cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islāma terorisms
Saskaņā ar Globālā terorisma indeksa statistiku Šrilanka, Kamerūna, Afganistāna, Somālija, Nigērija, ir valstis, kurās bijis vislielākais teroristisku uzbrukumu skaits, kurus galvenokārt ir veikušas islāmiskas teroristu organizācijas. Par nozīmīgākajām islāma teroristu organizācijām uzskatāmas Al-Qaeda, Islāma valsts un to atvasinājumi, kā arī Boko Haram un Tālibān, kura, ieguvusi varu Afganistānā, pretendē atsvabināties no terorisma organizāciju apzīmējuma. Dažkārt par islāmiskām teroristiskām organizācijām mēdz dēvēt nacionālistiskas teroristiskas organizācijas islāmticīgo zemēs, piemēram, Palestīnas atbrīvošanas organizāciju vai Hamas, kuru rīcība un ideoloģiskā orientācija, proti, nacionālo pašnoteikšanās centienu pamatošana islāma reliģijā klasifikāciju, kā islāmiskas, nacionāli separātiskas vai antikoloniālas, padara grūti pamatojamu.
Jēdziens
Islāma terorisma būtiskā pazīme, kas to atšķir no citiem terorisma veidiem, ir atsaukšanās uz islāma reliģiju. Islāma teroristu grupējumi savu darbību tiecas attaisnot ar noteiktu Korāna, hadītu un šariata likumu interpretāciju, ko lielākoties raksturo vairāki apsvērumi: pārliecība par bruņotas aizstāvēšanās nepieciešamību jeb militārais džihāds; pārliecība par islāma reliģisko likumu pārākumu par sekulāro valsts varu un nepieciešamība ar jebkuriem līdzekļiem panākt dievišķo likumu dominēšanu; uzskats, ka apdraudētības apstākļos terorisms ir attaisnojams kā sabiedrības mobilizēšanas rīks, lai modinātu no t.s. džahīlijas stāvokļa. Daudzu islāma teroristu ideoloģiskās un reliģiskās pārliecības pamatā ir Saijeda Kutba idejas jeb t.s. kutbisms, proti, pārliecība, ka modernā islāma sabiedrība ir nogājusi no dieva ceļa, atgriezusies pirmsislāma reliģiskās apziņas stāvoklī, bet šo stāvokli neapzinās. Līdz ar to esot nepieciešams reliģiski revolucionārs avangards, kas modinās sabiedrību no pašapmāna, lai ieviestu t.s. hākimīju — dieva absolūto suverenitāti jeb dieva likumu totālu ieviešanu laicīgajā dzīvē.
Kutba panislāmisma ideju izplatību būtiski veicināja Ēģiptes Nāsera nacionālisma noriets, kas sekoja arābu koalīcijas un Izraēlas sešu dienu karam, veicinot priekšstatu, ka islāmticīgo zemju izaugsme ir rodama nevis sekulārajā nacionālismā, bet reliģijas atjaunotnē.
Dažkārt islāma terorisma pētnieki aizrāda, ka tas ir attīstījies kā atbilde uz ASV iebrukumu un Rietumu iesaisti politikas norisēs, Izraēlas agresiju, musulmaņu zemju un tautu apspiešanu un ekspluatāciju. Neatkarīgi no iespējamajiem motīviem, islāma terorisms ir ne tikai valstisks vai islāma reliģijas reģionālas izpausmes terorisms, bet arī starptautisks terorisms, kas izpaužas visās pasaules valstīs.
Islāma kaujiniekus dažkārt dēvē par džihādistiem vai mudžāhidiem. Savukārt attiecībā uz Afganistānas vai Pakistānas islāmistu kaujiniekiem pareizāk ir lietot farsī un pašto valodas formu “modžahedi”.
Apraksts
20. gadsimta gaitā Tuvo Austrumu politiku lielā mērā noteica trīs valstu — Izraēlas, Ēģiptes un Saūda Arābijas — konfrontācija, kas atstāja ietekmi arī uz kaimiņvalstīm, taču esošo situāciju saasināja Aukstā kara lielvaru (PSRS vai ASV) iesaistīšanās Tuvo Austrumu politiskajās norisēs. Ēģipte pārstāvēja panarābismu, Nāsera arābu nacionālismu un sociālismu, savukārt Saūda Arābija veicināja panislāmismu, bet Izraēla, karojot ar arābu valstīm, sevi padarīja par ideoloģisko un arī aktuāli militāro mērķi. Būtisks pavērsiens islāma terorisma vēsturē ir 1979. gads, kad sākās islāmiskā revolūcija Irānā, noritēja Mekas krīze, kad islāma reliģisko ekstrēmistu grupa ieņēma Svēto mošeju Mekā un, visbeidzot, sākās Padomju Savienības iebrukums Afganistānā. Šo notikumu (pārvaldības režīmu nomaiņas un reliģijas apdraudēšanas) iespaidā, dažādu islāmistu aprindu lokā nostiprinājās pārliecība, ka ir nepieciešama islāma reliģijas aizstāvēšana, jo pastāvošās valstis ar to netiek galā. Terorisma attīstību ietekmēja gan valstu atbalsts, piemēram, Afganistānas modžahedu darbību atbalstīja Saūda Arābija, palīdzot kaujiniekiem cīnīties pret Padomju Savienību. Vienlaikus terorisma attīstību ietekmēja arī kaujinieku atgriešanās no Afganistānas, kuri, nespējuši reintegrēties vietējā sabiedrībā, nu meklēja jaunus izaicinājumus. Jau 20. gadsimta 80. gados bija iespējams nošķirt vairākas reliģiski motivētas teroristiskās organizācijas. Politikas analītiķis un terorisma pētnieks Brūss Hofmans (Bruce Hoffman) ir norādījis, ka ap 1980. gadu gandrīz katra otrā grupa, no apzinātajām 64 grupām, sevi identificēja kā reliģisku motivētu ekstrēmistu grupu. Savukārt jau 1995. gadā 26 no 56 identificētajām grupām sevi ne tikai identificēja kā reliģiski motivētas, bet arī kā tādas, kas sekoja Islāma reliģijai vai atsaucās uz islāma aizgūtām idejām.
Kritika
Tomēr jēdziens “islāma terorisms” ir bieži ticis apspriests un kritizēts, īpaši terorisma kritiskās pētniecības apakšnozarē, šī jēdziena tapšanu saistot ar Deivida Rapoporta (David Rapoport) interpretācijas ietekmi.
Elija Goldinga
Elēna Džeina "Elija" Goldinga (en; dzimusi ) ir angļu dziedātāja, dziesmu autore un multiinstrumentāliste.
Islāma terorisms
Kritika
Līdz ar kampaņas “Karš pret terorismu” sākšanos 2001. gada 7. oktobrī, pēc 2001. gada 11. septembra uzbrukumiem ASV, plašsaziņas līdzekļos, pētniecībā un valsts pārvaldes iestādes, jo īpaši ASV, bija radies priekšstats, ka katra terorakta notikumā ir vainojams kāds islāmiskais grupējums no Tuvajiem Austrumiem. Proti, diskurss par terorismu kā reliģisku aktu bija izplatītāks par uzskatu, ka terorakti ne vienmēr ir reliģiski motivēti. Līdz ar to plašās sabiedrības masās tika iestrādātas un uzturētas bailes no iespējamajiem terorisma draudiem, ko saistīja ar islāma reliģiju.
