cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
20. gadsimta sievietes
"20. gadsimta sievietes" (en) ir 2016. gada drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Maiks Milss. Galvenās lomas filmā atveido Anete Beninga, Elle Faninga, Greta Gērviga, Lūkass Džeids Zumans un Billijs Krudups. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkas filmu festivālā.
Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais oriģinālscenārijs", kur tā zaudēja filmai "Mančestra pie jūras".
Filmas sižets norisinās 1979. gadā Dienvidkalifornijā. Filmas galvenais varonis ir 15 gadus vecais Džeimijs Fīldss, kuru audzina māte Doroteja, fotogrāfe Ebija Portere un Džeimija labākā draudzene Džūlija Hemlina.
Haičura
Haičura (uk) vai Haičula (Гайчул) ir upe Ukrainas austrumu daļā, Dņepras baseinā, Vovčas kreisā krasta pieteka Zaporižjas un Dņipropetrovskas apgabalos. Sākas Pieazovas augstienē pie Červone Ozero ciema, plūst ziemeļrietumu—ziemeļu virzienā. Ieplūst Vovčas upē iepretī Pokrovskes pilsētciematam. Kritums ap 1,1 m/km. Pietekas nelielas, lielākoties bez pastāvīgas noteces, lielākā ir Jančura (labā). Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Huļajpole. Upes lejtecē 2010. gadā izveidots ainavu liegums «Gaičuras upīte» 254,5 ha platībā.
Miozīns
Miozīns ( — 'muskulis') ir viena no kontraktilajām olbaltumvielām, kas nodrošina muskuļu saraušanos un ietilpst miofibrillu sastāvā. 40—60 % no kopējā muskuļu olbaltumvielu daudzuma ir miozīns. Miozīna molmasa ir apmēram 500 000 g/mol. Miozīns savienojas ar otru miofibrillu olbaltumvielu — aktīnu — un veido aktomiozīna kompleksu, kas ir galvenais muskuļu saraušanās sistēmas komponents. Svarīga miozīna īpašība ir spēja sašķelt adenozīntrifosforskābes makroerģiskās saites un pārveidot to enerģiju mehāniskajā enerģijā, tādējādi miozīns darbojas kā ferments, kas nodrošina ATF hidrolīzi.
Miozīna gigantiskās molekulas savā starpā polimerizējas un veido miofibrillu sastāvā ietilpstošās tā saucamās resnās protofibrillas, no kurām izliecas miozīna molekulu "galviņas", kas veido it kā tiltiņus uz tievajām protofibrillām, kas sastāv galvenokārt no aktīna. Muskulim aktivējoties, miozīna molekulas maina savu formu, tā galviņas noliecas un velk līdzi aktīna pavedienus. Tādējādi muskulis saraujas.
Saustere
Saustere, agrāk arī Sausterciems, ir apdzīvota vieta Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā pie autoceļa P125 4,5 km no pagasta centra Dundagas, 28,5 km no novada centra Talsiem un 149 km no Rīgas. Sausteres ciemam pieskaita arī valsts nozīmes vēstures pieminekli Kubalu skolu, kurā par skolotāju strādājis Ernests Dinsbergs.
Larsena atklātne
Larsena atklātne ir šaha atklātne, kas sākas ar gājienu: '''1. b2-b3'''.
To klasificē pie flanga atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu A01.
Vēsture
Gājiens 1. b2-b3 ticis spēlēts jau 19. gadsimtā un 20. gadsimta pirmajā pusē. To lietojuši L. Paulsens, G. Maroci, Ā. Nimcovičs, J. Bogoļubovs, V. Ragozins un citi. Tomēr starptautisku atzīšanu atklātne ieguva 1960−70. gados pateicoties dāņu lielmeistara Benta Larsena partijām un analīzēm.
Stratēģiskā ideja
Baltie izdara spiedienu uz centru, piedāvājot pretiniekam plašu tālāko turpinājumu izvēli un pārnesot cīņas smagumu no atklātnes uz vidusspēli.
Bezdibenis (Kārķu pagasts)
Bezdibenis (arī Bezdibena ezers, Bezdibens, Bezdibeņa ezers, Bezdibeņu ezers) ir caurteces purva ezers Valkas novada Kārķu pagasta austrumos, Bezdibeņa purvā, ap 5,5 kilometrus uz ziemeļiem-ziemeļaustrumiem no Kārķiem.
Dibens - dūņains. Krasti - zemi, dažās vietās augsti. Ietek grāvis, iztek Silene uz Akmeni. Ūdens krāsa - brūnūdens. Makrofīti - grīšļi, dzeltenās lēpes. Ezerā dzīvo karūsas un asari. Ligzdo pīles.
Ezers ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.
Samrekovka
Samrekovka ir ciems Audriņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 238 km attālumā no Rīgas.
Bazāni
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Svētā Vīta katedrāle
Svētā Vīta, Vāclava un Adalberta metropoles katedrāle (cs) ir Romas katoļu baznīcas dievnams Prāgā, Čehijā.
Līdz 1997. gadam katedrāles nosaukumā bija vienīgi Vīta vārds, arī mūsdienās tā bieži tiek saukta par Svētā Vīta katedrāli. Lielisks gotiskās arhitektūras paraugs, šī ir lielākā baznīca valstī. Atrodas Prāgas pils teritorijā, te atrodas vairāku Bohēmijas karaļu un Svētās Romas impērijas imperatoru kapenes.
Šī ir trešā baznīca, kas uzcelta šajā vietā. Visas ir nosauktas svētā Vīta vārdā. Pašreizējā baznīca tika dibināta. Ievērojama vieta katedrālē ir Vāclava kapela, kur atrodas svētā relikvijas.
Svētā Vīta katedrāle ir ietekmējusi vēlā gotiskā stila attīstību Centrālajā Eiropā.
DreamWorks Pictures
DreamWorks Pictures (zināma arī kā DreamWorks SKG un agrāk kā DreamWorks Studios, parasti saukta vienkārši par DreamWorks) ir ASV filmu ražošanas uzņēmums, kas pieder kompānijai Amblin Partners. To 1994. gadā kā spēlfilmu kinostudiju dibināja Stīvens Spīlbergs, Džefrijs Kacenbergs un Deivids Gefens (kopā SKG), no kuras viņiem kopā piederēja 72% uzņēmuma. Studija iepriekš izplatīja savas un trešo pušu filmas. Tā ir producējusi vai izplatījusi vairāk nekā desmit filmas, kuru kases ieņēmumi pārsniedz 100 miljonus ASV dolāru katrai filmai.
2005. gada decembrī dibinātāji piekrita pārdot studiju Viacom, kas ir Paramount Pictures mātes uzņēmums. Pārdošana tika pabeigta 2006. gada februārī (šo versiju tagad sauc par DW Studios). 2008. gadā DreamWorks paziņoja par nodomu pārtraukt sadarbību ar Paramount un noslēdza darījumu ar Indijas uzņēmumu Reliance Anil Dhirubhai Ambani Group, no jauna izveidojot DreamWorks Pictures kā neatkarīgu studiju. Nākamajā gadā DreamWorks noslēdza izplatīšanas līgumu ar Walt Disney Studios Motion Pictures, saskaņā ar kuru Disney izplatīs DreamWorks filmas, izmantojot Touchstone Pictures; darījums turpinājās līdz 2016. gadam. Kopš 2016. gada DreamWorks filmas tirgo un izplata uzņēmums Universal Pictures. Pašlaik DreamWorks darbojas ārpus Universal Studios Hollywood birojiem.
