadirs. 9. maijā notikušo nosauca par Saura (aprīļa) revolūciju, kas tika pasludināta kā rūpīgi plānota un gatavota jau kopš partijas dibināšanas.
No 1988. gada maija līdz 1989. gada februārim no Afganistānas tiks izvests PSRS karaspēks. 1990. gada jūnijā partija tika pārdēvēta par Tēvzemes partiju. 1992. gadā, kad Ziemeļu alianse ieņēma Kabulu, partija tika likvidēta.
Autoceļš A1 (Latvija)
Ataru ezers
Uz Saulkrastu apvedceļa un citiem posmiem atļautais ātrums ārpus apdzīvotajām zonām vasarā ir 100 km/h, bet ziemā - 90 km/h. Gar Ādažiem atļautais ātrums ir 80 km/h, visos pārējos posmos atļautais ātrums ārpus apdzīvotajām zonām ir 90 km/h.
Satiksme
Posmā līdz Gaujai autoceļš diennaktī apkalpo ap 27 000 automašīnu, līdz Saulkrastu apvedceļa beigām tas apkalpo ap 9000 automašīnu dienā, bet atlikušajā daļā ne vairāk kā 7000 automašīnu dienā.
Uz autoceļa ir uzstādīti 7 stacionārie fotoradari. 2023. gadā Latvijā ir plānots sākt izmantot vidējā ātruma kontroles radarus, no kuriem viens atradīsies pirms Saulkrastu pagrieziena, posmā 13,4 - 20,0 km.
Vēsture
Pēc Latvijas iestāšanās Eiropas Savienībā 2004. gadā rekonstruēja pirmos sešus kilometrus līdz krustojumam ar P1, paplašinot brauktuvi līdz 11,5 metru platumam (dažviet līdz 12 metriem), izbūvējot ietves un veloceliņus, samazinot nobrauktuvju skaitu, izbūvējot vietējas satiksmes ceļus un rekonstruējot tiltu pāri dzelzceļam. Tajā pašā gadā rekonstruēja posmu no Gaujas līdz Lilastei. Arī šajā posmā brauktuvi paplašināja līdz 11,5 metru platumam, rekonstruēja krustojumus ar svarīgākajiem pievedceļiem, kā arī izbūvēja gājēju/velosipēdistu pārvadu pār lielceļu.
No 2005. gada jūlija līdz 2007. gada septembrim notika Saulkrastu apvedceļa būvniecība. Projekta ietvaros tika izbūvēti jauni ceļi divdesmit kilometru garumā, septiņi divlīmeņu ceļa pārvadi, divi dzelzceļa tilti, divi gājēju tuneļi, vairākas skaņu aizturošās sienas, pievedceļi 13 km garumā, kā arī veloceliņi gandrīz piecu kilometru garumā. Kopējās projekta izmaksas bija 113 miljoni eiro, no tiem 36% (40 miljoni eiro) ir ES Kohēzijas fonda līdzfinansējums. Tāpat rekonstruēja arī 40 kilometru garu posmu starp Saulkrastu apvedceļu un Svētciemu. Būvdarbu gaitā rekonstruēja svarīgākos krustojumus, izbūvēja veloceliņu trīs kilometru garumā un divus tiltus.
2015. gada 29. janvārī izsludināja konkursu A1 posma Rīga-Ādaži (0,0-6,3 km) seguma atjaunošanai, bet 25. februārī konkursu A1 posma Salacgrīva-Igaunijas robeža (89,4-101,4 km) segas rekonstrukcijai par līgucmenu  10 498 082 EUR.
2018. gada maijā uzsāka seguma atjaunošanu 33 kilometrus garā posmā no Duntes līdz Svētciemam, darbu kopējās izmaksas no valsts budžeta bija 5,35 miljoni eiro.
2020. gada jūnijā sākās Saulkrastu apvedceļa seguma atjaunošanas darbi no Lilastes līdz Zvejniekciemam (21,03-36,297 km). Būvdarbus veic SIA Via par līgumcenu 2,2 miljoni eiro, ko finansē no valsts budžeta. Plānots, ka darbs ilgs trīs mēnešus.
Lai atvieglotu Baltezeru un Ādažus no intensīvās satiksmes, 2021. gadā tika apsvērta jauna šoseja Skulte - Vangaži, paralēli Rail Baltica trasei Ādažu poligona austrumu pusē. Jaunā šoseja tiktu būvēta ar atdalītām braukšanas joslām, un ar 130 km/h atļauto ātrumu. Tomēr, augsto būvniecības cenu, ievērojamās ietekmes uz vidi un lielu sabiedrības iebildumu dēļ, 2022. gada augustā VSIA Latvijas valsts ceļi nolēma neturpināt būvniecības ieceri.
Nākotne
Pēc 2020. gada Salacas tilta Salacgrīvā apsekošanas, tika noskaidrots ka 1960. gadā uzbūvētais tilts ir kritiskā stāvoklī, tādēļ drošības apsvērumu dēļ satiksmi pāri tiltam sāka regulēt ar luksoforiem, uz tilta ir svara ierobežojumi, kā arī starp transporta līdzekļiem ir jāievēro 30 m distance. Bija paredzēts, ka jauna tilta būvprojekta izstrāde tiks pabeigta 2022. gada beigās, lai jau 2023. gadā varētu sākt būvdarbus. Tilta pārbūves laikā tiks izbūvēts 6 m plats apbraucamais tilts. Tika plānots, ka jaunā tilta platums būs 14,5 m, ar divām 4 m platām braukšanas joslām, un divām 2,5 m platām ietvēm brauktuves malās. Būvprojektu veica SIA Projekts 3, līgumcena ir 185 tūkstoši eiro, no tiem 30% (55 tūkstoši eiro) ir Salacgrīvas pašvaldības finansējums. 2023. gada vidū finanšu jautājumu dēļ vēl joprojām nebija izsludināts būvniecības konkurss, lai gada beigās varētu sākt darbus un tad pusotra gada laikā tos pabeigt.
Lielas satiksmes dēļ, uz autoceļa krustojumā ar P1 pie Ādažiem ir plānots izbūvēt divlīmeņu krustojumu, lai nodrošinātu drošu un netraucētu piekļuvi Carnikava i un Ādažiem transportlīdzekļiem, gājējiem un velosipēdistiem. Būvprojekta izstrāde sākās 2022. gadā. Plānots, ka divlīmeņu krustojuma būvniecība notiks ne agrāk kā 2024. gadā.
Dmitrijs Jemecs
Piedzima meteorologa un žurnālistes ģimenē. Filoloģijas zinātņu kandidāts. 22 gados kļuva par jaunāko Rakstnieku Savienības biedru. Pasaku un fantastikas grāmatu autors.
Dmitrijs Jemecs raksta arī vēsturiskas grāmatas. Ir iznākušas vairākas grāmatas Sreteņskas klosterim par krievu kņaziem. Pēc viņa grāmatām ir izdotas klausāmgrāmatas un datorspēles.
Autoceļš P10
P10 autoceļš Inčukalns—Ropaži—Ikšķile ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļus A3 un A2 pie Inčukalna caur Ropažiem ar autoceļu A6 Ikšķilē. Autoceļš ir ar asfaltbetona ceļa segumu un tā garums ir 41,2 km. Autoceļš šķērso Siguldas, Ropažu un Ogres novadus.
Vēsture
2015. gada 22. janvārī pieņemts lēmums, ka autoceļa P10 posma Inčukalns (0,0-4,4km) seguma periodisko uzturēšanu veiks SIA "Limbažu ceļi" par līgumcenu 103 180 EUR.
Zaķumuiža
Zaķumuižā atrodas pamatskola ar stadionu un 2009. gadā atklāto sporta zāles piebūvi. Zaķumuižā darbojas arī ambulance, bibliotēka, krogs, kafejnīca un divi veikali.
