cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaklarota
Senās civilizācijas
Senajā Grieķijā valkāja smalki darinātas zelta kaklarotas, kas bija veidotas ar repoussé un pītām zelta stieplēm. Visbiežāk šīs kaklarotas bija rotātas ar zilām vai zaļām emaljētām rozetēm, dzīvnieku formām vai vāzes formas piekariņiem, kas bieži bija detalizēti ar bārkstīm. Bija arī ierasts valkāt garas zelta ķēdes ar piekārtām kameja un maziem smaržu konteineriem. Hellēnisma periodā tika ieviesti jauni elementi; krāsainie akmeņi bija atļauti polihromatiskiem gabaliem, un dzīvnieka galvas fināli un šķēpveida vai pumpurveida kuloni tika pakārti ķēdēs. Senie etruski izmantoja granulāciju, lai izveidotu granulētas zelta krelles, kuras tika savērtas ar stikla un fajansa pērlītēm, lai izveidotu krāsainas kaklarotas. Senajā Romā kaklarotas bija viens no daudzajiem romiešu elites rotaslietu veidiem. Zelta un sudraba kaklarotas bieži tika dekorētas ar svešiem un pusdārgakmeņiem, piemēram, dzintaru, pērlēm, ametistu, safīru un dimantu. Turklāt bieži tika nēsātas pērļu virves, zelta plāksnītes ar emalju un spoži, zelta filigrānā ielikti akmeņi. Daudzas lielas kaklarotas un materiāli, kas rotāja kaklarotas, tika ievesti no Tuvajiem Austrumiem. Vēlāk impērijā pēc barbaru iebrukumiem populāras kļuva krāsainas un spilgtas rotaslietas. Bizantijas laikmetā visbiežāk tika nēsātas pērļu virves un reljefi zelta ķēdes, taču jaunas metodes, piemēram, niello, ļāva izveidot kaklarotas ar spilgtākiem, dominējošiem dārgakmeņiem. Agrīnā Bizantijas laikmetā tika novērota arī pāreja uz izteikti kristiešu rotaslietām, kurās tika parādīta jaunā kristīgā ikonogrāfija.
Vudijs Harelsons
Vudrovs Treisijs "Vudijs" Harelsons (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, aktīvists un dramaturgs.
Par lomām filmās "Nācija pret Leriju Flintu" un The Messenger ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Par lomu seriāla "Īsts detektīvs" pirmajā sezonā 2014. gadā tika nominēts Emmy balvai.
UEFA Reģionu kauss
UEFA Reģionu kauss ir futbola sacensības Eiropas amatieru komandām, kuras organizē UEFA. Kaut pirmoreiz izveidots 1996. gadā, pirmo reizi tas notika 1999. gadā un kopš tā laika tiek izspēlēts reizi divos gados. Šī brīža turnīra čempioni kopš 2019. gada ir Lejassilēzijas vojevodistes komanda no Polijas.
Sacensības tika izveidotas 1996. gadā kā pirmās Eiropas līmeņa sacensības amatieru komandām. UEFA Amatieru kausa izcīņa, kas bija iepriekšējais mēģinājums organizēt kontinentālās sacensības amatieriem, norisinājās no 1966. līdz 1978. gadam, taču tika pārtraukta, jo trūka intereses gan no skatītājiem, gan pašām amatieru komandām. Atšķirībā no šodienas Reģionu kausa izcīņas, kurā pārstāvēti amatieru reģioni, iepriekšējās sacensības bija paredzētas izvēlētām amatieru valstsvienībām.
Katra UEFA dalībvalsts var pieteikt vienu to pārstāvošu amatieru komandu sacensībām. Reģioniem ir jāsacenšas vietējās amatieru sacensībās (piemēram, Latvijas futbola 2. līgā vai Anglijas FA starplīgu kausā ), lai kvalificētos.
Pirmo divu turnīru finālos uzvarēja komandas no rīkotājvalsts, un līdz šim Itālija ir bijusi veiksmīgākā valsts šajās sacensībās, tās pārstāvjiem uzvarot trijos no deviņiem turnīriem (divi no tiem notika Itālijā, abos no tiem uzvarot Veneto reģionam).
Formāts
Visas 55 UEFA dalībvalstis ir tiesīgas pieteikt komandu dalībai Reģionu kausa izcīņā, ja tās organizē vietējās kvalifikācijas sacensības, lai izlemtu, kura komanda pārstāvēs šo valsti. Mazākajām dalībvalstīm ir atļauts iekļaut izlases komandu.
Priekšsacīkšu kārtu veido neliels skaits komandu, kas sadalītas grupās, un labākās no katras grupas tiek iekļautas starpposma izlozē. Starpposmā komandas ir sadalītas astoņās grupās pa četrām komandām. Katras grupas komandas savā starpā spēlē vienu reizi, un komanda, kas ieņem grupas pirmo vietu, kvalificējas Reģionu kausa finālturnīram. Astoņas grupu uzvarētājas finālturnīram tiek iedalītas divās grupās pa četrām, un šo divu finālgrupu uzvarētājas, katrai komandai vienu reizi spēlējot savā starpā, spēlē finālā, kurā tiek noskaidrots kausa ieguvējs. Trešo vietu dala abas komandas, kuras savās grupās ieņem otro vietu.
Viens no Reģionu kausa izcīņas aspektiem, kas atšķiras no vairuma citu starptautisko klubu turnīru, ir spēļu rīkošana. Tā kā komandas savā starpā priekšsacīkstēs un starpposmos spēlē vienu reizi, atšķirībā no biežāk sastopamajām divu maču izspēlēm, visas katras grupas spēles notiek vienā noteiktā reģionā. Piemērs - 2009. gada turnīrā visas priekšsacīkšu 1. grupas spēles tika aizvadītas Sanmarīno. Vēl viena neparasta Reģionu kausa izcīņas iezīme ir finālturnīra saimnieka izvēle. Lielākajā daļā futbola turnīru rīkotājvalsti vai pilsētu nosaka pirms kvalifikācijas sākuma, taču Reģionu kausa izcīņā rīkotājs tiek izvēlēts tikai pēc tam, kad lielākā daļa no astoņām finālistu komandām ir kvalificējušās, un par rīkotāju tiek izvēlēts viens no reģioniem, kas ir kvalificējies.
Vikipēdija udmurtu valodā
Vikipēdija udmurtu valodā (udm) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas udmurtu valodas versija.
Tā tika izveidota 2005. gada 24. oktobrī. 2011. gada 31. janvārī rakstu skaits sasniedza 1000 (203. vieta), un 2011. gada 15. februārī uz laiku ieņēma pirmo vietu starp Krievijas somugru vikipēdijām. 2014. gada jūlijā beigās tajā bija 3500 raksti, 2023. gada jūnijā — 5630 raksti.
Udmurtu Vikipēdijas papildināšanas grūtības lielā mērā ir saistītas ar to, ka trūkst autoritatīvu avotu udmurtu valodā pat par jautājumiem, kas tieši saistīti ar udmurtu etnisko tematiku, savukārt tulkošanas process no krievu uz udmurtu valodu prasa ievērojamu intelektuālo ieguldījumu un diezgan augstu valodas un kultūras līmeni. Lielas grūtības sagādā projekta ideoloģijas apgūšana no lietotāju puses.
Vasīlijs Kļimenko
Vasīlijs Kļimenko (, dzimis, miris ) bija ukraiņu izcelsmes internists un infekcionists, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.