DreamWorks atšķiras arī no tās agrākās animācijas nodaļas ar tādu pašu nosaukumu, kas tika atdalīta 2004. gadā un 2016. gadā kļuva par NBCUniversal meitasuzņēmumu. Spīlberga uzņēmums turpina izmantot oriģinālās DreamWorks preču zīmes saskaņā ar DreamWorks Animation licenci.
DreamWorks SKG dibināšana
Sākotnējais uzņēmums tika dibināts pēc Džefrija Kacenberga sadarbības pārtraukšanas ar The Walt Disney Company 1994. gadā. Kacenbergs vērsās pie Stīvena Spīlberga un Deivida Gefena ar spēlfilmu un animācijas filmu studijas izveides ideju, kas risku un izdevumu dēļ nebija veidotas jau vairākus gadu desmitus. Viņi vienojās par trim nosacījumiem: viņi uzņems mazāk nekā deviņas filmas gadā, viņi, ja vēlēsies, varēs brīvi strādāt citās studijās un viņi laicīgi dosies mājās, lai nekavētu vakariņas. 1994. gada oktobrī oficiāli nodibināja DreamWorks SKG ar finansiālo atbalstu 33 miljonu ASV dolāru apmērā no katra partnera, papildu 500 miljonus ASV dolāru viņi saņēma no Microsoft līdzdibinātāja Pola Allena un 300 miljonus ASV dolāru no CJ Group mantinieces Maikijas Lī. Lī ieguva CJ Group izplatīšanas tiesības uz DreamWorks filmām Āzijā, izņemot Japānu. Viņu jaunā studija atradās birojos Universal Studios teritorijā, tur pat, kur Amblin Entertainment. Neskatoties uz piekļuvi filmēšanas paviljoniem un dekorācijām, DreamWorks deva priekšroku kinofilmu filmēšanai reālās lokācijās.
1994. gada decembrī, kad DreamWorks vienojās par 200 miljonu ASV dolāru septiņu gadu televīzijas sadarbību ar uzņēmumu Capital Cities/ABC, tika izveidots DreamWorks Television. Uzņēmums tika izveidots, lai veidotu seriālus apraides tīklam, kabeļtelevīzijas kanāliem. Pirmais veidotais seriāls bija Champs kanālam ABC. Dens Makdermots tika iecelts par nodaļas izpilddirektoru 1995. gada jūnijā. DreamWorks Television pirmais panākums bija seriāls Spin City kanālā ABC. 1996. gada februārī The Walt Disney Company iegādājās Capital Cities/ABC. 2002. gadā beidzās DreamWorks kopuzņēmuma līgums ar ABC. Šis līgums tika aizstāts ar attīstības līgumu ar NBC. 2013. gadā DreamWorks Television apvienojās ar Amblin Television.
1995. gadā zīmētās animācijas mākslinieki no Amblimation pievienojās jaunajai studijai, kā rezultātā DreamWorks iegādājās daļu no Pacific Data Images — uzņēmuma, kas specializējas vizuālo efektu ražošanā, un pārdēvēja to par PDI/DreamWorks. Abas bija programmatūras nodaļas, kas vēlāk tika apvienotas. Tolaik DreamWorks zīmētās animācijas animatori strādāja savā animācijas nodaļā, bet datoranimatori strādāja pie CGI filmām. Amblimation tika slēgts 1997. gadā, kā rezultātā tā darbinieki pievienojās DreamWorks Animation. Tajā pašā gadā tika nodibināts DreamWorks un Microsoft kopuzņēmums DreamWorks Interactive, datoru un videospēļu izstrādātājs. Electronic Arts paziņoja par DreamWorks Interactive iegādi un apvienoja to ar EA Pacific un Westwood Studios, izveidojot EA Los Angeles, vēlāk Danger Close Games.
1995. gada jūnijā DreamWorks paziņoja, ka ir parakstīts 1 miljardu ASV dolāru liels līgums ar MCA Inc. (toreiz Universal Pictures mātesuzņēmumu), lai 10 gadus izplatītu studijas filmas ārpus ASV un mājas video izdevumus visā pasaulē. MCA par 54 miljoniem ASV dolāru arī iegādājās 2% uzņēmuma akciju.
1998. gadā ASV 9. apgabala apelācijas tiesa apstiprināja prasību pret DreamWorks par preču zīmju pārkāpumu, ko veica Dreamwerks Production Group, Inc., uzņēmums, kas galvenokārt specializējas "Zvaigžņu ceļa" konvenciju rīkošanā. Tajā pašā gadā PDI/DreamWorks izdeva pirmās pilnmetrāžas animācijas filmas "Skudra Z" un "Ēģiptes princis", ko izplatīja DreamWorks Pictures. Uzņēmums DreamWorks Pictures turpināja izplatīt PDI/DreamWorks darbus līdz 2004. gadam.
2000. gadā DreamWorks plānoja iekārtot jaunu studijas teritoriju pēc 1087 akru zemes iegādes Plaiavista rajonā Losandželosā. Teritorijā bija paredzēti 18 filmēšanas paviljoni, vairākas biroju ēkas un ezers. Projektu bija plānots pabeigt 2001. gadā, taču tas tika atcelts finansiālu apsvērumu dēļ. Sākot ar 1999. gadu, DreamWorks ieguvis trīs Amerikas Kinoakadēmijas balvas par labāko filmu — "Amerikāņu skaistums", "Gladiators" un "Brīnišķais prāts" (pēdējie divi ir kopražojums ar Universal Pictures). Tajā pašā gadā tika nodibināta DreamWorks nodaļa Go Fish Pictures, kuras mērķis ir izplatīt art-house, neatkarīgas un ārzemju filmas. Nodaļa guva panākumus ar anime filmām "Tūkstošgades aktrise" (Millennium Actress, 2003) un Ghost in the Shell 2: Innocence (2004), kā rezultātā mēģināja spēlfilmu izlaišanu, izdodot filmu The Chumscrubber. Tomēr The Chumscrubber bija komerciāla neveiksme un saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes, kā rezultātā DreamWorks 2007. gadā neilgi pēc japāņu filmas Casshern iznākšanas slēdza nodaļu. 2002. gadā DreamWorks parakstīja līgumu ar uzņēmumu In Demand.
Laika posmā no līdz  DreamWorks filmas vietējā kino un pasaules televīzijas tirgū izplatīja DreamWorks Pictures, bet pasaules kinoteātros un pasaules mājas izklaides tirgos Universal Pictures. 2004. gadā DreamWorks Animation tika atdalīta atsevišķā publiskā uzņēmumā.
Amersforta
Amersforta ir pilsēta Nīderlandes centrālajā daļā, Utrehtas provincē. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 151 tūkstotis iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta provincē aiz Utrehtas un 13. lielākā Nīderlandē. Pilsēta atrodas Ēmas upes krastos. Agrāk upi sauca par Ameru un no tās ir arī cēlies pilsētas nosaukums. Burtiskā tulkojumā Amersforta nozīmē ‘Ameras brasls’.
DreamWorks Pictures
DreamWorks SKG dibināšana
Deivids Gefens atzina, ka DreamWorks divas reizes bija tuvu bankrotam. Kacenberga uzraudzībā studija cieta 125 miljonu ASV dolāru zaudējumus ar animācijas filmu "Sinbads: Leģenda par septiņām jūrām", kā arī pārvērtēja animācijas filmas "Šreks 2" DVD pieprasījumu. 2005. gadā studija izdeva divas lielbudžeta filmas: "Pasauļu karš" (War of the Worlds), kas veidots sadarbībā ar Paramount Pictures, guva ievērojamu peļņu, savukārt "Sala" bombardēja vietējās kasēs, bet guva starptautisku peļņu. caur Warner Bros..
