cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sarkanpieres jakāns
Izskats un ieradumi
Jakāns barojas ar kukaiņiem, gliemjiem, sīkām zivtiņām un ūdensaugu sēklām, jebko, ko var atrast uz un ap ūdensaugiem. Sarkanpieres jakāns ir lielisks peldētāja un nirējs. Tas ne tikai uzlasa visu, kas atrodams uz lapām, bet mēdz lapas apgriezt riņķī un pārmeklēt arī otru pusi. Sausās sezonas laikā jakāns uzturas mitru vietu tuvumā, brienot un pārmeklējot dubļus un dūņas.
1978. gada FIFA Pasaules kauss
1978. gada FIFA Pasaules kauss notika Argentīnā no 1. līdz 25. jūnijam. Tas bija pēc skaita 11. Pasaules kausa finālturnīrs. Par uzvarētājiem kļuva laukuma saimnieki Argentīnas izlase, kas finālspēlē papildlaikā ar 3-1 uzvarēja Nīderlandi. Šis bija viens no retajiem finālturnīriem, kas rīkotājvalstij nenesa peļņu, Argentīna cieta zaudējumus $750 miljonu apmērā.
Sarkanpieres jakāns
Reprodukcija
Lai arī apspalvojums tēviņiem un mātītēm ir vienāds, mātītes ir daudz lielākas par tēviņiem. Mātītēm ir dominantā loma jakānu attiecībās. Katrai mātītei ir sava teritorija, kura tiek aizsargāta no citām mātītēm. Cīņas var būt ļoti agresīvas. Savā teritorijā mātīte pārojas ar visiem tur dzīvojošiem tēviņiem. Tēviņš uz ūdens iekārto peldošu ligzdu, mātīte tajā iedēj 4 melni iesvītrotas, brūnas olas. Perēšanas rūpes uzņemas tēviņš, kā arī viņš aizsargā ligzdu no ienaidniekiem. Kamēr tēviņš perē olas, mātīte dodas pie nākamā tēviņa. Rūpes par cāļu audzināšanu mātītes neuzņemas. Ja olas vai cāļi kādam no tēviņiem aiziet bojā, mātīte ligzdā iedēj nākamās olas. Pēc statistikas datiem izdzīvo tikai 50% no visiem izperētajiem cāļiem. Tikko izšķīlies no olas, cālēns uzreiz spēj staigāt un meklēt barību.
1978. gada FIFA Pasaules kauss
Komandas
Tālāk minētās 16 izlases piedalījās 1978. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Argentīnas izlase un 1974. gada Pasaules čempioni VFR izlase.
Turnīra gaita
Turnīra formāts bija tieši tāds pats kā 1974. gada čempionātā. Finālturnīrā piedalījās 16 izlases, kas tika sadalītas četrās grupās katrā pa četrām komandām. No katras grupas 2. kārtā iekļuva 2 spēcīgākās izlases. Otrajā kārtā 8 komandas tika sadalītas 2 grupās. Abu grupu spēcīgākās komandas tikās finālā, bet 2. vietu ieguvējas cīnījās par 3. vietu čempionātā. Lielākais pārsteigums grupu turnīrā bija Peru izlases lieliskais sniegums, kā rezultātā Peru izcīnīja uzvaru savā apakšgrupā. Turnīra otrajā posmā iekļuva visas favorītkomandas. Par uzvarētāju 2. kārtas A grupā kļuva Nīderlande, kas cīnījās neizšķirti ar VFR, bet uzvarēja itāļus un austriešus. Otro vietu A grupā ieņēma Itālija. Savukārt B grupā, kurā spēkiem mērojās 3 Dienvidamerikas komandas Argentīna, Brazīlija un Peru, kā arī poļi, uzvarēja Argentīna, kas apsteidza 2. vietas ieguvējus brazīļus labākas vārtu starpības dēļ, kas tika iegūta sagraujot peruāņus ar 6-0.
Sarkanpieres jakāns
Sistemātika
Sarkanpieres jakānam ir 6 pasugas:
1978. gada FIFA Pasaules kauss
Turnīra gaita
Spēlē par trešo vietu tikās Brazīlija pret Itāliju; brazīļi uzvarēja ar 3-0. Finālspēlē tikās laukuma saimnieki Argentīnas izlase pret iepriekšējā čempionāta finālistiem Nīderlandi. Spēles pamatlaiks beidzās neizšķirti 1-1, bet pagarinājumā Argentīna guva 2 bezatbildes vārtus, uzvarot spēlē ar 3-1 un pirmo reizi kļūstot par Pasaules čempioniem. Finālspēlē 2 vārtus mājinieku labā guva čempionāta rezultatīvākais futbolists Mario Kempess.
Spēle par 3. vietu
24. jūnijs - Buenosairesa
Fināls
25. jūnijs - Buenosairesa
Argentīna 3-1 (pag) Nīderlande
Labākie vārtu guvēji
1327. gads
1327. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Automaģistrāle
Automaģistrāle ir ceļš, kas paredzēts priekš transportlīdzekļu ātrgaitas pārvietošanās un kuram nav viena līmeņa krustojumu ar citiem ceļiem.
Automaģistrāļu nobrauktuves un uzbrauktuves ir aprīkotas ar bremzēšanas vai ieskriešanās joslām. Transportlīdzekļiem, kam maksimālais pieļaujamais ātrums ir zemāks par noteikto automaģistrāles ātrumu (piemēram, mopēdi vai traktori; konkrētais ātrums ir atkarīgs no valsts), kā arī velosipēdiem un pajūgiem pārvietošanās pa automaģistrāli ir aizliegta. Automaģistrālēs ir aizliegta arī gājēju kustība. Aizliegta ir arī transportlīdzekļu kustība atpakaļgaitā un apstāšanās ārpus tam paredzētām vietām.
2011. gada F1 sezona
2011. gada F1 sezona bija 62. Formula 1 sezona. Tajā piedalījās 13 komandas, kas sacentās 19 posmos, jo Bahreinas posms nemieru dēļ tika atcelts. Pirmo reizi F1 sacīkstes tika aizvadītas Indijā — Lielās Noidas trasē. Pēc Bridgestone kompānijas aiziešanas no F1, Pirelli pārņēma riepu piegādes visām čempionāta komandām. Par uzvarētāju kopvērtējumā otro sezonu pēc kārtas kļuva Red Bull Racing pārstāvošais vācu pilots Sebastiāns Fetels.
Sacīkstes
Sakarā ar nemieriem Bahreinā pirmais sacīkšu posms tika atcelts, taču 3. jūnijā FIA atjaunoja Bahreinas posmu sacīkšu kalendārā — tas tiks aizvadīts Indijas GP vietā, pārbīdot Indijas debijas sacīkstes uz kalendāra pašām beigām. Tomēr nedēļu vēlāk ņemot vērā komandu un sabiedrības pretestību pret izmaiņām kalendārā un neskaidro situāciju Bahreinā, Bahreinas posma rīkotāji atsauca savu dalību 2011. gadā, paziņojot ka gaidīs fanus un komandas uz nākāmās sezonas pirmo posmu, kas paredzēts tieši Bahreinā.
Komandu kopvērtējums
† Braucējs nefinišēja, bet tiek klasificēts jo paveica vismaz 90% distances.
