cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rīgas Ritmi
Vēsture
Divās desmitgadēs festivāls “Rīgas Ritmi” ir kļuvis par neatņemamu Latvija s kultūra s dzīves sastāvdaļu, ierakstot Rīga s vārdu pasaules un džeza mūzikas kultūras tūrism a ceļvežos. Kopumā vairāk nekā 1000 koncert os 600 pasaules mūziķu sniegumu baudījuši vairāk nekā 200 tūkstoši apmeklētāju. Pateicoties festivālam, Rīgā viesojušies tādi mūzikas dižgari kā Bobby McFerrin, Pat Metheny, Diane Reeves, Take 6, Lizz Wright, Richard Bona, BBC Big Band, Avishai Cohen, Patti Austin, Scott Hamilton, Freddy Cole, Yellowjackets, Victor Wooten, Buika, Astillero, Jojo Mayer, Medeski Martin & Wood, Robert Glasper, Diane Schuur un daudzi citi.
2011. gada pavasarī festivāls RĪGAS RITMI īstenoja prezentācijas tūri Amerikas Savienota jās Valstīs. Rīgas Ritmi Allstars Māra Briežkalna kvintets sniedza koncertu un interviju sēriju ASV austrumkrastā - Vašingtonā, Filadelfijā un Ņujorkā. Tūres kulminācija bija ansambļa debija pasaulē pazīstamajā džeza klubā Blue Note, Ņujorkā – šī bija pirmā reize, kad Latvijas mākslinieki uzstājas uz prestižās Blue Note skatuves. Programma tika īstenota sadarbībā ar Ņujorkas Universitāti (New York University NYU) un Ņujorkas Mākslas fondu (New York Foundation for the Arts NYFA), kā arī Latvijas vēstniecību ASV. Latviešu māksliniekiem pirmo reizi bija iespēja atskaņot ASV savu mūzikas projektu – latviešu komponistu mūzikas apkopojumu „Latvian Evergreens”. Savukārt 2015. gadā Rīgas Ritmi Allstars – Māra Briežkalna kvintets un Laimas Jansones trio sniedza koncertus Briselē, koncertzālē "Flagey". Koncerti notika Brussels Jazz Festival un Latvijas prezidentūras Eiropas Savienības Padomē kultūras programmas ietvaros.
Henrijs Sleks
Henrijs Berijs Sleks (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Sleks 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās — 100 un 400 metros. Abās šajās disciplīnās viņš startēja kvalifikācijas kārtas skrējienos un fināla kārtam nekvalificējās.
Poļu pierobežas josla
Poļu pierobežas josla apzīmē teritorijas, ko Pirmā pasaules kara laikā Vācijas impērija vēlējās anektēt no vāciešu un austroungāru iekarotās Polijas Karalistes teritorijas.
Vācu ierēdņi paredzēja, ka no aptuveni 30 000 km2 lielās teritorijas tiks padzīti visi (2—3 miljoni) poļu un ebreju iedzīvotāji, kuru vietā apmetīsies vācu kolonisti. Tāpat bija iecerēts aicināt uz jauno Polijas Karalisti doties etniskos poļus, kas jau paaudzēm dzīvoja Vācijas impērijas teritorijā (senajās poļu zemēs).
1918. gada martā Vācijas valdība apstiprināja šo plānu, un aprīlī tas saņēma Prūsijas karalistes augšpalātas apstiprinājumu. Ideju neizdevās īstenot, jo Vācija cieta sakāvi karā. Iespējams, ka šī ideja 20 gadus vēlāk iedvesmoja nacistus.
Henaņa
Henaņas province ir viena no Ķīnas 22 provincēm. Province atrodas Lielajā Ķīnas līdzenumā. Robežojas ar Šaaņsji, Šaņsji, Hebei, Šaņdunu, Aņhui un Hubei provincēm. Provinces administratīvais centrs ir Džendžou. 2010. gadā Henaņas provincē dzīvoja 94,0 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 98,8% bija haņi, 1,0% — hueji, bet 0,2% — citi.
Kārlis Kellers
Kārlis Aleksandrs Kellers ( — ) bija vācbaltu izcelsmes Latvijas mācītājs un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces, 1., 2. un 4. Saeimas deputāts, pārstāvējis Vācbaltu demokrātu partiju.
Biogrāfija
Kārlis Kellers piedzima (pēc vecā stila — ) Rīgā, Doma baznīcas virsmācītāja ģimenē.
Kellers mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā. No 1890. līdz 1894. gadam studēja Tartu Universitātē, kur ieguva kandidāta grādu teoloģijā. Pēc tam bija mācītāja palīgs Smiltenē un Kandavā. Kellers Rīgā septiņus gadus kalpoja kā cietumu mācītājs, strādāja par skolotāju. 1897. gada decembrī salaulāja Raini un Aspaziju.
Kārlis Kellers pasniedza ticības mācību Rīgas pilsētas reālskolā. Bija Diakonisu nama rektors un mācītājs, no 1913. līdz 1920. gadam — Rīgas Sv. Pētera baznīcas virsmācītājs. 1927. gada oktobrī ieguva teoloģijas doktora grādu Leipcigas Universitātē.
1918. gada decembrī kļuva par izglītības ministra biedru Pagaidu valdībā. 1919. gada jūlijā sāka piedalīties Tautas padomes sēdēs. Kā Vācbaltu demokrātu partijas pārstāvis ievēlēts Satversmes sapulcē, 1. un 2. Saeimā, tādējādi Latvijas parlamentā darbojoties no 1920. līdz 1928. gadam. 1933. gada oktobrī ieguvis deputāta mandātu 4. Saeimā pēc tam, kad no tā atteicās Vilhelms fon Firkss. Saeimā strādāja līdz tās atlaišanai 1934. gada maijā.
Miris Rīgā.
Apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Baltvalis
Baltvalis jeb baltais valis (Delphinapterus leucas) ir vidēja auguma narvaļu dzimtas (Monodontidae) jūrā dzīvojošs vaļveidīgais zīdītājs, kas ir vienīgā suga baltvaļu ģintī (Delphinapterus).
Baltvalim ir cirkumpolāra izplatība, tas mājo Ziemeļu ledus okeānā un jūrās gar Ziemeļamerikas, Grenlandes un Eirāzijas ziemeļu krastiem. To kopējā populācija sasniedz ap 150 000. Baltvaļi ir migrējoša vaļu suga, kas vasaru pavada atkusušajos, no ledus brīvajos ūdeņos kontinenta krasta līnijas tuvumā un upju grīvās, bet ziemā tas pārvietojas nedaudz uz dienvidiem, uzturoties gar aizsalušā okeāna ledus robežu. Ziemas periodā tas iepeld Atlantijas okeāna un Klusā okeāna ziemeļu daļā. To var sastapt Beringa jūrā, Ziemeļjūrā, un vienu reizi tas ir novērots arī Baltijas jūrā. Dažas populācijas, kuras mājo neaizsalstošās jūrās, nav migrējošas.
Ziemeļamerikas un Krievijas ziemeļu pamatiedzīvotāji gadsimtiem ilgi ir medījuši baltvaļus. Tos 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā medīja arī komerciālos nolūkos. Kopš 1973. gada vaļu medības ir ierobežotas, un mūsdienās tikai dažas eskimosu grupas drīkst medīt baltvaļus.
Izskats un īpašības
Baltvalis ir vidēji liels zobvalis. Tā ķermeņa formas ir konusveida un noapaļotas. Baltvalim pie galvas pamatnes ir sašaurinājums, kas rada iespaidu par kaklu un pleciem. Šī īpašība ir unikāla un nav raksturīga citiem vaļiem. Baltvalim, jo tas paliek vecāks, jo astes spura aug lielāka, un tās izliekums kļūst izteiksmīgāks. Airkājas ir īsas un platas, un izskatās gandrīz kā taisnstūri. Baltvalim nav muguras spuras, bet ķermeņa lejasdaļā pa muguras asi aug bieza ādas kroka, veidojot nelielu kantīti.
