cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frīdrihs Mēnijs
Dzīves gājums
Dzimis ap 1593. gadu Voldegkā Pomerānijā, studēja Rostokas un Greifsvaldes Universitātēs. 1620. gadā iznāca viņa dzejas krājums un angļu komēdiju vāciskais tulkojums. 1629. gadā Zviedrijas feldmaršals un Vidzemes ģenerālgubernatora pienākumu izpildītājs Gustavs Horns pieņēma Mēniju par lauka mācītāju Zviedru Vidzemes luterāņu baznīcas dienestā. 1630. gadā norīkoja par Carnikavas, Ādažu, šobrīd Baltezera (Neuermühlen), Daugavgrīvas un Ropažu baznīcu mācītāju, kopš 1630. gada 23. augusta viņš bija Tērbatas Ģimnāzijas vēstures pasniedzējs.
1630. gada iznāca viņa Intrada jeb ievads topošajā vispārīgajā Livonijas vēstures aprakstā.
Kad 1632. gadā pēc Zviedrijas karaļa Gustava II Ādolfa rīkojuma Tērbatā nodibināja Academia Gustaviana, Frīdrihs Mēnijs 1632. gada 15. oktobrī kļuva par tās vēstures profesoru, taču drīz vien tika iecelts par Gustava Horna muižas pārvaldnieku un Tērbatu pameta. 1633. gadā Tērbatā izdeva viņa Prodromus jeb priekšvēstnesi Vidzemes tiesībās un tradīcijās no provinces dibināšanas līdz ķēniņa Gustava Lielā nāvei, bet 1632. vai 1635. gadā Syntagma de origine Livonorum jeb „Sacerējumu par livoniešu izcelsmi”, kurā otro reizi pēc 1584. gada Rīgas sālspūtēju pūšamo vārdu pieraksta bija publicēta latviešu tautasdziesma ar visām notīm:
Mane balte mamelit,
Man pelite piejukus
Pie ta sviesta bundelin'.
Bija precējies ar Tērbatas profesora Georga Manceļa māsu, bet tika apsūdzēts divsievībā un bēga no Vidzemes uz Zviedriju. Savukārt Zviedrijā viņu apsūdzēja par kristīgās reliģijas dogmu ķecerīgu iztulkojumu. Pēc ilgstoša ieslodzījuma, pateicoties savām zināšanām ķīmijā (alķīmijā), 1640.—1644. gadā viņš strādāja par vara raktuvju uzraugu Zviedrijā.
Miris ap 1659. gadu Zviedrijā vai arī pārcēlies uz dzīvi Ziemeļamerikas kolonijās.
Ukrainas civilās infrastruktūras graušana ar raķetēm un droniem Krievijas-Ukrainas kara laikā
Ukrainas civilās infrastruktūras graušana ar raķetēm un droniem Krievijas-Ukrainas kara laikā ir daļa no Krievijas bruņoto spēku noziegumiem, kurus tie veic Krievijas-Ukrainas kara laikā 2022. un 2023. gadā.
Rodions Kuzmins-Reizvihs
Rodions Kuzmins-Reizvihs (dzimis Ventspilī) ir Latvijas aktieris un režisors.
Ukrainas civilās infrastruktūras graušana ar raķetēm un droniem Krievijas-Ukrainas kara laikā
Kara stratēģijas maiņa
Pēc neveiksmēm austrumu un dienvidu frontēs 8. oktobrī Putins par Krievijas Federācijas bruņoto spēku Apvienotā grupējuma pavēlnieku iecēla Aerokosmisko spēku virspavēlnieku Sergeju Surovikinu, kas iezīmēja Krievijas kara stratēģijas maiņu. 10. oktobrī Krievijas karaspēks ar 84 raķetēm un 24 bezpilota lidaparātiem apšaudīja Ukrainas galvaspilsētu Kijivu un vairākas citas pilsētas, kas izraisīja postījumus civilās infrastruktūras objektos. Krievijas prezidents Vladimirs Putins šo uzbrukumu raksturoja kā atriebību par 8. oktobrī notikušo Krimas tilta spridzināšanu. Irānā ražotie droni Shahed-136 tika palaisti no Baltkrievijas.
Rodions Kuzmins-Reizvihs
2010. gadā absolvēja Jaroslavļas Valsts Teātra institūtu, apgūstot aktiera profesiju. 2015. gadā iestājās tajā pašā institūtā, lai studētu režiju. Ieguva režijas diplomu 2022. gadā.
Kopš 2018. gada ir Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātra aktieris. Ir arī Latvijas Leļļu teātra aktieris. Strādā kompānijā SDI Media Latvia, kur ieskaņo filmas un seriālus. Piedalījās vairāku filmu krievu dublāžā.
Ukrainas civilās infrastruktūras graušana ar raķetēm un droniem Krievijas-Ukrainas kara laikā
Kara stratēģijas maiņa
18. oktobrī Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis pavēstīja, ka Krievijas triecienos pret kritiskās infrastruktūras objektiem izpostīta trešdaļa elektrostaciju, kā rezultātā radušies plaši elektroapgādes traucējumi. Ukrainas izlūkdienests ziņoja, ka pirmajā dronu partijā, ko Krievija pasūtījusi no Irānas, bijuši 1750 droni. Irānas instruktori palīdzot Krievijas karavīriem palaist dronus-kamikadzes no Krimas poligoniem, kā arī no Baltkrievijas un no Kurskas apgabala teritorijas. 19. oktobrī Krievijas raķešu un Irānā ražoto dronu uzbrukumi notika Kijivas, Ivanofrankivskas, Černihivas, Vinnicas un Zaporižjas apgabalu energoapgādes infrastruktūrai. Ukrainas bruņotie spēki paziņoja, ka mēneša laikā tiem ir izdevies notriekt vismaz 223 Krievijai piegādātos irāņu kamikadzes dronus. 21. oktobrī ASV puse apstiprināja ziņas, ka Krievijas anektētajā Krimas pussalā ir ieradušies Irānas bruņoto spēku eksperti, lai apmācītu Krievijas spēkus, kā karā pret Ukrainu izmantot kaujas dronus. ASV piemēroja sankcijas pret Irānas fiziskajām un juridiskajām personām sankcijas.
31. oktobrī Krievijas kara aviācijas lidmašīnas Ukrainas virzienā izšāva vairāk nekā 50 raķešu, no kurām 44 izdevās notriekt pirms mērķa sasniegšanas. 15. novembrī Krievijas gaisa spēki no kara lidmašīnām palaida raķetes "H-101" un "H-555" un no Krievijas karakuģiem Melnajā jūrā Kaļibr raķetes, kas sagrāva civilo infrastruktūru 10 Ukrainas apgabalos. Ukrainas Gaisa spēki paziņoja, ka Krievija izšāvusi vairāk nekā 90 spārnoto raķešu un izmantojusi arī 10 irāņu dronus, Ukrainas pretgaisa aizsardzībai izdevies notriekt 73 raķetes un visus dronus.
15. novembrī Krievija mērķtiecīgi deva raķešu triecienu arī Ukrainas-Polijas pierobežā, tā rezultātā vienas raķetes atlūzas nokrita Polijas teritorijā, nogalinot divus cilvēkus. Polijas valdība un NATO vadība pauda uzskatu, ka tā bija Ukrainas pretgaisa aizsardzības sistēmas raķete S-300, ko, visticamāk, izšāva Ukrainas bruņotie spēki, mēģinot atvairīt Krievijas raķešu uzbrukumu.
