cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotosintēze
Lokalizācija
Fotosintēze notiek hloroplastos — plastīdās, kas satur pigmentus. Hloroplasti atrodas lapu mezofila šūnās, kas veido zedeņu un čaugano parenhīmu, un arī citās augu daļās (vasā, ziedos, augļos). Sukulentiem fotosintēze notiek vasā.
Fotoķīmiskajās reakcijās piedalās hlorofila aktīvās molekulas, kuras saņem arī karotinoīdu un citu pigmentu saistīto enerģiju. Fotosintēzes pigmenti izveido kompleksus — fotosistēmas. Pirmā fotosistēma ir izvietota lamellās, otrā — tilakoīdu granās. Fotosistēmu I un II reakcijas centros esošajām hlorofila a molekulām ir atšķirīgi absorbcijas maksimumi (fotosistēmai I — 700 nm, fotosistēmai II — 650 nm).
Pirmais posms
Izdala divus fotosintēzes posmus — gaismas un tumsas reakcijās. Fotosintēzes pirmais posms ir gaismas atkarīgās reakcijas, kas norisinās granu tilakoīdos. Pirmajā posmā notiek gaismas kvantu saistīšana, hlorofila molekulas aktivācija, enerģijas nodošana citām fotosistēmas molekulām, hlorofila molekulas reģenerācija. Fotoķīmisko reakciju laikā notiek elektronu pārnese fotosintētiskajā elektrontransportu ķēdē, kuru rezultātā no ADF un fosfora sintezējas ATF. Šos aktivētos elektronus uztver arī NADP+, kas iegūst savu reducēto formu NADPH.
Otrais posms
Fotosintēzes otrais posms — gaismas neatkarīgās jeb tumsas reakcijas. Otrais posms norisinās hloroplastu centrālajā daļā — stromā — bez obligātas gaismas klātbūtnes un ietver bioķīmiskas organisko vielu sintēzes reakcijas. Šajās reakcijās patērē gaismās atkarīgā posma laikā uzkrāto enerģiju. Šo reakciju starpā ir Kalvina cikls, cukuru un cietes veidošana no gaisa oglekļa dioksīda.
Slovēnijas futbola izlase
Slovēnijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Slovēnijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Slovēnijas futbola izlasi pārvalda Slovēnijas Futbola Asociācija. Pēc Dienvidslāvijas sadalīšanās Slovēnijas izlase savu pirmo spēli aizvadīja 1991. gadā pret Horvātijas izlasi. Slovēnijas izlase pārsteidza visu futbola pasauli, iekļūstot 2000. gada Eiropas čempionātā. Vēl pēc diviem gadiem slovēņi kvalificējās arī 2002. gada Pasaules kausa izcīņai. Abos turnīros gan Slovēnija neizkļuva no apakšgrupas.
Sastāvs
Šāds sastāvs tika izsaukts 2020. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas spēlēm pret Latviju un Poliju (19. novembrī). Spēles un gūtie vārti pēc spēles ar Austriju 13. oktobrī.
Slovēnijas Futbola asociācija
Slovēnijas Futbola Asociācija (NZS) (slovēņu val.: Nogometna zveza Slovenije) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Slovēnijā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Slovēnijas 1. līgu, kā arī atbild par Slovēnijas futbola izlasi. NZS galvenā mītne atrodas Ļubļanā. Asociācija tika dibināta 1920. gadā. Tā ir gan UEFA, gan FIFA locekle.
6. Saeimas deputāti
6. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti, kas sāka savu darbību. Skaitot arī mandātu nolikušos deputātus, kopā 6. Saeimā ir strādājis 121 deputāts. Šis Saeimas sasaukums darbojās līdz.
1729 (skaitlis)
Tas ir arī vismazākais skaitlis, kuru var izteikt kā divu kubu summu divos dažādos veidos:
Ričards Florida
Ričards Florida (, dzimis ASV) ir pilsētplānošanas teorētiķis, galveno vērību velta ekonomiskajai un sociālajai teorijai.
Filosofijas doktora grādu R. Florida ir ieguvis 1986. gadā Kolumbijas Universitātē. Pašlaik Florida ir Toronto universitātes (Kanāda) Rotmana menedžmenta skolas Labklājības institūta vadītājs. Viņš vada arī privāto "radošās šķiras" institūtu.
Darbi
Ričarda Floridas visplašāk pazīstamais darbs ir viņa piedāvātā radošās šķiras koncepcija, kura izklāstīta R.Floridas grāmatās The Rise of the Creative Class ("Radošās šķiras izcelšanās", 2002), Cities and the Creative Class ("Pilsētas un radošā šķira", 2005), The Flight of the Creative Class ("Radošās šķiras lidojums", 2005) un Who’s Your City? ("Kas ir tava pilsēta?", 2008).
Radošās šķiras teorija
Pēc Ričarda Floridas pieejas, radošajai šķirai ir divas galvenās apakšsastāvdaļas: super-radošais kodols - galvenokārt, rada jaunas formas vai dizainus, ko iespējams plaši izmantot; radošie profesionāļi - galvenokārt, izmantojot savas zināšanas iesaistās problēmu risināšanā. Radošais kodols sastāv no datorzinību, matemātikas, arhitektūras, indžinierzinātnes, sociālo zinātņu, izglītības, bibliotekārzinātnes, mākslas, dizaina, izklaides, sporta un mediju profesiju pārstāvjiem. Radošo profesionāļi apakšsastāvdaļu veido menedžmenta, biznesa, finanšu, juridisko, veselības aprūpes un tehnisko profesiju pārstāvji. R. Florida uzsver, ka ekonomiskā attīstība ir ātrāka vietās, kur ir augstāk attīstīti cilvēki. No viņa perspektīves, radoši cilvēki veicina ekonomisko attīstību, savukārt, viņi dod priekšroku vietām, kas ir inovatīvas, daudzveidīgas un tolerantas. R. Floridas teorija apgalvo, ka pilsētu reģionos ir koncentrēti augsto tehnoloģiju darbinieki, mākslinieki, mūziķi, lesbietes, geji un grupa, kas tiek saukta par "ļoti bohēmisku". Tāpēc šie reģioni ir laba augsne augstākam ekonomiskās attīstības līmenim. Florida izvirza teoriju, ka radošā šķira nodrošina atvērtu, dinamisku, personībās balstītu un profesionālu vidi, kas savukārt piesaista radošākos cilvēkus no biznesa un kapitāla aprindām.
Pilsētu vērtēšanas indeksi
Vērtējot pilsētas, R. Florida piedāvā pats savu sistēmu: "bohēmisko indeksu", "geju indeksu", "dažādības indeksu" utml.
R. Floridas teorijai ir gan savi piekritēji, gan kritiķi. Pēdējie R. Floridam pārmet elitismu un apšauba viņa metodes.
Radošā šķira
Radošā šķira (en) ir cilvēku grupa, ko ASV sociālais zinātnieks PhDr Ričards Florida uzskata par ekonomiskās attīstības virzītājspēku ASV postindustriālajās pilsētās.
R. Florida radošo šķiru dala divās daļās: Bez šīm divām galvenajām radošo cilvēku grupām radošajā šķirā tiek ieskaitīta arī skaitliski mazākā bohēmistu (en) grupa.
Radošās šķiras koncepcijai un R. Floridas pētījumu metodēm ir daudz kritiķu.