Baltvalim piemīt dzimumu dimorfisms — tēviņš ir lielāks nekā mātīte par apmēram 25%. Pieaudzis tēviņš ir 3,5—5,5 metrus garš, mātīte 3—4,1 m. Tēviņš sver 1100—1600 kg, reizēm sasniedzot 1900 kg masu, mātīte sver 700—1200 kg. Abi dzimumi maksimālo ķermeņa lielumu sasniedz apmēram 10 gadu vecumā. Tā kā baltvalis mājo Arktikā, tad tauki ir vairāk kā citiem vaļiem, apmēram 40—50 % no ķermeņa masas. Parasti tie ir 30% no ķermeņa masas. Tauku slānis, kas ir apmēram 15 cm biezs, nosedz visu ķermeni, izņemot galvu. Tauki kalpo kā siltumizolācijas slānis vēsajā Arktikas ūdenī, kura temperatūra var būt 0—18 °C, kā arī barības trūkuma apstākļos kā barības rezerve.
Krāsa
Baltvali ir grūti sajukt ar kādu citu vaļu sugu, jo tas ir pilnīgi balts vai gaiši pelēks. Mazuļi piedzimst pelēki un, sasniedzot mēnesi vecumu, kļūst tumši pelēki vai pelēkzili. Augot un kļūstot vecākiem, tie pamazām kļūst arvien gaišāki. Mātītes paliek baltas apmēram 7 gadu vecumā, tēviņi 9 gados. Baltajai krāsai piemīt kamuflāžas efekts, baltvalim saplūstot ar ūdenī peldošajiem ledus gabaliem. Atšķirībā no citiem vaļiem baltvalis katru gadu nomaina ādu. Ziemas laikā āda kļūst biezāka un uz muguras kļūst iedzeltena. Vasaras periodā, kad baltvalis migrē uz upju ietekām okeānā, tas ādu norīvē pret upju gultnes granti.
Galva un kakls
Kā visiem zobvaļiem baltvalim pieres centrā atrodas eholokācijas orgāns — taukaudu "spilvens". Tā kā pieres taukaudu spilvens baltvalim ir liels un labi attītīts, tad piere ir liela un augstu velvēta. Turklāt tās forma ir mainīga, vai eholokācijas signāls tiek sūtīts vai uzņemts. Pieres forma izmainās, pateicoties gaisam, ko baltvalis iepilda deguna blakusdobumos, tādējādi fokusējot sūtīto eholokācijas signālu. Pieres taukaudi ir atšķirīgi no ķermeņa taukiem, tie satur taukskābes, īpaši daudz izobaldriānskābi (60,1%). Sūtīto signālu atbalsis valis uztver nevis ar ausīm, bet ar apakšžokli un tā tuvumā izvietotiem orgāniem, kas saistīti ar vidusausi.Turklāt šajā apvidū taukaudi ir tādi paši kā pieres daļā. Elpošanas atvere ir tikai viena, kas atrodas uz pakauša, uzreiz aiz taukaudu "spilvena". Atvere normālā stāvoklī ir aizvērta, bet ieelpojot tā ar apkārtesošo muskuļu palīdzību tiek atvērta. Vairogdziedzeris ir daudz lielāks nekā sauszemes zīdītājiem, piemēram, trīs reizes smagāks nekā zirgam. Palielināts vairogdziedzeris palīdz piemēroties dažādiem dzīves apstākļiem, piemēram, vasaras periodā upju ieteku saldūdenī.
Atšķirībā no citiem vaļiem baltvaļa kakla skriemeļi nav saauguši kopā, un tas spēj pagrozīt galvu, negrozot līdzi ķermeni. Kustīgā galva dod iespēju labāk pārskatīt apkārtni un ātrāk pamanīt medījumu un ienaidniekus. Īsajā purna daļā katrā žokļa pusē ir 8—10 nelieli, neasi un viegli ieliekti zobi, kopumā 36—40 zobi. Tie tiek izmantoti tikai, lai saķertu medījumu, bet pēc tam nekošļājot tas tiek norīts vesels. Mazāka lieluma zivtiņas tiek vienkārši iesūktas rīklē.
Maņas
Baltvalim ir ļoti labi attīstīta dzirde. Tas var dzirdēt skaņas 1,2—120 kHz diapazonā, vislabāk uztverot skaņas 10—75 kHz diapazonā. Salīdzinoši cilvēka vidējais dzirdamības diapazons ir 0,2—20 kHz. Lielākā daļa skaņu tiek uztvertas ar apakšžokli un ar taukaudu palīdzību novadītas līdz vidusausij. Žokļa kauls ir plats, un pie pamatnes tam ir iedobe. Baltvalim kā visiem zobvaļiem ir arī mazs, ārējais dzirdes orgāna atvērums, kas atrodas uzreiz aiz acs.
Baltvalim redze, salīdzinot ar delfīniem, ir samērā vāji attīstīta, lai gan tas var redzēt gan zem ūdens, gan virs ūdens. Tā acis ir piemērotākas redzēšanai zem ūdens. Baltvalim mutē ir attīstītas arī dažādu garšu uztveres zonas. Tas spēj, piemēram, sagaršot ūdenī asinis. Ja baltvalis ūdenī atrod asinis, tas izdod brīdinājuma signālu pārējiem sugas brāļiem. Ieradums baltvaļiem vienam ar otru saskarties liecina, ka tiem piemīt ādas jutīgums. Toties oža baltvalim līdzīgi kā pārējiem zobvaļiem nepiemīt.
Eholokācija
Baltvalis eholokāciju izmanto, lai izvēlētos peldēšanas virzienu, lai sazinātos ar citiem bara vaļiem, lai atrastu ledājos elpošanas āliņģus vai gaisa kabatas un lai medītu. Nazālajā sistēmā tiek izdoti vairāki ātri, viens otram sekojoši klikšķi, kas izdalās caur pieres taukaudu "spilvenu", kas kalpo kā akustiskā lēca, fokusējot skaņu kūlī un projicējot to taisni uz priekšu. Skaņa ūdenī izdalās ar ātrumu 1,6 km/sek, kas ir apmēram 4 reizes ātrāk kā skaņa izplatās gaisā. Skaņa atsitas pret priekšmetu un atgriežas kā atbalss atpakaļ pie dzīvnieka. Baltvalis spēj izanalizēt atbalsi un noteikt attālumu līdz priekšmetam, tā izmēru, formu un pat matērijas veidu. Ja tas ir dzīvs objekts, valis var noteikt tā ātrumu. Mierīgā ūdenī tas jau no 120 metru attāluma var noteikt 8 cm lielu bumbiņu. Baltvalis ir ļoti jūtīgs pret skaņas piesārņojumu, ko rada cilvēks ar savu saimniecisko darbību.
Savā starpā baltvaļi sazinās ar dažādām skaņām, un tas ir viens no vokālākajiem vaļiem. Tas izdod līdz 11 dažādas skaņas, kas var atgādināt čukstus, svilpienus, klepošanu u.c. Tā kā dažas no skaņām atgādināt putnu čivināšanu, tad baltvali angļu valodā sauc arī par jūras kanārijputniņu. Lai savstarpēji sazinātos, kā arī pārošanās laikā, baltvalis izmanto arī eholokāciju. Vēl tiek izmantota zobu griešana, bet savstarpējai komunikācijai tikpat kā netiek izmantota ķermeņa valoda vai lēcieni laukā no ūdens, kādus mēdz izmanot citas delfīnu sugas.
