cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltkrievijas politika
Neatkarība no PSRS
Baltkrievijā politiskas pārmaiņas notika tikai pēc 1991. gada augustā notikušā neveiksmīgā valsts apvērsuma mēģinājuma Maskavā un Baltkrievijas Komunistiskās partijas (BKP) Centrālās komitejas izrādītā gandarījuma par valsts apvērsuma mēģinājumu — tā nekad nenosodīja apvērsuma veicējus. Pēc puča apspiešanas un Igaunijas, Latvijas un Ukrainas neatkarības deklarācijām arī Baltkrievija 25. augustā pasludināja savu neatkarību konstitucionāla dokumenta statusā. 28. augustā premjerministrs Vjačeslavs Kebičs paziņoja, ka viņš un viss viņa kabinets apturējuši savu dalību BKP. Nākamajā dienā gan Krievijas, gan Baltkrievijas valdības pārtrauca komunistiskās partijas darbību. Liberāļi un nacionālistiskie reformatori šo politisko apjukumu izmantoja, lai uzlabotu savu stāvokli. 18. septembrī parlaments atcēla priekšsēdētāju Mikalaju Dziemjancjevu par atbalstu pučam un aizstāja ar viņa vietnieku Staņislavu Šuškeviču. Nākamajā dienā, zem mazās, bet tobrīd skaļās demokrātiskās opozīcijas spiediena, parlaments mainīja valsts nosaukumu no Baltkrievijas Padomju Sociālistiskās Republikas uz Baltkrievijas Republiku.
Savos trijos vadības gados Šuškevičs savu valsti centās vadīt tā, lai tā kļūtu brīva no padomju pagātnes un mēģinātu skatīties uz Rietumiem. Tika pieņemts jauns valsts karogs (baltsarkanbalts ar trim horizontālām svītrām) kopā ar jaunu ģerboni — Pahoņu (be — 'pakaļdzīšanās'), kurā attēlots bruņinieks zirgā ar zobenu un kas bija agrākais Lietuvas lielkņazistes ģerbonis. 8. decembrī Šuškevičs pievienojās Krievijas prezidentam Borisam Jeļcinam un Ukrainas prezidentam Leonīdam Kravčukam, parakstot Belovežas vienošanos, kurā paziņoja, ka Padomju Savienība ir beigusi pastāvēt. Līgums arī izveidoja brīvprātīgu asociāciju Padomju Savienības vietā, Neatkarīgo Valstu Sadraudzību (NVS). 21. decembrī Baltkrievija parakstīja Alma-Atas deklarāciju, kas paplašināja NVS sastāvu līdz 11 no bijušajām Padomju Savienības republikām. Tika panākta vienošanās, ka NVS vadība atradīsies Minskā, un Baltkrievijas valdība to atbalstīja kā līdzekli ārvalstu uzmanības piesaistīšanai.
Demokrātiskā opozīcija Augstākajā Padomē, kuru vadīja divdesmit septiņu locekļu lielā BTF frakcija un daži tās sabiedrotie, turpināja aicināt uz Augstākās padomes likvidāciju un par jaunām vēlēšanām. Vēlētāji likās atsaucīgi. Trīs mēnešu laikā tika savākti vairāk nekā 442 000 parakstu, lai atbalstītu pārmaiņas, bet iniciatori bija par zemu novērtējuši Augstākās Padomes konservatīvumu.
Augstākā padome 1992. gada oktobra vidū ieraudzīja bijušo komunistu vēlēšanu uzvaru Lietuvā un arvien lielāku pretestību prezidenta Jeļcina reformām Krievijā. Tādēļ Augstākā padome stingri noraidīja referenduma pieprasījumu. Uzrādot pārkāpumus parakstu vākšanā, 202 deputāti balsoja pret referendumu; tikai 35 deputāti to atbalstīja, un vēl 35 atturējās. Ņemot vērā to, ka 1992. gada maijā Centrālā referenduma komisija bija apstiprinājusi 384 000 no savāktajiem 442 000 parakstiem (pārsniedzot 350 000 parakstu, kurus pieprasīja likums), BTF opozīcija apvainoja Augstākās padomes konservatīvo vairākumu par atklātu konstitūcijas pārkāpumu un mēģinājumu saglabāt varu ar nelikumīgiem līdzekļiem. Tomēr opozīcija ieguva arī nelielu uzvaru šajā sadursmē: parlaments piekrita saīsināt savu piecu gadu termiņu par vienu gadu un ieplānoja nākamās vēlēšanas 1994. gada pavasarī.
Kebiča valdība sastāvēja no bijušajiem BKP funkcionāriem un ļoti konservatīvi piegāja ekonomiskajām un politiskajām reformām. Viņš pats savu politiku raksturoja kā "tradicionālu" un brīdināja no "ekstrēmistisku" pozīciju ieņemšanas.
Baltkrievijas konservatīvā Augstākā padome turpināja likt šķēršļus reformu ceļā. Galu galā 1993. gada jūlijā tika pieņemts privatizācijas likums, taču tas ļāva kolhoziem un sovhoziem turpināt pastāvēt un darboties. Valsts uzņēmumu privatizācija sākās tikai 1995. gada vidū, neskatoties uz to, ka Šuškevičs, kurš līdz 1994. gadam skaitījās galvenais vadītājs, centās virzīt uz priekšu reformas. Konservatīvais Kebičs, kurš faktiski kontrolēja ministrijas, guva īslaicīgu uzvaru, kad 1994. gada janvārī viņš uzvarēja uzticības balsojumā, kurš izspieda no amata Šuškeviču un aizstāja viņu ar Kebiča sabiedroto, Mječislavu Hribu.
1994. gada vēlēšanas
Tikmēr Augstākā padome pieņēma konstitūciju, kas stājās spēkā 1994. gada 30. martā, un izveidoja prezidenta amatu, kurš uzņemtos valsts galvas lomu. Steigā organizētas vēlēšanas notika jūnijā. Kebičs pirmajā kārtā pabeidza distanci kā otrais aiz Aļaksandra Lukašenkas, kurš bija uzņēmies jauneklīga pretkorupcijas krustneša lomu. Gan Kebičs, gan Lukašenka turējās pie prokrieviskas pozīcijas ekonomiskos un politiskos jautājumos, un abi atbalstīja steidzamu monetāro savienību ar Krieviju. Lukašenka pat aicināja tieši apvienoties ar Krieviju, taču bija viņa pretkorupcijas nostāja ļāva viņam sagraut Kebiču ar 80 procentiem balsu.
Lukašenkas pirmais termiņš
Pēc tam, kad Lukašenka guva uzvaru, BTF viņam piešķīra trīs mēnešu labvēlības periodu, kura laikā tā atklāti nekritizēja viņa politiku. Tā kā viņa kampaņas solījumi bieži bija neskaidri, viņam bija liela rīcības brīvība. Un tāpēc, ka pēc vēlēšanām Kebičs atkāpās no amata ar visu savu valdību, nebija problēmu nomainīt ministrus.
Aļaksandrs Lukašenka atteicās no Šuškeviča līnijas, sākot vērst uzmanību no Rietumiem atpakaļ uz Krieviju. Savas valdīšanas laikā Lukašenka sāka atjaunot padomju laikmeta funkcijas un atkārtoti ieviesa padomju Baltkrievijas simbolus. Lukašenka, kas joprojām ir pie varas, ir pievērsis vērīgu ārēju uzmanību savai valstij, jo viņa vadīšanas veidu daudzi uzskata par autoritāru vai diktatorisku.