Programmēšanas valoda
Programmēšanas valoda ir formāla valoda, kas kalpo datorprogrammu aprakstam. Ir izstrādāts plašs programmēšanas valodu klāsts, sākot ar mašīnorientētām valodām līdz augsta līmeņa valodām.
Programmēšanas valodu vēsture
Par pirmās datoriem līdzīgās mašīnas autoru tiek uzskatīts Čārlzs Bebidžs, kuram Ada Lavleisa sarakstīja vairākas programmas šīs mašīnas asamblervalodas analogā.
1940. gados tika radīti pirmie mūsdienīgie, elektriskie datori. Sākotnēji datoru izstrādi virzīja nepieciešamība veikt sarežģītus aprēķinus, tādus, kā šifrēšana, atšifrēšana un trajektoriju aprēķināšana militārām vajadzībām. Tajā laikā datori bija ļoti lieli, lēni un dārgi. Pēckara sasniegumi elektronikā ļāva radīt daudz praktiskākus elektroniskos datorus. Tajā laikā tikai Konrāds Cūze iedomājās, ka tādas programmēšanas valodas, kādas tiek izmantotas mūsdienās, varētu atrisināt daudzas problēmas.
Sekojošie izrāvieni elektronikā (tranzistori, integrālās shēmas) noveda pie arvien labāku un lietojamāku datoru izstrādes. Pirmā plaši lietotā programmēšanas valoda bija Fortran, kuru izstrādāja IBM no 1954. līdz 1957. gadam. Fortrans tiek plaši izmantots vēl joprojām, 2004. gadā tika pieņemts tā starptautiskais standarts.
No 1969. līdz 1973. gadam amerikāņu datorzinātnieks Deniss Ričijs un kanādiešu datorzinātnieks Braiens Kērnigans (Brian Kernighan) DEC PDP-10 datoram izstrādāja programmēšanas valodu C. 1985. gadā tika izstrādāta valoda C++, kas bija ar programmēšanas valodu C savietojama objektorientēta valoda. 1995. gadā Sun Microsystems izstrādāja valodu Java. 2001. gadā Microsoft radīja programmēšanas valodai Java līdzīgu valodu C#.
2014. gada maijā visplašāk izmantotās programmēšanas valodas bija C un Java. Nākamās populārākās programmēšanas valodas bija Objective-C, C++ un Visual Basic. Plaši tiek lietotas arī daudzas citas valodas, piemēram, C#, PHP, Python, JavaScript un Perl.
Jamaikas karogs
Jamaikas karogs tika pieņemts 1962. gada 6. augustā, Jamaikas Neatkarības dienā.
Karogam ir trīs krāsas — zaļa, zelta un melna.
81 (skaitlis)
81 ir kārtas skaitlis, kurš atrodas starp 80 un 82. Šis ir viens no trijiem skaitļiem (1458; 1729 un 81), kuram izpildās īpašība: ja abus tā ciparus saskaita un tad iegūtā skaitļa ciparus samaina vietām, un to sareizina ar iepriekš iegūto skaitli, tad veidojas sākumā iedomātais skaitlis (1458; 1729 vai 81); 8+1=9 ; 9 x 9=81
Gada 81. diena ir 22. marts, garajā gadā — 21. marts.
Ukrainas himna
„Vēl nav mirusi Ukraina” (uk) ir Ukrainas valsts himna.
Vēsture
Himnas vārdu autors ir Kijivas etnogrāfs Pavlo Čubinskis (Pavlo Chubynsky), bet tās mūziku 1863. gadā sacerēja katoļu priesteris un komponists Mihailo Verbitskis (Mykhailo Verbytsky).
1917. gadā šī ukraiņu patriotiskā dziesma kļuva par Ukrainas Tautas Republikas himnu. Neilgi pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas no Padomju Savienības, 1991. gada 5 decembrī pirmā Ukrainas prezidenta Leonīda Kravčuka (Leonid Kravchuk) inaugurācijā tika atskaņota Ще не вмерла Україна.
Himnas vārdi ukraiņu valodā
Ще не вмерла України і слава, і воля,
Ще нам, браття молодії, усміхнеться доля.
Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,
Запануєм і ми, браття, у своїй сторонці.
Piedziedājums: Душу, тіло ми положим за нашу свободу.
І покажем, що ми, браття, козацького роду.
Himnas vārdi ukraiņu latīņu alfabētā (Łatynka)
Šče ne vmerła Ukrajiny i słava, i vola,
Šče nam, brattia mołodiji, usmichneťsia dola.
Zhynuť naši vorižeńky, jak rosa na sonci,
Zapanujem i my, brattia, u svojij storonci.
Piedziedājums (divreiz)
I pokažem, ščo my, brattia, kozaćkoho rodu.
Himnas vārdu latviskojums
Vēl nav mirusi Ukrainas slava un brīve,
Vēl mums, jaunie brāļi, uzsmaidīs veiksme.
Izplēnēs mūsu naidnieki kā rasa saulē,
Saimniekosim arī mēs, brāļi, savā zemē.
Piedziedājums (divreiz)
Dvēseli un miesu mēs dosim par mūsu brīvi
Un rādīsim, ka mēs, brāļi, no kazaku cilts esam.
Katoļticība
Pirmo reizi apzīmējums ἡ καθολικὴ ἐκκλησία lietots ap 110. gadu sv. Antiohijas Ignācija vēstulē Smirnas iedzīvotājiem. Pirmajā Konstantinopoles koncilā tas tika pievienots Nīkajas ticības apliecībai.
Visaptverošā baznīca, t. i., Katoliskā baznīca, par savu vadītāju atzīst Romas pāvestu, un to veido divas galvenās daļas: latīņu rits un austrumu riti, kuri atšķiras ar liturģiskām kartībām, taču ir kopīgā sadraudzībā ar viens otru. Bez tam ir vēl virkne nelielu atsevišķu konfesiju un sektu, kas sevi dēvē par katoliskām baznīcām, taču citi tās par tādām neatzīst.
Ņikiforovs
Ņikiforovs (ru, no personvārda Nikifors (Ники́фор); sieviešu dzimtē Ņikiforova (Ники́форова) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kristaps Strautmanis
Kristaps Strautmanis (arī Kristaps Strautmans, dzimis, miris ) bija Latvijas luterāņu mācītājs un pedagogs. Kalpojis Bauskas Svētā Gara baznīcas draudzē.
Biogrāfija
Dzimis skolotāja ģimenē. No 1873. līdz 1877. gadam mācījās Jelgavas reālģimnāzijā. 1884. gadā nolicis apriņķa skolotāja eksāmenu. No 1890. līdz 1893. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē un 1893. gadā Jelgavā nokārto konsistorijas eksāmenu. No 1895. līdz 1896. gadam — skolotājs Irlavas skolotāju seminārā.
No 1896. gada jūlija līdz savai nāvei Bauskas latviešu draudzes mācītājs, kļūstot par pirmo latvieti šajā amatā. Darbojies Latviešu literārā biedrībā, kur no 1904. līdz 1911. gadam bija Kurzemes direktors un sniedzis bibliogrāfiski kritiskus pārskatus.
