cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alberts Einšteins
Dzīves sākums un izglītība
Apgūt matemātiku Einšteins sāka 12 gadu vecumā. 1894. gadā Einšteinu ģimene pārcēlās uz Milānu, taču Albertam bija jāpaliek Minhenē, lai pabeigtu skolu. Taču 1894. gada beigās, to pat nepavēstījis vecākiem, skolu pameta un devās uz Itāliju. Šajā gadā Einšteins uzrakstīja savu pirmo zinātnisko darbu "Pētījums par ētera stāvokli magnētiskajos laukos" Nepabeigtās ģimnāzijas dēļ viņam gan neizdevās iestāties Šveices Federālajā politehniskajā skolā Cīrihē. 1896. gadā viņš pabeidza Āravas kantona skolu un pēc tam atgriezās Cīrihē un iestājās Šveices Federālajā politehniskajā skolā. Tajā pašā gadā viņš atteicās no Virtembergas pilsonības, kļūstot par nepilsoni (kā nepilsonis dzīvojis laikā no 1895. līdz 1901. gadam). Kopumā bijis četru valstu pilsonis: Vācijas, 1901. gadā Einšteins kļuva par Šveices pilsoni (no šīs pilsonības viņš nešķīrās nekad), Austroungārijas, atkal Vācijas, un visbeidzot ASV.
Darbs patentu birojā un speciālā relativitātes teorija
Studiju laikā Einšteins iepazinās ar Milevu Mariču, pēc tautības serbieti, matemātikas studenti, kuras sekmes bijušas krietni labākas, nekā Alberta, 1902. gadā piedzima viņu meita Liserla, kuru pāris atdeva anonīmai adopcijai Ungārijā. Absolvējis Cīrihes Politehnikumu, saņemot matemātikas un fizikas skolotāja diplomu, 1902. gadā Einšteins kopā ar Milevu ieradās Bernē, kur sāka strādāt Patentu birojā kā "trešās kategorijas tehniskais eksperts". Einšteina pienākums bija novērtēt tos patentu pieteikumus, kuru izprašanai bija nepieciešamas zināšanas par fiziku. Darbs patentu birojā deva ar zinātni nesaistītus ienākumus — Einšteins vienmēr esot uzskatījis, ka praktiska, ar zinātni nesaistīta nodarbošanās atbrīvo zinātnieku no rūpēm par iztiku un no nepieciešamības publicēties tikai pašas publicitātes pēc. Lai papildinātu ģimenes budžetu, piepelnījies kā matemātikas un fizikas privātskolotājs. 1903. gada janvārī Einšteins apprecēja Milevu un ģimene apmetās Bernes vecpilsētā, Kramgasse 49 (mūsdienās tur iekārtots memoriālais muzejs ). 1904. gadā piedzima viņu pirmais dēls Hanss Alberts. Šajā laikā Einšteins iepazinās ar filozofijas studentu Morisu Solovinu un matemātiķi Konradu Habihtu — trīs draugi izveidoja neformālo "Olimpisko akadēmiju", kurā Einšteinam bija "Akadēmijas prezidenta un Asteskaula bruņinieka" tituls. Pats Einšteins Bernes posmu atcerējās kā no zinātnes viedokļa auglīgāko un sadzīviski vislaimīgāko.
1905. gadā Einšteins ieguva doktora grādu ar darbu "Jauns molekulāro dimensiju novērtējums" ("Eine neue Bestimmung der Moleküldimensionen"). Tajā pašā gadā viņš uzrakstīja četrus zinātniskus rakstus, kas iezīmēja modernās fizikas sākumu. Daudzi fiziķi uzskata, ka par trijiem no tiem (par Brauna kustību, fotoelektrisko efektu un speciālo relativitātes teoriju) viņš pelnījis Nobela prēmiju (par fotolektrisko efektu viņš to arī ieguva).
1905. gadā Einšteins Annalen der Physik iesniedza pētījumu sēriju, kas tagad pazīstama ar nosaukumu "Annus mirabilis pētījumi" (no latīņu annus mirabilis, kas nozīmē "brīnumu gads"). Pirmajā no šiem darbiem (Über einen die Erzeugung und Verwandlung des Lichtes betreffenden heuristischen Gesichtspunkt) Einšteins izvirzīja enerģijas kvantu ideju (kas ir pamatā jēdzienam "fotons") un to, kā ar tās palīdzību var izskaidrot tādus fenomenus kā fotoelektrisko efektu. Otrajā (Über die von der molekularkinetischen Theorie der Wärme geforderte Bewegung von in ruhenden Flüssigkeiten suspendierten Teilchen) viņš aprakstīja savus pētījumus par Brauna kustību, kā arī piedāvaja empīriskus pierādījumus atomu eksistencei. Trešajā - "Par kustīgu ķermeņu elektrodinamiku" (Zur Elektrodynamik bewegter Körper) - viņš izklāstīja savu speciālo relativitātes teoriju. Ceturtajā no darbiem (Ist die Trägheit eines Körpers von seinem Energieinhalt abhängig?) Einšteins izdarīja no relativitātes teorijas izrietošus secinājumus, tostarp arī to, ka ķermeņa miera stāvoklī enerģija (E) ir vienāda ar tā masas (m) un gaismas ātruma (c) kvadrātā reizinājumu (E=mc^2: masas—enerģijas ekvivalence). 1911. gadā Einšteins kļuva par asociēto profesoru Cīrihes universitātē un drīz pēc tam par profesoru Prāgas universitātē, taču pēc neilga laika jau kā profesors atgriezās Cīrihē Tehniskajā universitātē. Šajā laikā viņš daudz strādāja kopā ar matemātiķi Marselu Grosmanu (Marcel Grossman). 1912. gadā Einšteins laiku sāka dēvēt par ceturto dimensiju.
1914. gadā, tieši pirms Pirmā pasaules kara sākuma, Einšteins ieņēma profesora amatu Berlīnes universitātē un kļuva par Prūsijas Zinātņu akadēmijas locekli. Viņš ieguva Vācijas pilsonību. Einšteina pacifisms un izcelsme nepatika vācu nacionālistiem. Kad viņš jau bija ieguvis pasaules slavu, pirmo reizi tika organizēta kampaņa, lai diskreditētu viņa teorijas. No 1914. līdz 1933. gadam viņš darbojās kā Ķeizara Vilhelma fizikas institūta Berlīnē direktors; šajā laikposmā viņam arī tika piešķirta Nobela prēmija un viņš izdarīja savus nozīmīgākos atklājumus.
1919. gadā Einšteins šķīrās no savas sievas Milevas un apprecēja savu māsīcu Elzu Loventāli (Elsa Löwenthal). Elza bija viņa pirmās pakāpes māsīca no mātes puses un otrās pakāpes māsīca no tēva puses. Viņa bija trīs gadus vecāka par Einšteinu. Viņu laulībā bērnu nebija. Šķiršanās dokumentos Einšteins visu savu Nobela naudas prēmiju nodeva savai pirmajai sievai Milevai un diviem dēliem. Tas tika izdarīts jau 1919. gadā, lai gan prēmija tika piešķirta tikai 1921. gadā. Viņa dēls Eduards sirga ar šizofrēniju un nomira garīgi slimo patversmē, savukārt Hanss kļuva par hidrauliskās inženierzinātnes profesoru Kalifornijas universitātē. Pēdējos Einšteina dzīves gados viņu attiecības krietni uzlabojās.