Lukašenkas prezidentūra bija pretrunīga jau no paša sākuma. Viņa kabinetu veidoja gan jauni un talantīgi jaunpienācēji, gan arī Kebiča veterāni, kuri nebija pilnībā atbalstījuši savu patronu. Kā atlīdzību parlamentam par viņa iecelto amatpersonu apstiprināšanu, Lukašenka atbalstīja parlamenta vēlēšanu atlikšanu līdz 1995. gada maijam. Lukašenkas valdība, tāpat kā iepriekšējā, cieta no korupcijas. Lukašenka atcēla no amatiem aizsardzības ministru, bruņoto spēku štāba priekšnieku, robežsargu vadītāju un mežsaimniecības ministru. Pēc reformistu atkāpšanās no Lukašenkas kabineta, parlamenta deputāts Siarhejs Antončiks 1994. gada 20. decembrī nolasīja parlamentā ziņojumu par korupciju administrācijā. Lai gan Lukašenka atteicās pieņemt viņu atkāpšanos, valdība mēģināja cenzēt ziņojumu, pastiprinot opozīcijas kritiku pret Lukašenku.
Lukašenka 1994. gada augustā devās uz Krieviju savā pirmajā oficiālajā vizītē ārvalstīs kā valsts vadītājs. Tur viņam nācās saprast, ka Krievija neveiks nekādus īpašus centienus, lai pielāgotos Baltkrievijai, jo īpaši tās ekonomiskajām vajadzībām. Tomēr Lukašenka turpināja mēģinājumus; 1995. gada februārī Baltkrievija parakstīja Līgumu par draudzību un sadarbību ar Krieviju, sniedzot daudzus draudzīgus piedāvājumus Krievijai, piemēram, ļaujot izvietot Krievijas karaspēku Baltkrievijā cerībā, ka Krievija atgriezīs savu labvēlību, iekasējot no Baltkrievijas zemāku degvielas cenu. Tomēr līgumā ietverts šāds noteikums netika.
Prezidentam bija vairāki strīdi ar parlamentu, galvenokārt par viņa varas ierobežojumiem (piemēram, vai prezidentam ir tiesības atlaist parlamentu). Opozīcijas deputātu bada streiks, kuru vadīja Zenons Pazņaks, sākās 1995. gada 11. aprīlī, pēc tam, kad Lukašenko ierosināja četrus jautājumus referendumam un pēc tam paziņoja, ka referendums notiks neatkarīgi no parlamenta balsojuma. Protests beidzās, kad streikojošie deputāti, kurus piespiedu kārtā izlika laukā nakts vidū, meklējot iespējamo bumbu, konstatēja, ka arī valsts televīzijas un radio ēka ir aplenkta citas iespējamas bumbas draudu dēļ. Pēc šī negadījuma parlaments pieņēma vairākus punktus, tostarp četrus referenduma jautājumus, jo viņu streiku tagad nevarēja publiskot.
1995. gada maijā notikušās parlamenta vēlēšanas nebija veiksmīgas vai demokrātiskas. Plašsaziņas līdzekļu un kandidātu izdevumu ierobežojumi kampaņas laikā izraisīja informācijas trūkumu par kandidātiem un pirms vēlēšanām nenotika gandrīz nekādas politiskas debates. Vairākos gadījumos neviens kandidāts nesaņēma nepieciešamo balsu vairākumu 14. maija vēlēšanās, kas nozīmēja 28. maijā vēl vienu kārtu. Otrajā kārtā galvenā problēma bija vēlētāju intereses trūkums. Vairākos rajonos rezultāti netika atzīti, jo vēlētāju skaits bija mazāks par 50%. Tas atstāja parlamentu darba nespējīgu, jo tam bija tikai 120 ievēlētie deputāti, daudz mazāk kā 174, kas bija vajadzīgi kvorumam. Tika apspriesta vēl viena vēlēšanu kārta, iespējams, tuvu gada beigām, bet valdība apgalvoja, ka tai nav naudas, lai to finansētu.
Demokratizācijas problēmas
No 346 deputātiem Baltkrievijas Augstākajā Padomē, kas tika ievēlēti 1990. gadā, četrpadsmit vietas vēl bija brīvas trīs gadus vēlāk, pateicoties vēlētāju apātijai. Bija arī plaši izplatīta vienaldzība pret politisko procesu un neticība, ka tas, kas tiek reklamēts kā demokrātija, uzlabotu situāciju. Šī vispārējā politiskā mazspēja turpinājās 1995. gadā, un tas atspoguļojās politisko partiju vājajā izaugsmē, mazajos izmēros un zemajā popularitātē.
Lai gan 1990. un 1995. gada parlamenta vēlēšanas bija tālas no demokrātijas, konservatīvo pārstāvju iespaids likumdevējā orgānā bija dziļāks nekā tikai vārda brīvības deficīts un vēlēšanu procedūras ierobežojumi. Plaši dzirdēts retorisks jautājums bija: "Kas ir vairāk noderīgs, desa vai brīvība?" Konservatīvais vairākums parlamentā — lielākoties vadītāji, administratori un tādu grupu pārstāvji kā kara veterāni, kolhozu un sovhozu vadītāji — veiksmīgi palēnināja reformu tempu, un lielākās daļas iedzīvotāju dzīves līmenis dramatiski samazinājās.
Ņemot vērā milzīgās ekonomiskās grūtības, kas bija saistītas ar pēcpadomju periodu, Baltkrievijas PSR laiks pirms perestroikas vairumam pilsoņu likās samērā labi un izsauca nostalģiju. Iedzīvotājus neapmierināja brīvība, kuras ieguvumi tika novērtēti galvenokārt pēc materiālajiem ieguvumiem. Nostalģija pēc tā sauktajām vecajām dienām kopš valsts neatkarības pasludināšanas kļuva spēcīgāka, un politiskās enerģijas trūkums valstī kavēja tādu politisku partiju izaugsmi, kas nebūtu saistītas ar veco stilu.
Šādas inerces piemērs ir debates par Krievijas un Baltkrievijas attiecībām. Tiek uzskatīts, ka nacionālās intereses un ārlietas ir ārpus vidusmēra pilsoņu kompetences, un ideja, ka partija/valdība zina labāk, joprojām ir izplatīta tautas prātos.
Četru jautājumu referendums, kas 1994. gada aprīlī izraisīja parlamenta bada streiku, notika 1995. gada 15. maijā. Iedzīvotāji nobalsoja par visiem četriem jautājumiem: krievu valodu kā otru oficiālo valodu, padomju laika sarkani zaļā karoga atgriešanos, ekonomisko integrāciju ar Krieviju un prezidenta varu atlaist Augstāko Padomi. Rezultāts neiedvesmoja demokrātus.
Politiskās partijas
Stanislavs Šuškevičs 1993. gada sākumā atzīmēja, ka gandrīz 60 procenti baltkrievu neatbalstīja nevienu politisko partiju, tikai 3,9 procenti no vēlētājiem atbalstīja komunistisko partiju, un tikai 3,8 procenti atbalstīja BTF. Citu partiju ietekme bija daudz zemāka.
Cūknātru dzimta
Cūknātru dzimta (la) ir augu dzimta panātru rindā. Dzimtas pārstāvjiem raksturīgi divpusēji simetriski (zigotmorfi) vai radiāli simetriski (aktinomorfi) ziedi. Šai dzimtai ir kosmopolītisks izplatības areāls, taču lielākā daļa sugu ir sastopamas mērenā klimatā, kā arī kalnos tropu apvidos.
Baltkrievijas politika
Politiskās partijas
Arī turpmāk partijas palika vājas un praktiski neietekmē Baltkrievijas politiku. 2018. gada vietējo padomju vēlēšanās vairāk kā 97% izvirzīto kandidātu bija bezpartejiskie. Bieži vēlēšanās ir tikai viens kandidāts, vairāku kandidātu gadījumā tie reti kad ir zināmi vēlētājiem.
