cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Torvalds Kodransons
Dzīvesgājums
Torvalds Kodrana dēls dzimis apmēram 950. gadā vikingu apmetnē Vatnsdaluras ielejā Īslandes ziemeļu piekrastē. Jaunībā viņš kalpojis nākamā Dānijas un Norvēģijas ķēniņa Svena I (ap 960-1014) karadraudzē un piedalījās sirojumos uz dažādām valstīm. Mūsdienu Lejassaksijas teritorijā viņš pieņēma kristīgo ticību un kļuva par dedzīgu misionāru. Kopā ar sakšu bīskapu Frīdrihu (Fridrik) viņš 981. gadā devās kristīšanas misijā uz savu dzimteni, kur nodibināja pirmo baznīcu. Iecere cieta neveiksmi 985. gadā pēc konflikta ar vietējiem iedzīvotājiem, kurā Torvalds nogalināja divus skaldus. Abi kristiešu priesteri steigšus pameta Īslandi un Torvalds devās svētceļojumā uz Jeruzalemi. No turienes viņš ceļoja pie Konstantinopoles ķeizara Bazileja II, kas viņu pilnvaroja doties kristīšanas misijā pie rūsu ķēniņiem.
986. gadā Torvalds kopā ar Stefniru Torgilsonu (Þorgilsson) pa Dņepras upi devās augšup līdz Kijivai pie ķēniņa Valdemāra un tālāk lejup pa Daugavas upi uz Polocku, kur tolaik valdīja Ragnhilda (Rogneda), viena no Valdemāra daudzajām sievām. Drofnas (Drafni) pakalnā viņš uzcēla Jānim Kristītājam veltītu klosteri, kas varbūt atradies pie Drisas, netālu no tagadējās Latvijas-Baltkrievijas robežas. Pēc tam, kad 988. gadā ķēniņš Valdemārs Krimas Hersonesā pēc apprecēšanās ar Bizantijas ķeizara māsu Annu atteicās no visām pārējām sievām, Ragnhilda iestājās Torvalda dibinātajā klosterī.
Torvalds miris apmēram 1002. gadā un apglabāts savā klosterī un pēc nāves vēl ilgi tika godāts kā svētais. Pēc vienas hipotēzes Polockas baznīcas hronikās viņš dēvēts par Tūru (Тур Полоцкий).
Lai atzīmētu īslandiešu misionāra Torvalda nozīmi Krievijas pareizticīgās baznīcas vēsturē, Kļinas arhibīskaps Longins 2005. gadā pasniedza Īslandes prezidentam Olafam Ragnāram Grimsonam kņaza Vladimira ordeni.
Jervas zeme
Jervas zeme vai Jerva (igauņu: Järvamaa, latīņu: Jervia, vācu: Jerwen) bija senās Igaunijas zeme līdz 13. gadsimta sākumam, kuras teritoriju tagad aizņem Jervas apriņķis ar galvaspilsētu Paidē. Kā galvenais ciems Indriķa hronikas tekstā minēta Kareda, kas tolaik bijis "ļoti skaists un liels ciems".
Vēsture
Pirmais krusta karagājiens uz Jervu notika 1211./1212. gada ziemā un to organizēja Livonijas bīskaps Alberts fon Bukshēvdens un Igaunijas bīskaps Teoderihs no Turaidas. Tajā piedalījās aptuveni 4000 krustneši un Zobenbrāļu ordenis, kā arī viņu sabiedrotie līvu un letu karavīri.
Otrais krusta karagājiens uz Jervu notika 1216./1217. gada ziemā un tajā bez krustnešiem piedalījās arī viņu sabiedrotie līvu, letu un ugauņu karavīri. Krustneši izpostīja Jervas un Virijas zemes. Pēc tam Jervas vecākie apsolīja pieņemt kristīgo ticību.
Pseidolīts (mineraloģija)
Pseidolīts mineraloģijā ir termins, ar kuru apzīmē reti sastopamu, dekoratīvu talka paveidu — oktaedra formas talka pseidomorfozi, kas aizstāj špineļa kristālus.
Polifants
Polifants (no Polifantas (Polyphant) ciematiņa Kornvolā) ir pelēkzaļas krāsas talka paveids ar bālganiem un brūnganiem plankumiem, kuru izmanto tēlniecībā. Atrodams Lielbritānijā, Kornvolā netālu no Polifantas ciematiņa. Jau kopš normāņu laikiem tiek izmantots kā dekoratīvs apdares akmens baznīcās.
Muzikālā notācija
Muzikālā notācija ir zīmju sistēma vizuālai mūzikas attēlošanai.
Vēsture
Mūsdienu nošu pierakstīšanas sistēma radās viduslaiku Eiropā, taču jau ilgi pirms tam atšķirīga nošu pierakstīšana tika lietota dažādās zemēs. Mūsdienu nošu nosaukumus radīja itāļu benediktiešu mūks Gvido no Areco, kurš dzīvoja apmēram no 991. līdz 1033. gadam. Nosaukumi radīti no Jānim Kristītājam veltītas dziesmas pirmajām zilbēm:
Ut queant laxis
resonare fibris
Mira gestorum
Solve polluti
labii reatum,
Sancte Iohannes.
17. gadsimtā vairumā zemju "ut" tika nomanīts ar skanīgāko "do".
Nošu nosaukumi un izvietojums
Uz pirmās palīglīnījas-"Do" Zem nošu līnijām-"Re" Uz 1. nošu līnijas-"Mi" Starp 1. un 2. nošu līniju atrodas "Fa" Uz 2. nošu līnijas-"Sol" Starp 2. un 3. nošu līniju atrodas "La" Uz 3. nošu līnijas-"Si" Starp 3. un 4. nošu līniju atrodas "Do*" Uz 4. nošu līnijas-"Re*" Starp 4. un 5. nošu līniju atrodas "Mi*" Uz 5. nošu līnijas-"Fa*"
Buršs
Buršs jeb bursis (la, gr, it — 'studentu kopmītne') ir studentu korporācijas biedrs. Vārda lietojums dažādos reģionos atšķiras. Vācijā ar vārdu „buršs” apzīmē ikvienu studentu un arī dažādus mācekļus. Cits viedoklis ir šādi apzīmēt tikai tos korporāciju biedrus, kuru pārstāvētā organizācija atzīst goda lietu kārtošanu ar menzūras (rapieru dueļa) palīdzību.
Krastu čurkste
Krastu čurkste (Riparia riparia) ir neliela auguma bezdelīgu dzimtas (Hirundinidae) dziedātājputns, kas pieder krastu čurkstu ģintij (Riparia). Krastu čurkstei ir 6 pasugas.
Izplatība
Krastu čurkstei ir plašs izplatības areāls. Tas aptver visu Eiropu, Vidusjūras reģionu ieskaitot, daļu Āzijas ziemeļteritorijas un Ziemeļameriku. Tā ziemo Āfrikas dienvidu un austrumu teritorijās, Dienvidamerikā un Dienvidāzijā. Krastu čurkstes ir sastopamas no jūras līmeņa līdz 2100 metriem virs jūras līmeņa, bet lielākā daļa mājo zemienēs. Latvijā krastu čurkste ir parasta un izplatīta ligzdotāja, kas ligzdo lielākās vai mazākās kolonijās. Kolonijas visbiežāk izveidotas karjeros, stāvos upju krastos vai gravās. Lai arī krastu čurkste Latvijā ir sastopama visā teritorijā, tās izplatība ir nevienmērīga.
Vēsture
Pirmo reizi krastu čurksti aprakstīja Kārlis Linnejs 1758. gadā, dodot tai zinātnisko vārdu Hirundo riparia. Latīņu valodā riparia nozīmē upes krasts.