Amersforta
Ievērojamas personības
Amersfortā ir dzimuši:
DreamWorks Pictures
Paramount īpašumtiesības
Viacom piekrita pārdot DreamWorks Pictures spēlfilmu bibliotēkas kontrolpaketi uzņēmumam Soros Strategic Partners un Dune Entertainment II. Filmu bibliotēka tika novērtēta 900 miljonu ASV dolāru vērtībā. Uzņēmums Paramount Pictures saglabāja šo filmu izplatīšanas tiesības visā pasaulē, kā arī dažādas papildu tiesības, tostarp mūzikas izdošanu (mūzikas izdošanas tiesības vēlāk tika licencētas Sony/ATV Music Publishing, kad uzņēmums iegādājās Viacom Famous Music apakšnodaļu), turpinājumiem un tirdzniecībai. Pārdošana tika pabeigta. Viacom par aptuveni 400 miljoniem ASV dolāru atpirka Sorosa kontrolpaketi DreamWorks Pictures bibliotēkā.
Reliance-Spielberg kopuzņēmums
2008. gada jūnijā tika ziņots, ka DreamWorks meklē finansējumu, kas ļautu tai turpināt darbību kā neatkarīgai producentu kompānijai, kad vēlāk tajā pašā gadā beigsies līgums ar Paramount. Vairāki valsts akciju fondi tika uzrunāti piešķirt finansējumu, tostarp Blackstone Group, Fuse Global, TPG Capital un vairāki citi, taču visi no sadarbības atteicās. 2008. gada septembrī tika paziņots, ka DreamWorks noslēdza līgumu ar Indijas investīciju uzņēmumu Reliance Anil Dhirubhai Ambani Group, lai izveidotu 1,2 miljardu ASV dolāru vērtu atsevišķu ražošanas uzņēmumu un pārtrauktu attiecības ar Paramount. 2009. gada janvārī Spīlbergs noslēdza licences līgumu ar DreamWorks Animation, lai izmantotu DreamWorks preču zīmes, logotipu un nosaukumu filmu producēšanai un to izdošanai.
DreamWorks Pictures noslēdza ilgtermiņa, 30 spēlfilmu izplatīšanas līgumu ar Walt Disney Studios Motion Pictures, saskaņā ar kuru DreamWorks filmas tiks izlaistas, izmantojot Touchstone Pictures zīmolu, un Disney saņems 10% no filmas ienākumiem. Darījums ietvēra arī līdzfinansējumu, izmantojot Walt Disney Studios 175 miljonu ASV dolāru aizdevumu uzņēmumam DreamWorks satura veidošanai Disney maksas televīzijā, vēlāk ar Starz. Vienošanās tika noslēgta pēc tam, kad dažas dienas iepriekš tika pārtrauktas sarunas ar Universal Pictures. DreamWorks 2009. gadā piesaistīja 325 miljonus ASV dolāru no Reliance Entertainment un papildu 325 miljonus ASV dolāru aizņēmās. 2009. gada augustā DreamWorks un Reliance parakstīja 825 miljonus ASV dolāru vērtu līgumu uz trīs gadiem par līdz pat sešu filmu izveidi gadā.
DreamWorks 2011. gada filmas "Es esmu Ceturtais" (I Am Number Four), "Kovboji un citplanētieši" un "Baiļu nakts" (Fright Night) cieta neveiksmi, savukārt "Kalpone", "Cietais tērauds" un Spīlberga filma "Kara zirgs" guva labus kases panākumus. Līdz ar to DreamWorks finansiāli bija novārdzis, ka uzņēmums meklēja papildu finansējumu no Reliance. Reliance 2012. gada aprīlī uzņēmumā ieguldīja 200 miljonus ASV dolāru. Saskaņā ar līgumu DreamWorks Pictures samazināja ražošanu līdz trim filmām gadā un meklēja līdzfinansētājus liela budžeta filmām, piemēram, 20th Century Fox, kas līdzfinansēja filmas "Linkolns" un "Spiegu tilts". Uzņēmums turpināja izmantot Disney, kā savu filmu izplatītāju un tirdziecības pārstāvi. Tā gada augustā pēc atkārtotām sarunām par vienošanos ar Disney, DreamWorks noslēdza vienošanos ar uzņēmumu Mister Smith Entertainment par savu filmu izplatīšanu EMEA reģionā, savukārt Disney turpinās izplatīt filmas Ziemeļamerikā, Latīņamerikā, Austrālijā, Krievijā un dažās teritorijās Āzijā.
Amblin Partners
2015. gada septembrī tika ziņots, ka DreamWorks un Disney neatjaunos izplatīšanas līgumu, kas beigsies 2016. gada augustā, un filma "Gaisma okeānā" (The Light Between Oceans) tiks izdota septembrī kā pēdējā DreamWorks filma, ko izplata Disney saskaņā ar sākotnējo izplatīšanas līgumu. Šajā laikā DreamWorks sāka sarunas ar Universal Pictures, lai izplatītu savas gaidāmās filmas. Līgums, kas ļāva Spīlbergam izmantot DreamWorks nosaukumu un logotipu no Džefrija Kacenberga DreamWorks Animation, beigsies, izraisot mediju spekulācijas par to, ka Spīlbergs līgumu neatjaunos. Disney saglabāja filmas tiesības uz četrpadsmit DreamWorks filmām, kā arī iegādājās DreamWorks II Distribution Co. LLC autortiesības no DreamWorks un Reliance 2015. gada decembrī.
sadarbojoties Spīlbergam, Reliance, Entertainment One un Participant Media tika izveidots satura ražošanas uzņēmumu Amblin Partners, padarot DreamWorks par zīmolu pieaugušajiem paredzētām filmām, kas ražotas jaunā uzņēmuma ietvaros. Papildu DreamWorks jaunais uzņēmums arī ražos filmas zem Amblin Entertainment un Participant zīmoliem.
Tajā pašā dienā Amblin Partners paziņoja par piecu gadu izplatīšanas līgumu ar Universal, saskaņā ar kuru uzņēmuma filmas tiks izplatītas un tirgotas vai nu zem Universal, vai zem tā specializētās Focus Features studijas zīmola. "Meitene vilcienā" bija pirmā filma, kas tika izdota saskaņā ar jauno līgumu.
Logotips
DreamWorks logotipā ir redzams zēns, kas sēž un makšķerē uz pusmēneša. Logotipa vispārīgā ideja bija uzņēmuma līdzdibinātāja Stīvena Spīlberga ideja, kurš vēlējās CGI attēlu. Ilustratoram Robertam Hantam tika šo ideju uzgleznot, un viņš izmantoja savu dēlu kā modeli. Industrial Light & Magic sadarbībā ar Kaleidoscope Films, Deivu Kārsonu un Klintu Goldmanu pārvērta logotipu kustīgā grafikā. To animēja ILM animācijas vadītājs Vess Takahaši. Mūziku, kas pavada logotipu DreamWorks spēlfilmu sākumā, ir komponējis Džons Viljamss.
DreamWorks Animation logotips
2004. gada DreamWorks Animation logotipam sākotnēji bija mūzika, kas tika adaptēta no dziesmas Fairytale animācijas filmai "Šreks" (2001), mūziku veidoja Harijs Gregsons-Viljamss — viens no filmas "Šreks" līdzkomponistiem un visas filmu franšīzes komponists. Divus gadus vēlāk, kad to iegādājās Universal Pictures, tas saņēma jaunu muzikālo pavadījumu, ko komponēja Džons Pauels — otrs pirmā "Šreka" un citu DreamWorks filmu komponists, pielāgojot atsevišķas skaņas no filmas "Šreks 2" un atsevišķas skaņas no Džona Viljamsa muzikālā pavadījuma. Jaunā logotipa muzikālais pavadījums debitēja animācijas filmā "Kā pieradināt pūķi 3" un tās komponists ir Džons Pauels.
