cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cūgas ezers
Ezers slavens ar saviem saulrietiem. Skatoties no Cūgas pilsētas saulrieta virzienā, pie horizonta nav kalnu — apvienojumā ar to, ka pārējos virzienos kalni ir redzami, saulriets izskatās īpaši iespaidīgi. Ezeru gandrīz uz pusēm sadala ar mežu klātā Hīmenes pussala. Ezera seklo un salīdzinoši lielāko ziemeļdaļu sauc par Unterzē, bet dziļo un mazāko dienvidu daļu, kuru ielenc krāšņi kalni — Oberzē. Ezera piekraste lielākoties apbūvēta.
Eglaine (Eglaines pagasts)
Eglaine ir ciems Augšdaugavas novada Eglaines pagastā, pagasta centrs. Atrodas dienvidos no autoceļa P70 pie Daugavpils—Šauļu dzelzceļa 38 km no novada centra Daugavpils, 11 km no tuvākās pilsētas Ilūkstes un 220 km no Rīgas. Izvietojusies Eglaines upes krastos augšpus Lašupītes ietekas tajā.
Eglainē atrodas pagasta pārvalde (Stendera ielā 7), pamatskola, feldšeru punkts, kultūras nams, bibliotēka, sporta zāle, pagasta vēstures centrs (Gotharda Frīdriha Stendera muzejs), pasta nodaļa, Eglaines dzelzceļa stacija. Ievērojami objekti ir Eglaines katoļu baznīca, Lašu luterāņu baznīca.
Vēsture
Apdzīvotā vieta (agrāk saukta par Jelovku) izveidojusies uz Lašu muižas zemes pēc 1900. gada sakarā ar dzelzceļa stacijas izbūvi uz Grīvas-Radvilišķu dzelzceļa līnijas. Vācijas karaspēka frontes apgādei Pirmā pasaules kara laikā no Eglaines stacijas izbūvēja savienojumu ar Viesītes šaursliežu dzelzceļu tīklu. 1925. gadā Eglainei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Eglaines straujāka attīstība sākās pēc 1960. gada, kad tā kļuva par ciema padomes un padomju saimniecības "Eglaine" centru.
Ekibastuza
Ekibastuza ir industriāla pilsēta Pavlodaras apgabalā, ziemeļaustrumu Kazahstānā. Tajā ir 125 012 iedzīvotāju (2009. gada dati). Tajā atrodas Ekibastuzas lidosta.
Vēsture
Ekibastuzas vēsture sākas 19. gadsimtā, kad krievu tirgoņu sūtītais kazahs Kosims Pšenbajevs, kurš meklēja derīgo izrakteņu atradnes, atklāja akmeņogļu atradnes uz dienvidaustrumiem no Pavlodaras. Atrasto vietu viņš apzīmēja ar 2 lieliem sāls gabaliem. Šī iezīme deva vietai nosaukumu "Ekibastuz", kas kazahu valodā nozīmē "divi sāls gabali". Drīz pēc tam sākās atradņu komerciāla izmantošana. Atradnes vēlāk pārdeva britu uzņēmējam Urkvartam. Tika uzbūvēts dzelzceļa pievads un 1899. gadā izveidots ciemats ar šādu nosaukumu.
Krievijas revolūcijas un Pasaules karu laikā akmeņogļu ieguves apjomi samazinājās un ciemats tika pilnībā pamests. 1948. gadā ieradās pirmā komanda 50 cilvēku sastāvā, kas uzsāka nākotnes pilsētas būvniecības darbus. Tika iezīmētas arī nākamo raktuvju robežas.
1954. gada decembrī no Ekibastuzas izbrauca pirmie dzelzceļa vagoni ar akmeņoglēm. Ar šo brīdi sākās Ekibastuzas industriālā attīstība. 1955. gada tika izrakta miljonā tonna ogļu.
Pilsētas tiesības Ekibastuzai tika piešķirtas ar Kazahijas PSR Augstākās Padomes prezidija lēmumu. Tobrīd pilsētas iedzīvotāju skaits bija ap 25 000.
Industrija
Pilsētas nomalē atrodas divas ogļu termoelektrostacijas: GRES-1 ar jaudu 4000 MW un GRES-2 ar 1000 MW jaudu. GRES-2 skurstenis ir garākais skurstenis pasaulē (419,7 metri).
GRES-2 būve bija daļa no Ekibastuzas akmeņogļu raktuvju attīstības programmas, plānojot uzbūvēt četras TEC, katru ar jaudu 4000 MW (8 vienības x 500 MW). No 1991. līdz 1993. gadam tika uzbūvētas pirmās divas vienības. Trešās vienības būvi uzsāka 1990. gadā, bet vēlāk celtniecību apturēja.
Ekibastuzu un Kekšetau savieno elektrolīnija ar 1150 kV pārvades spriegumu.
Šodien Ekibastuzā atrodas pasaulē lielākās atklātās akmeņogļu raktuves un tas ir viens no perspektīvākajiem atklātajiem akmeņogļu reģioniem pasaulē. Tas satur vairāk kā 13 miljardu tonnu akmeņogļu 62 kvadrātkilometru platībā. Citiem vārdiem - 74 miljoni tonnu akmeņogļu uz kvadrātkilometru.
GULAG
No 1920. līdz 1950. gadiem pilsētā atradās liela GULAG sistēmas soda nometne (Steplaga sastāvā). Šajā nometnē sodu izcieta arī publicists Aleksandrs Solžeņicins un Latvijas admirālis Teodors Spāde.
Trusis
Trusis jeb Eiropas trusis (Oryctolagus cuniculus) ir zīdītāju klases (Mammalia) zaķu dzimtas (Leporidae) dzīvnieks, kas pieder Eiropas trušu ģintij (Oryctolagus). Trusis ir vienīgā suga Eiropas trušu ģintī.
Mājas truši cēlušies no Eiropas savvaļas trušiem, kas mūsdienās vēl sastopami dažās Eiropas valstīs mežu un meža stepju reģionos, kā arī Austrālijā. Tā kā savvaļā dzīvojošie truši nodara daudz vairāk posta nekā labuma, tad visā pasaulē trušus audzē būros. Pireneju pussalā dzīvojošo savvaļas populāciju harmoniskā līdzsvarā ar dabu notur daži īpaši plēsēji, kuru eksistence ir atkarīga no trušu populācijas. Tie ir Ibērijas lūsis (Lynx pardinus) un Spānijas ērglis (Aquila adalberti).
Portugālē Eiropas trusis ir iekļauts Portugāles Sarkanajā grāmatā, jo tā populācijai draud izmiršana, toties Spānijā tas pagaidām nav iekļauts Sarkanajā grāmatā, lai gan 2008. gadā Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība (IUCN) to ir pasludinājusi par daļēji apdraudētu sugu.
Vēsture
Eiropas truša dzimtene ir Eiropas dienvidrietumi: Spānija un Portugāle. Vēlāk truši tika introducēti visā pasaulē, izņemot Antarktīdu un Āfrikas reģionu uz dienvidiem aiz Sahāras tuksneša. Senatnē truši tika turēti augstā cieņā, sevišķi Grieķijā, kur mājokļu ieejas izdaiļoja ar marmorā cirstiem trušu tēliem. Senās Romas uzplaukuma laikā Baleāru salās truši savairojās tik daudz, ka iedzīvotājiem nopostīja tīrumus un dārzus. Lai cīnītos ar trušiem, palīgos tika izsaukts karaspēks, kas iznīcinājis lielos trušu barus.
13. gadsimtā franču muižnieki savos mežos ielaida trušus. Vēlāk tie izplatījās visā apkārtnē un postīja zemnieku dārzus. Lai arī zemnieki bija neapmierināti, muižnieki trušus saudzēja medībām, jo lielā cieņā bija to garšīgā gaļa. Pēc vairākiem gadiem, kad trušu kļuva pārāk daudz, tika atļauts medīt visiem iedzīvotājiem, neskatoties uz kārtu. Beidzot truši savairojās tik daudzi, ka tos tika aizliegts audzēt brīvībā.
