cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maša un Lācis
Sižets
Meitene Maša nejauši nokļūst mežā dzīvojošā Lāča mājā. Viņa tur sataisa nekārtības, Lācis ir izmisumā. Viņš cenšas atbrīvoties no nevēlamā viesa un aizvest viņu prom no mājām. Naktīs viņš sāk uztraukties par meiteni un dodas viņu meklēt. Neatrodot viņu, Medvedvijs skumji atgriežas mājās un atrod tur Mašu. Kopš tā brīža Maša un Lācis ir labākie draugi. Maša bieži apmeklē Lāci, un viņš cenšas viņu audzināt. No trešās sezonas Maša aug un kļūst nedaudz atbildīgāka. Tagad viņa retāk ir Medvedos un vairāk nodarbojas ar savām lietām mājās. Pat bez viņas meža iedzīvotāji sāk slikti uzvesties un nonākt dažādās nepatikšanās, un Maša palīdz viņiem izkļūt no ceļa.
Izplatīšana
Karikatūra "Maša un lācis" tiek pārraidīta televīzijas kanālos Lielbritānijā, Vācijā, Francijā, Itālijā, Šveicē, Spānijā, Kanādā, Latīņamerikas un Tuvo Austrumu valstīs. Kopš 2015. gada seriāls eksistē interaktīvas pilnmetrāžas animācijas filmas formātā, kur varoņi mijiedarbojas ar skatītājiem
Dunalkas iela
Dunalkas iela var būt:
Saņsjindui kultūra
Saņsjindui kultūra (ķīniešu: 三星堆; piņjiņs: Sānxīngduī; tulkojumā: trīs zvaigžņu pakalns) ir Bronzas laikmeta kultūra, kas no 2800 g.p.m.ē pastāvēja Kīnas Sičuanas provincē, līdz beidza pastāvēt 1100-1200 g.p.m.ē.
Tiek pieņemts, ka saņsjindui kultūras beigas pienāca pēc masīvas zemestrīces, kas izmanīja upju tecējumu un lika iedzīvotājiem ūdens meklējumos pārcelties uz jaunu dzīvesvietu 40 km attālajā Jinša, kur atrastie priekšmeti atgādina saņsjindui kultūras priekšmetus.
Saņsjindui civilizācija tiek saistīta ar seno Šu valsti, kas beidza pastāvēt 316. g.p.m.ē.
Jau 1929. gadā vietējais zemnieks, rokot aku, atrada vairākus šīs kultūras akmens un nefrīta priekšmetus, taču toreiz tika uzskatīts, ka ķīniešu civilizācija ir attīstījusies gar Huanhe valsts centrālajos reģionos, kur šajā laikā pastāvēja Šanu dinastijas valsts.
1986. gadā atrastās bedres ir pildītas ar bronzas un zeltītas bronzas priekšmetiem kā arī izstrādājumiem no ziloņkaula — maskām, dzīvnieku figūrām, cilvēku statujām u.c. priekšmetiem. Visi priekšmeti veidoti stilā, kas ir pilnīgi atšķirīgs no pārējās Ķīnas kultūras.
Donkervoort
Donkervoort ir Nīderlandes sporta automašīnu ražotājs, kura galvenā mītne atrodas Leleistadē.
Uzņēmums ir pazīstams ar īpaši vieglu transportlīdzekļu ražošanu, kas tiek izgatavoti ar rokām.
Dunavas iela
Dunavas iela var būt:
Dovera (nozīmju atdalīšana)
Dovera ir vietvārds, kas lietots ASV, Austrālijas un Kanādas apdzīvoto vietu nosaukumos, kā arī personvārdos. Cēlies no senāka Duvras pils un pilsētas nosaukuma.
Limbažu Lielezers
Limbažu Lielezers, Lielezers (agrāk saukts arī par Svētezeru ) ir caurteces ezers ielejveida pazeminājumā starp Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumu rietumos un Idumejas augstienes Limbažu viļņoto līdzenumu austrumos, Limbažu novada Limbažu pagastā un Limbažu pilsētā. Ietilpst Limbažu ezeru grupā. Ezeram ir šaura, garena forma. Garums 4,3 km, platums līdz 0,7 km. Krasti zemi, slīpi, krūmaini, grūti pieejami; austrumu un dienvidu daļā krasts augstāks. Dibens dūņains, smilšains, piekrastē daudz detrīta. Vidējais dziļums 3,8 m (pēc citiem datiem 5,2 m), dziļākā vieta — 6,5 m — atrodas pretī Buķiem. Ezerā ietek daži sīki strauti, no ezera ziemeļu gala izplūst Donaviņa uz Dūņezeru. Donaviņā ierīkoti aizvari.
Niedru josla 10—30 m plata, aug arī ezera meldri, glīvenes, dzeltenās lēpes, elodejas, raglapes. Mīt līdakas, asari, karpas, plauži, raudas, ruduļi, karūsas, līņi, zuši, vēdzeles, zandarti; ezerā regulāri tiek ielaisti zivju mazuļi. Ezerā bieži novērojami ūdensputni — pīles, lauči, cekuldūkuri, gulbji.
Lielezera ziemeļaustrumu krastā iekārtota pludmale ar labiekārtotu peldvietu, pludmales volejbola laukumiem, āra trenažieriem, rotaļu laukumu bērniem un laivu nomu. Blakus atrodas Olimpiskā sporta centra „Limbaži“ airēšanas bāze, ierīkota 3,6 km gara dabas taka ar putnu vērošanas torni ezera ziemeļu galā.
Skujas (Ozolaines pagasts)
Skujas ir ciems Ozolaines pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 246 km attālumā no Rīgas.
Ploskums
Ploskums ir ciems Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 13 km no pagasta centra Kolberģa, 18 km no novada centra Alūksnes un 220 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P40 (Alūksne—Zaiceva), Sarkanītes upes krastā.
Bizona Muguras Tauki
Gleznā virsaitis redzams ādas kreklā, kas izšūts ar saplacinātām dzeloņcūku adatām un skalpcirtām, dzeloņcūkas adatām un krāsotiem astriem vai matiem rotātu miera pīpes kātu un galvassegu.
Glezna radīta Lielo līdzenumu ziemeļrietumos, kur mūsdienās stiepjas robeža starp Savienotajām Valstīm un Kanādu. Tas ir viens no visizteiksmīgākajiem un spilgtākajiem Ketlina veidotajiem portretiem. Glabājas Smitsona amerikāņu mākslas muzejā.
Izraēlas sieviešu basketbola izlase
Izraēlas sieviešu basketbola izlase ir nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāv Izraēlu starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Eiropas čempionāts, Pasaules kauss, olimpiskās spēles. Pašlaik (2023) Izraēlas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 49. vietu. Olimpiskajām spēlēm un Pasaules kausam līdz šim nav kvalificējusies, labākais sasniegums Eiropas čempionātā ir 8. vieta 1991. gadā, kad Izraēla rīkoja čempionātu. Kopā ar Slovēniju Izraēla bija arī viena no 2023. gada Eiropas čempionāta rīkotājvalstīm.
Ēnas iela
Ēnas iela var būt:
Kārlis Janišs
Kārlis Ferdinands fon Janišs (de; ru; Viborga —  Sanktpēterburga) bija somu izcelsmes Krievijas meistars šahā un matemātikas profesors.
Biogrāfija
Bērnību un jaunību pavadījis Maskavā. Izglītību ieguvis Sanktpēterburgas satiksmes inženieru institūta korpusā, pēc kura beigšanas atstāts savā augstskolā par profesoru. Pēc tam bijis ierēdnis Krievijas impērijas finanšu ministrijā.