Taču, tā kā teroristiski grupējumi var būt ar atšķirīgiem uzskatiem, reliģiskajām un politiskajām ideoloģijām, lietojums “islāma terorisms” ir pārāk šaurs. Kā rezultātā, jēdzienu “islāma terorisms” ir jāizmanto ar piesardzību, jo tā lietojums ir “ļoti politizēts un izaicinošs”. Izmantojot jēdzienu “islāma terorisms”, cilvēki, kas seko islāma reliģijai, var tikt nepatiesi uzskatīt par islāma terorisma sekotājiem. Līdz ar to ir jāpatur prātā, ka islāma terorisms nav tas pats, kas islāma reliģija, un ne katrs musulmanis ir terorists. Latvijas terorisma pētnieks Valdis Voins raksta: “Iekļaušanās islāma teroristiskajā kustībā notiek arī ar esošo paziņu, radu un draugu starpniecību, kuri paši jau piedalās vai atbalsta teroristu organizācijas. Jāuzskata, ka radikalizācijas nav tikai individuāls, bet arī kolektīvs process, kurā draudzība un radniecība ir galvenie elementi. Eksperti norāda, ka ne vairāk kā 10% organizācijas “Al-Gamia al-Islamia” piedalās teroristiskajā kustībā reliģiskās pārliecības dēļ.
Meirova
Meirova (arī Meirava) ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 2,5 km no pagasta un novada centra Viļakas un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz ziemeļiem no Viļakas, Meirupītes krastā.
Lielvalsts
Vēsture
Seno laiku vēsturē par lielvalstīm tiek uzskatītas Senā Ēģipte, Senā Divupe, Feniķija, Senā Ķīna, Senā Persija, Senā Grieķija, Senā Maķedonija, Romas impērija un citas impērijas.
Ruģēni
Ruģēni ir apdzīvota vieta Madonas novada Ērgļu pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļos pie autoceļa P31 14 km no pagasta centra Ērgļiem un 116 km no Rīgas.
Lielvalsts
Vēsture
Austrumromas impērija, Franku impērija, Islāma kalifāts un vairākas Ķīnas dinastijas bija agrīno viduslaiku lielvaras. Augstajos viduslaikos no Franku impērijas izveidojās Svētā Romas impērija un Francijas karaliste. Osmaņu impērija sagrāva Bizantijas impēriju. Mongoļu impērija, vēlāk Zelta Orda dominēja Āzijas ziemeļos.
Jaunajos laikos izveidojās Spānijas un Portugāles lielvalstis, vēlāk Habsburgu impērija, Polijas-Lietuvas kopvalsts, Nīderlande, Zviedrija, Krievijas Impērija, Francija, Anglija un Prūsija. 16. gadsimtā Indijas subkontinentā izveidojās Mogulu impērija. Imperiālisma laikmetā piecām Eiropas lielvarām pievienojās Amerikas Savienotās Valstis un Japāna.
Pēc apvienošanās arī Itālijas karaliste kļuva par lielvalsti, Austrijas Impērija pārveidojās par Austroungāriju un Prūsija izveidoja Vācijas Impēriju, kuras 1882. gadā izveidoja Trejsavienību. Pirmā pasaules kara laikā Centrālās lielvalstis Austroungārija, Osmaņu impērija un Vācijas Impērija cīnījās pret 1907. gadā izveidotās Antantes lielvalstīm Apvienoto Karalisti, Franciju un Krievijas Impēriju, kurām pievienojās arī Japānas Impērija un ASV. Otrā pasaules kara laikā Vācija, Itālija, Japāna (Ass valstis) cīnījās pret Sabiedrotajām lielvalstīm Franciju un Apvienoto Karalisti, kurām vēlāk pievienojās ASV un Padomju Savienība.
Galvenās uzvarētājvalstis lielvalsts statusu saglabāja arī Aukstā kara periodā kā Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes pastāvīgās dalībvalstis — ASV, Padomju Savienība, Apvienotā Karaliste, Francija un Ķīna.
1976. gadā septiņas lielvalstis — ASV, Apvienotā Karaliste, Francija, Itālija, Japāna, Kanāda un Vācija izveidoja Lielā septītnieka forumu. 1997. gadā tam pievienojās arī Krievijas Federācija, tomēr 2014. gadā pēc Krievijas—Ukrainas kara sākuma un Krievijas veiktās Krimas okupācijas tās dalība Lielā astotnieka valstu grupā tika apturēta. Kopš 1980. gadiem forumā kā "nenumurētais" dalībnieks pārstāvēta arī Eiropas Savienība.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rucavas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rucavas novadā.
Bojkovice
Bojkovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Uherske Hradištes apriņķī Bīle Karpatu kalnos Slovācko etnogrāfiskajā reģionā.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz iespējams minēta 1086. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Tūrisms
Pie pilsētas atrodas neogotiskā Novi Svetlovas pils.
Alfrēds Griters
Alfrēds Griters (de; dzimis, miris ) bija šveiciešu sporta šāvējs, olimpiskais čempions. Izcīnījis arī vairākas medaļas pasaules čempionātā.
Sportiskā karjera
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja piecās šaušanas disciplīnās. Olimpisko zelta medaļu viņš izcīnīja 300 metru šaušanā komandām. Savukārt no individuālajām disciplīnām labāko rezultātu, dalīto 7. vietu, viņš ieguva 300 metru šaušanā stāvus pozīcijā.
1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās viņš startēja divās šaušanas disciplīnās. Zelta medaļu šoreiz izcīnīja 300 metru šaušanā trijās pozīcijās komandām.
Māris Beļaunieks
Māris Beļaunieks (dzimis Limbažos) ir latviešu pedagogs un politiķis. Šobrīd viņš ir Limbažu novada domes deputāts un priekšsēdētāja vietnieks. Bijis 13. Saeimas deputāts un Limbažu novada domes priekšsēdētājs. Pārstāv partiju "Konservatīvie".
Dzīvesgājums
1984. gadā absolvējis Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtu, fiziskās audzināšanas pasniedzēja specialitātē.
Strādājis par sporta skolotāju Liepupes vidusskolā.
Darbojoties Limbažu novada pašvaldībā, bijis arī SIA “Olimpiskais centrs Limbaži” valdes loceklis, Limbažu un Salacgrīvas novadu sporta skolas direktora vietnieks. Biedrības "Sudraba ceļš" valdes loceklis.
Politiskā darbība
2009. gada Latvijas pašvaldību vēlešanās M. Beļaunieks nesekmīgi kandidēja uz vietu Limbažu novada domē no "Pilsoniskās savienības" saraksta. 2013. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Limbažu novada domē no partijas "Vienotība" saraksta un 2014. gadā kļuva par novada domes priekšsēdētāju Didža Zemmera vietā. 2015. gadā D. Zemmers domes priekšsēdētāja amatu atguva.
2017. gada pašvaldību vēlēšanās M. Beļaunieks tika ievēlēts Limbažu novada domē jau pārstāvot Jauno konservatīvo partiju.
2018. gadā viņš kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no Jaunās konservatīvās partijas, bet netika ievēlēts. Darbojies pašvaldību izpildvarā, 2019. gadā kļūstot par Alojas novada izpilddirektoru, bet 2020. gadā par Limbažu novada izpilddirektoru.
2021. gadā M. Beļaunieks kļuva par 13. Saeimas deputātu, apstiprināts uz laiku, kamēr ministra pienākumus pilda izglītības un zinātnes ministre Anita Muižniece. Diskusijā ar Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministriju par jauna Saulkrastu novada izveidi administratīvi teritoriālās reformas ietvaros, M. Beļaunieks salīdzināja partiju "Nacionālā apvienība" ar Krieviju, sakot, ka līdz šim viņam šķitis, ka dažādas teritorijas, kā gadījumā ar Krimu, atņemt var tikai totalitāras valstis. 2021. gada 1. jūlijā, sabijis 13. Saeimas deputāta amatā vien divas nedēļas, M. Beļaunieks nolika mandātu, jo pašvaldību vēlēšanās atkal tika ievēlēts Limbažu novada domē. Deputāti viņu ievēlēja arī par domes priekšsēdētāja vietnieku.
