cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kosmos-2545
2020. gada 14. aprīlī GLONASS № 760 tika nodots ekspluatācijā. Tas nomainīja pavadoni Kosmos-2461 (GLONASS № 735), kas palaists 2010. gadā.
Mēs – Talsiem un novadam
Mēs — Talsiem un novadam (MTN) ir 2017. gada 25. februārī izveidota reģionāla partija. Partijas līderis un dibinātājs ir Edgars Zelderis.
Partijai ir 4 vietas Talsu novada domē. Partija ir pārstāvēta arī Saeimā ar vienu deputātu (Edgars Zelderis) Progresīvo frakcijas sastāvā.
Vēsture
Partija tika dibināta 2017. gada februārī. Partijas dibināšanā piedalījušies 217 Talsu novada iedzīvotāji.
2017. gada Talsu novada domes vēlēšanās summāri partija guva 2197 (20,10%) balsis. Iegūtais balsu skaits ļāvis MTN iegūt 3 (no kopumā 17) deputātu vietas Talsu novada pašvaldībā un, iesaistoties koalīcijā ar virkni citu partiju, iegūt novada mēra krēslu, kas tika uzticēts partijas līderim Edgaram Zelderim.
2021. gada Talsu novada domes vēlēšanās partija guva 1689 (18,62%) balsis un 4 vietas Talsu novada domē.
2022.gadā jūlijā MTN noslēdza līgumu par sadarbību 14.Saeimas vēlēšanās ar Progresīviem un Progresīvo Kurzemes vēlēšanu apgabala sarakstā startēja "Mēs - Talsiem un novadam" pārstāvji Edgars Zelderis (ievēlēts), Ilva Norenberga, Lauris Pīlēģis un Kalvis Kalniņš.
Piena dziedzeris
Piena dziedzeris ir sieviešu dzimuma zīdītāju orgāns, kas veido pienu, ar ko barot jaundzimušos. Piena dziedzeri atrodas krūtīs. Govīm, kazām, briežiem un citiem dzīvniekiem piena dziedzeri atrodas tesmeņos.
Attīstība
Vīriešiem piena dziedzeri visu mūžu paliek rudimentāri, bet sievietēm piena dziedzeru apmēri, forma un struktūra mainās katrā sievietes mūža periodā.
Sekrēcija
Dziedzeru šūnas jeb glandulocīti var vielas izdalīt merokrīni vai apokrīni:
No dažām dienām pirms dzemdībām un vēl 2 nedēļas pēc dzimšanas izdalās pirmpiens. Tam ir dzeltenbalta nokrāsa, satur maz piena tauku, daudz vitamīnu, nātrija jonus, laktoferīnu, viegli sagremojamas vielas un IgA, kas nodrošina pasīvo imunitāti.
Pēc dzemdībām hormona prolaktīna ietekmē sākas piena sekrēcija. Piena sekrēcija var sasniegt vienu litru diennaktī. Tā sastāvā ir ūdens, tauki, olbaltumvielas (kazeīns, IgA), laktoze, joni un vitamīni.
Lazdiņu ezers
Lazdiņu ezers (arī Lielais Lazdiņš) ir ezers Cēsu novadā. Atrodas Gaujas nacionālā parka ainavu aizsardzības zonā. Šis ir viens no Āraišu ezeru grupas ezeriem, un no tā iztek šīs ezeru grupas upe Rakšupe. Lazdiņu ezers ir vidēji 6,2 m dziļš, bet maksimālais dziļums ir 14 m. Lazdiņu ezerā mīt rudulis, līnis, asaris, līdaka, rauda, plaudis un plicis. Ezera krastā atrodas viens no senākajiem agrā dzelzs laikmeta kenotafiem — Lazdiņu uzkalniņš.
Mikolajivas apgabala novadpētniecības muzejs
Mikolajivas apgabala novadpētniecības muzejs (uk), ir muzejs Mikolajivā, Ukrainā, kas veltīts Mikolajivas apgabala vēsturei. Tas ir viens no vecākajiem muzejiem Ukrainā, dibināts.
Priekšvēsture
Muzeja aizsākums ir 1803. gadā Mikolajivā (tolaik Nikolajevā), kad tika izveidots Retumu kabinets. To izveidoja pēc admirāļa de Traverses rīkojuma, lai uzglabātu no apkaimes atvestos priekšmetus. Līdz 1806. gadam tā bija vienīgā vieta, kurp tika vesti arheoloģiskie atradumi no Ukrainas dienvidu daļas (tolaik Jaunkrievijas), un tas bija viens no vecākajiem senlietu muzejiem Krievijas Impērijā.
Vairāk nekā 40 gadus muzejā tika apkopoti vērtīgi visa novada amatnieku darbi. Aculiecinieki, kas apmeklēja muzeju 19. gadsimta sākumā, liecina, ka muzeja kolekcija saturējusi minerālus, gliemežvākus, dzīvnieku izbāzeņus, etnogrāfiskus eksponātus. Bija arī kartes, pilsētu, ēku plāni un kuģu modeļi. Kolekcija bija tam laikam tradicionāla — te atradās dabas un senatnes artefakti. 1830. gados muzeja priekšmeti tika pārsūtīti uz Odesu, Hersonu un Kerču, un tikai neliela daļa eksponātu palika Mikolajivas muzejam.
1838. gadā muzejam tika uzbūvēts īpašs paviljons.
1856. gadā pēc Krievijas Impērijas sakāves Krimas karā un miera līguma nosacījumu rezultātā tās Melnās jūras flotes iestāžu personāls tika ievērojami samazināts. Likvidēts tika arī retumu kabinets. Tādējādi senlietu kolekcijas tika atstātas bez pienācīgas uzmanības un pārvietotas uz dažādu pilsētas iestāžu fondiem un arhīviem.
Muzejs
1912. gada februārī Mikolajivas domē vērsās 1909. gadā mirušā Emanuila Franceva pēcteči, kurš bija unikālu dabaszinātņu kolekciju īpašnieks. Pēc viņa testamenta šī kolekcija tika dāvināta pilsētai, taču pirms tam bija jāizpilda vairākas prasības, tai skaitā — jānodrošina telpas kolekcijas saglabāšanai. Dome izveidoja īpašu komisiju, kuras sastāvā bija Domes runasvīri un pazīstami sabiedriskie darbinieki. Par komisijas vadītāju tika izvēlēts Serhijs Haidučenko.
Svētdien, 1913. gada 15. decembrī, muzeja atklāšanas ceremonijā piedalījās mērs M. Ļeontovičs, pilsētas Domes pārstāvji un daudzi viesi. Muzeja pirmais direktors bija S. Haidučenko.
Pēc atklāšanas daudz kas mainījās: fondos tika saņemti jauni arheoloģijas priekšmeti (īpaši no izrakumiem netālajā Olbijā), interesanti dokumentāli avoti, fotogrāfijas, ieroči, etnogrāfijas un numismātikas priekšmeti. Arī dabaszinātņu kolekcija bija papildinājusies. Pilsētas valdība bija iedevusi naudu senlietu iegādei. Muzeja arhīvā glabātajā finanšu grāmatā par 1913.—1916. gadu iekļauti rēķini un čeki ar iegādāto priekšmetu sarakstu. 1916. — 1917. gadā S. Haidučenko kopā ar A. Petraščuku devās uz lielkņaza Mikolas Mikolajoviča muižu Jekaterinoslavas guberņā. No šīs vietas viņi atveda kazaku kapu krustu, "akmens sievieti", arheoloģiskos priekšmetus, putnu izbāzeņus un dzīvniekus.