Knābjgalvju kārta
Morfoloģija
Ķermeņa garums līdz 3 cm. Viena no grupas raksturīgākajām īpašībām ir knābjveidīga galvas priekšējā daļa, kuras galā ir izvietoti ļoti sīki grauzēja tipa mutes elementi. Garākie mutes elementi ir maksillas. Mandibulu forma ir atkarīga no barošanās īpatnībām. Augēdājām (Boreidae, Panorpididae un Eomeropidae) tās ir īsas un resnas, ar diviem vai vairākiem subterminālajiem zobiem. Plēsīgajām formām (Bittacidae) mandibulas garas, saplacinātas, ar slīpu galu un ar vienu zobu; darbojas līdzīgi šķērēm. Maitēdāju mandibulas pēc savas uzbūves variē starp šiem abiem variantiem. Pie „knābja” pamatnes atrodas samērā garas antenas. Antenas sastāv no 16-20 līdz pat 60 posmiņiem. Antenām, iespejams, ir būtiska nozīme maitēdājām sugām barības meklēšanā, kā arī dzimumpartnera meklēšanā. Tās kalpo, kā hemoreceptori. Galvas sānos izvietotas fasetveidīgas saliktās acis. Bet uz pieres lielākajai sugu daļai ir trīs vienkāršās acis.
Ekoloģija
Knābjgalvji reti sastopami lielā skaitā. Attīstība ar pilnu pārvēršanos. Kāpuri atgādina tauriņu kāpurus, tikai tiem ir 8 vēdera kājas. Uz ziemu tie iekūņojas. Kūniņas brīvas. Knābjgalvji ir plaši izplatīti dažādās pasaules daļās.
Trulli
Trulli (itāl. daudzsk. Trulli, no gr. τρούλος, kupols) ir tradicionālas ēkas, kas veidotas sausā krāvuma veidā ar konisku jumtu, un kurām ir aizvēsturiski prototipi. Izplatīti Itālijas provinces, Apūlijas centrālajos un dienvidu apgabalos. Senākie saglabājušies trulli bija celti 16. gadsimtā Murges plato rajonā, Apūlijā. 1996. gadā Alberobello trulli rajoni tika uzņemti UNESCO pasaules mantojuma objektu sarakstā.
Konstrukcija
Trulli ir veidotas tādā veidā, ka, izvelkot vienu akmeni no krāvuma, sabruktu ēkas liela daļa. Tāda ēkas konstrukcija bija par iemeslu šādu ēku celtniecībai Alberobello apkārtnē sakarā ar vietējo grāfu nevēlēšanos maksāt centrālajai varai nodokļus par kapitāli mūrētajām celtnēm saskaņā ar tā laika likumdošanu. Pēc nodokļu inspektoru aiziešanas šādas celtnes samērā īsā laikā varēja atkal atjaunot.
Juhamati Āltonens
Spēlētāja karjera
Savu spēlētāja karjeru Āltonens uzsāka SM līgas kluba Oulu "Karpat" sistēmā. 2003. gada NHL draftā Juhamati izvēlējās Sentluisas "Blues" vienība, taču savā turpmākajā karjerā uz Ziemeļameriku somu uzbrucējs tā arī nedevās. 2003.—04. sezonā, būdams 18 gadus vecs, Āltonens debitēja "Karpat" pirmajā sastāvā. Tiesa, tajā viņš nostiprinājās vien 2005.—06. sezonā. 2005., 2007. un 2008. gadā kluba sastāvā kļuvis par Somijas čempionu hokejā. 2009.—10. sezonu Juhamati aizvadīja Lahti "Pelicans" rindās, taču 2010.—11. sezonā tika izīrēts Kontinentālās hokeja līgas klubam Magņitogorskas "Metallurg".
Pirms 2011.—12. gada sezonas Āltonens noslēdza līgumu ar Magņitogorskas klubu, tajā aizvadot vēl vienu sezonu. 2012.—13. gada sezonu Āltonens aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Rögle BK, savukārt 2013.—14. gada sezonā spēlēja SM līgas vienībā Oulu "Karpat".
Amerikas āpsis
Amerikas āpsis jeb Ziemeļamerikas āpsis (Taxidea taxus) ir sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, kas ir vienīgā suga Amerikas āpšu ģintī (Taxidea). Amerikas āpsis dzīvo ASV rietumu un centrālajā daļā, Meksikas ziemeļos un Kanādas dienviddaļā. Tam patīk sausas, klajas vietas, ar irdenām augsnēm, kuras ir viegli rakt, piemēram, prērija.
Juhamati Āltonens
Spēlētāja karjera
2014. gada vasarā Āltonens noslēdza divu gadu līgumu ar KHL jaunpienācēju Helsinku "Jokerit", bet pēc tam pievienojās SM līgas klubam Helsinku HIFK.
Amerikas āpsis
Lai arī ārēji Amerikas āpsis ir diezgan līdzīgs Eiropas āpsim, tomēr tā tuvākais radinieks ir aizvēsturiskais āpsis Chamitataxus avitus, kas tāpat kā Amerikas āpsis pieder Amerikas āpšu apakšdzimtai (Taxidiinae).
Juhamati Āltonens
Spēlētāja karjera
Somijas izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos, 2011. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu.
Amerikas āpsis
Izskats
Amerikas āpsis kā visi āpši ir masīvi veidots, pagaru ķermeni un īsām, muskuļotām kājām. Priekšķepām ir gari, spēcīgi nagi, kas var sasniegt 5 cm garumu. Tā ķermeņa garums ir apmēram 52—88 cm. Aste ir paīsa un tās garums ir 10—16 cm. Tēviņi ir smagāki un lielāki kā mātītes. Tēviņi vidēji sver 9 kg, mātītes 7 kg. Ziemeļu pasugas ir smagākas kā dienvidos dzīvojošās, kā arī rudenī āpsis pieaudzē svaru, uzkrājot zemādas taukus, un tad pieaudzis tēviņš var svērt 11,5 kg. Galvas forma ir saplacināta un sejai ir trīsstūra veids, ausis vidēji lielas, kas novietotas zemu.
Amerikas āpša kažokam, izņemot galvu, kājas un krūtis, ir grizli tipa matojums, tas nozīmē, ka katra brūnā mata galiņš ir sirms. Uz galvas Amerikas āpsim ir kontrastainas melni-baltas svītras; pa vidu vienmēr ir balta svītra, kas savieno degungalu ar galvas pamatni, uz vaigiem tumši brūna vai melna svītra. Pasugai Taxidea taxus berlandieri baltā svītra, kas sākas pie degungala stiepjas pāri ne tikai galvai, bet visam ķermenim līdz astes pamatnei. Krūšu daļā kažoks ir gaišā smilšu vai dzeltenbrūnā krāsā, kājas melnas. Ausu mugurpuse ir melna, bet no priekšpuses tās ir kantētas ar baltu matojumu.
Uzvedība
Reizēm āpsis ieņem citu dzīvnieku izraktas alas, piemēram, lapsas. Bet parasti alas tie rok paši. Ala tiek izrakta apmēram 9 m gara un 3 m dziļa. Alas ieeja ir 30 cm platumā un 20 cm augstumā, slieksni veido izrakto zemju kaudze. Ala āpsim ir ļoti nozīmīga. Dienas laikā āpsis tajā atpūšas, uzkrāj barības rezerves ziemai un audzina mazuļus. Āpša apdzīvotajā teritorijā tam ir vairākas alas. Teritorija ir liela, apmēram 2—500 km², kas ir atkarīga no barības resursiem.
Amerikas āpšiem ir tikai daži dabīgie ienaidnieki, kuri pamatā medī tikai āpšu mazuļus. Tie ir klinšu ērglis, rūsganais lūsis, puma un koijots. Tomēr vislielākās briesmas āpsim rada cilvēks, aizņemot āpša dzīves telpu, medījot, uz ceļiem nobraucot ar automašīnām un indējot tos.
Barība un medības
Amerikas āpsis medī, uzrokot zemi. Tas medī suslikus, zemes vāveres, kurmjus, murkšķus, prērijas suņus, pīkstules, kokažurkas, ķenguržurkas, baltkājainās peles un strupastes. Āpsis, uzrokot grauzēju pazemes midzeņus, ejas mēdz nosprostot ar kādu akmeni. Pie izdevības tas neatsakās no putniem, kas ligzdo uz zemes, ķirzakām, vardēm, maitas, zivīm, skunksiem, kukaiņiem, ieskaitot bites un to ligzdas ar visu medu, kā arī labprāt ēd kukurūzu, zirņus, pākšu pupas, sēnes un saulespuķu sēklas.