Kandidēja 2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās no "Konservatīvo" saraksta, taču partija nepārvarēja 5% barjeru.
Andris Krūmiņš
Andris Krūmiņš var būt:
Šigemaru Takenokoši
Šigemaru Takenokoši (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||5||1
The Guardian
The Guardian (līdz 1959. gadam The Manchester Guardian) ir Apvienotās Karalistes dienas laikraksts, kas tika dibināts 1821. gadā.
Drukātās laikraksta versijas metiens dienā pārsniedz 209,3 tūkstošus eksemplāru, kas to ierindo trešajā vietā pēc The Daily Telegraph un The Times. Laikraksta tiešsaites versija ir otra populārākā britu laikraksta tīmekļa vietne pēc Daily Mail Mail Online. Laikraksts pieder Guardian Media Group.
Rihthofens
Rihthofens (Richthofen) var būt:
Pehja-Pernumā pagasts
Pehja-Pernumā pagasts (et) ir viena no 7 Igaunijas Pērnavas apriņķa pašvaldībām tā ziemeļrietumos. Izveidots 2016. gadā, apvienojot Halingas, Totsi un Vendras pagastus, kā arī Vendras pilsētciematu. Pašvaldībā ietilpst 3 pilsētciemati (Pernu-Jāgupi, Totsi, Vendra) un 86 ciemi. Robežojas ar Raplas apriņķa Kehtnas pagastu ziemeļos, Jervas apriņķa Tiri pagastu ziemeļaustrumos, Viljandi apriņķa Pehja-Sakalas pagastu dienvidaustrumos, Tori pagastu dienvidos, Pērnavas pilsētas pašvaldību dienvidrietumos, Lēnerannas pagastu rietumos un Raplas apriņķa Merjamā pagastu ziemeļrietumos.
Ināra Kalnarāja
Ināra Kalnarāja (dzimusi ) ir latviešu aktrise.
1971. gadā beigusi Liepājas teātra 1. studiju. Par Liepājas teātra aktrisi kļuvusi 1968. gadā.
Filmējusies "Inspektors Grauds", "Likteņa līdumnieki", "Baiga vasara", "Ziemassvētku jampadracis", "Par mīlestību pašreiz nerunāsim", "Emīla nedarbi", "Parāds mīlestībā" un "Novēli man lidojumam nelabvēlīgu laiku".
Suns Barboss un neparastais kross
"Suns Barboss un neparastais kross" (ru) ir 1961. gada padomju īsfilma, kuras režisors un scenārija autors ir Leonīds Gaidajs. Galvenās lomas atveido Jurijs Ņikuļins, Georgijs Vicins un Jevgeņijs Morgunovs. Šī ir pirmā filma, kurā parādās krāpnieki Gļēvulis, Stulbenis un Rūdītais. Filmā viņi makšķerē, izmantojot dinamītu. Vēlāk viņu suns izjauc visus plānus.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rugāju novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rugāju novadā.
Mežarija
Mežarija var būt:
Lerijs Nivens
Lorenss van Kots Nivens (dzimis ) ir amerikāņu rakstnieks. Raksta zinātniskās fantastikas žanrā. Pazīstamākais darbs - 1970. gadā publicētais romāns Gredzenpasaule (Ringworld), kas ieguvis Hugo un Nebulas balvas.
Šoiči Nišimura
Nacionālā izlase
!Kopā||2||1
Kostarikas sieviešu futbola izlase
Kostarikas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Kostariku starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Kostarikas Futbola federācija.
FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrā debitēja 2015. gadā Kanādā, grupu turnīrā divas reizes nospēlēja neizšķirti un vienā spēle zaudēja, neiekļūstot izslēgšanas spēlēs. Spēlēja arī 2023. gada finālturnīrā, zaudējot visās trijās spēlēs. CONCACAF čempionātā labākais sasniegums ir 2. vieta 2014. gadā.
Sergejs Saharovs
Sergejs Saharovs (1880—1954) bija Latvijas baltkrievu sabiedriskais darbinieks, publicists, etnogrāfs, folklorists un pedagogs.
Biogrāfija
Dzimis Polockā. Sākumā mācījies Polockas garīgajā skolā, pēc tam Vitebskas garīgajā seminārā. Tieši garīgajā seminārā pasniedzējs Dmitrijs Ivanovičs Dovgjallo (pazīstams baltkrievu etnogrāfs, arheogrāfs, novadpētnieks) nodeva savas zināšanas un pamudināja savu skolnieku iedziļināties savas tautas kultūrā, etnogrāfijā un folklorā.
Pēc garīgā semināra beigšanas, īsu laika posmu strādāja Pasienes skolā un Ludzas sieviešu draudzes skolā. Te arī viņš iepazinās ar savu nākamo sievu Olgu Fjodorovnu Nikonoviču, 1905. gada 27. jūnijā pēc 3 gadu draudzības viņi apprecējās.
1907. gadā iestājās juridiskajā fakultātē Jurjevas (Tartu) universitātē, pabeidza 1911. gadā. Vienlaicīgi noklausījās vēstures — filoloģijas fakultātes kursus. Pateicoties arī tam saņēma atļauju pasniegt vēsturi un krievu valodu vidusskolā. Juridisko fakultāti beidza ar 1. pakāpes diplomu. Pēc universitātes beigšanas strādāja dažādās vietās Vitebskā. Vecākā meita Gaļina piedzima Vitebskā.
1913. gadā Sergeju Saharovu uzaicināja uz Jurjevu, lai ieņemtu tautskolu inspektora amatu. Rajonā bija 70 skolas, tās gada laikā bija jāapciemo. 1915. gada decembrī Jurjevā piedzima viņa otrā meita — Irina.
Sakarā ar briestošo, sarežģīto politisko situāciju, 1917. gada jūnijā panāca savu pārcelšanu uz Mogiļevas guberņu — Borisovu. Darbojās Viļānu mācību apgabalā. Taču te viņam darbs nepatika, tādēļ panāca, lai pārceļ uz Ludzu. Tai pat laikā tika nolemts ģimnāzijas ēkas telpās atvērt pirmo bērnu dārziņu, par tā vadītāju iecēla Sergeja Saharova sievu Olgu.
Līdz pat 1922. gada janvārim Sergejs bija ģimnāzijas direktors, paralēli šim darba viņš pārvaldīja Latvijas Republikas izglītības ministrijas Baltkrievu izglītības pārvaldi. Šai pat laikā Latvijā strauji tika atvērtas baltkrievu skolas un ģimnāzijas. S. Saharovs ļoti daudz laika pavadīja Rīgā, līdz ar to 1922. gadā visa viņa ģimene pārcēlās uz galvaspilsētu. Dzīvoja īrētā dzīvoklī Dzirnavu ielā 17.
1924. gada februārī tika nozīmēts par baltkrievu ģimnāzijas direktoru Dvinskā (Daugavpilī). Atstāja arī amatu izglītības pārvaldē Rīgā. Tai pat laikā nomira S. Saharova māte Anna Nikandrovna. 1925. gadā ģimene pārceļas uz Dvinsku, kur nodzīvo līdz 1932. gadam.
1930. gados izveidoja nelielu krājumu «Город Лудза в прошлом и настоящем» (izdota Rīgā, 1935. gadā). Aktīvi piedalījās žurnāla «Вера и жизнъ» veidošanā.
Pēc baltkrievu ģimnāzijas slēgšanas 1932. gadā Sergejs Saharovs devās pensijā. Taču savu aktīvo darbību turpināja, no 1935. līdz 1938. gadam vāca materiālus par Latvijas pareizticīgo baznīcu vēsturi.
