cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Biezpiens
Vēsture
Pirmie rakstveida avoti, kur varētu būt minēts biezpiens Latvijā, ir Rīgas jezuītu kolēģijas 16. gadsimta sākumā un 17. gadsimta beigās latīniski sarakstītie pārdošanas dokumenti. Tajos parādās apzīmējums coagula lactis (lv), ar ko gan tikpat labi varētu būt bijis domāts arī siers. Etnogrāfe Linda Dumpe izteikusi pieņēmumu, ka, ja tas tomēr bijis biezpiens, tad biezpiens varētu būt bijis viens no jezuītu muižu piensaimniecību ražojumiem.
Vēlāk biezpiens minēts Georga Manceļa 1636. gadā izdotajā latviešu valodas vārdnīcā Lettus un Jāņa Langija 1685. gadā izveidotajā latviešu-vācu vārdnīcā, kurās pirmo reizi parādās tā latviskie nosaukumi — kupināts piens un kupuša piens. Tie cēlušies no darbības vārdiem „kupt” un „kupināt” ar nozīmi „sildot recināt”. 19. gadsimtā šie apzīmējumi sāk izzust un 20. gadsimtā tos jau aizstājuši nosaukumi — biezpiens, baltpiens un sildītais piens.
Biezpiena izstrādājumi
No biezpiena ražo daudz un dažādus izstrādājumus — mājas sieru, biezpiena sieriņus, krēmus, pastas, kūkas, balto biezpiena sieru, saldās un sāļās biezpiena masas, biezpiena pankūkas u.c.
Pidhorodne
Pidhorodne (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabala Dņipro rajonā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Kiļčeņas upes krastos pie tās ietekas Dņepras ūdenskrātuvē. Ietilpst Dņipro pilsētas aglomerācijā, faktiski tās ziemeļu piepilsēta.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap 1778. gadu kā Podgorodnojes sloboda. No 1898. gada pagasta centrs. 1938. gadā piešķirts pilsētciemata statuss, no 1981. gada — pilsēta. 1987. gadā no Pidhorodnes nodalīts Juvilejnes pilsētciemats.
Ģeoloģiskā ēra
Ģeoloģiskā ēra ir ģeohronoloģiskās skalas daļa, eona apakšintervāls. Ģeoloģisko ēru lielākā daļa sīkāk tiek dalīta ģeoloģiskajos periodos. Pēdējais eons, fanerozojs, dalās trīs ērās: paleozojā, mezozojā un kainozojā. Par robežām, kas dala ēras kalpo liela mēroga izmaiņas biosfērā (piemēram, masveida izmiršanas) vai abiotiskajā vidē.
Stratigrāfijā ģeoloģiskā ēra atbilst eratēmai, t.i. ģeolģiska ēra — laika intervāls Zemes ģeoloģiskajā vēsturē, kura laikā izveidojās eratēma. Katarhajs, arhajs un proterozojs kopā tika saukti par kriptozoju jeb pirmskembriju. Tas ietvēra Zemes vēstures pirmos 4 miljardus gadu, t.s. protoplanētas periodu un laika posmu, kurā materialās liecības par dzīvību un tās formām ir fragmentāras. Mūsdienās šie laika intervāli tiek noteikti kā eoni jeb virsēras, bet arhajs un proterozojs arī tiek dalīts ērās.
Delīrijs
Delīrijs (no la — 'neprāts, murgi') ir uzbudinājuma stāvoklis, kam raksturīga apziņas aptumšošanās, izziņas un uztveres spēju zudums, nedabiska uzvedība, ko bieži pavada murgi un halucinācijas.
Delīrijs kā neiropsihisks sindroms ir iekļauts Starptautiskajā slimību klasifikatorā (ICD). Delīriju pēta medicīnas nozare — psihiatrija.
Kristijons Donelaitis
Kristijons Donelaitis (lt, la; dzimis, miris ) bija Prūsijas lietuviešu dzejnieks un luterāņu mācītājs.
Dzīvesgājums
Aptuveni no 1765. līdz 1775. gadam uzrakstīja pirmo dzejoli lietuviešu valodā — „Gadalaiki” —, kas tiek uzskatīts par agrīnās lietuviešu literatūras meistardarbu. Dzejoli pirmo reizi pēc Donelaiša rokrakstiem 1818. gadā, 38 gadus pēc Donelaiša nāves, nopublicēja Ludvigs Rēzs, kurš dzejoli pārtulkoja vāciski, dodot tam nosaukumu Das Jahr un izvēloties dzejoļa daļu izkārtojumu. Dzejolis izdots arī latviski.
Miris 1780. gada 18. februārī Tollmingkēmenē, Austrumprūsijā.
Darbi
Ir saglabājušās 6 Donelaiša fabulas un 2 dzejas darbu fragmenti.
Juris Seskovs
Georgs (Juris) Seskovs bija aptiekārs, politiķis un uzņēmējs. Pēc 1919. gada Aprīļa puča izveidotās Latvijas Pagaidu valdības finanšu ministrs un apsardzības ministrs.
Dzīvesgājums
Ieguvis provizora izglītību, darbojies arī kā bankas direktors. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma bija viens no Latviešu strēlnieku bataljonu Organizācijas komitejas izveidošanas iniciatoriem, komitejas loceklis (1915-1917), pildīja komitejas Petrogradas centrālā biroja priekšsēdētāja pienākumus. Organizēja latviešu strēlnieku pulku papildu materiālo apgādi (viņam bija izšķirošā loma laicīgā strēlnieku apgādē ar gāzmaskām).
1919. gada aprīlī kļuva par Oskara Borkovska valdības, vēlāk Niedras valdības ﬁnanšu ministrs un apsardzības ministra vietas izpildītājs. 1919. gada jūnijā un jūlijā bija A. Niedras valdības komisārs Liepājas pilsētā. Pēc Bermontiādes sakāves 1919. gada nogalē bēga uz Vāciju. Miris 1920. gadu sākumā.
Koreka
Koreka (it) ir mazs ciemats (frazione) Itālijas dienvidos, Kalabrijā. Tā atrodas Kozencas provincē. 2017. gadā tur dzīvoja 700 iedzīvotāju. Tai blakus atrodas Kampora Sandžovanni. Koreku apskalo Tirēnu jūra. Koreku ir iemīļojuši tūristi, to apkalpošana ir galvenais Korekas ienākumu avots.
Vincs Kudirka
Vincs Kudirka (lt; dzimis, miris ) bija lietuviešu literāts, publicists, komponists un ārsts. Lietuvas valsts himnas "Tautiskā dziesma" vārdu un mūzikas autors.
Strādājis par ārstu. Bija aktīvs lietuviešu tautas atmodas kustības biedrs. "Tautisko dziesmu" publicējis slepenās biedrības "Lietuva" izdotajā laikrakstā Varpas 1898. gada septembrī. Tulkojis dažādu rakstnieku darbus lietuviešu valodā.
Miris no tuberkulozes nepilnu 41 gada vecumā. Uz viņa kapakmens tika iegravēta "Tautiskās dziesmas" otrā puse. Tika attēlots uz 500 litu banknotes.
2013. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
Dalībvalstis
2013. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursā dalību bija apstiprinājušas 12 valstis:
Konrāds Beins
Konrāds Stefords Beins (en; dzimis, miris ) bija Kanādā dzimis amerikāņu aktieris.
Bijis pazīstams ar vienu no vadošajām lomām komēdijseriālos Diff'rent Strokes un Maude. Par lomu seriālā Diff'rent Strokes arī vairākkārt ticis nominēts TV Land balvai. 1948. gadā absolvējis ASV dramatiskās mākslas akadēmiju (American Academy of Dramatic Arts) Ņujorkā.