C (programmēšanas valoda)
C ir standartizēta programmēšanas valoda. To 1972. gadā izmantošanai UNIX operētājsistēmā izstrādāja Kens Tomsons un Deniss Ričijs, kurš tobrīd strādāja AT&T Bell Labs. Nosaukumu "C" tā ieguvusi, jo burts pirms tā "B" jau bijis aizņemts — bija programmēšanas valoda B. Kopš tā laika tā ir izplatījusies arī uz daudzām citām operētājsistēmām un ir viena no visplašāk izmantotajām programmēšanas valodām. Valoda C tiek augstu vērtēta tās efektivitātes dēļ, un tā ir vispopulārākā valoda, ko izmanto sistēmas programmatūras izstrādē. C un ar to saistīto valodu C++ plaši izmanto lietojumprogrammu izstrādē. Lai gan valoda nav radīta iesācējiem, to plaši izmanto datorzinātnes apmācībai.
C struktūru raksturo tuvums datora uzbūves pamatprincipiem, un C komandas cieši pārklājas ar datora elementārajām pamatfunkcijām, tipiski izmantojot tīri aritmētikas funkcijas atmiņas adresēšanai, nekontrolējot un neierobežojot programmētāju, kas padara to īpaši piemērotu programmām, kas tieši saistītas ar datora 'dzelžu' kontrolēšanu, kā arī operētājsistēmu un dziņu realizēšanu. Šīs pašas īpašības savukārt rada lielu iespēju neievēroti ieviesties kļūdām, piemēram, liela daļa drošības 'caurumu' ir radusies C standarta simbolu virkņu apstrādes bibliotēku dēļ, kuras, rakstot atmiņā, nepārbauda, vai rezervētajā apgabalā pietiek vietas, un tādējādi ļauj uzbrucējam veikt patvaļīgas darbības.
C standarta bibliotēka
C standarta bibliotēku nosaka ANSI C standarts. Tas tika izstrādāts vienā laikā ar POSIX C bibliotēkas standartu, kas iekļauj vēl papildu funkcionalitāti. Tā kā ANSI C standartu vēlāk pieņēma arī Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO), to mēdz dēvēt arī par ISO C bibliotēku. C standarta bibliotēka ietver makrodefinīcijas, datu tipu definīcijas un biežāk nepieciešamās funkcijas virkņu apstrādei, matemātiskiem aprēķiniem, ievades/izvades apstrādei, atmiņas pārvaldībai un piekļuvei dažādiem operētājsistēmas servisiem.
Afganistānas karš (1979—1989)
Afganistānas karš jeb Padomju—afgāņu karš bija modžahedu karš pret apvienoto ADR un PSRS armiju, kas ilga no 1979. gada decembra līdz 1989. gada februārim, un beidzās ar PSRS karaspēka izvešanu no Afganistānas.
Modžahedi saņēma atbalstu no ASV, Saūda Arābijas, Lielbritānijas, Pakistānas un citām valstīm. Padomju iebrukuma dēļ ASV un virkne Rietumu valstu boikotēja 1980. gada vasaras olimpiskās spēles Maskavā.
Priekšvēsture
1978. gada 27. aprīlī pēc Aprīļa revolūcijas izveidoja Padomju Savienībai draudzīgu Afganistānas valdību, kas veica dažādas reformas, tai skaitā tradicionālo islāma likumu modernizāciju. Oktobrī sākās pret valdošo režīmu vērsta sacelšanās nuristāņu apdzīvotajos apvidos un izplatījās citu etnisko grupu vidū. 1978. gada 5. decembrī parakstīja līgumu ar PSRS, paredzot, ka valdošā Afganistānas Tautas Demokrātiskā partija drīkst lūgt PSRS militāru palīdzību.
1978. gadā ASV prezidents Kārters asi kritizēja padomju iesaistīšanos Ogadenas karā. 1978. gada beigās Vjetnama iebruka Kampučijā, likvidējot sarkano khmeru režīmu, uz ko Ķīna atbildēja, uzbrūkot Vjetnamai. Strauji uzlabojās Ķīnas un ASV attiecības. Reaģējot uz Islāma revolūciju Irānā, ASV karakuģi ieradās Persijas līcī. Septembrī parakstītais SALT II līgums sastapās ar pretestību ASV Kongresā. NATO decembrī pieņēma lēmumu par amerikāņu vidējās darbības raķešu izvietošanu Eiropā. Šajā situācijā PSRS bija gatava demonstrēt savu spēku.
1979. gada martā Ismaīla Hāna vadībā notika sacelšanās Herātā. Valdības karaspēka uzbrukumā, izmantojot tankus un aviāciju, gāja bojā ap 3000-5000 Herātas iedzīvotāju. 1979. gada maijā PSRS pieņēma slepenu lēmumu par īpaša „musulmaņu bataljona” izveidošanu GIP paspārnē. Ietērpti afgāņu armijas formās, 600 desantnieku tika gatavoti iesūtīšanai Afganistānā. 1979. gada jūlijā PSRS desantnieki sāka Bagramas lidlauka aizsardzību. 1979. gada septembrī, kad prezidents Nūrs Mohammads Tarakī personiskā sarunā ar Brežņevu lūdza militāru palīdzību, viņam tika atteikts. PSKP CK Politbirojs nolēma, ka Afganistānā jāizveido mēreni komunistisks režīms, piemērojoties valsts attīstības realitātei. To sāktu ar Tarakī radikālā vietnieka Amina likvidēšanu, taču 1979. gada septembrī Hafizulla Amins sagrāba varu un 8. oktobrī nogalināja Tarakī. 17. novembrī Amins lūdza PSRS veikt viņa rezidences aizsardzību, kas tika uzsākta 6. decembrī. 12. decembrī, pēc sarunām Maskavā ar Amina pārstāvi Pandžšeri, PSKP CK pieņēma lēmumu uz Afganistānu nosūtīt armijas daļas.
PSRS eksistēja divas oficiālās versijas par to, kāpēc nepieciešams karot Afganistānā. Pirmā bija par internacionālo pienākumu pret afgāņu tautu. Tā kā nebija daudz tādu, kas tai ticētu, steigšus tika izdomāta otra, kas tika pusoficiāli stāstīta politnodarbībās: par PSRS dienvidu robežu aizsargāšanu un amerikāņu raķešiekārtām, kas būtu izvietotas Afganistānā, ja padomju karaspēks nebūtu paspējis ienākt. Vairumam sabiedrības tas izklausījās pieņemamāks, jo bija saprotamāks.
Operācija „Vētra-333”
25. decembrī uz Kabulu un Bagramu tika pārvietota gaisa desanta divīzija ar 4000 desantnieku un vairāk nekā tūkstoš tonnām munīcijas, divu dienu laikā veicot 350 pārlidojumu. Viena no lidmašīnām Il-76 piezemējoties ietriecās klintīs. 25. decembrī Amins ar prieku uzņēma ziņu par PSRS karaspēka ienākšanu un vēl 27. decembrī uzskatīja, ka padomju armija nodrošinās viņa varu.
Tomēr 27. decembrī VDK specvienība „Alfa” straujā triecienā ieņēma Amina rezidenci un nogalināja Afganistānas vadītāju. Pēc kaujas Amina līķi atpazina divi nākamās valdības ministri. Viņa sievu un meitu aizsūtīja uz Kabulas centrālcietumu, bet piecgadīgo dēlu nogalināja. Amina apsardzē iesūtītais musulmaņu bataljons bija saņēmis pavēli uzsiet uz kreisās rokas baltu marles apsēju — lai viņus nesajauktu ar Amina īsto apsardzi. Savukārt Vitebskas gaisa desanta divīzijas vienības, kas notikumu vietā ieradās tikai uz rīta pusi, nebija informētas par apsēja nozīmi un bez īpašām instrukcijām paspēja nošaut vairākus „savējos”. Pārpratums atrisinājās tikai pēc tam, kad desantnieki izdzirdēja otrā pusē atskanam rupju lamāšanos krieviski. Pie varas nāca prognozējamākais un Maskavai paklausīgākais Babraks Karmals.