Vēsture
Zaķumuižā (de) atradās baronam Frīdriham fon Volfam piederošā Zaķumuižas (Valdenrodes) pils. Muižas pils ar tai pieguļošu apbūvi veidota neoklasicisma un jūgendstilā. Zaķumuižas apbūves kompleksu ar neoklasicismam raksturīgu interjeru izveidoja 19. gadsimtā. Muižas kompleksā ietilpa arī apstādījumi un dīķis. Pils ēka nav saglabājusies, jo tā dega Pirmā pasaules kara laikā, bet 2002. gadā ugunsgrēkā ēka nodega pilnībā. Saglabājies vienīgi parks un medību taka, saukta par Barondambi. Zaķumuižas kultūras pieminekļi (bez aizsargājama statusa) ir kalpotāju dzīvojamā ēka (pamatskola), kalpu māja, klēts un stallis.
Latvijas PSR laikā Zaķumuižā darbojās putnkopības saimniecība "Zaķumuiža" (izvietota uz austrumiem no ciema).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Kārlis Mīlenbahs
Kārlis Mīlenbahs (Mǖlenbachs, dzimis , miris ) bija latviešu valodnieks, pedagogs, viens no latviešu valodniecības un latviešu leksikogrāfijas pamatlicējiem.
Dzīvesgājums
Kārlis Mīlenbahs dzimis mežsarga ģimenē Kandavas pagasta "Šķūtēs". Skolas gaitas sāka Kandavas pagastskolā, turpināja Tukuma apriņķa skolā. 1871. gadā viņš iestājās Jelgavas ģimnāzijā. Tērbatas universitātē (1876—1880) studēja klasisko filoloģiju, saņēma universitātes zelta medaļu par studentu konkursa darbu Über die historisch-ethymologische Entwicklung der lateinischen Verba. Tērbatā Mīlenbahs kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru.
1880. gadā Mīlenbahs beidza Tērbatas universitāti ar kandidāta grādu klasiskajā filoloģijā un sāka strādāt par Talsu apriņķa skolas vadītāju un vācu valodas virsskolotāju, vēlāk par vācu valodas skolotāju Jelgavas ģimnāzijā (1889-1895) un Rīgas Aleksandra ģimnāzijā (1895-1917). 1895. gadā iznāca K. Mīlenbaha "Latviešu valodas mācība", 1898. gadā - "Teikums". 1900. gadā viņš kopā ar latviešu valodnieku Jāni Endzelīnu apceļoja Latviju, vākdami latviešu izlokšņu materiālus. Miris Pirmā pasaules kara bēgļu gaitās Veravā 1916. gada 27. martā, apglabāts Rīgas Lielajos kapos.
Zinātniskais devums
Mīlenbahs pētījis latviešu valodas sintakses, leksikas un ortogrāfijas jautājumus. Viņš bija pirmais no latviešu valodniekiem, kas pievērsās vispārīgajai valodniecībai — runas un valodas cilmes jautājumam un teorijām par artikulētas runas pirmsākumiem cilvēces vēsturē.
Viņš ir atstājis ap 100 dažādu apcerējumu, no kuriem daļa ir sakopoti izdevumā "Daži jautājumi par latviešu valodu" (I-IV; 1891-1909). Kopā ar J. Endzelīnu sarakstīta "Latviešu gramatika" un skolām domātā "Latviešu valodas mācība" (1907). Mīlenbahs vadīja latviešu ortogrāfijas reformu - pāreju no gotu rakstības uz latīņu rakstību tagadējā veidā (1908. gadā). K. Mīlenbaha 4 sējumu "Latviešu valodas vārdnīcā" ietverts bagāts leksikas materiāls no daiļliteratūras, folkloras, periodikas un latviešu izloksnēm. Šo darbu pēc Mīlenbaha nāves pabeidza un izdeva Jānis Endzelīns 1923.-1932. gadā.
Erceņģelis Gabriels
Gabriels ir erceņģeļa vārds, kas minēts Vecās Derības Daniela grāmatā. Jaunajā Derībā rakstīts, ka viņš Zakarijam pareģoja Jāņa Kristītāja, bet Jaunavai Marijai - Jēzus dzimšanu.
Pēc musulmaņu ticības, Gabriels (Džibrils) Muhamedam atklājis Korānu un bijis viņa pavadonis Nakts ceļojumā.
Ādolfs Pilars fon Pilhavs
Ādolfs Pilars fon Pilhavs (Adolf Konstantin Jakob Baron Pilar von Pilchau, 1851–1925) bija vācbaltiešu politiķis, Vidzemes bruņniecības landmaršals (1908-1918), Apvienotās Baltijas hercogistes reģents (1918).
Dzīvesgājums
Dzimis 1851. gada 11. maijā Vidzemes guberņas Pērnavas apriņķa Audru muižā Pilaru fon Pilhavu dzimtā, pēc tēva nāves 1870. gadā kļuva par Audru muižas īpašnieku. Pēc studiju beigšanas 1876. gadā viņš kļuva par tiesnesi Pērnavā, 1879. gadā ievēlēts par Vidzemes bruņniecības mantzini, 1899. gadā par Vidzemes guberņas landrātu. Vidzemes Vispārderīgās un ekonomiskās biedrības prezidents (1903–1906).
1908. gadā tika ievēlēts par Vidzemes bruņniecības landmaršalu, 1912.-1916 gadā par Baltijas provinču pārstāvi Krievijas impērijas Valsts padomē. No 1918. gada 12. aprīļa Ādolfs Pilars fon Pilhavs vadīja Vidzemes, Igaunijas, Rīgas un Sāmsalas apvienoto zemes padomi. 8. novembrī piedalījās Apvienotās Baltijas hercogistes dibināšanā un vadīja tās Reģentu padomi. Pēc tam, kad 1918. gada 28. novembrī Apvienotā Baltijas hercogiste tika likvidēta un Rīgu ieņēma lielinieki, Ādolfs Pilars fon Pilhavs 1919. gada 3. janvārī devās uz Vāciju.
1923. gadā viņš atgriezās Igaunijas Republikā un mira 1925. gada 17. jūnijā Pērnavā.
Pusprezidentālisms
Pusprezidentālisms ir valdīšanas forma, kurā apvienojas gan prezidentālās, gan parlamentārās sistēmas elementi. Šajā gadījumā prezidentu ievēlē valsts pilsoņi un prezidents aktīvāk piedalās valdības un administrācijas veidošanā. Valdība par savu darbību ir atbildīga gan parlamentam, gan prezidentam.
Pusprezidentālā valdīšana pastāv Francijā, Somijā un vairākās valstīs, kas atrodas pārejas stadijā no diktatūras uz demokrātiju.
Karagājiens uz Zemgali (1228)
1228. gada karagājiens uz Zemgali notika pēc Zobenbrāļu ordeņa mestra Folkvīna iniciatīvas, lai atriebtos zemgaļiem par kristīgās ticības noraidīšanu. Visticamāk, ka krusta karagājiens notika gar Lielupi uz augšu līdz Mežotnes pilij, kur zemgaļi 1219. gadā bija sakāvuši Sēlijas bīskapa Bernharda no Lipes karadraudzi. 1225. gadā Zemgales ķēniņš Viestards tika uzaicināts uz sarunām par kristietības pieņemšanu uz Rīgu, tomēr viņš atlika to uz vēlāku laiku. 1226. gadā Rīgas bīskaps Alberts pieņēma lēmumu par Sēlijas bīskapijas likvidēšanu un Zemgales bīskapijas nodibināšanu. Par Zemgales pirmo bīskapu kļuva Sēlijas otrais bīskaps Lamberts, kas atsacījās no Sēlijas zemēm par labu Rīgas bīskapam Albertam.