Šantala Šodē de Silana
Šantala Šodē de Silana (fr; Versaļa —  Grasa) bija Francijas starptautiskā lielmeistare šahā (1990).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt deviņu gadu vecumā. 1932. gadā piedalījusies savā pirmajā Francijas sieviešu šaha čempionāta finālā. 1936. gadā uzvarējusi Francijas sieviešu šaha čempionātā. 1939. gadā apprecējusies ar Bernardu Šodē un pārcēlusies uz dzīvi Marokā. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā ģimene atgriezusies Francijā.
1949.-1950. gadumijā Maskavā pārstāvējusi Franciju Pasaules sieviešu šaha čempionātā, kurā labi startējusi, atrodoties starp līderiem, taču turnīra finišā nogurusi un ieņēmusi 7. vietu. Turpmākajos gados, neraugoties uz to, ka bijusi četru bērnu māte, trīs reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas ciklu pretendentu turnīros: 1952. gadā bijusi 9. vietā, 1955. gadā palikusi 12. vietā, bet 1961. gadā atkal ierindojusies 12. vietā.
Bijusi pazīstama kā viena no pirmajām šahistēm, kas piedalījusies spēcīgos vīriešu turnīros. 1947. gadā debitējusi Francijas vīriešu šaha čempionāta finālā, kurā ieņēmusi 7. vietu. 1951. gadā Francijas vīriešu šaha čempionātā izcīnījusi 3. vietu, kas joprojām ir labākais sievietes sasniegums šajos čempionātos. Pārstāvējusi Francijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās 1950. gadā bijusi vīriešu komandas sastāvā, kļūstot par pirmo sievietu, kas piedalījusies vīriešu šaha olimpiādēs, bet 1957. gadā - sieviešu komandas sastāvā.
1970. gadā kļuvusi par Parīzes šaha kluba  Caïssa prezidenti un vadījusi šo klubu vairāk nekā 30 gadus. Šajā laikā klubā izauguši vairāki perspektīvi jaunie šahisti, no kuriem pazīstamākais ir viens no vadošajiem Francijas šaha lielmeistariem Žoels Lotjē.
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Šodē de Silanai kā vienai no pirmajām piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1990. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
Paleocēns
Paleocēns (grc — "sens" + — "jauns") ir paleogēna perioda pirmā epoha ar kuru sākas kainozojs. Tā sākās pirms 66,0 mlj. gadu un beidzās pirms 55,0 mlj. gadu. Tādējādi šī epoha ilga apmēram 10 mlj. gadu. Paleocēns nomainīja Mezozoja ēras augškrīta epohu un beigās pārgāja eocēna epohā. Šo epohu norobežo divi ģeoloģiski notikumi. Tā sākas pēc Krīta-terciāra masveida izmiršanas, kad, domājams, meteorīta trieciena rezultātā izmainījās klimats un izmira dinozauri un daudzas citas mezozoja organismu grupas, bet nobeidzās ar paleocēna-eocēna termālo maksimumu, kad īsā laika posmā būtiski palielinājās Zemes vidējā temperatūra, novedot pie daudzu organisma grupu izmiršanas.
Paleocēna dalījums
Paleocēnu no eocēna apjoma 1874. gadā izdalīja vācu paleobotāniķis Vilhelms Šimpers. Nosaukums "paleocēns" nozīmē eocēna epohas senāko daļu.
Paleocēna epoha tiek dalīta trijos laikmetos:
Jūras fauna
Paleocēnā pakāpeniski izmirušo amonītu vietā, kas pirms tam bija izplatītākā molusku grupa, Pasaules okeānā nāca jaunas vēderkāju un gliemeņu sugas, kuru ģinšu daļa šajā laikā sasniedza 7% (attiecībā pret 3% krīta periodā). Taču šāda proporcijas maiņa bija saistīta nevis ar to daudzveidības palielināšanos, bet ar biosfēras kopējās daudzveidības samazināšanos. Kad galvkāju moluski balansēja uz izmiršanas robežas (ir zināma tikai viena paleocēna nautiloīdu ģints), vēderkāji un gliemenes gandrīz nemaz necieta. Visdaudzveidīgākie tajā laikā bija vēderkāji. Paleocēnā parādījās pirmās džulīdas – interesanti vēderkāji, kurus grūti atšķirt no gliemenēm. Tiem čaula sastāvēja no diviem gliemežvākiem; gan pēc izskata, gan pēc dzīvesveida tie līdzinājās gliemenēm.
Parādījās jaunas jūras ežu un foraminīferu grupas. Izmirstot peldošajiem zauriem un citām jūras dzīvības formām krīta perioda beigās, jūru un okeānu barības ķēdēs radās brīvas nišas. Pakāpeniski šīs nišas aizpildīja jaunas plēsīgo kaulzivju un haizivju grupas, kas nomainīja izmirušos reptiļus — galvenos okeāniskos plēsējus. Tā haizivs otoduss sasniedza 9 metrus garumu. Citas haizivis gan bija mazākas (1,5—3,2 m).
Zīdītāji
Paleocēns bija zīdītāju uzplaukuma sākumpunkts. Trīs zīdītāju pamatgrupas — kloākaiņi, somaiņi un placentāļi — sāka ieņemt ekoloģiskās nišas, kuras atbrīvojās pēc dinozauru izmiršanas. Kaut arī pirmie zvērveidīgie dzīvnieki parādījās vēl triasa beigās (pirms ~200 mlj. gadu), taču šie protozīdītāji nebija spējīgi konkurēt ar tajā laikā dominējošajiem dinozauriem. Tie bija sīki nakts dzīvnieki, kukaiņēdāji ar sekundāru lomu.
Pēkšņa dinozauru bojāeja atstāja tukšas daudzas "barības nišas". Tā rezultātā daļa seno zīdītāju pārgāja uz dienas dzīvesveidu un būtiski dažādoja savu ēdienkarti. Parādījās grauzējiem līdzīgi dzīvnieki, daudzpauguraiņi, kā arī kokos dzīvojoši primāti, kas bija vāveres lielumā un, domājams, visēdāji. Ļoti ātri agrīnie zīdītāji evolucionēja daudzās dzīvnieku grupās ar visdažādāko izskatu un izmēriem, kas ļāva tiem apdzīvot jebkuru biotopu.
Paši mazākie, domājams, joprojām palika kukaiņēdāji. Lielāki dzīvnieki kļuva par aktīviem medniekiem un maitēdājiem. Viens no nozīmīgākajiem tā laika notikumiem uz sauszemes bija pirmo zīdītāju — plēsēju, miacīdu (Miacoidea) parādīšanās. Miacīdi kļuva par pirmajiem siltasiņu plēsējiem, kas dzīvoja paleocēnā un eocēnā. Ir uzskats, ka tieši miacīdi kļuva par visu mūsdienu plēsēju senčiem. Līdz tam zīdītāji bija tikai zālēdāji un kukaiņēdāji. Izzūdot dinozauriem, zīdītāji nonāca situācijā, ka tiem bija daudz barības un maza konkurence, kas ļāva tiem kļūt par pilnvērtīgiem citu dzīvnieku medniekiem.
Neveikli zālēdāji zīdītaji, amblipodi, noēda lapas u.c. veģetāciju. Ilkņi un savādi ragveida izaugumi kalpoja tiem aizsardzībai no plēsējiem. Plakanpēdainie gaļēdāji, kreodonti, pēc izmēriem varēja būt gan sermuļa izmēros, gan lielāki par lāci.