Reizēm medību laikā Amerikas āpsis kooperējas ar koijotu. Koijoti medī grauzējus, tiem dzenoties pakaļ pa virszemi, toties āpsis ir pārāk lēns, lai noķertu peli virs zemes. Līdz ar to peles, kas glābjoties no koijota, ierokas zemē, kļūst par āpša medījumu, bet peles, kas izbēg no āpša virszemē, nokļūst koijota zobos. Abiem kopā medījot, pelēm tikpat kā nav izglābšanās iespēju.
Vairošanās
Parasti Amerikas āpši ir vientuļnieki, izņemot mātes ar mazuļiem. Riesta laikā tēviņi paplašina savas teritorijas, meklējot draudzeni. Tēviņi pārojas ar vairākām mātītēm. Riests Amerikas āpšiem ir vasarā. Tā kā mātītēm ir embrioniskā diapauze un tās spēj atlikt embrija attīstību, tad mazuļi piedzimst pavasarī, kad ir visvairāk barības. Parasti aprīlī piedzimst 2—5 mazuļi. Mazuļi ir ar kažoku, bet akli un nevarīgi. Māte par mazuļiem rūpējas līdz augustam, tad tie dodas pasaulē sameklēt savas teritorijas. Līdz tam māte mazuļiem iemāca būt veikliem un atjautīgiem medniekiem, daudz laika veltot rotaļām ar tiem. Tas ir viskritiskākais brīdis āpša dzīvē, šajā laikā bojā iet daudzi āpši. Tā dzīves ilgums savvaļā ir 14 gadi.
Ranger 1
Ranger 1 bija ASV kosmiskais aparāts, pirmais no Ranger sērijas. Tā primārais uzdevums bija izmēģināt sistēmas, kas nepieciešamas Mēness un starpplanētu lidojumiem. Sekundārais uzdevums bija pētīt daļiņas un laukus starpplanētu vidē. Nesējraķetes augšējās pakāpes kļūmes dēļ tas palika sākotnējā Zemes orbītā un programma tikai daļēji tika izpildīta.
Rianna
Robina Rianna Fentija (en; dzimusi ), plašāk pazīstama ar savu skatuves vārdu Rianna (en), ir barbadosiešu dziedātāja. Rianna tiek uzskatīta par vienu no lielākajām popmūzikas zvaigznēm pasaulē. Viņa ir izdevusi 8 ļoti veiksmīgus albumus.
Biogrāfija
15 gadu vecumā kopā ar divām klasesbiedrenēm Rianna nodibināja meiteņu grupu. 2003. gadā draugi viņu un pārējās 2 meitenes iepazīstināja ar producentu Evanu Rodžersu (en), kurš Barbadosā atpūtās kopā ar sievu. Rodžers novērtēja Riannu kā ļoti perspektīvu dziedātāju un vēlāk palīdzēja viņai tikt uz noklausīšanos pie toreizējā Def Jam prezidenta Jay-Z, kurš nekavējoties Riannai piedāvāja noslēgt ierakstu līgumu.
Riannas debijas albums "Music of the Sun" tika izdots 2005. gada augustā. Pirmais albuma singls "Pon de Replay" ieguva 2. vietu gan ASV, gan Apvienotajā Karalistē. Viņas otrais albums "A Girl like Me" iznāca mazāk kā astoņus mēnešus pēc debijas albuma un tā vadošie singli "S.O.S." un "Unfaithful" arī guva ļoti labus panākumus visā pasaulē, dziesmai "S.O.S" kļūstot par dziedātājas pirmo nr. 1 dziesmu ASV un Apvienotajā pasaules topā.
Good News
Good News ir vācu dziedātājas Lēnas Meieres-Landrutas otrais studijas albums, kas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Universal Music Germany. Albumā ir iekļautas visas dziesmas, kuras viņa izpilda 2011. gada Eirovīzijas Vācijas priekšatlasēs.
Rianna
Biogrāfija
Riannas trešais albums "Good Girl Gone Bad", kas klajā nāca 2007. gadā, bija vēl veiksmīgāks par pirmajiem diviem, un šobrīd tas ir pārdots vairāk nekā 3,6 miljonos kopiju visā pasaulē. Trešā albuma pirmais singls "Umbrella", kurā Rianna ir sadarbojusies ar reperi Jay-Z, kļuva par 2007. gada populārāko dziesmu pasaulē pēc Apvienotā pasaules topa datiem, nokļūstot līdz pirmajai vietai vairākās pasaules valstīs, tostarp ASV, Apvienotajā Karalistē, Vācijā, Kanādā, Austrālijā, Brazīlijā, Latvijā u.c. valstīs. Arī nākamie albuma singli "Shut Up and Drive", "Don't Stop the Music" un "Hate That I Love You" kopā ar Ne-Yo guva labus panākumus dziesmu topos.
Tālāk sekoja Riannas sestais studijas albums ar nosaukumu "Talk That Talk", kas ir izdots 2011. gada novembrī. Vadošais albuma singls "We found Love" iekļuva 1. vietā 27 pasaules valstīs. Tas turējās pirmajā vietā 10 nedēļas, kļūstot par Riannas visilgāk pirmajā vietā esošo dziesmu un 2011. gada visilgāk pirmajā vietā esošo dziesmu. Albumā vel bija singli "Talk that talk" kopā ar Jay-Z, "Where have you been", "You da one", kuru panākumi arī bija ļoti labi.
Rihannas 7. studijas albums ar nosaukumu "Unapologetic" ir bijis ļoti veiksmīgs, izdots 2012. gada 19. novembrī. Albums saņēma Grammy balvu. Pirmajā nedēļā pārdeva 238 000 kopijas. Līdz 2014. gada decembrim albums bija pārdots 4 miljonos kopiju. Albuma singli bija "Diamonds" (šo darbu sarakstījusi Sia), "Stay", kuriem bija ļoti labi panākumi. Pēc albuma izdošanas Rihanna izsludināja 777 tour, kuras laikā viņa 7 dienās uzstājās 7 dažādās vietās. Vēlāk Rianna izsludināja arī Diamonds World Tour.
Itālijas basketbola līgas A sērija
Itālijas basketbola līgas A sērija (it) ir vadošā basketbola līga Itālijā. Līgas uzvarētājs tiek atzīts par Itālijas čempionu. Tā tika dibināta 1920. gadā. Pašlaik čempionātā piedalās 16 vienības. Veiksmīgākā komanda čempionāta vēsturē ir Milānas "Olimpia", kas ir izcīnījusi 29 titulus.
Čempionāts sastāv no regulārās sezonas un izslēgšanas spēlēm. Regulārajā sezonā katra vienība aizvada 30 spēles, izslēgšanas spēlēm kvalificējas 8 labākās komandas. Ceturtdaļfināli un pusfināli tiek aizvadīti līdz kāda komanda gūst uzvaru 3 spēlēs, finālā sērija tiek aizvadīta līdz 4 uzvarām.
Latvijas sieviešu futbola izlase
Latvijas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Latviju starptautiskās futbola sacensībās. Latvijas sieviešu futbola izlasi pārvalda Latvijas Futbola federācija. Izlase ne reizes nav kvalificējusies Pasaules kausa vai Eiropas čempionāta finālturnīram.
Kopš 2021. gada 10. augusta izlasi trenē Latvijas treneris Romāns Kvačovs.
Vēsture
Pirmā sieviešu futbola spēle Latvijā tika aizvadīta 1989. gadā, tajā pašā gadā izveidojoties komandai "Latvija". 1990. g. to pārdēvēja par Jelgavas "RAF", kura startēja PSRS Augstākajā līgā, bet 1993. gadā kļuva par amatieru komandu. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas uz RAF bāzes 1992. gadā tika izveidota Latvijas sieviešu futbola izlase, par kuras treneri kļuva Viktors Lūkins. Valstsvienība savu pirmo spēli aizvadīja 1993. gada 18. augustā, piekāpjoties spēcīgajai Zviedrijas izlasi Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīra ietvaros.
