cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muhameds Ali
Rumble in the Jungle
Cīņa pret Džordžu Formenu notika Kinšasā, Zairā,. Formens bija izteikts favorīts, pareizāk sakot, neviens nedeva Ali izredzes, daudzi pat pieļāva domu, ka viņš varētu tikt nogalināts dēļ savas milzīgās vēlmes nepadoties. Cīņas organizators bija Dons Kings. Formens bija nokautējis Freizeru un Nortonu — abus otrajos raundos. Šie vīri bija devuši Ali četras smagākās cīņas viņa karjerā. Tas bija viens no iemesliem, kāpēc neviens nedeva izredzes Ali. Formens tika uzskatīts par mašīnu, neapturams, nokautēja visus, visi no viņa baidījās, viņš bija ļoti līdzīgs Listonam. Kā jau pirms katras cīņas Ali izcēlās ar saviem tekstiem, izlēcieniem un frāzēm. Ali apsolīja dejot, galvoja, ka būs pārāk ātrs, lai Formens viņam kaut ko izdarītu. Kinšasā, Zairā, Ali bija iemantojis ik viena cilvēka mīlestību. Viņam sekoja visi pilsētas iedzīvotāji. Vietējie iedzīvotāji visu laiku skandēja slaveno "Ali Bumaye" frāzi, kas nozīmē "Ali nogalini".
Ali uzvarēja ar astotā raunda nokautu. Viņš nokausēja Formenu atguļoties pret virvēm, aizsargājot gan ķermeni, gan galvu. Džordžs visu laiku sita no visa spēka, kā rezultātā pēc septītā raunda viņš tik tikko varēja noturēt rokas gaisā. Ali viņu piebeidza ar skaistu kombināciju astotā raunda izskaņā.
Ali atguva savu titulu, kaut arī tam neviens neticēja. Ar šo uzvaru Ali kļuva par leģendāru personību, elku un kultūras ikonu.
Thrilla in Manila
Cīņa ilga mokpilnus četrpadsmit raundus. Tā tiek saukta par vienu no labākajām cīņām boksa vēsturē. Cīņas sākumu kontrolēja Ali, vidus piederēja Džo, kurš trāpīja vairākus spēcīgus kreisos āķus. Cīņas izskaņa bija ļoti līdzīga, tomēr Džo acis lēnām sāka uztūkt līdz brīdim, kad viņš vairs tās nevarēja atvērt vaļā. 14. raundā Ali cīnījās pret praktiski aklu Džo, izdarot vairākus nopietnus sitienus, taču Džo nepadevās nekrītot zemē, kā arī tiesnesis cīņu nepārtrauca. Beidzoties četrpadsmitajam raundam Džo treneri pieņēma lēmumu cīņu pārtraukt, jo zināja, ka Džo acis ir tik aiztūkušas, ka viņš vairs neredz.
Karjeras noslēdzošās cīņas
No līdz  Ali uzvarēja sešas titula aizstāvēšanas cīņās. Viņa nākamais pretinieks bija 1976. gada olimpisko spēļu zelta medaļas ieguvējs Leons Spinks. Spinks bija aizvadījis tikai septiņas cīņas, uzvarot sešās un viena beidzās ar neizšķirtu. Ali, iespējams, Spinku nenovērtēja, kā rezultātā ringā viņš izgāja nesagatavojies. Spinks šokēja pasauli, uzvarot Ali piecpadsmit raundu cīņā.
notika revanšs, kurā Ali uzvarēja diezgan pārliecinoši piecpadsmit raundu cīņā. Ali kļuva par pirmo trīskārtējo Pasaules čempionu.
Pēc otrās Spinksa cīņas Ali nolēma beigt savu karjeru, tomēr viņš atgriezās ringā, lai cīnītos pret Leriju Holmsu un iespēja izcīnīt titulu ceturto reizi. Tomēr Ali bija pārāk vecs un tika ļoti bēdīgi sakauts. Cīņa tika pārtraukta desmitajā raundā. viņš aizvadīja savu pēdējo cīņu, desmit raundu cīņā pēc punktiem kapitulējot Trevoram Berbikam.
Pēc boksa karjeras beigām
bokserim tika konstatēta Pārkinsona slimība. Ali iededza olimpisko uguni 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, ASV. Ali ir bieži saukts par visatpazīstamāko cilvēku pasaulē. Pēc savas karjeras beigšanas Ali sabiedrībā parādās ļoti reti Pārkinsona slimības un galvas traumu dēļ. Par Ali ir uzņemtas vairākas dokumentālās filmas, viņš arī tiek dēvēts par visu laiku labāko smagsvara divīzijas bokseri. Viņš arī vairākkārt ir piedalījies dažādos labdarības pasākums, centies savākt ziedojumus Pārkinsona slimības ārstēšanai. Ali palīdzēja savākt ziedojumus Haiti zemestrīcē cietušajiem.
Miris 74 gadu vecumā.
Britu Austrālijas un Jaunzēlandes Antarktiskā izpētes ekspedīcija
Britu Austrālijas un Jaunzēlandes Antarktiskā izpētes ekspedīcija (en), plašāk zināma ar akronīmu BANZARE (British Australian and New Zealand Antarctic Research Expedition), bija Antarktīdas izpētes ekspedīcija, ko rīkoja no 1929. līdz 1931. gadam. Ekspedīcija iekļāva divus ceļojumus, ko organizēja un finansēja Apvienotā Karaliste, Austrālija un Jaunzēlande.
Ekspedīcijas vadītājs bija Daglass Mosons, par kuģi tika izmantota Roberta Skota barka Discovery. Ekspedīcijas laikā tika nokartēta liela daļa Antarktīdas piekrastes, atklātas Princeses Elizabetes Zeme un Maka Robertsona Zeme, kā arī pasludinātas par Apvienotās Karalistes īpašumu plašas teritorijas, kas mūsdienās zināmas kā Austrālijas Antarktiskā Teritorija.
Ekspedīcijas rezultāti no 137. līdz 1975. gadam tika publicēti 13 sējumos par ģeoloģiju, okeanogrāfiju, meteoroloģiju, magnētismu, zooloģiju un botāniku.
Par godu ekspedīcijai nosaukts BANZARE krasts Vilksa Zemē.
Garkalnu ciems
Garkalnu ciems bija administratīvi teritoriāla vienība Maltas rajonā. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Maltas pagastā izveidoja Garkalnu ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Maltas rajonā. Ciemu likvidēja 1954. gada 14. jūnijā, tā teritoriju pievienojot Bičku ciemam.
Madagaskara
Madagaskaras Republika (malgašu: Repoblikan'i Madagasikara) ir salu valsts Indijas okeānā, Āfrikas austrumu piekrastē (ceturtā lielākā sala pasaulē). Sala izveidojās, atdaloties no superkontinenta Gondvānas pirms 88 miljoniem gadu. Madagaskarā ir bagātīga un īpatnēja augu un dzīvnieku valsts — var atrast 5% no visām pasaules augu un dzīvnieku sugām, no kurām 80% ir endēmi.
Salas ekosistēmu apdraud strauji augošais cilvēku skaits. 2012. gadā Madagaskaras iedzīvotāju skaits bija aptuveni 22 miljoni, no kuriem 90% iztika ar mazāk nekā diviem dolāriem dienā. Malgašu un franču valoda ir Madagaskaras valsts valodas. Lielākās reliģijas ir vietējā reliģija un kristietība.