Izskats un īpašības
Krastu čurkste ir neliela auguma, tā ir vismazākā visā bezdelīgu dzimtā. Tās ķermenis ir apmēram 12—13 cm garš, svars 10,2—18,8 g. Mugura un šaurā krūšu josla ir tumši pelēkbrūna, bet pavēdere un pakakle balta. Platais, īsais knābis melns un kājas brūnas. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet jaunajiem putniem uz spalvu galiem ir ruds tonējums. Tā atšķiras no pārējiem bezdelīgu dzimtas putniem ar savu mazo augumu un ātro, saraustīto lidojuma veidu. To ir viegli atšķirt no pārējām bezdelīgu dzimtas sugām. Tā ir vienīgā, kas lidojumā neizskatās melna ar baltu, bet pelēkbrūna ar baltu. Atšķirībā no mājas čurkstes tai nav baltās virsastes, bet, salīdzinot ar bezdelīgu, tai ir īsa aste.
Uzvedība
Ligzdošanas teritorijās Eiropā krastu čurkste ierodas marta beigās, nedaudz ātrāk par bezdelīgām. Latvijā tās ierodas maijā. Ziemeļamerikas ligzdošanas vietās tā ierodas aprīļa vidū. Zinātnieki ir novērojuši, ka mūsdienās krastu čurkstes ierodas par 10 dienām agrāk nekā pirms 100 gadiem. Ieradušās krastu čurkstes apmetas nevis uzreiz ligzdošanas vietās, bet lielu ūdenstilpju krastos, virs ūdens virsmas medījot pirmās pavasara mušas. Ligzdošanas vietās krastu čurkstes ierodas tikai tad, kad laiks kļūst piemērots ligzdošanai. Pirms aizlidošanas tās pulcējas milzīgos baros, kas kopīgi nakšņo. Kopumā krastu čurkstes ir ļoti sabiedriskas un ligzdo kolonijās. Kolonijās var būt nedaudz vairāk par 10 pāriem un līdz vairākiem simtiem pāru. Ligzdošana barā nodrošina laicīgu ienaidnieku pamanīšanu un padzīšanu.
Kolonijas parasti tiek veidotas stāvos upju un karjeru, retāk jūras un ezeru krastos, kā arī smilšu, zemes vai kūdras kaudzēs. Pāris smilšainā upes krastā izrok alu, kuras galā ir paplašinājums ar ligzdu. Alas tiek raktas tuvu viena pie otras. Attālums starp alām ir atkarīgs no stāvkrasta rakstura un brīvo vietu iespējām. Skrejas forma ir ovāla, 6—7 cm plata un 4—5 cm augsta, bet alas dziļums ir līdz 1 metram. Ligzda tiek būvēta no salmiem, sausas zāles un spalvām. Diezgan drīz to pārņem parazīti. Ligzdošanas kolonijas apdraud stāvkrastu nobrukšana un aizaugšana. To alas atrok un izposta lapsas, ūdeles, kaķi un reizēm arī cilvēki.
Barība
Krastu čurkste barojas ar maziem kukaiņiem, tos noķerot lidojumā, bet reizēm kukaiņi tiek uzlasīti no zemes vai ūdens virsmas. Pamatā tās ir mušas, odi un knišļi, kas uzturas virs atklātas ūdens virsmas. Visbiežāk krastu čurkste medī netālu no ligzdas, bet reizēm aizlido vairāku kilometru attālumā. Krastu čurkstes arī padzeras lidojumā, ūdenī iemērcot apakšējo knābja daļu.
Ligzdošana
Krastu čurkstes veido monogāmus pārus un tām vienā vasarā visbiežāk ir 1 perējums, bet var būt 2 perējumi. Ligzdošanas vietu izvēlas tēviņš. Tas uzsāk rakt alu, un, kad ala ir apmēram 30 cm dziļa, tēviņš nozēžas pie ieejas un dzied, cenšoties piesaistīt mātītes uzmanību. Piekrītot veidot pāri ar tēviņu, mātīte arī atbild ar dziesmu, alu rakt pāris pabeidz kopīgi. Pāris nakšņo alā un arī pārošanās notiek alā. Reizēm krastu čurkstes sapārojas ar citām krastu čurkstēm, tādēļ abi dzimumi sargā viens otru no "sānsoļiem". Dējumā ir 3—7 olas. Inkubācijas periods ilgst 13—16 dienas. Olas perē abi vecāki, tomēr lielāko daļu laika to dara mātīte. Putnēnus baro abi vecāki. Apspalvojums jaunajiem putniem uzaug pēc 20 dienām, bet vecāki turpina barot mazuļus pēc izlidošanas vēl 3—5 dienas. Jaunās krastu čurkstes pulcējas vienotā barā, jo parasti vecāki tās atpakaļ alā vairs nelaiž. Jau pirmajā vasarā krastu čurkstes var sapāroties un izperēt savu pirmo perējumu.
Klasifikācija
Krastu čurkstei ir 6 pasugas:
Ārstniecības pienene
Ārstniecības pienene jeb cūkpiene (Taraxacum officinale). Auga latīniskais nosaukums ir cēlies no arābu valodas vārda, kura nozīme ir “rūgts augs”.
Rūgtvielām bagāts augs. Aptuveni 30 cm garš kails kāts. Daudzgadīgs kurvjziežu dzimtas lakstaugs ar mazzarainu, 20 - 60 cm garu gaļīgu vārpstveida sakni. Visās auga daļās ir piensula. Lapas rozetē izvietotas, zobainas, pie pamata sašaurinātas, pēc ārējā izskata un lieluma ļoti variē. Ziedneši dobi, 5 - 30 cm augsti. Ziedi dzelteni, divdzimumu, ar mēlveida vainagu, sakopoti kurvīšos. Zied no maija līdz jūlijam un dažreiz pat līdz oktobrim. Kad ziedēšanas laiks beidzies, ziedi “pārvēršas” lielos apaļos viegli pelēkos pūku kamolos, kas vējā var aizlidot — tā notiek pieneņu vairošanās. Katrai vieglajai sēkliņai ir lidpūka, ar kuras palīdzību tā var aizlidot pat 10 km tālu. Bieži aug cilvēku mājvietu tuvumā. Pienene aug mērenajā joslā barības vielām bagātās augsnēs. Jo vairāk trūdvielu un mitruma, jo leknākas pienenes lapas un zieds.
Viduslaiku kristietības ikonogrāfijā pienene simbolizē kristīgo mācību un tās izplatīšanos — gluži kā pienenes spārnotās sēklas lido lielos tālumos, tā kristīgā mācība viduslaikos izplatījās tālu pasaulē. Arī šis augs bieži ir saistīts ar Mariju, Kristu un Veroniku.
Lietošana
Pienenes ir bagātas ar nektāru un tāpēc tās iecienījušas bites. Cilvēki labprāt uzturā lieto svaigo pieneņu lapu salātus — lai atbrīvotos no spēcīgās rūgtās garšas, pirms lietošanas vēl augošus augus kādu laiku vēlams nosegt ar tumšu, saules gaismu necaurlaidīgu trauku.
Kosmētiskiem mērķiem lieto pienaino, ziedkātā esošo sulu — tā dziedina furunkulus, karbunkulus, kašķi, ēdi, kārpas, kā arī citas ādas saslimšanas. Pret vasaras raibumiem lieto šādu losjonu: vienu pilnu sauju pieneņu ziedu aplej ar vārošu ūdeni tik daudz, lai ziedi būtu pilnībā apņemti. Ļauj atdzist, tad nokāš un regulāri viegli mitrina ādu ar šo šķidrumu. To var izmantot arī matu skalošanai: tas patiks gaišiem matiem. Pienene stiprina viegli lūztošus, sausus, kā arī taukainus matus. Tā palīdz atbrīvoties no blaugznām. Jābūt piesardzīgam un vispirms jāpārbauda ādas reakcija, nedrīkst lietot šos preparātus pārlieku daudz un spēcīgus izvilkumus — tas var izraisīt ādas iekaisumus vai citas nepatīkamas kairinošas sajūtas.