Pēc turnīra noslēguma Latvijas futbola federācija noņēma komandu no starptautisko turnīru aprites. Eiropas čempionāta kvalifikācijā izlase atgriezās vien 2006. gadā. 2013. gadā izlase pirmoreiz piedalījās FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā.
Pirmo uzvaru Eiropas meistarsacīkšu atlases mačos Latvijas izlase svinēja 2011. gada 5. martā, ar 1:0 pieveicot Lietuvas komandu.
Spēlētājas
Spēlētājas pieteikumā mačam ar Ziemeļmaķedoniju un Ziemeļīriju 2022. gada 1. un 6. septembrī.
''Gūto vārtu skaits aktualizēts 2022. gada 22. augustā.''
Sīrijas savvaļas ēzelis
Sīrijas savvaļas ēzelis (Equus hemionus hemippus) ir izmirusi Āzijas savvaļas ēzeļu pasuga. Pēdējais īpatnis mira 1928. gadā Šēnbrunnas zoodārzā Vīnē. Savvaļā Sīrijas ēzelis apdzīvoja tuksnešus un pustuksnešus Sīrijas, Palestīnas un Irākas teritorijā.
Izskats
Sīrijas savvaļas ēzelis bija vismazākais no Āzijas savvaļas ēzeļiem, tā augstums skaustā bija apmēram 1 m. Tēviņu krāsa variējās no gaišas smilšu krāsas līdz pelēcigi rozīgai, dzīvniekiem paliekot vecākiem, krāsa zaudēja rozīgo toni. Tā galva, gurni bija gaišāki nekā ķermeņa mugurdaļa, purns, vēders un kāju iekšpuse bija pelēcīgi balta, ausu gali - tumši brūni, kas ar vecumu kļuva gandrīz balti. Krēpes tumšas, vertikāli stāvošas, pāri mugurai pa mugurkalu stiepās tumša svītra no krēpēm līdz astes pušķim. Tumšā svītra bija it kā ierāmēta ar gaišu maliņu. Sīrijas savvaļas ēzeļa mātītes pamatā bija smilšu krāsā ar baltiem vēderiem un kāju iekšpusēm, kāju ārpuse un ausis bija ar rozīgu nokrāsu.
Vēsture
16. un 17. gadsimtā Sīrijas savvaļas ēzelis bija izplatīts dzīvnieks. Tas ir pieminēts gan Džona Eldreda aprakstos 1584. gadā, gan itāļu pētnieks Della Valle 1625. gadā apraksta savvaļas ēzeļus Irākas teritorijā. Tiek uzskatīts, ka Sīrijas savvaļas ēzelis izzuda no Sīrijas tuksneša 18. gadsimtā, bet no Arābijas tuksneša ziemeļiem 19. gadsimtā. Vēl 1850. gadā Mezopotāmijā varēja sastapt "baltos ēzeļu barus" līdz pat Armēnijas kalniem.
Tajā pašā laikā, kad zoodārzā nomira pēdējais Sīrijas savvaļas ēzelis, Al Gams oāzē Arābijas tuksnesī 1927. gadā nošāva pēdējo Sīrijas ēzeli savvaļā, kurš bija atnācis uz oāzi padzerties ūdeni. Vislielāko postu Sīrijas savvaļas ēzeļiem nesa Pirmais pasaules karš. Ēzeļu apdzīvotās teritorijas bija kara darbības zona, tur atradās gan turku, gan angļu, gan beduīnu armijas. Kā arī vietējie iedzīvotāji medībām sāka lietot modernos ieročus.
Jāns Lašāks
Jāns Lašāks (sk; dzimis Zvolenā, Čehoslovākijā) ir profesionāls slovāku hokejists, vārtsargs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2014) spēlē Čehijas Ekstralīgas vienībā Liberecas "Bili Tygri".
Spēlētāja karjera
1999. gada NHL draftā viņu Nešvilas "Predators" izraudzījās ar kopējo 65. kārtas numuru otrajā kārtā. Pēc draftēšanas viņš turpmākās četras sezonas pavadīja Ziemeļamerikā, taču 2003. gadā atgriezās Eiropā. Eiropā viernu sezonu ir spēlējis Krievijas Superlīgas kluba Sanktpēterburgas SKA sastāvā, sešas sezonas pavadīja Čehijas Ekstralīgas kluba HC Pardubice sastāvā, 2009.—2010. gada sezonas pirmo daļu aizvadīja Slovākijas līgas klubā HC Kosice, taču pabeidza to KHL klubā Mitišču "Atlant". 2010.—2011. gada sezonu slovāku hokejists aizvadīja SM līgas klubā Jokerit.
2011. gada vasarā Lašāks atgriezās KHL, pievienojoties Habarovskas "Amur" rindām. 2012.—13. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Maskavas "Spartak". 2013.—14. gada sezonu vārtsargs aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas vienībā Trenčīnas "Dukla", taču īsi pirms sezonas beigām pārcēlās uz Liberecas "Bili Tygri".
Slovākijas izlases sastāvā ir spēlējis vairākos Pasaules čempionātos (2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011). 2002. gadā Zviedrijā kļuva par Pasaules čempionu, 2000. gadā Krievijā izcīnīja sudraba medaļu un 2003. gadā Somijā tika izcīnīta bronzas medaļa. Tāpat piedalījies divās olimpiskajās spēlēs (2002, 2006).
Tadeušs Reihšteins
Tadeušs Reihšteins (dzimis, miris ) bija Polijā dzimis ebreju izcelsmes šveiciešu ķīmiķis. 1950. gada Nobela prēmijas fizioloģijā vai medicīnā ieguvējs.
Dzimis Vloclavekā. Bērnību pavadījis Kijivā, kur tēvs strādāja par inženieri. Skolu sākā apmeklēt Jēnā.
1950. gadā kopā ar amerikāņiem Edvardu Kendalu un Filipu Henču ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā par kortizona izdalīšanu.
Guna Āboliņa
Guna Āboliņa (dzimusi, dzimtais uzvārds Ozola) ir latviešu futboliste, spēlē aizsardzes pozīcijā, Latvijas sieviešu futbola izlases dalībniece. Ir pārstāvējusi Latvijas klubu "Skonto/Cerība", "Liepājas metalurgu", vēlāk FK Liepāju. Spēlējusi arī klubā Saldus "FK Lutriņi".
2010. un 2012. gada sezonās kopā ar komandu SK Liepājas Metalurgs uzvarēja Latvijas sieviešu futbola čempionāta Virslīgā. 2012. gadā arī palīdz SK Liepājas Metalurgs sieviešu komandai debitēt UEFA čempionu līgā, kur tiek piedzīvots 12-0 zaudējums Ungārijas klubam "MTK Hungaria FC" un Āboliņai tiek parādīta sarkanā kartīte atbildes spēlē.
G. Āboliņa 2006., 2007. un 2012. gadā tikusi atzīta par Latvijas gada labāko futbolisti.
Sardīnijas gundega
Sardīnijas gundega (Ranunculus sardous) ir viengadīgs gundegu dzimtas lakstaugs.
Raksturojums
Augums neliels 10 — 30 cm. Augam ir resnas bārkšsaknes. Viss augs klāts ar matiņiem. Stumbrs stāvs vai pacils, var zaroties. Lapas ir trīsstaraini dalītas. Ziedi dzelteni. Kauslapas atliekušās. Zied no maija beigām līdz jūlijam. Augļi — riekstiņi kopauglī. Riekstiņi ar īsu, gandrīz taisnu knābīti.
Izmantošana
Svaigas auga daļas ir indīgas.
