cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elšads Gadaševs
Karjera
1993. gada maijā E. Gadaševs aizvadīja četras neoficiālas spēles Latvijas basketbola izlases sastāvā turnīrā Kauņā.
Logo (programmēšanas valoda)
Logo valoda īpaši piemērota pirmsskolas un sākumskolas vecuma bērniem, lai iepazīstinātu viņus ar programmēšanas pamata koncepcijām (rekursijām, paplašināmībām u.c.). Tāpat, Logo nodrošina vidi, kurā bērni var attīstīt savas spriešanas iemaņas un uzdevumu risināšanas prasmes.
Vispārējie dati
Bruņurupuča grafikas līdzekļi ir Logo programmēšanas vides vispazīstamākā daļa.
Logo programmēšanas vides piedāvā programmētājam iebūvēto komandu bibliotēku, interpretatora teksta konsoli un programmu sarakstu, kurā var ievietot instrukcijas jauno funkciju reģistrācijai. Jebkurā Logo programmēšanas vidē ir arī vismaz viens grafisks ekrāns ar vismaz vienu "bruņurupuci".
Logo valodas priekšrocības programmēšanas mācīšanā bērniem
Dažādas Logo realizācijas atbalsta daudzu plūsmu darbību. Logo ir iespēja atdot interpretatoram programmiski izveidotu vārdu sarakstu izpildei.
Logo ir daudz progresīvāks nekā procedūru programmēšanas valodas Basic vai Fortran, kuri parasti tiek izmantoti programmēšanas apmācībā. Tomēr, Logo interpretācijas nesatur pietiekoši labi izstrādātas programmas strādāšanai ar failiem, un šis fakts traucē Logo plašai izplatīšanai, kā īstai programmēšanas valodai.
Sintakse
Logo valodā tiek izmantoti konstantes trijās formās: skaitlis, vārds un saraksts.
Konstantes “saraksts” ierakstīšanai izmanto kvadrātiekavas. Elementus sarakstā atdala ar atstarpēm. Katrs saraksta elements varētu būt gan skaitlis, gan vārds, gan saraksts.
Programmas Logo valodā raksta rindu secībā. Katra rinda veido komandas vai funkcijas izsaukšanu. Logo interpretators lasa programmu no augšas uz lēju, katru rindu lasot no kreisās puses.
Programmas koda piemērs
TO HELLO PRINT [Hello, World!] END
Realizācijas un interpretācija
Logo realizācijām nav vispāratzīta standarta. Kopš izstrādāšanas Logo valoda pastāvīgi attīstās un pilnveidojas, atstājot bez izmaiņām tikai dažus pamatīpatnības. Pašlaik eksistē daudz Logo dialektu, kuri atšķīrās ne tikai ar iebūvēto komandu un funkciju sarakstu, bet arī ar vides interfeisu – Logo Writer, Micro Words, UCBLogo un daudzi citi. Situācija kļūst sarežģītāka bruņurupuču grafikas izplatīšanas dēļ, kuru kļūdaini sauc par Logo.
Logo interpretatori ir pieejami dažādām platformām un operētājsistēmām: Windows, DOS, Linux, Mac OS, Unix u.c. Eksistē arī dažādi Logo-dialekti, kā, piemēram, Object Logo, kurš tika izstrādāts 1986. gadā.
Braiens Harvijs, trīssējumu grāmatas par programmēšanas stilu Logo («Computer Science Logo Style») autors, izstrādāja Berkeley Logo. Daudz aģentu Logo versijas — StarLogo un NetLogo.
Sistēmai Microsoft Windows ir pieejama sistēma MSWLogo, un viņas jaunākā versija FMSLogo kuras tiek plaši izmantotas Lielbritānijas un Austrālijas skolās. ASV skolās izmanto komerciālās realizācijas MicroWorlds Logo un Imagine Logo.
MSWLogo un FMSLogo var izmantot vairākus bruņurupučus un 3D grafiku.
Pustoškas Baterijas kalns
Pustoškas Baterijas kalns ir pilskalns, kas atrodas Latgalē, Krāslavas novada Ezernieku pagasta dienvidos. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.
Tas ir savrups, 10 metrus augsts paugurs ar stāvām nogāzēm, plakuma izmēri — 30 x 15 metri. Pilskalna datējums — vēlais dzelzs laikmets.
Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija
Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija ( jeb saīsināti Eurocontrol) ir 1963. gadā radīta Eiropas lidojumu drošības organizācija.
Primārais Eurocontrol uzdevums ir gaisa satiksmes vadīšana augstumā virs 7500 metriem dalībvalstu gaisa telpā, kā arī ārpus to suverēnajām teritorijām. Līdz ar to suverēno varu pār savu gaisa telpu dalībvalstis ir deleģējušas Eurocontrol. Organizācijā kopumā ir 39 dalībvalstis. Latvija ir dalībvalsts kopš 2011. gada 1. janvāra.
Gapoņenko
Gapoņenko (uk; no personvārda Gapons (Гапо́н)) ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Salamandras
Salamandras, salamandru ģints (Salamandra) ir viena no salamandru dzimtas (Salamandridae) ģintīm, kas apvieno 6 mūsdienās dzīvojošas abinieku sugas, no kurām četras koši plankumainās sugas pieņemts saukt par uguns salamandrām. Šīs ģints sugas sastopamas Eiropā, Ziemeļāfrikā un Āzijas rietumos.
Kopējās īpašības
Salamandru ģints sugu pārstāvji ir samērā lieli, pieaugušie īpatņi ir apmēram 12—30 cm gari. Tēviņi ir nedaudz mazāki nekā mātītes, turklāt to kloākas atvere starp pakaļkājām vairošanās sezonas laikā ir nedaudz uztūkusi. Visām sugām ir žokļa dziedzeri, kas izdala indīgu sekrētu. Izņemot Alpu lielo salamandru (Salamandra lanzai), visām pārējām arī uz muguras ir dubulta indīgo dziedzeru josla, kas stiepjas abās pusēs gar mugurkaulu, sākot no žokļa dziedzeriem un beidzot ar asti. Arī pavēderē ir divas joslas ar dziedzeriem. Atkarībā no sugas šīs grupas salamandrām ir nelielas variācijas astes garumam un tās formai, lai gan kopumā aste ir apmēram vienā garumā ar pārējo ķermeni vai nedaudz īsāka par to, un tās forma ir cilindriska.
Salamandras parasti ir spīdīgi melnas vai ļoti tumši brūnas ar nedaudz gaišāku pavēderi. Uguns salamandrām ir raksturīgi ļoti koši plankumi, kas izceļas uz tumšā fona. Tie var būt dzelteni, oranži vai sarkani, reizēm plankumi ir vairākās krāsās. Visām četrām uguns salamandrām vieta, kur atrodas žokļa dziedzeri, parasti izceļas košā krāsā. Tieši pēc krāsas ir visvieglāk atšķirt salamandru sugas un pasugas, lai gan ķermeņa formai arī ir nozīme.
Ekoloģija
Visām salamandru sugām ir ļoti līdzīgs dzīves veids. Tās ir aktīvas krēslas stundās un naktī. Retos gadījumos kāds indivīds ir aktīvs pēc lietus arī dienas laikā. Mātītes reizēm ir aktīvas dienas laikā vairošanās sezonā. Katram pieaugušajam īpatnim ir sava mājas teritorija, kas ir apmēram 60 m² liela. Salamandra pēc nakts klaiņojumiem vienmēr no rīta atgriežas savā teritorijā. Tēviņi ir samērā teritoriāli un vairošanās sezonas laikā reizēm viens ar otru sakaujas. Salamandras mājo zem kritušiem koku stumbriem un zariem, zem akmeņu krāvumiem, biezā kritušo lapu kaudzē, klinšu spraugās un citās līdzīgās slēptuvēs. Salamandras nedzīvo alās kā ambistomas, bet tās mēdz ierakties sūnās un meža kritalās, īpaši, kad kļūst karsts. Aktivitāte samazinās lielā karstumā un aukstumā.
