cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angnēta Feltskūga
1972—1982: darbība grupā ABBA
1975. gadā, tajā pašā laika periodā, kad viņas grupas biedrene Frīda Lingstade ierakstīja savu populāro albumu Frida Ensam, Feltskūga ierakstīja un producēja savu soloalbumu Elva kvinnor i ett hus. Abi šie albumi tika ierakstīti starp ABBA albumu Waterloo un ABBA ierakstu sesijām. Albuma izveide bija sākusies kopš 1972. gada, kad Feltskūga sāka rakstīt dziesmas šim albumam. Mūziķes albums pavadīja 53 nedēļas Zviedrijas albumu topā, lai gan tajā tas sasniedza tikai 11. vietu. Viens no albuma singliem SOS, kas vēlāk tika izdots angļu valodā ABBA sastāvā, sasniedza 4. vietu Zviedrijas mūzikas topos.
1977. gada 4. decembrī piedzima Angnētas un Bjērna otrais bērns — Pēteris Kristiāns Ulveuss.
1979. gada janvārī pāris iesniedza prasību par laulības šķiršanu, kas tika pabeigta 1980. gada 9. jūnijā. Gan Feltskūga, gan Ulveuss vienojās, ka neļaus laulības beigām traucēt viņu panākumiem ar ABBA. Pāra šķiršanās iedvesmoja Ulveusu uzrakstīt The Winner Takes it All, vienu no ABBA lielākajiem hitiem.
Laika posmā starp 1968. un 1980. gadu Feltskūgai bija pavisam 18 singli, kas sasniedza augstas vietas Svensktoppen Zviedrijas radio topos, sākot ar debijas singlu Jag Var Så Kar 1968. gada janvārī un noslēdzot ar singlu När Du Tar Mig I Din Famn 1980. gada janvārī.
1981. gadā Feltskūga atkal piedalījās Melodifestivalen, kaut arī tikai kā komponiste. Viņa uzrakstīja balādi Men Natten Är Vår ("Bet nakts ir mūsu"). Tā vietā, lai izpildītu šo dziesmu konkursā pati, viņa izvēlējās jauno dziedātāju Kikiju Mobergu. Dziesma ierindojās pēdējā vietā atlases konkursā. Men Natten Är Vår tika izdots kopā ar dziesmu Här Är Mitt Liv, kas ir zviedru valodas versija ABBA dziesmai I'm Still Alive, kas tajā laikā nebija oficiāli izdots kā grupas singls. Dziesma tika oficiāli izdota tikai 2014. gadā, albuma ABBA Live at Wembley Arena sastāvā.
1982—1989: solokarjeras turpinājums
Lai gan nebija nekāda oficiāla paziņojuma, ABBA izjuka laika posmā starp 1982. gada nogali un 1983. gada sākumu. 1982. gada beigās mūziķe kopā ar bijušo ABBA bekvokālistu Tomasu Ledinu radīja dziesmu Never Again, kas kļuva par populāru hitu Skandināvijā. Dziesma tika izdota arī spāņu valodā ar nosaukumu Ya Nunca Más.
1983. gada maijā Feltskūga izdeva savu pirmo soloalbumu pēc ABBA darbības beigšanās — Wrap Your Arms Around Me. Albums kļuva par vidēju hitu Ziemeļamerikā un Austrālijā, bet tas kļuva par populāru hitu Skandināvijā. Pirmajā gadā kopš izdošanas albums jau sasniedza 1,2 miljonu pārdoto kopiju atzīmi. Vairāki no albuma singliem sasniedza augstas vietas Eiropas mūzikas topos.
Mūziķes nākamais studijas albums Eyes of a Woman tika izdots 1985. gada martā. Albumam bija ievērojami panākumi Eiropas ziemeļos, ierindojoties 2. vietā Zviedrijā, kā arī godalgotā vietā Norvēģijā, bet īpaši panākumi Lielbritānijā netika gūti. Tikai viens albuma singls — I Won't Let You Go — ieguva panākumus vairāku Eiropas valstu mūzikas topos.
1986. gadā Feltskūga ierakstīja vēl vienu dueta dziesmu — The Way You Are, kas iekļuva 1. vietā Zviedrijas singlu topos. Nākamajā gadā mūziķe ierakstīja albumu Kom följ med I vår karusell ("Nāc izbraukt ar mani uz mana karuseļa") ar savu dēlu Kristiānu. Šī albuma dziesmas bija domātas bērniem un tika iedziedātas zviedru valodā. Lai veidotu dziesmas, Angnēta iedziedāja dueta dziesmas ar savu dēlu un bērnu kori.
1987. gadā mūziķe ceļoja uz Malibu Kalifornijā, lai ierakstītu savu ceturto studijas albumu pēc grupas izjukšanas — I Stand Alone. Tas tika izdots tā paša gada novembrī un kļuva par 1988. gada veiksmīgāko albumu Zviedrijā, bet šis albums nesasniedza tādu popularitāti kā iepriekšējie mūziķes albumi. Viens no albuma singliem I Wasn't the One (Who Said Goodbye) vispirms tika izdots Ziemeļamerikā, kur tas kļuva par Feltskūgas otro singlu, kas iekļuvis Billboard Hot 100 dziesmu topā, sasniedzot 93. vietu, kā arī augstu vietu Billboard Adult Contemporary topā. Divi singli arī tika iedziedāti spāņu valodā: La Ultima Véz ("Pēdējo reizi") and Yo No Fui Quién Dijo Adiós ("Es nebiju tas (kas teica uz redzēšanos)"). Angnēta atteicās viesoties vairākās TV pārraidēs, lai popularizētu jauno albumu, bet piekrita piedalīties Terija Vogana šovā, kas bija pēdējā reize, kad viņa publiski dziedāja (līdz 2013. gada novembrim).
1989—2004: muzikālās darbības pārtraukums
Pēc I Stand Alone izdošanas mūziķe pārtrauca veidot mūziku un koncertēt un izvairījās no publikas uzmanības.
1990. gadā Feltskūga apprecēja zviedru ķirurgu Tomasu Zonnenfeldu, bet viņi izšķīrās trīs gadus vēlāk.
1996. gadā Angnēta kopā ar zviedru žurnālisti Britu Ahmani izdeva savu autobiogrāfiju — Som jag är —, kas vispirms tika izdota zviedru valodā, bet gadu vēlāk — angļu valodā ar nosaukumu As I Am: ABBA Before and Beyond. Šī grāmata tika izdota caur Virgin Publishing, un tika pārdots 50 000 tās eksemplāru. Grāmatas izveide sākās 1982. gadā, bet Angnētas autobusa negadījuma dēļ tika atlikta uz vairākiem gadiem.