Eskalācija
Ievešanai Afganistānā steigā tika izveidota īpaša 40. armija, ko nodēvēja par "Padomju karaspēka ierobežoto kontingentu Afganistānā" (ru). Liela daļa sākotnējā personālsastāva bija rezerves karavīri, kas mobilizēti PSRS Vidusāzijas republikās. Tūlīt pēc ierašanās padomju daļas izvietoja stratēģiski svarīgākajos punktos, kurus Afganistānas valdības karaspēks nespēja paturēt savā kontrolē. Pirmā kauja, kurās tika iesaistītas padomju armijas daļas, notika 10.—11. janvārī, kad tām pavēlēja apspiest sacelšanos afgāņu armijas 20. divīzijas artilērijas pulkā Kabulā. 1980. gada 21. februārī Kabulā sākās bruņoti nemieri pret padomju karaspēka klātbūtni, un sākotnēji plānoto karaspēka izvešanu atcēla. Martā padomju daļas tika iesaistītas plašā valdības spēku uzbrukumā nemierniekiem pie Kunāras.
Aprīlī ASV Kongress apstiprināja plaša mēroga finansējumu Afganistānas opozīcijai (en): sākotnēji 20—30 000 000 ASV dolāru gadā, ap 1987. gadu sasniedzot 630 000 000 ASV dolāru gadā.
1982. gadā septiņi lielākie bruņotās opozīcijas grupējumi apvienojās aliansē „Afganistānas modžahedu islāmiskā savienība”, kurā ietilpa Gulbedina Hekmatjara Afganistānas islāma partija, Burhanudina Rabani Afganistānas islāma biedrība, Mohammada Nabi Afganistānas islāma revolūcijas kustība, Mohammada Junusa, jeb Halesa Islāma partija, Saida Ahmada Gilani Afganistānas nacionālā islāma fronte, Sebhatullas Modžadadi Afganistānas nacionālā glābšanas fronte un Abdulla Rasula Saijafa Afganistānas atbrīvošanas islāmiskā savienība. Lai arī formāli būdami Rabani partijas līdzgaitnieki, „Septiņu aliansei” nepievienojās vairāki bruņoto vienību komandieri, kas nepakļāvās nekādam politiskam diktātam. Padomju propaganda, cenšoties nomelnot „amerikāņu rokaspuišus un narkotiku tirgoņus”, divus no viņiem — Ahmadšahu Masudu un Ismaīlu Hanu rādīja kā godīgus un varonīgus cīnītājus par ticību.
Sākot ar 1985. gadu kaujas operācijās aktīvi piedalījās arī ķīmiskā karaspēka ugunsmetēju vienības. Ugunsmetēji tika izmantoti par tuvcīņas ieroci un tika lietoti galvenokārt tajos gadījumos, kad mērķa iznīcināšana ar parastajiem ieročiem nebija iespējama. Parasti tika izveidota grupa no 2—3 ugunsmetējiem un piesedzošā grupa no 6—10 strēlniekiem. Ir zināmi atsevišķi gadījumi, kad modžahedu iznīcināšanai nostiprinātā cietoksnī tika sakoncentrēts līdz 30 ugunsmetējiem, kas uzbruka vienlaicīgi no trim pusēm. Ugunsmetēji tika izmantoti arī autokolonnu apsargāšanai. Tādos gadījumos uguns tika raidīta no bruņutransportiera, izmantojot īsu apstāšanos, kas ļāva panākt negaidītību un spēcīgāku morāli—psiholoģisko iedarbību uz pretinieku.
No 1979. gada 25. decembra līdz 1989. gada 2. februārim Afganistānā dienestu veica 620 000 padomju karavīru, no kuriem pamatsastāvā bija 525 200 (62 900 virsnieku), papildus robežsardzē un citās VDK vienībās 90 000 cilvēku, kā arī iekšlietu ministrijas un milicijas spēkos 5000 cilvēku.
Brošūrā, kuru izdalīja visiem Afganistānā iesūtītajiem karavīriem, bija teikts: „Padomju kareivi! Atrodoties draudzīgās Afganistānas teritorijā, neaizmirsti, ka pārstāvi armiju, kas sniegusi palīdzīgu roku šīs zemes tautām viņu cīņā pret imperiālismu un iekšējo reakciju. Atceries, ka no tavas uzvedības afgāņu tauta spriedīs par visu Padomju armiju, par mūsu dižo padomju Dzimteni. Atrodoties ADR, ievēro padomju cilvēkam pierastās ētiskās normas, kārtību, likumus, izrādi cieņu pret afgāņu tautas tikumiem un parašām. Pēc sava rakstura afgāņi ir labticīgi, uzklausoši, smalki jūt labo un ļauno. Uz godbijīgu attieksmi viņi reaģē ar vēl dziļāku cieņu. Īpaši augstu viņi vērtē cieņas izrādīšanu pret bērniem, sievietēm, veciem cilvēkiem. Vienmēr izrādi labvēlību, humānismu, taisnīgumu un cieņu pret ADR darbaļaudīm. Stingri ievēro visus ārstu priekšrakstus un padomus. Neizmanto ūdeni no arikiem, kanāliem un citām ūdenskrātuvēm - tajās var būt dažādu infekciju perēkļi.”
PSRS karaspēka izvešana
1985. gadā pie varas PSRS nāca Mihails Gorbačovs un pamazām mainījās PSRS ārpolitika. 1987. gada jūlijā paziņoja par PSRS karaspēka izvešanu no Afganistānas, ko uzsāka 1988. gada maijā un pabeidza 1989. gada 15. februārī. Viens no 40. armijas izvešanas plāna izveidotājiem bija pulkvedis Dainis Turlais.
Upuri
Kopējais bojāgājušo skaits Padomju Armijā (nogalināti, miruši no ievainojumiem, gājuši bojā nelaimes gadījumos) bija 15 051 karavīrs, ievainoti — 49 985. Visā konflikta gaitā bez vēsts pazuda un nokļuva gūstā 417 padomju kareivji, no kuriem 130 tika atbrīvoti un atgriezās PSRS. No Latvijas PSR Afganistānas karā piedalījās 3640 karavīru, no kuriem 62 vai 63 gāja bojā, 177 guva dažādas pakāpes ievainojumus, bet viens pazuda bez vēsts. Afgāņu pusē gāja bojā apmēram miljons cilvēku, lielākā daļa no tiem civiliedzīvotāji.
Salvadora (pilsēta)
Salvadora (pt, pilnais nosaukums - São Salvador da Baía de Todos os Santos - Visu Svēto Līča Svētais Pestītājs) ir pilsēta Brazīlijas austrumos, Atlantijas okeāna krastā. Trešā lielākā Brazīlijas pilsēta, Baijas štata galvaspilsēta, senākā pilsēta valstī, Brazīlijas galvaspilsēta līdz 1763. gadam.
Salvadoru dibinājuši 1549. gadā portugāļi, un tā ātri kļuva par Portugāles jaunās kolonijas - Brazīlijas cukurniedru audzēšanas centru, lielāko ostu un galveno vergu tirdzniecības centru valstī. Darbam cukurniedru plantācijās no Āfrikas līdz 1888. gadam caur ostu ieveda apmēram 1,2 miljonu melnādaino vergu, - vairāk kā visā ASV.