Āboliņa
Āboliņa (vīriešu dzimtē Āboliņš) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „āboliņš”. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Džonijs Deps
Džons Kristofers "Džonijs" Deps (en; dzimis Ouensboro, Kentuki štatā, ASV) ir amerikāņu kinoaktieris, producents un mūziķis. Viņš ir ieguvis Zelta globusa balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu par labāko aktierspēli. 1999. gadā saņēmis Cēzara Goda balvu.
Pirmā loma kino bija šausmu filmā "Šausmas Gobu ielā" 1984. gadā. Kļuva pazīstams ar galveno lomu Emira Kusturicas filmā "Arizonas sapnis" (1992). Pasaules slavu ieguva pēc galvenās lomas Džima Džārmuša kulta filmā "Mironis" (1995). Trīs reizes ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. 2008. gadā ieguvis Zelta globusa balvu kā labākais komēdijas vai mūzikla aktieris par lomu filmā "Svīnijs Tods: Flītstrītas dēmoniskais bārddzinis" (2007). Lielus komerciālus panākumus guva filmu sērija "Karību jūras pirāti", kurā Deps atveidoja kapteini Džeku Sperovu.
Džonijs Deps piedalījies arī tādās filmās kā "Armijas vads" (1986), "Eds Vuds" (1994), "Dons Žuans de Marko" (1994), "Drosmīgais" (1997), "Donijs Brasko" (1997), "Devītie vārti" (1999), "Šokolāde" (2000), "Meklējot Nekurzemi" (2004), "Līgava līķis" (2005, balss), "Alise Brīnumzemē" (2010), "Ruma dienasgrāmata" (2011), "Transcendence" (2014).
No 1998. līdz 2012. gadam aktieris dzīvoja nereģistrētā laulībā ar franču dziedātāju Vanesu Paradī, kurā viņiem bija divi bērni.
Transportlīdzeklis
Transportlīdzeklis ir ierīce, kas paredzēta cilvēku vai kravu pārvadāšanai (transportēšanai). Lielākoties tas ir speciāli veidots līdzeklis (piemēram, velosipēds, automobilis, motocikls, vilciens, kuģis, lidmašīna u.c.).
Transportlīdzekļus, kas nepārvietojas pa sauszemi bieži dēvē par "kuģi": kuģis, gaisa kuģis, kosmosa kuģis.
Sauszemes transportlīdzekļi plaši iedalās kategorijās, piemēram, pēc dzinēja tipa vai pārvietošanās veida: riteņu, kāpurķēžu, sliežu vai slēpju.
Juris Celmiņš
Juris Celmiņš (dzimis ) ir latviešu skolotājs un politiķis, bijušais Latvijas izglītības un zinātnes ministrs.
Biogrāfija
Dzimis Talsos, lauksaimnieku ģimenē. 196]. gadā pabeidza Irlavas neklātienes vidusskolu. 1974. gadā absolvēja Latvijas Universitāti un ieguva vēsturnieka specialitāti.
Tajā pašā gadā sāka strādāt par Irlavas vidusskolas vēstures skolotāju. No 1975. līdz 1983. gadam strādāja par vēstures skolotāju E. Birznieka-Upīša Tukuma astoņgadīgajā skolā, bet līdz 1987. gadam bija Tukuma mākslas un novadpētniecības muzeja direktors, no 1987. līdz 1989. gadam Tukuma 2. vidusskolas direktors.
No 1989. līdz 1990. gadam bija laikraksta "Tukuma Ziņotājs" redaktors.
1998. gadā J. Celmiņš kļuva par Sociālo tehnoloģiju augstskolas rektoru. Ministru kabinets viņu no amata atbrīvoja saistībā ar virkni nelikumību augstskolas darbībā. J. Celmiņš Rīgas Centra rajona tiesā iesniedza prasību par atjaunošanu amatā.
Vēlāk Juris Celmiņš bija Rīgas 95. vidusskolas direktors.
Politiskā darbība
1988. gadā bija viens no Latvijas Tautas frontes Tukuma rajona nodaļas dibinātājiem, nodaļas vadītājs un pirmo trīs kongresu delegāts. 1990. gadā ievēlēts par LR AP deputātu. Balsojis par Latvijas neatkarības atjaunošanu. Darbojās LTF frakcijā un bija Izglītības, kultūras un zinātnes komisijas priekšsēdētāja vietnieks. Strādāja pie Izglītības likuma, Kultūras pieminekļu aizsardzības likuma un citu komisijā izstrādāto likumu sagatavošanas.
1992. gadā J. Celmiņš iesaistījās Demokrātiskās Centra partijas dibināšanā, bija tās valdē. No 1993. līdz 1995. gadam bija DCP valdes priekšsēdētājs. Kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.1994. gadā piedalījās Liberālās internacionāles kongresā Reikjavikā. Līdz ar partijas apvienošanu ar partiju "Saimnieks" kļuva par Demokrātiskās partijas "Saimnieks" līdzpriekšsēdētāju. Tajā pašā gadā ievēlēts 6. Saeimā, kur bija Pieprasījumu komisijas priekšsēdētājs un Izglītības, kultūras un zinātnes komisijas priekšsēdētāja biedrs. 1996. gadā kļuva par DPS priekšsēdētāja vietnieku, kopš 1997. gada partijas valdes loceklis.
kļuva par izglītības un zinātnes ministru Andra Šķēles valdībā un saglabāja amatu arī Guntara Krasta valdībā. J. Celmiņa darbības laikā tika ieviesta studējošo kreditēšana, pieņemts izglītības likums, palielinātas valsts profesoru algas. zaudēja amatu, jo "Saimnieks" pameta valdību. Šai pašā gadā nesekmīgi kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās. Viņš palika partijā pēc tās pārdēvēšanas par Latvijas Demokrātisko partiju, tomēr no tās izstājās pēc neveiksmes 2001. gada Rīgas domes vēlēšanās un 2002. gada 8. Saeimas vēlēšanās.
viņš kļuva par Progresīvās Centriskās partijas priekšsēdētāju. Partija tika likvidēta.
2007. gadā pievienojās Latvijas Pirmajai partijai.
VDK kartotēka
J. Celmiņa kartīte tika atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš kā aģents "Jūrnieks" savervēts 1968. gada novembrī. Pats Celmiņš apliecināja, ka šai laikā viņu vairākkārt pratinājuši un likuši rakstīt paskaidrojumus par Zūru arodskolā (profesionāli tehniskajā vidusskolā) izveidoto pretpadomju "Kurzemes savienību", bet neesot zinājis, ka esot pieskaitīts kā aģents. No savienības locekļiem ieslodzīts tika tikai vadītājs Aukmanis, pārējie tās locekļi, ieskaitot Celmiņu, tika atstāti liecinieku statusā.
Jau 2002. gadā Rīgas Latgales priekšpilsētas tiesa izlēma, ka Juris Celmiņš nav apzināti sadarbojies ar VDK.
Timotijs Kopra
Timotijs Lennarts Kopra (Timothy Lennart Kopra, dzimis ) ir NASA kosmonauts, ASV armijas virsnieks, lidotājs.
Kopras pirmais kosmiskais lidojums sākās 2009. gada jūlijā misijā STS-127, kad devās uz Starptautisko kosmosa staciju un kļuva par SKS 20. ekspedīcijas dalībnieku. Uz zemes viņš atgriezās ar misiju STS-128.
2009. gada septembrī NASA paziņoja STS-133 misijas apkalpi, kurā bija iekļauts arī T. Kopra kā misijas speciālists. Viņam būtu jāveic vairākas iziešanas kosmosā. T. Kopra ieguva traumu, braucot ar velosipēdu. Viņš bija lauzis gūžu. Tā kā pēdējās Space Shuttle misijās netika gatavotas dublieru apkalpes, tad vajadzēja atrast astronautu, kas varētu pildīt Kopras uzdevumus. 19. februārī NASA paziņoja, ka Timotiju Kopru nomainīs Stīvens Bovens. Kopram būtu iespēja atgriezties apkalpē, ja misijas starts tiktu atlikts uz vēl vēlāku laiku un trauma būtu sadziedēta.