Vēsture
Pirmie austronēziešu valodās runājošie iedzīvotāji salā ieradās starp 350. gadu p.m.ē. un 500. gadu m.ē. kanoe laivās no Borneo un citām Indonēzijas salām. Ap 1000. gadu m.ē. viņiem pievienojās bantu valodās runājoši pārceļotāji no Āfrikas pāri Mozambikas šaurumam. Laika gaitā Madagaskarā ieradās arī citas etniskās grupas, kas deva ieguldījumu tagadējā Malgašu kultūrā. Malgašu etniskā grupa parasti tiek iedalīta 18 mazākās grupās, no kurām lielākā (merina) apdzīvo centrālo augstieni.
Līdz 18. gs. beigām Madagaskarā valdīja dažādas sociāli politiskas alianses. Līdz 19. gs. sākumam sala pastāvēja kā Merinas Karaliste, to pārvaldīja Merinu ģimenes monarhi. Monarhija sabruka 1897. gadā, kad salu kolonizēja Francija. 1958. gadā salā tika nodibināta autonoma Malgašu Republika (1958–1975), kas 1960. gadā ieguva neatkarību no Francijas. 1975. gadā prezidents Didjē Ratsiraka nodibināja sociālistiski orientētu Madagaskaras Demokrātisko Republiku un sarāva attiecības ar Franciju. 1992. gadā tika nodibināta konstitucionāla Madagaskaras Republika (1992–2010), bet 2009. gadā notika valsts apvērsums, no amata tika gāzts prezidents Marks Ravalomana un iedibināta pagaidu valdība. 2014. gadā tika atjaunota konstitucionālā iekārta un par Madagaskaras prezidentu kļuva Herijs Radzaonarimampianina.
Ģeogrāfija
Madagaskara ir salu valsts, kas atrodas pie Āfrikas austrumu piekrastes. To no visām pusēm apskalo Indijas okeāns. Valsts krasta līnija ir 4 828 km gara. Ar 587 041 km² lielu platību Madagaskara ir 46. lielākā valsts pasaulē, kā arī 4. lielākā sala pasaulē. Valstij nav sauszemes robežu ar nevienu valsti, taču tās tuvumā atrodas Maurīcija un Komoras, kā arī Majota un Reinjona, kuras ir Francijas aizjūras departamenti. Maurīcija un Reinjona atrodas uz austrumiem no Madagaskaras, kāmēr Komoras un Majota atrodas uz ziemeļiem no tās. Tuvākā kontinentālās Āfrikas valsts ir Mozambika, kura atrodas tai pretim uz rietumiem. No Āfrikas austrumu krasta Madagaskaru šķir Mozambikas jūras šaurums. Valsts galvaspilsēta Antananarivu atrodas gandrīz valsts centrā.
No valsts centrālajiem dienvidiem līdz centrālajiem ziemeļiem atrodas augstienes, kuru augstums svārstās no 800 līdz 1800 m v.j.l. Tās ziemeļos atrodas Tsaratanana masīvs, kurā ietilpst valsts augstākā virsotne - Morkomotro kalns (2876 m). Garākā upe valstī ir Betsiboka.
Ekonomika
Ekotūrisma un lauksaimniecības rezultātā iegūstamo līdzekļu nodošana izglītībai, veselībai un privātiem uzņēmumiem ir galvenā Madagaskaras attīstības stratēģija. Saskaņā ar prezidenta Rajaonarimampianina teikto, šie ieguldījumi veiks lielu ekonomisko izaugsmi, bet ieguvumi ne uzreiz nokļūs pie visiem iedzīvotājiem, taču samazinās dzīves līmeņa atšķirību starp turīgajiem un nabadzīgajiem Madagaskaras iedzīvotājiem.
Magnuss fon Eberharts
Frīdrihs Vilhelms Magnuss fon Eberharts (Magnus von Eberhardt, 1855.—1939.) bija Prūsijas virsnieks, kas komandēja Vācijas impērijas kājnieku karaspēka vienības Pirmajā pasaules karā. Brālis Valters fon Eberharts pēc Bermonta demisijas komandēja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas vienības Latvijas brīvības cīņu laikā.
Dzīvesgājums
Magnuss fon Eberharts dzimis Berlīnē 1855. gada 6. decembrī. 1874. gadā viņš beidza kadetu korpusu un kā leitnants uzsāka dienestu 93. Anhaltes kājnieku pulkā. 1878.—1880. gadā viņš studēja Prūsijas Militārajā akadēmijā, 1882.—1890. gadā dienēja 3. gvardes pulkā Berlīnē, pēc tam bija Vācijas impērijas Lielajā Ģenerālštābā un kļuva par 8. divīzijas ģenerālštāba priekšnieku. 1894.—1898. gadā viņš strādāja Prūsijas Kara ministrijā, pēc tam tika iecelts par Gvardes pulka „Prinz Carl von Preußen“ komandieri Frankfurtē pie Oderas. No 1900. līdz 1903. gadam atjaunots darbā Ģenerālštābā, pēc tam iecelts par 10. armijas korpusa ģenerālštāba priekšnieku Hanoverā, 1904.—1907. gadā Berlīnes gvardes pulka (Garde-Füsilier-Regiment) komandieris Berlīnē. 1907. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru un Berlīnes Gvardes korpusa ģenerālštāba priekšnieku, 1911. gadā par ģenerālleitnantu un 19. divīzijas komandieri Hanoverē.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma ģenerālis fon Eberharts 1914. gadā komandēja Augšējās Elzasas Eberharta korpusu (Korps Eberhardt), kas tika pārdēvēts par XV rezerves korpusu, un piedalījās kaujās ar frančiem pie Kolmāras. 1915.—1916. gadā ar savu korpusu cīnījās pret Serbijas armiju, pēc tam piedalījās Verdenas kaujās. Pēc tam līdz 1918. gada augustam komandēja X rezerves korpusu. 1918. gada augustā—oktobrī viņš komandēja Vācijas impērijas 7. armiju, novembrī 1. armiju. Pēc Vācijas kapitulācijas viņš bija atbildīgs par 1. armijas demobilizāciju. 1919. gada sākumā viņš komandēja Austrumprūsijas Kulmas apgabala aizsardzību pret Polijas karaspēku.
Miris 83 gadu vecumā 1939. gada 24. janvārī Berlīnē.
1997. gads
1997. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Forli
Forli ir pilsēta Itālijā, Emīlijas-Romanjas reģionā. Pilsēta ir Forli-Čezēnas provinces administratīvais centrs. Tā atrodas Montones upes krastos starp Boloņas un Rimini pilsētām. 2011. gadā Forli dzīvoja 119 tūkstoši iedzīvotāju.
Senās Romas laikos pilsētas latīniskais nosaukums bija Forum Livii, jo pēc nostāstiem to 2. gadsimtā p.m.ē. dibināja Romas senators Līvijs Salinators. Forli ir vēsturiskā Romanjas reģiona centrs.
Visattīstītākie sporta veidi ir volejbols. Gan vīriešu komanda Volley Forlì, gan sieviešu komanda Volley 2002 Forlì piedalās Itālijas augstākās līgas čempionātā. Populārs ir arī basketbols. Labākā futbola komanda Forlì Football Club spēlē tikai Itālijas D sērijā (ceturtajā spēcīgākajā Itālijas līgā).
Uriāls
Par uriālu jeb arkaru sauc savvaļas aitu, kas pieder uriālu jeb arkaru grupai (Ovis orientalis vignei grupa), un šajā grupā ietilpst vairākas savvaļas aitas (Ovis orientalis) pasugas. Visas pārējās savvaļas aitas pasugas ir apvienotas muflonu (Ovis orientalis orientalis grupa) grupā. Kopumā uriālu grupā ir 6 savvaļas aitu pasugas.