Vispārīgā relativitātes teorija
1915. gada novembrī Einšteins Prūsijas Zinātņu akadēmijā nolasīja lekciju sēriju, kurā aprakstīja savu vispārīgo relativitātes teoriju. Pēdējā no lekcijām viņš iepazīstināja klausītājus ar vienādojumu, kas nomainīja Ņūtona gravitācijas likumu. Pēc šīs teorijas visi novērotāji ir vienādi svarīgi, ne tikai tie, kas kustas ar vienu ātrumu. Vispārīgā relativitāte nosaka, ka gravitācija vairs nav spēks (kā tas bija Ņūtonam), bet gan laiktelpas izliekuma sekas. Sākotnēji zinātnieki uz šo teoriju raudzījās skeptiski, jo tā izrietēja no matemātiskas domāšanas un racionālas analīzes, nevis eksperimentiem vai novērojumiem, taču 1919. gadā apstiprinājās no vispārīgās relativitātes teorijas paredzējumi. Artūrs Edingtons saules aptumsuma laikā izmērīja, cik ļoti zvaigznes gaismu izliec Saules gravitācija. Daudzi zinātnieki gan joprojām nebija pārliecināti par teorijas patiesumu (bieži tāpēc, ka tā nepiedāvāja absolūtu atskaites sistēmu). Einšteins uzskatīja, ka daudzi no viņiem vienkārši nesaprot teorijas matemātisko daļu.
1921. gadā Einšteins devās uz Ņujorku, kur nolasīja lekciju par savu teoriju. Tajā pašā gadā viņam beidzot tika piešķirta Nobela prēmija — gan ne par relativitātes teorijas izveidi, bet par agrāko darbu par fotoelektrisko efektu. Par relativitātes teoriju joprojām noritēja diskusijas, un Nobela prēmijas komisija nolēma, ka piešķirt prēmiju par kādu mazāk strīdīgu sasniegumu būtu politiski veiksmīgāks solis.
Vēlīnie gadi
Kad 1933. gadā Vācijā pie varas nāca Ādolfs Hitlers, Einšteins atradās ASV un nolēma neatgriezties. Nacionālsociālistiskais režīms viņu apvainoja jaunas "žīdu fizikas" izveidošanā Deutsche Physik ("vācu fizikas") vietā. Nacionālsociālisma fiziķi (starp tiem arī Nobela prēmijas laureāti Johanness Starks un Filips Lenards) centās diskreditēt viņa teorijas un politiskajā "melnajā sarakstā" iekļaut tos vācu fiziķus, kas tās mācīja (kā Verneru Heizenbergu). Viņš kļuva par ASV pilsoni 1940. gadā, taču joprojām saglabāja arī Šveices pilsonību.
Einšteins nodarbojās ar fizikas likumu apvienošanu, ko pats dēvēja par apvienoto lauku teoriju (Unified Field Theory). Viņš centās radīt modeli, kas aprakstītu visas mijiedarbības kā viena spēka dažādas izpausmes. Šis viņa mērķis joprojām ir aktuāls, un ar to sevišķi nodarbojas stīgu teorija. Einšteins izveidoja arī vispārīgotu gravitācijas teoriju, kas ir universāla matemātiska pieeja lauku teorijai.
Einšteins nomira no aortas plīsuma miegā 1955. gada 18. aprīlī slimnīcā Prinstonā, Ņūdžersijā. Šajā brīdī pie viņa atradās tikai medmāsa. Tajā pašā dienā viņu - pēc paša vēlēšanās - kremēja un viņa pelnus izkaisīja nezināmā vietā. Patologs Tomass Stolcs Hārvejs, kurš veica viņa līķa sekciju, saglabāja Einšteina smadzenes. Hārvejs tajās neatrada nekā īpaša, taču 1999. gadā Makmāstera universitātes izpētes grupa atklāja, ka tām viena reģiona trūkst (angl. 'parietal operculum'), savukārt daļa, kas atbildīga par matemātisko domu, vizuāli telpisko izziņu un kustības iztēli (angl. 'inferior parietal lobe') ir par 15% lielāka nekā parasti.
Personība
Kaislīgs pīpes smēķētājs un burātājs ar jahtu. Sadzīvē izteikti vienkāršs. 2 reizes precējies, daudzas reizes iemīlējies. Fotogrāfijās visbiežāk redzam profesoram neatbilstošu ģērbšanās stilu — džemperi, sandales (ja bija iespējams, viņš centās nevalkāt zeķes), platas, biezas šalles. Šī iemesla dēļ visai bieži smalku restorānu zāles pārziņi un portjē pat atteicās ielaist nepietiekami smalko viesi, jo esot smalkas vakariņas un publika, kura gaidot pašu slaveno Albertu Einšteinu. Kolēģis un draugs Leopolds Infelds izsakās: "Ierobežodams savas vajadzības līdz minimumam, viņš vēlējās paplašināt savu brīvību, savu neatkarību. Mēs taču esam miljonu priekšmetu vergi ... Einšteins centās šo atkarību samazināt līdz minimumam."
Politiskie uzskati
Einšteins bija pārliecināts cionists, aktīvi atbalstīja ebreju valsts izveidošanu laikā, kad par Hitleru neviens nebija pat dzirdējis. Ar šo kustību viņš bija iepazinies Prāgā 1911. gadā, kur vietējā cionistu organizācijā aktīvi darbojās rakstnieks Francs Kafka. 1921. gadā Einšteins kopā ar Haimu Veicmanu ASV vāca naudu Jeruzalemes universitātes dibināšanai, bet 1922. gadā apmeklēja Palestīnu. Pēc politiskās pārliecības sociāldemokrāts, kurš savulaik lielas cerības saistījis ar Oktobra revolūciju Krievijā. Pacifists, kurš iestājies par ebreju un arābu mierīgu sadzīvošanu Palestīnā. 1952. gadā pēc H.Veicmana nāves Izraēlas valdība piedāvāja Einšteinam kļūt par tās otro prezidentu. Viņš no šī piedāvājuma atteicās: "Man svarīgāki ir vienādojumi, jo politika ir domāta šodienai, bet vienādojumi pastāvēs mūžīgi".
ASV FIB lieta par Einšteinu saturēja 1427 lappuses par viņa darbību. Tajā bija ieteikts neatļaut viņam imigrēt uz ASV, apgalvojot, ka viņš "tic, iesaka, atbalsta vai māca doktrīnu, kas [..] 'ļautu netraucētai pielavīties anarhijai' ('let anarchy stalk in unmolested'), kā rezultāts būtu 'valdība tikai vārda pēc'". Šajā lietā apgalvots arī, ka Einšteins bija cieši saistīts ar komunistiskām organizācijām.
Einšteins bija pret tirāniskām valdības formām. Sākotnēji viņš atbalstīja atombumbas izveidi, lai nodrošinātos pret iespēju, ka Hitlers to varētu izdarīt pirmais, un pat nosūtīja ASV Prezidentam Franklinam Rūzveltam vēstuli, kurā aicināja viņu uzsākt programmu, kā rezultāts būtu kodolieroča izveide. Rūzvelts izveidoja komisiju, kas pētīja urāna izmantošanu kā ieroci, un to vēlāk nomainīja Manhetenas projekts. Pēc kara Einšteins ļoti pārdzīvojis šo savu netiešo lomu kodolieroču radīšanā un stingri iestājās par kodolatbruņošanos: "Es nezinu, ar kādiem ieročiem cīnīsies Trešajā pasaules karā, taču Ceturtajā cīnīsies ar nūjām un akmeņiem." Neilgi pirms savas nāves viņš parakstīja Rasela—Einšteina manifestu, kas aicināja lielvalstu vadītājus meklēt risinājumus miera ceļā.
