cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čerenkova—Vavilova starojums
Pielietojums
Izmantojot Čerenkova starojumu, izveidota aparatūra un mērierīces, kuras lieto dažādās zinātnes un tehnikas jomās.
Čerenkova starojuma novērošanas ierīces (Cerenkov Viewing Device) izmanto atomelektrostacijās izlietotās kodoldegvielas novērošanai un radioaktivitātes kontrolei laikā, kad izlietotā degviela vairākus gadus tiek uzglabāta ūdens baseinos virs reaktora.
Daļiņu fizikā tiek lietoti Čerenkova skaitītāji, kas var identificēt lādētas daļiņas pēc to izraisītā starojuma īpašībām attiecīgajā vidē. Uz šī principa balstās CERN izmantotās metodes paātrinātājos iegūto daļiņu atpazīšanā.
Čerenkova starojumu izmanto astrofizikā. Augstas enerģijas gamma fotoni vai kosmiskais starojums iedarbojas uz Zemes atmosfēru, radot lādētas daļiņas (piemēram, elektronu—pozitronu pārus), kas, kustoties ar lielu ātrumu, izraisa Čerenkova starojumu. Ar Čerenkova teleskopu palīdzību iespējams noteikt astronomisku objektu īpašības.
Čerenkova starojumu lieto arī bioloģisku procesu pētījumos ar radioaktīviem atomiem iezīmēto biomolekulu detektēšanā un vizualizācijā.
Baltkrievijas PSR
Baltkrievijas PSR bija 1919. gada 1. janvārī dibinātās Baltkrievijas Sociālistiskās Padomju Republikas pēctece, padomju republika un Padomju Savienības sastāvdaļa no 1922. līdz 1991. gadam.
Vēsture
Baltkrievijas Sociālistiskā Padomju Republika 1919. gada 1. janvārī tika pasludināta Smoļenskā, bet pēc Baltkrievijas Tautas Republikas sakāves padomju ofensīvas rezultātā jau 1919. gada 9. janvārī galvaspilsēta tika pārcelta uz Minsku, bet Smoļenskas apgabals vēlāk pievienots Krievijas PFSR. Otro reizi Baltkrievijas PSR tika izveidota 1920. gada 31. jūlijā.
1939. gada 12. novembrī Baltkrievijas PSR pievienoja daļu no 1939. gada septembrī PSRS armijas okupētās Polijas ziemeļaustrumu daļas (daļu no tagadējās Podlases vojevodistes, tagadējos Grodņas, Brestas apgabalus un daļu no Minskas un Vitebskas apgabaliem).
1990. gada 27. jūlijā Baltkrievijas PSR Augstākā padome pasludināja Baltkrievijas PSR suverenitāti, bet 1991. gada 25. augustā pārdēvēja to par Baltkrievijas Republiku.
Pops
Pops var būt:
Bajāri (nozīmju atdalīšana)
Bajāri var būt:
Depozīts
Depozīts jeb slēpts dārgumu krājums ir vērtīgu priekšmetu kopums, kurš parasti ir slepus noglabāts zem zemes. Šādus depozītus parasti meklē ar metāla detektoriem.
Staldzenes depozīts
2001. gadā netālu no Ventspils Staldzenes stāvkrasta nobrukumā pēc vētras atrada lielu depozītu, kurā bija vairāki bronzas priekšmeti un fragmenti. To forma liecināja, ka tie ir nākuši no Skandināvijas un izgatavoti 800-600 gadus pirms mūsu ēras.
Nakteņu dzimta
Nakteņu dzimta (Solanaceae) ir ziedaugu dzimta, kurā ietvertas vairākas pārtikā lietotas un arī indīgas augu sugas. Nakteņu dzimtas augi tiek plaši kultivēti arī kā garšaugi, krāšņumaugi un ārstniecības augi. Pie nakteņu dzimtas pieder tādi augi kā kartupelis, tomāts, dzeloņainais velnābols, mandragora, beladonna, īstā tabaka, baklažāns, parastā līcija, paprika, sarkanais pipars, bebrukārkliņš un petūnija.
Daudzu nakteņu dzimtas augu sastāvā ir liels daudzums dažādu alkaloīdu, kas lielos daudzumos var būt cilvēkam nāvējoši, piemēram, atropīns, skopolamīns, hiosciamīns, nikotīns un solanīns. Nakteņu dzimtas augiem ir liels steroīdu daudzums.
Raksturojums
Pie nakteņu dzimtas pieder lakstaugi, puskrūmi, krūmi vai nelieli koki ar stāvu un ložņājošu stumbru. Lapas spirāliski sakārtotas, vienkāršas, šķeltas vai dalītas. Ziedi pa vienam vai cimozās ziedkopās, divdzimumu. Kauss parasti saaudzis, piecdaļīgs, vainags arī saaudzis, piecdaivains. Putekšņlapas 5, augļlapas 2. Sēklotne augšēja. Auglis - oga vai pogaļa. Dzimtā ap 2300 sugu, kas izplatītas tropu, subtropu un mērenajās joslās, galvenokārt Dienvidamerikā.