Rudenī ievāktas pieneņu saknes sakaltē, nedaudz apgrauzdē un kā kafijas aizstājēju lieto vai nu kopā ar cigoriņiem vai vienas pašas. Islandē šīs saknes sacep un lieto uzturā.
Ziedus izmanto kā krāsvielu sviesta vai omletes iekrāsošanai skaistā dzeltenā krāsā. No tiem mēdz gatavot sīrupu.
11. gadsimtā arābu ārsti pieneni izmantoja dziedināšanā. Pieneņu ekstraktu lieto aknu, žultspūšļa, nieru un locītavu saslimšanu ārstēšanā. Pienenes ir to zāļu sastāvā, kuras izmanto, lai dziedinātu no dzeltenās kaites. Pienenēm piemīt urīndzenošas īpašības
Eiropas teritorijā tā izmantota Samheina naktī gaišredzības veicināšanai, buršanas un vārdošanas spēka vairošanai.
1983. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
28. Starptautiskais Eirovīzijas dziesmu konkurss norisinājās Rudi-Sedlmayer-Halle arēnā, Minhenē, Rietumvācijā.
Hroma talks
Hroma talks ir hromu saturošs talka paveids. Atrodams Indijā, Maisuras štatā, Nugihalli. Šim talka paveidam raksturīga purpursarkana krāsa, Cr2O3 saturs — 2,61%.
Bernulli
Bernulli var būt:
Bīkonīts
Bīkonīts (en, nodēvēts kādas Mičiganas (ASV) apdzīvotās vietas vārdā) ir talka paveids, kas no parastā talka atšķiras ar to, ka ir smalki šķiedrains un pēc izskata atgādina azbestu.
Bīkonīts atrodams ASV, Mičiganas štatā, Čempionas raktuvēs (agrāk saucās — Bīkonas raktuves).
Dārzeņpipars
Dārzeņpipars (Capsicum annuum) ir neliels nakteņu dzimtas puskrūms, ko parasti kultivē kā viengadīgu lakstaugu. Stumbrs 30 - 60 cm augsts, zarains. Lapas olveida vai lancetiskas, ar smailu galu un diezgan garu kātu. Ziedi pa vienam, retāk pa vairākiem lapu žāklēs, balti, iedzelteni, violeti. Zied no jūnija līdz augustam. Auglis ādaina, mazsulīga, gluda oga ar daudz sēklām. Augļi var būt dažāda lieluma (no 5 cm līdz 15 cm) un dažādas krāsas (spilgti sarkani, oranži, dzelteni, brūni, violeti līdz melni). Tie ienākas no jūnija līdz novembrim. Dārzeņpipari var būt gan saldā paprika, gan pikantie čili pipari.
Kērlings 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2010. gada Olimpisko spēļu sacīkstes kērlingā norisinājās no līdz, Vankūveras olimpiskajā centrā. Kopumā tika sadalīti 2 medaļu komplekti - vīriešu un sieviešu komandām.
Latvijas Olimpiskā komiteja
Latvijas Olimpiskā komiteja (LOK) ir bezpeļņas par sportu atbildīgā organizācija Latvijā. Komitejas sastāvā ir olimpisko sporta veidu federāciju pārstāvji un ievēlēti individuālie locekļi. LOK galvenā pārvaldes institūcija ir Ģenerālā asambleja. Olimpiskā komiteja saņem valsts finansējumu, ar ko nodrošina dažādu sporta veidu attīstību un sportistu treniņus un dalību sacensībās.
Vēsture
LOK tika dibināta Rīgā. saņemtais SOK paziņojums par Latvijas uzņemšanu SOK saimē bija apliecinājums atļaut Latvijas sportistiem startēt Olimpiskajās spēlēs. 1940. gadā LOK darbību pārtrauca Latvijas okupācija un iekļaušana PSRS sastāvā. tika izplatīts aicinājums atjaunot LOK darbību, ko parakstīja 25 sabiedrībā pazīstami cilvēki, tai skaitā Jānis Ķipurs un Dainis Kūla.
Rubija
Rubija (la) - daudzgadīgs rubiju dzimtas lakstaugs ar četršķautnainu, pacilu stumbru, kas augšdaļā zarojas. Lapas lancetiskas, gandrīz sēdošas, sakopotas pa 4 - 6 mieturos. Viss augs raupjš, jo uz stumbra un zaru šķautnēm, kā arī uz lapu dzīslām ir daudz atstāvošu āķveida dzeloņu. Ziedi sīki, zaļgandzelteni, sakopoti dihāzijos un izveido skaru. Zied no jūnija līdz augustam. Auglis sulīga, melna, kauliņveida oga ar 1 vai 2 kauliņiem.
Latvijas Olimpiskā komiteja
Vēsture
Pašreizējais organizācijas prezidents ir Jānis Buks, ģenerālsekretārs — Kārlis Lejnieks. LOK galvenais uzdevums, kas tika izvirzīts organizācijas dibināšanas brīdī, ir nodrošināt Latvijas sportistu startus Olimpiskajās spēlēs.
Tuhola
Tuhola - pilsēta Polijā Tuholas meža (Bory Tucholskie) rajonā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Sveces pie Brdas upes. Pilsētas pievārtē Poļu-boļševiku kara laikā atradās sarkanarmiešu karagūstekņu nometne.
Pārdaugava
Pārdaugava ir Rīgas daļa Daugavas kreisajā krastā.
Tās platība ir aptuveni 120 kvadrātkilometri (39% no Rīgas teritorijas). Daugavas kreisais krasts ietver Zemgales priekšpilsētu un Kurzemes rajonu.
Pārdaugavā ietilpst Āgenskalna priedes, Āgenskalns, Atgāzene, Bieriņi, Bolderāja, Daugavgrīva, Dzirciems, Iļģuciems, Imanta, Katlakalns, Lāčupe, Mūkusala, Pleskodāle, Rātsupe, Šampēteris, Torņakalns, Zasulauks, Ziepniekkalns, Zolitūde.
Vēsture
Kopš 13. gadsimta tagadējā Pārdaugava ietilpa Rīgas patrimonālajā apgabalā jeb lauku novadā, kas piederēja Rīgas pilsētai. Šo teritoriju jau 1226. gadā pilsētai piešķīra Romas pāvesta legāts Modēnas Vilhelms. 1248. gadā minēts krustnešu mūra nams jeb tornis otrā pusē Daugavai (, 18. gadsimtā dēvēts par Sarkano torni). Viena no senākajām ārpilsētas muižām bija Sv. Jura hospitāļa (Sv. Gara konventa) muiža tagadējās Dzirciema un Iļģuciema apkaimēs. Pārdaugavā bija spēkā Rīgas likumdošana un tās mežus, aramzemes un ganības izmantoja un apstrādāja rīdzinieki, kas par to maksāja pilsētai gruntsnomu. Tur atradās Rīgas namnieku muižas un pilsētas muižas.
Līdz 17. gadsimtam Pārdaugavā tika izveidoti garenvirziena ceļi, kas sākās pie Āgenskalna līča un gar Zundu, cauri Jura un Iļģu ciemiem un pāri Spilves pļavām veda līdz pat Bolderājai un Daugavgrīvai. Lielā Ziemeļu kara laikā Spilves pļavās notika lielā Spilves kauja, Pārdaugavas apbūve tika nopostīta, bet vēlāk atjaunota.