Apollo 13
Apollo 13 bija ASV Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) Apollo programmas pilotējamais kosmosa kuģis. Tā bija trešā misija ar mērķi nolaisties uz Mēness. Lidojums tika sākts ; apkalpe bija Džeimss Lovels, Džons Svaigerts un Freds Heiss. Divas dienas pēc starta servisa moduļa skābekļa tvertnē notika sprādziens. Nolaišanās uz Mēness tika atcelta; tā vietā komanda aplidoja apkārt Mēnesim un 17. aprīlī atgriezās uz Zemes.
Apkalpe
Dublējošā apkalpe:
Sākumā Apollo 13 pamatapkalpes komandmoduļa pilots bija Kens Matinglijs. Septiņas dienas pirms starta dublieru apkalpes loceklis Čārlzs Djūks inficējās ar masaliņām no sava dēla drauga. No abām apkalpēm, kas kontaktējās savā starpā, tikai Matinglijs nebija imūns pret masaliņām. Divas dienas pirms starta Matingliju pamatapkalpē nomainīja dublieru apkalpes komandmoduļa pilots Džons Svaigerts. Matinglijam tomēr masaliņas neattīstījās, un viņš vēlāk lidoja Apollo 16.
Starts un ieiešana trajektorijā uz Mēnesi
Apollo 13 tika palaists plānotajā laikā 11. aprīlī 19:13:00 UTC ar nesējraķeti Saturn V (AS-506) no Kenedija kosmosa centra starta laukuma LC-39A. 5 minūtes 30 sekundes pēc starta negaidīti izslēdzās otrās pakāpes centrālais (iekšējais) dzinējs, 2 minūtes 12 sekundes agrāk nekā paredzēts. Pārējie četri dzinēji turpināja darboties. Atslēgšanos izraisīja lielas Pogo svārstības. Sākot ar Apollo 10, Saturn raķetes vadības sistēma bija uzlabota tā, lai, reaģējot uz degšanas kameras spiediena lielām novirzēm, tiktu izslēgts dzinējs. Apollo 13 lidojumā Pogo svārstības pastiprināja turbosūkņa kavitācija. Lai gan Pogo svārstību novēršanas risinājums jau bija gatavs, saspringtais starta grafiks neļāva aparatūru integrēt Apollo 13 raķetē. Pēclidojuma izmeklēšanā atklājās, ka dzinējs bijis tuvu avārijai. Lai kompensētu neiegūto paātrinājumu, četri ārmalas dzinēji un S-IVB trešā pakāpe tika darbināti ilgāk. Raķete sasniedza ļoti tuvu plānoto 190 kilometru apļveida pagaidu orbītu.
Pēc ieiešanas Zemes orbītā apkalpe novilka skafandrus un pārbaudīja visas sistēmas, neatklājot nekādas kļūmes.
Pēc divām stundām tika iedarbināta trešā pakāpe, un kosmosa kuģis iegāja trajektorijā uz Mēnesi. Pēc tam tika veikti komandmoduļa un mēness moduļa pārkārtošanās manevri. Trešā pakāpe pēc atdalīšanās tika novirzīta trajektorijā, lai ietriektos Mēnesī Apollo 12 seismometra darbības rādiusā.
Avārija
Pirmās problēmas ar servisa moduļa aprīkojumu sākās lidojuma trešajā diennaktī. Pēc miega perioda kuģa apkalpei tika doti norādījumi veikt skābekļa un ūdeņraža tvertņu destratifikācijas (satura sajaukšanas) procedūru. Sajaukšana bija nepieciešama tādēļ, ka bezsvara stāvoklī šķidrajam skābeklim un ūdeņradim bija tendence noslāņoties, kā dēļ sensori deva nepatiesus (parasti haotiskus) rādījumus. Katrā tvertnē atradās divi aktivatori, kas veidoja nelielas turbīnas ar elektrisko piedziņu. Tie sajauca bāku saturu, tādējādi spiediena rādītāju rādījumi atgriezās normālā stāvoklī. Parasti destratifikācija tika veikta reizi dienā. Pēc sajaukšanas procedūras 2. tvertnes maksimālā spiediena sensors deva sliekšņa signālu. Analogie spiediena un temperatūras sensori 2. tvertnē turpināja dot normālus rādījumus, tāpēc kļūme tika atzīta par nekritisku.
13. aprīlī, lidojuma 56. stundā, kad Apollo bija attālumā no Zemes, televīzijas tiešraidē apkalpe skatītājus iepazīstināja ar kuģi un savu sadzīvi. Lidojuma vadības operators Seimors Lībergots (Seymour Liebergot), kurš uzraudzīja komandmoduļa elektrosistēmas, jau kādu laiku novēroja, ka nedarbojas sašķidrinātā skābekļa sensors, tāpēc prasīja pēc reportāžas beigām veikt tvertņu destratifikāciju.
Aptuveni sešarpus minūtes pēc TV raidījuma reportāžas beigām Džons Svaigerts, saņēmis norādi no lidojumu vadības centra, sāka šķidrumu sajaukšanu visās četrās tvertnēs. Viņš iedarbināja maisītāju slēdžus un pēc dažām sekundēm tos izslēdza. Deviņdesmit piecas sekundes pēc tam, kad Svaigerts iedarbināja šos slēdžus, astronauti izdzirdēja "diezgan lielu blīkšķi", ko pavadīja elektriskās strāvas svārstības un stāvokļa kontroles dzinēju iedarbināšanās. Sakari un telemetrija uz Zemi pazuda 1,8 sekundes, līdz sistēma automātiski pārslēdza liela pastiprinājuma S-joslas antenu, ko izmantoja sakariem pie Mēness, no šaura kūļa uz plata kūļa režīmu. Negadījums notika lidojuma laika 55:54:53; Svaigerts pēc 26 sekundēm ziņoja: "Okei, Hjūstona, mums te ir bijusi problēma." Lovels pēc brīža atkārtoja: "Hjūstona, mums ir bijusi problēma. Mums galvenajā B kopnē ir zems spriegums."
Izdzirdot troksni, Lovela pirmā doma bija, ka Heiss ir iedarbinājis mēness moduļa pārejas nodalījuma dehermetizācijas vārstu, kas arī izraisīja blīkšķi (Heiss jau to bija darījis, lai biedētu savus apkalpes biedrus), bet Lovels redzēja, ka Heisam nav ne jausmas, kas noticis. Nenovērojot acīmredzamos bojājumus komandmodulī, apkalpe iedomājās, ka mēness modulī trāpījis meteoroīds, un, baidoties par kuģa hermētiskumu, Lovels ķērās pie pārejas tuneļa lūkas aizvēršanas, kas bija atvērta televīzijas pārraides laikā. Lūku ātri nevarēja aizvērt, un drīz vien kosmonauti, nejuzdami gaisa noplūdi, pārtrauca šos mēģinājumus un atgriezās pie pašreizējās situācijas analīzes.
Minūšu laikā pēc avārijas tika pamanīts, ka 2. tvertne ir tukša un 1. tvertnes spiediens lēnām krītas, ka kosmosa kuģa dators ir atiestatījies un ka liela pastiprinājuma antena nav darbojusies. Lībergots sākotnēji nepamanīja satraucošās pazīmes no 2. tvertnes, jo koncentrējās uz 1. tvertni, uzskatot, ka tās rādījumi būs labs padomdevējs tam, kas noticis 2. tvertnē; tāpat situāciju 2. tvertnē nepamanīja arī lidojuma vadītāji, kas viņu atbalstīja "aizmugures telpā". Kad lidojuma direktors Krancs par to apjautājās Lībergotam, viņš sākumā atbildēja, ka tie varētu būt viltus rādījumi, kas varētu rasties aparatūras problēmas dēļ. Lovels, palūkodamies iluminatorā, ziņoja par "kaut kādu gāzi", kas izplūst kosmosā, tādējādi bija skaidrs, ka tā ir nopietna problēma.
