cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
GSM
Fiziskā slāņa protokols
GSM var darboties vairākās frekvenču joslās. Katru lietojamo frekvenču joslu iedala 2 vienāda platuma daļās. Zemākās frekvences lieto mobilie telefoni lai sūtītu datus uz bāzes staciju. Augstākās frekvences lieto bāzes stacijas, lai sūtītu datus uz mobilajiem telefoniem. Šo metodi sauc par FDD (frequency division duplex). Katru frekvenču joslu sadala 200 kHz platos kanālos, kurus parasti numurē pēc kārtas. Kanāla datu caurlaidība ir 270,833 kbit/s. Modulācijas metode ir GMSK, kas ir digitālās frekvences modulācijas metode. Kanālus sadala 4,615 ms garos kadros. Katrs kadrs sastāv no 8 taimslotiem. Tas arī nosaka maksimālo šūnas izmēru, jo signālam ir jāpaspēj aiziet no telefona līdz bāzes stacijai viena taimslota laikā (tas nedrīkst iekāpt nākamajā taimslotā)(gaismas ātrums nav bezgalīgs). Vienai telefonsarunai ir nepieciešams viens taimslots, tādejādi vienā frekvenču kanālā var savietot 8 lietotājus. Katra šāda 1 taimslota kanāla caurlaidība ar kļūdu korekciju (FEC) ir 13 kbit/s (9,6kbit/s datiem, jo tur vajag papildu kļūdu korekciju).
Frekvenču spektrs Latvijā
R-GSM, E-GSM (GSM 900)
DCS 1800 (GSM 1800)
Ēna (Overņa-Rona-Alpi)
Ēna (, izrunā: ) ir Francijas departaments. Tas ir viens no astoņiem Overņas-Ronas-Alpu reģiona departamentiem. Departamenta administratīvais centrs ir Burganbresa. Administratīvi departaments sīkāk tiek iedalīts 4 apgabalos (arrondissements):
Živeca
Živeca (pl) ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Belsko-Bjalas. Viena no populārākā Polijas alus - Żywiec rūpnīca. Alus ražošanu 1852. gadā dibināja Hābsburgi, un rūpnīca palika dzimtas īpašums līdz nacionalizācijai pēc Otrā pasaules kara. XX gadsimta deviņdesmitajos gados rūpnīcu iegādājās kompānija Heineken.
CAD
CAD var būt:
Melluži
Melluži ir daļa no Jūrmalas pilsētas. Melluži atrodas starp citām līdzīgām Jūrmalas daļām — Pumpuriem un Asariem. Neskatoties uz to, ka Melluži atrodas nedaudz tālāk no Rīgas, nekā populārākās atpūtas vietas Jūrmalā — Bulduri vai Majori, vasaras laikā arī šeit netrūkst atpūtnieku.
Mellužos dzīvo ievērojama daļa pastāvīgo Jūrmalas iedzīvotāju. Plaša apbūve no Mellužu dzelzceļa stacijas ir ķīļveidīgi izstiepusies arī Lielupes virzienā, gandrīz līdz pašam upes krastam.
Nosaukums
Savu latvisko nosaukumu Melluži ieguvuši no vietējām zemnieku mājām, bet agrākais to nosaukums bija Karlsbāde pēc tāda paša nosaukuma peldiestādes, kuru šeit dibināja barons Kārlis fon Firkss.
Baltijas landesvērs
Baltijas landesvērs (de — 'Baltiešu zemessardze'), retāk Latvijas zemessardze (de) bija nosaukums vācbaltiešu dominētām militārajām vienībām, kas sāka veidoties 1918. gada novembrī, un ar 1918. gada 7. decembra līgumu par landesvēra izveidošanu, kļuva par pirmo Latvijas Republikas armiju. Landesvēru drīz papildināja Kalpaka latviešu un Līvena krievu vienības.
Melluži
Vēsture
Agrāk Melluži atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Gruntsgabali vasarniekiem sākti ierādīt pēc tam, kad 1827. gadā Kārlis Firkss Mellužos uzbūvēja kūrmāju. 1904. — 1905. gadā šeit notika pirmās latviskās izrādes. Pirmā pasaules kara laikā kūrmāja tika nodedzināta un tās vietā izveidoja parku ar koncertestrādi.
Baltijas landesvērs
1919. gada jūlijā landesvēru iekļāva Latvijas Bruņotajos spēkos un tas pastāvēja līdz 1920. gada martam, kad tika iekļauts 1. Kurzemes kājnieku divīzijā. Baltijas landesvērs izgāja visu Latvijas brīvības cīņu gaitu. Tā pazīstamākie komandieri bija Alfrēds Flečers (1919. gada 1. februāris—12. jūlijs) un Harolds Aleksanders (1919. gada 12. jūlijs—1920. gada 18. februāris).
Melluži
Vēsture
Straujāka kūrvietas attīstība sakās pēc Rīgas-Tukuma dzelzceļa līnijas atklāšanas 1877. gadā. 1881. gadā Mellužu kāpās peldu viesus uzņēma siltā jūras ūdens vannu iestāde, kas piederēja Dzelzkalnam — Eizenbergam. 1884. gadā Ozolu ielā 3 darbu sāka Sarkanā krusta dibinātā vasaras atpūtas nometne meitenēm. 1887. gadā pie Mellužu parka atvēra vasaras aptieku. 1889. gadā Baložu ielā atvēra privātu sākumskolu, ko vadīja Jūrmalas sabiedriskais darbinieks un novadpētnieks Pēteris Belte.
Rīgas Pāvila baznīca
Rīgas Svētā Pāvila evaņģēliski luteriskā baznīca ir 1887. gadā celts Latvijas Evaņģēliski luteriskās Baznīcas dievnams Rīgā, Latgales priekšpilsētā (Augusta Deglava iela 1). Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, būvēts angļu gotikas stilā. Atrodas Grīziņkalnā, trijstūrveida laukumā starp Tallinas, Jāņa Asara un Augusta Deglava ielu.
Melluži
Vēsture
Mellužos pa vasarām mēdza apmesties skolotāji. Pēc Pirmā pasaules kara ceļvežos un aprakstos līdz pat 1930. gadiem šis rajons rekomendēts "klusas atpūtas cienītājiem", kaut arī Mellužu parka estrādē bieži skanēja mūzika.
Baltijas landesvērs
Izveidošana
Apvienotās Baltijas hercogistes Reģentu padome 1918. gada novembra sākumā izlēma sākt veidot savus bruņotos spēkus, “Baltijas landesvēru”. 11. novembrī Vācijas 8. armijas vadība oficiāli atļāva dibināt baltiešu pašaizsardzības spēkus (šajā laikā par baltiešiem sauca tikai vācbaltiešus).
Melluži
Vēsture
1986. gadā Mellužu prospektā uzbūvēja Komponistu jaunrades namu, kurā 1988. gada novembrī notika Latvijas Tautas frontes Jūrmalas nodaļas dibināšanas konference.
Rīgas Pāvila baznīca
Vēsture
1878. gada 11. martā Rīgas rāte piešķīra līdzekļus un zemes gabalu Svētā Pāvila baznīcas uzcelšanai — pamatakmens likts 1885. gada 19. maijā. Ēku projektējis arhitekts Gustavs Hilbigs (1822—1887), bet pēc viņa nāves darbu turpinājis un pabeidzis tā dēls arhitekts Hermanis Hilbigs (1860—1939). Ēka iesvētīta 1887. gada 8. novembrī.
Baltijas landesvērs
Izveidošana
12. novembrī landesvēra štābs aicināja visus 18—60 gadus vecos vīriešus brīvprātīgi pieteikties karaspēkā un 16. novembrī trijās vācbaltiešu rotās bija reģistrēti jau 1600 brīvprātīgie. Savukārt divās latviešu landesvēra rotās 15. novembrī bija iestājušis 400 brīvprātīgie. Klimenta Didorova vadībā 15. novembrī izveidojās krievu rota.