1918. gadā 58. Prāgas kājnieku pulka muzeja eksponāti tika nodoti pilsētas muzeja krājumam, un 1920. gada septembrī Mikolajivas ostas komandieris atļāva muzejam nodot divus novecojušus Melnās jūras flotes čuguna lielgabalus.
1920. gadā pēc vietējās pašvaldības iniciatīvas tika organizēta Olbijas ekspedīcija. Tādējādi arheoloģiskā muzeja krājums tika papildināts ar 1634 vienībām. Kopš tā laika pats muzejs kļuva pazīstams kā vēsturiskais un arheoloģiskais, bet dabas kolekcija, lai atbrīvotu vietu, kļuva par atsevišķu muzeju.
Pēc S. Haidučenko nāves 1923. gada maijā par muzeja direktoru kļuva Feodosijs Kaminskis — arheologs, novadpētnieks, popularizētājs.
F. Kaminskis sadarbojās ar arheologu, Olbijas ekspedīcijas vadītāju B. Farmakovski. No 1925. gada viņš piedalījās ekspedīcijā un bija iesaistīts arheoloģiskā rezervāta "Olbija" veidošanā. Visi izrakumos iegūtie materiāli tika nosūtīti muzeja krājumam. F. Kaminskis sniedza nozīmīgu ieguldījumu arī citu reģiona vēstures pieminekļu saglabāšanā.
Muzejam bija vajadzīga lielāka telpa ekspozīcijai, un F. Kaminskis sāka meklēt jauno vietu. 1929. gada martā Padomju laukumā notika muzeja jaunās ekspozīcijas svinīgā atklāšana. Tolaik muzeja krājumā bija vairāk nekā 19 000 vienību. Taču pēc sešiem mēnešiem, kad sākās krimināllietu fabrikācija pret ukraiņu inteliģenci, direktors Kaminskis tika apsūdzēts par dalību izdomātajā Ukrainas Atbrīvošanas savienībā un 25 gadus atradās soda nometnēs. Represijām neizbēga arī citi muzeja darbinieki. Tika arestēts arī ievērojamais novadpētnieks un zinātnieks M. Lahuta.
Muzeja ekspozīcija 1930. gados kļuva ļoti politizēta, kas ietekmēja tā vērtību. Muzeja krājums bija samazinājies līdz 12 000 vienībām.
1936. gadā sakarā ar Padomju laukuma rekonstrukciju muzejs pārcēlās uz ēku Inženieru ielā 1, bet pēc dažiem gadiem uz Dekabristu ielu 32. 1940. gadu sākumā muzejā tika atvērtas jaunas nodaļas: Olbijas, feodālisma, Mikolajivas vēstures un ieroču vēstures, pēdējā bija eksponēti 17. gadsimta turku ieroči un 18. gadsimta Krievijas un Turcijas kara laika ieroči.
Vācu okupācijas laikā 1943. gadā muzejs saņēma jaunu, lielāku ēku. Muzeja direktors un sargs tajā saņēma dzīvokļus. Atjaunotajā muzejā sāka rīkot izstādes un atvēra to apmeklētājiem, no kuriem 75% bija vācu virsnieki un karavīri. Tomēr 1943. gada beigās, kad Mikolajivai tuvojās padomju karaspēks, vācieši vērtīgāko daļu arheoloģisko eksponātu pārveda uz Kēnigsbergu, un tie tiek uzskatīti par pazaudētiem līdz mūsdienām. Muzeja jaunā ēka tika smagi sapostīta karadarbības gaitā.
Pēc Otrā pasaules kara muzeja darbinieki sagatavoja jaunu ekspozīciju un atjaunotus eksponātus.
1950. gada novembrī notika vēstures un dabas vēstures muzeju apvienošana Mikolajivas reģionālā novadpētniecības muzejā. Dabas kolekcijām tika izveidota īpaša izstāde. Šeit tika izstādīti priekšmeti no E. Franceva kolekcijas: minerāli, koraļļi, izbāžņi dzīvnieki, putni, zivis. Izstāde tika dēvēta par "skolas telpu", jo tās eksponāti kalpoja kā didaktisks materiāls botānikas, zooloģijas, ģeogrāfijas, ķīmijas, mineraloģijas studijām.
1960.—1990. gados notika daudz izmaiņu. Tika veiktas kolekcionēšanas ekspedīcijas uz citām PSRS pilsētām. Jauni muzeji tika atvērti skolās, Mikolajivas apgabala pilsētās un ciemos. Muzeja darbinieku darbinieki viņiem sniedza metodisku un praktisku palīdzību. Apgabala muzejs bija kļuvis attīstītāks, jo tika paplašinātas tā nodaļas. 1972. gadā tika atvērts Aleksandra Suvorova Očakivas Militārais un vēstures muzejs.
No 1973. līdz 1985. gadam muzeja vadītāja bija Vira Čerņavska. Viņas vadīšanas laikā tika atvērtas jaunas nodaļas un izveidota jauna ekspozīcija. 1998.-2008. gadā muzeju vadīja Ludmila Hlopinska
Kopš 2012. gada 22. septembra muzejs izvietojies Vecajās flotes kazarmās, kas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. To galvenā ēka ir atjaunota un ir atvērta apmeklētājiem. Trīs stāvos izvietoti eksponāti, ekspozīcijā ir 21 zāle (no tām trīs ar mainīgu saturu). Pirmajā no tām atrodas Emanuila Franceva kolekcija. Turpmāk Veco flotes kazarmu teritorijā bija plānots izveidot īstu muzejpilsētu, taču to iztraucēja karš.
Struktūra
Mikolajivas apgabala novadpētniecības muzejs ir muzeju apvienība. Tās sastāvā (papildus galvenajam) ietilpst:
Kuģu būves un flotes muzejs (atklāts 1978. gadā);
Pagrīdes un partizānu kustības muzejs Mikolajivas apgabalā Lielā Tēvijas kara laikā;
Očakivas A. V. Suvorova militārās vēstures muzejs;
Pervomajskas novadpētniecības muzejs;
Muzejs "Partizānu dzirkstele" Krimkas ciemā.
Rampāni
Rampāni ir ciems Viļānu novada Viļānu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumu daļā 6,3 km no pagasta un novada centra Viļāniem un 221,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Friča Brīvzemnieka pamatskola
Friča Brīvzemnieka pamatskola ir Friča Brīvzemnieka vārdā nosaukta pamatskola Āgenskalnā Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 9. klasei divās izglītības programmās. Skola piedāvā apmeklēt dažādas interešu izglītības programmas — folklora, koriģējošā vingrošana, tēlotāja mākslas nodarbības, koris, vokālais ansamblis, tautas dejas, keramika, rokdarbi, skatuves runas nodarbības, kokapstrāde, sporta spēles, rīta rosme un ritmika.