Vēl nesenā pagātnē mufloni un uriāli tika uzskatīti par atsevišķām sugām, tikai pēc padziļinātu DNS pētījumu veikšanas, tika iegūti pierādījumi tam, ka abas sugas patiesībā ir viena suga - savvaļas aita (Ovis orientalis), lai gan abām grupām ir atšķirīga morfoloģija un hromosomu skaits.
Izplatība
Uriāli ir sastopami Centrālāzijā, sākot ar Irānas ziemeļaustrumiem un Kazahstānas rietumiem un beidzot ar Pakistānas Beludžistānas provinci un Indijas Ladakhas reģionu. Uriālu izplatības areāla austrumos to pamazām izspiež lielākais argals (Ovis ammon), bet dienvidrietumos tā izplatības areāls robežojas ar Āzijas muflona (Ovis orientalis orientalis) izplatību. Irānas ziemeļos uriāli reizēm hibridizējas ar Āzijas mufloniem.
Uzvedība un barība
Uriāls pamatā mājo atklātajos, zālainajos kalnu pakājes apgabalos, kuros koki ir maza vai nav vispār. Tas ļoti reti ieceļo stāva un akmeņaina reljefa teritorijās, lai gan Ladakhas uriāls jeb stepes aita (Ovis orientalis vignei) mājo kalnos augstāk nekā 4000 metri virs jūras līmeņa. Tie barojas galvenokārt ar zāli, bet, ja nepieciešams, barojas arī ar koku un krūmu lapām un dzinumiem.
Līķis
Līķis (no lejasvācu: līk) jeb mironis, līdz 18. gadsimtam arī miesas, ir miruša cilvēka vai dzīvnieka ķermenis. Beigtus dzīvniekus dažreiz sauc par maitām vai sprāgoņām, bet pārtikas vajadzībām nokauta un apstrādāta liela dzīvnieka līķi sauc par kautķermeni vai liemeni.
Dzīvais ķermenis pārtop par līķi nāves procesā, pēc kura izbeidzas normāla vielmaiņa un sākas audu un šūnu sadalīšanās (autolīze) un noārdīšanās.
Dabā jebkurš līķis kļūst par dažādu saprofāgu barību, nodrošinot enerģijas un vielu apriti biosfērā. Cilvēku sabiedrībā līķis nezaudē savu simbolisko vērtību, vairākās valstīs tas ir arī aizsargāts ar likumu. Tā transports un glabāšana nav iespējama bez zināmu formalitāšu izpildīšanas, un tā saglabāšanai pieņemamā stāvoklī līdz apbedīšanai tiek piešķirta liela nozīme. Cilvēku līķus saglabā morgā aukstuma kamerā.
Līķa pārmaiņas
Līķa orgāni iet bojā noteiktā secībā. Ja centrālās nervu sistēmas daļas sāk noārdīties dažas minūtes pēc asinsapgādes izbeigšanās, iekšējie orgāni — plaušas, aknas, nieres, sirds — saglabājas ilgāk, pateicoties kam ir iespējama to atdalīšana no līķa transplantācijas vajadzībām.
Agrīnās līķa pārmaiņas sākas ar līķa atdzišanu. Termoregulācijas process apstājas un ķermeņa temperatūra sāk pazemināties, līdz sasniedz ārējās vides temperatūru. Šī procesa ilgums ir atkarīgs no ķermeņa korpulences, apģērba biezuma un laika apstākļiem (gaisa mitrums, caurvējš). Tiesu medicīnas eksperti, balstoties uz šo temperatūras līkni, mēģina aprēķināt aptuveno nāves brīdi. Tomēr tas ir iespējams tikai, ja process vēl turpinās.
Līķa plankumi (la) parādās 30 minūtes līdz 3 stundām pēc asinsrites apstāšanās un sasniedz maksimālo intensitāti 6-12 stundu laikā. Gravitācijas spēka iedarbībā asinis no augstākām ķermeņa daļām noplūst uz leju, piešķirot audiem koši zilu nokrāsu.
Līķa sastingumu (la) izraisa muskuļu proteīna miozīna sarecēšana (koagulācija), kā rezultātā muskuļaudi zaudē elastību. Ķermenis sāk uzrādīt stīvuma pazīmes 3—4 stundas pēc nāves, tās gandrīz vienmēr sākas pakauša un kakla muskuļos. Līķa sastingums sasniedz maksimālo intensitāti 24 stundas pēc miršanas un ilgst no 12 līdz 36 stundām. Tad tas pamazām pazūd nākamo divu trīs dienu laikā. Līķa sastingums parādās ātrāk, ja pirms nāves organisma muskuļi bija sasprindzināti, piemēram, no konvulsijas, saindēšanās ar strihnīnu, saskarsmē ar elektrisko strāvu. Šis process ir lēnāks pēc saindēšanās ar oglekļa monoksīdu vai pēc masīvas asiņošanas.
Vēlāk seko autolīzes process, kas var pieņemt pūšanas vai mumifikācijas formu atkarībā no apkārtējās vides apstākļiem. Spontāna mumifikācija ir diezgan reta, tai ir nepieciešams ļoti sauss gaiss. Līķa sapūšana notiek apmēram viena mēneša laikā, tā ir audu hidrolīze, ko paātrina anaerobās baktērijas. Notiek vēdera ādas dekolorācija. Vēders sāk uzpūsties, veidojoties gāzēm — sērūdeņradim, oglekļa dioksīdam, metānam, — līdz tas pārplīst. Visi ķermeņa dobumi iekrīt. Nagi atdalās no pirkstiem. Notiek mīksto audu sašķidrināšanās un sejas vaibsti kļūst neatpazīstami. Kad visi mīkstie audi nopūst, paliek tikai skelets.
Sociokulturāls aspekts
Mirušā ķermeņa tuvums cilvēkos rada sarežģītas emocijas. Tās ir raksturīgas arī dzīvniekiem ar augstu sociālu organizāciju: ziloņiem, pērtiķiem. Praktiski visās pasaules sabiedrībās līķa apbedīšanai tiek organizēta ceremonija un atvēlēta īpaša vieta. Ceremonijas veidu parasti nosaka vēsturiskie un vides apstākļi. Kristīgās baznīcas tradīcija paredz mirstīgo atlieku aprakšanu. Dažās kultūrās kādreiz bija pieņemts tuvinieka līķi apēst. Jaungvinejā Foru ciltīs 20. gadsimta sākumā kanibālisms noveda pie jaunas prionu slimības — kuru — parādīšanās. Kopš faraonu laikiem vēsturei ir zināma arī dzīvnieku apbedīšanas tradīcija. Mūsdienās vairākās valstīs darbojas dzīvnieku kapsētas, kā, piemēram, Francijas dzīvnieku kapsēta pie Parīzes vai kapsēta "Citi medību lauki" Latvijā.
Beigta dzīvnieka ķermeņa uztveršana ir atkarīga no dzīvnieka sugas un konteksta. Ceļa malā notriektu suni vairums redz kā līķi, bet veikalā celofānā iepakoto cāli — kā ēdienu. Meža dzīvnieka līķa savākšanu lietošanai uzturā parasti izskaidro individuāli ieradumi.
Knuds I Lielais
Knuds I Lielais (dzimis 985. vai 995. gadā, miris ) bija Anglijas karalis (en vai Canute), Dānijas karalis Knuds II Lielais (da vai Knud II) un Norvēģijas karalis (non, no).