Vislielākās problēmas ar Eiropas trušiem mūsdienās ir Austrālijai, jo šajā kontinentā trušiem trūkst dabisko ienaidnieku. 20. gadsimta 30. gados truši savairojās tik daudz, ka kļuva par Austrālijas dabas kaitēkļiem. Lai cīnītos ar trušu bariem 50. gados sāka izmantot medicīnas atklājumus - trušu vidū tika izplatīts miksomatozes vīruss, kas mūsdienās nodara lielu postu trušu audzētājiem.
Izskats un īpašības
Eiropas trusis ir maza auguma zaķveidīgais, tā ķermeņa garums ir 34—45 cm, svars 1,3—2,2 kg. Tā kažoks ir pelēkbrūns. Kā visiem zaķveidīgajiem tam ir 4 asi priekšzobi, 2 augšā un 2 apakšā. Šie priekšzobi un divi augšējie zobi uzreiz blakus lielajiem priekšzobiem aug nepārtraukti visu mūžu.
Trusim ir garas ausis, garas pakaļkājas un īsa, pūkaina aste. Tas pārvietojas ar lēcieniem, lietojot spēcīgās pakaļkājas. Pakaļkājas ir klātas ar biezu vilnu, kas amortizē triecienu pret tām, ātros lecienos atsitoties pret zemi. Truša pirksti ir gari un savienoti ar peldplēvi, nodrošinot stabilu un vienotu pēdas atspēriena virsmu.
Uzvedība un barība
Eiropas trusis ir sabiedrisks dzīvnieks. Tas veido vidēji lielas kolonijas vai arī dzīvo pa pāriem. Trusis ir aktīvs krēslas stundās no rītiem un vakaros. Tas barojas gan ar zāli, gan koku un krūmu jaunajiem dzinumiem. Tomēr tā galvenā barība ir zāle.
Eiropas trusis ir ļoti agresīvs un teritoriāls dzīvnieks. Savstarpējās cīņas tēviņu starpā bieži izraisa nopietnus savainojumus vai pat kāda ķildnieka nāvi. Lai gan pirms cīņas teritorijas saimnieks atnācējam vispirms uzspricē urīnu, brīdinot par savām tiesībām uz teritoriju, atnācējs vai nu aiziet, vai visbiežāk uzsāk cīņu. Par galvenajiem ieročiem tiek izmantotas spēcīgās pakaļkājas, ar kurām cenšas trāpīt pa pretinieka vēderu. Cīņā tiek izmantota arī košana ar zobiem un skrāpēšana ar priekškājām.
Alas rok tikai mātītes, turklāt grūsnības laikā. Trusenes izrok samērā īsas ejas, kas nobeidzas ar migas alu. Alas savā starpā tiek savienotas ar daudziem tuneļiem un ejām.
Reprodukcija
Eiropas trušu vairošanās sistēma ir samērā sarežģīta. Dominantiem tēviņiem ir vairākas dominantas mātītes, toties zemāka ranga tēviņi un mātītes veido monogāmus pārus. Hierarhijas sistēma trušiem pastāv gan starp tēviņiem, gan starp mātītēm. Tēviņu loma mazuļu audzināšanā nav līdz galam izprasta, bet tā neapšaubāmi ir nozīmīga jaunās paaudzes izaudzināšanā. Trušu uzvedība savvaļā kopš nav padziļināti pētīta un daudzi procesi nav izprasti līdz galam.
Savvaļas trušiem dzimumgatavība iestājas jau 3—4 mēnešu vecumā. Gada laikā trusenei var būt 4—7 metieni. Tas nozīmē, ka 6—8 mēnešus gadā tā ir grūsna. Viens monogāms pāris gada laikā rada 30—40 jaunus trušus. Truši ir slaveni ar savu spēju vairoties. Visspilgtākais piemērs ir Austrālijas trušu populācija. 1859. gadā šajā kontinentā savvaļā tika palaisti 24 Eiropas truši. Pēc nepilniem 100 gadiem Austrālijā dzīvoja vairāk kā 600 miljoni trušu.
Grūsnība trusenei ilgst 31 dienu, lai gan var būt arī 29 dienas vai 35 dienas. Piedzimst apmēram 2—12 trusēni. Tie dzimst trusenes iekārtotā alā zem zemes. Reizi dienā tā apmeklē savus mazuļus, lai pazīdītu tos ar pienu. Trusēni barojas ar mātes pienu 4 nedēļas.
Mājas truši
Vienīgais pieradinātais savvaļas trusis ir Eiropas trusis, no kura ir cēlies mājas trusis. Mājas trusis tiek izmantots gaļas, vilnas un kažokādu ieguvei, vai īpašās istabas trušu šķirnes tiek turētas kā mājas mīluļi. Tas tika turēts kā mājdzīvnieks jau Senās Romas laikā un viduslaikos tika selekcionētas daudzas trušu šķirnes.
Mājas truši augumā ir daudz lielāki nekā savvaļas trusis, lai gan ir radītas arī punduršķirnes, kuras ir ļoti populāras kā mājas mīluļu šķirnes. Mājas trušiem ir ļoti liela kažoku krāsu variācija. Matojums ir mīksts un zīdains. Ir izveidota angoras trušu šķirne īpaši mīkstas un pūkainas vilnas ieguvei. Ir šķirnes, kuras selekcionētas, lai iegūtu īpaši kvalitatīvu kažokādu. Populārākās ir rekss šķirņu truši. To kažokāda ir ļoti samtaina un bieza, ar lielu krāsu dažādību.
Turīnas "Juventus"
Turīnas "Juventus" (it) ir Itālijas profesionāls futbola klubs no Turīnas, Pjemontas. Klubs tika dibināts 1897. gadā un kopš 1929. gada visu savu pastāvēšanas laiku, izņemot 2006./07. gada sezonu, spēlējis Itālijas futbola čempionāta A sērijā.
Juventus — ceturtais
Turīnas futbola vēsture, kā tas nebūtu paradoksāli, iesākās tālu ne ar "Juventus" un pat ne ar "Torino", bet gan pilnīgi ar citiem kolektīviem.
1887. gadā Turīnā parādījās pirmā Saxon markas futbola bumba, kas tika atvesta no Anglijas ar tirgoni vārdā Eduardo Bozio. Kopā ar saviem paziņām, tai skaitā ar angļiem, kas strādāja firmā "Adams" Turīnas filiālē un jau bija pazīstami ar futbolu, komersants nodibināja pirmo Turīnas klubu — "Internazionale". Tūlīt pēc viņa parādījās divi citi: "Ginnastica Torino" un "Torinese" uz kura bāzes pēc tam tika radīts "Torino". Nākamais pēc skaita parādījās "Juventus".
Sākums
Klubs tika nodibināts 1897. gada 1. novembrī ar studentu grupu 14 vecumā no līdz 17 gadiem no Massimo D’Atsel'o liceja Turīnā un nosaukts Società Società Polisportiva Augusta Taurinorum. Pusaudži mīlēja pavadīt brīvo laiku, sēžot uz divu pļavu soliem: Karaļa Umberto un Prinča Viktora Emmanuelja. Šī nodarbošanās gan vairāk atgādināja bezdarbību.
Drīz vien klubs pamainīja nosaukumu uz "FC Juventus". Dokumenti, kas liecinātu par kluba dibināšanu, eksistē ārkārtīgi maz; vienīgais zināms tika uzrakstīts Enriko Kanfari 1914. gadā.