Kaljāri province
Kaljāri province ir bijusī Itālijas province valsts dienvidrietumos, Sardīnijas autonomajā reģionā. Provinci dienvidos apskaloja Vidusjūra un austrumos — Tirēnu jūra. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta bija Kaljāri. Provinces kopējā platība ir 4570 km2, 2013. gada beigās tajā dzīvoja 551 029 iedzīvotāji. Kaljāri province sīkāk iedalās 71 komūnā. Province likvidēta 2016. gada februārī, no tās dienviddaļas izdalot Kaljāri metropoli, bet ziemeļdaļu pievienoja jaunizveidotajai Dienvidsardīnijas provincei.
Vasīlijs Kļimenko
Dzīvesgājums
Dzimis 1868. gada 13. aprīlī Odesā kara inženiera Nikolaja Kļimenko ģimenē. Studēja Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā (līdz 1893. gadam). Strādāja par kara ārstu (1893—1900), 1895. gadā aizstāvēja Dr. med. grādu. Papildinājās Cīrihes Pedagoģiskajā institūtā (1901—1903) un Bernes bakterioloģiskajā institūtā (1904). Sākoties krievu—japāņu karam, V. Kļimenko 1904. gadā atgriezās Krievijas impērijā, vadīja Čitas Sarkanā Krusta lazareti. Pēc kara beigām bija Pēterburgas eksperimentālās medicīnas institūta asistents (1905—1913), vēlāk nodaļas vadītājs (1913—1918). Līdztekus privātdocents Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā (1908) un Nikolaja bērnu slimnīcas nodaļas vadītājs (1909—1915). Krievijas pilsoņu kara laikā medicīniskās bakterioloģijas profesors Samaras Universitātē (1919).
1920. gadā V. Kļimenko emigrēja uz Latviju, 1921. gada 15. augustā tika ievēlēts par LU iekšķīgo un lipīgo slimību profesoru un Latvijas Universitātes medicīnas fakultātes Iekšķīgo slimību diagnostikas un propedeitikas katedras vadītāju. Pensionējās 1938. gadā.
Žilija Delpī
Žilija Delpī (fr, dzimusi ) ir franču aktrise, režisore, scenāriste un dziedātāja.
Karjera
1984. gadā, 14 gadu vecumā piedalījusies Žana Lika Godāra kriminālfilmā Détective.Vēlāk piedalījusies Bertrāna Tavernjē filmā La Passion Béatrice (1985), par ko viņa tika nominēta Cēzara balvai. Starptautisku atpazīstamību ieguvusi ar 1990. gada filmu Europa Europa. Delpī vēlāk attēloja lomas vairākās Holivudas un Eiropas filmās, kā Voyager (1991) un "Trīs musketieri" (The Three Musketeers, 1993). 1993. gadā viņa attēloja galveno sieviešu lomu Kšištofa Keslovska filmā "Trīs krāsas: baltā", otrajā no Keslovska "Trīs krāsu" triloģijas filmām. Attēlojusi arī nelielas lomas gan "Trīs krāsas: zilā" (1993), gan "Trīs krāsas: sarkanā" (1994).
Kopā ar Ītanu Hoku attēlojusi galveno lomu Ričarda Linkletera filmā "Pirms saullēkta" (Before Sunrise, 1995), kur viņa bija arī viena no scenārija autorēm. Atveidojusi to pašu lomu arī turpinājumos — "Pirms saulrieta" (Before Sunset, 2004) un "Pirms pusnakts" (Before Midnight, 2013). Par par abām filmām Delpī tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais adaptētais scenārijs".
Ēli Tolvanens
Ēli Tolvanens (fi, dzimis ) ir somu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Tolvanens pārstāv NHL komandu Našvilas "Predators".
Spēlētāja karjera
Iepriekš Tolvanens ir spēlējis KHL klubā Helsinku "Jokerit".
Tolvanens ir no Nummelas, Vīhti.
Citi
"Citi" (es, en) ir 2001. gada Spānijas psiholoģiskā šausmu filma. Tās režisors un scenārija autors ir Alehandro Amenabars. Filmā galvenās lomas atveido Nikola Kidmena, Fionula Flenegena, Kristofers Eklestons, Elaina Kesidija, Eriks Saikss, Alkina Manna un Džeimss Bentlijs.
Filma vēsta par sievieti (Kidmena), kura dzīvo tumšā, vecā ēkā ar saviem diviem bērniem, sāk uzskatīt, ka mājā spokojas.
"Citi" pirmizrāde notika. Filma bija komerciāli veiksmīga, nopelnot 209,9 miljonus ASV dolārus pie 17 miljonu budžeta. Filma saņēma arī pozitīvas kritiķu atsauksmes, īpaši izceļot Amenabara režiju, scenāriju un mūziku, atmosfēru un Kidmenas aktierspēli. Filma saņēma septiņas Spānijas Goya balvas, tai skaitā labākā režisora un labākās filmas balvu. Filma tika nominēta sešām Saturna balvām, no kurām saņēma trīs. Kidmena tika nominēta gan Zelta globusa balvai, gan BAFTA kino balvai.
Hatrið mun sigra
Hatrið mun sigra ir islandiešu mūzikas grupas Hatari izpildītā dziesma, kas uzvarēja Islandes nacionālajā atlasē Söngvakeppnin 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam un vēlāk pārstāvēja valsti konkursā Telavivā, Izraēlā. Dziesmas autori ir Klemenss Nikulasons Hanigans, Matiass Trigvi Haraldsons un Einars Hrafns Stefansons.
Krasnoflotskije Ostrova
Krasnoflotskije Ostrova (ru) ir slēgta PSRS vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Severnaja Zemļai pieskaitīto Sarkanās Flotes salu grupas Boļšojas salā, tās austrumu krastā.
Vēsture
1940. gadā Boļšojas salā tika izveidota hidrogrāfiskās ekspedīcijas atbalsta bāze, kur izbūvēja dzīvojamo ēku, pirti un noliktavu. 1941. gadā ekspedīcija darbu beidza un bāze tika pamesta.
1953. gada oktobrī Ziemeļu jūras ceļa Galvenās pārvaldes Polāro staciju pārvalde atvēra pastāvīgu polārstaciju bijušās bāzes ēkās. 1962.—1963. gada sezonā loģistikas problēmu dēļ stacija tika iekonservēta, bet nākamajā gadā tā paša iemesla dēļ atvērta pēc saīsinātas programmas ar samazinātu personālu. Kopš 1964. gada oktobra stacija strādāja pēc pilnas programmas. 1980. gada martā nodega stacijas galvenā ēka. No 1987. gada novembra novērojumi stacijā periodiski tika pārtraukti. 1991. gada augustā stacija slēgta.
Serbu krusts
Serbu krusts ir Serbijas nacionālais simbols, kā arī valsts ģerboņa, karoga sastāvdaļa. Tāpat Serbu krusts, kas attēlots uz serbu trīs krāsu karoga, tiek izmantots Serbu pareizticīgās baznīcas karogā.
Krusts sastāv no Bizantiešu impērijas Paleologu dinastijas krusta simbola, tikai atšķirībā no tā serbu krusts parasti tiek attēlots balts, nevis zelta, uz sarkana fona (dažreiz sastopami arī krusti ar nelielu zelta krāsas atblāzmu). Krustu papildina četri stilizēti kiriliskā rakstībā atveidoti burti S (kirilicā — C) katrā no krusta stūriem.
Serbu tradīcijas šo simbolu saista ar Svēto Savu, 12. gadsimta serbu arhibīskapu un Žičas metropolītu, kurš radīja no šiem četriem S burtiem populāro saukli, "Tikai vienība glābs serbus" (sr). Patiesā izcelsme ir no Paleologu saukļa "Karaļu karalis, valda pār karaļiem" (grc), un krusta stūros ir attēloti betas (β) burtu simboli.