23. novembrī Krievija veica nākamo lielo raķešu triecienu pa Kijivas un citu Ukrainas pilsētu civilo infrastruktūru, izšaujot aptuveni 70 spārnoto raķešu, no kurām 50 notrieca Ukrainas pretgaisa aizsardzība. Prezidents Zelenskis norādīja, ka Krievijas triecienu dēļ bez elektrības bija 11 apgabali, bet pakāpeniski bojājumi tikuši novērsti.
No 21. līdz 28. novembrim Krievijas karaspēks ar Grad raķešu sistēmām no Dņepras kreisā krasta 258 reizes apšaudīja Hersonas pilsētu un 30 apdzīvotas vietas tās apkaimē.
Pēc atkāpšanās no Hersonas un mobilizācijas 2022. gada novembra beigās Krievijas bruņoto spēku uzbrukuma smaile vērsās pret Bahmutu, tomēr no 1. oktobra līdz 20. decembrim Doneckas apgabala ofensīvā Krievijas karaspēks nespēja izpildīt uzdevumu ieņemt visu apgabalu un iekaroja vien 192 kvadrātkilometru plašu teritoriju.
5. decembrī Krievija uz infrastruktūras objektiem Odesas, Zaporižjas, Vinnicas, Kijivas, Čerkasu un citos apgabalos izšāva vairāk nekā 70 raķešu, Ukrainas pretgaisa aizsardzība notrieca vairāk nekā 60 raķešu. 10. decembrī kļuva zināms, ka Irāna gatavojas piegādāt Krievijai jaunu dronu partiju. Līdz 13. decembrim Krievija bija veikusi astoņus raķešu uzbrukumu viļņus Ukrainas civilajai infrastruktūrai. 16. decembrī Krievija pa civilās infrastruktūras objektiem Kijivā, Zaporižjā, Krivijrihā un citur izšāva 72 raķetes, no tām aptuveni 40 Kijivas virzienā. 60 no tām ukraiņi notrieca. Krivijrihā raķete sagrāva dzīvojamo māju, kurā bojā gāja četri cilvēki, tajā skaitā bērns. Vēlāk kļuva zināms, ka no Krievijas lidmašīnas Baltkrievijas gaisa telpā izšauta spārnotā raķete H-55 nolidoja vairākus simtus kilometru virs Polijas un nogāzās valsts rietumu daļā mežā. Tikai 2023. gada aprīļa beigās to nejauši atrada vietējais iedzīvotājs.
29. decembra rītā Krievijas bruņotie spēki ar raķetēm un kamikadzes droniem Shahed no Rostovas apgabala, Kaspijas jūras un Melnās jūras kuģiem uzbruka gan galvaspilsētai Kijivai, gan Harkivai, Ļvivai, Odesai, Mikolajivai un citām pilsētām. Ukrainas armija paziņoja, ka Krievija izšāvusi 69 raķetes, tajā skaitā spārnotās raķetes un zenītraķetes S-300. Ukrainas pretgaisa aizsardzības spēki notrieca 54 spārnotās raķetes un 11 Irānā ražotos dronus. Baltkrievijas varasiestādes ziņoja, ka tās teritorijā nokrita Ukrainas pretgaisa aizsardzības sistēmas raķete S-300. Uz Harkivu bija izšautas arī četras zenītraķetes S-300 un 13 droni, no kuriem 11 izdevās notriekt. Odesas kara administrācija ziņoja, ka pretgaisa aizsardzības spēki virs Odesas apgabala notrieca 21 raķeti. Virs Dņipro pilsētas izdevās notriekt piecus Shahed dronus. Naktī uz 30. decembri Krievija vēlreiz ar droniem uzbruka Ukrainas pilsētām. Virs Dņepropetrovskas un Zaporižjes apgabaliem Ukrainas karavīri notrieca desmit Krievijas bezpilota lidaparātus, tai skaitā deviņus Irānā ražotos Shahed dronus. Ukrainas Gaisa spēku pavēlniecība norādīja, ka notriektie Irānas trieciendroni ir bijuši no apmēram 250 dronu lielā otrā iepirkuma, no tiem Ukrainas pretgaisa aizsardzība jau likvidējusi 70.
2023. gada 1. janvārī Ukrainas gaisa spēku pavēlniecība paziņoja, ka Vecgada vakarā un Jaungada naktī Ukrainas pretgaisa aizsardzība notrieca 45 Irānā ražotos trieciendronus Shahed-136. Naktī uz 2. janvāri Krievija izšāva uz Ukrainu divas bezpilota lidaparātu Shahed grupas, Ukrainas pretgaisa aizsardzības spēki virs Kijivas notrieca 20 objektus, vairākus dronus izdevās notriekt arī citos apgabalos. Ukrainas prezidenta administrācija pauda uzskatu, ka Krievija mēģina piespiest Ukrainu mainīt nostāju par okupācijas karaspēka izvešanu no anektētajām teritorijām pirms sarunām par karadarbības pārtraukšanu. 5. janvārī Vladimirs Putins uzdeva aizsardzības ministram Sergejam Šoigu nodrošināt, lai pareizticīgo Ziemassvētku laikā Ukrainas frontē ievērotu pamieru no 6. janvāra pulksten 12 līdz 7. janvāra pulksten 24. Neraugoties uz vienpusēji izsludināto uguns pārtraukšanu, Krievijas karaspēks 6. janvārī apšaudīja frontes līnijai tuvu esošo Bahmutu, Kramatorsku, Hersonu un arī citas Ukrainas pilsētas. 2023. gada 11. janvārī kļuva zināms, ka par Ukrainas iebrukušo Krievijas spēku apvienotā grupējuma komandieri iecelts Valērijs Gerasimovs.
14. janvārī Krievijas spārnoto raķešu triecieni bija vērsti pret Kijivas un Dņipro pilsētām, bet Harkivu apšaudīja ar S-300 zenītraķetēm. Daļēji sagrautās deviņstāvu dzīvojamās ēkas drupās Dņipro pilsētā atrada vismaz 21 cilvēka mirstīgās atliekas, nogalināto vidū bija arī pusaugu meitene. Uzbrukumā dažāda smaguma ievainojumus guva vismaz 73 cilvēki. Ukrainas Ģenerālprokuratūra ir ziņoja, ka raķetes triecienu izdarījis Krievijas 52. smago bumbvedēju aviācijas pulks, kas bāzējas Kalugas apgabalā. Naktī uz 16. janvāri raķešu uzbrukumā Zaporižjai ievainoja divus bērnus un vienu pieaugušo. Līdz 16. janvārim ēkas gruvešos atrada vismaz 40 cilvēku, tostarp trīs bērnu, mirstīgās atliekas. Ukrainas prezidenta birojs pēc Krievijas raķetes trieciena pavēstīja, ka Ukrainas pretgaisa aizsardzība notriekusi Krievijas izšauto raķeti H-22, kas pēc tam trāpīja Dņipro daudzdzīvokļu mājā.