Nakteņu dzimtai ir ļoti liela praktiskā nozīme. Pie tās pieder kartupeļu un nakteņu ģints, kuras sugu skaits pārsniedz 1500. Tie galvenokārt ir tropu augi ar izplatības centru Dienvidamērikā. Šodien ir pazīstamas vairāk nekā 200 ģints sugas, kurām zemē veidojas bumbuļi. No šīm sugām izpētīta ir tikai neliela daļa. Mums pazīstamais kartupelis ir nozīmīgs cilvēces pārtikas augs. Spānijā un Vīnes botāniskajā dārzā tas ieviests 1565. gadā. No turienes vēlāk nonācis Holandē un Vācijā. Latvijā kartupeļi ievesti 1673. gadā no Hamburgas. No 1850. gada audzēti lielākās platībās. Šodien pasaulē pazīstamas 2000 kartupeļu šķirnes.
Plaši izplatīts kultūraugs ir tomāti, kas Eiropā ieviesti 1554. gadā, bet Krievijā parādijušies 1780. gadā. Tomātus ilgu laiku audzēja kā dekoratīvus augus. Latvijā uzturā sākti lietoti pirms 90–100 gadiem.
Pie nakteņu dzimtas pieder dienvidu apgabalos plaši kultivētā paprika. Šajā dzimtā ietilpst arī daži indīgi augi, piemēram, dzeloņainais velnaābols, melnā driģene un tabaka.
No Latvijā sastopamiem nakteņu dzimtas savvaļas augiem jāmin bebrukārkliņš un melnā naktene.
Nakteņu dzimtas augus izmanto arī ārstniecībā (tautas medicīnā). Piemēram, kartupeļiem piemīt dziednieciskas īpašības. Svaigu kartupeļu sulu izmanto kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlas ārstēšanai. Svaigus, rīvētus bumbuļus vai šķēlītes liek uz ādas nobrāzumiem un apdegumiem. Jau kopš senatnes par efektīvu līdzekli pret iesnām un saaukstēšanos tiek uzskatīta vārītu kartupeļu tvaiku elpošana.
Kangari
Kangari var būt:
Strāvas stiprums
Strāvas stiprums jeb vienkārši strāva ir fizikāls lielums, kas raksturo elektriskās strāvas izpausmes pakāpi. Strāvas stipruma SI mērvienība ir ampērs (A). Strāvas stiprums parasti tiek apzīmēts ar I, kas radies no franču valodas (strāvas stiprums franciski ir intensité de courant). Apzīmējumu 1820. gadā ieviesa franču zinātnieks Andrē Marī Ampērs, kad noformulēja magnētiskās indukcijas cirkulāciju. Viņa uzvārdā nosaukta strāvas stipruma mērvienība.
Mērīšana
Strāvas stiprumu mēra ar ampērmetru, kuru elektriskajā ķēdē slēdz virknē ar vadītāju.
Lādiņš laikā
Strāvas stiprums ir elektriskais lādiņš, kas vienā laika vienībā izplūst caur vadītāja šķērsgriezuma laukumu.
, kur I ir strāvas stiprums (A) \Delta q ir caur šķērsgriezuma laukuma izplūdušais lādiņš (C), \Delta t ir laika intervāls (s).
Oma likums
Oma likums līdzstrāvas ķēdes posmam:, kur U ir spriegums (V), R ir ķēdes posma pretestība (Ω).
Oma likums noslēgtai līdzstrāvas ķēdei:, kur \epsilon ir elektrodzinējspēks (V), R ir patērētāja pretestība, r ir avota iekšējā pretestība, U_a ir spriegums ārējā ķēdē (patērētājā), U_i ir spriegums iekšējā ķēdē (avotā).
Patērētāju slēgumi
Patērētāju virknes slēgumā caur visiem patērētājiem plūst vienāda strāva I.
Patērētāju paralēlslēgumā strāva, kas plūst caur patērētājiem, ir sazarojusies.
Strāvas stiprumu patērētāju jauktā slēgumā nosaka, pakāpeniski vienkāršojot slēguma shēmu.
Avotu slēgumi
Saslēdzot elektroenerģijas avotus virknē, tiek iegūts lielāks elektrodzinējspēks un strāvas stiprums ir mazāks.
Saslēdzot elektroenerģijas avotus paralēli, tiek iegūta stiprāka strāva.
Strāvas stiprumu avotu jauktā slēgumā nosaka, pakāpeniski vienkāršojot slēguma shēmu.
Dzīvības nodrošināšanas sistēma
Dzīvības nodrošināšanas sistēma kosmonautikā ir ierīču kopums, kas ļauj cilvēkam vai citai dzīvai būtnei normāli uzturēties kosmosā hermētiskā kosmiskajā aparātā. Tai visa lidojuma laikā jānodrošina cilvēks ar dzīvības uzturēšanai nepieciešamajām vielām, ka arī jāapstrādā viņa izdalītas vielas. Sistēmai tāpat jāuztur vide, kur uzturas cilvēks, noteiktā temperatūras diapazonā, pieņemamā atmosfēras spiedienā, ka arī jāaizsargā no bīstamas ārējās iedarbības, piemēram radiācijas un mikrometeoroīdiem.
