cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sēra korķis
Sēra korķis (la) ir ausu sēra — biezas, dzeltenbrūnas substances, ko izstrādā t.s. sēra dziedzeri auss ejā — masa, kas nosprosto ārējo auss eju. Parasti ausu sērs pats atslāņojas un izdalās, bet, ja tas sastrēgst ārējās auss ejā, tas kļūst cietāks, sakrājas un noslēdz šo eju. Dažkārt korķi ausīs mēdz veidoties, ja sēram ir pārāk viskoza konsistence, kā rezultātā tas neatslāņojas nemaz. Korķa veidošanās dēļ pasliktinās dzirde un dažkārt rodas sāpes. Ja ausī iekļūst ūdens, sērs uzbriest un rada pēkšņu dzirdes pavājināšanos vai pat īslaicīgu kurlumu. Ja ausī ir sēra korķis, nav ieteicams tīrīt tās ar vates kociņiem, jo tādā veidā var iegrūst sēra korķi tālāk, kur tas var nonākt uz bungplēvītes. Cilvēkam ar sēra korķi nav ieteicams saaukstēties, jo var rasties iekaisums.
Šoganas Big Air
Šoganas Big Air (zh) ir sporta stadions, kas atrodas Ķīnas galvaspilsētas Pekinas Šijinšanas rajonā.
Stadions tika uzcelts uz bijušās Shougang Group tērauda rūpnīcas zemes, kas tika slēgta 2008. gadā pirms vasaras olimpiskajām spēlēm, jo ​​bija bažas par gaisa piesārņojumu. Stadiona būvniecība tika uzsākta 2018. gadā, un tā tika pabeigta 2019. gada 1. novembrī.
Stadiona vieta būs pastāvīga un tiks izmantota dažādām sporta sacensībām, tādējādi kļūstot par pasaulē pirmo pastāvīgo Big Air norises vietu.
2022. gada ziemas olimpisko spēļu laikā šajā stadionā tika aizvadītas frīstaila slēpošanas un snovborda Big Air sacensības.
Teodors Štorms
Hanss Teodors Volzens Štorms (de, dzimis, miris ) bija reālisma stila vācu rakstnieks un dzejnieks. Pēc profesijas — jurists. Darbos dzimtās Ziemeļvācijas vides ietekme.
Dzimis juristu ģimenē, 1817. gadā Vācijas galējos ziemeļos, kas tolaik bija neatkarīgā Šlēsvigas hercogiste Dānijas karaļa valdījumā. Pirmās dzejas rindas Štorms uzrakstīja, studējot tiesības Ķīles Universitātē. 1843. gadā atgriezās dzimtajā Hūzumā, kur strādāja par juristu. Kad Dānija centās iekļaut Šlēzvigu vienotās valsts sastāvā, hercogistes vācu iedzīvotāji, tai skaitā Štorms, tam pretojās. 1853. gadā Štorms devās trimdā uz Potsdamu, vēlāk dzīvoja Heiligenštatē. Kad Šlēsviga tika iekļauta Prūsijā, 1865. gadā atgriezās dzimtajā Hūzumā.
Latviski izdota Štorma noveļu izlase "Hauke Haiens. Sirmja jājējs" 1961. gadā un "Divas pasakas" 2003. gadā.
Birzes iela (Jūrmala)
Birzes iela ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Birzes iela sākas pie Asaru pludmales un beidzas krustojumā ar Asaru prospektu. Kopējais ielas garums ir 440 metri, tā ir klāta ar asfalta un grants segumu (ielas posms no Asaru prospekta līdz Kāpu ielai ir klāts ar grants segumu). Birzes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Birzes iela ir savienota ar šādām ielām:
Šehzade Bajezids
Princis Bajezīds (dzimis 1525. gadā, miris ) bija Osmaņu princis, Suleimana Lieliskā un viņa likumīgās sievas Sultānes Hirremas ceturtais dēls un piektais bērns.
Biogrāfija
Tajā pašā gadā Alepo nomira Bajezīda jaunākais brālis Džihangirs. Ziņas par Mustafas nāvessodu izraisīja nemierus visā valstī. Vienu sacelšanos apspieda Mehmeds Sokollu. Bajezīds tika apsūdzēts tās organizēšanā.
Sacelšanās
1558. gadā pēc Hirremas nāves attiecības starp brāļiem pasliktinājās. Svarīgu lomu šajā jautājumā spēlēja Lala Mustafa Pašā (abu prinču padomdevējs). Sultāns Suleimans, kurš baidījās no apvērsuma, abus dēlus sūtīja valdīt impērijas provinces, kas atrodas tālu no Stambulas. Selims tika pārvietots no Manisas uz Konju, bet Bajezīds uz Amasju. Bajezīds iebilda pret šo lēmumu, jo pēc Mustafas nāves tautas nemieri joprojām bija dzīvi viņa atmiņā, un palika Kutahjā, tomēr pēc tēva uzstājības 1558. gada 21. decembrī ieradās Amasjā. Bajezīds iekluva tēva nežēlastībā, kuru sadusmoja viņa nepakļāvīgā rīcība, kas bija pretēja Selima (nākotnē Selims I) rīcībai. Bajezīds pulcēja atbalstītājus, un viņa vecākais brālis rīkojās tāpat. Bajezīds bija iecienīts janičāru vidū, kuriem viņš atgādināja savu tēvu un no kura Bajezīds, viņuprāt, mantoja labākās īpašības. Sokollu bija Selima pusē. Suleimans jaunākā dēla rīcību uzskatīja par sacelšanos un atbalstīja Selimu. 1559. gada 29. maijā Bajezīda armija Konjas reģionā sadūrās ar Selima armiju kuru atbalstīja arī Suleimana armija. Armijas skaitliskais pārsvars nodrošināja Selimam uzvaru. Bajezīds atgriezās Amasjā, no kurienes mufti Muhididins Džurjāni nosūtīja vēstuli sultānam, lūdzot žēlastību.
Nāvessods
Suleimans noraidīja apžēlošanas lūgumu. 7. jūlijā Bajezīds kopā ar četriem dēliem pameta Amasju. Augusta vidū Bajezīds bija spiests meklēt patvērumu Šaha Tahmaspa galmā. Sultāna vēstnieki veica sarunas ar Tahmaspu par Bajezīda izdošanu vai nāvessodu. Tahmasps apmaiņā pret "karalisko ķīlnieku" pieprasīja zemes, kuras osmaņi iepriekš bija sagrābuši Mezopotāmijā. Suleimans piedraudēja ar karu un nosūtīja Tahmaspam dāvanā 400 tūkstošus zelta gabalu. Selims nosūtīja vēl 100 tūkstošus.
1561. gadā persieši izdeva Bajezīdu viņa tēvam, un viņa atbalstītāji, kuri atradās galmā, tika nogalināti. 1561. gada 25. septembrī Bajezīds tika nožņaugts. Papildus viņam ar nāvi tika sodīti arī viņa pieci dēli. Jaunākais no viņiem, trīs gadus vecais Murads, pēc Suleimana pavēles Bursā tika nožņaugts. Princis Bajezīds kopā ar trim dēliem tika apglabāts Sivasā Melik-i Adžem mauzolejā. Bajezīda jaunākais dēls tika apglabāts Bursā pie Prinča Mustafas.
Bērni
Bajezīdam bija deviņi bērni. Viņiem visiem bija dažādas mātes, izņemot Princi Osmanu un Princi Mahmudu, kuri bija pilni brāļi. Princis Orhans bija viņa vecākais bērns.
