cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfons Piterāns
Dzīvesgājums
1954. gadā A. Piterāns absolvējis Latvijas Valsts pedagoģiskā institūta Dabas zinātņu fakultāti Rīgā un pēc studijām palika strādāt par laborantu institūtā Botānikas katedrā. 1958. gadā institūtu apvienoja ar Latvijas Valsts Universitāti un A. Piterāns pārgāja strādāt uz tās Bioloģijas fakultātes Botānikas katedru. 1968. gadā viņš kļuva par vecāko pasniedzēju, 1970. gadā ievēlēts par docentu.
Mācību laikā Pedagoģiskajā institūtā botānikas pasniedzēja Emīlija Ozoliņa pamudināja viņu pievērsties Latvijas ķērpju izpētei. Tajā laikā tā bija Latvijā maz zināma un maz pētīta augu grupa, trūka literatūras un pētījumu metodikas.
Visu savu darba mūžu A. Piterāns ir veltījis ķērpju izpētei un aizsardzībai. 1995. gadā viņam piešķirts habilitētā doktora grāds par darbu "Latvijas ķērpju floras raksturojums" un 2001. gadā — valsts emeritētā zinātnieka goda nosaukums. Docents turpina strādāt, nosaka ķērpju paraugus un kārto kolekcijas LU Muzejā.
Interesi par dabu A. Piterāns nodevis arī dēlam entomologam Andrim Piterānam (1959 - 2019) un mazdēlam Uģim Piterānam - entomologam un aktīvam putnu vērotājam.
Pedagoģiskais darbs
Strādājot LU, docents Alfons Piterāns lasīja lekcijas Bioloģijas fakultātes studentiem zemāko augu sistemātikā, augu morfoloģijā, ekoloģijā, speckursus lihenoloģijā un bioindikācijā, hidrobioloģijā, vadīja laboratorijas darbus šajos priekšmetos. Docents Piterāns lasījis arī lekcijas algoloģijā, lihenoloģijā un botānikā LU Medicīnas fakultātes studentiem. Viņš vadījis studentu vasaras prakses Latvijā, arī tālās prakses Vidusāzijā, Kaukāzā Ziemeļosetijā, Vācijas Demokrātiskajā republikā.
Docents Piterāns iesaistīja studentus ķērpju pētniecībā, viņš vadīja kursa darbus, diplomdarbus, bakalaura un maģistra darbus, izaudzinājis Latvijas lihenologu paaudzi (A. Žeiveniece (Pokule), Ž. Trifonova, I. Berga (Bardzeviča), E. Heniņa, D. Leimane, L. Mūrniece, S. Bērziņa u.c.).
Lihenoloģija
Pēc Otrā pasaules kara Latvijas ķērpju izpēte LU Botānikas katedrā atsākās. Alfons Piterāns laika gaitā tur izveidoja ekselences centru lihenoloģijā, sagatavoja jaunos zinātniekus un pedagogus, iesaistīja studentus pētnieciskajā darbā un materiāla ievākšanā. Savu darbu ķērpju izpētē A. Piterāns sāka ar Daugavas ielejas ķērpju floras pētījumiem 1962. gadā. Vēlāk tika organizētas zinātniskas ekspedīcijas uz Slīteres rezervātu, Gaujas nacionālo parku, Moricsalas rezervātu, Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātu un uz citām floristiski interesantām vietām. Ekspedīcijās piedalījās Botānikas katedras docētāji, studenti un citi interesenti. Šo pētījumu rezultāti izmantoti zinātniskajās publikācijās (117). "Latvijas ķērpju konspektā" (2001) apkopotas ziņas par 503 ķērpju sugām, kas sastopamas Latvijā. Docents turpina strādāt un līdz 2020. gadam apzinātas jau aptuveni 700 ķērpju sugas, kas reģistrētas Latvijā.
Alfons Piterāns piedalījies PSRS ķērpju noteicēja sastādīšanā, apstrādājis piecas dzimtas tā 3. sējumam (1975). Šo izdevumu sagatavoja un izdeva Botānikas institūts Ļeņingradā. No 1962. līdz 1980. gadam docents Piterāns bija PSRS referatīvā žurnāla “Botānika” ārštata korespondents lihenoloģijā.
A. Piterāns strādājis pie ķērpju sugu aizsardzības jautājumiem, sastādījis pirmos Latvijas īpaši aizsargājamo ķērpju sugu sarakstus un sarakstījis Latvijas Sarkanās grāmatas sadaļu par ķērpjiem.
A. Piterāns pētījis arī ķērpjus kā bioindikatorus gaisa kvalitātes noteikšanai pilsētās, bioloģiskā apauguma ietekmi uz kultūrvēsturiskajiem pieminekļiem un konsultējis par šo pieminekļu tīrīšanu un saglabāšanu (Brāļu kapi, Brīvības piemineklis). Alfons Piterāns ir Latvijas Botāniķu biedrības biedrs kopš 1956. gada, Latvijas Mikologu biedrības, Starptautiskās lihenologu asociācijas (International Association for Lichenology ) un Britu lihenologu biedrības (The British Lichen Society ) biedrs.
Kopš 1959. gada, kad notika pirmais Baltijas mikologu un lihenologu simpozijs Tartu, A. Piterāns piedalījies simpozijos ar referātiem un to organizēšanā Latvijā. Viņš piedalījies ar referātiem arī zinātniskās konferencēs Tbilisi, Dušanbe, Maskavā, Minskā, Pēterburgā un Baltijas Botāniķu ekspedīcijās — konferencēs.
Alfona Piterāna savāktais ķērpju herbārijs (apm. 20 000 paraugu) glabājas LU Muzeja herbārijā (starptautiskais kods RIG).
Darbi
Rakstījis arī Latvijas PSR Mazajai enciklopēdijai, Latvijas Padomju enciklopēdijai, Ģimenes Enciklopēdijai, enciklopēdijai Latvijas Daba. A. Piterāna populārzinātniskie raksti publicēti periodiskajos izdevumos, piemēram “Zinātne un Tehnika”, arī “Dabas un vēstures kalendārs”.
Ģeoloģiskā laika skala
Radiometriskie dati liecina, ka Zemes vecums ir aptuveni 4,54 miljardi gadu. Aptuveni pirms 4 miljardiem gadu beidzās hadeja eona un sākās arhajs. Pirms 2,5 miljardiem gadu sākās proterozojs, bet pēc tam (pirms aptuveni 542 miljoniem gadu) sākās fanerozojs, kas turpinās joprojām.
Ģeoloģiskais laikmets
Ģeoloģiskais laikmets ir ģeohronoloģiskās skalas intervāls, ģeoloģiskās epohas apakšintervāls, kas var tikt sadalīts arī mazākās vienībās — hronās (en). Stratigrāfijā ģeoloģiskais laikmets atbilst ģeoloģiskajam stāvam, t.i. ģeoloģiskais laikmets — laika intervāls paleontoloģiskajā un ģeoloģiskajā Zemes vēsturē, kura laikā ir izveidojies vai nogulsnējies iežu slānis, kas veido attiecīgo ģeoloģisko stāvu. Ģeoloģiskie laikmeti parasti ilgst vairākus miljonus gadu.
Zemes urbšana
Zemes urbšana ir cauruma izveidošana zemē, izmantojot zemes urbi un zemes urbšanas aprīkojumu.
Veidi
Pēc urbšanas virziena izšķir vertikālo, horizontālo, slīpo zemes urbšanu.