2004—pašlaik: atgriešanās mūzikas veidošanā un muzikālās darbības atsākšana
2004. gada aprīlī Feltskūga izdeva jaunu singlu — If I Thought You'd Ever Change Your Mind (kaverversiju dziesmai, ko oriģināli ierakstīja Silla Bleka). Tā iekļuva 2. vietā Zviedrijā, kā arī vairākās Eiropas valstīs Top 20 dziesmu sarakstā. Nedēļu vēlāk tika izdots Angnētas albums My Colouring Book, kas ir kolekcija ar mūziķes mīļāko 1960. gadu hitu kaverversijām, ko izpilda pati Angnēta. Albums saņēma pozitīvas atsauksmes no kritiķiem un kļuva par hitu vairākās Eiropas valstīs, ierindojoties Top 5 Skandināvijā, 6. vietā Vācijā, 11. vietā Apvienotajā Karalistē un citās Eiropas daļās. Albuma tituldziesma My Colouring Book ir kaverversija dziesmai, kuru oriģināli ierakstīja Dastija Springfīlda. Albuma izdošana rosināja mediju uzmanību, bet Angnēta atteicās popularizēt albumu populāros plašsaziņas līdzekļos, piedaloties tikai nelielās intervijās, pāris video un nepopulārā Zviedrijas TV raidījumā. Tomēr tika pārdoti 500 tūkstoši albuma kopiju (pēc Warner Music datiem). My Colouring Book kļuva par 10. vislabāk pārdoto albumu Zviedrijā 2004. gadā, pārdodot 64 000 kopijas jau pirmajā nedēļā. Otrais no albuma singliem When You Walk in the Room Lielbritānijā sasniedza 34. vietu, kas ir augstāk nekā jebkurš no Feltskūgas 1980. gadu singliem sasniedzis šajā valstī. Pārējiem albuma singliem neizdevās sasniegt tik augstus rezultātus Eiropas dziesmu sarakstos.
Neilgi pēc albuma izdošanas mūziķe kopā ar pārējiem bijušajiem ABBA dalībniekiem izveidoja nelielu komēdiju video ar nosaukumu Our Last Video 2004. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa pusfinālam. Konkurss notika Stambulā, Turcijā, un atzīmēja 30 gadus, kopš ABBA uzvarēja 1974. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu Braitonā, Lielbritānijā. Katrs no grupas dalībniekiem piedalījās video ar nelielām lomām, kā arī piedalījās citi mūziķi: Šēra un Riks Majāls. Šī bija pirmā zināmā reize, kad visi grupas dalībnieki strādāja kopā kopš grupas darbības beigšanas. Bjērns ar Benni filmēja savas daļas kopā, savukārt Angnētas un Frīdas daļas tika filmētas atsevišķi un rediģētas, lai izskatītos, ka filmēts kopīgi.
Šajā pašā gadā Feltskūga tika nominēta "Labākā Ziemeļvalstu mākslinieka" balvai, kā arī piedalījās garā Ziemassvētku intervijā (pirmajā šāda veida intervijā vairāku gadu laikā). Ap to pašu laiku Sony Music izdeva 6 CD komplektu ar nosaukumu Agnetha Fältskog ‎— De Första Åren 1967—1979 ("Angnēta Feltskūga — Pirmie gadi 1967—1979"), kas sastāvēja no 5 Angnētas soloalbumiem un vienas labāko dziesmu izlases ar bonusa skaņu celiņiem.
2007. gada janvārī Feltskūga parādījās pēdējā mūzikla Mamma Mia! izrādē Stokholmā (gluži kā pirmizrādē 2005. gadā). Kopā ar bijušo vīru un bijušo kolēģi Bjērnu Ulveusu viņa bija uz skatuves mūzikla noslēguma ballītē Grand Hôtel Stockholm viesnīcā. Angnēta arī nodziedāja duetu True Love ar Tommi Šērbergu no mūzikla "Šahs".
2008. gada decembrī Zviedrijā tika izdots jauns mūziķes labāko dziesmu izlases albums — My Very Best. Šis dubultais kompaktdisks sastāvēja no mūziķes dziesmām gan zviedru (CD 1), gan angļu valodā no visa Angnētas solo karjeras laika — no 1967. līdz 2004. gadam. Albums veiksmīgi sasniedza 4. vietu Zviedrijas albumu topā un jau pirmajā nedēļā tika sertificēts ar zelta statusu.
Angnēta pievienojām bijušajiem ABBA dalībniekiem filmas Mamma Mia! pirmizrādē Zviedrijā. Pirmizrāde notika Benni Andešona īpašumā esošajā Rival teātrī, kas atrodas Marijas laukumā, Stokholmā. Feltskūga ieradās kopā ar Anni Fridu Lingstadi un filmas galveno aktrisi Merilu Strīpu. Vēlāk visi ABBA dalībnieki un vairāki filmas dalībnieki pievienojās Feltskūgai, Lingstadei un Strīpai uz viesnīcas balkona, kur gaidīja vairāki žurnālisti un fotogrāfi, kas uzņēma pirmās fotogrāfijas 22 gadu laikā, kurās ir redzami visi ABBA dalībnieki kopā.
2009. gada janvārī Feltskūga pievienojās Lingstadei zviedru Rockbjörnen balvu pasniegšanas ceremonijā, lai saņemtu mūža goda apbalvojumu par darbību grupā ABBA, vēl abas mūziķes sniedza nelielu interviju.
2010. gada oktobrī Feltskūga bija Mamma Mia! mūzikla atklāšanā Dānijā kopā ar Bjērnu Ulveusu. Tā paša gada decembrī Angnēta sniedza garu interviju Zviedrijas žurnālam M. Šajā intervijā arī bija redzamas vairākas bildes no Angnētas fotosesijas, pirmās oficiālās fotosesijas kopš My Colouring Book izdošanas 2004. gadā.
(13. maijā Apvienotajā Karalistē; 14. maijā Ziemeļamerikā) Feltskūga izdeva jaunu albumu ar nosaukumu A. Apvienotajā Karalistē albuma pirmais singls When You Really Loved Someone jau iepriekš tika izlaists ciparu lejupielādei 11. martā un dziesmas videoklips arī tajā pašā dienā, bet Vācijā pirmais singls bija The One Who Loves You Now. Albumā ir arī Angnētas singls kopā ar Gēriju Bārlovu — I Should've Followed You Home. 2013. gada jūnijā pārstāvji no Universal Records Nīderlandē atzina, ka albums sasniedzis 600 tūkstošu pārdotu kopiju atzīmi jau 2 mēnešus pēc izdošanas. Albums sasniedza Top 10 vairākās Eiropas valstīs, kā, piemēram, 6. vietu Lielbritānijas dziesmu topos.
Feltskūga tika apbalvota ar SKAP 2013 Kai Gullmar Memorial Award Stokholmā albuma A izdošanas ballītes laikā.
pirmo reizi pēc 25 gadu pārtraukuma Feltskūga uzstājās tiešraidē uz skatuves. Kopā ar Gēriju Bārlovu no grupas Take That mūziķe nodziedāja duetu BBC Children in Need Rocks 2013 koncertā Londonā, kuru organizēja Gērijs Bārlovs.
, lai popularizētu mūziķes jauno dziesmu I Should've Followed You Home, tika ierakstīts šīs dziesmas video. Tas notika tajā pašā dienā, kad šis singls tika izdots lielākajā daļā pasaules (singla izdošana Lielbritānijā notika vēlāk).
Viņa arī uzvarēja nominācijā "Labākais sieviešu albums" 6. ikgadējā Scandipop balvu sasniegšanas ceremonijā 2014. gadā. Šajā pašā gadā Feltskūga tika nominēta vācu ECHO balvai Roka/Popa mākslinieku starptautiskajā kategorijā.
Hademīts
Hademīts (nosaukts Irānas Ģeoloģijas dienesta direktora N. Hadema vārdā) - rets minerāls. Sekundārs, veidojas raktuvēs uz iežu sienām. Atklāts 1973. gadā.
Pola Abdula
Pola Džūlija Abdula (en; dzimusi Sanfernando, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu ierakstu māksliniece, dejotāja, horeogrāfe, aktrise un TV persona.
P. Abdula bija ASV TV šova "Amerikāņu elks" žūrijas locekle astoņas sezonas, taču 2009. gadā viņa šovu pameta. Sākot ar 2011. gada septembri P. Abdula kopā ar Saimonu Kauelu būs The X Factor ASV versijas žūrijas sastāvā.