Naktī uz 26. janvāri Krievija pielietoja citu taktiku, lai izkliedētu Ukrainas pretgaisa aizsardzību un atklātu tās pozīcijas. Vispirms no Azovas jūras austrumu krasta palaida 24 dronus Shahed-136/131, kurus visus notrieca Ukrainas bruņoto spēku zenītraķešu vienības, iznīcinātāju aviācija, mobilās uguns grupas, sadarbojoties ar Ukrainas aizsardzības spēku citu struktūru pretgaisa aizsardzības vienībām. Taču tajā pašā dienā Krievija izšāva vēl 55 spārnotās raķetes, no kurām Ukrainas pretgaisa aizsardzība spēja notriekt 47, tādēļ Zaporižjas apgabalā raķetes triecienā nogalināja trīs cilvēkus, bet septiņus ievainoja, bet Kijivā viens cilvēks gāja bojā un divi tika ievainoti.
2023. gada janvārī Krievijas karaspēks pēc smagām kaujām ieņēma Soledaras pilsētu un 4. februārī turpināja uzbrukumu Limanas, Bahmutas, Avdijivkas un Novopavļivskes virzienos.
Daniels Bovē
Daniels Bovē (eo, it, dzimis, miris ) bija Šveicē dzimis Itālijas farmakologs. 1957. gadā saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā “par viņa atklājumiem saistībā ar sintētiskiem savienojumiem, kas kavē noteiktu ķermeņa vielu darbību, un jo īpaši to iedarbību uz asinsvadu sistēmu un skeleta muskuļiem”. Nobela prēmijai tika izvirzīts arī 1951. un 1953. gadā. Zināms arī kā antihistamīna atklājējs. Viņa dzimtā valoda ir esperanto.
Kozete
"Kozete" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1977. gadā. Filmas režisors ir Arnolds Burovs.
Sižets
Animācijas filmas pamatā ir Viktora Igo romāna "Nožēlojamie" fragments. Tajā tiek stāstīts par Kozetes rūgto dzīvi.
Ukrainas civilās infrastruktūras graušana ar raķetēm un droniem Krievijas-Ukrainas kara laikā
Kara stratēģijas maiņa
5. un 7. februārī notika atkārtoti Krievijas raķešu S-300 triecieni, kas sagrāva Harkivas Urbānās ekonomikas nacionālās universitātes piecstāvu ēku un nodarīja postījumus dzīvojamajiem namiem. Raķešu uzbrukumos Sumu apgabalā kādā privātmājā gāja bojā sieviete.
No 9. februāra vakara līdz 10. februāra pēcpusdienai Krievija ar raķetēm Kaļibr un droniem uzbruka sešiem Ukrainas apgabaliem. Tāpat ziņoja par vairāku stratēģisko bumbvedēju Tu-95 pacelšanos, kuri izšāvuši spārnotās raķetes. Tikmēr Baltkrievijā gaisā pacēlās iznīcinātājs MiG-31, kas spēj pārvadāt hiperskaņas raķetes Kinžal. No karakuģiem Melnajā jūrā, no Belgorodas apgabala un no okupētās Zaporižjas apgabala daļas krievi izšāva 71 raķeti, no kurām 61 ukraiņiem izdevās notriekt, ukraiņi notrieca arī piecus no septiņiem droniem. Virs Kijivas notrieca 10 ienaidnieka raķetes, raķetes atlūzas nokrita galvaspilsētas Holosijevkas rajonā, nodarot bojājumus automašīnai un privātmājai. Pēc 10. februāra masveida Krievijas raķešu uzbrukuma Ukrainas armija prognozēja, ka nākamais ienaidnieka raķešu trieciens varētu notikt plašā Krievijas iebrukuma gadadienā 24. februārī. Melnajā jūrā pastāvīgi dežurējot 10 ar raķetēm aprīkoti Krievijas kuģi un divas zemūdenes. Tomēr nākamais trieciens notika naktī uz 27. februāri ar 14 Irānas droniem "Shahed", no kuriem 11 (9 pie Kijivas) notrieca Ukrainas pretgaisa aizsardzības sistēmas, bet trīs droni Hmeļnickas pilsētā nogalināja vienu un ievainoja vismaz četrus cilvēkus.
3. martā Ukrainas Apvienoto spēku pavēlnieks Serhijs Najevs informēja, ka notriekto raķešu īpatsvars ir ievērojami mainījies un retos gadījumos pat ir lielāks par 80%. Viņš piebilda, ka Krievijas karaspēks arī mainījis taktiku un gaisa uzbrukuma līdzekļu pielietošanas paņēmienus, okupanti bieži izmanto viltus mērķus, lai vājinātu aizsardzību. Krievijas zenītraķešu S-300 triecienā Zaporižjas pilsētā sagrāva piecstāvu dzīvojamo ēku, gāja bojā vismaz četri cilvēki. Naktī no 8. uz 9. martu Krievija izšāva 81 raķeti, tai skaitā 48 spārnotās raķetes, gaisa trauksme ilga teju septiņas stundas. Ukrainas pretgaisa aizsardzība notrieca 34 raķetes, bet mērķi sasniedza sešas hiperskaņas raķetes "Kinžal", Ļvivas apgabalā nogalinot piecus cilvēkus. Hersonas pilsētā nogalināja trīs cilvēkus. Kopumā Krievijas forsēto raķešu triecienu skaits pārsniedza 10.
13. martā prezidents Zelenskis pauda uzskatu, ka Ukrainas valsts nākotne ir atkarīga no tā, vai bruņotajiem spēkiem izdosies uzvarētu kauju par Bahmutu un, ka jādara viss, lai iznīcinātu ienaidnieka militāro spēku. Krievijas puse paziņoja, ka Bahmutas ieņemšana tai ir svarīga, lai varētu sagrābt visu Doneckas apgabalu, kas esot galvenais Kremļa mērķis šajā karā.
Naktī uz 23. martu Krievija uzbruka ar 21 bezpilota lidaparātu Shahed, 16 no tiem ukraiņi notrieca, tomēr dronu triecienos Kijivas apgabalā gāja bojā trīs cilvēki, bet septiņus cilvēkus ievainoja. Naktī uz 28. martu Krievija uzbruka ar 15 droniem, 14 no tiem ukraiņi notrieca, bet viens drons sasniedza Dņipro pilsētu.
ASV Kara studiju institūts secināja, ka Krievijas ziemas ofensīva līdz 31. martam nespēja sasniegt uzdoto mērķi ieņemt visu Doneckas un Luhanskas apgabalu teritoriju.
4. aprīļa rītā Ukrainas Gaisa spēki paziņoja, ka ir iznīcinājuši 14 no 17 trieciendroniem Shahed-136/131, ko Krievijas karaspēks naktī raidīja uz Odesu. 14. aprīlī Krievijas raķešu S-300 triecienā Slovjanskai bojā gāja vismaz astoņi cilvēki, arī divus gadus vecs bērns, bet 21 cilvēku ievainoja.
21. aprīlī Krievijas karaspēks veica 23 aviācijas triecienus, tai skaitā ar desmit Shahed-136, no kuriem astoņus notrieca Kijivas aizstāvji.