Zauropsīdi
Bez zīdītajiem paleocēna sauszemes faunu pārstāvēja zauropsīdi – tetrapodu atzars, kurā ietilpst rāpuļi un putni. Tie sastādīja 30% paleocēna ģinšu, un pati lielākā grupa (13% ģinšu) bija krokodilveidīgie. Gandrīz visi tie iekļāvās mūsdienu krokodilu kārtā. Paleocēna krokodili izmēros variēja no 1 līdz 4,5 metriem. Ne visi tie bija ūdens plēsēji, daži dzīvoja uz sauszemes, bet Pristichampsus, līdzīgi dinozauriem, pat mācēja skriet uz divām kājām. Ceratozuhs ir vienīgais zināmais krokodils ar ragiem. To funkcionālā nozīme nav zināma.
Vēl 13% paleocēna ģinšu sastādīja putni. Tur iekļāvās zosis, pīles, pingvīni, pūces, dzērves, flamingi, pelikāni, vētrasputni, kormorāni, kazuāri un pelagornitīdi (līdzīgi albatrosiem, bet ļoti lieli un ar zobainiem knābjiem). Vēl bija milzīgi nelidojošie putni, diatrimas, auguma līdz 2 metriem un svaru līdz 100 kg. Savukārt vaimanu (Waimanu) tiek uzskatīts par pingvīnu senci.
Zvīņrāpuļi paleocēnā izcēlās ar Titanoboa, vēsturē lielāko čūsku, kura bija līdz 13 metriem gara un platākajā vietā līdz 1 metram diametrā. Svēra tā vairāk par tonnu. Starp paleocēna zauropsīdiem var minēt arī nelielus ūdens rāpuļus, horistoderas (Choristodera), kas bija līdzīgi krokodiliem, taču nebija tiem radniecīgi.
Paleoģeogrāfija
Agrajā kainozojā notika trešā un pēdējā Pangejas superkontinenta fragmentācijas fāze. Ziemeļamerika un Grenlande turpināja attālināties no Eirāzijas, paplašinot Atlantijas okeānu. Tajā pat laikā, palielinoties Atlantijas okeānam, un, tuvinoties Āfrikai ar Eirāziju, senais Tetisa okeāns saruka. Ziemeļamerika un Dienvidamerika bija šķirti ar ekvatoriālajām jūrām līdz pat neogēna perioda otrajai pusei. Āfrika, Dienvidamerika, Antarktīda un Austrālija turpināja attālināties. Indijas subkontinents sāka savu dreifu uz Āziju, kas radīja tektonisko sadursmi un Himalaju izveidošanos.
Epikontinentālās jūras, kas klāja daļu Ziemeļamerikas un Eirāzijas, paleocēna sākumā samazinājās, atsedzot jaunas teritorijas sauszemes faunas un floras izplatībai.
Jānis Ancāns
Jānis Ancāns (1911—1945) bija latviešu agronoms. Daugavpils pašvaldības vadītājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1911. gada 7. jūlijā Kārsavas pagasta Ancānu ciemā (tagad Malnavas pagastā) zemkopja Onufrija Ancāna ģimenē. Pēc Kārsavas pamatskolas beigšanas 1927. gadā iestājās Malnavas lauksaimniecības vidusskolā. 1931. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē, pēc studiju beigšanas strādāja par vecāko agronomu Daugavpilī.
Pēc Latvijas okupācijas ievēlēts par Tautas Saeimas deputātu no Latgales vēlēšanu apgabala (1940). 1940. gada jūlijā Iekšlietu ministrs Vilis Lācis atbrīvoja no amata Daugavpils pilsētas vecāko Andreju Švirkstu un viņa vietā iecēla agronomu Jāni Ancānu. Pilsētas vecākā amatā viņš bija līdz 1940. gada 26. augustam, kad par Daugavpils pilsētas darbaļaužu deputātu pagaidu padomes izpildu komitejas priekšsēdētāju tika iecelts Bernards Škapars.
2. pasaules kara laikā bija Sarkanās armijas 201. latviešu strēlnieku divīzijā. 1944. gada nogalē smagi ievainots Kurzemes cietokšņa kaujās un miris Dobeles slimnīcā 1945. gada 1. janvārī. Apglabāts Dobeles padomju armijas karavīru brāļu kapos. 1945. gadā mirstīgās atliekas pārvestas uz Raiņa kapiem Rīgā.
Sieva - vēlakā Lauksaimniecības akadēmijas pasniedzēja Valentīna Ancāne. Meita - grafiķe Baņuta Ancāne (1941).
Mēslojums
Mēslojums ir dabiskas vai sintētiskas izcelsmes organisku vai neorganisku materiālu kopums, kas tiek pievienots augsnei, lai pievienotu vai papildinātu tajā esošās dzīvībai svarīgās barības vielas. Izmantojot mēslojumu, var palielināt novāktās ražas daudzumu. Mūsdienās aptuveni 40—60% ražas tiek izaudzētas, izmantojot komerciāli iegādātu mēslojumu. Tiek prognozēts, ka Eiropas mēslojumu tirgus līdz 2018. gadam būs sasniedzis 15,3 miljardus eiro.
Vārpu lasītājas
"Vārpu lasītājas" (fr) ir franču gleznotāja Žana Fransuā Milē 1857. gadā pabeigta eļļas krāsas glezna.
Ernests Štālbergs
Ernests Štālbergs (dzimis, miris ) bija latviešu arhitekts, LU docents un LVU profesors, Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas akadēmiķis, Latvijas PSR arhitektu savienības pirmais priekšsēdētājs.
Vārpu lasītājas
Gleznā attēlotas trīs zemnieces, kuras lasa vārpas nopļautā laukā pēc ražas novākšanas. Glezna ir pazīstama ar simpatizējošu veidu, kā attēlots zemākais lauku sabiedrības slānis; Francijas sabiedrības augstākās kārtas šo gleznu uzņēma ar nepatiku.
Cebuļi
Cebuļi ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā.
Vārpu lasītājas
Vēsture
Milē pirms "Vārpu lasītājām" 1854. gadā bija gleznojis vertikālu gleznu, bet 1855. gadā arī ofortu. Milē "Vārpu lasītājas" pirmoreiz izstādīja Salona izstādē 1857. gadā. Tā tūlīt saņēma negatīvu kritiku no augstākā un vidusslāņa, kuri tematu uztvēra ar aizdomām: kāds mākslas kritiķis, runājot citu parīziešu vārdā, uztvēra to kā satraucošu norādi uz "1793. gada karātavām." Nesen piedzīvojušas 1848. gada revolūciju, šie plašie sabiedrības slāņi gleznā saskatīja zemākās klases strādnieku glorificēšanu. Viņiem tas bija atgādinājums, ka Francijas sabiedrība būvēta uz strādnieku darba pamatiem un zemes īpašnieki saistīja šos darbaļaudis ar pieaugošo sociālistu kustību. Darbaļaužu attēlošana gleznā augstākajiem sabiedrības slāņiem lika satraukties par savu statusu. Darba ņēmēju skaits ievērojami pārsniedza augstākās kārtas pārstāvju skaitu. Šī skaita atšķirība nozīmēja, ka, ja zemākā klase saceltos, augstākās kārtas tiktu gāztas. Franču revolūcijai joprojām esot augstāko klašu prātā, šī glezna tika uztverta ar nepatiku.
Bremmes ezers
Bremmes ezers ir ezers Valkas novada Kārķu pagasta dienvidos, 2,3 kilometrus uz dienvidrietumiem no Vēveriem.