Ar šahu iepazinies jau bērnībā. 1830. gados kļuvis par vienu no spēcīgākajiem Sanktpēterburgas šahistiem. 1838. gadā korespondencšaha mačā starp Sanktpēterburgu un Tērbatu uzvarējis Lionelu Kizericki. 1840. gados šahs tā aizrāvis Janišu, ka viņš atstāja profesora un ierēdņa karjeru, lai pilnībā sevi veltītu šaha teorijas analīzēm. 1842. gadā Drēzdenē Janišs publicēja franču valodā savu traktātu "Analyse nouvelle des ouvertures du jeu des échecs" ("Jaunākā šaha atklātņu analīze"), kas bija vērtīgs pētījums tā laika šaha atklātņu teorijā. Tas tika vairākkārt papildināts, tulkots vairākās valodās un izdots atkārtoti. 1851. gadā Janišu uzaicināja piedalīties pirmajā lielajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā, taču viņš nokavēja tā sākumu un netika iekļauts dalībnieku skaitā. No 1856. gada bijis pirmās Krievijas šaha nodaļas redaktors Sanktpēterburgas avīzē "Vedomosti". Izstrādājis arī pirmo Krievijas šaha kodeksu un bijis Sanktpēterburgas šaha kluba sekretārs. 1862-1863. gados publicējis grāmatu "Traité des applications de l'analyse mathématique au jeu des échecs" ("Traktāts par matemātiskās analīzes \lietošanu šaha spēlei").
Janiša vārdā ir nosaukts gambīts Spāņu atklātnē: 1.e4 e5 2.Zf3 Zc6 3.Lb5 f5.
SES
SES S.A. ir Luksemburgā bāzēts globāls informācijas tehnoloģiju uzņēmums, viens no pasaules lielākajiem sakaru pavadoņu operatoriem.
Dibināts 1985. gadā kā Société Européenne des Satellites. Pirmais pavadonis (Astra 1A) tika palaists 1988. gadā. SES pieder vairāk nekā 70 sakaru pavadoņu, ar pārklājumu 99% no Zemes iedzīvotājiem. Pavadoņi atrodas gan ģeostacionārā orbītā, gan vidējā Zemes orbītā.
Uzņēmums tiek kotēts Luksemburgas fondu biržā un Euronext.
Venēcijas province
Venēcijas province ir bijusī Itālijas province valsts ziemeļaustrumos, Veneto reģionā pie Adrijas jūras. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta bija Venēcija. Provinces kopējā platība — 2467 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja 865 927 iedzīvotāji. Venēcijas province sīkāk iedalījās 44 komūnās. 2014. gadā provinci reorganizēja par Venēcijas metropoli.
Mārtiņš Rītiņš
Mārtiņš Ints Rītiņš (dzimis, miris ) bija latviešu pavārs, uzņēmējs un kulinārijas TV raidījumu vadītājs. Triju Zvaigzņu ordeņa kavalieris (2007).
Dzīvesgājums
No 1970. gadu vidus līdz 1980. gadu sākumam strādāja dažādos ēdināšanas uzņēmumos viesnīcu tīklā Grand Metropolitan Hotels.
No 1984. līdz 1992. gadam bija Toronto uzņēmuma Martins Catering Ltd īpašnieks.
1993. gadā M. Rītiņš ar māti Hermīnu pārcēlās uz dzīvi Latvijā, un gadu vēlāk kļuva par tikko izveidotā restorāna "Vincents" direktoru un šefpavāru, 1995. gadā sāka vadīt televīzijas raidījumu "Kas var būt labāks par šo?", kura filmēšanu pārtrauca 2015. gadā Rītiņa, LTV un raidījuma producentu domstarpību dēļ.
2017. gadā Mārtiņš Rītiņš restorāna "Vincents" vadību nodeva vīnzinim Raimondam Tomsonam.
2018. gadā viņš atgriezās televīzijā ar raidījumu "Tuč, tuč Rītiņš", ko demonstrēja kanālā LNT.
2020. gadā M. Rītiņš atgriezās kā restorāna "Vincents" direktors un līdzīpašnieks.
Miris 2022. gada 11. februārī Stradiņa slimnīcā no COVID-19 komplikācijām.
Apbalvojumi
2007. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa piekto šķiru.
Dzirnavas (Zlēku pagasts)
Dzirnavas ir ciems Ventspils novada Zlēku pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 4 km no pagasta centra Zlēkām, 44,8 km no novada centra Ventspils un 172,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1326 (Ugāle–Cirkale–Zlēkas), Zlēku dzirnavezera krastos.
Drils
Drils (Mandrillus leucophaeus) ir mērkaķu dzimtas (Cercopithecidae) primāts, kas pieder pie paviānu cilts (Papionini). Drils mājo salīdzinoši nelielā lietus mežu teritorijā Āfrikas rietumos: Krosriverā, Nigērijas pašos dienvidaustrumos, Kamerūnā līdz Sanagas upei, areāla dienvidu robežai, un Bioko salā, neliela populācija mājo arī Ekvatoriālajā Gvinejā. Kopējais izplatības areāls ir nedaudz mazāks par 40 000 km².
Drils ir viens no apdraudētākajiem Āfrikas zīdītājiem. To skaits turpina samazināties dēļ malumedniecības, mežu izciršanas un cilvēku saimnieciskās darbības. Mūsdienās savvaļā mājo apmēram 3000—8000 drili. Tā tuvākais radinieks ir mandrils (Mandrillus sphinx), kurš mājo uz dienvidiem no Sanagas upes.
Izskats
Drils ir masīvas miesasbūves mērkaķis ar īsu asti un spēcīgām ekstremitātēm. Tēviņi ir izteikti lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums abiem dzimumiem ir salīdzinoši līdzīgs, 56—70 cm, bet tēviņa masa ir divas līdz trīs reizes lielāka, tēviņa svars ir apmēram 20—32 kg, mātītes 11,7—12,5 kg. Driliem un mandriliem ir vislielākās dzimumu auguma atšķirības no visām primātu sugām pasaulē.
Abiem dzimumiem matojums ir tumši pelēkbrūns ar gaišākiem sāniem, seja melna. Pieaugušiem tēviņiem ir gaiši sārta apakšlūpa un balts zods, kas koši izceļas uz tumšās sejas. Drila purnam ir izstiepta forma un degunkaula katrā pusē tam ir melna, augstu izcelta sejas tulzna. Ap melno seju veidojas gaišs matojuma gredzens, tā kā mati pie pamatnes ir gandrīz balti. Āda ap dzimumorgāniem ir violeti sārta, bet sēžas tulzna ir gaiši sarkana. Ja drils satraucas, āda kļūst košāka un sarkanāka. Mātītēm meklēšanās laikā sēžas tulzna kļūst uguns sarkana, bet grūsnības periodā tā ir tumši sarkana.
Uzvedība
Gados, kad barības ir daudz, ģimeņu grupas apvienojas lielā barā, kurā ir vairāk nekā 100 indivīdu. Lielākajā novērotajā barā esot bijuši apmēram 400 drili. Visi bara locekļi savstarpēji sazinās gan ar žestiem, gan balsi. Dominantais tēviņš nepārtraukti rūpējas par bara drošību un uzmana savas mātītes no citiem tēviņiem. Bioko salas driliem nav raksturīga baru apvienošanās un dalīšanās, tie visu gadu uzturas nelielās ģimenes grupās, kurās ir mazāk nekā 20 indivīdu.
Ārpus vairošanās sezonas tēviņi ir vientuļnieki, lai gan bieži var novērot arī mātīšu barus, kuros visu gadu uzturas kāds tēviņš, vienlaicīgi dzīvojot nosacītu vientuļnieka dzīves veidu, atrodoties bara tuvumā. Atšķirībā no savvaļas, nebrīves apstākļos drili veido stingras hierarhijas ģimeņu barus, kurus vada dominantais tēviņš.