Viņa tēvs bija Dānijas karalis Svens I Dakšbārda. Kopā piedalījušies Anglijas iekarošanā. Knuds apvienoja Angliju, Dāniju un Norvēģiju lielvalstī, kas pēc viņa nāves izira. Viņa valdīšanas laikā Dānijā tika uzsākta pastāvīga naudas kalšana.
Šosejas riteņbraukšana
Šosejas riteņbraukšana ir populārākais un vecākais riteņbraukšanas sporta veids. Šosejas riteņbraucēji mēdz specializēties grupas finišiem (sprinteri), braukšanai kalnos un individuālajam braucieniem ar atsevišķu startu, tomēr netrūkst arī universālu braucēju.
Šosejas riteņbraukšanas kā sporta veida vēsture aizsākās 1868. gadā, pirmais pasaules čempionāts notika jau 1893. gadā un šosejas riteņbraukšana bija iekļauta arī pirmo mūsdienu olimpisko spēļu programmā 1896. gadā. Ikgadējās profesionāļu sacensības ar senāko vēsturi ir viendienas brauciens Ljēža-Bastoņa-Ljēža, kas Beļģijā notiek kopš 1892. gada.
Nozīmīgākās un arī grūtākās daudzdienu šosejas riteņbraukšanas sacensībās pasaulē ir Tour de France, Giro d`Italia un Vuelta a España. Citas prestižākās sacensības ir pasaules čempionāti, klasiskās viendienas sacensības un vadošo velosporta valstu nacionālie čempionāti.
Šosejas riteņbraukšana Latvijā
No Latvijas sportistiem lielākos panākumus šosejas riteņbraukšanā ir guvuši Romāns Vainšteins (2000. gada pasaules čempions grupas braucienā), Pēteris Ugrjumovs (2. vietas ieguvējs Tour de France kopvērtējumā), Arvis Piziks, Raivis Belohvoščiks (1999. gadā 4. vieta pasaules čempionātā individuālajā braucienā ar atsevišķu startu), Dainis Ozols (1992. gada olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs) un Kaspars Ozers (1993. gada pasaules vicečempions grupas braucienā amatieriem).
Kruķu ciems
Kruķu ciems bija administratīvi teritoriāla vienība Maltas, Viļānu un Rēzeknes rajonos. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Ružinas pagastā izveidoja Kruķu ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Maltas rajonā. 1959. gada 11. novembrī pēc Maltas rajona likvidēšanas Kruķu ciemu iekļāva Viļānu rajonā, bet 1960. gada 14. janvārī ciemu iekļāva Rēzeknes rajonā.
1954. gada 14. jūnijā Kruķu ciemam pievienoja likvidētos Jekimovkas un Pustinku ciemus.
Ciemu likvidēja 1987. gada 17. decembrī, tā teritoriju pievienojot Silmalas ciemam.
Luksemburga
Luksemburgas Lielhercogiste (lb, fr, de) ir valsts Rietumeiropā. Valsts iekārta ir unitāra parlamentāra konstitucionālā monarhija.
Luksemburgas administratīvais iedalījums
Administratīvi Luksemburga tiek iedalīta trīs distriktos (fr, vācu un luksemburgiešu: Distrikt). Distrikti savukārt tiek iedalīti kantonos (canton/Kanton), visā valstī ir 12 kantoni. Par kantoniem sīkākas vienības ir komūnas (commune/Gemeinde/Gemeng). Visā valstī ir 102 komūnas. Luksemburgas pilsēta ir sadalīta 24 kvartālos (Quartiers/Stadtteile/Quartierën).
Vēsture
Viduslaikos Svētās Romas impērijas teritorijā pastāvēja Luksemburgas grāfiste (1059–1353), ķeizars Kārlis IV Luksemburgs to pārveidoja par Luksemburgas hercogisti (1353–1795).
Pēc Vestfālenes miera līguma Luksemburga ietilpa Spānijas Nīderlandes sastāvā, tās dienviddaļu 1659. gadā pievienoja Francijai.
Pēc franču okupācijas Napoleona karu laikā Vīnes kongress nolēma 1815. gadā Luksemburgu sadalīt starp Prūsijas Karalisti un Apvienoto Nīderlanes karalisti.
Pēc Beļģijas revolūcijas 1839. gada Londonas konferencē Luksemburga tika sadalīta Beļģijas Luksemburgā un tagadējā Luksemburgas Lielhercogistē, kas līdz 1890. gadam atradās personālūnijā ar Nīderlandes karalisti.
Pirmā un Otrā pasaules kara laikā Luksemburgu okupēja Vācija. Pēc Otrā pasaules kara Luksemburga atteicās no politiskās neitralitātes un pievienojās NATO un Apvienoto Nāciju Organizācijas izveidē. 1957. gadā Luksemburga kopā ar piecām citām valstīm nodibināja Eiropas Ekonomikas kopienu (mūsdienās Eiropas Savienība), kopš 1999. gada valsts ir eirozonā.
Krimas tatāri
Krimas tatāri ir viena no tjurku tautām, Krimas pamatiedzīvotāji. Krimas tatāri runā Krimas tatāru valodā.
Vēsture
Krimas tatāri cēlušies no tādām tjurku etniskajām grupām kā bulgāri, hazāri, pečeņegi un kumani. Krimas tatāru etnoģenēzē piedalījušās arī citas tautas (alāni, armēņi, slāvi, rumāņi, grieķi, turki, Krimas goti, čerkesi, venēcieši un dženovieši), kas agrāk apdzīvojuši Krimas pussalu un tuvumā esošās Melnās jūras ziemeļu piekrastes teritorijas. No 15. līdz 18. gadsimtam pastāvēja spēcīga Krimas tatāru valsts — Krimas haniste. 1783. gadā hanisti anektēja Krievijas impērija. 19. gadsimta vidū Krievijas īstenotās represīvās politikas, Krimas kara un Krievu-turku kara rezultātā, apmēram 200 000 no 300 000 Krimas tatāru emigrēja uz Osmaņu impēriju, kā rezultātā ievērojama daļa Krimas tatāru dzīvo Turcijā, Bulgārijā un Rumānijā.
Otrā pasaules kara nobeigumā no 1944. gada 18. līdz 20. maijam faktiski visa Krimas tatāru tauta tika izsūtīta uz Vidusāziju, kā arī citām attālām PSRS vietām. Tikai 20. gadsimta 80. gadu vidū Krimas tatāriem atļāva atgriezties tēvzemē.
Osta
Osta ir ar robežām noteikta teritorija, ieskaitot akvatoriju, kas iekārtota ar moliem, piestātnēm, sauszemes infrastruktūru un ūdensceļiem kravu, transporta un ekspedīciju operāciju veikšanai, kuģu un pasažieru apkalpošanai, kā arī dažādu citu ar kuģošanu saistītu palīgoperāciju veikšanai. Ostas kopējās hidrotehniskās būves, navigācijas iekārtas, kuģu ceļi un visa ostas akvatorija parasti ir valsts vai pašvaldības īpašums, un to pārvalda un uztur ostas administrācija (atsevišķas hidrotehniskās būves vai citas būves var būt arī ostā darbojošos uzņēmumu /uzņēmējsabiedrību/ īpašumā un pārvaldē). Ostas robežas nosaka attiecīgā pašvaldības institūcija saskaņā ar pilsētas /apdzīvotās vietas/ ģenerālplānu (perspektīvo plānu). Ostu pārvalda ostas administrācija, kuru vada ostas pārvaldnieks, kuru ieceļ amatā un atbrīvo no amata un nosaka viņa darba samaksu attiecīgā pašvaldības institūcija pēc saskaņošanas ar Jūras lietu ministriju.