Arī mūsdienās lielākā daļa no Salvadoras iedzīvotājiem ir afrikāņu izcelsmes, kuri izveidojuši vairākus spilgtus Brazīlijas kultūras elementus, proti, Salvadora ir kandombles (candomblé) reliģijas, ašē (axé) mūzikas un kapoeiras (capoeira) kaujas mākslas rašanās vieta.
Cilvēki
Salvadorā dzimuši:
Gajs Fokss
Gajs Fokss (en; dzimis, miris ) bija angļu katoļticīgo grupas, kas Pulvermucas sazvērestībā (Gunpowder Plot) plānoja nogalināt karali Džeimsu I , dalībnieks.
Biogrāfija
Vēlāk saticis Tomasu Vintūru, ar kuru kopā devies atpakaļ uz Angliju. Vintūrs iepazīstinājis Foksu ar Robertu Ketsbiju, kas plānoja nogalināt karali Džeimsu I un atjaunot katoļu monarhu tronī. Viņi centās uzspridzināt Lielbritānijas parlamenta ēku Londonā, pats Fokss bija atbildīgs par šaujampulvera uzraudzīšanu. Pēc anonīmas vēstules saņemšanas varas iestādes veica meklēšanu Vestminsteras pilī un atrada tur Foksu, kas sargājis sprāgstvielas. Dažu nākamo dienu laikā Fokss tika izvaicāts un spīdzināts, līdz viņš atzinās. Pirms nāvessoda izpildes Fokss ar kaklā uzmestu cilpu izlēca no sastatnēm karātavās, kur viņu gatavojās pakārt, lauza kaklu un nomira.
Gaja Foksa vārds kļuva par sinonīmu atentātam, kas izgāzās, un kopš 1605. gada katru 5. novembri tiek atzīmēta Gaja Foksa nakts, kurā notiek uguņošana un Gaja Foksa lelles dedzināšana uz sārta.
Sniegbaltā ūdensroze
Sniegbaltā ūdensroze (la) ir daudzgadīgs ūdensrožu dzimtas ūdensaugs.
Augs diezgan bieži ir sastopams stāvošos vai lēni tekošos ūdeņos. Saknenis ir spēcīgi attīstīts, uz tā redzamas lapu kātu atliekas. Lapas pamīšus, vienkāršas, peldošas un iegrimušas. Lapas plātne apaļi ovāla, 10—30 cm plata, plātnes sirdsveida iegriezums dziļš un pārsniedz 1/3 plātnes garuma. Zied no jūnija līdz augustam. ziedi balti, 7—12 cm diametrā, gandrīz bez smaržas. kauslapas 4, iegareni olveidīgas, noziedot nenokrīt. Drīksna sarkana, paretam arī dzeltena, ar 6—15 stariem, vidū stipri iespiesta. Putekšņi eliptiski, ar kārpiņām. Auglis olveida, tā virsma ar rētiņām. Auglis nogatavojas zem ūdens un atveras ar nekārtniem plīsumiem. Sēklas peldošas. Vairojas galvenokārt veģetatīvi ar sakneņiem, arī ar sēklām. Aizsargājamais augs (4. kategorija).
6174 (skaitlis)
6174 ir kārtas skaitlis starp skaitļiem 6173 un 6175. Tā pieraksts heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā ir 181E. Šim skaitlim piemīt šādas īpašības:
6000
Vertikālas pacelšanās un nolaišanās lidmašīna
Vertikālas pacelšanās un nolaišanās lidmašīna ir lidmašīnas, kuras spēj pacelties vertikāli, bet pēc tam pārvietoties ar lielu ātrumu horizontāli. Saīsinājumā bieži vien šīs lidmašīnas sauc par VTOL lidmašīnām, kas ir akronīms no angļu frāzes Vertical Take-Off and Landing.
Olympia
Olympia var būt
Manta
Manta var būt:
Dzeltenā lēpe
Bieži sastopams ezeros, upju attekās un lēni tekošās upēs. Saknenis resns, garš un sulīgs, uz tā redzamas lapu kātu atliekas. Zied no jūnija līdz augustam. Ziedi atrodas lapu žāklēs, pa vienam pat vairāk nekā 1 m gara kāta galā, 4—6 cm diametrā. Kauslapas ziedam ir piecas, dzeltenas, ārpusē, pie pamata zaļganas, biezas, 2—3 cm garas, 3—4 reizes garākas par vainaglapām. Vainaglapu ir daudz, tās ir dzeltenas, pie pamata sašaurinātas, galotnē noapaļotas vai mazliet jomainas. Putekšņlapas iegarenas, dzeltenas, līdzīgi vainaglapām piestiprinātas pie ziedgultnes. Putekšņnīcas iegareni ovālas, dzeltenas. Sēklotne olveida, galotnē koniski sašaurināta. Drīksnas vidū piltuvveida padziļinājums, mala gandrīz gluda, stari 10-—2, tie nesniedzas līdz malai. Augļlapu daudz. Auglis koniski olveidīgs, tā virsma gluda. Auglis nogatavojas zem ūdens.
Ārstniecībā izmanto sakneņus. No drogas iegūst alkaloīdus, kuri iedarbojas uz trihomonām un dažiem mikroorganismiem. Svaigu sakņu esenci lieto homeopātijā. Izmantojot sakneņus, pēc tautas medicīnas ieteikumiem, iespējama saindēšanās.
Mihails Korņijenko
Mihails Korņijenko (Михаил Борисович Корниенко, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts.
Korņijenko pirmais kosmiskais lidojums SKS 23. ekspedīcijas sastāvā kā lidojuma inženierim sākās startējot ar kosmosa kuģī Sojuz TMA-18. 27. maijā viņš kļuva par 24. ekspedīcijas lidojuma inženieri. Uz zemes atgriezās ar Sojuz TMA-18.
Otrais lidojums kosmosā Korņijenko sākās 2015. gada martā ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-16M. Viņš kopā ar Skotu Keliju stacijā strādāja gandrīz gadu (340 dienas). Bija 43., SKS 44., SKS 45. un SKS 46. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 2016. gada martā kosmosa kuģī Sojuz TMA-18M.
Alūksnes rajons
Alūksnes rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1962, 1967-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemes un Latgales ziemeļaustrumos, rajona ziemeļu robeža bija ar Igauniju (103,8 km), austrumu robeža ar Krieviju. Rietumos tas robežojās ar Valkas rajonu (51,7 km), dienvidos ar Gulbenes rajonu (98,1 km) un Balvu rajonu (57,4 km). Alūksnes rajona centrs bija Alūksnes pilsēta.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra LPSR administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Alūksnes apriņķis tika sadalīts Alūksnes un Apes rajonos. 1956. gadā Alūksnes rajonam pievienoja Apes rajonu, bet 1959. gadā Liepnas ciemu no sadalītā Abrenes rajona. No 1962. līdz 1967. gadam Alūksnes rajons bija pievienots Gulbenes rajonam. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Alūksnes rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Alsviķu - Annas - Gaujienas - Ilzenes - Jaunalūksnes - Jaunlaicenes - Kalncempju - Liepnas - Malienas - Mālupes - Mārkalnes - Meijera - Pededzes - Trapenes - Veclaicenes - Virešu - Zeltiņu - Ziemera
Pagasti
Alsviķu pagasts - Annas pagasts - Gaujienas pagasts - Ilzenes pagasts - Jaunalūksnes pagasts - Jaunannas pagasts - Jaunlaicenes pagasts - Kalncempju pagasts - Liepnas pagasts - Malienas pagasts - Mālupes pagasts - Mārkalnes pagasts - Pededzes pagasts - Trapenes pagasts - Veclaicenes pagasts - Virešu pagasts - Zeltiņu pagasts - Ziemeru pagasts
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Alūksnes rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidotas šādi novadi:
Straujumas Ministru kabinets
Straujumas Ministru kabinets var būt:
Kabiles pagasts
Kabiles pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos, 28 km no Kuldīgas un 120 km no Rīgas. Robežojas ar sava novada Rendas, Rumbas un Vārmes pagastiem, Saldus novada Šķēdes pagastu, Tukuma novada Vānes un Matkules pagastiem un Talsu novada Abavas pagastu.