1937. gadā tiek izdota grāmata «Рижские православные архипастыри за сто лет (1836—1936)».
1939. gadā par personīgajiem līdzekļiem tiek izdota grāmata «Православные церкви Латгалии».
1940. gadā izdota grāmata «Народное творчество латгалъских и илукстенских белорусов», 1. izdevumā — baltkrievu tautas poēzija, 2. — 4. izdevumā - iekļautas pasakas, leģendas, sakāmvārdi, dzejoļu stāsti, čestuškas un bērnu folklora.
Stīvs Aoki
Stīvens Hirojuki Aoki (, ; dzimis, Maiami, ASV) ir japāņu izcelsmes amerikāņu dīdžejs un mūzikas producents. 2019. gadā žurnāls DJ Mag Aoki atzina par 10. labāko dīdžeju pasaulē. Sadarbojies ar will.i.am, Afrojack, Linkin Park, Igiju Azaliju, Backstreet Boys, Blink-182, BTS, Dimitri Vegas & Like Mike, Donu Diablo, Hardwell un daudziem citiem māksliniekiem. Patlaban izdevis sešus studijas albumus.
Sergejs Saharovs
Biogrāfija
1940 gadu otrajā pusē (īslaicīgi vai arī kādu laiku) dzīvoja Rīgā Katoļu ielā 33, 11. dzīvoklī. Vēloties atgriezties pie pedagoga darba, iesniedza dokumentus Izglītības Ministrijā, lai iegūtu kādu darbu kā krievu un baltkrievu valodas skolotājs sākumskolas vai vidusskolas klasēs. 1940. gada 1. oktobrī līdz 1941. gada decembrim saņēma atļauju strādāt Rīgas baltkrievu vakara vidusskolā. Bet vēlāk saņēma rīkojumu doties uz Latgali, Indras pagastu, tur mazāk par gadu vadīja baltkrievu ģimnāziju. Bet 1942. gada 1. oktobrī saņēma rīkojumu doties uz Zilupi, kur līdz 1944. gada 28. jūnijam strādāja par baltkrievu valsts ģimnāzijas direktoru.
Stīvs Aoki
2019. gadā Stīvs Aoki publicēja autobiogrāfiju Blue: The Color of Noise.
Sergejs Saharovs
Biogrāfija
Pēc nepatiesu liecību sniegšanu 1945. gadā 9. jūlijā Sergeju arestēja un notiesāja uz pieciem gadiem ieslodzījuma vietās Kazahstānā (Karabasa, Batika). Taču arī te viņš ieguva cieņu un autoritāti. Viņam bija atļauts iziet ārpus nometnes, te vāca vietējo folkloru un pierakstīja visu interesantāko, ko vietējie ļaudis stāstīja.
Pēc atgriešanās kādu brīdi nedrīkstēja dzīvot Rīgā, bija spiests dzīvot Ikšķilē. Taču jau pēc diviem gadiem drīkstēja atgriezties pie ģimenes. Tā kā vecākā meita Gaļina mira 1940. gadā no tuberkulozes, bet dēls Otrā Pasaules kara laikā pazudis bez vēsts, palika tikai jaunākās meitas Irinas ģimene, pie kuras viņš palika dzīvot. Ilga un laimīga dzīvošana nesanāca, — Sergejs saslima ar neārstējamu slimību — barības vada vēzi, no kā mira 1954. gadā.
Avoti
Materiāli no Ludzas Novadpētniecības muzeja fondiem.
Pikniks ceļa malā
"Pikniks ceļa malā" ir krievu fantastu brāļu Strugacku garais stāsts, pirmoreiz publicēts 1972. gadā. Šis stāsts ir visvairāk tulkotais un ārpus bijušās PSRS izdotais brāļu Strugacku darbs. Pēc Borisa Strugacka aplēsēm uz 2003. gadu šim darbam ir bijuši 55 izdevumi 22 valstīs.
Klaudija Kardināle
Kloda Žozefina Roza "Klaudija" Kardināle (fr, dzimusi ) ir Tunisijā dzimusi itāļu aktrise.
Pikniks ceļa malā
Balstoties uz šo stāstu, krievu režisors Andrejs Tarkovskis 1979. gadā uzņēma filmu "Stalkers". 2000. gadā ASV tika paziņots par nodomu veidot šī stāsta jaunu lielbudžeta ekranizāciju, tomēr šī iecere netika realizēta.
Brāļu Strugacku stāstā izmantotais apzīmējums "stalkers" ir iesakņojies krievu valodā, kā arī dažu citu tautu valodās. Pēc stāsta autoru domām, tas kļuvis par vispopulārāko no viņu radītajiem jaunvārdiem. Brāļu Strugacku stāstā stalkers ir cilvēks, kurš, ignorējot aizliegumu, iekļūst bīstamā teritorijā jeb Zonā, un iznes no tās dažādus artefaktus, kurus pārdod, tā pelnot sev iztiku. Pēc Tarkovska filmas tapšanas 1979. gadā šis termins krievu valodā ieguva nedaudz savādāku nozīmi — tas ir pavadonis, kas orientējas dažādās apmeklēšanai aizliegtās un citiem maz zināmās vietās un teritorijās.
Klaudija Kardināle
Piedalījusies vairākās pazīstamās 60. un 70. gadu filmās, galvenokārt franču un itāļu filmās, bet arī vairākās amerikāņu filmās. Kino debitējusi Omāra Šarifa filmā "Goha" (Goha, 1958). Kardināle kļuva par vienu no itāļu atpazīstamākajām aktrisēm, pateicoties filmām "Roko un viņa brāļi" (1960), La ragazza con la valigia (1961), Cartouche (1962), "Leopards" (Il Gattopardo, 1963) un "Astoņarpus" (1963). Vēlāk piedalījusies tādās Holivudas filmās kā "Rozā pantera" (The Pink Panther, 1963), Blindfold (1966), Lost Command (1966), The Professionals (1966), Don't Make Waves (1967) un Serdžo Leones filmā "Reiz rietumos" (1968).
Pikniks ceļa malā
Stāsta tapšana un publicēšana
Stāsts sarakstīts 1971. gadā (tā pirmie uzmetumi izdarīti no 19. līdz 27. janvārim Ļeņingradā, gala variants pabeigts no 28. oktobra līdz 3. novembrim Komarovo). Tas pirmoreiz publicēts 1972. gadā Ļeningradā iznākošajā žurnālā Аврора. Pēc publicēšanas žurnālā stāsts astoņus gadus dažādu iemeslu dēļ netika izdots, un tikai 1980. gadā tas iznāca saīsinātā un stipri labotā variantā, iekļauts krājumā "Nenorunātās tikšanās" (Неназначенные встречи). 1984. gadā tas publicēts krājumā За миллиард лет до конца света. Vēlākajos gados šis stāsts regulāri tika publicēts dažādos izdevumos.
Klaudija Kardināle
Vēlāk atgriezusies Eiropā un piedalījusies tādās filmās kā Il giorno della civetta (1968), Bello onesto emigrato Australia sposerebbe compaesana illibata (1971), I guappi (1974), "Korleone" (Corleone, 1978) "Fickaraldo" (1982) un Claretta (1984).
Pikniks ceļa malā
Stāsta tapšana un publicēšana
Latviešu valodā stāsts izdots 1987. gadā, iekļauts krājumā "Nenorunātās tikšanās".
Sižets
Stāsta darbība norisinās uz Zemes, aptuveni 1970. gados nelielā pilsētiņā ar nosaukumu Hārmonta, kas atrodas izdomātā angļvalodīgā valstī.