Cūknātru dzimta
Sistemātika
Senāk šajā dzimtā tika iekļautas aptuveni 275 ģintis un vairāk nekā 5000 augu sugu, taču, veicot ģenētiskus pētījumus, tika konstatēts, ka daudzas ietvertās ģintis patiesībā ir polifilētiskas, tādējādi radot nepieciešamību veikt krasas izmaiņas dzimts klasifikācijā. Daudzas ģintis ir pārvietotas uz citām dzimtām panātru rindā — galvenokārt uz ceļteku dzimtu (piemēram, veroniku ģints) un brūnkāšu dzimtu (piemēram, žibulīšu ģints), kā arī uz citām — jaunām dzimtām.
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma) tiek uzskatīts, ka cūknātru dzimts sevī ietver 62 ģintis, kurās ir apzinātas aptuveni 1830 sugas.
Baltkrievijas politika
Ievērojamākās partijas 90. gados
Baltkrievijas Komunistiskā partija (BKP), kas bija Padomju Savienības Komunistiskās partijas (PSKP) daļa, valdīja Baltkrievijas PSR proletariāta vārdā visā tās pastāvēšanas laikā. Lielākajā daļā šī perioda tā centās kontrolēt visus valdības un sabiedrības aspektus un piepildīt politisko, ekonomisko un sociālo politiku ar pareizu ideoloģisko saturu. Tomēr 1980. gadu beigās partija tikai noskatījās, kā PSKP vadītājs Mihails Gorbačovs mēģināja aizvākt PSKP ietekmi no dienišķajiem ekonomikas jautājumiem.
Cūknātru dzimta
Pielietojums
Cūknātru dzimtā ir iekļauti vairāki tautas medicīnā izmantoti augi, it sevišķi ģintīs:
Baltkrievijas politika
Ievērojamākās partijas 90. gados
Kad BKP tika aizliegta pēc 1991. gada augusta puča, Baltkrievijas komunisti pārgrupējās un pārdēvēja sevi par Komunistu partiju Baltkrievijā (KPB), kas kļuva par dažādu Baltkrievijas komunistisko partiju un prokrievisko grupu jumta organizāciju. KPB oficiāli tika reģistrēta 1991. gada decembrī. Augstākā padome 1993. gada februārī atcēla BKP aizliegumu.
Aktīvākie un redzamākie no opozīcijas politiskajām grupām Baltkrievijā 1990. gadu pirmajā pusē bija Baltkrievijas Tautas fronte (BTF), kas dibināta 1989. gada oktobrī ar priekšsēdētāju Zenonu Pazņaku. BTF paziņoja, ka tā ir kustība, kas ir atvērta jebkurai personai vai partijai, tostarp komunistiem, ar nosacījumu, ka tie, kas pievienojas, piekrīt tās pamatmērķim — pilnīgi neatkarīgai un demokrātiskai Baltkrievijai. Tomēr BTF kritiķi apgalvoja, ka reāli tā bija partija, norādot uz kustības tieksmi meklēt politisko varu, veidot „ēnu kabinetu” un iesaistīšanos parlamentārajā politikā.
Baltkrievijas Apvienotā demokrātiskā partija tika dibināta 1990. gada novembrī un bija pirmā politiskā partija neatkarīgajā Baltkrievijā, kas nebija komunistiska partija. Tā prasīja neatkarīgu Baltkrieviju, demokrātiju, etniskās izpausmes brīvību un tirgus ekonomiku.
Baltkrievijas Sociāldemokrātiskā sapulce ("Hramada") parādījās 1991. gada martā. Tās programma atbalsta neatkarīgu Baltkrieviju, kas neizslēdz dalību NVS valstīs, un tirgus ekonomiku ar atsevišķu nozaru valsts regulējumu. Hramada sadarbojas ar citām partijām un uzskata sevi par pasaules demokrātiskās kustības daļu.
Baltkrievijas Kristīgo demokrātu savienība, kas dibināta 1991. gada jūnijā, bija Baltkrievijas Kristīgo demokrātu partijas turpinājums, kuru Polijas varas iestādes iznīcināja Baltkrievijas rietumos 1930. gados. Tās sastāvā galvenokārt bija inteliģence, un tā atbalstīja kristīgās vērtības, nevardarbību, plurālismu, privāto īpašumu un mierīgas attiecības starp etniskajām grupām.
"Baltās Krievijas" Slāvu padome tika dibināta 1992. gada jūnijā kā konservatīva rusofilu grupa, kas aizstāv krievu intereses visās sociālās dzīves jomās, iebilst pret baltkrievu valodas kā valsts vienīgās valsts valodas statusu un pieprasa līdzīgu statusu krievu valodai.
1996. gada novembra referendums un konstitucionālās izmaiņas
Kopš viņa ievēlēšanas 1994. gada jūlijā uz piecu gadu termiņu, valsts pirmais prezidents Lukašenka ir pastāvīgi nostiprinājis savu varu. Viņš izmantoja 1996. gada novembra referendumu, lai grozītu 1994. gada Konstitūciju, paplašinātu savas pilnvaras un pagarinātu to termiņu. Jaunā konstitūcija paredz tautas ievēlētu prezidentu ar piecu gadu termiņu. Tomēr 1996. gada referendums atjaunoja Lukašenkas pirmo pilnvaru termiņu, tāpēc nākamās prezidenta vēlēšanas nenotika līdz 2001. gadam.
Vēl šajā referendumā balsotāji atbalstīja neatkarības dienas pārcelšanu uz 3. jūliju, ko uzskata par Baltkrievijas atbrīvošanas dienu no vāciešiem II pasaules karā. Baltkrievijā un Krievijā kaujas frontē starp PSRS un Vāciju dēvē par atsevišķu Lielo Tēvijas karu.
Saskaņā ar referendumu Augstākās padomes vietā tika izveidots divpalātu parlaments. Prezidents ieceļ premjerministru, kas ir valdības vadītājs, un ir tiesīgs formēt valdību.
Lukašenka tika atkārtoti ievēlēts 2001. gadā ar 77% balsu vēlēšanās, kuras plaši tika atzītas par krāpnieciskām ārpus Baltkrievijas un kurās netrūka šantāžas, draudu un fiziskas ietekmēšanas, paretam arī slepkavību.
2004. gada referendums
2004. gada referendumā konstitucionāls grozījums atcēla ierobežojumu attiecībā uz prezidenta termiņu skaitu. Lukašenko apgalvoja, ka šajā referendumā viņu atbalstīja 76% vēlētāju, savukārt pretinieki to nosodīja kā krāpniecisku.
Līdz tam Lukašenka bija ierobežots ar diviem termiņiem un tādējādi būtu bijis konstitucionāli nepieciešams atteikties no nākamajām prezidenta vēlēšanām 2006. gadā, taču šis referendums atvēra viņam ceļu palikt pie varas bez jebkādiem skaita ierobežojumiem. 2005. gada oktobrī Lukašenka apstiprināja, ka viņš atkal sāks darbu 2006. gadā, "ja vien cilvēki man nepateiks: "Lukašenka, tev jāapstājas"." Viņš tiešām tika atkārtoti vēlēts 2006. gadā un uzvarēja ar 84% balsu, turklāt, pats apgalvoja, ka par viņu nobalsojuši 93% un skaitu tīši samazinājuši, lai eiropeizētu rezultātus. Tāpat notika ceturto reizi 2010. gadā, šoreiz paņemot 80% balsu, un piekto — 2015. gadā ar 83%.