1786. gadā Pārdaugavas Hāgena muižas zemes (Āgenskalna apkaimi) iekļāva Rīgas pilsētas teritorijā, tas kļuva par turīgāko pilsoņu vasarnīcu rajonu un atpūtas vietu. 1787. gadā pēc Krievijas ķeizarienes Katrīnas II pavēles par Rīgas pilsētas teritoriālo sadalījumu izveidoja Rīgas pilsētas trešo jeb Jelgavas priekšpilsētu (Mitauer Vorstadt). 1794. gadā pie Māras dīķa atklāja Altonas ārpilsētas izpriecu iestādi, kas devusi vārdu Altonavas ielām. 1812. gadā, bailēs no Napoleona karaspēka tuvošanās, nodedzināja visas Pārdaugavas ēkas, tādēļ šodien redzamā apbūve galvenokārt veidojusies, sākot ar 19. gadsimta pirmo pusi. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1819. gadā lielāko daļu zemes īpašumu izrentēja vai pārdeva Pārdaugavas zemniekiem. Pilsētai augot, Pārdaugavā izveidojās Jelgavas priekšpilsēta ar rūpniecības uzņēmumiem.
1877. gadā ieviešot Baltijas guberņās 1870. gada Krievijas Impērijas pilsētu nolikumu, Rīgas pilsētas pārvaldei pakļāva tā saucamos "numuru iecirkņus" (aptuveni 6780 hektāru). Tajā ietilpa daudzi atsevišķi no pilsētas patrimoniālā apgabala zemes privātīpašumā, dzimtnomā vai nomā pārgājuši zemes gabali un muižiņas (1879. gadā tādu bija aptuveni 1000). Līdz ar to administratīvajām iestādēm pakļautā teritorija pārsniedza pilsētas policijas novada robežas. 1905. gadā Rīgas pilsētas valde iesniedza valdībai apstiprināšanai jaunu Rīgas robežu projektu, kas paredzēja aptuveni 9014 hektāru lielu platību (no tiem 808 hektāri ūdeņu), bet arī tas netika apstiprināts. Projekts paredzēja pilsētai pievienot plašu teritoriju, ietverot Ziepniekkalnu, daļu Bieriņu muižas, Pleskodāles Balto muižu, Podragu un citas Pārdaugavas teritorijas. 1919. gadā šo projektu papildināja, paredzot pilsētas robežās ietvert arī Spilvi un citas teritorijas (pilsētas kopplatība aptuveni 12 850 hektāru). Tikai 1924. gada 20. februārī pieņēma likumu par pilsētas administratīvajām robežām, kas iekļāva plašu teritoriju Pārdaugavā, ieskaitot Bolderāju, Daugavgrīvu, Buļļu muižu, Kleistu muižu, Lielo un Mazo Dammes muižu, Solitūdes muižu, Anniņmuižu, Šampēteri un atlikušo Bieriņu muižas daļu.
Pēc Latvijas okupācijas Rīgu, atbilstoši Padomju Savienībā pastāvošajai pārvaldes sistēmai, sadalīja sešos administratīvi teritoriālos rajonos, Daugavas kreisajā krastā izveidojot Ļeņina un Sarkanarmijas rajonu. Vācu okupācijas vara minēto dalījumu atcēla, bet 1944. gadā pēc Sarkanās armijas ienākšanas administratīvi teritoriālais iedalījums tika atjaunots ar nelielām izmaiņām — Daugavas kreisajā krastā Sarkanarmijas rajons tika pievienots Ļeņina rajonam. 1962. gadā apvienotie rajoni tika sadalīti. 1969. gadā no Ļeņina rajona atdalītajā daļā izveidoja Ļeņingradas rajonu. 1990. gadā pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas Ļeņingradas rajonu pārdēvēja par Kurzemes rajonu, bet Ļeņina rajonu — par Zemgales priekšpilsētu
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (atklāšanas diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu atklāšanas dienā notiks priekšsacīkstes tramplīnlēkšanā un spēļu atklāšanas ceremonija.
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika, sākuma un beigu laiki Sākuma, beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Marmatīts
Marmatīts (no vietvārda Marmato Kolumbijā, kur atrod marmatītu), arī kristofīts, ir minerāla sfalerīta paveids, kas satur daudz dzelzs. Ir bijuši mēģinājumi izvirzīt marmatītu atsevišķa minerāla statusam, taču Starptautiskā mineraloģijas asociācija tam nav piekritusi. Marmatīta ķīmiskais sastāvs ir (Zn,Fe)S.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (atklāšanas diena)
Tramplīnlēkšana
20:00 - 21:05 - normālais tramplīns, priekšacīkstes
Marmatīts
Atšķirībā no sfalerīta, kam raksturīgas gaišas krāsas un caurspīdīgums, marmatīts ir necaurspīdīgs un melns vai gandrīz melns.
Marmatīta kristāliem var būt augsta dekoratīva vērtība — tie ir koši melni un ar dimanta mirdzumu. Šādus kristālus augstu vērtē kolekcionāri.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (atklāšanas diena)
Ceremonijas
04:00 - 06:30 - Olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija
Ignācijs no Lojolas
Svētais Ignācijs no Lojolas (,, , dzimis 1491. gadā, miris ) bija basku izcelsmes katoļu garīdznieks, Jezuītu ordeņa dibinātājs un tā pirmais ģenerālpriekšnieks.
Būdams basku dižciltīgo atvase, jaunībā piedalījās karadarbībā, līdz 1521. gadā pie Pamplonas tika smagi ievainots. Ingnācijs no Lojolas pameta militāro karjeru un pievērsās garīgajai. Apmeklēja Monseratas klosteri un Palestīnu, studēja latīņu valodu Alkalas universitātē, 1534. gadā pārceļoties uz Parīzes universitāti. Šeit kopā ar domubiedriem 1539. gadā Monmatrā nodibināja "Jēzus biedrību", biežāk pazīstamu kā jezuīti. 1540. gadā to apstiprināja pāvests Pāvils III. Miris 1556. gadā, kanonizēts 1622. gadā.
Kima Possibla
Kima Possibla (en — Kima Iespējamā jeb Neapturamā) ir bērnu animācijas seriāls, ko demonstrēja Disneja kanālā (Disney Channel). Animācijas filmā vēl ir citi tēli, kā Rons Stoppabls, Rufuss, Šīgo, Doktors Drakens u.c. Seriāla autori ir Bobs Šūlijs un Maiks Makorkls.
Šūlijs un Makorkls tika pieņemti darbā Disneja kanālā, lai izstrādātu animācijas seriālu, kas varētu piesaistīt gan vecāku, gan jaunāku auditoriju. Tika iecerēts izveidot seriālu ar talantīgu un apdāvinātu varoni, pretstatot viņai neveiklo palīgu. Iedvesmojoties no tā laika seriāliem, kuru galvenā varone ir sieviete, šis seriāls balstīts uz pašu veidotāju vidusskolas pieredzi, apvienojot darbības, piedzīvojumu, drāmas, romantikas un komēdijas elementus, lai piesaistītu gan meiteņu, gan zēnu uzmanību, vienlaikus parodējot Džeimsu Bondu un citas spiegu filmas. Atšķirībā no citiem Disneja kanāla šoviem, Šūlijs un Makorls attīstīja ātrus un darbīgus situāciju komēdijas stila dialogus, lai ieinteresētu pieaugušos skatītājus. Seriālu salīdzināja ar tādiem šoviem kā Buffy the Vampire Slayer, Alias un "Detektīvmeitenes".
Sižets
Sižets stāsta par meiteni Kimu, kura uzveic ļaundarus un noziedzniekus, apvienojot to ar mācībām skolā. Kopā ar Kimu vienmēr ir blakus viņas labākais draugs Rons Stoppabls ar savu mājdzīvnieku - kailo smilšracēju Rufusu. Viņiem palīdz desmit gadus vecais datorģēnijs Veids. Misijās abi galvenie varoņi, pazīstami kā Iespējamā komanda (Team Possible), galvenokārt cenšas izjaukt neprātīgā zinātnieka Doktora Drakena (Dr. Drakken) un viņa palīdzes Šīgo (Shego) plānus. Viņi sastopas arī ar citiem ļaundariem, piemēram, bagātnieku Senioru Senioru-Senioru (Señor Senior, Sr) un viņa dēlu Senioru Senioru-Jaunāko (Señor Senior, Jr.).