Augļmušas
Augļmušas, augļmušiņas, augļmušu dzimta (Drosophilidae) ir mušveidīgo divspārņu dzimta, kas pieder pie krastmalmušu virsdzimtas (Ephydroidea). Dzimtā ir vairāk kā 3000 sugu, kuras sastopamas visā pasaulē. Latvijā novērotas 33 sugas.
Bioloģija
Augļmušu auglība atkarīga no ārējās vides apstākļiem — no gaisa temperatūras, mitruma, gaismas daudzuma, barības un olu dēšanai piemērotu vietu pieejamības. Ārējās vides iedarbība izraisa organisma atbildes reakciju, piemēram, no barības kvalitātes (no olbaltumvielu un ogļhidrātu daudzuma) ir atkarīga olšūnu oocītu nobriešana. Gan mātītes, gan tēviņi dzimumgatavību sasniedz otrajā diennaktī pēc izšķilšanās, bet maksimālā dzimumgatavība un auglība iestājas 4—6 dienas vecām mušām.
Augļmušas un cilvēks
Ja mājoklī savairojušās augļmušas, vispirms ir jāatbrīvoja no visiem augļiem un atvērtām sulas kārbām, tad mušas pašas aizlidos. Otra metode – burkā var ielet kaut ko rūgstošu, un, kad mušas tajā salīdušas, uzliek vāku un iznes burku laukā. Var arī iegādāties speciālas mušu lamatas, kurās ieliek ēsmu. Mušas pa apakšu ielīdīs, bet centīsies izkļūt ārā pa augšu, jo tām piemīt tieksme lidot uz augšu.
Sistemātika
Augļmušu dzimta (Drosophilidae)
Razgals
Razgals var būt:
Ādolfs Sīmanis
No 1921. līdz 1923. gadam spēlēja JKS jauniešu komandā, pēc tam līdz 1927. gadam — RFK. No 1928. līdz 1940. gadam spēlēja Rīgas "Vanderers" klubā. 1936, 1938. gadā "Vanderers" sastāvā ieguva Latvijas kausu. No 1932. līdz 1940. gadam 10 spēles aizvadīja Latvijas izlases sastāvā. Saņēmis LFS lielo nozīmi.
1944. gadā trenēja RFK. Pēc Otrā pasaules kara pārcēlies uz dzīvi ASV, kur 1979. gadā Ilinoisā miris.
Ovjedo
Ovjedo ir dibināta 757. gadā. Romiešu laikos tā bija pazīstama ar latīnisko nosaukumu Ovetum. 810. gadā tā kļuva par Astūrijas karalistes galvaspilsētu. Ovjedo kļuva par vienu no spāņu pilsētām, kuru viduslaikos neiekaroja mauri. 1608. gadā tika dibināta Ovjedo Universitāte. Ovjedo un Astūrijas karalistes pieminekļi 1985. gadā tika iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 1998. gadā objektā iekļauto pieminekļu skaits tika palielināts.
Nosaukums
Kopš 2019. gada marta Ovjedo ir divi oficiālie nosaukumi — viens ir spāņu valodā Oviedo, bet otrs ir astūriešu valodā Uviéu. Viduslaiku hronikās kā Astūrijas karalistes pilsēta Ovjedo bija zināma arī ar nosaukumiem Ovetao un Oveto. Pilsēta ir bijusi zināma ar latīnisko nosaukumu Ovetum. Pilsētas nosaukuma etimoloģija nav skaidra. Spāņu valodnieks Ramons Menendess Pidals nosaukuma izcelsmi saista ar ķeltiem. Nosaukuma izcelsme tiek saistīta arī ar basku valodu. Vēl tiek piedāvāta versija, ka pilsētas nosaukums ir cēlies no latīņu vārda Ovis (tulkojumā ‘aita’), kas it kā norāda uz piemērotām ganībām.
Pasaulē ir vēl vairākās apdzīvotas vietas, kuru nosaukums ir Ovjedo, piemēram, Floridā, Dominikānā, Paragvajā un Meksikā.
Džofrijs Lupuls
Džofrijs Lupuls (dzimis 1983. gada 23. septembrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, malējais uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 701 spēli Nacionālajā hokeja līgā, gūstot 420 rezultativitātes punktus.
Spēlētāja karjera
Pēc vairākām Rietumu hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Lupuls sāka 2003.—04. gada sezonā, ko gandrīz pilnībā aizvadīja Anahaimas "Mighty Ducks" sastāvā. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Lupuls spēlēja Amerikas hokeja līgas klubā Sinsinati "Mighty Ducks", taču pēc tam vēl gadu aizvadīja Anahaimā, 2006. gada vasarā tiekot aizmainīts uz Edmontonas "Oilers" vienību.
Pēc vienas "Oilers" sastāvā aizvadītas sezonas komanda uzbrucēju aizmainīja uz Filadelfijas "Flyers" vienību, viņš rezultativitātei atkal pieaugot. Pēc pirmās "Flyers" aizvadītās sezonas Lupuls līgumu ar klubu pagarināja uz četriem gadiem. Tiesa, 2009. gada vasarā hokejists tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks" vienību.
Traumu dēļ 2009.—10. gada sezonā Lupuls aizvadīja vien 23 spēles, nākamās sezonas ievadā uzbrucējam izlaižot vēl 28 spēles. 2010.—11. gada sezonas vidū Lupuls tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs". Tās sastāvā viņš 2011.—12. gada sezonu noslēdza ar 67 punktiem 66 spēlēs, tādējādi būdams komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs aiz Fila Kesela. Savainojumu dēļ Lupuls izlaida virkni spēļu no 2013. līdz 2016. gadam. Lai gan Lupulam vēl bija spēkā esošs līgums ar "Maple Leafs", komanda izvēlējās uzbrucēju paturēt savainoto spēlētāju sarakstā. Savu pēdējo spēli profesionāļa karjera Lupuls aizvadīja 2015.—16. gada sezonā.
Vahbi Hazri
Sasniegumi
Bastia
Individuālie sasniegumi
Bauskas luterāņu baznīca
Bauskas Svētā Gara Evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu baznīca, kas atrodas Plūdoņa ielā 13a Bauskā. Bauskas luterāņu baznīca ir 16. gadismta beigu/17. gadsimta pirmās puses valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Valsts aizsardzībā atrodas arī baznīcas interjers - altāris, kancele, soli, ērģeles, kā arī 8 senas kapuplāksnes.
Vēsture
Baznīca ir senākā Bauskas vecpilsētas celtne, kas celta no 1591. līdz 1594. gadam. Bauskas pilsētai sākot veidoties tās atrašanās vietā, uz jauno Svētā Gara baznīcu no vecās Vairogmiesta Svētās Ģertrūdes baznīcas tika pārvietoti ne tikai kulta objekti un, iespējams, altāris, bet arī vietējo muižnieku apbedījumi. Sākumā ēka bijusi bez torņa, kas ēkas rietumu galā uzcelts 1614. gadā, bet 1623. gadā tam uzbūvēta divposmu torņa smaile ar kupolu un smaili, kas līdz mūsdienām nav saglabājusies.
Vienā no solu galiem saglabājies senākais Bauskas ģerboņa — zelta lauvas uz sarkana vairoga — kokgrebums (1640). Kanceli (1762) un ērģeļu prospektu (1766) dāvinājis Krievijas Impērijas senators Nikolajs Frīdrihs Johans fon Korfs. Soli saglabājušies no 17. gs. vidus — 18. gs. sākuma. 1799. gadā torņa smailē iespēra zibens, tornim uzlika "pagaidu" lēzenu jumta segumu, kāds tas saglabājies līdz mūsdienām. 1815. gada 1. maijā tornī atkal iespēra zibens, sabojājot arī mūra daļas. Līdz 1826. gadam bez mācītāja draudzē kalpoja arī diakons.