Otrais Kopras lidojums kosmosā sākās 2015. gada decembrī dodoties uz SKS ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-19M. Bija ekspedīcijas SKS-46 lidojuma inženieris, SKS-47 komandieris. Uz zemes atgriezās 2016. gada jūnijā.
Lagušņiki
Lagušņiki (vai Ļagušņiki) ir izzudusi apdzīvotā vieta Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojusies pagasta vidienē pie Krivandas—Līdumnieku ceļa 7 km no pagasta centra Līdumniekiem, 23 km no novada centra Blontiem un 292 km no Rīgas. Ciemā neietilpst neviena (2012) adrešu vienība (māja).
Ranger 2
Ranger 2 bija ASV kosmiskais aparāts, otrais no Ranger sērijas. Tā primārais uzdevums bija izmēģināt sistēmas, kas nepieciešamas Mēness un starpplanētu lidojumiem. Sekundārais uzdevums bija pētīt daļiņas un laukus starpplanētu vidē. Nesējraķetes augšējās pakāpes kļūmes dēļ tas palika sākotnējā Zemes orbītā un programma netika izpildīta. Ranger 2 bija gandrīz identisks Ranger 1.
Transports
Transports ir transporta infrastruktūras, transporta līdzekļu, transporta vadības, ekspluatācijas un apkalpošanas sistēmas kopums, kura uzdevums ir cilvēku un kravu pārvietošana starp dažādām ģeogrāfiskām (teritoriālām) vietām. Transports katrā valstī ir viena no stratēģiski nozīmīgākajām tautsaimniecības nozarēm.
Transporta infrastruktūra parasti ietver ceļus, dzelzceļus (ar dzelzceļu stacijām), jūras un upju (ezeru) ostas, lidostas, kanālus, naftas un gāzes vadus. Savukārt transporta līdzekļi iekļauj dzelzceļa lokomotīves, vagonus, tramvajus, metro vilcienus, kuģus, autobusus, automašīnas, traktorus, vilcējus, iekrāvējus, motociklus, kvadriciklus, skūterus, velosipēdus un citas mašīnas un mehānismus.
Vēsture
Vēsturiski mehāniskie transporta līdzekļi, līdz ar tiem raksturīgo infrastruktūru, civilizācijas lietošanā ir parādījušies tikai pēdējo apmēram 200 — 250 gadu laikā. Tā, tiek uzskatīts, ka par automobiļu ēras sākumu skaitāms 1769. gads, kad franču izgudrotājs Nikolā Jozefs Kuno (1725-1804), demonstrēja savu tvaika automobili Parīzes Arsenālā. Pastāv arī ziņas, ka pirmais automobilis ar tvaika dzinēju parādījies vēl agrāk — 1672. gadā Ķīnā. par Savukārt, pirmā tvaika lokomotīve parādījās Anglijā 1804. gadā. Arī Džordža Keilija (George Cayley) (1773-1857) pirmie lidojumi ar mūsdienu lidmašīnas prototipu aizsākās 1803. gadā.
Visa iepriekšējā cilvēces vēsture ir saistīta pārsvarā ar dzīvnieku (zirgs, ēzelis, kamielis, mūlis, vērsis, suns), vai arī dabas spēku (vējš, ūdens straume) izmantošanu.
Dienvidaustrālija
Dienvidaustrālija ir viens no Austrālijas štatiem. Izvietojies valsts dienvidos un ir vienīgais štats, kas robežojas ar visiem citiem kontinentālajiem štatiem: austrumos ar Viktoriju un Jaundienvidvelsu, ziemeļaustrumos — ar Kvīnslendu, ziemeļos — ar Ziemeļu teritoriju, bet rietumos — ar Rietumaustrāliju. Dienvidos to apskalo Lielais Austrālijas līcis. No sešiem Austrālijas štatiem Dienvidaustrālija pēc platības ir ceturtais lielākais, bet pēc iedzīvotāju skaita - piektais lielākais. Dienvidaustrālijā dzīvo aptuveni 1,62 miljoni iedzīvotāju, no kuriem aptuveni 80% mīt štata administratīvajā centrā Adelaidē.
Čuņčiņš
Čuņčiņš (Phylloscopus collybita) ir Latvijā ļoti bieži sastopams ķauķīšu dzimtas (Phylloscopidae) dziedātājputns, kurš izplatīts teju vai visā Eiropā, kā arī Āzijas taigas zonā. Ziemo Āfrikas ziemeļos, Eiropas un Āzijas dienvidos. Izdala 6 pasugas ar pakāpenisku pazīmju nomaiņu.
Zinātniskais nosaukums Phylloscopus collybita atvasināts no sengrieķu valodas un latviski nozīmē "lapu pārmeklētājs, naudas mainītājs": Phyllon — 'lapa', scopus — 'pārmeklētājs' un collybita — 'naudas mainītājs'. Vārds "naudas mainītājs" izvēlēts, čuņčiņa dziesmu salīdzinot ar monētu džinkstēšanu vienai pret otru.
Izplatība
Čuņčiņš sastopams gandrīz visā Eiropā, kā arī Āzijas taigas zonā līdz Kolimai austrumos. Areāla austrumu daļa uz dienvidiem sasniedz Himalaju rietumus, Pamiru un Altaju. Nošķirta ligzdotāju populācija Kaukāzā, Aizkaukāzā un Irānas ziemeļos. Ziemo Āfrikā aiz Sahāras, Vidusjūras reģionā un Dienvidāzijā.
Latvijā
Latvijā čuņčiņš ir viena no visparastākajām ligzdojošo putnu sugām. Sastopams jebkuros mežos, retāk krūmājos. Vairāk nekā 10 reizes novērots arī ziemas mēnešos.
Kā ligzdotāja sastopama pasuga P. c. abientus, bet rudens migrācijas laikā ieceļo arī pasuga Sibīrijas čuņčiņš (P. c. tristis), kas ligzdo Āzijā uz austrumiem no Urāliem. Abas pasugas pat rokās turot vizuāli ir ļoti grūti atšķiramas. Līdz šim novērotie Sibīrijas čuņčiņi ir noķerti un apgredzenoti Papes ornitoloģiskajā stacijā, tomēr arī to piederība šai pasugai nav viennozīmīga. Saskaņā ar 2009. gada pētījumiem ligzdojošo pāru skaits, salīdzinot ar 2006. gadu, ir stabils.
Izskats un dziesma
Čuņčiņš ir mazs, neuzkrītošs, pelēcīgi zaļgans dziedātājputns ar gaišu ķermeņa apakšdaļu un dzeltenīgām krūtīm un sāniem. Dzeltenais tonis pamazām uz vēdera kļūst gaiši pelēks, gandrīz balts. Vidēji čuņčiņš ir nedaudz mazāks nekā citi ķauķīši, kā arī tā apspalvojums ir matētāks, mazāk spīdīgs. Ķermeņa garums 10—12 cm, spārnu plētums 15—21 cm, tēviņa svars 7—10,9 g, mātītes 6—7 g.
Virs tumši brūnās acs gaiša, blāva uzacs, zem acs balts pusgredzens, vaigi ap auss atveri kļūst tumšāki. Kājas tumšas un spīdīgas (šī viena no raksturīgākajām pazīmēm, kas atšķir no citiem ķauķīšiem), knābis smalks un tumši brūns (apakšējai daļa dzeltenbrūna). Apspalvojums, jo kļūst vecāks, jo kļūst pelēkāks un brūnāks, arī sāni zaudē dzelteno toni. Pēc ligzdošanas sezonas (pirms migrācijas ceļojuma) čuņčiņš maina apspalvojumu. Nomainoties spalvām, čuņčiņš atgūst apspalvojuma zaļo toni un dzeltenos sānus, arī uzacis ir gaišākas. Arī jauno putnu apspalvojums uz muguras ir brūnāks nekā pieaugušajiem īpatņiem, to ķermeņa apakšpuse dzeltenbalta.