Drilus var uzskatīt par daļēji klejojošiem dzīvniekiem, kas visu laiku pārvietojas barības meklējumos. Barība pamatā tiek meklēta uz zemes, koku apakšējos zaros, bet nakts tiek pavadīta kokā. Bara teritorija tiek iezīmēta, kasoties ar krūtīm pret koka mizu. Drili ir aktīvi gaišajā diennakts laikā, naktis pavadot kokā, katru reizi citā vietā.
Barība
Lai arī drils ir visēdājs, tas pamatā barojas ar veģetāru barību. Drils barojas ar sēklām, augļiem, koku lapām, ziediem, sēnēm, gliemežiem, zirnekļiem, skorpioniem, kukaiņiem, putniem un to olām. Retākos gadījumos barībai tiek izmantoti bruņrupuči, vardes, žurkas un ciršļi. Ir novērots, ka reizēm mandrili nomedī antilopju mazuļus.
Vairošanās
Drili dzimumbriedumu sasniedz apmēram 4 gadu vecumā, tomēr tēviņi pāroties sāk apmēram 10—12 gados, sasniedzot fiziskā spēka briedumu. Sākoties vairošanās sezonai, pirmās sapārojas augstākā hierarhijas ranga mātītes.
Grūsnības periods ilgst 175 dienas un mazuļu dzimšana notiek laikā no janvāra līdz martam. Parasti piedzimst viens mazulis, lai gan reizēm piedzimst dvīņi. Mazuļiem seja ir sārta, bet sasniedzot 8 mēnešu vecumu, tā kļūst melna. Māte mazuli zīda apmēram 15—16 mēnešus, bet papildus barību tas sāk ēst jau 35 dienu vecumā. Jaunās mātītes vienmēr paliek mātes tuvumā, bet tēviņi pieaugot atstāj baru. Visvecākais zināmais drils ir nodzīvojis līdz 46 gadiem.
Sistemātika
Drilam daļa sistemātiķu izšķir 2 pasugas, tomēr šo iedalījumu neatzīst visi sistemātiķi.
Ēveles iela
Ēveles iela var būt:
Baka
Baka (en, es) var būt:
Putāni (Jaunalūksnes pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem.
Daba San
Daba San (līdz 2016. gadam Vecpilsētas dziedātāji) ir 1988. gadā izveidota Rīgas Tehniskās universitātes postfolkoras grupa (toreiz — bērnu vokālais ansamblis). Grupas izpilda vienīgi pašu rakstītu oriģinālmūziku ar latviešu tautasdziesmu vārdiem. Daba San mūzika tiek radīta kā satikšanās vieta senajam un jaunajam, ar mērķi popularizēt tautasdziesmas kā kultūras mantojumu. Mūzikas autori grupā ir Linda Zonne-Zumberga, Solveiga Kaļva, Dace Sloka, Inese Neimane un Daniels Maršans.
Daba San savu mūziku dēvē tikai un vienīgi par postfolkloru, tāpēc 2012. gadā grupa aizsāka ikgadēju postfolkloras festivālu „Gaviles”. Festivāla mērķis ir popularizēt modernu un cieņpilnu pieeju tautas mantojumam, kā arī popularizēt vārdu "postfolklora". 2013. gada decembrī izdevniecība „Lauska” laida klajā Vecpilsētas dziedātāju Ziemassvētkiem veltīto debijas albumu „Puzurs”, kura ieskandināšanas koncerti notika 6. decembrī Krustpils pilī, 12. decembrī Rīgas Tehniskās universitātes galvenajā ēkā, 15. decembrī folkklubā „Ala Pagrabs” un 20. decembrī Rīgas Centrāltirgus paviljonā. 2016. gada pavasarī, neilgi pirms otrā albuma „Vaiņags” izdošanas, grupa nomainīja nosaukumu no Vecpilsētas dziedātājiem uz Daba San. Albuma „Vaiņags” atvēršanas koncerts notika 27. maijā K. K. fon Stricka villā. 2016. gada 13. decembrī grupa publicēja videoklipu dziesmai „Divi” no albuma „Vaiņags”. Līdz 2021. gadam grupa nākusi klajā ar 3 koncertprogrammām un vairākiem singliem. Grupas mūzika pieejama straumēšanas vietnēs.
Studijas albumi
Kā Vecpilsētas dziedātāji
Kā Daba San
Takali Nacionālais stadions
Takali Nacionālais stadions (mt) ir stadions Maltā, tajā bāzējas Maltas futbola izlase un tas ir lielākais stadions valstī. Stadiona ēkās atrodas arī Maltas Futbola asociācijas mītne.
Biešons
Biešons (arī Bēšonu ezers, Bešona ezers, Bešons, Bēšons, Biešona ezers, ltg) ir subglaciālas izcelsmes ezers Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos uz ziemeļiem no autoceļa P62 uz robežas ar Šķeltovas pagastu. Krasti zemi, slīpi, vietām — stāvi, dibens — mālains, smilšains, oļains, dūņains. Ietek Zelta upīte un grāvis no Karašu ezera, iztek Tartaks (Cirišu upe) uz Ciriša ūdenskrātuvi. Mīt līdaka, asaris, rauda, plaudis. Ziemeļaustrumu krastā atpūtas vieta, peldvieta.
Dienvidu krastā Bēšonu ciems, austrumu — Boreksti, ziemeļu — Atšķiras Madelāni.
Skujas (Ozolmuižas pagasts)
Skujas ir ciems Ozolmuižas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 245 km attālumā no Rīgas.
Aģitācija
Aģitāciju, kas notiek vēlēšanu kampaņas laikā un kuras mērķis ir mudināt vēlētājus balsot par vai pret kādu kandidātu, kandidātiem, kandidātu sarakstu vai pret visiem kandidātiem, sauc par priekšvēlēšanu aģitāciju. Vēlēšanu apmeklējuma aģitācija, lai palielinātu vēlētāju aktivitāti, var notikt arī bez aģitācijas par konkrētiem kandidātiem.
Latvijas Republikas Ministru prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas Ministru prezidenti jeb premjerministri (valdības vadītāji), kopš 1918. gada, kad Latvija ieguva neatkarību no Krievijas un Vācijas. Padomju okupācijas periodā Ministru prezidenta amats tika likvidēts. Laika posmā no Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gada maijā līdz 1993. gadam Latvijas valdības vadītājs bija Latvijas Republikas Ministru padomes priekšsēdētājs.
30px Latvijas Republika (1918 — 1940) 30px
{{legend| #01796F | Latviešu zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #0000FF | Mazinieku partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| yellow | Demokrātiskais Centrs |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDA0DD | Progresīvā apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| pink | Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #9E3039 | Latvijas Tautas fronte |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| skyblue | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EFC800 | Tēvzemei un Brīvībai/LNNK |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EF9D48 | Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #24375B | Jaunais laiks |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #647A28 | Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #8A2BE2| LPP/LC |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33 | Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
ASV Rietumu Grand Prix
ASV Rietumu Grand Prix bija Formula 1 sacīkstes, kas tika aizvadītas Longbīčā, Kalifornijas štatā, ASV. Sacīkstes notika no. līdz. gada F1 sezonai.
1970. gadu vidū kritās Votkinsglenas trases popularitāte un F1 izveidoja sacīksti ASV rietumos. Longbīčas trase tika uzskatīta par Monako ielu trases ekvivalentu, kur šauras ielas mijās ar garu, līganu pagriezienu pa Longbīčas krastmalu. Pēdējās sacīkstes uzvarētājs Džons Vatsons uzstādīja F1 rekordu — izcīnot uzvaru no 22. starta pozīcijas.