Putilas rajons
Putilas rajons ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Černivcu apgabala rietumos. Robežojas ar Černivcu apgabala Vižnicjas rajonu austrumos, Ivanofrankivskas apgabala Verhovinas rajonu rietumos un Kosivas rajonu ziemeļos, kā arī Rumāniju dienvidos. Rajons atrodas Ukrainas Karpatu reģionā un ir viens no kalnainākajiem valstī.
Pēc etniskā sastāva iedzīvotāju absolūtais vairākums ir ukraiņi (99,47 %).
Rajona Šepitas ciemā dzimis rumāņu komponists Čiprians Porumbesku (Ciprian Porumbescu, 1853 – 1883).
1. Meiera latviešu sevišķo uzdevumu bataljons
1. Meiera latviešu sevišķo uzdevumu bataljons bija militāra latviešu soda vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 5. robežapsardzības pulkā 1944. gada augustā.
Izveidošana
1944. gada jūnijā, pēc vairākkārtējiem leģiona ģenerālinspektora Bangerska lūgumiem, Ostlandes SS un policijas komandieris ģenerālis Frīdrihs Jekelns pieņēma lēmumu atļaut latviešu soda bataljona izveidi, tā formēšanu Bolderājā nodeva juristam un kapteinim Jānim Meieram. Bataljonu uzsāka formēt no sodītiem vai izmeklēšanā atrodošiem karavīrus, kas atradās Centrālcietumā, Termiņcietumā un Salaspils koncentrācijas nometnē, vispirms izskatot katra apsūdzētā vai notiesātā lietas apstākļus. Pulka vīriem uz apģērba bija jānēsā sarkans trijstūris kā atšķirības zīmes soda vienībai.
Bataljona atlases komisijai piešķīra pilnvaras no ieslodzījuma savām vajadzībām izņemt jebkuru cietumnieku, neatkarīgi no piespriestā soda, tostarp uz nāvi notiesātos. Rekrūtēšanas specifikas dēļ štābu daļēji veidoja virsnieki ar juridisko izglītību un 1944. gada 1. jūlijā bataljona rindās bija 19 virsnieki, 70 instruktori un 295 kareivji, apmācības ilga līdz jūlija beigām, kad bataljonu iesaistīja Rīgas aizsardzības cīņās.
Dienesta gaitas
Ar ienaidnieka spēku iebrukumu Tukumā bataljonu, bez smagajiem ieročiem, līdz ar vairākiem robežapsardzības pulkiem ieskaitīja SS pulkveža Krukenberga kaujas grupā. Pozīcijās bataljons pavadīja pusotru mēnesi; par spīti bataljona sastāvam nebija neviena dezertēšanas gadījuma vai citu pārkāpumu. Bataljona aizsardzības iecirknis bija Slokas ielas apvidus pilsētas ziemeļrietumos.
Par priekšzīmīgo uzvedību un ieguldījumu pilsētas aizsardzībā pulkvedis Krukenbergs, kas bija arī apriņķa tiesas priekšnieks, dzēsa visu bataljona vīru nodarījumus. Par bataljona komandieri kļuva komandiera vietnieks kapteinis Arnolds Ķīsis, kura vadībā bataljonu 1944. gada augustā iekļāva 5. robežapsardzības pulkā.
Skrūve (nozīmju atdalīšana)
Skrūve var būt
Ardēni (departaments)
Ardēni ir departaments Francijas ziemeļaustrumos, Šampaņas-Ardēnu reģionā. Tas ir viens no pirmajiem 83 departamentiem, kas tika izveidoti franču revolūcijas laikā 1790. gada 4. martā. Lielākās pilsētas ir Šarlevila-Mezjēra (administratīvais centrs) un Sedāna. Departamenta nosaukums cēlies no turpat esošo Ardēnu kalnu nosaukuma.
Aleksandrs Boļšunovs
Aleksandrs Boļšunovs (ru; dzimis Brjanskas apgabalā) ir krievu distanču slēpotājs. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā, pārstāvot Olimpisko sportistu no Krievijas delegāciju, viņš izcīnīja četras olimpiskās medaļas. Tāpat četras medaļas ieguva 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē. Universāls slēpotājs, kas veiksmīgi startē visu garumu slēpošanas distancēs. Divas reizes uzvarējis Tour de Ski (2020. un 2021. gadā).
Pasaules kausa sacensībās startē kopš 2017. Šajā pašā gadā arī pirmo reizi startēja Pasaules čempionātā Lahti.
Rīts
Rīts ir diennakts daļa starp nakti un dienu. Nav noteikts laiks, cikos sākas rīts. Parasti tas saistās ar saullēktu un turpinās līdz pusdienlaikam. Rīta cēlienā parasti cilvēki mostas un gatavojas jaunam darba cēlienam. Maltīti no rīta sauc par brokastīm.
Spiridons Luiss
Spiridons Luiss (el  — ), pazīstams arī kā Spirs Luiss (el) bija grieķu ūdensnesējs, pirmais olimpisko spēļu maratona distances čempions 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Pēc uzvaras viņš kļuva par nacionālo varoni.
Spiridonu Luisu olimpiskajās spēlēs piedalīties iedrošināja viņa bijušais komandieris. Pēc olimpiskajām spēlēm viņš kļuva par policistu un lauksaimnieku. Ārpus savas vieglatlētikas karjeras Spiridons Luiss tika arestēts par viltojumiem, taču pēc gada pavadīšanas cietumā tika attaisnots.
Bērnība
Spiridons Luiss piedzima trūcīgā ģimenē Masuri pilsētā, Atēnu ziemeļos. Luisa tēvs pārdeva minerālūdeni Atēnās, kurās tajā laikā nebija centrālās ūdens padeves. Spiridons tēvam palīdzēja šo ūdeni pārvest.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Maratona distances sākums bija Maratonas pilsētā. Maratona distancē startēja 17 sportisti, no kuriem 13 pārstāvēja Grieķiju. Distances gaitā vairāki sportisti no tās izstājās. Līdz finišam nonāca 9 sportisti, no kuriem trešās vietas ieguvēju Spiridonu Beloku diskvalificēja, jo viņš bija izmantojis pajūgu.
Spiridona Luisa finišs Panatinaiko stadionā tika sveikts ar uzmundrinājuma saucieniem. Pēdējo apli Spiridons Luiss skrēja kopā ar kroņprinci Konstantīnu un Grieķijas princi Georgu. Viņš finišēja ar laiku 2:58:50.
Pēc olimpiskajām spēlēm
Pēc uzvaras Spiridons Luiss no daudziem tautiešiem saņēma dāvanas, sākot ar juvelierizstrādājumiem un beidzot ar bezmaksas skūšanu frizētavā visu mūžu. Nav zināms, vai viņš pieņēma visas šīs dāvanas. Pēc Olimpiskajām spēlēm Luiss beidza savu sportista karjeru, kļūstot par lauksaimnieku un policistu.
1926. gadā Spiridons Luiss tika arestēts par militāro dokumentu viltošanu un tika ieslodzīts. Pēc cietumā pavadīta vairāk nekā gada viņš tika attaisnots un atbrīvots no apcietinājuma.
Viņa pēdējā publiskā uzstāšanās notika 1936. gadā, kad viņu kā goda viesi uzaicināja uz 1936. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Berlīnē.
Dažus mēnešus pēc Itālijas iebrukuma Grieķijā 1940. gadā Spiridons Luiss mira. Pēc viņa nāves dažādas sporta iestādes Grieķijā tika nosauktas viņa vārdā. To skaitā bija arī Atēnu Olimpiskais stadions, kurš bija 2004. gada vasaras olimpisko spēļu galvenā norises vieta, kā arī ceļš ārpus stadiona.
Bučāni
Bučāni ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 208 km attālumā no Rīgas.