Tiek uzskatīts, ka Zonas radījuši ārpuszemes civilizāciju pārstāvji, rodas daudz dažādu hipotēžu, kuras mēģina izskaidrot, kas ir Zonas un kādā veidā citplanētieši tās izmanto, lai nodibinātu sakarus ar Zemes iedzīvotājiem. Tomēr ir arī citi pieņēmumi. Viens no stāsta varoņiem, Nobela prēmijas laureāts Valentīns Pilmans izsaka tēlainu salīdzinājumu, ka visi Zonas artefakti — "mānekļi", "puļķi", "aproces" — ir tikai kosmiskie atkritumi, ko uz Zemes nejauša apmeklējuma laikā atstājuši citplanētieši, līdzīgi tukšām pudelēm un izsmēķiem, kas pēc cilvēku rīkota piknika mēdz palikt ceļa malā. Citplanētieši Zemes iedzīvotājus nav pat pamanījuši, tāpat kā cilvēki nepamana pa zemi rāpojošus kukaiņus.
Richthofen
Rihthofens (Richthofen) var būt:
Pikniks ceļa malā
Sižets
Viena no stāsta galvenajām tēmām — to cilvēku tikumiskā izvēle, kuru rokās nokļūst Zonas artefakti, tas, kā ar šiem artefaktiem apietas cilvēce, kura visai slikti saprot, kam domātas šīs bīstamās lietas, kuras nezin kāpēc atstājuši atnācēji.
Viena no Zonām atrodas netālu no Hārmontas pilsētas. Stāsta galvenais varonis, Hārmontas iedzīvotājs Redriks Šuharts kļūst par stalkeru — uztur savu ģimeni, iznesot no Zonas artefaktus, kam piemīt neparastas īpašības, un pārdodot tos par milzu naudu. Stāsta sižets veidots kā Šuharta dzīves apraksts no 23 līdz 32 gadu vecumam. Agrā jaunībā viņš strādājis par laborantu Starptautiskajā Ārpuszemes kultūru institūtā (SĀKI), bet vēlāk lielu daļu savas dzīves bijis stalkers un likumpārkāpējs, izcietis sodu cietumā.
Daudziem stalkeriem bērni piedzimst ar dažādām fiziskām un bioloģiskām novirzēm, kurām cēloni medicīna nespēj izskaidrot, jo paaugstinātas radiācijas un bīstamu ķīmisku piemaisījumu Zemes atmosfērā nav. Tāds liktenis piemeklējis arī Šuharta vienīgo meitu — Mariju (Pērtiķēnu). Redriks mīl sievu un meitu, taču cietumsodu dēļ kādu laiku ir šķirts no ģimenes. Neskatoties uz to, viņš nespēj atteikties no gājieniem Zonā, kura izposta viņa dzīvi — daļēji dēļ vēlēšanās tikt pie lielas naudas un neskaitīt katru monētu, bet galvenokārt — dēļ Zonas pievilkšanas spēka, kas saprotams tikai īstam stalkeram. Zonā viņš jūtas kā zivs ūdenī un bez tās iztikt vairs nespēj.
Stāsta beigās Šuharts plāno un īsteno savu noslēdzošo misiju Zonā: viņš nolemj atrast Zelta Lodi — artefaktu, kurš saskaņā ar leģendu spēj izpildīt atradēja pašu apslēptāko vēlēšanos. Šuharts dodas meklēt Lodi, viņš ir vīlies sevī un cilvēkos, un Lode ir viņa vienīgā cerība. Šī misija ir sarežģīta ne tikai tādēļ, ka ceļā līdz Lodei būs nāves briesmas, bet arī tāpēc, ka pēdējās lamatas šai ceļā prasa upuri — cilvēka dzīvību. Šuharts ir gatavs upurēt šīm lamatām savu ceļabiedru, jaunekli, kurš izlūdzies būt par viņa mācekli — Artūru Bārbridžu.
Artūra tēvs ir viens no pirmajiem stalkeriem. Viņa iesauka ir Maitu Ērglis, jo tie, kas kopā ar viņu gājuši Zonā, bieži vien nav atgriezušies. Bārbridža bērni — Artūrs un viņa māsa Dina — ir normāli, veseli, kas ir pilnīgi netipiski stalkeram. Bārbridžs ir uzticējis Šuhartam noslēpumu — šos bērnus viņš izlūdzies Zonai. Pats viņš līdz Zelta Lodei nokļūt vairs nespēj, jo Zonā zaudējis abas kājas — toreiz Redriks viņu no Zonas iznesa sev uz muguras. Maitu Ērglis ir atklājis Šuhartam Lodes atrašanās vietu un ceļā draudošo lamatu izvietojumu (vienas no lamatām ir "gaļasmašīna", kas prasa cilvēka upuri) ne tikai pateicības dēļ — viņš cer, ka Šuharts spēs atdot viņam kājas. Bārbridžs nezina, ka Redriks ir paņēmis Artūru sev līdzi.
Stāsta finālā Artūrs iet bojā "gaļas mašīnā", Redriks nokļūst pie Lodes, kur veltīgi cenšas noformulēt savu pašu apslēptāko vēlēšanos. Viņš atceras visu savu sakropļoto dzīvi, mēģina atcerēties kaut ko gaišu, taču tas neizdodas. Gala rezultātā viņš nespēj izdomāt neko citu, kā to, ko dažas sekundes pirms nāves sauca Artūrs — "Laimi visiem par brīvu, lai nevienam nav jāaiziet tukšā!"
Zona
Zona ir teritorija uz Zemes, radusies tā saucamā Apmeklējuma rezultātā. Uz Zemes ir sešas šādas Zonas. Zonas ir neapdzīvotas, tajās nevar mitināties ne cilvēki, ne dzīvnieki. Daudzi no tiem, kas nepaguva no Zonām laikus evakuēties, kļuva akli, saslima ar cilvēcei nepazīstamām slimībām. Klīst leģenda, ka vienā no Zonas apgabaliem joprojām dzīvojot cilvēki, kas pārcietuši mutācijas.
Zonā, kas radusies netālu no Hārmontas, ietilpst pilsētas ēku drupas, rūpnīcas korpusi, karjers, tuksnesīgs līdzenums un kalni. Tās platība ir vairāki kvadrātkilometri. Zonā ir daudz anomāliju, tai skaitā dažādas "lamatas", kas bīstamas cilvēkiem. Anomāliju atrašanās vietas pastāvīgi mainās, neraugoties uz to, ka cilvēku klātbūtnē zona šķiet "statiska". Zonai ir sava skaidri iezīmēta robeža: nekādas anomālijas (piemēram, vēja nestas "svilinošās spilvas", kas šķietami nejauši pārvietojas pa Zonu) nekad nešķērso tās robežas. Zona ir apjozta ar "perimetru", ko apsargā karavīri. Oficiāli tajā iespējams nokļūt caur kontrolposteni, kas atrodas līdzās Starptautiskajam Ārpuszemes kultūru institūtam. Zonā netiek novērots paaugstināts elektromagnētiskā vai radioaktīvā starojuma fons.
Stalkeri, kas uzdrošinās apmeklēt Zonu, tajā orientējas, pateicoties saviem ārkārtīgi attīstītajiem refleksiem, intuīcijai un, iespējams, kaut kādai paaugstinātai jutībai (Redriks Šuharts apraksta pēkšņi piedzīvotus lēkmēm līdzīgus stāvokļus, kad viņš spējis atšķirt smaržas tikpat labi kā suns). Tipisks veids, kā Zonā "nospraust" jaunu maršrutu — savā ceļā mest uzgriežņus ar tiem piesietām lentītēm, tādā veidā nosakot, vai ceļā neatrodas bīstama fluktuācija — "odu kaupre" (paaugstinātas gravitācijas apgabals).
Zonas anomālijas
Grāmatā aprakstītas arī vēl daudzas citas Zonā novērojamas parādības, kurām nosaukumi nav doti.