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Neapoles province
Neapoles province ir bijusī Itālijas province valsts vidusdaļā, Kampānijas reģionā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs bija Neapole, citas lielākās pilsētas ir Džuljāno in Kampānija, Torre del Greko, Pocuoli un Kazorija. 2012. gada martā provincē dzīvoja aptuveni 3,08 miljoni cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 92 komūnās. 2014. gada decembrī provinci reorganizēja par Neapoles metropoli.
Fransuā Kuperēns
Fransuā Kuperēns (1668—1733) bija franču komponists, karaliskās kapelas ērģelnieks un klavesīnvirtuozs. Sarakstījis ap 240 skaņdarbu klavesīnam, kas sakārtoti svītās. Skaņdarbu mūzikas formas — divdaļu, mazas variācijas un īpaši rondo forma. F. Kuperēna mūzikas tēli ir visdažādākie: sadzīves ainiņas, sadzīves priekšmeti, cilvēka jūtu pasaules atspoguļojums. Visbiežāk skaņdarbi ir programmatiski. Viņu uzskatīja par izcilāko spēlētāju uz šiem instrumentiem.
Ilulisatas ledus fjords
Ilulisatas ledus fjords (kl) ir fjords Grenlandes rietumu krastā, no 2004. gada iekļauts UNESCO pasaules mantojuma sarakstā.
Ilulisatas ledus fjords stiepjas 40 kilometru garumā no Grenlandes ledus vairoga līdz Disko līcim. Fjorda sākumā, tā austrumu galā atrodas Jakobshavnas šļūdonis, kas ir aktīvākais šļūdonis Ziemeļu puslodē. Tā ātrums ir no 20 līdz 35 metriem dienā vasaras sezonas laikā, nepātraukti radot aisbergus, kas virzās uz fjorda izeju. Aizsargājamā teritorija ir 402 400 hektārus liela.
Sudmaļupe
Sudmaļupe var būt:
Leonīds Ribickis
Leonīds Ribickis (dzimis Lielstraupes pagastā) ir latviešu elektroinženieris un bijušais Rīgas Tehniskās universitātes rektors. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.
Biogrāfija
Dzimis Lielstraupes pagastā. 1965. gadā pabeidza mācības Cēsu 1. vidusskolā, 1970. gadā absolvēja Rīgas Politehniskā institūta Elektroenerģētikas fakultāti, iegūstot inženiera elektromehāniķa kvalifikāciju.
Laikā no 1970. līdz 1974. gadam bija vecākais zinātniskais līdzstrādnieks Vissavienības Vagonbūves ZPI Rīgas filiālē. Kopš 1975. gada dažādos amatos strādā Rīgas Politehniskajā institūtā (vēlāk — Rīgas Tehniskā universitāte). Kopš 2000. gada ir nodibinājuma "Latvijas Tehnoloģiskais parks" padomes priekšsēdētājs, tāpat 21. gadsimta sākumā bijis uzņēmuma "Latvenergo" padomes loceklis un padomes priekšsēdētājs. 2007. gadā kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķi. 2011. gadā kļuva par Rīgas Tehniskās universitātes rektoru, amatā nomainot Ivaru Knētu.
Ir Latvijas Zinātnes padomes loceklis; LR EM Tautsaimniecības padomes loceklis, Latvijas delegāts un eksperts ES 7.Ietvara programmas apakšprogrammā „ENERGY”; Pasaules Enerģētikas Padomes Latvijas Nacionālās komitejas valdes loceklis; Vispasaules Elektroinženieru asociācijas IEEE biedrs un Latvijas Sekcijas vadītājs; Eiropas Energoelektronikas un piedziņas asociācijas (EPE) asamblejas un valdes loceklis; Latvijas universitāšu asociācijas priekšsēdētājs; Eiropas zinātnieku savienības Euroscience biedrs, LETERA valdes loceklis u.c.
Kā vieslektors lasījis lekcijas Norvēģijas Trondheimas Tehniskajā universitātē (NTNU), Turīnas Politehniskajā institūtā, Tokijas Denki Tehniskajā universitātē, kā arī Tallinas Tehniskajā universitātē.
Zinātniskās darbības virzieni: spēka elektronika, elektriskā piedziņa, viedie tīkli, elektromehāniskie pārveidotāji, maiņstrāvas un speciālās elektriskās mašīnas, energoelektronikas iekārtas un to vadības sistēmas, tehnoloģisko procesu un kustības vadība, ūdeņraža enerģētikas sistēmas; Uzrakstītas vairāk kā 397 zinātniskās publikācijas latviešu, krievu un angļu valodās, 20 monogrāfijas. 63 patentu, tai skaitā 2 ASV patentu, autors.
Ripela
Ripela (nl) ir 12 kilometrus gara Šeldas labā krasta pieteka Beļģijā, Antverpenes provincē.
Izveidojas pie Rumstas, satekot Netei (no labās) un Dilai (no kreisās). Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Šeldā pie Šelles. Kuģojama upe, vidustecē upe savienota ar Briseles—Šeldas jūras kanālu. Upes krastos atrodas arī Boma un Nīla.
Ostraviešu nometne
Ostraviešu nometne jeb Ostroviešu nometne bija 1941. gada pavasarī iekārtota 24. teritoriālā korpusa 181. divīzijas kareivju un virsnieku vasaras nometne, kas atradās ap 10 km no Litenes nometnes Pededzes līčos pie Ostroviešu mājām.
Nometnes izveide un likvidācija
Latvijas Bruņoto spēku vasaras nometni Litenē izveidoja jau 1930. gadu vidū. 1941. gada vasarā tur novietojās 24. Teritoriālā korpusa štābs un 183. kājnieku divīzija. 181. divīzijai izveidoja Ostraviešu nometni, pēc citiem avotiem, telšu nometne šeit bijusi pat agrāk nekā Litenē.
1941. gada jūnijā nometnē notika iepriekš plānota virsnieku, karavīru un instruktoru nogalināšana vai apcietināšana un tai sekojošā izsūtīšana uz PSRS Gulaga nometnēm, ko veica Sarkanās armijas un NKVD karaspēka vienības. Tika nogalināti apmēram 50 karavīri, bet izsūtīti apmēram 560.
Ekshumācija
Pēc vācu karaspēka ienākšanas 1941. gada vasarā 14 nogalināto līķi tika atrasti netālu no Ostraviešu nometnes, kuri tika apbedīti kopīgā kapā Gulbenes-Rēzeknes ceļa malā. Vēlāk šajā vietā izveidojās Pededzes kapsēta.
Trešās atmodas laikā 1988. gadā arheologi Māris Atgāzis un Andrejs Vasks atrada 11 cilvēku mirstīgās atliekas Sitas mežā netālu no Ostraviešu nometnes. 1989. gada 2. decembrī tie tika pārapbedīti Litenes kapos. Vairāku karavīru mirstīgās atliekas joprojām nav atrastas.
Lenču iela (Cēsis)
Lenču iela ir iela Cēsīs. Tā sākas pilsētas centrā, Vienības laukuma un Lielās Skolas ielas krustojumā, un beidzas pie pilsētas robežas ar Priekuļu pagastu. Gandrīz visā garumā to klāj asfalts, tikai nelielā posmā pirms beigām ielai ir grants segums. Ielas kopgarums ir 2,2 kilometri.
Iela visā garumā ir daļa no valsts vietējās nozīmes autoceļa V292 (Cēsis—Pieškalni).