Mazā osta ir noteikta ierobežota sauszemes teritorijas daļa, ieskaitot mākslīgi izveidotos uzbērumus, un iekšējo ūdeņu daļa, ieskaitot iekšējos un ārējos reidus un ostas pieejā esošos kuģuceļus, kas iekārtoti kuģu apkalpošanai, un tās darbības pamatvirzieni ir zvejniecība, zivju pārstrāde, tūrisms, ekoloģiski tīru kravu eksports un imports.
Latvijas Republikā darbojas trīs lielās ostas: Rīgas osta, Ventspils osta un Liepājas osta, un septiņas mazās ostas: Skultes osta, Mērsraga osta, Salacgrīvas osta, Rojas osta, Engures osta, Pāvilostas osta un Lielupes osta.
Ostas pārvalde
Ostas administrācijas kompetencē ietilpst: ostas attīstības politikas izstrādāšana; ostas kopējo hidrotehnisko būvju un navigācijas iekārtu uzraudzība un remontdarbu koordinācija, kuģu ceļu padziļināšanas un ostas rekonstrukcijas un celtniecības darbu organizēšana; ostas nodevu tarifu projektu izstrādāšana; ostas nodevu un citu kuģu maksājumu organizēšana, ostas administrācijas izdevumu tāmes sastādīšana un izpildes kontrole. Ostas administrācija izstrādā ostas noteikumus, kuros paredzama vispārējā kārtība, kāda jāievēro, kuģojot ostas akvatorijā un tuvojoties tai, kā arī tiek reglamentētas attiecības starp ostu un kuģiem, tiem ienākot ostā un izejot no tās, pārvietojoties un stāvot tās akvatorijā un veicot kravas operācijas, tiek noteikta kravas uzglabāšanas kārtība ostā, kā arī noteikts muitas, robežapsardzības, sanitārais, ugunsdrošības un caurlaižu režīms. Ostas noteikumus apstiprina katrā valstī apstiprina tās Jūras lietu ministrija. Ostās, kurās ir jūras kara flotes bāzes, kara kuģu ieiešanas un iziešanas kārtību nosaka ostas kapteinis pēc vienošanās ar jūras kara bāzes komandantu.
Ienākšana ostā un iziešana no tās
Ienākot ostā pēc valsts robežas šķērsošanas, vai izejot no ostas, lai vēlāk šķērsotu valsts robežu, kuģa kapteinis uzrāda virkni dokumentu, kas saistīti ar jūras transporta līdzekļa izmantošanu robežas šķērsošanā, bet pasažieri jau ostā nokārto visas ar robežas šķērsošanu saistītās formalitātes. Terminālos, kuros pienāk pasažieru kuģi, izpriecu kuģi, kravu un pasažieru prāmji un citi līdzīga tipa kuģi, ostas pārvalde pēc saskaņošanas ar robežkontroles un ostas kontroles dienestiem nosaka īpašas kuģu pārbaudes vietas.
Ja kuģis, kuteris vai jahta ienāk ostā vai iziet no tās, neatstājot valsts teritoriālos ūdeņus vai ekonomisko zonu, kapteinis informē ostas kontroles dienestu vai jahtklubu ostā par ienākšanu ostā vai iziešanu no tās. Valsts robežsardzes un muitas kontrole uz šādiem kuģiem vai jahtām tiek veikta tikai tad, ja ir pamatotas aizdomas par imigrācijas vai muitas noteikumu pārkāpumiem.
Vēsture
Vēsturiski ostas veidojušās vietās, kur rodams no atklātiem ūdeņiem izolēts ūdens baseins piektrastē - dabisks līcis, atols, upes grīva, - kuru izmantoja kā kuģu u.c. peldlīdzekļu patvērumu gadījumos, kad laika apstākļi nepieļauj brīvu kuģošanu atklātos ūdeņos, stāvvietu, kā arī peldlīdzekļu pastāvīgu piestātnes vietu.
Pitalovas rajons
Pitalovas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Pleskavas apgabala rietumos Krievijā. Rajona centrs atrodas Pitalovā (Abrenē). Pitalovas rajons robežojas ar Palkinas rajonu ziemeļos, Ostrovas rajonu rietumos, Krasnogorodskas rajonu dienvidaustrumos un Latviju rietumos un dienvidos.
Vēsture
Rajons ir izveidots 1945. gadā, tas ietver arī 1944. gadā 23. augustā no Latvijas PSR Abrenes apriņķa teritorijas atdalīto Abrenes pilsētu un sešus pagastus. Pitalovas rajonā tika iekļauta Abrene, Linavas pagasts, Purvmalas pagasts, Augšpils pagasts un Gauru pagasts ar kopējo platību 923,6 km², pēc 1935. gada tautas skaitīšanas datiem šajā teritorijā dzīvoja 33 853 cilvēku, tai skaitā latvieši 11,12% un krievi 86,86%. Palkinas rajonā un Pečoru rajonā nonākušajā Latvijas PSR daļā (Upmales pagasts un Kacēnu pagasts ar 340,7 km² platību) dzīvoja vēl 10 713 cilvēku, tai skaitā latvieši 16,91% un krievi 82,11%.
No 2010. līdz 2015. gadam Pitalovas rajonā ietilpa Pitalovas pilsēta un 7 pagasti: Gavru, Linovas, Nosovas, Skadinas, Tulinas, Utrojas, Višgorodokas. 2015. gadā tika veikta administratīvā reforma, kuras rezultātā pagastu skaits samazinājās uz trim: Gavru, Linovas un Utrojas pagasts.
Cilvēki
Pitalovas rajonā dzimis Latvijas lauksaimniecības speciālists Aleksandrs Ņikonovs (Александр Никонов; 1918—1995).
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (2. diena)
Pekinas olimpisko spēļu otrajā dienā,, sacensības norisinājās 21 sporta veidā un tika sadalīti 14 medaļu komplekti.
Sacīkšu sākumu laiki doti pēc Latvijas laika
Airēšana
Sacīkstes sākās 9:50
Badmintons
Sacīkstes sākās 5:00 un 13:00
Basketbols
Vīriešu komandas aizvadīja pirmo priekšsacīkšu kārtu
Bokss
Sacīkstes sākās 8:30 un 14:00
Burāšana
Sacīkstes sākās 7:20
Daiļlēkšana
Sacīkstes sākās 9:30
Džudo
Sacīkstes sākās 7:00
Sacīkstes sākās 13:00
Futbols
Vīriešu komandas aizvadīja otro priekšsacīkšu kārtu
Jāšana
Sacīkstes sākās 1:30
Loka šaušana
Sacīkstes sākās 5:00
Sacīkstes sākās 11:00
Paukošana
Sacīkstes sākās 5:00
Sacīkstes sākas 14:00
Peldēšana
Sacīkstes sākās 5:00
Sacīkstes sākās 13:30
Riteņbraukšana
Sacīkstes sākās 9:00
Svarcelšana
Sacīkstes sākās 5:00
Sacīkstes sākās 14:30
Šaušana
Sacīkstes sākās 4:00
Teniss
Spēles sākās 5:30 un 12:00
Ūdenspolo
Pirmo priekšsacīkšu kārtu aizvadīja vīriešu komandas
Vingrošana
Sacīkstes sākās 5:00, 8:30, 12:00 un 15:00
Volejbols
Spēles aizvadīja vīriešu komandas.
Pludmales volejbols
Spēles sākās 4:00
Spēles sākās 13:00
Roldans Rodrigess
Roldans Rodrigess Iglesiass (dzimis, Valjadolidā, Spānijā) ir spāņu autobraucējs. Viņš ir GP2 un Āzijas GP2 pilots, kā arī bijušais Formula 1 testpilots.