Reliģiskie uzskati
Oficiālos dokumentos Einšteins sevi pozicionē kā "neticīgo" vai kā "reliģiozu neticīgo", kaut formāli no ebreju draudzes neizstājās. 1920. gadā Berlīnē esot atteicies maksāt obligāto valsts nodevu ("reliģisko nodokli") savai sinagogai, bet jau dzīvojot ASV, atteicies no ielūguma kādreiz apmeklēt sinagogu. Tomēr sarunās un rakstos Dievu pieminēja pat ļoti bieži — gan fizikas, gan personiskā sakarā, piemēram, "Dievu neinteresē mūsu matemātiskās grūtības, viņš integrē empīriski". "Tas, ko jūs lasāt par manu reliģisko pārliecību, protams, ir meli — meli, ko sistemātiski atkārto. Es neticu personīgam dievam un to nekad neesmu noliedzis, bet gan paudis pilnīgi skaidri. Ja manī ko var saukt par reliģisku, tad tā ir neizmērojamā apbrīna par pasaules struktūru tiktāl, cik to var atklāt mūsu zinātne."
Starptautiskās Sinagogas rabīnam Herbertam Goldšteinam Einšteins rakstīja: "Es ticu Spinozas dievam, kurš sevi atklāj eksistējošā sakārtotajā harmonijā, nevis dievam, kas nodarbojas ar cilvēcisku būtņu likteņiem un rīcību."
Viņš pauda arī savu apbrīnu pret budismu, apgalvojot, ka tam "ir tās iezīmes, ko varētu sagaidīt no kosmiskas reliģijas nākotnei: tas ir pāri personīgam Dievam, izvairās no dogmām un teoloģijas; tas apraksta gan dabisko, gan garīgo un ir balstīts uz reliģisku apziņu, kas izriet no visu lietu, dabisku un garīgu, kā nozīmīgas vienības pieredzēšanas."
Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca
AS "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca" (saīsinājumā DLRR) ir Latvijā reģistrēts uzņēmums, kas nodarbojās ar dzelzceļa ritošā sastāva kapitālo remontu un modernizāciju, kā arī piedāvā metālapstrādes pakalpojumus. Tas atrodas Daugavpilī, un ir lielākais šāda profila uzņēmums Baltijas valstīs. Rūpnīca ir dibināta 1866. gadā. 1994. gadā tā tika reorganizēta kā valsts akciju sabiedrība, 1998. gadā privatizēta.
DLRR īpašnieki ir Igaunijas dzelzceļa uzņēmumi AS Skinest Rail (53,99 %) un OÜ Lokomotiiv Investeeringuud (46,01 %), kuru patiesais labuma guvējs ir Igaunijas uzņēmējs Oļegs Osinovskis.
Uzņēmums remontē, veic apkopi un modernizē dīzeļlokomotīves (kravas un pasažieru vilcienu, manevru), pasažieru dīzeļvilcienus un elektrovilcienus, kā arī citas dzelzceļa ritošā sastāva iekārtas. Bez tam DLRR izgatavo dažādas detaļas un metāla konstrukcijas, kā arī veic metālapstrādes pakalpojumus.
DLRR teritorija plešas 26 ha platībā Daugavpils centrā — starp Daugavu un pilsētas galveno ielu. Lielu daļu teritorijas aizņem sliežu ceļi, piebrauktuves, noliktavas. Uzņēmums ir unikāls ar to, ka visas lokomotīvju remonta operācijas veic uz vietas, jo citur Eiropā uzņēmumi ir specializēti.
Vēsture
1866. gadā Daugavpilī (tajā laikā Dinaburga) tika izveidotas Pēterburgas—Varšavas un Rīgas—Orlas dzelzceļa līniju Galvenās dzelzceļa darbnīcas. Tajās varēja saremontēt 20 tvaika lokomotīves un 44 kravas divasu vagonus gadā. 1895. gadā darbnīcas tika paplašinātas, specializējoties tikai uz lokomotīvju remontu. Tika uzbūvēta arī sava elektrostacija ar jaudu 360 kW. 20. gadsimta sākumā Dvinskas galvenās dzelzceļa darbnīcas bija lielākais uzņēmums pilsētā, nodarbinot vairāk nekā tūkstoš cilvēku.
1945. gadā Galvenās dzelzceļa darbnīcas tika pārdēvētas par Daugavpils tvaika lokomotīvju vagonu remonta rūpnīcu. 1959. gadā sākās rūpnīcas rekonstrukcija, lai varētu remontēt dīzeļlokomotīves.
1962. gadā rūpnīcu pārdēvēja par Daugavpils lokomotīvju remonta rūpnīcu. Rūpnīcā ieviesa daudzus jauninājumus. 1968. gadā rūpnīca pirmā PSRS ieviesa konveijera līniju lokomotīves TE3 remontam. 1980. gadā tika ieviesta ražošanas pārvaldības automatizētā sistēma. 1980. gadā uz rūpnīcas bāzes tika izveidots Ļeņingradas dzelzceļa transporta inženieru institūta katedras "Lokomotīves un lokomotīvju saimniecība" filiāle.
1991. gadā rūpnīca tika pārdēvēta par Valsts dzelzceļa uzņēmums "LOKOMOTĪVE". 1990. gados tika uzsākts arī elektrovilcienu remonts (ER2, ER9). 1994. gadā valsts uzņēmums tika reorganizēts par akciju sabiedrību Valsts akciju sabiedrība "LOKOMOTĪVE". 1997. gadā uzņēmums tika nodots privatizācijai, un 1998. gadā to privatizēja.
2001. gada 28. maijā "LOKOMOTĪVE" akcijas sāka kotēt Rīgas fondu biržā, Brīvajā sarakstā. 2004. gadā Igaunijas uzņēmumi Skinest un Spaceсom ieguva 84,5 % "LOKOMOTĪVE" akciju. Uzņēmums tika pārdēvēts par AS "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca". 2007. gada 21. maijā tā akcijas tika iekļautas Baltijas Otrajā sarakstā. 2007. gadā tika veikta uzņēmuma reorganizācija, izveidojot 11 meitas uzņēmumus.
DLRR peļņa 2012. gadā bija vairāk nekā 1 miljons EUR. 2013. gadā tam bija zaudējumi 263 953 EUR, ieņēmumi — 25 miljoni EUR, no kuriem 22,14 miljonus eiro veidoja dīzeļlokomotīvju remonts; 59,7 % produkcijas tika realizēti Krievijā.
2014. gada jūnijā "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca" paziņoja, ka tā plāno diversificēt uzņēmuma darbību, lai pusi ieņēmumu nodrošinātu detaļu ražošana, bet otru pusi — dīzeļlokomotīvju remonts. Bija paredzēts ieguldīt 5 miljonus EUR jaunās iekārtās, piesaistot Eiropas Savienības struktūrfondu atbalstu, lai ražotu kvalitatīvas detaļas mašīnbūvei un metālapstrādei. Ukrainas konflikta dēļ pasliktinājās Krievijas un Eiropas Savienības attiecības, līdz ar to krasi samazinājās pasūtījumi no Krievijas.
2015. gada marta sākumā "Daugavpils lokomotīvju remonta rūpnīca" pārdēvēja meitas uzņēmumu SIA "Elektromaš" par SIA "DL Lokomotīve" un dibināja uzņēmumu SIA DL Metalworking.