Uzvedība
Baltvaļi ir ļoti sabiedriski dzīvnieki. Tie vienmēr uzturas nelielos bariņos, kas var sastāvēt no 2—25 īpatņiem. Visbiežāk barā ir apmēram 10 baltvaļi. Piederība kādam baram nav noteikta. Baltvalis bieži maina baru, reizēm dažu dienu laikā indivīdu var novērot dažādos baros, kurus šķir vairāki simti kilometri. Barā ir abu dzimumu baltvaļi, un baru vada vadošais tēviņš. Reizēm mazie bari apvienojas vienā lielā barā, kurā var būt vairāki simti vai tūkstoši baltvaļu. Šādus lielus barus parasti var novērot vasaras sezonā upju grīvās. Indivīdi ir viens ar otru draudzīgi un rotaļīgi, tos bieži var novērot vienam otru dzenājot un spēlējoties, kā arī vienam gar otru rīvējoties. Tie ir arī ļoti "pļāpīgi", un viens ar otru komunicē ar balss palīdzību. Tie izrāda arī lielu interesi par cilvēkiem, tos bieži var novērot peldam līdzās kuģiem. Baltvalis labprāt spēlējas arī ar dažādiem objektiem, ko tas atrod ūdenī. Tie var būt koka zari, dēļi, augi, mirušas zivis un pat burbuļi, kurus paši izpūš.
Peldēšana un niršana
Baltvalis ir lēnāks peldētājs nekā citi zobvaļi, piemēram, zobenvalis vai afalīna, jo baltvaļa ķermeņa formai nav tik nevainojama hidrodinamika un plūdlīnijas kā daudziem citiem vaļiem un delfīniem, arī astes spurai ir ierobežota kustības spēja. Tā peldēšanas ātrums ir 3—9 km/h, lai gan īsā distancē līdz 15 minūtēm baltvalis spēj peldēt ar ātrumu 22 km/h. Toties atšķirībā no daudziem citiem vaļiem baltvalis spēj peldēt atmuguriski. Lielāko daļu laika baltvalis peld zem ūdens (ķermenis ir pārklāts ar ūdeni pilnībā), bet 5—10% no kopējā peldēšanas laika tas peld pa ūdens virsmu, mugurai atrodoties virs ūdens. Tas nekad nelec laukā no ūdens, kā to dara zobenvaļi vai afalīnas.
Baltvalis zem ūdens parasti nirst līdz 20 m, lai gan spēj ienirt daudz dziļāk. Atkarībā no indivīda novērotie baltvaļi nebrīvē ir spējuši ienirt 400—647 m dziļumā, bet savvaļas indivīdi ir spējuši ienirt vairāk kā 700 m dziļumā. Lielākais datētais ieniršanas dziļums ir bijis 872 m. Ieniršana parasti ilgst 3—5 minūtes, bet nepieciešamības gadījumā baltvalis var atrasties zem ūdens arī 15—18 min. Parasti baltvalis nirst 5—6 reizes ātri un sekli, bet pēc tam seko viena dziļāka reize. Dienas laikā tas ienirst 31—51 reizi.
Līdzīgi kā citiem vaļiem arī baltvalim ir attīstīta spēja nirstot ķermenī saglabāt skābekli — sirds ritms samazinās no 100 sitieniem minūtē uz 12—20 sitieniem minūtē. Asinis pārtrauc plūst uz atsevišķiem orgāniem, turpinot apgādāt ar skābekli smadzenes, plaušas un sirdi. Turklāt asinis baltvalim ir bagātīgi piesātinātas ar skābekli, sastādot 5,5%. Skābekļa saturs asinīs ir līdzīgs Vedela ronim, kas ir īpaši piemērojies niršanai lielā dziļumā. Kādā no pētījumiem baltvaļa mātītes asinīs tika izmērīti 16,5 litri skābekļa. Turklāt muskuļi satur lielu daudzumu mioglobīnu, kas ir zemas molekulmasas olbaltumviela un kas piesaista skābekli.
Barošanās
Baltvalis pamatā barojas ar visdažādākajām zivīm, bet tas medī arī vēžveidīgos un citus bezmugurkaulniekus — kalmārus, krabjus, astoņkājus un gliemenes. Barošanās ieradumi mainās atkarībā no tā, kāda ir sezona un kurā ģeogrāfiskā vietā baltvaļi atrodas. Piemēram, kad tie atrodas Boforta jūrā, galvenais medījums ir arktiskā ledus menca (Arctogadus glacialis), bet pie Grenlandes krastiem tie medī sarkanasarus (Sebastes marinus), paltusus (Reinhardtius hippoglossoides) un ziemeļu garneles (Pandalus borealis). Toties pie Aļaskas krastiem tas galvenokārt medī kižučus (Oncorhynchus kisutch). Iecienīts medījums ir arī moivas (Mallotus villosus), salakas, butes, siļķes un platgalvji. Baltvaļi medījot mēdz sadarboties viens ar otru, un uzbrukums ir savstarpēji koordinēts. Katru dienu tiek apēsti 18,2—27,2 kg barības. Tā kā baltvaļa zobi ir nelieli, tas barību pamatā ēd nesasmalcinātu, līdz ar to tā medījums nevar būt pārāk liels.
Vairošanās
Dzimumbriedumu baltvaļa tēviņš sasniedz 12—14 gadu vecumā, mātīte 8—14 gados. Mātītes auglība sāk samazināties apmēram 25 gadu vecumā, un vecākām par 41 gadu mazuļi vairs nedzimst. Parasti dzimst viens mazulis ik pa 3 gadiem. Pārošanās laiks baltvaļiem ir no februāra līdz maija beigām, lai gan mēdz būt arī izņēmumi. Grūsnības periods ilgst 12—14,5 mēnešus, jo mātīte spēj aizkavēt embrija attīstību, ja tas ir nepieciešams. Nebrīves baltvaļiem ir novērots vēl garāks grūsnības periods — līdz 15,8 mēnšiem.
Mazuļi parasti dzimst mierīgā un siltā jūras līcī vai upes grīvā, kur ūdens temperatūra ir 10—15 °C. Tikko dzimis mazulis ir apmēram 1,5 m garš un sver 80 kg. Tā ādas krāsa ir pelēka. Tie spēj uzreiz peldēt līdzi savām mātēm, piespiežot savu sānu pie mātes sāna. Mazuļi zīž mātes pienu zem ūdens. Tie barojas tikai ar pienu apmēram vienu gadu, līdz attīstās zobi. Pēc tam jaunie baltvaļi pamazām sāk baroties ar zivīm un vēžveidīgajiem, turpinot vienlaicīgi zīst pienu līdz 20—24 mēnešu vecumam. Nebrīvē reizēm par mazuli uzņemas rūpes mātīte, kas nav tā māte, iespējams savvaļā tas varētu notikt līdzīgi.
Dzīves ilgums
Baltvalis reti nodzīvo ilgāk par 30 gadiem, bet tas var sasniegt arī 70—80 gadu vecumu. Tā dabīgie ienaidnieki ir polārlāči un zobenvaļi.
Ajala
Ajala ir basku izcelsmes (Spānijas ziemeļos) uzvārds.
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Oberšprēvaldes-Lauzicas apriņķis
Oberšprēvaldes-Lauzicas apriņķis (de, dsb) ir apriņķis Vācijā, Brandenburgas federālajā zemē. Atrodas nacionālās minoritātes sorbu apdzīvotā apvidū.
Apriņķis robežojas ar Brandenburgas Elbas-Elsteres, Dāmes-Šprēvaldes, Šprē-Neises apriņķiem, kā arī Saksijas Baucenes un Meisenes apriņķiem.
Oberšprēvaldes-Lauzicas apriņķis iedalās 7 pilsētās un 4 kopienās. Pilsētas ir Fečava, Grosrešene, Kālava, Lauhammere, Libenava, Švarcheide un Zenftenberga, bet kopienas — Šipkava bez sīkāka iedalījuma un Altdēberne, Ortrande un Rūlande ar sīkāku iedalījumu.