Roldans piedalījās spāņu Formula Junior 1600 2002. gadā, bet 2003. gadā debitēja Spānijas F3, kur palika četras sezonas, pamazām uzlabojot sniegumu, 2006. gadā kļūstot par vicečempionu, zaudējot tikai Rikardo Risati. 2004. gadā viņš brauca ne tikai F3, bet arī Nissan World Series, kur deviņu sacīkšu laikā izcīnīja divus punktus. Rodrigess piedalījās Minardi testos 2005. gadā un tas viņam palīdzēja iegūt vietu Eiropas F3000 sacīkstēs, Minardi komandā, gadu vēlāk. Tomēr tas, ka Red Bull nopirka Minardi F1 komandu un to sāka izmantot savas jauniešu programmas attīstīšanai liedza spānim cerēt uz pāreju uz augstāko atklāto riteņu klasi. Tā vietā Džankarlo Minardi palīdzēja Rodrigesam nokļūt Minardi Piquet Sports GP2 komandā uz 2007. gadu. 2008. gadā, dažas dienas pirms sezonas sākuma, Rodrigess iekļuva FMS International komandā GP2 čempionātā. Viņš aizvieto Endiju Suseku, par ko pēdējais sūdzējās, jo viņam bija līgums.
Tomāšs Kaberle
Tomāšs Kaberle (cs; dzimis Rakovņīkā, Čehoslovākijā) ir bijušais čehu hokejists, aizsargs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā kļuvis par Pasaules čempionu, izcīnījis bronzas medaļas 2006. gada Olimpisko spēļu turnīrā. Karjeras lielāko daļu aizvadījis NHL, četrkārtējs NHL Visu Zvaigžņu spēles dalībnieks (2002, 2007, 2008, 2009), tāpat 2011. gadā kopā ar Bostonas "Bruins" izcīnījis Stenlija kausu.
Viņa brālis Františeks arī ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
1996. gada NHL draftā viņu izraudzījās Toronto "Maple Leafs" ar kopējo 204. kārtas numuru.
NHL karjeru Kaberle sāka 1998.—99. gada sezonā Toronto "Maple Leafs" sastāvā. Jau nākamajā sezonā, kad ilgāku laiku savainots bija Braiens Berārs, Kaberle nostiprinājās komandas rindās, iegūstot krietni lielāku spēles laiku. 2001.—02. gada sezonu hokejists uzsāka kā ierobežotais brīvais aģents un aizvadīja vairākas spēles HC Kladno rindās, pirms panāca jaunu vienošanos ar "Maple Leafs". Toronto kluba sastāvā Tomāšs spēlēja līdz pat 2010.—11. gada sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins".
"Bruins" sastāvā Kaberle vēl tajā pašā sezonā izcīnīja Stenlija kausu. 2011. gada vasarā Kaberle noslēdza trīs gadu līgumu ar Karolīnas "Hurricanes", taču jau decembrī tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" rindām. 2012.—13. gada sezonā aizsargs vairs nespēja iekļūt "Canadiens" pamatsastāvā, sezonas gaitā tika izlikts neaizsargāto spēlētāju sarakstā, taču neviena cita komandas tiesības uz viņu nepārņēma.
2013. gada vasarā "Canadiens" izpirka Kaberles līgumu, un septembrī hokejists atgriezās Eiropā, noslēdzot viena gada līgumu ar Čehijas Ekstralīgas klubu HC Kladno. Pēc 2015.—16. gada sezonas, kuru Kaberle aizvadīja Brno "Kometa" sastāvā, hokejists noslēdza karjeru.
Kopā ar Čehijas izlasi startējis 2002. gada Ziemas Olimpiādē, 2005. gada Pasaules čempionātā (izcīnīta zelta medaļa), 2006. gada Ziemas Olimpiādē (izcīnīta bronzas medaļa), 2006. gada Pasaules čempionātā (izcīnīta sudraba medaļa), 2008. gada Pasaules čempionātā, 2010. gada Ziemas Olimpiādē.
Čakstu dzimta
Lielākā daļa čakstes dzīvo Eirāzijā un Āfrikā, Ziemeļamerikā dzīvo tikai divas sugas. Dienvidamerikā un Austrālijā nav sastopama neviena čakstu dzimtas suga, lai gan Jaungvinejā dzīvo viena čakstu suga. Čakstēm patīk atklātas vietas, īpaši stepes un savannas. Ir arī čakstu sugas, kas apdzīvo mežus, un sugas, kas vasaras periodā dzīvo ziemeļu teritorijās, bet ziemā migrē uz siltākām zemēm.
Latvijā
Latvijā sastopamas 4 čakstu dzimtas sugas: brūnā čakste (Lanius collurio), lielā čakste (Lanius excubitor), melnpieres čakste (Lanius minor) un rudastes čakste (Lanius phoenicuroides). Visbiežāk novērojamā čakste Latvijā ir brūnā čakste.
Izskats un īpašības
Čakstes ir mazi līdz vidēji lieli putni, to ķermeņa garums var sasniegt pat 50 cm. Latvijas čakstes ir nedaudz lielākas par zvirbuli. Apspalvojums čakstēm var būt pelēks, brūns, melns vai balts.
Tālivaldis
Tālivaldis jeb Talibalds no Tālavas (latīņu: Thalibaldus de Tolowa; ? - 1215.) bija Tālavas latgaļu valdnieks ar rezidenci Beverīnas pilskalnā (Talibaldus de Beverin), vēlāk Trikātas novada vecākais (senior Tricatuae). Livonijas krusta karu laikā kopā ar saviem dēliem kā Livonijas bīskapa Alberta vasalis karoja gan pret igauņiem Sakalas un Ugaunijas zemēs, gan pret Tālavā iebrukušajiem lietuviešiem. Jau 1211. gadā viņš bija spiests pārcelties uz Trikātu, kur kļuva par novada vecāko. 1213. gadā Tālivaldi kā uzticamu krustnešu sabiedroto sagūstīja lietuvieši un mēģināja aizvest gūstā uz Lietuvu. 1215. gadā viņu nogalināja igauņu sirotāji.
Čakstu dzimta
Izskats un īpašības
Čakstēm knābis ir nedaudz izliekts, galā veidojot kaut ko līdzīgu zobam, kas raksturo čakstes plēsīgo dabu. Čakstēm ir spēcīgas kājas un asi nagi, kas piemēroti laupījuma noturēšanai. Nelielu medījumu čakste mēdz uzdurt uz sausiem zariem, ērkšķiem vai dzeloņstieplēm. Dažas čakstes laupījumu iesprauž zaru žāklēs. Šis "pieliekamais" nodrošina putnus ar barības krājumu, it īpaši, ja laiks kļūst auksts, un barību ir grūti atrast. Čakstes barojas ar kukaiņiem, maziem putniņiem vai siltasiņu dzīvniekiem.
Tālivaldis
Vārda cilme
Personvārds Tālibalds (Thalibaldus) varētu būt ar nozīmi “tālbelzējs”, “tālsitējs” (tāpat kā lietuviešu: baldyti - “klaudzināt”, “dauzīt”, “belzt”).
Čakstu dzimta
Izskats un īpašības
Čakstes ir teritoriāli putni, viņas aizsargā savu teritoriju no citiem putniem. Migrējošām čakstēm teritorija ir svarīga vairošanās sezonā mītnes zemēs. Ziemošanas vietās čakstes iekārto nelielas barošanās teritorijas. Čakstes savu teritoriju atzīmē ne tikai ar dziedāšanu, bet, ja nepieciešams, arī izkaujas. Lai arī čakstes ir dziedātājputni, to dziesma ir griezīga.