Tā kā degvielas elementu darbībai bija nepieciešams skābeklis, kad 1. skābekļa tvertne būtu iztukšojusies, atlikušais degvielas elements izslēgtos, kas nozīmēja to, ka komandmoduļa vienīgie nozīmīgie enerģijas avoti un skābeklis būtu komandmoduļa akumulatoru baterijas un skābekļa izlīdzinātājtvertne. Tās bija kritiski vajadzīgas lidojuma pēdējās stundās, bet vienīgais atlikušais degvielas elements, kam jau bija samazinājusies skābekļa padeve, saņēma to no izlīdzinātājtvertnes. Krancs lika izlīdzinātājtvertni izolēt, saglabājot tajā skābekli, bet tas nozīmēja, ka degvielas elements pārstās darboties divu stundu laikā. Kosmiskā kuģa apkārtnē bija neskaitāmi nelieli gružu gabaliņi no negadījuma, apgrūtinot jebkādus pūliņus navigācijai izmantot zvaigznes. Misijas mērķis tagad bija vienīgi astronautus dzīvus atgriezt uz Zemes.
Lidojums apkārt Mēnesim
Mēness modulim bija uzlādētas baterijas un pilnas skābekļa tvertnes, ko bija paredzēts izmantot uz Mēness virsmas, tāpēc Krancs apkalpei deva norādījumus mēness moduli izmantot kā "glābšanas laivu". Šāds scenārijs bija paredzēts, bet tika uzskatīts par maz ticamu. Ja Apollo 13 avārija būtu notikusi atceļā, kad mēness modulis jau būtu atdalīts, astronautiem nebūtu izredžu izdzīvot.
Galvenais lēmums bija atgriešanās ceļa izvēle. "Tiešajā priekšlaicīgajā pārtraukšanā" izmantotu servisa moduļa galveno dzinēju, lai atgrieztos, pirms ir sasniegts Mēness. Tā kā nebija zināms servisa moduļa dzinējsistēmas stāvoklis (tā varēja būt sabojāta), un degvielas elementiem būtu jādarbojas vismaz vēl vienu stundu, lai izpildītu jaudas prasības, tāpēc Krancs izšķīrās par garāku maršrutu: kosmosa kuģis apmestu loku ap Mēnesi, pirms dotos atpakaļ uz Zemi. Apollo 13 atradās hibrīdā trajektorijā, tagad tas bija jāievada atpakaļ brīvās atgriešanās trajektorijā. Mēness moduļa nolaišanās dzinējsistēma, lai gan ne tik jaudīga kā servisa moduļa dzinējsistēma, to varēja izdarīt. Tehniķiem bija jāuzraksta jauna programmatūra lidojuma vadības datoriem, jo agrāk neviens nebija iedomājies, ka komandas un servisa moduļa un mēness moduļa kompleksu nāktos manevrēt ar mēness moduļa dzinējsistēmu. Kad komandmoduļa sistēmas tika izslēgtas, Lovels nokopēja tā vadības sistēmas orientācijas informāciju un ar roku veica aprēķinus, lai pārsūtītu to uz mēness moduļa vadības sistēmu, kas bija izslēgta; pēc viņa lūguma lidojuma vadība pārbaudīja viņa rādītājus. Lidojuma laika 61:29:43 uz 34,23 sekundēm tika iedarbināta mēness moduļa dzinējsistēma, Apollo 13 atgriežot atpakaļ brīvās atgriešanās trajektorijā.
Ar šo manevru pēc četrām dienām Apollo 13 atgrieztos uz Zemes, nolaižoties Indijas okeānā, bet tur NASA pārziņā bija maz glābšanas spēku, kā arī mēness moduļa resursi izsīktu pāris stundu pirms nolaišanās. Pēc visu atgriešanās scenāriju analīzes tika nolemts izmantot variantu ar nolaišanos Klusajā okeānā, kur atradās galvenie glābšanas spēki. Tas ietaupītu 12 stundas, bet, kuģim atrodoties Mēness otrā pusē, būtu jāveic mēness moduļa dzinējsistēmas iedarbināšana (manevrs "PC+2"). Tas bija riskanti, jo šis dzinējs nebija paredzēts atkārtotai darbināšanai.
14. aprīlī, lidojuma laika 73:32 mēness modulim tika dota komanda noorientēt kosmosa kuģi, navigācijai izmantojot Sauli. 77:02:39 Apollo 13 aizvirzījās aiz Mēness diska un uz 20 minūtēm pārtrūka sakari ar Zemi. Vistuvāk Mēnesim kosmosa kuģis bija 15. aprīlī 00:21:00 UTC.
02:40:31 UTC (lidojuma laiks 79:27:39) tika iedarbināta mēness moduļa dzinējsistēma; manevra operācijas ilga 4 minūtes 23 sekundes. Pēc tam apkalpe izslēdza lielāko daļu mēness moduļa sistēmu, lai taupītu resursus.
Atpakaļceļš
Mēness modulim bija pietiekami daudz skābekļa krājumu, bet problēmas radās ar oglekļa dioksīda izvadīšanu, ko absorbēja litija hidroksīda granulu kārbas. Ar krājumiem mēness modulī, kas bija paredzēts 45 stundām diviem astronautiem uz Mēness, nepietika, lai nodrošinātu trīs cilvēkus atpakaļceļam uz Zemi. Komandmodulī gan bija pietiekami daudz kārbu, bet to forma un lielums nederēja, lai ievietotu mēness moduļa aprīkojumā. Inženieri uz Zemes izdomāja veidu, kā aizdarīt spraugas, izmantojot plastmasu, pārplēstus vākus no procedūru rokasgrāmatām, līmlentes un citus priekšmetus. NASA inženieri sauca šo improvizēto ierīci par "pastkastīti". Astronautiem stundas laikā tika nolasīta instrukcija ierīces izgatavošanai, to izveidoja Svaigerts un Heiss; oglekļa dioksīda līmenis nekavējoties sāka kristies. Lovels vēlāk raksturoja šo improvizāciju kā "smalku piemēru sadarbībai starp zemi un kosmosu".
Komandas un servisa modulim elektrību piegādāja degvielas elementi, kas kā blakusproduktu izdalīja ūdeni, bet mēness modulis darbojās ar sudraba-cinka akumulatoriem, tāpēc kritiska bija gan elektriskā jauda, gan ūdens (nepieciešams iekārtu dzesēšanai, kā arī dzeršanai). Mēness moduļa elektroenerģijas patēriņš tika samazināts līdz viszemākajam iespējamam līmenim; Svaigerts no komandmoduļa ūdens krāna varēja uzpildīt dažus dzeramos maisus ar ūdeni, bet, pat pieņemot, ka personīgais patēriņš tiek normēts, Heiss sākotnēji aprēķināja, ka ūdens dzesēšanai būs izsīcis aptuveni piecas stundas pirms nolaišanās. Tas šķita pieņemami, jo agrāk pēc atslēgšanās Mēness orbītā Apollo 11 sistēmas bija turpinājušas darboties septiņas līdz astoņas stundas, pat ar noslēgtu ūdeni. Galu galā Apollo 13 atgriezās uz Zemes ar 12,8 kilogramiem ūdens. Apkalpes deva bija 0,2 litri ūdens uz vienu cilvēku dienā; trīs astronauti kopā zaudēja 14 kilogramus, un Heisam konstatēja urīnceļu iekaisumu. Šo infekciju, iespējams, izraisīja samazināta ūdens uzņemšana, bet mikrogravitācija un kosmiskā starojuma iedarbība varēja būt traucējusi viņa imūnsistēmas reakciju uz patogēnu.