28. aprīļa naktī Krievijas karaspēks no bumbvedējiem Tu-95 Kaspijas jūras rajonā izšāva 23 spārnotās raķetes H-101 un H-555, no kurām 21 notrieca Ukrainas zenītartilērija. Tomēr Umaņas pilsētā Čerkasu apgabalā raķete daļēji sagrāva deviņstāvu dzīvojamo namu, bojā gāja 10 cilvēki, arī divi bērni, bet 18 cilvēkus ievainoja. Pēc Ukrainas dronu uzbrukuma Sevastopoles naftas bāzei 1. maija rītā Krievijas spēki veica raķešu uzbrukumu Ukrainai ar 18 spārnotajām raķetēm H-101 un H-555, no kurām Ukrainas pretgaisa aizsardzības spēki iznīcināja 15. Raķetes bija izšautas no deviņiem Tu-95 bumbvedējiem Murmanskas apgabala ziemeļos un no diviem Tu-160 bumbvedējiem Kaspijas jūras austrumos. Pavlohradas pilsētā ievainojumus guva 25 cilvēki. Pēc dronu uzbrukuma Maskavas kremlim 3. maijā Krievijas karaspēka vienības veica haotiskus artilērijas un raķešu triecienus pa Hersonas apgabala apdzīvotajām vietām, kuros gāja bojā 21, bet 48 cilvēki tika ievainoti.
Naktī uz 13. jūniju Krievijas raķetes triecienā Krivijrihas dzīvojamo namu rajonā un vietējā ūdens apgādes uzņēmumā gāja bojā 11 cilvēki un 28 tika ievainoti. Naktī uz 15. jūniju Krievijas spēki no Kaspijas jūras ar četrām stratēģiskās aviācijas lidmašīnām Tu-95MS uz Ukrainu palaida četras spārnotās raķetes "H-101/H-555", kā arī veica triecienus ar 20 trieciendroniem "Shahed-136/131", kurus ukraiņu pretgaisa aizsardzība notrieca. Trīs raķetes trāpīja rūpniecības objektos Krivijrihā Dņipropetrovskas apgabalā.
Naktī uz 19. jūniju Ukrainas Gaisa spēki ziņoja, ka notriektas četras Odesas virzienā no Melnās jūras lidojošas raķetes Kaļibr. Raķetes un dronus notrieca arī Harkivas, Doneckas, Luhanskas un Mikolajivas apgabalos.
27. jūnija vakarā Krievijas raķete sagrāva Kramatorskas pilsētas restorānu, ievainoja vismaz 56 un nogalināja vismaz astoņus cilvēkus, tostarp trīs bērnus.
Naktī uz 6. jūliju Krievija no Melnās jūras karakuģiem ar raķetēm apšaudīja Ļvivu, ievainojot vismaz 30 cilvēkus, bet bojā gāja vismaz četri cilvēki. Ukrainas pretgaisa aizsardzībai izdevās notriekt septiņas no 10 izšautajām raķetēm, tomēr raķetes Kaļibr atlūzas pēc notriekšanas sagrāva daudzdzīvokļu māju.
Gaisa uzbrukumi Kijivai
Naktī uz 4. maiju Krievijas karaspēks naktī atkal uzbruka gan Kijivai, gan Sumu, Zaporižjas un Odesas apgabaliem ar 24 Irānā ražotiem trieciendroniem un dažāda tipa raķetēm. Ukrainas spēki virs Kijivas notrieca visus dronus un raķetes, bet Odesā — 12 no 15 droniem, un pēc dažām dienām informēja, ka 4. maijā ap 2.30 ar pretgaisa aizsardzības sistēmu Patriot debesīs virs Kijivas notriekta arī hiperkaņas raķete Kinžal. Naktī uz 8. maiju Krievija no militārā lidlauka Brjanskas apgabalā palaida 35 kaujas dronus Shahed, vairums no tiem bija notēmēti pa Kijivu. Ukrainas pretgaisa aizsardzības sistēmām izdevās iznīcināt visus lidrobotus, vismaz pieci cilvēki guva ievainojumus, krītot notriekto dronu atlūzām. Naktī uz 16. maiju notika liels Krievijas raķešu uzbrukums Kijivai, no trim pusēm tās virzienā raidot 18 dažāda veida raķetes un dronus īsā laika periodā. Ukrainas pretgaisa aizsardzības sistēmām izdevās notriekt visas raķetes, tai skaitā sešas Kinžal virsskaņas raķetes, kuras ilgu laiku uzskatīja par nenotriecamām. Raķešu atlūzas nokrita vismaz trīs pilsētas rajonos, aizdedzinot ēkas un automašīnas.
Naktī uz 26. maiju Krievija uz Ukrainas pilsētām izšāva 17 raķetes un 31 dronu, Dņipro pilsētā nogalinot divus un ievainojot 25 cilvēkus, arī trīs un sešus gadus vecus zēnus. Naktī uz 28. maiju Krievija no Brjanskas un Krasnodaras apgabaliem uzbruka Kijivai ar 54 Shahed trieciendroniem. Ukrainas pretgaisa aizsardzībai izdevās notriekt 52 dronus. 29. maijā Krievija uz Kijivu izšāva 11 raķetes Iskander-M un Iskander-K, kuras visas izdevās notriekt.
Apvienotās Karalistes militārais izlūkdienests ziņoja, ka 2023. gada maijā Krievija uz Ukrainu raidījusi vairāk nekā 300 Irānā ražoto trieciendronu Shahed, Ukraina notriekusi vismaz 90% bezpilota lidaparātu. Kijiva apšaudīta gandrīz katru nakti gan ar Shahed, gan ar spārnotajām un ballistiskajām raķetēm Iskander un Kinžal. Pateicoties pretgaisa aizsardzības spēku darbībai, Kijivā nav bijis neviena tieša trāpījuma, bet visus postījumus nodarījušas notriekto dronu un raķešu atlūdzas.
Naktī uz 1. jūniju Krievija ar desmit Iskander raķetēm no Brjanskas apgabala atkal uzbruka Kijivai, kuras visas notrieca Ukrainas pretgaisa aizsardzība, taču raķešu atlūzas nogalināja trīs cilvēkus, tai skaitā 9 gadus vecu bērnu, un vēl 14 cilvēkus ievainoja. Naktī uz 2. jūniju virs Kijivas un tās apkārtnē notrieca 30 trieciendronus un spārnotās raķetes. 16. jūnijā Ukrainas pretgaisa aizsardzības spēki pie Kijivas notrieca sešas virsskaņas ballistiskās raķetes Kinžal, sešas spārnotās raķetes Kaļibr un divus izlūkošanas bezpilota lidaparātus.
1177. gads
1177. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
La Révolution (seriāls)
"La Révolution" ir 2020. gada seriāls franču valodā par pārdabisku drāmu, ko producēja Netflix.
Seriāls tika filmēts Francijā 2019. gadā. Pirmizrāde notika 2020. gada 16. oktobrī. 2021. gada janvārī seriāls tika atcelts pēc vienas sezonas.
Sižets
Seriāla darbība norisinās Francijā 18. gadsimta beigās. Valstī parādās noslēpumains vīruss, kas aristokrātiem asinis padara zilas un liek viņiem nogalināt parastos iedzīvotājus. Starp filmas varoņiem ir arī ārsts Žozefs Giljotēns, kura vārds tika dots giljotīnai.
9K720 Iskander
9K720 Iskander ir Krievijas Federācijas Bruņoto spēku tuva darbības rādiusa ballistisko raķešu zeme-zeme palaišanas komplekss, kas izstrādāts no 1987. līdz 2006. gadam. Iskander var palaist no MAZ-543, KamAZ-4310 un citiem militārajiem kravas automobiļiem.