Ligzdošana
Kopumā čakstes veido monogāmus pārus, lai gan ir dažas sugas, kurām ir poligāmas attiecības. Baltgalvas un dzeltenknābja čakstēm ir novērots, ka iepriekšējā gada jaunie putni palīdz vecākiem izbarot jauno perējumu.
Tēviņi piesaista mātītes uzmanību ar savām medījumu krātuvēm, kas var būt izrotātas ar spožiem papīriņiem, tēviņš dejo rituālo deju, kā arī baro mātīti ar medījumu. Čakstes krūmos vai koku apakšējos zaros vij vienkāršas, kausveidīgas ligzdas no zariņiem un zāles, izklājot pamatu ar putnu spalviņām.
Tālivaldis
Dzīvesgājums
No 1208.līdz 1212. gadā kopā ar līviem un latgaļu pilskungiem Satekles Rūsiņu un Autīnes Varidoti cīnījās pret ugauņiem un sakaliešiem. 1211. gadā pēc padzīšanas no Pleskavas kņazs Vladimirs Mstislavičs uzturējās Idumejas, Autines, Imeras un citās Letijas zemēs kā meslu ievācējs un soģis (fogts). Iespējams, ka tadēļ Tālivaldis bija spiests no Beverīnas pils pārcelties uz Trikātas novadu. 1211. gadā igauņi iebruka Tālavā un atriebjoties par atbalstu krustnešiem, izpostīja Tālivaldim pakļauto Trikātas novadu. 1212. gadā Tālivaldis kā bīskapa Alberta vasalis neatbalstīja Autīnes sacelšanos. 1213. gadā lietuvieši Tālivaldi sagūstīja Trikātā, bet viņam izdevās izbēgt. 1215. gadā sakalieši un ugauņi Trikātas pilī sagūstīja Tālivaldi un nežēlīgi sadedzināja viņu dzīvu uz uguns, lai viņš uzrādītu visu savu naudu. Tālivalža dēli Rameka un Drivinalds (Druvvaldis) atriebjoties kopā ar krustnešiem izsiroja ugauņu zemes, kā rezultātā ugauņi piekrita kristīties katoļu ticībā. 1216. gadā Pleskavas kņazs Vladimirs atriebjoties nodedzināja bijušo Tālivalža rezidenci Beverīnas pili.
Čakstu dzimta
Sistemātika
Čakstu dzimta (Laniidae)
Tālivaldis
13. gadsimta Vidzemes valdnieki Tālivalža laikā
Visas ģintis maksāja nodokļus savas zemes valdniekam. Svešiem nodokļus maksāja tikai militāra pārspēka vai dedzināšanas draudu priekšā. Lai labāk varētu pret šadiem gadījumiem aizstāvēties visā tagadējās Latvijas teritorijā, pārsvarā pie ūdens, tika uzceltas ap 500 nocietinātām pilīm, kuras savienoja signālkalniņi. Pēc valdnieka nāves zeme tika sadalīta starp viņa dēliem. Beverīnas ķēniņš Tālivaldis 1208. gadā noslēdza pret igauņiem vērstu militāru savienību ar Zobenbrāļu ordeni, kļūdams par tā sabiedroto krusta karos. 1211.-1213. gadā un 1214. gadā Tālavā apmetās no Pleskavas padzītais kņazs Vladimirs Mstislavičs, kas pats pārņēma valsts virsvadību. Tālivaldis tika pazemināts par Trikātas novada vecāko. Pēc viņa atkārtotās padzīšanas no Tālavas virsvadību atguva Tālivalža dēli, kas 1214. gadā kļuva par Livonijas bīskapa Alberta vasaļiem kņaza Vladimira vietā, pretī saņemot savu pilsnovadus kā lēni. Tālavas dalīšanas līgumā 1224. gadā kā vienīgais letgaļu valdnieks ir pieminēts vienīgi Tālivalža dēls Rameka.
Rustams Kosimdžonovs
Rustams Kosimdžonovs (uz; dzimis Taškentā) ir Uzbekistānas šahists, lielmeistars. Pasaules čempions šahā FIDE versijā (2004—2005).
Kosimdžonovs lielmeistara nosaukumu ieguva 1997. gadā, gadu vēlāk uzvarēja Āzijas čempionātā. Par pasaules čempionu FIDE versijā kļuva 2004. gadā FIDE pasaules čempionātā Tripolē, finālmačā uzvarot angļu lielmeistaru Maiklu Adamsu. Nākamā gada FIDE pasaules čempionātā, kas norisinājās pēc jauniem noteikumiem, Kosimdžonovs startēja neveiksmīgi un titulu zaudēja.
Veru apriņķis
Veru apriņķis, arī Veravas apriņķis, ir viens no 15 Igaunijas apriņķiem. Apriņķis robežojas ar Pelvas apriņķi ziemeļos, Valgas apriņķi rietumos, Latviju dienvidos un Krieviju austrumos. Veru apriņķī atrodas Hānjas augstiene, kā arī Igaunijas augstākā virsotne Lielais Munameģis. Apriņķa administratīvais centrs ir Veru.
Valoda
Viens no svarīgākajiem Veru apriņķa simboliem un identitātes stiprinātājiem ir veru valoda jeb Dienvidigaunijas dialekts, kas pretendē uz reģionālās valodas statusu. Veru apriņķa valoda tiek lietota kā literatūrā, tā arī dzejā, tiek izdots laikraksts "Uma Leht".
Administratīvais iedalījums
Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 5 pašvaldības - Antslas pagasts, Reuges pagasts, Setomā pagasts, Veru un Veru pagasts.
Vēsture
Verovas apriņķi (Werrosche Kreis; Верроский уезд) izveidoja līdz ar Rīgas vietniecības dibināšanu 1783. gadā. Par jaunā apriņķa centru izvēlējās Rīgas ģenerālgubernatoram G. Braunam piederošās Veravas muižas miestu pie senās Kirumpejas pils, kuram 1784. gada 21. augustā piešķīra pilsētas tiesības.
Apriņķī ietilpa astoņi draudžu novadi (kihelkond): Urvastes (Antslas) draudzes novads (Urbs, Anzen), Kanepi draudzes novads (Cannapäh), Karulas draudzes novads (Carolen), Harglas draudzes novads (Harjel), Vastselīnas (Krustapils) draudzes novads (Neuhausen), Pelvas draudzes novads (Pölwe), Repinas draudzes novads (Rappin) un Reuges draudzes novads (Rauge).
Ļenska
Ļenska (ru), arī Muhtuja (sah), ir pilsēta Krievijā, Jakutijā. Tajā dzīvo 24 475 iedzīvotāji. Pilsēta atrodas Ļenas kreisajā krastā, Pieļenas plato, 840 km no Jakutskas.
Plūdi
Ļenskas vēsturē ir bijuši trīs lieli plūdi. Pirmie plūdi notika 1966. gadā, kad ūdens līmenis pārsniedza 16 metrus. Savukārt 1998. gada plūdu laikā ūdens līmenis pārsniedza 17 metrus, 95 % pilsētas teritorijas bija applūduši.
Madonna (mūziķe)
Madonna Luīze Čikone (Madonna Louise Ciccone, dzimusi ), plašākai publikai zināma kā Madonna, ir amerikāņu dziedātāja, dziesmu tekstu autore, dziesmu un mākslas filmu producente, aktrise, kinorežisore, modes pasaules ikona. Pazīstama ar saviem ambiciozajiem un pārdrošajiem mūzikas videoklipiem, kuros bieži tiek skartas seksuālas un reliģiozas tēmas, kā arī protests pret politisko situāciju pasaulē. Madonna aktīvi iestājas pret nabadzību, globālo sasilšanu un atbalsta cilvēku reliģiozo, humanitāro un etnisko vienlīdzību.