Iela nosaukta Lenču vārdā, jo savulaik veda uz Lenču ciemu (izmantojot vēsturisko pārceltuvi pār Gauju pie tagadējās ūdenstūristu apmetnes "Lenči"). Starpkaru periodā tās beigu posmā, pirms Siļķupītes, tai bija cita trajektorija — tā veda pa tagadējo Mazo Lenču ielu.
Ielu savienojumi
Lenču iela ir savienota ar šādām ielām:
Dzirnavupe (Ventas pieteka)
Dzirnavupe (arī Dzirnavupīte, Sudmaļupe) ir Ventas labā krasta pieteka Ventspils novadā.
Omāri
Omāri, omāru dzimta (Nephropidae) ir viena no vēžu infrakārtas (Astacidea) dzimtām, kas apvieno 54 mūsdienās dzīvojošas omāru sugas. To tuvākie radinieki ir rifu omāri un upesvēži. Omāriem ir milzīga ekonomiskā nozīme, un tie ir augstu vērtēts jūras pārtikas produkts.
Dzirnavupe (Ventas pieteka)
Izteka - no Zlēku dzirnavezera. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Ventā augšpus autoceļa P123 (Zlēkas—Ugāle) tilta.
Upi nešķērso valsts autoceļi. Tās krastos atrodas Dzirnavas, netālu no upes - Zlēkas.
Omāri
Sistemātikas izmaiņas
Saskaņā ar jaunāko sistemātiku omāru dzimta ir apvienota ar garpirkstu omāru dzimtu (Thaumastochelidae), un abas garpirkstu omāru ģintis (Thaumastocheles un Thaumastochelopsis) iekļautas omāru dzimtā, lai gan joprojām daudzas sistemātikas lieto garpirkstu omāru dzimtas taksonu.
Izplatība
Omāri mājo Atlantijas, Indijas un Klusajā okeānā, pamatā dzīvojot dziļumā un uz slīpām gultnēm. Minimālais dziļums ir apmēram 9 metri, maksimālais 3500 m. Vairāku ģinšu sugas sastopamas visos trijos okeānos, kā arī ir ģintis, kuras ir endēmas kādam no okeāniem. Sugu izplatībai Atlantijas un Klusajā okeānā ir novērojama zināma asimetrija, ņemot vērā okeānu rietumu un austrumu daļu. Rietumu reģionos ir daudz lielāka sugu dažādība nekā austrumu reģionos. Šai parādībai zinātniekiem nav izskaidrojuma.
Morfoloģija
Omāri ir bezmugurkaulnieki ar cietu, aizsargājošu eksoskeletu. Līdzīgi kā pārējiem posmkājiem, arī omāriem jānomet ārējā čaula, lai spētu augt lielāki. Kopumā pieauguši omāri, atkarībā no sugas, ir apmēram 25—50 cm lieli. Čaulas maiņas laikā tie ir neaizsargāti, vairākām sugām šajā periodā mainās arī krāsa. Omāriem ir garš, cauruļveida ķermenis ar muskuļotu vēderu, kas sastāv no sešiem posmiem, kā arī labi attīstītu galvas priekšējo daļu. Tam ir desmit kāju pāri. Pirmie pieci pāri ir ejkājas, kas piestiprinātas pie galvkrūtīm, bet otrie pieci ir peldkājas, kas piestiprinātas pie pirmajiem pieciem vēdera posmiem. Omāriem galva un krūšu daļa nekustīgi savienotas kopā, veidojot galvkrūšu vairogu. Acis var būt gan ļoti labi attīstītas, gan samazinātas, bet tās vienmēr novietotas uz kustīgiem kātiņiem. Omāru taustekļi ir cilindriski un daudz garāki nekā ķermenis, tie ir galvenie maņu orgāni. Vēdera pēdējais posms ir ar sānu dzeloņiem un galā tam ir astes spura.
Trīs priekšējiem ejkāju pāriem ir spīles, no kurām pirmā pāra spīles ir ļoti lielas. Lielās spīles pārī var būt vienādi lielas vai arī atšķirīgas. Spīļu pirksti parasti ir garāki nekā spīles delnas daļa. Lielākajai daļai sugu pirkstu garums nesasniedz proporciju 2:1 (pirksti ir īsāki, kā divas delnas). Toties garpirkstu omāriem pirksti ir četras reizes garāki nekā delna. Līdzīgi kā zirnekļiem un gliemežiem, arī omāriem asinis ir zilā krāsā, jo satur hemocianīnu, kas savukārt satur varu.
Omāri pārvietojas, lēni ejot pa gultni. Tomēr, ja tiem draud briesmas, omāri spēj ātri atmuguriski peldēt, airējoties ar vēderu — strauji saliecot vēderu zem sevis un atkal iztaisnojot. Peldēšanas ātrums var būt 5 m/s.
Mūža ilgums
Omāri aug visu mūžu, periodiski mainot čaulu (eksoskeletu) un katru reizi vairojot muskuļu šūnas. Pirmo 5—7 gadu laikā čaula tiek nomainīta apmēram 25 reizes. Tā kā omāri ekstrēmos gadījumos var nodzīvot līdz 100 gadiem, tie var sasniegt ievērojamu lielumu. Lielākie omāri ir Amerikas omāri (Homarus americanus), un lielākais zināmais omārs ir svēris 20,14 kg.
Omāra mūža ilgumu ierobežo tā lielums. Lai nomainītu čaulu, tas no dzīvnieka prasa lielu enerģiju un, jo lielāks omārs, jo lielāka enerģija tiek patērēta. Apmēram 10—15% omāru mirst čaulas maiņas laikā, izsīkstot to iekšējām enerģijas rezervēm. Sasniedzot ļoti lielu vecumu, eksoskelets pamazām sāk irt un degradēties, līdz omārs mirst. Vidēji tēviņi dzīvo apmēram 31 gadu, mātītes 54 gadus.
Skujaunīki
Skujaunīki ir ciems Rikavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 220 km attālumā no Rīgas.
1938. gada Latvijas šahistu ranga tabula
1938. gada Latvijas šahistu ranga tabula (saukta arī par ranglisti) bija Kārļa Bētiņa sastādīts un Latvijas Šaha savienības valdes apstiprināts Latvijas labāko šahistu saraksts.
Omāri
Ekoloģija
Omāri ir vienpatņi un dzīvo pa vienam dažādās iedobēs vai alās zem akmeņiem. Visas sugas ir visēdājas un galvenokārt barojas ar dzīvu barību — zivīm, moluskiem, citiem vēžveidīgajiem, tārpiem un nedaudz ar augiem. Ja nav pieejama cita barība, omāri barojas arī ar maitu, kā arī akvārijos ir novērots kanibālisms. Tomēr, ne vienmēr, atrodot cita omāra ādu dzīvnieka kuņģī, tas nozīmē, ka tas ir kanibālisma pierādījums, jo omāri apēd savu nomesto, veco čaulu. Ilgu laiku valdīja uzskats, ka kanibālisms nepiemīt savvaļā dzīvojošiem omāriem, tomēr 2012. gadā izdevās novērot kanibālismu arī savvaļā. Omāri dzīvo simbiozē ar ciklioforām, kuras mājo tikai uz omāru žaunām un mutes daļām.
1938. gada Latvijas šahistu ranga tabula
Saraksts
Sarakstā hipotētiskā stipruma kārtībā bija iekļauti šādi 35 Latvijas šahisti:
Omāri
Omāri pārtikā
Vairākas omāru sugas ir iecienīta delikatese. Līdzīgi kā upesvēžus, tos dzīvus vai nu met vārošā ūdenī vai tvaicē. Kad omāru gatavo, to vispirms nosver, lai izrēķinātu cik ilgi tas jāvāra — omāru vāra 7 minūtes, ņemot vērā pirmos 450 gramus un pieliekot klāt pa 3 minūtēm uz katriem nākamajiem 450 gramiem. Vārītus omārus pievieno zupām, mērcēm, salātiem un dažādiem citiem ēdieniem. To pasniedz arī vienkārši ar kausētu sviestu. Vārīta omāra čaula kļūst koši oranžīgi sārta.