No 1921. gada līdz 1945. gadam par mācītāju kalpo nākamais Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskaps Gustavs Turss
Pēc 2000. gada baznīcā veikti jumta un torņa remonti, atjaunotas ērģeles. 2007. gada oktobrī remonta laikā noņemot torņa gaili un lodi, lodē atklāja aizlodētu kapsulu, kurā atradās 1623., 1766. un 1813. gadā rakstīti dokumenti, kā arī no 1575. līdz 1810. gadam kaltas sešpadsmit dažādas monētas. Dokumenti un monētas apskatāmas Bauskas novadpētniecības un mākslas muzejā.
Baznīcas iekārtojums
Pie dienvidu sienas uzstādīta 1677. gadā mirušā Bauskas tirgotāja, pilsētas vecākā un tiesas fogta Joahima Henninga (1626 — 1677) epitāfija kurā attēlots Kristus, kas samin pūķi. To gleznojis no Hamburgas nākušais mākslinieks Dītrihs fon Ceics, kas palika uz dzīvi pilsētā 1682. gadā kļūstot par vienu no pilsētas vecākajiem, 1702. gadā par tiesas fogtu bet 1704. par birģermeistaru. Pie ziemeļu sienas novietota 1757. gadā darinātā Bauskas birģermeistara Klāsa Johanna Reimersa epitāfija.
Esošais altāris sākotnēji darināts 1699. gadā, pašreizējo izskatu ieguvis pēc Jelgava s vācbaltu gleznotāja Jūliusa Dēringa 1860 — 1861. gados veiktās pārbūves un altārgleznas "Golgāta" uzstādīšanas. Dērings vienkāršoja un lielā mērā iznīcināja veco iekštelpu dizainu, no altāra noņemot visas skulptūras un pārkāsojot to baltu. 1873. gadā soli, altāra barjera un ķestera pults tika nokrāsoti brūni. 1886. gadā aizbēra kapenes baznīcas pagrabā, bet deviņas 16. un 17. gs. kapu plāksnes izņemtas no grīdas un novietotas gar sienām.
Baznīcas ērģeles ir lielākās Zemgalē, no 1890. līdz 1901. gadam tās būvējis pirmais latviešu profesionālais ērģeļmeistars Mārtiņš Krēsliņš.
20. gs. sākumā Bauskas Sv. Gara baznīcā bija lielākais gleznoto epitāfiju skaits Latvijā — 7. 1904. gadā tās noņēma un laika gaitā gāja bojā. Daži to fragmenti glabājas Latvijas Vēstures muzejā un Rundāles pilī.
1983. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga
'''1983. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga''' - Latvijas PSR 40. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta 1. līgas turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Ēro Hāpalainens
Dzimis Kuopio strādnieku ģimenē. Viņš 1900. gadā iesaistījās strādnieku kustībā. 1901. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. Strādāja par sociālistu žurnāla redaktoru. Hāpalainens piedalījās Sveaborgas sacelšanā 1906. gadā.
1907. gadā viņš ievēlēts par arodbiedrības "Somijas tirdzniecības savienības" priekšsēdētāju. No 1911. līdz 1913. gadam Hāpalainens bija Somijas kokzāgētavu strādnieku savienības priekšsēdētājs. Par streiku un demonstrāciju rīkošanu vairākkārt arestēts un turēts apcietinājumā.
Somijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā Hāpalainens bija Somijas tautas pilnvaroto padomes iekšlietu un kara nodaļas pilnvarotais. Lai gan viņam nebija militāro iemaņu, 30. janvārī viņš tika iecelts par Sarkano gvardu komandieri. Tamperes aizstāvēšanas laikā Hāpalainens alkoholisma dēl tika atcelts no Sarkanās gvardes virspavēlnieka amata. Viņa vietā 20. martā iecelta trijotne: Eino Rahja, Ādolfs Taimi un Everts Eloranta. Aprīlī Hāpalainens piedalījās Viborgas aizstāvēšanā. Maijā, kad karš bija zaudēts, ar laivu aizbēga uz Padomju Krieviju.
Krievijā Ēro Hāpalainens darbojās kā lektors, rakstīja rakstus un grāmatas, tulkoja politisko literatūru.
Staļina tīrīšanu laikā 1937. gada 27. oktobrī arestēts Petrozavodskā, apsūdzot viņu kontrrevolucionārās nacionālistiskās darbībās. Nošauts 1938. gada 24. maijā Maskavā (pēc citiem datiem 1937. gada 27. novembrī Petrozavodskā). Pilnībā reabilitēts 1956. gada 7. maijā.
Staburaga iela (Jūrmala)
Staburaga iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Staburaga iela sākas krustojumā ar Pļaviņu ielu un beidzas krustojumā ar Talsu šoseju. Kopējais ielas garums ir 600 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Staburaga ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Ielu savienojumi
Staburaga iela ir savienota ar šādām ielām:
Žans Pols Belmondo
Žans Pols Belmondo (fr; dzimis, miris ) bija franču aktieris. Dzimis skulptora un gleznotājas ģimenē. Viens no franču jaunā viļņa ievērojamākajiem aktieriem. Viņa pazīstamākās lomas ir filmās "Līdz pēdējam elpas vilcienam" (1960), "Divas sievietes" (La ciociara, 1960), "Sieviete paliek sieviete" (1961), Les Amours célèbres (1961), Léon Morin, prêtre (1961), That Man from Rio (1964), "Trakais Pjero" (Pierrot le Fou, 1965). Par lomu filmā Itinéraire d'un enfant gâté (1988) Belmondo ir saņēmis Cēzara balvu. 2011. gadā saņēmis Kannu kinofestivāla goda balvu par mūža ieguldījumu. 2016. gadā Venēcijas kinofestivālā saņēmis goda balvu Zelta lauva.
Biogrāfija
Dzimis Parīzes priekšpilsētā Neijī pie Sēnas, franču skulptora Pola Belmondo un gleznotājas Sāras Raino-Ričardas ģimenē. Bērnībā interesējās par sportu, 1949. gadā uzsāka boksera karjeru, bet vēlāk pievērsās aktiermākslai. 1952. gadā tika uzņemts Parīzes Teātra mākslas konservatorijā, kur mācījās trīs gadus. 1953. gadā uzsāka teātra aktiera karjeru, bet filmējās no 1956. gada. Kļuva slavens pēc piedalīšanās Žana Lika Godāra filmā "Līdz pēdējam elpas vilcienam" (1960), bija viens no pazīstamākajiem franču jaunā viļņa aktieriem. Vēlāk tēloja lomas arī dažādu citu žanru filmās. Savas karjeras laikā piedalījies vairāk nekā 90 filmās. Darbojies arī kā kinoproducents.
Bija precējies divas reizes, kā arī bijis četrās partnerattiecībās. Belmondo kopumā bija četri bērni, tai skaitā, pazīstamais autosacīkšu braucējs Pols Belmondo.
Miris 2021. gada 6. septembrī savās mājās Parīzē, 88 gadu vecumā.
Faildsa šaurums
Faildsa šaurums (en, es) ir ap 2,2 km garš un 350–900 m plats jūras šaurums Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Atdala Karaļa Džordža salas Faildsa pussalu ziemeļos no Nelsona salas Stensberija pussalas dienvidos un savieno Maksvela līci austrumos ar Dreika šauruma akvatoriju rietumos. Šaurumā atrodas vairākas nelielas saliņas un tas bīstams kuģošanai.