4. maijs
4. maijs ir gada 124. diena pēc Gregora kalendāra (125. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 241 diena.
Makemake
(136472) Makemake ir trešā lielākā zināmā pundurplanēta Saules sistēmā, kā arī trešais lielākais objekts Koipera joslā (aiz Plutona un Erīdas). Tās diametrs ir aptuveni 60% no Plutona diametra. Makemakes sevišķi zemā virsmas temperatūra (40 K) liecina, ka tā ir klāta ar sasalušu metāna, etāna un iespējams pat ar slāpekļa ledu. To 2005. gadā atklāja Maikls Brauns, Čads Truhiljo un Dāvids Rabinovics, un sākotnēji nosaukta 2005 FY9. 2008. gadā tā nosaukta Lieldienu salas pirmiedzīvotāju radīšanas dievības Makemakes vārdā. Makemakes planētas simbols ir šāds:.
2016. gada aprīlī pundurplanētai atklāts dabiskais pavadonis. Tam dots apzīmējums S/2015 (136472) 1 jeb MK 2. Pavadoņa diametrs ir aptuveni 175 km un tas apriņķo Makemaki vismaz attālumā.
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Zviedrijā no 10. līdz 26. jūnijam. Tas bija pēc skaita 9. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem negaidīti kļuva Dānijas izlase, kas finālā ar 2-0 pārspēja Vāciju.
2003. gada referendums par dalību ES
Latvijā notika referendums par dalību ES. Pilsoņiem bija uzdots jautājums "Vai jūs esat par Latvijas dalību Eiropas Savienībā?". Pret iestāšanos aicināja balsot ASDLP, LSP un "Eiroskeptiķi".
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā
Komandas
Šīs 8 komandas piedalījās 1992. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Zviedrijas izlase. Finālturnīram bija kvalificējusies arī Dienvidslāvija, taču tika diskvalificēta Dienvidslāvijas karu dēļ, tādēļ turnīrā piedalījās viņu kvalifikācijas grupas 2. vietas ieguvēja Dānija. Turnīram kvalificējušās PSRS izlases vietā piedalījās NVS izlase.
2003. gada referendums par dalību ES
Tā kā 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā tika saņemtas 995 085 derīgas vēlēšanu aploksnes, tad tautas nobalsošanā par Latvijas dalību ES bija jāpiedalās vismaz 497 543 vēlētājiem.
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā
Turnīra gaita
Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 8 komandas bija sadalītas 2 grupās pa četrām komandām. Katras grupas divas spēcīgākās komandas iekļuva pusfinālā.
Vilkabamba
Vilkabamba (kečvu: Willkapampa — ‘svētais līdzenums’) bija pilsēta, ko 1539. gadā dibināja Manko Inka - tā bija pēdējā Inku impērijas patvēruma vieta, līdz tā krita spāņu rokās 1572. gadā. Inku Impērijas un Vilkabambas pēdējais valdnieks bija Tupaks Amaru.
2003. gada referendums par dalību ES
Referenduma rezultāti
Tautas nobalsošanā piedalījās 71,5% vēlētāju. "Par" bija nodotas 676 700 balsis (67,0%), "pret" — 325 980 (32,3%). "Par" balsu īpatsvars nesasniedza pusi vienīgi Daugavpilī (30,9% par), Rēzeknē (43,0% par), kā arī Daugavpils rajonā (48,4% par), Krāslavas rajonā (48,1% par) un Ludzas rajonā (49,5% par).
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā
Turnīra gaita
A grupā ļoti negaidīti pirmās divas vietas un ceļazīmes uz pusfinālu ieguva Zviedrijas un Dānijas izlases. Aiz abām Skandināvijas valstu komandām palika Francija un Anglija. B grupā spēcīgākā izrādījās Nīderlandes izlase, 2. vietā atstājot Vāciju, bet ārpus pusfināla - Skotiju un NVS.
Pusfinālā ļoti saspringtā cīņā Vācija ar 3-2 pārspēja laukuma saimniekus zviedrus, savukārt kārtējo pārsteigumu sagādāja dāņi, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarot Nīderlandi.
Finālā tikās divas kaimiņvalstu Vācijas un Dānijas komandas. Dāņi izcīnīja uzvaru ar 2-0 un kļuva par Eiropas čempioniem. Šis panākums bija ļoti negaidīts, jo vietu finālturnīrā Dānija ieguva tikai neilgi pirms čempionāta, kad diskvalificēja Dienvidslāviju.
Izslēgšanas turnīrs
Labākie vārtu guvēji
Gājienu stratēģija
Gājienu stratēģija (en) ir stratēģijas spēles apakšžanrs, ko nereti pazīst arī kara spēli, sevišķi pateicoties kara spēlēs izplatītajai vienību vai karšu mērogošanai (Unit or map scale). Pēc izpildītajām darbībām un manipulācijām, ko pieprasa datorspēles algoritms, spēlētājs spiež pogu pabeigt gājienu (en). Nākamo gājienu veic pretinieki un konkurenti - dators vai citi spēlētāji (daudzspēlētāju režīmā). Izteiciens "gājienu stratēģija" tiek lietots, lai nodalītu šo spēles žanru no reāllaika stratēģijas, un kā tāda attiecas gandrīz tikai uz datorspēlēm.
Gājienu taktika
Gājienu stratēģijas spēlējamību raksturo spēlētāju centieni veikt uzdevumus tikai ar tiem kaujas spēkiem, kas ir viņu rīcībā un parasti reālistiskas vai vismaz ticamas taktikas un operāciju mākslas ietvaros. Taktiskās lomu spēles ir daļa no augstākminētā žanra. Kā izcili taktisko lomspēļu piemēri minami Silent Storm un Steel Panthers: World at War!.
Tradicionāli populāras spēles
Līdz ar datoru arvien lielāku izplatību gājienu stratēģiju kā galda spēles laiks beidzās - spēļu uzņēmumi sāka veidot gājienu stratēģijas datorspēles ar savām unikālām īpašībām un savu koncepciju. Datora spēja skaitļot un pieņemt lēmums ļāva spēlei kļūt daudz sarežģītākai nekā tas bija iespējams galda spēles gadījumā.
Visuzskatāmākais gājienu stratēģijas datorspēles piemērs ir Sid Meier's Civilization, kurai laika gaitā attīstoties, šis žanrs ir pilnveidojies un piedāvā daudz lielisku piemēru:
Indī spēles
Gājienu stratēģiju tirgum attīstoties, radās un uzplauka "Indī" (neatkarīgās) gājienu stratēģijas (spēles, ko izstrādāja mazas grupas, kas bija neatkarīgas vai tikai netieši saistītas ar spēļu industrijas lielākajām izstrādātāju kompānijām). Šīs spēles bieži paplašināja vai bagātināja jau esošās gājienu stratēģijas. Dažas indī izstrādātāju gājienu stratēģijas:
Atklātā pirmkoda spēles
Tā kā gājienu stratēģijai būtībā nav nepieciešama nedz datormāksla, nedz modelēšana, izstrādātāji labprāt velta savu laiku spēlējamības izstrādei. Tādos resurspunktos kā, piemēram, Freshmeat var atrast plašā skaitā pārstāvētas atklātā pirmkoda gājienu stratēģijas. Pāris piemēri:
Pārlūku bāzētas spēles
Šīs spēles beidzamā laikā ir kļuvušas ļoti populāras, jo atbrīvo lietotāju no nepieciešamības datorā uzstādīt spēles datnes un nereti ir bez maksas. Viss, kas spēlēšanai nepieciešams, ir iekārta ar pārlūku un Interneta pieslēgums. Daudzas no pārlūkā bāzētām spēlēm strādā arī personālajam ciparasistentiem gluži tāpat kā uz datora. Daži piemēri:
Kuzmins
Kuzmins (ru, no personvārda Kuzma (Кузьма́); sieviešu dzimtē Kuzmina (Кузьмина́)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kosmos-2472
Kosmos-2472 (Космос-2472) ir Krievijas militārais pavadonis. Orbītā palaists 2011. gada jūnijā.