2016. gada septembra sākumā meitas uzņēmumi SIA DL Metalworking, SIA "DL lokomotīve" un SIA "Loģistika" tika pārdoti Lietuvas pilsonim Darjam Macijauskam; 20. septembrī tie tika pārdēvēti attiecīgi par: SIA Besonders, SIA Promotor AZ un SIA Gedankers. 20. septembrī tika paziņots, ka "Daugavpils lokomotīvju remonta rūpnīca" izveidojusi jaunus meitas uzņēmumus: SIA DL metal, SIA LogKom un SIA LokRem.
2016. gada 19. septembrī pilnsabiedrība "DMU vilcieni" nodeva pasūtītājam "Pasažieru vilciens" pēdējo sesto modernizēto vilcienu. Tā kā modernizācijas projekta realizācijas termiņš nebija ievērots, pasūtītājs piemēroja naudas sodu 10 % apmērā, kas DLRR radīja zaudējumus. 2016. gada oktobrī "Daugavpils lokomotīvju remonta rūpnīca" valdībai lūdz piešķirt garantijas bankas kredīta nodrošināšanai. Kopš 2015. gada janvāra uzņēmumā bija atlaisti 432 darbinieki jeb 45 % no kopējā darbinieku skaita.
2020. gada augustā DLRR meitas uzņēmums SIA Ritrem par 5,5 miljoniem eiro nopirka maksātnespējīgā kosmētikas ražotāja "Dzintars" aktīvus (ēkas Rīgā, Mālu ielā 30, ražošanas iekārtas, transportlīdzekļus, mēbeles, biroja tehniku un 87 preču zīmes). 11. septembrī SIA Ritrem nonāca Igaunijas uzņēmuma AS Skinest Grupp īpašumā; darījums reģistrēts 27. oktobrī. 7. oktobrī meitas uzņēmuma SIA "Instruments" nosaukums tika mainīts uz SIA Dzintars Production un par tā valdes locekli kļuva Anastasija Udalova. Dzintars Production plānoja Ritrem piederošajās bijušā "Dzintars" telpās atsākt kosmētikas ražošanu. Novembra sākumā par 32,43 % Dzintars Production kapitāldaļu turētāju kļuva SIA Asko R, kas piederēja Anastasijai Udalovai. 2021. gada 8. janvārī SIA Dzintars Production, kas nodarbojas ar kosmētikas ražošanu ar ražotni Rīgā, bijušā "Dzintars" telpās, tika pārdēvēts par SIA H.A. Brieger, savukārt 24. septembrī tā 67,00 % kapitāldaļu pārņēma Igaunijā reģistrētā AS SKINEST GRUPP meitas uzņēmums SIA Skinest Asset Management.
2022. gada 29. septembrī tika paziņots, ka ar AS "Daugavpils satiksme" ir noslēgts līgums par četru četrasu tramvaju vagonu piegādi par kopējo summu 7,4 miljoni eiro; uzņēmums tos izgatavos savā rūpnīcā un plāno attīstīt tramvaju ražošanu vidēju un mazu pilsētu segmentam.
Pārvalde
AS "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca" pārvaldes institūcijas ir akcionāru sapulce, padome un valde, no kurām augstākā ir akcionāru sapulce.
Sabiedrības Valdes sastāvā ir 3 locekļi: Natālija Petrova, Antans Žmejausks un Vladislavs Pavlovičs.
No 2017. gada 5. oktobra līdz 2018. gada 26. aprīlim valdes priekšsēdētājs bija Vladimirs Kononovs. No 2018. gada 26. aprīļa līdz 2019. gada 4. janvārim valdes priekšsēdētājs bija Lietuvas pilsonis Antans Žmejausks (Antanas Žmejauskas). Pēc tam līdz 2019. gada 26. augustam valdes priekšsēdētājs bija Lietuvas pilsonis Gerimants Bakans (Gerimantas Bakanas). No 2018. gada 26. aprīļa līdz 2020. gada 7. oktobrim valdes priekšsēdētāja bija Natālija Petrova. No 2020. gada 7. oktobra līdz 2021. gada 18. janvārim valdes priekšsēdētāja bija Anastasija Udalova.
Artūrs Baumanis
Artūrs Baumanis (1867—1904) bija latviešu gleznotājs, grafiķis, pazīstams ar savām vēsturiskajām gleznām.
Dzīves gājums
Artūrs Baumanis dzimis 1867. gada 4. janvārī latviešu arhitekta Jāņa Frīdriha Baumaņa ģimenē. Mācījās glezniecību pie Jāņa Staņislava Rozes un Eduarda Riconi, zīmēja tipāžus („Ormanis”, „Meža zaglis”). 1885.—1892. gadā viņš studēja Pēterburgas Mākslas akadēmijā, kur specializējās vēsturiskajā glezniecībā. Šajā laikā radīja pazīstamākās gleznas no Latvijas vēstures („Likteņa zirgs”, „Līvu kareivis”, „Kūri sadedzina kritušos”). Mākslinieku pulciņa „Rūķis” biedrs, pirmo reizi izstādīja savus darbus 1889. gadā. Ilustrēja vēsturisko albumu Terra Mariana 1186-1888, kas tika pasniegts Romas pāvestam 1888. gadā.
Pēc tēva nāves 1892. gadā viņš pameta studijas un kļuva par alkoholiķi un klaidoni. Viņš slimoja ar tuberkulozi un pāragri mira 1904. gada 6. augustā.
Eižens Laube
Eižens Laube (dzimis Rīgā, miris  Portlendā) bija vācbaltu cilmes latviešu arhitekts un arhitektūras profesors, kurš pamatā darbojās tautiskā romantisma stilā. Rīgas Politehniskā institūta, Baltijas Tehniskās augstskolas, Latvijas Universitātes un Baltijas Universitātes mācībspēks. Baltijas hercogistes Reģentu padomes loceklis (1918). Latvijas Augstskolas rektors (1922), LU Goda doktors (1930). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gada 25. maijā Rīgā podnieku meistara ģimenē. Viņa tēvs (līdz 1850. gadam viņa uzvārds bija Ļuļļe ) bija ieceļojis Rīgā no Smiltenes, bet mātes patēvs bija Rīgas būvuzņēmējs. 1899. gadā viņš pabeidza Pētera I reālskolu Rīgā un iestājās Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras nodaļā. 1900. gadā viņš sāka līdztekus strādāt Konstantīna Pēkšēna arhitektūras birojā, kur piedalījās Ata Ķeniņa skolas projektēšanā. 1904. gadā Laube devās studiju ceļojumā uz Somiju, kur iepazinās ar tautiskā romantisma stilu. Studiju gados iestājies latviešu studentu korporācijā "Selonija".
1906. gadā Laube ieguva inženiera arhitekta diplomu, bet 1907. gadā viņš izveidoja savu biroju t.s. Romanova bazārā Lāčplēša ielā 70a. Tajā atradās viņa dzīvoklis un būvbirojs, kas drīz kļuva par vienu no lielākajiem Rīgā. 1907. gadā Eižens Laube tika ievēlēts par Rīgas Politehniskā institūta docentu, lasīja lekcijas tēlotājā ģeometrijā, ornamentu mācībā, vēlāk arī arhitektūras formās, kā arī vadīja nodarbības zīmēšanā un arhitektūras projektēšanā. 1909. gadā viņš devās pieredzes gūšanas ceļojumos uz Zviedriju, Dāniju un Vāciju, 1910. gadā uz Vāciju un Franciju. 1909.—1914. gadā Laube bija Rīgas pilsētas Būvvaldes arhitektūras māksliniecisko jautājumu eksperts un žūrijas komisiju loceklis.