Vārpu lasītājas
Vēsture
Milē "Vārpu lasītājas" nebija pieprasītas arī gleznas lielā izmēra dēļ, 84 × 112 centimetru lielā glezna ir neierasti liela strādnieku darba attēlošanai. Parasti šādu izmēru izmanto reliģiska vai mitoloģiska stila darbiem. Milē darbs neattēloja neko saistītu ar reliģiju un tajā nebija arī atsauču uz mitoloģiskiem uzskatiem. Glezna ilustrēja reālistisku skatu uz nabadzību un darbaļaužu kārtu. Viens kritiķis komentēja, ka "šīm trijām vārpu lasītājām ir gigantiskas pretenzijas, viņas pozē kā nabadzības trīs likteņi... to neglītums un pretīgums nav slēpts." Lai arī vārpu lasīšana nebija jauna tēma — arī iepriekš mākslā bija radīti Rutes attēlojumi — šis jaunais darbs bija lauku nabadzības konstatējums, nevis pietāte pret Bībeli: darbā nav kopības un līdzjūtības izjūta starp kontrastējošo nabadzības izpausmi priekšplānā un bagātīgo ražu saules izgaismotajā tālumā. Netieši izteiktā ironija bija satraucoša.
Ernests Štālbergs
Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gadā Liepājā namdara Jēkaba Štālberga ģimenē. No 1895. līdz 1902. gadam mācījās Liepājas reālskolā. 1904. gadā pabeidza mācības Kazaņas Mākslas skolas arhitektūras nodaļā. 1914. gadā beidza studijas Pēterburgas Mākslas akadēmijas Arhitektūras nodaļā un no 1915. līdz 1918. gadam strādāja par arhitektu Krievijas Zemkopības ministrijā. Vēlāk bija Petrogradas Mākslas akadēmijas rektors un arhitektūras darbnīcas vadītājs (1918–1922).
Mēslojums
Mēslojumu sastāvā ir barības vielas dažādās proporcijās. Šīs barības vielas parasti ir:
Cebuļi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V322, Bricu ezera krastā. Ciems ir daļēji izzudis.
Vārpu lasītājas
Vēsture
Pēc Salona izstādes Milē, esot naudas trūkumā, pārdeva darbu par 3000 frankiem; zem savas prasītās cenas — 4000 — pēc kaulēšanās ar angli vārdā Binders, kurš nepiekāpās viņa pretpiedāvājumam; Milē mēģināja paturēt nožēlojamo cenu noslēpumā. Lai arī "Vārpu lasītājas" Milē dzīves laikā uzkrāja vien sliktu slavu, pēc viņa nāves 1875. gadā viņa darba novērtējums sabiedrības acīs pieauga. 1889. gadā gleznu, kas piederēja baņķierim Ferdinandam Bišofsheimam, izsolē pārdeva par 300 000 frankiem. Pircējs palika anonīms, bet baumoja, ka to iegādājies amerikāņu pircējs. Nedaudz kā nedēļu vēlāk tika paziņots, ka to iegādājusies šampanieša magnāte Žanna Aleksandra Luīze Pomerī, kas pieklusināja baumas par viņas finansiālajām problēmām, pēc tam, kad viņas vīnogas bija palikušas laukā vairākas nedēļas ilgāk kā konkurentiem.
Bremmes ezers
Ezers ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.
Vārpu lasītājas
Mantojums
"Vārpu lasītājas" ir viens no Milē zināmākajiem darbiem. Ainu, kur attēlotas saliekušās zemnieku sievietes, bieži parafrāzējuši jaunāku laiku mākslinieki kā Pisaro, Renuārs, Serā un van Gogs. Mākslas vēsturnieks Roberts Rozenblūms teicis, ka Milē glezna ieviesa "jaunu iespaidīgu izskatu gadsimta vidus mākslā ar nebeidzamiem turpinājumiem pilsētā un valstī. Domjē un Degā veļas mazgātājas un īpaši Kaibota parketa slīpētāji būtu neiedomājami bez Milē episkās himnas darbam."
"Vārpu lasītājas" pierāda Milē lomu kā mūsdienu sabiedrības kritiķim. Viņa nežēlīgais triju salīkušo ubadžu attēlojums nošķirti no strādniekiem ar bagātīgo ražu attālumā, parāda viņa uzmanību, ne gluži līdzjūtību, pret Barbizonas un Šaijī sabiedrības nabadzīgākajiem locekļiem, reģionam piedzīvojot arvien pieaugošās franču modernizācijas grūtības. Tikai apmēram trīsdesmit piecas jūdzes no Francijas galvaspilsētas (kuras iedzīvotāju skaits divkāršojās no 1831. līdz 1851. gadam), bagātais plašais līdzenums, kas robežojas ar Fontainblo mežu, bija viens no pirmajiem, ko dzelzceļa līnija savienoja ar Parīzi, kļūstot par strauji augošās pilsētas barotāju. Pētījumi, kas atklāj Francijas lauku pārveidošanu deviņpadsmitajā gadsimtā, norāda, ka ārpus Ziemeļfrancijas un Parīzes baseina zemnieku dzīvē notika mazas izmaiņas līdz pat gadsimta pēdējam ceturksnim. Tādēļ Milē attēlotās sabiedrības slāņu nesaskaņas lielās saimniecībās 18. gadsimta 50. gados bija unikāls un laikmetīgs skatījums.
Cebuļi
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Bricu ezera mītne.
Ernests Štālbergs
Dzīvesgājums
1922. gadā Štālbergs atgriezās Latvijā, vadīja Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātes “C” darbnīcu. Ernests Štālbergs bija Zviedrijas arhitektūras piekritējs un biedrības Svenska Slöjdföreningen ārzemju biedrs. Bet funkcionālisma ēkas pārsvarā radīja Baltijas vācu arhitektu birojs “Karr & Baetge” un būvinženieri. Bauhaus novatorisko ideju izplatību traucēja gan plašāku uzdevumu neizvirzīšana, īpaši mājokļu būvniecībā, gan jaunu materiālu trūkums. No 1924. līdz 1939. gadam vairākkārt devās zinātniskos ārzemju komandējumos.
Cebuļi
Vietējas nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Bricu apmetne.
Ernests Štālbergs
Dzīvesgājums
Arhitektūras fakultātē tajā laikā arvien vairāk konfrontējās neoeklektisma un funkcionālisma idejas. “Padomju Jaunatnē” 1950. gada pavasarī tika publicēts anonīms raksts kā pamudinājums augstskolas vadībai — rīkoties un atlaist no darba Štālbergu un viņa asistenti Martu Staņu. Rakstā bija teikts, ka Arhitektūras fakultātē bija “palikuši cilvēki, kas apzinīgi turpina profesora Štālberga “līniju”. Viņi savā darbā "cītīgi ievazā buržuāziskās, tā saucamās “racionālās”, arhitektūras uzskatus, kas noliedz arhitektūru kā mākslu, noliedz tās idejisko saturu, atzīst tikai funkciju — vajadzību, prakticismu, pārvēršot par pašmērķi šauro praktisko problēmu atrisināšanu, bet pilnīgi ignorējot arhitektūras idejiski māksliniecisko saturu. Šo uzskatu pēdas spilgti redzamas to studentu darbos, kas strādā asistentu Staņas, Gintera un Līcīša vadībā.”
1950. gadā, pasliktinoties veselības stāvoklim, profesors darbu universitātē pārtrauca, miris. Apglabāts Raiņa kapos.
Pasniedzējs
Štālberga ievērojamākie audzēkņi ir arhitekti: Aleksandrs Klinklāvs, Artūrs Reinfelds, Marta Staņa u.c. Arhitektūras vēsturnieks un pētnieks Jānis Lejnieks rakstījis: "Profesors jaunajiem arhitektiem bija kulta figūra, un ar Staņu viņu vienoja suģestējošais iespaids uz skolniekiem, lai gan dažkārt Štālberga doma skrēja pa priekšu runai un klausītajiem bija jāspēj saprast pateikto no pusvārda".