Pirmais kluba stadions bija uz D'Armi laukuma un maz ar ko līdzinājās mūsdienīgo skaistuli "delle Alpi". "Juventus" formas sākumā bija rozā krāsā — tā nolēma jaunie kolektīva dibinātāji. Tomēr firmā, kura izpildīja piegādes pasūtījumu, notika kļūda, tādēļ pirmie "Juventus" tika spiesti spēlēt melnbaltos sporta kreklos. Laiks, lai labotu kļūdu vienkārši nepalika.
Tomēr Itālijas Čempionāta pirmā izloze norisinājās bez "Juventus" piedalīšanās. Turīnu pārstāvēja trīs iepriekšminētie kolektīvi, tomēr nevienam no tiem neizdevās izrādīt cienīgu sāncensību "Genoa" klubam, kura sastāvā bija tikai angļi.
Agrie gadi Līgā. Komandas tapšana
Kluba debija Serie A notika 1900. gadā 11. martā. Sāncensis bija "Torinese", kas uzvarēja ar rezultātu 1:0. 1903. gadā «Juventusu» izdevās tikt līdz sacensību finālam, tomēr arī šoreiz "Genoa" bija galvas tiesu spēcīgāka nekā visi pārējie sāncenši. Situācija atkārtojās gadu vēlāk, bet tagad "Juventus" praktiski cīnījās vienādi ar pretinieku.
Iekarotais 1905. gadā Serie A kļuva par kluba veikuma vairāk kā likumsakarīgu rezultātu.
Kolektīvs bija vienots, bet drīz vien pēc panākumiem prezidents Alfredo Diks dusmās pameta komandu, nodibinot jaunu klubu zem nosaukuma FK "Torino". Daļa "Juventus" spēlētāju drīz vien papildināja kluba rindas. Bet, lai vai kā, pirmskara gadi noritēja zem pavisam citu klubu diktēšanas.
Atdzimšana notika Koradino Korradi prezidēšanas gados, kurš, turklāt vēl, uzrakstīja pirmo kluba himnu, kas pastāvēja līdz pat 1960. gadiem; daži futbolisti no kluba tika izsaukti spēlēt izlasē (vārtsargs Džovanni Džakonē, aizsargs Bruno un Novo). Tieši šajos gados sāka spīdēt diženā zvaigzne vārtsarga Džamjero Kombi. 1923. gadā Edoardo Aņjelli no Aņjelli ģimenes (kura tāpat pārvaldīja koncernu Fiat) ieguva kontroli pār klubu un uzbūvēja privātu stadionu Turinas tuvumā (Marsiljas ielā) ar lielisku infrastruktūru. Viss tas iedvesa jaunu vilni kluba dzīvē, un 1925./26. gada sezonā "Juventus" otro reizi savā vēsturē uzvarēja Serie A, burtiski izskrāpējot titulu no nepiekāpīgo "Bologna" rokām.
Piedevām pie pārējiem spēlētājiem tika iegūti leģionāri no Austrumeiropas: ungārs Hirzers un polis Voijaks, kuri diktēja kluba spēli uzbrukumā. Brīnišķīgu papildinājumu viņiem bija apdāvinātais pussargs Mario Varlens. Viņa fenomenālais ātrums (100 metri p11,2 sekundēs) ne reizi vien glāba klubu pašās nevienkāršākajās spēlēs.
Tomēr ļoti drīz kolektīva politika asi ir izmainījusies. Par cēloni tam kļuva Benito Musolīni atnākšana pie varas Itālijā, kurš nolēma atteikties no ārzemniekiem no Eiropas to labā, kas dzīvoja Latīņamerikā un kam bija kaut kādas Itālijas saknes. Tā "Juventus" parādījās spēlētāji no Argentīnas Raimundo Orsis un Luiss Monti. Blakus tiem, komandā ienāca Luidži Bertolini, Džovanni Ferrari — nākamās kluba leģendas.
No 1931. gada zem Karlo Karkano vadības klubs piecas reizes uzvarēja Serie A. 1933. gadā "Juventus" sāka spēlēt mājas arēnā, ar sākotnējo nosaukumu "Stadio Mussolini", bet vēlāk tas tika pārdēvēts par "Stadio Comunale". Tad gan notika kluba debija starptautiskajā arēnā: četrreiz "svītrainie" nonāca līdz pusfinālam Eiropas kausā (nākotnē — UEFA Čempionu Līga) un četrreiz cieta sakāves.
1935. gads kluba vēsturē iegāja kā traģisks kluba prezedenta, Edoardo Aņjelli, bojāejas gads. Par pēcteci kļuva viņa dēls Džhanni, kurš nenobijās vēl aktīvāk izmantot leģionāru pakalpojumus, pieaicinot klubā dāņus Jonu Hansenu un Karlu Ogu Prastu. Bet tomēr galvenajās spēlēs spēle gāja caur "savējiem", bet galvenokārt, caur bombardieriem Džampiero Boniperti un Feliči Borelju, kuru rekords pēc gūto vārtu skaita sezonā (31) līdz šim ir nepārspēts. Boniperti gan līdz šim paliek pats "veiksmīgākais" no visiem, kas jebkad ir bijis kluba sastāvā: ar viņu "Juventus" iekaroja 14. Serie A: 5, kad viņš spēlēja, un deviņi, kad ieņēma direktora posteni.
Pēc Otrā pasaules kara klubs veiksmīgi spēlēja nacionālajoss turnīros, izcīnot desmito čempionu trofeju 1958. gadā. Tas bija pirmais tamlīdzīgais gadījums, kas deva klubam tiesību iespēju nēsāt mazu zelta zvaigznīti pie emblēmu uz to formas.
1973. gada čempionu tituls, pats gaidītākais vēsturē
Pirms pēdējās tūres "Juventus" (tāpat kā Romas "Lazio") atpalika no līdera "Milan" tikai par vienu punktu: 43 un 44 attiecīgi. Pēdējā tūrē klubam nācās cīnīties izbraukumā ar "Roma", diezgan spēcīgu un nepiekāpīgu sāncensi, "Lazio" aizbrauca uz Neapoli, uz spēli ar "Napoli", tad kad "Milan" — Veronā cīnijās ar vārdabrāļa klubu.
Milāna nav varējuši panākt vēlamo — piedzīvojot sakāvi ar rezultātu 3:5. Divkaujā "Lazio" — "Napoli" pēc pārtraukuma rezultāts arvien palika neatvērts, tad kad "Juventus" piekāpās sāncensim par vieniem vārtiem. Tādējādi, ja vien spēles beigtos tieši tā, turnīru tabulas augša izskatītos šādi: 1. "Lazio", "Milan" — 44, 2. "Juventus" — 43.
Viss čempionāta iznākums "Juventus" labā, kā izrādījās, lēma veterāni: 1:1 — Hose Altafini, 2:2 — Antonello Kukuredu. Turklāt otrā vārti tika gūti trīs minūtēm līdz finālu svilpei. Tāpat izskaņās Milāna un Roma ielaida vārrtus pēc sāncenša pretuzbrukuma, tādēļ zudējot 3:5 un 0:1 attiecīgi, — "Juventus" dramatiski kļūva par līderi čempionātā.
Platini un Brejdi komanda
1980. gadā uz klubu no Londonas "Arsenal" pārgāja īru pussargs Laims Brejdi, kurš kļuva par pirmajām "sekām" atceltā likuma par ārvalsta futbolistu limitu. Brits sastāvā aizstāja Fabio Kapello, un abos nākamajos gados ar viņu priekšgalā klubs uzvarēja Serie A.
Pēc diezgan nepatīkama stāsta Brejdijs bika spiests atstāt komandu — viņa vietā tika labākais, pēc skatītāju vērtējuma, kluba leģionārs Mišels Platini.
Eiropas panākumi
Par pirmo Eiropas panākumu kļuva UEFA kausa iegūšana 1977. gadā. 1970. gados "Juventus" piecas reizes kļuva par Itālijas čempionu, par spīti konkurencei no citu komandu puses un ambīcijām starptautiskajā arēnā. Bet galvenais Eiropas turnīrs palika neiekarots līdz pat 1985. gadam, kad klubs uzvarēja Čempionu Līgā. Tiesa, triumfu aptumšoja traģēdija, kas notika finālmačā un kuras laikā gāja bojā 39 skatītāji.