Līdzīgas sugas
Čuņčiņa atšķiršana no citiem ķauķīšiem, it īpaši vītīša, ir sarežģīta, un nepieredzējušiem putnu vērotājiem pat nav iespējama. Čuņčiņš ir nedaudz pelēkāks nekā vītītis, tā kājas tumšākas, knābis smalkāks un tumšāks, uzacis blāvākas, spārnu gali noapaļotāki. Tomēr drošākā pazīme sugas noteikšanai ir raksturīgā divdaļīgā dziesma, kura daudzās valodās ir bijusi par pamatu putniņa nosaukumam: latviski — čuņ-čiņ, angliski — chiff-chaff vai vāciski — zilp-zalp.
Uzvedība
Mājo nobriedušos zemieņu un zemu kalnu mežos (galvenokārt lapu koku un ar zemu pamežu) gan jūras krastā, gan dziļā iekšzemē ar kontinentālu klimatu. Sastopams arī krūmājos, parkos, ceļmalu koku stādījumos, kapsētās, lielos dārzos, upmalu audzēs un niedrājos. Taigā mājo arī egļu un priežu mežos. Uzturas ne pārāk biezos koku vainagos, arī pameža lapotnē. Priekšroku dod vietām ar vismaz dažiem augstiem kokiem, bet, ja tādu trūkst, uzturas arī krūmājos. Čuņčiņš ir ļoti aktīvs putniņš, kurš nepārtraukti pārvietojas pa koku lapotni, pārlidojot no vienas vietas uz otru. Raksturīgi, sēžot uz zara, raustīt asti, arī uz sāniem.
Ligzdošanas laikā čuņčiņa tēviņš ir ļoti teritoriāls. Ligzdošanas teritorija parasti ir apmēram 20 m plaša, un tā tiek bezbailīgi un agresīvi aizsargāta no citiem tēviņiem. Čuņčiņš var uzbrukt arī citu sugu nelieliem putniem, kā arī bīstamiem ienaidniekiem, piemēram, sermulim, ja tas tuvojas ligzdai, vai sīlim, kurš mēdz zagt olas. Ap ligzdošanas teritoriju, kas ir pāra teritorijas centrs, plešas barošanās teritorija, kas parasti ir 10 vai vairākas reizes lielāka nekā ligzdošanas teritorija. Valda uzskats, ka mātītes barošanās teritorija ir lielāka nekā tēviņam. Pēc ligzdošanas, neilgi pirms migrācijas ceļojuma, pāris pamet savu teritoriju, veidojot nelielus bariņus.
Barība
Barojas gandrīz tikai ar kukaiņiem (galvenokārt ar mušām), to olām un kāpuriem, bet nelielos daudzumos barojas arī ar citiem nelieliem bezmugurkaulniekiem (piemēram, maziem gliemezīšiem, zirnekļiem), sēklām un ogām. Tos meklē koku lapotnē, arī krūmos un garāku augu biežņā. Dienas laikā čuņčiņš apēd tik daudz kukaiņu, kas sver apmēram trešdaļu no paša ķermeņa. Rudens laikā, lai uzkrātu tauku rezerves pirms ceļojuma, putniņš barojas nepārtraukti.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no aprīļa līdz augustam. Veido monogāmus pārus. Tēviņš nodibina teritoriju un ar dziedāšanu piesaista mātīti. Līdzko pāris izveidots, citas mātītes no teritorijas tiek padzītas. Ligzda parasti atrodas uz zemes vai arī zemos krūmos, apakšējos koku zaros, vīteņaugos vai biezi saaugušos augstos lakstaugos. Ligzdai lodveida forma ar ieeju sānos. Vīta no sausas zāles, lapām un sūnām, no iekšpuses izklāta ar smalkākiem zāļu stiebriņiem un spalvām.
Sezonā parasti divi perējumi. Dējumā 4—8 olas. Inkubācijas periods ilgst 13—16 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas galvenokārt mātīte. Tēviņš ļoti reti piedalās to barošanā, tikai, ja ir lietains laiks un trūkst kukaiņu vai ja mātīte iet bojā. Tā galvenais uzdevums ir aizsargāt teritoriju. Jaunie putni izlido 13—15 dienu vecumā.
Sistemātika
Čuņčiņam ir 6 pasugas:
Donjanas nacionālais parks
Donjanas nacionālais un dabas parks ir nacionālais parks un dabas parks Spānijas dienvidos, Andalūzijas Velvas, Seviljas un Kadisas provincēs. Parks izvietojies Gvadalkiviras upes deltā, tā kopējā platība ir 543 km², no kuriem 135 km² ir aizsargājamā teritorija. 1982. gadā Donjanas nacionālais parks tika iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā, bet 1994. gadā tas kļuva par UNESCO Pasaules mantojuma objektu. Faktiski aizsargājamā teritoriju veido 1969. gadā dibinātais Donjanas nacionālais parks un 1989. gadā dibinātais un 1997. gadā paplašināatais Donjanas dabas parks.
Donjanas ekosistēma sastāv no krūmājiem, upēm, smilšu kāpām, sāļajiem purviem. Tā ir mājvieta tūkstošiem migrējošo Āfrikas un Eiropas putniem, kā arī citiem dzīvniekiem, to skaitā īpaši aizsargājamiem Spānijas ērglim (Aquila adalberti) un Ibērijas lūsim. Ekosistēmu Donjanā apdraud purvu un upju piesārņošana, ūdens ņemšana lauksaimniecībai, sevišķi zemeņu audzēšana apkārtējās teritorijās, kā arī tūrisma attīstība.
Badmintons
Badmintons ir sporta veids, kurā divi spēlētāji (vienspēlēs) vai divu spēlētāju komandas (dubultspēlēs) izmanto stīgotu raketi, lai pāri tīklam pretinieka pusē pārsistu īpašu bumbiņu, kura sastāv no korķa gala un 16 spalvām. Sporta veida pirmsākumi datējami ar 18. gadsimta vidu, tas savu attīstību uzsāka Britu Indijā. Šo sporta veidu starptautiski pārvalda Pasaules badmintona federācija (Badminton World Federation, BWF).
Spēles laukums
Badmintona spēles tiek aizvadītas sporta zālē, jo, spēlējot laukā, pat mazākās gaisa plūsmas var ietekmēt bumbiņas lidojumu. Zāles minimālais augstums no grīdas līdz griestiem ir 5 metri. Ja izspēles laikā bumbiņa pieskaras griestiem vai griestu konstrukcijai, tad tā ir kļūda.
Spēles laukums ir līdzīgs tenisa laukumam, bet tikai ar daudz mazākiem izmēriem. Spēles laukums ir taisnstūrveida, kura izmēri ir 13,40 m un 6,10 m. Laukumu uz pusēm sadala tīkls. Tīkla augstumam laukuma centrā jābūt 1,524 m virs laukuma virsmas un 1,55 m virs dubultspēļu līnijas. Laukuma līnijas ir 4 cm platas.
Badmintons olimpiskajās spēlēs
. gada olimpiskajās spēlēs badmintons bija demonstrācijas sporta veids. . gada spēlēs bija izrādes (exhibition) sporta veids. Kopš. gada badmintons oficiāli ir viens no olimpiskajiem sporta veidiem. Pirmajās spēlēs (1992) tika sadalīti četri medaļu komplekti (nebija jauktās dubultspēles), bet kopš 1996. gada spēlēm tiek sadalīti pieci medaļu komplekti: vīriešu un sieviešu vienspēlēs, dubultspēlēs un jauktajās dubultspēlēs.