“Mazais večuks (profesoram toreiz bija jau pāri sešdesmit) studentu ideju skiču skates veidoja kā personīgas monoizrādes, kurās pašapzinīgo studentu opusi tika satriekti pīšļos. Mazliet vieglāk gāja biklajiem un pieticīgajiem – Staņa vienā mirklī pārvērta viņu skices elegantos šedevros, kurus apskaustu pat visizcilākie avangarda pārstāvji.” Georgs Barkāns, arhitekt.
Darbi
Štālbergam bija daži ievērojami projekti Sanktpēterburgā.
Džordžs Gulaks
Džordžs Džuljuss Gulaks (en; dzimis Rīgā, miris ), arī Georgs Gulaks, bija Latvijas ebreju izcelsmes ASV vingrotājs. Dažkārt tiek uzskatīts par ASV vingrošanas "tēvu".
Ernests Štālbergs
Darbi
Latvijā viņš ir piedalījies Brīvības pieminekļa izveidē. Pēc viņa projekta uzceltas vairākas ēkas Rīgā, kā arī izbūvēta Latvijas Universitātes Lielā aula.
Džordžs Gulaks
Dzimis Rīgā, 1921. gadā kļuva par Latvijas čempionu daudzcīņā. 1922. gadā kopā ar ģimeni emigrējis uz ASV. Pēc emigrācijas turpināja trenēties eiropiešu izcelsmes klubos Ņujorkā. Četras reizes kļuva par ASV amatieru čempionu vingrošanā.
Ernests Štālbergs
Darbi
1950. gadā radījis Ļeņina pieminekļa Rīgā arhitektonisko risinājumu. Piemineklis 1991.gada septembrī demontēts un aizvests nezināmā virzienā.
Štālberga celtā blokmāja Lomonosova ielā, 12 (1930), ir viena no funkcionālisma ikonām Latvijā.
Džordžs Gulaks
Piedalījās Losandželosā, kur izcīnīja zelta medaļu vingrošanas riņķu disciplīnā. Losandželosā arī kļuva par pirmo vingrotāju pasaulē, kas riņķu vingrojumā izpilda krusta vingrinājumu. Šī bija vienīgā ASV vingrotāju izcīnītā medaļa vingrošanā vīriešiem līdz.
Pēc vingrotāja karjeras beigām bija ASV Olimpiskās komitejas loceklis, FIG viceprezidents, ieņēma vēl vairākus citus amatus dažādās vingrošanas organizācijās. FIG ir bijis arī goda viceprezidents. Kā FIG pārstāvis piedalījies desmit olimpiskajās spēlēs, arī Maskavā. 174 sportistiem olimpiskajās spēlēs pasniedzis zelta medaļu. Federācijas uzdevumā apmeklējis vairāk nekā 30 valstis, 1972. gadā apmeklējis Latviju.
Zilūžu grāvis
Zilūžu grāvis ir Briedes labā krasta pieteka Valmieras novada Bērzaines pagastā, Bērzaines apkaimē.
Iztece - no Zilūžu ezera dienvidu krasta. Augštecē tek dienvidu virzienā. Sasniedzot Zažēnu purvu, mākslīgi tiek novadīts uz ziemeļrietumiem un uz rietumiem no Bērzaines ietek Briedē. Citās kartēs apgalvots, ka turpina tecējumu uz dienvidiem-dienvidrietumiem un ietek Briedē uz rietumiem no Zilākalna. Upi šķērso autoceļi V216 (Ķoniņi – Bērzaine) un V193 (Matīši – Bērzaine – Rubene).
Igors Pimenovs
Igors Pimenovs (ru; dzimis ) ir Latvijas krievu izcelsmes politiķis, pārstāv partiju "Saskaņa". Bijis vairāku Saeimas sasaukumu, kā arī Rīgas domes deputāts, Latvijas krievu mācībvalodas skolu atbalsta asociācijas valdes priekšsēdētājs.
Benedikts VIII
Benedikts VIII (la, dzimis ap 980. gadu, miris ), īstajā vārdā Teofilakts, bija Romas pāvests no līdz nāvei. Viņa priekštecis bija Sergejs IV. Benedikts VIII ir pāvesta Jāņa XII brāļa dēls. Pēc Benedikta VIII nāves par jauno pāvestu kļuva viņa brālis Jānis XIX. Viņš bija pirmais no Tuskulānu dzimtas pāvestiem.
Sjaņtao
Sjaņtao (zh, ) ir apriņķa līmeņa municipalitāte Hubei provincē Ķīnas vidienē. Sjaņtao ir subprefektūras līmeņa municipalitāte un ir tiešā provinces administrācijas pakļautībā — neietilpst nevienā prefektūras līmeņa administratīvajā vienībā. Izvietojusies provinces vidusdaļā Dzjanhaņas līdzenumā. Robežojas rietumos ar provinces galvaspilsētu Uhaņu, dienvidos — ar Dzjindžou, rietumos — ar Cjaņdzjanu, bet ziemeļos — ar Tiaņmeņu un Sjaogaņu.
Benedikts VIII
1014. gadā Benedikts VIII kronēja vācu karali Heinrihu II par Svētās Romas imperatoru. Izmantojot karaspēku, viņš atjaunoja pāvesta ietekmi Kampānijā un Toskānā. 1016. un 1017. gadā viņš sakāva saracēņus Itālijas ziemeļos.
Igors Pimenovs
Dzīvesgājums
Dzimis 1953. gadā Rīgā. Studēja Latvijas Valsts universitātē, ko 1975. gadā pabeidza ar fiziķa izglītību, strādāja Latvijas Zinātņu akadēmijā un komercbankās, bija datorspeciālists. 2002. gada jūlijā naturalizācijas kārtībā ieguvis Latvijas pilsonību.
2007. gadā Latvijas Universitātē ieguva otrā līmeņa profesionālo augstāko izglītību kā ekonomists.
Sjaņtao
Lianu dinastijas laikā izveidots Miaņjanas (沔阳, Miǎnyáng) apriņķis. 1986. gadā, reorganizējot apriņķi par pilsētu, pārdēvēta tagadējā vārdā, bet 1994. gadā atdalīta no Dzjindžou, tieši pakļaujot provincei.
Igors Pimenovs
Dzīvesgājums
2018. gadā, kad tika publiskoti Valsts drošības komitejas ziņotāju saraksti, tajos bija arī I. Pimenova VDK aģenta kartīte. Tomēr jau 2000. gada 27. oktobrī, izskatot lietu Nr. 1-563/6 2000.g. Nr. 7/159, Vidzemes priekšpilsētas tiesa konstatēja “faktu, ka Igors Pimenovs... nav slepeni apzināti sadarbojies ar bijušās LPSR VDK un nav bijis VDK informators vai aģents.”
Sjaņtao
COVID-19 epidēmijas laikā 2020. gada sākumā varas iestādes bloķēja izbraukšanu no Sjaņtao, lai aizkavētu vīrusa izplatīšanos.
Igors Pimenovs
Politiskā un sabiedriskā darbība
1996. gadā I. Pimenovs kopā ar domu biedriem ir dibinājis "Latvijas Krievu mācībvalodas skolu atbalsta asociāciju" (LAŠOR), lai atbalstītu Latvijas Republikas tradīciju apmācīt krievvalodīgos bērnus ģimenes valodā.
2002. gadā I. Pimenovs pirmo reizi kandidēja parlamenta vēlēšanās, kad 8. Saeimas vēlēšanās netika ievēlēts no PCTVL saraksta (līdz tam viņš to nevarēja darīt, jo nebija Latvijas pilsonis). 2004. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās viņš kandidēja no Tautas saskaņas partijas saraksta ar trešo numuru, lai arī nebija partijas biedrs, taču netika ievēlēts.