Divgalvainais ērglis un krusts ir galvenie Serbijas heraldiskie simboli, kas jau daudzus gadsimtus norāda uz serbu nacionālo identitāti.
Izcelsme
Krustus ar šķiļamdzelzi kā simbolus izmanto jau kopš romiešu laikiem, bet nekad ģerboņos vai emblēmās. Daži vēsturnieki saskata līdzības ar labarumu, Konstantīna I impērijas karogu. 6. gadsimtā krustu ar četriem laukiem tā stūros, kuros bija dažādi simboli vai heraldiskās zīmes, sāka attēlot uz Bizantijas monētām. Simbolu izmantoja jau Pirmajā krusta karā. Mihails VIII Paleologs (1261–1282) pārņēma šo simbolu atjaunojot Bizantijas impēriju, papildinot to ar Paleologu dinastijas impērijas saukļa pirmajiem burtiem (β): "Karaļu karalis, valda pār karaļiem" (grc). Tas tika izmantots gan uz karogiem, gan uz monētām.
Putinova (Cirmas pagasts)
Putinova ir ciems Cirmas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 258 km attālumā no Rīgas.
2011. gada Indijas Grand Prix
2011. gada Indijas Grand Prix izcīņa notika 30. oktobrī Indijā, jaunuzceltajā Budas starptautiskajā trasē. Uzvaru izcīnīja Sebastians Fetels, aiz sevis atstājot Džensonu Batonu un Fernando Alonso.
Mežāzis (zodiaka zīme)
Mežāzis ir desmitā zodiaka zīme, kas reprezentē Mežāža zvaigznāju. Cilvēki, kas pēc horoskopa ir mežāži, ir dzimuši laika posmā no 22. decembra līdz 19. janvārim. Tā simbols ir šāds: ♑. Pēc astrologu uzskatiem tā ir viena no trim zemes zīmēm. Mežāža zīmi pārvaldošā planēta ir Saturns.
Klements V
Pāvests Klements V, īstajā vārdā Reimons Bertrāns de Go (dzimis ap 1264. gadu Gaskoņā, miris Langedokā), bija Romas pāvests no 1305. gada līdz savai nāvei 1314. gadā. 1305. gadā pārcēla kūriju uz Aviņonu, 1311. gadā sasauca Vjennas koncilu, bet 1312. gadā likvidēja Templiešu ordeni.
Tajā pašā gadā iesāka izmeklēšanu arī pret Vācu ordeni, nosūtīja savu sūtni un inkvizitoru Francisku no Moliano (nuntius super inquisitionis negotio) uz Livoniju.
Chess.com
Chess.com ir interneta šaha vietne, forums un šaha sociālais tīkls. Tā ir viena no lielākajām šaha platformām pasaulē.
2022. gada 16. decembrī Chess.com sasniedza 100 miljonu lietotāju atzīmi.
Kopš Krievijas iebrukuma Ukrainā sākuma vietne ir paudusi atbalstu Ukrainai, kā arī organizējusi vairākus līdzekļu vākšanas pasākumus. Aprīlī tīmekļa vietne aizstāja Krievijas spēlētāju karogu ar saiti, kas ved uz ierakstu par Chess.com nostāju karadarbības jautājumā, kurā tā aicināja Krievijas iestādes izvest karaspēku.
Ounasjoki
Ounasjoki (fi, se) ir 299 kilometrus gara Kemijoki labā krasta pieteka Somijas ziemeļos.
Izteka no Ounasjervi ezera. Tek dienvidu-dienvidaustrumu virzienā. Ietek Kemijoki pie Rovaniemi. Upes vidustec;e atrodas slēpošanas kurorts Kitile, ko apkalpo Kitiles lidosta.
Guntis Cimiņš
Guntis Cimiņš (dzimis 1973. gada 14. augustā, Rīgā, Latvijā) ir latviešu diriģents un producents.
Guntis Cimiņš ir vokālās un koru mūzikas producents, ik gadu organizējot daudzus mūzikas projektus Latvijā un ārvalstīs. Veidojis jaunas vokālās mūzikas programmas, producējis jaunus skaņdarbus un ierakstus, sadarbojies ar ievērojamiem komponistiem un daudziem izciliem mūziķiem. Guntis Cimiņš darbojas Latvijas koru nozares konsultatīvajā padomē.
Guntis Cimiņš īstenojis daudzus Latvijas vokālās mūzikas attīstībai nozīmīgus starptautiskus notikumus, producējis izcilu mākslinieku koncertus, piem., The Real Group, The Swingles, VOCES8, Postyr, Solala, Gentlemen Singers, Didgori u.c.
Guntis Cimiņš realizējis vairākus starptautisku sadarbību projektus, popularizējot Latvijas koru un vokālo mūziku ārvalstīs, organizējis Latvijas pārstāvniecības starptautiskos konkursos un festivālos Maltā, Īrijā, Austrijā, Polijā, Francijā, Itālijā, Šrilankā u.c., rīkojis ārvalstu koru un vokālo grupu koncertus un meistarklases Latvijā.
Guntis Cimiņš strādājis kā diriģents un mākslinieciskais vadītājs vairākiem Latvijas koriem un vokāliem ansambļiem, veidojis daudzu skaņdarbu aranžējumus koriem un ansambļiem, bijis arī vairāku profesionālu koru dziedātājs, daudzu starptautisku mūzikas projektu dalībnieks, piem., Europa Chor Academie Vācijā, Francijā, Grieķijā, ASV, A.Šēnberga opera "Mozus un Ārons" Grācas operā Austrijā u.c.
Guntis Cimiņš veidojis izglītības programmas sadarbībā ar starptautiski atzītiem pasniedzējiem un diriģentiem, vada nodibinājumu Sing Latvia, strādā ar kori "Mūza" un ir starptautiskā Rīgas A Cappella festivāla  izveidotājs un rīkotājs.
Ārējās saites
Mājaslapa
Raģeļi
Raģeļi ir ciems Krāslavas novada Grāveru pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Grāveriem, 14 km no Aglonas un 247 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies abpus autoceļam V610, starp Jazinka un Cārmina ezeru. Raģeļos atrodas Svētā Jāņa Kristītāja Romas katoļu baznīca.
Putinova (Pildas pagasts)
Putinova ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 295 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rogaižu ezers.
2010. gada FIFA Pasaules kausa fināls
2010. gada FIFA Pasaules kausa fināls bija futbola spēle, kas notika Soccer City stadionā Johannesburgā, Dienvidāfrikā. Spēlē tika noskaidrots 2010. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas uzvarētājs.
Spānijas izlase ar rezultātu 1—0 uzvarēja Nīderlandes izlasi. Vienīgos vārtus spēles papildlaikā guva Andress Injesta.
Gan Spānija, gan Nīderlande iepriekš nebija uzvarējušas FIFA Pasaules kausā, līdz ar to 2010. gads bija sestais, kad finālā sacenšas izlases, kas abas iepriekš nav uzvarējušas. Nīderlandes labākais sasniegums līdz tam bija fināla sasniegšana 1974. un 1978. gadā, savukārt Spānija izcīnīja 4. vietu 1950. gadā. Tāpat šī bija pirmā reize, kad Eiropas izlase uzvar ārpus Eiropas.
Ukmerģes rajona pašvaldība
Ukmerģes rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Augštaitijas novadā. Tā robežojas ar Panevēžas rajona, Anīkšču rajona, Molētu rajona, Širvintu rajona, Jonavas rajona un Ķēdaiņu rajona pašvaldībām.
Herberts Pudāns
Herberts Pudāns (dzimis ) ir bijušais Latvijas šosejas riteņbraucējs. Startējis Latvijas komandu Rietumu-Delfin un Dynatek-Latvia, kā arī Francijas amatieru komandu sastāvā.