Prezidentālā valdīšana
Eiropas Padome (EP) jau kopš 1997. gada ir atteikusi Baltkrievijai būt par tās locekli par pārkāpumiem, kas notika 1996. gada novembra konstitucionālajā referendumā un parlamenta vēlēšanās. Saskaņā ar EP Venēcijas komisijas sniegto informāciju Baltkrievijas konstitūcija ir "nelikumīga un neievēro demokrātiskos minimālos standartus un tādējādi pārkāpj varas dalīšanas un tiesiskuma principus". Arī EP Parlamentārā Asambleja neatzīst Baltkrievijas vēlēšanas par godīgām. Baltkrievijas valdību kritizē arī par cilvēktiesību pārkāpumiem un darbībām pret NVO, neatkarīgiem žurnālistiem, nacionālajām minoritātēm un opozīcijas politiķiem.
Pašreizējās Baltkrievijas administrācijas laikā ir bijuši daudzi vajāšanas gadījumi, tostarp pazīstamu opozīcijas līderu Jurija Zaharanka un Viktara Hančara un neatkarīgo žurnālistu Dmitrija Zavadska un Veronikas Čerkasovas izzušana vai nāve. Kopš 2017. gada Baltkrievija ir arī vienīgā valsts Eiropā, kas saglabā nāvessodu par dažiem noziegumiem. ASV Senāta Ārējo attiecību komitejā valsts sekretāre Kondolīza Raisa atzīmēja Baltkrieviju un sešas citas valstis, kā daļu no tirānisko zemju saraksta. Baltkrievijas Ārlietu ministrija savukārt paziņoja, ka sekretāres Raisas paziņojums "ir slikts pamats", lai izveidotu labu Baltkrievijas un Amerikas aliansi. Pēc tam, kad Baltkrievija izraidīja ES un Polijas vēstniekus, ES valstis kopīgi atsauca savus vēstniekus no Baltkrievijas, atsaucoties uz bažām par politisko apspiešanu valstī.
Daļa no partijām, kā BTF un Hramada, boikotē vēlēšanas rezultātu viltošanas dēļ. No otras puses, NVS valstis tās atzīst, kamēr Rietumi pievienojas opozīcijas viedoklim.
Vārda un pulcēšanās brīvības
2001. gadā valdība ierobežoja vārda un preses brīvību, pulcēšanās un reliģiskās brīvības. Lai gan neatkarīgie plašsaziņas līdzekļi Minskā joprojām ir plaši pieejami, varas iestādes pastiprināja uzbrukumu kampaņu pret tiem. Iestādes turpināja ierobežot tiesības uz brīvu presi, izmantojot savu gandrīz monopolu uz avīžpapīra ražošanu; uz televīzijas un radio izplatīšanu valsts līmenī, un liedzot valdību kritizējošiem žurnālistiem akreditāciju, kā arī veicot kratīšanas un konfiskācijas. Piemēram, 2019. gada aprīlī milicija ne pirmo reizi veica kratīšanu ar Polijas TV saistītās kompānijas Belsat birojā, uz laiku konfiscējot tur tehniku un materiālus. Notiek arī opozīcijas vietņu bloķēšana. "Reportieri bez robežām" novērtējuši Baltkrieviju kā 153. valsti pasaulē pēc preses brīvības no 180.
Vienlaikus kopš 2018. gada Baltkrievijā strādā pret valsti vērstu saitu tīkls, kas uzdodas par vietējo, taču ir cieši saistīts ar Krieviju. Varas iestādes uz to nereaģē.
Sapulču brīvība ir ierobežota saskaņā ar bijušo padomju likumu, kas joprojām ir spēkā. Tas prasa pieteikumu vismaz 15 dienas pirms pasākuma. Pašvaldībai ir jāatbild pozitīvi vai negatīvi vismaz 5 dienas pirms pasākuma.
Konstitūcija paredz darba ņēmēju — izņemot valsts drošības un militāro personālu — tiesības brīvprātīgi veidot un pievienoties neatkarīgām arodbiedrībām un veikt darbības, lai aizstāvētu darba ņēmēju tiesības, tostarp tiesības streikot. Tomēr praksē šīs tiesības ir ierobežotas. Baltkrievijas Brīvo arodbiedrību savienība (BBAS) tika izveidota 1991. gadā un reģistrēta 1992. gadā. Pēc 1995. gada Minskas metro strādnieku streika prezidents pārtrauca tās darbību. 1996. gadā BBAS vadītāji izveidoja jaunu jumta organizāciju — Baltkrievijas Demokrātiskās arodbiedrību savienības kongresu (BDASK), kas aptver četras vadošās neatkarīgās arodbiedrības un par kurām ziņots, ka tajās ir aptuveni 15 000 biedru.
2001. gada maijā vairākas arodbiedrību organizācijas iesniedza sūdzību Starptautiskajā Darba Organizācijā. Tika veikta arodbiedrību kampaņa, lai palielinātu starptautisko izpratni un izdarītu spiedienu uz Baltkrievijas valdību. 2001. gada 27. jūlijā viņi turpināja "radīt problēmas starptautiskā mērogā." Vairākos gadījumos tika sniegti brīdinājumi arodbiedrībām, kuras uzskatīja par pārāk politiskām un nepietiekami konstruktīvām. Divreiz, 27. jūlijā un 27. septembrī, iestādes iesaldēja arodbiedrību bankas kontus, to vadītājiem draudēja kriminālvajāšana. Izmeklēšana nenesa rezultātus. Pēc tam konti tika atbrīvoti.
2005. gadā Lukašenkas valdība uzsāka kampaņu pret Baltkrievijas poļu savienību (BPS), kas pārstāv poļu mazākumu Baltkrievijā un bija lielākā nevalstiskā organizācija, ko valdība tajā laikā nekontrolēja. Baltkrievijas varas iestādes apgalvoja, ka Polija mēģinājusi destabilizēt Baltkrievijas valdību. Maijā un vasarā tās slēdza poļu valodas laikrakstu, aizstāja demokrātiski ievēlēto BPS vadību ar saviem kandidātiem un uzsāka kampaņu pret Poliju; abas puses izraidīja viena otras diplomātus.
2017. gadā Minskā notika nesankcionēts ielu protesta gājiens pret augošo nabadzību un varas iejaukšanos privātajā un ekonomiskajā dzīvē. Varas iestādes reaģēja salīdzinoši mierīgi.
Reliģiskā brīvība
Konstitūcija paredz reliģijas brīvību; tomēr varas iestādes ierobežo šīs tiesības praksē. Lai gan 1996. gada grozītās konstitūcijas 16. pants vēlreiz apstiprina reliģiju un konfesiju vienlīdzību likuma priekšā, tajā vienlaikus ir arī ierobežojumi, nosakoši, ka valsts un reliģisko organizāciju sadarbība "tiek regulēta, ņemot vērā viņu ietekmi uz Baltkrievijas tautas garīgo, kultūras un valsts tradīciju veidošanos." Attiecīgi, īpašas tiesības tiek piešķirtas Maskavas pareizticīgajai baznīcai, kamēr citas Konstitūcijas atzītās par Baltkrievijai tradicionālajām reliģijām — katolicisms, luterisms, jūdaisms un islāms — šādas privilēģijas nesaņem. Mazākas reliģiskās grupas, kā baptisti, sastopas ar grūtībām reģistrācijā.
Vēstures maskēšana
2019. gada aprīlī varas iestādes veica masu tīrīšanu Kurapatos — Staļina laiku masu slepkavību vietā, novācot privātpersonu uzstādītās piemiņas zīmes. Staļina noziegumu pieminēšana kaitina lielo kaimiņvalsti, kurā 70% iedzīvotāju atbalsta viņa darbību, un Baltkrievijas vadība nevēlas bojāt attiecības šāda, viņuprāt, ne tik svarīga jautājuma dēļ.