Ķempji
Ķempji ir ciems Līgatnes pagastā, Cēsu novadā. Atrodas 6 km no pagasta centra Augšlīgatnes, 20 km no novada centra Cēsīm un 70 km no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Ķempju luterāņu baznīca, Zanderu alas).
Rainulfs Drengo
Rainulfs Drengo (franču: Rainulf Drengot; miris 1045. gada jūnijā) bija Drengo ģimenes pārstāvis, Normandijā dzimis normāņu algotnis un karavadonis, kas viens no pirmajiem iesaistījās normāņu iekarojumos Itālijā, 1030. gadā kļūstot par pirmo Aversas grāfu.
Rainulfs bija iesaistīts slepkavībā, par ko tika padzīts no Normandijas. Kopā ar saviem brāļiem un vēl 250 kareivjiem Rainulfs devās uz Itāliju, kur 1017. gadā ieradās nestabilajos Itālijas dienvidos, kur par varu cīnījās langobardu valdnieki un bizantieši. Normāņi iesaistījās langobardu dumpī, taču 1018. gadā tika smagi sakauti kaujā pie Kannām, kurā krita divi Rainulfa brāļi. Izdzīvojušie normāņi kļuva par algotņiem vietējiem valdniekiem un pakāpeniski sāka kontrolēt zemes Kampānijā.
Pēc tam kad Rainulfa vadītie normāņi palīdzēja Neapoles hercogam Serdžio IV atgūt varu, Rainulfs apprecēja Serdžio māsu un 1030. gadā saņēma Aversas grāfa titulu. 1034. gadā viņa sieva nomira, un Rainulfs apprecēja Amalfi grāfa meitu. Pēc veiksmīgas kaujas pret bizantiešiem 1038. gadā Rainulfs pasludināja savu neatkarību no Neapoles hercoga. Rainulfs iekaroja teritorijas Kapujā un kļuva par vienu no stiprākajiem valdniekiem Itālijas dienvidos. Viņš mira 1045. gadā, par mantinieku atstājot brāļa dēlu Askletīnu.
Reinholds Girgensons (ārsts)
Reinholds Johaness Girgensons (de, 1882–1956) bija vācbaltiešu ārsts, bērnu ķirurgs. Rīgas bērnu slimnīcas ķirurģisko nodaļu virsārsts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada 24. jūnijā Siguldā luterāņu mācītāja Reinholda Girgensona un viņa sievas Annas, dzimušas fon Radeckas, ģimenē. Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1903–1905), pēc tam Minhenē (1907–1908), kur 1908. gadā aizstāvēja Dr. med. disertāciju Zur Kasuistik der Haematomyelie des untersten Rückenmarkabschnittes. 1910. gadā nokārtoja eksāmenu un ieguva tiesības ārsta darbam Krievijas Impērijā un līdz 1914. gadam strādāja par ārsta asistentu evaņģēliski luteriskajā Rīgas diakonīsu iestādē.
1915. gadā sāka strādāt par Džeimsa Armitsteda Bērnu slimnīcas ķirurģisko nodaļu virsārstu. Viņa pēctecis Aleksandrs Bieziņš Dr. Girgensonu raksturoja kā stingru, precīzu, pedantisku un sistēmisku vadītāju, kurš bijis praktiski orientēts un neesot centies rakstīt publikācijas, tomēr jāpiemin raksti par barības vada plastiku pēc ķīmiskiem apdegumiem, primāri hronisko apendicītu un kriptogēno peritonītu bērniem.
No 1917. līdz 1919. gadam R. Girgensons pildīja Bērnu slimnīcas medicīnas direktora pienākumus, viņa vadības laikā slimnīcā ieviesa anatoma, bakteriologa, serologa amatus, izveidoja ausu, kakla un deguna slimību nodaļu ar 20 gultasvietām un atsevišķu operāciju zāli, ortopēdijas nodaļu ar darbnīcu, pārbūvēja un paplašināja ķirurģijas nodaļu. No 1935. gada R. Girgensons blakusdarbā strādāja arī Jēkaba Nīmaņa privātklīnikā Daugavgrīvas ielā 6. Vācbaltiešu izceļošanas laikā Dr. R. Girgensons 1939. gada novembrī pārtrauca darbu Bērnu slimnīcā un pārcēlās uz Vācijas okupēto Poliju, kur 1940. gadā sāka strādāt par ķirurģiskās nodaļas vadītāju Lodzā. No 1941. līdz 1951. gadam R. Girgensons strādāja par ārstu Vitenbergas pilsētā. 1951. gadā viņš dabūja ķirurga vietu Tīringenes pilsētā Mīlhauzenē (Mühlhausen).
Miris 1956. gada 22. aprīlī Mīlhauzenē, tālaika VDR.
Brenci
Brenci, padomju laikā arī Maliena, ir ciems Alūksnes novada Malienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa P41 Dambītes krastā 11 km no novada centra Alūksnes un 210 km no Rīgas. Brencos atrodas pagasta pārvalde, Malienas tautas nams, Malienas pamatskola, bibliotēka, bērnudārzs, veikals. Apbūvē dominē vienģimeņu un divģimeņu mājas ar saimniecības ēkām, kā arī divas daudzdzīvokļu mājas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Vladimirs Ohotņiks
Vladimirs Ohotņiks (fr, ru; dzimis Kijivā) ir Ukrainā dzimis Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2011).
Biogrāfija
1975. gadā beidzis Dņepropetrovskas Valsts universitātes tehniskās fizikas fakultāti.
1979. gadā uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. Kopš 1980. gadu vidus regulāri piedalījies starptautiskos šaha turnīros, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Egerā (1984, 1991), Satumarē (1987), Francijas šaha festivālā Cappelle-la-Grande Open (1988), Tapolcā (1991), Aikā (1992), Parīzē (1993), Vespremā (1997), Nansī (2004), Fillahā (2010), Olborgā (2014, 2016).
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Maijas Čiburdanidzes sekundants 1981. gada mačā par pasaules čempiones titulu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Kwangmyŏngsŏng-3
Kwangmyŏngsŏng-3 (ko, Handža: 光明星3號) bija Ziemeļkorejas Zemes novērošanas pavadonis, kas tika zaudēts nesējraķetes avārijā 2012. gadā. Tas bija trešais Ziemeļkorejas mēģinājums palaist Zemes orbītā savu pavadoni. Starts bija plānots, lai atzīmētu valsts dibinātāja Kima Irsena simto gadadienu.
Korejas Centrālā ziņu aģentūra paziņoja, ka drīzumā Korejas Kosmosa tehnoloģiju komiteja plāno palaist pavadoni Kwangmyŏngsŏng-3. Tika pavēstīts arī, ka šoreiz lidojuma trajektorija būs virzienā uz dienvidiem un neies pāri kaimiņvalstīm. Uz pavadoņa palaišanas novērošanu tika uzaicināti rietumvalstu žurnālisti.
Iespējamo ballistiskās raķetes palaišanu, kas pārkāptu 2006. un 2009. gadā ANO Drošības padomes pieņemtās rezolūcijas 1718 un 1874, nosodīja ANO ģenerālsekretārs Pans Kimuns, kā arī daudzu valstu amatpersonas. Japāna, Dienvidkoreja, Taivāna un Krievija paziņoja, ka tās ir gatavas notriekt raķeti, ja tā novirzītos no kursa un lidotu šo valstu virzienā.
