Rafaēls
Romas periods
1508. gada beigās, domājams, pēc arhitekta Donato Bramantes uzaicinājuma, Rafaēls pārcēlās uz Romu. Drīz pēc tam viņu pieņēma darbā pats pāvests Jūlijs II. Rafaēlam tika uzticēts apgleznot Vatikāna stancas (trīs nelielas zāles, apm. 8x10m.), kurās būtu jāparāda Katoļu baznīcas varenību ideoloģiskajā un militārajā jomā. Romā, kur koncentrējās izcili mākslas šedevri, grūti pārsteigt ar ko jaunu, taču Rafaēla paveiktais pāvestam tā patika, ka pār jauno autoru sāka brāzties nemitīga pasūtījumu lavīna. No Rafaēla apgleznotajām stancām īpaši izceļama ir "Parakstu zāle" ar freskām "Disputa", "Atēnu skola", "Parnass" un "Gudrība, atturība un spēks", kas simbolizē teoloģiju, filozofiju, mākslu un jurisprudenci. Šajos darbos parādījās Rafaēla - monumentālista talants. Romas periods (1508.-1520. gadi) bija noslēdzošais Rafaēla darbībā. Tie bija viņa ziedu laiki. Mākslinieks pievērsās antīkā mantojuma tematikai. Bija aizgājis jauneklīgais biklums, priekšplānā izvirzījās episkums un vīrišķība. No 1514. gada Rafaēlam tika uzticēta Sv. Pāvila katedrāles celtniecība Romā. No 1515. gada viņš tika iecelts par senlietu komisāru un kļuva atbildīgs par antīko pieminekļu izpēti un aizsardzību. Rafaēls apzinājās, ka nevarēs pārspēt Mikelandželo anatomijas zināšanā un tajā pat laikā māksla nav tikai kailu ķermeņu attēlošana, bet tās sfēra ir plašāka. Viņš apzinājās savas stiprās puses un tajās neatpalika, bet pat pārspēja lielos māksliniekus. Rafaēls neatklāja jaunas pasaules kā Leonardo vai Mikelandželo un nemulsināja laikabiedrus ar savu meklējumu drosmi, bet tiecās pēc augstākās sintēzes, pēc jau iepriekš sasniegtā apvienošanas vienā veselumā. Šo sintēzi viņš arī atrada un paveica. Apmēram 30 gadu vecumā Rafaēls kļuva par slavenību. Viņš radīja virkni monumentālu darbu. Pievēršoties antīkajai tematikai, Farnezina villai tapa freska "Galatejas triumfs" (1511.-1514.g.), kā arī uzmetumi Psihes zālei. Tika veikti darbi arī par Bībeles tematiku. Sant Agostino baznīcai Mikelandželo darbu iespaidā tapa freska "Pravietis Jesaja" (1512.g.). Var minēt arī altārgleznu "Krusta ceļš" (1515.-1517.g.), gleznas "Eceķiela vīzija" (1515.-1518.g.),"Erceņģelis Mihaels uzveic Luciferu" (1518.) u.c. Taču arī Romas periodā Rafaēls turpināja jaunavas Marijas tēmu. No daudziem šīs tematikas darbiem būtu jāizceļ "Madonna krēslā" (1513.-1515.g.) un "Siksta madonna" (1516.g.). Šajā laikā daudz tika gleznoti arī portreti. Kā nozīmīgākos varētu minēt darbus "Pāvesta Jūlija II portrets", "Pāvesta Leo X portrets ar diviem kardināliem", "Grāfa Baldasares Kastiljones portets" u.c. No sieviešu portretiem izceļas "Donna Velata". Šajā portretā Rafaels, domājams, atveidoja savu mīļoto meiteni, kuru viņš iesauca par Fornarinu. Viņa varētu būt bijusi modele arī vairākām citām Rafaēla gleznām. Bez glezniecības Rafaēls atstāja savu ieguldījumu arī itāļu arhitektūrā. Pēc viņa projekta veidota Sant Elidžo degli Orefici baznīca Romā. Viņa veidots interjers un mozaīkas atrodas arī Santa Marija del Popolo baznīcā Romā. Pēdējos gados Rafaēlam bija jāveic ļoti daudz pasūtījumu, kas spieda viņu pieņemt darbā aizvien vairāk palīgu un organizēt lielu darbnīcu. Bet tas nozīmēja, ka gleznojumus vairs neveica viņš pats, bet gan autora ieceres realizēja palīgi, lielākā vai mazākā mērā tās pārveidojot. Rezultātā Rafaēla sekotāju darbos klasiskais dižrenesanses stils nereti pamazām pārtapa manierismā, kur galvenais vairs nebija vienkārša, skaidra kompozicionāla forma, līdzsvarota mierīga izteiksme, bet virsroku ņēma efektīga poza, melīgs patoss, kurā kustības vai spēka izpausme kļuva par pašmērķi. Rafaēls nomira 1520. gada 6. aprīlī, 37 gadu vecumā. Viņš tika apglabāts Romas Panteonā. Viņa kapu rotā marmora madonnas statuja ar uzrakstu: "Šeit dus tas Rafaēls, kura dzīves laikā dižā daba baidījās būt uzvarēta, bet pēc viņa nāves tā baidījās nomirt".