2007. un 2008. gadā Latvijas čempionātā grupas braucienā izcīnījis trešo vietu.
2008. gadā pārstāvējis Latviju Pasaules čempionātā, grupas braucienā izcīnot 37. vietu. Karjeru beidzis traumas dēļ.
Šobrīd darbojas velosipēdu tirdzniecības biznesā un amatieru līmenī startē šosejas un kalnu riteņbraukšanas sacensībās.
Florense Fostere Dženkinsa (filma)
"Florense Fostere Dženkinsa" (en) ir 2016. gada Apvienotās Karalistes un Francijas biogrāfiska filma, kuras režisors ir Stīvens Frīrss. Galvenās lomas filmā atveido Merila Strīpa, Hjū Grānts, Saimons Helbergs, Rebeka Fērgusone un Nīna Arianda. Filmas pirmizrāde notika Belfāstas filmu festivālā.
Karbonijas-Iglēziasas province
Karbonijas-Iglēziasas province ir bijusī Itālijas province valsts dienvidrietumos, Sardīnijas autonomajā reģionā. Provinces krastus apskalo Vidusjūra. Tās administratīvie centri bija Karbonija un Iglēziasa, bet lielākā pilsēta ir Karbonija. Provinces kopējā platība — 1495 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja 129 840 iedzīvotāji. Karbonijas-Iglēziasas province sīkāk iedalījās 23 komūnās. Province izveidota 2001. gadā, nodalot to no Kaljāri provinces, bet likvidēta 2016. gadā, iekļaujot Dienvidsardīnijas provincē.
Florense Fostere Dženkinsa (filma)
Filma nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijās "Labākā aktrise galvenajā lomā" un "Labākie kostīmi".
Filma veidota par Florensi Fosteri Dženkinsu, kura sapņoja kļūt par operdziedātāju, neskatoties uz to, ka ļoti slikti dziedāja.
Leopoldo Luke
Leopoldo Hasinto Luke (es, dzimis, miris ) bija Argentīnas futbolists. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Argentīnas futbola izlases dalībnieks.
No 1975. gada līdz 1980. gadam aizvadījis savas karjeras spožāko posmu, pārstāvot Argentīnas komandu River Plate.
2021. gada februārī miris no COVID-19 komplikācijām.
Sasniegumi
Argentīna
Sergejs Zemļanskis
Sergejs Zemļanskis (ru, dzimis Čeļabinskā, Krievijā ) ir krievu teātra režisors un horeogrāfs, kurš darbojies gan Krievijā, gan Latvijā.
2002. gadā pabeidzis Čeļabinskas Vasts kultūras un mākslas akadēmiju.
Kopš 2006. gada dažādos projektos sadarbojas ar deju studiju "Sounddrama". Savulaik strādājis kā dejotājs Jekaterinburgas deju teātrī „Provinciālās dejas”. Pašlaik režisē izrādes Liepājas teātrī.
2017. gadā ieguvis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijās "Gada izrāde", "Gada režisors" un "Gada kustību mākslinieks".
Gaļina Poliščuka
Gaļina Poliščuka (dzimusi 1968. gadā) ir Latvijas teātra režisore.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1968. gadā Rīgā aviācijas inženiera Aleksandra Poļiščuka un viņa sievas Sofijas ģimenē. Mācījās Rīgas 62. vidusskolā, tad strādāja par stjuarti. Studēja LU Filoloģijas fakultātē, ieguva krievu valodas un literatūras skolotājas specialitāti un piecus gadus strādāja Rīgas 89. vidusskolā, tad Baltijas Krievu institūtā. Līdztekus studēja Krievijas Teātra mākslas akadēmijas režijas nodaļā Maskavā, kuru absolvēja 2000. gadā un sāka pasniegt aktiera meistarību ГИТИС Rīgas filiālē.
Režisora karjeru sāka Jaunajā Rīgas teātrī, pēc tam kā štata režisore strādāja Latvijas Nacionālajā teātrī. Iestudēja izrādes arī Krievijā (Maskavā, Sanktpēterburgā un citās pilsētās), Lietuvā, Norvēģijā un Igaunijā. Piedalījās starptautiskos teātra festivālos Krievijā („Zelta maska”, „Jaunā drāma”, „Baltijas nams”), Vācijā („Jaunā Eiropa”), Dānijā, Slovākijā, Igaunijā, Lietuvā, Ukrainā, Baltkrievijā, Polijā u.c. Izrādes saņēma balvas, nominācijas un vairākas preses balvas.
2005. gadā kopā ar no Latvijas Nacionālā teātra aizgājušajiem aktieriem izveidoja „Teātra observatoriju” ar mērķi radīt neatkarīgu intelektuālo teātri. 2008. gadā paziņoja par vēlmi atsākt strādāt Rīgas 89. vidusskolā.
Pēc tam, kad 2010. gadā Gaļinas Poļiščukas teātris pārtrauca darbību, viņa strādāja Krievijā, Igaunijā, Polijā, Norvēģijā un Lietuvā. Pirms 10. Saeimas vēlēšanām G. Poliščuka iesaistījās politikā, kā Tautas partijas biedre nesekmīgi kandidēja vēlēšanās no "Par labu Latviju" saraksta.
Tīklu iela
Tīklu iela var būt:
Elektro-L № 3
Elektro-L № 3 (Электро-Л № 3) ir Krievijas Elektro-L sērijas meteoroloģiskais pavadonis. Tas ģeostacionārajā orbītā tika palaists 2019. gada decembrī. Pavadonis ir izgatavots Lavočkina ZPA pēc Roskosmos un Rosgidromet pasūtījuma. Pasaules Meteoroloģijas organizācija pavadonim devusi apzīmējumu GOMS-4 (Geostationary Operational Meteorological Satellite — 4).
Elektro-L № 3 paredzēts Zemes attēlu multispektrālai uzņemšanai redzamajā un infrasarkanajā diapazonā ar izšķirtspēju attiecīgi 1 km un 4 km. Attēli tiek uzņemti ik pēc 30 minūtēm visam redzamajam zemeslodes diskam.
Pavadonī ir arī aparatūra, kas var uztvert un retranslēt glābšanas sistēmas KOSPAS-SARSAT signālus.
Iepriekšējie Elektro-L pavadoņi tika palaisti ar Ukrainā izgatavoto nesējraķeti Zenit-2, bet Elektro-L № 3 tika gatavots palaišanai ar Proton-M, kam ir lielāka celtspēja. Tas ļāva pavadoni piepildīt ar lielāku daudzumu degvielas.
Lidojuma gaita
Elektro-L № 3 tika palaists 12:03:02 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Proton-M / Blok-DM-03. 2020. gada 1. februārī Elektro-L № 3 bija sasniedzis ģeostacionārās orbītas punktu 77,8° austrumu garuma, kur sākās testēšanas fāze. Pirmais attēls tika saņemts 7. februārī.
Laura Unuka
Biogrāfija
Daudzkārtējā Slovēnijas junioru šaha čempionātu uzvarētāja: 2009. gadā U10 vecuma kategorijā, 2011. gadā U12 vecuma kategorijā, 2012. gadā U12 vecuma kategorijā, 2013. gadā U14 vecuma kategorijā. 2013. gada augustā Ļubļanā uzvarējusi Slovēnijas sieviešu šaha čempionātā. 2014. gadā Durbanā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā, apsteidzot Stavrulu Colakidu. Par šo panākumu FIDE Unukai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2017. gadā Montevideo uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Slovēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Kodoskops
Kodoskops ir projekcijas aparāts, kas uz caurspīdīgas plēves zīmētus attēlus vai rakstītu tekstu projicē uz baltas sienas vai ekrāna.