Marčello Lipi ēra
1994. gadā Marčello Lipi kļuva par "Juventus" treneri un jau pirmajā sezonā viņa vadībā klubs uzvarēja Serie A. Tieši ar šo laiku ir saistīts tādu futbolistu laikmets, kā Čiro Ferāra, Roberto Badžo, Vialli — Ravanelli un Alesandro Del Pjēro.
Panākumus valsts čempionātā "Juventus" papildināja ar Čempionu Līgas otro titulu (1996. gads). Finālspēles iznākums ar Amsterdamas "Ajax" izšķīrās 11 metru soda sitienu sērijā. Veiksme bija "Juventus" kluba labā: izšķirīgo sitienu realizēja aizsargs Vladimirs Jugovičs, kas kopā ar spožo vārtsargu Anželo Peruci kļuva par galveno spēles varoni. Nākamajos gados Lipi sāka jaunas komandas formējumu, kura kodols bija Zinedins Zidāns, Filipo Indzagi, Edgars Davidss. Pēc panākumiem 1996. gadā klubs divreiz uzvarēja nacionālajā čempionātā un vēl vienu reizi UEFA superkausā. Nākamajos gados klubs divas reizes bija soļa attālumā no trešā Čempionu Līgas kausa: 1997. gadā trofeju ieguva Dortmundes "Borussia", 1998. gadā — Madrides "Real".
1998. gadā "Roma" treneris Zdeneks Zemans apsūdzēja "Juventus" kluba ārstus, kuri, viņaprāt, devuši futbolistiem dopingu periodā no 1993. gada līdz 1998. gadam. Pēc dažu gadu oficiālām izmeklēšanām un divām tiesas prāvām pret "Juventus" kluba tika atceltas absolūti visas apsūdzības. Pēc tam Lipi atstāja klubu un turpināja darbu Milānas "Internazionale". Tomēr, pēc gada viņš atgriezās klubā, dodot startu futbolistu karjerām pēdējam, trešajam pēc skaita vilnim: Džanluidži Bufons, Davids Trezegē, Pavels Nedveds, kā arī padarot Marselo Salasu un Lilianu Tirāmu par ekstraklases spēlētājiem. Viņš atveda klubu pie jaunām uzvarām čempionātos 2001/2002 un 2002/2003, pēc kā kļuva par nacionālas izlases treneri, iekarojot kopā ar viņu "zeltu" 2006. gada Pasaules kausā.
Komandas sastāvs
.
Scuderia Italia
thumb|250px|[[1991. gada F1 sezona|1991. gads. Dallara 191—Judd. BMS Scuderia Italia ir bijusī Formula 1 komanda, kas piedalījusies 6 pasaules čempionātos no 1988. līdz 1993. gadam. Komandas dibinātājs bija tērauda magnāts Džuzepe Lukīni. BMS ir saīsinājums no Brixia Motor Sport. Pašlaik komanda piedalās dažādos salonautomobiļu čempionātos. Formulā 1 bija viena no vājākajām komandām. BMS nekad nebūvēja savas šasijas, tā izmantoja Dallara un pēc tam Lola būvētās šasijas. Šī iemesla dēļ komanda nesaņēma punktus Konstruktoru kausa ieskaitē. 1992. un 1993. gadā komanda izmantoja pagājušo sezonu Ferrari V12 dzinējus.
Dallara—Ford ēra
1987. gadā Dž. Lukīni paziņoja, ka 1988. gadā pasaules čempionātā debitēs viņa komanda. Sakarā ar to, ka komandai nebija iespējams pašai būvēt savu formulu šasijas, tika noslēgts līgums ar Dallara kompāniju. Dž. Lukīni nosauca savu komandu par BMS Scuderia Italia. Serhio Rinlands kopā ar Džanpaolo Dallaru izveidoja Dallara F188 šasiju. Rinlands kļuva par komandas galveno inženieri. Cosworth piegādāja Ford DFZ V8 dzinējus. Komandas vienīgais pilots šajā sezonā bija itālis Alesandro Kafi. Sezonas gaitā netika gūts neviens punkts, labākais rezultāts — 7. vieta Portugāles Grand Prix.
1990. gada sezonā bija ļoti maz labu rezultātu. Starpsezonā komanda nomainīja savu tehnisko direktoru, kurš bija radījis neveiksmīgo 1989. gada modeli, komandā viņu nomainīja bijušais AGS un Coloni speciālists Kristians Vanderlains. No komandas aizgāja Alesandro Kafi, kurš devās uz Footwork komandu. Viņa vietā tika nolīgts Ferrari testpilots Džanni Morbidelli. Pēc diviem posmiem Morbidelli tika nomainīts ar bijušo Benetton pilotu Emanuelu Pirro. Andrea de Čezariss savu vietu komandā saglabāja. Komandai sezona izrādījās ļoti grūta. Nepietiekami labā šasija F189 un salīdzinājumā ar citām komandām vājais Cosworth DFR dzinējs neļāva komandai cīnīties par punktiem. Sezonas labākais rezultāts — divas desmitās vietas. Komanda atlaida Vanderlainu un pārtrauca sadarbību ar dzinēju piegādātāju Ford.
Dallara—Judd periods
Pēc neveiksmīgās iepriekšējās sezonas jaunā sezona bija veiksmīgāka. Komanda jaudīgākos Judd GV dzinējus. Par komandas pilotiem tika nolīgti Emanuels Pirro un bijušais Onyx komandas pilots Jirki Jervilehto. Visu sezonu komanda sacentās ar saviem lielākajiem konkurentiem — Footwork, Minardi, Brabham un Lotus. Komanda vienīgos punktus izcīnija Jervilehto — par trešo un piekto vietu. Komanda kopvērtējumā ieņēma 8. vietu.
Dallara—Ferrari apvienība
1992. gadā dzinējus komandai piegādāja Ferrari, tādēļ komandai bija lielas cerības sasniegt labus rezultātus, jo Ferrari komandai tad bija vieni no jaudīgākajiem dzinējiem čempionātā. Jaunā šasija F192 principā bija uzlabota pagājušās sezonas šasija, tai tika piemērots jaunais Ferrari dzinējs. Jirki Jervilehto pagarināja līgumu ar komandu, bet par komandas otru pilotu kļuva bijušais Minardi pilots Pjerluidži Martīni. Lielu ietekmi uz sezonas rezultātiem atstāja testu trūkums. Komandai izcīnīt punktus šajā sezonā izdevās divas reizes. Divas sestās vietas izcīnija Pjerluidži Martīni, tādējādi izglābjot komandu no pēdējās vietas konstruktoru kausa izcīņā. Jirki Jervilehto tā arī visas sezonas laikā nespēja izcīnīt punktus, labākais rezultāts bija 7. vieta Beļģijas Grand Prix. Sezonas beigās komanda tika klasificēta 10. vietā, Jirki Jervilehto palika 21.vietā, bet Pjerluidži Martīni 18. vietā. Neapmierinošo rezultātu dēļ Dallara izlēma pamest Formulu 1. Sakarā ar to, ka komandai nebija iespējas pašai izgatavot savas šasijas, tā nolēma sadarboties ar Lola kompāniju, kas jau iepriekš Formulā 1 bija izgatavojusi šasijas Larrousse un Haas—Lola komandām. Lielākā daļa komandas personāla, ieskaitot, pilotus un tehnisko direktoru tika atlaisti.