Megana Repino
Megana Ena Repino (en; dzimusi ) ir amerikāņu futboliste, spēlē pussardzes pozīcijā, ASV sieviešu futbola izlases dalībniece. Pašlaik pārstāv ASV National Women's Soccer League komandu OL Reign.
Skujaunīki
Ciema apkārtnē atrodas piemineklis nacionālajiem partizāniem.
Megana Repino
Spēlējusi ASV, OL Reign sastāvā divus gadus izcīnījusi uzvaru regulārajā sezonā (2014, 2015). No 2013. līdz 2014. gadam spēlēja Francijas Lionas "Olympique" sastāvā kļuvusi par Francijas čempioni un sieviešu UEFA čempionu līgas finālisti. ASV izlases sastāvā divas reizes bijusi FIFA Pasaules kausa uzvarētāja (2015, 2019). Trīs reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs, 2012. gadā Londonā kļuvusi par čempioni. Repino ir pirmā futboliste (starp vīriešiem un sievietēm), kas olimpiskajās spēlēs vārtus guvusi no stūra sitiena.
2019. gadā atzīta par FIFA gada labāko futbolisti un ieguvusi Zelta bumbu.
Aist-2D
Aist-2D (Аист-2Д) ir Krievijas eksperimentāls Zemes tālizpētes pavadonis. Tas Samaras valsts aerokosmiskās universitātes vajadzībām orbītā palaists 2016. gada aprīlī pirmajā startā no Krievijas jaunā kosmodroma Vostočnij.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Dominikānā
Sarakstā apkopotas tās vietas Dominikānā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Dominikānas ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 14 vietas Dominikānā ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Dominika Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1985. gada 12. februārī.
Aist-2D
Derīgā krava
Galvenais Aist-2D instruments ir optoelektroniskā attēlu uzņemšanas sistēma Avrora, kura izgatavota Krasnogorskas mehāniskajā rūpnīcā KMZ. Tās masa ir 65 kg un izstrādāta uz Geoton-L1, kura izmantota pavadoņos Resurs-P. Avrora izšķirtspēja ir 1,54 m panhromatiskā režīmā un 4,6 m multispektrālā režīmā. P joslas sintezētās apertūras radars nodrošina zemes virsmas novērošanu apstākļos, kad to klāj veģetācija. Pavadonī uzstādīti arī inovatīvi infrasarkanie sensori ar izšķirtspēju 127 m, kuriem nav vajadzīga atdzesēšana, un tos izmantos, lai atklātu nelielus ugunsgrēkus.
Cita zinātnisko eksperimentu aparatūra:
Lidojuma gaita
Aist-2D startēja 02:01 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a/Volga no kosmodroma Vostočnij. Kopā ar to palaisti pavadoņi Mihailo Lomonosov un SamSat-218.
2017. gada 20. aprīlī Aist-2D nodots ekspluatācijā.
Najāda (pavadonis)
Najāda, arī Neptūns III, ir Neptūnam tuvāk esošais pavadonis.
Atklāšana un nosaukums
Pavadonis tika atklāts pirms 1989. gada septembra vidus, izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” uzņemtos attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1989 N 6. Vārds Najāda pavadonim tika piešķirts 1991. gada 16. septembrī ar Starptautiskās Astronomijas savienības cirkulāru Nr.5347. Najādas grieķu mitoloģijā ir dieva Okeāna un Tētijas meitas, avotu un strautu nimfas.
Orbīta un fizikālie parametri
Najāda ir neregulāras formas pavadonis. Nekādas ģeoloģiskās aktivitātes pēdas uz pavadoņa nav konstatētas. Tiek uzskatīts, ka Najāda ir izveidojusies, apvienojoties agrāk eksistējošo Neptūna pavadoņu šķembām, kuras palika pēc sadursmēm, kad Neptūns savā gravitācijas laukā „sagrāba” Tritonu. Najāda riņķo apmēram 23 500 km virs Neptūna mākoņu virsmas un tā orbīta palēnām pazeminās. Tas nozīmē, ka ar laiku pavadonis vai nu ietrieksies Neptūnā, vai arī izjuks gabalos, izveidojot gredzenu ap planētu.
Pēc tam, kad „Voyager 2” bija palidojis Neptūnam garām, Neptūna sistēmu pastiprināti pētīja uz Zemes esošās observatorijas un Habla kosmiskais teleskops. Laikposmā starp 2002. gada jūliju un 2003. gada oktobri novērojumus, izmantojot adaptīvo optiku, veica Keka observatorija Maunakea virsotnē, Havaju salās. Toreiz viegli tika konstatēti Neptūna sistēmas četri iekšējie pavadoņi. Talasu atrada pēc attēlu apstrādes, bet Najādu atrast nevarēja.
Piejūras Sēna
Piejūras Sēna (fr) ir Francijas departaments, viens no pieciem Normandijas reģiona departamentiem. Piejūras Sēnas administratīvais centrs ir Ruāna. Departaments administratīvi tiek iedalīts trijos apgabalos (arrondissements):
Cinga
Cinga jeb skorbuts (la) ir ilgstošs C vitamīna trūkums organismā. Šai slimībai raksturīgs nespēks, nogurums, smaganu asiņošana, sāpes kaulos un locītavās, kas rodas no saistaudu bojājumiem kolagēna biosintēzes traucējumu dēļ. Vēlāk rodas iekšēji asinsizplūdumi, muskuļu atrofija sirdsdarbības traucējumi, zobi sāk izkrist. Ja tā netiek ārstēta, tad slimība beidzas ar nāvi. Šo slimību var novērst, uzturā lietojot dārzeņus un augļus. Visbiežāk cinga ir sastopama mērenās un aukstās joslas iedzīvotājiem, it īpaši ziemā un pavasarī. Savulaik tā bija izplatīta jūrnieku slimība.
Eksperimenti ar cietumniekiem
Eksperimentos ar cietumniekiem ASV un Lielbritānijā 1960.-1980. gados atklāja, ka cingas pirmie simptomi parādās 4 nedēļas pēc tam, kad ieslodzītajiem uzsāk dot pārtiku pilnīgi bez C vitamīna. Ja cietumniekiem deva 70 mg C vitamīna dienā sešas nedēļas pirms eksperimenta sākšanas, cingas agrīnās pazīmes parādījās vēlāk — 6-8 nedēļu laikā.
Šajos eksperimentos noskaidrojās, ka slimības simptomi pazūd, tiklīdz cietumniekiem sāk dot 10 mg C vitamīna dienā. Atveseļošanās nenotiek ātrāk, ja dod vairāk, piemēram, 70 mg C vitamīna.
Šilutes rajona pašvaldība
Šilutes rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Mazās Lietuvas novadā. Tā robežojas ar Klaipēdas rajona, Šilales rajona, Tauraģes rajona un Paģēģu pašvaldībām, kā arī Krieviju un Kuršu jomu.
Rečiņi
Rečiņi ir ciems Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 12 km no pagasta centra Kolberģa, 17 km no novada centra Alūksnes un 219 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P40 (Alūksne—Zaiceva), Sarkanītes upes krastā.
Pforcheima
Pforcheima ir pilsēta Vācijas dienvidrietumos, Bādenes-Virtembergas federālajā zemē. Tā atrodas Švarcvaldes ziemeļos, kur Nagoldas un Virmas upes ietek Encas upē, ziemeļrietumos no Štutgartes.