Flints
Flints var būt:
Oderas—Neises līnija
Oderas—Neises līnija ir pašreizējā robeža starp Poliju un Vāciju. Tika izveidota pēc Otrā pasaules kara.
Pēc kara Oderas—Neises līnija kalpoja par robežu starp Poliju un VDR. 1950. gadā robežu juridiski atzina VDR, bet 1970. gadā — arī VFR. Pēc Vācijas apvienošanās 1990. gadā tika noslēgts jauns līgums, kurš atzina pašreizējo Polijas—Vācijas robežu.
Putni (Rikavas pagasts)
Putni ir ciems Rikavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 232 km attālumā no Rīgas.
Ruži (Grāveru pagasts)
Ruži ir ciems Krāslavas novada Grāveru pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 9 km no pagasta centra Grāveriem, 21 km no Aglonas un 254 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem, netālu no Cērpa ezera.
Krasnojarskas ūdenskrātuve
Krasnojarskas ūdenskrātuve (ru) ir ūdenskrātuve Jeņisejas upes vidustecē, Krievijā. Pēc tilpuma astotā lielākā ūdenskrātuve pasaulē un otra lielākā Krievijā. Ūdenskrātuve stiepjas 388 km garumā un administratīvi ietilpst Krasnojarskas novadā un Hakasijas Republikā. Nodēvēta pēc Krasnojarskas pilsētas, kas atrodas 35 km lejpus ūdenskrātuves aizsprosta.
Ūdenskrātuves aizsprosts sākts būvēt 1955. gadā kā komjaunatnes triecienceltne. Vienlaicīgi ar aizsprostu tika uzcelta Divnogorskas pilsēta lejpus aizsprosta. Pirmā kārta tika nodota ekspluatācijā 1967. gadā, bet pilnībā — 1971. gadā. Ūdenskrātuve stiepjas līdz Abakanas pilsētai Hakasijā. Lielākās ūdenskrātuvē ietekošās Jeņisejas pietekas ir Tuba, Sisima, Sida (labās) un Birjusa (kreisā). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Ustjabakana un Krasnoturanska.
Krasnojarskas HES 12 turbīnu kopējā jauda ir 6000 MW, gadā tiek saražots 18,35 TWh elektroenerģijas. Līdzās elektrostacijas 128 m augstajam aizsprostam ierīkots Krievijā vienīgais kuģu pacēlājs.
Mitau
Mitau var būt:
Ivalojoki
Izteka pie Korsatunturi kalna. Tek austrumu virzienā. Ietek Inari ezera dienvidu krastā. Augštecē upe tek pa Lemmenjoki nacionālā parka teritoriju. 19. gadsimta septiņdesmitajos gados Ivalojoki upe bija Lapzemes zelta drudža vieta, jo upes ielejā atrodas zelta atradnes. Mūsdienās upe ir populārs ūdenstūrisma maršruts un makšķerēšanas vieta. Pie Ivalo ciema atrodas Ivalo lidosta.
Šamahi astrofizikas observatorija
Nasir al-Dina al-Tusi Šamahi astrofizikas observatorija (az) ir astrofizikas observatorija Azerbaidžānā, Šamahi pilsētas nomalē, Lielajā Kaukāzā kalnu dienvidu nogāzēs, 1500 m augstumā. To pārvalda Azerbaidžānas Nacionālā Zinātņu akadēmija. Observatorija dibināta 1960. gadā. Tā ir nosaukta viduslaiku persiešu astronoma Nasir al-Dina al-Tusi vārdā.
Observatorijas kompleksā ir centrālā ēka, viesnīca un celtnes ar astronomiskajiem instrumentiem.
2013. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
'''Latvijas futbola Virslīgas 2013. gada sezona''' bija 39. Virslīgas sezona. Tā sākās 29. martā. Tajā piedalījās 10 komandas, kas aizvadīs 27 kārtu turnīru. Par čempioniem kļuva FK Ventspils. Par šīs sezonas ģenerālsponsoru ir kļuvis akciju sabiedrības "4finance" uzņēmums "SMScredit.lv".
Čempionātu organizē biedrība "Latvijas futbola Virslīga".
Komandu izmaiņas
1. līgas 2012. gada sezonā uzvarēja SK Liepājas metalurgs-2, taču tā kā tas ir FK Liepājas Metalurgs dublieru klubs, tiesības 2013. gada sezonā startēt Virslīgā izcīnīja otrās vietas ieguvēji Ilūkstes NSS.
2014. gada Lielbritānijas Grand Prix
2014. gada Lielbritānijas Grand Prix (oficiālais nosaukums 2014 Formula 1 Santander British Grand Prix ) bija Formula 1 pasaules čempionāta. gada sezonas devītais posms. Sacīkstēs uzvarēja Mercedes pārstāvošais Luiss Hamiltons.
Gožovas apriņķis
Gožovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lubušas vojevodistē. Robežojas ar Lubušas vojevodistes Stšelces-Drezdenko, Mendzižečas, Suleņcinas un Slubices apriņķiem, Rietumpomožes vojevodistes Mislibožas apriņķi, kā arī Vāciju, bet Gožova Velkopolska ir anlāvs apriņķa teritorijā.
Emīls Liepiņš
Emīls Liepiņš (dzimis Dobelē) ir Latvijas šosejas riteņbraucējs. Šobrīd pārstāv UCI Pasaules tūres komandu .
Karjera
Karjeras sākumā pārstāvējis Latvijas komandas Rietumu Banka-Rīga un Alpha Baltic-Unitymarathons.com.
2017. gada jūlijā tika paziņots, ka Liepiņš līdz sezonas beigām pievienosies  komandai kā stažieris.
2017. gada novembrī Liepiņš pievienojās UCI kontinentālajai komandai . Pēc sezonas komanda beidza pastāvēt un Liepiņš uz nākamo sezonu pievienojās  komandai.
Trek-Segafredo
2019. gada augusta beigās tika paziņots, ka Liepiņš pievienosies UCI Pasaules tūres komandai , kuru pārstāvēja cits Latvijas sportists Toms Skujiņš.
Komanda iekļāva Liepiņu sastāvā dalībai 2020. gada Vuelta a España. Savu pirmo lielo tūri Liepiņš noslēdza 124. vietā, atsevišķos posmos izcīnot 12. un 13. vietu.
2021. gada sākumā pārslimojis COVID-19. 2021. gada augustā komanda ar Liepiņu pagarināja līgumu vēl uz diviem gadiem.
Piltenes statūti
Piltenes apgabala statūti (de — "Piltenes apgabala likumi un statūti") bija 1611. gadā apstiprināta Piltenes apgabala pārvaldes satversme. Izmantoti kā paraugs 1617. gada Kurzemes statūtiem (la jeb Statuta et leges Curlandiae et Semigalliae), kas bija spēkā līdz 1865. gadam.
Pamira trakts
Pamira trakts (ru) ir augstkalnu autoceļš, kas ved pa Pamira kalniem Tadžikistānas un Kirgizstānas teritorijā Vidusāzijā. Mūsdienās tas iekļauts maršrutā M41, kurš iet no Afganistānas caur Uzbekistānu, savienojoties ar tradicionālo Pamira traktu Tadžikistānā. Tas ir vienīgais caurbraucamais ceļš pa šo sarežģīto kalnu reljefu un kalpo kā galvenais piegādes ceļš uz Tadžikistānas Kalnu Badahšānas autonomo apriņķi. Maršruts ir izmantots tūkstošiem gadu, jo caur augstajiem Pamira kalniem ir ierobežots skaits iespējamu maršrutu. Daļa ceļa veidoja vienu posmu no senā tirdzniecības Zīda ceļa. M41 ir padomju ceļa numurs, taču mūsdienās uz trases parasti netiek norādīts nekāds ceļa numurs, tikai galamērķi.