Melluži
Mellužu estrāde
Mūsdienās estrāde galvenokārt tiek izmantota nekomerciāliem pasākumiem, kuros netiek noteikta ieejas maksa. Tajā tiek rīkoti publiski un brīvi pieejami koncerti un izrādes.
Rīgas Pāvila baznīca
Vēsture
1912. gadā tika iebūvēti sānu portāli un pārveidoti griesti sakristejā, kā arī uzstādītas ērģeles. Altārgleznu 1937. gadā gleznojis Jānis Roberts Tilbergs.
Baltijas landesvērs
Izveidošana
12. novembrī vācbaltieši bija izveidojuši Rīgas 1. rotu, 17. novembrī bija noformēta Triecienvienība (Stoßtruppe), kurai sekoja Rīgas 2. rota, artilērijas baterija, virsnieku ložmetējnieku rota, un 29. novembrī Jelgavā izveidotā fon Rādena vienība. Vācbaltiešu izveidotās vienības pakļāvās Vācijas armijas virsniekam, majoram Šeibertam (Scheibert) un štāba vadītājam, kapteinim Dītriham (Dietrich).
Militārā sakāve un Novembra revolūcija noveda pie Vācijas armijas sabrukuma, daudzviet izveidojās kareivju padomes, armijas vienības sāka haotisku atkāpšanos uz dzimteni. Lai nodrošinātu atkāpšanos, un karamateriālu kontroli, 30. novembrī Vācijas 8. armijas vadība pavēl no uzticamiem Vācijas kareivjiem izveidot Dzelzsbrigādi (vēlāko Dzelzsdivīziju). Salīdzinoši augstā alga brigādei piesaistīja arī kareivjus ar zemu morāli, kas vēlāk izpaudās neveiksmīgās kaujas operācijās. Dzelzsbrigādē vēlāk iekļāva arī tos, kas Latvijā ieradās kā brīvprātīgie no Vācijas, lai cīnītos pret boļševikiem.
Melluži
Ievērojami cilvēki
Melluži un Asari bija salīdzinoša klusa un mierīga vieta vasaras mītnes īrēšanai vidēji turīgiem pilsētniekiem, kultūras darbiniekiem, skolotājiem. Te dzīvojuši komponisti Emīls Dārziņš un Alfrēds Kalniņš, rakstnieks Rūdolfs Blaumanis, dzejnieces Elza Stērste un Veronika Strēlerte, gleznotājs Janis Rozentāls, režisori Alfrēds Amtmanis-Briedītis un Vera Baļuna.
Rīgas Pāvila baznīca
Vēsture
Baznīcas telpās ir filmēts padomju seriāls “Septiņpadsmit pavasara mirkļi”.
Baltijas landesvērs
Vācijas un Pagaidu valdības līgumi
1918. gada 19. novembrī landesvērā bija iestājušies 2500 brīvprātīgie. Jaunpasludinātās Latvijas republikas Pagaidu valdības un Vācijas valdības ģenerālpilnvarotā Augusta Vinniga starpā 7. decembrī tiek noslēgts "Līgums par Landesvēra izveidošanu". Līgums paredzēja landesvēru veidot uz brīvprātības pamatiem no 18 latviešu, 7 vācu un vienas krievu rotas. Komandierim pēc sākotnējā plāna bija jābūt kādas neitrālas valsts (Zviedrijas) pārstāvim, taču tas neīstenojās. Vācijas karaspēku Latvijā atzina par okupācijas varu, kas uzņēmās saistības uz kredīta piešķirt vajadzīgo bruņojumu un dot naudas līdzekļus.
Multietniskā "Latvijas zemessardze" (Lettländische Landeswehr), ar Vācijas militāro atbalstu kļuva par Latvijas armiju. Administratīvi to pakļāva Latvijas Apsardzības ministram Jānim Zālītim, bet apgādes un militārā ziņā — Vācijas okupācijas spēku vadībai. Par landesvēra pagaidu komandieri iecēla Vācijas armijas majoru Šeibertu, kura palīgs bija apakšpulkvedis Roberts Kļaviņš, bet par ģenerālštāba priekšnieku kapteini Dītrihu, kura palīgs bija kapteinis Mārtiņš Hartmanis.
Vācieši un vācbaltieši turpināja karaspēku saukt par Baltijas landesvēru, nevis Latvijas zemessardzi. Latviešu rotas, kas sāka veidoties landesvēra ietvaros, savus nosaukumus veidoja pēc formēšanas vietas nosaukuma (Rīgas, Cēsu, Jelgavas, Latgales) vai sastāva (Virsnieku, Studentu). Kad sākās karagūstekņu atbrīvošanu Vācijā, līdz decembra otrajai pusei no atbrīvotajiem latviešu strēlniekiem tika izveidotas trīs latviešu Rīgas rotas. Kā drīz izrādījās, tajās valdīja lieliniecisks noskaņojums. No bijušās Krievijas Impērijas armijas latviešu virsniekiem un instruktoriem izveidoja Instruktoru rezerves rotu. Patriotiski noskaņotie jaunieši izveidoja Atsevišķo studentu rotu. Cēsis izveidojās Cēsu rota.
Decembra sākumā Sarkanā armija iebruka Latvijas teritorijā. Vācijas armija tai neizrādīja gandrīz nekādu pretestību. Pēc visumā nesekmīgās latviešu brīvprātīgo vervēšanas, Pagaidu valdība un Vinnigs 29. decembrī noslēdza "Līgumu par pilsonības piešķiršanu pret lieliniekiem karojošajiem brīvprātīgajiem". Brīvprātīgajiem no Vācijas apsolīja Latvijas pilsonību. Sākās nekontrolēta brīvprātīgo vervēšana Vācijā, kur ar to nodarbojas Vinnigs un fon der Golca brālis. Daudzi vācu algotņi Liepājā ieradās ar pārliecību, ka viņiem ir apsolīta zeme un Latvijas pilsonība, kas vēlāk radīja lielus konfliktus ar Pagaidu valdību, vāciešiem uzskatot, ka viņi ir apmānīti.
Kara gaitas
Tuvojoties Sarkanajai armijai, 1918. gada 29. decembrī sadumpojās landesvēra Rīgas 1. latviešu rota (komandieris apakšpulkvedis Jānis Imaks), kas nevēlējās piedalīties Inčukalna kaujā pret boļševikiem. Par neuzticamiem uzskatīja arī pārējo Rīgas latviešu rotu kareivjus. Dumpi 30. decembrī apspieda Vācijas karaspēks un Lielbritānijas karaflote. 1. rotu izformēja. 31. decembrī Rīgā izsludināja vispārējo mobilizāciju, kurai bija jāsākas janvāra pirmajaš dienās, un par landesvēra latviešu vienību komandieri iecēla pulkvežleitnantu Oskaru Kalpaku. 1. janvārī pienāca ziņas par landesvēra sakāvi Inčukalna kaujā.
Decembra kauju rezultātā vācu landesvēra vienības bija stipri cietušas. Zirgu un artilērijas lielākā daļa bija zaudētas pie Inčukalna. Rīgā bāzētās latviešu rotas izrādījās politiski neuzticamas, bet Dzelzsbrigādes vāciešu kaujasspars bija zemāks par cerēto. Notika izmaiņas landesvēra vadībā — kapteinis fon Bekmans (von Boeckmann) nomainīja štāba priekšnieku kapteini Dītrihu, kurš stājās aizejošā majora Šeiberta vietā.