Alts (balss)
Alts (it, fr, la — 'augsts') ir zema sieviešu vai bērna balss, kas ir zemāka par mecosoprānu, bet augstāka par kontraltu un tiek klasificēta kā otrā balss četru balsu pamatsistēmā (soprāns, alts, tenors, bass). Alta balss diapazona robežas ir no La mazās oktāvas līdz La otrajai oktāvai. Pēc sava apjoma alta balss ir līdzīga mecosoprānam, tāpēc bieži vien repertuāra izvēlē alti un mecosoprāni brīvi izvēlas starp abu balsu partitūrām.
Kazričs
Kazričs var būt:
Pamežs
Pamežs jeb krūmu stāvs ir no krūmiem vai, retāk, nomāktiem kokiem sastāvošs meža apakšējais stāvs zem koku vainaga. Reizēm izcirtumā augošā pārāk biezā pamežā nespēj izveidoties pilnvērtīga kokaudze un tikai no pameža sastāvošais izcirtums paliek par krūmāju.
Pamežu veido kokaugi un krūmi, kuri nekad nesasniegs vairāk par 50% no kokaudzes vidējā augstuma. Tie koki, kuri attiecīgajā momentā ir zemāki, bet turpina augšanu un pārsniegs šo līniju, nepieder pie pameža un tiek saukti par paaugu. Sīkkrūmi, kā virši, arī nepieder pie pameža un kopā ar lakstaugiem veido zemsedzes augšējo stāvu.
Pamežu Latvijas apstākļos visbiežāk veido paegļi, lazdas, pīlādži un krūkļi, arī dažādu sugu kārkli, ievas, plūškoki, irbenes, segliņi, upenes, jāņogas, zalktenes, vērenes, no kokiem — liepas, gobas, vīksnas.
Ekoloģiskā loma
Mežos ar pamežu ir augstāks augsnes un gaisa mitrums. Pamežs, noēnodams zemi, pazemina tās temperatūru un attiecīgi iztvaikošanu. Pamežs sargā augsni no nokrišņu erozijas; īpaši tas svarīgi upju krastos, kur pamežs bieži izpilda arī meža lomu.
Pamežs ietekmē meža sastāvu, tā atjaunošanos un augšanu, degšanas iespēju un sanitāro stāvokli, eroziju un ūdens režīmu, augsnes ķīmisko un fizikālo stāvokli, zemsegas sastāvu. Pamežam ir liela nozīme meža atjaunošanās procesā pēc tā izciršanas vai citādas bojāejas, pamežs veido barības resursus dzīvniekiem un putniem.
Krūmāji
Krūmāji parasti veidojas upju ielejās vai aizaugot pļavām un purviem. Pamežs tajos ieņem arī meža stāvu vietu.
Moslavačkas kalni
Moslavačkas kalni (hr) ir neliela, zema kalnu grēda Horvātijas Slavonijas daļā. Kalnus klāj platlapju meži, nogāzēs augļu un vīna dārzi. Kopš 2007. gada kalnu teritorijā iekārtots reģionālais parks. 1994, gadā kalnu bentonīta karjerā tika atklātas aizvēsturisku ziloņu atliekas.
Ludzas ģerbonis
Ludzas pilsētas ģerbonis ir viens no Ludzas pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sudraba fona attēlots sarkans robots ķieģeļu mūris, kas simbolizē Ludzas pili. Virs mūra sakrustota melna atslēga un balts zobens ar zelta rokturi. Atslēga simbolizē pierobežu, bet zobens atgādina par senajām cīņām, kas notikušas pilsētā un tās apkārtnē.
Izabella Ipēra
Izabella Ipēra (fr; dzimusi ) ir franču aktrise.
Ipēra debitēja kino 1971. gadā un kopš tā laika ir piedalījusies vairāk nekā 100 filmās. Par galveno lomu filmā "Mežģīņu darinātāja" (La dentellière, 1977) Ipēra saņēma BAFTA kino balvu kā daudzsološākā jaunpienācēja galvenā lomā. Ipēra divreiz ir saņēmusi Kannu kinofestivāla labākās aktrises balvu par filmām "Violeta Nozjēra" (Violette Nozière, 1978) un "Klavierskolotāja" (2001). Par lomu filmā "Klavierskolotāja" saņēma arī Eiropas Kino balvu kā labākā aktrise. Ipēra ir visvairāk Cēzara balvai nominētā aktrise (kopumā nominēta 16 reizes), bet ieguvusi Cēzara balvu divas reizes — par galvenajām lomām filmās "Ceremonija" (1995) un Elle (2016). Par lomu filmā Elle Ipēra ieguva arī Zelta globusa balvu, kā arī nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise galvenajā lomā.
Ipēra attēlojusi lomas tādās filmās kā Aloïse (1975), "Mežģīņu darinātāja" (La dentellière, 1977), "Lulū" (Loulou, 1980), Coup de torchon (1981), "Sieviešu lieta" (Une affaire de femmes, 1988), La séparation (1994), L'école de la chair (1998), Saint-Cyr (2000), 8 femmes (2002), Gabrielle (2005), "Mīlestība" (2012), Valley of Love (2015), "Gaišā nākotne" (L'avenir, 2016), Elle (2016) un "Dīlere" (2020).
1984. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga
'''1984. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga''' - Latvijas PSR 41. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.
Turnīra gaita
Ceturtais 1. līgas turnīrs notika no 2. līdz 20. februārim 1984. gadā Rīgā. Turnīrā piedalījās 4 dalībnieki no iepriekšējā gada Latvijas PSR šaha čempionāta fināla (augstākās līgas), 9 dalībnieki no čempionāta atlases turnīra un 1 dalībnieks no Latvijas PSR skolēnu čempionāta. Latvijas PSR čempionāta finālā iekļuva 1.-6. vietas ieguvēji. Turnīrā pirmo un otro vietu dalīja pieredzējušais meistars Valērijs Žuravļovs un Oļegs Krivonosovs, kuriem izdevās turnīra distanci veikt bez zaudējumiem. Trešo un ceturto vietu dalīja Vidvuds Ozoliņš un meistars Juzefs Petkēvičs, bet pēdējās ceļazīmes uz finālu ieguva Igors Ļucko un Igors Sakovičs.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta 1. līgas turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! Punkti !! Vieta
3. Baltijas Šaha savienības kongress
3. Baltijas Šaha savienības kongress notika no 1904. gada 29. (11. apr.) marta līdz 4. (17.) aprīlim Rēvelē.
Atklāšana
1904. gada 29. martā pulksten 12 uz kongresa atklāšanu viesnīcas "Zelta Lauvas" telpās pulcējās turnīra dalībnieki, tiesneši, reģionālo organizāciju delegāti un viesi. Tos sveica vietējās šaha savienības sekretārs Dr.Labbe Vispirms dalībnieku sanāksmē ievēlēja tiesnešu kolēģiju un izdarīja galvenā un blakusturnīra dalībnieku izloze. Pēc tam sākās Baltijas Šaha savienībā ietilpstošo organizāciju delegātu konference ar Rīgas, Rēveles, Tērbatas  un Jelgavas šaha organizāciju pārstāvju piedalīšanos. Vispirms par savienības sekretāru apstiprināja E. Henni, kas jau pildīja šo amatu, aizstājot saslimušo F. Amelungu. Kā otrais tika izskatīts P. Kerkoviusa ierosinājums noteikt nebaltiešu uzaicināšanas kārtību dalībai Baltijas Šaha savienības turnīros. Apspriešanas rezultātā tika pieņemts Dr. Labbes priekšlikums, ka tikai gadījumā, ja galvenā vai blakusturnīrā pieteikušies mazāk par 10 baltieši vai Baltijas provincēs dzīvojošie nebaltieši var tikt aicināti ārpus Baltijas provincēm dzīvojoši nebaltieši. Trešā dienas kārtības jautājumā lēmums netika pieņemts, jo nākamajam kongresam vajadzēja notikt Liepājā, kuras pārstāvis Rēvelē nebija ieradies.