Pēc. gada olimpiskajām spēlēm visvairāk medaļu badmintonā ir ieguvusi Ķīna (18 zelta, 8 sudraba un 15 bronzas medaļas). Tālāk seko Indonēzija (7 zelta, 6 sudraba un 6 bronzas) un Dienvidkoreja (6 zelta, 7 sudraba un 6 bronzas).
Ļaunā gundega
Ļaunā gundega (Ranunculus sceleratus) ir viengadīgs vai divgadīgs, 10—60 cm augsts gundegu dzimtas lakstaugs. Būdamas svaigas, indīgas visas auga daļas; inde izzūd pēc karsēšanas vai žāvēšanas.
Apraksts
Auga izskats var būt visai dažāds un variē atkarībā no augšanas vietas. Stublājs stāvs, masīvs, dobs, zarains, parasti kails.
Ziedi zaru galos, bāli dzelteni, to garums 0,5 cm. Kauslapas atliekušās. Sugai raksturīgs cilindrisks kopauglis, iegarens (līdz 1 cm) riekstiņu kopauglis ar daudziem (parasti 60—100) sīkiem riekstiņiem ar īsu knābīti. Zied no jūnija līdz septembrim.
Izplatība
Latvijā diezgan bieži visā teritorijā.
Biotopi
Atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas mitros pļavu pazeminājumos, dīķos, vecupēs un slapjās nezālienēs, klinšainās lāmās, ap govju kūtīm un kūtsmēsliem. Raksturīga arī pārmitrās jūras piekrastēs.
Pasugas
Plašajā areālā un dažādajos biotopos sadalās vairākās pasugās un varietātēs.
Izmantošana
Svaigas auga daļas ir indīgas. Apēdot var izraisīt zarnu iekaisumu. Kodīgā sula uz ādas var radīt čulgas. Izmanto homeopātijā.
Keita
Keita var būt:
Kamera
Kamera (no la — "istaba") ir noslēgta telpa, istaba; par kameru arī sauc kādu iekārtu, kuras nozīmīga īpašība ir tās noslēgtība no ārējās vides.
Kamera var būt:
Donats Baņonis
Donats Baņonis (lt, dzimis, miris ) bija lietuviešu un padomju aktieris un teātra režisors. Saņēmis vairākus Lietuvas valsts apbalvojumus, tai skaitā Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordeņa Komandiera krustu (1994). Divkārtējs PSRS Valsts prēmijas laureāts (1967, 1977), Lietuvas PSR Nopelniem bagātais mākslinieks (1965) un PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1974).
Baņonis uzsāka aktiera gaitas pie lietuviešu režisora Joza Miltiņa Panevēžas Drāmas teātra studijā, kuru beidzis 1945. gadā. 1940. gadā sācis strādāt Panevēžas drāmas teātrī. Aktiera karjeras laikā Panevēžas teātrī Baņonis atveidoja vairāk nekā 100 lomas, bet 1980. gadā kļuva par šī teātra vadītāju. 2013. gadā apbalvots ar Lietuvas Nacionālo kultūras un mākslas prēmiju par Joza Miltiņa darba turpināšanu teātrī un kino.
Ar savām kinolomām Baņonis kļuva pazīstams PSRS, bet pēc tam ieguva arī starptautisku atzinību. Karlovi Varu Starptautiskajā filmu festivālā Baņonis ieguva balvu kā labākais aktieris par lomu Vītauta Žalakeviča režisētajā filmā "Neviens negribēja mirt" (Niekas nenorėjo mirti, 1966). Pēc tam sekoja galvenās lomas Savas Kuliša filmā "Klusā sezona" (Мёртвый сезон, 1968), Konrāda Volfa filmā Goya - oder Der arge Weg der Erkenntnis (1971), Andreja Tarkovska filmā "Solāris" (Солярис, 1972). Piedalījies tādās pazīstamās filmās kā "Sarkanā telts" (1969), "Karalis Līrs" (1971), "Mistera Makinlija bēgšana" (1975), "Prinča Florizeļa piedzīvojumi" (Клуб самоубийц, или Приключения титулованной особы, TV filma, 3 sērijas, 1979).
Attēlojis lomas arī Rīgas Kinostudijā uzņemtajā Adas Neretnieces režisētajā filmā "Kapteinis Džeks" (1972), kā arī Aloiza Brenča filmās "Depresija" (1991), "Anna" (1996).
Likums
Likums ir likumdevēja vai citas valsts varas augstākās iestādes normatīvais akts, kam piemīt vislielākais juridiskais spēks. Likums tiek izdots, pamatojoties uz konstitūciju noteikto kārtību. Būtiski ir arī tas, ka ar likumu tiek regulētas svarīgākās sabiedriskās attiecības. Likumdevējs ar likumu izsaka tautas gribu. Likumiem normatīvo aktu sistēmā ir iedalīta galvenā vieta. Lai izpildītu likumus, tiek izdoti likumpamatotie akti, kurus izdod uz likumu pamata. Tā kā likumi ieņem galveno vietu normatīvo aktu sistēmā, tad tiem piemīt arī augstākais juridiskais spēks. No tā izriet tas, ka visiem pārējiem normatīvajiem aktiem ir jāatbilst likumiem un tie nedrīkst būt pretrunā ar tiem. Lai grozītu vai atceltu likumu, iestādei, kas izdevusi likumu, ir jāizdod likums, ar kuru tiek grozīts vai atcelts iepriekšējais likums. Latvijā likumus izdod Saeima (parlaments).
Likums tiek dēvēts arī par "noteikumu sistēmu", par "interpretējamu konceptu", par "autoritāti" taisnīguma ieviešanai, lai saskaņotu cilvēku savstarpējās intereses, un pat par "pavēli, ko balsta draudi pielietot varu". Tomēr ne vienmēr iespējams piespiest ievērot likumus ar varas palīdzību - īpaši starptautisko attiecību gadījumos. Lai kā arī likumu dēvētu, tas funkcionē kā viens no nozīmīgākajiem sabiedrību organizējošajiem spēkiem.
Likumu veidi
Likumus iedala konstitucionālajos likumos un parastajos likumos. Konstitucionālie likumi ietver sevī konstitūciju, kurā tiek iekļautas valsts varas un pārvaldes iestādes ar to kompetencēm, likumdošanas pamati, pilsoņu pamattiesības un pienākumus utt. Parastie likumi ir likumi, kurus pieņem likumdevējs saistībā ar dažādiem dzīves jautājumiem. Būtiski ir tas, ka parastajiem likumiem ir pakārtota loma pret konstitucionālajiem likumiem, jo tie tiek pieņemti pamatojoties uz konstitucionālajiem likumiem un tie nedrīkst būt pretrunā ar tiem. Likumus var iedalīt arī pēc to piederības vienai no divām tiesību daļām, respektīvi, pēc piederības publiskajām tiesībām vai civiltiesībām jeb privāttiesībām. Vēl sīkāk likumus var iedalīt, piemēram, pēc tiesību zinātnes apakšnozarēm, kas apskata šos likumus, arī pēc citiem dalījumiem, piemēram, materiālajās tiesībās un procesuālajās tiesībām utt. Katrā valstī likumi (nacionālās tiesības) atšķiras.
Saistība ar dažādām nozarēm
Likumos praktiskā veidā izpaužas gandrīz visu sociālo un humanitāro zinātņu svarīgākās atziņas. Likumi ir cieši saistīti ar politiku, jo tos veido politiķi. Likumi ir arī cieši saistīti ar filosofiju, jo tos nosaka morāli un ētiski apsvērumi. Likumi var vēstīt daudz ko par vēsturi, jo tie veidojas un mainās laika gaitā. Likumi ir arī cieši saistīti ar ekonomiku, jo tie nosaka kā slēgt līgumus, atlīdzināt kaitējumu, tie nosaka īpašuma tiesības, darba tiesības un daudz ko citu, kam var būt ietekme uz sabiedrības labklājību.