Atkarībā no apgādes veida dzīvības nodrošināšanas sistēmas var būt atvērtas, daļēji slēgtas vai pilnībā slēgtas. Atvērtās tipa sistēmās visus krājumus piegādā no Zemes. Tādas ir visos kosmosa kuģos. Daļēji noslēgtās sistēmās daļa vielu tiek pārstrādāta otrreizējai izmantošanai. Piemēram, Starptautiskajā kosmosa stacijā ūdens no mazgāšanās, urīna, atmosfēras tvaika u.c. tiek savākts un destilācijas procesā attīrīts. Pēc tam šo ūdeni var izmantot dzeršanai, mazgāšanai vai lai elektrolīzes iekārtās iegūtu skābekli, ar kuru papildināt atmosfēru. Pilnībā slēgta tipa dzīvības nodrošināšanas sistēma būtu slēgta ekoloģiska sistēma, kurā visas cilvēka bioloģisko vajadzību vielas tiktu iegūtas, pārstrādājot cilvēka izdalītās vielas, tai skaitā pārtika tiktu izaudzēta uz vietas. Līdz mūsdienām šāda sistēma kosmosā vēl nav izveidota, bet nākotnē tādas būs nepieciešamas, cilvēkam ceļojot uz citām planētām un uz tām izveidojot pastāvīgas bāzes.
Dzīvības nodrošināšanas sistēma tiek ierīkota katrā kosmosa kuģī un orbitālajā stacijā, kurā paredzēts uzturēties cilvēkam. Kosmosa kuģos kritisku operāciju (pacelšanās, nolaišanās) laikā kosmonauti parasti ir tērpti skafandros, kuros ir rezerves dzīvības nodrošināšanas sistēma gadījumiem, ja galvenā sistēma sabojātos. Iziešanā atklātā kosmosā tiek izmantoti skafandri ar autonomu dzīvības nodrošināšanas sistēmu.
Pšova
Pšova - pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Vodzislavas Slonskas, Ribņikas ogļu baseina (Rybnicki Okręg Węglowy) teritorijā.
1640. gads
1640. bija garais gads, kas sākās svētdienā.
Iedzīvotāju migrācija
Migrācija attiecībā uz cilvēkiem ir to pārvietošanās, piemēram, pārcelšanās no vienas vietas uz citu. Cilvēku ieceļošana valstī vai izceļošana no tās ir ārējā migrācija. Pārvietošanās pa valsts iekšieni ir iekšējā migrācija. Emigrācija ir piespiedu vai brīvprātīga iedzīvotāju izceļošana no savas valsts. Imigrācija ir kādas valsts pilsoņu ieceļošana citā valstī ekonomisku, militāru, politisku, reliģisku vai citu iemeslu dēļ. Svārstmigrācija ir cilvēku regulāra pārvietošanās turp un atpakaļ, piemēram, uz darbu.
Erika Salumē
Erika Salumē (et; dzimusi ) ir bijusī igauņu treka riteņbraucēja un politiķe.
Trīs reizes piedalījusies Olimpiskajās spēlēs. 1988. gadā Seulā, pārstāvot PSRS, viņa izcīnīja zelta medaļu individuālā sprinta disciplīnā. Zeltu šajā disciplīnā izcīnīja arī pēc četriem gadiem Barselonā, šoreiz jau pārstāvot Igauniju. Salumē kļuva par pirmo neatkarīgās Igaunijas sportisti, kas izcīna zelta medaļu Olimpiskajās spēlēs, tāpat viņa ir pašlaik (2014) vienīgā starp igaunietēm ar zelta medaļu Vasaras Olimpiskajās spēlēs. 1996. gadā Atlantā šajā disciplīnā izcīnīja 6. vietu.
Laikā no 1981. līdz 1989. gadam izcīnījusi desmit zelta, trīs sudraba un trīs bronzas medaļas Pasaules čempionātā. No 1982. līdz 1989. gadam 15 reizes uzstādījusi pasaules rekordu. Karjeras laikā deviņas reizes tikusi atzīta par Igaunijas gada labāko sportisti, kas ir rekords Igaunijā gan starp vīriešiem, gan sievietēm.
Pēc sportistes karjeras iesaistījusies politikā. Bijusi Tallinas domes deputāte, tāpat tikusi ievēlēta Igaunijas parlamentā. 2010. gadā pārcēlusies uz dzīvi Spānijā, kur nodarbojas ar uzņēmējdarbību.
Saņēmusi Igaunijas Sarkanā Krusta ordeni.
Reizniece
Reizniece (vīriešu dzimtē Reiznieks) ir latviešu cilmes uzvārds, kas cēlies no apvidvārda „reiznieks” ar nozīmi „šķētnieks” vai apdzīvotas vietas Reiznieki. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Failu sistēma
Datorikā failu sistēma ir failu un to saturošo datu glabāšanas un organizēšanas veids. Failu sistēmas var izmantot datu uzglabāšanas ierīces, piemēram, cietos diskus vai CD-ROM, un uzturēt failu fizisko glabāšanu, piedāvāt piekļuvi servera resursiem (piemēram, NFS, SMB un 9P klienti), vai tās var piedāvāt piekļuvi virtuāliem failiem (piemēram, procfs).