Osinovka (Čornajas pagasts)
Osinovka ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 264 km attālumā no Rīgas.
Braslas iela
Braslas iela var būt:
Vanity Fair
Vanity Fair ir ASV žurnāls par popkultūru, modi un aktuālajiem notikumiem. Žurnālu izdod izdevniecība Condé Nast.
Vanity Fair izdevuma pirmā versija tika izdota no 1913. līdz 1936. gadam. Žurnālu atsāka izdot 1983. gadā un pašreiz tam ir piecas starptautiskās žurnāla izdevumu versijas. No 2018. gada par žurnāla galveno redaktori kļuva Radika Džonsa.
Nacionālā enciklopēdija
Nacionālā enciklopēdija ir universāla enciklopēdija latviešu valodā. Tās elektronisko versiju atvēra 2018. gada 18. decembrī. Enciklopēdijas redakcija darbojas Latvijas Nacionālās bibliotēkas paspārnē.
Kopsavilkums
Nacionālās enciklopēdijas projekts darbu sāka 2014. gada nogalē. 2014. gada 18. decembrī par elektroniskās platformas piegādātāju izvēlēts uzņēmums "Tilde". Nacionālās enciklopēdijas redakcija sāka darbu 2015. gada jūlijā. Enciklopēdijas izveidi pārrauga Nacionālās enciklopēdijas padome, kuru vada kultūras ministrs Nauris Puntulis. Nacionālās enciklopēdijas redakcija sastāv no sešām redaktorēm un galvenā redaktora, vēstures zinātņu doktora Valtera Ščerbinska. Nozaru redakcijas kolēģijā darbojas 46 nozaru konsultanti, un to vada Latvijas Nacionālās bibliotēkas direktors Andris Vilks.
Finansējums no 200 000 līdz 250 000 eiro gadā Nacionālās enciklopēdijas izveidei piešķirts no 2014. līdz 2018. gadam, kopā sasniedzot 1 100 000 eiro.
Enciklopēdija 2018. gadā oktobrī izdota papīra formātā, pirmajā sējumā ir 864 lappuses, tas maksā no 38,50 eiro. Drukātais sējums ir tematiski fokusēts uz Latviju un veltīts Latvijas Republikas simtgadei. Interese par šo izdevumu bija tik liela, ka tas tika dažu dienu laikā izpārdots un tika drukāta papildu tirāža. Kopš 2018. gada decembra enciklopēdija ir pieejama elektroniskā versijā. Interneta versija nav tematiska un aptver visdažādākās tēmas par pasaules kultūru, zinātni, tautsaimniecību u.c.
Elektroniskā versija
2019. gada februārī Nacionālās Enciklopēdijas vietnē bija ap 900 šķirkļi. 2023. gada jūlijā to skaits bija pieaudzis līdz 3948.
Deivids Frīss
Deivids Ričards Frīss (en; dzimis ) ir profesionāls amerikāņu beisbolists, spēlē trešās bāzes spēlētāja pozīcijā. Pašlaik (2012) pārstāv MLB klubu Sentluisas "Cardinals", kurā aizvadījis visu profesionāļa karjeru.
Kopā ar Sentluisas "Cardinals" viņš 2011. gadā guva uzvaru Pasaules sērijā, pats Frīss tika atzīts par šīs sērijas vērtīgāko spēlētāju. Viņš kļuva par ceturto "Cardinals" spēlētāju kluba vēsturē, kas tiek atzīts par Pasaules sērijas MVP.
Universitātē viņš pārstāvēja Misūri universitāti, lai arī studiju pirmajā gadā beisbolu nespēlēja.
Autoceļš V774
V774 autoceļš Aknīste—Lietuvas robeža bija Latvijas vietējais autoceļš, kas savienoja autoceļu P73 Aknīstē ar Lietuvas robežu. Autoceļa kopējais garums bija 5,4 km un tas maršruta lielākajā daļā bija klāts ar grants segumu, bet Aknīstē — ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērsoja Jēkabpils novada Aknīsti un Aknīstes pagastu. 2014. gada 17. oktobrī ar Ministru kabineta noteikumiem Nr. 617 pievienots autoceļam P74.
Brigite Vāgnere
Brigite Vāgnere (de; dzimusi ) ir bijusī vācu brīvā stila cīkstone, 2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Pasaules un Eiropas čempione, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Brigite Vāgnere dzimusi 1983. gadā. Ar cīņas sportu viņa sāka nodarboties 1993. gadā un labus rezultātus uzrādīja jau pusaudzes gados, kļūstot par Pasaules un Eiropas čempioni gan kadetu, gan junioru vecuma grupā. 21. gadsimta sākumā viņa tika uzskatīta par vienu no spēcīgākajām cīkstonēm mušas svarā. Visas savas sportiskās karjeras laikā Vāgnere trenējās kā Hallbermozas sporta kluba "SV Siegfried" cīkstoņu komandas locekle sava trenera un četrkārtējā olimpieša Jirgena Šeibes vadībā.
Vāgneres agrīnie panākumi sekmēja viņas karjeru, jo viņa dominēja gan 2002. gada pasaules, gan 2003. gada Eiropas čempionātā, abos izcīnot zelta medaļas.
Kad sieviešu brīvā cīņa debitēja 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās, Vāgnere izmantoja savu iespēju piedalīties 48 kg svara kategorijas inaugurācijas sacensībās. Savā apakšgrupā viņa bija otrā aiz japānietes Čiharu Ičo, kas līdz ar trīs citu grupu uzvarētājām iekļuva pusfinālā, Vāgnerei bija jācīnās par 5. līdz 8. vietu. Pirmajā cīņā viņa pārspēja mongolieti Cogtbazarinu Anhžargalu, bet pēc tam zaudēja Krievijas cīkstonei Lorisai Oržakai un ieņēma 6. vietu.
Žans Gijs Gotjē
Žans Gijs Gotjē (fr; dzimis, miris ) bija franču vieglatlēts un regbists, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Gotjē bija Jauktās komandas regbija komandas (Union des Sociétés Françaises) pārstāvjiem, kuri olimpiskajā regbija turnīrā izcīnīja zelta medaļu.
Vitória SC
Vitoria SC (port. Vitória Sport Clube) ir Portugāles futbola klubs no Gimarainšas pilsētas.
Rokas tunelis
Rokas tunelis (ru, ka, os) ir 1984. gadā uzcelts autoceļa tunelis, kas vairāk nekā 2000 metru augstumā šķērso Lielā Kaukāza grēdu. Tas ir 3730 metrus garš, 7,5 metrus plats un 4,75 metrus augsts, pabeigšanās gadā tas bija PSRS garākais kalnu tunelis. Kā Transkaukāza maģistrāles sastāvdaļa savieno Krieviju (Ziemeļosetiju) ar Gruziju, bet faktiski dienvidu pusi kontrolē pašpasludinātā valsts Dienvidosetija. No 2010. līdz 2012. gadam Krievija veica tuneļa rakonstrukciju.
Tunelim ir liela stratēģiskā nozīme, jo Gruziju ar Krieviju pār Lielo Kaukāzu saista vēl tikai Kaukāza Kara ceļš un robežpunkts Abhāzijā, ko Gruzijas valdība atzīst par nelikumīgu. Kontrolei pār Rokas tuneli bija nozīmīga loma 2008. gada Krievijas—Gruzijas karā.
1339. gads
1339. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās piektdienā.