Vēsture
Skola dibināta 1911. gadā kā Rīgas pilsētas savienotā elementārskola Dārtas (tagad Eduarda Smiļģa) ielā 41a, apvienojot trīs vecākas Pārdaugavas skolas: Torņakalna zēnu skolu, Torņakalna meiteņu skolu un Aleksandra zēnu skolu. Atklāšanas gadā tajā mācījās 532 skolēni (320 latvieši, 81 polis, 71 vācietis, 44 krievi, 9 igauņi un 7 ebreji). Elementārskolas 12 klases aizņēma skolas ēkas trīs stāvus, bet 4. stāvā izvietojās amatniecības skola.
Pēc PSRS okupācijas 1940. gadā to pārdēvēja par '''Rīgas pilsētas 36. nepilno vidusskolu''', bet Vācijas okupācijas 1941. gadā atkal par Rīgas pilsētas Friča Brīvzemnieka (16.) pamatskolu, 1942. gadā par '''Rīgas pilsētas 16. tautskolu'''. Tuvojoties frontei, 1944. gadā skolas telpās iekārtoja vācu kara hospitāli, bet skolu pārvietoja uz telpām Dārtas ielā 48, Bāriņu ielā 8 (tagad Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultāte) un Mazajā Nometņu ielā 24.
Pēc kara beigām 1945./1946. mācību gadā skola atgriezās savās telpās kā '''Rīgas pilsētas 16. septiņgadīgā skola,''' bet 1948./1949. mācību gadā 1. un 4. stāvā iekārtoja Rīgas 26. vidusskolu ar krievu mācību valodu. 1949. gadā 16. septiņgadīgo skolu pārvietoja uz Mazo Nometņu ielu 24, līdz ar to skolas ēka pilnībā pārgāja Rīgas 26. vidusskolas pārziņā. 1955./1956. mācību gadā arī 16. septiņgadīgajā skolā izveidoja klases ar krievu mācību valodu, 1962. gadā to pārveidoja par '''Rīgas 16. astoņgadīgo skolu''' ar krievu mācību valodu, bet 1964. gadā skolu slēdza.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1994. gadā uz skolas ēku Zeļļu ielā 4 pārvietoja Āgenskalna koledžas divdesmit četras pamatskolas klases, kā arī divas pamatskolas klases no Rīgas Angļu ģimnāzijas, bet 1995. gadā tai piešķīra Rīgas Friča Brīvzemnieka pamatskolas vārdu. Skolas 90 gadu jubilejā 2001. gada 14. novembrī atklāja skolas vēstures muzeju.
Ēka
Skolas ēka ar tautas lasītavu celta 1910.—1911. gadā pēc Rīgas pilsētas arhitekta Šmēlinga projekta Dārtas—Zeļļu—Bāriņu ielas stūrī. Tai bija divas ieejas — skolas ieeja no Dārtas ielas un tautas lasītavas ieeja no Zeļļu ielas. Galvenās ēkas korpusam ir četri stāvi un pagraba telpas. Plānojums veidots tā, lai klašu telpās iespīdētu rīta saule, bet plašajos koridoros — pēcpusdienas un vakara saule. Sākumā elementārskolai bija paredzētas divpadsmit klašu telpas trijos stāvos, bet 4. stāvā telpas Rīgas pilsētas amatniecības skolas Pārdaugavas nodaļai. Ar atsevišķu ieeju no Zeļļu ielas plānotas telpas publiskajai bibliotēkai ar lasītavu. Ēka projektēta 600 skolēniem.
Rimši
Rimši var būt:
Valērijs
Valērijs var būt:
Planimetrija
Planimetrija (no latīņu planum — 'plakne' un sengrieķu μετρεω — 'mēru') ir Eiklīda ģeometrijas sadaļa, kurā tiek pētīti vienas plaknes (divdimensiju) objekti: plakanās figūras, leņķi, attālumi, laukumi.
Bržetislavs II
Bržetislavs II (cs; dzimis ap 1060. gadu, miris ) bija Bohēmijas kņazs no 1092. gada līdz nāvei 1100. gadā.
Lietuvas PSR himna
Lietuvas Padomju Sociālistiskās Republikas himna (lt, ru) bija Lietuvas PSR oficiālā himna no 1950. līdz 1988. gadam. Tās vārdu autori bija Antans Venclova un Vacis Reimeris, bet mūzikas autori — Balis Dvarjons un Jons Šveds.
Valērija (nozīmju atdalīšana)
Valērija var būt:
Treviss Hemoniks
Treviss Hemoniks (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, NHL komandas Otavas "Senators" spēlētājs. Iepriekš Hemoniks ir spēlējis Ņujorkas "Islanders" un Kalgari "Flames", kā arī AHL komandā Bridžportas "Sound Tigers".
Areola
Areola ir pigmentēta zona ap cilvēka krūtsgalu. Dažkārt ar vārdu areola apzīmē arī jebkuru citu mazu, apaļu zonu, kas atšķiras no apkārtējiem audiem pēc krāsas.
Uzbūve
Areolas ādā ir Montgomerija dziedzeri, kas izdala smērvielu bagātu ar olbaltumvielām un lipīdiem, kas aizsargā areolu no atmiekšķēšanās, kā arī veicina zīdaiņa apetīti. Atveroties uz ādas virsmas, tie izskatās kā zosāda.
Krāsa
Areola var būt no rozā līdz tumši brūnai, bet, galvenokārt, cilvēkiem ar gaišākiem ādas toņiem tā ir bālāka, bet cilvēkiem ar tumšāku ādas krāsu tā ir tumšāka. Uzskata, ka krāsa palīdz jaundzimušajam vieglāk atrast krūtsgalu.
Britu aizjūras teritorijas
Britu aizjūras teritorijas atrodas Apvienotās Karalistes pakļautībā, lai gan nav daļa no valsts. Pašlaik ir 14 Britu aizjūras teritorijas. Tās ir bijušās Britu impērijas locekles, kas nav ieguvušas neatkarību vai arī ir nobalsojušas, lai turpmāk būtu aizjūras teritorija. Jēdziens "Britu aizjūras teritorija" tika ieviests 2002. gadā un aizvietoja nosaukumu "Lielbritānijas atkarīgā teritorija", kas pastāvēja no 1981. gada.
OA-5
OA-5, saukta arī par Spaceship Alan Poindexter, bija ASV uzņēmuma Orbital ATK kravas kosmosa kuģa Cygnus Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādes misija NASA programmā Commercial Resupply Services. Kravas kuģis orbītā palaists 2016. gada oktobrī.
Kosmosa kuģis nosaukts 2012. gadā bojā gājušā astronauta Alana Poindekstera vārdā.
Derīgā krava
Kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā atradās 2209 kg kravas: lietas apkalpei (pārtika, apģērbs, higiēnas materiāli — 585 kg), rezerves daļas stacijas iekārtām (1023 kg), krava zinātniskajiem pētījumiem (498 kg), datoru iekārtas (56 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aprīkojums (5 kg), krava Krievijas segmentam (42 kg). Kopējā kravas masa ar iepakojumu bija 2342 kg. Nehermetizētā krava (83 kg) bija Cubesat nanopavadoņi: Lemur-2 14, Lemur-2 15, Lemur-2 16, Lemur-2 17.
Lidojuma gaita
Cygnus tika palaists 23:45:35 UTC ar nesējraķeti Antares 230 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. Šis bija raķetes Antares 230 pirmais starts.
Rimši (Viļānu pagasts)
Rimši (arī Rimšas) ir ciems Rēzeknes novada Viļānu pagastā. Izvietojies pagasta rietumos 8,4 km no pagasta centra Viļāniem un 211,8 km no Rīgas.