Krievija tās izmantoja gan Gruzijas karā (2008), gan Sīrijas pilsoņu karā, gan Kalnu Karabahas konfliktā (2020), gan arī 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā.
Ziemeļjitlande
Ziemeļjitlande var būt:
Ridika hronikas
"Ridika hronikas" (en) ir 2004. gada ASV zinātniskās fantastikas spraiga sižeta filma, kuras režisors ir Deivids Tūī. Filmā galvenās lomas atveido Vins Dīzels, Tendīveja Ņūtone, Karls Urbans, Aleksa Davalosa, Kolms Fjors un Kīts Deivids. Filma ir turpinājums 2000. gada filmai "Kad iestājas tumsa".
Filma seko Ridika (Dīzels) piedzīvojumiem, kad viņš mēģina izvairīties no sagūstīšanas un stāties pretī iebrūkošai impērijai.
Filmas "Ridika hronikas" pirmizrāde notika un to izplatīja Universal Pictures. Filma saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 29% vērtējums. Franšīzes trešā filma ar nosaukumu "Ridiks" (Riddick) iznāca 2013. gadā.
Tīģeris Ņau-ņau
"Tīģeris Ņau-ņau" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1967. gadā. Filmas režisors ir Arnolds Burovs.
Sižets
Kāds mazs zēns ļoti nevīžīgi un nejauki izturas pret rotaļļietām, tajā skaitā pret rudu kaķēnu. Kādā brīdī puika ar savām izklaidēm sadusmo burvju mākslinieku, kurš puiku pārvērš lellē, bet kaķēns kļūst par tīģeri. Nu puikam jācenšas no zvēra aizbēgt.
Aleksandrs Sarma
Aleksandrs Sarma (1902—1940), dzimis Aleksandrs Freivalds, bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks. Pēc Latvijas okupācijas, nevēloties izpaust dienesta noslēpumus, 1940. gada rudenī izdarīja pašnāvību nošaujoties.
Bērnība un jaunība
Aleksandrs Sarma dzimis Meizakilā, tagadējās Igaunijas teritorijā, 1902. gada 18. jūnijā. Beidzis Pērnavas ģimnāziju.
Latvijas Brīvības cīņās
1919. gada 12. jūlijā Sarma kā brīvprātīgais piesakās 7. atsevišķajā bataljonā, kur tiek ieskaitīts 2. rotā, 9. augustā bataljonu iekļauj 9. Rēzeknes kājnieku pulkā. 1919. gada 16. septembrī tiek atvaļināts.
Dienesta gaitas Sarma atsāk 1922. gadā, 30. septembrī iestājies Latvijas Kara skolas Artilērijas nodaļā, to beidz 1924. gada 1. septembrī leitnanta dienesta pakāpē un tiek ieskaitīts Daugavgrīvas artilērijas III baterijā. 1925. gada 1. augustā tiek iecelts par vada komandieri III baterijā, 1926. gada 1. septembrī pārcelts uz II bateriju. 1927. gada 17. novembrī paaugstināts par virsleitnantu un 1929. gada 1. oktobrī beidz Artilērijas virsnieku kursus. Pateicoties savām igauņu valodas zināšanām no 1930. gada 2. jūnija līdz 25. augustam piekomandēts Igaunijas krasta artilērijai.
1934. gada 3. martā iecelts par Krasta artilērijas pulka V baterijas vecāko virsnieku un 7. novembrī apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1937. gada 10. februārī paaugstināts par kapteini un iecelts par V baterijas komandieri, ar 1. martu - pulka adjutants. 1938. gada 29. septembrī iecelts par Artilērijas inspektora štāba Inspekcijas nozares vecāko adjutantu. 1940. gada janvārī maina uzvārdu no „Freivalds” un „Sarma”.
1940. gada 11. maijā Sarmu apbalvo ar V šķiras Viestura ordeni.
Pēc Latvijas okupācijas
Pēc Latvijas okupācijas un Latvijas armijas iekļaušanas Sarkanās armijas sastāvā, par kapteini Sarmu uzreiz interesi izrāda Padomju izlūkdienesti — viņš ir Artilērijas inspektora štāba mobilizācijas virsnieks, kura ziņā ir rezerves virsnieku un karavīru saraksti. Jau 1940. gada vasarā Sarmam vairākkārt tiek izteikti piedāvājumi kļūt par NKVD ziņotāju, taču viņš tos kategoriski noraida. Nojaušot briesmu tuvošanos, Sarma sāk ikdienā nēsāt līdzi pielādētu dienesta ieroci un jau 2. augustā uzraksta atvadu vēstuli savai līgavai.
Pēdējo reizi kapteini Sarmu pratina 1940. gada 29. septembrī — kārtējo reizi solot materiālus labumus apmaiņā pret dienesta biedru nodošanu. Sarma ar smaidu atstāj pratinātāja kabinetu un atgriezies darba vietā iznīcina visus savā rīcībā esošos dokumentus un vēstules. Pēc tam Sarma nodod sava rakstāmgalda atslēgu dienesta biedram kapteinim Stūrem, paskaidrojot, ka viņa pienākumi nu ir Stūres ziņā. 29. septembra vakarā kapteinis Sarma draugu lokā ir uzkrītoši jautrs, viņš niekojas ar savu dienesta pistoli un smaida. Īsi pēc pusnakts klātesošie blakus istabā sadzird šāvienu.
Atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, kapteinis Aleksandrs Sarma ar šāvienu sirdī laupa sev dzīvību 1940. gada 29. septembrī.
Izvadīts no Kara slimnīcas 1940. gada 2. oktobrī, apbedīts Garnizona kapos. Pēc čekistu rīkojuma zemes klēpī kapteinis Sarma guldīts formas tērpā bez virsnieka zīmotnēm.
Apaļvārpu grīslis
Apaļvārpu grīslis (la) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā mērenā un aukstā klimata joslā. Latvijā suga ir sastopama retumis visā teritorijā — purvainos skujkoku mežos un purvos.
Apraksts
Apaļvārpu grīslis ir daudzgadīgs, 10-40 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītis ir ar īsu knābīti.
Augs veido skraju ceru, tam ir pazemes dzinumi. Stublājs ir stāvs, raupjš, tievs un pie pamata aplapots. Lapas ir zaļas, 0,15-0,3 cm šauras, īsākas nekā stublājs. Ziedkopā stublāja galotnē ir 1 vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir 1—2 attālu novietotas, 0,3-0,8 cm garas, sēdošas (apakšējā retumis ar īsu kātiņu) sievišķo ziedu vārpiņas. Apakšējās sievišķās vārpiņas seglapa ir īsāka nekā ziedkopa. Ziedu skaits vārpiņā parasti ir 3—7. Pūslītis ir zaļš, olveidīgs, klāts ar īsiem, baltiem matiņiem, tāpēc izskatās blāvi zaļš. Augļa pūslīša segplēksne ir brūna, olveidīga, ar smailu galu, gaišu joslu vidū un plēvjainu apmali, īsāka nekā pūslītis. Zied jūnijā, jūlijā.
Slovnaft
Slovnaft, a.s. ir Slovākijas enerģētikas uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Uzņēmuma īpašnieks ir Ungārijas MOL Group. Galvenais birojs atrodas Bratislavā. Dibināts 1949. gadā.