Pieaugušas salamandras barojas ar dažādiem sauszemes bezmugurkaulniekiem, piemēram, tārpiem, kukaiņiem un to kāpuriem, zirnekļiem un moluskiem. Salamandru kāpuri barojas ar ūdens bezmugurkaulniekiem, piemēram, vēžveidīgajiem un kukaiņiem. Šīs ģints sugām ir garš mūžs, kas nebrīvē var pārsniegt 30 gadus.
Vairošanās
Dienvidos dzīvojošām salamandrām vairošanās sezona ir gada vēsākajos mēnešos, bet izplatības areāla ziemeļos vasaras beigās vai pavasarī. Visas salamandru sugas vairojas ar iekšējo apaugļošanos un mātītes nevis nērš ikrus kā citas salamandru dzimtas sugas, bet gan dzīvdzemdē savus mazuļus — kāpurus. Pirmā attīstības stadija no ikra līdz kāpuram notiek mātītes ķermenī. Kāpurs izšķiļas no ikra dzemdību brīdī. Mātīte kāpurus parasti nērš lēni tekošā ūdenī, kādā nelielā strautā. Izšķilšanās brīdī kāpuri ir 2,5 cm gari un parasti metamorfoze par pieaugušo īpatni notiek, kad tie sasniedz 4—6 cm garumu.
Telpaugs
Telpaugs ir augs, kas tiek audzēts iekštelpās, piemēram, dzīvesvietās un birojos, galvenokārt dekoratīvos nolūkos, taču pētījumi liecina, ka telpaugiem ir arī pozitīva psiholoģiska ietekme. Papildus tam telpaugi palīdz arī iekštelpu gaisa attīrīšanā, jo dažas sugas un ar tām saistītie augsnē mītošie mikrobi samazina iekštelpu gaisa piesārņojumu, absorbējot gaistošos organiskos savienojumus, tostarp benzolu, formaldehīdu un trihloretilēnu. Lai gan šīs piesārņojošās vielas parasti ir toksiskas cilvēkiem, tās augiem un augsnē mītošajiem mikrobiem nekaitē.
Telpaugu kopšana
Telpaugiem var kaitēt gan nepietiekama, gan pārmērīga laistīšana, un dažādām telpaugu sugām nepieciešams atšķirīgs augsnes mitruma līmenis. Brūnas, sakaltušas lapu malas var liecināt, ka augs ir nepietiekami laistīts, lai gan dažiem augiem, piemēram, marantām, tas var nozīmēt, ka augs ir jutīgs pret ūdenī izšķīdinātām minerālvielām. Lapu dzeltēšana var liecināt, ka augs ir pārlaistīts. Lielākajai daļai augu sakņu ilgstoša atrašanās ūdenī bieži noved pie sakņu puves. Dažādiem augiem ir vajadzīgs atšķirīgs gaismas daudzums, dažādos ilgumos. Telpaugus parasti audzē specializētās augsnēs vai kompostos. Labā augsnes maisījumā ir iekļauti augsnes uzlabotāji, lai nodrošinātu augu ar barības vielām, atbalstu, atbilstošu drenāžu un pareizu aerāciju. Lielākā daļa telpaugu augšņu satur kūdras un vermikulīta vai perlīta kombināciju. Augiem ir nepieciešams mēslojums, kas nodrošina augsnē barības vielas, galvenokārt nitrātus, fosfātus un kāliju. Atšķirībā no augiem savvaļā, telpaugu augsnē nevar atjaunoties barības vielas, ja vien augi netiek regulāri mēsloti. Fosfors ir būtisks ziedošiem vai augļu augiem, un kālijs ir būtisks stiprām saknēm un uzlabotai barības vielu uzņemšanai.
Tēvija
Tēvija jeb Tēvzeme, arī Tēvu zeme, ir apzīmējums kādas personas senču apdzīvotai zemei. Tiek lietots kā pretstats dzimtenei, kas var būt arī ārpus tēvijas robežām.
Meņģeles luterāņu baznīca
Meņģeles evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu baznīca Meņģeles pagastā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Baznīca celta 1795. gadā ar Meņģeles muižas īpašnieka Daniela Šēnfogela atbalstu. Ēka kopš pirmsākumiem nav būtiski pārbūvēta: mūra pamatapjoms un koka tornis. Altāris izveidots 19. gadsimta 40. gados, kura centrā izvietota Georga Rūdolfa Kāringa 1864. gadā darinātā altārglezna "Golgāta", kas restaurēta 1987. gadā. 1933. gadā baznīcā izvietotas H. Kolbes būvētās ērģeles.
Laika posmā no 1833. līdz 1834. gadam, baznīcai veikts remonts, 2003. gadā uzlikts jauns skārda jumts. 2017. gadā daļēji veikti grīdas restaurācijas darbi.
Pavasaros un rudeņos, kad Ogres upe pārplūda, draudze netika uz Madlienas baznīcu, un šajos periodos meņģeliešiem savus Mūžībā aizgājušos tuviniekus bija jāpierok Meņģeles zemē, bet kad ūdeņi norimušies, tad bija jāpārapbedī Madlienas kapsētā un jāmaksā līķa naudas Madlienas baznīcai.
1795. gadā ar Meņģeles muižas īpašnieka Šeinfogela palīdzību un atbalstu uzceļ Meņģeles baznīcu ar 200 sēdvietām, kā Madlienas filiālbaznīcu, jo tikai 1935. gadā Meņģeles baznīca tika atdalīta no Madlienas baznīcas un ieguva savu saimniecisko neatkarību.
Meņģeles baznīca ir akmens mūra garenbūve ar poligonālu altārdaļu. Virs galvenās ieejas jumta korē tornis ar vairākām Vidzemes sakrālajām celtnēm raksturīgu barokālu “ķiveri” ar astoņstūra piramīdas noslēgumu. Baznīcas pamatapjoms – mūra, bet tornis – koka. No laukakmeņiem būvētajam pamatapjomam divslīpju jumts, altārgalā – trīsslīpju. Uz celtnes stūriem apmetuma rusti. Garenfasādēs segmentlogailas ar sīkrūšu logiem. 1884. gada 15.septembra “Mājas viesis” (Nr.38) rakstā “Raksts iz Meņģeles draudzes” minēts, ka “Papriekšu viņa bijusi koka, vēlāk koka sienu vietā zem tā paša jumta un torņa tikuse uzcelta mūra. Abos galos atrodas balkons” (domājams, ka te minēti lieveņi, kurus bija izgatavojis tā laika ērģelnieks Fricis Zilbers. Rakstā minēts “Baznīcas iekšpusē bez altāra bildes un pie sienas piekārtajām tāfelītēm ar mirušu familijas uzrakstiem citu greznumu neatradīsi.” (1968. gadā baznīcas izpētē Rundāles pils muzeja speciālisti atrada tornī vairākas epitāfijas un to daļas. Epitāfijas veltītas Vilhelmīnei fon Maidelai, dzimušai fon Šeinfogelei (1788-1868); Rihardam fon Šeinfogelam (1820-1868); Oto Konstantīnam Frīdriham Johanam Fon Šeinfogelam (1867-1869); Meņģeles muižas īpašnieka majora Hermaņa Dāvida fon Šeifogela sievai Katarīnai Beātai fon Šeinfogelei, dzimušai fon Reimersenai (1752-1811). Dažas no šīm epitāfijām vēl ir saglabājušās.