Līgumi ar citām zemēm
Baltkrievija kopā ar Krieviju un Ukrainu ir viena no NVS dibinātājvalstīm (1991). 1996. gada 2. aprīlī Krievijas un Baltkrievijas prezidenti parakstīja līgumu par Krievijas un Baltkrievijas savienības izveidi, kura pēc gada tika nostiprināta. Savienība paredzēja vienotu ekonomisko un humanitāro telpu, taču tikusi realizēta tikai daļēji. 2000. gada 10. novembrī tika parakstīta vienošanās par Eirāzijas Ekonomiskās kopienas izveidi ar Krieviju, Kirgīziju, Kazahstānu un Tadžikistānu. 2009. gada 27. novembrī ar Krieviju un Kazahstānu tika parakstīts līgums par muitas savienības izveidi, ar 2012. gada 1. janvāri stājās spēkā šo pašu valstu līgums par vienotu ekonomisko telpu un ar 2015. gada 1. janvāri par Eirāzijas Ekonomiskās savienības izveidi. Baltkrievija kopš 1994. gada ir biedrs militārajā Kolektīvās drošības līguma organizācijā, kas kā pretsvars NATO Krievijas vadībā apvieno sešas pēcpadomju valstis, un saglabā lojalitāti tai neatkarīgi no citiem faktoriem.
Pilskalnes muiža
Vēsture
1697. gadā Pilskalnes muižas īpašnieks Zībergs lika uzcelt mūra kapelu ar altāri. Muižas kungu māja celta 19. gs. vidū, pārbūvēta 1870. gados itāļu renesanses villu stilā. Tajā saimniekoja grāfs Kazimirs Plāters-Zībergs (1808-1876), vēlāk grāfs Fēlikss Konstantīns Plāters-Zībergs (1847-1928). Pirmā pasaules kara laikā muižas ēkas iznīcināja Krievijas impērijas armijas artilērijas apšaudēs. Pārpalikušās drupas laika gaitā nojauca, saglabājušies vienīgi vārtu stabi.
Piemineklis sunim
Blakus meža ainavu parkam (arī dabas liegumam) „Pilskalnes Siguldiņa” bijušajā muižas pils dārzā atrodas piemineklis ar uzrakstu franču valodā "Mīļajai sunītei, vārdā Folija, 1892 - 1898".
Briļļu pūkpīle
Briļļu pūkpīle (Somateria fischeri) ir liela auguma pīļu dzimtas (Anatidae) ūdensputnu suga, kas pieder pie gauru apakšdzimtas (Merginae). Tā ligzdo Sibīrijas ziemeļaustrumos, sākot ar Ļenas deltu, areālam turpinoties līdz Aļaskas ziemeļiem. Ilgstoši nebija zināms briļļu pūkpīles ziemošanas areāls un atbilstoši putna ieradumi ziemas periodā. Tas tika atklāts nesenā pagātnē neaizsalstošā jūras apgabalā, pusceļā starp Sentlorensas un Sentmetjū salām Beringa jūrā.
Izskats
Sugai piemīt dzimumu dimorfisms: tēviņi ir krāsaināki un nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums ir 50—58 cm, svars tēviņiem ap 1,3—1,8 kg, mātītei ap 1,1—1,9 kg. Salīdzinoši ar citām pūkpīlēm, briļļu pūkpīle ir nedaudz mazāka nekā parastā pūkpīle.
Tēviņa apspalvojums ķermenim ir melns ar baltu muguru. Arī spārni ir melnbalti. Galva daudzkrāsaini zaļi balta (dažādas galvas daļas ir atšķirīgos, zaļos vai baltos toņos) ar lieliem, apaļiem, baltiem acu laukumiem, kurus kā briļļu rāmis ierāmē tumši zaļa vai melna līnija. Galvas apspalvojums nosedz knābja pamatni līdz pat nāsīm. Knābis koši oranžs. Mātīte ir raibumoti tumši brūna ar gaišāk brūniem acu laukumiem. Knābis zilpelēks. Abiem dzimumiem ir koši oranžas kājas. Jaunie putni un tēviņi ārpus vairošanās sezonas ir līdzīgi mātītei.
Nedzis
Nedzis (arī Nedžis, Nedža ezers, Saves ezers, Sāvas ezers) ir ezers Cēsu novada Inešu pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Vecpiebalgas ezeru grupā Vecpiebalgas aizsargājamajā ainavu apvidū. Krasti zemi, vietām — augsti, dibens — dūņains, dūņu slānis un sapropelis 3—4 m. Ietek vairāki grāvji, iztek Nedzīte uz Sustalu. Mīt plaudis, līnis, rauda, asaris, karūsa, līdaka, vēdzele, ālants, rudulis, zutis, karpa. Rietumu krastā peldvieta.
Briļļu pūkpīle
Uzvedība
Briļļu pūkpīle ligzdošanas vietās ierodas maijā vai jūnijā un uz ziemošanas vietām dodas laikā no jūlija līdz augustam. Migrācijas lidojumi notiek pa vienam atsevišķi vai nelielās grupās, līdz trīs īpatņiem. Lidojuma laikā briļļu pūkpīle turas tuvu ūdens virsmai. Vasaras mēnešos putni ir aktīvi dienas laikā.
Nedzis
Gar ezera rietumu krastu iet autoceļš P33, pie tā Sāvu ciems.
Briļļu pūkpīle
Barība
Briļļu pūkpīle barojas, ienirsot zem ūdens, bet tā arī barību uzlasa no ūdens virsmas. Tā galvenokārt barojas ar moluskiem, bet uzlasa arī vēžveidīgos. Vasarā pīles diēta kļūst plašāka, tā barojas arī ar kukaiņiem, zirnekļveidīgajiem, ogām un sēklām.
Ligzdošana
Zāle tiek nomīdīta ligzdas formā un iegūtā iedobe izklāta ar sausu zāli un dūnām, kuras mātīte sev izplēš no apspalvojuma. Dējumā ir 1—8 olīvzaļas vai gaiši brūnas olas (parasti 3—6 olas). Perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst apmēram 24 dienas. Šajā laikā mātīte ļoti reti atstāj ligzdu. Ja tuvojas ienaidnieki, mātīte ligzdu nepamet, bet cieši pieplok pie zemes, nolaižot galvu un kaklu lejup. Cilvēks var pieiet klāt un pacelt mātīti rokās. Jaunie putni sāk lidot 53 dienu vecumā.
Līdzzinātājs
Līdzzinātājs (en) ir 2004. gada ASV asa sižeta trilleris, kura režisors un viens no producentiem ir Maikls Manns. Galvenos tēlus atveido Toms Krūzs, Džeimijs Fokss, Džada Pinketa Smita, Marks Rafalo, Pīters Bergs un Brūss Makdžills. Filmas pirmizrāde notika.
Filma nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: Labākais aktieris otrā plāna lomā (Džeimijs Fokss) un "Labākā montāža" (Džims Millers un Pols Rubels).
Taksometra vadītājs Makss kļūst par pasūtījuma slepkavas Vinsenta ķīlnieku pēc tam, kad Makss sāk vadāt Vinsentu uz viņa slepkavību vietām.
Holice
Holice (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Pardubices apriņķī.
Vēsture
Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1336. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Krāšņā pūkpīle
Etimoloģija
Krāšņās pūkpīles zinātniskais nosaukums Somateria spectabilis atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē "pūkainais ķermenis": "ķermenis" (sōma, sōmatos), "vilna", "pūkas" (erion), atspoguļojot pūkpīļu īpaši mīkstās un biezās dūnas; otrs vārds nozīmē "krāšņā", "skaistā", "tā, kuru ir vērts redzēt" (spectabilis), atspoguļojot krāšņo pieauguša tēviņa apspalvojumu.