Pēc krustnešu iebrukuma 1228. gadā zemgaļu ķēniņš Viestards (konic Vesters) spēja sapulcēt milzīgu karaspēku, kura loku šāvēji izmantoja tiem laikiem modernās viengabala bultas. Tomēr krustneši spēja uzvarēt kaujā, kurā krita ap 1600 zemgaļu karavīru. Zobenbrāļu ordenis trīs nedēļas postīja savu agrāko sabiedroto zemgaļu zemes, kurās agrāk tie bija sagaidīti kā viesi. Iebrucēji sagrāba lielu laupījumu un gūstā tika aizdzīti zemgaļu bērni, sievas un vīri.
Pēc atkārtotām kaujām zemgaļu ķēniņš Viestards tomēr bija spiests atstāt Mežotnes un Upmales teritoriju, ko 1231. gadā pievienoja Livonijas bīskapijai. 1232. gadā pāvests Gregorijs IX anulēja Rīgas bīskapa lēmumu un par jauno Zemgales bīskapu tika apstiprināts Alnas Balduīns. Mežotne kļuva par Zemgales prāvesta Heidenrika un kapitula mitekli.
1924. gada vasaras olimpiskās spēles
1924. gada vasaras olimpiskās spēles bija astotās vasaras olimpiskās spēles. Tās no līdz  notika Francijas galvaspilsētā Parīzē. Oficiāli spēles atklāja Francijas prezidents Gastons Dumerks.
Parīzes olimpiskajās spēlēs piedalījās 44 valstis, kuras pārstāvēja 3089 sportisti. Kopumā tika sadalīti 126 medaļu komplekti 17 sporta veidos.
Mūsdienu olimpisko spēļu izveidotāja Pjēra de Kubertēna dzimtā pilsēta Parīze sacensībā par olimpisko spēļu rīkošanu apsteidza Amsterdamu, Losandželosu, Riodežaneiro un Romu.
Viktars Kascjučonaks
Viktars Kascjučonaks (, ru; dzimis 1979. gada 7. jūnijā Minskā) ir bijušais baltkrievu hokejists, aizsargs, ilggadējs Baltkrievijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras lielāko daļu aizvadījis dažādos Baltkrievijas Ekstralīgas un Kontinentālās hokeja līgas klubos, kļuvis par trīskārtēju Baltkrievijas čempionu.
Spēlētāja karjera
Baltkrievijas izlases sastāvā spēlējis astoņos Pasaules čempionātos, kā arī 2010. gada olimpiskajās spēlēs.
Poznaņas "Lech"
Poznaņas "Lech" (pl, ) ir Polijas futbola klubs no Poznaņas. Klubs nosaukts leģendārā Polijas dibinātāja Leha vārdā. Pašlaik spēlē Polijas futbola čempionāta augstākajā līgā Ekstraklasa, mājas spēles aizvada Poznaņas Pilsētas stadionā (pašlaik sponsorēšanas dēļ oficiāli saukts par INEA stadionu), kur ir 43 269 skatītāju vietas.
No 2010. līdz 2012. gadam komandu pārstāvēja Latvijas futbola izlases spēlētājs Artjoms Rudņevs, 2017. gadā komandā spēlēja Latvijas izlases uzbrucējs Deniss Rakels.
Kluba pirmsākumi saistīti ar 1922. gadā dibināto klubu Lutnia Dębiec, kurš kopš tā laika vairākkārt mainīja nosaukumu. No 1933. līdz 1994. gadam klubam bija cieša sadarbība ar Polijas nacionālo dzelzceļa kompāniju, no kā radās populārā kluba iesauka Kolejorz (dzelzceļnieki vietējā sarunvalodā). Polijas augstākajā divīzijā klubs debitēja 1948. gada martā. Lielākie Lech panākumi tika sasniegti 1980. un 1990. gadu sākumā. Lech septiņas reizes uzvarējis Polijas čempionātā, pēdejoreiz 2014.—2015. gada sezonā, kā arī piecas reizes ieguvis Polijas kausu.
Roll With the Wind
"Roll With the Wind" ir norvēģu dziedātāja, komponista Aleksandra Ribaka trešais singls no debijas albuma Fairytales. Singls Norvēģijā iznāca. Tā izdevējs ir EMI Music, dziesmas autori ir Mertens Eriksons un Liza Eriksona, dziesmas producents ir Amirs Ali.
Videoklips
Dziesmas videoklips ir filmēts Norvēģijai piederošā salā Giskē 2009. gada jūlijā. Videoklips ir izdots.
Topi
"Roll With the Wind" pirmoreiz topos iekļuva Norvēģijā 16. vietā. tajā pašā laikā 2 Aleksandra singli atradās topa pirmajā trijniekā: "Funny Little World" un "Fairytale". Nākamajā nedēļā dziesma saniedza topa pirmo desmitnieku. Taču jau 3. nedēļa dziesma pameta Top 20.
Introversija
Introversija ir psiholoģiski pārlieka nodošanās savai iekšējai pasaulei, parasti kopā ar nesabiedriskumu. Psiholoģijā introversiju kopā ar tās pretmetu ekstraversiju uzskata par diviem galējiem punktiem vienā no dažādajām nepārtrauktajām personības skalām Termins introversija pastāv kopš 1924. gada, kad Karls Gustavs Jungs savā psihoanalīzē to definēja kā "interesei, kas virzās nevis uz objektu, bet atpakaļ pie subjekta" Psihoanalīzē introversiju dēvē arī par instinktīvo dziņu vēršanos uz fantāzijas objektiem, ne reālu objektu meklēšanu. Šajā nozīmē vārda introversija sinonīms ir fantāziju katekse.
Cēsu iela
Cēsu iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
AU
AU, Au vai au var apzīmēt:
Ķīšupe (upe)
Ķīšupe (arī Kižupe, Tišupe, Tīšu strauts, augštecē Viršupe, Višupīte) ir upe Vidzemē, Siguldas, Limbažu un Saulkrastu novados. Sākas Laugas purvā Lēdurgas pagastā no Višezera. Tek pa Metsepoles līdzenumu un Piejūras zemieni. Saulkrastos ietek Baltijas jūrā. Pietekas — Ķidurga, Ķivurga, Pupaļurga.
Upes vārdā nosauktas dzelzceļa pietura starp Saulkrastiem un Zvejniekciemu un vairākas dārzkopju kooperatīvās sabiedrības. Saulkrastu ģerbonī Ķīšupi simbolizē viena no sudraba strīpām. Pieder pie upēm, kurās aizliegts būvēt un atjaunot hidroelektrostaciju aizsprostus un veidot jebkādus mehāniskus šķēršļus.
Ķīšupes tecējumu divās vietās - Sējas un Vidrižu pagastos - aizšķērso dambji, upes ielejā uzpludināti dīķi. Savulaik tur darbojušās ūdensdzirnavas.
Prezidentālisms
Prezidentālisms ir valsts pārvaldes iekārta, kurā valsts galva ir prezidents, prezidents veido valdību un vada tās darbu, prezidents arī ir neatkarīgs no likumdevēja un var ietekmēt tā darbību.
Valstīs ar prezidentālo iekārtu prezidents ir noteicošā politiskā institūcija un nācija uztic atbildību par valsti vienam cilvēkam. Prezidentālisms ir izplatīts daudzviet pasaulē. Vispazīstamākais prezidentālās sistēmas piemērs ir ASV.
Prezidentālai republikai ir raksturīga ievērojama prezidenta loma valsts orgānu sistēmā, kā arī valsts un valdības galvas pilnvaru apvienošana prezidenta rokās. To arī sauc par duālo republiku, akcentējot uz noteiktu divu varu sadalījumu: stipras izpildvaras koncentrēšana prezidenta rokās, likumdošanas varas — parlamenta rokās.