Uzņēmums nodarbojas ar naftas pārstrādi, iegūstot degvielu un dažādas ķīmiskās vielas. Slovnaft arī nodarbojas ar degvielas tirdzniecību, kā arī ar siltuma un elektrības ražošanu.
Vēsture
Uzņēmuma pirmsākumi meklējami 1895. gadā, kad Bratislavā dibināts naftas pārstrādes uzņēmums Apollo.
1944. gadā, Otra pasaules kara laikā rūpnīcu sabombardēja. Tā daļēji atsāka darbu 1945. gadā.
1949. gada 1. maijā dibināts valsts uzņēmums Slovnaft. Sākta jaunas rūpnīcas būvniecība. Tā darbu sāka 1956. gadā, un ar PSRS tika noslēgts naftas piegādes ilgtermiņa līgums. 1962. gada jēlnaftu sāka saņemt no cauruļvada Družba.
1992. gada 1. maijā Slovnaft reorganizēts par akciju sabiedrību.
2000. gadā Ungārijas enerģētikas uzņēmums MOL iegādājās 36,2 % Slovnaft akcijas. Līdz 2004. gadam MOL bija ieguvis 98,4 % kapitāldaļu.
Latvijas Republikas īpašo uzdevumu ministru sadarbībai ar starptautiskajām finansu institūcijām uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas īpašo uzdevumu ministri sadarbībai ar starptautiskajām finansu institūcijām, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1998. gada līdz 2002. gadam.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #FFB90F | Tēvzemei un Brīvībai/LNNK |border=1px solid #AAAAAA}}
Lietuvas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Lietuva vasaras olimpiskajās piedalās kopš 1924. gada un ziemas olimpiskajās spēlēskopš 1928. gada.
Zilais ledus
Zilais ledus ir ledāju apgabali Antarktīdā, kuros ledus nav klāts ar sniegu. Sniegs šajos apvidos neuzkrājas vēja vai sublimācijas ietekmē.
Zilā ledus apgabali tiek izmantoti lidlauku izbūvēšanai, jo cietā un stabilā pamatne ļauj izmantot parastos lidaparātus ar riteņu šasijām un veikt starpkontinentālus reisus. Visintensīvāk izmantotie zilā ledus lidlauki ir pie Makmerdo, Novolazarevskas, Trollas, Vilkinsas (Keisi) un Petriothilsas polārstacijai.
Papiņš
"Papiņš" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1986. gadā. Filmas režisors ir Arnolds Burovs.
Sižets
Animācijas filmā ar leļļu palīdzību tiek parādīta alkohola lietošana pieaugušo sadzīvē.
Seiiči Sakija
Seiiči Sakija (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||3||0
Kinburna strēle
Kinburna strēle (uk) ir 8,5 km gara šaura smilšu strēle Melnās jūras ziemeļu piekrastē Ukrainā. Administratīvi ietilpst Mikolajivas apgabalā. Izvietojusies Kinburna pussalas rietumu galā un atdala Dņepras limānu no jūras. Dažkārt par Kinburna strēli dēvē visu Kinburna pussalu. Veidota no Dņepras sanesu smiltīm. Strēle ietilpst 1992. gadā dibinātā Kinburna strēles reģionālā ainavu parka teritorijā.
Nosaukums cēlies no turku Kinburna (Kilburun) cietokšņa, kas 15. gadsimtā bija uzcelts uz Kinburna strēles un kopā ar Očakivas cietoksni limāna predējā krastā kontrolēja kuģniecību pa Dņepru. Cietoksnis sagrauts 1736. gadā.
Jūlija Tkača
Jūlija Tkača (uk, meitas uzvārds — Ostapčuka (Остапчу́к); dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2014. gada pasaules čempione, trīskārtējā Eiropas čempione, 2019. gada Eiropas spēļu čempione, Ukrainas Nopelniem bagātā sporta meistare.
Biogrāfija
Dzimusi 1989. gadā Koveļā. Ar brīvu cīņu sāka nodarboties 2002. gadā. 2008. gadā viņa piedalījās olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur ieņēma 11. vietu. 2010. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci. 2011. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Pasaules čempionātā palika 7. vietā. 2012. gadā viņa atkal uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Londonas olimpiskajās spēlēs ieņēma tikai 7. vietu. 2014. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci, bet uzvarēja Pasaules čempionātā.
2016. gada Eiropas čempionāts notika Rīgā. Svara kategorijas līdz 63 kg finālā Tkača tikai pēc sīvas cīņas zaudēja rīdziniecei Anastasijai Grigorjevai un saņēma sudraba medaļu.
Nākamajos divos gados Tkačai uz goda pjedestāla bija jākāpj vēl vairākas reizes. Parīzē 2017. gada pasaules čempionā viņa saņēma sudraba medaļu, gadu vēlāk Budapeštā — bronzas medaļu. 2017. gada Eiropas čempionātā — bronzas medaļu.
Džuzepe Džakoza
Džuzepe Džakoza (it, dzimis, miris ) bija itāļu dzejnieks, dramaturgs un libretists.
Jūlija Tkača
Biogrāfija
2019. gada Eiropas spēles Minskā viņa pieveica visas pretinieces un ieguva 2. Eiropas spēļu čempiones titulu.
2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētas Romā Eiropas čempionātā, cīnoties svara kategorijā līdz 62 kg, Jūlija finālā pieveica Krievijas sportisti Innu Tražukovu un trešo reizi ieguva Eiropas čempiones titulu.
Tomass Beiess
Tomass Beiess (en; dzimis apmēram 1701. gadā, miris ) bija angļu matemātiķis, statistiķis un prezbiteriāņu mācītājs. Vislabāk pazīstams ar varbūtību teorijas formulu: Beiesa teorēma.
Ričards Praiss rediģēja Beiesa darbu un 1763. gadā, divus gadus pēc viņa nāves, publicēja darbu An Essay towards solving a Problem in the Doctrine of Chances. Šajā darbā ir iekļauts apgalvojums, kas pašlaik ir pazīstama kā Beiesa teorēma.
1176. gads
1176. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Līkumciems
Līkumciems ir ciems Mārupes novada Salas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 8 km no pagasta centra Spuņciema, 33,5 km no novada centra Mārupes un 40 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa A10, Lielupes krastā.
Krāns
Krāns var būt:
Ceļojums uz zemi
"Ceļojums uz zemi" ir 1977. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Uldis Brauns.
Sižets
Filma veidota kā pārdomas par cilvēces likteni. Filmā izmantoti materiāli no 72 pasaules valstu kinoarhīviem.
Aleksandrs Herbstmans
Aleksandrs Herbstmans (ru; dzimis, miris ) bija padomju, no 1980. gada zviedru filologs un šaha problēmists.
Etīžu piemēri
'''Etīdes Nr. 1 risinājums:'''
'''Etīdes Nr. 2 risinājums:'''
Kad iestājas tumsa
"Kad iestājas tumsa" (en), jeb "Melnais caurums", ir 2000. gada ASV zinātniskās fantastikas šausmu filma, kuras režisors ir Deivids Tūī. Filmā galvenās lomas atveido Vins Dīzels, Rada Mičela, Kouls Hausers un Kīts Deivids.