Izplatība
Krāšņajai pūkpīlei ir cirkumpolāra izplatība, un tā ir sastopama ziemeļu puslodes arktisko apgabalu piekrastēs un salās. Ligzdo Aļaskas, Kanādas, Grenlandes, Svalbāras un Krievijas arktiskajos krastos. Taču neligzdo Islandē un Skandināvijas ziemeļos.
Izskats
Krāšņā pūkpīle ir liela auguma jūras pīle. Tās ķermeņa garums 50—70 cm, spārnu plētums 86—102 cm, svars tēviņam ap 1670 g, mātītei 1570 g. Ķermeņa masa vienam īpatnim ir atšķirīga dažādās sezonās, tā var svārstīties no 900 g līdz 2 kg.
Mātīte ir košā, sarkanbrūnā krāsā, ar nedaudz gaišāku kaklu un galvu. Ap acīm gaišāks laukumiņš. Spalvām uz muguras un sāniem melns raksts, atgādinot uzšuvi, bet spalvām uz galvas un kakla ir smalkas, melnas līnijas. Knābis melns vai pelēks, bet kājas zaļganpelēkas. Jaunie putni ir pelēkbrūni. Pirmā gada rudenī jaunie tēviņi nomaina apspalvojumu, tas kļūst tumšs, izceļoties baltām krūtīm. Tēviņš tikai 3 gadu vecumā iegūst tipisko, krāsaino apspalvojumu.
Uzvedība
Krāšņā pūkpīle ir ļoti sabiedriska un gandrīz visu gadu uzturas baros, izņēmums ligzdošanas laiks. Barā parasti ir kādi 1000 īpatņi. Īpaši lielus barus veido spalvu mainošie putni, piemēram, Grenlandes rietumu piekrastes barošanās vietās barā var būt pat vairāk kā 100 000 īpatņi. Arī ziemojošie putni veido lielus barus, līdz 15 000, un pavasara migrācijai pulcējas lieli bari, reizēm vairāk nekā 10 000 īpatņi. Laikā no jūlija līdz augustam tēviņi pulcējas lielos baros, lai uzsāktu pārlidojumus uz iecienītajām spalvu nomaiņas un barošanās vietām atklātā jūrā. Ļoti bieži barošanās vietas jūrā ir vairāk kā 1000 km attālumā no ligzdošanas vietām. Migrācija uz ziemošanas vietām abiem dzimumiem sākas laikā no augusta līdz oktobrim. Pavasarī atgriešanos ligzdošanas vietās nosaka ledus un sniega daudzums. Neligzdojošie putni vasaru pavada ziemošanas vietās.
Barība
Krāšņās pūkpīles barošanās ieradumi dažādās sezonās ir atšķirīgi. Lielāko daļu no gada tā pavada jūrā, nirstot un barojoties ar bentiskajiem bezmugurkaulniekiem. Ieniršanas dziļums var sasniegt 25 m. Ligzdošanas sezonas laikā tā barojas iekšzemes saldūdens ezeros, galvenokārt uzlasot bezmugurkaulniekus no ūdens virsmas. Krāšņās pūkpīles iecienītākā barība ir gliemji, vēžveidīgie, kukaiņu kāpuri (maksteņu un odu), adatādaiņi (jūras eži) un citi jūras bezmugurkaulnieki. Ligzdošanas laikā tā barojas arī ar sēklām, dažādiem tundras augiem, grīšļiem un ūdensaugiem. Jūrā tā barojas ar aļģēm un parasto jūraszāli.
Ligzdošana
Krāšņā pūkpīle ligzdo sausajā tundrā, kāda sekla saldūdens ezera, lāmas vai upītes tuvumā, iekšzemē izplatoties ne dziļāk par 50 km no jūras krasta līnijas, ļoti reti līdz 100 km. Krāšņā pūkpīle priekšroku dod seklām ūdenstilpēm ar bagātīgu augāju, kur mazuļiem noslēpties no ienaidniekiem. Vēlāk, kad jaunajiem putniem nomainās apspalvojums, ģimene dodas uz jūras krastu. Ligzdošana sākas ar jūnija beigām. Parasti putni izretinās un ligzdo pa atsevišķiem pāriem, tomēr reizēm veidojas vaļīgas kolonijas. Ligzda ir sekla iedobe, kuru mātīte izkašā sausā zemē, parasti atrodas tuvu ūdenim. Iedobe tiek izklāta ar sausiem augiem un dūnām, kuras mātīte izplēš no sava apspalvojuma.
Dējumā ir 2—7 olīvzaļas vai olīvbrūnas olas. Perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 22—24 dienas. Ja ligzdai tuvojas ienaidnieks, mātīte pieplok pie zemes, nolaižot pie zemes arī kaklu un galvu. Cilvēks var pieiet pie ligzdas un pat pacelt mātīti rokās. Šajā laikā mātīte arī ļoti reti atstāj ligzdu, lai barotos. Drīz pēc izšķilšanās mazuļi spēj sekot savai mātei. Mātītes apvienojas lielākā barā un mazuļus pieskata kopīgi. Krāšņā pūkpīle savvaļā var sasniegt 22 gadu vecumu.
Pērlhārbora (filma)
"Pērlhārbora" (en) ir 2001. gada romantiska kara drāma, kuras režisors un viens no producentiem ir Maikls Bejs. Galvenās lomas filmā atveido Bens Afleks, Džošs Hārtnets, Keita Bekinseila, Kuba Gudings jaunākais, Toms Saizmors un Džons Voits. Filmas pasaules pirmizrāde notika Pērlhārborā Havaju salās.
Filmā tiek sekots līdzi diviem labākajiem draugiem un skaistai medmāsai, kuri ir iekļuvuši Pērlhārboras bombardēšanas šausmās 1941. gada 7. decembrī.
Kamzolis
Kamzolis (de, no la, 'krekls'), ir īsa apakšjaka, ko valkā virs krekla zem svārkiem, vai vīriešu (parasti gara) veste, ko valkā zem virsdrēbēm. Kamzoli valkāja lielākam siltumam vēsā laikā. 18. gadsimtā tas savā rašanās zemē Francijā sāka iziet no modes, taču palika populārs starp lauku iedzīvotājiem un iegājās arī sievietēm, vārda nozīme 19. gadsimtā dažās valodās mainījās pat līdz sieviešu naktskreklam. Mūsdienās par kamzoli sauc arī biezu džemperi vai svīteri ar augstu un slēgtu apkakli, kā arī biezu virsjaku. Nīcas pusē kamzolis ir viens no virsjakas, kas aukstā laikā ietilpst Nīcas tautastērpā, nosaukumiem. Kamzolis radās 16. gadsimtā kā zem bruņām valkājams apģērbs un reizēm bija bez piedurknēm. No karotāju apģērba tas izzuda 18. gadsimta vidū un beigās. Dažas tjurku tautas (kazahi, baškīri, tatāri) par kamzoli jeb bešmetu sauc sieviešu virsjaku bez piedurknēm, kas ietilpst kazahu reģionālajos tautastērpos, lai gan vecākie dati par to attiecas tikai uz 19. gadsimtu.
Aleksandrs Jabloncevs
Aleksandrs Jabloncevs (Александр Николаевич Яблонцев, dzimis, miris ) bija PSRS, Krievijas lidotājs, bijis kosmonauts, bet nav lidojis kosmosā.
Dzimis Varšavā, kur tajā laikā dienēja tēvs.