P. Abdula ir izdevusi trīs studijas albumus.
Karamana
Karamana (tr, agrāk Larende) ir pilsēta Turcijā un Karamanas ila galvaspilsēta. Atrodas valsts centrālajā dienvidu daļā, Tauru kalnu ziemeļos, aptuveni 100 km uz dienvidiem no Konjas. Ilā 2000. gadā bija 152450 iedzīvotāji, no tiem Karamanas pilsētā — 105834. Pilsēta ir bijusi senā Karamanas emirāta galvaspilsēta.
Vēsture
No 7. gadsimtā pirms mūsu ēras Karamana ietilpst Frīģijā. No 6. gadsimtā pirms mūsu ēras Karamana ietilpst Līdijā un Persijā. 322. gadā pirms mūsu ēras Maķedonijas Aleksandra karavadonis Perdiks (Perdiccus) ieņem un noposta Larandu (Karamanas senais nosaukums). Karamana ir bijusi Izaurijas pirātu bāze. Strabons pilsētu ir pieminējis savos darbos.
Karamana ir bijusi daļa no Senās Romas un Bizantijas. 8. līdz 9. gadsimta pilsēta atrodas arābu kontrolē. 12. gadsimtā pilsētu iekaro seldžuki. 1190. gadā Frīdrihs I Barbarosa ieņem pilsētu. 1256. gadā Karamanogli Mehmedbejs ieņem pilsētu un pārsauc to par Karamanu. 1275. gadā Karamana kļūst par Karamanas emirāta centru. 1468. gadā pilsētu ieņem Osmaņu impērija.
Vupertāle
Vupertāle ir Vācijas pilsēta, kas atrodas valsts rietumos pie Vuperas upes. Pilsēta atrodas Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē uz dienvidiem no Reinas-Rūras aglomerācijas. Vupertāle atrodas 34 kilometru attālumā no Diseldorfas un 527 kilometru attālumā no Vācijas galvaspilsētas Berlīnes. Pēc 2013. gada datiem Vupertālē dzīvo 343 488 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvo 11,3 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Vācijas 17. lielākā pilsēta un 85. lielākā Eiropas Savienības pilsēta.
Pilsēta ir pazīstama ar savu 1901. gadā izveidoto piekārto viensliežu tramvaju - Schwebebahn Wuppertal. Pilsētā ir labi saglabājušās daudz klasicisma, jūgendstila un Bauhaus stila ēku.Vurptāle ir nozīmīgs ķīmiskās, farmaceitiskās un metalurģiskās rūpniecības centrs. Vupertāle ir vācu koncerna Bayer rašanās vieta. 1897. gadā šeit tika radīts aspirīns.
Cilvēki
Vupertālē ir dzimuši:
Bosnijas un Hercegovinas himna
Himnu ir sarakstījis Dušans Šestičs (Dušan Šestić), taču šai himnai nav vārdu.
Mars Global Surveyor
Mars Global Surveyor jeb MGS — ASV starpplanētu zonde, kas 1996. gadā tika sūtīta uz Marsu, lai fotografētu un kartētu Marsa virsmu. Tā bija pirmā ASV Marsa misija pēc 20 gadu pārtraukuma. Kosmiskais aparāts darbojās līdz 2006. gada novembrim. Mars Global Surveyor bija uzstādījis ilgdzīvošanas rekordu — vairāk nekā 9 gadi Marsa orbītā. Uz Zemi pārraidīti aptuveni 240 000 Mēness virsmas attēlu.
Misijas norise
Aparāts startēja 1996. gada 7. novembrī, un pēc 10 mēnešus gara ceļa 1997. gada 12. septembrī veiksmīgi iegāja sākotnējajā orbītā ap Marsu. Nākamo 16 mēnešu laikā, izmantojot īpašu aerobremzēšanas tehniku, Mars Global Surveyor iegāja nepeiciešamajā orbītā, lai 1999. gada martā uzsāktu Marsa kartogrāfēšanu. Pēc pamatmisijas uzdevumu izpildīšanas 2001. gada janvārī tā darbības laiku pagarināja līdz 2008. gadam. Mars Global Surveyor noderēja arī nākamajās ASV Marsa misijās kā sakaru retranslācijas pavadonis. Aparāts turpināja fotografēt Marsa virsmu, kā arī novērot Marsa atmosfēru.
MGS zaudēšana
2006. gada novembrī sakari ar MGS tika zaudēti. Tas notika parastas operācijas laikā, kad tika pārorientēti saules bateriju paneļi. Uz 2007. gada janvāri ir vairākas versijas par kosmiskā aparāta zaudēšanas iemasliem, bet par ticamāko tiek uzkatīta kļūme programmatūrā. Ir aizdomas, ka nepareizas komandas programmā, kas tika uzlikta jau jūnijā, noveda pie tā, ka pārkarsa saules baterijas. Tas savukārt izraisīja aparāta pāreju drošajā režīmā (safe mode); tajā nevarēja nodrošināt nepieciešamo elektroenerģijas daudzumu, un Mars Global Surveyor pārstāja darboties.
Hafnons
Hafnons (nosaukums no minerāla sastāvā esošā hafnija) - rets minerāls, 66% minerāla masas veido dabā reti sastopams elements — hafnijs, kas tajā atrodas hafnija silikāta veidā. Atklāts 1974. gadā.
Miglājs
Miglājs ir starpzvaigžņu mākonis, kas sastāv no retinātas gāzes (ūdeņraža, hēlija un citām jonizētām gāzēm) un putekļiem un no apkārtējās starpzvaigžņu vides atšķiras ar savu izstarojumu vai absorbciju.
Sākotnēji par miglāju sauca jebkuru paplašinātu astronomisku objektu, tai skaitā galaktikas ārpus Piena Ceļa (piemēram, līdz tam laikam, kad Edvīns Habls atklāja galaktikas, Andromedas galaktiku sauca par Andromedas miglāju).
Iedalījums
Miglāju iedalījums pēc redzamības un spīdēšanas rakstura:
Pēc izcelsmes:
Difūzie miglāji
Lielākā daļa novēroto miglāju ir difūzie miglāji, kas nozīmē, ka tie izplešas un tiem nav izteiktu robežu.
Pēc redzamās gaismas tos iedala emisijas un atstarojošos miglājos. Emisijas miglāji paši izstaro gaismu, jo tie satur jonizētas gāzes, kas veido spektra līnijas emisiju. Biežāk novērotie emisijas miglāji ir jonizētā ūdeņraža mākoņi jeb "HII reģioni", kuros pamatsastāvdaļa ir jonizētais ūdeņradis. Savukārt atstarojošie jeb reflekcijas miglāji nerada pietiekama daudzuma redzamo gaismu, bet atstaro tuvāk esošo zvaigžņu gaismu.
Tumšie jeb absorbcijas miglāji ne izstaro, ne atstaro redzamo gaismu. Tie no Zemes ir redzami tādēļ, ka aizsedz fonā spīdošus avotus (gaišos miglājus vai zvaigznes). Šāda miglāja piemērs ir Zirga Galvas miglājs, kas atrodas Oriona zvaigznājā. Tā kā šajos miglājos neeksistē "sildelementi", tie ir ļoti auksti.
Visumā ir arī citi miglāji — planetārie un pārnovu miglāji, kuri ir radušies zvaigžņu evolūcijas rezultātā.
Protoplanetārie miglāji
Protoplanetārie miglāji veidojas pirms planetārā miglāja fāzes.
Planetārie miglāji
Par planetārajiem miglājiem tos sauc tādēļ, ka pirmie astronomi, kas šos objektus novēroja, domāja, ka tie ir planētu diski.