Diferenciāldiagnoze
Veselības aprūpē diferenciāldiagnoze (saīsināti, ) ir pacienta vēstures analīzes un fiziskās izmeklēšanas metode, lai noteiktu pareizu diagnozi. Tas ietver noteiktas slimības vai stāvokļa nošķiršanu no citiem, kam ir līdzīgas klīniskas pazīmes. Klīnicisti izmanto diferenciāldiagnostikas procedūras, lai diagnosticētu konkrēto pacienta slimību vai, vismaz, lai ņemtu vērā jebkādus tūlītējus dzīvībai bīstamus apstākļus. Bieži katru atsevišķo iespējamās slimības variantu sauc par diferenciāldiagnozi (piemēram, akūts bronhīts var būt diferenciāldiagnoze klepus novērtēšanā, pat ja galīgā diagnoze ir saaukstēšanās).
Lutriņu iela
Lutriņu iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē. Lutriņu iela sākas krustojumā ar Liepājas ielu, Līdaku ielu un Raudas ielu un beidzas krustojumā ar Kantora ielu, Amulas ielu un Slampes ielu. Ielas kopējais garums ir 800 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Lutriņu ielā ir tikai savrupmāju apbūve.
Iela nosaukta Lutriņu — ciema Saldus novadā — vārdā.
Ielu savienojumi
Lutriņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Cirkale
Cirkale ir ciems Ventspils novada Ugāles pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 15,1 km no pagasta centra Ugāles, 53,2 km no novada centra Ventspils un 161 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1326 (Ugāle–Cirkale–Zlēkas). Izveidojusies ap vēsturisko Cirkales (Zirkaln) pusmuižu.
Jaunā pasaule
Jaunā pasaule ir termins, kuru sāka izmantot Amerikas, Austrālijas un Okeānijas (vēlāk arī Antarktīdas) dēvēšanai Lielo ģeogrāfisko atklājumu laikā, jo Vecās pasaules iedzīvotāji šajās zemēs sastapās ar daudzām jaunām un nepazīstamām lietām: sveša daba, nepazīstamas dzīvnieku sugas, jauni kultūraugi, citādāki cilvēki, jaunas zelta un citu dārgmetālu raktuves.
Kristofors Kolumbs bija pirmais eiropietis, kas nonāca Amerikas krastos. Saskaņā ar leģendu, viņš līdz pat savai nāvei ticēja, ka ir atradis rietumu jūrasceļu uz Indiju. Vēlāk, kad sāka saprast, ka jaunatklātās zemes ir jauns kontinents, tas tika nosaukts Amerigo Vespuči vārdā. Amerigo Vespuči 1503. gadā pirmais to sauca par Jauno pasauli, tomēr pagāja ilgs laiks, kamēr šis jēdziens nostiprinājās valodā.
Mūsdienās termins "Jaunā pasaule" netiek plaši izmantots, to galvenokārt lieto vēsturisku notikumu kontekstā.
Amiri
Amiri var būt:
Ernests
Ernests vai Ernsts ir vācu cilmes personvārds.
Osnīši
Osnīši ir ciems Rikavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 225 km attālumā no Rīgas.
Jaunsaules iela (Rīga)
Jaunsaules iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajona, Dzirciemā. Jaunsaules iela sākas krustojumā ar Dzirciema ielu un beidzas krustojumā ar Morica ielu. Kopējais ielas garums ir 392 metri, tā visā garumā ir klāta ar asfalta segumu. Jaunsaules ielā pārsvarā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve.
Iela tika izveidota ap 1882. gadu kā Zvirbuļu iela. 1889. gadā ielas nosaukums mainījās uz Rādenes ielu. 1923. gadā tā tika pārdēvēta par Jaunsaules ielu.
Ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījušos Latvijas un latviešu izcelsmes sportistu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latviju un latviešu izcelsmes sportisti, kuri piedalījušies ziemas olimpiskajās spēlēs. Ziemas olimpiskajās spēlēs ir startējuši 229 Latvijas un latviešu izcelsmes sportisti, 185 bija vīrieši un 44 sievietes. Līdz šim sportisti startējuši 12 dažādos ziemas olimpiskajos sporta veidos. Lielākā daļa no sportistiem, 207 sportisti, ir pārstāvējuši Latviju olimpiskajās spēlēs. No 23 ziemas olimpiskajām spēlēm Latvija ir startējusi 11 olimpiskajās spēlēs.
Jaunsaules iela (Rīga)
Iela nosaukta Jaunsaules — ciema Bauskas novadā — vārdā.
Ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījušos Latvijas un latviešu izcelsmes sportistu uzskaitījums
Pirmās ziemas olimpiskās spēles, kurās Latvija/latvieši startēja bija 1924. gada Šamonī ziemas olimpiskās spēles. Tajās startēja 2 Latvijas sportisti. Pirmās brīvvalsts periodā (no 1918. līdz 1940. gadam) Latvija startēja 3 ziemas olimpiskajās spēlēs, izlaižot 1932. gada Leikplesidas spēles. No 1924. līdz 1936. gadam ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās 28 sportisti, 25 vīrieši un 3 sievietes. Šie 28 sportisti bija startējuši 6 dažādos ziemas olimpiskajos sporta veidos. 1936. gada Garmišas-Partenkirhenes olimpiskās spēles bija pirmās olimpiskajās spēlēs, kurās startēja Latvijas hokeja izlase.
Jaunsaules iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Jaunsaules iela ir savienota ar šādām ielām:
Ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījušos Latvijas un latviešu izcelsmes sportistu uzskaitījums
Okupācijas periodā no 1940. līdz 1991. gadam Latvija ziemas olimpiskajās spēlēs nestartēja. Taču latviešu sportisti startēja citu valstu komandu sastāvos. Šajā periodā ziemas olimpiskajās spēlēs startēja 24 sportisti, no kuriem 23 sportisti Padomju Savienības komandā un 1 sportists Kanādas komandā. Šie 24 sportisti startēja 4 dažādos ziemas olimpiskajos sporta veidos. Vairums sportistu startēja bobslejā (10 sportisti) un kamaniņu sportā (10 sportisti).
Pēc 1991. gada, kad Latvija atguva neatkarību, Latvijas sportisti atkal varēja ziemas olimpiskajās spēlēs startēt pārstāvot savu valsti. Kopš neatkarības atgūšanas ziemas olimpiskajās spēlēs ir startējuši 180 sportisti, 143 vīrieši un 37 sievietes, 11 dažādos ziemas olimpiskajos sporta veidos. Visi sportisti ir pārstāvējuši Latviju. 2002. gada Soltleiksitijas spēlēs pēc 74 gadu pārtraukuma, Latvija bija atkal pārstāvēta olimpiskajā hokeja turnīrā ar savu hokeja izlasi. Arī nākamajās trijās ziemas olimpiskajās spēlēs hokeja izlase startēja hokeja turnīrā.
Sportistu uzskaitījums
Sportisti sakārtoti alfabēta secībā pēc uzvārda.
Sportistu sadalījums pa pārstāvētajām valstīm
Treknrakstā norādīts sportistu skaits, kas pārstāvējis Latvijas komandu olimpiskajās spēlēs.
Sportistu sadalījums pa olimpiskajiem sporta veidiem
Treknrakstā norādīts sportistu skaits, kas pārstāvējis Latvijas komandu olimpiskajās spēlēs.
Kroņauces dzirnavezers
Kroņauces dzirnavezers atrodas Dobeles novadā, Tērvetes pagasta administratīvajā teritorijā. Vidējais dziļums ir 1,9 metri, bet maksimālais dziļums — 4,2 metri.
Šeit mīt tādas zivis kā līnis, līdaka, asaris, rauda, plaudis, sapals, kā arī rudulis.
1371. gads
1371. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās trešdienā.