Piltenes statūti
Likumu kodekss sastāvēja no četrām daļām, kurās bija noteikta apgabala pārvaldes un tiesu iekārta, procesuālās, laulību un saistību, mantojuma tiesības un krimināltiesības, noteikumi par dzimtcilvēkiem (aizbēgušo dzimtļaužu izdošana; muižas atļauja to bērniem mācīties skolā vai amatā; atraitnei aizprecoties uz citas muižas novadu, bērniem jāpaliek pie agrākā dzimtkunga, utt.). Statūtos tika recipētas Vidējās bruņinieku tiesības un Sakšu spoguļa zemes tiesības, kā arī iekļautas vairākas pandektu tiesību normas (mantojuma un saistību jautājumos). 18 gadsimtā vairākkārt papildināja statūtu procesuālās tiesības.
Vēsture
Pēc atņemšanas Dānijai 1585.-1609. gadā agrākā Kurzemes bīskapija bija pakļauta Prūsijas hercogistes likumiem. Pēc tam, kad Polijas-Lietuvas kopvalsts 1611. gadā ieguva pilnu kontroli pār Piltenes apgabalu, Polijas karalis Sigismunds III Vāsa apstiprināja Kārļa fon Sakena izstrādātos Piltenes statūtus, kas juridiski noformēja Piltenes apgabala autonomiju kopvalsts sastāvā. Šie statūti, ņemot vērā vācu likumdošanas tradīcijas, precīzi noteica Piltenes apgabala pārvaldes un tiesu iekārtu, dzimtbūšanas, laulības, mantošanas tiesības un krimināltiesības.
Pamira trakts
Ceļa garums tiek skaitīts dažādi atkarībā no galapunktiem: "klasiskais" posms no Ošas līdz Horugai ir 701 km garš, rietumu posms no Horugas līdz Dušanbei — vēl 580 km. Reizēm tiek pieskaitīti posmi no Dušanbes līdz Termizai Uzbekistānā un tālāk līdz Mazārešarīfai Afganistānā, kā arī no Ošas līdz Karabaltai Kirgizstānā rietumos no Biškekas. Lielākoties ceļam ir sliktas kvalitātes cietais segums, un ziemā tā daļa var izrādīties uz dažām dienām slēgta lavīnu dēļ, bet pavasarī — nogruvumu dēļ.
Piltenes statūti
Vēsture
Hercoga Vilhelma un muižnieku asā konflikta dēļ karalis uz Jelgavu nosūtīja komisiju, kas 1617. gadā izdeva jaunus pārvaldes sistēmas noteikumus, kas Piltenes apgabalam piešķīra Ordinatio Regiminis et Judiciorum in Districtu Piltensi, bet hercogistei Formula regiminis. Kurzemes un Zemgales hercogistē hercogi turpmāk bija atkarīgi no Kurzemes landtāgiem. Izņemot nepieciešamību saņemt karaļa apstiprinājumus, visa vara Piltenes apgabalā turpmāk atradās vietējās muižniecības rokās. 1617. gada noteikumi izveido Piltenes Landrātu kolēģiju, kas sastāvēja no sešiem locekļiem, no kuriem vecākais parasti bija priekšsēdētājs. Kā septītais bija zemes notārs. Kolēģijas locekļus ievēlēja uz mūžu no Piltenes muižnieku vidus un viņus amatā apstiprināja karalis.
Pamira trakts
Ceļa apraksts
Maršruts iet no Mazārešarīfas uz ziemeļiem caur Termizu, pirms pagriežas uz austrumiem un šķērso Tadžikistānas robežu. Pēc tam virzienā uz austrumiem caur Tadžikistānas galvaspilsētu Dušanbi līdz Horugai, šķērsojot Kafirniganas, Vahšas un Bartangas upes. No turienes tas turpinās apmēram 310 kilometrus uz austrumiem līdz Murgobai, kur šķērso Murgobas upi. Pēc tam šoseja dodas uz ziemeļiem pāri 4655 metrus augstajai Akbaitalas pārejai un gar Karakela ezeru, šķērsojot Kirgizstānas austrumus līdz galapunktam Ošā. Sākums un galapunkts nav stingri noteikti, bet autoceļa direkcija izvietota Ošā.
Piltenes statūti
Sekas
Otrā Ziemeļu kara laikā 1656. gadā apgabalu ieņēma zviedru karaspēks un pēc t.s. "Grobiņas transakcijas" 1661. gadā hercogs Jēkabs panāca Polijas-Lietuvas Seima piekrišanu Kurzemes-Piltenes personālūnijai — apgabala iekļaušanai Kurzemes un Zemgales hercogistē, saglabājot tā pašnoteikšanos. Šajā laikā Piltenes landrātu kolēģiju iecēla Kurzemes hercogi un Piltenes landtāgi tika sasaukts pēc viņu ierosmes tūlīt pēc Kurzemes landtāgiem. Tomēr tas izraisīja Piltenes muižnieku opozīciju, kas panāca, ka viņi paši ievēlēja savus landrātus un landtāgi tika sasaukti pēc landrātu kolēģijas ierosmes. Pēc Ketleru dinastijas iziršanas 1717. gadā Piltenes apgabalu atkal atdalīja no Kurzemes un Zemgales hercogistes un tieši pakļāva Polijas karalim.
Pamira trakts
Ceļa apraksts
Ceļu daļēji uzbūvēja 19. gadsimta beigās, kad Krievijas impērija centās nodrošināt sev kontroli pār Buhāras emirātu un to pabeidza 1930. gados Padomju Savienība.
2000. gados Pamira trakts tika savienots ar Ķīnu un Karakorama šoseju no Ķīnas uz Pakistānu caur Kašmiru ar atzarojumiem no Saritašas un Murgobas.
Džefrijs Bruma
Sasniegumi
PSV Eindhoven
Piltenes statūti
Sekas
1795. gada 28. martā Piltenes landtāgs nolēma lauzt personālūniju ar Poliju-Lietuvu, bet 26. aprīlī Krievijas impērija to pakļāva savai varai ar autonomas teritorijas tiesībām. 1796. gada 28. janvārī autonomiju atcēla un apgabalu iekļāva Kurzemes guberņas sastāvā, pēc muižnieku protestiem 1797. gada 1. februārī tika atjaunotas pašpārvaldes tiesības Kurzemes guberņas sastāvā. 1812. gadā tas īslaicīgi atradās Francijas pārvaldē kā veidojamās Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogistes daļa. Pēc 1818. gada 12. marta administratīvi teritoriālās reformās Piltenes apgabalu pilnīgi iekļāva Kurzemes guberņas sastāvā un 1819. gadā Piltenes bruņniecība inkorporējās Kurzemes bruņniecības sastāvā un pārstāja sasaukt savu landtāgu, sūtot pārstāvjus uz kopējo Kurzemes landtāgu.
Pamira trakts
Ceļa apraksts
Tadžikistānā un Kirgizstānā Pamira trakts tiek apzīmēts kā maršruts M-41 visā tās garumā, un tas ir pazīstams kā otrā augstākā starptautiskā šoseja pasaulē (4655 m). Posmam starp Dušanbi un Murgobu ir Eiropas maršruta numurs E008. Posmam starp Sarjatašu un Ošu Kirgizstānā ir Eiropas maršruta numurs E007. Žurnāls National Geographic to iekļāvis pasaules 10 skaistāko autoceļu sarakstā.