Pēc Pirmā pasaules kara sākšanās 1915. gadā Eižens Laube kā Rīgas Politehniskā institūta docents evakuējās uz Maskavu, kur veica zinātniskos pētījumus un uzrakstīja grāmatu "Krāsu un formu loģika" (izdota 1921. gadā). 1917. gadā Laube atgriezās Rīgā un 1917. gada 22. decembrī viņu ievēlēja par provāciskās Vidzemes Zemes padomes locekli. Viņš atsāka darbu 1918. gadā dibinātajā Baltijas Tehniskajā augstskolā. 1918. gada 8. novembrī kopā ar Kārli Moricu Lejiņu, Paulu Lejiņu, Jāni Bisenieku, Andreju Krastkalnu, Konstantīnu Pēkšēnu, Alfrēdu Ģīmi un citiem iesaistījās Baltijas hercogistes Zemes komitejas sastāvā.
1919. gadā viņš piedalījās Latvijas Augstskolas dibināšanā un kļuva par Arhitektūras fakultātes dekānu, 1920. gadā par profesoru. 1922. gadā Laubi uz īsu laiku iecēla par Latvijas Augstskolas rektoru. 1924.—1926. gadā viņš vadīja Latvijas Arhitektu biedrību. 1930. gadā Eiženam Laubem piešķīra arhitektūras goda doktora grādu, pēc tam viņu atkārtoti ievēlēja par LU Arhitektūras fakultātes dekānu (1932—1934, 1938—1940). 1933.—1935. gadā viņš projektēja Ķemeru viesnīcu, 1935.—1939. gadā Rīgas Latviešu biedrības nama pārbūvi, 1935.—1939. gadā Rīgas pils jaunās svētku zāles, vestibila un Triju zvaigžņu torņa projektēšanu. No 1936. gada viņš bija arhitektonisko jautājumu komisijas vadītājs Nacionālās celtniecības komitejā, viņš piedalījās pirmā speciālā arhitektūras žurnāla "Latvijas Architektūra" (1938—1940) izveidošanā. Kaut arī viņš bija amerikāņu 19. gadsimta klasicisma piekritējs, tomēr uzskatīja, ka “internacionālās arhitektūras metodes var kalpot tehniskās arhitektūras jautājumu atrisināšanai, bet ierosinājumi cēlam skaistumam jāmeklē vēsturiskās arhitektūras materiālos”.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Laube tika atcelts no visiem amatiem un Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju. No 1947. gada viņš bija Baltijas universitātes Arhitektūras un inženierzinātņu fakultātes profesors un dekāns (1948—1950) Hamburgā. 1950. gadā Laube pārcēlās uz ASV, kur strādāja arhitektūras projektu birojā Vašingtonas štata Olimpijā. No 1955. gadā viņš dzīvoja Oregonas štata Portlendā, kur nodevās grāmatas "Raksti par arhitektūru" rakstīšanai.
Eižens Laube mira Portlendā 1967. gada 21. jūlijā.
Devums
Rīgā ir vairāk nekā 200 Laubes projektētu namu. Savām celtnēm Laube izmantoja dabiskus materiālus — dažādas krāsas ķieģeļus, vietējās akmens šķirnes, metālu, koku. Laubes namu rotājumiem raksturīgs ziedu un ģeometriski motīvi, neparastas erkera formas ar rievotām piltuvveida pamatnēm un smailiem noslēgumiem, celtnes parasti vērstas uz augšu, izteiktas vertikālās formas. Pēc Pirmā pasaules kara beigām Eižens Laube projektēja arī Nāves salas kauju pieminekli un brāļu kapu pieminekļus Ķemeros un Slokā.
GAZ-A
GAZ-A (ru) ir vidējās klases faetona virsbūves vieglā automašīna. Ford A modeļa licencētā kopija, kā ražošanai aprīkojumu un dokumentāciju padomju valdība 1929. gadā iegādājās no ASV uzņēmuma Ford Motor Company.
GAZ-A ir pirmais padomju masveida konveijera līnijās ražotais automobilis. Automobili ražoja no 1932. līdz 1936. gadam Gorkijas Automobiļu rūpnīcā un no 1933. līdz 1935. gadam Maskavas KIM. Pirmie divi automobiļi tika izlaisti. Pavisam kopā tika saražoti 41917 šī modeļa automobiļi.
Backflow
Backflow bija grupa no Rīgas, kas dibināta 2007.gada sākumā. Tās mūziku var raksturot kā Sietlas grunge maisījumu ar mūsdienu rokmūzikas aktuālākajām tendencēm. Grupā Backflow darbojās Jānis Grants, Raivis Rubenis un Ēriks Lizbovskis.
Vēsture
Backflow tika izveidota 2007 .gada janvārī, kad tobrīd vēl eksistējošās grupas Mary Jane dalībnieki kopā ar bundzinieku no Brazīlijas - Žairu Fernandešu (Jayr Fernandes) izveido jaunu projektu. Pirmsākumi meklējami gan nedaudz agrāk, 2006. gada rudenī, kad pēc 10 gadu pārtraukuma, Fernandešs atgriežas Latvijā, lai pievienotos grupai Mary Jane, kurā viņš kopā ar Rubeni un Lībieti jau bija darbojies laikā no 1995. līdz 1996. gadam. 2006.gada nogalē vēl kā Mary Jane, snieguši vairākus koncertus Latvijā un arī ārpus tās robežām, puiši ir gatavi pārmaiņām un tiek nolemts uzsākt jaunu projektu. 2007.gada janvārī Backflow uzsāk savu darbību.
Pavisam drīz 2007.gada pavasarī tiek uzsākts darbs Rīgas Ierakstu Studijā, kur sadarbībā ar Tāli Timrotu, tiek veikta pirmā ierakstu sesija. Diemžēl ģimenes apstākļu dēļ Fernandešs ir spiests atgriezties dzimtenē un nevar pabeigt ierakstu. Maijā viņa vietu ieņem Ēriks Lizbovskis, kurš pēdējos 2 gadus ir pavadījis Londonā, muzicējot Nohow sastāvā. Ēriks palīdz Backflow pabeigt uzsākto ierakstu un kļūst par pilntiesīgu tās dalībnieku. „Let Me Be Your Star” kļūst par grupas debijas singlu, kas izskan Latvijas radio stacijās un veiksmīgi sevi piesaka garāžas grupu konkursā Soundwave Coca Cola Discovery Tour, kur Backflow gūst uzvaru. Tas grupai ļauj doties uz Krakovu, Polijā, lai uzstātos Starptautiskā popmūzikas festivālā. Pirms tam gan Backflow piedalās Salacgrīvā notiekošājā Positivus AB festivālā, kur tā nokļūst kā Radio SWH raidījumu „Priekšnams” pārstāvošā grupa. Rudenī ar to pašu singlu Backflow piedalās Baltic New Music Chart, kas tobrīd plašāk pazīstams kā Nokia Open Stage. Tur 2007./2008.gada sezonā Backflow kļūst par vienu no 10, Latviju parstāvošajām, jauno mūziķu grupām. 2007.gada nogalē tiek uzsākts darbs pie debijas albuma „Love&Peace” ieraksta. Tas tiek veikts Hodila Records studijā Valmierā. „Love&Peace” dienas gaismu ierauga 2008.gada aprīlī un par albuma pirmo singlu kļūst kompozīcija ar nosaukumu „Time Is Now”, kurai ir pieejama arī videoversija. Singls ir pietiekoši veiksmīgs, jo spēj vairākas nedēļas noturēties dažādos radio un TV topos. Dziesmas videoversija izpelnās MTV Baltics uzmanību, kas vēlāk veicina arī savstarpēju sadarbību, kuras rezultātā Backflow kļūst par pirmo grupu Baltijā, kas MTV mājas lapā ir piedāvājuši savu albumu bezmaksas lejupielādei. Rudenī grupa iekļūst konkursa “Rock Legion” finālā, kur iegūst godpilno 2.vietu un uzvar portālā Delfi rīkotajā klausītāju balsojumā.