Noslēgums
Galvenā turnīra finišu B. Gregori un V. Ostrogskis sasniedza ar vienādu punktu summu. Uzvarētāja noskaidrošanai izspēlēja papildus partiju, bet tā beidzās neizšķirti. Līdz ar to pirmā (150 rbļ.) un otrā godalga (100 rbļ.) tika sadalīta starp abiem uzvarētājiem. Trešo (70 rbļ.) un ceturto (50 rbļ.) godalgu savā starpā dalīja K. Bētiņš un T. Germans. Godalgas saņēma arī blakusturnīra labākie spēlētāji: I godaldu (50 rbļ.) - Fukners, II godalgu (30 rbļ.) -- Homjakovs, III godalgu (15 rbļ.) -- Ots, ceturto (15 rbļ.) sadalīja -- Valks, Seps, Johansons un Oldekops.
Godalga par skaistāko partiju
Godalgu par skaistāko partiju saņēma Teodors Germans par uzvaru partijā pret V. Zonu.
26.De3-h6! Td7xd3 27.Zg3xh5! g6xh5 28.Tf2-f6 De6-c4 29.Tf1-f5! Td3-g3 30.Zh2-g4! Zc6-e7 31.Tf5xh5 Dc4xe4 (skat. diagrammu) 32.Tf6-g6!! De4xg6 33.Zg4-f6+! Kg8-h8 34.Dh6xh7+ Dg6xh7 35.Th5xh7#
Godalgu par skaistāko partiju blakusturnīra saņēma Johansons par uzvaru pret Tihmeņevu.
Jiri Jervets
Jiri Jervets (līdz 1936. gadam Georgijs Kuzņecovs; dzimis, miris ) bija igauņu teātra un kino aktieris, PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1975).
Biogrāfija
Viņa māte bija krieviete, tēvs — no Lotringas, iespējams, francūzis vai vācietis. Uzauga igauņu audžuģimenē un slikti prata krievu valodu. Filmās viņa balsi parasti ierunāja krievvalodīgie aktieri. 1930. gados mācījās Tallinas Gustava Ādolfa ģimnāzijā un Tallinas vakara skolā. Nodarbojās ar sporta vingrošanu Tallinas skolotāju seminārā (tagad Tallinas Universitāte). Bijis Tallinas čempions vingrošanā. 1941. gadā tika uzņemts Tallinas strādnieku teātra deju grupā.
No 1941. līdz 1942. gadam Sarkanās armijas Igaunijas PSR septītās strēlnieku divīzijas rezerves pulka kareivis. Trīs mēnešus dienēja darba bataljonā Saratovas apgabalā. 1942. gadā pārcelts uz igauņu māksliniecisko ansambļu deju grupu, kas atradās evakuācijā Jaroslavļā.
No 1952. līdz 1965. gadam un no 1970. līdz 1992. gadam — Igaunijas Drāmas teātra aktieris Tallinā (no 1952. līdz 1989. gadam — Igaunijas V. Kingisepa vārdā nosauktais Valsts Drāmas teātris). No 1965. līdz 1967. gadam — Igaunijas Jaunatnes teātra aktieris. 1970. gados darbojās kā aktieris uz līguma pamata kinostudijās "Tallinfilm", "Ļenfilm" un "Mosfilm". No 1982. līdz 1987. gadam — Igaunijas Teātra savienības valdes priekšsēdētājs. Tēlojis Tartu teātra "Vanemuine" izrādēs. Uzstājies estrādē, radio, televīzijā.
Jerveta daiļrade bija piesātināta ar fantāziju, humoru, traģiku. Kļuva pazīstams ar profesora O'Reilija lomu Savas Kuliša filmā "Klusā sezona" (1968), taču slavu viņam atnesa spīdošā iemiesošanās karaļa Līra tēlā Grigorija Kozinceva filmā "Karalis Līrs" (1971). Viņa labāko lomu skaitā ir kibernētiķis Snauts Andreja Tarkovska zinātniskās fantastikas filmā "Solāris" (1972), kas uzņemta pēc Staņislava Lema romāna.
PSRS Augstākās padomes 11. sasaukuma (1984—1989) deputāts.
Bija precējies divas reizes. Pirmajā laulībā 1958. gadā piedzima dēls, Jiri Jervets jaunākais, kas arī ir kļuvis par aktieri. No otrās laulības — meita Jana.
Miris Tallinā 1995. gada 5. jūlijā. Apglabāts Tallinas Meža kapos.
Lomas kinofilmās un televīzijā
Jiri Jervets tēlojis lomas vairāk kā 50 kinofilmās, TV filmās un seriālos. Pazīstamākās no tām:
Goda nosaukumi un apbalvojumi
Saņēmis arī dažādas medaļas un citus apbalvojumus.
Šarlotes iela (Jūrmala)
Šarlotes iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Šarlotes iela sākas pie Promenādes ielas un beidzas krustojumā ar Tērauda ielu. Kopējais ielas garums ir 150 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Šarlotes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Ķepova
Ķepova ir ciems Ķepovas pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas, Lukšovas krastos. Kaut arī pagasts, kurā atrodas ciems, nosaukts ciema vārdā, pagasta centrs ir netālie Neikšān i.
Kopš 20.gadsimta 20.gadiem līdz 2000.gadam ciemā darbojusies skola, tajā mācījušies Konstantīns Raudive , Konstantīns Aizpurs.
Dedzināšana
"Dedzināšana" (ko; Beoning) ir 2018. gada Dienvidkorejas psiholoģiska trillera filma, kuras režisors ir Čandons Lī. Filmā galvenās lomas atveido Jū Ains, Stīvens Juns un Jona Jonso. Filma ir balstīta uz Haruki Murakami īsā stāsta Barn Burning, ar elementiem, kurus iedvesmojis Viljama Folknera stāsts ar tādu pašu nosaukumu.
Pēdējais no mums
"Pēdējais no mums" (en) ir ASV postapokaliptisks seriāls, kuru izveidoja Kreigs Mezins un Nīls Drakmans televīzijas kanāla HBO vajadzībām. Seriāla sižets veidots pēc Naughty Dog izstrādātās datorspēles The Last of Us.
Dedzināšana
Filma ir par jaunu puisi, Jonsu (Jū Ains) kurš nejauši satiek savu bērnības kaimiņieni Haemi (Jona Jonso), kura lūdz viņam pieskatīt viņas kaķi, kamēr pati dodas ceļojumā uz Āfriku. Atgriežoties, viņa iepazīstina Jonsu ar Benu (Stīvens Juns), noslēpumainu puisi, ko viņa satika ceļojot un Jonsu sāk ticēt, ka Haemi ir briesmās.
Pēdējais no mums
Seriāls ir par kontrabandistu Džoelu, kuram kopā ar meiteni Eliju jādodas ceļojumā pa Ameriku, kuru izpostījusi zombiju vīrusa pandēmija. Galvenās lomas atveido Pedro Paskāls (Džoels) un Bella Remzija (Elija), otrā plāna lomas atveido Gabriels Luna (Tomijs), Mērle Dendridža (Marlēna) un Anna Torva (Tesa).