Ziemeļamerika
Ziemeļamerika ir trešais lielākais kontinents pēc platības un ceturtais lielākais — pēc iedzīvotāju skaita. To apskalo Ziemeļu ledus okeāns ziemeļos, Atlantijas okeāns — ziemeļaustrumos un austrumos, Karību jūra — dienvidaustrumos un Klusais okeāns — dienvidrietumos un rietumos. Kontinenta platība ir 24 230 000 kvadrātkilometru. 2008. gadā iedzīvotāju skaits bija 528 720 588.
Kabiles pagasts
Hidrogrāfija
Upes: Dobjais valks, Kaķavalks, Ozolvalks, Remeznieku grāvis, Rūpjupe, Sipju grāvis.
Ziemeļamerika
Ziemeļamerika atrodas ziemeļos pasaules daļai, kuru dēvē par Jauno Pasauli, Rietumu puslodi vai vienkārši — par Ameriku. Ziemeļamerika ir savienota tikai ar Dienvidameriku. Šo savienojumu šaurākajā vietā dēvē par Panamas zemesšaurumu, kas dienvidaustrumos beidzas ar Darjenas grēdu. Saskaņā ar dažiem avotiem, Ziemeļamerikas robeža ir nevis Panamas zemesšaurums, bet gan Tevantepekas zemesšauruma šaurākā vieta starp Meksikas līci un Kluso okeānu, un šo reģionu starp šiem zemesšaurumiem dēvējot par Centrālameriku. Tomēr plašāk ir izplatīts uzskats, ka Centrālamerika ir Ziemeļamerikas sastāvdaļa.
Kabiles pagasts
Hidrogrāfija
Ezers: Bezdibenis, Kladācis.
Nīderlandes hokeja izlase
Nīderlandes hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Nīderlandi starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 29. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IB divīzijā.
Ziemeļamerika
Ģeogrāfija
Ziemeļamerikā var izšķirt četrus lielus reģionus: centrālie līdzenumi, vai lielās prērijas, kas izstiepušās no Meksikas līča līdz Kanādas Arktikai, ģeoloģiski jaunas; kalnaini rietumi, ieskaitot Klinšu kalnus, Lielo Baseinu, Kaliforniju un Aļasku; ar pacēlumiem, bet relatīvi līdzeno Kanādas vairogu plakankalni ziemeļaustrumos; un daudzveidīgo austrumu reģionu, kas ietver Apalaču kalnus, piekrastes līdzenumu līdz Atlantijas piekrastei, un Floridas pussalu. Meksika, ar tās garajām plakankalnēm, ūdenskritumiem galvenokārt rietumu reģionos, kaut gan austrumpiekrastes līdzenumos tās izstieptas līdz līcim.
Rietumu kalni ir sašķelti vidusdaļā, klinšainajos apgabalos un piekrastes apgabalos Kalifornijā, Oregonā un Vašingtonas štatā, ar Lielo Baseinu — apgabalos ar mazāku platību — starp tiem. Augstākā virsotne ir Denali Aļaskā.
Kopš 1931. gada Ragbi Ziemeļdakotā oficiāli uzskata par Ziemeļamerikas ģeogrāfisko centru. Atrašanās vieta ir atzīmēta ar 4,5 metrus augstu akmens obelisku.
Kontinenta galējie punkti ir:
Kontinentālās daļas galējie punkti ir:
Klimats
Klimatu visvairāk iespaido meridionāli izvietotās kalnu grēdas un aukstās straumes kontinenta piekrastē. Kordiljeru dēļ Klusā okeāna ietekme izpaužas tikai rietumu piekrastē. Atlantijas okeāns iespaido plašu Ziemeļamerikas teritoriju līdz pat Kordiljeriem. Aukstās gaisa masas no ziemeļiem brīvi plūst virs līdzenumiem un nokļūst tālu dienvidos.
Ziemeļamerikas vidieni pastāvīgi apdraud postoši virpuļviesuļi - tornado. Tie veidojas, siltajām, mitrajām Atlantijas okeāna gaisa masām sastopoties ar auksto gaisu no Ziemeļu Ledus okeāna. Vēja ātrums var pārsniegt 100 m/s. Gaisa virpulis spēj pacelt un aiznest automobiļus, sagraut ēkas.
Savukārt Meksikas līcī un Karību jūrā bieži plosās tropiskie cikloni - taifūni. Tie saceļ ļoti augstus viļņus, kas noposta piekrasti, un atnes stipras lietusgāzes.
Ziemeļamerikas klimats un daba ir ļoti daudzveidīgi, jo kontinents ir izstiepts gan ziemeļu - dienvidu, gan austrumu - rietumu virzienā.
Reģionālais un politiskais iedalījums
Kontinentā ir trīs lielas valstis: Kanāda (tai pieder dažas lielas salas Ziemeļamerikas krastos, ieskaitot Vankūveras salu un Karalienes Šarlotes salas rietumos, Prinča Edvarda salu, Ņūfaundlendu un Keipbretonas salu austrumos, un Elsmīra salu, Bafina salu, un Viktorijas salu ziemeļos Kanādas arktiskajā arhipelāgā); Meksika (ieskaitot Reviljahihedo arhipelāgu un salīdzinoši mazākas salas tuvāk piekrastei); un lielākā daļa Amerikas Savienoto Valstu (ieskaitot Aleutu salas, Aļasku, bet ne ASV Havaju štatu, kas atrodas Klusajā okeānā).
Kontinenta galējajās dienvidu daļās, relatīvi mazajā apgabalā sauktā par Centrālameriku, ir valstis: Beliza, Kostarika, Salvadora, Gvatemala, Hondurasa, Nikaragva un Panama.
Amerikas Savienotās Valstis un Kanādu dažreiz dēvē par Angloameriku, kamēr pārējo Ziemeļameriku (neieskaitot Grenlandi un dažas salas) un Dienvidameriku — par Latīņameriku.
Apzīmējums "Ziemeļamerika" tiek lietots arī citur, ne tikai ģeogrāfijā, tas var nozīmēt dažādas lietas dažādiem cilvēkiem. Daudziem ASV amerikāņiem un kanādiešiem apzīmējums ir tikai vispārīgā lietošanā, tiek bieži lietots, lai apzīmētu tikai "tikai Amerikas Savienotās Valstis un Kanādu", neietverot Meksiku un Centrālamerikas valstis, ja vien kontekstā tas nav skaidri pateikts, tām arī jābūt iekļautām (piemēram, specifiski attiecībā uz Meksiku, kad runāts tiek par NAFTA). Tas ir kultūras un ekonomikas aspektu dēļ, jo ASV un Kanāda ir daudz līdzīgākas viena otrai, salīdzinot ar pārējām Ziemeļamerikas valstīm. Meksikāņi tomēr apzinās, ka ir Ziemeļamerikas daļa un un vēlas tikt uzskatīti par tās daļu. Bet Centrālamerikas iedzīvotāji lielākoties neiebilst, ka viņus dēvē par centrālamerikāņiem.