Datu uzglabāšanas ierīces (magnētiskās lentes, magnētiskie un optiskie diski, kaut kādā mērā arī flašatmiņa) hardware līmenī ir pieejami kā lielas nolasāmu un ierakstāmu (ne vienmēr (CDROM)) bloku kopas. Nolasīšanas un ierakstīšanas funkcijām viens no parametriem ir adrese (vieta), kur sāk lasīt vai rakstīt. Faili reprezentē šādu bloku kopas. Magnētiskajiem diskiem lietotajām failsistēmām ir iespējama tāda parādība kā fragmentācija, tas ir, fails vairs nav viens vesels datu nesēja apgabals, bet ir vairāki, loģiski saistīti datu nesēja (diska) apgabali.
Džefersonsitija
Džefersonsitija (en) ir pilsēta ASV, Misūri štata un Kola apgabala administratīvais centrs. Saskaņā ar 2010. gada ASV tautas skaitīšanas datiem pilsētā dzīvo 43 079 iedzīvotāji. Pilsēta nosaukta 3. ASV prezidenta Tomasa Džefersona vārdā. 1839. gadā tā ieguva pilsētas tiesības. Lielākais darba devējs pilsētā ir Misūri štata administrācija, tam seko starptautisks mācību grāmatu izdevējs Scholastic Corporation, veselības aprūpes centri Capital Region Medical Center un SSM Health Care, kā arī pilsētā esošās izglītības iestādes.
Failu sistēma
Tīkla failsistēmas parasti ir lietojumslāņa protokoli. Tie ir līdzīgi failu pārsūtīšanas protokoliem, tikai šo protokolu klientus parasti iebūvē operētājsistēmās un piekļuve serverī esošajiem failiem, no lietotāja un tā programmu puses izskatās līdzīga kā piekļuve lokālajiem failiem.
Plisūns
Plisūns (arī Plusons, Plisūnas ezers, Plusina ezers, Dunduru ezers) ir dzidrūdens caurteces ezers Ludzas novada Istras pagastā uz robežas ar Dagdas novada Šķaunes pagastu. Krasti zemi, lēzeni; dibens smilšains, vidusdaļā dūņains. Ezerā 1 sala (0,2 ha). Ietek Perekopa strauts no Molovja ezera, Zeiļovas strauts no Zeiļovas ezera un seši grāvji; iztek Plisunka uz Zilupi.
Failu sistēma
Faili satur datus (failā esošie dati), kas nav atkarīgi no failsistēmas um metadatus (faila vārds, izmainīšanas un izveidošanas laiki), kas ir atkarīgi no lietotās failsistēmas. Failu metadatus parasti glabā atsevišķi no failu datiem (lai arī uz tā paša datu nesēja). Kopējot failus starp dažādām failsistēmām ar dažādu veidu metadatiem, var būt metadatu zudumi (piem. Kopējot failu ar garu faila vārdu no NTFS uz FAT12 bez garo failu vārdu atbalsta, tiks izmainīts faila vārds (jo sākotnējais faila vārds tur neielien iekšā)).
Kastrāne
Kastrāne var būt:
Failu sistēma
Populārākās failsistēmas:
Plisūns
Eitrofs, nedaudz aizaudzis. Makrofīti: niedres, meldri, lēpes, glīvenes. Niedru josla 20 m un platāka, skraja. Mīt līdaka, plaudis, asaris, rauda, karpa, līnis, rudulis, karūsa, zandarts.
Pie dienvidu krasta ūdenī Plisūna dižakmens (5,4 m garš, 4,4 m plats, 3 m augsts). Krastā apdzīvotās vietas Čerņavski, Ustje, Dunduri.
Failu sistēma
Magnētiskajiem diskiem un flašatmiņām:
Optiskajiem diskiem (tie nekad nav bijuši piesaistīti kādai operētājsistēmai):
Tīkla failsistēmas:
Failu sistēmas uzdevumi
Jebkuras failu sistēmas galvenās funkcijas ir šādu uzdevumu risināšana:
Vairāku lietotāju sistēmās parādās vēl viens uzdevums: viena lietotāja failu aizsargāšana no kāda cita lietotāja neatļautas piekļuves tiem, kā arī kopīga darba nodrošināšana ar failiem, piemēram, ja failu atver kāds lietotājs, tad pārējiem tas īslaicīgi būs pieejams tikai kā "Read only" fails.
Failu sistēmu klasifikācija
Pēc to pielietojuma failu sistemas var klasificēt šādās kategorijās:
Organismu klasifikācija
Visi dzīvie organismi iedalās divās vai trijās lielās grupās jeb impērijās. Tomēr tas ir diskutējams jautājums. Daudzi speciālisti apšauba vīrusu pieskaitīšanu pie dzīviem organismiem, jo tajos nenotiek vielmaiņas procesi. Tāpat nav vienprātības jautājumā par prokariotu sadalīšanu divās atsevišķās impērijās. Pagaidām apstāsimies pie visu dzīvo organismu sadalīšanas trīs atšķirīgās grupās:
Tomēr vīrusi būtiski atšķiras no pārējām impērijām, kuru savstarpējās atšķirības nav tik lielas.