Interesanti, ka Zona ietekmēja arī tos hārmontiešus, kuri tai nebija bijuši pat tuvumā. Pēc kāda laika tika pamanīts, ka tad, ja emigrants no Hārmontas, kurš dzīvojis tur Apmeklējuma laikā, apmetas kādā pilsētā, šai pilsētā krasi pieaug katastrofu un nelaimes gadījumu skaits. Sakarā ar to emigrācija no Hārmontas vēlāk tika aizliegta.
Zonas artefakti
Zonā atrasto priekšmetu nozīme, neskatoties uz divdesmit gadus ilgušo to pētniecību, joprojām palika neizskaidrota. Doktors Pilmans uzskatīja, ka cilvēce, dažus no šiem artefaktiem izmantojot, vienkārši mēģina "iedzīt naglas ar mikroskopu".
Stāstā pieminēti arī dažādi citi artefakti bez sīkāka to īpašību apraksta:
Adaptācijas
1979. gadā krievu režisors Andrejs Tarkovskis uzņēma filmu "Stalkers". Filmas scenāriju brāļi Strugacki rakstīja pēc stāsta motīviem, pēc Tarkovska prasībām vairākkārt to pārrakstot, rezultātā scenārija pēdējai versijai, pēc kuras tika uzņemta filma, nebija vairs gandrīz nekā kopīga ne ar pirmo versiju, ne ar pašu stāstu.
2000. gadā kinokompānija "Columbia Pictures" paziņoja par nodomu radīt lielbudžeta ekranizāciju ar nosaukumu "Pēc Apmeklējuma" (en), kā režisori tika uzaicināti Glens Morgans un Džeimss Vongs. 2006. gadā viņu vietā šai projektā tika uzaicināts režisors Deivids Džeikobsons. Tika izplatīta informācija, ka vienu no lomām filmā spēlēs Džons Travolta. Vēlāk ieraksts par šo projektu no IMDb.com tika dzēsts.
2015. gada 11. septembrī parādījās informācija, ka kinokompānija WGN America paziņojusi par darba uzsākšanu pie seriāla pēc stāsta "Pikniks ceļa malā" motīviem. Ideju realizē scenārists Džeks Paglens (Jack Paglen) un režisors Alans Teilors (Alan Taylor).
2003. gadā somu kompānija Circus Maximus producēja stāsta "Pikniks ceļa malā" teātra versiju ar nosaukumu "Stalker".
Balstoties uz šo stāstu, radītas vairākas datorspēles. 1990. gadā PSRS tika izveidota radioluga "Pikniks ceļa malā", sižets, salīdzinot ar stāstu, bija saīsināts, nosaukumi un varoņu vārdi izkropļoti (Hārmontas vietā Mārmonta, Katjuša — Kanaša u.c.).
Interesanti fakti
Vārds "stalkers" radies no Radjarda Kiplinga stāsta Stalky & Co. — grāmatas par zēnu dzīvi kādā Anglijas internātskolā. Šis stāsts Arkādijam Strugackim ļoti bija paticis, un viņš vēl jaunībā veica tā tulkojumu, kurš ilgu laiku tika uzskatīts par pazaudētu.
Kamills Flammarions
Nikolā Kamills Flammarions (fr; dzimis, miris ) bija franču astronoms, Francijas astronomiskās biedrības dibinātājs. Nodarbojās ar dubultzvaigžņu un Marsa pētījumiem. Zinātnes popularizētājs un zinātniskās fantastikas autors. Nodarbojās arī ar parapsiholoģisko parādību pētniecību.
Flammarions neieguva augstako izglītību. No 1858. līdz 1862. gadam strādāja Parīzes observatorijā Leverjē vadībā. No 1862. līdz 1866. gadam strādāja Garumu birojā (Bureau des Longitudes). No 1876. līdz 1882. gadam - atkal Parīzes observatorijā. Darbojās žurnālos Cosmos, Siecle, Magasin pittoresque. 1862. gadā izdeva pirmo grāmatu La pluralité des mondes habités ("Apdzīvojamo pasauļu daudzskaitlība"), bet 1880. gadā - savu populārāko darbu Astronomie populaire ("Populārā astronomija"), kura izdota lielās tirāžās daudzās pasaules valodās.
Goodreads
Goodreads ir "sociālās kataloģizēšanas" vietne, kuru 2006. gada decembrī izveidoja Otiss Čandlers, programminženieris un uzņēmējs, un Elizabete Čandlere. Vietne tika palaista 2007. gada janvārī. Tā ļauj interneta lietotājiem brīvi pārskatīt Goodreads plašo, lietotāju veidoto grāmatu un atsauksmju datubāzi. Lai varētu pievienot datubāzei jaunu grāmatu, iesniegt atsauksmi, kataloģizēt savu bibliotēku vai veidot lasāmo grāmatu sarakstus, nepieciešams reģistrēties. Reģistrēti lietotāji var arī veidot savas grupas grāmatu ieteikumiem un diskusijām. 2007. gada decembrī vietnei bija vairāk nekā 650 000 lietotāju un datubāzē bija reģistrētas vairāk nekā 10 000 000 grāmatas. 2012. gada jūlijā vietne sasniedza 10 miljonu lietotāju skaitu, mēnesī to apmeklēja 20 miljonus reižu, un to pārvaldīja 30 darbinieki. 2013. gada 23. jūlijā tika paziņots, ka tā sasniegusi 20 miljonu lietotāju robežu, ieguvusi divreiz lielāku lietotāju skaitu tikai 11 mēnešu laikā. Organizācijas ofiss atrodas Sanfrancisko.
2013. gada 28. martā Goodreads iegādājās Amazon. Darījuma cena palika neatklāta.
Vēsture
Goodreads tika izveidots 2006. gadā, un tā misija ir "palīdzēt cilvēkiem atrast un dalīties ar grāmatām, kuras viņi mīl... [un] attīstīt lasīšanas un mācīšanās procesu visā pasaulē". Vietnes darbības pirmajā gadā organizācija darbojās bez oficiāla finansējuma. 2007. gada decembrī tā saņēma aptuveni $750 000 no biznesa eņģeļiem. Goodreads balstījās uz šo finansējumu līdz 2009. gadam, kad saņēma divus miljonus dolāru no jauno tehnoloģiju atbalstītājiem — organizācijas True Ventures. 2010. gada oktobrī organizācija atvēra savu API, ļaujot partneriem piekļūt vietnes grāmatu katalogam, lietotāju publicētajiem vērtējumiem un citiem mainīgajiem. Goodreads saņem nelielu komisijas maksu katru reizi, kad lietotājs no Goodreads nonāk kādā interneta veikalā, kur iegādājas grāmatu.
Hāni
Hāni (de) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas bija ieceļojusi Livonijā 14. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Krievijā. Ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā.
Goodreads
Vēsture
2011. gadā Goodreads iegādājās Discovereads — grāmatu rekomendāciju instrumentu, kas lieto automatizētus algoritmus, kuri spēj mācīties no iegūtās informācijas, lai analizētu, kādas grāmatas cilvēkiem varētu patikt, balstoties uz to grāmatu sarakstu, kuras viņiem patikušas iepriekš, un to, kādas grāmatas patīk cilvēkiem ar līdzīgu gaumi. Pēc tam, kad lietotājs ir novērtējis vismaz divdesmit grāmatas piecu zvaigžņu skalā, lapa sāk sniegt grāmatu rekomendācijas. Otiss Čandlers uzskata, ka šī vērtējuma sistēma būs pārāka par Amazon ieviesto, jo Amazon, veidojot rekomendāciju sarakstu, iekļauj arī grāmatas, kuras lietotājs ir vienkārši apskatījis vai iegādājies dāvināšanai. Vēlāk tajā pašā gadā Goodreads ieviesa grāmatu rekomendācijas algoritmu reģistrētiem lietotājiem un vietnei bija vairāk nekā pieci miljoni lietotāju. The New Yorker grāmatu bloga redaktore Meisija Halforda gan atzīmēja, ka algoritms nav perfekts, jo grāmatu skaits, kas nepieciešams, lai izveidotu perfektu rekomendāciju sistēmu, ir tik liels, ka "brīdī, kad es būtu pusceļā uz mērķi, mani lasīšanas ieradumi jau būtu mainījušies un man būtu jāsāk no gala".