Lola—Ferrari
1993. gada F1 sezonai nācās sagatavoties ļoti īsā laikā. Ēriks Brodlijs uzprojektēja jauno šasiju, ar iepriekšējās sezonas Ferrari dzinēju. Jaunā šasija T93/30 tika nodota pieredzējuša sacīkšu veterāna Mikeles Alboreto un debitanta Lukas Badoera rīcībā. Testu nepietiekamība un neizdevusies šasija bija par iemeslu tam, ka komandai ļoti grūti nācās cīnīties par punktiem un kvalificēšanos sacīkstēm. Neskatoties uz to, ka šasijas bija aprīkotas ar jaudīgajiem Ferrari dzinējiem un labiem pilotiem, tai visu sezonu sanāca cīnīties pa peletona beigām. Sezonas beigās komanda ierindojās pēdējā vietā komandu ieskaitē. Sezonas beigās Lola atteicās no turpmākas dalības Formula 1 čempionātā, bet komandas akcijas tika izliktas pārdošanā. Starpsezonā akcijas nopirka Džankarlo Minardi un notika abu komandu apvienošanās. Līdz 1995. gada beigām komanda piedalījās F1 čempionātā ar nosaukumu Minardi Scuderia Italia.
Pasaules Dabas Fonds
Pasaules Dabas Fonds (saīsināti PDF; en, WWF) ir 1961. gadā dibināta starptautiska dabas aizsardzības organizācija. WWF ir pasaulē lielākā dabas aizsardzības organizācija, kas darbojas vairāk kā 80 valstīs, kas atbalsta apmēram 1,300 vides aizsardzības un saglabāšanas projektus un, kurai ir vairāk kā 5 miljoni atbalstītāji visā pasaulē. Latvijā Pasaules Dabas Fonds kā asociēta nodaļa strādā kopš 1991. gada.
Fonda darbība ir vērsta uz bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un cilvēces ietekmes uz vidi samazināšanu. Organizācija to panāk ar vides izglītību, aktīvismu, lobēšanu un demonstrējumiem, kas vērsti uz videi draudzīgas sabiedrības apziņas veidošanu. Pasaules Dabas Fonds ik gadu organizē akciju "Zemes stunda", kuras laikā aicina simboliski uz stundu visā pasaulē izslēgt gaismas, lai parādītu apņēmību arī ikdienā dzīvot videi draudzīgāk.
Vēsture
WWF vēsture aizsākās 1960. gadā, kad Džulians Hakslijs pēc vizītes Austrumāfrikā, uzraksta rakstu sēriju laikrakstā Observer, kurā izsaka savas bažas par dzīvnieku valsts straujo izzušanu šajā teritorijā medniecības dēļ. Atsaucoties uz Dž. Hakslija rakstiem, uzņēmējs Viktors Stolans ierosināja dibināt starptautiska mēroga fondu, kas vāktu līdzekļus vides aizsardzībai. Ar nolūku dibināt šādu organizāciju, Dž. Hakslijs konsultējās ar ornitologu Maksu Nikolsonu, kas sapulcināja zinātnieku un sabiedrisko attiecību ekspertu kopu, kas bija gatavi strādāt šādas organizācijas izveidei. Viņu starpā bija Pīters Skots, kas kļūst par jaunizveidotās organizācijas vadītāju. Organizācijas darbības sākotnējais kopsaucējs bija "kopīgs darbs pie sabiedrības attieksmes maiņas un pasaules izglītošanas vides aizsardzības labā". Savas pastāvēšanas laikā WWF ir īstenojusi daudzus gan nacionālās, gan globālās nozīmes projektus.
Simbols
Organizācijai bija nepieciešams spēcīgs, viegli atpazīstams simbols, dibinātāju izvēle nosliecās par labu melnbaltajai pandai, kas līdz pat šai dienai simbolizē ne tikai WWF kā organizāciju, bet visā pasaulē izraisa asociācijas ar dabas aizsardzību kopumā.
Latvijā
Pasaules Dabas Fonds ir Latvijā reģistrēta sabiedriskā organizācija, kas darbojas kopš 1991. gada. 2005. gadā organizācija tika reģistrēta kā nodibinājums ar nosaukumu "Pasaules Dabas Fonds". 2005. gadā Pasaules Dabas Fonds noslēdza līgumu ar dabas aizsardzības organizāciju WWF. Vienotu mērķu sasniegšanai Pasaules Dabas Fonds un WWF īsteno kopīgas kampaņas un projektus.
Lai panāktu pozitīvas izmaiņas sabiedrības attieksmē pret dabu un tās resursiem, Pasaules Dabas Fonds ir izstrādājis globālu dabas aizsardzības stratēģiju. Šī stratēģija sastāv no četrām daļām: dabas resursu saglabāšana, ilgtspējīga apsaimniekošana, ekoefektīva izmantošana, lielāks gandarījums no mazāka dabas resursu patēriņa. Šī stratēģija raksturo, kā soli pa solim, sākot no dabas aizsardzības līdz mūsu patēriņam, iespējams saskaņot sabiedrības attīstības un dabas intereses.
Programmas
Pasaules Dabas Fonds Latvijā atgriezis trīs izzudušas sugas: taurus, sumbrus un savvaļas zirgus, kuri apskatāmi Kurzemē izveidotajā dabas parkā "Pape". Kopā ar partneriem panākts, ka Latvijā no veļas mazgājamiem līdzekļiem izņemts Baltijas jūrai kaitīgais fosfors. Organizē lielāko vides akciju pasaulē "Zemes stunda", kurā piedalījusies nozīmīga daļa Latvijas iedzīvotāju, visas lielākās Latvijas pilsētas un novadi. Organizē dažādas lekcijas un seminārus. Pasaules Dabas Fonds, sadarbībā ar teritoriju īpašniekiem un dažādām institūcijām, privātajos mežos ir izveidojis piecas mežsaimniecības demonstrējumu teritorijas.
WWF
WWF var būt:
Ābrama reliģijas
Ābrama reliģijas jeb Ābramiskās reliģijas ir monoteiskas ticības, kuru svētajos rakstos Ābrams tiek pieminēts kā ciltstēvs. Šis termins parasti tiek attiecināts uz kristietību, jūdaismu un islāmu.
Edvards Dženers
Edvards Dženers (en, dzimis, miris ) bija angļu ārsts, kurš 1796. gadā radīja pirmo vakcīnu pret bakām (variola vaccinae).
Viņš bija ievērojis, ka slaucējas ar īstajām (melnajām) bakām neslimo. No pūslīšiem, kas atradās uz govs tesmeņa, viņš ņēma šķidrumu ar govju baku izraisītājiem un to ievadīja cilvēkiem. Tie, kuri šādu vakcīnu saņēma, ar īstajām bakām nesaslima. Bakas ir pirmā slimība, ko mediķi uzskata par uzveiktu. Vakcinācija pret bakām ir pārtraukta, jo pasaulē vairs nav reģistrēts neviens saslimšanas gadījums.
Ābols (nozīmju atdalīšana)
Ābols var būt:
Grīvas lidlauks
Grīvas lidlauks (ICAO: EVBA) ir nesertificēts lidlauks Augšdaugavas novada Kalkūnes pagastā. Izvietojies Daugavas kreisajā krastā 4 km no Daugavpils centra pie bijušās Randenes pusmuižas. Lidlaukam ir viens 830 m garš un 90 m plats zāles seguma skrejceļš.
Lidlauku regulāri izmanto paraplanieristi un izpletņlēcēji, tiek rīkoti aviācijas svētki.
Ekoloģiskā niša
Ekoloģiskā niša ir katras sugas funkcionālā vieta ekosistēmā; tā ir saistīta ar vides apstākļu kompleksu, kurš nodrošina sugas ilgstošu un normālu eksistenci dotajā vidē. Biotisko un abiotisko faktoru kopums, kas nepieciešams sugas eksistencei.