Prezidentālas republikas raksturīgas pazīmes:
Kolhozs
Kolhozs (ru, akronīms no коллективное хозяйство — ‘kolektīva saimniecība’) jeb kopsaimniecība bija kopēja saimniekošanas forma laukos Padomju Savienībā un citās Austrumu bloka valstīs 20. gadsimtā, kuru individuālo saimniecību (Latvijā, piemēram, viensētu) vietā organizēja sociālistiskajā lauksaimniecībā un zvejniecībā. Kolhozos ražošanas līdzekļi (zeme, iekārtas, lopi, sēklas u.c.) bija kopsaimniecības paju īpašnieku kopīpašums. Ienākumi no saimniekošanas tika sadalīti saskaņā ar dalībnieku kopēju lēmumu.
Mūžīgā filozofija
Mūžīgā filozofija (en, la) ir metafiziska uzskatu sistēma, kas runā par cilvēci visos laikos un vietās vienojošu domas kopību un zināšanām par "dievišķo Realitāti". Jēdzienu "mūžīgā filozofija" pirmoreiz izmantoja itāļu teologs Agostino Steuko savā grāmatā "De perenni philosophia" 16.gs. vidū.
Kolhozs
Kolhozi tika izveidoti, apvienojoties lauksaimniekiem, tos vadīja priekšsēdētāji (atšķirība no sovhoziem, kurus izveidoja valsts un kurus vadīja direktori).
Manhatana
Manhatana (en, ) ir Ņujorkas pilsētas vēsturiskais centrs un viens no pieciem pašreizējiem pilsētas rajoniem. Lielākā daļa no rajona atrodas uz Manhatanas salas, rietumos no tās atrodas Hudzonas upes, austrumos — Īstrivera, bet ziemeļaustrumos — Hārlema. Tilti un tuneļi Manhatanu savieno ar Ņūdžersiju rietumos, Bronksu ziemeļaustrumos un ar Bruklinu un Kvīnsu dienvidaustrumos. Manhatanas administratīvajā teritorijā ietilpst ne tikai pati sala, bet arī dažas apkārtējās mazās saliņas. No tām nozīmīgākā ir Rūzvelta sala. Maza teritorija (Mārblhila) atrodas arī kontinentālajā daļā.
Kolhozs
Saistībā ar kolhoziem tika lietoti tādi jēdzieni kā kolhozu demokrātija un kolhozu tiesības.
Padomju Savienībā
Pirmie kolhozi Padomju Krievijā sāka veidoties 1918. gadā. Pamatā bija triju veidu kopsaimniecības:
1929. gadā, pirms masveida piespiedu kolektivizācijas, Krievijā no visiem kolhoziem 6,1% bija komūnas, 60,2% — biedrības un 33,6% — arteļi.
1934. gadā Maskavā notika Vissavienības 1. kolhoznieku trieciennieku kongress (kolhoza darba uzlabošanas jautājumi), 2. notika 1935. gadā (lauksaimniecības arteļa paraugstatūtu pieņemšana).
Par kolhoza biedru varēja kļūt no 16 gadu vecuma ar kolhoznieku kopsapulces lēmumu. Kolhoza biedru tiesības un pienākumus noteica kolhoza iekšējās kārtības noteikumi, kurus izstrādāja kolhoza valde un apstiprināja kopsapulce. Kolhoza biedru kopsapulce bija augstākais kolhoza pārvaldes orgāns, tā tika sasaukta ne retāk kā 4 reizes gadā; kolhoza valde un priekšsēdētājs tika ievēlēti uz 3 gadiem. Kolhoza brigāžu / posmu vadītājus iecēla vai ievēlēja konkrēto ražošanas vienību sapulcēs. Kolhozu amatpersonu darbu kontrolēja uz 3 gadiem ievēlēta revīzijas komisija, kuru ievēlēja kopsapulce. Pastāvēja Vissavienības 3. kolhoznieku kongresa (1969) pieņemti kolhoza pamatstatūti, uz kuriem balstoties, katrs kolhozs izstrādāja savus statūtus.
Katru gadu kolhoza kopsapulce noteica izdevumu un ienākumu apmērus pamatfondiem (ēkas, iekārtas, daudzgadīgie stādījumi, lopi u.c.) un apgrozāmajiem fondiem (manta, ko izlietoja vienā gadā). Ražošanas u.c. pamatfondi, sēklas fonds, lopbarības fonds, darba samaksas fonds, kultūras un sadzīves fonds, sociālās nodrošināšanas un kolhoznieku materiālās palīdzības fonds, kolhoznieku materiālās stimulēšanas fonds, rezerves fonds ietilpa kolhoza fondos. Pastāvēja no kolhozu iemaksām veidots Vissavienības centralizētais kolhoznieku sociālās apdrošināšanas fonds, no kura nodrošināja kolhozniekus vecumā un darbnespējas gadījumā, izsniedza ceļazīmes uz sanatorijām, pansionātiem, pionieru nometnēm, izmaksāja dzimšanas, apbedīšanas u.c. pabalstus. Tāpat pastāvēja no valsts budžeta līdzekļiem un kolhozu un starpkolhozu organizāciju iemaksām veidots Vissavienības kolhoznieku sociālās nodrošināšanas fonds, no kura kolhozniekiem vecuma un invaliditātes pensijas, pensijas apgādnieka zaudējuma gadījumā, grūtniecības un dzemdību pabalstus, un pabalstus bērniem no maznodrošinātām ģimenēm. Pensijas piešķīra ar rajona kolhoznieku pensiju un pabalstu piešķiršanas komisijas lēmumu; kolhozos uz trim gadiem ievēlēja kolhoznieku sociālās nodrošināšanas padomi, kuras uzdevums bija kopā ar kolhoza valdi sagatavot pensijas piešķiršanai nepieciešamos dokumentus. Kolhozu padomes (Vissavienības, republikas, novada, apgabala, rajona) bija vēlēti kolhozu pārstāvības orgāni.
Kolhozu aizņemtā zeme bija valsts īpašums, kas nodots kolhoziem bezmaksas un beztermiņa lietošanā. Kolhozu īpašums bija ēkas, ražošanas iekārtas, traktori, kombaini, lauksaimniecības mašīnas, ganāmpulki, sējumi, ražotā produkcija, nauda. Tāpat kolhoziem mēdza nodot beztermiņa lietošanā mežus.
Atsevišķs tirdzniecības veids Padomju Savienībā bija kolhozu tirdzniecība, kurā kolhozi pārdeva savas produkcijas pārpalikumu pēc valsts iepirkuma plānu izpildes un kolhoznieki (arī citi iedzīvotāji) pārdeva savās palīgsaimniecībās ražoto produkciju. Kolhozu tirdzniecība norisinājās kolhozu tirgos vai komisijas tirdzniecības uzņēmumos; šajā tirdzniecībā cenas mazāk ietekmēja valsts, bet vairāk — pieprasījums un piedāvājums.
'Kolhoznieka sēta' bija apzīmējums kolhoznieka ģimenes darba apvienībai, ar to kolhoznieki izmantoja savas tiesības uz piemājas zemi un palīgsaimniecību. Piemājas zemi (līdz 0,5 ha) piešķīra kolhoznieku kopsapulce. Kolhoznieka sētā ietilpa gan darbspējīgie, gan darbnespējīgie ģimenes locekļi, kas reģistrēti ciema padomē; tās īpašumā atradās locekļu kopmanta: māja, saimniecības ēkas, lopi, putni, bites, inventārs un produkti.