Tumšajā kosmosa kuģī temperatūra pazeminājās līdz 3 °C. Lovels apsvēra iespēju, ka apkalpe varētu vilkt savus skafandrus, taču nosprieda, ka tajos būs pārāk karsti. Tā vietā Lovels un Heiss uzvilka savus iziešanai uz Mēness virsmas paredzētos zābakus, bet Svaigerts uzvilka papildu apakšbikses (viņam nebija plānots nolaisties uz Mēness). Visi trīs astronauti bija nosaluši, sevišķi Svaigerts, kurš bija saslapinājis kājas. Tā kā viņiem bija piekodināts neveikt atkritumu izmešanu kosmosā, lai nepieļautu jebkādas trajektorijas izmaiņas, urīns bija jāuzglabā maisos. Ūdens kondensējās uz sienām; lai gan kondensēšanās notika arī zem iekārtu paneļiem, tā nebija radījusi nekādas problēmas, daļēji pateicoties plašajiem elektroizolācijas uzlabojumiem, kas tika veikti pēc Apollo 1 ugunsgrēka. Neskatoties uz problēmām, apkalpe maz sūdzējās.
Lidojuma dispečers Džons Ārons kopā ar Matingliju un vairākiem inženieriem un projektētājiem izstrādāja instrukcijas, kā palaist komandmoduļa sistēmas, kas bija izslēgtas. Šāda procedūra nekad nebija paredzēta lidojuma laikā, turklāt ņemot vērā Apollo 13 stingros jaudas un laika ierobežojumus. Apkalpe šo procedūru īstenoja bez acīm redzamām grūtībām: Krancs vēlāk to skaidroja, ka visi trīs astronauti ir izmēģinātājpiloti, kas pieraduši strādāt kritiskās situācijās, kad dzīvības karājas mata galā.
Nolaišanās
Lai gan kosmosa kuģis bija precīzi ievadīts trajektorijā uz Zemi, tas lēnām novirzījās no kursa, radot nepieciešamību pēc korekcijas. Tā kā pēc PC+2 manevra mēness moduļa navigācijas sistēma bija izslēgta, apkalpei tika piekodināts kuģa orientācijai pirms korekcijas manevra izmantot līniju starp nakti un dienu uz Zemes; tā ir metode, ko NASA izmantoja Zemes orbītas misijās, bet nekad atgriežoties no Mēness. Mēness moduļa nosēšanās pakāpes dzinējs tika iedarbināts uz 14 sekundēm lidojuma laika 105:18:42, atgriežot kosmosa kuģa trajektorijas leņķi atpakaļ drošās robežās. Vēlāk izrādījās, ka vēl viens korekcijas manevrs bija nepieciešams, un lidojuma laika 137:40:13 uz 21,5 sekundēm tika iedarbināti mēness moduļa reakcijas kontroles sistēmas dzinēji. Pēc nepilnas pusstundas tika atvienots servisa modulis, ļaujot apkalpei pirmo reizi ieraudzīt bojājumus un nofotografēt tos. Viņi ziņoja, ka ir pazudis servisa moduļa ārējais panelis, degvielas elementi virs skābekļa tvertnes plaukta ir sasvērušies slīpi, ka ir bojāta augsta pastiprinājuma antena un visapkārt ir daudz atlūzu. Heiss varēja redzēt servisa moduļa dzinēja izplūdes zvana bojājumus, apstiprinot Kranca lēmumu neizmantot servisa moduļa dzinēju.
Pēdējā risināmā problēma bija, kā atdalīt mēness moduli drošā attālumā no komandmoduļa tieši pirms ieiešanas atmosfērā. Parastā procedūra Mēness orbītā bija atvienot mēness moduli un pēc tam izmantot servisa moduļa reakcijas kontroles sistēmas dzinējus, bet tagad servisa modulis jau bija atvienots. Mēness moduļa ražotājs Grumman uzticēja Toronto Universitātes inženieru komandai vecākā zinātnieka Bernāra Etkina vadībā atrisināt problēmu par to, cik liels gaisa spiediens jāizmanto moduļu atdalīšanai. Astronauti pielietoja šo risinājumu, un mēness modulis atdalījās veiksmīgi.
Mēness modulis iegāja Zemes atmosfērā un sadega, tā nesadegušās daļas iekrita okeānā. Apollo 13 pēdējā kursa korekcija bija kliedējusi Atomenerģijas komisijas bažas, kas vēlējās, lai SNAP-27 RTG plutonija oksīda konteiners nokristu drošā vietā. Krišanas vieta bija Klusajā okeānā Tongas dziļvagā, vienā no tās dziļākajiem punktiem (10 km dziļumā). Vēlākajos novērojumos no helikopteriem netika konstatēta radioaktīvā noplūde.
Gaisa jonizācija ap komandmoduli ieiešanas atmosfērā laikā parasti izraisītu četru minūšu radiosakaru klusumu. Apollo 13 lēzenā trajektorija pagarināja šo laiku līdz sešām minūtēm, un tas bija ilgāk nekā gaidīts; lidojuma vadītāji bažījās, ka nav izturējis nolaižamā aparāta karstuma vairogs. komandmodulis atguva radiosakarus un droši nolaidās Klusā okeāna dienvidu daļā, dienvidaustrumos no ASV Samoa, 6,5 km no kuģa USS Iwo Jima. Lai gan nogurusi, apkalpe bija labā stāvoklī, izņemot Heisu, kurš cieta no nopietnas urīnceļu infekcijas, ko bija izraisījusi nepietiekama ūdens uzņemšana. Nakti astronauti pārlaida uz kuģi. Nākamajā dienā viņi pārlidoja uz Pagopago. Pēc tam viņus nogādāja Havaju salās, kur ASV prezidents Ričards Niksons viņiem pasniedza Prezidenta Brīvības medaļu, kas ir augstākais civiliedzīvotāju apbalvojums. Viņi Havajās palika uz nakti, un pēc tam tika aizvesti atpakaļ uz Hjūstonu.
FK Dnipro
FK Dnipro ir bijušais Ukrainas futbola klubs no Dņipro.
Kluba pirmsākumus saista ar 1918. gadā dibināto vietējās rūpnīcas komandu. Tā bijusi pazīstama ar nosaukumiem BRIT (1918—1925), "Petrovec" (1925—1936), "Staļ" (1936—1949), "Metalurh" (1949—1961). Sākotnēji piedalījusies vietējos turnīros, kopš 1936. gada piedalījusies PSRS turnīros. 1954. gadā "Metalurh" sasniedza PSRS kausa pusfinālu. Ar 1962. gada sezonu komanda sāka pārstāvēt Južmaš, kā arī tās nosaukums tika mainīts uz "Dnipro", to nosaucot Dņepras upes vārdā. 1968. gadā par komandas treneri kļuva Valērijs Lobanovskis, kura vadībā komanda 1971. gadā uzvarēja PSRS Pirmo līgu, pirmo reizi vēsturē iekļūstot PSRS Augstākajā līgā. Lai gan klubam pirmajos gados Augstākajā līgā nebija īpašu panākumu 1978. gadā pat no tās īslaicīgi izkrītot, tomēr 80. gados tas kļuva par vienu no spēcīgākajiem PSRS, divas reizes kļūstot par PSRS čempionu (1983, 1988), divreiz izcīnot sudraba medaļas (1987, 1989), kā arī 1989. gadā iegūstot PSRS kausu.
Pēc PSRS sabrukuma klubs kļuva par vienu no spēcīgākajiem Ukrainas Premjerlīgas klubiem, vairākkārt izcīnot medaļas Ukrainas čempionātā. 2014.—15. gada UEFA Eiropas līgas pusfinālā divu spēļu summā ar rezultātu 2—1 pārspējot SSC Napoli "Dnipro" pirmo reizi vēsturē iekļuva Eiropas līgas finālā, kurā gan ar rezultātu 2—3 piekāpās Sevilla FC.