Lielceļa kvalitātes un tehniskās apkopes līmenis ievērojami atšķiras. Brauktuve daļēji ir asfaltēta, bet ir arī posmi bez seguma. Izņemot posmus Kirgizstānā un netālu no Dušanbes, ceļu lielākajā tā garumā stipri bojā erozija, zemestrīces, akmeņu nogruvumi un lavīnas. Degvielas cenas uz trases ir paaugstinātas.
Dažreiz to dēvē par "heroīna maģistrāli". Liela daļa no deviņdesmit tonnām heroīna, ko katru gadu tirgo caur Tadžikistānu, iet pa šo ceļu.
Nuoro province
Nuoro province ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts dienvidrietumos, Sardīnijas salā, Sardīnijas reģionā. Provinci austrumos apskalo Tirēnu jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Nuoro. Nuoro province sīkāk iedalās 74 komūnās. 2016. gadā Nuoro provincei pievienoja 22 komūnas no likvidētās Oljastras provinces.
Pamira trakts
Vēsture
19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā Vidusāzijā starp Lielbritānijas un Krievijas impērijām turpinājās ģeopolitiska konkurence par ietekmi reģionā. Krievija, satraukta par britu darbībām Pamirā, nolēma uzbūvēt stratēģisku militāru šoseju, pa kuru būtu iespējams ātri pārsviest karaspēku no Fergānas uz Alaja ieleju un veikt to efektīvu apgādi. Būvniecība tika plānota un veikta dziļā slepenībā, un ilgu laiku Eiropā nebija zināms par ceļa esamību pāri Alaja kalnu grēdai krievu Turkestānā. Ceļš vēlāk kļuva par sākumu Ošas—Horugas trasei.
1903. gada vasarā Krievijas armijas virsnieks, militārais ģeogrāfs Nikolajs Koržeņevskis uz Taldikas pārejas (Kirgizstānā) 3615 metru augstumā ieraudzīja piemiņas stabu ar to cilvēku vārdiem, kuri piedalījās ceļa projektēšanā un būvniecībā Hisora Alajā "krievu" Turkestānā. Ilgu laiku eiropieši uzskatīja, ka pirmo ceļu pāri Taldikas pārejai 1916. gadā uzcēla Pirmajā pasaules karā sagūstītie austrieši. Koržeņevska dienasgrāmata pausts uzskats, ka 1893. gadā to uzcēlušas krievu sapieru vienības. Tomēr saskaņā ar citiem avotiem pirmo riteņu transportam piemēroto ceļu, kas savienoja Ošu un Gulču Kirgizstānā caur Taldikas pāreju, uzbūvēja jau 1876. gadā Krievijas armijas vienība ģenerāļa A. Abramova vadībā, un tālāk aiz Gulčas tas jau 1883. gadā bija aizgruvis. Vēlāk šo mazo ceļa posmu (88 verstis) no Fergānas līdz Kirgīzijas Alaja ielejai sauca par "Veco Pamiras traktu". Pēc N. Koržeņevska teiktā, 1910. gadā tālāk no Gulčas uz dienvidiem, caur Austrumu Pamiru, bija tikai bīstams lopu ceļš. Gar Pandžu, no Darvazas līdz Rušanai, 1915. gadā krievu zaldāti ar vietējo iedzīvotāju palīdzību arī izveidoja karavānu taku, derīgu zirgiem un ēzeļiem. Akmeņu kritumi, zemes nogruvumi, lavīnas, ūdenskritumi, plūdi bieži iznīcināja ceļu. Pēc aculiecinieku vērtējuma, līdz 1930. gadam šī taka bijusi sliktā stāvoklī, zirgi ar kravu bijuši pastāvīgi jāizkrauj, lai tos pārvietotu pa ovringiem.
1931.-1934.gadā šis ceļš tika turpināts uz dienvidiem līdz Horugas pilsētai. Padomju Savienībā ceļam tika piešķirta liela nozīme Pamira teritoriju attīstīšanā. Šis ceļš tika izmantots, lai piegādātu preces, kā arī militārām un rūpnieciskām vajadzībām. Vecais Pamira trakts kļuva par lielā Pamiras trakta daļu.
Vēlāk, 1940. gadā, tika uzbūvēts Dušanbes—Horugas ceļa rietumu posms, kas no būvniecības un ekspluatācijas viedokļa bija grūtāks kalnainā reljefa īpatnību dēļ. Ceļa būvē piedalījās gandrīz 30 000 cilvēku. Sarežģītā reljefa dēļ darbs bija jāveic ar rokas darbarīkiem un sprāgstvielām.
Pēc Tadžikijas PSR vadošo partijas un padomju organizāciju lūguma un kolhoznieku un kolhoznieču — Lielā Pamira trakta būves dalībnieku sapulcēm, ar PSRS AP 1941. gada 5. marta dekrētu trakta rietumu posms no Staļinabadas, kā tolaik jau bija nosaukta Dušanbe, līdz Horugai tika nosaukts tālaika PSRS vadoņa Josifa Staļina vārdā.
Bez lieciniekiem
"Bez lieciniekiem" (en) ir 2021. gada ASV spraiga sižeta trillera filma, kuras režisors ir Džo Karahans. Filmā galvenās lomas atveido Džerards Batlers, Frenks Grillo un Aleksisa Loudere.
Filma stāsta par krāpnieku, kurš, bēgot no algotas slepkavas, izprovocē jaunu policisti viņu arestēt. Kad tiek arestēts arī slepkava, jaunā policiste nonāk krustugunīs.
Filmas "Bez lieciniekiem" pirmizrāde notika Apvienotajā Karalistē, savukārt Latvijā pirmizrāde notika. Filma saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Mangaļi (stacija)
Mangaļi ir dzelzceļa stacija Rīgas Ziemeļu rajonā, līnijā Zemitāni—Skulte. Tajā ir intensīva kravas satiksme (Mangaļi ir I klases kravas stacija) un pietur visi Skultes virziena elektrovilcieni. Rīgas virziena sliežu izvērsuma rajonā atzarojas līnija uz "Man-Tess" un citiem uzņēmumiem. Šajā atzarojumā ir Rīgā vienīgais dzelzceļa sliežu krustojums ar tramvaja līniju. Aiz "Man-Tess" sliedes turpinās līdz Rīgas elektromašīnbūves rūpnīcai. Sliedes Daudersalas virzienā ir atvienotas no atzara un netiek izmantotas. Nedaudz tālāk stacijas virzienā atzarojas liels daudzums sliežu ceļu uz Jaunmīlgrāvī esošajiem ostas termināliem un stividorkompānijām. Mangaļu stacija iedalās A un B parkā, bez tam arī Sarkandaugava ir Mangaļu stacijas parks. Mangaļu A parks ir 3 sliežu ceļi pie pasažieru stacijas ēkas, bet B parks — 9 kravas vilcieniem paredzēti ceļi Ezera ielas rajonā. Piecus B parka ceļus šķērso apsargājamā Ezera ielas pārbrauktuve. B parku sauc arī par staciju Mangaļi-Eksports. Mangaļu stacija gadā var apkalpot 3650 kravu vilcienu sastāvus un 7300 elektrovilcienu sastāvus. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Mangaļu stacija ir 1872. gadā uzbūvētās dzelzceļa līnijas Rīga—Mīlgrāvis (Мюльграбен) galastacija. Jau pašā sākumā no stacijas ir bijis daudz atzarojumu uz rūpnīcām un noliktavām. 20. gadsimta 30. gados, uzsākot būvēt līniju Rīga—Rūjiena, jaunā līnija atzarojās nedaudz pirms toreizējās Mangaļu stacijas un netālu no tās reizē ar satiksmes uzsākšanu posmā līdz Carnikavai 1933. gadā tika atklāta pasažieru stacija Dzirnupe. 50. gados tā apvienota ar Mangaļu staciju: mūsdienās šeit ir pasažieru vilcienu pietura. Savukārt sākotnējā Mangaļu stacija atrodas slēgtā ostas teritorijā un nav brīvi pieejama.