Pārnovas atliekas
Pārnovas atliekas rodas pārnovas sprādzienā. Šādi miglāji atšķiras no pārējiem miglājiem ar lielu daudzveidību elektromagnētiskajos starojumos. Tie izstaro radioviļņus, redzamo gaismu un arī rentgenstarojumu. Visredzamākie starojumi ir radiodiapazonā, tāds, piemēram, ir miglājā Kasiopeja A, kurš ir viens no varenākajiem radiostarojuma avotiem kosmosā. Šiem miglājiem ir šķiedrveidīga struktūra un neraksturīga ķīmiskā struktūra — tajos ir ļoti liels smago elementu daudzums. Pārnovu miglāji izstaro gaismu uz eksplodēšanā izdalītās enerģijas daudzuma. Sākuma stadijā tas izplešas ar ātrumu, kas sasniedz vairāk par tūkstošus km/s, bet, saskrienoties ar starpzvaigžņu gāzi, tā ātrums samazinās. Paplašinoties miglājs kļūst arvien retāks un aptuveni 100 tūkstošu gadu periodā izplešas starpzvaigžņu apvidū.
Armēnijas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā iekļautas visas Armēnijas pilsētas. 2013. gadā Armēnijā bija 49 pilsētas.
Padomju laikā lielākajām pilsētām bija "republikas pakļautības pilsētu" statuss. Vairāk kā 35% no Armēnijas iedzīvotājiem dzīvo galvaspilsētā Erevānā.
Ozolmuižas pagasts
Ozolmuižas pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā centrālajā daļā. Robežojas ziemeļos pa Rēzekni ar Audriņu pagastu, austrumos ar Rēzeknes pilsētu, dienvidos ar Ozolaines pagastu, rietumos ar Sakstagala pagastu. Pagasta centrs atrodas Ozolmuižā.
Daba
Atrodas Latgales augstienē. Lielākā daļa atrodas Rēzeknes pazeminājumā, dienvidu mala - Rāznavas paugurainē. Augstākā vieta atrodas Krīveņos (170 m vjl.)
Pagasts bagāts ar derīgajiem izrakteņiem, te atrodami grants, smilts, saldūdens kaļķiezis, kūdra.
Ezeri
Agrākais Ūzulmuižas ezers nosusināts ap 1965. gadu.
Vēsture
Tagadējā Ozolmuižas pagasta teritorija aizņem Ozolaines pagasta bijušās teritorijas ziemeļrietumu daļu un bijušā Makašēnu pagasta teritoriju Rēzeknes upes kreisajā krastā.
Kultūrvēstures pieminekļi
Pagasta teritorijā atrodas trīs valsts nozīmes un divi vietējās nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.
Apdzīvotās vietas
Ozolmuižas pagasta teritoriju veido 23 apdzīvotas vietas.
Novadnieki
Ozolmuižas pagastā dzimis Antonijs Springovičs (1876-1959) - pirmais latviešu katoļu arhibīskaps.
Izglītība un kultūra
Pagastā darbojas bibliotēka, katoļu baznīca, tūrisma un relaksācijas pakalpojumus piedāvā zirgu sēta "Untumi".
Ozolmuižas pagastā 1991.gadā uzņemta Jāņa Streiča mākslas filma "Cilvēka bērns". Pieminot šo faktu, Spundžānu ciemā izveidota atpūtas vieta - Cylvāka bārna parks.
Hāgendorfīts
Hāgendorfīts (nosaukts atradnes vārdā - Hāgendorfa Bavārijā) - minerāls. Atklāts 1954. gadā. Veido sēriju ar varulītu. Atrasts granītu pegmatītos un slānekļos, fosfātu kunkuļos.
Atradnes
Atrasts šādās valstīs:
Jozefs Haidns
Francis Jozefs Haidns (de, dzimis, miris ) bija austriešu komponists, Mocarta, Bēthovena un Šūberta laikabiedrs. Viņš uzrakstījis daudz skaņdarbu: vairāk nekā 100 simfoniju, pāri par 70 stīgu kvartetu, 52 klavieru sonātes, vairāk nekā 30 operu un daudz citu skaņdarbu dažādiem instrumentiem. Nozīmīgākās šajā mantojumā ir simfonijas, kvarteti, un klavieru sonātes.
Haidnu mēdz dēvēt par simfonijas un kvarteta "tēvu". Kaut gan jau līdz Haidnam bija uzrakstīts ne mazums sonātu, simfoniju, un kvartetu, tomēr tikai Haidna daiļradē šie žanri kļūst klasiski. Savā mūzikā Haidns plaši izmantojis tautas melodijas. Viņa skaņdarbi ir gaiši, dzīvespriecīgi, saskanīgi un līdzsvaroti formas ziņā. Tādējādi ir pamats Haidna mūziku uzskatīt par klasisku. Tā kā Haidna dzīve pagāja Vīnes tuvumā un pašā Vīnē, viņu sauc par Vīnes klasiķi. Augsto godu — Vīnes klasiķa nosaukumu — ieguva arī divi izcili Haidna jaunākie laikabiedri — Mocarts un Bēthovens.
Dzīvesgājums
Dzimis Roravas ciemā, Lejasaustrijā, netālu no Slovākijas un Ungārijas robežas. Viņa tēvs bija vienkāršs amatnieks — gatavoja riteņus, ratus, karietes. Brīvajā laikā Haidna namiņā pulcējās mūzikas cienītāji, lai padziedātu, padejotu, bet, galvenais, paklausītos, kā dzied viesmīlīgais mājastēvs, pats sevi pavadīdams uz arfas.
Tēva muzikalitāti, viņa viesmīlību pret mūziku mantoja arī bērni. Mazais Jozefs jau piecu gadu vecumā pievērsa sev mūziķu uzmanību. Viņam bija lieliska dzirde, atmiņa un ritma izjūta. Viņa skanīgā, sudrabainā balss visus sajūsmināja.
Savu izcilo muzikālo dotību dēļ zēns iekļuva vispirms nelielās Hainburgas pilsētiņas baznīcas korī, pēc tam Vīnes Sv. Stefana katedrāles kora kapelā. Tas bija ievērojams notikums Haidna dzīvē, jo viņam nebija citas iespējas iegūt muzikālo izglītību.
Dziedāšana korī Haidnam kļuva par ļoti labu, bet arī par vienīgo skolu. Zēna dotības ātri atraisījās, un viņam sāka uzticēt grūtas solopartijas. Baznīcas koris bieži uzstājās pilsētas svētkos. Taču cik daudz laika bija jāziedo dziedāšanai dievkalpojumos un mēģinājumos! Tā bija smaga slodze mazajiem dziedoņiem.
Jozefs bija saprātīgs, ātri uztvēra visu jauno. Viņš prata atlicināt laiku pat vijoles un klavihorda spēlei un guva ievērojamus panākumus. Vienīgi viņa mēģinājumi sacerēt mūziku nerada nekādu atbalstu. Deviņos kora kapelā pavadītajos gados viņš guva no tās vadītāja tikai divas mācību stundas.
Kad Haidnam iestājās balss lūzums un viņš vairs nevarēja dziedāt korī, viņu bez liekām ceremonijām atlaida. Sākās jaunekļa patstāvīgā dzīve, likstu un grūtību, bet, pats galvenais, nepārtraukta, neatlaidīga darba pilna.