Bažas par latviešu kareivju uzticamību izrādījās pamatotas. Krītot Rīgai, četras latviešu rotas pārgāja lielinieku pusē, bet daļa kareivju dezertēja. Tikai Instruktoru, Studentu un Cēsu rotas paliekas palika Pagaidu valdības pusē. Studentu rotas 190 kareivji, vācu landesvēra vienības un ap 70 vīru liela krievu vienība 2. janvāra vakarā atkāpās uz Jelgavu. Kalpaka komandētās latviešu vienības pulcējās Rīgas Latviešu biedrības namā, un 3. janvāra 6.00 rītā sāka atkāpties pāri tiltiem uz Pārdaugavu. Kalpaks šeit veica kareivju skaitīšanu. Bija palikuši 132 Instruktoru rezerves virsnieku rotas kareivji, 85 Cēsu rotas kareivji un daži desmiti citu rotu pārstāvju. Šajā brīdī Kalpaks un Pagaidu valdība varēja rēķināties ar kādiem 400 karavīriem. Pēdējais Rīgu 3. janvāra rītā pameta Dzelzsbrigādes arjergarda bataljons.
Latgales atbrīvošana
1919. gada septembra sākumā landesvēru cauri Rīgai nosūta uz Austrumu fronti, izvietojot Krustpils tuvumā. No 16. līdz 18. septembrim landesvērs pārņem latviešu vienību pozīcijas pie Līvāniem. Nākamās nedēļas paiet aktīvā patrulēšanā un reidos, kas izvēršas sadursmēs ar pretinieku un karagūstekņu iegūšanā. 3. oktobrī latviešu vienības šķērsoja Daugavu un ieņēma Līvānus. Landesvēra daļas pie Līvāniem šķērsoja Dubnu un pēc kaujas atbrīvoja Mucinīkus, sagūstot 30 pretinieka kareivjus.
Bermontiāde apturēja Latvijas armijas uzbrukumu Austrumu frontē. Pāris mēnešus Līvāni veidoja landesvēra pozīciju galveno bāzi. Kareivji laiku pavadīja ierakumu un mājvietu iekārtošanā. Sarkanās armijas pirmā līnija atradās tālu, jo starp pretiniekiem atradās purvi. Tiek veikta aktīva patrulēšana, kas izvērtās regulārās sadursmēs ar pretinieku un karagūstekņu iegūšanā. 1919. gada 11. novembrī landesvēra kareivji veica dziļu reidu pretinieka teritorijā pie Nīcgales. Papildus nogalinātajiem, tika iegūti 125 gūstekņi, 55 zirgi, 2 lielgabali un 3 ložmetēji. 20. decembrī notika jauns reids Klevinskoje (Kļavinski?) apkārtnē. Tiek iznīcināta pretinieka artilērijas baterija, saņemti 30 gūstekņi, 40 zirgi, 2 vieglie lielgabali un 2 ložmetēji. 1920. gada 3. janvārī, sākoties Latgales atbrīvošanas operācijai, landesvērs atradās frontes centrālajā zonā, starp latviešu vienībām ziemeļos un poļu karaspēku dienvidos. Landesvēram tika uzdots sasniegt līniju Šķilteri—Vilcāni—Rožanova—Mālnieki—Lipenieki—Budiški. Ņemot vērā reidu laikā iegūto informāciju par Sarkanās armijas pozīcijām, un pretinieka vājo pretestību, uzbrukums izvērtās sekmīgi, landesvēram zaudējot tikai 4 ievainotos, kamēr gūstā saņēma vairāk nekā 60 sarkanarmiešu. Landesvērs palika ieņemtajās pozīcijās līdz 10. janvārim.
Turpmāko cīņu laikā, 28. janvārī Hāna vienība reidā saņēma gūstā 12 karavīru, bet Barta vienība zaudēja 1 kritušo un 3 ievainotos cīņās par Vonogu, Rikavas un Dauguļu ciemu atbrīvošanu. 30. janvārī landesvērs sasniedza Zilupes upi pie Rozenovas. 18 uzbrukuma dienās sniegā un salā landesvēra kareivji ar kaujām bija nogājuši vairāk nekā 160 kilometrus. Landesvērs turpināja patrulēt pierobežas rajonā, dažreiz veicot reidus un sagrābjot pretinieka gūstekņus.
Izformēšana
1920. gada marta beigās Aleksanders beidz pildīt landesvēra komandiera pienākumus; landesvēru 30. martā pārveidoja par 13.Tukuma kājnieku pulku ar vācu pavēļu valodu. Pulku iekļāva 1. Kurzemes kājnieku divīzijā. 1922. gada 1. aprīlī pulku likvidēja, kareivjus pievienojot 7. Siguldas kājnieku pulkam.
Kritušie un piemiņa
Landesvēra vācbaltu vienībās Brīvības cīņu laikā (tai skaitā, Cēsu kaujās) krituši un bezvēsts pazuduši vismaz 291 karavīri, kā arī vēl vairāki desmiti miruši no slimībām un dažādos negadījumos.
Vācu okupācijas laikā šeit izveidoja pieminekli 7565 Otrajā pasaules karā kritušajiem vācu karavīriem ap kuru izveidoja kritušo vācu karavīru apbedījumus. Pēc Otrā pasaules kara pieminekli atkal saspridzināja un kapavietas iznīcināja. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Vācu kara kapu kopšanas tautas apvienība (Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge e. V.) un Brāļu kapu komiteja kapa pieminekli atjaunoja, savienojot vecā pieminekļa saspridzinātās daļas (tēlnieks Ģirts Burvis). Atjaunoja arī koka zvanu tornīti ar vārtu motīvu, nedaudz izmainot tā atrašanās vietu. Vēlāk kapu ansamblis tika papildināts ar kritušo vārdu plāksnēm, no granīta un nerūsējošā tērauda izveidojot glabātuvi grāmatai ar visu 2. Meža kapos apglabāto vācu karavīru vārdiem.
Landesvēra komandieri
Oberštāba priekšnieki:
Adjutanti:
Trieciengrupas komandieri
Štāba priekšnieki:
Sastāvs
Vācbaltiešu veterāni pēc kara beigām koncentrējās tikai uz vācbaltiešu vienību gaitām. 1929. gadā minētas šādas landesvēra vienības:
Sastāvs 1919. gada 20. maijā
1919. gada sākumā landesvērs sastāv no 5 bataljoniem (13 rotām), 6 eskadroniem un 4 artilērijas baterijām. Kopā 475 virsnieki un 2661 kareivis.
Barauka
Barauka var būt:
Grēku pilsēta
"Grēku pilsēta" (en; pilnais nosaukums: Frank Miller's Sin City) ir 2005. gada ASV sešu detektīvfilmu un trilleru ar film noir stilizāciju antoloģija. To režisēja, producēja un scenāriju sarakstīja Frenks Millers un Roberts Rodrigess. "Grēku pilsēta" uzņemta pēc Millera tāda paša nosaukuma komiksu sērijas motīviem. Filmai 2014. gadā iznāca turpinājums "Grēku pilsēta: Liktenīgā sieviete".
Trevors Lindens
Trevors Džons Lindens (en; dzimis Midisainhatā, Albertas provincē, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, spēlēja centra uzbrucēja un labās malas uzbrucēja pozīcijās. Savas profesionāļa karjeras laikā spēlēja NHL klubu Vankūveras "Canucks", Vašingtonas "Capitals", Monreālas "Canadiens" un Ņujorkas "Islanders" klubu sastāvos.
No 2014. gada līdz 2018. gada jūlijam Lindens bija NHL kluba Vankūveras "Canucks" prezidents.
Spēlētāja karjera
1988. gada NHL draftā viņu izraudzījās Vankūveras "Canucks" ar kopējo 2. kārtas numuru.
Karjeras laikā viņš piedalījās divās NHL Visu zvaigžņu spēlēs. 1990. gadā viņu ievēlēja par vienu no "Canucks" kapteiņiem, tā viņš kļuva par vienu no visu laiku jaunākajiem kapteiņiem NHL. Viņš pildīja kapteiņa pienākumus līdz 1997. gadam. 1998. gadā viņu ievēlēja par NHL Spēlētāju asociācijas prezidentu, šajā amatā viņš bija 8 gadus. T. Lindens bija nozīmīga persona 2004-05 NHL lokautā. 1989. gadā viņš tika iekļauts NHL jauno spēlētāju pirmajā izlasē.