Gomess
Gomess (es; sieviešu dzimtē Gomesa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds, kam portugāļu valodā sastopams līdzīgs uzvārds ar tādu pašu cilmi — Gomešs (pt). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Hurt (Nine Inch Nails dziesma)
"Hurt" ir 1994. gadā izdota dziesma, ko sarakstījis Trents Reznors un kas noslēdz Nine Inch Nails albumu The Downward Spiral. Reznors šo dziesmu uzskata par savu vispersoniskāko dziesmu, un "Hurt" vienmēr ir pēdējā dziesma Nine Inch Nails koncertos.
2002. gadā šīs dziesmas kaverversiju kā singlu izlaida Džonijs Kešs. Šī kaverversija sasniedza vēl lielākus panākumus par oriģinālu un tas bija Keša pēdējais hits pirms viņa nāves 2003.gadā.
Gregors X
Pāvests Gregors X, dzimtajā vārdā Teobalds Viskonti, (dzimis ap 1210. gadu, miris ) bija Romas pāvests no 1271. gada līdz savai nāvei 1276. gadā. Aktīvi organizēja Devīto krusta karu Tuvajos Austrumos un mēģināja noslēgt militāru savienību ar Čingishana mazdēlu Kublaihanu, pie kura diplomātiskā misijā devās Marko Polo. Bija Livonijas, Kursas un Prūsijas feodālais seniors, viņa laikā zemgaļi 1272. gadā parakstīja padošanās līgumu. Krusta karš pret zemgaļiem gan atsākās no jauna un turpinājās līdz 1290. gadam, tomēr Romas pāvestu interese par krusta kariem manāmi atslāba.
Dzīvesgājums
Dzimis kā Teobalds Viskonti dižciltīgā lombardiešus ģimenē ap 1210. gadu Piačencas pilsētā (Piacenza), tagadējā Emīlija-Romanjas reģionā Ziemeļitālijā. 1248.-1252. gadā studēja Parīzes Universitātē, kur viņa profesors bija Akvīnas Toms. Bija Ljēžas arhidiakons tagadējās Beļģijas teritorijā un piedalījās Devītajā krusta karā (1271.—1272.) Palestīnā.
Aizmuguriski ievēlēts par pāvestu 1271. gada 1. septembrī līdz šim ilgākajā kardinālu konklāvā (1268—1271) Viterbo katedrālē. Jauno pāvestu kardināli ievēlēja tikai pēc trīs dienu ilgas ieslēgšanas pie ūdens un maizes.
Sava pontifikāta laikā Gregors X organizēja Otrā Lionas koncila sasaukšanu 1274. gadā. Viņa galvenās rūpes bija par Austrumu — Rietumu kristīgās baznīcas šķelšanās pārvarēšanu, mongoļu hanu kristīšanu un iesaistīšanu karā pret musulmaņiem. Viņš mira mājupceļā no Lionas 1276. gada 10. janvārī. Pēc viņa nāves iecerētais krusta karš Tuvajos Austrumos tika atcelts un savāktā nauda sadalīta.
Kangari (stacija)
Kangari bija pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga Preču—Ērgļi starp pieturām Bajāri un Remīne. Tas atradās Ropažu novadā blakus Kangaru ciematam, 31 km attālumā no Rīgas.
Kangaru staciju atklāja reizē ar dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi posma līdz Suntažiem atklāšanu 1935. gadā. Stacijas mūra divstāvu ēku uzbūvēja 1937. gadā (arhitekts — Voldemārs Ozoliņš). Stacijā pieturēja vilciens, bet stacijas ēka nedarbojās, jo padomju laikā tajā izveidoja dzīvojamo ēku. Dažus gadus pirms vilcienu kustības pārtraukšanas Ērgļu virziena līnijā Kangaru stacijā demontēja papildu sliežu ceļus, pārveidojot to par pieturas punktu. Pirms papildu sliežu ceļu demontāžas stacijā notika vilcienu izmaiņa, parasti izmainījās vakara vilciens Rīga—Ērgļi ar vakara vilcienu Ērgļi—Rīga (vēlāk tie izmainījās Suntažos). Pieturu slēdza līdz ar dzelzceļa līnijas slēgšanu 2009. gadā. Stacijas ēka ir vietējās nozīmes kultūras piemineklis.
NHL Ziemas klasika
Vēsture
Pirmā Ziemas klasikas izspēle notika 2008. gadā. Tajā uzvaru guva Pitsburgas "Penguins" hokejisti. Otrajā Ziemas klasikas spēlē 2009. gadā uzvaru guva Detroitas "Red Wings", 2010. gada spēlē uzvaru guva Bostonas "Bruins" hokejisti. 2011. gada Ziemas klasikas spēle notika Heinz Field stadionā Pitsburgā, Pensilvānijā, tajā Vašingtonas "Capitals" pārspēja Pitsburgas "Penguins" hokejistus. "Penguins" tā bija jau otrā dalība Ziemas klasikā.
Adriens de Žerlašs de Gomerī
Adriens Viktors Žozefs de Žerlašs de Gomerī (fr, dzimis Haseltā, miris  Briselē) bija beļģu polārpētnieks un kara flotes virsnieks, vadījis  1897.—1899. gados Beļģijas antarktisko ekspedīciju, kas bija pirmā, kas pārziemoja Antarktīdā.
Biogrāfija
Dzimis kā vecākais dēls senā un bagātā aristokrātu ģimenē Limburgā. Studējis Briseles Politehniskajā skolā (École polytechnique), 1885. gadā ieguvis inženiera diplomu. Jau studiju laikā kuģojis uz tvaikoņiem līnijā Duvra—Ostende, kā arī uz zvejas kuģiem. Pretēji ģimenes tradīcijām pēc studijām iestājās dienestā kara flotē un 1886. gadā ieguva apakšvirsnieka dienesta pakāpi. Absolvēja virsnieku skolu Ostendē un 1890. gadā ieguva leitnanta pakāpi. Dienesta laikā sācis interesēties par polāro apgabalu izpēti un 1895. gadā piedalījies ekspedīcijā uz Jana Majena salu un Grenlandes austrumu piekrasti. Pēc ekspedīcijas saņēma uzaicinājumu piedalīties plānotajā zviedra Ādolfa Nordenšelda ekspedīcijā uz Greiema Zemi, bet ekspedīcija finansiālu iemeslu dēļ tika atcelta. Tās vietā Adriens de Žerlašs sāka plānot savu patstāvīgu ekspedīciju.
Ekspedīcija ar Belgica
Ekspedīcijas sagatavošanās periodā Žerlašs spēja par to ieinteresēt Beļģijas Ģeogrāfisko biedrību, kas izsludināja nacionālo līdzekļu vākšanas kampaņu. Tā rezultātā tika savākti 200 000 beļģu franku. 25 000 franku ziedoja sodas magnāts Ernests Solvē. Ievērojamus līdzekļus ekspedīcijas vajadzībām piešķīra arī Beļģijas karalis Leopolds II, kā arī Beļģijas valdība, kas ekspedīciju padarīja par valstisku pasākumu.
Ekspedīcija devās ceļā no Antverpenes 1897. gada 16. augustā. Pa ceļam un Antarktīdu kuģis piestaja Madeirā, Riodežaneiro un Montevideo, kā arī šķērsoja Magelāna šaurumu. 1898. gada janvārī kuģis sasniedza Greiema Zemi. Ekspedīcija apsekoja Greiema Zemes rietumu piekrasti, atklājot lielāko daļu Pālmera arhipelāga salu un Belžikas šaurumu, ko vēlāk nosauca Žerlaša vārdā. Pēc neveiksmīgā mēģinājuma atklāt jūrasšaurumu uz Vedela jūru, ekspedīcijas kuģis tika iesprostots pakledū uz dienvidiem no Pētera I salas un ekspedīcijai nācās pārlaist tur ziemu, kas bija pirmā cilvēku pārziemošana Antarktikā. Ekspedīcija šādam pavērsienam bija slikti sagatavota un lielākā daļa komandas saslima ar cingu, tajā skaitā Žerlašs.