B grupa
B grupa ir autosporta termins, ar kuru tiek apzīmēts 1982. gadā konkretizēts Gran Turismo automobiļu nolikums. Šī automobiļu klasifikācija ieguva lielu popularitāti pateicoties pasaules rallija čempionātam, kurā tās automobiļi tika izmantoti no 1982. līdz 1986. gadam. B grupas nolikums veicināja dažu no visjaudīgāko un ātrāko sacīkšu automobiļu izveidi, kādu rallijsports jebkad bija redzējis un tas bieži tiek dēvēts par rallija zelta laikmetu.
Pēc vairākām nopietnām avārijām 1986. gadā šiem tā sauktajiem "B grupas monstriem" tika aizliegts piedalīties pasaules rallija čempionātā.
Ludmila Špīlberga
Ludmila Špīlberga (dzimusi, mirusi ) bija latviešu aktrise.
1913. gadā Rīgā beigusi dramatiskos kursus. 1916. gadā iestājusies Rīgas teātra trupā "Komēdija". 1919. gadā kļuvusi par Nacionālā teātra aktrisi. Savas karjeras laikā iemantojusi popularitāti kā komēdiju aktrise. 1947. gadā piešķirts Latvijas PSR Tautas skatuves māksliniekces goda nosaukums.
Piedalijusies filmās "Es karā aiziedams" (1920), "Laiku viesulī" (1921) un "Mājup ar uzvaru" (1947).
Neretas draudzes novads
Neretas draudzes novads bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes Sēlpils virspilskunga iecirkņa Jaunjelgavas pilskunga iecirkņa (Hauptmannschaft Friedrichsstadt), vēlākā Kurzemes guberņas Jaunjelgavas apriņķa sastāvā.
Ortonektīdi
Ortonektīdi (Orthonectida) ir daudzšūnu bilaterāļu tips, kuru agrāk kopā ar diciemīdiem apvienoja mezozoju tipā. Visi ortonektīdi ir bezmugurkaulnieku endoparazīti. Ortonektīdiem raksturīgs samērā sarežģīts dzīves cikls, kurā iekļautas plazmodija, dzimumīpatņu un kāpuru stadijas, un ļoti vienkārša dzimumīpatņu uzbūve, kurā starp citu saglabājas divpusēji simetrisko pirmmutnieku uzbūves pamatīpašības. Tipā iekļautas 2 dzimtas ar 6 ģintīm un virs 30 sugām.
Neretas draudzes novads
Tagad bijušā Neretas draudzes novada teritorija atrodas Aizkraukles novadā.
Ortonektīdi
Apraksts
Visi ortonektīdi ir endoparazīti, kas parazitē turbelārijās, nemertīnās, daudzsaru tārpos, vēderkājos, gliemenēs, ofiurās un tunikātos. Pieaugušo īpatņu ķermeņa garums nepārsniedz 1 milimetru. Piemēram, Intoshia variabili mātītes sasniedz tikai 75 μm garumu un 20 μm diametru, un sastāv tikai no 240—260 šūnām. Epidermālās daudzsaru šūnas veido šķērseniskus skropstainus gredzenus, turklāt skropstaino un bezskropstaino šūnu gredzeni mijas. Blakus esošo skropstu pamatiņi apvienojas kopējā iekššunu tīklā. Ķermeni klāj plāna (0,35 μm) daudzslāņaina kutikula, cauri kurai nāk ārā skropstiņas. Zem kutikulas un epidermas atrodas ārpusšūnas matrikss un miocīti ar ļoti resniem, gareniskiem filamentiem, kas sastāv no paramiozīna olbaltumvielas. Ortonektīdu miocīti veido gredzenveida un gareniskus filamentus, kuru izvietojums skaidri norāda uz divpusēju simetriju. Intoshia variabili mātītēm trīs skropstainas šūnas veido sensora orgānu, kurš atrodas netālu no ķermeņa priekšējā gala starp epidermu un pašu priekšējo oocītu. To izaugumi priekšpusē veido kausveidīgu struktūru, uz kuras iekšējās virsmas izvietojas skropstiņas, savāktas kompaktā kūlītī. Ir uzskats, ka šis receptors pilda gaismas jutības funkciju. Ortonektīdu muskuļu sistēma un receptori liek domāt, ka tiem būtu jābūt arī nervu sistēmai. Patiesībā dzimumīpatņu priekšējā galā ir sīku šūnu grupa, kas nelīdzinās ne epitēlija, ne muskuļu, ne arī dzimumšūnām. Tām ir īsi izaugumi, kas savā starpā veido tipiskus sinapsus. Tādā veidā šīs šūnas veido vienkāršu nervu mezglu.
Ortonektīdi ir divdzimumu organismi (izņemot Stoecharthrum ģinti), un kopulācija notiek iekšējas apaugļošanas rezultātā. Mātītes ir lielākas par tēviņiem, un to ķermeņi ir piepildīti ar olu masu, kas nav iekļauta olnīcas epitelijā. Tēviņa ķermenis dalās trīs "nodalījumos". Pirmajā nodalījumā epiderma satur nezināma sastāva gaismu lauzošas granulas. Vidējā nodalījumā atrodas sēklinieks, kuru iekļauj muskuļu šūnu apvalks. Bet trešais nodalījums veido vīrišķo dzimumatveri. Tajā atrodas balsta ass, kas līdzinās notohordai, un to veido četras elastīgas muskuļu šūnas, kas satur ļoti resnas paramiozīna šķiedras. Ķermeņa elastību nosaka balsta un muskuļu šūnas, kas ļauj tam veikt nelielas locīšanās kustības.
Neretas draudzes novads
Muižas Neretas draudzes novadā (1841)
Atsauce {| table width=99%
Ortonektīdi
Vairošanās un dzīves cikls
Ortonektīdu dzīves ciklu var aplūkot Rhopalura ophiocomae piemērā, kas parazitē dzīvdzemdētājas ofiūras Amphipholis squamata dzimumsomā. Tiek uzskatīts, ka tā patērē barības vielas, kas paredzētas saimnieka vairošanās procesam, tādā veidā traucē tā gonādu normālu funkcionēšanu. Pieauguši parazīti pamet saimnieka dzimumsomu un nokļūst ūdenī, kurā ar skropstiņu palīdzību pārvietojas pa spirāliskām trajektorijām un kopulē. Sīki spermatozoīdi iekļūst mātītes ķermenī caur dzimumatveri, kaut arī dažām sugām tēviņš pilnībā iekļūst mātītes ķermenī. Apaugļojoties olšūna nodala divus polāros ķermenīšus. Apaugļoto olu pirmās attīstības stadijas notiek dzīvdzemdētājas mātītes ķermenī. Tur izveidojas vienkāršas uzbūves skropstaini kāpuri, kas sastāv tikai no dažām šūnām, klātām ar epidermas apvalku. Spriežot pēc visa, tie pamet mātītes ķermeni caur pārrāvumu tās epidermā un kaut kādā veidā atrod saimnieku, kurā piestiprinās pie dzimumsomām un pārvēršas pieaugušos īpatņos. Saimnieka gonādu audi ap kāpuriem rada skaidri redzamu dezorganizāciju. Izveidojas t.s. plazmodijs, kas sastāv no hipertrofētām šūnām, un kas ir spējīgs fragmentēties. Pats kāpurs šajā stāvoklī zaudē epidermu, bet katra iekšējā šūna iekļaujas plazmodija sastāvā. Plazmodijs var vairoties pumpurojoties. Plazmodija daļas iziet cauri saimnieka muskulatūrai, sasniedz ķermeņa virsmu un, visbeidzot, pāršķeļ skropstaino epitēliju tādā veidā, ka neliels plazmodija virsmas apgabals kontaktē ar ārējo vidi. Plazmodija iekšpusē atrodas atsevišķi parazīta kodoli (agamonti), kuri, daloties, veido šūnu dzimumstadijas. Caur plazmodija kontakta vietu ar ārējo vidi dzimumstadijas nonāk ārpusē.