No 1998. gada strādājis par pasažieru lidmašīnu pilotu. Kopš 2000. gada strādā lidmašīnu būves uzņēmumā Graždanskie samolëty Suhogo (Гражданские самолеты Сухого) par vecāko izmēģinātājlidotāju. Izmēģinājis lidmašīnu Sukhoi SuperJet-100.
Aleksandra Jablonceva pilotētā lidmašīna Sukhoi SuperJet-100, veicot demonstrācijas lidojumu Indonēzijā, ietriecās kalnā Bogoras rajonā, aptuveni 100 km no Džakartas. Neviens no apkalpes un pasažieriem neizdzīvoja.
Frīdlande (Mēklenburga)
Frīdlande ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz austrumiem no Neibrandenburgas. Āmtes centrs.
2015. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā
2015. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā ir 32. Pasaules čempionāts orientēšanās sportā, kas notika Skotijā no līdz.
Par čempionāta medaļām bagātāko sportisti kļuva Dānijas sportiste Maja Alma, kas izcīnīja trīs zelta medaļas.
Pasaules čempionātā piedalījās arī Latvijas orientieristi. Augstāko rezultātu individuāli izcīnīja Edgars Bertuks: 15. vietu vidējā distancē, savukārt sieviešu stafetes komanda (Laura Vīķe, Inga Dambe, Līga Ārniece) ieņēma augsto 7. vietu.
Recidīvs
Recidīvs (no latīņu recidivus — 'tāds, kas atgriežas') var būt
Armāns Vigjērs
Anrī Armāns Vigjērs (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Vedela ronis
Vedela ronis (Leptonychotes weddellii) ir samērā liels krabjēdājroņu cilts (Lobodontini) ronis, kas pieder īsto roņu dzimtai (Phocidae). Tā ir vienīgā suga Vedela roņu ģintī (Leptonychotes).
Vedela ronis mājo Antarktīdas krastos un tās tuvumā. Tas ir pasaulē vistālāk dienvidos dzīvojošais zīdītājs. Tā izplatības areāls sasniedz 77° dienvidu paralēli. Atšķirībā no citiem krabjēdājroņu cilts roņiem Vedela ronim labāk patīk krasta malasledus nekā atklātās jūras ledus. Tā kā Vedela ronis ir draudzīgs cilvēkiem, un tas ir bieži sastopams, tad tas ir vislabāk izpētītais ronis no Antarktīdas roņiem. To populāciju sastāda apmēram 800 000 īpatņu. Lai arī populācija ir liela, tomēr sugu apdraud globālā sasilšana un Antarktīdas ledus kušana.
Suga tika atklāta 1820. gados britu kapteiņa Džeimsa Vedela ekspedīcijas laikā. Ekspedīcijas uzdevums bija izpētīt Dienvidu okeāna reģionu, ko mūsdienās sauc par Vedela jūru. Vedela roņi ir sastopami ne tikai Vedela jūrā, bet viscauri gar Antarktīdas krastu.
Izskats un īpašības
Vedela roņa tēviņi un mātītes izskatās līdzīgi, lai arī mātītes ir nedaudz lielākas. Tēviņa ķermeņa garums ir līdz 2,9 m, bet mātītes līdz 3,3 m, svars 400–500 kg. Tomēr tēviņam ir masīvāks kakls un platāka galva un purns. Vedela roņa vārpstveida ķermeņa apaļīgās formas rada iespaidu par neproporcionāli mazu galvu, lai gan svars ir ļoti mainīgs atkarībā no sezonas. Purns īss un noapaļots. Īsā purns dēļ Vedela roņa seju bieži salīdzina ar kaķa seju. Turklāt mutes līnija rada iespaidu, ka ronis vienmēr smaida. Priekšējās airkājas ir samērā īsas, toties tām ir gari, melni nagi, ar kuru palīdzību ronis var rakt ledu.
Vedela ronim ir smalks kažoka matojums pa visu ķermeni, izņēmums ir laukumi ap airkājām. Kažoks pamatā ir tumši, sudrabaini pelēks, ar gaišāku pavēderi. Dažiem indivīdiem vairāk, dažiem mazāk kažokā ir raibumi, kas var būt gan melni, gan pelēki, gan balti. Vasaras laikā kažoks kļūst brūns. Purns parasti gaiši pelēks, arī virs acīm gaiši laukumiņi, atgādinot uzacis. Ronim novecojot, kažoks kļūst pelēkāks. Mazuļu kažoks piedzimstot ir pelēks vai gaiši brūns un pūkains, uz muguras tas ir tumšāks. Pēc 4—6 nedēļām tam uzaug pieauguša roņa matojums. Piedzimstot mazulis ir apmēram uz pusi īsāks kā māte, un tas sver 25—30 kg. Dienas laikā tie pieaug par apmēram 2 kg. Sasniedzot 6—7 nedēļu vecumu, tie sver apmēram 100 kg.
Vedela ronis ir viens no skaļākajiem roņiem. Tam ir ļoti izkopts sazināšanās repertuārs tieši zem ūdens. Ir fiksēti vismaz 34 dažādi saucieni, ietverot svilpienus, čivināšanas un čirkstēšanas.
Uzvedība
Vedela roņi uzturas nelielās grupās ap plaisām un āliņģiem ledū vai lielās grupās uz malasledus. Ziemas sezonā tie uzturas ūdenī, lai izvairītos no vējiem. Lai elpotu, no ūdens tiek izbāzta tikai galva. Uz ledus to bieži var novērot guļam uz sāniem. Kopumā tie ir mierīgi un droši dzīvnieki, kuriem samērā viegli var pietuvoties pavisam tuvu. Vedela roņi ir ļoti labi nirēji. Tie spēj ienirt līdz 600 metru dziļumam un aizpeldēt no elpošanas āliņģa pat 5 km attālumā vienā ieniršanas reizē. Ieniršanas laiks var sasniegt 82 minūtes. Daži indivīdi spēj ienirt pat līdz 700 metriem. Tam ir izcila redze zem ūdens, un tā acis no sālsūdens vai sniega asā vējā aizsargā īpaša membrāna. Āliņģus elpošanai un izlīšanai uz ledus, ja nepieciešams, roņi izgrauž ar zobiem.
Lai arī pieaudzis Vedela ronis ir samērā pasargāts no plēsējiem, tomēr jaunajiem ronēniem reizēm uzbrūk jūras leopards vai zobenvalis.
Barība
Vedela roņi pamatā barojas ar zivīm, arī ar lielajām Antarktikas ilkņzivīm (Dissostichus mawsoni), kalmāriem, astoņkājiem un vēžveidīgajiem. No vēžveidīgajiem galvenā barība ir krili un garneles. Kā visām krabjēdājroņu cilts sugām Vedela ronim ir īpaša zobu forma ar izcilņiem un asām šķautnēm, kas piemērota ūdens filtrācijai, uzķerot tādus jūras dzīvniekus kā krili. Retos gadījumos Vedela roņi uzbrūk arī pingvīniem. Pieaudzis Vedela ronis dienā apēd apmēram 10 kg barības, ja ir mazkustīgs, bet aktivitātes periodos līdz 50 kg dienā. Zinātnieki ir pārliecināti, ka medījot galvenā maņa ir redze. Tomēr, polārās nakts laikā, kad valda pilnīga tumsa, ronis medī, balstoties uz ūdens vibrācijām, kuras uztver ar ūsām. Ūsas ir komplicēti taustes orgāni. Roņa purna daļā atrodas vairāk kā 500 nervu gali, kas savienoti ar ūsām.
Zabolocki
Zabolocki ir ciems Brigu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 301 km attālumā no Rīgas.