Par kosmiskā aparāta parametriem un uzdevumiem ir maz oficiālas informācijas. Neatkarīgi eksperti secinājuši, ka Kosmos-2472 ir Kobalt-M sērijas izlūkošanas pavadonis ar optisko kameru. Tas apgādāts ar kapsulām, kurās uz zemi var nogādāt uzņemto attēlu filmas.
Kosmiskais aparāts tika palaists 16:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Pļeseckas kosmodroma. Pēc veiksmīgās palaišanas tam piešķirts nosaukums Kosmos-2472.
24. oktobrī tā nolaižamais aparāts ar kamerām un uzņemtajām filmām nolaidās uz zemes.
Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)
Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumus dienvidu virzienā no valsts galvaspilsētas Tallinas nodrošina VAS Edelaraudtee. Dīzeļvilcienu maršruti savieno Tallinu ar Vīlandi, kā arī nodrošina pasažieru dzelzceļa pārvadājumus Harju, Raplas, Jerves un Viljandi apriņķos.
Dzelzceļa maršrutu apkalpošanai tiek izmantots VAS Edelaraudtee piederošais dzelzceļa tīkls. Tā kopgarums ir 271,5 km. Tīklu veido pamatiecirknis Tallina—Lelle, ar atzarojumu Lelle—Tiri—Vīlande un savienojošo iecirkni Līva—Ilemiste.
Maršruti
Tallina—Rapla (et) ir starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Harju un Raplas apriņķi. Maršruta kopgarums — 54,4 km. Maršrutā iekļautas 13 pieturas.
Tallina—Lelle—Tiri (et) ir starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Harju, Raplas, Jerves un Viljandi apriņķi. Maršruta kopgarums — 98,7 km. Maršrutā iekļautas 18 pieturas.
Dovecot
Dovecot ir atvērtā koda POP un IMAP serveris Linux/UNIX veida operētājsistēmām, kura kods ir rakstīts, fokusējoties uz drošību. Izstrādātājs: Timo Sirainens (Timo Sirainen). Dovecot pirmā relīze tika publiskota 2002. gada jūlijā.
1999. gada referendums par likumu "Par valsts pensijām"
1999. gada 13. novembrī notika Latvijas tautas nobalsošana par 5. augusta grozījumu likumā "Par valsts pensijām", kas sašaurināja pensijas apdrošināšanu, atcelšanu. Pilsoņiem tika uzdots jautājums "Vai Jūs esat par 1999. gada 5. augusta likuma "Grozījumi likumā "Par valsts pensijām"" atcelšanu?".
Par grozījumu atcelšanu aicināja balsot PCTVL, LSDSP, Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība. Saeima 4. novembrī apstiprināja jaunu, mērenāku grozījumu redakciju.
Tautas nobalsošanā piedalījās 339 879 pilsoņi. 94,17 procenti no balsotājiem iestājās par likuma atcelšanu (balsojot "par"), pret balsoja 5,34 procenti balsotāju. Tomēr, lai tautas nobalsošana notiktu, tajā vajadzēja piedalīties vismaz 482 334 vēlētājiem (vairāk nekā pusei no vēlētāju skaita, kas piedalījās 7. Saeimas vēlēšanās). Tāpēc 5. augusta grozījumi likumā nebija atcelti, un 1999. g. 7. decembrī stājās spēkā, bet jau 8. decembrī tos aizstāja 4. novembra likuma redakcija.
2002.—2004. g. daļu no izdarītiem grozījumiem Satversmes tiesa atcēla kā Satversmei neatbilstošus.
Mušu ofrīda
Mušu ofrīda (Ophrys insectifera L.) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā šis augs ir ļoti rets, un tā ir vienīgā Latvijā atrastā Ophrys ģints suga, atrasta pirmo reizi 1922. gadā. Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.
Apraksts
Daudzgadīgs, neliels (15—50 cm) lakstaugs. Gumi apaļi, saknes īsas. Stublājs stāvs, gaišzaļš, kails un tievs. 3-5 lancetiskas lapas blīvi pie stublāja pamata. Ziedi skrajā un garā, parasti vienpusējā, vārpveida ziedkopā. Pieziedlapas zaļas, īsas un lancetiskas. Zieds ļoti raksturīgs, ārējās apziedņa lapas gaiši zaļas, no tām vidējā ar ieliekušos galu. Iekšējās apziedņa lapas sārti brūnas. Lūpa trīsdaivaina, samtaina, centrā zilgans plankums, kopumā lūpa atgādina kukaini. Latvijā zied jūnijā un jūlijā.
Izplatība
Aug Viduseiropā un Baltijas jūras reģionā ļoti salveidīgos areālos. Igaunijā suga biežāka nekā Latvijā, zināma jau kopš 1839. g. Lietuvā atrasta tikai 1993. g.
Biotopi
Viduseiropā aug sausās, kaļķainās vietās, mežos, pļavās, nokalnēs. Latvijā aug tikai kaļķainās pļavās un zāļu purvos ar skraju veģetāciju, kopā ar asinssārto dzegužpirkstīti un parasto kreimuli. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana, kā arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.
Korejas karš
Korejas karš bija pilsoņu karš Korejas pussalā (1950—1953), kurš izvērtās par starptautisku konfliktu, kurā bruņotā konfliktā sadūrās ANO deleģēto valstu koalīcija (ar ASV vadībā) un tā saukto komunistu bloka Āzijas valstis (Ziemeļkoreja, Ķīna un PSRS). Pirmais lielākais starptautiskais konflikts pēc Otrā pasaules kara, kurš ievadīja "auksto karu".
Dienvidkorejā šo karu līdz 1990. gadiem dēvēja par "25. jūnija dumpi" (Jugio ran - 6·25 란), bet pēc tam par "25. jūnija incidentu" (Jugio sabjon - 6·25 사변). Ziemeļkorejā to dēvē par "Tēvijas atbrīvošanas" karu (Čoguk Heban Čondžen - 조국해방전쟁).
Vēsture un cēloņi
1945. gadā, Japānai ciešot sakāvi Otrajā pasaules karā, Korejas pussalu vienlaicīgi okupēja Amerikas Savienotās Valstis un Padomju Savienība. Pussalas sadalīšanu divās okupācijas zonās pa 38. paralēli abas lielvalstis uztvēra kā pagaidu pasākumu.
1948. gada maijā dienvidos no 38. paralēles, ASV okupācijas zonā notika vēlēšanas un tika proklamēta Korejas Republika. Par valsts vadītāju kļuva bijušais Vašingtonas Universitātes pasniedzējs I Sinmans. Tika postulēts, ka tā ir visas Korejas valdība, ar ko nevarēja samierināties pussalas ziemeļu daļā dominējošie komunisti (iedzīvotāju daļa, kas apdzīvoja PSRS okupācijas zonu, vēlēšanās nepiedalījās) un PSRS. Kā atbilde uz dienviddaļā notiekošo, 1948. gada vasarā ziemeļos no 38. paralēles notika Korejas Augstākās tautas sapulces vēlēšanas, kuru rezultātā 9. septembrī proklamēja Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (KTDR) ar Kima Irsena vadībā.