Paulis Radziņš
Paulis Radziņš (1891 — 1970) bija ekonomists un latviešu skolotājs. V. Olava Rīgas pilsētas komercskolas un tirdzniecības skolas direktors (1927-1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 9. februārī Valkā. Studējis ekonomiku Maskavas komercinstitūtā, kuru beidzis 1917. gadā. Pēc Brīvības cīņu beigām bija Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas pašvaldības departamenta vicedirektors (1920-1927), pēc tam Viļa Olava komercskolas direktors. Līdztekus „Latvijas Koks” valdes loceklis, tautas universitātes un komercinstitūta docents.
1944. gada devies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1949. gadā pārcēlies uz Filadelfiju.
Nakamoto
Nakamoto (ja (Nakamoto)) ir japāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
WTA dubultspēļu čempionāts
WTA dubultspēļu čempionāts (en) ir vairs neeksistējošs ar WTA tūri saistīts tenisa dubultspēļu turnīrs, kas tika spēlēts no 1975. līdz 1997. gadam. Tas notika iekštelpu paklāju kortos no 1975. līdz 1981. gadam un no 1983. līdz 1990. gadam, un āra māla kortos no 1982. gadā un no 1991. līdz 1997. gadam.
Latvijas tenisiste Larisa Savčenko-Neilande divas reizes uzvarējusi šajā turnīrā un vēl divas reizes spēlējusi finālā.
Veine Vuolijoki
Hugo Roberts Veine Vuolijoki (Hugo Robert Wäinö Wuolijoki; dzimis, miris ) bija Somijas agronoms, sociāldemokrātu politiķis, diplomāts. Bijis ministrs, Eduskuntas deputāts, parlamenta priekšsēdētājs.
Fidons
Fidons (el) bija Argosas tirāns un valdnieks, kas dzīvoja 7. gadsimtā pr.Kr. Uzskatīja sevi par leģendārā Temena (pirmais Argosas valdnieks un likumdevējs) pēcteci.
Veine Vuolijoki
1907. gadā Veine Vuolijoki tika ievēlēts Eduskuntā. Pēc tam, kad tika gāzts Krievijas imperators, 1917. gada 26. martā sociāldemokrāta Oskari Tokoi vadībā izveidots jauns Senāts (valdība), kurā Vuolijoki, arī sociāldemokrāts, ieguva Palātas darba vadītāja posteni. 31. jūlijā Vuolijoki atkāpās.
1919. gadā Veine Vuolijoki ievēlēts Eduskuntā, vairākkārt pārvēlēts, kur darbojās līdz 1927. gadam. No 1921. līdz 1922. gadam un 1925. gadā viņš bija parlamenta priekšsēdētājs. Bija vairāku parlamenta komisiju priekšsēdētājs.
Fidons
Politiskā darbība
Mēģinot celt savu autoritāti Hellādā, Fidons nolēma pakļaut savai kontrolei olimpisko spēļu organizēšanu. Viņš ieveda savu armiju Olimpijas svētnīcā, sagrāba Zeva templi un personīgi vadīja sporta sacensības, norādot uz savu radniecību ar Hēraklu, kurš pēc nostāstiem bija olimpisko spēļu dibinātājs.
Veine Vuolijoki
1926. un 1927. gadā Veine Vuolijoki bija transporta un darba lietu ministrs Tannera ministru kabinetā. Pēc tam Vuolijoki darbojās Somijas ārlietu dienestā. Viņš bija vēstnieks Berlīnē un Vīnē no 1927. līdz 1933. gadam, Oslo no 1933. līdz 1940. gadam un Hāgā no 1933. līdz 1938. gadam.
Fidons
Politiskā darbība
657. gadā pr.Kr. Fidons iejaucās Korintas iekšējās lietās, taču sazvērestības rezultātā tika nogalināts. Pēc viņa nāves viņa izveidotā valsts sabruka. Par Fidona pēctečiem ziņas nav saglabājušās.
Cūkupīte
Cūkupīte (arī Novadvalks) ir Abavas labā krasta pieteka Ventspils novada Ugāles pagastā.
Osova
Osova ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 300 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Aunejas ezers.
Cūkupīte
Līkumojot tek dienvidu virzienā. Ietek Abavā lejpus Krojas ietekas. Upi nešķērso valsts autoceļi.
Upītes grāvis
Upītes grāvis ir Vertežas labā krasta pieteka Saldus novada dienvidos. Tek dienvidaustrumu virzienā mežainā, mazapdzīvotā apvidū.
Argolidas līcis
Argolidas līcis, arī Argoliks (el), ir Egejas jūras līcis starp Argolīdas pussalu un Arkādijas un Lakonijas austrumu piekrasti. Šis ir lielākais no trim lielajiem līčiem, kas veido Peloponēsas dienvidu piekrasti. Kopā ar Saroniku un Argolīdas dienvidu piekrasti veido tā saucamo Argosaronisko reģionu. Līcī ietek Inahosas un Tanosas upes.
Argolidas līča piekrastei raksturīgi stāvi, klinšaini krasti dienvidu Arkādijā un lēzeni krasti līča ziemeļu daļā, kas tālāk pāriet Argosas līdzenumā. Argolidas līča piekrastes nozīmīgākās pilsētas ir Nauplija, Astrosa, Tira, Tolona, Portoheliona, Leonidiona un Nea Kiosa. Līcī ir vairākas nelielas salas, lielākās no tām ir Ipsili, Platija un Romvi. Visas trīs salas atrodas netālu no Argolīdas krastiem. Pie Argolidas līča izejas atrodas Speces sala, kas ir lielāka par iepriekšējām.
Tiune Sugihara
Tiune Sugihara (dzimis, miris ) bija japāņu diplomāts un ebreju glābējs. 1986. gadā Izraēla piešķīra Sugiharam "Taisnīgā starp tautām" nosaukumu.
Dzīvesgājums
Dzimis Japānā 1900. gadā.
No 1919. gada diplomātiskajā dienestā. Darbojies Harbinā.
1939. gadā kļuva par Japānas vicekonsulu Lietuvas pilsētā Kauņā. Kad Vācija okupēja Poliju, daudzi ebreji centās pamest Lietuvas valsti. Sugihara patvaļīgi lielā daudzumā sāka izdot Japānas tranzītvīzas, tā paglābjot ebrejus no holokausta. Vīzu izdošanu Sugihara organizēja no 1940. gada 18. jūlija līdz konsulāta slēgšanai 4. septembrī, strādādams 18-20 stundas dienā. Vīzu dalīšana notika līdz pat pēdējam brīdim, arī pie vilciena, kad Sugihara devās prom no Kauņas. No vilciena tika izdalītas arī tukšas vīzu formas, lai cilvēki varētu tās aizpildīt paši.
Tiek lēsts, ka šādi no holokausta tika izglābti vairāk nekā 6000 cilvēku. Lielākā daļa no viņiem caur PSRS nokļuva Japānā, bet vēlāk Ķīnā un ASV. Kara laikā Sugihara darbojās diplomātiskajā dienestā Prāgā, Kēnigsbergā un Bukarestē. Kad Rumānijā ienāca padomju karaspēks, Sugihara tika arestēts un 18 mēnešus pavadīja padomju gūstā. Atbrīvots no gūsta 1946. gadā.
1947. gadā atbrīvots no Japānas diplomātiskā dienesta. Pēc kara strādāja dažādus nenozīmīgus darbus.
Sirdsklauves
Sirdsklauves ir cilvēka uztvertas sirdsdarbības novirzes, ko raksturo sirds muskuļa kontrakciju apzināšanās krūškurvī, ko raksturo arī smagi, ātri un/vai neregulāri sirds sitieni.
Simptomi ir ātra pulsācija, neparasti ātra vai neregulāra sirdsdarbība. Sirdsklauves ir sensors simptoms, un to bieži raksturo kā izlaistu sitienu, strauju plandīšanos krūtīs, sitienu sajūtu krūtīs vai kaklā vai sitienu krūšu kurvī.