Filma stāsta par transporta kuģi, kas ar apkalpi avarē uz svešas planētas, kurā dzīvo asinskāri radījumi.
Filmas "Kad iestājas tumsa" pirmizrāde notika un to izplatīja USA Films un Universal Pictures. Filma saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus. Tā bija finansiāli veiksmīga, nopelnot 53,2 miljonus ASV dolāru. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 59% vērtējums.
Cesvainieki
Cesvainieki ir ciems Madonas novada Ošupes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V867.
Celtnis
Celtnis, ceļamkrāns jeb sarunvalodā vienkārši krāns ir ierīce lielu un smagu kravas pacelšanai un pārvietošanai, tā parasti aprīkota ar trīšiem, āķiem, virvēm, trosēm, ķēdēm. Celtņi tiek iedalīti pēc to izmantošanas mērķa, piemēram, ostās ir konteineru celtņi, kuri izkrauj un iekrauj kuģos kravu, savukārt celtniecībā izmanto cita tipa celtņus, kuru uzdevums ir pacelt vai pārvietot smagas kravas.
Hrebinka
Hrebinka (uk) ir pilsēta Ukrainas vidienē, Poltavas apgabala Lubnu rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos Hnila Oržicas upes krastos 190 km no apgabala centra Poltavas. Līdz 2020. gadam rajona centrs. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1895. gadā sakarā ar Kijivas—Harkivas dzelzceļa līnijas būvniecību. Stacija pie Oržicas upes 1901. gadā tika nodēvēta 19. gadsimta ukraiņu rakstnieka Jevhena Hrebinkas vārdā. 1959. gadā Hrebinkai piešķirts pilsētas statuss. Lielākā daļa iedzīvotāju nodarbināti dzelzceļa transportā, ir elevators un vairāki pārtikas uzņēmumi.
Bovē
Bovē (fr, pcd) ir komūna un pilsēta Francijas ziemeļos, Odefransas reģionā. Tas ir Uāzas departamenta administratīvais centrs. 2019. gadā Bovē dzīvoja 57,1 tūkstoši iedzīvotāju. Bovē ir arī Bovē apgabala administratīvais centrs.
Henrijs Millers
Henrijs Millers (en, dzimis Henrijs Valentīns Millers (en), miris ) bija amerikāņu rakstnieks.
Amerikā līdz pat 20. gadsimta 1960. gadiem viņa daiļrade izraisīja virkni pretrunīgu vērtējumu, tik ļoti tā bija piesātināta ar to laiku sabiedrības vērtību kritiku, kā arī rakstīta līdz tam nepierasti atraisītā manierē. Millers bija arī savdabīgs akvarelists amatieris, viņa darbi ir atrodami vairākās privātās kolekcijās.
Biogrāfija
Millers ir dzimis vācu izcelsmes drēbnieka Heinriha Millera un Luīzes Mērijas Neitingas ģimenē Manhatanā. Milleri vairākkārt mainīja dzīvesvietu. Rakstnieka apzinātā bērnība pagāja 662 Driggs avēnijā Bruklinā, kuras raibas imigrantu vides apraksts parādās dažos viņa darbos Pēc pamatskolas beigšanas, Henrijs sāka apmeklēt Viljamsburgas Austrumu rajona vidusskolu (Eastern District High School) un tālāk iestājās Ņujorkas pilsētas kolēdžā, bet nomācījās tur tikai vienu semestri. Jaunieša gados viņš bija aktīvs Amerikas Sociālistiskās partijas biedrs, izvēlējies sev par paraugu vienu no tās līderiem - Hubertu Harrisonu.
Millers apprecēja savu pirmo sievu, Beatrisi Silvas Vikensu (Beatrice Sylvas Wickens), 1917. gadā, bet 1919. gadā dzima viņu meita Barbara. No 1920. līdz 1924. gadam Millers strādāja Western Union. 1922. gada martā viņš uzrakstīja savu pirmo noveli "Apgrieztie spārni" (Clipped Wings). To neizdevās publicēt, bet tās fragmenti tika pārstrādāti un iekļauti citos darbos, piemēram, "Mežāža tropā" (Tropic of Capricorn).
1923. gadā Millers satiek jaunu enigmātisku un harismātisku dejotāju, Džūnu Mensfīldu (June Mansfield dzimusi Juliet Edith Smerth). Šīs sievietes iedvesmots viņš pamet ģimeni un darbu Western Union, lai īstenotu savas dzīves sapni - kļūt par rakstnieku. Vēlāk šī sevis meklēšanas perioda eksaltācija atspogoļosies viņa autobiogrāfiskajā triloģijā "Sexus, Plexus, Nexus". Millers apprec Džūnu 1924. gada 1. jūnijā.
1930. gadā Millers viens pats aizbrauc uz Parīzi, kur sāk darbu pie "Vēža tropa" (Tropic of Cancer). Viņš iepazīstas ar rakstniekiem Alfrēdu Perlē, Maiklu Frenkeli un Lorensu Darelu pie kuriem mitinās un aizņem naudu. Ar Ričarda Osborna starpniecību Millers piebiedrojas literātu un mākslinieku salonam, ko pulcē savā mājā Luvesjēnā (Louveciennes) Anaīsa Nina. Nina pati ir rakstniece amatiere, kura uz to laiku jau ir publicējusi eseju par Deividu Lorensu. Viņa arī interesējās par psihoanalīzi un astroloģiju. Ninas un Millera attiecības turpinājās vairākus gadus un bija viens no iemesliem Millera un Džūnas laulības šķiršanai 1934. gadā. Tajā pašā gadā "Vēža tropa" pirmais sējums tika publicēts ar Ninas priekšvārdu.
1941. gadā Otrā pasaules kara sākumā, 46 gadus vecais Henrijs Millers atstāj Parīzi. Millera draugs, Lorenss Darels, kurš dzīvoja Korfu, aicināja Milleru uz Grieķiju, Millers aprakstīs savus iespaidus 1942. gadā publicētajā grāmatā "Maroussijas koloss" (The Colossus of Maroussi).
Pēc tam viņš atgriezās Ņujorkā, bet vēlāk pārcēlās uz Bigsūru (Big Sur) Kalifornijā, 1944. gadā, kur turpināja radīt spēcīgu un sociāli kritisku literatūru, apliecinot savu andergraunda rakstnieka reputāciju.
1944. gadā Millers tikās un apprecējās ar savu trešo sievu, par sevi 30 gadus jaunāku filozofijas studenti Janīnu Martu Lepsku (Janina Martha Lepska). Ģimenē piedzima divi bērni. Dēls - Tonijs, un meita - Valentīna. Viņi šķīrās 1952. gadā. Nākamajā gadā Millers apprecēja mākslinieci Ievu Maklūru (Eve McClure), kura bija 37 gadus jaunāka par vīru. 1961. gadā, Millers sarīkoja tikšanos Ņujorkā ar savu bijušo sievu un galveno "Rozā krucifiksa" triloģijas varoni, Džūnu, kuru nebija redzējis gandrīz trīs gadu desmitus. Vēstulē Ievai viņš aprakstīja savas raizes par Džūnas izskatu, tik ļoti viņa bija izmainījusies fiziski un garīgi.
Pēc viņa nāves, Millers tika kremēts un viņa pelni izkaisīti Bigsūrā.