1586. gads
1586. gads (MDLXXXVI) ir parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā (pēc Jūlija kalendāra sākās desmit dienas vēlāk, sestdienā).
Bora atoma uzbūves modelis
Bora atoma uzbūves modelis piedāvā vienkāršotu atoma uzbūves novērtējumu. Šo modeli 1915. gadā ieviesa ievērojamais dāņu fiziķis Nīlss Bors. Bora modelis ir pazīstams kā "planetārais modelis". Tajā neitroni un protoni aizņem nelielu platību atoma centrā, ko dēvē par kodolu, bet elektroni riņķo orbītās ap kodolu aptuveni tāpat, kā planētas riņķo ap Sauli.
Bors izmantoja zināšanas par radiāciju, ko izstaro atomi, lai izveidotu no Rezerforda modeļa būtiski atšķirīgu atoma modeli. Bija zināms, ka atomi izstaro tikai noteiktu viļņu garumu gaismu, tāpēc Bors nonāca pie pārsteidzoša secinājuma, ka elektroniem jāriņķo noteiktās orbītās un ka gaisma var tikt izstarota tikai tad, kad elektrons "pārlec" no vienas orbītas uz citu. Abi šie secinājumi bija pretrunā ar klasisko fiziku, kas nebija piešķīrusi orbītām kādus noteiktus lielumus. Boram nācās pieņemt īpašus likumus, kas nesakrita ar klasiskās fizikas apgalvojumiem. Viņš konstatēja, ka šādā sīkā — atomu — mērogā īpaši stabili ir atsevišķi kustību stāvokļi. Šajos stāvokļos riņķojošais elektrons (pretēji elektromagnētisma likumiem) neizstaro enerģiju.
Rūķis (mākslinieku pulciņš)
"Rūķis" bija Pēterburgas Mākslas akadēmijas, Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas un Pēterburgas konservatorijas latviešu studentu pulciņš, ko XIX gs. beigās (ap 1890. gadu) nodibināja Štiglica skolas audzēkņi Riharda Zariņa vadībā. Pulciņā darbojās daudzi mākslinieki, tostarp gleznotāji Jūlijs Jaunkalniņš, Ādams Alksnis, Janis Rozentāls, Vilhelms Purvītis, Johans Valters, Artūrs Baumanis, Kārlis Brencēns, grafiķis Rihards Zariņš, tēlnieki Gustavs Šķilters un Teodors Zaļkalns, lietišķās mākslas pārstāvis Jūlijs Madernieks, mūziķis Emīls Dārziņš. Formāli pulciņš pastāvēja līdz 1910. gadam.
Pulciņa "Rūķis" mērķis bija sagatavot patriotiski noskaņotus, modernus un profesionālus māksliniekus. Viens no tā vadītājiem bija Ādams Alksnis; viņš piederēja pie konservatīvajiem pulciņa biedriem, kuri uzskatīja, ka latviešu māksliniekiem jāataino Latvija, ignorējot modernos mākslas strāvojumus. Daudzi citi pulciņa mākslinieki (piemēram, Janis Rozentāls un Johans Valters) uzskatīja, ka jārada latviska māksla ar mūsdienīgiem paņēmieniem.
"Rūķa" aicinājums veidot tautisku, reālistisku un profesionāli meistarīgu mākslu, mudinājums dzīvot un darboties savas tautas vidū, celt tās kultūru guva atbalsi visā  Ā.Alkšņa paaudzē.
Kā idejiski un mākslinieciski saliedēta grupa "Rūķa" gleznotāji pirmo reizi uzstājās 1896.gadā Rīgā, kad šeit sakarā ar 10. Viskrievijas arheologu kongresu bija noorganizēta Latviešu etnogrāfiskā izstāde. Tajā ar dzimtenes dabai un ļaudim veltītiem darbiem piedalījās Ā.Alksnis, J.Rozentāls, V.Purvītis, J.Valters, A.Baumanis, P.Balodis un S.Birnbaums. Izstāde demonstrēja latviešu nacionālās glezniecības skolas pieteikumu.
Reina (nozīmju atdalīšana)
Reina var būt:
Susāju pagasts
Susāju pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Viļakas pilsētu un Žīguru, Medņevas, Kupravas, Bērzkalnes un Vīksnas pagastiem.
Upes
Bušma, Meirupīte, Sūcene, Tutinova, Vārniene, Vjada.
Ezeri
Nastrovas ezers, Tepenīcas ezers, Viļakas ezers.
Vēsture
1945. gadā Abrenes apriņķa Viļakas pagastā izveidoja Susāju ciema padomi. Susāju ciems ietilpis Viļakas apriņķī (1945-1949) un Abrenes (1949-1959) un Balvu (pēc 1959. gada) rajonos. Susāju ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Viļakas ciemu, 1959. gadā — daļu likvidētā Kupravas ciema. 1974. gadā Kupravai tika piešķirts pilsētciemata statuss un tās teritorija tika atdalīta no Susāju ciema. 1977. gadā daļu Susāju ciema teritorijas pievienoja Vecumu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Susāju pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Viļakas novadā. 2021. gadā Viļakas novadu iekļāva Balvu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Brāslava, Čabatrova, Egļava, Eržepole, Garstērdele, Gailova, Gruzdova, Ilziņi, Irikava, Karigova, Keiši, Klāni, Kravaļi, Krustacelms, Kulpene, Meirova, Mežarija, Mucukalns, Sils, Skockova, Stompaki, Susāji, Svilpova, Tutinova,Tepenīca, Vēdenieši. Pagasta pārvalde atrodas Viļakā.
Stargarda
Stargarda, agrāk Stargarda Ščeciņska (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē. Saldus sadraudzības pilsēta. Ievērojams dzelzceļa mezgls, jo atzarojas līnijas no Ščecinas un Poznaņu un Gdaņsku.
Līdz 1945. gadam vācu Štargarda Pomerānijā (de). 14.—15. gs konkurēja ar Štetīni kā reģiona tirdzniecības centrs. Bija Hanzas savienības pilsēta. Stipri cieta Trīsdesmitgadu karā. Kopš 1701. gada Prūsijas (Vācijas) teritorijā. 1945. gada februārī Stargardas Ščeciņskas apkārtnē notika viens no pēdējiem lielajiem vācu armijas pretuzbrukumiem Austrumu frontē — Operācija "Saulgrieži" (Unternehmen Sonnenwende). Pilsēta smagi izpostīta Otrā pasaules kara laikā, tomēr ir saglabājušies pilsētas aizsardzības mūru un torņu atliekas un ķieģeļu gotikas baznīcas. Pēc 1945. gada tika piešķirta Polijai.
Politiskā līdzdalība
Politiskā līdzdalība ir darbīga piedalīšanās politikā (atšķirībā no vērojošas vai apcerošas piedalīšanās), veidojot valsts varas un pašvaldības institūtus, piedaloties to darbā, izsakot savus priekšlikumus vai pretenzijas attiecībā uz politisko institūtu darbību, piedaloties politisko organizāciju darbā, dažādos politiskos pasākumos (demonstrācijās, mītiņos u.tml.) — kā likumīgos, tā arī ar likumu aizliegtos, izplatot politisko informāciju vai citādi mērķtiecīgi ietekmējot sabiedrības pārvaldīšanu. Tādējādi indivīdi piedalās politiskās dzīves norisēs, izsaka savu viedokli vai attieksmi pret politiskajiem lēmumiem vai to pieņemšanas procesu un tiecas ietekmēt notikumu gaitu. Piedaloties politiskās līdzdalības procesos, var tikt pausts atbalsts valdībai, tās pieņemtajiem lēmumiem, vai arī izteikta neapmierinātība. Politiskā līdzdalība ir attiecināma uz tām aktivitātēm, ko veic indivīdi, lai tieši vai netieši ietekmētu valdības lēmumus, kā arī valdošās amatpersonas un to darbību.