Altāra retabla centrā atrodas Georga Rūdolfa Kāringa (1807-1858) glezna “Golgāta” ( citos avotos nosaukums minēts “Kristus pie krusta”) datēta 1846. gada 13. jūnijā. Valsts nozīmes mākslas piemineklis ar aizsardzības Nr. 4079. 1987. gadā glezna restaurēta.
1926.gadā tornī uzstādīja J.K.Švenna lietu bronzas zvanu. Pašreiz zvanu tornī Bohumā 1930. gadā liets zvans. Meņģeles iedzīvotāja Lidija Mazure reiz stāstīja, ka viņa atcerējusies, ka 20.gs. 50.-jos gados to ar zirgiem, no Baltavas stacijas puses, atvedis tā laika draudzes vecākais Piliens.
Draudzei vēl pieder kauss un patēna, kas ir Valsts nozīmes mākslas piemineklis ar aizsardzības Nr.4080. Tie izgatavoti Begermann firmā 1849. gada martā un šī paša gada augustā Altenwogas (Meņģeles) baznīcai pateicībā un mīlestībā dāvina tirgotājs no Rīgas F.Valters, Meņģeles baznīcas vecākais A.Šnē, fabriku īpašnieki Meņģelē P.F. Šarlovs un A. Greiners, fabrikas īpašnieks Fistēlē (Aderkašos) W.Greiners. Šāds uzraksts vācu valodā izlasāms uz kausa jeb biķera.
Ar 1953. gadu datēts Rīgas lauku iecirkņa prāvesta P.Klepera, Siguldas draudzes mācītāja G.Zālīša un Koknese mācītāja J.Baumaņa iesniegums LPSR MP Arhitektūras lietu pārvaldei par Meņģeles baznīcas ērģeļu pārcelšanu uz Siguldas draudzes baznīcu, pārējo neiebūvēto inventāru uz Koknese draudzes baznīcu. Spriežot pēc esošās situācijas, minēto priekšmetu pārvietošana nav notikusi.
Interesanti pasekot kā 19.gs. veidojusies Meņģeles baznīcas saimnieciskā dzīve. Kā baznīcpriekšnieks te skaitās Šeinfogels, bez kāda oficiāla virsbaznīcpriekšnieka apstiprinājuma, jo viņš vienīgais, kas par baznīcu rūpējas. Baznīcai viņš ziedojis 100 rbļ. lielu obligāciju, kuras % katru gadu pieskaita baznīcas ienākumiem. Uz 1806. gadu skaidrā naudā Meņģeles lādē ir 148 rbļ. 1829. gadā - jau 1185.64 rbļ. Zināms, ka baznīca remontēta 1824. gadā izlietojot 168 rbļ. 1833. gadā Meņģeles baznīcai izdara lielākus remontus, kas izmaksājuši 686 rbļ. Remonti turpinājušies arī nākošajā gadā. Pēdējās ziņas par baznīcas remontu ir 1937. gadā, bet nav minēti ne izlietotie līdzekļi, ne paveiktie darbi.
Atlantijas iela (Rīga)
Atlantijas iela ir iela Rīgas apkaimēs Vecmīlgrāvī un Vecdaugavā. Atlantijas iela sākas krustojumā ar Baltāsbaznīcas ielu un beidzas krustojumā ar Vecāķu prospektu. Pirmo reizi rakstītajos avotos minēta 1948. gadā ar nosaukumu Kapsētas iela. Savu tagadējo nosaukumu Atlantijas iela ieguva 1961. gadā.
Ielu savienojumi
Atlantijas iela ir savienota ar šādām ielām:
Imre Kalmans
Biogrāfija
Dzimis kā Imre Kopšteins ebreju ģimenē Šiofokā (tolaik Austroungārijā), Balatona ezera dienvidu krastā. Sākotnēji Kalmans plānoja kļūt par pianistu, taču agrīnā artrīta dēļ viņš pievērsās kompozīcijai. Mūzikas teoriju un kompozīciju studējis Nacionālajā Ungārijas Karaliskajā mūzikas akadēmijā (toreiz Budapeštas Mūzikas akadēmijā), kur bija Bēlas Bartoka un Zoltāna Kodāja kursa biedrs Hansa Kēslera kursā.
Kalmana agrīnās simfoniskās poēmas Saturnalia un Endre és Johanna tika atzinīgi novērtētas, tomēr netika izdotas. Viņš komponēja arī klaviermūziku un uzrakstīja daudzas dziesmas: dziesmu ciklu pēc Ludviga Jakobovska dzejoļiem un dziesmu krājumu, kas izdots ar nosaukumu Dalai.
Kabarē dziesmu popularitāte Kalmanu rosināja komponēt operetes. Viņa pirmais lielais panākums bija operete Tatárjárás — Ein Herbstmanöver vācu valodā (tulkojumā "Rudens manevri"), kas pirmo reizi tika iestudēta Budapeštas teātrī Lustspieltheater 1908. gada 22. februārī. Pēc tam Kalmans pārcēlās uz Vīni, kur viņš sasniedza pasaules mēroga panākumus ar savām operetēm "Čigānu premjers" (Der Zigeunerprimas, 1912), "Silva. Čardaša karaliene" (Die Csárdásfürstin, 1915), "Grāfiene Marica" (Gräfin Mariza, 1924) un "Cirka princese" (Die Zirkusprinzessin, 1926). Kalmans un Francs Lehārs bija vadošie komponisti Vīnes operetes "sudraba laikmetā" 20. gadsimta pirmajā ceturksnī. Kalmana darbos parādījās gan Vīnes valsis, gan Ungārijas čardašs. Vienlaikus Kalmans bija Džakomo Pučīni sekotājs, bet savās orķestrēšanas metodēs izmantoja Čaikovska mūzikai raksturīgus principus.
Kalmans apprecējās ar aktrisi Veru Mendelsoni, kuras ģimene bija emigrējusi no Krievijas pilsētas Permas. 1929. gadā piedzima Kalmana pirmais bērns Čārlzs Kalmans (1929—2015), kurš vēlāk kļuva par komponistu. Ģimenē piedzima arī divas meitas.
1934. gadā Kalmans saņēma Goda Leģiona ordeni.
Neskatoties uz savu ebreju izcelsmi, viņš bija viens no Ādolfa Hitlera iecienītākajiem komponistiem. Pēc anšlusa viņš noraidīja Hitlera piedāvājumu kļūt par "goda ārieti" un bija spiests vispirms pārcelties uz Parīzi, pēc tam uz ASV, 1940. gadā apmetoties uz dzīvi Kalifornijā. Pēc Kalmana emigrācijas viņa darbu atskaņošana nacistiskajā Vācijā tika aizliegta.
Kalmans 1949. gadā no Ņujorkas emigrēja atpakaļ uz Vīni, bet 1951. gadā pārcēlās uz Parīzi, kur nomira 1953. gada 30. oktobrī. Saskaņā ar testamentu viņš tika apbedīts Vīnes Centrālajā kapsētā. Kalmana pēdējo opereti "Arizonas lēdija" pabeidza viņa dēls Čārlzs Kalmans; pirmizrāde notika 1954. gada janvārī Bernes municipālajā teātrī.
Piemiņa
1958. gadā iznāca biogrāfiska Rietumvācijas filma "Čardaša karalis" (Der Czardas-König) ar Gerhardu Rīdmanu Kalmana lomā. Pēc Kalmana operetēm uzņemtas daudzas filmas. Bijušajā PSRS teritorijā plašu popularitāti guva Kalmana operetes "Cirka princese" ekranizācija filmā "Misters Ikss" (Мистер Икс, 1958) ar igauņu dziedātāju Georgu Otsu galvenajā lomā.