Vēsturiski šajā vietā ir bijusi romiešu apmetne ar nosaukumu Porta Hercyniae. Kopš 18. gadsimta Pforcheima ir ievērojama juvelierizstrādājumu un rokas pulksteņu dēļ.
Pforcheimā ir dzimuši tādi slaveni cilvēki kā Heinrihs Vīlands, Nobela prēmijas laureāts ķīmijā, un Johans Reihlins, vācu humānists.
Līkuma ciems
Līkuma ciems ir apdzīvota vieta Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā uz dienvidiem no Rucavas pie Lietuvas robežas. Apdzīvotajā vietā atrodas atpūtas māja „Šimji”.
Bērzes luterāņu baznīca
Bērzes evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Dobeles novada Bērzes pagasta Bērzē, valsts nozīmes 19. gadsimta pirmās puses un vidus arhitektūras piemineklis.
Pirmā koka baznīca tagadējā dievnama vietā celta 1743. gadā. Tagadējās baznīcas būvniecība sākta 1820. gadā pēc Kurzemes guberņas arhitekta Heinriha Eduarda Dihta projekta. Celtniecības kļūdas dēļ 1821. gadā sabruka baznīcas tornis, un, domājams, tikai 1824. gadā dievnams tika iesvētīts. 1839. gadā baznīcā iebūvētas pirmās ērģeles, bet 1849. un 1887. gadā ēka pārbūvēta un remontēta, cietusi Pirmā pasaules kara laikā, tomēr atjaunota no 1923. līdz 1924. gadam. Dievnams cietis arī Otrā pasaules kara laikā, kad gāja bojā gandrīz visa baznīcas iekārta un interjers. 1949. gadā tika sākta baznīcas atjaunošana, remontdarbi tika pabeigti 1958. gadā, bet tornis tika atjaunots tikai 1985. gadā. 2012. gadā baznīcai tika uzlikts jauns jumts. 2020. gadā Bērzes draudze no Zaubes luterāņu draudzes saņēma dāvinājumā vēsturiskas ērģeles, kas būvētas 1913. gadā Rīgas 3. ģimnāzijai. Lai instrumentu būtu iespējams uzstādīt, 2021. gadā uzsākta gatavošanās Otrajā pasaules karā bojāgājušā ērģeļu balkona rekonstrukcijai pēc profesores Aijas Ziemeļnieces projekta.
Baznīcā ir 500 sēdvietas. Tajā atrodas arī 19. gadsimta harmonijs un 1939. gadā Kārļa Ulmaņa dāvātais zvans ar veltījumu baznīcai, kurā viņš kristīts un iesvētīts. Zvans tika iedzīvotāju izglābts Otrā pasaules kara laikā. No 1939. līdz 1996. gadam (57 gadus) baznīcā kalpoja mācītājs Alfons Vecmanis.
Renāte Vidruska
Renāte Vidruska (dzimusi kā Praude Rīgā) ir Latvijas FIDE meistare šahā (2006).
Biogrāfija
1996. gada septembrī Renāte Vidruska uzsāka mācības Rīgas Valsts 1.ģimnāzijā. Neilgi pēc tam uzsāka mācīties šahu Rīgas šaha skolā pie trenera Aivara Stašāna (1954—2021). Pārstāvējusi Latviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos. Augstāko vietu sasniegusi 2001. gadā Grieķijā, kad Eiropas jauniešu šaha čempionātā M18 vecuma grupā dalījusi 5.—8. vietu, pēc papildu rādītājiem ierindojoties 7. vietā.
Skujenieši
Skujenieši ir ciems Lejasciema pagastā, Gulbenes novadā. Atrodas 169 km attālumā no Rīgas.
Ormaņkalns
Ormaņkalns ir 167 m augsts paugurs, relatīvais augstums — 86,5 metri. Tā ir augstākā vieta Sēlijas paugurvalnī. Kalna virspuse un stāvās nogāzes ir pārsvarā klajas, tāpēc no tā paveras plašas ainavas uz Saukas dabas parku un Saukas ezeru. Tagadējais kalna nosaukums cēlies no "Ormaņu" mājām, kas atrodas pie netālā Līgo kalniņa.
Ormaņkalnā atrodas atpūtas vieta, bet netālajā Borīšu kalnā skatu tornis, kas parasti tiek saukts par Ormaņkalna skatu torni. Vēsturiski Ormaņkalnā (Urmen) atradās viens no Strūves ģeodēziskā loka punktiem.
Teikas
Pēc rakstnieka Jāņa Veseļa teikām Ormaņkalnā bijušas svētbirzis, par kurām rūpējies Saukas pilskalnā dzīvojušais virsaitis. Agrāk Ormaņkalnā saucēji esot pulcinājuši ļaudis no tuvākas un tālākas apkārtnes uz sapulcēm un svētkiem, no kā esot radies Saukas nosaukums.
Vesterborkas tranzītnometne
Vesterborkas tranzītnometne (de, nl) bija nacistu tranzīta nometne Nīderlandes ziemeļaustrumos, kuru izmantoja ebreju transportēšanai uz nāves nometnēm.
Nometni 1939. gadā ierīkoja Nīderlandes valdība ebrejiem, kas nelegāli šķērsoja Vācijas robežu. Pēc Nīderlandes okupācijas tā tika izmantota arestēto ebreju ieslodzīšanai un transportēšanai uz nāves nometnēm austrumos. Nometnē bija relatīvi labi sadzīves apstākļi. Darbojās skola, orķestris, frizieris, restorāni. Tomēr no 1942, gada jūlija līdz 1944. gada septembrim katru otrdienu vilciena sastāvs devās ceļā uz austrumu nometnēm, kopsummā šādi nosūtot gandrīz drošā nāvē 97 776 cilvēkus.Pazīstamākie no nometnes ieslodzītajiem varētu būt Anna Franka un Edīte Šteina.
Nometni atbrīvoja Kanādas karavīri. Pēc kara nometnē ieslodzīja Nīderlandes kolaboracionistus, pēc Indonēzijas neatkarības kara šeit uzturējās bēgļi no Indonēzijas. 20. gadsimta septiņdesmitajos gados šeit ierīkoja memoriālo kompleksu.
Mangāna karbonāts
Mangāna karbonāts (MnCO3) ir bāli rozā, kristāliska viela, skābekļa un ūdens klātbūtnē iegūst rūsganu nokrāsu. Kristāliem ir heksagonāls ķīmiskais režģis. Dabā ir sastopams rodohrozīta kristālu veidā. Mangāna karbonāts ūdenī nešķīst, reaģē ar skābēm, izdalot CO2.
Karsējot mangāna karbonāts sadalās par mangāna oksīdu un ogļskābo gāzi. Šī reakcija parasti notiek cietā fāzē (bez kušanas).
Izmantošana
Mangāna karbonātu izmanto metalurģiskajā un ķīmiskajā rūpniecībā.
Kurzemes un Zemgales hercogistes ģerbonis
Kurzemes un Zemgales hercogistes ģerbonis bija viens no Kurzemes un Zemgales hercogistes heraldiskajiem simboliem, kurā Kurzemi simbolizēja lauva, bet Zemgali un Sēliju – alnis. To kopš 1565. gada kā savu ģerboni lietoja Gothards Ketlers, Kurzemes un Zemgales kungs Livonijā, Polijas karaliskās majestātes vietvaldis un gubernators Livonijā.