Esterhāzi kapela
1761. gadā bagātais ungāru firsts Esterhāzi uzaicināja jauno, taču Vīnē jau diezgan plaši pazīstamo komponistu par kapelas vadītāju. Tā Vīnes tuvumā, nelielajā ungāru pilsētiņā Eizenštatē, bet vasarās Esterhāzi pilī ārpus pilsētas Haidns kapelmeistara (diriģenta) darbā aizvadīja trīsdesmit mūža gadus.
Kapelmeistaram bija jāvada orķestris un dziedātāji. Pēc firsta pasūtījuma Haidnam nācās arī komponēt simfonijas, operas, kvartetus un citus skaņdarbus. Nereti kaprīzais firsts pavēlēja jau līdz nākamajai dienai uzrakstīt jaunu skaņdarbu. Arī te Haidnu glāba viņa talants un darba mīlestība. Cita pēc citas radās operas un simfonijas, piemēram, simfonija "Lācis", "Bērnu simfonija", "Skolotājs".
Vadot kapelu, komponists varēja dzīvā izpildījumā dzirdēt savas kompozīcijas. Tādējādi viņš spēja labot visu, kas pietiekami labi neskanēja, un iegaumēt to, kas izdevās sevišķi veiksmīgi.
Firstam nepatika kapelmeistara prombūtne. Viņš bija pieradis, ka Haidns kopā ar citiem kalpiem noteiktā laikā priekšistabā gaidīja viņa rīkojumus. Šādos brīžos komponists sevišķi asi izjuta savu atkarību. Ap 1784. gadu Haidns iepazinās ar Mocartu. Abi komponisti mēdza spēlēt kvartetā, kur Haidns izpildīja vijoles, bet Mocarts alta partiju. Ar sevišķu patiku Mocarts spēlēja Haidna kvartetus. Šai žanrā lielais komponists uzskatīja sevi par Haidna skolnieku. Taču šādas tikšanās bija gaužām retas. 1785. gada 11. februārī Haidnu uzņēma Vīnes brīvmūrnieku ložā Zur wahren Eintracht, kuras loceklis bija arī Mocarts.
Kā stāsta, reiz uzturēšanās vasaras pilī bija ieilgusi līdz pat vēlam rudenim. Uznācis aukstums, bet līdz ar to arī slimības. Esterhāzi pils purvainā apkārtne pastāvīgi izraisīja saslimšanu ar malāriju. Slimību novārdzinātie mūziķi, pārdzīvoja arī atšķirtību no savām ģimenēm. Viņiem bija aizliegts vasaras mēnešos tikties ar saviem tuviniekiem. Firsts ne par ko nelikās zinis. Tad Haidns atrada īpatnēju veidu, kā nevērīgajam saimniekam to atgādināt. Viņš uzrakstīja simfoniju, kura vēlāk ieguva "Atvadu simfonijas" nosaukumu. Simfonijas izpildīšanas laikā mūziķi cits pēc cita nodzēsa sveces pie savām pultīm un atstāja orķestri. Beidzot palika tikai divi vijolnieki (viens no tiem — pats Haidns), kuri nobeiguši skaņdarbu', arī nopūta savas sveces un atstāja skatuvi. Firsts šo mājienu saprata un "visžēlīgi" atļāva pārcelties uz Eizenštati.
Kalpa atkarība neļāva Haidnam atstāt dienestu. Tajos laikos mūziķim bija iespējams strādāt tikai galma kapelās vai vadīt baznīcas kori. Līdz Haidnam vēl neviens komponists nebija uzdrīkstējies kļūt neatkarīgs. Arī Haidns neriskēja atstāt pastāvīgo darba vietu.
Haidna dzīves un jaunrades pēdējais periods
1791. gadā, kad Haidnam bija jau turpat 60 gadu, nomira vecais firsts Esterhāzi. Viņa mantinieks, kas īpaši nemīlēja mūziku, atlaida kapelu. Tomēr arī viņam glaimoja, ka slavenais komponists ir viņa kapelmeistars. Tādēļ jaunais Esterhāzi bija spiests piešķirt Haidnam tādu pensiju, lai "viņa kalps" nemeklētu darbu citur.
Haidns bija laimīgs. Beidzot viņš bija brīvs un neatkarīgs. Viņš pieņēma piedāvājumu braukt koncertēt uz Angliju.
Haidns Angliju apmeklēja divas reizes. Šajos gados komponists uzrakstīja savas slavenās "Londonas simfonijas". Viņa talants sasniedza vislielāko uzplaukumu. Dziļāk un izteiksmīgāk skanēja viņa mūzika, tās saturs kļuva nopietnāks, orķestra krāsas — bagātākas un daudzveidīgākas.
Kaut gan Haidns bija ļoti aizņemts, viņš tomēr atrada laiku, lai noklausītos daudz jaunas mūzikas. Sevišķi dziļi viņu ietekmēja viņa vecākā laikabiedra vācu komponista Hendeļa oratorijas.
Hendeļa mūzikas iespaids bija tik dziļš, ka atgriezies Vīnē, Haidns uzrakstīja divas oratorijas — "Pasaules radīšana" un "Gadalaiki". Neilgi pirms tam, atceļā no Londonas braukdams cauri Bonnai, Haidns iepazinās ar jauno Bēthovenu. Atgriezies Vīnē, viņš mācīja Bēthovenam kompozīciju. Šīs tikšanās un sarunas kļuva it kā par stafeti, ko Haidns nodeva nākamajam diženajam komponistam.
Sava mūža pēdējos gadus komponists pavadīja Vīnes nomalē, nelielā namiņā. Kluso, vientuļo mājokli apmeklēja komponista talanta cienītāji. Sarunās tika skarta pagātne. Sevišķi labprāt Haidns atcerējās savu jaunību — smagu, ne vien darba, bet arī drosmīgu, neatlaidīgu meklējumu pilnu.
Haidns nomira 1809. gadā un tika apglabāts Vīnē. Vēlāk viņa mirstīgās atliekas pārveda uz Eizenštati, kur viņš bija pavadījis daudzus savas dzīves gadus.
Dekatrons
Dekatrons jeb skaitītājlampa ir ar inertu gāzi pildīta daudzelektrodu gāzizlādes elektronu lampa ar aukstu katodu, kas paredzēta darbam digitālās shēmās (skaitītājos, nobīdes reģistros, komutatoros, frekvences dalītājos). Tā kā parasti viena šāda lampa veido desmit pozīciju jeb dekādes skaitītāju, no tā cēlies šīs ierīces nosaukums (la — "desmit"). 1970. gados dekatroni pamazām tika aizstāti ar pusvadītāju shēmām. Skaitītājlampas, kurām dalīšanas koeficients ir atšķirīgs no 10, sauc par poliatroniem.
Vēsture
Dekatronus sāka izmantot apmēram 1940. gadā. Šo ierīci ieteica firma "Ericsson" un tās nosaukums ir firmas preču zīme.
Uzbūve
Dekatronu baloni ir pildīti ar inertu gāzu maisījumu, kam pievienoti dejonizējoši piemaisījumi. Ātrdarbīgākie dekatroni tiek pildīti ar ūdeņradi. Vienkāršākajam divimpulsu reversīvajam dekatronam ir diskveida anods, ap kuru izvietoti 10 izolēti stienīši — indikatorkatodi. Starp katru blakus esošo indikatorkatodu pāri izvietoti divi tā saucamie apakškatodi — pirmais apakškatods un otrais apakškatods. Visi pirmie apakškatodi savienoti savā starpā ar pirmo apakškatodu līniju, tāpat arī otrie apakškatodi. Darbinot dekatronu, starp katodiem un zemi tiek ieslēgti rezistori, no kuriem noņem izejas spriegumu. Tādējādi dekāžu skaitītājam-komutatoram ir 13 izvadi — anods, 10 indikatorkatodi un divas apakškatodu līnijas. Dekatroniem, kurus paredzēts lietot kā dalītājus, ārējais izvads ir tikai vienam no 10 katodiem.