Moldāvijas PSR
Moldāvijas PSR (rumāņu: Republica Sovietică Socialistă Moldovenească, moldāvu: Република Советикэ Сочиалистэ Молдовеняскэ, krievu: Молдавская Советская Социалистическая Республика) bija Padomju Savienības okupētajā Rumānijas daļā un bijušajā Moldāvijas APSR teritorijā no 1940. gada līdz 1990. gadam eksistējoša padomju republika. Moldāvijas PSR Augstākā padome 1990. gada 23. jūnijā pieņēma suverenitātes deklarāciju, kas to pārdēvēja par Moldovas PSR (rumāņu: Republica Sovietică Socialistă Moldova, moldāvu: Република Советикэ Сочиалистэ Молдова, krievu: Советская Социалистическая Республика Молдова), bet pēc neatkarības deklarācijas 1991. gada 27. augustā par Moldovas Republiku.
Eleja (upe)
Eleja (lt) ir Vircavas kreisā krasta pieteka Latvijā (Jelgavas novadā) un Lietuvā (Šauļu apriņķī). Sākas Lietuvā Satkūnu seņūnijā pie autoceļa E77. Tek ziemeļu virzienā pa Zemgales līdzenumu. Baseins garš un šaurs, upes gultne lielākajā daļā tecējuma regulēta, iztaisnota. Ietek Vircavā Vircavas pagastā lejpus Vircavas ciema. Pēc regulēšanas ūdenstece zaudējusi upei raksturīgās iezīmes; krasti nav apauguši. Uzņem apkārtējo meliorācijas sistēmu ūdeņus, lielākā pieteka ir Pūču strauts (kreisā). Upi šķērso autoceļš P103. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Eleja un Vircava.
Osmaņu impērijas pirmās konstitūcijas laikmets
Pirmās konstitūcijas laikmets (osmaņu turku: مشروطيت; turku: Birinci Meşrutiyet) bija vēstures posms Osmaņu impērijā, kad ar Kanûn-ı Esâsî (osmaņu-turku val. „pamatlikums”) izsludināšanu laikā no 1876. gada 23. novembra līdz 1878. gada 13. februārim pastāvēja konstitucionālās monarhijas valsts iekārta. Laikmets beidzās, kad sultāns Abdulhamids II apturēja osmaņu parlamenta darbību.
Pirmajā konstitūcijas laikmetā nepastāvēja partiju sistēma. Parlaments tika uzskatīts kā forums tautas viedokļa paušanai, nevis vieta, kur veidot politiskās organizācijas un partijas. Ja salīdzina ar mūsdienu demokrātiskajām valsts iekārtām, osmaņu valsts iekārta bija salīdzinoši līdzīga konstitucionālai monarhijai, nevis patiesai tautas pārstāvniecībai.
Vēlēšanu iekārta
Vēlēšanas notika saskaņā ar pagaidu vēlēšanu noteikumiem. Parlaments bija iedalīts divos līmeņos (palātās). Pirmā palāta tika saukta par Meclis-i Mebusan („Pārstāvju padome”), bet augstākā (otrā) palāta tika saukta par Heyet-i Ayan („Senāts”). Pirmā palāta sastāvēja no visu vilājetu padomju (Meclis-i Umumi) pārstāvjiem.
Pēc Meclis-i Umumi ievēlēšanas vilājetos, tās izvirzīja 115 pārstāvjus uz Meclis-i Mebusan. Visi pārstāvji tika izvirzīti tā, lai pārstāvētu arī visus impērijas milletus. Otrajās vēlēšanās Meclis-i Umumi sastāvā bija 69 musulmaņi un 46 citu milletu pārstāvji (jūdaisti, fenerieši, armēņi u.c.).
Augstākās palātas Heyet-i Âyan locekļus iecēla sultāns. Heyet-i Ayan sastāvēja no 26 locekļiem un tas nomainīja Divānu, bet lielvezīrs kļuva par Heyet-i Ayan spīkeri.
Vēlēšanas notika katru gadu, laikā no 1877. līdz 1878. gadam.
Pirmais parlaments (1877)
Sakarā ar kara sākšanos, parlaments asi reaģēja un tādēļ Abdulhamids II pieprasīja jaunas parlamenta vēlēšanas, aizbildinoties ar krievu-turku karu (1877-1878).
Ievērojami politiķi
Mīterdžims Rišdī pašā (Mütercim Rüşdî Paşa), karaspēka komandieris Hisejins Avni pašā (Serasker Hüseyin Avni Paşa), lielvezīrs Ahmets Šefiks Mithats pašā (Ahmet Şefik Mithat Pasha), armijas komandieris krievu-turku karā Silejmans Pašā (Süleymân Paşa).
Fidels Kastro
Fidels Alehandro Kastro Russ (es ( [[Media:Es-Fidel Castro.ogg|audio]]) ; dzimis Biranā, Kubā, miris  ) bija kubiešu komunists, revolucionārs. Kastro vadīja Kubu no 1959. gada, kad 26. jūlija kustība gāza Fulhensio Batistas valdību un padarīja Kubu par pirmo sociālistisko valsti Rietumu puslodē līdz 2008. gadam, kad viņš valsts vadību nodeva savam brālim Raulam Kastro.
Dzīves sākuma posms
Kastro piedzima bagāta lauksaimnieka ģimenē. Tēvs bija emigrējis uz Kubu no Galisijas, no Spānijas ziemeļrietumiem, un guvis labus ienākumus no cukurniedru audzēšanas Kubas austrumu provincē. Tēva pirmajai laulībai izirstot, viņš sāka dzīvot kopā ar savas mājsaimniecības kalponi, arī spāņu izcelsmes. Fidels piedzima kā ārlaulības dēls, bet vēlāk vecāki apprecējās. Pavisam ģimenē piedzima septiņi bērni.