Kalmana kompozīciju no operetes "Monmartras vijolīte" (Das Veilchen vom Montmartre, 1930) kā himnu izmanto gan Islandes nacionālā futbola, gan handbola izlases līdzjutēji.
Kalmana vārdā nosaukts asteroīds 4992 Kálmán.
Lūši (ciems)
Lūši ir ciems Talsu novada Abavas pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā pie autoceļa V1300 5 km no pagasta centra Valgales, 27 km no novada centra Talsiem un 111 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Zīles skolas.
Kārlis XV
Kārlis XV (sv); dzimis, miris ) bija Zviedrijas un Norvēģijas karalis no 1859. gada līdz nāvei 1872. gadā.
Pirmais Zviedrijā dzimušais Bernadotu karalis. Karaļa Oskara I vecākais dēls. Pirms valdīšanas no 1857. gada - reģents tēva slimības dēļ. Kārļa XV valdīšanas laikā valstī notika būtiskas likumdošanas reformas - tika pieņemti jauni likumi par pašvaldībām (1862. gadā), par baznīcu (1863. gadā), krimināllikums (1864. gadā). 1866. gadā notika riksdāga reforma. Atbalstīja Skandināvijas vienotību, tomēr 1864. gada Dāņu-prūšu karā saglabāja neitralitāti. Pēc Kārļa XV nāves troni mantoja Kārļa brālis Oskars II.
Pīters Klārks
Pīters Hjū Klārks (en; Londona —  Kornvola) bija Lielbritānijas FIDE meistars šahā un starptautiskais lielmeistars korespondencšahā (1980). FIDE starptautiskais arbitrs (1976).
Biogrāfija
Šahu sācis spēlēt sešu gadu vecumā. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Londonas zēnu šaha čempionātā (1950, 1951). Daudzkārtējais Lielbritānijas šaha čempionātu dalībnieks, kuros piecas reizes ierindojies 2. vietā. Kopš 1959. gada strādājis par šaha žurnālistu laikrakstā Sunday Times un žurnālā British Chess Magazine. Pazīstams kā biogrāfisku grāmatu par Mihailu Tālu (1961) un Tigranu Petrosjanu (1964) autors. Pateicoties labām krievu valodas zināšanām 1958. gadā tulkojis grāmatu par Vasiliju Smislovu, bet 1963. gadā grāmatu Simts padomju šaha miniatūras (en).
Pārstāvējis Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Jaudzemi (Rožupes pagasts)
Jaudzemi ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 174 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Jaudzemu karjers.
Cisji
Imperatore atraitne Cisji (zh, ; dzimusi, mirusi ) bija mandžūru imperatore Ķīnā no 1898. gada, tomēr reālā vara Ķīnā viņai piederēja 47 gadus no 1861. gada līdz savai nāvei 1908. gadā. Bija precējusies ar Ķīnas imperatoru Sjaņfenu. No 1861. līdz 1873. gadam un no 1875. līdz 1889. gadam bija reģente. 1898. gadā koncentrējusi varu savās rokās pēc galma apvērsuma.
Mazvirbi
Mazvirbi ir ciems Talsu novada Abavas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā rietumos no autoceļa V1402 9,5 km no pagasta centra Valgales, 22 km no novada centra Talsiem un 111 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Mazvirbu (Klein-Wirben, Klein-Wirbeln) muižas centru.
Pudeļdeguna delfīni
Pudeļdeguna delfīni jeb afalīnas (Tursiops) ir viena no delfīnu dzimtas (Delphinidae) ģintīm, kas saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Vēl nesenā pagātnē uzskatīja, ka ģintī ir tikai viena suga — pudeļdeguna delfīns (Tursiops truncatus). Tā kā šīs ģints delfīni visa gada garumā uzturas krasta tuvumā, tie ir vieni no visbiežāk sastopamajiem un labāk pazīstamajiem delfīniem pasaulē. Pudeļdeguna delfīni ir arī vieni no populārākajiem delfīniem nebrīvē un tos plaši izmanto delfīnu atrakciju parkos visā pasaulē. Tie mājo siltos un mērenos ūdeņos Atlantijas, Indijas un Klusajā okeānā.
Izskats un īpašības
Pudeļdeguna delfīni ir samērā liela auguma delfīni, ar kompaktu, spēcīgu augumu un samērā īsu, tomēr labi nodalītu no galvas, izteiktu purna daļu, kas ir apmēram 8 cm gara. Savu nosaukumu šie delfīni ieguvuši, pateicoties purna līdzībai ar vecā stila džina pudeles kakliņu. Muguras spura ir gara un sirpjveidīga, atrodas apmēram muguras vidusdaļā. Pudeļdeguna delfīni var būt dažāda trumšuma pelēkos toņos, sākot ar gaiši pelēkiem īpatņiem un beidzot ar gandrīz melniem delfīniem. To vēderi ir balti, reizēm ar rozīgu toni.
Pudeļdeguna delfīni ir ļoti draudzīgi un komunikabli (dzīvo grupās, līdz 30 īpatņiem ), savstarpēji sazinoties gan ar dažādām skaņām (svilpieniem, klakšķiem un spiedzieniem), gan ķermeņa valodu (ar lēcieniem, spuru un astes sišanu pa ūdens virsmu, žokļu klabināšanu, u.c.). Tie ir atlētiski un enerģiski un spēj lēkt ārpus ūdens 6 metru augstumā. Pudeļdeguna delfīniem ir spēcīgi attīstīts eholokācijas orgāns, ko sauc par meloni un kas atrodas pieres daļā. Delfīns peldot nepārtraukti izdod klikšķošas skaņas, tās atstarojas pret dažādiem šķēršļiem okeānā un atgriežoties tiek uztvertas ar meloni, sniedzot informāciju par telpu apkārt dzīvniekam. Delfīns spēj noteikt attālumu līdz šķērslim, šķēršļa formu, lielumu, ja šķērslis pārvietojas, tā ātrumu un tā mainīgo atrašanās vietu telpā. Pudeļdeguna delfīniem ir arī ļoti laba dzirde. Zinātnieki uzskata, ka delfīni skaņu uztver ar apakšžokli, pēc tam to novadot uz iekšējo ausi. Dzīves ilgums var pārsniegt 40 gadu vecumu.
Atšķirības starp sugām
Salīdzinot ar pudeļdeguna delfīnu, Indijas okeāna pudeļdeguna delfīnam ir slaidāks, garāks purns, dažos gadījumos tam ir vairāk zobu. Tā eholokācijas orgāns — melone — pieres daļā ir mazāka, līdz ar to galva kopumā izskatās mazāka. Arī tā ķermenis ir slaidāks, smalkāks, bet muguras spura garāka un pie pamatnes platāka. Salīdzinoši Austrālijas pudeļdeguna delfīnam ir atšķirīga ķermeņa krāsa. Tam var izdalīt trīs izteiktas krāsu joslas: tumši pelēka mugura, gaiši pelēki sāni un krēmīgi balts vēders. Turklāt balta ir arī sejas apakšējā daļa, bet gaiši pelēkie sāni beidzas pie dzīvnieka pleciem. Pārējām sugām tumši pelēkā krāsa uz muguras plūstošāk kļūst par balto krāsu uz vēdera. Austrālijas pudeļdeguna delfīnam ir plata astes spura, liela, apaļa galva un īsāks purns kā citiem pudeļdeguna delfīniem.
Mstislavs Rostislavičs (Drosmīgais)
Mstislavs Rostislavičs (Drosmīgais) (ru, ap 1143-1180) bija Novgorodas kņazs no 1179. līdz 1180. gadam. Līdz tam bija Belgorodas (1161—1163, 1167—1171) un Smoļenskas kņazs (1175—1177).