Darbības princips
Miera stāvoklī apakškatodi ir pieslēgti relatīvi nelielam (30 — 40 V) spriegumam attiecībā pret indikatorkatodiem. Pieslēdzot anodu pozitīvam spriegumam (tam jābūt tik lielam, lai varētu rasties mirdzizlāde — parasti 130-150 V, ātrdarbīgiem ūdeņraža dekatroniem 420-450 V), starp anodu un vienu no indikatorkatodiem sākas izlāde. Izlāde nevar pāriet uz apakškatodiem, jo tie ir pozitīvi lādēti attiecībā pret indikatorkatodiem, ne arī uz citiem indikatorkatodiem, jo apakškatodi veido pozitīvu "barjeru", bet izlādes strāvu ierobežo rezistors anodķēdē. Lai izlāde nesāktos no nejauša katoda, uz "nulles katodu" tiek padots 100-150 V impulss.
Ja visi apakškatodi ir simetriski, dekatrons var darboties kā pulksteņa rādītāja virzienā, tā arī pretēji tam — atkarībā no tā, uz kuru apakškatodu līniju padod pirmo impulsu.
Izmantošana
Pirms pusvadītāju ierīču izgudrošanas un ieviešanas dekatronus izmantoja diskrētajā skaitļošanas tehnikā kā impulsu skaitītājus, kas vienlaicīgi bija arī indikatori (dekatronu katodi izlādes laikā spīd oranžsarkanā krāsā). Dekatroni bija visai lēndarbīgas ierīces — to darba frekvence bija daži kiloherci. Ātrdarbīgo ūdeņraža dekatronu skaitīšanas ātrums bija līdz 100 kHz, taču tie bija nestabili un nedroši darbā. Dekatrona parametrus pasliktina ilgstoša izlādes turēšana uz viena no katodiem pakāpeniska emisijas zuduma dēļ (emisiju var atjaunot, darbinot dekatronu ātras skaitīšanas režīmā, tādēļ aparatūras konstruktoriem bija jāparedz periodiska ātra dekatronu "rotācija"). Ieslēdzot dekatronu, spriegums uz tā elektrodiem jāpadod stingri noteiktā secībā — vispirms uz katodiem, tad anodu un tad var padot impulsu uz "nulles katodu".
Stefansons
Stefansons var būt:
Kalvarja Zebžidovska
Kalvarja Zebžidovska (pl) ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē, apmēram 20 kilometrus uz dienvidrietumiem no Krakovas.
Slavena kā ievērojama svētvieta — otra slavenākā Polijā pēc Čenstohovas. Svētvietā ietilpst bazilika, franciskāņu klosteris un svētceļu parks ar daudzām kapelām, krucifiksiem un citiem objektiem.
1999. gadā komplekss tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā lieliski saglabāts 17. gadsimta manierisma laikmeta reliģiskais komplekss.
Blomes pagasts
Ūdenstilpes
Asuāns, Blomes dzirnavu ezers, Muiniešu dzirnavu ezers, Pauru dīķis, Steģu gravas uzpludinājums.
Ekspresionisms
Par nozīmīgākajiem māksliniekiem ekspresionistiem uzskata Georgu Kaizeru, Ernstu Tolleru, Vasiliju Kandinski, Oskaru Kokošku, Frīdrihu Vilhelmu Murnavu un citus. Dažus Arnolda Šēnberga skaņdarbus mēdz aprakstīt kā ekspresionisma mākslai piederošus (atonalitātes lietojums).
Blomes pagasts
Purvi
Lisas purvs.
Ekspresionisms
Ekspresionisms — pēc dažādiem kritērijiem — ilga no aptuveni 1905. gada līdz aptuveni 1925. gadam. Visspilgtāk tas izpaudās vācu mākslā, taču ekspresionistu darbi tapa arī ārpus Eiropas (ASV).
Vēsture
Kā literāru terminu vārdu "ekspresionisms" lietoja jau 19. gadsimtā, taču vācu literatūrkritikā šis termins ienāca pēc tam, kad 1901. gadā franču gleznotājs Hervē (Hervé) to bija lietojis, lai aprakstītu Van Goga, Sezana un Matisa darbus. Ar šo jēdzienu vācu literatūrā sāka apzīmēt noteiktu literatūras tipu, kam bija raksturīga sacelšanās (pret "veselo saprātu", tradīcijām utml.), izkropļota realitāte un inovativitāte.
Blomes pagasts
Vēsture
—1926. gadā tas saukts par Nigras pagastu. 1935. gadā pagasta platība bija 64,5 km² un tajā dzīvoja 1254 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Blomes un Mutulītes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Blomes ciems ietilpis Smiltenes (1949—1959) un Valkas (pēc 1959. gada) rajonos. Blomes ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Mutulītes ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Blomes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Smiltenes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ekspresionisms
Vēsture
Ekspresionisma attīstības pamatā bija divas mākslinieku grupas — Die Brücke ("Tilts") Drēzdenē (dibināta 1905. gadā) un Der Blaue Reiter ("Zilais jātnieks") Minhenē (dibināta 1911. gadā).
Blomes pagasts
Transports
Pagastu šķērso autoceļi Smiltene—Valmiera (P18) un Smiltene—Mārsnēni—Liepa.
Ekspresionisms
"Tilts"
Sākotnēji grupu Die Brücke izveidoja daži arhitektūras studenti, taču vēlāk tiem pievienojās arī citi mākslinieki (piemēram, Emīls Nolde). Grupas nosaukums nāk no Frīdriha Nīčes darba "Tā runāja Zaratustra" vietas, kurā autors runā par cilvēces potenciālu kļūt par evolucionāru "tiltu" uz labāku nākotni un pārcilvēku. Die Brücke biedri vēlējās kļūt par tiltu starp tradicionālo vācu jaunromantisma glezniecību un nākotnes mākslu. Viņi attīstīja vienotu stilu, kam bija raksturīgas spilgtas krāsas, emocionāla spriedze, satriecoši tēli un primitīvisma mākslas iezīmes. Sākotnēji darbu tematikas pamatā bija pilsēta, kuru mākslinieki ar izkropļotām figūrām un krāsām attēloja kā svešu, naidīgu vidi, taču vēlāk darbu tematika paplašinājās. Grupa izjuka 1913. gadā mākslinieku uzskatu atšķirīguma dēļ.
"Zilais jātnieks"
Grupa Der Blaue Reiter tika izveidota kā protests pret Vasilija Kandinska gleznas "Pastarā tiesa" izslēgšanu no izstādes (Kandinskis bija arī viens no grupas dibinātājiem). Grupas nozīmīgākie biedri bija Kandinskis un Francs Marks. Tas nosaukums saistīts ar Kandinska mīlestību uz zilo krāsu un Marka patiku pret zirgiem. Kandinskis uzskatīja, ka zilais ir garīguma krāsa un ka, jo tumšāks tas ir, jo vairāk modina cilvēka tieksmi uz mūžīgo (skat. viņa darbu "Par garīgo mākslā", 1911). Viņš 1903. gadā bija arī uzgleznojis darbu ar šādu nosaukumu (Der Blaue Reiter).