UEFA diskvalificēja "Dnipro" uz vienu sezonu no Eiropas turnīriem par finansiālās godīgās spēles noteikumu pārkāpšanu. FIFA disciplinārā komisija noņēma "Dnipro" 6 punktus par neizmaksātajām algām bijušajam trenerim Huandem Ramosam un viņa asistentiem. Kopumā sezonas gaitā no kluba analoģisku iemeslu dēļ tika noņemti 24 punkti, kas nozīmēja kluba izkrišanu uz Ukrainas 1. līgu pirmo reizi kluba vēsturē. Tomēr pēc FIFA lēmuma "Dnipro" tika pazemināts uz 2. līgu (3. pēc spēka). Nākamās sezonas gaitā no kluba tika noņemti 18 punkti un, lai gan tas finišēja 8. vietā, pēc FIFA lēmuma tas tika vēlreiz pazemināts un 2018.—19. gada sezonu tas aizvadīja Amatieru līgā. "Dnipro" nepieteicās 2019.—20. gada Amatieru līgai, faktiski pārtraucot savu eksistenci.
Setu dialekts
Setu dialekts jeb setu valoda (seto kiil´; et) ir dienvidigauņu valodas dialekts, kurā runā seti. Mūsdienās setu dialektā runā cilvēki Igaunijā. Dažreiz setu dialekts tiek uzskatīts par patstāvīgu valodu, bet citreiz setu dialektu uzskata par veru valodas dialektu. Setu dialektā tiek izdots laikraksts "Setomaa", kuru izdod 2250 eksemplāru lielā tirāžā.
Teksta piemērs
Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 1. pants setu un citās radniecīgajās valodās:
Leons Adomaitis
Leons Adomaitis, arī Leons Adamaitis, ( — ) bija lietuviešu izcelsmes slepkava un laupītājs, bandas vadonis kas darbojās Latvijas teritorijā divdesmito gadu sākumā.
Dzīvesgājums
Leons Adomaitis dzimis 1897. gada 16. jūnijā Šauļu apriņķa Žagares pagasta Pabaļu sādžā katoļticīga lietuviešu zemnieka Dominika Adomaiša ģimenē L. Adomaitis izglītību ieguva vietējā krievu pagastskolā. Pēc tās absolvēšanas viņš uzsāka darba gaitas.
1917. un 1918. gadā strādāja par puisi (kalpu) Bukaišos (mūsdienu Bukaišu pagasta centrs). Šeit kopā ar Bukaišu muižas pārvaldnieku Štrīlu sāka nodarboties ar gaļas produktu spekulēšanu. Pēc neveiksmīgā mēģinājuma atgriezties tēva saimniecībā Žagarē, Leons iepazinās ar tirgotāju Napoleonu Kalveli, ar kuru kopā turpināja veikt dažādas spekulācijas.
Pirmajos pēckara gados Zemgale kļuva par vienu no kriminālākajiem Latvijas reģioniem. Nereti šajā teritorijā darbojās vairāki noziedznieki un krimināli grupējumi – bandas. Kopš 1920. gada vasaras par vienu no Zemgales redzamākajiem noziedzīgajiem grupējumiem kļuva t. s. Leona Adomaiša banda, kura savas darbības laikā paveica vairāk nekā desmit dažādus likumpārkāpumus (bruņotas laupīšanas, zādzības, slepkavības u. c.).
Apcietināšana un spriedums
Bandas darbība tika apturēta 1922. gada aprīļa beigās. Vispirms operatīvo darbību rezultātā tā paša gada 23. aprīlī kārtībnieks Auseklis Šteinbergs ar aizsargu nodaļas vadītāju Eduardu Upenieku ieradās Kalnamuižas pagasta Čureiku mājās un aizturēja Vladu Juhnēviču, bet nedaudz vēlāk arī Jāni Juhnēviču. Nākamajā dienā Jelgavas apriņķa policijas priekšnieka palīgs Oļģerds Viļumsons Bauskas apriņķa Svitenes pagasta Bersteles muižā apcietināja K. Meņģeli. Noziedznieku aizturēšana turpinājās, un divas dienas vēlāk Rīgas 3. rajona kriminālpolicijas inspektors V. Virziņš Siguldas pagasta Tožu mājās apcietināja L. Adomaiti, kur viņš dzīvoja pie īpašuma nomnieka Teodora Erenbota.
L. Adomaiša bandas lietas iztiesāšana notika Jelgavā no 1923. gada 11. līdz 16. maijam. Latvijas Kara tiesas kolēģija 16. maijā paziņoja spriedumu. Bandas dalībnieki Leons Adomaitis, Vlads Juhnēvičs, Krišjānis un Roberts Meņģeļi, Jānis Ivanovskis saņēma augstāko soda mēru – nāvessodu pakarot. Spriedumu izpildīja 1923. gada 26.–27. maija naktī Jelgavas cietuma pagalmā. Pārējiem notiesātajiem – Jānim Labutim, Jānim Juhnēvičam, Franciskai Juhnēvičai, Teodoram Erenbotam, Jānim Kozlovskim – dažāda termiņa spaidu darbi, kā arī ieslodzījums cietumā un pārmācības namā. Vairākus tiesājamos, tostarp policijas darbiniekus J. Lazdupu un N. Bergu, nepietiekamo pierādījumu dēļ attaisnoja.
Tiesas process raisīja lielu sabiedrības uzmanību, jo kļuva par pirmo šāda mēroga prāvu starpkaru Latvijā.
Literatūra
Rapa. https://www.vestnesis.lv/ta/id/2973 (skatīts 19.02.2020.). Otrā daļa. Rīga: apgāds “Jaunā Daugava”. biogrāfijās 1918–1940. Rīga: Tiesu administrācija. Pud 2009. Pieejams: https://dic.academic.ru/dic.nsf/es/46818/%D0%BF%D1%83% D0%B4 (skatīts 19.02.2020.). 19.02.2020.).
Nemirstīgais šaha uzdevums
Nemirstīgais šaha uzdevums ir austriešu problēmista Konrāda Baiera sastādīts šaha uzdevums, kas pirmoreiz ticis publicēts 1851. gada 18. augustā Leipcigas laikrakstā Illustrirte Zeitung.
Latviešu valodā pirmoreiz to 1899. gadā žurnāla "Austrums" šaha nodaļā publicējis Heinrihs Leonhards Adolfijs, pievienojot tam nelielu humoresku.
Risinājums:
Risinājuma gaitā baltie upurē visas savas figūras un ar vienīgo atlikušo bandinieku mato pretinieka karali galdiņa vidū.
Jaunmuiža (Gārsenes pagasts)
Jaunmuiža ir ciems Jēkabpils novada Gārsenes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 2 km no pagasta centra Gārsenes, 12 km no Aknīstes un 163 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V709, Dienvidsusējas krastā.
Kaoru Kakinami
Kaoru Kakinami (ja) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Kijivas "Budivelnyk"
Kijivas "Budivelnyk" (uk) ir profesionāls Ukrainas basketbola klubs no Kijivas. Klubs ir dibināts 1945. gadā, spēlē Ukrainas Premjerlīgā un Eirolīgā.
Pastāvēšanas vēsturē "Budivelnyk" ir izcīnījis 12 Ukrainas čempiontitulus. Mājas spēles komanda aizvada Palac Sportu arēnā.
Zamira Rahmanova
Zamira Rahmanova (ru; dzimusi ) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, 2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Pasaules un Eiropas čempione, trīskārtējā Krievijas čempione (2007, 2008, 2010).
Kasparjans
Kasparjans (hy — 'Kaspara dēls', no personvārda Kaspars (Գասպար); sieviešu dzimtē Kasparjana) ir armēņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Zamira Rahmanova
Biogrāfija
Ap 2006. gadu viņa pievienojās Krievijas izlasei un sāka startēt prestižajos čempionātos. 2007. gadā Zamira piedalījās Eiropas čempionātā un ieguva pirmo vietu. Tajā pašā gadā Rahmanova startēja Krievijas čempionātā, kā arī izcīnīja pirmo vietu un zelta medaļu — brīvajā cīņā svara kategorijā līdz 51 kilogramam.