1981. gadā PSRS (bez zvejnieku kolhoziem) bija gandrīz 25,9 tūkstoši kolhozu, 12, 6 miljoni kolhoznieku sētu, gada vidējais nodarbināto kolhoznieku skaits bija 13,1 miljons, lauksaimniecības kopprodukcija 1973. gada salīdzināmās cenās bija 40,1 miljards rubļu. Šajā gadā nedalāmie fondi pamatlīdzekļos un apgrozāmajos līdzekļos bija 113,5 miljardi rubļu, vidējā mēnešalga bija 122,1 rublis, lauksaimniecībā izmantojamās zemes platība bija 170 miljoni ha, sējumu kopplatība bija 93,7 miljoni ha; produktīvo lopu skaits bija: 47,9 miljoni liellopu (tostarp 16,2 miljoni govju), 27,6 miljoni cūku, 44,9 miljoni aitu un kazu; traktoru bija 1063 tūkstoši, kombainu — 308 000, kravas automašīnu — 534 000.
Latvijā
Ar piespiedu metodēm pirmie kolhozi Latvijas PSR tika izveidoti 1946. gadā. Pirmais no tiem bija Šķibes pagastā, kur 1946. gada 30. novembrī ar vienpadsmit trūcīgiem zemniekiem tika nodibināts kolhozs „Nākotne”. Tā kā brīvprātīgās kolektivizācijas tempi bija zemi, kolhozu veidošanu stimulēja ar dažādām ekonomiskām (paaugstināti nodokļi individuālajām saimniecībām) un represīvām (turīgo zemnieku izsūtīšana) metodēm. Daudzus, kuri kolhozus neatbalstīja, 1949. gada 25. — 29. martā represēja un deportēja uz Sibīriju. Kolektivizācija pamatā tika pabeigta 1958. gadā.
Kolhozos apstrādājamā zeme bija valsts īpašums, bet pārējie ražošanas līdzekļi, izņemot kolhoznieka sētas sīko inventāru (mājputnus, vienu govi, dažas aitas un cūkas), atradās kopīpašumā. Kolhozus vadīja priekšsēdētājs un valde, ko ievēlēja, saskaņojot ar Komunistiskās partijas rajona komitejas viedokli.
Pirmajos kolhozu pastāvēšanas gados tajos bija piespiedu darbs: katram kolhozniekam vajadzēja nostrādāt noteiktu dienu skaitu. Samaksa par darbadienu bija minimāla. Arī iespējas pamest kolhozu tika ierobežotas. Vēlākajos gados kolhozos saimniekošana kļuva patstāvīgāka un darba samaksa tajos uzlabojās. Kolhozos paralēli lauksaimniecībai tika attīstītas arī dažādas pārstrādes un ražošanas nozares. Nereti kolhozi specializējās kādā noteiktā nozarē vai noteiktu produktu ražošanā.
1981. gadā LPSR (bez zvejnieku kolhoziem) bija 320 kolhozi, 119 000 kolhoznieku sētu, gada vidējais nodarbināto kolhoznieku skaits bija 121,8 tūkstoši, sējumu kopplatība bija 832,2 tūkstoši ha (arī zvejnieku k-zos); produktīvo lopu skaits bija šāds: 615 000 liellopu (no tiem 227,2 tūkstoši govju), 766,4 tūkstoši cūku, 31,7 tūkstoši aitu; traktoru bija 17,2 tūkstoši, kombainu — 3,6 tūkstoši, kravas automašīnu — 8,6 tūkstoši.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas lielākā daļa kolhozu pārveidojās par paju sabiedrībām. 1982. gadā Latvijas PSR bija šādi kolhozi:
Rīgā (ar filiālēm citās LPSR pilsētās) darbojās Kolhozu projektēšanas institūts (dibināts 1965. gadā), kurš izstrādāja jaunceļamo un atjaunojamo objektu (lauku rūpniecības uzņēmumu, lauksaimniecības ražošanas un civilbūvniecības objekti) projektus LPSR kolhoziem un sovhoziem.
Mūsdienās
Pēc PSRS sabrukuma kolhozi lielākoties pārstāja pastāvēt — mūsdienās daudzi kolhozi ir pamesti, daļā no tiem izveidotas gan atsevišķas zemnieku saimniecības, gan lauksaimniecības kooperatīvi (kas arī ir kopsaimniecības). Dažādās pasaules valstīs pastāv šādas kopsaimniecības (ražošanas kooperatīvi), taču no padomju laiku kolhoziem tās atšķiras ar savu nelielo skaitu un apjomu. Jēdziens 'kolhozs' dažkārt tiek lietots bijušajās Padomju Savienības republikās, kurās kolhozu vairs nav, piemēram, Krievijas 1995. gada likumā "Par lauksaimniecisko kooperāciju" tiek lietots kolhoza jēdziens. Vienīgā valsts, kurā mūsdienās pastāv un ir diezgan plaši izplatīti kolhozi, ir Baltkrievija, kur tie tā arī tiek saukti.
Elku pielūgšana
Elku pielūgšana kristietībā, islāmā un jūdaismā ir nievājošs apzīmējums par novēršanos no Ābrama reliģijas Dieva par labu citiem reliģiskas pielūgsmes veidiem. Ebreju Bībelē tas aizliegts ar otro no Desmit baušļiem. Islāms aizliedz izmantot jebkādu dzīvu būtņu attēlus vai citādus to atveidojumus, lai nevarētu gadīties, ka sajūsma par pašu Dievu pārsviežas uz mākslinieku vai viņa radīto tēlu. Kristīgā baznīca dažādos laikos šo bausli definējusi un tulkojusi atšķirīgi. Atsevišķi reliģiskie novirzieni, it īpaši protestantu baznīcas, izvairās no jebkādiem reliģiskiem tēliem, turpretī Romas Katoļu un Pareizticīgo baznīca atbalsta gleznu un skulptūru izmantojumu par ikonām, kas atgādinātu par Dievu. Vārds „elks” ir ļoti aizskarošs hinduistiem, kuri kā ļoti svarīgu ticības apliecinājuma elementu izmanto arčanu — kāda tēla pielūgšanu.
Autoceļš P11
P11 autoceļš Kocēni—Limbaži—Tūja ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A3 netālu no Kocēniem caur Limbažiem ar autoceļu A1 pie Tūjas. Autoceļa kopgarums ir 60,9 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu un Valmieras novadus.
Vēsture
2015. gada 29. janvārī tika izsludināts konkurss par P11 posma Limbaži-Pelodas seguma atjaunošanu.
ISO 3166-2:RU
ISO 3166-2:RU ir starptautisks ISO standarts ģeokodiem un ir viens no ISO 3166-2 apakšstandartiem Krievijas Federācijai.
Latvijas vietējie autoceļi
Vietējie Latvijas autoceļi ir autotransporta kustībai paredzētie ceļi, kas novirzīti no galvenajiem un reģionālajiem valsts ceļiem. Vietējos valsts autoceļus apzīmē ar burtu V un kārtas numuru.
Pēc 2017. gada 31. decembra datiem Latvijā kopējais vietējo autoceļu garums sasniedza 12 894 km, no kuriem ar asfaltbetona jeb melno segumu noklāti 2789 km, bet ar grants vai šķembu segumu - 10105 km.
Parlamentārisms
Republikās prezidentu parasti vēlē parlaments. Valsts galvas pilnvaras ir stipri ierobežotas. Turklāt gandrīz nevienam valsts galvas izdotajam tiesiskajam aktam nav juridiska spēka bez premjerministra vai attiecīgās nozares ministra paraksta. Parlamentārā valdīšana ir raksturīga Eiropas valstu vairumam. Tā pastāv Lielbritānijā, Vācijā, Itālijā, Spānijā, Zviedrijā, Beļģijā, Norvēģijā, Latvijā, Igaunijā un citās valstīs.
SAF Tehnika
AS "SAF Tehnika" ir Latvijas mikroviļņu datu pārraides iekārtu, mērierīču un bezvadu sensoru ražotājs. "SAF tehnikas" ražotie produkti nodrošina bezvadu telesakaru risinājumus digitālai balss un datu pārraidei.