Tā kā Žerlašs un kuģa kapteinis Lekoints slimības dēļ nevarēja veikt savus pienākumus, ekspedīcijas vadību pārņēma Amundsens un kuģa ārsts amerikānis Frederiks Kuks, kuri vienīgie pārtikā lietoja svaigu pingvīnu un roņu gaļu. Ziemai beidzoties, kuģis joprojām atradās 2 m bieza ledus gūstā un komandai nācās izcirst pusjūdzi garu kanālu, lai kuģi atbrīvotu. 1899. gada 15. februārī kuģis sāka kustību pa izveidoto kanālu un tikai 5 novembrī atgriezās Antverpenē.
Vēlākās aktivitātes
Pēc atgriešanās dzimtenē ekspedīcija tika ļoti sirsnīgi uzņemta. Žerlašs tika apbalvots ar karalisko Leopolda ordeni, bet ekipāžas dalībnieki tika apbalvoti ar Antverpenes medaļām un ierakstīti pilsētas goda grāmatā.
1901. gadā Žerlašs noorganizēja ekspedīciju uz Francijai piederošo Kergelena arhipelāgu, bet ekspedīcija pusceļā tika atsaukta un tā vietā pētīja Persijas līča augu valsti un pērlene. 1902. gadā Žerlašs pievienojās Žana Batista Šarko ekspedīcijai uz Antarktīdu, bet nesaskaņu dēļ pameta to Pernambuku.
1904. gadā Žerlašs apprecēja francūzieti Suzannu Pulē (Suzanne Poulet), laulībā dzima dēls un meita. Šķīries 1913. gadā.
1905. gadā Žerlašs pieņēma Orleānas prinča Filipa piedāvājumu vadīt ekspedīciju ar atpakaļnopirkto kuģi Belgica uz Austrumgrenlandi. Vēlākos gados ar šo kuģi Žerlaša vadībā tika rīkotas ekspedīcijas uz Karas jūru (1907) un Špicbergenu un Franča Jozefa Zemi (1909).
Pirmā pasaules kara sākumā Žerlašs tika iesaistīts evakuācijas plānošanā, kā arī Ostendes un citu piekrastes pilsētu aizsargspējas pārbaudē. 1915. gadā viņš izdeva grāmatu «Zeme, kas nekad nemirs» (Le pays qui ne veut pas mourir), kas kļuva par bestselleru Skandināvijā. Žerlašs devas uz Norvēģiju, kur informēja par beļģu civiliedzīvotāju stāvokli karadarbības zonā. Šo misiju Žerlašs turpināja 1916. gadā Zviedrijā, kur apprecēja Elizabeti Hēgeri (Elisabeth Höger). Laulība dzima dēls Gastons, kas vēlāk gāja tēva pēdās un vadīja beļģu polāro ekspedīciju, kas 1958. gadā izveidoja Ruāboduēnas polārstaciju Karalienes Modas Zemē.
Pēc kara Žerlašs strādāja par valdības konsultantu. 1926. gadā tika nozīmēts par Beļģijas kara flotes ģenerālinspektoru, 1928. gadā — par kara flotes komandieri.
Miris Briselē 1934. gada 4. decembrī no salmonelozes.
Pagodinājumi
Adriena de Žerlaša de Gomerī vārdā nosaukti vairāki ģeogrāfiski objekti Antarktikā:
Vakcīna
Vakcīna (no la — 'govs') jeb aizsargpote ir medikaments, ar kuru veic slimību profilaksi. Vakcīnas sastāvā ir aktīvā viela, kas ierosina imūnsistēmas atbildes reakciju, organismā sākot veidot antivielas. Sastopoties ar konkrētas infekcijas izraisītāju, antivielas to neitralizē. Katra vakcīna ir paredzēta noteiktai slimībai. Vakcīnas iedala dzīvajās (sastāvā ir nekaitīgi novājināti vīrusi vai mikrobi), nedzīvajās (sastāvā ir nogalināti vīrusi vai mikrobi), ķīmiskajās (sastāvā ir ķīmiski izdalīti antigēni) un mikroorganismu metabolītu vakcīnās.
15. augusts
15. augusts ir gada 227. diena pēc Gregora kalendāra (228. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 138 dienas.
Vārda dienas
Dzelde, Zelda, Zenta
O. Dž. Simpsons
'''Orentals Džeimss "O. Dž." Simpsons''' (en; dzimis Sanfrancisko, Kalifornijas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu futbolists, aktieris un kriminālnoziedznieks.
Savas profesionāļa karjeras laikā pārstāvējis divus NFL līgas klubus: Bufalo "Bills" (1969—1977) un Sanfrancisko "49ers" (1978—1979). 1969. gada NFL draftā viņu izraudzījās Bufalo "Bills" ar kopējo 1. kārtas numuru. 1973. gadā tika atzīts par līgas MVP, ir iekļuvis vairākās simboliskajās izlasēs un ir saņēmis vairākus apbalvojumus. 1985. gadā viņš tika uzņemts NFL slavas zālē.
Savas aktiera karjeras laikā, kas pārklājās ar futbolista karjeru, viņš filmējās vairākās filmās, no kurām pazīstamākās ir The Naked Gun: From the Files of Police Squad!, The Naked Gun 2½: The Smell of Fear, Naked Gun 33⅓: The Final Insult.
1994. gada 12. jūnijā tika nogalināti Nikola Brauna Simpsone (O. Dž. Simpsona sieva) un viņas draugs Ronalds Goldmens. Šo divu slepkavību veikšanā tika apsūdzēts O. Dž. Simpsons.
Kazimirs I
Kazimirs I ir valdnieku vārds:
Polijā:
Lietuvā:
Huseins
Huseins ir arābu vārds, deminutīvs no "Hasans" ('labs', 'skaists').
Panteru apakšdzimta
Panteru apakšdzimta (Pantherinae) ir viena no divām kaķu dzimtas (Felidae) apakšdzimtām. Otra ir kaķu apakšdzimta (Felinae). Panteru apakšdzimtā ir 7 sugas, kas iedalītas 3 ģintīs. Pazīstamākās sugas ir lauva, tīģeris un leopards.
No kaķu apakšdzimtas panteru apakšdzimta atdalījās apmēram pirms 6 - 10 miljoniem gadu. DNS analīzes pierāda, ka sniega leopards (Uncia uncia) ir ļoti tuvu radniecīgs panteru ģints (Panthera) sugām. Turklāt tas ir tuvāk radniecīgs leopardam, nekā leopards tīģerim. Līdz ar to zinātnieki uzskata, ka sniega leoparda zinātniskajam nosaukumam vajadzētu būt Panthera uncia nevis Uncia uncia. DNS analīzes pierāda arī to, ka vecākā no sugām ir tīģeris (Panthera tigris), tam seko jaguārs (Panthera onca), tad lauva (Panthera leo), un jaunākās divas sugas ir leopards (Panthera pardus) un sniega leopards.
Vācijas kauss futbolā
Vācijas kauss futbolā (de) ir Vācijas Futbola asociācijas rīkots izslēgšanas spēļu turnīrs, kurā futbola komandas no Vācijas cīnās par Vācijas kausu. Turnīrā piedalās 64 komandas, tai skaitā visas Bundeslīgas komandas. Tas ir uzskatāms par otro nozīmīgāko titulu Vācijas futbolā pēc Bundeslīgas. Turnīrs notiek kopš 1934. gada. Visvairāk reižu (20) turnīrā ir uzvarējuši Minhenes "Bayern" futbolisti. Pašreizējie kausa ieguvēji (2022. gadā) ir RB Leipzig futbolisti.