Sešu gadu vecumā Fidelu nosūtīja pie skolotāja uz Santjago de Kuba pilsētu. Astoņu gadu vecumā viņu kristīja Romas katoļticībā un nosūtīja uz internātskolu. Sakarā ar sliktu uzvedību Fidelu aizsūtīja uz jezuītu pārvaldītu privātskolu. Vēlāk Fidelu aizsūtīja uz prestižāku jezuītu skolu Havanā. Tur viņa sekmes nebija izcilas, bet viņš sāka interesēties par vēsturi, ģeogrāfiju, debatēšanas prasmēm, nodarbojās ar sportu.
Politiskā darbība studiju laikā
1945. gadā Kastro uzsāka tieslietu studijas Havanas Universitātē. Viņš iesaistījās studentu politiskajā darbībā, aizrāvās ar antiimperiālisma idejām, kritizēja ASV militārās akcijas Karību reģionā. 1946. gadā Kastro uzstājās ar publisku runu, kritizējot Kubas prezidenta Ramona Grau Sanmartina valdības korupciju un vardarbību. Kastro runa tika aprakstīta vairāku laikrakstu pirmajās lappusēs.
1638. gads
1638. bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Fidels Kastro
Politiskā darbība studiju laikā
1947. gadā Kastro pievienojās kreisajai Kubas Tautas partijai Partido Ortodoxo, kas pauda sociālā taisnīguma un politiskās brīvības idejas. Partija vēlēšanās zaudēja, tomēr Kastro turpināja iesaistīties studentu aktivitātēs. Kastro saņēma nāves draudus, bet viņš tiem nepakļāvās un neatstāja universitāti. Tā vietā viņš sāka nēsāt ieroci, kā arī pulcināja ap sevi apbruņotus biedrus.
1948. gada aprīlī Kastro kopā ar Kubas studentu grupu apmeklēja Bogotu Kolumbijā, kur viņu apmeklējuma sākās plaši nemieri, ko izraisīja Kolumbijas Liberālās partijas vadītāja nogalināšana. Kastro iesaistījās Liberālās partijas pusē, palīdzot nozagt ieročus policijas iecirknī. Pēc atgriešanās Kubā Kastro piedalījās protestos pret valdības lēmumu pacelt autobusa biļešu cenas. 40. gadu beigās Kastro uzskati kļuva arvien kreisāki, ietekmējoties no marksisma-ļeņinisma idejām.
1948. gadā Kastro apprecējās ar studenti Mirtu Diasu-Balartu, kas nāca no bagātas ģimenes. Lai gan laulību neatbalstīja ne Kastro, ne Mirtas ģimene, tomēr Mirtas tēvs pārim iedeva naudu trīs mēnešu kāzu ceļojumam uz Ņujorku. 1949. gada septembrī Kastro piedzima dēls, un viņi pārcēlās uz plašāku dzīvokli Havanā.
Kastro turpināja politisko darbību, uzstājās pret valdības slepeno vienošanos ar bandu vadītājiem par nemieru apspiešanu universitātē. Tas pievērsa bandu uzmanību Kastro, un viņam nācās slēpties sākumā laukos, bet tad izbraukt uz ASV. Kad Kastro pēc vairākām nedēļām atgriezās Havanā, viņš koncentrējās uz mācībām un 1950. gada septembrī absolvēja universitāti kā tieslietu doktors.
Darbs tieslietu jomā
Kastro uzsāka darboties juridiskā uzņēmumā, aizstāvot nabadzīgo iedzīvotāju intereses, bet šis darbs viņam nedeva nekādu finansiālu atbalstu. Vienlaicīgi Kastro turpināja darboties partijā Partido Ortodoxo. Pēc tās līdera (Eduardo Chibás) politiski motivētās pašnāvības 1951. gadā Kastro gribēja turpināt viņa darbu, piedalīties 1952. gada jūnijā Kongresa vēlēšanās, bet neguva vecāko partijas biedru atbalstu, kuri baidījās no Kastro radikālās reputācijas. Tomēr Kastro tika atbalstīts kā kandidāts uz Pārstāvju palātu un piedalījās vēlēšanu kampaņā. Kampaņas laikā viņš tikās ar ģenerāli Fulhensio Batistu, bijušo Kubas prezidentu, kas bija atgriezies politikā. Lai arī gan Kastro, gan Batista bija opozīcijā pret valdošo prezidentu Karlosu Prio Sokarasu, tomēr viņi savstarpēji nesadarbojās. Nesagaidot vēlēšanas, 1952. gada 10. martā Batista sarīkoja militāru apvērsumu un pārņēma varu Kubā. Tāpat kā daudzi citi, Kastro to uzskatīja par diktatūru. Batistas valdība cieši sadarbojās ar Kubas bagātniekiem un ASV, sarāva saites ar PSRS, apspieda arodbiedrības un vajāja Kubas sociālistu grupas. Šai laikā Kastro nebaidījās kritizēt Batistas režīmu un ASV biznesa un politisko interešu realizēšanu Kubā. Kastro ierosināja vairākas juridiskas lietas pret valdību, bet nesekmīgi. Tas lika Kastro apsvērt alternatīvas cīņas metodes pret režīmu.
