cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karolingu renesanse
Māksla
Celtniecība ieguva jaunu attīstības pakāpi. Ēkas no mūra, bet ar līmenisko pārsegumu pārsvarā no koka.
Glezniecības raksturošanai nozīmi iegūst manuskripti. Karolingu posma grāmatas lielākoties bija reliģiska satura, dievkalpojumu vajadzībām. Attīstību noteica galma aristokrātijas aprindu ideoloģija un gaume, tāpēc visuzskatāmāk tā parādās grāmatās, kas izgatavotas imperatora un karaļu pašu vajadzībām, vai dāvājuši klosteriem. Šajās miniatūrās ir dekoratīvi grezni meklējumi, spilgtums, dominē guašas tehnika, daudz lietots zelts, bieži pergaments viscaur noklāts ar purpuru. Visbiežāk attēloti evaņģēlisti. Bieži vien evaņģēliju sākumā ievietotas kanonu tabulas, tie ir paralēli stabiņi, kas norāda uz evaņģēliju nodaļām un pantiem.
Mākslas skolu veidi
Izšķir vairākas skolas — pēc formu daudzveidības, sevišķi ornamentikas jomā.
1. Adas rokraksta skola, jeb Godeskalka skola. Svarīgi divi evaņģēliji, viens kas pēc Kārļa Lielā pasūtījuma, otrs kas izgatavots kādai klostera priekšniecei Adai. šai skolai raksturīga mierīga, nosvērta kompozīcijas uzbūve un apaļoti plastisks tēlu traktējums. Evaņģēlisti parasti sēž tronī, ar grāmatu un spalvu rokā, iegrimuši apcerē vai radošas domas pārņemti. Lietotas smagnējas, dekoratīvas burtu zīmes, izmantots zelts un purpurs. Vēlāk iezīmējas zināma tēlu monumentalitāte. Piemērs “Kristus tornī”
2. Reimsas skola cieši saistīta ar vēlīnā antīkā posma paraugiem. Pie šīs skolas pieder “Kārļa Lielā Evaņģēlijs” un “Āhenas evaņģēlijs”. Evaņģēlisti ģērbušies baltās togās, mierīgās pozās uz ainavas fona, kurā jūtams telpas un gaisa dziļums. Par antīko tradīciju spēcīgo ietekmi liecina reālie tēli un liegais gleznojums. Vēl arī “Utrehtas psalmu grāmata”(ap 820.g.), kuras zīmējumiem piemīt skicveida raksturs, zīmēts tikai ar spalvu un attēlo dažādus lauku darbus, kaujas, medības, dzīru un citas ainas. katram psalmam sava ilustrācija, kas sniedz tēlainu interpretāciju. vēl līdz tam neredzēts tīri grafisks miniatūras tips. Pie šīs skolas vēl pieskaitāms Ebo izgatavotais evaņģēlijs (816. — 835.) Atšķirībā no citiem, Ebo evaņģēlijā evaņģēlisti dīvaina nemiera pilni. Acis plati ieplestas, tērps pland, vibrējoša, nemierīga līnija, kas ir arī Utrehtas psalmu grāmatai. 3. Tūras skola. Divos skriptorijos — Tūras Sv. Mārtiņa klosterī un Marmutjē abatijā. Raksturīgākās iezīmes ir ornamentālais rotājums, kas domājams, radies tiešā monumentālās mākslas izstrādajumu ietekmē un kāpināta tēlainība — kā nelielas glezniņas ar sīki izstrādātu sižetu un līdzsvarotu kompozīciju. Liela uzmanība veltīta vēsturisko personu — valdnieku, karaļu, portretiskās līdzības attēlojumam. Bija specializējusies Bībeles tekstu pārrakstīšanā un ilustrēšanā. Pazīstamas grāmatas — Lotāra evaņģēlijs un “Kārļa Plikgalvja Bībele”. Lotārs, Kārļa Lielā mazdēls, attēlots sēžot greznā, ar krāšņu audumu drapētā tronī, ietinies togā, kopā ar 2 sardzes vīriem. Skatiens vērsts tālē. “Kārļa Plikgalvja Bībelē” attēlots valdnieks 44 cm augstā ilustrācijā, tā k ir daudzfigūru kompozīcija, kur attēlota svinīga ceremoniāla aina, kā valdniekam pasniedz Bībeli (Sv. Mārtiņa klostera abats Vivjēns) Kārlis Plikgalvis sēž tronī, tāpat kā Romas imperators, apkārt lokveidā grupējas galminieki, sardze, augstākie garīdzniecības pārstāvji. Ļoti reāls attēlojums, iezīmējot tipiskos vaibstus.
Nogrādas meģe
Nogrādas meģe ( ungāru: Nógrád megye ), ir Ungārijas meģe valsts ziemeļos. Tā robežojas ar Peštas meģi, Hevešas meģi un Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģi, kā arī Slovākiju. Meģes administratīvais centrs ir Šalgatorjāna. Tā ir mazākā Ungārijas meģe pēc iedzīvotāju skaita un otra mazākā pēc platības.
Peštas meģe
Peštas meģe jeb Pešta (hu) ir Ungārijas meģe, kas atrodas centrālajā Ungārijā. Cauri meģei tek Donava. Meģes administratīvais centrs ir valsts galvaspilsēta Budapešta.
Peštas meģe robežojas ar Slovākiju un ar Nogrādas, Hevešas, Jāsas-Naģkunas-Solnokas, Fejēras, Komāromas-Estergomas un Bāčas-Kiškunas meģēm.
Voroņins
Voroņins (ru, no personvārda Vorons (Ворон) ar nozīmi „krauklis”; sieviešu dzimtē Voroņina (Воро́нина)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Derlija arābu zirgs
Derlija arābu zirgs (1700. - 1730.) bija viens no trijiem ērzeļiem - ciltstēviem, no kuriem izveidoja Anglijas tīrasiņu šķirni. Otri divi bija Godolfīna arābu zirgs un Baierlija turku zirgs.
Iridium
Iridium var būt:
Derlija arābu zirgs
Derlija arābu zirgs uzauga pie Fedan beduīniem Sīrijā. Šeiham Mirza II piederēja bērs viengadīgs kumeļš, kas piesaistīja Halebas pilsētas britu vēstnieka Tomasa Derlija uzmanību. Lai varētu iegādāties viengadīgo kumeļu, Derlijs nosūtīja šeiham 300 zelta sovrinus. Šeihs pārdomāja un lauza vienošanos, atsakot Derlijam "savu labāko kumeļu". Tad Derlijs sarunāja angļu jūrniekus, kas tam palīdzēja zirgu izzagt un izvest uz Angliju. Tomēr lielākā daļa vēsturisko avotu liecina, ka zirgs ir izvests legāli. Derlija arābu zirgs ieradās Anglijā 1704. gadā.
Tomass Derlijs kumeļu bija pircis savam tēvam Ričardam Derlijam. 1703. gadā Derlijs nosūtīja uz Aldbihollu Jorkšīrā savam brālim Džonam vēstuli, pastāstot faktu, ka viņš ir nopircis jaunu kumeļu, kas nākot no ļoti slavenas, tīras un ļoti ātras arābu zirgu cilts līnijas, un tā vārds ir Mannika (Vārds saistās ar vienu no arābu zirgu līnijām, ko sauc "Muniqui", kas nozīmē "ātrie skrējēji"). Kumeļš esot bērs ar baltu zīmi sejas garumā. Vēl Derlijs raksta, ka kumeļu viņš nosūtot ar saviem uzticamiem draugiem un ka viņš cerot, ka jaunais zirgs patikšot, jo šeit (Sīrijā) tas tiekot vērtēts ļoti augstu.