Ekspresionisma raksturojums
Ekspresionisma mākslā tēlojuma vienīgais objekts ir autora iekšējais pārdzīvojums. Ekspresionisms atsakās no īstenības atdarināšanas un stingri vēršas pret dabas kopēšanu; galvenais tā mērķis ir mainīt pasauli. Pēc ekspresionistu domām, mākslai nav jābūt skaistai, tai vienīgi jādod māksliniekam iespēja sevi pašizteikt. Mākslinieks ekspresionisma mākslā līdzinās pravietim, kam piemīt spēja saskatīt lietu īsto būtību. Ekspresionisma ienaidnieki ir industrializētā sabiedrība, kurā vairs nav vietas cilvēkam, un mietpilsoniskā ikdiena, kurā nav iespējama gara attīstība.
Par ekspresionisma pretstatu uzskatāms impresionisms, jo tas ir vērsts uz ārējo, mirkļa tvērumu, savukārt ekspresionistus interesē tas, kas ir iekšējs, būtisks un mūžīgs.
Ietekmes
Ekspresionisma priekšteči literatūrā ir Franks Vēdekinds ("Pavasara atmošanās"), Augusts Strindbergs ("Tēvs", triloģija "Ceļš uz Damasku"), Rainers Marija Rilke. Ekspresionisti ietekmējās arī no Fjodora Dostojevska, Valta Vitmena un Artura Rembo darbiem. Tēlotājā mākslā ekspresionisti daudz interesējās par primitīvismu, viduslaiku mākslu, Vinsenta Van Goga, Pola Gogēna un Edvarda Munka daiļradi; ekspresionisms ietekmējās arī no tādiem mākslas virzieniem kā fovisms, simbolisms un postimpresionisms. Filozofiskā ziņā šim virzienam tuva ir Nīčes filozofija, psiholoģiskā - Freida uzskati par seksualitāti (piemēram, Arnolta Bronnena lugā "Patricīds").
Pirms Pirmā pasaules kara vācu un austriešu teātri visbiežāk tika uzvestas tieši Augusta Strindberga lugas, un ekspresionisti ietekmējās no viņa "sapņu lugām" — "Uz Damasku" (Till Damaskus, 1898-1904), "Sapņu spēle" (Ett drömspel, 1902) un "Spoku sonāte" (Spöksonaten, 1907).
Ekspresionisms būtiski ietekmēja vēlāko literatūru, īpaši caur Franca Kafkas (kas pats gan nebūtu uzskatāms par ekspresionistu) un Bertolta Brehta darbiem. No ekspresionisma ietekmējušies, piemēram, Frīdrihs Dirrenmats, Eižens Jonesko, Makss Frišs, Semjuels Bekets. Ekspresionismam ir arī liela nozīme veselu mākslas virzienu, piemēram, avangarda teātra vai absurda drāmas izveidē.
Ekspresionisms literatūrā
Literatūrā ekspresionisms visspilgtāk izpaužas dzejā un dramaturģijā. Uzmanības centrā cilvēka un sabiedrības dzīves emocionālā vīzija, tomēr ne individualizēta, bet veidota balstoties uz iepriekš izveidotām shēmām, kas radīja abstrakta cilvēka, noteiktu ideju rupora tēlu ( strādnieks, ierēdnis, tirgonis utml.), tikpat abstraktu ideju iemiesotāju (brālība, vienlīdzība, cilvēcība). Ekspresionisms nereti savos darbos sludināja utopiskas idejas par cilvēces nākotnes brālību, vispārcilvēcisko, kosmopolītisko kā pasaules vienotāju un atbrīvotāju no pagātnes sloga. Ekspresionisma veidotās pasaules centrā ir haoss un vecā graušana, karš kā visdrošākais ceļš uz nākotnes taisnības valsti. Dabas ignorance, slavas dziesmas tehnoloģijai. Ekspresionisma stils nereti patētisks, retorisks, eksaltēts. Ekspresionisma literatūra ir spilgta un koncentrēta. Autoram svarīgi lasītājā radīt trauksmes sajūtu, tiek atainota deformēta pasaule un galējas emocijas (no šausmām līdz ekstāzei). Nozīmīgākie ekspresionisma autori ir Georgs Kaizers, Ernsts Tollers, Gotfrīds Benns, Georgs Trākls, Francis Verfels, Valters Hāzenklēvers, Reinhards Zorge, Karls Šternheims, vēlīnajā ekspresionismā — arī Bertolts Brehts un Arnolts Bronnens. Starp pirmajām ekspresionisma lugām jāmin Oskara Kokoškas darbs "Slepkava, sieviešu cerība" (Mörder, Hoffnung der Frauen, 1907).
Ekspresionismā drāma ir līdzeklis kādas noteiktas idejas paušanai, tāpēc lugām raksturīgs shematiskums un fragmentārisms, kā arī vispārināta vide un patoss. Personas nav raksturi, bet gan kādas idejas, pazīmes vai funkcijas atveids. Ekspresionisma dramaturģijas tematika, valoda un skatuviskais risinājums mēdz būt pārspīlēti, groteski. Atsevišķās lugās skaidri parādās vēlākajai absurda drāmai raksturīgs sižets vai tā pavērsieni. Dažkārt (kā tas raksturīgs "sapņu lugām") izteicieni, kas domāti pārnestā nozīmē, kļūst par dramatiskās darbības daļu (piemēram, Oskara Kokoškas lugā "Ījabs", kurā galvenajam tēlam burtiski tiek "uzlikti ragi" u.tml.).
Latvijā ekspresionisms nostiprinājās ap 1920. gadu Tāpat kā citur Eiropā sākumā tēlotājā mākslā (V. Matvejs, J. Grosvalds u.c.), tad literatūrā un eksistēja aptuveni līdz 1925. gadam, bet atsevišķos izpaudumos arī vēlāk. Latviešu literatūrā ekspresionisma iezīmes parādās Pētera Ērmaņa, Andreja Kurcija, Linarda Laicena, Jāņa Sudrabkalna, arī R. Rudzīša un J. Veseļa darbos. Spilgtākās ekspresionisma dzejas grāmatas ir 1920. gadā iznākušās J. Sudrabkalna Spārnotā Armāda un P. Ērmaņa Es sludinu. Ekspresionisma iezīmes vērojamas arī antoloģiskajā žurnālā jaunajai dzejai Līra, kur savus darbus ekspresionisma garā publicējuši J. Sudrabkalns, P. Ērmanis, Apsesdēls, M.Tanks, vēlāk prozaiķi Kārlis Zariņš, A. Baumanis.
Ekspresionisms kinematogrāfijā
Kinematogrāfijā ekspresionisti lietoja simbolismu un mizanscēnu, lai radītu spēcīgāku iespaidu un piešķirtu filmai dziļāku nozīmi. Klasiskas ekspresionisma filmas ir "Doktora Kaligari kabinets" (Das Kabinett des Doktor Caligari, 1919) Roberta Vīnes (Robert Wiene) režijā, kura veidota klasiskā ekspresionisma teātra estētikā, "Nosferatu, šausmu simfonija" (1922) F. V. Murnava režijā un Paula Vegenera režisētā "Golems: Kā viņš nāca pasaulē" (1920). Ekspresionisma kino plaši lietotas ģeometriskas formas, neparasts gaismas un ēnu izmantojums, lai panāktu vēlamo efektu par minimālu budžetu (pēckara Vācijā šis jautājums bija sevišķi aktuāls). Filmu tematikā dominēja ārprāts, nodevība, pārdabiskais u.tml. Reālisma trūkums gan ir tikai agrīnā ekspresionisma kino neatņemama sastāvdaļa.
Nozīmīgs vēlīnā ekspresionisma kino režisors ir Frics Langs ("Metropole", "M").