Dienvidaustrumos kontinenta malā atrodas salu ķēdes, teritorijas sauktas par Antiļu vai Karību salām, kas ietver:
Ziemeļamerikai tiek pieskaitīta arī Britu kolonija Bermuda, kas atrodas Atlantijas okeānā, kā arī Grenlande, kas ir Dānijas Karalistes daļa un lielākā sala pasaulē, un Senpjēra un Mikelona, atrodama pie Kanādas krastiem, pēdējā no Francijas teritorijām Amerikas ziemeļos.
Malatja
Malatja (agrāk hetu: Melid un grieķu: Μαλάτεια, Malateia) ir pilsēta Turcijas centrālajā austrumu daļā Eifratas ielejā un tā ir Malatjas ila centrs. Kaut arī mūsdienu Malatja dibināta tikai 1838. gadā, pilsētas vēsture ir vismaz 3000 gadus ilga. Pilsētas tuvā apkārtnē atrodas hetu galvaspilsētas Milidas un Senās Romas Mazāzijas provinces galvaspilsētas Melitenes drupas. Aprikožu un opija magoņu audzēšanas centrs un Turcijas prezidenta Turguta Ezala dzimtā pilsēta.
Vēsture
1838. gadā nodibināja mūsdienu pilsētu uz dienvidiem no senās Melitenes. 1893. gadā spēcīga zemestrīce pilsētu izpostīja. 1895. gadā pilsētas teritorijā notika Armēņu genocīds. 1971. gadā Malatjā nodibināja Inēnu universitāti.
Kabiles pagasts
Vēsture
Ordeņa pastāvēšanas beigu posmā Sabiles draudzes novadā izveidojās Kabiles muiža, kas piederēja Heinriham Soblekam (16. gs.), Johanam Dītriham fon Bēram un viņa dzimtai (17.—18. gs.), Heinriham Dītriham Vilhelmam fon Keizerlingam (19. gs.), Oto Andreasam Līvenam (19./20. gs). Tolaik Kabiles pagasta teritorijā atradās arī Višļu muiža (Gut Wischeln, Višļi). 1920. gada zemes reformas gaitā Kabiles muižu ar Gala (Endenhof), Jauno (Neuhof) un Veco pusmuižu (Althof) sadalīja 264 vienībās 4781 ha kopplatībā; Višļu muižu 22 vienībās 319,6 ha kopplatībā; Zutēnu muižu (Sutten) ar Kāņu (Kahnhof) un Vidzeru (Widsershof) pusmuižām 89 vienībās 1517,3 ha kopplatībā; Kabiles mācītājmuižu 9 vienībās 203,5 ha kopplatībā.
1935. gadā Kuldīgas apriņķa Kabiles pagasta platība bija 226,5 km² un tajā dzīvoja 3143 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Kabiles, Mežgaļu un Viestura ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kuldīgas rajona Kabiles ciemam 1954. gadā pievienoja likvidētā Mežgaļu ciema kolhoza «Dzirkstele» teritoriju, 1956. gadā pievienoja Viestura ciema kolhoza «Grauds» teritoriju, bet kolhoza «Dzirkstele» teritoriju pievienoja Viestura ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Kabiles pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Kabile (pagasta centrs), Jaunā muiža, Vecā muiža, Galamuiža, Višļi, Pusgaldiņi, Kalnansi, Kāņmuiža.
Izglītība un kultūra
Pagastā atrodas Z. A. Meierovica Kabiles pamatskola (direktore Anita Zēberga), doktorāts, bibliotēka, 3 veikali. Tiek izdotas divas avīzes: "Kabiles pagasta Vēstnesis" un Z. A. Meierovica Kabiles pamatskolas avīze "Kabata" (redaktors Eduards Skabis).
Aleksandrs Skvorcovs
Aleksandrs Skvorcovs (Александр Александрович Скворцов, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, lidotājs, pulkvedis rezervē.
Aleksandra tēvs Aleksandrs Skvorcovs arī bijis kosmonauts, bet ne reizi nav lidojis kosmosā.
Skvorcova pirmais kosmiskais lidojums SKS 23. ekspedīcijas sastāvā kā lidojuma inženierim sākās, startējot ar kosmosa kuģī Sojuz TMA-18 (viņš arī Sojuz komandieris). 27. maijā viņš kļuva par 24. ekspedīcijas komandieri. Uz zemes atgriezās ar Sojuz TMA-18.
2012. gadā viņš atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem pulkveža pakāpē.
Otro lidojumu Aleksandrs Skvorcovs sāka 2014. gada martā kā kosmosa kuģa Sojuz TMA-12M komandieris. Bija SKS 39. un 40. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemi atgriezās 2014. gada septembrī.
2016. gada 6. maijā Skvorcovs oficiāli tika apstiprināts kosmosa kuģa Sojuz MS-06 pamatapkalpē kopā ar Skotu Tinglu un Ivanu Vagneru. 2016. gada septembrī Roskosmos pieņēma lēmumu 2017. gada pavasarī samazināt Krievijas apkalpi no trīs cilvēkiem uz diviem. Oktobrī veiktas izmaiņas apkalpēs, un Skvorcovs pārcelts uz Sojuz MS-07 pamatapkalpi, kā arī esot Sojuz MS-06 dublieru apkalpē. 2017. gada martā Aleksandrs Skvorcovs sporta treniņu laika guva traumu. Viņu atcēla no Sojuz MS-07 apkalpes. 2017. gada 30. novembrī Skvorcovs apstiprināts Sojuz MS-11 dublieru apkalpē. 2019. gada 13. martā viņš tika apstiprināts Sojuz MS-12 dublieru apkalpē.
Trešo reizi kosmosā Aleksandrs Skvorcovs devās 2019. gada 20. jūlijā, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-13 komandierim. Viņš bija SKS 60. un 61. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemi atgriezās 2020. gada 6. februārī.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Internet Explorer
Internet Explorer, saīsināti arī IE vai MSIE, bija Microsoft korporācijas izstrādāta interneta pārlūkprogramma. Tā kopš 1995. gada tika iekļauta operētājsistēmā Microsoft Windows.
Tā reiz bija populārākā interneta pārlūkprogramma; 2003. gadā to izmantoja 95% Interneta lietotāju. 2015. gada martā Microsoft paziņoja, ka daļā Windows 10 kā noklusējuma pārlūkprogramma tikai izmantota Microsoft Edge, nomainot Internet Explorer. 2022. gada 15. jūnijā tika izbeigts pilns Internet Explorer atbalsts, bet Microsoft plāno nodrošināt Microsoft Edge IE savietojamības režīma darbību vismaz līdz 2029. gadam.
Krievu—turku karš (1877—1878)
Krievu—turku karš (1877—1878) bija militārs konflikts starp Osmaņu impēriju un Krievijas Impēriju, kas izrietēja no Krievijas centieniem iegūt piekļuvi Vidusjūrai, pakļaujot Osmaņu impērijai piederošās Balkānu pussalas teritorijas. Šo karu bulgāri, serbi un rumāņi uzskata par savu nāciju atdzimšanu pēc turku kundzības gadsimtiem. Kara rezultātā pilnīgu neatkarību ieguva Rumānijas Karaliste, kas atšķirībā no pārējām Balkānu valstīm nebija pilnībā pakļauta Osmaņu impērijai, jo bija tikai tās sizerēnās varas ietekmē. Tādēļ rumāņu vēstures avotos šo konfliktu sauc par Rumānijas neatkarības karu.