Dedzināšana
"Dedzināšana" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Tā saņēma festivāla FIPRESCI balvu. Filma saņēma plašu kritiķu atzinību, īpaši izceļot filmas atmosfēru, stāstījumu un aktierspēli. "Dedzināšana" tika izvēlēta kā Dienvidkorejas kandidatūra par labāko starptautisko spēlfilmu 91. Kinoakadēmijas balvai, tomēr tā netika nominēta, lai gan tā kļuva par pirmo korejiešu filmu, kas iekļuva deviņu filmu īsajā sarakstā. Filma saņēma vairākas citas balvas un tika iekļauta dažādu kritiķu, tai skaitā The New York Times, Los Angeles Times un Associated Press, 2018. gada labāko filmu sarakstos. Daži kritiķi to ir atzinuši par vienu no 21. gadsimta labākajām filmām. Korean Screen, aptaujājot vairāk nekā 150 kritiķus no 28 valstīm, filmu "Dedzināšana" norādīja kā visu laiku labāko korejiešu filmu.
Pēdējais no mums
Seriāla filmēšana ilga no 2021. gada jūlija līdz 2022. gada jūnijam Kanādā, Albertas provincē. Šis ir pirmais HBO seriāls, kas balstīts uz videospēli. Pirmajā sezonā ir 9 sērijas, to scenāriju sarakstīja Nīls Drakmans, kurš rakstīja scenāriju arī videospēlei, un Kreigs Mezins, mūziku komponēja oriģinālās spēles komponists Gustavo Santaolala kopā ar Deividu Fleimingu. 2023. gada janvārī seriālu pagarināja uz 2. sezonu.
Seriāla pirmizrāde notika 2023. gada 15. janvārī, pirmajā dienā to noskatījās 4,7 miljoni skatītāju, kas ir otrs lielākais HBO rādītājs pēc seriāla "Pūķa nams" pirmizrādes.
Lucije Šafāržova
Lucije Šafāržova (cs; dzimusi ) ir bijusī čehu tenisiste, kas lielākos panākumus guvusi dubultspēlēs.
Viņa ir viena Grand Slam turnīra fināliste vienspēļu turnīrā (2015. gada Francijas atklātais čempionāts) un viena Grand Slam turnīra pusfināliste vienspēlēs (2014. gada Vimbldonas čempionāts); 22 WTA turnīru uzvarētāja (septiņas no tām vienspēlēs). Savukārt dubultspēlēs piecu Grand Slam turnīru uzvarētāja (2015. un 2017. gada Austrālijas atklātais čempionāts, 2015. un 2017. gada Francijas atklātais čempionāts, 2016. gada ASV atklātais čempionāts); 2016. gada olimpisko spēļu bronzas medaļniece, kā arī bijusī pasaules pirmā rakete ​​dubultspēlēs. Peckārtēja Federācijas kausa ieguvēja (2011-12, 2014-15, 2018) Čehijas izlases sastāvā.
Alfons Noviks
Alfons Noviks ( — ) bija padomju politiskais darbinieks un čekists, Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas vadītājs no 1940. līdz 1953. gadam. 1995. gadā notiesāts par genocīdu un noziegumiem pret cilvēci.
Biogrāfija
Dzimis Mihalovas pagasta Silagaiļu sādžā mazzemnieka ģimenē. Jau 1920. gados savervēts padomju izlūkdienestu darbā. Par komunistisku darbību 1926. gadā izslēgts no Aglonas ģimnāzijas. Studējis Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, nepabeidzot studijas. No 1928. gada strādājis muitā, vēlāk par kantoristu celtniecībā. 1930. gada decembrī uzņemts Latgales Progresistu partijā, savukārt 1932. gada jūlijā pievienojies tobrīd nelegālajai komunistiskajai partijai. No 1932. līdz 1933. gada dienēja Latvijas armijas obligātajā dienestā. No 1933. gada augusta kompartijas amatā Daugavpilī, novembrī arestēts un vēlāk notiesāts uz 8 gadiem katorgā. Amnestēts 1938. gada novembrī. No 1939. gada marta — noliktavas vadītājs.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā Noviks tika iecelts par Iekšlietu ministrijas Valsts drošības pārvaldes vadītāju. Bijis Tautas Saeimas (1940—1941) deputāts. Pēc Latvijas inkorporācijas PSRS kļuvis par Latvijas Iekšlietu Tautas komisariāta vadītāju, no 1941. gada 26. februāra — Latvijas PSR Valsts drošības komisārs. No 1940. līdz 1954. gadam bijis PSRS Augstākās padomes deputāts. Pēc Trešā reiha uzbrukuma Padomju Savienībai strādājis centrālajā NKVD aparātā, vadīja padomju Latvijas nodaļu. Pēc Sarkanās armijas atkārtotās ienākšanas Latvijā Noviks atkal kļuva par Latvijas Iekšlietu Tautas komisariāta vadītāju. No 1945. gada 9. septembra ģenerālmajors. Pēc Staļina nāves 1953. gadā pārcelts uz LPSR rūpniecības ministriju par ministra vietnieku kadru jautājumos. 1954. gada janvārī LPSR Zemkopības ministra vietnieks. Kopš 1955. gada pensijā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1994. gada 15. martā Noviks tika apcietināts. 1995. gada 13. decembrī notiesāts ar mūža ieslodzījumu par genocīdu un noziegumiem pret cilvēci — parakstījis pavēles par Latvijas iedzīvotāju deportācijām (1949—1953). 1996. gada 12. martā miris Rīgas centrālcietumā.
UCI Continental Circuits
UCI Continental Circuits ir šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras organizē Starptautiskā riteņbraukšanas savienība (UCI). Sacensības notiek piecos reģionos (Eiropa, Āfrika, Okeānija, Āzija un Amerika) un pēc savas nozīmības ir zemākas par UCI Pasaules tūri. Gan UCI Pasaules tūre, gan šīs sacensības sastāv no vairākām sacensībām, kurās regulāri sacenšas dažādas riteņbraukšanas komandas. UCI radīja Continental Circuits, lai popularizētu riteņbraukšanas sacensības ārpus Eiropas, kas ir nozīmīgākais riteņbraukšanas centrs un kur notiek visas trīs Lielās tūres.
Cēsu Skolotāju institūts
Cēsu Skolotāju institūts (CSI) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola, kas no 1938. līdz 1955. gadam (ar pārtraukumu 1940.—1944. gadā) atradās Bērzaines ielā 34 Cēsīs. Mūsdienās agrākā institūta ēkā atrodas Cēsu internātpamatskola-rehabilitācijas centrs.
Vēsture
Institūta priekšvēsture izsekojama līdz 1882. gadam, kad par Vidzemes bruņniecības līdzekļiem pie Cēsīm uzcēla Bērzaines ģimnāzijas ēku. Baltijas pārkrievošanas laikā no 1892. līdz 1906. gadam Bērzaines ģimnāzijas darbība tika apturēta, bet to galīgi slēdza pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā.
Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma Bērzaines ģimnāzijas ēkā 1920. gadā darbību uzsāka Cēsu Bērzaines Valsts vidusskola, līdztekus lielajā ēkā īslaicīgi darbojās Cēsu skolotāju seminārs (1920—1922). 1929./1930. m. g. Cēsu Valsts vidusskolu pārdēvēja par Cēsu Valsts ģimnāziju. 1938. gadā to pārcēla uz jaunuzbūvēto ēku netālu no Ruckas muižas. Tajā pašā gadā uz agrākās Bērzaines ģimāzijas ēku tika pārcelts Rīgas Skolotāju institūts.
Piemineklis I. Kokaram
2012. gadā pie kādreizējās Cēsu skolotāju institūta ēkas atklāja piemiņas plāksni tā bijušajam studentam un kordiriģentam Imantam Kokaram (1921—2011).