1180. gadā Novgorodas kņazs Mstislavs Rostislavičs iebruka Ugaunijā un Tālavā.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1043. gadu Smoļenskas kņaza Rostislava ģimenē. Nosaukts vectēva Mstislava Vladimiroviča vārdā, kas bija Novgorodas kņazs (1088—1117), vēlāk Kijivas lielkņazs (1125—1132). Arī viņa tēvs atkārtoti bija Kijivas lielkņazs (1154—1155, 1159—1161, 1161—1167), šajā laikā Mstislavu iecēla par Belgorodas kņazu (1161—1163, 1167—1171). 1168. gadā viņš piedalījās karagājienā pret polovciešiem, 1169. gadā piedalījās senkrievu kņazu savstarpējās cīņās Andreja Bogoļubska pusē, bet 1174.—1175. gadā Mstislava un Jaropolka Rostislaviču pusē cīņās par varu Vladimiras-Suzdaļas kņazistē.
Vēlāk bija Smoļenskas kņazs (1175—1177), bet 1179. gadā tika izvēlēts par Novgorodas kņazu. Jau tā paša gada nogalē viņš vadīja karagājienu pret pagāniem uz Čudu zemi (Ugauniju, Sakalu un Tālavu?), kurā piedalījušies ap 20 tūkstoši karavīru. Tālāk viņš devās (cauri Jersikai?) karagājienā uz Polocku, kas tolaik atradās Smoļenskas kņazu pakļautībā, tomēr viņu apturēja Smoļenskas karaspēks viņa brāļadēla Mstislava Romanoviča vadībā. Miris 1180. gada 14. jūnijā Novgorodā, apglabāts Sv. Sofijas katedrālē. Viņa dēli bija Novgorodas kņazs Mstislavs Mstislavičs un Pleskavas kņazs Vladimirs Mstislavičs, kas turpināja Novgorodas ekspansiju ugauņu un letgaļu zemēs.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ādažu novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ādažu novadā.
Deniss Glušakovs
Deniss Glušakovs (ru, dzimis Millerovā, Krievijā) ir krievu futbolists, Krievijas Premjerlīgas kluba FK Himki un Krievijas futbola izlases spēlētājs. Spēlē pussarga pozīcijā.
Dzimis Millerovas pilsētā Rostovas apgabalā. Pēc sava tēvoča, bijušā futbolista Valērija Glušakova ieteikuma 1998. gadā sācis trenēties Maskavas CSKA sporta skolā, vēlāk pārgājis uz kluba Nika jauniešu komandu. Kopš 2007. gada Maskavas klubā Lokomotiv, kas Glušakovu uz laiku izīrēja Rostovas un Irkutskas klubiem. Kopš 2013. gada - Maskavas Spartak sastāvā.
Glušakovs spēlējis Krievijas U-21 izlasē. Pieaugušo izlasē debitējis 2011. gada martā pārbaudes spēlē pret Kataru. Spēlējis 2012. un 2016. gada Eiropas čempionāta finālturnīros, kā arī 2014. gada Pasaules kausa finālturnīrā.
Sasniegumi
Spartak Moscow
Aleksandrs Hrisafs
Aleksandrs Hrisafs (gr) bija grieķu peldētājs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Hojana
<mapframe text="Hojana" width=290 height=290 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q36160" } Hojana (vi) jeb Faifo ir vēsturiska ostas pilsēta Vjetnamas centrālajā daļā uz dienvidaustrumiem no Danangas. 1999. gadā Hojanas vecpilsētu iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Pilsēta bija ievērojama Vjetnamas ostas pilsēta no 5. līdz 19. gadsimtam. Viens no pazīstamākajiem pilsētas simboliem ir t.s. Japāņu tilts (Chùa Cầu). Pilsētas vecā arhitektūra ir īpatnējs vietējo (čamu un vjetnamiešu), kā arī ārvalstu (japāņu, ķīniešu un eiropiešu) celtniecības tradīciju sakausējums.
Kote
Šri Džajavardanapūra Kote ir Šrilankas administratīvā galvaspilsēta. Kote atrodas Rietumu provincē, uz austrumiem no Šrilankas komerciālās galvaspilsētas Kolombo un būtībā ir šīs pilsētas piepilsēta. 2001. gadā pilsētā dzīvoja 116 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem 87% ir singāļi, 6% — tamili, bet 7% — citu etnisko grupu pārstāvji.
Binde (pilsēta)
Binde (de) ir pilsēta Herfordes distriktā, Detmoldas reģionā, Ziemeļreinā-Vestfālenē, Vācijā. Tā atrodas starp Osnabriku (rietumos), Hannoveri (austrumos) un Bīlefeldi (dienvidos).
Romualds Kalsons
Romualds Kalsons (dzimis Rīgā) ir latviešu komponists.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā daiļkrāsotāja ģimenē. Bērnību pavadījis Jelgavā, pēc kara ar ģimeni pārcēlies uz dzīvi Rīgā. 1955. gadā beidzis Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolas Kordiriģēšanas nodaļu, 1960. gadā — Latvijas konservatorijas Kompozīcijas fakultātes Ādolfa Skultes klasi, 1971. gadā — Jāzepa Lindberga simfoniskā orķestra diriģēšanas klasi.
Strādājis Latvijas Radio, bijis mūzikas raidījumu skaņu režisors laikā no 1957. līdz 1973. gadam. 1961. gadā kļuvis par Latvijas Komponistu savienības biedru. 1973. gadā sācis strādāt Latvijas konservatorijā (tagad — Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija). Desmit gadus no 1991. līdz 2001. gadam Kalsons bijis Komponistu katedras vadītājs.
Kalsons sarakstījis četras simfonijas, koncertu klavierēm un orķestrim, klavieru skaņdarbu ciklu, operu "Pazudušais dēls" (1996; ar Ojāra Vācieša libretu pēc Rūdolfa Blaumaņa lugas motīviem) un citus darbus. Rakstījis arī mūziku filmām. 1978. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, 1986. gadā — Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. 1996. gadā saņēmis Lielo Mūzikas balvu par operu "Pazudušais dēls". 2018. gadā saņēma Lielo Mūzikas balvu par mūža ieguldījumu.
Meža iela (Rīga)
Meža iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Meža iela sākas krustojumā ar Daugavgrīvas ielu un Balasta dambi un beidzas krustojumā ar Slokas ielu. Kopējais ielas garums ir 450 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Meža ielā ir pārsvarā īres namu apbūve, arī vairākas sabiedriskas celtnes. Ielas daļa pēc krustojuma ar Nometņu ielu izbūvēta vien daļēji un funkcionē tikai kā brauktuve.
Meža ielā atrodas izglītības iestāžu komplekss, kurā ietilpst Rīgas Starptautiskā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskola (Meža ielā 3) Rīgas Tehniskās universitātes administrācija (Meža ielā 1 k-1) un Datorzinātnes un informācijas tehnoloģijas fakultāte (Daugavgrīvas ielā 2). Šeit ir arī divi dievnami: Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca (Meža ielā 2) un Latvijas Apvienotā metodistu baznīca (Meža ielā 14).
Vēsture
Meža iela ir viena no vecākajām ielām Āgenskalnā, veidojusies kā paralēls ceļš Kalnciema ielai no Daugavas pārceltuvēm. Senāk saukta par Āgenskalna Augsto dambi (ap 1764. gadu). Tagadējo nosaukumu ieguvusi 1861. gadā.
Ielu savienojumi
Meža iela ir savienota ar šādām ielām:
Jaudzemi (Sakstagala pagasts)
Jaudzemi ir ciems Sakstagala pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 230 km attālumā no Rīgas.
Aivars Krūmiņš
Aivars Krūmiņš (1941) ir latviešu komponists un trompetists.
Greifsvaldes līcis
Greifsvaldes līcis (de) ir sekls jūras līcis Baltijas jūras dienvidos Vācijas piekrastē, daļa no lielākā Pomerānijas līča. Izvietojies starp Rīgenes salu ziemeļos un Pomerānijas krastu dienvidos. Rīgeni no kontinenta atdalošais Štrālzunds rietumos to savieno ar Beltu jūru. Lielākā pilsēta krastā ir Greifsvalde. Populāra ūdenssporta (burāšanas) un atpūtas vieta.
Aivars Krūmiņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1941. gada 9. septembrī. Mācījās Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolas trompetes klasē. Studēja Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijas trompetes klasē, līdztekus spēlēja Ivara Vīgnera džeza kvintetā un Raimonda Paula džeza kvartetā. Pēc studiju beigām 1967. gadā sāka strādāt Latvijas Filharmonijas Rīgas estrādes orķestrī, pēc Raimonda Paula aiziešanas no REO Aivars Krūmiņš kļuva par tā muzikālo un māksliniecisko vadītāju. Spēlēja arī Latvijas Nacionālajā simfoniskajā orķestrī.
Inna Gapoņenko
Inna Gapoņenko (uk, pazīstama arī kā Janovska (uk) vai Gapoņenko-Janovska; dzimusi Hersonā) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (1995).
Aivars Krūmiņš
Dzīvesgājums
1974. gadā kļuva par pūtēju orķestra "Rīga" trompešu grupas koncertmeistaru. Līdz 1978. gadam studēja Latvijas Valsts konservatorijas kompozīcijas nodaļā, ko nepabeidza. Strādā par trompetes spēles skolotāju Pāvula Jurjāna Mūzikas skolā un Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā.
Inna Gapoņenko
Biogrāfija
1990. gadā Fondulakā (Viskonsina, ASV) kļuvusi par Pasaules junioru šaha vicečempioni U14 vecuma grupā. 1995. gadā Kišiņevā Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā ieņēmusi 12. vietu. 2000. gadā dalījusi pirmo vietu starptautiskā šaha turnīrā Rodevišā. 2001. gadā Maskavā Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas iekļuvusi 2. kārtā, kur zaudējusi Alisai Maričai. 2002. gadā Antaljā kļuvusi par Eiropas sieviešu čempionāta uzvarētāju ātrajā šahā. 2008. gadā kļuvusi par Ukrainas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Jekaterinu Kovaļevsku, bet 2. kārtā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Irinai Krušai. 2019. gada aprīlī Antaljā dalījusi 1.-5. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm, taču pēc papildu rādītājiem palikusi 4. vietā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1995. gadā Gapoņenko piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM), bet 2002. gadā - starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Gazprom
Atklātā akciju sabiedrība Gazprom (ru) ir Krievijas enerģētikas uzņēmums, kas nodarbojas ar dabasgāzes, gāzes kondensāta un naftas izpēti, iegūšanu, transportēšanu, uzglabāšanu, pārstrādi, kā arī siltuma un elektroenerģijas ražošanu. Galvenais birojs atrodas Maskavā.
Gazprom ir lielākais uzņēmums Krievijā, kas arī ir lielākā gāzes kompānija pasaulē. Tam pieder visplašākā gāze pārvades sistēma (160 000 km cauruļvadu). Saskaņā ar Forbes Global 2000 (2013. gada dati) sarakstu, Gazprom ienākumu ziņā ieņem 17. vietu starp pasaules uzņēmumiem. Saskaņā ar Forbes reitingu, Gazprom 2011. gadā bija ienesīgākais uzņēmums pasaules ekonomikā. Līdz 2013. gada beigām Gazprom bija absolūts Krievijas dabasgāzes eksporta monopolists. Pēc 2013. gada decembra Gazprom tika atstātas monopoltiesības eksportēt cauruļvadu gāzi, bet uz sašķidrinātās gāzes eksportu vairs nav monopoltiesību.
Aizsākumi
19. gadsimta sākumā Krievijas Impērijā no akmeņoglēm sāka iegūt deggāzi. Padomju Savienībā gāzes industrija tika aizsākta Otrā pasaules kara laikā — 1943. gadā. Gāzes rūpniecības nozari centralizēja 1965. gadā, kad izveidoja Gāzes rūpniecības ministriju, kura bija atbildīga par gāzes atradņu meklēšanu, gāzes ražošanu, piegādi un pārdošanu. Lielu dabasgāzes atradņu atrašana 1970. — 1980. gados Sibīrijā, Urālos un Volgas reģionos padarīja Padomju Savienību par vienu no lielākajām gāzes ieguves valstīm pasaulē.
1989. gada augustā PSRS Ministru padomes Gāzes rūpniecības ministriju pārveidoja par valsts gāzes ražošanas koncernu Gazprom. Par šī uzņēmuma vadītāju kļuva Viktors Černomirdins.
Pēc PSRS sabrukuma
Pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā Gazprom īpašumus sadalīja starp NVS valstīm. Līdz 1992. gada vasarai (vaučeru privatizācijas sākumam) Krievijas Federācijai šajā uzņēmumā piederēja 100% akciju. Krievijas prezidents Boriss Jeļcins parakstīja rīkojumu par valsts koncerna Gazprom pārveidošanu par akciju sabiedrību, un Ministru Padome apstiprināja šo rīkojumu.
Ūdrāju pilskalns
Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš. Tas ir apmēram 50 metrus augsts paugurs, plakuma izmēri — 35 x 22 metri. Sānu nogāzēs — divu līmeņu terases. Pilskalna datējums — vēlais dzelzs laikmets.
Gazprom
Pēc PSRS sabrukuma
1992. gada 14. decembrī Boriss Jeļcins iecēla Viktoru Černomirdinu par Krievijas Federācijas Valdības priekšsēdētāju, kas veicināja Gazprom politiskās ietekmes palielināšanos. 1993. gadā sākās akciju sabiedrības Gazprom privatizācija. 1994. gadā jau 33% Gazprom akciju bija pārdotas par privatizācijas vaučeriem (maksāšanas līdzekļi, kas tika izdalīti pilsoņiem dalībai valsts uzņēmumu privatizācijā). 15% akciju izdalīja darbiniekiem, bet 40% paturēja valsts. Tikai nelielu daļu no akcijām piedāvāja ārzemju kapitāla tirgū. 1996. gadā uzņēmums Londonā pārdeva 1% akciju globālā depozitārija kvīšu veidā, bet 1997. gadā — obligācijas 2,5 miljardu dolāru vērtībā. Būdams Krievijas Federācijas Valdības priekšsēdētājs, Viktors Černomirdins nodrošināja, ka Gazprom saņēma ievērojamas nodokļu priekšrocības, valsts ieņēmumi no Gazprom dividendēs bija nelieli. 1998. gada 23. martā Boriss Jeļcins atcēla Viktoru Černomirdinu no amata. Tajā pašā laikā valsts no Gazprom pieprasīja atmaksāt nodokļu parādus vairāku miljonu dolāru vērtībā. Pēc tam, kad nodokļu policija sāka konfiscēt Gazprom piederošo mantu, uzņēmums bija spiests samaksāt nodokļus un noslēdza gadu ar zaudējumiem.
No 2001. līdz 2003. gadam Vladimirs Putins aktīvi reformēja Gazprom vadību. Šīm reformām aktīvi palīdzēja bijušais Krievijas finanšu ministru Boriss Fjodorovs un Hermitage Capital Management direktors Viljams Brovders. Uzņēmuma štābs ir Maskavā.
Jaunākie notikumi
2004. gadā valdība palielināja savu daļu Gazprom akcijās līdz vairāk nekā 50%, iegādājoties trūkstošo daļu akciju. 2005. gadā Gazprom veica pirmās sašķidrinātās dabasgāzes piegādes ASV. 2005. gada 9. decembrī Valsts domē ar 355 balsīm "par" un 80 balsīm "pret" trešajā lasījumā pieņēma grozījumus likumā "par Krievijas Federācijas apgādi ar dabasgāzi", kuru mērķis bija liberalizēt Gazprom tirgus akciju daļas. Sakarā ar likumos pieņemtajām izmaiņām, valstij vajadzēja piederēt ne mazāk kā 50% akciju, ārvalstu pilsoņiem un uzņēmumiem — vairāk nekā 20% Gazprom tirgus akciju.
2006. gadā Gazprom veica pirmās sašķidrinātās dabasgāzes piegādes Apvienotajā Karalistē, Japānā un Dienvidkorejā. Decembrī Gazprom, Shell, Mitsui un Mitsubishi parakstīja protokolu par iekļaušanos Gazprom projektā Sahalin-2, dibinot kopuzņēmumu Sakhalin Energy Investment Company, kurā Gazprom piederēja nedaudz vairāk par 50 % kapitāldaļu, Shell — 27,5 %, Mitsui — 12,5%, bet Mitsubishi — 10%. Par dalību Sakhalin Energy Gazprom bija jāmaksā kopumā 7,45 miljardi USD. Decembrī Gazprom parakstīja līgumu ar Bulgāriju, kas bartera maksājumus par Krievijas gāzes tranzītu uz Turciju, Grieķiju un Maķedoniju nomainīja ar lēnu pāreju uz tirgus cenu — Krievijas gāzes cenu Bulgārijā paaugstināja (laikaposmā no 2007. — 2012. gadam) no 91$ līdz 245$ par 1000 kubikmetru gāzes.
2007. gada februāra sākumā Gazprom noslēdza vienošanos ar Sibīrijas ogļu un enerģētikas kompāniju, parakstot nodomu protokolu, saskaņā ar kuru šie uzņēmumi 2007. gada pirmajā pusē izveidoja kopuzņēmumu, kas nodrošina ogļu un elektroenerģijas aktīvus. Šajā gadā šis uzņēmums iekļuva ikgadējajā pasaules cienījamāko uzņēmumu TOP 100 (100. vietā) 2007. gadā Gazprom izstrādāja projektu Baltijas LNG.
2008. gada maijā, Gazprom apsteidza China Mobile un General Electric un kļuva par trešo uzņēmumu pasaulē pēc tirgus kapitalizācijas. 9. jūnijā paziņoja par Gazprom un Sibīrijas ogļu un enerģētikas kompānijas aktīvu apvienošanas atteikumu. Maksimālo uzņēmuma vērtību sasniedza 2008. gada maijā. Uzņēmuma vadītājs Aleksejs Millers paziņoja, ka uzņēmuma vērtība 7—8 gadu laikā palielināsies no 365,1 miljardiem līdz triljonam dolāru, tomēr globālās finanšu krīzes dēļ tā paša gada rudenī uzņēmuma vērtība samazinājās līdz 77 miljardiem ASV dolāru.
2009. gadā Sahalīnā sāk darboties pirmā krievu sašķidrinātās dabasgāzes ražotne. 2009. gada 23. septembrī Gazprom pabeidza darījumu par 51% akciju iepirkumu no uzņēmuma Sever energiya. Kopējā darījuma vērtība bija 1,3 miljardi dolāru. 2009. gada 30. oktobrī Gazprom valdes priekšēdētājs Aleksejs Millers parakstīja sertifikātu par aktīvu apmaiņas darījuma slēgšanu. 2011. gadā Gazprom pabeidza gāzesvada Sahalīna—Habarovska—Vladivostoka izbūvi. 2011. gada novembrī Gazprom kļuva par Beltransgaz 100 % akciju īpašnieku, tādējādi iegūstot pilnu kontroli pār gāzes transportēšanu caur Baltkrievijas teritoriju uz Rietumiem.
2012. gada oktobrī ekspluatācijā nodeva gāzes cauruļvadu līniju Nord Stream. Tajā pašā mēnesī Gazprom ekspluatācijā nodeva vienu no lielākajiem gāzes atradnēm — Bovaņenkovas atradni. Tā paša gada rudenī Krievijas valdība pirmo reizi atzina ekonomiskus draudus gazes tirgus ietvaros. Dažas dienas vēlāk Gazprom paziņoja par jauna produkta — degakmens eļļas izstrādi un ražošanu.
2013. gada 12. jūlijā Gazprom Nīderlandē izveidoja korporatīvu Gazprom Holding Cooperatie U.A., kurā tika iekļautas vairums Gazprom meitas kompāniju. Šāda apvienošanās forma ļāva uzņēmumam saņemt papildu dividendes bez papildus nodokļu samaksas. 2014. gada maijā Gazprom un Ķīnas kompānija SNRS parakstīja līgumu par gāzes piegādi uz 30 gadiem par 400 miljardiem ASV dolāru.
Uzņēmuma īpašnieki
Uz 2015. gada 31. janvāri: Valsts Federālā īpašuma aģentūra (56,373%), Rosneftegaz (16,74%), Rosgazifikatsiya (0,889%), Citi reģistrētie īpašnieki (23,043%).
Akciju kontrole uzņēmumā
E.ON Ruhrgas (meitasuzņēmums E.ON) kontrolē 6,43% akciju, Ališers Usmanovs — 1,5% akciju, Nafta-Moskva — 4,5%, Inteko — aptuveni 1%, Deutsche UFG — aptuveni 3%. Gazprom akcionāri ir arī tās priekšsēdētājs Aleksejs Millers (0,0027%), kā arī augstākā līmeņa vadītājs Aleksandrs Ananenkovs (0,002%), Andrejs Petrovs (0,004%). Valstij pieder 73% Gazprom akciju. Saskaņā ar saistīto personu sarakstu Gazprom 2005. gada 31. decembrī tās filiālēm pieder 7,79% akciju, no kurām Gazfond bilance — 3,16%, Gazprombank — 1,1%, Nafta-Moskva — 5,3%, E.ON Ruhrgas kontrolē 6,5%, klienti Deutsche Bank un UFG kontrolē vairāk nekā 3%, fonds Vostok Nafta — 1,3%.
Patlaban Gazprom ir lielākais uzņēmums Krievijā. Uzņēmuma vērtība izauga no 2001. gada 1. septembra 7,5 miljardiem dolāru līdz 2008. gada 8. maijam — 347,6 miljardiem dolāru, bet 2008. gada 9. septembrī uzņēmuma vērtība samazinājās līdz 191,76 miljardiem dolāru.
Uzņēmuma pārvalde
Gazprom augstākā pārvaldes institūcija ir akcionāru padome. Akcionāru padome ir tieši pakļauta direktoru padomei un valdei, kurai uzņēmumā ir izpildvaras funkcija. {{columns |width=450px
Direktoru padome
Direktoru padomes sastāvs:
Valdes locekļi
}}
Nodaļas
Nodalas ir Gazprom struktūrvienības, kas tieši atskaitās valdei. Lielākā daļa nodaļu vadītāju ir direktoru padomē vai uzņēmuma valdē:
Resursu uzglabāšana
Pēc DeGolyer & MacNaughton novērtējuma 2005. gada beigās Gazprom gāzes krājumi bija 27,3 triljoni m³, gāzes kondensāta — 690,5 miljoni tonnu, bet naftas krājumi — 299,5 miljoni tonnu. Šie krājumi bija par 10% lielāki, nekā iepriekšējā, 2004. gada sezonā. 2011. gadā Gazprom piederēja 18,3% no visas pasaules dabasgāzes krājumiem, bet 2007. gadā šis rādītājs sasniedza 16,5%. Gazprom dabas gāzes resursi 2011. gadā sasniedza rekordlielu līmeni — 720 miljardu kubikmetru.