Sistemātika un filogēnija
1882. gadā beļģu zoologs Eduards van Benedens ieteica apvienot ortonektīdus ar diciemīdiem Mesozoa taksonā, un uzskatīt tos par starpformu starp vienšūņiem un daudzšūņiem. Šāds uzskats ilgu laiku tika atzīts par pareizu. Ortonektīdu uzbūves vienkāršība kopā ar parazītisku dzīvesveidu liek domāt, ka tie ir cēlušies no augstāk organizētiem daudzšūņiem. Mūsdienās šādu viedokli apstiprina jauni dati par uzbūvi, ļaujot ortonektīdus droši pieskaitīt bilaterāļiem un pirmmutniekiem. Bet to, ka ortonektīdi nav radniecīgi diciemīdiem, pierāda 18S rRNS analīzes dati, kas apliecina ortonektīdu piederību trīsslāņu dzīvniekiem. Iespējams, ka tie ir sen atdalījies Lophotrochozoa atzars.
Pašlaik ortonektīdu tipā izdala 2 dzimtas ar 6 ģintīm un ap 30 sugām:
Ojcovas nacionālais parks
Ojcovas nacionālais parks (pl) ir 1956. gadā izveidots nacionālais parks Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistes, Krakovas apriņķī, apmēram 15 kilometrus uz ziemeļiem no Krakovas. Pēc teritorijas mazākais Polijas nacionālais parks. Apvidum raksturīgas karsta ainavas, upju ielejās atrodas klintis un vairāk nekā 400 alu. Parks apdzīvots jau no paleolīta, jo šeit atrodas krama atradnes.
Ieriķu iela (Rīga)
Ieriķu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā. Tā veido robežu starp Purvciema un Teikas apkaimēm. Ieriķu iela sākas no Zemitāna tilta un beidzas krustojumā ar Biķernieku ielu. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 2282 metri.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas ielas sarakstos Ieriķu iela sastopama jau 1935. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.
Ieriķu iela ierīkota 20. gadsimta 30. gados dzīvokļu kooperatīva "Savs stūrītis" teritorijā no Zemitānu dzelzceļa stacijas līdz Ūnijas ielas krustojumam. 1939. gadā tā sniedzās līdz Ķeguma ielai. Pēc Zemitānu viadukta uzbūvēšanas (1985) ielas trase posmā no dzelzceļa līdz Georgija Gailes (Ūnijas) ielas krustojumam tika paplašināta. Ieriķu iela ir daļa no pilsētas nozīmes transporta maģistrāles, kas savieno pilsētas centru ar apvedceļu. Tās apbūvi veido daudzstāvu dzīvojamās ēkas, kas būvētas 50.—60. gados. Tai piekļaujas VEF teritorija.
Saistībā ar Austrumu maģistrāles otrās kārtas izbūvi no 2022. gada 19. februāra līdz 15. decembrim Ieriķu ielā tika ieviestas satiksmes organizācijas izmaiņas.
Ielas raksturojums
Ieriķu iela ir vietējas nozīmes iela Purvciema apkaimes ziemeļos. Tā sākas uz Zemitānu pārvada pie Zemitānu stacijas un virzās austrumu virzienā. Iela krustojas ar Braslas un Dzelzavas ielām. Pēc tam tā savienojas ar Gustava Zemgala gatvi, nākamie krustojumi ielai ir ar Kastrānes, Vaidavas un Ūnijas ielām. Tad tā krustojas ar Rubeņu un Burtnieku ielām, ar Laimdotas ielu, ar Ainavas ielu, ar Ķeguma, Stirnu un Sveķu ielām. Īsi pirms beigām tā krustojas ar Lielvārdes ielu un beidzas krustojumā ar Biķernieku ielu.
Ielu savienojumi
Ieriķu iela ir savienota ar šādām ielām:
Rīgels
Rīgels (pazīstams arī kā Oriona Bēta jeb Oriona β) ir zilā pārmilzu zvaigzne. Tas ir 7. spožākā zvaigzne pie naksnīgajām debesīm un spožākā zvaigzne Oriona zvaigznājā (redzamais spožums 0,13). Rīgels ir vairākkārtīga zvaigžņu sistēma, kurā ietilpst vismaz trīs zvaigznes. Rīgela sistēma atrodas apmēram 860 gaismas gadu attālumā, tā galvenā komponenta (Rīgels A) masa ir 21 Saules masa, bet starjauda — vismaz 120 000 reižu lielāka nekā Saulei.
Rīgels ir neregulāra maiņzvaigzne.
Marčenko
Marčenko ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Galerija Centrs
"Galerija Centrs" ir tirdzniecības centrs Audēju ielā Rīgā. Mūsdienās ēka novērtēta kā izcils dizaina objekts. Tirdzniecības centrs iekļauj Rīdzenes ielu, kas izbūvēta kā stiklota pasāža. Tirdzniecības centrā saglabātas vēsturiskās liecības, kas ļauj izjust „Galerija Centrs” unikālo arhitektūru kā neatņemamu Vecrīgas elegances daļu. Uz tirdzniecības centra ēkas sienām var ieraudzīt Hermeju — sengrieķu tirgotāju un ceļotāju dievu.
Vēsture
Pēc padomju okupācijas veikala AEV priekšnieks pulkvedis Andrejs Lejassauss un viņa vietnieks pulkvežleitnants Alberts Romans 1940. gada oktobrī tika nomainīti un 1941. gada 14. jūnijā deportēti uz Gulaga nometni. 1940. gada septembrī bija noticis ugunsgrēks. Latvijas PSR laikos tika demontētas agrākās iekārtas un izjaukts vienotais interjers, bet pats veikals tika pārdēvēts par Rīgas Centrālo universālveikalu (RCUV). Saglabājās vēsturiskās ozolkoka kāpnes un oriģinālie bronzas plafoni. Par iecienītu apskates objektu kļuva veikala skatlogi — tālaika modes un radošuma vēstneši. 1967. gadā universālveikals tika daļēji rekonstruēts.
Universālveikalu 1997. gada decembrī iegādājās uzņēmums Linstow Center Management, pēc rekonstrukcijas pirmie divi stāvi no jauna durvis vēra 1997. gada decembrī un pārējie 1998. gada maijā. Pēc vērienīgas ēkas rekonstrukcijas 2006. gadā tirdzniecības centrs tika apvienots ar Rīdzenes ielu un „Galerija Centrs” kļuva par Baltijā pirmo iepirkšanās galeriju ar stikla jumtu. Tā kopējā platība ir 32 tūkstoši kvadrātmetru, kas divas reizes pārsniedza bijušā universālveikala „Centrs” platību (15,1 tūkstotis kvadrātmetru). Rekonstrukcijā investēja 31,5 miljonus eiro.
2019. gada maijā Linstow Center Management tirdzniecības centru par 75 miljoniem eiro pārdeva nekustamo īpašumu investīciju fondam Baltic Horizon Fund.
Veikali
Kopumā tirdzniecības centrā izvietoti vairāk nekā 140 veikali, kā arī kafejnīcas, restorāni un dažādi pakalpojumu sniedzēji.
Pirmajā stāvā centrālais ir pārtikas lielveikals, otrajā, trešajā un ceturtajā stāvā atrodas specializētie veikali, restorāni un modes preču veikali, kā piemēram: «Guess», «Calvin Klein Jeans», «Marc'O Polo», «Gant», «Massimo Dutti», «Karen Millen», «H&M», «Nike» un citi, savukārt piektajā stāvā — veselības, skaistumkopšanas un sporta centrs «Kolonna SPA».