2008. gadā talantīgā sportiste saņēma olimpisko licenci un Krievijas olimpiskās komandas sastāvā devās uz Pekinu — uz olimpiskajām spēlēm. Šoreiz Zamira Rahmanova sacentās svara kategorijā līdz 48 kilogramiem. Šis svars sportistei bija jauns, arī pretinieces, ar kurām Zamirai bija jātiekas uz paklāja olimpiskajā turnīrā, bija svešas. Astotdaļfinālā viņa sīvā cīņā zaudēja francūzietei Vanesai Bubriemai un ieņēma 11. vietu. Pēc tam olimpiete pastāstīja, kā viņai izdevās nomest trīs liekos kilogramus — viņa ierobežoja pārtikas un šķidrumu lietošanu un vienlaikus pastiprināja treniņus — grūts, bet efektīvs veids.
2010. gadā Rahmanova piedalījās pasaules čempionātā Maskavā. Tas bija viņas otrais starts pasaules pieaugušo čempionātos. Astotdaļfinālā viņa uzvarēja šveicieti Nadiru Tokaru, bet ceturtdaļfinālā zaudēja nākamajai čempionei ukrainietei Oleksandrai Kohutai. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa pieveica Mariju Ivanovu no Baltkrievijas un cīņā par bronzu arī Kazahstānas komandas dalībnieci Tatjanu Bakatjuku. Gadu vēlāk 2011. gada pasaules čempionātā Rahmanova pārliecinoši pieveica visas savas pretinieces un ieguva zelta medaļu un pasaules čempiones titulu.
2017. gada jūnijā paziņoja par sportistes karjeras beigšanu.
Privātā dzīve
2012. gada oktobrī Zamira apprecējās ar bijušo cīkstoni Maskavas Automobiļu un ceļu Valsts tehniskās universitātes (Московский автомобильно-дорожный государственный технический университет) Mahačkalas filiāles studentu Bagaudinu Magomedeminovu. 2014. gadā Zamirai piedzima dēls Jusufs.
Jeļena Fataļibekova
Jeļena Fataļibekova (ru; dzimusi kā Jeļena Rubcova, Maskavā) ir Krievijas starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1977).
Biogrāfija
4. Pasaules čempiones šahā Olgas Rubcovas un šaha meistara Ābrama Poļaka meita. Pirmais lielākais panākums - dalīta 1. vieta PSRS junioru čempionātā 1963. gadā.
1970. gadā ieguvusi 2. vietu Tbilisi starptautiskajā šaha turnīrā, bet 1971. gadā izcīnījusi 1. vietu Čeļabinskas starptautiskajā šaha turnīrā. 1970. gadā FIDE Fataļibekovai piešķīrusi starptautiskās meistares nosaukumu (WIM). 1974. gadā kļuvusi par PSRS sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Sekmīgi piedalījusies 1976.-78. Pasaules sieviešu šaha čempionāta ciklā. 1976. gadā uzvarējusi Tbilisi starpzonu turnīrā, apsteidzot nākamo Pasaules sieviešu šaha čempionāta cikla uzvarētāju Maiju Čiburdanidzi. 1977. gadā pretendentu maču ceturtdaļfinālā Sočos uzvarējusi Valentīnu Kozlovsku ar 6 : 2 (+4 −0 =4), bet pusfinālā Rietumberlīnē zaudējusi Allai Kušnirai ar 3½ : 6½ (+2 −5 =3). 1977. gadā FIDE Fataļibekovai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares nosaukumu (WGM). Vēlākajos Pasaules sieviešu šaha čempionātos šos panākumus vairs nav izdevies atkārtot. 1979. gadā starpzonu turnīrā Alikantē ieņēmusi 6. vietu,, bet 1982. gadā Badkisingenā ieņēmusi 8. vietu.
Marselo Salass
Hosē Marselo Salass Melinao (es, dzimis ) ir bijušais Čīles futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijušais Čīles futbola izlases pārstāvis.
Jeļena Fataļibekova
Biogrāfija
Lieliskus rezultātus uzrādījusi Pasaules senioru čempionātos sievietēm, kuros uzvarējusi 2000., 2001. un 2004. gadā. Tāpat šajos turnīros izcīnīta sudraba medaļa (2009) un trīs bronzas medaļas (1998, 2002, 2012]). Tāpat Fataļibekova ir divkārtējā Eiropas senioru čempionātu sievietēm uzvarētāja (2007, 2008), kā arī Eiropas senioru čempionātu sievietēm vicečempione (2010).
Marselo Salass
Karjera
Salass savu karjeru sāka Čīles komandā Universidad de Chile. Vēlāk spēlējis vienā no Argentīnas spēcīgākajiem klubiem River Plate. 1998. gadā viņš pievienojās Itālijas komandai SS Lazio, ar kuru viņš 1999–2000. gada sezonā uzvarēja Serie A. Vēlāk viņš pievienojās Juventus, kur izcīnīja vēl divus Serie A titulus. Savu karjeru noslēdza Universidad de Chile.
Čīles futbola izlases sastāvā spēlējis 1998. gada FIFA Pasaules kausā un divos Copa América turnīros.
IFFHS Salasu ierindoja 20. gadsimta Dienvidamerikas labāko spēlētāju saraksta 31. vietā, kā arī 20. gadsimta Dienvidamerikas labāko uzbrucēju saraksta 19. vietā. 1997. gadā viņš saņēma Dienvidamerikas gada futbolista balvu.
Sasniegumi
Universidad de Chile
River Plate
Lazio
Juventus
Individuālie sasniegumi
Viržils Gaijārs
Renē Pols Viržils Gaijārs (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču futbolists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Gaijārs bija Francijas futbola komandas Club Français biedrs. 1900. gada vasaras olimpisko spēļu laikā viņa komanda Franciju pārstāvēja futbola turnīrā. Komanda šajā turnīrā izcīnīja sudraba medaļu.
LaoSat-1
LaoSat-1 ir Laosas pirmais pavadonis; palaists 2015. gada novembrī. Tas ir sakaru pavadonis, kas nodrošina sakaru un datu pārraides, kā arī televīzijas retranslācijas pakalpojumus Dienvidaustrumāzijā.
Kosmisko aparātu izgatavojusi Ķīnas Kosmosa tehnoloģiju akadēmija uz platformas DHF-3B bāzes. LaoSat-1 bija pirmais pavadonis, kurā izmantota šī DHF-3 modifikācija. LaoSat-1 starta masa bija vairāk nekā 3800 kg, derīgā krava 450 kg; izmēri 2,2 × 2,0 × 3,1 m. Pavadonis apgādāts ar 8 Ku joslas un 14 C joslas raidītajiem.
Līgumu par LaoSat-1 izgatavošanu 2010. gada 25. februārī noslēdza China Great Wall Industry Corporation (CGWIC), China Asia-Pacific Mobile Communications Satellite Company Limited (APMT) no vienas puses un Laosas Nacionālā zinātnes un tehnoloģiju institūcija no otras puses. 2013. gada 10. augustā APMT pabeidza pavadoņa skiču projektu.
Lidojuma gaita
LaoSat-1 tika palaists 16:07 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3B/G2 no Sičanas kosmodroma. LaoSat-1 tiks izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 128,5° austrumu garuma.