Nīlss Bors
Nīlss Henriks Dāvids Bors (dzimis Kopenhāgenā, miris  Kopenhāgenā) bija ebreju izcelsmes dāņu zinātnieks, kura atklājumi veicināja atoma struktūras un kvantu mehānikas izpratni. 1922. gadā Boram piešķīra Nobela prēmiju fizikā par ieguldījumu atomu struktūras un no tiem izstarotās radiācijas izpētē.
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gadā Kopenhāgenā fizioloģijas profesora Kristiāna Bora un viņa sievas Ellenas, dzimušas Adleres, ģimenē. 1911. gadā Bors ieguva doktora grādu Kopenhāgenas Universitātē. Pēc tam viņš studēja pie Ernesta Rezerforda Mančestrā, Anglijā. Balstoties uz Rezerforda teorijām, Bors 1913. gadā publicēja savu atoma struktūras modeli, kas paredzēja, ka elektroni ap atoma kodolu pārvietojas orbītās un elementa ķīmiskās īpašības lielā mērā nosaka elektronu skaits ārējā orbītā. Tāpat Bors postulēja, ka elektrons varētu no augstākas enerģijas orbītas pārvietoties uz zemāku, atbrīvojot diskrētās enerģijas fotonu. Tas kļuva par kvantu teorijas pamatu.
1916. gadā Bors kļuva par Kopenhāgenas Universitātes profesoru, bet 1920. — jaunizveidotā Teorētiskās fizikas institūta direktoru. Bors deva nozīmīgu ieguldījumu kvantu mehānikas Kopenhāgenas interpretācijas izveidē. Visslavenākais Bora students bija Verners Heizenbergs.
1941. gadā, kad Dāniju okupēja vācu spēki, Kopenhāgenā Boru apmeklēja Heizenbergs, kas viņam pavēstīja par Vācijas atombumbas izveides programmu. Vēlāk Bors devās uz Ameriku, kur piedalījās Manhetenas projekta īstenošanā. Zinātnieks Ričards Fainmens ziņo, ka šajā laikā viņš drošības apsvērumu dēļ bijis zināms kā Nikolass Beikers. Tomēr Bora ieguldījums projektā nebija liels. Pēc kara viņš atgriezās Kopenhāgenā, kur uzstājās par kodolenerģijas izmantošanu mierīgos nolūkos.
London After Midnight diskogrāfija
Ļoti rets promoieraksts, kas izdots kā pielikums pie ziņu izsūtnes The Gashlycrumb. Tas bija pamats albumam Psycho Magnet, saturot dziesmu "HATE!" un "Psycho Magnet" demo versijas.
Mikva
Mikva (he, "vieta, kur pulcējas ūdens", daudzskaitlī — mikvaot) ir īpašs baseins ebrejiem, kurā var ienirt, lai attīrītos. Mikva ir nepieciešama, lai pildītu Jūdaisma likumus par ģimenes tīrību. Šie likumi ir tik svarīgi, ka ebreju kopienai mikva ir jāuzceļ agrāk nekā sinagoga.
2008. gadā sākās mikvas rekonstrukcija Rīgas sinagogā Vecrīgā. Aizputē ieradās Jeruzalemes Mākslas centra eksperti, lai apsekotu un izpētītu Aizputes sinagogu un pirti. Pirts aprises saglabājušās Tebras upes krastā, labi redzamas arī bijušās iekšējas konstrukcijas. Tā ir, iespējams, vienīgā tādā apjomā saglabājusies mikva visā Liepājas rajonā.
Dzemdības
Dzemdības, sauc arī par dzimšanu, ir sarežģīts fizioloģisks process grūtniecības beigās, kura laikā no dzemdes tiek izvadīts jaundzimušais, placenta ar apvalkiem un augļa ūdens. Dzemdības izraisa un to turpmāko gaitu nodrošina centrālā nervu sistēma un dzimumsistēma. Dzemdībām ir trīs periodi: atvēršanās periods, izstumšanas periods un placentas izvadīšanas periods. Dzemdības var būt laicīgas, priekšlaicīgas un pēclaicīgas. Laicīgās dzemdības norisinās laika posmā no grūtniecības 37. pilnas nedēļas līdz 42. nedēļas beigām (260—293 diennaktīm). Ja dzemdību laikā rodas komplikācijas vai kādi citi dzemdību sarežģījumi, tad tiek veikts ķeizargrieziens. Mūsdienās arvien biežāk ķeizargrieziens tiek jau laikus ieplānots, jo jaunās māmiņas nevēlas piedzīvot dzemdību sāpes. Aptuveni 6—8 nedēļas pēc dzemdībām sievietes reproduktīvā sistēma ir atjaunojusies.
Dzemdību ilgums
Normāls dzemdību ilgums var nenozīmīgi mainīties. Ierasti, katras nākamās dzemdības norisinās ātrāk par iepriekšējām.
Atvēršanās periods
Dzemdes kakla atvēršanās notiek ritmisku dzemdes kontrakciju un augļa pūšļa iedarbības rezultātā. Kakla atvēršanās pirmdzemdētājām un atkārtoti dzemdējošām sievietēm notiek dažādi. Pirmdzemdētājām iesākumā dzemdes kakls kļūst plānāks - kakla izlīdzināšanās, kad dzemdes kakls ir izlīdzinājies, tad sākas atvēršanās process. Atkārtoti dzemdējošām sievietēm šie abi procesi norisinās vienlaikus. Kad kakls ir pilnīgi atvēries, kādas dzemdes kontrakcijas kulminācijas brīdī notiek pūšļa plīšana un noplūst priekšējais ūdens, kas sakrājies starp augļa galviņu un augļa pūsli. Agrīna ūdens noplūšana ir nelabvēlīga, jo tad ir paredzamas sausās dzemdības, kas var izraisīt dzemdes dobuma infekcijas briesmas.
Izstumšanas process
Kad atvēršanās periods ir beidzies, tad sākas augļa izstumšanas periods. Augļa izstumšanā piedalās dzemdes kontrakcijas un vēdera preses darbība. Izstumšanas periodā sieviete sāk dzīties, atbalsta kājas, piespiež zodu pie krūts, palielinot spiedienu. Galviņa pakāpeniski virzās uz priekšu un uz leju un dzemdību sāpju laikā sāk parādīties dzimumspraugā. Pauzēs galviņa atiet nedaudz atpakaļ. Pēc galviņas piedzimšanas visai ātri iznāk augļa viduklis un izstumšanas periods noslēdzas. Visgrūtākais un visatbildīgākais dzemdību brīdis ir galviņas piedzimšana.
Placentas izvadīšana periods
Pēc augļa piedzimšanas seko placentas izvadīšanas periods, kad tiek gaidīta placentas spontānā piedzimšana. Šī procesa pieļaujamais ilgums ir 30 minūtes, tad var iejaukties fiziski. Pēc placentas spontānās piedzimšanas tā tiek rūpīgi apskatīta, vai tā ir vesela. Vajadzības gadījumos veic dzemdes dobuma manuālo revīziju un izņem placentāro audu paliekas. Pēc placentas piedzimšanas sieviete paliek dzemdību istabā vēl 2 līdz 3 stundas, jo pastāv asiņošanas iespēja.