Koreja tika sadalīta divās valstīs, pie tam katra no tām savā konstitūcijā postulēja, ka ir vienīgā leģitīmā Korejas valdība. Ne Ziemeļkoreja, ne Dienvidkoreja neslēpa, ka labprāt apvienotu pussalu ar spēku, militāri apspiežot otras puses "separātismu".
Tūlīt pēc KTDR proklamēšanas tika izvests PSRS karaspēks. Pēc pusgada, 1949. gada vasarā no Korejas pussalas tika izvests arī ASV karaspēks. 1949. gada beigās attiecības starp abām Korejas pussalas valstīm saasinājās vēl vairāk — abas puses neslēpa, ka uzskata sevi par vienīgo legālo Korejas valdību, un pussala jāapvieno ar spēku, jo sarunas nav perspektīvas. Abas puses koncentrēja savus bruņotos spēkus pie demarkācijas līnijas, biežāki kļuva robežincidenti.
Oktobrī Dienvidkorejas prezidents Li Sinmans, uzstājoties amerikāņu jūrnieku auditorijas priekšā Inčhonā neslēpa, ka "ja mums šo problēmu nāksies risināt kara laukā, mēs darīsim visu, kas iespējams". 30. decembra preses konferencē viņš jau konkrētāk izteicās, ka "mums pašiem ar saviem spēkiem jāapvieno Korejas ziemeļus un dienvidus". 1950. gada 9. februārī Dienvidkorejas aizsardzības ministrs paziņoja, ka "mēs esam kaujas gatavībā atgūt zaudētās teritorijas un gaidām tikai pavēli". 1. martā, uzstājoties mītiņā Seulā, I Sinmans brīdināja: "Korejas apvienošanas stunda tuvojas". Šos Dienvidkorejas centienus atbalstīja arī ASV vidējā ešelona politiķi. ASV sūtnis Dž. Mučo atzina, ka "tuvojas brīdis, kad sāksies vispārējs uzbrukums uz ziemeļiem no 38. paralēles". Bet galvenais ASV kara padomnieks Dienvidkorejā ģenerālis V. Robertss 1950. gada janvārī, tiekoties ar Seulas ministru kabineta locekļiem, neslēpa, ka "karu sāksim mēs", taču izteicās, ka "nepieciešams atrast iemeslu uzbrukumam, lai tam būtu pamatots attaisnojums".
Arī ziemeļos no 38. paralēles tika kalti pussalas apvienšanas plāni, taču, atšķirībā no Dienvidkorejas, Ziemeļkoreja nenāca klajā ar kareivīgiem paziņojumiem, bet gan aktīvi kopš 1949. gada iepirka bruņojumu (Ziemeļkorejas bruņoto spēku kodolu veidoja 14 000 korejiešu komunistu, kuri bija guvuši reālu kaujas pieredzi Ķīnas pilsoņu karā no 1946. līdz 1949. gadam).
Karadarbības pirmā fāze
1950. gada 25. jūnija rītā Ziemeļkorejas karaspēks pārgāja demarkācijas līniju, pāris triecienos salauza Dienvidkorejas bruņoto spēku pretestību un sāka strauji virzīties uz pussalas dienvidiem.
Abu korejiešu valstu konfliktā iesaistijās ASV flote un gaisa spēki (sākumā nodarbojoties ar ASV pilsoņu un Dienvidkorejas iedzīvotāju evakuāciju no piefrontes rajoniem). ASV prezidents Harijs Trumens personīgi 27. jūnijā deva pavēli flotei un aviācijai iejaukties konfliktā, uzbrūkot Ziemeļkorejas bruņotajiem spēkiem, bet 30. jūnijā pavēlēja pārcelt uz pussalu Japānā dislocētās ASV sauszemes spēku daļas. Vienlaicīgi ASV nosūtīja savu VII floti patrulēt Ķīnas teritoriālajos ūdeņos Formozas (Taivanas šaurumā. Ķīna to uztvēra kā draudus un 30. jūnijā nosūtīja uz Korejas konflikta zonu savus militāros novērotājus, bet pierobežā koncentrēja 250 000 vīru lielu rezerves armiju.
1950. gada 7. jūlijā sanāca ANO Drošības padomes sēde, lai apspriestu Korejas jautājumu un izstrādātu rezolūciju par to. ANO rezolūciju par Ziemeļkorejas karaspēka evakuēšanu no pussalas dienviddaļas Phenjana ignorēja, un Drošības padome oficiāli aicināja ANO dalībvalstis iejaukties. 1950. gada septembrī 16 valstis (Lielbritānija, Turcija un citas) nosūtīja savas karaspēka daļas uz Koreju, kur tās iekļāvās ASV militārajās operācijās.
Kaut arī ASV karaspēkam izdevās mazliet palēnināt Ziemeļkorejas bruņoto spēku virzīšanos uz priekšu, tā turpināja diezgan strauji uzbrukt. Dienvidkorejas daļas bija sakautas un demoralizētas, zaudējušas savas kaujasspējas, daļēji piepildījās Phenjanas paredzējumi, ka vietējie iedzīvotāji neatbalstīs Seulas valdību un vietām pat sacelsies. Valdība bēga uz dienvidiem, kur paglābās ASV karaspēka izveidotajā nostiprinātajā placdarmā ap Pusanu dienvidaustrumu piekrastē. 1950. gada septembrī pie Pusanas-Taguskas placdarma, kur pretī 70 000 vīru lielajam Ziemeļkorejas karaspēkam bija nostiprinājušies 140 000 vīru lielie un militārā bruņojumā daudz pārākie ASV/Dienvidkorejas bruņotie spēki, frontes līnija apstājās. Ziemeļkorejieši, pamatā bruņoti ar strēlnieku ieročiem un lauka artilēriju, nespēja pārraut ar smago bruņutehniku nostiprināto amerikāņu aizsardzības līniju.
Jau no konflikta pirmajām dienām karadarbībā piedalījās ASV 44 V gaisa armijas eskadras (657 kaujas lidmašīnas: taktiskie bumbvedēji B-26, stratēģiskie bumbvedēji B-29, iznīcinātāji, taktiskie iznīcinātāji P-47 un P-51, reaktīvie taktiskie iznīcinātāji F-80 un F-84, kā arī izlūklidmašīnas). Pirmajās nedēļās tika sabombardēti Phenjanas apkaimē izvietotie bāzes aerodromi, un praktiski iznīcināta visa Ziemeļkorejas aviācija (kas sastāvēja no diviem desmitiem jau novecojušu padomju iznīcinātāju Jak-7, La-9 un triecienlidmašīnām Il-10). Līdz ar to Ziemeļkorejas Gaisa spēki vairs sastāvēja no dažiem desmitiem zenītiekārtu un nespēja traucēt amerikāņu kundzībai gaisā. Palikuši bez pieseguma gaisā, Ziemeļkorejas sauszemes spēki bija pilnīgi neaizsargāti pret pretinieku iznīcinātāju un bumbvedēju uzlidojumiem, kas pārvērta to fortifikācjas būves un komunikācijas lūžņu kaudzē. Savukārt ASV sauszemes spēki, iesprostoti šaurajā placdarmā, bija palikuši bez manevra iespējām.
Karadarbības otrā fāze
1950. gada 15. septembrī izsēdinot Ziemeļkorejas armijas aizmugurē, Inčhonas (Seulas osta) apkaimē, 10. bruņutanku korpusu (50 000 vīru), ģenerālis Daglass Makarturs panāca lūzumu karadarbības gaitā (reizē sākās izlaušanās no Pusanas placdarma). Rezultātā frontes līnija tika pārrauta, ievērojami ziemeļkorejiešu spēki daudzviet ielenkti un, ciešot smagus zaudējumus, ar kaujām lauzās atpakaļ uz ziemeļiem. 1. oktobrī amerikāņu daļas sasniedza 38. paralēli un turpināja uzbrukumu nu jau Ziemeļkorejas teritorijā ar nolūku to okupēt. Ziemeļkorejas karaspēks praktiski bija sakauts un haotiski atkāpās vai pārorientējās uz partizānu kara taktiku.