OA-5
Lidojuma gaita
23. oktobrī Cygnus pietuvojās stacijai. 11:28 UTC kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Ketlīna Rubinsa. 14:53 UTC Cygnus bija pievienots pie Unity moduļa apakšējās pieslēgvietas.
21. novembrī 11:25 UTC ar Canadarm2 manipulatoru Cygnus tika atvienots no Unity moduļa. 13:22 UTC tas palaists brīvā lidojumā.
Rimši (Viļānu pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
OA-5
Lidojuma gaita
22. novembrī kravas kuģa iekšienē tika veikts eksperiments Saffire-2, lai pētītu materiālu degšanu kosmosā.
25. novembrī orbīta tika paaugstināta līdz 495 × 504 km. 20:15 UTC no ārpusē uzmontētās CubeSat izmešanas iekārtas NanoRack palaisti divi nanopavadoņi Lemur-2. 26. novembrī 00:10 UTC palaisti vēl divi Lemur-2.
27. novembrī tika iedarbināts Cygnus galvenais dzinējs, un kravas kuģis nogāja no orbītas. 23:36 tas sasniedza atmosfēras blīvos slāņus un sadega.
Mazā šūna
Mazā šūna (en) ir mazas jaudas radiopiekļuves mezgls, kas darbojas rādiusā no 10 metriem līdz 2 kilometriem. Tā ir "maza" salīdzinājumā ar mobilo telefonu augstos torņos izvietotām makrošūnu bāzes stacijām, kas darbojas vairāku desmitu kilometru rādiusā. Mazās šūnas ierīko vietās ar platas joslas interneta pieslēgumu, lai uzlabotu mobilo sakaru pārklājumu vietās ar vāju signālu (piemēram, ēkās) vai lai nodrošinātu mobilo datu izlādi pieaugošas datplūsmas apstākļos. Tās atbalsta standartus GSM, WCDMA, CDMA2000, TD-SCDMA, WiMAX, LTE.
Pēc pārklājuma zonas mazās šūnas iedala femtošūnās, pikošūnās un mikrošūnās. Femtošūnu darbības rādiuss ir līdz 10 — 12 metriem, un tās ierīko dzīvojamās mājās vai nelielos uzņēmumos. Tās vienlaicīgi var apkalpot 8 mobilos telefonus (uzņēmumu risinājumā — līz 16). Pikošūnas darbojas līdz 200 m rādiusā. Mikrošūnu pārklājuma rādiuss ir līdz 2 km. Femtošūnas no pikošūnām un mikrošūnām atšķiras ar to, ka tām ir pašorganizējošās un pašpārvaldošās iespējas. Dažkārt mazās šūnas nepareizi attiecina uz izdalīto antenu sistēmām, kurām tikai antenas ir atdalītas telpā, bet ir viens piekļuves punkts.
Hoceņa
Hoceņa (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī. Aviācijas ražotne JMB Aircraft.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1227. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. 1935. gadā Hoceņā nodibināja uzņēmumu Beneš-Mráz, kas lika pamatus pilsētas no aviobūves tradīcijai. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Sets Makfārlins
Sets Makfārlins (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, animators, rakstnieks, komiķis, dziedātājs, producents, režisors un aktīvists.
Viņš ir animācijas seriāla "Mana trakā ģimene" autors, tāpat bijis viens no animācijas seriālu "Amerikāņu tētuks" un "Klīvlenda šovs" autoriem, vēl ir ieskaņojis vairākus šo seriālu tēlus. Karjeru sācis Hanna-Barbera studijā kā dažādu animācijas seriālu animators un scenārists. Makfārlins piedalījies vairāku filmu uzņemšanā, 2012. gadā iznāca viņa pirmā pilnmetrāžas komēdijas filma "Teds", kurā viņš arī ierunāja lāča Teda balsi.
Lili Elbe
Lili Ilze Elvenesa (dk), labāk zināma kā Lili Elbe (dk, dzimusi, mirusi ) bija dāņu transdzimuma sieviete, viena no pirmajām zināmajām personām, kam ir veikta dzimuma maiņas ķirurģiskā operācija. Elbe kopš dzimšanas bija Einars Magnuss Andreass Vegeners (dk) un ar šo vārdu bija pazīstams kā veiksmīgs gleznotājs. Dažreiz viņu iepazīstināja kā Einara māsu Lili. Pēc veiksmīgas dzimuma maiņas operācijas 1930. gadā viņa oficiāli nomainīja vārdu un uzvārdu uz Lili Ilze Elvenesa un pārstāja gleznot.
Viņas autobiogrāfija Man into Woman tika izdota pēc Lili nāves 1933. gadā.
Dažreiz kā Elbes dzimšanas gads nepareizi tiek norādīts 1886. gads. Šis pārpratums ir izveidojies no grāmatas par viņu, kurā vairāki fakti ir nomainīti, lai aizsargātu viņu un ar viņu saistītās personas. Precīzu Lili Elbes dzimšanas gadu norādija Elbes sieva Gerda Vegenere, ar kuru Einars apprecējās 1904. gadā.
Uz Lili Elbes un Gerdas Vegeneres dzīves notikumiem balstīta 2015. gadā uzņemtā filma "Dāņu meitene". Filma tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām vienu ieguva.
Līgas dzirnavas
Līgas dzirnavas, agrāk arī Līga, ir apdzīvota vieta Tukuma novada Kandavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumos Līgupes krastos pie autoceļu A10 un P130 krustojuma 4 km no pagasta centra Kandavas un 89 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies pie Līgu pusmuižas (Ligen, Liegenhof) un Līgu ūdensdzirnavām.
Buļļezers (Garkalnes pagasts)
Buļļezers (arī Buļļu ezers) ir beznoteces ezers Ropažu novada Garkalnes pagastā. Izvietojies starpkāpu ieplakā novada austrumos. Krasti lēzeni, slīpi, vietām stāvi, dibens smilšains, dūņains. Mīt sudrabkarūsa, mitinās bebri. Ezera krastā peldvieta, atpūtas vieta.
Dabas liegums
Meža masīvā ap ezeru 1957. gadā izveidots dabas liegums 17 ha platībā, lai aizsargātu oligotrofu augu sabiedrības minerālvielām nabadzīgās ūdenstilpēs un to krastmalās. Sastopamas daudzas aizsargājamas augu sugas: parastais plakanstaipeknis, trejvārpu plakanstaipeknis, sarkanā dzeguzene, dzeloņsporu ezerene, gludsporu ezerene, Dortmaņa lobēlija, vālīšu staipeknis, palu staipeknītis, meža silpurene. Apkārt ezeram plešas Piejūras zemienei raksturīgs sils.
Pokémon: Detektīvs Pikaču
"Pokémon® Detektīvs Pikaču" (en) ir 2019. gada ASV un Japānas fantāzijas un ģimenes filma, kuras režisors ir Robs Letermans. Galvenās lomas atveido Raiens Renoldss, Džastiss Smits un Kens Vatanabe. Filmas darbība norisinās lielpilsētā. Filma ir stāsts par jaunieti Timu Gudmanu, kurš izmeklē sava tēva noslēpumaino pazušanu. Izmeklēšanu Tims veic kopā ar pikaču, kuru viņš ir spējīgs saprast. Filma ir balstīta uz datorspēļu sērijas un anime seriāla "Pokemoni" motīviem. Šī ir pirmā pilnmetrāžas filma par pokemoniem, kura nav anime.