2012. gada oktobrī Goodreads paziņoja, ka ir sasnieguši 11 miljonu lietotāju skaitu ar 395 miljoniem kataloģizētu grāmatu un vairāk nekā 20 000 lietotāju veidotiem grāmatu klubiem. Tikai mēnesi vēlāk, 2012. gada novembrī, Goodreads pārsniedza 12 miljonu lietotāju skaitu, skaitlis bija dubultoties gada laikā.
2013. gada martā Amazon paziņoja, ka ir noslēguši vienošanos par Goodreads iegādi 2013. gada nogalē par līdz šim neatklātu summu.
Hāni
Vēsture
Livonijas ordeņa bruņinieks Reimārs Hāne 1310. gadā bija Kuldīgas komturs, 1314.—1316. gadā Paides komturs, bet 1323. gadā Cēsu komturs. 1324.-1328. gadā viņš bija Livonijas ordeņa mestrs. 1318. gadā pieminēts arī viņa brālis Dānijas ķēniņa vasalis Johans Hāne. 1476. gadā Livonijas ordeņa mestrs Bernds fon der Borhs Heinriham Hānam piešķīra Pastendes muižu, kas bija fon Hānu dzimtīpašumā līdz pat 1920. gada agrārajai reformai. Krievijas impērijas Hānu dzimtas pamatlicējs bija Pēterburgas pasta direktors Johans Augusts Hāns (miris 1799), kas esot ieviesis pasta zīmogu sūtījumu apmaksai. Viņa dēli ierakstīti Pēterburgas guberņas bruņniecības matrikulā, bet mazdēli 1848. gadā uzņemti Sāmsalas bruņniecības matrikulā. 1862. gadā Krievijas valdība Hāniem piešķīra baronu titulu.
Goodreads
Funkcijas
Goodreads vietnē lietotāji var pievienot grāmatas saviem virtuālajiem grāmatu plauktiem, vērtēt un rakstīt atsauksmes par grāmatām, redzēt, ko lasa viņu draugi, piedalīties diskusijās par dažādām tēmām, kā arī saņemt ieteikumus, ko lasīt nākamo. Pēc tam, kad lietotājs ir pievienojis savam profilam draugus, viņš var redzēt viņu grāmatu plauktus un atsauksmes par izlasīto, kā arī komentēt draugu profilos. Goodreads piedāvā piecu zvaigžņu grāmatu vērtēšanas sistēmu, ar iespēju vērtējumam pievienot rakstisku grāmatas aprakstu. Lapa piedāvā noklusējuma grāmatu plauktus — lasīts (read), šobrīd-lasu (currently-reading) un jāizlasa (to-read) — un iespēju izveidot pašam savus plauktus, kuros kategorizēt savas grāmatas. Vēl tiek piedāvātas viktorīnas, citāti un dažādi grāmatu saraksti. Lietotāji var regulāri saņemt ziņas par jaunākajām grāmatām, grāmatu ieteikumiem, autoru intervijām un dzeju. Ja lietotājs pats ir sarakstījis kādu darbu, šo darbu var sasaistīt ar autora profila lapu, kurā tiek iekļauts autora blogs. Goodreads organizē arī bezsaistes pasākumus, piemēram, grāmatu apmaiņas un "literārus krodziņa apmeklējumus".
Vietne veicina lasītāju mijiedarbību ar autoriem caur intervijām, dāvanu dalīšanu, autoru blogiem un profila informāciju. Autoriem ir iespēja popularizēt savas grāmatas tam īpaši atvēlētās sadaļās. Kā norādīts vietnē, Goodreads kā reklāmas platformu izmanto septiņpadsmit tūkstoši autoru, ieskaitot Džeimsu Patersonu un Mārgaretu Atvudu.
Goodreads darbojas arī Twitter, Pinterest, Facebook un citās sociālo tīklu lapās.
Nākotnes plāni
Otiss Čandlers 2012. gada augustā intervijā Tech Crunch stāstīja, ka Goodreads izstrādās vēl vairākas funkcijas, atļaujot lasītājiem atjaunināt profilu, kamēr viņi lasa grāmatas, un notiek pārrunas ar Facebook komandu par grāmatu klubu veidošanu sociālajā tīklā. Viņš uzskata, ka viens no lielākajiem cēloņiem nesenajam Goodreads lietotāju skaita pieaugumam ir vietnes jaunā Facebook Open Graph lietotne.
Readers Choice Awards
Readers Choice Awards ir ikgadēja apbalvošanas programma, kas pirmo reizi tika uzsākta 2009. gadā. Goodreads lietotāji var nominēt, viņuprāt, labākās grāmatas, kuras izdotas attiecīgajā gadā. Pēdējā balsošanas kārtā tiek izvēlētas desmit grāmatas no divdesmit dažādām kategorijām.
Meirupīte
Meirupīte ir upe Balvu novadā.
Apdzīvotas vietas upes krastos: Gurinova, Meirova. Upi šķērso valsts autoceļi: P42 (Viļaka—Zaiceva—Krievijas robeža (Pededze)), V455 (Viļaka–Žīguri–Liepna).
Ekstrakcija
Ekstrakcija ķīmijā ir vielu atdalīšanas process, kas pamatojas uz vielas atdalīšanu no šķīduma vai cietu vielu maisījuma ar piemērota šķīdinātāja palīdzību.
Metodi izmanto:
Metodi izmanto ne tikai organisko vielu izdalīšanai un attīrīšanai, bet to plaši izmanto arī farmācijā, analītiskajā ķīmijā u.c. Ekstrakciju var veikt gan parastā, gan paaugstinātā temperatūrā, gan ar atsevišķām šķīdinātāja porcijām, gan nepārtrauktā procesā.Ekstrakcijas process notiek ne tikai ķīmijas laboratorijā, kur attīra dažādus organiskos savienojumus, bet arī ikdienas dzīvē, piemēram, kafijas automātos notiek ekstrakcija no cietas vielas paaugstinātā temperatūrā.
Oskars Šepskis
Oskars Šepskis (Oscar Schepsky, 1850-1914) bija latviešu ērģelnieks, diriģents un mūzikas pedagogs. Veicis latviešu tautas dziesmu apdares (“Sit, Jānīti, vara bungas” u.c.).
Dzīvesgājums
Dzimis 1850. gada 24. janvārī Jaunpilī, Kurzemes ērģelnieka ģimenē. Mācījās pie Jāņa Bētiņa Irlavas skolotāju seminārā, 1867. gadā uzsāka studijas Leipcigas konservatorijā, taču naudas trūkuma pēc gada studijas pārtrauca.
Ekstrakcija
Ekstrakcijas veidi
Ekstrakcija iedalās šķidruma ekstrakcijā un cietās fāzes ekstrakcijā.