1987-1990
"1987-1990" ir latviešu folkmūzikas grupas "Jauns Mēness" 2001. gadā izdoto "Kopoto ierakstu" pirmais CD. Tajā ir iekļautas 11 dziesmas no grupas pirmajiem 3 darbības gadiem, sākot no 1987. līdz 1990. gadam, kas līdz šim nebija tikuši izdoti ne kasetes, ne vinila platēs, ne CD. Par populārākā albuma dziesma kļuva "Pārcēlājs", kuras nosaukums kalpoja par iedvesmu 2005. gadā izveidotās bijušo "Jauns Mēness" dalībnieku grupas "Mielavs un Pārcēlāji" nosaukumam. Visu dziesmu autori ir grupas dalībnieki Gints Sola un Ainars Mielavs. Albumā iekļautās dziesmas ir digitāli pārmāsterētas 2001.septembrī Siguldas studijā “SSS”
Supergirl
"Supergirl" ir amerikāņu dziedātājas Mailijas Sairusas singls, ko viņa izpilda kā Hanna Montana. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Walt Disney Records. Dziesma iekļuva Bubbling Under Hot 100 Singles topā.
Veģetārisms reliģijā
Veģetārisms un reliģija ir cieši saistīti vairākās austrumu reliģiski filosofiskajās mācībās, piemēram, hinduismā, džainismā un budismā. Džainismā veģetārisms ir obligāts, hinduismā un Mahājānas budismā to aizstāv daži ietekmīgi svētie raksti un reliģiskās autoritātes. Salīdzinoši tādās reliģijās kā jūdaisms, kristietība un islāms veģetāru uzturu neatbalsta galvenās autoritātes. Tomēr kristietībā ir atsevišķi atzari, kas atzīst veģetārismu balstoties reliģiskos argumentos. Citas konfesijas, kas aizstāv nepieciešamību izvēlēties veģetāru uzturu, ir Septītās dienas adventisti, rastafari un Harē Krišnas kustība.
Budisms
Kopumā budismā nav aizlieguma ēst gaļu, tomēr pirmais no budisma ētikas pamatprincipiem ir aizliegums nogalināt cilvēku vai jebkuru citu dzīvnieku (ahimsas jeb nevardarbības princips). Daudzi budisti šo principu izprot kā pienākumu izvairīties no gaļas ēšanas, taču pastāv arī citas interpretācijas. Buda esot nošķīris dzīvnieka nogalināšanu no gaļas ēšanas, uzsverot, ka slikts ir nevis tas, ko ēdam, bet amorālā rīcība, ar kuras palīdzību ēdiens iegūts. Vienubrīd Buda esot īpaši atteicies atbalstīt veģetārismu un Pali kanonā minēts, ka Buda vairākos gadījumos ir ēdis gaļu. Tomēr pastāvēja noteikumi, kas liedza ēst atsevišķu veidu gaļu, piemēram, cilvēku, leopardu vai ziloņu. Arī mūkiem ir aizliegts ēst gaļu, ja tie ir pieredzējuši šī dzīvnieka nāvi vai, ja zina, ka tas ticis nogalināts īpaši viņiem. Vairākās Mahājānas sūtrās Buda kritizē gaļas ēšanu. Mahājānas Mahaparinirvana sūtrā Buda norāda, ka "gaļas ēšana iznīcina līdzjūtības iedīgļus" un piebilst, ka viņš aizliedz jebkura veida gaļas ēšanu, pat ja dzīvnieks atrasts jau miris. Garš Lankavatara sūtras fragments liecina, ka Budas uzskati ir bijuši par labu veģetārismam, jo justspējīgo būtņu miesas ēšana, viņaprāt, nav saskaņojama ar Bodisatvas uzdevumu vairot līdzjūtību. Arī vairākās citās Mahājānas sūtrās tiek uzsvērts aizliegums ēst gaļu. Buda esot norādījis, ka, lai saglabātu tīrību, bodisatvam nevajadzētu lietot ne tikai gaļu, bet arī piena produktus, ādas, kažokādas un zīda apģērbu. Tikai tad cilvēks varot būt "patiešām brīvs". Mūsdienās šāds dzīvesveids ir raksturīgs vegāniem.
Tiek uzskatīts, ka nogalinot dzīvniekus un ēdot gaļu tiek vienlaikus pārkāpti vairāki budisma principi. Nogalinot justspējīgas būtnes tiek traucēts to ceļš uz nirvānu. Saskaņā ar uzskatu, ka visas būtnes ir vienota veseluma daļas, nogalinot tiek kaitēts arī sev. Turklāt tādējādi tiek radīta slikta karma, kas var radīt jaunas ciešanas. Nogalinot tiek vairotas arī ciešanas, kas rodas nāves un atdzimšanas ciklā.
Sava veida risinājums šai problēmai radās, kad indiešu tradīciju motivētie mūki pārcēlās uz Ķīnas teritoriju. Tur tiem uzradās atbalstītāji, kas ziedoja nevis pārtiku, bet naudu. No tā laika ķīniešu mūki un tie, kas sāka apdzīvot ziemeļu teritorijas, iekopa paši savus zemes gabalus un iegādājās visu pārējo uzturā nepieciešamo tirgū. Līdzīgu risinājumu rada arī citi kalnaino reģionu, piemēram, Tibetas, budisti, kas par miesniekiem algoja musulmaņus.
Viduslaiku Japānā budistu veģetārismu pamatojošā filosofija nostiprinājās Kamakuras periodā, kad tā sāka izplatīties zemnieku vidū. Cilvēki, kas bija iesaistīti nokauto dzīvnieku un to ķermeņa daļu tirdzniecībā, tika pakļauti diskriminācijai. Tika uzskatīts, ka šie cilvēki ir pret budisma nenogalināšanas principu.
Mūsdienu budistu attieksme
Mūsdienās budistu attieksme pret veģetārismu dažādās pasaules vietās ir atšķirīga. Korejā, Ķīnā un Vjetnamā mūki parasti neēd gaļu. Japānā ir novirzieni, kuros neēd gaļu, bet lielākajā daļā novirzienu ēd. Teravādas budistiem Šrilankā un Dienvidaustrumāzijā esot ļauts lietot gaļu, ja vien nepastāv aizdomas, ka dzīvnieks nogalināts tieši viņu dēļ. Taivānā mūki, mūķenes un vairums laju nelieto dzīvnieku izcelsmes produktus un smakojošos dārzeņus (piemēram, ķiplokus un sīpolus). Kaut arī, piemēram, XIV Dalailama, runājot par veģetārismu, ir norādījis: "Tas ir brīnišķīgs. Mums noteikti ir jāveicina veģetārisms", Tibetā un citur augstkalnu reģionos, kur dārzeņu audzēšana ir īpaši sarežģīta, veģetārisms ir maz izplatīts.
Hinduisms
Vairumā galveno hinduisma virzienu veģetārisms tiek uzskatīts par ieteicamu. Tam ir ētiski, reliģiski un ar veselību saistīti iemesli: nevardarbības princips, kas tiek attiecināts uz dzīvniekiem; vēlme piedāvāt dievībām tikai "tīru" (veģetāru) ēdienu, lai saņemtu to atpakaļ kā prasādu; un pārliecība, ka neveģetāra pārtika ir kaitīga prāta spējām un garīgai attīstībai. Nevardarbības princips ir kopīgs visiem hinduisma virzieniem, kas praktizē veģetārismu, bet abi pārējie aspekti dažādos virzienos atšķiras.