Arheoloģiskā izpēte
Vietā, kur atrodas "Galerija Centrs", no 13. līdz 16. gadsimtam atradās senā Rīgas osta. Rīgas pilsētas pirmsākumos, pirms vairāk nekā 800 gadiem, Rīdzenes ielas vietā tecēja Rīdzene.
Pirms Armijas Ekonomiskā veikala celtniecības 1938. gadā, kā arī veicot tā piebūves izbūvi 2005. gadā, tika īstenoti arheoloģiskie izrakumi. Tajos izdevies atklāt senos upes krastu stiprinājumus, kas tapuši dažādos upes pastāvēšanas laika posmos, kā arī izsekot upes aizbēršanas procesam vairāku gadsimtu garumā un teritorijas pakāpeniskai apbūvei. Ievērojamākais no šiem atradumiem bija arheoloģiskajos pētījumos 1939. gadā atrastais labi saglabājies kuģa vraks starp mūsdienu Vaļņu ielu, 13. janvāra ielu, Vecpilsētas ielu un Kalēju ielu — vairākus desmitus metru no veikala ēkas. Arheoloģiskās izpētes laikā iegūtās senlietas šodien tiek glabātas Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā.
Izrakumu laikā atrastie eksponāti atspoguļo Rīgas iedzīvotāju dzīvesveidu. Te uzieti gan apģērba piederumi un rotas, ar pilsētai tik svarīgo nozari — tirdzniecību — saistīti priekšmeti, proti, monētas un preču plombas, gan spēļu un izklaides piederumi. Par tirdznieciskajiem sakariem liecina dažādi ārvalstu priekšmeti — Vācijā un Holandē ražoti trauki un māla pīpes.
Izstāde
Tirdzniecības centra vēsturiskajās kāpnēs skatāma unikāla fotoizstāde. Četros stāvos ir redzamas 63 fotogrāfijas, kas fiksē notikumus vairāk nekā 75 gadu periodā. Izstādē redzamas fotogrāfijas, sākot no ēkas pamatakmens ielikšanas, kurā piedalījās Latvijas Valsts un Ministru prezidents Kārlis Ulmanis un veikala arhitekts Arturs Galindoms, līdz pat mūsdienām. Īpaša nozīme izstādē ir atvēlēta vienreizējai ēkas arhitektūrai un interjera detaļām.
Zāle "Astorija"
„Galerija Centrs” 5. stāvā ir vēsturiski atjaunota zāle "Astorija", kurā agrāk atradās restorāns "Astorija", kas spēja uzņemt līdz pat 250 viesiem. Blakus bija frizētava un personāla ēdnīca. 5. stāvu savienoja kāpnes, kas bija paredzētas atsevišķi apmeklētājiem, personālam, saimnieciskām vajadzībām. Bija arī četri apmeklētāju un viens preču lifts.
Zālē saglabājies griestu greznojums, kurā esot paslēpti burti „AEV” (Armijas Ekonomiskais veikals).
Apbalvojumi
Tirdzniecības centrs „Galerija Centrs” saņēmis Starptautiskās Tirdzniecības centru padomes (ICSC) apbalvojumu par 2008. gada labāko tirdzniecības centra dizaina projektu.
Starptautiskās Tirdzniecības centru padomes apbalvojumu „Galerija Centrs” saņēma arī 2007. gadā, iegūstot otro vietu kategorijā "Tirdzniecības centru paplašināšana un pārbūve".
ICSC Eiropas tirdzniecības centru balva iedibināta 1975. gadā. Tā ir kļuvusi par vienu no prestižākajām balvām komercapbūvē un ir kā kvalitātes zīme gan jauniem, gan rekonstruētiem tirdzniecības centriem visā Eiropā.
Sems Vokss
Sems Vokss (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Vokss pārstāv Anglijas čempionāta komandu Stoke City F.C. un Velsas futbola izlasi.
Velsas futbola izlases sastāvā ir spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Wolverhampton Wanderers
Toledo distrikts
Toledo distrikts (en) ir viens no sešiem Belizas distriktiem valsts dienvidu daļā. Distrikts robežojas ar ar Stankrīkas distriktu ziemeļaustrumos un ar Kajo distriktu ziemeļos, kā arī ar Gvatemalu dienvidrietumos. Distriktu austrumos apskalo Karību jūra.
Distrikta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Puntagorda. Distrikta kopējā platība ir 4 649 km², pēc 2010. gada datiem distriktā dzīvo 30 538 iedzīvotāji. Toledo distrikts ir sīkāk sadalīts divos vēlēšanu apgabalos.
Tas ir vismazākais Belizas distrikts pēc iedzīvotāju skaita un trešais lielākais distrikts pēc platības.
Starpdiedziņi
Starpdiedziņi ir citoskeleta daļa, ko veido savītas šķiedraino polipeptīdu molekulas, kuras katros audos ir atšķirīgas. To diametrs ir ap 8—11 nm, un tie ir tievāki par mikrocaurulītēm, bet resnāki par aktīna diedziņiem. Starpdiedziņi balsta kodola apvalku un plazmatisko membrānu, kā arī piedalās starpšūnu saišu veidošanā. Olbaltumvielas keratīna diedziņi nodrošina ādas šūnu mehānisko izturību. Starpdiedziņi ir ļoti aktīvi — tie paši savijas un atvijas, ja pie to šķīstošajiem enzīmiem pievieno fosfātu.
Trojs Stečers
Trojs Stečers (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) Stečers pārstāv NHL komandu Kalgari "Flames".
Iepriekš Stečers ir spēlējis AHL komandā Jūtikas "Comets", kā arī četras sezonas pavadījis Vankūveras "Canucks" un vienu sezonu spēlēja Losandželosas "Kings".
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2019. gada Pasaules čempionātā. 2021. gada Pasaules čempionātā, Rīgā ar Kanādas izlasi izcīnīja zelta medaļu.
Mikrokontrollers
Daži mikrokontrolleri izmanto 4 bitu datu vārdus un maza enerģijas patēriņa labad darbojas frekvencēs, zemākās par 4 kHz. Šādu mikrokontrolleru jauda atrodas dažu milivatu vai pat mikrovatu diapazonā. Gaidīšanas režīmā, kad procesora taktētājs un vairums perifērijas ierīču ir izslēgti, bet mikrokontrollers, saglabājot savu funkcionalitāti, tikai gaida kādu notikumu (piemēram, pogas nospiešanu vai citu ārējo signālu), enerģijas patēriņš var būt mērāms tikai nanovatos. Tas ļauj ilgstoši darbināt daudzus mikrokontrollerus no baterijas. Citi mikrokontrolleri, savukārt, spēj kalpot jomās, kurās ir kritiski svarīga ātra datu plūsmas apstrāde. Šādi mikrokontrolleri tiek darbināti ar augstu taktētāja frekvenci gigahercu diapazonā un augstu enerģijas patēriņu.
Vēsture
Pirmais mikroprocesors bija 4 bitu Intel 4004, kas tika izlaists 1971. gadā. Bet šī mikroprocesora darbības nodrošināšanai bija nepieciešamas arī ārējas mikroshēmas. Pirmais mikrokontrollers, t. i. mikroprocesors ar lasāmatmiņu, RAM, procesoru un taktētāju vienā mikroshēmā, bija firmas Texas Instruments TMS 1000, kuru sāka tirgot 1974. gadā. 1977. gadā Intel laida apritē savu pirmo mikrokontrolleru MCS-48 uz procesora Intel 8048 bāzes. Turpmākajos gados tika saražoti vairāk kā miljards šo mikrokontrolleru eksemplāru. Tas tika plaši izmantots datoru tastatūrās un daudzās citās ierīcēs.