Grimms
Grimms var būt:
Loka šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 33 metri Au Cordon Doré vīriešiem
Au Cordon Doré, 33 metri vīriešiem bija viena no loka šaušanas disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēles. Sacensības notika Vensēnas mežā 1900. gada 14. augustā. Pasākuma kvalifikācija notika, izmantojot lielos komandu posmus, no kuriem astoņi labākie individuālie loka šāvēji startēja individuālajās sacensībās. Trīs labāko loka šāvēju identitātes ir zināmas, taču pārējo sportistu identitāte nav zināma.
Zelta medaļu izcīnīja Beļģijas sportists Hūberts Van Inniss, sudraba medaļu izcīnīja Francijas sportists Viktors Tibo, bronzas medaļu izcīnīja arī Francijas pārstāvis — Šarls Frederiks Petī.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Šajās sacensībās startēja 8 sportisti no 2 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Leonīds Agutins
Leonīds Agutins (ru; Maskavā) ir krievu dziedātājs un komponists. Precējies ar dziedātāju Andželiku Varumu.
Biogrāfija
Leonīds Agutins piedzima Maskavā, mūziķa Nikolaja Agutina un pedagoģes Ludmilas Agutinas ģimenē. Leonīds pabeidzis Maskavas džeza skolu. 1993. gadā beidzis Maskavas Valsts kultūras institūtu.
1994. gadā mūziķis izdeva savu pirmo solo albumu "Босоногий мальчик" (Baskājainais puisēns), kas izcēla Leonīdu pie pārējām lielajām krievu estrādes zvaigznēm. 1995. gada decembrī izdod otro albumu "Декамерон" (Dekamerons). Kopā ar tādiem mūziķiem, kā Filips Kirkorovs, Valērijs Meladze un grupa "Любэ", kļūst par rekordistu ar saņemto "Zelta gramafonu" balvu skaitu.
Leonīdam Agutinam tika piešķirts "Nopelniem bagātā Krievijas Federācijas mākslinieka" tituls.
Rekviēmhaizivjveidīgās
Rekviēmhaizivjveidīgās (Carcharhiniformes) ir skrimšļzivju klases (Chondrichthyes) haizivju kārta. Šajā kārtā ir vairāk kā 270 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas iedalītas 51 ģintī un 8 dzimtās. Šīs kārtas sugas sastopamas gandrīz visās pasaules jūrās: gan aukstās, gan siltās, gan sāļās, gan mazāk sāļās, gan dziļās, gan seklās, kā arī tās dzīvo piekrastes jūrās un atklātos okeānos. Sugas ir ļoti plastiskas un viegli piemērojas dažādiem apstākļiem. Lielākā daļa sugu dzīvo sālsūdenī, bet dažas sugas piemērojušās dzīvei saldūdens tilpnēs.
Pēdējo gadu DNS pētījumi liecina, ka ne visas rekviēmhaizivjveidīgo dzimtas ir monofilētiskas un tuvākajā nākotnē to sistemātika var mainīties.
Izskats un īpašības
Rekviēmhaizivjveidīgajām sugām raksturīga gara purna daļa, kā arī visām šīs kārtas haizivīm ir trešais plakstiņš — mirkšķināmā plēve, kura nepieciešamības gadījumā pārklāj aci, lai to aizsargātu. Tām ir piecas žaunu spraugas gatrā galvas pusē, divas muguras spuras (bez dzelkšņiem) un anālā spura. Visām mutes kaktiņi atrodas aiz acu līnijas.
Vairošanās
Atkarībā no sugas tām var būt dažāda rakstura vairošanās: laižot ikrus, kas paslēpti ikru somā, vai dzemdējot dzīvus, labi attīstītus mazuļus. Tomēr visām sugām ir raksturīga iekšējā ikru apaugļošanās mātītes ķermenī. Sugas, kas laiž ikrus, izvēlas pēc iespējas nomaļākas vietas, lai ikri būtu pasargāti no plēsējiem. Mātītes nerūpējas nedz par ikriem, nedz dzīvajiem mazuļiem.
Sistemātika
Rekviēmhaizivjveidīgo kārta (Carcharhiniformes)
Steam
Steam ir digitālā izplatīšanas platforma, ko izstrādājusi Valve Corporation, kas piedāvā digitālo tiesību pārvaldību (DRM), daudzspēlētāju spēles, video straumēšanu un sociālo tīklu pakalpojumus. Steam lietotājiem tiek nodrošināta spēļu instalēšana un automātiska atjaunināšana, kā arī kopienas funkcijas, piemēram, draugu saraksti un grupas, mākoņa saglabāšana un spēļu balss un tērzēšanas funkcionalitāte. Programmatūra nodrošina brīvi pieejamu lietojumprogrammu saskarni (API), ko sauc par Steamworks, kuru izstrādātāji var izmantot, lai integrētu daudzas Steam funkcijas savos produktos, ieskaitot tīklu veidošanu, spēles, spēļu sasniegumus, mikrouzņēmumus un atbalstu lietotāja izveidotajam saturam. Lai gan sākotnēji Steam tika izstrādāts lietojumprogrammām operētājsistēmās Microsoft Windows, vēlāk tika izlaistas versijas OS X un Linux. Mobilās lietotnes ar pievienotu funkcionalitāti ar galveno programmatūru vēlāk, 2010. gadā, tika izlaistas iOS, Android un Windows tālruņu ierīcēm.
Dzintarkrasts
Dzintarkrasts bija Ventspils zvejnieku kolhoza Sarkanā bāka lielais zvejas saldētājtraleris.
Vēsture
Uzbūvēts 1972. gadā Nikolajevā, Ukrainas PSR, kopš 1972. gada zvejnieku kolhoza "Sarkanā bāka" kuģis. Piedalījies tāljūras zvejas ekspedīcijās Atlantijas okeānā - pie Namībijas krastiem, pirmais no Latvijas zvejnieku kolhozu kuģiem, kas sāka zvejot Klusajā okeānā. 1994. gadā sagriezts metāllūžņos Indijā.
Josefs Jandačs
Karjera
Spēlēt hokeju sācis dzimtās pilsētas Berounas klubā TJ Lokomotiva. 14 gadu vecumā pārgāja uz HC Kladno jauniešu komandu. Tomēr pēc trīs gadiem atgriezās Berounā. 1985. gadā debitēja kluba pieaugušo komandā. 1993. gadā, kad komanda iekļuva Čehijas 1. līgā, ģimenes apstākļu un veselības problēmu dēļ beidza spēlētāja karjeru.
1994. gadā kļuva par Dienvidkorejas kluba Seulas "Seoktop" treneri. Vēlāk strādājis ar Berounas "Medvědi", HK Kralupy nad Vltavou un Prāgas "Slavia" jauniešu komandu, kā arī uz neilgu laiku atkal atgriezās Dienvidkorejā. No 2001. līdz 2003. gadam bija Liberecas "Bílí Tygři" galvenais treneris, bet no 2004. līdz 2008. gadam strādājis klubā HC České Budějovice. No 2008. līdz 2010. gadam bija Vladimīra Rūžičkas asistents Čehijas izlasē.
2010.—2011. gada sezonā strādāja kā HC Pardubice galvenais treneris, bet 2011.—2012. gada sezonu aizvadīja Prāgas "Sparta". Jandača vadībā komanda uzvarēja regulārajā čempionātā, bet izslēgšanas spēlēs aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam.
Pirms 2012.—2013. gada sezonas, kļuva par KHL kluba Prāgas "Lev" galveno treneri, stājoties amatā vienlaicīgi ar ģenerālmenedžeri Normundu Sējēju. Tomēr pēc vairākiem neapmierinošiem rezultātiem 2012. gada 27. oktobrī tika atbrīvots no amata. Drīz pēc tam Jandačs atgriezās Prāgas "Sparta". 2013.—2014. gada sezonā viņa vadībā komanda izcīnīja bronzas medaļas Čehijas Ekstralīgā, bet 2015.—2016. gada sezonā iekļuva finālā, kur ar 2:4 sērijā piekāpās Liberecas "Bílí Tygři".