Rimšas
Rimšas var būt:
Reiniki
Reiniki var būt:
Jūki Nagasato
Jūki Nagasato (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Valdis Dišlers
Valdis Dišlers (1922—2011) bija latviešu gleznotājs, mākslas pedagogs, Latvijas Mākslas akadēmijas profesors (1973), rektors (1976—1986). Latvijas Kultūrkapitāla fonda mūža stipendiāts (1999).
Dzīvesgājums
Dzimis 1922. gada 13. aprīlī Rīgā grāmatveža Roberta Dišlera ģimenē. Mācījās Rīgas 16. pamatskolā (1929—1936), Rīgas Valsts tehnikuma Mehānikas nodaļā (1936—1943). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā, ko beidza 1950. gadā ar diplomdarbu "Ķeguma spēkstacijas atjaunošana" un Ļeņingradas Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūta aspirantūrā (1953). Līdztekus strādāja kombinātā "Māksla" (1946—1953).
No 1953. gada bija Latvijas Mākslas akadēmijas docētājs, Zīmēšanas katedras vadītājs, rektors (1976—1986). Latvijas Mākslinieku savienības biedrs kopš 1957. gada. Kopš 1957. gada vasaras pavadīja savā Ikšķiles mājā Miera ielā. Miris 2011. gada 31. decembrī.
Darbi
Gleznoja dekoratīvas un monumentālas figuratīvas kompozīcijas un portretus. Darbi eksponēti daudzās vietēja un starptautiska mēroga izstādēs sākot ar 1950. gadu. Izstrādāja zīmētmācīšanas metodikas materiālus, publicēja rakstus par mākslu.
Galvassāpes
Galvassāpes jeb cefalalģija (la) ir sāpes, kas skar galvu, kā arī kaklu. Vispārīgi tas ir viens no slimību sindromiem. Galvassāpes bieži izraisa galvas artēriju paplašināšanās, muskuļu saraušanās, medikamentu un apreibinošu vielu lietošana, kā rezultātā tiek kairinātas nervu šķiedras un nervu gali smadzeņu cietajā apvalkā, it īpaši asinsvadu sienās, venozajos dobumos vai galvaskausa velves muskuļos. Galvassāpju cēloņi var būt muskuļu sasprindzinājums galvas un kakla rajonā, emocionāli faktori, piemēram, nepatikšanas, īgnums, neērtība, nogurums un citas problēmas, fiziski faktori, piemēram, fiziska slodze, ceļojums, izsalkums, smēķēšana, kā arī apkārtējā vide, piemēram, spēcīgas smaržas, troksnis, spilgta gaisma, klimats. Galvassāpes var būt arī kā blakus simptomi citām slimībām
Galvassāpes iedalās primārajās un sekundārajās galvassāpēs. Pie primārajiem galvassāpju veidiem pieder migrēna, kurai raksturīgas regulāras, lēkmjveidīgas galvassāpes. Tā tiek klasificēta kā nervu sistēmas epizodisks un paroksismāls traucējums (ICD10 kods: G43). Sekundārās galvas sāpes rada galvas sasišana, trauma, dažādu vielu lietošana (paģiras), paaugstināts vai pazemināts asinsspiediens, atmosfēras spiediena maiņa.
Sergejs Staprāns
Sergejs Staprāns, arī Sergejs Staprans (1896—1951) bija latviešu strēlnieku virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Latviešu Nacionāldemokrātu partijas dibinātājs (1917), Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas armijas izlūkdienesta pirmais priekšnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1896. gada 5. novembrī Kolkas ciemā Dundagas pagastā skolotāja Jāņa Staprāna un viņa sievas Emīlijas četru bērnu ģimenē. Mācījās Ventspils reālskolā. Pirmā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās uz Krieviju, sāka studēt Maskavas komercinstitūtā, 1916. gadā Aleksandra karaskolā. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 24. martā Maskavā iestājās Latviešu Nacionāldemokrātu partijā, bija Centrālās padomes loceklis. 1917. gada martā pārcelts uz Rezerves latviešu strēlnieku pulku, deleģēts latviešu strēlnieku pulku deputātu padomē, kur darbojies arī izpildkomitejā. Pēc Latvju kareivju nacionālā savienības (LKNS) dibināšanas Rīgā 1917. gada 5. augustā bija tās kasieris, piedalījās Nekrievu tautu kongresā Kijevā. Iecelts par sakaru komandas priekšnieka palīgu 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā.
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada beigās demobilizēts slimības dēļ, devies uz Maskavu, kur pulkveža F. Brieža vadībā darbojās pretlielinieciskajā B. Savinkova organizācijā, kaujas un izlūkošanas daļās. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvārī atgriezies dzimtenē, organizējis partizānus Padomju Latvijas armijas okupētajos Talsu un Tukuma apriņķos. 1919. gada februārī S. Staprānu arestēja un veda tiesāšanai uz Rīgu, tomēr ceļā viņš atbruņoja pavadoņus un izbēga. Pēc frontes pāriešanas 1919. gada 26. martā iestājās Latvijas armijā, Liepājā noorganizēja kontroles un informācijas nodaļu. Kad pēc Aprīļa puča 29. aprīlī Liepājā ieradās Andrievs Niedra un 11. maijā izziņoja jaunu desmit ministru Latvijas Pagaidu valdību, viņu nolaupīja un līdz 17. maijam gūstā turēja S. Staprāna vadītā latviešu virsnieku grupa (Staprāns, Ozoliņš, Austrics, Caunītis, Jansons un Klucis). Pēc Rīgas ieņemšanas 1919. gada 22. maijā ar kuģi ieradās Vidzemē, iedalīts 5. Cēsu kājnieku pulka jātnieku izlūkos, piedalījies Cēsu kaujās. 1919. gada 30. jūnijā krita vācu gūstā, kur atradās līdz Strazdumuižas pamiera noslēgšanai.
Belavia
Akciju sabiedrība “Lidsabiedrība Belavia” (be, en) ir Baltkrievijas nacionālā lidsabiedrība, tās galvenā mītne atrodas Minskā. Uzņēmums pieder Baltkrievijas valstij (visi 100% akciju). Uzņēmumā strādā vairāk nekā 1000 darbinieku. Līdz 2014. gadam uzņēmuma oficiālais nosaukums bija Nacionālā lidsabiedrība Belavia (''Нацыянальная авіякампанія „Белавія“).
Sergejs Staprāns
Dzīvesgājums
Bermontiādes laikā vadīja 5. Cēsu kājnieku pulka velosipēdistu rotu, kaujās pie Iecavas skolas nakts uzbrukumā pie Misas 1919. gada 13. novembrī kontuzēts, bet palicis ierindā. Uzbrukumā Jelgavai pie Tetelmindes atņēmis ienaidniekam bruņuautomobili, kas vēlāk tika pārdēvēts par "Tālivaldi".
Belavia
Viens no uzņēmuma Belavia galamērķiem ir arī starptautiskā lidosta "Rīga".