Oskars Šepskis
Dzīvesgājums
No 1869. gada O. Šepskis strādāja Saldus luterāņu baznīcā par ērģelnieku un muzicēja 1873. gada I Vispārīgajos latviešu dziedāšanas svētkos. 1876. gadā viņu uzaicināja kļūt par skolotāju Pābsta mūzikas skolā Rīgā. 1881. gadā O. Šepskis vēlreiz devās uz Vāciju, kur studēja ērģeļu spēli un mūzikas teoriju Drēzdenē un Berlīnē. Atgriezies Latvijā, viņš no 1884. gada līdz pat mūža beigām strādā par ērģelnieku Jēzus baznīcā un vecajā Ģertrūdes baznīcā Rīgā. Kā viņa audzēkņus var minēt Alfēdu Kalniņu, K. Zigmundu, P. Šūbertu, A. Mežsētu. Piedalījās I-IV Vispārīgo latviešu dziesmu svētku organizēšanā. Bija Rīgas Latviešu biedrības Mūzikas komisijas darbinieks.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rundāles novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rundāles novadā.
Oskars Šepskis
Dzīvesgājums
III Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku konkursā par jaunām dziesmām vīru korim par labākajām atzina Oskara Šepska un Jurjānu Andreja dziesmas.
Ekstrakcija
Ekstrakcijas veidi
Šķidruma ekstrakcijā visbiežāk izmanto dalāmo piltuvi un tās tilpums var būt no 10 mL līdz 2 L. Lietojot dalāmo piltuvi, ekstrakcija jāveic atkārtoti vairākas reizes, parasti ekstrahē 3 reizes. Cietas vielas ekstrakcijā cietu vielu atkārtoti mazgā ar nelielām šķīdinātāja porcijām. Šajā ekstrakcijas veidā tiek izmantots Soksleta aparāts. Šajā aparātā tiek nodrošināta nepārtraukta vielas mazgāšana ar tīru karstu šķīdinātāju.
Oskars Šepskis
Dzīvesgājums
Miris 1914. gada 31. decembrī Rīgā, apglabāts Saldus kapos.
Daiļrade
No O. Šepska kordarbiem tautā iegāja vairākas garīgās dziesmas, kas, kaut gan neizcēlās ar individuālāku stilu, tehniski bija labi veidotas un ilgi aizpildīja robu, kāds bija jūtams latvju baznīcas mūzikā. 1880. gadā II Vispārīgajiem latviešu dziedāšanas svētkiem Šepskis bija devis laicīgā koncertā jaukto koru dziedāto ziņģi "Ak, puķīt', tavu noskumšan" un vīru korim ļoti vienkārši harmonizētu tautas dziesmu "Teci, teci, kumeliņi". Abas minētās dziesmas gan nesasniedz to līmeni, kāds raksturīgs autora labākajiem garīga satura skaņdarbiem.
Ekstrakcija
Ekstrakcijas procesa sastāvdaļas
Vielu no ekstrakta var iegūt sausā veidā, izmantojot rotācijas ietvaicētāju vai liofilizatoru.
Oskars Šepskis
Daiļrade
1881. gadā iznāca O. Šepska dziesmu krājums, kurā ir 20 dziesmas, no kurām 15 ir tautas dziesmu apdares, 2 oriģināldziesmas un 3 vācu dziesmas ( “Dziesmas, salasītas un priekš jauktā kora sastādītas no O. Šepska” ). Tautas dziesmu apdares parasti ir strofiskā formā, četrbalsīgā salikumā un stila ziņā neatšķiras no J. Cimzes apdarēm. Interesantākā apdare ir Jāņu dziesma “Sit, Jānīti, vara bungas”, kas veidota trijdaļu formā. Dziesmas vidusdaļā jauna melodija “Visiem vārti appušķoti”, kas variējoties izskan vairākas reizes. Tas ir viens no pirmajiem variāciju paraugiem kora dziesmā. Ļoti vērtīga šīs apdares īpašība ir visas kora faktūras melodizācija, pat ar zināmu tieksmi uz polifonizāciju.
1880. gadu beigās O. Šepska gādībā tika izdotas viņa un citu autoru kompozīcijas žurnālā "Austrums". Uzskatāms, ka viņš bijis žurnāla muzikālā satura redaktors, jo uz viņa vārdu un adresi lūgts atsaukties lasītājiem kādas dziesmas sakarā, par kuru Šepskis vēlējies gūt papildus informāciju.
20. gadsimta sākumā O. Šepskis sastādīja un publicēja dziesmu krājumu “Dziesmu pūrs”.
Ekstrakcija
Ekstrakcijas starp divām fāzēm teorija
Ekstrakcijā izmanto ūdens fāzi un organisko fāzi, jo abām fāzēm atšķiras polaritātes. Ūdens fāze ir polāra, bet daudzu organisko vielu fāze ir nepolāra, līdz ar to tādus šķidrumus var izmantot šķidruma ekstrakcijā, jo tie savā starpā nejaucas (nešķīst viens otrā). Vēl šajā ekstrakcijas metodē izmanto tādu parādību kā šķidrumu atšķirīgi blīvumi, jo blīvākais šķīdums paliek dalāmās piltuves apakšā, bet mazāk blīvākais šķīdums ir augšā.
Ieteikumi
Ir divi svarīgi nosacījumi, kurus jāievēro ekstrakcijas procesā: Lai sasniegtu labu rezultātu, vajag vairākas reizes atkārtot ekstrahējamā šķīduma mazgāšanu ar šķīdinātāju un katrā mazgāšanas reizē izmantot tīru šķīdinātāju. Vielas pilnīgāku ekstrakciju var panākt, veicot dalāmās piltuves kratīšanu (ar vienu roku pieturot šķirpiltuves krānu, ar otru piltuves aizbāzni). Pēc 2...3 min ilgas kratīšanas šķirpiltuvē no jauna ļauj izveidoties diviem slāņiem. Tad, noņemot korķi, atverot krānu, uzmanīgi izvada apakšējo slāni. Organisko šķīdinātāju (ekstrahentu) izvēlas ar tādu aprēķinu, lai tajā pārietu attīrāmā viela, bet nepārietu piemaisījumi vai arī otrādi. Daži savienojumi vairāk šķīst organiskajā slānī un daži savienojumi vairāk šķīst ūdens slānī.
Ir daži svarīgi ekstrakcijā izmantojamo šķīdinātāju izvēles nosacījumi:
Mežarija (Susāju pagasts)
Mežarija ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumu daļā 7,2 km no pagasta un novada centra Viļakas un 242,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, netālu no Bušmas upes izteces.
The Daily Telegraph
The Daily Telegraph ir Apvienotās Karalistes dienas laikraksts.
1955. gadā laikrakstu dibināja Arturs Sleits kā The Daily Telegraph and Courier. Drukātās laikraksta versijas metiens dienā pārsniedz 634,1 tūkstoti eksemplāru. Laikraksts pieder David and Frederick Barclay. 2005. gadā veiktajā aptaujā tika atklāts, ka 64% laikraksta lasītāju nākamajās vēlēšanās bija gatavi atbalstīt Konservatīvo partiju.
Doktora Kaligari kabinets
"Doktora Kaligari kabinets", arī "Kaligari kabinets" (de) ir 1920. gada vācu mēmā šausmu filma, kuras režisors ir Roberts Vīne. Tiek uzskatīta par vienu no ietekmīgākajām vācu ekspresionisma filmām. Amerikāņu kinokritiķis Rodžers Īberts to nosaucis par "pirmo īsto šausmu filmu".
Filma ir par diviem studentiem, kas, ieradušies gadatirgū, sastop nākotni pareģojošo somnambulu Čezāri. Tajā galvenās lomas attēlo Verners Krauss, Konrāds Feits, Frīdrihs Fehers, Lila Dagovere un Hanss Tvardovskis.
2014. gada februārī Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā tika prezentēta digitāli restaurētā filmas versija.
Biruta (Lietuvas valdniece)
Biruta (lt, mirusi 1382. vai 1389. gadā) bija Palangas kuršu vaidelote, Lietuvas dižkunigaiša Ķēstuta otrā sieva un Vītauta Dižā māte.