Nevardarbības princips
Nevardarbības principa attiecināšana uz dzīvniekiem ir saistīta ar vēlmi izvairīties no negatīvām karmiskām sekām, kas rodas vardarbības rezultātā. Hinduisti uzskata, ka šīs sekas skar ne tikai miesnieku, mednieku un makšķernieku, bet arī gaļas vai zivs ēdāju. Jautājumi par reliģiskiem pienākumiem pret dzīvniekiem un negatīvu karmu, kas rodas vardarbības (himsa) rezultātā, tiek detalizēti apspriests hindu svētajos rakstos un reliģiskas ievirzes tekstos par tieslietām.
Hindu svētie raksti tiek saistīti ar vēdisko periodu, kas, pēc mūsdienu vēsturnieku domām, attiecināms uz laika posmu līdz aptuveni 500. gadam p.m.ē. Vēdiskajā sabiedrībā gaļas ēšana nebija aizliegta, taču to ierobežoja specifiski noteikumi. Dažos nozīmīgos svētajos rakstos vardarbība pret mājdzīvniekiem ir aizliegta, izņemot upurēšanu rituālos. Šādu skatījumu pauž Mahābhārata (3.199.11-12 ; 13.115; 13.116.26; 13.148.17), Bhāgavata Purāna (11.5.13-14) un Čandogja Upanišada (8.15.1) kā arī pazīstamais reliģisko un juridisko principu teksts Manu Smriti (5.27-44). Šajos tekstos tiek nosodīta dzīvnieku nogalināšana un gaļas ēšana, izņemot gadījumus, kad to veic priesteri upurēšanas rituālu ietvaros. Mahābhāratā karotāju kastai (kšatrijiem) ir atļauts medīt un ēst gaļu, "kas iegūta pateicoties drošsirdībai" (13.115.59-60; 13.116.15-18), taču šāda rīcība ir aizliegta eremītiem jeb reliģiozajiem vientuļniekiem, jo tiem jābūt pilnībā nevardarbīgiem, lai nekavētu garīgo attīstību.
Manu Smriti (5.27-55) un Mahābhāratā (12.260 ; 13.115-116; 14.28) ir garas debates par rituālās nogalināšanas un tai upurēto dzīvnieku miesas ēšanas pieļaujamību. Mahābhāratā gan gaļas ēdāji, gan veģetārieši piedāvā dažādus argumentus, lai pamatotu savus viedokļus. Bez debatēm par mājdzīvniekiem tur ir arī garas pārrunas, kurās mednieki aizstāv medīšanu un gaļas ēšanu. Šie teksti parāda, ka nevardarbības idejas aizstāvji kritizējuši gan rituālo nogalināšanu, gan medības un ka šo darbības veidu pieņemamība bija diskutabla. Mūsdienu hinduismā vēdisko tekstu ietekmē nokaušana ir praktiski izzudusi.
Garīgie aspekti
Dažās tradīcijās — īpaši vaišnavismā — ir būtiski, ka pirms ēšanas jebkurš ēdiens tiek piedāvāts izvēlētajai dievībai — tādējādi ēdiens pārtop par prasādu. Šo noteikumu strikti ievēro Bhakti jogas skolas mācekļi — saskaņā ar priekšrakstiem, kurus tie ievēro, par prasādu var būt tikai veģetārs ēdiens.
Veģetārisms ir obligāts arī hatha jogas praktizētājiem. Tie seko norādījumiem, kas pausti Bhagavad-Gītā par to, ka jāēd tikai augstas kvalitātes ēdiens, jo uzskata, ka ēdiens var ietekmēt personību, garastāvokli un psihi. Ir teikts, ka gaļa vairo slinkumu, nezināšanu un rada nevēlamu mentālu stāvokli tamas ("tumsība", "tumsonība" ), savukārt veģetārs uzturs tiek uzskatīts par garīgo attīstību veicinošu, jo tas vairo vēlamās (satviskās) īpašības.
Pašreizējā situācija
Mūsdienu Indijā hindu ēšanas paradumi variē atkarībā no kopienas vai kastas, kurai tie piederīgi kā arī atkarībā no reģiona. Vairums hindu veģetāriešu ir laktoveģetārieši — tie izvairās no olām, bet lieto pienu un piena produktus.
Saskaņā ar 2006. gadā veikta pētījuma datiem veģetārisms Indijas piekrastes štatos ir mazāk izplatīts, bet vairāk izplatīts tas ir iekšzemes štatos — rietumos un ziemeļos kā arī braminu vidū — no tiem 55% ir veģetārieši. Daudzi piekrastes iedzīvotāji ēd zivis. Īpaši Bengālijas hindu vidū ar dzejas, literatūras un mūzikas palīdzību ticis romantizēts priekšstats par zvejniekiem un zivju gaļas lietošanu pārtikā.
Džainisms
Džainismā nepieciešamība pēc veģetārisma tiek pamatota ar nevardarbības jeb ahimsas principu, tāpat kā budismā un hinduismā, tomēr džainismā šis princips ir striktāks. Jebkura rīcība, kas tieši vai netieši rosina nogalināšanu vai cita veida kaitēšanu, tiek uzskatīta par vardarbību (himsa), kas rada nevēlamu karmu. Ahimsas principa mērķis ir nepieļaut šādas karmas rašanos. Apmērs, kādā to izprot, hinduistu, budistu un džainistu vidū atšķiras. Džaini nevardarbību uzskata par vissvarīgāko reliģisko pienākumu (ahiṃsā paramo dharmaḥ — izteikums, kas nereti iegravēts džainu tempļos). Tas ir obligāts priekšnoteikums, lai sasniegtu džainu augstāko mērķi — atbrīvošanos no pārdzimšanu cikla. Šis mērķis džainiem ir kopīgs ar budistiem un hinduistiem, taču viņu pieeja ir īpaši stingra prasībā pēc secīguma un vispusīguma. Viņu pedantiskā izvairīšanās no jebkādas vardarbības un īpaši ēdiena sakarā, būtiski nosaka viņu askētisko dzīvesveidu, kas ir īpaši raksturīga džainu identitātes iezīme.
Sikhisms
Kaut arī sikhismā nav pienākuma atteikties no gaļas, reliģisku pasākumu laikā tiek pasniegts tikai veģetārs ēdiens, jo sikhu kopējā estuve ir atvērta jebkuram. Tā kā daudzās ticībās pastāv ierobežojumi attiecībā uz gaļas ēšanu, pagatavošanu u.tml. un šos ierobežojumus atzīst arī daļa sikhu, drošākā iespēja, pēc sikhu guru domām, ir pasniegt veģetāru ēdienu. Vairums sikhu uzskata, ka tiem jāizvairās tikai no tādu dzīvnieku gaļas, kas nogalināti rituālā veidā, piemēram, no halala un košera gaļas.
Sikhi uzskata, ka dvēselei pirms iemiesošanās cilvēkā var būt 8,4 miljoni iemiesošanos veidu dažādās citās dzīvības formās. Šīs dzīvības formas var būt minerāli, augi vai dzīvnieki, kurus sikhi savstarpēji nenošķir, bet nošķir tikai no cilvēka.
Sikhu Guru Nānaks ir teicis, ka reliģijas kontekstā ir bezjēdzīgi vai muļķīgi diskutēt par gaļas ēšanas pieļaujamību.
Ābramiskās reliģijas
Tomēr tikai neliela daļa no minēto tradīciju sekotājiem praktizē šādu uztura veidu. Tam par iemeslu varētu būt tas, ka pēc cilvēka krišanas grēkā Mozus grāmatā Noasam (iespējams, arī viņa pēctečiem) tiek atļauts ēst dzīvnieka miesu:
Islāms
Korānā ir atļauta dzīvnieku gaļas ēšana (Korāns 5:1) un kaut arī daži sūfisma virzieni ir praktizējuši veģetārismu, līdz šim nav bijis nopietnu Korāna interpretāciju, kas runātu par labu veģetārismam.
Muhamedam tiek piedēvēti vairāki izteicieni, kuri atbalsta veģetārismu un nosoda agresīvu attieksmi pret dzīvniekiem.