Sergejs Staprāns
Dzīvesgājums
1920. gada 5. februārī paaugstināts par virsleitnantu, pārgājis uz Latvijas kara aviācijas daļām, kļuvis par lidotāju. 1921. gada janvārī atvaļināts no militārā dienesta. Uzrakstījis savas karalaika atmiņas "Caur Krievijas tumsu pie Latvijas saules".
Iesāka studijas Latvijas Universitātes tautsaimniecības fakultātē, organizēja vairākas akciju sabiedrības Rīgā, taču tās visas beidza savu darbību ar bankrotu. Veica militāro apmācību sociāldemokrātu paramilitārajā organizācijā Strādnieku sports un sargs (SSS). Marģera Skujenieka valdības laikā darbojās Latvijas Republikas Ārlietu ministrijā (1926-1928). 1927. gadā sakāvās ar Arvedu Bergu un tiesājies ar ģenerāli Mārtiņu Peniķi, kam nepatika Staprāna atmiņu versija par Brīvības cīņu laikiem viņa grāmatā "Caur Krievijas tumsu pie Latvijas saules". 1929. gadā aizbrauca uz latviešu kolonijām Brazīlijā, kur nonāca mēnesi ilgā arestā par kautiņu, pēc tam apmeties uz dzīvi Buenosairesā, bija Argentīnas krievu laikraksta redaktors.
Miris 1951. gada 25. septembrī.
Literārais tēls
Leitnants Sergejs Staprāns ir viens no tēliem Raimonda Staprāna lugā "Briedis-Peterss" par 1918. gada notikumiem Krievijā.
Torkova (Briežuciema pagasts)
Torkova ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3 km no pagasta centra Briežuciema, 30 km no novada centra Balviem un 250 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V480 (Aususala–Breksene).
Aizstājamība
Ekonomikā aizstājamība ir preces īpašība, ka tās individuālās vienības ir savstarpēji aizstājamas. Piemēram, viens kilograms tīra zelta ir tikpat vērtīgs kā jebkurš cits kilograms tīra zelta. Kā citus piemērus var minēt uzņēmumu akcijas, parādzīmes, citus cēlmetālus un valūtas.
Gabonas prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Gabonas prezidenti kopš 1960. gada, kad tā ieguva neatkarību no Francijas.
30px Gabonas Republika (1960 — mūsdienas) 30px
{{legend| green | Gabonas Demokrātiskais bloks / Gabonas Demokrātiskā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| orange | Demokrātu un Republikāņu alianse |border=1px solid #AAAAAA}}
Džinejts Arkins
Fahretins Džireklibatirs (tr; dzimis, miris ), plašāk zināms ar skatuves pseidonīmu Džinejts Arkins (tr), bija turku kinoaktieris, režisors, producents un cīņas mākslas profesionālis. Filmējies apmēram 300 filmās un televīzijas seriālos. Arkins savā četras dekādes ilgajā karjerā filmējās gan oriģinālfilmās, gan mokbasteros.
Savas karjeras sākumā Arkins izpelnījās uzmanību ar lomām vēsturiskajās drāmās Malkoçoğlu Cem Sultan un Battal Gazi, kur darbība norisinājās Osmaņu impērijas un Rumas sultanāta laikos. Guvis panākumus asa sižeta filmās, 1970. gadu beigās viņš sāka filmēties politiskajās drāmās. Džinejts Arkins un Fatma Girika ir viens no populārākajiem Turcijas kino ekrāna pāriem.
1980. gados Arkins filmējās mazbudžeta, zinātniskās fantastikas, cīņas mākslas filmā Dünyayı Kurtaran Adam (zināma arī kā "turku Zvaigžņu kari"), zināma ar to, ka tajā izmantotas ainas no filmas "Zvaigžņu kari: Jaunā cerība". Mūsdienās šī B klases filma ir iemantojusi kulta filmas statusu.
Dienvidsendviču salas
Dienvidsendviču salas (en) ir neapdzīvotu vulkānisku salu arhipelāgs Atlantijas okeāna dienvidos. Izvietojies ap 550 km uz dienvidaustrumiem no Dienviddžordžijas salas un stiepjas 380 km garumā dienvidu virzienā gar Skotijas jūras austrumu malu. Arhipelāgs sastāv no 11 galvenajām salām, kas lielākoties ir aktīvi vulkāni; augstākais no tiem ir Belindas kalns Montagjū salā, kas paceļas līdz 1370 m vjl. Administratīvi salas ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās.
Vēsture
Arhipelāga astoņas vidējās un dienviddaļas salas 1775. gadā atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija, pie kam trīs dienvidu salas tika atzīmētas kopā. Jaunatklās salas tika kopīgi nosauktas par Sendviča Zemi par godu Britu Admiralitātes pirmajam lordam, Džonam Montagjū, 4. grāfam Sendvičam. Vēlākos gados nosaukumam tika pievienots apzīmējums «Dienvidu», lai arhipelāgu atšķirtu no Sendviča salām Klusajā okeānā, kā kādu laiku sauca Havaju salas.
Arhipelāga trīs ziemeļu salas 1819. gadā atklāja Krievijas impērijas ekspedīcija jūrasbraucēja Fabiāna fon Belinshauzena vadībā, kas arī precizēja pārējo salu atrašanās vietu un atsevišķo statusu.
Lielbritānija formāli anektēja Dienvidsendviču salas 1908. gadā un kopā ar pārējām teritorijām Antarktikā iekļāva tās Folklenda salu atkarīgajās teritorijās.
Daba
Arhipelāgs ir zemūdens Skotijas grēdas viena no virsūdens daļām un stiepjas gar Dienvidsendviču dziļvagu. Salas veidotas no salīdzinoši jauniem vulkāniskajiem iežiem. Daudzās salās ir aktīvi vulkāni. Arhipelāgs atrodas uz dienvidiem no Antarktiskās konverģences un tajās valda subantarktisks klimats. Daļu salu platības klāj pastāvīga sniega un ledus sega. Laikapstākļi vējaini, bieži apmākušies ar nokrišņiem. Vidējā temperatūra cauru gadu ap 0° C. Augu valsti pārstāv galvenokārt ķērpji un sūnas. Salās vairākas roņu un putnu kolonijas.
2000.—2001. gada UEFA Čempionu līgas sezona
2000.—2001. gada UEFA Čempionu līgas sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 46. sezona un 9. zem UEFA Čempionu līgas nosaukuma. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās San Siro stadionā Milānā.
Par UEFA Čempionu līgas uzvarētājiem ceturto reizi kļuva Vācijas klubs Bayern Munich, kas finālā, pēcspēles 11 metru sitienu sērijā, uzvarēja Spānijas klubu Valencia.
Pirmais grupu turnīrs
Pirmo reizi UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā piedalījās Deportivo La Coruña, Hamburg, Heerenveen, Helsingborg, Leeds United, Lyon un Shakhtar Donetsk.
Leče
Leče (it, ; scn) ir pilsēta Itālijas dienvidos, Apūlijā. Tas ir Lečes provinces administratīvais centrs. 2015. gadā Lečē dzīvoja 94,8 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir sestā lielākā pilsēta Apūlijā, savukārt Salento pussalā tā ir lielākā pilsēta.