Uzbrukums Monkadas barakām
Kastro izveidoja grupu, kas nodarbojās ar pagrīdes laikraksta publicēšanu un pret Batistu noskaņotu nemiernieku apbruņošanu un apmācīšanu. Sākot ar 1952. gada jūliju, gada laikā tika savervēti ap 1200 cilvēku, pārsvarā no Havanas trūcīgajiem rajoniem. Lai arī būdams revolucionārā sociālisma pārstāvis, Kastro izvairījās veidot savienību ar komunistiem, lai neizraisītu mēreno spēku novēršanos, un uzturēja kontaktus tikai ar atsevišķiem komunistu partijas biedriem, kā piemēram, savu brāli Raulu. Kastro, vāca ieročus, lai uzbruktu Monkadas barakām pie Santjago de Kuba pilsētas Orjentes provincē, kur bija izvietots militārais garnizons. Bija plānots, ka Kastro kaujinieki pārģērbsies militārās formās, ieradīsies bāzē un pārņems kontroli. Iegūstot jaunus ieročus, Kastro cerēja uz nabadzīgo cukurniedru plantāciju strādnieku atbalstu un revolūcijas izplatīšanos Orjentes provincē. Kastro plāns atdarināja 19. gadsimta Kubas neatkarības cīnītājus, kas uzbruka spāņu kazarmām Hosē Martī vadībā.
Kastro uzbrukumam Monkadas barakām sapulcināja 165 kaujiniekus, dodot tiem rīkojumu lietot ieročus tikai bruņotas pretestības gadījumā. Uzbrukumu 1953. gada 26. jūlijā vadīja Kastro un viņa brālis Rauls. Uzbrukums cieta neveiksmi — dažas automašīnas, ar ko bija paredzēts vest kaujiniekus, nemaz nesasniedza barakas, bet pārējiem kaujiniekiem sasniedzot barakas, atskanēja trauksmes signāls un sākās apšaude. Vairāki kaujinieki tika nošauti pie barakām, citi tika sagūstīti un nošauti bez tiesas. Pārējie tika sagūstīti vēlāk un tiesāti, tai skaitā arī Kastro. Viņš uzstājās kā advokāts pats sev un noraidīja pret kaujiniekiem celto apsūdzību par sacelšanos pret "konstitucionālo valsts varu", jo sacelšanās bija vērsta pret Batistu, kas bija ieguvis varu nekonstitucionālā ceļā. Tiesas procesā atklājās, ka armija pielietojusi spīdzināšanu. Lai armija netiktu vēl vairāk apsūdzēta, Kastro tika atturēts no liecību sniegšanas, paziņojot, ka viņš ir slims. Process beidzās 5. oktobrī ar lielākās apsūdzēto daļas attaisnošanu, bet 55 apsūdzētajiem tika piespriesti sodi no 7 mēnešiem līdz 13 gadiem cietumā. Kastro spriedums tika pasludināts 16. oktobrī — 15 gadi cietumā. Kastro tiesā teica runu, kas pazīstama ar nosaukumu "Vēsture mani attaisnos" (La historia me absolverá). Kastro brālis Rauls tika notiesāts uz 13 gadiem.
Ieslodzījuma laiks
Ieslodzīts cietumā kopā ar 25 biedriem, Kastro organizēja grupu 26. jūlija kustība, kas bija nosaukta par godu uzbrukuma datumam Monkadas barakām. Kastro rīkoja skolu cietuma biedriem, kopā lasīja un apsprieda gan ievērojamu rakstnieku literārus darbus, gan Marksa un Ļeņina rakstus. Atrodoties cietumā, Kastro, klausoties radiopārraidi, uzzināja, ka viņa sieva Mirta iekārtojusies darbā Iekšlietu ministrijā. Tas Kastro dziļi aizskāra. Abi iesniedza šķiršanās pieprasījumu. Īpaši Kastro pārdzīvoja, ka viņa dēls tiks audzināts buržuāzistiskā vidē.
Partizānu karš
1956. gada novembrī Kastro organizēja partizānu iebrukumu Kubā. Tika iegādāta jahta Granma, un Kastro kopā ar 81 bruņotu kaujinieku devās ceļā uz Kubu. Ierašanās Kubā bija plānota 30. novembrī, kad bija paredzēta bruņota sacelšanās, bet jahta nespēja laikā veikt ceļu, Kastro kaujinieki ieradās divas dienas vēlāk, un sacelšanās neguva panākumus. Kastro kaujinieki izcēlās krastā 1956. gada 2. decembrī un devās uz Sjerra-Maestras kalnu masīvu Kubas dienvidaustrumos. Viņiem vairākas reizes uzbruka Batistas karavīri. Paredzētajā partizānu bāzes vietā nonāca tikai 19 kaujinieki, starp tiem brāļi Kastro, Če Gevara un Kamilo Sjenfuegoss (Camilo Cienfuegos). Viņi uzbruka nelieliem armijas posteņiem, lai iegūtu ieročus. Pamazām viņiem sāka pievienoties brīvprātīgie atbalstītāji un 1957. gada jūlijā vienībā jau bija ap 200 kaujinieku. Pret Batistas valdību vērstas grupas darbojās visā Kubā, veicot spridzināšanas un sabotāžu, uz ko valdība atbildēja ar masu arestiem, spīdzināšanām un ārpustiesas nāves sodiem. 1957. gadā Kastro tikās ar partijas Partido Ortodoxo vadītājiem un sastādīja kopēju manifestu (Sierra Maestra Manifesto), kurā prasīja, lai tiktu nodibināta pagaidu civilā valdība, kas ieviestu mērenu agrāro reformu un industrializāciju, kā arī organizētu lasītprasmes kampaņu, pirms izsludināt daudzpartiju vēlēšanas. Kastro kontaktējās ar ārzemju medijiem, lai izplatītu šīs prasības. Viņš kļuva slavens pēc intervijas The New York Times žurnālistam.