Mūziķe ir dzimusi Mičiganas štata pilsētā Beisitijā, uzaugusi Ročesterhilā, bet uz dzīvi Ņujorkā pārcēlās 1977. gadā, lai uzsāktu dejotājas karjeru. Pēc neilgas koncertēšanas kopā ar popmūzikas grupām Breakfast Club un Emmy, 1983. gadā Madonna ierakstu kompānijas Sire Records paspārnē izdeva savu pirmo solo albumu Madonna. Pasaules slavu dziedātāja ieguva pēc vairāku komerciāli veiksmīgu albumu, tādu kā Like A Virgin (1984) un True Blue (1986), izdošanas, kas Madonnu padarīja par tā brīža popmūzikas un modes ikonu. Popularitāti veicināja arī mūziķes piedalīšanās filmā "Izmisīgi meklējot Sūzenu" (1985). Pateicoties 1989. gada singla Like A Prayer skandalozajam videoklipam, kurš saturēja daudzus katoļticības simbolus — tādus kā stigmas uz rokām un degošus krustus, Madonna vēl pamatīgāk nostiprināja savu skandalozo slavu, kas savukārt noveda pie domstarpībām ar Vatikānu. 1992. gadā Madonna nodibināja izklaides kompāniju Maverick, kas sastāvēja no ierakstu kompānijas Maverick Records, filmu studijas Maverick Films, kā arī mūzikas izdevniecības, televīzijas, tirdzniecības un grāmatu izdevniecības nodaļām. Tajā pašā gadā nāca klajā Madonnas pirmā publikācija "Sekss" — grāmata, kurā mūziķe aprakstīja savus brīvos seksuālos uzskatus un tajā bija ieraugāmi seksuāli provokatīvi mūziķes foto, kuru autors bija fotogrāfs Stīvens Meisels. Lai arī šī publikācija izraisīja pretrunīgu plašsaziņas mediju reakciju, ASV grāmata pārdota eksemplāros.
1996. gadā Madonna, vienlaikus kā aktrise un dziedātāja, piedalījās savā visveiksmīgākajā, bet tajā pašā laikā arī viskritizētākajā mākslas filmā "Evita", kurā attēloja slaveno Argentīnas prezidenta Huana Perona sievu Evu Peronu. Filmas oriģinālmūzikas albumā iekļauti trīs Madonnas izpildītie singli, no kuriem You Must Love Me ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu un Zelta globusa balvu kā labākā filmas oriģināldziesma (mūzikas autors Endrū Loids Vebers, teksta autors Tims Raiss). Par Evitas lomu šajā filmā Madonna ieguva Zelta globusa balvu kategorijā labākā aktrise. Madonnas 1998. gada albums Ray Of Light kļuva par mūziķes vienu no veiksmīgākajiem un izpelnījās kritiķu viennozīmīgu pozitīvu vērtējumu.
2005. gada albums Confessions On A Dance Floor ieguva Grammy balvu kā gada labākais elektroniskās deju mūzikas albums. Pirmais singls Hung Up kļuva par mūziķes visu laiku visveiksmīgāko singlu un sasniedza 1. vietu 45 pasaules valstīs, uzstādot Ginesa rekordu kā dziesma, kas guvusi visvairāk pirmo vietu pasaules topos. 2007. gada oktobrī mūziķe paziņoja par savu aiziešanu no ierakstu kompānijas Warner Bros. Records un jauna 120 miljonus ASV dolāru 10 gadu kontrakta parakstīšanu ar kompāniju Live Nation.
Madonna iekļauta Ginesa rekordu grāmatā kā visu laiku visveiksmīgākā soliste. Ar aptuveni 175 miljoniem pārdotu albumu un 75 miljoniem pārdotu singlu Madonna ir visu laiku visienesīgākā sieviešu kārtas mūziķe. Žurnāls Forbes Magazine ir aprēķinājis, ka Madonnai piederošais kapitāls ir aptuveni 490 miljoni ASV dolāru, turklāt Madonnas koncerttūrei Sticky & Sweet Tour pieder visienesīgākās koncerttūres rekords. Mūzikas pasaulē Madonnu oficiāli dēvē par "Popmūzikas karalieni", kuras ieguldījums mūzikas attīstībā stāv līdzās 2009. gadā mirušā "Popmūzikas karaļa" Maikla Džeksona daiļradei.
1958—1981: Sākums un karjeras uzsākšana
Madonna uzauga katoliciskā ģimenē Detroitas priekšpilsētās Pontiakā un Avontaunšipā (tagad Ročesterhila). 1963. gada 1. decembrī, 30 gadu vecumā no krūts vēža mira Madonnas māte, bet tēvs vēlāk apprecējās ar bijušo mājkalpotāju Džoanu Gustafsoni (Joan Gustafson).
Madonna mācījās Ročestera Adama vidusskolā (Rochester Adams High School) un bija ļoti laba skolniece un šīs skolas karsējmeitene. Madonna pārliecināja savu tēvu, lai viņš atļautu apmeklēt baleta nodarbības. Vēlāk baleta skolotājs Kristofers Flinns (Christopher Flynn) rosināja Madonnu turpināt attīstīt dejotājas karjeru, tādēļ 1977. gada beigās, pametot Mičiganas Universitāti kā otrā kursa studente, Madonna devās uz Ņujorku, lai uzsāktu dejotājas karjeru. Par šo dzīves posmu Madonna kādā intervijā izteicās:
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:30%; float:left; padding:10px 15px; display:table;">Kad es ierados Ņujorkā, tā bija pirmā reize, kad lidoju ar lidmašīnu, pirmā reize, kad braucu ar taksi, pirmā reize visam. Ierados ar 35 dolāriem kabatā. Tā bija mana drosmīgākā rīcība, kāda jebkad bijusi.<p style="text-align: right;"> — Madonna
Kamēr Madonna kā dejotāja piedalījās franču disko mākslinieka Patrika Ernandesa (Patrick Hernandez) 1979. gada pasaules tūrē, mūziķis Dans Gilrojs (Dan Gilroy) iesaistīja dejotāju mūzikas biznesā. Kopā ar Gilroju Madonna vēlāk nodibināja savu pirmo rokgrupu The Breakfast Club. Tajā Madonna dziedāja, spēlēja bungas un ģitāru. 1980. gadā kopā ar bijušo draugu Stefenu Breju (Stephen Bray) Madonna nodibināja grupu Emmy. Madonna kopā ar Breju rakstīja un producēja deju mūzikas dziesmas, izpelnoties vietējo Ņujorkas deju klubu un dīdžeju ievērību. Dīdžejs un ierakstu producents Marks Kaminss (Mark Kamins) bija pārsteigts, izdzirdot pirmos mūziķes demo ierakstus, tādēļ pievērsa ierakstu kompānijas Sire Records dibinātāja Seimora Steina (Seymour Stein) uzmanību ar mērķi panākt kontrakta noslēgšanu.
1982—1985: Madonna un Like A Virgin
1982. gadā Madonna parakstīja līgumu ar Warner Bros. Records paspārnē esošu ierakstu kompāniju Sire Records par singlu izdošanu. Mūziķes pirmais izdotais singls 1982. gada 24. aprīlī bija Everybody. Debijas albuma Madonna producents bija Redžijs Lukass.