Jānis Druģis
Biogrāfija
Jānis Druģis piedzima (pēc vecā stila — ) Raunas "Dankās" (tagad Priekuļu pagastā) kalpa Pētera Druģa un Marijas dzimušas Rauze ģimenē.
Būvtehniķis. Jaunībā aktīvs riteņbraucējs, vēlāk sporta organizācijas darbā, galvenokārt riteņbraukšanā un vieglatlētikā. Biedrības "Marss" velotreka Rīgā ierīkošanas iniciātors. Pirms 1. pasaules kara arī pazīstams strādnieku arodbiedrību darbinieks.
Pēc Latvijas Republikas dibināšanas kļuvis par pagaidu parlamenta — Tautas padomes — locekli. Vēlāk ievēlēts valsts pirmajā vēlētajā parlamentā — Satversmes sapulcē — no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas saraksta. Drīz pēc tam, partijai šķeļoties, pievienojies jaunizveidotajai Mazinieku partijai.
Latvijas Vieglatlētikas savienības priekšsēdētājs 1930-tajos gados. Vissavienības kategorijas tiesnesis riteņbraukšanā (1957).
Miris 1959. gada 9. jūlijā Rīgā, Mežaparkā.
Ebots (krāteris)
Ebots ir mazs triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Tas atrodas uz dienvidiem un rietumiem starp Pārpilnības jūru un ziemeļos starp Krīžu jūru. Ebots ir apļveida krāteris ar kausa formas iekšieni. Iekšējās sienas ir slīpas un uz leju līdz krātera viduspunktam, kā arī krāterim nav būtisku trieciena pazīmju, kas būtiski iezīmētu iekšpusi vai apmali. Tas ir nosaukts amerikāņu astrofiziķa Čārlza Grīlija Ebota vārdā. Iepriekš tas bija Apollonija pavadoņkrāteris Apollonijs K, pirms SAS deva pašreizējo nosaukumu 1973. gadā.
Vārtu līnijas tehnoloģija
Vārtu līnijas tehnoloģija ir metode, ar kuras palīdzību futbolā tiek noteikts, vai bumba ir pilnībā šķērsojusi vārtu līniju, līdz ar to nosakot, vai ir jāskaita vārtu guvums, vai arī nav. Tas tiek darīts ar elektronisko ierīču palīdzību. Šīs tehnoloģijas uzdevums nav aizvietot tiesnešus futbola spēlē, bet vienīgi palīdzēt tiem lēmumu pieņemšanā.
Točka-U
Točka-U ( — "U punkts") ir Padomju armijas, vēlāk Krievijas Federācijas Bruņoto spēku tuva darbības rādiusa ballistisko raķešu zeme-zeme palaišanas komplekss, kas izstrādāts līdz 1988. gadam uz agrāko raķešu kompleksu bāzes. Точка-У var palaist no amfībijām БАЗ-5921 un citiem militārajiem kravas automobiļiem.
PSRS un Krievija tās izmantoja gan Afganistānas karā, gan Čečenijas karos, gan Gruzijas karā (2008), gan Sīrijas pilsoņu karā, gan Kalnu Karabahas konfliktā (2020), gan arī 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā.
Cesvaines ģerbonis
Cesvaines pilsētas ģerbonis ir viens no Cesvaines pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1997. gadā.
2021. gada 15. februārī ģerbonis ar precizētām krāsām no jauna ievietots Kultūras ministrijas Ģerboņu reģistrā.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs ir zaļā krāsā, uz vairoga attēlota zelta pakavsakta, kas apzīmē pilsētas pagātni un senos iedzīvotājus — latgaļus.
Dzintars Kļaviņš
Dzintars Kļaviņš (dzimis Valmierā, miris  Rīgā) bija pianists, mūzikas zinātnieks un pedagogs. Pētījis folkloristikas un etnomuzikoloģijas jautājumus.
Izglītība
Dzintars Kļaviņš dzimis 1928. gada 18. maijā Valmierā, Kaugurmuižā Latvijas armijas virsnieka Bernharda Kļaviņa (1889—1951) un skolotājas Annas Kļaviņas ģimenē. 1937. gadā tēva dienesta dēļ ģimene pārcēlās uz dzīvi Liepājā, kur Dzintars Kļaviņš mācījās Liepājas Politehnikumā laikā no 1942. līdz 1947. gadam un ieguva specializāciju tehniķis—mehāniķis. Aroda praksi viņš izgāja Kartonāžas fabrikā un rūpnīcā “Metalurgs”. Paralēli mācībām tehnikumā un praksei rūpnīcā “Metalurgs” viņš mācījās arī Liepājas Tautas konservatorijā klavieru un ērģeļspēles klasē. Beidzis Liepājas Mūzikas vidusskolas Klavierspēles nodaļu.
No 1947. līdz 1951. gadam Dzintars Kļaviņš turpināja strādāt Liepājā gan kā tehniķis un tehnologs rūpnīcā “Tosmare”, gan arī kā koncertmeistars dažādos mākslinieciskās pašdarbības kolektīvos. Jau mācību laikā Kļaviņš strādāja par koncertmeistaru un pedagogu Liepājas Mūzikas vidusskolā. Liepājniece Aija Bumbiere atceras, ka Kļaviņam Liepājā esot bijis savs klausītāju pulks, kuri vienmēr meklējuši, kurā kafejnīcā spēlē Dzintars Kļaviņš. Kļaviņam esot piemitusi spēja labi improvizēt:
Pēc mūzikas vidusskolas absolvēšanas Kļaviņš devās uz Rīgu, lai iestātos Latvijas Valsts konservatorijā, tomēr netika uzņemts. Neuzņemšanas iemesls, pēc neoficiāliem datiem, varēja būt tēva kādreizējais dienests Latvijas armijā. Neskatoties uz šo neveiksmi, Kļaviņa vēlme studēt mūziku nezuda un 1954. gadā viņš devās studēt uz Maskavu, kur kā neklātienes students iestājas Gņesinu muzikāli pedagoģiskā institūta muzikoloģijas nodaļā. Augstskolu absolvēja 1960. gada 27. jūnijā, iegūstot kvalifikāciju mūzikas teorijas un vēstures pasniedzējs. 1969. gadā pabeidza arī aspirantūru.
Ventspils Mūzikas vidusskola
1951. gadā Dzintars Kļaviņš sāka strādāt Ventspils Mūzikas vidusskolā, sākotnēji par koncertmeistaru, pedagogu, un kopš 1959. gada par direktoru. Paralēli darbojās Ventspils arodbiedrību klubā kā koncertmeistars, muzikālo izrāžu un kolektīvu vadītājs. Kopš 1960. gada strādāja arī kā kormeistars Ventspils Skolotāju korī.
Latvijas Republikas īpašo uzdevumu ministru sabiedrības integrācijas lietās uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas īpašo uzdevumu ministri sabiedrības integrācijas lietās, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šis amats pastāvēja no 1998. gada līdz 2002. gadam.
Dzintars Kļaviņš
Ventspils Mūzikas vidusskola
1956. gadā kopā ar horeogrāfu Alfrēdu Rūju organizēja un vadīja Ventspils strādnieku kluba dziesmu un deju ansambli, kurš ar iestudējumu "Līvu zeme — Dzintarzeme" aizsāka lībiešu un ventiņu folkloras popularizēšanu Latvijā un aiz tās robežām.