Jūdaisms
Rabīniskais jūdaisms kopumā ir pret atturību un iesaka baudīt lietas pareizā veidā. Attiecībā uz ēdienu šādu pamācību Jeruzalemes Talmūdā pauž fragments: "Cilvēkam būs jāatskaitās par visu, ko redzējis, bet nav ēdis" (tas gan attiecas tikai uz atļautajiem jeb košera ēdieniem, nevis aizliegto pārtiku, piemēram, cūkgaļu).
Pēc atsevišķu jūdu klasisko komentētāju (meforshim) domām 1. Mozus grāmatā 1:29 rakstītais nozīmē, ka Dieva sākotnējā plānā cilvēks bijis veģetārietis un Dievs tikai vēlāk devis atļauju ēst gaļu cilvēka vājā rakstura dēļ. Citi komentētāji uzskata, ka cilvēki drīkst ēst dzīvniekus, jo Dievs Ādamam un Ievai ļāvis valdīt pār tiem.
Rabīns Īzaks ha-Levi Hercogs ir teicis:
"Ideālajā variantā cilvēkam nevajadzētu ēst gaļu, jo viņa dēļ tiek atņemta dzīvība, ir jānonāvē dzīvnieku." Rabīns Milgroms uzskata, ka bauslis pret asinīm ir kā likums, kas atļauj cilvēkam "nodoties gaļas ēšanas baudai nekļūstot rupjam un nežēlīgam."
Dažas ortodoksālas autoritātes iebilst pret pievēršanos veģetārismam, ja tas notiek tāpēc, ka cilvēks atzīst dzīvnieku tiesības vai līdzīgu sekulāru ētisku apsvērumu dēļ. Pēc viņu domām, tādējādi tiek izjaukta hierarhija, kurā dzīvnieki ir pakļauti cilvēkam, turklāt tā rezultātā var tikt pazemināts cilvēka dievišķais statuss. Tomēr norādīts arī, ka veģetārisms ir pieļaujams pragmatisku apsvērumu vārdā, (piemēram, ja košera gaļa ir dārga vai nepieejama), veselības vai gaumes dēļ.
Daži uzskata, ka jūdaisma reliģisko likumu kopums halaha atzīst gaļas ēšanu Sabata un festivālu maltīšu ietvaros, tādēļ daļa ortodoksālo ebreju, kuri ikdienā ir veģetārieši, tomēr ēd gaļu šo svētku laikā.
Tie jūdi, kuri ir veģetārieši, izmanto vairākus argumentus, kas balstīti jūdaisma tradīcijā. Viens no tiem ir šāds — tā kā Ādamam un Ievai netika atļauts ēst gaļu un tā kā šī paša iemesla dēļ saskaņā ar pravietojumu "Mesiju laikmetā" visa pasaule būs veģetārieši, tad gaļas neēšana ir solis šī mērķa virzienā. Cits arguments — šehitas (rituālās nogalināšanas) likumi ir paredzēti, lai mazinātu dzīvnieku ciešanas taču šodienas industriālā lopkopība un ātrgaitas mehanizētās kautuves kā arī pat košera kautuves, pēc dažu autoritāšu domām, pietiekami neatbilst kritērijiem, lai uzskatītu gaļu par košeru. Trešais arguments ir par to, ka senie gudrie noteikuši festivālos ēst tikai olīvas lieluma gaļas gabalus, bet pat tad tas notika tāpēc, ka Talmūda laikos gaļa tika uzskatīta par būtisku uztura daļu (savukārt mūsdienu veģetārieši norāda uz zinātnes atzinumiem, ka tā nav).
Būtiski fragmenti svētajos rakstos
Pastāv uzskats, ka sākotnēji gaļas ēšana notikusi tikai kā daļa no dzīvnieku rituālās upurēšanas un vēlāk šī saistība aizmirsta.
Kristietība
Bībelē attiecībā uz veģetārismu ir atrodami visai pretrunīgi izteikumi. Gaļas ēšana kristiešiem ir atļauta, taču nav ieteicama.
Atsevišķi kristiešu mūku ordeņi ir atbalstījuši veģetārismu, piemēram, "tuksneša tēvi", trapisti, benediktieši un kartūzieši. Dažas kristiešu grupas, piemēram, Septītās dienas adventisti un kristīgie anarhisti uztver bibliskos pravietojumus par vispārēju veģetārismu (piemēram, Jesajas 11:6-7) burtiski un dod atbalsta veģetārismu kā vēlamu, bet ne obligātu. Tomēr vairums evaņģēlisko grupu šos pravietojumus neuzskata par tik svarīgiem un tā vietā, piemēram, norāda uz pravietojumiem par upurēšanu mesiju laikmetā — daudzos no tiem minēta arī gaļas ēšana, piemēram, Ecehiēla grāmatā 46:12 un Trešajā Mozus grāmatā. 7:15-20.
Vecā Derība
Diskutabls ir pirmais no Vecās Derības baušļiem — "Tev nebūs nokaut" (Piektā Mozus grāmata 5:17), jo parasti tiek uzskatīts, ka tas attiecas tikai uz cilvēku nogalināšanu, kaut arī tas nav skaidri pateikts.
Var uzskatīt, ka Bībeles antropocentriskais skatījums pieļauj dzīvnieku ekspluatāciju un gaļas ēšanu. Piemēram, Pirmajā Mozus grāmatā teikts:
Taču nav norādīts, vai cilvēkam dotā vara pār visiem dzīvajiem radījumiem ļauj tos lietot uzturā. Nākamais pants Pirmajā Mozus grāmatā ļauj noprast, ka Dievs cilvēkiem nav vēlējis ēst gaļu:
Kristieši, kas nav veģetārieši, reizēm norāda uz fragmentu Ceturtajā Mozus grāmatā:
Jaunā Derība
Pastāv uzskats, ka "Dieva sākotnējais plāns bija veģetārisms. Grēka rašanās to mainīja, tika ieviesti asins upuri, lai ar tiem izpirktu grēku, jo nāve bija maksa par grēku. Līdz ar pēdējo upuri — Jēzu Kristu — dzīvnieku upurēšana vairs nebija nepieciešama, un veģetārisms kļuva par daļu no kristietības. To apliecina vairāki fragmenti Jaunajā Derībā", piemēram:
Tomēr jautājumam par gaļas ēšanu kristietībā ir drīzāk sekundāra nozīme, svarīgāks varētu būt jautājums par gaļas iegūšanu — dzīvnieku nogalināšanu, par to liecina, piemēram, Jēzus Kristus teiktais:
Gaļas ēšanu attaisnojošs fragments, iespējams, ir arī:
Taoisms
Ķīniešu sabiedrībās pazīstams uztura veids ar nosaukumu "vienkārša ēšana" (素食 Mandarīnu: sù shí) — tajā ir atsevišķi ierobežojumi un to piekopj galvenokārt taoistu mūki, taoistu festivālu laikā arī daļa no pārējās sabiedrības. Šādā uzturā nav gaļas, olu un piena, bet ir austeres.
Rastafarisms
Rastafarieši kopumā ievēro uztura veidu, ko dēvē par "I-tal" jeb "Ital" (izruna: aitl) (atvasināts no vārda "vitāls", aizvietojot pirmo zilbi ar personas vietniekvārdu "es" (angļu — "I"). Tādējādi tiek uzsvērta runātāja saistība ar visu pārējo dabu). Šis uzturs veidots vadoties no norādījumiem Trešajā Mozus grāmatā un Piektajā Mozus grāmatā.
Šī uztura praktizētāji izvēlas ēdienu, ko uzskata par tīru, dabisku un no zemes nākušu, tāpēc daudzi rastas izvairās no "sarkanās gaļas" ēšanas, neēd zivis vai tās zivis, kas garākas par 12 collām.
Zoroastrisms
Viens no zoroastrisma pamatprincipiem ir cieņa un labestība pret visām dzīvajām būtnēm, vardarbības pret dzīvniekiem un dzīvnieku upurēšanas nosodīšana.