Izplatība un ražošanas apjomi
2002. gadā aptuveni 55% no visiem pasaulē pārdotiem procesoriem bija 8 bitu mikrokontrolleri un mikroprocesori. 2006. gadā tika pārdoti vairāk nekā četri miljardi 8 bitu mikrokontrolleru. 2010. gadā mikrokontrolleru tirgus pieauga par 36,5%, bet 2011. gadā par 12%.
Tipiskajās attīstīto valstu mājās ir atrodami tikai četri dažādi universāli mikroprocesori (pārsvarā datoros), un tajā pat laikā ap trīsdesmit dažādiem mikrokontrolleriem. Vidējas klases auto satur apmēram 30 vai vairāk mikrokontrolleru. Tos var atrast arī daudzās sadzīves elektriskās ierīces, piemēram, veļas mazgājamās mašīnās, mikroviļņu krāsnīs, cepeškrāsnīs, fotoaparātos un telefonos.
Tipisks aprīkojums
Mikrokontrolleri parasti satur no dažiem līdz vairākiem desmitiem universālā lietojuma ievades/izvades kontaktu (GPIO). Šo kontaktu funkcija ir programmējama — tie var kalpot gan par izejas, gan par ieejas kontaktiem. Ja tie ir nokonfigurēti kā ieejas, tad tos parasti izmanto sensoru vai citu ārējo signālu saņemšanai. Ja tie ir nokonfigurēti kā izejas, tad tos var izmantot ārējo ierīču vadīšanai, piemēram, lai ieslēgtu gaismas diodes, dzinējus, sildelementus u. tml., vai izvadītu informāciju uz displejiem. Mikrokontrolleru digitālo izeju sprieguma līmenis mēdz būt 5 V vai 3,3 V, ar tendenci vispārējai pāriešanai uz 3,3 V. Ja ārējo ierīču patērējama strāva ir mērāma dažos miliampēros vai desmitos miliampēru, tad tos var pieslēgt tieši pie mikrokontrollera izejām. Lielāku patērējamo strāvu gadījumā tās pieslēdz caur ārējiem elektroniskiem interfeisiem un izmantojot neatkarīgus ārējos barošanas avotus.
Parasti vairākas universālas digitālās ieejas/izejas var nokonfigurēt kā impulsu platuma modulētas izejas (PWM) ārējo ierīču regulēšanai (piemēram, gaismas spilgtums, servodzinēju griešanās ātrums).
Daudzi mikrokontrolleri spēj apstrādāt analogus signālus, piemēram, no temperatūras devējiem. Šīm nolūkam mikrokontrolleri tiek aprīkoti ar analogciparu pārveidotājiem (ADC), kuri ienākošus analogos (strāvas vai sprieguma) signālus pārvērš cipardatios, kurus var apstrādāt procesors. Dažus mikrokontrollerus aprīko arī ar ciparanalogiem pārveidotājiem (DAC), kuri ļauj izvadīt uz izejās kontaktiem analogos strāvas vai sprieguma signālus.
Moderni mikrokontrolleri arvien plašāk tiek aprīkoti ar ārējās komunikācijas interfeisiem. Vispirms tas ir universālās asinhronās komunikācijas modulis (UART), kurš ļauj saņemt un nosūtīt datus pa vienkāršu virknes jeb seriālo līniju. Tam seko dažādi specifiski moduli ciparu sakariem, piemēram, I²C, SPI, USB un Ethernet. Bez tam daudzi mikrokontrolleri ir aprīkoti ar dažāda tipa taimeriem. Mikrokontrolleru barošana var notikt no baterijām, caur USB kabeli (5 V) vai no ārējā stabilizēta līdzstrāvas avota (parasti 7...20 V).
Programmēšana
Mikrokontrollera programmai jābūt mazai un racionālai, lai tā iekļautos nelielajā mikrokontrollera atmiņā un spētu iztikt ar trūcīgiem mikrokontrollera resursiem. Agrīnos mikrokontrollerus programmēja asamblervalodā. Vēlāk tam sāka izmantot augsta līmeņa programmēšanas valodas, pārsvarā C. Šajā gadījumā pirms ielādēšanas mikrokontrollerī programma tiek kompilēta mašīnkodā. Arvien pieaugot mikrokontrolleru resursiem, ir radusies iespēja izpildīt augstās valodas programmu tieši uz mikrokontrollera, ar iepriekš ielādēta interpretatora palīdzību. Sākot no 2014. gada šim nolūkam attīstās Python valodas paveids mikrokontrolleriem — MicroPython. Līdz ar to mikrokontrolleru programmēšana kļūst pieejama miljoniem amatieru.
Bundiški
Bundiški ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 228 km attālumā no Rīgas.
Mariona sala
Mariona sala ir vulkāniska sala Indijas okeāna dienvidrietumos, lielākā no Prinča Edvarda salu grupas salām. Administratīvi pieder Dienvidāfrikai un ietilpst Rietumkāpas provincē. Salas augstākā virsotne Maskarēna smaile (1242 m vjl) ir aktīvs vulkāns, pēdējās aktivitātes novērotas 2004. gadā. Salā nav patstāvīgo iedzīvotāju, kopš 1947. gada tiek uzturēta Marionailendas pētniecības stacija.
1908. gada oktobrī salas ziemeļu krastā 70 norvēģu roņu mednieku kuģa Solglimt avārijā cietušie izveidoja ciematiņu, par būvmateriāliem izmantojot no grimstošā kuģa izglābtos kokmateriālus un krastā izskalotos kokus. Pēc diviem mēnešiem jūrnieki tika izglābti un nogādāti Dienvidāfrikā. 1912.—1913. gadā šis ciemats vēlreiz kalpoja par pavērumu kuģa katastrofā cietušajiem, šoreiz no Keiptaunas kuģa Seabird. 1948. gadā salas ziemeļaustrumos tika izveidota Dienvidāfrikas pētniecības stacija Marionailenda.
Re:Baltica
Baltijas Pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica ir 2011. gada augustā, Latvijā dibināta bezpeļņas nevalstiskā organizācija. Tā nodarbojas ar pētniecisko žurnālistiku, un atrodas Rīgā.
Re: Baltica koncentrējas uz Baltijas reģionā svarīgu jautājumu, piemēram, korupcijas, naudas atmazgāšanas, uzņēmējdarbības, veselības, cilvēktiesību un dezinformācijas, padziļinātu izpēti. Pārskati viņu tīmekļa vietnē tiek publicēti latviešu, angļu un krievu valodā. Re: Baltica ražo saturu bez maksas un mudina citas mediju organizācijas publicēt savus darbus.
Re:Baltica ir Organizētās noziedzības un korupcijas ziņošanas projekta, Globālā izmeklēšanas žurnālistikas tīkla dalībniece. Inga Spriņģe, pētnieciskā žurnāliste un viena no divām Re:Baltica dibinātājām, ir tīkla International Consortium of Investigative Journalists dalībniece.
Struktūra
Re:Baltica struktūra 2023. gada jūnijā: Valdes locekļi ir priekšsēdētājs Pauls Raudseps, Kristīna Rizga, Andruss Vahers, Dmitrijs Bauļins. Darbinieki ir Inga Spriņģe, Sanita Jemberga, Evita Puriņa, Inese Liepiņa, Annija Petrova, Ronalds Siliņš, Jānis Orbidāns un Madara Eihe.
Re:Check
Kopš 2019. gada Re:Baltica paspārnē darbojas faktu pārbaudes un sociālo tīklu pētniecības virtuāla laboratorija Re:Check. Re:Check ir Starptautiskā Faktu pārbaudītāju tīkla (IFCN) dalībnieki. Kopš 2020. gada Re:Check ir Facebook oficiālais faktu pārbaudīšanas partneris Latvijā.
Finansējums
Finansējums ienāk no trim galvenajiem avotiem:
2022. gadā no budžeta 8% bija ziedojumi, 60% pašu ienākumi un 32% granti.
Svārpsts
Svārpsts ir ar roku darbināms griezējrīks, ar kuru koksnē veic nelielus un nedziļus urbumus.
Orleāna
Orleāna ir pilsēta Francijas centrālajā daļā, 130 kilometrus uz dienvidiem no Francijas galvaspilsētas Parīzes.
Spulle
Spulle ir Cenas kreisā krasta pieteka Olaines un Jelgavas novados.
Orleāna
Mūsdienās Orleāna ir Luarē departamenta galvaspilsēta. Caur Orleānu plūst Luāras upe. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 114 167 iedzīvotāju.
Spulle
Iztece — uz dienvidiem no Cenas tīreļa. Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā mežainā apvidū. Ietek Cenā augšpus Glūdām.
Siguldas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Siguldas novada pašvaldības vadītāji. Siguldas novads tika izveidots 2003. gada 1. jūnijā, apvienojot Allažu, Mores, Siguldas pagastus un Siguldas pilsētu. 2021. gada 1. jūlijā Siguldas novadu apvienoja ar Krimuldas novadu, Mālpils novadu un Inčukalna novada Inčukalna pagastu.
Uzskaitījums
{{legend| #647A28| Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #1f355e| Latvijas Reģionu Apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue| Reģionu alianse |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #7FFFD4| Reģionu alianse/Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| yellow| Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK"/Latvijas Reģionu Apvienība/Latvijas Zaļā partija |border=1px solid #AAAAAA}}
Gentinas sniega parks
Slēpošanas kūrortā pirmie izmēģinājuma braucieni tika veikti 2011. gadā, bet oficiāli atklāts tika 2012. gada 16. decembrī.
2022. gada ziemas olimpisko spēļu laikā šajā kūrortā notika frīstaila slēpošanas un snovborda sacensības. Šo sacensību dēļ kūrortā tika uzbūvēts aerofotoattēlu centrs, snovborda un frīstaila takas un citas ēkas un infrastruktūras objekti.
Dig
dig (saīsinājums no domain information groper) ir tīkla administrēšanas komandrindas rīks, kas paredzēts DNS servera noteikšanai. Komanda dig ir noderīga tīkla problēmu testēšanai. dig var darboties gan interaktīvā režīmā no komandrindas, gan arī, lasot pieprasījumus no operētājsistēmas faila. Ja lieto komandu dig, neierakstot servera vārdu, tad šī komanda lietos operētājsistēmas noklusējuma risinājumu, kas parasti ir konfigurēts, izmantojot resolv.conf failu. Bez argumentiem komanda dig nosaka DNS root zonu. dig atbalsta domēnu ar starptautiskajiem nosaukumiem (IDN) noteikšanu. dig ir daļa no domēna nosaukumu servera programmatūras komplekta BIND. Dig var aizstāt vecākus rīkus, piemēram, nslookup un host rīkus.
Ilggadīgā mārpuķīte
Ilggadīgā mārpuķīte (Bellis perennis) ir kurvjziežu dzimtas suga. Nereti tās tiek sauktas vienkārši par mārpuķītēm, lai gan šī ir tikai viena no mārpuķīšu ģints sugām. To dabiskais izplatības areāls ir Eiropas mērenā josla, bet kā introducēta suga tā ir izplatīta arī Amerikas un Austrālāzijas mērenajā joslā.
Loriss Kariuss
Loriss Kariuss (dzimis ) ir Vācijas futbolists, vārtsargs. Kopš 2020. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas klubā Berlīnes "Union", kas viņu īrē no Anglijas kluba Liverpool FC. Spēlējis dažādu vecumu Vācijas jauniešu izlasēs.
Kartūza neļķe
Kartūza neļķe (la) ir augu suga neļķu ģintī. Tā ir plaši sastopama Eiropas vidus un dienvidaustrumu daļā, kur tā aug sausās pļavās un skrajos priežu mežos. Latvijā Kartūra neļķe ir sastopama ļoti reti, ir tikai veci literatūras dati par atrašanu Rīgā.
Apraksts
Kartūza neļķe ir daudzgadīgs, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, stingru un kailu stublāju, kurš zaro pie pamata. Lapas, tāpat kā stublājs ir zilganzaļas. Lapas ir lineāri lancetiskas, 2—6 cm garas un 0,2—0,7 cm platas, gals gari nosmailots, mala gluda, pamats makstveidīgs, apakšējās lapas parasti garākas nekā attiecīgais stublāja posms. Ziedi ir izvietoti galviņveidīgā vai vairogveidīgā ziedkopā stublāja galā. Katrā ziedkopā ir 3—7 ziedi. Ārkausa lapas smailas, ar sarkanīgu nokrāsu, gals parasti akotsmails. Kauss ir sarkanbrūns un stobrveidīgs. Vainags ir sārts, 0,6—1,2 cm garš, galā sīkzobains. Auglis ir viencirkņa pogaļa. Augs zied jūlijā.
Kamillo Gamnicers
Kamillo Gamnicers (de; dzimis ) ir austriešu šahists un problēmists.
Dzīves gājums
Pēc Lincas Akadēmiskās ģimnāzijas beigšanas, studijām Vīnē un mācībām trīsgadīgā aspirantūrā kā redaktora māceklim Augšaustrijas tirdzniecības palātā, Kamillo Gamnicers strādājis par žurnālistu Lincas drukātos plašsaziņas līdzekļos. 1988. gadā viņš pārgājis darbā uz Augšaustrijas provinces valdības Kultūras departamenta (tagad Kultūras direktorāts) biroju par publikāciju redaktoru.
Sasniegumi šaha kompozīcija
Sava šaha problēmista darbības sākuma posmā no 1970. gada sastādījis galvenokārt loģiskās skolas trīsvilčus un daudzvilčus. 1990. gadā pievērsies pašmata uzdevumu sastādīšanai. Līdz 2009. gadam Gamnicers ir sastādījis vairāk par 800 pārsvarā godalgotas šahs kompozīcijas, no kurām lielākā daļa ir stratēģiskā pašmata uzdevumi. 2001. gadā viņš tika piešķirts Starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā, deviņus gadus vēlāk, arī lielmeistara nosaukums.
Risinājums
Laidņa seškārtīga lauciņa bloķēšana.
Afonsu Enrikiša stadions
Afonsu Enrikiša stadions (pt) ir stadions Portugāles ziemeļu pilsētā Gimarainšā. 1965. gadā uzceltajā un 2003. gadā renovētajā stadionā ir 30 029 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada futbolkomanda Vitória SC. Dažkārt šeit spēles aizvada arī Portugāles futbola izlase. Stadions nosaukts pirmā Portugāles karaļa Afonsu I (1106/1109/1111 - 1185) vārdā, kurš uzaudzis Gimarainšā.
Stadionā notika divas 2004. gada Eiropas čempionāta futbolā C grupas spēles.
Džordžs Stīls
Džordžs Stīls jeb Džordžs Ronnijs Steele (, dzimis ) ir afroamerikāņu izcelsmes Latvijas aktieris, angļu valodas pasniedzējs un mūziķis, biedrības „AfroLat” dibinātājs, cilvēktiesību aizstāvis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1959. gadā Klīvlendā ASV, mācījās Klīvlendas Centrālajā katoļu skolā (1978).