Vedela ronis
Vairošanās
Atkarībā no reģiona, kurā ronis mitinās, mazuļi dzimst no septembra līdz novembra beigām. Riesta laikā roņi ir ļoti skaļi, to saucienus var dzirdēt pat cauri ledum. Pārošanās notiek tikai zem ūdens. Lai arī dzimumbriedums iestājas 3 gadu vecumā, Vedela roņi parasti sāk pāroties 6—8 gadu vecumā. Mātītes reizām pārojas agrāk. Mazuļi visbiežāk dzimst uz malasledus, lai gan reizēm mātīte iekārtojas uz ledus jūrā vai uz salām Antarktīdas tuvumā. Tās vasarā parasti ir brīvas no ledus.
Parasti dzimst viens mazulis, lai gan Vedela roņi ir vienīgie roņi, kuriem reizēm piedzimst dvīņi. Mātītes dzemdē nelielās kolonijās, bet tās izvietojas samērā izklaidus. Mazulis piedzimst 1—4 minūšu laikā. Kad mazuļi sasniedz 3—4 nedēļu vecumu, tie pirmo reizi dodas peldēt. Jau pirmajā reizē ronēni var aizturēt elpu līdz 5 minūtēm un ienirt līdz 100 metru dziļumam. Māte tos zīda ar pienu 6—7 nedēļas, pēc tam jaunie roņi sāk medīt patstāvīgi. Mātītes piens ir ļoti trekns un bagātināts ar olbaltumvielām. Zīdīšanas laikā, kamērt mazie vēl nepeld, mātīte mazuli nepamet un nebarojas, tādēļ zaudē svaru. Vedela roņi dzīvo līdz 25 gadu vecumam.
Troški
Troški ir ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos 9,4 km no pagasta centra Zaļesjes, 2,7 km no novada centra Zilupes un 304,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz ziemeļaustrumiem no Zilupes, nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem.
Remisija
Remisija (no latīņu remissio — 'mazināšanās, vājināšanās') ir periodiska slimības simptomu vājināšanās (daļēja remisija) vai izzušana (pilnīga remisija).
Remisiju var izraisīt slimības cikliskums vai ārstēšana, tāpat tā var iestāties spontāni.
Inesīvs
Inesīvs (no la − 'būt iekšā') − locījums, kas izsaka, ka darītājs atrodas vai darbība noris priekšmeta vai dzīvas būtnes, kas tiek izteikta ar šo locījumu, iekšā vai vidū, piemēram, mājā. Atbild uz jautājumu ''kur? (par priekšmetiem), kad? (par laiku), kamī? (par dzīvām būtnēm). Valodniecībā, īpaši baltistikā, termins inesīvs'' tiek lietots lokatīva vietā, ja ir nepieciešams nozīmju atdalījums, jo pašreizējie baltu valodu lokatīvi vēsturiski ir veidojušies kā jaundarinājumi, saplūstot vairākām atsevišķo lokatīvu formām kopā. Turklāt termins inesīvs ļauj izvairīties no nozīmju sajaukuma, jo ir arī citi lokatīvi (allatīvs, adesīvs, illatīvs u.c). Vienskaitlī baltu valodu inesīvs ir veidojies pievienojot pēcliku *an 'iekš' pie senā lokatīva, piemēram: latv. *deināi + an > *deinājan > .. > *dienāju(n) > dienā(j); *laukai + an > *laukan / *laukān > laukā; *akmeni + an > *akmenijan > *akmeniju(n) / *akmenīju > akmenī, utt. Lietuviešu valodas inesīvi miške "mežā", lauke "laukā" cēlušies no *miškę, *laukę < *mišken, *lauken. Atsevišķas sastingušas vienskaitļa inesīva formas joprojām tiek lietotas arī mūsdienās kā apstākļa vārdi, piemēram, "patlaban".
Daudzskaitļa inesīvi ir darināti, pievienojot pēcliku an 'iekš' pie daudzskaitļa akuzatīva: *laukāns > *laukōns > *laukōs + an > *laukōsan / *laukosan > *laukosun > laukos(u); *deināns > *dienāns > *dienās + an > *dienāsun > dienās(u) utt. Veidojot inesīvus, ir noritējuši arī dažāda veida pārveidojumi pēc citu locījumu paraugiem.
You Can Count on Me
You Can Count on Me ir 2000. gada ASV drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Kenets Lonergans. Galvenos tēlus atveido Lora Linnija, Marks Rafalo, Metjū Broderiks, Džons Tennijs un Rorijs Kalkins. Filmas pirmizrāde notika.
Vientuļās mātes dzīve sagriežas kājām gaisā pēc tam, kad viņas jaunākais brālis atgriežas dzimtajā mazpilsētā.
Jovana Raporta
Jovana Raporta (sr, dzimusi kā Jovana Vojinoviča (sr) Trstenikā) ir Dienvidslāvijas, Serbijas un Melnkalnes (līdz 2006. gadam), Melnkalnes (no 2007. līdz 2013. gadam), Serbijas (no 2013. līdz 2022. gadam) un Rumānijas (kopš 2022. gada) starptautiskā lielmeistare  šahā (2009).
Biogrāfija
Pasaules un Eiropas junioru šaha čempionātu daudzkārtējā dalībniece dažādās vecuma kategorijās. Lielāko panākumu guvusi 2002. gadā, kad pārstāvot Dienvidslāviju, izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules meiteņu šaha čempionātā U10 vecuma grupā.
Daudzkārtējā Melnkalnes sieviešu šaha čempionātu laureāte, kuros izcīnījusi divas zelta (2009, 2010), sudraba (2008) un bronzas (2007) medaļas. 2014. gadā uzvarējusi Serbijas sieviešu šaha čempionātā.
2009. gadā Antaljā uzvarējusi Vidusjūras valstu sieviešu šaha čempionātā. 2011. gadā bijusi pirmā starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Serbijas pilsētā Pančevā.
Pārstāvējusi Melnkalnes un Serbijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2009. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Bija pirmā Melnkalnes šahiste, kas kļuvusi par šaha lielmeistari.
Maikls Dž. Fokss
'''Maikls Dž. Fokss (en; dzimis Maikls Endrū Fokss' (Michael Andrew Fox'') ) ir kanādiešu/amerikāņu aktieris, autors, producents, aktīvists.
Frankfurtes "Löwen"
Frankfurtes "Löwen" ir hokeja komanda, kas bāzēta Frankfurtē, Vācijā un spēlē Vācijas hokeja līgā. Komanda dibināta 2010. gadā, un Vācijas hokeja līgā spēlē kopš 2022. gada.
Maikls Dž. Fokss
Aktiera karjeru sācis 1970. gadu beigās. Viņš ir pazīstams ar lomām seriālos Family Ties un Spin City, tāpat ir tēlojis "Atpakaļ nākotnē" filmu triloģijā un filmās Casualties of War, "Marss uzbrūk!" (1996) un "Briesmoņi" (The Frighteners, 1997). Vēl ir ieskaņojis vairākus tēlus, tai skaitā peli Mazo Stjuartu. Fokss ir vairāku balvu ieguvējs — ir saņēmis vairākas Emmy balvas, Zelta globusa balvas.
Frankfurtes "Löwen"
Komanda tika veidota kā agrākās Frankfurtes "Lions" vienības, kas beidza pastāvēt 2010. gadā, turpinātāja.
Maikls Dž. Fokss
Foksa vidējam iniciālim "Dž" (J) nav nozīmes. Kad aktieris reģistrējās Ekrāna aktieru ģildē, vārds Maikls Fokss jau bija aizņemts. Viņš atklāja, ka nevēlas reģistrēties kā "Maikls E. Fokss" (Michael A. Fox), jo angliski šis salikums veido vārdu spēli.