Ekspresionisma kino ietekmēja šausmu filmu žanra un film noir rašanos.
Olafurs Stefansons
Olafurs Stefansons (is; dzimis Reikjavīkā, Īslandē) ir profesionāls Īslandes handbolists, Īslandes handbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2011) pārstāv Vācijas handbola Bundeslīgas klubu Rhein-Neckar Löwen. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem handbolistiem visā pasaulē.
Kopā ar Īslandes izlasi 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu, vēl piedalījies. un. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs.
Vēl ir izcīnījis 3. vietu 2010. gada Eiropas čempionātā, 4. vietu 2002. gada Eiropas čempionātā un 5. vietu 1997. gada Pasaules čempionātā. 2002. gada Eiropas čempionātā bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs.
Četras reizes ticis atzīts par Īslandes gada labāko sportistu (2002, 2003, 2008, 2009).
Ozolaines pagasts
Ozolaines pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā vidienē. Robežojas ziemeļrietumos ar Sakstagala pagastu, ziemeļos ar Ozolmuižas pagastu un Rēzeknes pilsētu, austrumos ar Griškānu un Čornajas pagastiem, dienvidos ar Lūznavas pagastu, rietumos ar Silmalas pagastu. Pagasta centrs atrodas Balbišos.
Daba
Atrodas Latgales augstienes vidusdaļā, galvenokārt tās augstākajā daļā - Rāznavas paugurainē. Zemajā un purvainajā pagasta dienvidrietumu malā iesniedzas Maltas pazeminājums. Augstākā vieta - Majaka kalns (204,9 m vjl.).
Pagasta teritorijā atrodas valsts nozīmes dabas piemineklis - dendroloģiskie stādījumi Laizānu parks.
Upes
Pagasta teritorijā ir četrs upes:
Purvi
Daļa no Losu purva.
Maldīvijas himna
Gavmii mi ekuverikan matii tibegen kuriime salaam ir Maldīvijas Republikas valsts himna. Tās vārdus sarakstījis Muhameds Džamels Didi (Mohamed Jameel Didi). Melodiju ir komponējis Šrilankiešu komponists Pandits Vanakuvatavaduge Dons Amaradeva (Pandit Wannakuwattawaduge Don Amaradeva) 1972. gadā.
Ozolaines pagasts
Vēstures, arhitektūras un arheoloģijas pieminekļi
Pagasta teritorijā ir trīs kultūras pieminekļi.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas (pēc iedzīvotāju skaita) pagastā ir Pleikšņi, Bekši, Ritiņi, Balbiši (pagasta centrs), Tēviņi, Laizāni.
Transports
Pagasta teritoriju šķērso starptautiskas nozīmes dzelzceļa līnija: Berlīne — Varšava — Viļņa — Daugavpils — Rēzekne — Sanktpēterburga, augstākās kategorijas autoceļš A13 Krievijas robeža (Grebņeva) — Rēzekne — Daugavpils — Lietuvas robeža (Medumi) un Rēzeknes apvedceļš.
Izglītība un kultūra
Deimaņu ciemā atrodas rakstnieka disidenta Mihaila Naricas (1909-1993) māja-muzejs, Bekšos atrodas keramiķa Staņislava Viļuma darbnīca "Cukrasāta".
Džons Tailers
Džons Tailers (en; dzimis, miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu desmitais prezidents, pārstāvēja Vigu partiju. Kļuva par pirmo, kas prezidenta amatā stājās kā viceprezidents, jo iepriekšējais prezidents Viljams Herisons nomira mēnesi pēc kļūšanas par prezidentu. Tailera prezidentūras laikā Teksasa kļuva par ASV štatu. Viņa prezidentūru iedragāja asas cīņas ar Kongresu finanšu jautājumos. Viņa bērnu skaits ir lielākais no visiem ASV prezidentiem — astoņi no pirmās sievas Letīcijas un septiņi no otrās sievas Džūlijas.
Biogrāfija
Džons Tailers ir dzimis Čārlzsitijas apgabalā, Virdžīnijā. Dzīvoja Grīnvejas plantācijās (Greenway Plantation). Viņa vecāki bija angļi, kas bija atbraukuši uz Ziemeļameriku no Lielbritānijas Karalistes. Izglītību ieguva vietējā skolā un Vilhelma un Marijas koledžā, kuru absolvēja 1807. gadā. Sava tēva vadībā studējis tieslietas līdz 1809. gadam, kad kļuva par juristu.
1811. gadā Džons Tailers tika ievēlēts Virdžīnijas likumdošanas padomē. Britu—amerikāņu karā (1812. gadā) Džons Tailers dienēja vietējā zemessardzē, kas neiesaistījās karā. 1816. gadā Taileru ievēlēja ASV Pārstāvju palātā.
Kostarikas karogs
Kostarikas Republikas karogs ir karogs, kas oficiāli tika pieņemts 1906. gada 27. novembrī. Karogs ar zilām, baltām un sarkanām līnijām, kas ir mūsdienu Kostarikas karoga pamatā, tika izveidots un lietots jau agrāk - kopš 1848. gada, kad Kostarika izstājās no Centrālamerikas Federatīvās Republikas. To izveidoja prezidenta Hosē Maria Kastro Madriza sieva Pasifika Fernandeza (Pacífica Fernández), kura iedvesmojās no Francijas karoga krāsām. Valsts karoga vidu izrotā arī Kostarikas ģerbonis.
Zilā krāsa simbolizē debesis, iespējas, ideālismu un neatlaidību. Baltā krāsa nozīmē mieru, gudrību un prieku. Sarkanā krāsa atveido asinis, kas ir tikušas izlietas cīņā par neatkarību, kā arī cilvēku sirsnību un cēlsirdību. Krāsu proporcija karogā ir 1:1:2:1:1.
Atkarska
Atkarska (ru) ir pilsēta Saratovas apgabalā Krievijā. Atkarskas rajona centrs. Izvietojusies apgabala rietumdaļā pie Atkaras upes ietekas Medvedicā 92 km no apgabala centra Saratovas.
Vēsture
1385. gadā vietā, kur tagad atrodas pilsēta, tika nodibināts tatāru hana Etkara uluss, pēc kā tika nodēvēta Etkaras upe. 1699. gadā pēc cara Pētera I rīkojuma Medvedicas labajā krastā tika ierīkota sloboda, ko nodēvēja pēc Etkaras upītes. 1780. gadā pēc Katrīnas II rīkojuma Etkaras slobodai piešķīra pilsētas statusu, tagadējo nosaukumu un tā kļuva par apriņķa centru. Pēc Tambovas—Saratovas dzelzceļa izbūves (1871—1872) un atzara uz Voļsku izveidošanas (1893) Atkarska kļuva par ievērojamu transporta mezglu un strauji izauga par reģiona labības tirdzniecības centru. Mūsdienās mašīnbūves un pārtikas rūpniecības centrs.
Cilvēki
Atkarskā dzimuši:
Arekipa
Arekipa ir pilsēta Peru dienvidos Andu ielejā 2380 metrus virs jūras līmeņa El Misti vulkāna piekājē. Otrā lielākā Peru pilsēta ar labi saglabājušos koloniālā laika arhitektūru. Divas universitātes.
Cilvēki
Arekipā dzimuši:
Mao Dzeduns
Mao Dzeduns (zh,, izrunā: ; dzimis , miris ) bija Ķīnas Komunistiskās partijas vadītājs, Ķīnas Tautas Republikas izveidotājs.
Mao Dzeduna izveidoto komunistiskās doktrīnas politisko kustību sauc par maoismu.