Neopagānisms
Kaut arī dažādajos neopagānisma virzienos nav vienotu uzskatu par veģetārismu, daudzi izvēlas veģetāru uzturu nereti saistot to ar ekoloģiskiem apsvērumiem, kā arī uzskatiem par dzīvnieku labturību un dzīvnieku tiesībām.
Mūsdienu raganu jeb burvju mākslas — vika (angļu — wicca) praktizētāji (vikāņi), kas ir veģetārieši, šādu izvēli uzskata par dabisku turpinājumu vikāņu un odinistu ētikas pamatnostādnei "ja tu nekaitē, dari kā vien gribi". Dažas neopagānu grupas atsaucas uz vēsturiskām personām, kā, piemēram, Porfiriju, Pitagoru un Jamblihu, kā avotiem pagāniskajiem uzskatiem par veģetārismu. 1970. gados žurnāls "Zemes reliģijas ziņas" ("Earth Religion News"), fokusējās uz neopagānismu un veģetārismu.
British Racing Motors
British Racing Motors (parasti saīsināti saukta par BRM) bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja briti Reimonds Mejs un Pīters Bertons. Formula 1 čempionātā tā piedalījās no. līdz. gadam, izcīnot vienu konstruktoru kausu un vienu pasaules čempiona titulu (abus . gadā).
Vēsture
Reimonds Mejs un Pīters Bertons 1945. gadā dibināja British Racing Motors. . gadā komanda sāka piedalīties Formula 1 sacensībās. Komandas pirmo uzvaru. gada guva zviedrs Jo Bonniers. . gadā komandā brauca Greiems Hils un Dens Gērnijs. Togad Hils izcīnīja komandas vienīgo čempiona titulu, turklāt, komanda ieguva konstruktoru kausu. 1970. gados komandas sniegums kļuva vājāks, līdz komanda beidza pastāvēt pēc. gada.
Aizlaid šaubas negaisam līdz
Aizlaid šaubas negaisam līdz ir 1991. gadā vinila plates formātā izdotais latviešu grupas Jauns Mēness debijas albums. Tajā ir iekļautas 10 dziesmas. Par neapšaubāmi pazīstamāko dziesmu kļuva balāde "Piekūns skrien debesīs", kas kļuva par vienu no grupas Jauns Mēness visu laiku populārākajām dziesmām un ļāva iegūt Grand Prix nozīmīgajos Eiropas festivālos Sopot '91 un Bregenz '91. Šai dziesmai tika uzņemts video klips, kas nonāca arī ārzemju mūzikas televīziju rotācijās.
2001. gadā, klajā nākot grupas Kopoto ierakstu izdevumam, albums tika pārizdots CD formātā kā antoloģijas otrais disks.
Starptautiskā Hokeja federācija
Starptautiskā Hokeja federācija (en) ir vispasaules hokeja ar ripu un inline hokeja jeb skrituļhokeja vadošā organizācija, kas organizē starptautiskos turnīrus un veido pasaules reitingu. Federācija dibināta 1908. gadā. Par tās dibināšanu vienojās četras valstis: Francija, Apvienotā Karaliste, Šveice un Beļģija, vēlāk tai pašā gadā tām pievienojās Bohēmija, bet nākamajā — Vācija. Galvenā mītne atrodas Cīrihē, Šveicē.
Funkcijas
Starptautiskās hokeja federācijas funkcijas ir vadīt, organizēt un attīstīt hokeju visā pasaulē. Vēl viena funkcija ir uzturēt draudzīgas attiecības starp valstu hokeju federācijām. Starptautiskā Hokeja federācija ir atbildīga par sponsoriem, licenču tiesībām, reklāmām un precēm saistībā ar IIHF starptautiskajiem turnīriem.
Neskatoties uz to ka IIHF organizē pasaules čempionātus, federācija ir arī atbildīga par vairākiem Eiropas klubu turnīriem, kā Čempionu hokeja līga un Kontinentālais kauss.
Šostakoviča 5. simfonija
'''Dmitrija Šostakoviča 5. simfonija D minorā''' (Op. 47) ir simfonija orķestrim, kas tika komponēta laikaposmā no 1937. gada aprīļa līdz jūlijam. Simfonijas pirmatskaņojumu 1937. gada 21.novembrī veica Ļeņingradas filharmoniskais orķestris Jevgeņija Mravinska vadībā. Publika par skaņdarbu bija tādā sajūsmā, ka balstoties uz Mstislava Rostropoviča teikto, pēc pirmatskaņojuma beigām ovācijas nerimās vēl vismaz 40 minūtes.
Starptautiskā Hokeja federācija
Pasaules reitings
Pasaules izlašu reitings tiek veidots pēc pēdējo 4 gadu pasaules čempionātu un olimpisko spēļu rezultātiem, un pēc tā nosaka komandu izsēšanu pēc spēka sacensību apakšgrupās. Zelta medaļa kādā no turnīriem dod 1200 reitinga punktus, bet par katru pagājušo gadu šī vērtība samazinās par 25% no sākotnējās.
Šostakoviča 5. simfonija
5. simfonija mūsdienās tiek uzskatīta par vienu no Šostakoviča visslavenākajiem darbiem.
Forma
Simfonija sadalīta četrās daļas, tās aptuvenais garums ir 45 minūtes.
21 (albums)
21 ir angļu dziedātājas Adeles otrais studijas albums. Tas tika izdots lielākajā daļā Eiropas un  — Ziemeļamerikā. Albuma nosaukums ir ņemts no mākslinieces gadu skaita producēšanas laikā. Adele albuma sacerēšanu sāka 2009. gada aprīlī. 2011. gadā tas guva necerēti labus panākumus. 21 bija vairāk nekā 26 valstu albumu topa līderis un tika iekļauts 2012. gada "Ginesa rekordu grāmatā". Tas ir 21. gadsimtā vislabāk pārdotākais albums Apvienotajā Karalistē, tas iespēts mazāk nekā gadu pēc tā izdošanas. 21 uzstādīja rekordus vairākās valstīs, tāpat albuma singli kļuva par hitiem un ierindojās dažādu valstu topu augšgalā. Adeles izdotais albums kļuva par 2011. un 2012. gada vislabāk pārdotāko ierakstu visā pasaulē. 2012. gada Grammy balvu pasniegšanas ceremonijā tas tika atzīts par gada albumu. 2014. gada sākumā tas kļuva par pirmo digitālo albumu, kas ticis pārdots vairāk nekā 3 miljonos kopiju.
Kanādas dolārs
Kanādas dolārs (fr) ir Kanādas oficiālā valūta. To parasti apzīmē ar dolāra zīmi ($), vai ar C$, lai atšķirtu no citu valstu valūtām, ko arī sauc par dolāriem. 1 dolārs atbilst 100 centiem. Pamatojoties uz 2007. gada datiem, Kanādas dolārs ir septītā mainītākā valūta aiz ASV dolāra, euro, jēnas, sterliņu mārciņas, Šveices franka un Austrālijas dolāra. Vēl Kanādas dolāru izmanto Senpjērā un Mikelonā, kur tā ir neoficiālā valūta. Centrālā banka, kas izdot valūtu, ir Kanādas Banka. 2011. gada februārī viens Kanādas dolārs atbilda 52,6 santīmiem.
Valguma iela (Rīga)
Valguma iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētas Torņakalna un Kurzemes rajona Āgenskalna apkaimē (tās daļā Klīversalā). Valguma iela sākas krustojumā ar Akmeņu ielu un beidzas krustojumā ar Trijādības ielu. Ielas kopējais garums sasniedz 595 metrus.
Ielas raksturojums
Valguma iela ir 595 metrus gara iela Torņakalna un Āgenskalna apkaimēs. Tā sākas krustojumā ar Akmeņu ielu un virzās ziemeļrietumu virzienā. Posmā no Akmeņu ielas līdz Uzvaras bulvārim ielas labajā pusē atrodas Latvijas Nacionālās bibliotēka. Aiz krustojuma ar Uzvaras bulvāri iela veido savienojumu ar Klīveru ielu. Valguma iela beidzas krustojumā ar Trijādības ielu.