Plade
Plade var būt:
Filomena Kautela
Filomena Kautela (pt; dzimusi ) ir portugāļu aktrise un televīzijas raidījumu vadītāja. 2000. gadā Kautela uzsāka savu teātra aktrises karjeru, bet 2004. gadā viņa debitēja kā kinoaktrise. 2005. gadā viņa tika izvēlēta kā MTV Portugāle vadītāja. 2018. gada 8. maijā Kautela ieguva savu līdz šim plašāko atpazīstamību, debitējot kā viena no Eirovīzijas dziesmu konkursa vadītājām.
Karjera
Kautela uzsāka savu profesionālo karjeru 2000. gadā kā teātra aktrise, spēlējot tādās izrādēs kā "Antígona", "Se o Amor For Outra Coisa", "A Noite dos Assassinos" un "Janis e a Tartaruga e Mil Olhos de Vidro".
2004. gadā viņa debitēja kino režisora Paulu Frazona īsfilmā "Quinta dos Anjos", Izabelas lomā. Pirmā Kautelas debija ilgmetrāžas filmā bija Mikelīnas loma 2006. gada Žozē Fonsekas i Koštas spēlfilmā "Viúva Rica Solteira Não Fica". Filomena ir spēlējusi arī režisora Žoao Konstansio īsfilmās "Night Shop" (2006. gadā) un "O Destino do Sr. Sousa" (2009. gadā).
Līdztekus savai teātra un kino aktrises karjerai, Filomena ir veiksmīgi debitējusi kā daudzu Portugāles televīzijas šovu un raidījumu vadītāja. Viņa ir vadījusi tādus raidījumus kā Fá-las Curtas, Agora, Palcos Agora u.c. Jau kopš 2015. gada RTP viņa vada vakara sarunu šovu "Piecas pirms pusnakts" (5 Para Meia-Noite). Kautela ir vadījusi arī vairākus "dzīvos" koncertus un mūzikas šovus, tostarp Jaunā gada šovu. Viņa ir bijusi "zaļās istabas" (Green Room) moderatore Eirovīzijas Portugāles nacionālās atlases finālā 2017. gadā, kā arī pārstāvēja Portugāles žūriju 2017. gada Eirovīzijā.
2018. gada 8. janvārī viņa tika apstiprināta kā viena no četrām 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa vadītājām kopā ar Silviju Alberti, Danielu Ruā un Katarīnu Furtādo
2018. gada 4. maijā kļuva zināms, ka, līdztekus šova vadīšanai, Kautela moderēs arī "zaļo istabu".
Agata Petšika
Agata Petšika (pl; dzimusi ) ir bijusī poļu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
2009. gada pasaules čempionātā Agata Petšika uzvarēja pirmās četras cīņas pēc kārtas un iekļuva finālā. Tur viņa zaudēja Azerbaidžānas pārstāvei Jūlijai Ratkevičai un ieguva sudraba medaļu.
2010. gada Eiropas čempionātā poliete aiz Anastasijas Grigorjevas (Latvija) un Nataļjas Goļcas ierindojās trešajā vietā un ieguva vienu no divām bronzas medaļām.
2013. gadā viņa paziņoja, ka, baidoties no iespējamās turpmākās traumas iespējamām sekām, plāno pabeigt savu sporta karjeru. Pēdējoreiz viņa uz starptautiskās skatuves parādījās 2012. gada februārī.
Mērkaziņas
Mērkaziņas (Gallinago) ir sloku dzimtas (Scolopacidae) tārtiņveidīgo putnu ģints, kas apvieno 17 purvos un mitrainēs dzīvojošas putnu sugas. Tās sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Liela dažādība mājo Eirazijā un Dienvidamerikā, bet Ziemeļamerikā dzīvo tikai viena suga - Amerikas mērkaziņa (Gallinago delicata), kuru līdz 2003. gadam klasificēja kā parastās mērkaziņas (Gallinago gallinago) pasugu. Toties Austrālijā nedzīvo neviena mērkaziņu suga, izņēmums ir adatastes mērkaziņa (Gallinago stenura), kas reizēm no Dienvidaustrumāzijas ieceļo Austrālijā.
Madonas ģerbonis
Madonas pilsētas ģerbonis ir viens no Madonas pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Mērkaziņas
Latvijā sastopamas 2 mērkaziņu ģints sugas: mērkaziņa (Gallinago gallinago) un ķikuts (Gallinago media). Mērkaziņa Latvijā ir samērā parasta ligzdotāja, bet ķikuts ir rets ligzdotājs ar specifiskām biotopa prasībām.
Madonas ģerbonis
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs ir sarkanā krāsā. Uz vairoga attēlota uz labo pusi pagriezta gaiļa galva zelta krāsā. Gailis tiek uzskatīts par gaismas nesēju, jo tā dziesma apzīmē saullēktu un nakts beigas.
Ax-2
Šis bija otrais pilnībā komerciālais kosmosa kuģa lidojums uz SKS.
Ax-2 tika izmantots kosmosa kuģa nolaižamais aparāts Freedom (C212), kas bija veicis vienu lidojumu (Crew-4). Nesējraķetei izmantoja jaunu pirmo pakāpi (sērijas numurs B1080).
Apkalpe
Ax-2 apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Lidojuma gaita
Ax-2 tika palaists 21:37 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Block 5 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-39A. Pēc derīgās kravas atdalīšanas raķetes pirmā pakāpe nolaidās uz nosēšanās zonas LZ-1 Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijā (pirmo reizi pilotējamo misiju laikā).
22. maijā 13:12 UTC Freedom automātiskā režīmā saslēdzās ar SKS pie Harmony modulim augšpusē pievienotā adaptera PMA-3 saslēgšanās mezgla IDA-3.
Mesīna
Mesīna (, izrunā: ; ) ir pilsēta Itālijā. Tā atrodas pie Mesīnas šauruma, un ir trešā lielākā pilsēta Sicīlijā aiz Palermo un Katānijas.
1783. gadā Mesīnu skāra nopietna zemestrīce, savukārt 1908. gadā zemestrīce gandrīz pilnībā nopostīja pilsētu. Pēc 1908. gada zemestrīces pilsēta gandrīz pilnībā tika uzcelta no jauna.
1119. gads
1119. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
85 (skaitlis)
85 (astoņdesmit pieci) ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 84 un 86. Gada astoņdesmit piektā diena ir 26. marts (garajā gadā 25. marts).
Romiešu skaitļu sistēmā astoņdesmit pieci tiek pierakstīts šādi — LXXXV, bet binārajā skaitīšanas sistēmā astoņdesmit pieci ir 10101012, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1258 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 5516. Astoņdesmit pieci ir nepāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskā tabulā astoņdesmit pieci ir astata (At) atomskaitlis. Astoņdesmit pieci arī ir ASCII kods "U" simbolam, bet starptautisko tālsarunu kodu sarakstā šis kods nav piešķirts nevienai valstij.
Fez
Fez ir platformu spēle, ko izstrādājusi neatkarīgu programmu izstrādātājs Polytron. Par spēli pirmo reizi paziņoja tās radītājs Fils "Idea Guy" Fišs 2007. gada 17. jūlijā mājaslapā TIGSource.com. Vēlāk tika paziņots, ka spēle būs pieejama Xbox Live Arcade 2010. gada sakumā, bet vēlāk tās izdošanas datums tika atlikts. Spēle tika izdota 2012. gada 13. aprīlī Xbox Live Arcade. Šobrīd tiek apsvērta ideja spēli izstrādāt citām platformām.