Priekšvēsture
1877. gada pavasarī Krievija noslēdza slepenu vienošanos ar Austroungāriju, kas apmaiņā pret Austroungārijas piekrišanu Krievijas uzbrukumam osmaņiem, deva tai atļauju okupēt Bosniju un Hercegovinu. Krievija arī panāca piekrišanu Besarābijā zaudēto teritoriju atgūšanai un savu 1856. gada robežu atjaunošanai, tā likvidējot zaudētā Krimas kara sekas. Ja kara laikā notiktu negaidīts Osmaņu impērijas sabrukums, šī vienošanās paredzēja, ka Krievija nepaplašinās savu teritoriju Balkānos, tā neveicinās vienas lielas slāvu valsts veidošanos, taču akceptēs mazāku nacionālo valstu veidošanos, kā arī pasludinās Stambulu par brīvpilsētu. Lielbritānija pasludināja neitralitāti gaidāmajā karā, taču informēja, ka sniegs palīdzību osmaņiem. Lielbritānija arī atgādināja Krievijai cara doto solījumu, ka tā necentīsies okupēt Stambulu vai ilgstoši paturēt karaspēku bulgāru zemēs.
Norise
Krievu-turku karš sākās 1877. gada aprīlī un beidzās 1878. gada janvārī, kad krievu karaspēks sasniedza Stambulas pievārti. Krievijas pusē tajā iesaistījās arī Rumānija un Serbijas kņaziste. Lai arī osmaņi izrādīja sīvu pretestību, krievi guva virkni uzvaru, pēc kurām pieauga arī viņu plāni pēckara noregulējumam reģionā. Lielbritānijā sākās uztraukums, ka Krievija pēc Osmaņu impērijas sagrāves varētu mēģināt sasniegt tai svarīgo Suecas kanālu. 1878. gada janvārī Austroungārijas ārlietu ministrs Andraši informēja Krieviju un Vāciju, ka Krievijas iecerētie miera noteikumi liks Austroungārijai uzsākt karu pret Krieviju.
Lai novērstu konfliktu starp Eiropas lielvalstīm, tika sasaukts Berlīnes kongress, kas ierobežoja Krievijas ambīcijas Balkānos un noteica jaunās robežas.
Latvieši Krievu—turku karā
Karā un tā ievērojamākajās kaujās cīnījās līdz pat 3000 Latvijas iedzīvotāju (lielākā daļa - latviešu), no kuriem apmēram 100 gāja bojā, bet apmēram 1000 tika ievainoti vai guva dzīvībai bīstamas slimības. Raksturīgi, ka vēl starpkaru posmā Latvijas Republikas varasiestādes rūpējās par šajā karā cietušajiem karavīriem ‒ tas diezgan skaidri liecina, ka Krievijas-Turcijas karā bija iesaistīti daudzi latvieši, jo vairāk nekā 40 gadus pēc kara liela daļa tā dalībnieku jau bija miruši, bet par izdzīvojušajiem gādāja valsts.
Žans Pols Sartrs
Žans Pols Šarls Emārs Sartrs (fr, dzimis, miris ) bija politiski kreiss eksistenciālisma franču filozofs, rakstnieks un dramaturgs. 1964. gada Nobela prēmijas laureāts, no kuras viņš brīvprātīgi atteicās. Plaši zināma ir arī Sartra ilgā un sarežģītā kopdzīve ar feministi Simonu de Bovuāru.
Dzimis Parīzē, flotes virsnieka ģimenē. Sartra māte bija Alberta Šveicera māsīca. Kad Žanam Polam bija divi gadi, nomira tēvs un zēns uzauga, ietekmējoties no mātes tēva. Kad Sartram bija divpadsmit gadu, māte apprecējās atkal un ģimene pārcēlās uz Larošelu.
Starp pasaules kariem studēdams prestižajā Augstākajā normālskolā (École Normale Supérieure) filozofiju, Sartrs iepazinās ar savu partneri un domubiedri Simonu de Bovuāru. Līdz Otrajam pasaules karam pasniedza filozofiju dažādos Francijas licejos, no 1944. gada pārtika tikai no literārās darbības. 1945. gada oktobrī kopā ar de Bovuāru, Merlo-Pontī un citiem nodibināja literāri-politisku žurnālu "Jaunie laiki" (Les Temps Modernes). Sabiedriskajā darbībā Sartrs atbalstīja dekolonizāciju (tajā skaitā Alžīrijas neatkarību no Francijas), Miera kustību, Kubas revolūciju, Studentu maiju, protestēdams pret ASV Vjetnamas karu, bet arī pret PSRS Ungārijas revolūcijas un Prāgas pavasara apspiešanu.
Somijas Futbola asociācija
Somijas Futbola Asociācija (SPL) (somu val.: Suomen Palloliitto) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Somijā. Asociācija organizē nacionālo futbola čempionātu, Somijas Veikkauslīgu, kā arī atbild par Somijas futbola izlasi. Tās galvenā mītne atrodas Helsinkos.
Kopš 1908. gada SPL ir FIFA locekle, bet 1954. gadā kļuva par vienu no UEFA dibinātājām.
Ņikita Ņikiforovs
Ņikita Ņikiforovs (dzimis ) ir Latvijas krievu izcelsmes jurists un politiķis. Bijis 10., 11., un 12. Saeimas deputāts no "Saskaņas Centra", ievēlēts no Rīgas vēlēšanu apgabala.
Izglītība
2001. gadā Ņikiforovs pabeidza Rīgas Centra humanitāro vidusskolu un ieguva vispārējo vidējo izglītību. 2005. gadā viņš absolvēja Baltijas Krievu institūtu, iegūstot bakalaura grādu jurisprudencē. 2007. gadā viņš šajā pašā augstskolā, pārsauktā par Baltijas Starptautisko akadēmiju, ieguva maģistra grādu šajā pašā jomā. 2010. gadā aizstāvējis zinātņu kandidāta disertāciju Maskavas Valsts starptautisko attiecību institūtā Pasaules politisko procesu katedrā.
Darba pieredze
Kopš 2005. gada Ņikiforovs ir projektu vadītājs Baltijas Starptautiskajā akadēmijā. Kopš 2008. gada viņš ir arī Baltijas Psiholoģijas un menedžmenta institūta valdes loceklis.
Politiskā darbība
2010. gadā Ņikiforovs piedalījās 10. Saeimas vēlēšanās. Viņš tika ievēlēts no "Saskaņas Centra" saraksta Rīgas apgabalā un deputāta mandātu ieguva. Saeimā Ņikiforovs darbojas Juridiskajā komisijā, kā arī Publisko izdevumu un revīzijas komisijā. Līdz darbojās Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijā. Ņikita Ņikiforovs ir darbojies arī "Parex bankas" pārņemšanas un reorganizācijas izvērtēšanas parlamentārās izmeklēšanas komisijā, kaut arī viņa tēvs bija bankas mazākuma akcionārs un bija iespējams interešu konflikts.
Privātā dzīve
Ņikita Ņikiforovs ir dzimis. Precējies, ir divi bērni. Aizraujas ar kalnu slēpošanu un veikbordu. Dzīvo Jūrmalā.