Sirdsklauves var būt saistītas ar trauksmi un ne vienmēr norāda uz sirds strukturālām vai funkcionālām novirzēm, bet tas var būt simptoms, ko izraisa ātra vai neregulāra sirdsdarbība. Sirdsklauves var būt intermitējošas un ar mainīgu biežumu un ilgumu, vai arī nepārtrauktas. Saistītie simptomi ir reibonis, elpas trūkums, svīšana, galvassāpes un sāpes krūtīs.
Sirdsklauves var būt saistītas ar koronāro sirds slimību, hipertireozi, slimībām, kas ietekmē sirds muskuli, piemēram, hipertrofisku kardiomiopātija, slimībām, kas izraisa zemu skābekļa līmeni asinīs, piemēram, astmu un emfizēmu; iepriekšējā krūšu kurvja operācija; nieru slimība; asiņu zudums un sāpes; anēmija; medikamenti, piemēram, antidepresanti, statīni, alkohols, nikotīns, kofeīns, kokaīns un amfetamīni; magnija, kālija un kalcija elektrolītu līdzsvara traucējumi; un uzturvielu, piemēram, taurīna, arginīna, dzelzs, B12 vitamīna trūkums.
Pazīmes un simptomi
Trīs plaši izplatīti sirdsklauves apraksti ir "flip-flop" (vai "stop un start"), ko bieži izraisa priekšlaicīga priekškambara vai kambara kontrakcija, ar uztverto "stop" no pauzes pēc kontrakcijas un "start" no sekojošas spēcīgās kontrakcijas; strauja "plandīšanās krūtīs", ar regulāru "plandīšanos", kas liecina par supraventrikulārām vai ventrikulārām aritmijām (ieskaitot sinusa tahikardiju) un neregulāru "plandīšanos", kas liecina par priekškambaru mirdzēšanu (ātriju fibrilācija), priekškambaru plandīšanos vai tahikardiju ar mainīgu blokādi; un "dauzīšanos kaklā" vai kakla pulsācijas, ko bieži izraisa A viļņi jūga vēnā, pulsācijas, kas rodas, kad labais priekškambaris saraujas pret slēgtu trīsviru vārstu.
Sirdsklauves, kas saistītas ar sāpēm krūtīs, liecina par koronāro artēriju slimību, vai, ja sāpes krūtīs tiek mazinātas, noliecoties uz priekšu, ir aizdomas par perikarda slimību. Sirdsklauves, kas saistītas ar reiboni, ģīboni vai gandrīz ģīboni, liecina par zemu asinsspiedienu un var liecināt par dzīvībai bīstamu patoloģisku sirds ritmu. Sirdsklauves, kas regulāri rodas slodzes laikā, liecina par no sirdsdarbības ātruma-atkarīgu papildus vadīšanas ceļu vai hipertrofisku kardiomiopātiju. Ja pirmajā vizītē ārsta nevar atrast labdabīgu šo simptomu cēloni, var būt nepieciešama ambulatorā uzraudzība vai ilgstoša sirds uzraudzība slimnīcā. Sirdsklauves izraisa arī nekardiāli simptomi, jo sirdsklauves var izraisīt normāla sirds, kas reaģē uz vielmaiņas vai iekaisuma stāvokli. Svara zudums liecina par hipertireozi. Sirdsklauves var izraisīt vemšana vai caureja, kas izraisa elektrolītu traucējumus un hipovolēmiju. Hiperventilācija, roku tirpšana un nervozitāte ir izplatīta parādība, ja sirdsklauves cēlonis ir trauksme vai panikas traucējumi.
Vladislavs Gabovs
Vladislavs Gabovs (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas futbolists, spēlē labās malas aizsarga pozīcijā. Latvijas futbola izlases dalībnieks.
Klubos
Gabovs ir Rīgas Futbola skolas audzēknis. Karjeru pieaugušo turnīros sācis FK Multibanka komandā Latvijas 1. līgā. 2004. gadā debitējis Latvijas Virslīgā FK Auda sastāvā. Pēc komandas izkrišanas uz 1. līgu pārgājis uz klubu JFK Olimps. 2006. gadā 19 gadu vecumā pievienojies Igaunijas klubam Tallinas TVMK, pirmajā sezonā palīdzot klubam izcīnīt Igaunijas kausu un uzvarot arī Superkausā. Igaunijā nospēlēja divas sezonas. Pēc atgriešanās Latvijā pārstāvējis vairākus Virslīgas klubus — FC Daugava, Dinaburg FC, FK Ventspils, FS Metta/LU un Skonto FC. 2015. gadā uz neilgu laiku pievienojās Krievijas Nacionālās līgas klubam Saratovas "Sokol". 2015. gada jūnijā parakstīja līgumu ar Polijas Ekstraklasa klubu Kelces "Korona". 2017. gadā Gabovs pievienojās Kipras klubam Pafos FC. 2018. gadā Gabovs atgriezās Latvijā un pievienojās Riga FC. Vēlāk spēlējis arī FK Liepāja, bet karjeru noslēdzis FK Jelgava.
Izlasē
Lavijas izlasē Gabovs debitēja draudzības spēlē pret Kataru, 74. minūtē nomainot Ritvaru Ruginu. 2016. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlēs nostiprinājās izlasē, kļūstot par regulāru pamatsastāva spēlētāju.
Paziņojums presei
Paziņojums presei, informācija presei jeb preses relīze (no en — 'izdevums presei') ir plašsaziņas līdzekļiem adresēts paziņojums par kādiem svarīgiem jaunumiem — jaunievedumu un uzņēmējdarbības idejām, pilnībā jauniem pakalpojumiem vai precēm, ražošanas u.c. iekārtām, kapitālieguldījumiem, finanšu rezultātiem, tirgus iekarošanas sasniegumiem, plāniem, pētījumiem u.c. Tas tradicionāli tiek izsūtīta plašam saņēmēju lokam, taču ar plašsaziņas līdzekļiem uzņēmumi un organizācijas mēdz arī veidot individuālu saziņu.
Paziņojumos presei parasti iekļauj:
Marks Krofords
Marks Krofords (dzimis ) ir kanādiešu hokeja treneris, bijušais hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Krofords 1996. gadā Kolorādo "Avalanche" galvenā trenera amatā izcīnīja Stenlija kausu, savukārt 1998. gadā kopā ar Kanādas izlasi izcīnījis ceturto vietu 1998. gada Olimpisko spēļu turnīrā.
Kopš (2023) Krofords otro reizi ir Šveices hokeja līgas kluba Cīrihes "Lions" galvenais treneris.
Trenera karjera
Uzreiz pēc spēlētāja karjeras beigšanas Krofords kļuva par Ontārio hokeja līgas kluba Kornvalas "Royals" galveno treneri, šādā statusā aizvadot nākamās divas sezonas. No 1991. līdz 1994. gadam Krofords bija Amerikas hokeja līgas vienība Sentdžonsas "Maple Leafs" galvenais treneris, 1992.—93. gada sezonā iegūstot līgas labākā trenera balvu.
1994.—95. gada sezonā Krofords kļuva par NHL vienības Kvebekas "Nordiques" treneri, sezonas beigās iegūstot arī Džeka Adamsa balvu, kas tiek pasniegta katras sezonas labākajam NHL trenerim. Vasarā "Nordiques" franšīze pārcēlās uz Kolorādo "Avalanche", kopā ar kuru jau tās pirmajā pastāvēšanas sezonā Krofordam izdevās izcīnīt Stenlija kausu. "Avalanche" Krofords trenēja līdz 1998. gada vasarai.
No 1998. līdz pat 2006. gadam Krofords bija sava agrākā kluba Vankūveras "Canucks" galvenais treneris. No 2006. līdz 2008. gadam trenēja Losandželosas "Kings", savukārt no 2009. līdz 2011. gadam — Dalasas "Stars" vienību.