Celsijs (nozīmju atdalīšana)
Celsijs var būt:
Rāznas nacionālais parks
<mapframe text="Rāznas nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q549295" } Rāznas nacionālais parks (līdz 2007. gadam Rāznas dabas parks) ir jaunākais un otrs lielākais no četriem Latvijas nacionālajiem parkiem. Parks atrodas Latgalē, Rēzeknes novadā, daļēji arī Krāslavas un Ludzas novados. Parka teritorija aizņem 59 615 ha lielu teritoriju, tas atrodas Rāznas ezera apkārtnē, Latgales augstienes centrālajā daļā.
Ārējās saites
http://www.latvia.travel/lv/apskates-vieta/raznas-nacionalais-parks
27. novembris
27. novembris ir gada 331. diena pēc Gregora kalendāra (332. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 34 dienas.
Vārda dienas
Lauris, Norberts
Njords
Njords skandināvu mitoloģijā ir auglības, jūras un jūrasbraucēju dievs, viens no vāniem. Njords ir Skadi vīrs, Freira un Freijas tēvs. Iespējams, viņam ir gandrīz identiska māsa Nerta. Njords un viņa bērni pievienojās āsiem pēc āsu un vānu kara, kad abas dievu grupas apmainījās gūstekņiem, lai noslēgtu mieru. Saskaņā ar Poētisko Edu, tuvojoties Ragnarokam, Njords atgriezīsies pie vāniem.
Snorre Sturlusons min, ka Njords pārvalda jūru, vēju un uguni, turklāt ir bagāts. Njords kā jūrasbraucēju dievs, iespējams, saistāms ar pirmsģermāņu megalītisko kultūru, kurā jūrasbraukšanai bija liela nozīme. Norvēģijas vietvārdi liecina, ka Njords patiešām saistīts ar jūru, savukārt Zviedrijas vietvārdi, kas saistīti ar Njordu, atrodami iekšzemē un norāda, ka šeit viņš, visticamāk, pielūgts kā auglības dievs.
Skadi sastapšana
Āsi nogalina Skadi tēvu Tjaci, kura dēļ zemes virsū iestājies ledus laikmets. Skadi tādēļ dodas uz Valhallu, un dievi nolemj ļaut viņai izvēlēties kādu no sava vidus par vīru. Izvēloties Skadi redz tikai dievu pēdas un izvēlas vistīrākās pēdas, domādama, ka tās pieder Baldram. Tās tomēr izrādās Njorda pēdas, kuras noskalojusi jūra.
Skadi un Njords nespēj izšķirties, kur apmesties, jo Njorda mājoklī Noatunā Skadi šķiet pārāk karsts un traucē putnu dziesmas, savukārt Njordam pie Skadi Trimheimā neļauj gulēt aukstums un vilku kaucieni. Visbeidzot viņi nolemj dzīvot šķirti.
Ledus pacēlums
Ledus pacēlums (en) ir skaidri iezīmēts paaugstinājums līdzenajā šelfa ledāja virsmā, kas veidojas ledāja masai plūstot pāri okeāna dibena pacēlumiem. Šādi paaugstinājumi veidojas kupola formā un parasti sasniedz 100 līdz 200 metru augstumu. Ledus pacēlumu pārvietošanās ātrums parasti ir ievērojami zemāks par šelfa ledāja pamatmasas pārvietošanās ātrumu. Ledus pacēlumi veidojas gan šelfa ledāju iekšienē, gan arī gan to fronti, kur tie var veidot permanentas ledus ostas.
Par ledus pacēlumiem netiek uzskatīti paaugstinājumi, kuru pamatne paceļas virs jūras līmeņa, tie tiek pieskaitīti salām. Atsevišķos gadījumos ledus pacēlumus no salām var atšķir tikai ar speciālu mērījumu palīdzību.
Ledus pacēlumu virs nelieliem okeāna dibena šķēršļiem, kuru pārvietošanās ātrums neatšķiras no kopējās šelfa ledāja pārvietošanās ātruma, sauc par ledus krokojumu (en). Šādi pacēlumi neveido kupolus, bet gan paaugstinājumu ar dziļām plaisām ledāja masā.
Rīga T 689
Dizainu pirmajiem pēckara radioaparātiem, kas ražoti rūpnīcā "Radiotechnika", konstruējis Ansis Kundziņš.
Specifikācijas:
In God We Trust
In God We Trust ir oficiālā Amerikas Savienoto Valstu devīze. Pirmo reizi šī devīze tika izmantota 1866. gadā, kad tā bija atrodama uz jauna veida monētām. Šie vārdi ir aizgūti no ASV himnas pēdējiem vārdiem: Then conquer we must, when our cause it is just,
And this be our motto: "In God is our trust."
Par oficiālo valsts devīzi tā kļuva 1956. gadā. Kopš 1957. gada tā vienmēr ir bijusi uz Amerikas Savienoto Valstu banknotēm.
2001. gadā šī frāze oficiāli kļuva arī par Floridas štata devīzi.
22. maršruts
22. maršruts var būt:
Sadams Huseins
Sadams Huseins Abd al Madžīds al Tikrītī (ar, Ṣaddām Ḥusayn ʿAbd al-Maǧīd al-Tikrītī; dzimis, miris ) bija politiķis, Irākas prezidents (1979—2003), kā arī divas reizes bija Irākas premjerministrs (1979—1991; 1994—2003), politiskās partijas "Baas" ģenerālsekretārs un maršals (1979. gadā).
Viņš tiecās kļūt par arābu pasaules austrumu daļas neoficiālo līderi un Persijas līča saimnieku. Pateicoties apjomīgai naudas plūsmai no naftas eksporta, Huseins īstenoja vairākas reformas, padarot dzīves līmeni par vienu no labākajiem Tuvajos Austrumos. 1980. gadā viņš uzsāka karu ar Irānu, kurš turpinājās līdz 1988. gadam. Kara laikā Huseins vērsās pret kurdiem, pielietojot ķīmiskos ieročus. Huseina prezidentūras laikā Irāka bija autoritāra valsts, kas apspieda spēkus, ko uzskatīja par draudīgiem, īpaši etnisku vai reliģisku grupējumu centienus iegūt neatkarību vai autonomiju. Huseins no Irākas prezidenta krēsla tika gāzts 2003. gadā ASV iebrukuma laikā Irākā. ASV militārie spēki viņu sagūstīja, viņš tika notiesāts uz nāvi, pakarot par noziegumiem pret cilvēci (lai arī pats izvēlējās tikt nošauts), nāves sods tika izpildīts.
Sadamam nebija uzvārda Rietumu pasaules izpratnē. Huseins ir viņa tēva vārds, al Madžīds norāda uz vectēva vārdu, bet Tikrītī uz pilsētu, no kuras viņš nācis.
23. maršruts
23. maršruts var būt:
Timošenko
Timošenko (uk, no personvārda Timošs (Тимош)), ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Acone (stacija)
Acone ir neizmantots pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga—Ērgļi. Tas atrodas uz Salaspils novada un Ropažu novada robežas pie TEC-2. Caur bijušo pieturu kursē kravas vilcieni no Šķirotavas uz Sauriešu staciju un uzņēmumu Knauf, blakus tai atrodas SIA "Dzelzceļu būve" strupceļi, pirms Acones atzarojas pievedceļš uz Rīgas TEC-2.
Vēsture
Pieturas punkts tika atklāts 1935. gadā, līdz ar līnijas Rīga—Ērgļi posma līdz Suntažiem atklāšanu. Stacijas ēka tika uzbūvēta 1937. gadā pēc arhitekta Voldemāra Ozoliņa (1899—1991) projekta un saglabājusies līdz mūsdienām kā dzīvojamā ēka. Padomju okupācijas gados ēku nacionalizēja un sadalīja vairākos dzīvokļos. Agrāk blakus pieturas punktam bija rezerves pasažieru vagonu bāze, mūsdienās tur atrodas SIA “Dzelzceļu būve” tehnikas stāvēšanas ceļi. Kopš 2007. gada pasažieru satiksme Aconē pārtraukta.