2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Rīgas domē no partijas "Jaunais Centrs".
9. Saeimas vēlēšanās 2006. gadā I. Pimenovs kandidēja no "Saskaņas Centra" saraksta, bet atkal netika ievēlēts Saeimā.
2009. gada Rīgas domes vēlēšanās viņu ievēlēja galvaspilsētas pašvaldībā, taču I. Pimenovs atteicās no deputāta mandāta, jo viņam radās iespēja kļūt par 9. Saeimas deputātu Nila Ušakova vietā (apvienības līderis, savukārt, pārcēlās uz Rīgas domi, kur tika ievēlēts par priekšsēdētāju). 9. Saeimā I. Pimenovs darbojās Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā un Eiropas lietu komisijā.
Vera
Vera var būt:
Igors Pimenovs
Politiskā un sabiedriskā darbība
2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā, tajā darbojies Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas un Eiropas lietu komisijas sastāvos, Eiropas lietu komisijā viņš bija sekretārs. Tāpat bijis priekšsēdētājs Parlamentārās izmeklēšanas komisijā saistībā ar "Parex bankas" pārņemšanu un restrukturizāciju.
2011. gada ārkārtas vēlēšanās I. Pimenovs tika ievēlēts arī 11. Saeimā. Tajā turpināja darboties Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas un Eiropas lietu komisijas sastāvos.
Lai arī I. Pimenovs ir Latvijas krievu mācībvalodas skolu atbalsta asociācijas (LAŠOR) vadītājs, laikā, kad tika vākti paraksti referenduma par valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai ierosināšanai, viņš neatbalstīja Rīgas domes priekšsēdētāja un sava partijas biedra, apvienības "Saskaņas Centrs" līdera N. Ušakova izvēli parakstīties par likumprojektu, kā arī neatbalstīja otras valsts valodas statusu piešķiršanu krievu valodai, paziņojot, ka "ir gatavs atteikties no radikāli noskaņotajiem vēlētājiem, ja to šāds balsojums prasīs".
Durvis aizveras
"Durvis aizveras" (en) ir 1998. gada ASV un Apvienotās Karalistes romantiska drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Pīters Hovits. Galvenās lomas atveido Gvineta Paltrova, Džons Hanna, Džons Linčs un Žanna Triplhorna. Filmas pirmizrāde ASV notika.
Vairogu veronika
Vairogu veronika (Veronica scutellata) ir ceļteku dzimtas veroniku ģints augu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp nereti visā Latvijas teritorijā, Rietumāzijā un dažviet Ziemeļāfrikā. Parasti atsevišķi vairogu veronikas eksemplāri aug mitrās vai pārmitrās, skrajās vietās pļavu ieplakās, atmatās, uz aizaugošiem ceļiem, izžūstošās peļķēs un grāvjos, arī purvos.
Morfoloģija
Vairogu veronika ir daudzgadīgs, 15-50 cm garš lakstaugs. Auga stublājs ir ļogans, kails vai skarbmatains, gulošs vai pacils, mezglos sakņojas, un vismaz pie pamata četršķautņains.
Lapas ir lineāri lancetiskas vai lineāras, aptuveni 2—5 cm garas un 0,3—0,7 cm platas. Tās ir uz stublāja sēdošas un pretēji izvietotas. Lapas plātnes mala ir gandrīz gluda vai attāli sekli zobaina, lapas gals ir smails. Ziedi ir izvietoti ļoti skrajos ķekaros lapu žāklēs. Ziedkāts ir ļoti garš. Zieda kauss ir četrdaļīgs, daudz īsāks nekā vainags. Vainags ir balts līdz gaišzils vai gaišsārts ar tumšākām dzīslām. Auglis ir olveidīga pogaļa ar jomu galā un garu irbuļa palieku. Zied no jūnija līdz augustam.
Mihails Čehovs
Mihails Čehovs (ru; dzimis, miris ) bija krievu aktieris, režisors un skatuves mākslas pedagogs. Ir krievu rakstnieka Antona Čehova brāļadēls.
1910. gadā pabeidzis Suvorina teātra skolu Pēterburgā. 1913. gadā kļuva par Maskavas Dailes teātra aktieri, laikā no 1924. līdz 1928. gadam vadījis paša izveidoto Otro Maskavas Dailes teātri (kas tika izveidots no Dailes teātra pirmās studijas). Pēc tam emigrējis un strādājis vairākās valstīs. Laikā no 1931. līdz 1934. gadam strādājis Rīgā, 1931. gadā darbojās Rīgas Krievu drāmas teātrī. Laikā no 1932. līdz 1934. gadam Čehovs bijis Latviešu aktieru arodbiedrības teātra skolas vadītājs. Pirms Otrā pasaules kara aizbrauca uz ASV, kur arī turpmāk darbojies. Tēlojis arī kinofilmās. Par lomu Alfreda Hičkoka filmā "Apmātais" (Spellbound, 1945) bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā.
Samsonovka
Samsonovka ir ciems Kalkūnes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 233 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A14.
Edvīns Endre
Edvīns Leonards Hugo Endre (sv; dzimis 1994. gada 1. jūlijā Stokholmā, Zviedrijā) ir zviedru aktieris. Endres pirmā kinoloma bija 2013. gada filmā Studentfesten. Pēc tam no 2014. līdz 2016. gada viņš vēsturiskajā seriālā „Vikingi” tēloja karaļa Horika dēlu Erlenderu. Vēlāk Endre tika jau pie vadošajām lomām — 2016. gada biogrāfiskajā filmā „Slēpes pa gaisu” (Eddie the Eagle), atveidojot somu tramplīnlēcēju Mati Nikenenu, un 2018. gada spēlfilmā „Nameja gredzens”, atveidojot Nameju.
Arī Endres māte Lena Endre un tēvs Tomass Hanzons ir kinoaktieri.
Plintiņi
Plintiņi, agrāk arī Bērtmejciems, ir apdzīvota vieta Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā pie autoceļa P125 8,5 km no pagasta centra Dundagas, 26 km no novada centra Talsiem un 145 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies pēc 2. pasaules kara pie Talsu—Dundagas šaursliežu dzelzceļa Plintiņu stacijas kā Plintiņu ciema padomes centrs.
Pēterīši
Pēterīši ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Omārs (2015. gada filma)
"Omārs" (en) ir 2015. gada melnā komēdija, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Jorgs Lantims. Galvenās lomas filmā atveido Kolins Ferels, Reičela Vaisa, Džesika Bardena, Olīvija Kolmane, Ešlija Džensena, Džons Reilijs un Maikls Smailijs. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Latvijas Vienības partija
Latvijas Vienības partija bija politiska partija Latvijā. Tā piedalījās trijās Saeimas vēlēšanās, tika pārstāvēta 6. Saeimā un Šķēles 1. Ministru kabinetā. Pirmais partijas priekšsēdētājs bija Ralfs Sviriņš, vēlāk Alberts Kauls, kurš Šķēles kabinetā bija Ministru prezidenta biedrs un zemkopības ministrs. Partiju valdībā ir pārstāvējis arī Roberts Dilba, Kaula pēctecis zemkopības ministra amatā.
Omārs (2015. gada filma)
Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais oriģinālscenārijs", kur tā zaudēja filmai "Mančestra pie jūras".
Latvijas Vienības partija
LVP Saeimas frakcija izjuka nepietiekama biedru skaita dēļ. Lielākā daļa deputātu, kas tika ievēlēti no LVP saraksta, pievienojās Latvijas Zemnieku savienībai vai Demokrātiskajai partijai "Saimnieks".