Uzņēmuma produkcija tiek eksportēta uz vairāk nekā 130 pasaules valstīm Eiropā, ASV, NVS, Tuvajos Austrumos, Āzijā, Dienvidamerikā un Āfrikā. AS "SAF Tehnika" ir meitas uzņēmumi ASV: SAF North America LLC un SAF Services LLC.
"SAF Tehnika" akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Riga oficiālajā sarakstā. Lielākie akcionāri (2019. gada jūnijā): Didzis Liepkalns (17,05 %), SIA "Koka zirgs" (10,75 %), Andrejs Grišāns (10,03 %), Normunds Bergs (9,74 %), Juris Ziema (8,71 %). Uzņēmuma "Koka zirgs" dalībnieki ir Normunds Bergs (44,25 %), Jānis Bergs (27,92 %), Didzis Liepkalns (13,26 %), Andrejs Grišāns (7,79 %) un Juris Ziema (6,78 %).
Produkti
AS "SAF Tehnika" produkti nodrošina bezvadu risinājumus ciparu balss un datu pārraidei mobilo un fiksēto tīklu operatoriem, datu pārraides nodrošinātājiem, valsts un privātajiem uzņēmumiem maģistrālo tīklu izbūvei. Kompānijas produktu grozu veido pilns mikroviļņu radio produktu klāsts licencētajām un nelicencētajām frekvencēm, kā arī vairāki unikāli un tirgū neierasti produkti, tādi kā Integra un Spectrum Compact.
Vēsture
1995. gadā radioinženieris Didzis Liepkalns, pašlaik SAF Tehnikas tehniskais direktors, vēlējās izveidot telefonlīniju savai mājai, kas atrodas attālā Latvijas pagastā. Tajā laikā fiksēto telefonsakaru pakalpojumi nebija pieejami šajā Latvijas daļā, un Didzis nolēma izveidot telefonsakaru līniju pats savām rokām, izmantojot mikroviļņu tehnoloģijas. Drīzumā ziņas par veiksmīgo izgudrojumu nonāca līdz cilvēkiem un uzņēmumiem, kas atradās tuvumā, un Didzis sāka veidot savu privāto biznesu.
20. gadsimta 90. gadu beigās Didzis satika savus nākotnes kolēģus, kuri ievēroja viņa produkcijas pārdošanas potenciālu Latvijas teritorijā un ārpus tās. Kopš uzņēmuma izveidošanās 1999. gadā, SAF Tehnika kļuva ievērojams spēlētājs pasaules arēnā. Šādu sniegumu izdevies iegūt, apvienojot uzņēmuma dibinātāju unikālās zināšanas un pieredzi gan mūsdienīgās mikroviļņu tehnoloģijās, kur datu pārraide notiek ar radio palīdzību, gan ražošanas organizēšanā, pārdošanā, montāžā un tehniskajā atbalstā. Sākumā SAF Tehnikā strādāja tikai ap 10 cilvēkiem, šodien uzņēmums nodarbina vairāk kā 160 speciālistus, kas nodrošina panākumus.
2000. gadā SAF Tehnika izlaida CFM produkcijas līniju, kas darbojas pleziohronās digitālās hierarhijas sistēmā (PDH). Nosaukums „CFM" ir akronīms „ciparu frekvenču modulācijai". CFM ir kļuvusi par pirmo SAF Tehnikas produkciju, kas ieguva starptautisku atzinumu un atbilstību visiem Eiropas telekomunikāciju institūta standartiem (ETSI). Šīs radioaparatūras līnijas attīstību ievirzīja tajā laikā plaši izplatītie uztvērēja un raidītāja mikroviļņu moduļi, kurus izstrādāja Hewlett Packard. Šie moduļi deva iespēju izveidot pirmos iekārtu prototipus, kas darbojas pie 23 GHz frekvences. Neskatoties uz to, ka moduļi bija pietiekami dārgi, tie ļāva SAF Tehnikai īsos laika termiņos izveidot sistēmu uz iekštelpu sistēmas bloka (IDU) un radiobloka (ODU) pamata. Iekšējā bloka radīšanas grūtākais uzdevums bija modema izstrāde. Izstrādājot modemu, SAF Tehnika atklāja un patentēja unikālu signāla filtrācijas metodi. Taču, kad viss bija gatavs, lai sāktu ražot 23 GHz aparatūru, Hewlett Packard pārstāja piegādāt savus moduļus. Novērtējot kritisko tirgus stāvokli attiecībā un alternatīviem variantiem un laika trūkumu, SAF Tehnika nolēma ražot savus moduļus. Rezultāts guva lielus panākumus gan attiecībā uz patērēto laiku, gan materiāliem resursiem. Kopš šī brīža uzņēmums spēja ražot visus mikroviļņu radio elementus saviem spēkiem, nodrošinot lielisku ienesīgumu un konkurētspēju. Salīdzinoši īsā laikā un ar minimālu piepūli tika radīta aparatūra, kas strādā pie 15 GHz frekvences. Turpinājās darbs ar iekšējā bloka radīšanu. Pirmie aparatūras paraugi nodrošināja pārraides ātrumu 4x2 Mbit/s. Tālāk sekoja uzlabotas versijas ar 8x2 Mbit/s un 16x2 Mbit/s kapacitāti.
Uzņēmums sāka strauji augt tieši tajā brīdī, kad bija nelabvēlīgs tirgus stāvoklis telekomunikāciju sfērā. Ievērojams investīciju kritums datu bezvadu pārraides sektorā, kas sākās 2001. gadā, negatīvi ietekmēja vairākus uzņēmumus šajā nozarē. Taču neskatoties uz tirgus stāvokli, SAF Tehnika paplašināja savu modeļu līniju, piedāvājot jaunus produktu veidus un uzlabojot potenciālu izpētes un izstrādes jomā. Šodien uzņēmums piedāvā aptuveni 200 produktus, kas ļauj veidot sakaru risinājumus mobilo un fiksēto tīklu operatoriem, Internet pakalpojumu piegādātājiem, kā arī valdības iestādēm un privātiem uzņēmumiem, kas darbojas citās biznesa sfērās.
SAF Tehnika sāka izplatīties arī starptautiskajā tirgū, sākot ar savas produkcijas ieviešanu tuvākā kaimiņa tirgū — Lietuvā. Tālāk sekoja Skandināvu valstis — Zviedrija, Dānija, Norvēģija un Islande. Vienlaicīgi SAF Tehnika izplatījās arī Austrumeiropā.
Uzņēmums palielināja savu ietekmi visā pasaulē, piedaloties svarīgās starptautiskos gadatirgos un izstādēs, tādās kā CeBIT (Vācija), CommunicAsia (Singapūra), Svyaz ExpoCom (Krievija). Šie ikgadējie pasākumi nospēlēja svarīgu lomu jaunu partneru meklēšanā, zīmola SAF un jaunas produkcijas popularizēšanā.
2003. gadā SAF Tehnika ieguva ISO 9001:2000 sertifikātu. Uzņēmums kļuva par ETSI biedru (Eiropas telekomunikāciju standartu institūts), kas ļāva tai iegūt pieeju pie jaunākās informācijas un nodrošināja ar kompetenci par visiem jaunumiem telekomunikāciju industrijā.