Vēsture
1566. gadā noslēgtā Grodņas ūnija paredzēja, ka Kurzeme un Zemgale tiesību ziņā tika pielīdzinātas 1525. gadā dibinātajai Prūsijas hercogistei, piešķirot to mantojuma lēnī pēdējam ordeņa meistaram Gothardam Ketleram. Ģerboņa vairodziņā bija attēlota Ketleru dzimtas ģerboņa figūra – katla kāsis un Sigismunda Augusta monogramma. 1579. gadā Stefans Batorijs hercoga ģerboni apstiprināja ar diplomu, kurā piešķīra ģerbonim elementu no sava ģerboņa – vilka žokli ar trim zobiem. Ketleru dinastijai beidzoties, no ģerboņa izzuda arī Ketleru zīme un parādījās Bīrona ģerbonis – celms, uz kura sēž putns un priekšā šķērsām noliktas atslēgas.
Pelēča ezers
Pelēča ezers (arī Pelēču ezers) ir subglaciālas izcelsmes ezers Preiļu novada Aizkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos uz robežas ar Pelēču pagastu. Krasti zemi, slīpi, lēzeni, dibens — dūņains, dūņu slānis līdz 2 m. Ietek četri grāvji, tajā skaitā grāvis no Limankas ezera, iztek strauts uz Jašu. Mīt līdaka, asaris, rauda, līnis, karūsa, plaudis, ķīsis, ausleja, plicis. Austrumu krastā atpūtas vietas, peldvietas.
Austrumu krastā Pelēčankas ciems, rietumu — Rošmoni. Gar rietumu krastu iet autoceļš P58, gar dienvidaustrumu — V748. Ezera rietumu krastam piekļaujas dabas liegums Pelēču ezera purvs.
Kāžezers
Kāžezers (arī Kaža ezers, Kažezers, Kažu ezers, Kāžu ezers, Laidzes ezers) ir caurteces ezers Ventspils novada Zlēku pagasta uz ziemeļos.
Dibens - smilšains, vietām dūņains. Krasti - slīpi. Ietek - Kāžupe. Iztek - Kāžupe (pēc citām ziņām Pūņupe) uz Zlēku dzirnavezeru.
Makrofīti - niedres, grīšļi, meldri, lēpes, glīvenes, ūdensrozes, elodejas, daudzlapes. Ezerā dzīvo asari, līdakas un raudas.
Lisabonas katedrāle
Lisabonas katedrāle (pt) ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Portugāles galvaspilsētas Lisabonas vecpilsētā. Tā ir vecākā baznīca pilsētā un Lisabonas arhidiecēzes sēdeklis.
Celta 1147. gadā pēc musulmaņu padzīšanas mošejas vietā. Kopš tā laika pārdzīvojusi vairākas zemesstrīces un vairākas reizes pārbūvēta. Lisabonas katedrāle tika daļēji sagrauta 1755. gada Lisabonas zemestrīces laikā. Katedrālei piebūvētas 11 kapelas. 1910. gadā atzīta par nacionālo pieminekli.
Kāžupe
Kāžupe (arī Kaža, Kažas strauts, Kažupe, Kažupīte, Pūņupe, Ragana, vidustecē - Pūnes upe, Pūņa, vidustecē un lejtecē - Zeļļupe) ir Zlēku dzirnavezerā ietekoša upe Ventspils novadā.
Glodeņveidīgie
Glodeņveidīgie (Anguimorpha) ir viena no zvīņrāpuļu kārtas (Squamata) infrakārtām. Šai infrakārtai pastāv vairākas alternatīvas sistemātikas pēdējo gadu jaunākajās klasifikācijās un tā ir mainīta tikpat bieži kā visa zvīņrāpuļu kārta. Katra zinātnieku un sistemātiķu grupa, izmantojot jaunākos ģenētiskos pētījumus, piedāvā savu versiju. Piemēram, 2004. gada sistemātikā (Townsend et al, 2004) glodeņveidīgo infrakārta tiek iedalīta 5 dzimtās, bet pēc citu zinātnieku grupas 2005. gada sistemātikā (Vidal & Hedges, 2005) tā dalās 3 dzimtās. Toties saskaņā ar vēl citu zinātnieku grupu 2012. gada sistemātikā (Hutchinson, Skinner & Lee, 2012) šī infrakārta ir vispār likvidēta. Pieminētās sitemātikas ir tikai daži piemēri no informācijas avotos pieejamām sistemātikām.
Kāžupe
Iztece - Ugāles pagasta mežos pie Lamiķiem. Augštecē tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Caurtekot Kāžezeru, pagriežas uz dienvidiem-dienvidaustrumiem. Ietek Zlēku dzirnavezerā no ziemeļiem. No Zlēku dzirnavezera uz Ventu iztek Dzirnavupe.
Glodeņveidīgie
Sistemātikas diskusijas
Zvīņrāpuļu kārtas klasifikācija ir joprojām neatrisināta un zinātnieki nav pieņēmuši vienotu sistemātiku. Pastāv vairākas alternatīvas sistemātikas, kurām visām informācijas avotos ir samērā grūti izsekot. Pēdējo gadu ģenētiskie pētījumi un atklājumi ir "sagriezuši ar kājām gaisā" klasifikācijas, kas kalpojušas gadiem ilgi. Klasiskajā sistemātikā zvīņrāpuļi iedalījās 3 apakškārtās:, un , kurai piederēja arī glodeņveidīgo infrakārta. Jaunākajās sistemātikās ķirzaku apakškārta vairs netiek lietota un zinātnieki samērā vienprātīgi ir likvidējuši šo taksonomisko vienību, iesakot vārdu ķirzakas lietot tikai, lai apzīmētu zvīņrāpuļu grupu, kuras nav čūskas un amfisbēni.
Kāžupe
Upi šķērso valsts autoceļi V1326 (Ugāle–Cirkale–Zlēkas) un P123 (Zlēkas—Ugāle). Tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Skumbiņi
Skumbiņi ir ciems Krāslavas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 269 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Skumbiņu ezers, viesu nami.
Vesetas tilts
Vesetas tilts ir industriālais piemineklis Aizkraukles novada Aiviekstes pagasta Vesetnieku ciemā. Tas ir 1925. gadā celts trīslaidumu akmens mūra velvju tilts pār Vesetas upi. 19,60 metrus garais tilts ir vecā Pļaviņu - Madonas ceļa sastāvdaļa.
Burhards Kristofs fon Fītinghofs-Šēls
Burhards Kristofs fon Fītinghofs-Šēls (1767-1828) bija vācbaltiešu muižnieks un botāniķis, Krievijas Impērijas ķeizara ģimenes galminieks un slepenpadomnieks. Mūzikas mīļotājs un mākslas un zinātnisko retumu kolekcionārs. Alūksnes pilsmuižas un daudzu citu Vidzemes guberņas muižu īpašnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1767. gada 12. decembrī Rīgā Oto Hermaņa fon Fītinghofa-Šēla un viņa sievas Annas Ulrikes, dzimušas Minihas ģimenē, dzīvoja Zolitūdes muižā. 1770. gados bieži kopā ar vecākiem un vecāko māsu Barbaru Juliānu brauca uz ārzemēm, apmeklējot Vāciju, Holandi, Angliju, Franciju un Itāliju. 1784. gadā sāka studēt tieslietas Strasbūras un Getingenes Universitātēs. 1790. gadā kļuva par troņmantnieka Pāvila kambarkungu Pavlovskas pilī un 1791. gada 6. oktobrī salaulājās ar Katrīnas II galma dāmu grāfieni Katrīnu Elizabeti Šarloti fon Līvenu un apmetās uz dzīvi tēva celtajā Pēterburgas namā, viņu laulībā piedzima deviņi bērni. 1796. gadā Burhardu Kristofu fon Fītinghofu iecēla par lielkņaza Konstantīna galma maršalu.