Karadarbības trešā fāze
1950. gada oktobrī, kad amerikāņu daļas vietām jau pietuvojās Korejas/Ķīnas robežai lielgabala šāviena attālumā, karā iesaistījās Ķīna, lai nepieļautu Ziemeļkorejas okupāciju un likvidāciju (juridiski to attaisnoja arī ASV nostāšanās Ķīnas pilsoņu karā gimiņdaniešu pusē un Ķīnas piekrastes pilsētu bombardēšana).
19. oktobrī pirmās ķīniešu "brīvprātīgo" daļas pārgāja robežupi Jalu (Jaluczjan'u) un izvietojās Ziemeļkorejā. 23. oktobrī amerikāņi ieņēma Phenjanu, bet jau 25. oktobrī pāri Jalai devās viss "brīvprātīgo" korpuss un uzreiz iesaistījās karadarbībā. Acīmredzot nostrādāja gan pārsteiguma efekts (jo ASV līdz pēdējam brīdim neticēja, ka pilsoņu kara un japāņu okupācijas novājinātā Ķīna ko tādu uzdrošināsies), gan ķīniešu kareivju entuziasms un perfekti izvēlētā taktika (ar strēlnieku ieročiem bruņotie ķīniešu kājnieki lieliski mācēja karot bez artilērijas un aviācijas atbalsta): pāris dienās tika salauzta amerikāņu pretestība un to vienības panikā atstājot bruņutehniku un noliktavas, atkāpās uz dienvidiem.
Visai drīz gan panika tika likvidēta un frontes virzīšanās uz dienvidiem palēninājās. Ziemeļkorejiešu un ķīniešu virzīšanās uz dienvidiem tagad bija lēna un ļoti asiņaina - amerikāņi tos krietni pārspēja uguns jaudas un tehniskā nodrošinājuma ziņā, pilnībā dominēja gaisā, bombardējot un apšaudot komunikācijas un praktiski padarot neiespējamu nekādu karaspēka pārvietošanos dienas laikā. Savukārt ziemeļkorejieši/ķīnieši frontē realizēja tranšeju un tuneļu pozīciju karu (kur rotas, bataljoni un pat pulki tā ierakās zemē, ka ne aviobumbas, ne napalms tiem nekā nevarēja padarīt). 1951. gada ziemas kaujās ziemeļkorejieši kopā ar "brīvprātīgajiem" atbrīvoja Phenjanu, atkal ieņēma Seulu, Inčhonu, Vokdžu un citas Dienvidkorejas pilsētas.
PSRS lielā slepenībā 1950. gada novembrī pārvietoja uz Ķīnu vairākas aviācijas daļas, no kurām tika izveidots atsevišķais 64. iznīcinātāju aviokorpuss, bruņots jau arī ar tā laika jaunākajiem padomju iznīcinātājiem Mig-15 un Mig-15b. Tā uzdevumos ietilpa nepieļaut amerikāņu aviācijas uzlidojumus stratēģiski svarīgajiem tiltiem pār Jalu, Suphunas HES, irigācijas dambju sistēmai, komunikācijām un aerodromiem Ziemeļkorejas teritorijā 75 km attālumā no Ķīnas robežas, Ķīnas pierobežas objektiem, kā arī ķīniešu un korejiešu pilotu apmācība. Tā kā PSRS kategoriski noliedza savu militāro vienību klātbūtni, tad lidmašīnām bija Ķīnas pazīšanās zīmes, bet pilotiem bija kategoriski aizliegts darboties virs Dzeltenās jūras un uz dienvidiem no 38. paralēles (lai, notriekšanas gadījumā, piloti nekristu gūstā un nekalpotu kā pierādījums padomju militārajai klātbūtnei).
Karadarbības ceturtā fāze
1951. gada jūnijā frontes līnija praktiski sastinga uz 38. paralēles un sākās 2 gadus ilgs pozīciju karš.
Savienoto Valstu pozīcijas definīcija šajā karā bija ļoti neskaidra un mainījās atkarībā no panākumiem frontē. Atkarībā no tiem Trumens vai nu apgalvoja, ka mērķis ir "agresijas apturēšana", "Korejas apvienošana", "ANO spēku drošības nodrošināšana", "karadarbības zonas lokalizācija", "pamiera nodrošināšana uz 38. paralēles" utt. Ja 1950. gada jūlijā ASV "deva pretsparu agresijai", tad pēc veiksmīgā Inčhonas desanta un Ziemeļkorejas karaspēka sakāves jau "apvienoja Koreju". 1951. gada aprīlī Trumens izteicās daudz piesardzīgāk: "Reālu mieru var panākt tikai situācijas noregulēšanas ceļā, pamatojoties uz sekojošiem faktoriem. Pirmkārt, ir jāpārtrauc karadarbību. Otrkārt, ir jādara visu, lai nepieļautu karadarbības atsākšanos." Mērķu nekonkrētība un dzīvā spēka zaudējumi karam ieilgstot, mazināja arī ASV sabiedroto entuziasmu. Visai konkrēti par to izteicās oficiālais Lielbritānijas pārstāvis, brigādes komandieris A. Fergusons: "Daudzi britu un amerikāņu virsnieki un dažāda ranga militārpersonas uzdod jautājumus: Kad beigsies karš Korejā?, Kad ANO spēkus izvedīs no Korejas?, Kādēļ mēs vispār esam Korejā? Šādi jautājumi liek man domāt, ka kamēr britu un amerikāņu spēkiem Korejā nebūs izvirzīts kāds konkrēts mērķis, ko sasniegt, uz ko koncentrēties, frontes pavēlniekam būs ļoti grūti uzturēt kareivjos cīņassparu..."
Arī pretējā puse neredzēja īstu jēgu šim karam, kā vien ideoloģisku pretstāvi, par kuru pārāk dārgi jāmaksā. Ķīnā jau 1951. gada 31. maijā Mao Dzeduns politbiroja sēdē ierosināja pārvērtēt situāciju un apdomāt par iespējamo pamieru. PSRS līderis Staļins neatbalstīja pamiera ideju un bija par karadarbības turpināšanu (viņš neslēpa savu prieku, ka ASV ir iestigušas ilgstošā pozīciju karā, kurā PSRS tieši nav iesaistīta un zaudējumus necieš). Tikai pēc Staļina nāves Maskava mainīja savu attieksmi pret Korejas konfliktu un 1953. gada 19. martā PSRS Ministru padome bez ierunām atbalstīja ideju par pamieru.
1953. gada jūlijā tika noslēgts pamiers starp trim karojošajām pusēm (miera līguma nav vēl šodien).
Rezultāti
Tika atjaunots status quo, kāds tas bija 1950. gadā. Ne Ziemeļkoreja, ne Dienvidkoreja neko nebija ieguvušas. Korejas pussala bija izpostīta, 700 000 korejiešu gājuši bojā, 5 000 000 palikuši bez pajumtes.
Konflikts kļuva par vienu no "aukstā kara" padziļinošiem faktoriem. PSRS nonāca zināmā starptautiskā izolācijā, no kuras tā bija izkļuvusi pēc uzvaras pār Vāciju. Savukārt PSRS atteikšanās tieši piedalīties konfliktā, atstājot reālo karadarbību Ķīnas un Ziemeļkorejas ziņā (un pieprasot naudu par stratēģisko materiālu piegādi), krietni atvēsināja tās attiecības ar Ķīnu - Pekina saprata, ka nevar paļauties uz savu ziemeļu kaimiņu, un pārorientējās uz neatkarīgu politiku.