Ņīreģhāza
Ņīreģhāza (hu, ) ir pilsēta Ungārijas ziemeļaustrumos, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģes administratīvais centrs. 2017. gadā Ņīreģhāzā dzīvoja 118 tūkstoši iedzīvotāju. Ņīreģhāza atrodas Vidusdonavas zemienē, ne pārāk tālu no Ungārijas robežas ar Slovākiju, Ukrainu un Rumāniju. Ņīreģhāza ir nozīmīgs transporta mezgls, caur to iet autoceļš Venēcija–Budapešta–Kijiva. Tuvākā starptautiskā lidosta atrodas Budapeštā, Ferenca Lista starptautiskā lidosta.
Leče
Leče ir zināma arī kā "Dienvidu Florence", jo tajā atrodas daudzi baroka arhitektūras celtnes. Senās Romas laikos pilsētas nosaukums latīņu valodā bija Lupiae.
Ņīreģhāza
Rakstiskajos avotos pirmo reizi pieminēta 1219. gadā kā Ņīra (Nyír).
Tatjana Šumjakina
Tatjana Šumjakina (ru; dzimusi Čeļabinskā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1994).
Biogrāfija
Divkārtējā Krievijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1980, 1988). 1990. gadā PSRS sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu. 2000. gadā uzvarējusi Krievijas kausa izcīņā šahā sievietēm. Uzvarējusi vairākos starptautiskos šaha turnīros: Prešovā (1988), Čeļabinskā (1990), Timišoarā (1994), Bukarestē (1994, kopā ar Jelenu Luminicu Kosmu). Par panākumiem turnīros FIDE 1989. gadā Šumjakinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1994. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas ciklu starpzonu turnīros, kuros 1993. gadā Džakartā un 1995. gadā Kišiņevā ierindojusies 22. vietā. 2001. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā izstājusies 1. kārtā.
Pārstāvējusi Krievijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1992-1994, 1998). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1998) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1998) medaļu.
Ōsumi (pavadonis)
Ōsumi jeb Ohsumi (ja) bija Japānas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Tas orbītā tika palaists 1970. gada 11. februārī. Pavadonis darbojās aptuveni 14 stundas.
Projektu īstenoja Kosmosa un astronautikas zinātnes institūts un Tokijas Universitāte. Pavadonim tika dots Japānas dienvidu provinces Osumi nosaukums, no kuras startēja raķete ar Ōsumi.
Japāna kļuva par ceturto valsti pēc Padomju Savienības, ASV un Francijas, kas saviem spēkiem palaidusi Zemes mākslīgo pavadoni. Šī bija piektais Japānas mēģinājums palaist pavadoni. Pirmie četri mēģinājumi no 1966. līdz 1969. gadam beidzās neveiksmīgi nesējraķetes kļūmes dēļ.
Uzbūve
Kosmiskais aparāts sastāvēja no nelielas instrumentu paketes, kas bija pievienota L-4S nesējraķetes ceturtajai pakāpei. Tā bija aprīkota ar divām āķveida antenām un četrām berilija vara pātagas tipa antenām (apļveida polarizācija). Elektroenerģiju nodrošināja sudraba oksīda-cinka baterija ar ietilpību 5 Ah. Kosmiskā aparāta masa bija 24 kg, ieskaitot izlietoto ceturto pakāpi.
Ōsumi bija zinātniskie instrumenti, kas bija paredzēti, lai veiktu temperatūras un blīvuma, saules emisijas mērījumu un enerģisku daļiņu mērīšanu:
Palaišanas mēģinājumi
Pirmais mēģinājums palaist Ōsumi pavadoni 1966. gada 26. septembrī bija neveiksmīgs, kad sabojājās ceturtās raķešpakāpes orientācijas vadības sistēma.
1966. gada 20. decembrī otrais mēģinājums neizdevās, jo neiedarbojās ceturtā pakāpe.
Pēc trim palaišanas kļūmēm tika palaista speciāla suborbitāla raķete L-4T, lai atrisinātu nesējraķetes problēmas. 1969. gada 22. septembrī ceturtais palaišanas mēģinājums atkal beidzās neveiksmīgi. Šoreiz kļūmīgi funkcionēja ceturtās raķešpakāpes orientācijas vadības sistēma pēc tam, kad trešā pakāpe sadūrās ar ceturto pakāpi.
Lidojuma gaita
Ōsumi tika palaists 04:25 UTC ar nesējraķeti Lambda 4S no Kagošimas kosmosa centra. Pavadonim bija plānota 500 km apļveida orbīta, bet nesējraķetes kļūmes dēļ tas tika ievadīts eliptiskā orbītā; orbītas slīpums 31°, apogejs 5140 km, perigejs 350 km.
No 15:56:10 līdz 16:06:54, apmēram divarpus stundas pēc starta, Učinourā tika saņemts radiosignāls no Ōsumi, apstiprinot, ka tas bija veicis pirmo apriņķojumu ap Zemi. Radio signāla līmenis pakāpeniski kritās, un nākamajā dienā, 12. februārī, 6. apriņķojuma laikā tas kļuva ļoti vājš. Signālu vairs nevarēja uztvert 7. apriņķojuma laikā. Tiek uzskatīts, ka Ōsumi signāls tika zaudēts 14 līdz 15 stundas pēc palaišanas, ko, iespējams, izraisīja strauja jaudas samazināšanās neplānoti augstākas temperatūras dēļ.
Pavadonis turpināja nekontrolēti riņķot Zemes orbītā. 2003. gada 2. augustā Ōsumi iegāja Zemes atmosfērā un sadega virs Ziemeļāfrikas.
Progress MS-21
Progress MS-21 (Прогресс МС-21; SKS apzīmējums ISS-82P) bija Krievijas automātisks Progress-MS sērijas kravas kosmosa kuģis, kas Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) nogādāja kravu. Tas orbītā tika palaists 2022. gada 26. oktobrī. Progress MS-21 darbību beidza 2023. gada 19. februārī.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2520 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela, saspiestas gāzes (slāpeklis) , ūdens. Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) bija iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.
Lidojuma gaita
Progress MS-21 tika palaists 00:20:09 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma. Saslēgšanās ar SKS automātiskā režīmā notika 28. oktobrī 02:49:03 UTC pie Poisk moduļa.
2023. gada 11. februārī tika pamanīts spiediena zudums Progress MS-21 dzesēšanas sistēmā. Līdzīgs gadījums notika 2022. gada decembrī kosmosa kuģim Sojuz MS-22. Progress MS-21 bija paredzēts atvienoties no stacijas 18. februārī. Lai apskatītu dzesēšanas sistēmas radiatoru, tika izmantots amerikāņu segmenta manipulators Canadarm2.
Kā plānots, 18. februārī 02:26 UTC Progress MS-21 tika atvienots no SKS. To pagrieza par 180 grādiem, lai kosmonauti varētu nofotografēt iespējamo izplūdes vietu. Sākotnējā attēlu apskate neliecināja par ārēju bojājumu. 19. februārī 03:15 UTC tika iedarbināts dzinējs bremzēšanas manevram; kravas kuģis iegāja Zemes atmosfēras blīvajos slāņos un sadega. Nesadegušās daļas aptuveni 03:57 UTC iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā.
Ivankivas vēstures un novadpētniecības muzejs
Ivankivas vēstures un novadpētniecības muzejs (uk) bija vēstures muzejs Ivankivas pilsētciematā Kijivas apgabalā, Ukrainā, kas tika iznīcināts 2022. gada Krievijas iebrukumā. Muzejā tika demonstrētas un glabātas kolekcijas par 2020. gadā likvidētā Ivankivas rajona vēsturi, kultūru un cilvēkiem.