Zviedrijas Futbola asociācija
Zviedrijas Futbola Asociācija (SvFF) (zviedru val.: Svenska Fotbollförbundet) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Zviedrijā. Asociācija organizē Zviedrijas Futbola līgu, kā arī atbild par Zviedrijas futbola izlasi. Tās galvenā mītne atrodas Solnā.
Kandavas kartodroms
Kandavas kartodroms ir kartinga trase, kas atrodas Kandavā, Tukuma novadā. Trase uzbūvēta 1972. gadā. 1987. gadā tika atjaunots asfaltbetona segums. 2008. gadā trase tika pilnībā renovēta, pārveidota tās konfigurācija un uzbūvēta atbilstoši starptautiskiem standartiem. Rekonstrukcijas projekta autors ir Hermans Tilke un viņa birojs Tilke GmbH, kurš ir izstrādājis vairāku Formula 1 trašu projektus.
Piltenes fogtu saraksts
Piltenes fogti bija Kurzemes bīskapijas laicīgās pārvaldes un tiesas kungi no 1424. līdz 1583. gadam. Fogti pakļāvās Kurzemes bīskapiem ar sēdekli Piltenē un domkapitulam ar sēdekli Aizputē. Pēc Piltenes apgabala izveides 1585. gadā fogtu funkcijas pārņēma Piltenes landrātu kolēģijas prezidenti (poliski saukti par stārastiem).
Kandavas kartodroms
Apraksts un vēsture
Trase ir 1012 metrus gara, tajā ir 11 pagriezieni. Trim no tiem ir nosaukums: 3.pagrieziens ir nosaukts uzņēmuma "Energoremonts Rīga" vārdā, 10. pagrieziens nosaukts uzņēmuma "Skonto Būve" vārdā, bet 9. pagrieziens — projekta autora Hermana Tilkes vārdā. Trase ir izmantojama abos virzienos. Tajā ir trīs saīsnes, kas ļauj izveidot astoņas dažādas trases konfigurācijas. Swedbank kartodroms ir pirmais Hermana Tilkes projektētais autosporta infrastruktūras objekts Austrumeiropā un Skandināvijā.
Tehniskā informācija
Trases kompleksa kopējā platība ir 4,45 ha, platums 8 m. Autostāvvietas komandām aizņem 8 536 m2 plašu teritoriju. Maksimālais kāpums un kritums trasē ir 5,5%. Maksimālais trases pagrieziena stāvums: 10%. Starta-finiša taisne ir 154 m gara.
Rina
Rina — pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz dienvidrietumiem no Gižicko. Līdz 1945. gadam Reina Austrumprūsijā (Rhein in Ostpreußen) Vācijas (Austrumprūsijas) sastāvā.
Pilsēta veidojusies ap Vācu ordeņa 1337. gadā celto pili, kas saglabājusies līdz mūsdienām un uzcelta senāku prūšu nocietinājumu vietā. Pilsēta nosaukta Reinas upes vārdā. Trīspadsmitgadu kara laikā 1456. gada 1. janvārī pie Rinas tika sakauti zemnieku nemiernieki.
Pēc Otrā pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Rina iekļāvās Polijā, bet vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti.
Mihails Ļermontovs
Mihails Ļermontovs (ru, dzimis Maskavā, miris  Pjatigorskā) bija krievu romantisma rakstnieks.
1901. gadā rakstnieka vārdā nosaukta iela Rīgā.
Dzīve
Ļermontovs dzimis dižciltīgā ģimenē Maskavā. 1817. gadā nomira viņa māte; viņu uzaudzināja vecāmāte lauku īpašumā Penzas tuvumā. No 1830. līdz 1832. gadam Ļermontovs studēja Maskavas universitātē, pēc tam iestājās karaskolā Pēterburgā, kuru pabeidza 1834. gadā kā kornets, uzsākot dienestu leibgvardes huzāru pulkā.
Ļermontovs mira 1841. gada 27. jūlijā divkaujā ar savu dienesta biedru Nikolaju Martinovu.
Literārā darbība
Pusaudža gados tapušajos Ļermontova darbos, piemēram, "Kaukāza gūsteknī" (pārstrādāts Puškina darba sižets) vērojama liela Puškina ietekme, tomēr pakāpeniski Ļermontovs izstrādā pats savu stilu. Ļermontovs spēcīgi ietekmējies arī no angļu romantisma dzejnieka Bairona. Ļermontovs pievērsies gan dzejai, gan prozai, gan dramaturģijai.
Dzīves laikā Ļermontovs publicējis tikai vienu, turklāt visai plānu dzejoļu krājumu, gadu pēc viņa nāves tika izdoti vēl trīs stipri cenzēti sējumi. Viņa dzejas tematika ir visai plaša — no patriotiskas līdz panteistiskai.
Viens no Ļermontova slavenākajiem darbiem ir dramatiskā poēma "Dēmons" (Демон, pirmoreiz pilnībā izdots pēc autora nāves 1857. gadā).
Nozīmīgākais Ļermontova prozas darbs ir romāns "Mūsu laika varonis" (Герой нашего времени, 1840).
Kriss Kolfers
Kristofers Pols "Kriss" Kolfers (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, dziedātājs, producents un rakstnieks.
Kino debitējis ar lomu īsfilmā Russel Fish: The Sausage and Eggs Incident 2009. gadā. Viņš ir pazīstams ar Kērta Hammela lomu Fox seriālā "Radīti skatuvei" (Glee). Par viņa attēlošanu ir saņēmis Zelta globusa balvu kā labākais otrā plāna aktieris, tāpat bijis nominēts Primetime Emmy Award, Ekrāna aktieru ģildes balvai un People's Choice balvai. Žurnāls Time viņu atzina par vienu no simts 2011. gada ietekmīgākajām personām pasaulē.
Groningena (province)
Groningena (nl, nds, fy) ir Nīderlandes province. Austrumos tā robežojas ar Lejassaksiju (Vāciju), dienvidos ar Drenti, bet rietumos ar Frīzlandi. Ziemeļos provinci apskalo Vatu jūra (Ziemeļjūra). Provinces administratīvais centrs ir Groningena. Nereti Groningenas provinci, izņemot Groningenas pilsētu, dēvē par Ommelanden, kas tulkojumā nozīmē "apkārtējās zemes". Groningenā plaši izplatīta ir ne tikai valsts oficiāla valoda nīderlandiešu valoda, bet arī lejassakšu valodas nīderlandiešu dialekts.
Groningenā nozīmīgākās tautsaimniecības nozares ir lauksaimniecība un dabasgāzes iegūšana netālu no Slohterenas.
Sosnoveca
Sosnoveca ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz ziemeķaustrumiem no Katovices. Ietilpst Augšsilēzijas aglomerācijā. Akmeņogļu ieguve. Melnās metalurģijas centrs.
1880. gadā apdzīvotajā vietā notika avārija ogļu šahtā. Gāja bojā apmēram 200 ogļraču. Pilsētas tiesības piešķirtas 1902. gadā apvienojot vairākas senākas apdzīvotas vietas. Otrā pasaules kara laikā pilsēta tika pievienota Vācijai. Tajā tika izveidots ebreju geto.
Sosnoveca ir dziedātāja Jana Kepuras (Jan Kiepura, 1902 - 1966), futbolista Eižena Polanska (Eugen Polanski, 1986 - ) un pianista Vladislava Špīlmana (Władysław Szpilman, 1911 - 2000) dzimtā pilsēta.