Ernsts Krauss
Ernsts Krauss (Ernst Kraus, 1889—1970) bija vācu ģeologs, Latvijas Universitātes profesors (1924—1935). Rīgas Dabaspētnieku biedrības biedrs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1889. gada 10. jūlijā Freizingā, studēja ģeoloģiju Minhenes Tehniskajā augstskolā, kur viņš ieguva doktora grādu. Pirmā pasaules kara laikā kā militārais ģeologs viņš izveidoja Austrumprūsijas un Baltijas ģeoloģiskās kartes. 1922. gadā viņu ievēlēja par Kēnigsbergas Universitātes ārkārtas profesoru, bet 1924. gadā par Latvijas Universitātes profesoru. 1926. gadā Krauss Latvijas Universitātes rakstu krājumā publicēja rakstu par Latvijas ģeoloģijas problēmām (Über die Probleme der Lettländischen Geologie).
1935. gadā viņš atgriezās dzimtenē, 1937. gadā viņam uzdeva izveidot Vācijas armijas militāro ģeoloģisko dienestu. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā viņš kļuva par Minhenes Universitātes Vispārējās un lietišķās ģeoloģijas institūta direktoru, 1945. gadā Krauss pensionējās un kļuva par emeritēto profesoru. Līdz pat 1960. gadiem viņš lasīja lekcijas par īpašām tēmām, piemēram, Alpu tektoniku. Miris 1970. gada 23. jūnijā Minhenē (München-Obermenzing).
Darbi
Krauss piedāvāja jaunu teoriju par kalnu grēdu veidošanos, izveidoja vairākas ģeoloģiskās kartes, veic ģeoloģiskos pētījumus ne tikai Alpos un Latvijā, bet arī Turcijā un Marokā.
Pagodinājumi un apbalvojumi
Viņš bija Latvijas Ģeogrāfijas biedrības un Rīgas Dabaszinātnieku apvienības (Naturforscher-Verein in Riga) goda biedrs. Berlīnes Zinātņu akadēmijas, Kordovas Karaliskās Zinātņu akadēmijas un Leopoldinas loceklis.
1959. gadā viņu apbalvoja ar Hansa Stila medaļu.
C6H8O4
Summārajai formulai C6H8O4 atbilst vairāki savienojumi:
Trapāni
Trapāni (it,, scn) ir pilsēta Itālijas dienvidos, Sicīlijā. Pilsēta ir Trapāni provinces administratīvais centrs. 2016. gadā Trapāni dzīvoja 68,7 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Sicīlijas galējos rietumos, netālu no Palermo. Tā ir nozīmīga ostas pilsēta. Galvenās eksportpreces ir sāls un vīns.
Tīklu iela (Rīga)
Tīklu iela ir vietējas nozīmes iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Ķīpsalā. Tā sākas pie Matrožu ielas, kas ir ielas turpinājums Ķīpsalas ziemeļu virzienā (turpat atrodas arī savienojums ar Zvejnieku ielu, kura savukārt ir Matrožu ielas turpinājums Ķīpsalas dienvidu virzienā), virzās Ķīpsalas austrumu virzienā, iela beidzas kā strupceļš iepretīm Daugavai blakus SIA „Rīgas tilti” administrācijas ēkai. Kopējais ielas garums - 200 metri, visā garumā klāta ar asfalta segumu. Sastāv no divām braukšanas joslām, gar ceļa malām nav izbūvētas gājēju ietves. Posms no Matrožu ielas līdz Zvejnieku ielai klasificējams kā pilsētas nozīmes. Ielā sastopama pamatā mazstāvu dzīvojamo ēku apbūve. Tīklu iela ir viena no retajām Rīgas ielām, kurā nav reģistrēta neviena adrese.
Ielas raksturojums
Tīklu iela ir 200 metrus gara vietējas nozīmes iela Ķīpsalas apkaimes ziemeļu daļā. Tā sākas pie Matrožu ielas, kas ir ielas turpinājums Ķīpsalas ziemeļu virzienā, un virzās austrumu virzienā kā asfaltēts ceļš. 40 metrus tālāk seko savienojums ar Zvejnieku ielu, kuru var uzskatīt par Matrožu ielas turpinājumu Ķīpsalas dienvidu virzienā. Nākamais krustojums ielai ir ar Ogļu ielu, pēc kura 60 metrus tālāk tā izbeidzas kā strupceļš iepretīm Daugavai blakus iežogotai saimnieciskās darbības teritorijai vienā pusē un SIA „Rīgas tilti” administrācijas ēkai otrā pusē.
Ielu savienojumi
Tīklu iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
2014. gada 10. martā tika slēgts vienīgais sabiedriskā transporta maršruts uz Ķīpsalas ziemeļu daļu - 277. minibusa maršruts. Tā vietā atklāja 57. autobusu maršrutu no pilsētas centra pa Vanšu tiltu līdz bijušajam minibusu galapunktam Matrožu ielā salas ziemeļos. Maršrutā iekļauta arī lielākā daļa Tīklu ielas, posms no Matrožu ielas līdz Ogļu ielai. Darba dienās autobusi kursē tikai rīta un vakara stundās, brīvdienās - no plkst. 8:30 līdz plkst. 18:00. Ielā neatrodas sabiedriskā transporta pieturvietas.
Putni (Gaigalavas pagasts)
Putni ir ciems Gaigalavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Igaunija 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Igaunijai 1992. gada vasaras olimpiskās spēles, kas notika Spānijas pilsētā Barselonā bija pirmās olimpiskās spēles, kopš tā atguva neatkarību no PSRS un devītās olimpiskās spēles kopsummā. Atšķirībā no citām bijušajām Padomju Savienības republikām Igaunija, Lietuva un Latvija startēja kā neatkarības valstis, savukārt pārējās valstis bija iekļautas Apvienotajā komandā. Šajās olimpiskajās spēlēs Igaunija bija pārstāvēta ar 37 sportistiem (33 vīrieši un 4 sievietes) 13 olimpiskajos sporta veidos. Barselonas olimpiskajās spēlēs Igaunijas sportisti izcīnīja 2 olimpiskās medaļas (vienu zelta medaļu un vienu sudraba medaļu).
Horezmas Tautas Padomju Republika
Horezmas Tautas Padomju Republika (HTPR; uz, ru) bija valstisks veidojums, ko 1920. gada 26. aprīlī radīja Sarkanā armija pēc Hivas hanistes likvidēšanas tās bijušajā teritorijā.
1923. gada 30. oktobrī HTPR pasludināja par savu mērķi cīņu par sociālismu un nosaukuma maiņu uz Horezmas Padomju Sociālistisko Republiku, kura pēc gada tika sadalīta starp Krievijas PFSR Kazaku ASPR sastāvā esošo Karakalpaku autonomo apriņķi, Turkmēnijas PSR un Uzbekijas PSR.
Ģeogrāfija
Horezmas Tautas Padomju Republika atradās Vidusāzijas rietumos. No ziemeļiem to apskaloja Arāla jūra, no rietumiem un no dienvidiem tā robežojās ar ar Turkestānas APSR Aizkaspijas apgabalu, no austrumiem — ar Turkestānas APSR Sirdarjas apgabalu, no dienvidaustrumiem — ar Buhāras Tautas Padomju Republiku. Turkestānas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika bija KPFSR sastāvdaļa. HTPR aizņēma to pašu teritoriju, kurā pirms tam atradās Hivas haniste.