Derlija arābs kļuva par Aldbihollas staļļu vaislas ērzeli no 1706. gada līdz 1719. gadam. Ērzelis mira 1730. gadā. Ir zināms, ka ērzelis ir aplecis salīdzinoši maz ķēves, kas nav piederējušas Derlija namam. Neskatoties uz to, ka ērzelim ir bijuši salīdzinoši maz kumeļu, tas ir devis slavenus tīrasiņu zirgu čempionus un vairākas sacīkšu leģendas, kā Eklipse, Flaiing Čailder un citi. Visi Derlija ērzeļa pēcnācēji izcēlās ar skaistumu un spēku. Nesenie ģenētiskie pētījumi, analizējot Y hromosomu, ir atklājuši interesantu faktu, ka 95% tīrasiņu zirgu pa tēva līniju ir Derlija pēcnācēji. Lai gan analizējot kopējo pēctecību, skaitot gan ērzeļus, gan ķēves, Derlija arābu zirga pēcnācēji ir 6,5%.
Viktors Šulcs
Viktors Šulcs (Victor Schultz; Narvā —  Rēzeknē) bija Latvijas Bruņoto spēku kapteinis, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris.
Biogrāfija
Pirmajā pasaules karā piedalījās kaujās pret vāciešiem (1916.–1917. g.) un austriešiem (1916. g.), Latvijas atbrīvošanas karā kaujās pret bermontiešiem (1919. g.) un pret lieliniekiem (no 1919. g. 31. decembra līdz 1920. g. 11. augustam). Otrā pasaules karā cīnījies Latviešu leģionā.
Kontroles-filtrācijas nometnes Kutaisi pilsētā 1945.–1946. gadā.
Pulkstenis
Mehāniskie pulksteņi
Pirmie mehāniskie pulksteņi ar zobratiem tika izgudroti 10. gadsimtā. Kā enerģijas avots iesākumā tika izmantots ūdens, vēlāk, kad tika izgudrots svārsta mehānisms — atsvari. Pulksteņu mehānismi bija lieli, tos praktiski nebija iespējams pārvietot un tādēļ tie tika iebūvēti ēkās un torņos. Torņu pulksteņiem bija tikai stundu rādītājs.
1675. gadā Kristiāns Heigenss un Roberts Huks izgudroja spirālatsperi, kas ļāva kontrolēt balansa rata svārstību ātrumu. Šis izgudrojums palielināja pulksteņu precizitāti un ļāva samazināt pulksteņa mehānisma izmērus.
18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā tika veikti gandrīz visi nozīmīgākie atklājumi pulksteņu jomā - minūšu atkārtotājs, turbijons u.c. Džona Harisona radītais jūras hronometrs pārbaužu laikā 10 nedēļu laikā spēja nodrošināt 5 sekunžu kļūdu.
19. gadsimta beigās parādījās pirmie rokaspulksteņi, kas bija pārveidoti kabatas pulksteņi. Pirmā Pasaules kara laikā rokaspulksteņi ieguva popularitāti karavīru vidū, jo nodrošināja daudz ērtāku laika saskatīšanu.
Mehāniskos pulksteņus iedala pēc spirālatsperes uzvilkšanas veida - automātiskajos un ar rokas uzvilkšanu.
Elektroniskie pulksteņi
Elektroniskajos pulksteņos kā enerģijas avots tiek izmantota elektrība.
Pirmie pulksteņi, kas izmantoja elektrostatiku un magnētismu, tika radīti 19. gadsimta sākumā.
1927. gadā tika radīti pirmie pulksteņi, kas izmantoja kvarca oscilatoru. Pirmās iekārtas bija ļoti lielas, kas ierobežoja to praktisko izmantošanu sadzīvē. 1969. gadā Seiko izgatavoja pirmo kvarca rokaspulksteni Astron.
Pulksteņiem ar kvarca oscilatoru ir salīdzinoši augstāka precizitāte nekā mehāniskajiem pulksteņiem un to izgatavošanas cena ir daudzkārt zemāka. Tas veicināja šādu pulksteņu ļoti strauju izplatību.
Atriebēji: Ultrona laikmets
"Atriebēji: Ultrona laikmets" (en) ir 2015. gada amerikāņu supervaroņu filma, kuras režisors ir Džošs Vedons. Filma ir balstīta uz Marvel Comics supervaroņu komandu "Atriebēji". Tā ir Marvel Cinematic Universe vienpadsmitā daļa un turpinājums 2011. gada filmai "Atriebēji". Filmā Tonija Starka radītais mākslīgais intelekts Ultrons kļūst ļauns, un "Atriebēji" viņu mēģina apturēt.
Galvenās lomas filmā atveido Roberts Daunijs (Tonijs Starks jeb Dzelzs vīrs), Kriss Evanss (Kapteinis Amerika), Marks Rafalo (Halks), Kriss Hemsvorts (Tors), Skārleta Johansone (Melnā atraitne), Džeremijs Renners (Vanagacs) un Semjuels Džeksons (Niks Furijs).
Filmas pirmizrāde notika Dolby teātrī Holivudā, ASV. Kinoteātros tiek izrādīta kopš, kad tika sākta filmas izrādīšana 11 valstīs. Šī ir 12. visu laiku ienesīgākā filma.
Rokasbirze
Rokasbirze ir ciems Dienvidkurzemes novada Aizputes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Aizputes pilsētas rietumu pierobežā pie autoceļa P112, 38 km no novada centra Grobiņas un 182 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc Otra pasaules kara pie Aizputes pagasta valdes. Rokasbirzē atrodas pagasta administrācija ("Krustceļos"), saieta nams "Rokasbirze", pamatskola, bibliotēka. Ciemā atrodas vēstures piemineklis Kaujas vieta "Rokas birzs", saukts Bleķa Miķelis.
2xBBM
2xBBM (Bizbizmārītes un Bigbīta mācekļi) bija Latvijas roka grupa, kas atskaņoja Imanta Kalniņa dziesmas.
Grupa izveidojās 1969. gadā kā Liepājas pilsētas ansamblis. Grupa izpildīja Imanta Kalniņa sacerētas dziesmas ("Dziesma par melno aroniju", "Septiņas skumjas zvaigznes", "Smilšu rausis", "Dziesmiņa, dziedama pusčetros no rīta", "Dziesma par to gadījumu ar Džordano Bruno", "Jautrā dziesmiņa", "Laiks ir beigt", kā arī tautasdziesmas apdare "Aiz kalniņa dūmi kūp"), instrumentālus skaņdarbus, kā arī atsevišķas kompozīcijas no The Beatles repertuāra. 1970. gadā grupa uzvarēja festivālā Liepājas dzintars. Pēc aptuveni gadu ilgas pastāvēšanas, kuras laikā tika sniegti aptuveni 30 koncerti, grupa tika izformēta no Padomju varas puses, kā oficiālo ieganstu minot "finanšu disciplīnas pārkāpumus", ko grupas līderis Imants Kalniņš noliedz.
Grupa spēlēja arī dziesmas, kuras I. Kalniņš bija sarakstījis Rīgas Kinostudijas mākslas filmai "Elpojiet dziļi" (1967). Gan šīs, gan arī citas dziesmas vēlāk nonāca grupas "Menuets" repertuārā, kā arī tās albumā "Dzeguzes balss" (1979).
Oriģinālizpildījumā "2xBBM" dziesmas saglabājušās tikai dažos ļoti retos un sliktas kvalitātes koncertierakstos. 2005. gadā izdotajā dziesmu izlasē "Latviešu populārās mūzikas klasika. Septiņdesmitie". ir iekļauta dziesma "Smilšu rausis" "2xBBM" izpildījumā, savukārt 2006. gada izlasē "Latviešu populārās mūzikas klasika. Septiņdesmitie. 2" — dziesma "Nes savu nesamo". "Dziesma par melno aroniju" grupas "2xBBM" izpildījumā iekļauta filmā "Kriminālās ekselences fonds" (2018).
Baraņas meģe
Baraņas meģe (hu) ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība valsts dienvidos. Atrodas Dienvidpārdonavas reģionā pie Horvātijas robežas. Meģes dienvidu robeža ir Dravas upe, bet austrumu — Donava. Meģes administratīvais centrs ir Pēča. Ziemeļrietumos tā robežojas ar Šomoģas meģi, ziemeļaustrumos ar Tolnas meģi, austrumos ar Bāčas-Kiškunas meģi, bet dienvidos ar Horvātiju. Nacionālā sastāva ziņā Baraņas meģe ir procentuāli visraibākā visā Ungārijā.
Administratīvais iedalījums
Meģē ir 11 apriņķi - Pēča, Bojas apriņķis, Heģhātas apriņķis, Komlo apriņķis, Mohāčas apriņķis, Pēčas apriņķis, Pēčvāradas apriņķis, Sentlērincas apriņķis, Sigetvāras apriņķis, Šeljes apriņķis, Šiklošas apriņķis.
Pilsētas
Meģē ir 14 pilsētas: Treknrakstā - pilsētas ar apriņķa tiesībām.
2008. gada Brazīlijas Grand Prix
2008. gada Brazīlijas Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kura norisinājās no līdz  Interlagušas sacīkšu trasē. Šī bija 18. un pēdējā 2008. gada F-1 sezonas sacīkste.
Sacīkstē uzvarēja mājinieks Ferrari pilots Felipe Masa, kurš startēja no pirmās starta vietas (pole-position). Otrais finišēja spāņu pilots Fernando Alonso, kurš pārstāv Renault komandu, kā trešais finišēja Masas komandas biedrs soms Kimi Reikenens.
Anods
Anods (no, anodos — ‘augšupceļš’) ir dažādu elektrisku ierīču pozitīvais pols vai arī elektriskās strāvas vai sprieguma avota pols ar pozitīvu potenciālu attiecībā pret katodu - otru polu. Elektrolīzes procesos (šķīdumu vai kausējumu elektroķīmiskā sadalīšanā) anods ir pozitīvais elektrods, uz tā notiek oksidēšanās.
Galvaniskajā elementā, kas strāvu nevis patērē, bet rada, anods ir negatīvais elektrods.
1977.—1978. gada NBA sezona
1977.—1978. gada Nacionālās basketbola asociācijas sezona bija 32. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 22 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Vašingtonas "Bullets" spēlētāji, kas septiņu spēļu finālsērijā pieveica Sietlas "SuperSonics" ar 4—3. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Bils Voltons ("Trail Blazers"), par finālsērijas vērtīgāko tika atzīts Vess Anselds ("Bullets"), savukārt Džordžs Džervins ("Spurs") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
1977. gada NBA drafts notika, tajā Milvoki "Bucks" ar pirmo numuru izvēlējās Kentu Bensonu. 28. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Omni Coliseum arēnā Atlantā, Džordžijā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 133—125. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Bufalo "Braves" spēlētājs Rendijs Smits.
Pēc konferencēm
Piezīmes
Helmno
Helmno (pl), vēsturiski arī Kulma (de) ir Polijas pilsēta Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Grudzjondzas pie Vislas upes. Kulmas zemes (ziemia chełmińska, Kulmerland) vēsturiskā galvaspilsēta. Pilsētā labi saglabājusies vecpilsēta ar aizsardzības mūriem.
Vēsture
Pirmoreiz rakstos minēta 1065. gadā. Kulmai vairākkārt uzbruka prūši. Lai pasargātos no prūšu uzbrukumiem, 1226. gadā Mazovijas kņazs Mazovijas Konrāds uzaicināja Vācu ordeņa brāļus uz Kulmas zemi un Kulma kļuva par vienu no krustnešu galvenajiem atbalsta punktiem cīņā pret prūšiem. 1233. gada 28. decembrī Hermanis Balke un Hermanis no Zalcas tai piešķīra pilsētas tiesības ar Magdeburgas tiesību pārveidotu formu. Šīs pilsētu tiesību veids jeb t. s. Kulmas tiesības bija paraugs vairāk kā 200 citu pilsētu (arī Varšavas, Kēnigsbergas un Klaipēdas) pilsētu tiesību likumam. Vēsturisks bīskapijas centrs. Pilsēta strauji attīstījās kā Hanzas savienības locekle.
Līdz 1466. gadam Kulma bija Vācu ordeņa valsts sastāvā, līdz Trīspadsmitgadu kara rezultātā iekļāvās poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. 16. gadsimta pirmajā pusē Kulmas bīskaps bija Tīdemans Gīze — Nikolaja Kopernika tuvs draugs, ar kura gādību Nirnbergā tika nodrukāts Kopernika galvenais darbs De revolutionibus orbium coelestium (Par debess sfēru griešanos). 1772. gadā, pēc Polijas Pirmās dalīšanas, Kulma iekļāvās Prūsijā. 17. gadsimta sākumā pilsētā jaunības dienas pavadīja vācu filozofs Makss Štirners. No 1807. līdz 1815. gadam tā bija Varšavas hercogistē. No 1816. līdz 1818. gadam vietējā karaskolā mācījās nākamais Prūsijas ministru prezidents Albrehts fon Rons.
Pēc Pirmā pasaules kara, 1920. gadā iekļāvās jaunajā Polijas valstī. Vēsturiski pilsētas iedzīvotāju sastāvs bijis jaukts (vācu/poļu), tomēr pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti.
Cilvēki
Helmno (Kulmā) dzimuši:
Katods
Katods (el — 'lejupceļš, atgriešanās') ir dažādu elektrisku ierīču negatīvais pols vai arī elektriskās strāvas vai sprieguma avota pols ar negatīvu potenciālu attiecībā pret anodu — otru polu. Elektrolīzes procesos (šķīdumu vai kausējumu elektroķīmiskā sadalīšanā) katods ir negatīvais elektrods, uz tā notiek metālu reducēšanās.
Galvaniskajā elementā, kas strāvu nevis patērē, bet rada, katods ir pozitīvais elektrods.
Radiolampu katodi
Elektronu lampu katodi tiek pārklāti ar sastāvu, kas augstā temperatūrā viegli izstaro brīvus elektronus, pamatojoties uz termoelektronu emisijas parādību. Pirmo radiolampu katodus izgatavoja no volframa, tāpat kā apgaismošanas spuldzēm. Vēlāk atklāja, ka efektīvāki ir ar torija plānu kārtiņu pārklāti katodi (torētie katodi). Vislabākā emisija ir ar sārmu un sārmzemju metālu oksīdiem pārklātiem katodiem (lieto arī tīru bārija oksīdu, bet pārsvarā izmanto bārija, kalcija un stroncija oksīdu maisījumu). Torētos katodus izmanto jaudīgās ģeneratorlampās, bet volframa katodus joprojām lieto rentgenlampās un citās augstsprieguma ierīcēs.
Autoceļš A11 (Latvija)
A11 autoceļš Liepāja—Lietuvas robeža (Rucava) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas savieno Liepāju ar Lietuvas robežu pie Rucavas. Autoceļa kopgarums ir 58,9 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.
Vēsture
2015. gada 9. martā, konkursā par A11 posma Nīca-Rucava (21,9-45,0) segas rekonstrukciju, ar līgucmenu 12 494 348 EUR uzvarēja SIA "Binders".
2021. gadā VSIA "Latvijas valsts ceļi" izsludināja iepirkumu par būvprojektu izstrādi un autoruzraudzību 15 kilometru garam gājēju-velosipēdistu ceļam no Liepājas līdz Nīcai.
Līveni
Vēsture
Par dzimtas aizsācēju tiek uzskatīts Turaidas zemes līvu vecākais un "gandrīz ķēniņš" Kaupo. Pēc lēņu grāmatām Līvenu sencis Gerardus Līvo 1269. gadā un viņa dēls (la) Johannes 1292. gadā bija Rīgas arhibīskapa vasaļi. 1389. gadā Hinke Līvs (Hincke Live) ieguva īpašumā Parmeles muižu Sāmsalas-Vīkas bīskapijā (tagad Liivi Lēnes apriņķī), kas viņa pēcnācējiem piederēja līdz 1694. gadam. Zināms, ka 15. gadsimtā dzīvojušajam Līdekem Līvam (Lüdeke Live) bija divi dēli — Jirgens un Johans, kas kļuva par divu dzimtas zaru ciltstēviem. Johana Līva (miris 1501. gadā) pēcteči bija vairāku Vidzemes dižciltīgo dzimtu (tai skaitā Līvenu) dibinātāji. Tās pašas dzimtas piederīgie bija arī vēlākie baroni un grāfi Ungerni-Šternbergi (de), abu dzimtu ģerboņos vismaz kopš 1550. gada iekļauti trīs liliju ziedi (fr). 1533. gadā Rīgas arhibīskapa vasalis Līve dibinājis muižu, no kuras izveidojušies Līvāni.
Parmeles Līveni
Līveniem piederošā Parmeles dzimtmuiža atradās Sāmsalas-Vīkas bīskapijā, bet no 1581. gada Zviedru Igaunijā. 1653. gadā Zviedrijas ķēniņine Kristīne virsniekam Reinholdam Līvem (Reinhold Liwe, 1621—1665), viņa brālim Berendam Otto (Berend Otto Liwe, 1625—1700) un tēvocim Jirgenam Līvem piešķīra Ekšes (Eksjö) brīvkungu titulu. Sāmsalas gubernatoru Reinholdu Līvi Otrā Ziemeļu kara laikā 1660. gadā paaugstināja par Zviedrijas armijas pulkvedi un 1664. gadā par ģenerālmajoru. Viņa dēls ģenerālis Bernhards (1651—1703) sāka lietot fon Līvenu uzvārdu (Liewen). Hanss Heinrihs Līvens (1664—1733) arī kļuva par ģenerāli, Valsts padomes locekli un tuvu karaļa Kārļa XII padomdevēju, 1719. gadā viņam piešķīra grāfu titulu. Viņa dēls Hanss Heinrihs jaunākais (1702—1781) bija Zviedru Pomerānijas ģenerālgubernators.
Bērzes Līveni
Kurzemes un Zemgales hercogistes Bērzes (tagad Līvbērze) un Apguldes muižnieku Heinrihu Līvi (Heinrich Live) 1631. gadā uzņēma Kurzemes bruņniecības matrikulā. 1750. gadā atvaļinātais Krievijas armijas virsnieks Matiass Eberhards fon Līvens nopirka muižu (Dunhof, Līves muiža) tagadējās Daugmales teritorijā un sāka saimniekot arī netālu esošajā Baldones kroņa muižā, kura bija iegūta ķīlas īpašumā. Viņa dēls Līves un Mercendarbes muižnieks Frīdrihs Georgs fon Līvens (1748—1800) labiekārtoja Baldones sēravota apkārtni un sāka darbu pie kūrorta izveides. Līdztekus F. G. Līvens pārraudzīja arī Pēterburgas galmadāmai Šarlotei fon Līvenai dāvātās Mežotnes pils (1797—1802) būvniecību. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā 1801. gadā Bērzes muižniekam Georgam Filipam fon Līvenam (1771—1847) piešķīra grāfa titulu.
1853., 1862. un 1863. gadā Krievijas Senāts atļāva Līves muižas (Dünhof, tagad Daugmale) īpašniekiem un viņu pēctečiem lietot baronu titulu. 1862. gadā Līvenu dzimtu uzņēma arī Vidzemes bruņniecības matrikulā. Baltijas ģenerālgubernatoru Vilhelmu fon Līvenu (1800—1880) uzņēma Sāmsalas bruņniecības matrikulā (1865).
Mežotnes Līveni
Krievijas impērijas armijas ģenerālmajora un Kijevas komandanta Otto Heinriha fon Līvena (1726—1781) atraitne Šarlote fon Līvena (dzimusi Gaugrebene, 1742—1828) no 1783. gada bija Krievijas ķeizarienes Katrīnas II mazbērnu, arī Nikolaja (nākamā Krievijas ķeizara Nikolaja I) guvernante. Par nopelniem bērnu audzināšanā Katrīna II viņai piešķīra bijušo Kurzemes hercogu Mežotnes muižu, bet imperators Pāvils I Romanovs Mežotnes muižu padarīja par Līvenu dzimtas īpašumu un 1799. gadā Šarlotes fon Līvenas pēcnācējiem piešķīra grāfu titulu, bet 1826. gadā Nikolajs I viņiem piešķīra kņazu titulu.
Pjemonta
Pjemonta (it,, pms, ) ir viens no Itālijas 20 reģioniem. Atrodas valsts ziemeļrietumos, robežojas ar Valli d'Aostu ziemeļrietumos, Lombardiju austrumos, Ligūriju dienvidos un ar Emīliju-Romanju dienvidaustrumos, kā arī ar Franciju rietumos un Šveici uz ziemeļos. Pjemontas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Turīna, citas lielākās pilsētas: Novāra, Alesandrija.
Administratīvais iedalījums
Administratīvi sīkāk Pjemonta dalās septiņās provincēs un vienā metropoles pilsētā. Šīs septiņas provinces ir Alesandrijas, Asti, Bjellas, Kuneo, Novāras, Verbāno-Kuzio-Osolas un Verčelli provinces, bet vienīgā metropoles pilsēta ir Turīnas metropoles pilsēta.
Dmitrijs Upers
Dmitrijs Upers (dzimis 1978. gada 27. jūlijā) ir bijušais Kazahstānas hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Kazahstānas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras lielāko daļu aizvadījis dažādos Krievijas Superlīgas un Kontinentālās hokeja līgas klubos.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Upers uzsāka 1999.—2000. gada sezonā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Ņižņijnovgorodas "Torpedo" sastāvā. 2000.—01. gada sezonas otro pusi uzbrucējs aizvadīja jau Kazaņas "Ak Bars" sastāvā, taču tad no 2001. līdz 2003. gadam divas sezonas aizvadīja Maskavas "Spartak" rindās.
2003.—04. gada sezonu Dmitrijs uzsāka Maskavas CSKA vienībā, tās sastāvā aizvadot nākamās četras sezonas. No 2007. līdz pat 2010. gadam uzbruējs spēlēja Maskavas "Spartak", taču tad divas sezonas aizvadīja KHL klubā Mitišču "Atlant". No 2012. līdz 2014. gadam bija Astanas "Baris" kapteinis.
Kazahstānas hokeja izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī astoņos Pasaules čempionātos.
Bāčas-Kiškunas meģe
Bāča-Kiškuna (hu) ir Ungārijas meģe, kas izveidota 1945. gadā pēc divu pirmskara meģu apvienošanas. Atrodas Dienvidālfelda reģionā starp Tisas un Donavas upēm. Meģes administratīvais centrs ir Kečkemēta.
Bāčas-Kiškunas meģe rietumos robežojas ar Baraņas, Tolnasа un Fejēras meģēm, ziemeļos ar Peštas meģi, austrumos ar Jāsas-Naģkunas-Solnokas un Čongrādas meģēm. Dienvidos meģe robežojas ar Serbiju.
Kristaps Janičenoks
Kristaps Janičenoks (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga, bet dažkārt vieglā uzbrucēja pozīcijā, ilggadīgs Latvijas basketbola izlases dalībnieks. Pēdējās profesionālā basketbola sezonās pārstāvēja Latvijas klubu Rīgas VEF, tā sastāvā četras reizes kļuvis par Latvijas Basketbola līgas (LBL) čempionu.
Pēc karjeras beigām kļuvis par sporta funkcionāru, šobrīd darbojas kā LBL direktors Latvijas Basketbola savienībā.
Klubu karjera
Kristaps Janičenoks savu profesionālā basketbolista karjeru uzsāka 16 gadu vecumā "Brocēni/LMT" komandā. Šajā klubā viņš spēlēja no 1999. līdz 2001. gadam (kopš 2000. gada komandas nosaukums bija BK LMT). Nākamās divas sezonas K. Janičenoks pavadīja Rīgas "Skonto" sastāvā. Spēlējot šajās divās LBL komandās, viņš kļuva par četrkārtēju Latvijas vicečempionu.
Uz savu pirmo ārvalstu komandu K. Janičenoks devās 2003. gadā, kad pievienojās Beļģijas komandai Lježas "Basket", kurā viņš pavadīja vienu sezonu. 2004.—2011.2005. gada sezonā pārstāvēja Vācijas klubu Bonnas "Telekom Baskets", taču sākot ar nākamo sezonu viņš spēlēja Itālijā. Šajā laikā K. Janičenoks ir pārstāvēja Kapo d'Orlando "Orlandina Basket", Boloņas "Climamio" un "Teramo Basket". 2007. gadā viņš atgriezās Boloņas komandā "Upim" (agrāk "Climamio"). 2008. gada oktobrī K. Janičenoks pēc piecu gadu pārtraukuma atgriezās Latvijas komandā, pievienojoties "Barons/LMT" komandai. Pēc dažām spēlēm "Barona" sastāvā atstāja komandu. viņš pievienojās Venēcijas klubam "Umana", kas spēlēja Itālijas A2 (pēc spēka valsts otrajā) līgā.
No 2010.—2011. gada sezonas pārstāvēja Rīgas VEF, kā sastāvā izcīnīja trīs LBL čempiona titulus (2011, 2012, 2013), sudraba un bronzas medaļas BBL, kā arī divreiz sasniedza Eirokausa labāko 16 komandu skaitu. 2014. gada novembrī pievienojās BK Ventspils un palīdzēja iekļūt Baltijas līgas finālā.
2017. gadā atgriezās Rīgas VEF, kur arī noslēdza spēlētāja karjeru ar uzvaru 2018.—2019. gada LBL čempionātā, izcīnot savu ceturto čempionu kausu.
Latvijas izlase
Kristaps Janičenoks ir pārstāvējis visu vecumu jauniešu Latvijas basketbola izlases. 1999. gadā viņš kopā ar Latvijas U-16 izlasi izcīnīja 5. vietu Eiropas čempionātā, kļūstot par izlases līderi un visa turnīra 2. rezultatīvāko spēlētāju (vidēji spēlē 23,5 punkti). Lai arī Janičenoks ir spēlējis Latvijas U-18 izlasē, taču Eiropas čempionātos šīs vecuma grupas izlases sastāvā nav piedalījies, jo jau 17 gadu vecumā spēlēja U-20 izlasē. Kopā ar U-20 izlasi 2000. gadā viņš nekvalificējās Eiropas čempionāta finālturnīram. Arī divus gadus vēlāk 2002. gadā Latvijas U—20 izlasei neizdevās kvalificēties finālturnīram, taču šoreiz jau Janičenoks ar vidēji spēlē gūtajiem 13,6 punktiem bija viens no izlases līderiem.
Latvijas pieaugušo izlases sastāvā K. Janičenoks ir piedalījies sešos Eiropas čempionāta finālturnīros. 2005. gada Eiropas čempionātā viņš kopā ar izlasi turnīrā izcīnīja 14. vietu, ar vidēji spēlē gūtiem 13,3 punktiem kļūdams par izlases otru rezultatīvāko spēlētāju. Divus gadus vēlāk 2007. gada Eiropas čempionātā Latvijas izlase ar K. Janičenoku ieguva 13. vietu Eiropā, šajā turnīrā viņš ar 15,5 punktiem jau bija izlases rezultatīvākais spēlētājs. 2009. gada Eiropas čempionātā Polijā Latvijas izlase parādīja diezgan vāju sniegumu, taču K. Janičenoka rezultativitāti tas neietekmēja: caurmērā gūstot 13,3 viņš kļuva par otru rezultatīvāko Latvijas izlasē. Pārstāvēja izlasi arī 2013., 2015. un 2017. gada Eiropas čempionātā.
Deniss Platonovs
Deniss Platonovs (dzimis 1981. gada 6. novembrī) ir krievu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2014) Platonovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā, pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Platonovs uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" rindās. Nākamās sezonas ievadā hokejists aizvadīja trīs spēles AHL vienībā Milvokī "Admirals", taču tad atgriezās Kazaņā. 2004.—05. gada sezonas vidū uzbrucējs pārcēlās uz Ņižņekamskas "Ņeftehimik" vienību.
2005. gada vasarā Deniss pievienojās Magņitogorskas "Metallurg" vienībai, 2006.—07. gada sezonā komandas sastāvā izcīnot Krievijas čempiona titulu. Kluba sastāvā hokejists spēlēja līdz pat 2011. gada vasarai, kad pievienojās Omskas "Avangard" rindām, sezonas otrajā pusē nonākot Ufas "Salavat Julajev" vienībā. 2013.—14. gada sezonā kopā ar Magņitogorskas "Metallurg" izcīnīja Gagarina kausu, finālsērijā ar 4—3 pārspējot Prāgas "Lev".
Andrijs Voroņins
Andrijs Voroņins (dzimis Odesā, Ukrainas PSR) ir bijušais ukraiņu futbolists, uzbrucējs.
Menhengladbahas "Borussia"
Voroņins pameta jaunatnes klubu no dzimtās pilsētas "Chornomorets" 1995. gadā, lai dotos uz Vāciju, kur viņš pievienojās Menhengladbahas "Borussia". Vācijas Bundeslīgā uzbrucējs debitēja 18 gadu vecumā, taču lielākoties spēlēja kluba jauniešu komandās. Vācijas spēcīgākajā futbola līgā viņš aizvadīja tikai septiņus mačus, līdz "Borussia" izkrita uz 2. Bundeslīgu. Pēc divām spēlēm otrajā līgā Voroņins pievienojās citai 2. Bundeslīgas vienībai 1. FSV Mainz 05, kas par ukraiņu futbolistu samaksāja 45 tūkstošus eiro.
Mainz
Pirmajās divās sezonās jaunajā klubā Voroņins kļuva par stabilu uzbrukuma līderi, bet trešajā ar 20 vārtu guvumiem - par 2. Bundeslīgas rezultatīvāko spēlētāju. Veiksmīgā snieguma dēļ Voroņinu iekāroja arī citas komandas, par vienu no kandidātiem kļūstot Kijevas "Dinamo", kas vēlējās, lai uzbrucējs atgriežas dzimtenē.
2002./2003. gada sezonas beigās "Mainz" nespēja izcīnīt vietu Bundeslīgā, tādēļ Voroņins izlēma nepagarināt līgumu ar šo komandu. Savu karjeru viņš turpināja 1. FC Köln klubā, kas spēja iekļūt augstākajā līgā.
Köln / Leverkūzenes "Bayer"
Ķelnes komanda gan Bundeslīgā ilgi nenoturējās, zaudējot tajā vietu jau pēc vienas sezonas. Taču Voroņins saglabāja vietu spēcīgāko vidū, pievienojoties Leverkūzenes "Bayer". "Bayer" izrādīja interesi par ukraiņu futbolistu kopš laika, kad viņš spēlēja Mainz.
Pēc divām veiksmīgām sezonām kā klubā, tā arī izlases sastāvā, ar ko viņš piedalījās 2006. gada Pasaules kausa izcīņā un aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam, par Voroņinu interesi izrādīja Francijas, Itālijas, Spānijas un Skotijas klubi. "Bayer" piedāvājumu viņš atraidīja.
"Liverpool"
Liverpool FC paziņoja, ka ir parakstījuši līgumu ar Voroņinu un viņš pievienosies komandai vasaras periodā. Tā paša gada 6. jūlijā klubs paziņoja, ka ar ukraiņu uzbrucēju parakstīts kontrakts uz četriem gadiem
11. augustā Voroņins debitēja Premjerlīgā, izejot uz laukuma 78. minūtē mačā pret "Aston Villa". 15. augustā viņš guva pirmos vārtus Liverpool sastāvā, Čempionu līgas spēlē pret Toulouse FC.
Voroņins guva savus pirmos vārtus Premjerlīgā, to paveicot mačā pret Sunderland 87. minūtē. Voroņins treniņa laikā savainoja potīti. Viņš pārcieta operāciju un sezonas beigās spēja aizvadīt dažas spēles.
Berlīnes "Hertha"
Pēdējā transfēru tirgus dienā 2008. gadā Voroņins piekrita izīrēšanai uz Vācijas Bundeslīgas klubu Berlīnes "Hertha", kur pavadīja vienu sezonu. viņš iekļuva Bundeslīgas vēsturē, nopelnot 1000. noraidījumu līgas vēsturē.
Maskavas "Dinamo"
tika paziņots, ka Liverpool piekrīt pārdot Voroņinu Maskavas "Dinamo" par 1,8 miljoniem sterliņu mārciņām. Divas dienas vēlāk ukraiņu futbolists oficiāli parakstīja līgumu ar "Dinamo".
Green Day diskogrāfija
Šī ir amerikāņu mūzikas grupas Green Day diskogrāfija. Grupa ir izdevusi 8 studijas albumus un 33 singlus. Grupa savus ierakstus ir pārdevusi vairāk nekā 70 miljonos kopiju visā pasaulē, tai skaitā 23 miljoni kopiju ir pārdoti ASV. Tāpat grupa ir saņēmusi četras Grammy balvas.
Pēteris Lasī
Dzīvesgājums
Dzimis 1678. gada 29. septembrī Kilīdijas ciemā (Killeedy) pie Limerikas Īrijā. Jau 13 gadu vecumā 1691. gadā piedalījās Limerikas aizstāvēšanā pret karaļa Viljama III piekritējiem, tādēļ bija spiests kopā ar saviem radiniekiem bēgt uz Franciju. 1697. gadā pārgāja Austrijas, bet Lielā Ziemeļu kara sākumā Krievijas caristes militārajā dienestā, piedalījās uzbrukumā zviedru aizstāvētajam Narvas cietoksnim (1700), izcēlās kaujā pie Omuļiem (1702) un Poltavas kaujā (1709). Pēc astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma (1709—1710) viņš tika iecelts par Rīgas pils komandantu. Kara noslēguma viņu paaugstināja par Krievijas armijas ģenerāli. Šajā laikā viņš apprecējās ar vācbaltieti Martu fon Funkenu (Maret Philippine von Funcken) no Liezeres. 1727. gadā ģenerāli Lasī ar Krievijas armijas ekspedīcijas korpusu no Rīgas nosūtīja uz Kurzemes hercogistes galvaspilsētu Jelgavu, lai padzītu Krievijai nevēlamo hercoga amata kandidātu Saksijas Moricu. Pēc šī uzdevuma izpildes viņu 1727. gadā iecēla par Rīgas gubernatoru. 1733. gadā viņš vadīja 16 000 vīru lielu Krievijas impērijas armijas ekspedīcijas korpusu pret Krievijai nevēlamo Polijas karali Staņislavu Leščiņski. Krievijas armija Lasī vadībā cauri Kurzemes hercogistes teritorijai iebruka Lietuvā, ieņēma Kauņu, tad Grodņu, visbeidzot Varšavu. 1734. gadā viņa vadītā Krievijas armija aplenca Dancigu un piespieda samaksāt kotribūciju.
1736. gadā P. Lasī tika paaugstināts par ģenerālfeldmaršalu un nosūtīts komandēt Krievijas impērijas armiju Krievu-turku karā (1735–1739). 1737. gadā Krievijas ķeizariene Anna viņam uzdāvināja Siguldas pili. Ķeizarienes Elizabetes valdīšanas periodā viņu iecēla par Rīgas ģenerālgubernatoru un Krievijas karaspēka Somijas karagājiena vadītāju pret Zviedrijas armiju (1741-1743).
Miris 1751. gada 30. aprīlī Rīgā. Apglabāts Skaistkalnes katoļu baznīcas kapenēs.
Pīle
Par pīli sauc daļu pīļu dzimtas (Anatidae) putnu. Pīļu dzimta ir plaša, un tai ir vairākas apakšdzimtas, no kurām 8 apakšdzimtās tiek sistematizētas dažādu sugu pīles. Visas pīles ir ūdensputni, un tās dzīvo gan saldūdenī, gan sālsūdenī. Tās ir vidēji lieli putni, bet mazākas kā gulbji un zosis. Latviešu valodā dažas pīļu sugas tiek sauktas arī par gaurām, gaigalām, kākauļiem, ķerrām un krīkļiem. Dažu apakšdzimtu pīļu sugas tiek sauktas par zosīm, kā piešspārnu zosis un svilpējzosis, lai gan patiesībā tās ir liela auguma pīles.
Pīles ir sastopamas visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Pīļu sugas, kas dzīvo ziemeļu reģionos ziemas periodā migrē dienvidu virzienā, bet siltākos reģionos dzīvojošās sugas ir nometnieces. Visbiežāk sastopamā pīļu suga ir meža pīle (Anas paltyrhynchos), kas sastopama arī visā Latvijā. Visā pasaulē pīle ir iecienīts medījums.
Izskats un īpašības
Kopumā pīļu ķermenim ir pagarināta, saplacināta forma, kā arī tām ir salīdzinoši garš kakls, lai gan zosīm un gulbjiem kakls ir garāks. Salīdzinot peldpīles un nirējpīles, nirējpīļu ķermeņi ir apaļāki. Knābis parasti ir plats, ar saplacinātu formu. Tas veidots kā visiem zosveidīgajiem putniem: apakšējā daļa plakana, augšējā daļa nedaudz velvēta, kurā atrodas daudzas, smalkas plāksnītes, kas, filtrējot caur knābi ūdeni, uzķer barības daļiņas. Pēc tam pīle ar mēli tās nolaiza un apēd. Ūdens tiek filtrēts, to iesūcot caur knābja galu un izspiežot to laukā pa knābja sāniem. Pīlēm, kuras medī zivis, knābis ir garš un robots. Knābja filtra plāksnītes tiek izmantotas arī, lai tīrītu un sakoptu spalvas. Zvīņotās kājas ir īsas un spēcīgas, ar pleznotām pēdām. Anatomiski tās atrodas atvirzītas tālu uz ķermeņa aizmuguri, tālāk kā citiem ūdensputniem. Spārni spēcīgi, salīdzinoši īsi un ar smailiem galiem. Lidojot pīle ātri un bieži vicina spārnus, ko nodrošina spēcīgie spārnu muskuļi. Tvaikoņpīļu ģintī (Tachyeres) 3 sugas nespēj lidot, lai gan laikā, kad pīlei mainās spalvas, tā nespēj lidot.
Ziemeļu reģionu tēviņiem riesta laikā bieži ir koši un krāsaini apspaplvojumi, kas vasaras periodā nomainās, tādējādi tēviņi kļūst līdzīgāki mātītēm. Dienvidreģionu pīļu sugām dzimumdimorfisms ir mazāk izteikts, turklāt paradīzes dižpīle (Tadorna variegata) ir izņēmums starp pīlēm. Šīs sugas mātīte ir krāsaināka un košāka kā tēviņš.
Barība
Pīles ir visēdājas. Tās barojas ar zāli, ūdensaugiem, zivīm, kukaiņiem, vardēm, tārpiem un moluskiem. Nirējpīles un gauras barojas ienirstot dziļi ūdenī. Piemērojoties niršanai, tās ir smagākas kā peldpīles, līdz ar to tām ir grūtāk pacelties spārnos. Peldpīles barojas uz ūdens virsmas vai sauszemes, vai tik dziļi, cik dziļi tās var iebāzt kaklu zem ūdens. Dažas sugas ir piemērojušās nomedīt un norīt lielas zivis, piemēram, gauras (Mergus).
Lielākā daļa pīļu lieto savu plakano knābi, lai cieši satvertu un tad izvilktu, izrautu no dūņām kādu ūdensaugu, tārpu, molusku un citus atradumus.
Reprodukcija
Kopumā pīles ir monogāmas, tomēr attiecības ir tikai uz vienu pārošanās sezonu. Par pīlēniem parasti rūpējas tikai māte. Tomēr lielāka auguma sugas mēdz veidot pārus ar ilgstošām attiecībām. Lielākā daļa pīļu pārojas vienu reizi gadā pavasarī vai lietus sezonā.
Mājas pīle
Gandrīz visas mājas pīļu šķirnes ir selekcionētas no meža pīles (Anas platyrhynchos), izņemot muskuspīli (Cairina moschata). Pīlēm ir plašs ekonomiskais pielietojums. Tās audzē, lai iegūtu gaļu, olas, spalvas un dūnas. Daudzas mājas pīļu šķirnes ir kļuvušas lielākas nekā to priekštece — savvaļas meža pīle. Visvairāk pīles patērē Āzijā: pirmā vieta pīļu patēriņā ir Ķīnai, tad seko Vjetnama un citas Dienvidaustrumāzijas valstis.
Abstrakcionisms
Abstrakcionisms (no latīņu valodas abstractio - attālināšana, atvilkšana) ir modernistisks mākslas virziens, kam raksturīgs nevis konkrētu apkārtējās pasaules objektu attēlojums, bet gan daudzveidīgas dažādu krāsu laukumu un līniju kombinācijas.
Abstrakcionisma novirzieni
Abstraktā ekspresionisma pamatlicējs ir Vasilijs Kandinskis. Abstraktais ekspresionisms tiecās vairot izteiksmīgumu, paust intensīvu pārdzīvojumu, tā pamatā bija liktas subjektīvas izjūtas un intuīcija.
Ģeometriskais abstrakcionisms bija racionālāks un tiecās paust objektīvus principus. Tam raksturīga dažādu ģeometrisko formu, krāsu laukumu, taišņu un lauztu līniju kombinēšana.
Nereti abstrakcionismam raksturīgi liela izmēra darbi (pat 6x16m), kā arī krāsas izsvaidīšana, izšļakstīšana, uzliešana gleznošanas procesā (t.s. action painting), lai gan tas nebūt nav raksturīgs abstrakcionismam kopumā.
Alžīrijas neatkarības karš
Alžīrijas neatkarības karš (fr, ar) bija galvenokārt partizānu karš starp Francijas bruņotajiem spēkiem un Alžīrijas neatkarības piekritējiem. Kara rezultātā Francija atzina neatkarīgs Alžīrijas valsts izveidošanos.
Šis karš dziļi ietekmēja tālaika franču sabiedrību, un tā politiskās un sociālās sekas jūtamas joprojām. Alžīrijas karš bija viens no Francijas Ceturtās republikas sabrukuma galvenajiem cēloņiem, un karš noveda Franciju pie pilsoņu kara sliekšņa. Krīzi pārvarēt izdevās tikai pateicoties Šarla de Golla izlēmīgajai politikai.
Stāvoklis pirms kara
Alžīrijas teritorijas iekarošanu franči sāka Jūlija monarhijas laikā 1830. gadā, atņemot to Osmaņu impērijai. Iekarošana noritēja vardarbīgi, izmantojot izdedzinātās zemes taktiku un represijas pret vietējiem berberu un arābu iedzīvotājiem. 1834. gadā iekārotās piekrastes teritorijas Francija anektēja un šeit nodibināja trīs Francijas departamentus. 1865. gadā, Otrās impērijas laikā, tika pieņemts Iezemiešu likums (Code de l'indigénat). Tas noteica, ka musulmaņu pamatiedzīvotāji ir francūži, kuriem ir tiesības iegūt Francijas pilsonību, taču, lai to iegūtu viņiem jāatsakās no Islāma likumdošanas un jāpakļaujas franču civilajai likumdošanai. Līdz 1870. gadam Francijas pilsonībai pieteicās tikai ap 700 musulmaņu.
Sākoties koloniālajam periodam, Alžīrijā no Dienvideiropas (Spānijas, Itālijas, Francijas) valstīm iebrauca un apmetās uz dzīvi ievērojams skaits eiropiešu jeb t. s. "melnkāju" (pieds-noirs). Tie runāja franciski un kopā ar jau no Rekonkistas laikiem šeit dzīvojošajiem sefardu ebrejiem kļuva par Alžīrijas valdošo slāni. 1959. gadā "melnkāji" bija 10,4 % no Alžīrijas iedzīvotājiem (1 025 000 cilvēku). Viņi apdzīvoja lielākās piekrastes pilsētas, veidojot 49,3% no Orānas iedzīvotājiem. Eiropieši uzskatīja sevi par francūžiem, bet Alžīriju par neatņemamu Francijas daļu.
1945. gada 8. maijā (Uzvaras dienā) netālu no Konstatīnas pilsētas notika t. s. Setifas slaktiņš. Šeit vardarbīgi izklīdināja musulmaņu demonstrāciju, kas pieprasīja neatkarību. Atbildot, musulmaņi sāka uzbrukumus kuros bojā gāja 105 eiropieši. Šeit ieradās armija, kura sāka vispārēju musulmaņu "nomierināšanas" operāciju. Viens no paņēmieniem — ar aviāciju un no jūras bombardēja musulmaņu ciemus. Skaidri nav zināms nogalināto musulmaņu skaits. Tiek lēsts, ka slaktiņā dzīvību zaudēja ap 15 000 cilvēku. Šie notikumi būtiski atsvešināja musulmaņu iedzīvotājus no franču varas iestādēm. 1954. gadā izveidojas Nacionālā atbrīvošanās fronte (NAF, Front de Libération nationale), kuras militārais spārns bija Nacionālās atbrīvošanās armija (Armée de Libération Nationale). Tajā pašā izveidojās konkurējošā organizācija — sociālistiskā Alžīrijas nacionālā kustība (ANK, Algérien National Mouvement). Abu šo kustību mērķis bija neatkarīgas Alžīrijas valsts nodibināšana bruņotā cīņā.