2015. gadā atkal pievienojās Čehijas izlases treneru korpusam, kļūstot par Vladimīra Vūjteka asistentu. 2016. gada janvārī tika apstiprināts, ka, Vūjtekam amatu atstājot, Jandačs kļūs par Čehijas izlases galveno treneri pēc 2016. gada Pasaules čempionāta. Pirmais nozīmīgais turnīrs kā izlases galvenajam trenerim Jandačam bija 2016. gada Pasaules kausa izcīņa. Tajā Čehijas izlase ieņēma 3. vietu grupā un pusfinālā neiekļuva. Jandačs izlasi vadīja līdz 2018. gadam, tā arī nespējot ar komandu izcīnīt godalgas.
Luitpolda krasts
Luitpolda krasts (de, ) ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Kotsu Zemē Vedela jūras krastā. Stiepjas no Heisa glečera ziemeļaustrumos līdz Filhnera šelfa ledājam dienvidrietumos. Kopējais piekrastes garums ap 260 km. Ziemeļaustrumos robežojas ar Kērda krastu. Krasta dienvidu galā pie robežas ar šelfa ledāju izvietojusies Argentīnas polārstacija Belgrano II.
Krastu atklāja Vilhelma Filhnera Vācijas antarktiskā ekspedīcija (1911—1912) un nosauca par godu Bavārijas princim-reģentam Luitpoldam par Prinča-reģenta Luitpolda Zemi.
Jožefs Sēns
Jožefs Sēns (hu; Budapešta —  Budapešta) bija Ungārijas šahists.
Biogrāfija
No 1836. līdz 1839. gadam apceļojis Franciju, Vāciju un Angliju. 1836. gadā Parīzē ticis mačā ar tā laika spēcīgāko Francijas šahistu Luiju Šarlu de Laburdonē, kurš devis Šēnam priekšā bandinieku un divus gājienus. Šēns uzvarējis šo maču ar 13:12 (+13, -12, =0).
Pēc atgriešanās mājās 1839. gadā nodibinājis Budapeštas šaha klubu. Tajā pašā gadā Berlīnē zaudējis maču Kārlim Maietam ar 2½:3½ (+2, –3, =1). No 1842. līdz 1845. gadam piedalījies korespondencšaha mačā starp Budapeštu un Parīzi, kurā kopā ar Budapeštas šahistiem Johanu Leventālu un Vincenzu Grimmu abās partijās izdevies uzvarēt Parīzes šahistus. Šajā mačā ungāru šahisti pirmo reizi pielietojuši jaunu atklātni, kura vēlāk tika nosaukta par ungāru aizsardzību: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Le7.
Atbalstījis Ungārijas 1848. gada revolūciju, pēc kuras sakāves Šēnam ticis aizliegts Ungārijā piedalīties jebkādās sabiedriskās aktivitātēs, ieskaitot šaha klubu darbību. Šis aizliegums tika atcelts tikai 1864. gadā jau pēc Šēna nāves.
Tomēr Šēns turpināja piedalīties šaha turnīros ārzemēs. 1851. gadā viņš zaudēja maču Lionelam Kizerickim ar 7:13. 1851. gadā Londonā piedalījies arī pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā, kurā savstarpējos mačos uzvarējis Bernhardu Horvicu ar 4:0 un Hjū Kenediju ar 4½:½, bet piekāpies turnīra uzvarētājam Ādolfam Andersenam ar 2:4. 1852. gadā Vīnē nospēlējis neizšķirti maču ar Ernestu Kārli Falkbēru - 10:10 (+9, –9, =2). 1853. gadā Londonā zaudējis maču Danielam Harvicam ar 1½:3½ (+1, –3, =1).
Kenterberijas stāsti
"Kenterberijas stāsti" (en) ir angļu viduslaiku rakstnieka Džefrija Čosera 24 stāstu krājums, kas tika sarakstīts no 1387. līdz 1400. gadam.
Grāmata ir par svētceļniekiem, kas dodas no Londonas uz Kenterberiju. Svētceļniekiem ir stāstu stāstīšanas konkurss, kura balva ir bezmaksas pusdienas atpakaļceļā.
Šis tiek uzskatīts par Čosera izcilāko darbu, kā arī par vienu no nozīmīgākajiem darbiem angļu literatūrā.
Saulaine
Saulaine var būt:
Psammosteji
Psammosteji (Psammosteus) (no sengr. ψαμμο — smiltis + οστεος — kauls, ādas zobiem klātās plātnes atgādina smilšu graudiņus) ir izmirušu bezžokļaiņu, psammosteīdu ģints. Ģinti pirmo reizi 1844. gadā aprakstīja dabaspētnieks Luijs Agassis. Ģints tipveida suga ir Psammosteus maeandrinus, kas tika aprakstīta tajā pašā gadā.
Apraksts
Muguras un vēdera plātnes pilnībā klātas ar tesērām, kas ir sīkākas plātņu vidusdaļā un palielinās virzienā uz malām. Vēdera plātne ir bez izgriezuma aizmugurējā daļā. Branhiālās plātnes ir ar šauru pamatdaļu un ļoti izstieptas platumā. Ādas zobi sedz tikai branhiālās plātnes distālo galu. Proksimālo daļu plātnes apakšpusē dzīves laikā klāja iegarenas tesēras, kas fosilā stāvoklī parasti atdalās. Zvīņas ir sīkas. Ādas zobiem ir dažāda, reizēm ļoti sarežģīta forma ar gariem zobiņiem, kas uz branhiālajām plātnēm bieži vien saaug ķīlīšos.
Izplatība
Psammosteju ģints pārstāvji dzīvoja vidusdevonā un augšdevonā līdz frānas beigām. Tie bija izplatīti galvenajā devona laukā (arī Latvijā), Timānā, Severnajā Zemļā, Austrumeiropas platformā (urbumos), Skotijā un Elsmīra salā.
Igors Nikolajevs
Igors Nikolajevs (ru; dzimis Holmskā) ir padomju un krievu dziedātājs, komponists, dzejnieks un producents. Nopelniem bagātais Krievijas Federācijas mākslas darbinieks (2001).
Dzintarzeme (kuģis)
Vēsture
Uzbūvēts 1973. gadā Nikolajevā, Ukrainas PSR, kopš 1973. gada zvejnieku kolhoza „Boļševiks” kuģis. Piedalījies tāljūras zvejas ekspedīcijās Atlantijas okeānā.
Kapteiņdirektori
Vladimirs Einiņš (1972—1978), Ilmārs Atāls (1973), Eduards Ņikišins (1978—1987).
Pāderborna
Pāderborna (de) ir Vācijas pilsēta valsts rietumu daļā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federatīvajā zemē. Pilsēta atrodas 426 kilometru attālumā no Vācijas galvaspilsētas Berlīnes un 190 kilometru attālumā no Ziemeļreinas-Vestfālenes lielākās pilsētas Ķelnes. Pilsētas kopējā platība ir 179,38 km², pēc 2013. gada datiem pilsētā dzīvo 143 659 iedzīvotāji.
Pilsēta ir dibināta 795. gadā, bet rakstos pirmo reizi minēta 777. gadā, kad pie Pāderes avota tika uzbūvēta pils. Pilsētas nosaukums ir cēlies no Pāderes upes nosaukuma.
Briežupe
Briežupe var būt:
Jurta
Jurta (tjurku valodās nozīmē ‘mājas’) ir pārvietojams mājoklis Centrālāzijas tautām, kuru veido koka karkass un filca pārklājums. Tā parasti tiek izbūvēta apļa veidā kā telts. Jurta ir aprīkota ar pavardu, krēsliem, galdiem un apgaismojumu.
Upīte (nozīmju atdalīšana)
Upīte var būt:
Mičiko Macuda
Mičiko Macuda (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.