2012. gadā kļuva par Šveices hokeja līgas kluba Cīrihes "Lions" galveno treneri.
Komanči
Komanči (pašnosaukums: nʉmʉnʉʉ) ir Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju tauta, kas dzīvo Lielo līdzenumu dienvidu daļā. Tās plašā vēsturiskā teritorija bija pazīstama kā Komančērija un mūsdienās aptver Ņūmeksikas austrumus, Kolorādo dienvidaustrumus, Kanzasas dienvidrietumus, Oklahomas rietumus un lielāko Teksasas ziemeļu daļu. Gandrīz izmirusī komanču valoda pieder jūtu-acteku valodas saimei. Mūsdienās tajā spēj saprasties tikai aptuveni 1% komanču.
Vairāk nekā 150 gadus komanču jātnieki bija "dienvidu līdzenumu valdnieki". Viņu nežēlīgie sirojumi iedzina bailes citām līdzenumu ciltīm, meksikāņu ciematu iedzīvotājiem un amerikāņu kolonizatoriem. Pastāvīgie kari, bet jo īpaši eiropiešu ievazātās slimības katastrofāli samazināja komanču skaitu. 18. gadsimta beigās bija ap 45 000 komanču, 1834. gadā to skaits bija sarucis līdz 15 000—20 000, bet 1901. gadā no kādreiz tik varenās cilts bija atlikuši tikai 1000 pārstāvju. Mūsdienās komanči ir apvienojušies komanču nācijā. To lielākā daļa dzīvo Oklahomas dienvidrietumos. Daudzi komanči ir lauksaimnieki un rančo īpašnieki.
Iespējams, latviski tulkotajā literatūrā komanču vārds pirmo reizi parādās 1971. gadā izdotajā Tomasa Maina Rīda romānā "Jātnieks bez galvas". Rakstnieks tajā piemin daudzu teksasiešu vidū tolaik valdošo viedokli, ka "Teksasā nav nekā briesmīgāka par komančiem". Grāmatā "Baltais virsaitis. Ziemeļmeksikas leģenda". (latviski pirmo reizi izdota 1984. gadā) Mains Rīds komančus nosauc par "lielu, varenu un brīvu indiāņu cilti".
Etimoloģija
Komanči pašnosaukums bija "cilvēki" (nʉmʉnʉʉ). Uzskata, ka nosaukums "komanči" radies no jūtu vārda komancia — "ienaidnieks". Citu versiju ir izvirzījis ievērojamais indiāņu vēstures pētnieks Džordžs Haids: "Nevienam nebija ienācis prātā atgriezties Taosā 1707. gadā, un izpētīt situāciju, kad pirmo reizi tika pierakstīts vārds "komanči". Jūti atveda uz Taosu komanču grupu un, stādot priekšā jaunu cilti, neapšaubāmi, izmantoja savu, jūtu nosaukumu. Komanči sevi sauca par "nimini" vai "neum", bet jūti bieži pievienoja cilšu nosaukumiem terminu "ače". Ja viņi šādi rīkojās arī ar komanču vārdu, varēja rasties kas līdzīgs "nimače", "nimanče". Spāņi visai pavirši pierakstīja indiāņu nosaukumus, un tas viegli varēja pārveidoties par "komanče".
Cilts iedalījums
Atšķirībā no vairākām citām Lielo līdzenumu ciltīm, komanču dažādās grupas nekad nemēģināja konsolidēties vienotā nʉmʉnʉʉ nācijā vai ciltī. Vairākas radniecīgas ģimenes veidoja saimi, tā saucamo nʉmʉnahkahni — "ļaudis, kas dzīvo kopā saimē". Vairākas saimes veidoja lokālu grupu. Šādas vairākas grupas savukārt veidoja atzaru, kuru dažkārt dēvēja par cilti. Atzaru vienoja radniecība un kopīgas politiskas un ekonomiskas intereses (medības, dabas produktu vākšana, karš, miers, tirdzniecība, medicīna). Šie komanču atzari bija savstarpēji pilnīgi neatkarīgi. Piemēram, komanču sabiedrības beigu posmā cīņā pret ciltsbrāļiem amerikāņu un teksasiešu rindās par skautiem kalpoja penateku komanči. Kā galvenos no komanču atzariem var izcelt piecus.
Nokonu kaimiņi — tanimi ("aknu ēdāji") — ieguva savu nosaukumu, pateicoties tradīcijai ēst jēlas nomedīta medījuma aknas. Trešie šī centrālā komanču reģiona pārstāvji bija tenavi ("kas dzīvo upju lejtecē").
Pastāvēja vēl virkne nelielu komanču atzaru un kopienu, kuras dažkārt dēvē par ciltīm. Dažas no tām bija:
Kultūra
Kad vien tas bija iespējams, komanči savas nometnes slēja upju krastos. Dzīvoja viegli pārvietojamos tipi, kuru augstums parasti bija virs 4,6 metriem. Tirgotāji apgalvoja, ka aukstajos ziemas mēnešos uzturēties tipi bija siltāk un daudz patīkamāk nekā balto ieceļotāju guļbūvēs.
Komanči pastāvīgi pārvietojās, sekodami bizonu bariem. Sievietes lasīja ogas, ievāca savvaļas augus un sagatavoja ādas, lai izgatavotu apģērbu un somas. Viņas arī uzraudzīja uguni, sadalīja medījumu, gatavoja ēdienu, rūpējās par bērniem un saiņoja mantas, kad pārvietoja nometni.
Pret gūsteknēm komanči parasti izturējās brutāli un nežēlīgi, taču sist sievu komanču sabiedrībā uzskatīja par apkaunojošu rīcību. Daudzi komanču gūstekņi iekļāvās ciltī un kļuva par pilntiesīgiem tās pārstāvjiem, nevēlēdamies atgriezties atpakaļ.
Komanči gandrīz nekad neiegādājās alkoholu, ko pierobežā bieži piedāvāja spāņu, meksikāņu un amerikāņu tirgotāji. Daudzās citās ciltīs "uguns ūdens" bija kļuvis par īstu nelaimi.
Mantu pārvešanai izmantoja zirgu vai suņu pajūgus trevojus, — ar jēlādu sastiprinātu A veida koka kāršu rāmi, uz kura novietoja mantas.
Komančiem piederēja vislielākie piejaucētu zirgu ganāmpulki Lielajos līdzenumos. Mustangi bija ļoti izturīgi un salcietīgi. Viņi pacieta dedzinoši karstās vasaras un spēja izdzīvot stindzinoši aukstajos vējos bargajās ziemās. Tieši pateicoties zirgiem komanči kļuva par dienvidu līdzenumu "lordiem". Kaut arī viņiem bija tuvas attiecības ar saviem rumakiem, komanči nebija sentimentāli un bieži tos lietoja uzturā.
Reliģiskie priekšstati
Komanči ticēja vairākām dievībām, tostarp Radītājam, Saulei, Zemei un Mēnesim. Galvenais tēls komanču folklorā bija koijots. Viņu uzskatīja par brāli, tāpēc nekad nelietoja uzturā ne suni, ne koijotu. Komanči nesvinēja Saules Dejas ceremoniju, kas bija ļoti iecienīta lielākajai daļai Lielo līdzenumu cilšu, bet atzīmēja Ērgļa deju un Bebra ceremoniju. Lai saņemtu vīziju, kas nodrošinātu garu aizsardzību, jauni vīrieši vienatnē devās kalnu virsotnēs. Tur viņi gavēja un nodevās lūgšanām. Atgriežoties atpakaļ, šamanis palīdzēja izskaidrot redzēto vīziju un sagatavoja ādas somiņai līdzīgu vīstokli, kas, saskaņā ar komanču priekšstatiem, nodrošināja tā nēsātajam augstāko spēku aizsardzību.