Resursu ieguve
Uz 2007. gada augustu Gazprom ieguva 84,7% no Krievijas gāzes un ap 20% no pasaules gāzes, bet 2011. gadā — 76,5% Krievijas gāzes un 14,5% pasaules gāzes. 2011. gada 31. decembrī Gazprom krājumos bija 35 triljoni m³ A+B+C1 klašu dabasgāzes, 1,8 miljardi tonnu naftas, 1,4 miljardi tonnu gāzes kondensāta. 2011. gadā Gazprom ieguva 513 miljardu m³ dabasgāzes, 2010. gadā — 508,6 miljardu m³, 2009. gadā — 461,5 miljardu m³, 2008. gadā 549,7 miljardu m³. Gāzes kondensāta ieguve 2010. gadā sastādīja 11,3 miljardu tonnu, 2009. gadā 10,1 miljardu tonnu, 2008. gadā 10,9 miljardus tonnu.
Transporta infrastruktūra
Gazprom pieder vienotā Krievijas gāzes padeves sistēma, kas ietver 156,9 tūkstošus kilometru gāzesvadu, 6,1 tūkstotis kilometru kondensatoru produktu cauruļvadu, 268 kompresoru stacijas ar kopējo jaudu 44,8 miljoni kW, 24 pazemes gāzes krātuves, 6 gāzes un gāzes kondensāta apstrādes kompleksus.
Pārstrādes uzņēmumi
Gazprom pieder četras gāzes kondensāta stabilizācijas un pārstrādes rūpnīcas, kas iekļaujas uzņēmumos Gazprom dobyča Astrahaņn', Gazprom Orenburg Gazprom pererabotka. 2005. gadā tika iegūtas 11,5 miljardi tonnu gāzes kondensāta (divas trešdaļas no visas Krievijas iegūtā).
Produktu realizācija
Gazprom gadā saražo 8% no Krievijas IKP un gandrīz pilnībā apmierina visu bijušās Padomju Savienības republiku pieprasījumu pēc gāzes. 2004. gadā Gazprom bija vienīgais gāzes piegādātājs Bosnijai un Hercegovinai, Igaunijai, Lietuvai, Latvijai, Moldovai, Somijai. Gazprom Bulgārijai piegādā 97% gāzes, 67% — Turcijai, 65% — Austrijai, 45% — Vācijai, 27% — Itālijai un 25% — Francijai. Kopumā 2010. gadā Gazprom Eiropai piegādāja 24% gāzes no kopējā gāzes patēriņa (2008. gadā — gandrīz 29%, 2000. gadā — 39%). Lielākie Krievijas gāzes importētāji 2005. gadā: Ukraina — vairāk nekā 50 miljardi m³, Vācija — 39,9 miljardi m³, Itālija — 21,9 miljardi m³, Francija — 13,2 miljardi m³.
Pētnieciskā darbība
Galvenā zinātniskā Gazprom bāze ir Gazprom VNIIGAZ institūts, kas izveidots 1948. gadā un atrodas Maskavas piepilsētā Razvilkā. Institūta teritorijā atrodas spēcīgs tehnoloģiskais sakaru mezgls, kā arī eksperimentālās ražošanas mezgls Pilot Plant VNIGAZ. Gazprom pieder 100% Gazprom VNIIGAZ.
Darbības rādītāji
Kopējais dabasgāzes pārdošanas apjoms 2010. gadā sasniedza 495,6 miljardus m³, (2009. gadā — 478,5 miljardu m³), tostarp Krievijas Federācijā — 277,3 miljardus m³ (2009. gadā — 273,5 miljardus m³), bijušajās Padomju Savienības republikās — 70,2 miljardus m³ (2009. gadā — 56,7 miljardus m³), citās valstīs — 148,1 miljards m³ (2009. gadā — 148,3 miljardus m³) 2011. gadā Gazprom pārdeva un ārvalstīm 150 miljardu m³ dabasgāzes, bet uz Baltijas reģiona valstīm — 71 miljardu m³. Uzņēmumā nodarbināto cilvēku skaits: 2003. gadā — ap 300 tūkstošiem, 2006. gadā — 432 tūkstoši, 2008. gadā — 397,3 tūkstošus. 2011. gadā uzņēmumā nodarbinātos skaits sasniedza 400 tūkstošus, no kuriem:
Uzņēmuma peļņa 2012. gadā sasniedza 4764,4 miljardus rubļu (2011. gadā — 4637,1 miljardu rubļu, 2010. gadā 3597,1 miljardu rubļu, 2009. gadā 2991 miljardu rubļu), pamatdarbības peļņa 2012. gadā — 1289,2 miljardus rubļu (2011. gadā 1656,8 miljardus rubļu,2010. gadā — 1113,8 miljardus rubļu, 2009. gadā — 856,9 miljardus rubļu), tīrā peļņa 2012. gadā — 1210,6 miljardus rubļu (2011. gadā — 1342,4 miljardus rubļu, 2010. gadā — 998,0 miljardus rubļu, 2009. gadā — 793,8 miljardus rubļu)
Gazprom aktīvi
=== Krievija ===
{{columns |width=450px
Zviedrija
}}
Gazprom attiecības ar kaimiņvalstīm
1993. gada februārī Gazprom pārtrauca gāzes piegādi Ukrainai par rēķinu neapmaksāšanu. Gāzes piegādes ierobežojums turpinājās diennakti. Tajā mirklī Ukrainas parāds par dabasgāzi sasniedza 138 miljardus rubļu. Kā atbildi uz gāzes piegādes ierobežojumu Ukrainas valdība paziņoja, ka noslēgs tranzīta gāzesvadus, pa kuriem plūst Krievijas gāze uz Rietumeiropu, bet 1994. gada martā Krievija atjaunoja gāzes piegādi Ukrainai. Tajā laikā Ukrainas parāds par gāzi jau pārsniedza 1 triljonu rubļu. 10. martā Ukrainas un Krievijas sarunās tika nolemts turpināt gāzes piegādi Ukrainai pret Ukrainas valdības iesniegtu parāda atmaksas grafiku. Kaut arī grafiks netika iesniegts, politisku iemeslu dēļ, Ukrainai netika atvienota gāzes padeve. 1994. gada martā dēļ 220 miljonu dolāru lielā parāda Gazprom uz pusi samazināja gāzes piegādes apjomu Moldovai, bet 11. novembrī pilnībā pārtrauca gāzes piegādi. Vienojoties par Moldovas gāzes cauruļvadu pārdošanu Krievijai, gāzes padeve Moldovai tika atjaunota. 2000. gada 25. februārī Moldovai atkal tika pārtraukta gāzes piegāde, jo Moldova no 15 miljoniem dolāru bija samaksājusi tikai trešdaļu, bet 26. februāri gāzes padeve tika atjaunota, jo Moldovas valdība solīja apmaksāt parādu.
Apvainojumi konkurences likuma pārkāpšanā
2011. gada septembrī Eiropas Komisija veica kratīšanu vairākos Gazprom meitas uzņēmumu birojos, kas darbojas Eiropas enerģētikas tirgū, uz aizdomu pamata par vairāku Eiropas konkurences likumu pārkāpšanu. Pēc gada, 2012. gada septembrī, Gazprom kļuva par atbildētāju Eiropas Komisijas pretmonopola izmeklēšanā uz aizdomu pamata par konkurences ierobežošanu tirgos Centrāleiropā un Austrumeiropā.
Bakers
Bakers var būt:
Frištāka
Frištāka (cz) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Zlīnas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1356. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. 1841. gadā gandrīz pilnīgi nodega ugunsgrēkā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.