Karadarbības sākums
1954. gada 1. novembrī NAF kaujinieki (maquisards), franču versijā "teroristi", uzbruka franču armijas militārajām būvēm, armijas un policijas posteņiem. Šie notikumi vēlāk tika nosaukti par Toussaint rouge (Asiņainā Visu svēto diena). Kairas radio pārraidīja NAF uzsaukumu, kas aicināja iedzīvotājus pievienoties cīņai par neatkarīgu, demokrātisku, un islāma principiem balstītu Alžīriju. 12. novembrī Francijas premjers Pjērs Mendess - Frānss (Pierre Mendès-France) paziņoja, ka Alžīrija ir neatņemama Francijas sastāvdaļa, un par Alžīrijas atdalīšanos nevar būt nekādas runas. Konflikta sākumā kaujinieku skaits bija apmēram 500 cilvēku, un daudzi alžīrieši nemaz neatbalstīja pilnīgu Alžīrijas neatkarību.
NAF kaujinieki, izmantojot partizāna kara taktiku, lauku apvidos izvērsa uzbrukumus pret franču varas iestādēm un eiropiešu ieceļotājiem. Par NAF teorētiķi kļuva Martinikā dzimušais psihiatrs Francs Fanons, kurš atbalstīja terora izmantošanu kā cīņas līdzekli, arī pret svārstīgajiem alžīriešiem. Tas pamazām radikalizēja musulmaņu sabiedrību. Daudzi eiropiešu kolonisti pameta lauku apmetnes un patvērās lielākajās pilsētās.
Kafejnīcu karš
NAF izvērta cīņu arī pret sociālistisko Alžīrijas nacionālo kustību (ANK, Algérien National Mouvement), kura, tāpat kā NAF, cīnījās par Alžīrijas neatkarību. Kamēr Alžīrijā nostiprinājās NAF, Francijā dzīvojošo alžīriešu vidū ietekmīgāka bija ANK. Paralēli karadarbībai Alžīrijā, starp abām grupām noritēja bruņota cīņa Francijas teritorijā. Kafejnīcu karš nosaukts šādi, jo abi konkurējošie grupējumi "rēķinus" parasti "kārtoja" kafejnīcās, uzsākot apšaudes vai rīkojot bumbu sprādzienus. Kara laikā šādi bojā gāja ap 7000 cilvēku, dažkārt pilnīgi nejauši apmeklētāji.
Konflikta saasinājums un Filipvilas slaktiņš
1955. gadā par franču Alžīrijas ģenerālgubernatoru iecēla politiķi un antropologu Žaku Sustēlu (Jacques Soustelle), kurš izvērsa plašu ekonomiskās attīstības programmu, lai uzlabotu musulmaņu kopienu dzīvi, tomēr turpmākie notikumi apstādināja viņa reformas.
Līdz pat 1955. gadam franču varas iestādes neapjauta stāvokļa nopietnību, jo nemiernieki darbojās attālos lauku apvidos. Kad Nacionālās Atbrīvošanās frontes kaujinieki savu darbību izvērta arī pilsētās, Francijas varas iestādes sāka plašākas "pretkaujinieku operācijas".
Par pagrieziena punktu karā var uzskatīt t.s. Filipvilas slaktiņu 1955. gada augustā, kad netālu no Filipvilas pilsētas (tagad Skida) NAF kaujinieki nogalināja 123 cilvēkus — frančus un to atbalstītājus. Sekojošajās franču armijas, policijas un "melnkāju" paramilitāro spēku atbildes operācijās tika nogalināti pēc franču ziņām — 1273 nemiernieki, bet pēc NAF ziņām — 12 000 alžīriešu. Pēc šiem notikumiem ģenerālgubernators Sustēls daudz biežāk akceptēja militārā spēka un represiju lietošanu pret nemierniekiem. Tas, savukārt, noskaņoja Alžīrijas musulmaņus par labu NAF.
NAF kaujinieki pamazām pārņēma savā kontrolē atsevišķus lauku rajonus, parasti kalnu un mazapdzīvotos rajonos, kur nodibināja pietiekami efektīvu varu, šādi nostiprinot savu ekonomisko bāzi. Atsevišķie lauka komandieri bieži darbojās patvaļīgi. Dažkārt izcēlās konflikti atsevišķu komandieru vadīto vienību starpā. Gan sagrābtajos rajonos, gan citur kaujinieki plaši izmantoja iebaidīšanu, teroru un slepkavības pret mierīgajiem iedzīvotājiem.
Saasinoties situācijai, franču varas iestādes un to atbalstošās "melnkāju" grupas izvērsa represijas pret musulmaņu iedzīvotājiem. Tika izmantots kolektīvās atbildības princips (represēja veselus ciemus, ja bija aizdomas par to sadarbību ar nemierniekiem); izmantoja iebaidīšanas slepkavības un spīdzināšanas. Neuzticamos ciemus bieži izpostīja, pārvietojot iedzīvotājus uz koncentrācijas nometnēm. Gar Tunisijas un Marokas robežu uzcēla aizsardzības līnijas, lai traucētu kaujinieku iefiltrēšanos no šajās valstīs bāzētajiem NAF atbalsta punktiem.
1956. gada oktobrī Francijas Gaisa spēki pārtvēra Marokas lidmašīnu, kura devās uz Tunisiju, un piespieda to nolaisties Alžīrā. Lidmašīnā atradās NAF ārzemju politiskā vadība, kuru ieslodzīja franču cietumā.
Kauja par Alžīru un pretterorisma taktika
Tomēr franču taktika neguva cerētos rezultātus. Pēc nostiprināšanās lauku apvidos, NAF pārcēla karadarbību uz pilsētām. NAF izdeva aicinājumu sākt vispārēju streiku. 1956. gada 30. septembrī trīs NAF kaujinieces izvietoja spridzekļus Alžīras centrā, un to uzskatīta par kaujas par Alžīru sākumu. Turpmāk katru mēnesi pilsētā notika vairāki simti spridzināšanu un uzbrukumu varas iestādēm. Gāja bojā ievērojams skaits civiliedzīvotāju. Lai likvidētu kaujinieku darbību, franču armijas ģenerālis Žaks Masū izvērsa plašu pretterorisma operāciju, faktiski tāpat kā NAF kaujinieki izmantojot terorisma un iebaidīšanas taktiku.
Lauku apvidos Masū sadalīja valsti atsevišķos rajonos, kuros izvietoja armijas daļas. Katra no tām bija atbildīga par kaujinieku apkarošanu attiecīgā rajonā. Tas ievērojami samazināja NAF kaujinieku aktivitātes, tomēr sasaistīja ievērojamus armijas spēkus, tāpēc 1958. gada beigās franči biežāk sāka izmantot "atrast un iznīcināt" (search and destroy) taktiku. Pirmoreiz šajā karā plaši izmantoja helikopterus pret sauszemes kaujiniekiem. Abas šīs taktikas vēlāk plaši izmantoja citos 20. gadsimta konfliktos, piemēram Vjetnamas karā.
Izveidoja karaspēka vienības, kas sastāvēja no t. s. harkiem — musulmaņiem, kuri cīnījās franču pusē. Šo kaujinieku skaits sasniedza 180 000, un tos plaši izmantoja pret NAF kaujiniekiem.
Šarla de Golla Alžīrijas politika
Pēc varas iegūšanas Šarls de Golls devās vizītē uz Alžīriju, kur mītiņa laikā paziņoja Vive l'Algérie française (Lai dzīvo franču Alžīrija!). Vienlaicīgi viņš ierosināja plašas politiskas un ekonomiskas reformas Alžīrijā.