Vēsture
Ivankivas vēstures un novadpētniecības muzejs tika atvērts 1981. gada 21. februārī un atradās bijušajā muižā, viduslaiku arheoloģiskā vietā — uz 10.—13. gadsimtā apdzīvota pilskalna. Muzejā bija vairākas izstādes par Čornobiļu, Afganistānu un Otro pasaules karu. No 2016. gada līdz 2018. gadam muzejs tika paplašināts, lai pielāgotos kolekcijas paplašinājumam pēc tā dibināšanas. 2021. gadā muzejā bija apskatāma izstāde par Ivankivas ebreju mantojumu.
Kolekcija
Pirms Krievijas iebrukuma 2022. gadā tajā tika glabāti 410 eksponāti. Ekspozīcijas sadaļas: "Reģiona fauna un flora", "Pirmskara periods", "Otrais pasaules karš", "Čornobiļas katastrofa" un "Mūsdienu Ivankiva". Bija apskatāma portretu un gleznu izstāde. Muzejā notika tikšanās ar tautiešiem, muzeja nodarbības, literārās stundas, novadpētniecības konferences.
Par vērtīgākajiem muzeja eksponātiem tika atzīta T. Ševčenko Ukrainas Nacionālās balvas laureātes ukraiņu tautas mākslinieces Marijas Primačenko (1908—1997) "naivās mākslas" žanra darbu kolekcija, kā arī Hannas Veresas un viņas meitas Valentīnas tekstilmāksla. Muzeja kolekcijā bija arī dabaszinātņu paraugi un arheoloģiskie priekšmeti.
Iznīcināšana
Atbildot uz notikušo, Ukrainas kultūras ministrs Oleksandrs Tkačenko pieprasīja, lai Krievijai tiktu atņemta dalība UNESCO. 28. februārī Starptautiskā muzeju padome (ICOM-US) nāca klajā ar paziņojumu, nosodot muzeja "tīšu iznīcināšanu".
Solaskungi
Solaskungi ir ciems Viļānu novada Viļānu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 7,4 km no pagasta un novada centra Viļāniem un 222,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa P58 (Viļāni–Preiļi–Špoģi).
Guidžou
Guidžou province ir viena no Ķīnas 22 provincēm. Province atrodas valsts dienvidu reģionā. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Guijana. 2010. gadā Guidžou provincē dzīvoja 37,75 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 62% ir haņi. Šī pēc iedzīvotāju skaita ir 19. lielākā province valstī.
Kazelnieks
Kazelnieks, saukts arī par kazinieku un kazaunieku, ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem, kas ir paredzēts kazas piena uzglabāšanai. Izmantojams ir arī govs piena un citu šķidrumu uzglabāšanai.
Kazelnieks ir bieži lietojams Latgales keramikas saimniecības trauks. Mājsaimniecībā to parasti ir vairāki, izmanto virtuvē un pagrabā, arī ēdienreizē vai nesot pienu uz pļavu un tam līdzīgi.
Zemītes luterāņu baznīca
Zemītes evaņģēliski luteriskā baznīca ir 16. gadsimta Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Tukuma novada Zemītes pagasta Zemītē.
Stereometrija
Stereometrija (no sengrieķu στερεός — 'ciets, telpisks' un μετρέω — 'mēru') ir Eiklīda ģeometrijas sadaļa, kurā tiek pētītas telpiskas figūras.
Parasti stereometrijas uzdevumi tiek risināti, izskatot atsevišķas plaknes, kurās ir spēkā planimetrijas likumi.
Zemītes luterāņu baznīca
Baznīca rakstos minēta 1567. gadā. 18. gadsimtā šeit par mācītāju kalpoja Bernhards Vilhelms Bīnemanis. 1848. gadā baznīcā tika iebūvētas ērģeles. Baznīcas altāri līdz 1933. gadam rotāja kokgriezumi, kurus pēc tam nomainīja pret altārgleznu. 1963. gadā baznīca tika slēgta. Baznīcas iekārta tika pārvesta uz Rundāles muzeju. Zemītes, kā arī Pūres baznīcā tika uzņemtas kinofilmas Kad lietus un vēji sitas logā ainas. 1993. gadā baznīca darbību atsāka.
Korsuņas-Ševčenkovskas operācija
Korsuņas-Ševčenkovskas operācija jeb Čerkasu katla kaujas (ru, de, uk) bija Sarkanās armijas Pirmās un Otrās Ukrainas frontes veikta operācija Otrā pasaules kara Austrumu frontē no 1944. gada 24. janvāra līdz 16. februārim mūsdienu Ukrainas Čerkasu apgabala teritorijā.
Uzbrukuma operācija sākās 24. janvārī. Sarkanās armijas veiksmīgā uzbrukuma rezultātā 28. janvārī vērmahta karaspēks tika ielenkts Korsuņas-Ševčenkivskas rajonā. Ielenkumā nokļuva ap 60 000 karavīru. Vācu karaspēks vairākas reizes no ārpuses neveiksmīgi mēģināja izlauzties pie aplenktā grupējuma, līdz naktī no 16. uz 17. februāri ielenktajam vācu karaspēkam, ciešot lielus zaudējumus, izdevās izlauzties no padomju aplenkuma.
Feldhofas senkapi un apmetne
Feldhofas senkapi un apmetne ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aizkalnes pagasta Feldgofā, Jašas upes labajā krastā.
Buļļezers
Buļļezers var būt:
Sperga
"Sperga" var būt:
Ārons Sorkins
Ārons Bendžamins Sorkins (en, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, scenārists, dramaturgs un aktieris.
Radījis tādas Brodvejas lugas kā "Daži labi vīri" (A Few Good Men), The Farnsworth Invention un "Kas nogalina lakstīgalu..." (To Kill a Mockingbird). Radījis televīzijas seriālus Sports Night (1998—2000), The West Wing (1999—2006), Studio 60 on the Sunset Strip (2006—2007) un The Newsroom (2012—2014).
Vislabāk pazīstams kā scenārists, sarakstot tos tādām pazīstamām filmām kā "Daži labi vīri" (A Few Good Men, 1992), "Amerikas prezidents" (The American President, 1995), kā arī biogrāfiskajām filmām "Čārlija Vilsona karš" (2007), "Naudas spēle" (2011) un "Stīvs Džobss" (2015). Par scenāriju Deivida Finčera filmai "Sociālais tīkls" (2010), Sorkins saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko adaptēto scenāriju un Zelta globusa balvu par labāko scenāriju.
Kā kinorežisors debiju piedzīvojis 2017. gadā ar krimināldrāmu "Mollijas spēle", kas saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Par šo filmu Sorkins trešo reizi tika nominēts Kinoakadēmijas balvai par labāko adaptēto scenāriju. Nākamā režisētā Sorkina filma bija The Trial of the Chicago 7 (2020), kas tika nominēta pavisam sešām Oskaru balvām. Sorkins pirmo reizi saņēma nomināciju kategorijā Labākais oriģinālscenārijs. Sorkina trešā režisētā filma bija Being the Ricardos (2021), kas tika nominēta trijām Oskaru balvām.
Najuha Tojoda
Najuha Tojoda (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Klaudijs (nozīmju atdalīšana)
Klaudijs var būt: