cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krustpils kultūras centrs
Kolektīvi
Kultūras centrā darbojas sekojoši Tautas mākslas kolektīvi: Tautas mākslas studija "Saulgrieži", senioru deju kolektīvs "Krustpilietis", senioru koris "Atvasara", jauktais koris "Noskaņa", vidējās paaudzes deju kolektīvs "Kreicburga", jauniešu deju kolektīvs "Delveri", Krustpils teātris, bērnu vokālie ansambļi "Ding- Dong" un "Pelītes", vokālais ansamblis "Bariņa", kā arī bērnu deju kolektīva "Pastalnieki" divas grupas. Papildus iepriekšminētajam darbojas arī pūtēju orķestris un folkloras kopa.
Luisa un Klarks
"Luisa un Klarks" (en) bija amerikāņu televīzijas seriāls. Seriāls ir bāzēts uz DC Comics tēlu Supermenu, ko ir izveidojuši Džerijs Sīgels un Džo Šusters. Seriālam iznāca četras sezonas, kopumā 87 sērijas. Tajā galvenās lomas atveido Dīns Keins (Klārks Kents/Supermens), Teri Hečere (Luisa Leina), Leins Smits (Perijs Vaits), Edijs Džonss (Džonatans Kents), K Kallena (Marta Kenta), Maikls Lendess un Džastins Vālens (Džimijs Olsens), Tresija Skoginsa (Keta Grānta) un Džons Šī (Lekss Lutors). Seriāls ir ticis pārraidīts arī Latvijā.
ABINIA
ABINIA (es, dibināta 1989. gada 14. decembrī) ir Latīņamerikas Nacionālo bibliotēku asociācija.
Asociācijas izveidošana
Doma par šādas asociācijas izveidošanu radās 1988. gadā, kad Latīņamerikas valstīs tika lemts par 1992. gada svinību (Amerikas atklāšanas piecsimtgade) norisi. Tad tika nolemts veidot starptautisku bibliogrāfijas un bibliogrāfisku retumu un vērtību izstādi no dokumentiem, kas glabājas dažādu valstu nacionālo bibliotēku fondos. Šī ideja tika atbalstīta arī Nacionālo bibliotēku direktoru konferencē (Conference of Directors of the National Libraries, CDNL), un tā 1989. gada decembrī tika apstiprināts darbību reglamentējošais akts. 1999. gada oktobrī tika mainīts asociācijas statuss, tika pieņemts jauns reglamentējošais akts, kurā asociāciju tika paredzēts pārveidot par starpvaldību organizāciju, un nomainīt tās nosaukumu uz Asociación de Estados Iberoamericanos para el Desarrollo de las Bibliotecas Nacionales de los Países de Iberoamerica, bet tās akronīmu nolēma atstāt nemainīgu – ABINIA.
Starptautiskā sadarbība
Jau pašā darbības sākumā ABINIA Ģenerālajā asamblejā tika noteikti turpmākās darbības virzieni:
Projekts Novum Regestrum
Pirmais starptautiskās sadarbības piemērs ar nozīmību pasaules mērogā tika prezentēts 59. IFLA Ģenerālajā konferencē Barselonā 1993. gadā. ABINIA iepazīstināja ar Seno grāmatu kataloga (Catalogue of Ancient Books) prototipu. Pats katalogs tika izdots 1995. gadā CD-ROM formātā ar nosaukumu Novum Regestrum, Catálogo Colectivo de Fondo Antiguo, singlos XV-XIX de la Asociación de Bibliotecas de Iberoamérica (ABINIA). Nosaukums Novum Regestrum tika izvēlēts, pieminot izcilo spāņu vēsturnieku un bibliofilu Fernando Kolonu (Fernando Colón 1488-1539), kurš mēģināja vākt grāmatas visās valodās visā pasaulē par visām zinātņu nozarēm, to aprakstus un klasifikāciju apkopojot krājumā, kas sākās ar vārdiem: “Regestrum librorum...” (grāmatu saraksts). Darbu pie Novum Regestrum koordinēja Spānijas Nacionālā bibliotēka, vadības centri atradās Spānijā un Venecuēlā. Venecuēla šo valstu visus datus apkopoja un nosūtīja tos uz Spāniju. Iesaistītās valstis datus apkopoja pēc iepriekš izstrādātiem bibliogrāfiskais apraksts un vadlīnijām. Tika apkopota informācija par 16.-19.gs. iespiestajām grāmatām; apraksts bija jāveic cik iespējams precīzs, jānorāda detalizētas norādes par rašanās (iespiešanas) vietu, saglabāšanu, un konkrēto dokumenta atrašanās vietu, kā arī, ja iespējams, jānorāda ziņas par darba reprodukcijām vai norakstiem, ja tādas ir (un ir zināmas). Līdz tam vienīgā informācija par kādu konkrētu dokumentu bija norāde uz to bibliotēku, kur dokuments atrodas, nemaz nerunājot par kādām specifiskākām ziņām. Spānijā tika ieguldīts milzīgs darbs, šos datus analizējot un adaptējot, jo, lai gan vadlīnijas tika izstrādātas pēc ISO un ALA nolikumiem, bibliogrāfisko datu MARC apstrādes formāti bija dažādi dažādām valstīm (UNIMARC, USMARC, IBERMARC), kā arī dažas valstis lietoja dažādas lokālas sistēmas bibliogrāfisko datu apstrādei un uzskaitei, līdz ar to visu šo datu adaptēšana vienotā sistēmā prasīja lielu tehnisko nodrošinājumu un milzīgu ieguldīto darbu no cilvēku puses. Galarezultātā izdotajā CD-ROM katalogā bija 100.000 bibliogrāfiskie ieraksti no 22 valstu, tajā skaitā arī Spānijas un Portugāles, nacionālajām un universitāšu bibliotēkām. 1996. gadā tika nolemts, ka jāveido datubāze, kura būtu pieejama Spānijas Nacionālās bibliotēku sadarbība tīmekļa vietnē, taču tai jābūt nesaistītai ar bibliotēkas katalogu ARIADNA. Kataloga datubāzes prototips tika prezentēts 1999. gadā. Tika izstrādāta datubāzes struktūra, kā arī noteikts, kādām prasībām bibliogrāfiskajiem ierakstiem jāatbilst. Sākot ar 2002. gadu, katalogam ir Interneta pieeja (pieeja tam ir galvenokārt programmā iesaistītajām bibliotēkām).
Projekts Memoria de Iberoamerica
Tikpat nozīmīgs ir nākamais ABINIA projekts Memoria de Iberoamerica (Latīņamerikas atmiņas). Šis projekts tiek īstenots UNESC Programmas Memory of the World ietvaros. ABINIA šī projekta sākšanai pirmās dotācijas $30,000 apmērā saņēma 1992. gadā, un kā viens no dotāciju piešķiršanas garantiem bija veiksmīgi sāktais projekts Union Catalogue. Projekts Memoria de Iberoamerica paredzēja Latīņamerikas 19. gadsimta preses saglabāšanu (digitalizēšanu), tā padarot to pieejamu visiem interesentiem (šie ir divi galvenie programmas kritēriji). Sākotnējo pilotprojektu izmēģināja 4 valstis – Kostarika, Peru, Kolumbija un Venecuēla, vēlāk to skaits sasniedza 19 – projektam pievienojās Argentīna, Bolīvija, Brazīlija, Čīle, Kuba, Ekvadora, Gvatemala, Hondurasa, Meksika, Nikaragva, Panama, Puertoriko, Portugāle, Spānija, Urugvaja. Projekts tika sākts 1994. gada augustā. Avīzes, kā norāda V.Betankurta, radikāli izmainīja Latīņamerikas zemju iedzīvotāju ikdienu. Lai gan 19.gs. lielākā daļa iedzīvotāju bija analfabēti un grāmatas bija pieejamas tikai elitei, tieši avīzes bija kultūras vēstneses (nereti – politisko cīņu arēna), un to nozīmi šajā reģionā nevar nenovērtēt. Vēl joprojām ir grūti nosakāms 19. gadsimtā iznākušo avīžu skaits. Tomēr tieši avīzes neapšaubāmi ir primārais pētījumu materiāls dažādās zinātņu nozarēs un starpdisciplīnās (vēsture, literatūra, pētot cilvēku paražas un ikdienas dzīvi, utt.). ABINIA kopā ar IFLA/PAC (Preservation and Conservation) Latīņamerikas un Karību reģiona centru (tas atradās Venecuēlas Nacionālajā bibliotēkā) definēja veicamos uzdevumus, kā arī apzināja nepilnības (trūkumus), kas varētu ietekmēt projekta izpildi. Projektam bija vairāki posmi:
Projekta gala rezultāti bija Datu bāze un CD/ROM ar Venecuēlas 19. gadsimta laikrakstu ierakstiem (attēliem). Kopumā projekts izmaksāja $469,978. Kā turpmākie veicamie darbi tika minēti: datubāzes ierakstu papildināšana, mikroformu materiālu pieejamības palielināšana, brīvpieejas piekļuves nodrošināšana digitalizētajai datu bāzei, sniegt palīdzību un padomus citām valstīm, atbalstīt turpmākos pētījumus šajā sfērā. 2002. gada novembrī ABINIA Ģenerālajā sēdē tika nolemts par PAC Latīņamerikas centra reorganizāciju, kā rezultātā tika radīti trīs jauni centri Brazīlijā, Čīlē un Trinidadā un Tobago. Šobrīd ABINIA galvenais uzsvars likts uz jauno tehnoloģiju apgūšanu un ieviešanu praksē. ABINIA nodrošina daudzu dažādu projektu izstrādi un ieviešanu, kas vērsti uz Latīņamerikas reģiona bibliogrāfiskā mantojuma saglabāšanu:
Projekti ir ilgtermiņa, kas varētu tikt īstenoti, veiksmīgi turpinot iesākto valstu sadarbību. Ļoti liela nozīme ir šo valstu nacionālajām bibliotēkām, kas veic dažādu datubāzu izveidi un uzturēšanu, kā arī nodrošina piekļuvi digitalizētajiem dokumentiem.
Avoti
2. Betancourt V. Memory of Iberoamerica: Rescuing XIX Century Latin American Newspapers 1993-1997 / Virginia Betancourt. - WWW.URL: http://www.ifla.org/IV/ifla63/63betv.htm
3. Biblioteca Nacional de Espaňa. - https://web.archive.org/web/20120219013859/http://www.bne.es/es/LaBNE/Cooperacion/CooperacionInternacional/ASOCIACIONES/ABINIA/
4. Feria L.B., Machuca P. The digital library of Iberoamerica and the Caribbean: humanizing technological resources / Lourdes B. Feria, Paulina Machuca // The International Information & Library Review. – Nr.36 (2004), p.177-183.
5. Fernandez de Zamora R.M., Budnik C. Looking after the Bibliographic Heritage of Latin America / Rosa María Fernández de Zamora, Clara Budnik // Alexandria. – Nr.1 (2001), p.27-34. Resurss kā pilna teksta dokuments (saīsinātā variantā) pieejams arī elektroniski: http://www.ifla.org/IV/ifla66/papers/045-163e.htm
Uldis Osis
Uldis Osis (dzimis Rīgā) ir ekonomists (ekonomikas doktors (Dr.oec), profesors, Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis), Ekonomistu apvienības Latvija — 2010 līdzdibinātājs un biedrs. Finanšu ministrs Valda Birkava vadītajā Ministru Kabinetā, viens no politiskās partijas "Latvijas ceļš" dibinātājiem. LR 5. Saeimas deputāts. Šobrīd uzņēmējs, finanšu eksperts un investors.
Biogrāfija
Uldis Osis dzimis 1948. gada 10. aprīlī Rīgā. Tēvs — Ilmārs Osis (1926—1952), māte — Lolija Ose (1928—1991). Abi U.Oša vecāki padomju laikā strādāja A.Popova Rīgas radiorūpnīcā (RRR).
Izglītība
1955.-1963. gados U.Osis mācījās Rīgas 1. vidusskolā (Rīgas Valsts 1. ģimnāzija), kur ieguva 8 klašu izglītību.
No 1963. līdz 1968. gadam mācījās Rīgas jūrskolā, iegūstot tālbraucēja stūrmaņa diplomu.
No 1972. gada līdz 1978. gadam studēja Ļeņingradas valsts universitātes ekonomikas fakaultātē politekonomijas specialitātē (neklātienē) un ieguva diplomu par augstāko izglītību.
Laikā no 1982. gada līdz 1986. gadam neklātienē mācījās PSRS Valsts Celtniecības komitejas Celtniecības ekonomikas zinātniskās pētniecības institūta aspirantūrā Maskavā, kur 1987. gadā sekmīgi aizstāvēja disertāciju par Latvijas celtniecības kompleksa ekonomiski matemātisko modelēšanu un prognozēšanu.
1992. gada janvārī — jūnijā U.Osis studēja Džordžtaunas Universitātē Vašingtonā (ASV), kur tika nodrošināta iespēja tikties ar ASV lielāko korporāciju (IBM, McDonald's, Chicago Merkantile Exchange u.c.) vadību un iepazīties ar to darbību. Šajā laikā tika organizētas tikšanās arī ar virkni ietekmīgu bijušo ASV politiķu — ASV prezidentu Ronaldu Reiganu, Zbigņevu Bžeziņski, Medlinu Olbraitu u.c.
Darba gaitas
No 1968. gada līdz 1977. gadam U.Osis strādāja PSRS jūras flotes sistēmā par kapteiņa palīgu (stūrmani).
1977. gadā U.Osis uzsāka darbu Latvijas Celtniecības zinātniskās pētniecības institūtā kā zinātniskais līdzstrādnieks. Viņa pienākumos ietilpa Baltijas valstu celtniecības un būvmateriālu nozaru salīdzinošā ekonomiskā analīze un prognozēšana. Šajā institūtā U.Osis strādāja līdz 1982. gadam.
Neilgi (1982—1983) U.Osis strādāja par pasniedzēju Starpnozaru kvalifikācijas celšanas institūtā Rīgā, kur lasīja lekciju kursu par paša izstrādātu tēmu — saimnieciskā mehānisma un uzņēmumu pārvaldes teorija un prakse. Taču 20. gadsimta astoņdesmito gadu pirmajā pusē PSRS atradās dziļā ekonomiskās stagnācijas fāzē. Jebkuras jaunas, radošas idejas no institūta vietējās partijas organizācijas puses, kas kontrolēja mācību procesu ideoloģisko saturu, tika uztvertas ar aizdomām. Tādēļ U.Osis šo pasniedzēja darbu institūtā atstāja.
Pēc pasniedzēja darba atstāšanas U.Osis no 1983. gada līdz 1987. gadam strādāja Latvijas PSR Valsts plāna komitejas Plānošanas zinātniskās pētniecības institūtā kā vecākais zinātniskais līdzstrādnieks. Viņa uzdevumos ietilpa kapitālās celtniecības operatīvo vadības sistēmu projektēšana.
20.gs. astoņdesmito gadu otrajā pusē M.Gorbačova pārbūves politikas ietvaros aizsākās PSRS ekonomikas reformu mēģinājumi. Šajā kontekstā 1987. gadā tika nodibināts eksperimentāls Ražošanas organizācijas un pārvaldes inženiercentrs "Delta", kur U.Osis ieņēma daļas vadītāja amatu. Šīs daļas galvenais uzdevums bija konsultācijas pakalpojumu sniegšana uzņēmumiem pārvaldes un attīstības jautājumos. Taču, kad 1988. gadā aizsākās kooperatīvu kustība, U.Osis ar vairākiem inženiercentra "Deltas" kolēģiem 1988. gadā nodibināja Kooperatīvo centru "Konsuls", kurā ieņēma kooperatīva padomes priekšsēdētāja amatu. Kooperatīva darbības profils aptvēra valdības institūciju un uzņēmumu konsultēšanu saimnieciskā mehānisma un biznesa jautājumos. Darbu kooperatīvā "Konsuls" U.Osis 1990. gadā atstāja lai pievērstos citām jomām.
20.gs. astoņdesmito gadu otrajā pusē arī Latvijā aktivizējās ekonomisko reformu mēģinājumi. U.Osis, izmantojot uzkrāto ekonomista un uzņēmumu konsultanta pieredzi, izstrādāja savus priekšlikumus, kurus iesniedza valsts institūcijām. Latvijas Ministru Padomes priekšsēdētāja vietnieks, akadēmiķis Arnis Kalniņš 1990. gadā U.Osi uzaicināja piedalīties LPSR Valsts plānošanas komitejas saimnieciskā mehānisma pilnveidošanas daļas vadītāja U.Ziemeļa vadītajā darba grupā, kuras uzdevums bija izstrādāt Latvijas PSR valdībai priekšlikumus par republikas ekonomisko patstāvību. Šajā pašā gadā U.Osis tika pieņemts darbā par Latvijas Ministru Padomes ekonomisko padomnieku, atbildīgu par valdības ārējo ekonomisko sakaru koordināciju.
1993.g. jūlijā notika 5.Saeimas vēlēšanas, kurās piedalījās arī U.Osis un tika ievēlēts no savienības "Latvijas ceļš".
V.Birkava vadītais Ministru kabinets 1994.g. augustā demisionēja. Līdz ar to finanšu ministra amatu atstāja arī U.Osis, bet turpināja pildīt 5. Saeimas deputāta pienākumus līdz tās pilnvaru beigām 1995.g. novembrī.
Šobrīd U.Osis ir vairāku privātu uzņēmumu (SIA "Konsorts", SIA "Tractus") dibinātājs un valdes loceklis, kā arī darbojas vairāku privātu uzņēmumu padomēs.
Macintosh
Apple Macintosh, sarunvalodā saukts arī vienkārši par Mac, ir zīmols, kurš ir attiecināms uz jebkuru Apple Inc. izstrādātu, ražotu vai izplatītu personālo datoru. Aizgūstot nosaukumu no McIntosh ābolu šķirnes, Apple Computer pirmo datoru Macintosh 128K tirgū izlaida. Tas bija pirmais komerciāli veiksmīgais personālais dators, kas tā laika standarta komandrindas saskarnes vietā lietoja grafisko lietotāja saskarni un datorpeli.
1980. gadu otrajā pusē kompānija mēģināja paņemt savu daļu no personālo datoru tirgus, kurā valdīja IBM PC, aprīkots ar MS-DOS un Microsoft Windows. Tikai 1998. gadā Apple nostiprinājās dažādu patērētāju mājas datoru tirgū, kad izplatīja iMac G3 modeli, kuram bija liels noiets, un līdz ar to Macintosh zīmols atguva popularitāti. Mac sistēmas pamatā ir mērķētas mājas, izglītības un radošo profesionāļu tirgiem. Mūsdienās termins Macintosh ietver gan Apple sākuma līmeņa Mac mini galda datorus, gan Mac Pro darbstacijas, gan MacBook, MacBook Air un MacBook Pro klēpjdatorus, kā arī vidējā līmeņa serveri Xserve.
Macintosh datoru ražošana ir balstīta uz vertikālās integrācijas modeli, kurā Apple īsteno visus aparatūras aspektus un izstrādā savu operētājsistēmu, kas ir instalēta visos Mac datoros. Apple ražo tikai Mac aparatūru, izvēloties iekšējas sistēmas, dizainu un cenas.
Dīns Keins
Dīns Džordžs Keins (en; dzimis Dīns Džordžs Tanaka (Dean George Tanaka) ) ir amerikāņu aktieris.
Viņš ir pazīstams ar Klārka Kenta/Supermena lomu seriālā "Luisa un Klarks", kurā filmējās kopā ar Teri Hečeri Luisas Leinas lomā. Vēl bijusi regulārā aktieru sastāva loma seriālā "Lasvegasa" (Las Vegas). Piedalījies arī vienā no seriāla "Smolvila. Leģenda par Supermenu" septītās sezonas sērijām. Attēlos Karas Denversas (Supermeitenes) audžutēvu seriālā Supergirl.
Pirms aktiera karjeras sākšanas bija parakstījis līgumu kā brīvais aģents ar NFL līgas amerikāņu futbola klubu Bufalo "Bills", taču ceļgala traumas dēļ viņa sportista karjera beidzās.
Mednis (nozīmju atdalīšana)
Mednis var būt:
Katedrāle
Terminoloģija
Par katedrāli var arī saukties baznīca, kas vēsturiski ir bijusi katedrāle, bet kurā vairs nav bīskapa, ja diecēzes katedra ir pārcelta uz citu vietu vai arī, ja tā ir likvidēta, tādā veidā saglabājot vēsturisko katedrāles nosaukumu. Piemēram, Rīgas Doma baznīca jeb Doma katedrāle padomju varas gados, kad tā bija koncertzāle, saglabāja savu nosaukumu, neskatoties uz to, ka tad tajā neatradās bīskaps kā katedras vadītājs.
Baznīca mēdz saukties arī par sokatedrāli jeb palīgkatedrāli. Šāds gadījums var rasties situācijās, ja vienā diecēzē ir divas līdzīgas nozīmes baznīcas ar līdzīgām funkcijām. Latvijā par sokatedrāli var saukt Aglonas baziliku, kas nevar būt katedrāle, jo ir bazilika, bet ir pilntiesīga palīgkatedrāle, jo pastāv Rēzeknes — Aglonas diecēze ar pastāvīgu bīskapa katedru Rēzeknē, bet noteiktā laikā, īpaši svētkos Rēzeknes bīskaps darbu vada savā katedrā Aglonas bazilikā.
Katedrāles rašanās un loma
Katedrāle kā vārds radās no grieķu vārda καθέδρα (kathédra), ar to apzīmējot mācību solu, tātad tur bijuši skolēni un skolotājs. Agrīnajās baznīcās bīskapa tronis jeb katedra (la bija novietots dziļi apsīdā, tāpat kā tiesneša krēsls senajās sabiedriskajās ēkās — bazilikās, kur norisinājās arī tiesas. Katedras priekšā atradās altāris, kurš bieži vien atradās uz mocekļa kapa, bet aiz tā laji jeb dievlūdzēji. Tādā veidā bīskaps bija izolēts no tautas, bet kopā ar garīdzniecību un varēja sekot priesteru darbībai pie altāra, kas atradās viņam pretim. Šis izvietojums bija raksturīgs līdz viduslaiku vidusposmam un mūsdienās tāds ir redzams Svētā Pētera bazilikā. Tieši katedrās sākās tradīcija ordinācijai — sakramentam, kura laikā bīskaps, uzliekot rokas uz iesvētāmā galvas, iesvēta viņu kādā no garīdznieka kārtām. Sākotnēji ordinācija notika abatiju baznīcās, pirms tam katedru aiznesot altāra dziļumā, daudzas no šīm abatijām vēlākos gados kļuva par pirmajām katedrālēm. Bīskapu jurisdikcijas simbols un zīme kļuva bīskapija, tā bija kā saikne starp antīko baziliku un baznīcu, jo katedrāle nebija tikai baznīca attiecīga kulta kalpošanai, bet arī vieta, kur tika pieņemti dažādi nozīmīgi lēmumi, īpaši kristietības pirmajos gadsimtos: katedrālē norisinājās Svētā tiesa, tika risināti politiski jautājumi un veiktas filozofiskas apceres. Tāpēc katedrāle līdz pat 14. gadsimtam kalpoja gan kā reliģiska, gan arī sabiedriska ēka.
Katedrāļu arhitektūras stili
Katedrāles tika būvētas dažādos laikos un tiek būvētas arī tagad, tāpēc tās var iedalīt pēc arhitektūras stiliem nosacītos laika posmos:
Jāatzīmē, ka bieži vienas katedrāles arhitektūrā var novērot dažādu stilu iezīmes un sajaukumu kā gotika un klasicisms, gotika un romāņu stils, klasicisms un baroks un citi, kas ir izskaidrojams ar baznīcu pārbūvi, piebūvēm, remontiem, pārtrauktu celtniecību un tamlīdzīgi.
Teri Hečere
Teri Lina Hečere (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
Viņa ir pazīstama ar Luisas Leinas lomu seriālā "Luisa un Klarks", kurā filmējās kopā ar Dīnu Keinu Klārka Kenta/Supermena lomā, kā arī ar Sjūzenas Delfīno lomu seriālā "Bīstamās mājsaimnieces". Par S. Delfīno lomu saņēmusi Zelta globusa balvu kā labākā aktrise un trīs Ekrāna aktieru ģildes balvas un tikusi nominēta Primetime Emmy balvai. Piedalījusies arī seriāla "Smolvila. Leģenda par Supermenu" desmitās sezonas sērijā Abandoned, kurā attēloja Luisas Leinas māti Ellu Leinu.
Adelīts
Adelīts (no el (adelos) — 'nenoteikts') ir rets minerāls, kas pirmoreiz aprakstīts 1891. gadā, Zviedrijā, Vermlandē. Veido pakāpeniskas pārejas sēriju ar vanādiju saturošu minerālu gotlobītu.
Millennium (albums)
Millennium ir amerikāņu grupas Backstreet Boys trešais studijas albums, kas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Jive Records. Šis ir viens no visu laiku veiksmīgākajiem albumiem, tas ticis pārdot svairāk nekā 40 miljonos kopiju visā pasaulē. Albums ticis nominēts piecām Grammy balvām. Albuma producenti ir Makss Martins un Kristians Lundins.
Pēneminde
Pēneminde ir ciems Vācijā Uzedomas salas ziemeļaustrumos. Tā atrodas pie Pēnes upes grīvas Baltijas jūras krasta Vācijas austrumdaļā. Iedzīvotāji - 347 cilvēki (pēc datiem).
Pēneminde plaši pazīstama kā Trešā reiha raķešu poligons 1940. gados, kurā izgatavoja un izmēģināja V-2 raķeti. Šeit līdz kara beigām darbojās raķešzinātnieks Verners fon Brauns. Pēc Otrā pasaules kara tur atradās Sarkanās armijas flotes bāze. Šobrīd bijušās raķešu izgatavošanas rūpnīcā un pētniecības centrā ir iekārtots muzejs, kur var iepazīties ar kara tehniku, raķešbūves attīstību Trešajā reihā un pasaulē. Tāpat var aplūkot un izstaigāt kara kuģi un dīzeļzemūdeni.
Millennium
Millenium var būt:
Glxgears
glxgears ir Linux OpenGL programma, kas ataino kadru sekundē (FPS, frames per second) mērījuma rezultātus. Tomēr tas ir ļoti ierobežots "tests" - pretēji daudzām mūsdienīgām 3D spēlēm, glxgears raksturo:
Kopumā glxgears testē vien mazu daļu no tā, kas tipiski ir redzams 3D spēlē.
glxgears pirmoreiz publiski prezentēts 2003. gada 17. decembrī MesaGL, OpenGL bezmaksas implementācijas, 5.1 laidienā.
glxgears programmas autors ir Braiens Pols, kas portējis uz GLX veiktspējas programmu gears.
Atsevišķi Linux izstrādātāji un grafiskās vides apskatnieki uzskata, ka glxgears nav uzskatāma par OpenGL veiktspējas mērprogrammu, jo no OpenGL komandām izmanto vien glXSwapBuffers.
fglrx uzstādījuma statusa pārbaude
Jebkuras no augstākminēto komandu lietojums demonstrē fglrx moduļa statusu. Lai pārliecinātos, vai tas tiek pareizi inicializēts un vai DRI ir ielādēts, pārbaudiet, vai uz glxinfo izsaukumu tiek atbildēts ar "yes". Ja atbilde uz prasījumu par tiešo renderēšanu ir "no" vai arī, ja OpenGL renderētājs tiek uzrādīts kā "Mesa", tad tiek izmantota programmatūras, nevis paātrinātā renderēšana.
Verdzība ASV
Vēsture
Verdzība pastāvēja britu amerikāņu kolonijās un ASV. Lielākā daļa vergu bija melnādaini, piespiedu kārtā izraidīti no viņu dzīvesvietas Āfrikā, un viņu pēcnācēji. 1862. gadā prezidents Abrahams Linkolns parakstīja verdzības atcelšanu Amerikas Savienotajās Valstīs, ko pastiprināja arī 1863. gada Vergu atbrīvošanas deklarācija. Tomēr dienvidu štati to neatzina, tāpēc līdz pat 1865. gada pilsoņu kara beigām verdzības atcelšana faktiski nenotika. Visbeidzot, tas tika paziņots ar 1885. gada 1. februāra ASV konstitūcijas 13. grozījumu, bet ceturtā daļa štatu to nav ratificējuši. Pēdējais štats, kas to darīja, bija Misisipi 2013. gadā.
1860. gadā no 12 miljoniem ASV iedzīvotāju štatos, kur saglabājās verdzība, 4 miljoni bija vergi. Vairāk nekā 390 tūkstošiem ģimeņu īpašumā bija vergi.
Starp "baltajiem vergiem" dominēja īri, kas tika apcietināti pēc angļu uzvaras karā Īrijā 1649.-1651. gados. Starpstāvoklī starp apsūdzētiem un vergiem bija "kalpošanai pārdotie" — cilvēki, kas pārdevuši brīvību uz laiku (5-7 gadi) par parādsaistībām, "atstrādājot" tās.
Vergu darbs pārsvarā tika izmantots lauksaimniecības plantācijās. ASV panākumi lielā mērā bija balstīti uz vergu darbu.
Laika posmā no XVI gadsimta līdz XIX gadsimtam no Āfrikas tika piegādāti aptuveni 12 miljoni afrikāņu, no tiem aptuveni 645 tūkstoši — mūsdienu ASV teritorijā.
1850. gada 18. septembrī ASV Kongress pieņēma likumu par izbēgušiem vergiem, kas atļāva bēgļu meklēšanu un aizturēšanu teritorijās, kur verdzība bija atcelta. Likums nosaka iedzīvotāju pienākumu visos štatos aktīvi piedalīties bēgļu noķeršanā un paredzēja bargu sodu tiem, kas bēgļus paslēpj un tiem, kas nav palīdzējuši noķert vergus. Lai vergs tiktu atzīts par kāda saimnieka īpašumu, bija pietiekami, lai jebkurš baltais teiktu un apstiprinātu ar zvērestu, ka šis vergs viņam pieder.
Jāatzīmē, ka ar laiku ASV iekšienē izveidojas dziļa pretruna starp ziemeļiem un dienvidiem, jo ziemeļos sākās rūpniecības attīstība, kam bija vajadzīgs brīvais darba spēks, bet dienvidos verdzība pastāvēja plašā mērogā.
Marijampoles apriņķis
Marijampoles apriņķis (lt) ir viens no 10 Lietuvas apriņķiem. Kopš 2010. gada 1. jūlija, kad tika atceltas apriņķu administrācijas, apriņķiem ir tikai teritoriālas un statistiskas funkcijas. Apriņķis atrodas vēsturiskajā Suvalkijas novadā. Tas robežojas ar Lietuvas Tauraģes, Kauņas un Alītas apriņķiem, kā arī Krieviju un Poliju.
Apriņķī ietilpst 5 pašvaldības — Kalvarijas pašvaldība, Kazlu Rūdas pašvaldība, Marijampoles pašvaldība, Šaķu rajona pašvaldība un Vilkavišķu rajona pašvaldība.
Pilsētas
Apriņķī atrodas 9 pilsētas:
Eirodziesma 2009
Eirodziesma 2009 ir 54. starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase, kuras fināls notika Ventspilī un pusfināls notika.
2008. gada nogalē saistībā ar valdības lēmumu Latvijas Televīzijai samazināt valsts dotāciju par 2,4 miljoniem latu, Eirovīzija bija viens no projektiem, no kura krīzes budžeta apstākļos Latvijas Televīzija bija spiesta atteikties. Divu Latvijas uzņēmumu — Narvesen un Latvijas Krājbankas — atbalsts Latvijas Televīzijai tomēr ļāva piedalīsies Eirovīzijas starptautiskajā dziesmu konkursā. Savukārt atbalstu Eirovīzijas nacionālās atlases finālam, tāpat kā iepriekšējos gadus, sniedza Ventspils attīstības aģentūra un Ventspils pilsētas dome.
Priekšatlase
Pasākuma organizētāji Latvijas Televīzija saņēma 108 dziesmu pieteikumus, no kurām tika izvēlēta 21 pusfināliste. Šīs dziesmas noteica LTV veidota žūrija, kuru veidoja astoņas balsis:
Priekšvēsture
2008. gada 17. decembrī saistībā ar valdības lēmumu Latvijas Televīzijai samazināt valsts dotāciju par 2,4 miljoniem latu, Eirovīzija bija viens no projektiem, no kura krīzes budžeta apstākļos Latvijas Televīzija bija spiesta atteikties. Tomēr šis paziņojums nāca ar novēlošanos, jo tas tika paziņots trīs dienas pēc valstu iesniegumu iesniegšanas beigu termiņa. Tika paziņots, ka finansējuma samazināšanas dēļ Latvija nespēs samaksāt EBU dalības maksu. Latvija paziņoja, ka ir informējusi EBU par savu lēmumu nepiedalīties 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. 2008. gada 20. decembrī LTV oficiāli paziņoja par atteikšanos piedalīties Eirovīzijas dziesmu konkursā un par norunu, ka gan EBU, gan Pirmais kanāls neizvirzīs pret Latvijas pārstāvjiem nekādas sankcijas saistībā ar novēlotu izstāšanās paziņošanu. LTV arī paziņoja, par savu interesi piedalīties 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Tomēr 2009. gada 12. janvārī Latvija paziņoja, ka piedalīsies 2009. gada dziesmu konkursā. Šis paziņojums 13. janvārī tika nopublicēts Latvijas Eirovīzijas oficiālajā mājaslapā. 2009. gada 19. februārī šajā pašā mājaslapā tika publicēts oficiāls paziņojums, ka pateicoties diviem lieliem sponsoriem, Narvesen un Latvijas Krājbankai, Latvija ir radusi lūdzekļus lai piedalītos šajā dziesmu konkursā. Turklāt EBU Latvijai ir samazinājusi dalības maksu, kā laba nodoma žestu.
Balsošana
Pusfinālā, kurš notika 2009. gada 27. februārī, piedalījās 20 dziesmas, no kurām skatītāji balsojumā izvēlējās desmit, kuras iekļuva finālā.
Fināls, kurš notika 2009. gada 28. februārī, norisinājās divās kārtās. Pirmajā kārtā piedalījās visas desmit finālistes, par kurām balsoja skatītāji un kuras vērtēja žūrija attiecībā 50/50. Trīs vispopulārākās piedalījās otrajā kārtā jeb superfinālā, kur par tām balsoja tikai skatītāji, un dziesma, kura ieguva visvairāk skatītāju balsis, arī kļuva par Eirodziesma 2009 uzvarētāju un pārstāvēs Latviju 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Maskavā.
Pusfināls
raidījuma "Sems" tiešraidē tika izlozēta pusfinālistu uzstāšanās kārtība. Pusfināls notika 2009. gada 27. februārī un tajā piedalījās 20 dziesmas, no kurām skatītāji balsojumā izvēlējās desmit, kuras iekļuva finālā. Kopumā pusfinālā tika saņemtas 25 910 balsis.
Eirodziesma 2009 pusfināls tika pārraidīts LTV1, kā arī internetā. Koncerts sākās pl. 21:10.
Fināls
Fināls norisinājās 28. februārī, divās kārtās. Pirmajā kārtā piedalījās visas desmit finālistes, par kurām balsoja skatītāji un kuras vērtēja žūrija attiecībā 50/50. Trīs vispopulārākās piedalījās otrajā kārtā jeb Superfinālā, kur par tām balsoja tikai skatītāji.
Eirodziesma 2009 fināls tika pārraidīts LTV1, kā arī internetā. Koncerts sākās pl. 21:15.
Superfināls
Superfinālā uzvarēja Intars Busulis ar dziesmu "Sastrēgums". Balsošanas rezultāti.
Uzvarētājdziesma
Uzvarot finālā, Intars Busulis bija Latvijas pārstāvis 54. starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursā, kura pusfināls notika 2009. gada 14. maijā, Maskavā. Neilgi pēc uzvarētāja paziņošanas tika izlemts, ka dziesma tiks dziedāta krieviski. Dziesmas "Probka" (ru), krievu versijas dziesmai "Sastrēgums", vārdu autors ir Sergejs Timofejevs un komponists ir Kārlis Lācis.
Draugiem.lv
Portālā Draugiem.lv notika balsojums. Kopā tika saņemtas 70066 balsis.
Lira (zvaigznājs)
Lira ir mazs ziemeļu puslodes zvaigznājs. Tas izceļas ar spožu zvaigzni Vegu, kas ir piektā spožākā zvaigzne pie debesīm (pēc Saules).
Norvēģijas pilsētu uzskaitījums
Norvēģijā pilsētas tiek apzīmētas ar vārdu by. Agrāk pilsētas tika iedalītas 2 kategorijās: tirdzniecības pilsētas (kjøpstad) un ostas pilsētas (ladested), katrai kategorijai bija īpašas tiesības. Īpašās tirdzniecības pilsētu tiesības tika likvidētas 1857.g. un šī klasifikācija pilnībā atcelta 1952.g. un aizstāta ar vienkāršo klasifikāciju - by.
No 1965.g. 1. janvāra pārvaldība tika pārcelta no atsevišķām pilsētām uz atbilstošajām pašvaldībām. Norvēģijas pašvaldības tiek klasificētas kā bykommune (pilsētu pašvaldības) vai herredskommune (lauku pašvaldības).
Līdz 1996.g. pilsētas statuss tika piešķirts ar Pašvaldību un reģionālās attīstības ministrija lēmumu, savukārt pašlaik katrai pašvaldības domei pašai jālem un valstij oficiāli jāapstiprina. Kopš 1997.g. pašvaldībā jābūt vismaz 5000 iedzīvotājiem, lai tā pretendētu uz pilsētas statusu. Pastāv arī atsevišķi izņēmumi.
Norvēģijas lielākā pilsēta ir, galvaspilsēta, Oslo.
Spriņģukalns
Spriņģukalns ir Līgatnes pilsētas daļa Līgatnes upes labajā krastā. Izveidojusies kā Ānfabrikas strādnieku ciems Ķempju pagasta pusē. 1925. gadā Spriņģukalnam piešķīra biezi apdzīvotas vietas statusu. 1933. gadā Ķempju pagastu pievienoja Līgatnes pagastam un 1935. gadā Spriņģukalnu apvienoja ar Līgatni, izveidojot Līgatnes papīrfabrikas ciemu.
Opole Lubelske
Opole Lubelske - pilsēta Polijas austrumos, Ļubļinas vojevodistē, uz ziemeļrietumiem no Krasņikas.
Leģenda vēsta, ka pilsētas Lubomirsku pilī dažkārt parādās Parīzē Franču revolūcijas laikā ar nāvi sodītās augstmanes Rozālijas Lubomirskas (Rozalia Lubomirska, 1768 - 1794) spoks.
2007. gada 11. maijā Opolē Lubelskē virpuļviesulis izrādes laikā izpostīja cirka telti, ievainodams ap 40 cilvēku.
Kaira
Kaira (ar,al Qāhirah) ir Ēģiptes galvaspilsēta un valsts lielākā pilsēta, izvietojusies valsts ziemeļos Nīlas upes deltas sākuma. Ar 453 kvadrātkilometru lielu platību tā ir lielākā pilsēta Āfrikā un Tuvajos Austrumos. Tās aglomerācija ir lielākā Āfrikā un arābu pasaulē, kā arī 16. lielākā aglomerācija pasaulē. Kaira ir Ēģiptes galvenais saimniecības, finanšu un izglītības centrs.
Jau no 19. gadsimta Kaira kļuva par tūrisma centru tuvējo Senās Ēģiptes laika pieminekļu dēļ. Ēģiptes Nacionālais muzejs Kairā ir slavens kā viena no labākajām Senās Ēģiptes mākslas priekšmetu krātuvēm pasaulē.
2013. gada 13. decembrī Kairā pirmo reizi 112 gadu laikā uzsniga sniegs.
Vēsture
XII gadsimta vidū Kairu ieņēma seldžuki. Kad 1258. gadā mongoļi nopostīja Bagdādi, Kaira kļuvs par Tuvo Austrumu lielāko mākslas un kultūras centru. Tiek uzskatīts, ka no 1315. līdz 1348. gadam Kaira bija pasaules lielākā pilsēta.
1517. gadā Kairu ieņēma osmaņu sultāns Selims I, tomēr valdošie mameluki atguva faktisko varu, nomināli pakļaujoties sultānam.
1798. gadā Kairu ieņēma Napoleons un trīs gadus tā bija franču okupācijā.
1851. gadā tika izbūvēts dzelzceļš uz Aleksandriju. Lielu impulsu Kairas attīstībai deva Suecas kanāla atklāšana 1869. gadā. Ēģiptes hedīvs Ismaīls-pašā no 1867. gada vadīja milzīgus Kairas modernizācijas darbus, cenzdamies to pārvērst par rietumniecisku lielpilsētu.
Gan Lielbritānijas valdīšanas, gan neatkarīgās Ēģiptes laikā Kaira strauji attīstījās, jo pilsētā ieplūda iedzīvotāji no lauku apvidiem.
Osmaņu laiki (1517—1798)
Osmaņu impērijas valdīšanas laikā mamelukiem netika atņemta vara. Paplašinoties Osmaņu impērijai, jaunpievienotajās teritorijās tika ieviesta īpaša pārvaldes sistēma, kas sastāvēja no trijām nošķirtām varām: pašpārvalde, militārā vara un politiskā vara. Impērijas vadība saprata, ka Ēģiptē mameluku vara ir pietiekami stipra, lai pakļautu vietējos iedzīvotājus, bet tā nebija tik spēcīga, lai varētu pretoties Lielās Portas vai sultāna varai. Tādēļ mameluku varā atstāja Ēģiptes pašpārvaldi. Katram Ēģiptes reģionam tika iecelts mameluku bejs un, lai nerastos iespēja veikt apvērsumu, Osmaņu impērija Kairā izvietoja savu karaspēku — janičārus un azabus.
Tomēr faktiskā vara, vismaz oficiāli, bija galvenās amatpersonas — pašā varā. Pašā bija turku pārvaldnieks, kas bija izglītojies Stambulā. Atsevišķos gadījumos turku pārvaldnieku varu pārspēja spēcīgākie mameluku beji, kurus beigās pakļāva Osmaņu karaspēks. Sultānu visvairāk interesēja nodokļu iekasēšana, nevis politiskā vara pār reģioniem un Ēģiptes sociālekonomiskajā attīstībā netika novērots ievērojams progress.
Cilvēki
Kairā ir dzimuši tādi pazīstami cilvēki kā:
Augsburga
Augsburga (de, ) ir neatkarīga pilsēta Vācijas dienvidos, Bavārijas federālajā zemē, vēsturiskajā Švābijas reģionā. Pēc iedzīvotāju skaita Augsburga ir trešā lielākā pilsēta Bavārijā; 2021. gadā tajā dzīvoja 296 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas 50 km uz rietumiem no Minhenes, Lehas krastos, kur tajā ieplūst Vertahas upe. Augsburga ir nozīmīgs transporta mezgls.
Augsburgas ūdens pārvaldības sistēma 2019. gadā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Vēsture
Augsburgu 15. gadā p.m.ē. dibināja Romas impērija ar nosaukumu Augusta Vindelicum jeb Augusta Vindelicorum. Tā ir viena no vecākajām Vācijas pilsētām. No mūsu ēras 30. gada tā bija Romas provinces Rētijas administratīvais centrs.
1156. gadā Augsburga ieguva pilsētas tiesības. No 1276. līdz 1803. gadam Augsburga bija Svētās Romas impērijas brīvpilsēta. Pilsētai bija nozīmīga loma Reformācijā; tur 1555. gadā tika parakstīts Augsburgas miera līgums.
Pilsētā ir dzimis inženieris un izgudrotājs Rūdolfs Dīzels. 1893. gadā viņš patentēja dīzeļdzinēju.
Saimniecība
Augsburgā vēsturiski ir bijusi augsti attīstīta tekstilrūpniecība. Šī iemesla dēļ tā ir saukta arī par “vācu Mančestru”. Vēl attīstīta ir mašīnbūve, elektrotehnikas un elektronikas ražošana. Augsburgā bāzējās industriālo robotu un rūpnīcu automatizācijas sistēmu uzņēmums KUKA. Agrāk bāzējās arī smago automašīnu ražotājs MAN (A burts šajā abreviatūrā apzīmē Augsburgu), bet tagad uzņēmuma galvenā mītne ir pārcelta uz Minheni. Augsburgā atradās arī nu jau bijušā aviācijas rūpniecības uzņēmuma Messerschmitt galvenā mītne.
Sports
Augsburgā bāzējās divi profesionāli sporta klubi — FC Augsburg (futbols) un Augsburger Panther (hokejs).
Ievērojamas personības
Augsburgā dzimuši vai dzīvojuši:
Sāra Mišela Gelāra
Sāra Mišela Prinsa (dzimusi Ņujorkā, Ņujorkas štatā, ASV), labāk pazīstama Sāra Mišela Gelāra, ir amerikāņu kino un TV aktrise. Plašākai publikai kļuva pazīstama ar lomu TV seriālā "Bafija pret vampīriem", par ko saņēma Teen Choice Awards balvu un tika nominēta Zelta globusa balvai balvai. Vēl ir filmējusies filmās "Es zinu, ko jūs izdarījāt pagājušajā vasarā" (1997), "Bīstamie sakari" (1999), "Skubijs Dū" (2002), "Skubijs Dū 2: Briesmoņi savā vaļā" (2004).
Konstantīns Gorovikovs
Konstantīns Gorovikovs (dzimis 1977. gada 31. augustā Novosibirskā) ir bijušais krievu hokejists, centra uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 974 spēles Krievijas Superlīgā un KHL, gūstot 437 rezultativitātes punktus. 2012. un 2013. gadā Maskavas "OHK Dinamo" sastāvā izcīnījis Gagarina kausu. Krievijas hokeja izlases rindās kļuvis par divkārtēju Pasaules čempionu.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Konstantīns uzsāka 1994. gadā, spēlējot Starptautiskās hokeja līgas kluba Sanktpēterburgas SKA rindās. Pēc tam, kad Gorovikovu 1999. gada NHL draftā izvēlējās Otavas "Senators", nākamās divas sezonas krievu uzbrucējs aizvadīja Grendreipidsas "Griffins" rindās, taču tad atgriezās Krievijā, pievienojoties Krievijas Superlīgas kluba Ufas "Salavat Julajev" rindām. 2003.—04. sezonu Konstantīns aizvadīja Čerepovecas "Severstal" rindās, taču tad atgriezās Sanktpēterburgā. 2005. gadā Gorovikovs uzsāka spēlēt Omskas "Avangard" rindās, taču no 2007. līdz 2010. gadam atkal spēlēja Sanktpēterburgas SKA vienībā.
2010.—11. sezonā Konstantīns spēlēja Maskavas "Dinamo" rindās. 2011.—12. un 2012.—13. gada sezonās kluba sastāvā izcīnīja Gagarina kausu. "Dinamo" sastāvā spēlēja līdz 2017. gadam, kad noslēdza karjeru.
Krievijas izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2008. un 2009. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu.
Krauklis
Par kraukļiem sauc arī citas liela auguma vārnu ģints (Corvus) sugas, lai gan tās savstarpēji nav tuvas radinieces, piemēram, resnknābja krauklis (Corvus crassirostris), Austrālijas krauklis (Corvus coronoides) u.c. Tādēļ kraukli retumis mēdz saukt arī par parasto kraukli vai ziemeļu kraukli. Vistuvākie kraukļa radinieki ir tuksneša krauklis (C. ruficollis) un daglā vārna (C. albus) no Āfrikas, kā arī Čivavas krauklis (C. cryptoleucus) no Ziemeļamerikas.
Jau gadsimtiem ilgi pastāv uzskats, ka krauklis ir inteliģents putns, kā arī ilgdzīvotājs. Tas ir pieminēts un atspoguļots mitoloģijā, folklorā, mākslā un literatūrā. Daudzām tautām un kultūrām, kā Skandināvijā, Īrijā, Velsā, Ziemeļamerikā, Sibīrijā un Āzijā krauklis ir dievība vai gars. Sibīrijas tautas uzskata, ka krauklis ir radījis zemi. Amerikas indiāņiem un eskimosiem krauklis ir svēts putns. Toties Rietumu kultūrās to saista ar maģiju un uzskata par ļaunu zīmi. Krauklim tiek piedēvēta mistiskā septītā jušana, jo to noķert ir grūti, pastāv viedoklis, ka vieglāk nošaut trīs lapsas nekā vienu kraukli.
Kraukli pirmo reizi aprakstīja Kārlis Linnejs 18. gadsimtā, un tā zinātniskais nosaukums Corvus corax nekad nav mainījies. Latīņu valodas vārds Corvus latviski nozīmē krauklis, toties krauklis sengrieķu valodā ir corax.
Izplatība
Kraukļi ir Holarktikas iemītnieki, tas nozīmē, ka tie ir sastopami tikai ziemeļu puslodē, un tie ir visplašāk sastopamie putni ne tikai vārnu ģintī (Corvus), bet arī vārnu dzimtā (Corvidae). Sugai 20. gadsimtā novērots skaita pieaugums visā izplatības areālā.
Arī Latvijā krauklis ir parasts ligzdotājs.
Evolūcija
Krauklis ir Vecās pasaules putnu suga, kas laika gaitā ir izplatījusies pa visu ziemeļu puslodi, šķērsojot Beringa jūras šaurumu. Pēdējo gadu DNS pētījumi liecina, ka kraukļa suga ir sadalījusies divās lielās grupās: Kalifornijas grupa, kas dzīvo tikai Ziemeļamerikas dienvidrietumos un Holarktikas grupa, kas sastopama pārējā izplatības areālā. Abu grupu kraukļi ārēji ir ļoti līdzīgi, bet tām ir ievērojamas ģenētiskas atšķirības. Grupas viena no otras ir nodalījušās pirms apmēram 2 miljoniem gadu.
DNS pētījumi pierāda, ka Ziemeļamerikas ziemeļu kraukļi ir tuvāk radniecīgi Eirāzijas kraukļiem nekā Kalifornijas kraukļiem. Toties Kalifornijas kraukļi ir tuvāk radniecīgi Čivavas kraukļiem (C. cryptoleucus), bet Holarktikas kraukļi tuvāk radniecīgi daglajai vārnai (C. albus) nekā Kalifornijas kraukļiem. Pārsteidzošie DNS atklājumi pierāda faktu, ka no Kalifornijas kraukļiem, kas no pārējiem kraukļiem atdalījās pirms 2 miljoniem gadu, ir attīstījusies jauna kraukļu suga — Čivavas krauklis. Pārējie Ziemeļamerikas kraukļi kontinentā ir ieradušies vēlāk, iespējams, apmēram vienā laikā ar cilvēkiem.
Izskats
Krauklis ir viens no divām lielākajām vārnu dzimtas sugām, otra ir resnknābja krauklis (Corvus crassirostris). Tomēr, abas sugas salīdzinot, krauklis ir nedaudz smagāks. Ķermeņa garums ir 56—69 cm, spārnu plētums 115—130 cm, svars variē no 0,69—1,63 kg. Ziemeļu pasugas kopumā ir lielākas par dienvidu pasugām. Lielākie ir Himalaju krauklis un Grenlandes krauklis. Knābis krauklim ir liels un nedaudz izliekts, aste gara un ķīļa formā.
Krauklis ir viscauri melns, lielākajai daļai pasugu apspalvojumam raksturīgs metālisks spīdums. Dažām pasugām melnajām spalvām ir brūngans tonis, un rīkles spalvas pie pamatnes ir gaišas, reizēm gandrīz baltas. Acis krauklim ir tumši brūnā krāsā. Jauniem putniem apspalvojumam trūkst metāliskā spīduma, un to acis ir zilpelēkā krāsā.
Lai arī kraukļu sugai ir raksturīga liela dažādība, tomēr tie ir atšķirīgi no vārnām. Krauklis salīdzinoši ir lielāks, ar masīvāku knābi, spurainu rīkles apspalvojumu, un astei ir ķīļveida forma. To sauciens ir viegli atšķirams no vārnas vai citiem vārnveidīgo putnu ķērcieniem. Lidojot kraukļa spārni švirkst līdzīgi zīda audumam.
Vokalizācija
Tāpat kā citi vārnu dzimtas putni, krauklis spēj atdarināt dažādas skaņas, cilvēka runu ieskaitot. Tam ir plašas vokalizācijas spējas. Lielākā daļa skaņu tiek izmantotas savstarpējai saziņai. Tie ir gan trauksmes saucieni, gan uzmanības izrādīšanas skaņas, gan pakaļdzīšanās kliedzieni. Krauklis skaņu radīšanai izmanto ne tikai balsi, saziņai tiek lietota arī spārnu sišana un knābja klakšķināšana. Klakšķošo skaņu radīšana ir raksturīgāka mātītēm kā tēviņiem.
Inteliģence
Kraukļa smadzenes ir vienas no lielākajām starp visiem putniem. Tiem ir raksturīga spēja risināt neierastas situācijas, spēja imitēt un analizēt notiekošo.
Vienā no eksperimentiem, ko veica zinātnieki, tika pierādīta kraukļa spēja atrisināt neierastu situāciju. Auklas galā tika iesiets gaļas gabaliņš, bet aukla tika piesieta pie kārts. Lai sasniegtu gaļu, krauklis, stāvēdams uz kārts, ar knābi vilka auklu pa nelieliem gabaliem uz augšu, bet uzvilkto auklu ar kāju piespieda pie kārts. Eksperimentu veiksmīgi veica pieci kraukļi, pierādot, ka krauklis spēj būt innovatīvs. Dabā ir novērots, ka krauklis spēj manipulēt ar citiem dzīvniekiem, lai tie strādātu viņa labā. Piemēram, krauklis sasauc vilkus un koijotus pie miruša dzīvnieka ķermeņa. Plēsēji uzplēš kritušā dzīvnieka ādu, tādējādi atvieglojot krauklim piekļuvi pie gaļas. Krauklis mēdz arī novērot, kur kāds cits krauklis noglabā barību, lai pēc tam to nozagtu. Tas notiek tik bieži, ka krauklis, vēlēdamies noslēpt barību, mēdz lidot kilometriem tālu, līdz jūtas drošībā un neviena nenovērots.
Kraukļi, kas dzīvo pilsētās, mēdz zem mašīnu riteņiem mest riekstus, jo paši riekstu tie atvērt nevar. Krauklis sagaida, līdz mašīnas apstājas pie sarkanās gaismas, tad laižas lejā un ātri uzlasa saspiestā rieksta kodolus.
Krauklis ir pazīstams kā spīdīgu priekšmetu zaglis. Viens no skaidrojumiem šai tieksmei ir tāds, ka krauklis cenšas izcelties citu kraukļu priekšā. Toties citā skaidrojumā zinātnieki uzskata, ka krauklis ir ziņkārīgs un rotaļīgs, tādējādi pievērš atraktīvām lietām uzmanību. Sasnieguši dzimumbriedumu, kraukļi zaudē interesi par šādiem priekšmetiem.
Kraukļu rotaļas
Kraukļi ir vieni no rotaļīgākajiem putniem. Jaunie putni mēdz izdomāt dažādas rotaļas, piemēram, ziemas laikā tie slidinās lejup no kalniņiem. Arī lidojot tiek izpildīti dažādi rotaļu elementi un akrobātiski triki, dzīšanās vienam aiz otra vai lidošanas paņēmienu imitācija. Rotaļās kraukļi iesaista arī citus dzīvniekus, piemēram, tie labprāt spēlē "sunīšus" ar vilkiem un mājas suņiem. Krauklis ir vienīgais zināmais putns, kurš apzināti pagatavo rotaļlietu, nolaužot zariņu, ar kuru kaitina otru kraukli.
Ligzdošana
Krauklis dzimumbriedumu sasniedz 3—4 gadu vecumā. Izveidojot pāri, kraukļi monogāmas attiecības saglabā mūža garumā, dzīvojot vienā teritorijā. Pirms pāris būvē ligzdu, tie nostiprina savas teritorijas robežas, reizēm teritorija jāieņem un jānostiprina agresīvi un ar spēku. Teritorijas lielums ir atkarīgs no barības resursu bagātības. Ligzda tiek būvēta no zariņiem un saknītēm dziļas bļodas formā. No iekšpuses tā tiek izklāta ar dubļiem, mizām un izoderēta ar mīkstām dzīvnieku spalvām. Ligzda parasti tiek būvēta kādā lielā kokā vai uz klints dzegas.
Mātīte agrā pavasarī, apmēram februāra beigās izdēj 3—7 olas. Aukstākajās klimatiskajās zonās, kā Grenlandē un Tibetā, olas tiek dētas tikai aprīlī, bet Pakistānā decembrī. Tās ir gaiši zilganzaļas ar brūniem raibumiņiem. Olas perē tikai mātīte, un inkubācijas periods ilgst 18—21 dienu. Apspalvojums jaunajiem putnēniem izaug pēc 35—42 dienām. Tos baro abi vecāki. Krauklēni paliek kopā ar vecākiem apmēram 7 mēnešus.
Olas un mazie, nevarīgie putnēni ir iecienīts medījums vanagiem, ērgļiem, pūcēm un caunām, tomēr vecāki agresīvi aizsargā ligzdu un izmanto pat akmeņus, lai mestu uz plēsēju galvām. Diezgan bieži kraukļi izaudzina visus putnēnus. Krauklis dzīvo 10—15 gadus, lai gan ir datēti arī 40 gadus un vecāki kraukļi.
Klasifikācija
Krauklim ir 11 pasugas:
Gametofīts
Gametofīts - sūnu un augstāko sporaugu dzimumpaaudze, uz kuras attīstās reprodukcijas orgāni - gametangiji (arhegoniji un anterīdiji). Sūnaugiem gametofīts ir dominējošā paaudze. Atšķirībā no sporofīta (bezdzimumpaaudzes), kas atkarīgs no gametofīta un parazitē uz tā, gametofīts ir samērā augsti morfoloģiski diferencēts. Tas spēj patstāvīgi asimilēt, kā arī uzņemt ūdeni un minerālvielas.
Ceturtā Internacionāle
IV Internacionāle jeb Ceturtā Internacionāle ir starptautiska komunisma organizācija, kas bija alternatīva kapitālismam un staļinismam. To izveidoja Ļeva Trocka sekotāji. Tās galvenā doma bija, ka ar strādnieku šķiras palīdzību tiks celts sociālisms.
Ceturtā internacionāle izveidojās 1938. gadā Francijā. Tajā laikā Trockis un daudzi viņa atbalstītaji bija izraidīti no Padomju Savienības. IV Internacionāle asi uzbruka III Internacionālei (Kominternei) par ļeņinisma nodevību, ko bija veicis Josifs Staļins.
Vektorgrafika
Pārskats
Skaitļošanas tehniku pirmsākumos (1950.-1980. gadam) tika izmantota pavisam cita demonstrēšanas metode - vektorgrafikas sistēma. Šajās sistēmās tika virzīts elektronu stars CRT monitorā, lai tieši skicētu nepieciešamos objektus, nogriezni pa nogrieznim, kamēr pārējā ekrāna daļa palika neizgaismota (melna). Šis process tika atkārtots vairākas reizes sekundē, lai sasniegtu nemirgojošu, vai gandrīz neņirbošu attēlu. Šīs sistēmas atļāva attēlot ļoti augstas izšķirtspējas līniju bildes un kustīgus attēlus, neizmantojot neiedomājami lielos apjomus atmiņas, kādi būtu bijuši vajadzīgi tādas pašas izšķirtspējas rastra sistēmai. Šie uz vektoriem bāzētie monitori bija arī pazīstami kā X-Y ekrāni. Faktu, ka vektoru grafikas attēli aizņem mazāk atmiņas kā ekvivalentas izšķirtspējas rastra attēli lietoja sākotnējos lāzerprinteros. Datorā vispirms tika izveidots drukājamais vektoru attēls (PostScript formātā), kuru pārsūtīja uz printeri un tur pārkonvertēja par rastra attēlu un izdrukāja ārā. Konvertēšana notika drukāšanas laikā, tāpēc nevienā vietā sistēmā (datorā un printerī) nebija nepieciešams liels daudzums atmiņas. To laiku printeriem bija problēmas izdrukāt lielus, augstas izšķirtspējas, rastra attēlus, jo caur printera interfeisu nebija iespējams nosūtīt datus pietiekami ātri.
Jēdziens vektorgrafika ir galvenokārt pielietots mūsdienās sakarā ar divu dimensiju datorgrafiku. Tas ir viens no vairākiem paņēmieniem, ko var izmantot mākslinieks, lai izveidotu attēlu rastra displejā. Citi paņēmieni iekļauj sevī tekstu, multividi un 3D renderēšanu. Virtuāli visa modernā 3D renderēšana tiek paveikta izmantojot 2D vektorgrafikas paņēmienus. Tehniskajos zīmējumos ploteri joprojām zīmē vektorus tieši uz papīra.