1994. gadā pārcēlās uz Latviju, kopš 1998. gada dzied RTU vīru korī "Gaudeamus".
2017. gada sākumā Džordžs Stīls naturalizācijas ceļā ieguva Latvijas pilsonību, kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, bet netika ievēlēts.
Vikunjas
Vikunjas (Vicugna) ir kamieļu dzimtas (Camelidae) viena no divām lamu cilts (Lamini) ģintīm. Otra ir lamu ģints (Lama). Vikunju ģintī ir 2 mūsdienās dzīvojošas sugas, turklāt alpaka (Vicugna pacos) ir domesticēta vikunjas (Vicugna vicugna) forma un ir sastopama tikai kā mājdzīvnieks, kura galvenā vērtība ir smalkā vilna.
Līdz 2001. gadam alpaka tika klasificēta lamu ģintī (Lama), jo valdīja uzskats, ka alpaka cēlusies no gvanako (Lama guanicoe). Tomēr DNS analīzes atklāja, ka alpaka cēlusies no vikunjas (Vicugna vicugna). Alpakas un vikunjas vieno arī īpašība, kāda nepiemīt lamu ģints sugām (lamai un gvanako) - priekšzobiem mēles pusē nav emaljas. Tādējādi nodilušie zobi visu laiku ataug. Lamām un gvanako zobi ir emaljēti pilnībā.
Izplatība
Vikunju ģints sugu dabiskais izplatības areāls saistīts ar Dienvidamerikas Andu kalnu reģioniem, lai gan mūsdienās alpakas kā mājdzīvniekus tur daudzās vietās pasaulē. Vikunjas ir savvaļas dzīvnieki, un tās sastopamas Argentīnā, Bolīvijā, Čīlē un Peru.
Vēsture
Alpakas pieradināja Peru indiāņi pirms 6000 - 7000 gadiem, līdz ar to tās ir vienas no vecākajiem mājdzīvniekiem pasaulē. Pēc tam, kad spāņi iekaroja inkus, alpakas kļuva par indiāņu galveno ienākumu avotu. Alpaku ganāmpulki bija spiesti ganīties arvien augstāk kalnos, atstājot ieleju ganības spāņu ievestajām aitām. Alpaku vilnas augsto kvalitāti pirmo reizi ievēroija 1800. gadu vidū angļu tekstilrūpnieki. Arī mūsdienās 99% alpaku ganāmpulku mājo Peru, Bolīvijā un Čīlē.
Alvins Krencleins
Alvins Kristiāns "Als" Krencleins (en; dzimis, miris ), bija amerikāņu vieglatlēts, četru olimpisko zelta medaļu ieguvējs viglatlētikā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Krencleins tiek uzskatīts par "mūsdienu barjerskrējienu tehnikas tēvu", pazīstams ar to, ka izstrādājis novatorisku barjeru pārvarēšanas tehniku, kas ļāva viņam sasniegt divus pasaules rekordus. Viņš 1984. gadā tika iegļauts ASV Olimpiešu slavas zālē un 1974. gadā ASV vieglatlētikas slavas zālē.
Biogrāfija
Krencleins ir dzimis Mineapolisā, Minesotā, alus darītāja Johana Georga Krencleina un vācu izcelsmes Marijas Augustas Šmites ģimenē. Pēc tam, kad viņa ģimene pārcēlās uz Milvoki, Viskonsinas štatā, viņš apmeklēja Milvoki Īstsaidas vidusskolu, kur iesaistījās sportā. 1895. gadā Viskonsinas starpskolu čempionāta laikā viņš izcīnīja pirmās vietas 100 jardu, 120 jardu un 220 jardu barjerskrējienos, augstlēkšanā un lodes grūšanā.
Viņš apmeklēja Viskonsinas Universitāti, kur studēja inženierzinātnes. 1896. gadā viņš uzvarēja 220 jardu šķēršļu skrējienā, augstlēkšanu un otro vietu izcīnīja 100 jardu skrējienā un lodes grūšanā pirmkursnieku un otrā kursa vieglatlētikas tikšanās reizē. 1897. gada starpkolēģu vieglatlētikas konferences čempionāta laikā Krencleins uzvarēja 220 jardu šķēršļu skrējienā un augstlēkšanu. Viņš aizveda Viskonsinas komandu līdz komandas titulam. 1897. gadā izcīnīja arī Amatieru sporta savienības (AAU) titulu 220 jardu šķēršļu skrējienā. 1897. gadā Alvins Krencleins uzstādīja pasaules rekordu iekštelpās — 36,6 sekundes, 300 jardu šķēršļu skrējienā.
Pēc Pensilvānijas Universitātes vieglatlētikas trenera Maika Mērfija pieņemšanas darbā 1898. gadā viņš pārcēlās uz Filadelfiju, kur mācījās Zobārstniecības skolā un to absolvēja 1900. gadā.
Pēc pirmā vieglatlētikas titula izcīnīšanas 1897. gadā — 220 jardu barjerskrējiena skrējienā AAU čempionātā Krencleins ieguva lielāku ievērību, izcīnot piecus AAU titulus gan šķēršļu, gan tāllēkšanas sacensībās, kā arī astoņus Starpkolēģu Amerikas amatieru sportistu asociācijas titulus sprinta skrējienos, šķēršļu skrējienā un tāllēkšana. Būdams Filadelfijas Universitātes students, viņš uzstādīja pasaules rekordus 110 un 220 metru šķēršļu skrējienos, kas netika laboti apmēram 25 gadus. 1899. gadā Krencleins uzstādīja pasaules rekordu tāllēkšanā. Viņš bija Pena vieglatlētikas komandas līderis.
Pirms olimpiskajām spēlēm Parīzē Krencleins trenējās Anglijā. Pirms iekļūšanas Parīzes 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš uzvarēja Lielbritānijas amatieru sporta asociācijas (BAAA) čempionātā Londonā 120 jardu barjerskrējienā un tāllēkšanā. Viņš uzstādīja pasaules rekordu 120 jardu barjerskrējienā ar zālāju.
Olimpiskajās spēlēs viņš startēja četrās vieglatlētikas disciplīnās. 60 metru finālā, ar rezultātu 7,0 sekundes izcīnīja zelta medaļu. 110 metru barjerskrējienā ar rezultātu 15,4 sekundes arī ieguva zelta medaļu. Šādu pašu panākumu viņš atkārtoja arī 200 metru barjerskrējienā, ar rezultātu 25,4 sekundes. Savukārt tāllēkšanā viņa rezultāts bija 7,175 metri un izcīnīja ceturto zelta medaļu. Visās šajās disciplīnās Krencleins uzlaboja un uzstādīja jaunus olimpisko rekordus.
Pēc 1900. gada olimpiskajām spēlēm Krencleins 1900. gada beigās beidza piedalīties sporta sacensībās kā sešu pasaules un četru olimpisko rekordu īpašnieks. Viņš atgriezās Milvoki un sāka zobārstniecības praksi. Krencleins kļuva arī par Milvoki Atlētikas asociācijas vadītāju. 1902. gadā, atgriezies Filadelfijā, viņš apprecējās ar Klaudīnu Džilmenu, kuru pazina jau no studentu laikiem. Viņš praktizēja zobārstniecību Filadelfijā līdz 1906. gadam, kad kļuva par vieglatlētikas treneri Merkersburgas akadēmijā, selektīvajā sagatavošanas skolā Pensilvānijā. Starp viņa audzēkņiem bija Ralfs Kreigs, topošais olimpisko titulu īpašnieks gan 100 metru, gan 200 metros 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.