Lai paplašinātu un nostiprinātu modeļu līniju, 2004. gada aprīlī SAF Tehnika iegādājās Zviedru uzņēmumu Viking Microwave AB, kas atrodas Gēteborgā. Tā kā uzņēmums bija SAF īpašums, tad meitas uzņēmums ieguva nosaukumu SAF Tehnika Sweden. Šī daļa bija atbildīga par zinātniski pētnieciskiem un konstruktīviem resursiem, kas bija nepieciešami SDH (sinhronās digitālās hierarhijas) saimes produktu izstrādei. Tas deva iespēju SAF Tehnikas klientiem piedāvāt augstas kvalitātes un finansiāli izdevīgus risinājumus. 2008. gada novembrī starp SAF Tehniku un zviedru uzņēmumu PROTOTECH AB tika noslēgts līgums par kapitāla daļas izpirkšanu. Pašlaik PROTOTECH AB ir SAF Tehnika Sweden AB vadītājs, taču abi uzņēmumi turpina sadarbību mikroviļņu aparatūras pētniecības un izstrādes sfērā
2006. gada februārī, laikā, kad Barselonā norisinājās kongress World 3GSM Congress 2006, SAF Tehnika prezentēja pilnīgi jaunu SDH produkcijas līniju (SAF CFQ). CFQ līnijas produkcija ir aparatūra, kas darbojas augstās frekvencēs un ir spējīga nodrošināt 155 Mbit/s lielu pārraides ātrumu. Tā papildināja jau esošo CFM produkcijas saimi, kas strādā zemās un vidējas frekvencēs un nodrošina 34 Mbit/s pārraides ātrumu.
2008. gada martā SAF Tehnika izlaida jaunu produkcijas līniju — CFIP. Šis produkts ir SAF radiosistēmu jaunā paaudze ar kapacitāti 108 Mbit/s. Jaunā produkta prezentācija notika izstādes laikā CeBIT 2008 Hannoverē, Vācijā.
2008. gada novembrī SAF Tehnika kopā ar krievu uzņēmumu Мобильные Технологии OOO, dibināja Krievijas Federācijā akciju sabiedrību ar nosaukumu SAF Tehnika RUS OOO. A/S SAF Tehnikai pieder 51% SAF Tehnika RUS akciju. Ar akciju sabiedrības dibināšanu, SAF Tehnika nostādīja sev mērķi, lai palielinātu savas produkcijas pārdošanas daudzumu Krievijas teritorijā, kā arī, lai uzlabotu pakalpojumus jau esošiem klientiem. Kopīgais uzņēmums SAF Tehnika RUS plāno pilnībā izvērst savu darbību Krievijas teritorijā 2009. gadā.
2009. gadā SAF Tehnika svin savu desmitgadi!
2009/10 gadā SAF Tehnika uzsāka darbību 5 jaunos tirgos, paplašinot aktīvo tirgu skaitu līdz 79 valstīm un kopējo darbojošos tirgu skaitu līdz 99. Uzņēmums turpina izvērst starptautisko tirdzniecību, iekļūstot ģeogrāfiski arvien jaunos reģionos, it īpaši Ziemeļamerikā un strauji augošajā Āzijas un Āfrikas reģionā.
2011. gadā tiek laisti klajā produkti CFIP Marathon 1.4 GHz un CFIP PhoeniX M.
2012. gadā SAF prezentē CFIP Zemās aiztures aktīvo atkārtotāju (Low Latency Active Repeater) — tobrīd vienu no ātrākajiem zemās aiztures produktiem, kas nodrošina datu pārraidi 6 GHz frekvencē ar aizturi, kas nepārsniedz 35 nanosekundes.
2013. gadā uzņēmums laiž klajā unikālu mikroviļņu spektra analizatoru Spectrum Compact 6—40 GHz diapazoniem. Spectrum Compact tobrīd ir pasaulē mazākais pārnēsājamais mikroviļņu tīkla monitoringa rīks 6—11 GHz, 10—17 GHz, 17—24 GHz 24-40 Ghz frekvenču diapazoniem.
2013. gada nogalē SAF Tehnika prezentē nākamās paaudzes mikroviļņu datu pārraides platformu Integra. Tā ir unikāla, viegla un ergonomiska radio sistēma, kas atbilst vai pat pārsniedz tā brīža nozares augstākajiem tehniskajiem parametriem.
2013. gadā iznāk arī otrās paaudzes Marathon iekštelpu sistēma Marathon II, kas paredzēta 0.25-8 MHz kanālu platumam (12xE1) un E1 atbalstu un seriālo portu.
2013. gadā SAF Tehnika izlaiž arī PhoeniX C iekārtu. Īpaši kompaktā sistēma atbalsta Carrier Ethernet funkcionalitāti un primāri paredzēta video pārraides nolūkiem.
2014. gadā Spectrum Compact produktu saimi papildina 2—8 GHz Spectrum Compact.
2014. gada otrajā pusē iznāk CFIP PhoeniX IRFU.
2014. gadā iznāk papildinājums Integra produktu saimei. Jaunā Integra S, atšķirībā no pārējām Integrām pieejama iegādei bez antenas.
2015. gadā SAF nāk klajā ar plaukstas izmēra signāla ģeneratoru SG Compact. Iekārta sākotnēji paredzēta 6-12 GHz frekvenču diapazonam un vizuāli realizēta Spectrum Compact stilistikā. Primāri SG Compact paredzēts antenu regulēšanai un testēšanai.
2015. gadā ražošanā nonāk Integra-W, kas paredzēta lielas kapacitātes datu pārraidei. Integra W atbalsta līdz 112 MHz kanālu platumu un līdz pat 1024QAM modulācijas atbalstu.
1994 — 1999
SAF Tehnikas vēsture ir daudz senāka par tās oficiālo dibināšanas datumu. Jau 90to gadu sākumā talantīgais un pieredzējušais radioinženieris Didzis Liepkalns (šā brīža uzņēmuma tehniskais direktors un valdes priekšsēdētāja vietnieks) radīja telekomunikāciju iekārtas, sākotnēji privātām vajadzībām, vēlāk arī apkārtnē esošajiem uzņēmumiem. 1994.gadā Didzis radīja telefona līnijas pagarinātāju un video signāla pārraidītāju, izmantojot mikroviļņu radio — tie bija pirmie produkti, kuri tika pārdoti SAF zīmola paspārnē. Pirmais SAF komerciāli veiksmīgais produkts — AM-10, spēja nodrošināt datu pārraides ātrumu līdz 2Mbps.
1999 — 2002
Iekārtas AM-10 popularitāte iedvesmoja attīstīt biznesu un pateicoties investīcijām, kuras nodrošināja Baltijas vadošie IT uzņēmumi, 1999.gadā radās a/s SAF Tehnika. Lai iekļūtu plašākā, ETSI standartu regulētā tirgū, tika radīta digitālā mikroviļņu radio sistēma CFM ar datu pārraides ātrumu no 8-34 Mbps, kura bija visu laiku veiksmīgākais SAF Tehnika produkts. Šīs radioaparatūras līnijas attīstību virzīja tajā laikā plaši izplatītie uztvērēja un raidītāja mikroviļņu moduļi, kurus izstrādāja Hewlett Packard (HP). Pēc kāda laika SAF Tehnika nolēma ražot savus moduļus. Kopš šī brīža uzņēmums spēja ražot visus mikroviļņu radio elementus saviem spēkiem, nodrošinot lielisku ienesīgumu un konkurētspēju. Turpinājās darbs pie iekšējā bloka radīšanas. Pirmie aparatūras paraugi nodrošināja pārraides ātrumu 4x2 Mbit/s. Tālāk sekoja uzlabotas versijas ar 8x2 Mbit/s un 16x2 Mbit/s kapacitāti.
2002 — 2009
Uzņēmuma straujā attīstība uzsākās brīdī, kad situācija globālajā telekomunikāciju tirgū bija nelabvēlīga. Ievērojams investīciju kritums bezvadu datu pārraides sektorā negatīvi ietekmēja vairākus uzņēmumus šajā nozarē. Taču tas bija laiks, kad SAF Tehnika paplašināja savu produktu piedāvājumu, laižot klajā vairākus inovatīvus risinājumus, uzlaboja izpētes un izstrādes potenciālu, kā arī ievērojami paplašināja savu produktu izplatīšanas tīklu, palielinot uzņēmuma globālo ietekmi. 2004. gada maijā SAF Tehnika sāka kotēt uzņēmuma akcijas biržā ar vērtību par vairāk nekā 50 miljoniem eiro. Uzņēmums ir Rīgas fondu biržas (NASDAQ OMX Riga). 2008. gadā uzņēmums laida klajā pirmo CFIP radio sistēmu — vienu no pasaules pirmajām hibrīda "IP/TDM full outdoor" iekārtām, kas vēlāk attīstījās par CFIP-106/108, tad par Lumina.