Kopš 2018. gada 5. novembra posmā no Klīveru ielas līdz Uzvaras bulvārim ielā atļauta tikai vienvirziena satiksme Zaķusalas virzienā.
Ielu savienojumi
Valguma iela ir savienota ar šādām ielām:
5. simfonija
5. simfonija var būt:
Bens Īgers
Bens Īgers (dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, malējais uzbrucējs. Karjeras gaitā aizvadījis deviņas sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Filadelfijas "Flyers", Čikāgas "Blackhawks", Atlantas "Thrashers", Sanhosē "Sharks" un Edmontonas "Oilers". 2010. gadā, spēlējot "Blackhawks" rindās, izcīnījis Stenlija kausu.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Īgers sāka 2003.—04. gada sezonā, kad vairākas spēles aizvadīja Amerikas hokeja līgas vienībā Filadelfijas "Phantoms". Nākamajā sezonā kopā ar "Phantoms" Īgers izcīnīja Kaldera kausu.
2005.—06. gada sezonā Īgers aizvadīja 25 spēles Filadelfijas "Flyers" sastāvā. 2006.—07. gada sezonā uzbrucējam komandas sastāvā jau izdevās nostiprināties, savukārt 2007.—08. gada sezonas vidū Īgers tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks". 2009.—10. gada sezonā Īgers kopā ar "Blackhawks" izcīnīja Stenlija kausu, finālsērijā ar 4—3 pārspējot "Flyers".
2010. gada vasarā uzbrucējs tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers", taču nākamās sezonas vidū nonāca jau Sanhosē "Sharks" sastāvā. 2011. gada vasarā Īgers noslēdza trīs gadu līgumu ar Edmontonas "Oilers". 2012.—13. gada sezonas otrajā pusē Īgers caur neaizsargāto spēlētāju sarakstu tika nosūtīts uz "Oilers" AHL fārmklubu Oklahomsitijas "Barons". 2013.—14. gada sezonas gaitā NHL uzbrucējs aizvadīja vien septiņas spēles.
2014. gada vasarā Īgers noslēdza viena gada līgumu ar KHL klubu Maskavas CSKA. CSKA rindās gan aizvadīja vien 5 spēles, sezonas lielāko daļu aizvadot AHL. Pēc sezonas beigām noslēdza profesionāļa karjeru.
Boavišta
Boavišta (pt) ir sala Zaļā raga salu arhipelāgā. Arhipelāga trešā lielākā un vismazāk apdzīvotā sala. Pieder Barlaventu salu grupai. Veido atsevišķu municipalitāti Kaboverdes sastāvā.
Diplomātija
Diplomātija ir sarunu māksla paplašinātā nozīmē saprotama un cieši saistīta ar ārpolitiku.
Grieķu devums diplomātijai
Jēdziens diploma — grieķu vārds — ārzemju pase, atvasināts vārds diplomāti — cilvēks, kam ir šī pase.
490-479 g. p.m.ē. Grieķu lielākais devums, 5 kaujās padzina persiešus no Eiropas. Šī grieķu uzvara radīja pamatu Eiropā tādu, kāds tas ir šodien.
Grieķu diplomātijas principi
Nav labi lauzt līgumus(uzticība), nav labi sabiedroto pamest nelaimē, diplomātiskā imunitāte(nav labi nogalināt sūtni), grieķi akceptēja zināmus, noteiktus kara vešanas principus, karš ir jāpasludina (kļuva par tradīciju).
Grieķu diplomātiskās vājības
Demokrātija noliedza slepeno diplomātiju, ļoti lēns mehānisms reaģēt uz draudiem toties demokrātija ir izturīgāka, skopa demokrātija.
Grieķu diplomāti
Grieķi neradīja profesionālu diplomātu dienestu, ziņnesim bija jābūt skaļai balsij, ziņnesim bija jābūt labai atmiņai, orators tuvinājās diplomātam - ziņnesis, kuru sūta nest ziņu ir spējīgs vest sarunas( nevarēja būt jaunāks par 50g. ), sabiedrībā cienījams. Lielākā nelaime - kukuļņemšana. Dāvanām jābūt reģistrētām. Grieķija neradīja patstāvīgas vēstniecības, sūtīja cilvēkus turp - atpakaļ. Patstāvīga vēstniecība parādījās ap 460 g.p.m.ē. Vēsturiski pirmais diplomāta veids - heralds - cilvēks, kurš atnes ziņu.
Valodas devums
Roma pirmā radīja Eiropas mēroga izplatītu valodu - latīņu. 1. g. p.m.ē.
Diplomātijas principi
Republikas laikā sāk parādīties pāris principi par diplomātiju un tās formulēšanu: jebkurš līdzeklis ir labs, ja tas ir labs Romai, centās dominēt visās sabiedrībās (Romas virsvadība), 170.g.p.m.ē. taisnība ir spēkā, spēks ir taisnība, rada jēdzienu taisnīgs karš. Roma impērijas laikā diplomātijai pievērš mazāku nozīmi. Romas impērija ļoti augstprātīga pret sūtņiem. Roma ņēma ķīlniekus, Jūlija Cēzara laikā ap 600 ķīlniekiem. Roma draud pretiniekiem, kā arī uzstāda ultimātu par līgumu noslēgšanu. Ultimāti mieram ar Romu bija nežēlīgi Romieši patstāvīgi iejaucās citu valstu iekšpolitikā un izmantoja katru iespēju, lai destabilizētu situāciju valstī un tronī iesēdināt kādu romiešiem labvēlīgu vīru.
Bizantijas diplomātija (395-1453)
Bizantija-Romas impērijas A-daļa, atdalījās no Romas izveidojot savu valsti.
Kristietība kā diplomātija
uzskatīja, ka izplatot kristietību tā popularizēs sevi. Pārliecināja Krieviju pieņemt kristietību 989.g. Bizantija novājinājās, radās spēcīgs konkurents Musulmanisms. Bizantija pievērsa lielvalstu uzmanību diplomātijai, jo tai nebija tik liels un spēcīgs karaspēks kā Romai. Lai izdzīvotu sēj intrigas pretinieku vidū, uzrīda Krieviju Bulgārijai. Radās jēdziens Bizantiskums-vārda laušana, neuzticība. 1453.g. Bizantija krīt zaudējot turkiem. No 1441-1683.g. turki uzbrūk Eiropai.
Gerkāns
Gerkāns (de) ir vācu uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Apenīnu brūnais lācis
Apenīnu brūnais lācis jeb Marsikana lācis (Ursus arctos marsicanus) ir lāču dzimtas (Ursidae) viena no brūno lāču (Ursus arctos) pasugām.
Apenīnu brūnais lācis dzīvo tikai Apenīnu kalnos 800 līdz 1700 metrus virs jūras līmeņa, un tā izdzīvošana ir ļoti apdraudēta. Mūsdienās tas dzīvo Abruco Nacionālajā parkā, un tā populācija sastāv no 30 īpatņiem. Iespējams, ka 5 lāči dzīvo Trentino apkārtnē. Lāča izdzīvošanu apdraud kalnu slēpošanas tūrisma attīstība Abruco apkārtnē, malumedniecība un lāču indēšana.
Izskats
Apenīnu brūnais lācis augumā ir līdzīgs Eirāzijas brūnajam lācim. Tā svars ir 95—130 kg, rudenī pirms ziemas miega tas sver vairāk kā 200 kg. Tā ķermeņa garums ir apmēram 2 metri. Tam ir mazas, apaļas ausis un īsa aste, apmēram 5—10 cm gara. Kažoks parasti ir tumši brūnā krāsā, lai gan dažiem lāčiem ir zeltaini brūns tonējums.