2009 — pašlaik
Nedaudz vairāk kā desmit gadu laikā SAF Tehnika no dažu entuziastisku cilvēku "start-up" uzņēmuma izveidojusies par pasaules līmeņa ražotāju ar plašu produktu klāstu un iespaidīgu klientu bāzi, kuru starpā ir lieli mobilie operatori un neskaitāmi visdažādāko jomu uzņēmumi visā pasaulē. SAF produkti atrodami jau vairāk nekā 130 valstīs visā pasaulē, 2012.gadā uzņēmums atklāja pastāvīgu biroju un noliktavu Amerikas Savienotajās Valstīs. Vienlaikus tika radīti vairāki unikāli produkti — nākamās paaudzes mikroviļņu datu pārraides platforma Integra, pasaulē mazākais mikroviļņu spektra analizators Spectrum Compact un signāla ģenerators SG Compact. Uzņēmums ir papildinājis savu produktu klāstu izveidojot Spectrum Compact E-band un Spectrum Compact V-band grupas produktus, kā arī radot bezvadu industriālo lietu interneta temperatūras un mitruma uzraudzības risinājumu "Aranet"
Mecenātisms
AS "SAF Tehnika" ir Latvijas Universitātes fonda atbalstītājs. 2011. gadā uzņēmums atbalstīja žurnālu "Terra" 430 eiro un "Ekselences balvu 2011" 1450 eiro apmērā. 2015. gadā tika piešķirts 2500 EUR finansējums talantīgu skolēnu dalībai pasaules fizikas olimpiādē Indijā. 2016. gadā SAF atbalstīja Latvijas Universitātes Biznesa ideju fondu 1000 EUR apmērā.
Dao
Dao (zh) ir senās Ķīnas viedā Laodzi sarakstīta manuskripta Daodedzin un uz tā pamata izveidojušos daoisma pamatjēdziens. Tas ir metafizisks koncepts, kas ir izplatīts arī konfūcismā, čaņbudismā, dzenbudismā, vairākās citās austrumāzijas reliģijās un ķīniešu filozofijā. Lai arī vārda literārie tulkojumi ir dažādi (ceļš, virziens, princips, doktrīna), tomēr vārds tiek lietots, lai apzīmētu abstraktu konceptu, kas nav tik viegli izsakāms vārdos, bet ko var raksturot kā Pirmatnējo Būtību, visuma un dabiskās kārtības eksistenci.
Daodedzin (25.) par To rakstīts "... nezinādams Tā vārdu, devēju Viņu par Dao "
Edgars Šneps
Edgars Šneps (dzimis Jelgavā) ir bijušais latviešu basketbolists, pašlaik — funkcionārs, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Latvijas basketbola izlases dalībnieks.
Biogrāfija
Basketbolista karjeras laikā E. Šneps spēlējis Latvijas klubos Rīgas "Bonus", BK Brocēni, Rīgas "Skonto" un Polijas līgas klubā Vloclavekas "Anwil". Četras reizes kļuvis par Latvijas čempionu (1996, 1997, 1998, 1999), bet 1999. gadā tika atzīts arī par finālsērijas MVP. LBL aizvadījis 230 spēles, kurās guvis 3768 punktus.
Latvijas izlases sastāvā spēlējis 1993. (9. vieta), 1997. (16. vieta) un 2003. (13. vieta) gada Eiropas čempionātu finālturnīros. Latvijas izlases sastāvā aizvadījis 64 spēles, kurās guvis 533 punktus.
2020. gadi
2020. gadi ir 21. gadsimta 3. desmitgade, kas sākās un beigsies.
Udo Foigts
Udo Foigts (Udo Voigt, dzimis 1952. gada aprīlī, Fīrzenē) ir galēji labējās Vācijas Nacionāldemokrātiskās Partijas vadītājs kopš 1996. gada, kurā viņš iestājās 1968. gadā.
2005. gadā Voigts salīdzināja Drēzdenes bombardēšanu ar Holokaustu; daži uzskatīja, ka viņš ir pārkāpis Vācijas likumu par Holokausta noliegšanu, bet Hamburgas civilā prokuratūra uzskatīja, ka tās tiesības brīvi izteikties un apsūdzība netika turpināta.
Autoceļš P30
P30 autoceļš Cēsis—Vecpiebalga—Madona ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas Cēsis caur Priekuļiem savieno ar autoceļu A2 un tālāk caur Vecpiebalgu ar Madonu. Autoceļš ir ar asfaltbetona segumu, tā garums ir 85,7 km un tas šķērso Cēsu un Madonas novadus.
Vēsture
2017. gada janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa posma Cēsis—Ģūģeri (2,1—8,0km) pārbūvi. 2017. gada 14. augustā tika atklāts atjaunots ceļa posms no Brežģa kalna līdz Vecpiebalgai (38,0—49,0 km). Projekta ietvaros pārbūvēti 11 km uz reģionālā autoceļa Cēsis—Vecpiebalga—Madona.
Rīgas Biomateriālu inovāciju un attīstības centrs
Rīgas Biomateriālu inovāciju un attīstības centrs (saīsināti - RBIAC) ir Latvijā lielākais un modernākais biomateriālu pētniecības centrs, atrodas Rīgā. Centra izveides bāze ir Rīgas Tehniskās universitātes Biomateriālu zinātniski pētnieciskās laboratorijas pētījumi biomateriālu jomā kopā ar citu nozaru zinātniekiem, piemēram, mediķiem un mikrobiologiem. Pamatuzdevums ir turpināt izstrādāt biomateriālus no nanodaļiņu pulveriem, metāliem, keramikas, tekstilijām, ko var implantēt dzīvā ķermenī slimo audu aizvietošanai, pilnībā integrējot citos dzīvā organisma audos.
Rūja
Rūja ir upe Ziemeļvidzemē. Iztek Igaunijā, Sakalas augstienē no Ruhijerva ezera. Latvijā šķērso Ērģemes pauguraini un tek pa Burtnieka līdzenumu. Augšpus Naukšēniem upe lielākoties regulēta. Pie Naukšēniem uzņem Acupītes ūdeņus, kas kopā ar Ķiri un Gulbeni veido 1/3 Rūjas baseina. Lejpus Saprašas ietekas tek pa plašu pārpurvotu palieni. Kreisajā krastā bijušie Rūjas dīķi.
Rīgas Biomateriālu inovāciju un attīstības centrs
Vēsture
Rīgas Biomateriālu inovāciju un attīstības centrs tika atklāts ar Eiropas Savienības PHARES 2003 Nacionālās programmas finansējumu un Latvijas Republikas, Rīgas Tehniskās universitātes un citu projekta dalībnieku līdzfinansējumu. Zinātniski pētnieciskie pamati centra izveidei vēl ilgi pirms tā atklāšanas tika veidoti Rīgas Tehniskās universitātes Biomateriālu zinātniski pētnieciskajā laboratorijā.
Rūja
Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Lode, Naukšēni, Rūjiena. Upi šķērso autoceļi P17 un P22.
Rīgas Biomateriālu inovāciju un attīstības centrs
Zinātniskās darbības virzieni
Galvenie Rīgas Biomateriālu inovāciju un attīstības centra zinātniskās darbības virzieni ir biomateriāli un ekomateriāli.