1958. gada pavasarī kaujinieki kontrolēja jau visu Sjerra-Maestras reģionu. Neskatoties uz lielo pārspēku, Batistas armijai nebija pieredzes partizānu karā. Kastro kaujinieki atsita viņu uzbrukumus un ieņēma jaunas teritorijas. Viņiem bija tautas atbalsts, dažkārt viņu pusē pat pārbēga Batistas karavīri. Jūtot kubiešu noskaņojumu pret Batistu, ASV pārtrauca ieroču piegādes un atbalstu Batistam. Solot nodot Batistu tiesai par kara noziegumiem, Batistas armijas ģenerālis Kantiljo (Eulogio Cantillo ) noslēdza slepenu pamieru ar Kastro. Tomēr Batista tika brīdināts un 1958. gada 31. decembrī paspēja aizbēgt no Kubas, līdzi paņemot 300 miljonus dolāru. Havanā Kantiljo par valsts prezidentu pasludināja Augstākās tiesas tiesnesi Karlosu Manuelu Pjetru, kas sāka veidot valdību. Kastro bija saniknots, pārtrauca pamieru un lika sev lojāliem virsniekiem arestēt ģenerāli Kantiljo. Paredzot tautas reakciju uz Batistas krišanu, Kastro pavēlēja 26. jūlija kustībai novērst laupīšanu un vandālismu. 1959. gada 2. janvārī Havanā iesoļoja Če Gevaras un Kamilo Sjenfuegosa vienības, bet Kastro vienība Havanā ienāca, veikusi 900 kilometrus no Santjago de Kubas, kur viņš uzstājās ar runu par Kubas neatkarības kariem. Ceļā uz Havanu Kastro visur tika sagaidīts ar tautas atbalstu.
Darbība Kubas vadībā
1959. gada 16. februārī Kastro kļuva par Kubas premjerministru (1959—1976), bet pēc tam par Kubas prezidentu (1976—2008).
Kastro bija pretrunīgi vērtēts politiķis. Daži viņu uzskatīja par likumīgu un populāru valsts vadītāju, taču citi — par diktatoru.
Pēdējais posms
Kastro veselība pasliktinājās, viņš tika operēts, lai apturētu zarnu asiņošanu, un 2006. gada 31. jūlijā viņš deleģēja prezidenta pienākumus savam brālim Raulam Kastro. tika oficiāli paziņots, ka Kastro aiziet no Kubas prezidenta amata veselības stāvokļa dēļ. 2008. gada 24. februārī viņu šajā amatā nomainīja Rauls Kastro.
Kastro nomira 2016. gada 25. novembrī. Nākamajā dienā viņš tika kremēts. Bēru gājiens tika organizēts pa Kubas centrālo šoseju no Havanas uz Santjago de Kubu, nobraucot 900 kilometrus. Tādējādi simboliski pretējā virzienā tika veikts Kastro ceļš pa 1959. gada janvāra "Brīvības karavānas" maršrutu, un pēc visā valstī izsludinātām deviņām sēru dienām viņa pelni tika apglabāti Santa Ifigenijas kapsētā Santjago de Kubā.
Sakari
Sakari var būt:
Oranžā krāsa
Oranžā krāsa jeb vienkārši oranžs ir krāsa, kura redzamajā gaismā atrodas starp sarkano un dzelteno krāsu, kura viļņa garums ir no 585 līdz 620 nanometriem.
Petrs Čajāneks
Petrs Čajāneks (cs; dzimis 1975. gada 18. augustā) ir bijušais čehu hokejists, centra uzbrucējs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis četras sezonas Nacionālās hokeja līgas kluba Sentluisas "Blues" sastāvā. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Čehijas klubā HK Zlīna, četrus gadus spēlējis arī Kontinentālajā hokeja līgā.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Čajāneks uzsāka savā dzimtajā pilsētā Zlīnā, no 1993. līdz 2002. gadam spēlējot Čehijas Ekstralīgas klubā HC Zlīna. Pēc 2000.-01. gada sezonas beigām Čajāneks tika draftēts NHL - viņu 2001. gada NHL draftā ar kopējo 253. numuru izvēlējās Sentluisas "Blues". 2001.-02. sezonā Čajāneks bija viens no rezultatīvākajiem Čehijas Ekstralīgas spēlētājiem, regulāro sezonu pabeidzot ar 64 punktiem, bet 2002.-03. gada sezonu Petrs uzsāka jau Sentluisas rindās. "Blues" rindās Čajāneks spēlēja līdz pat 2006.-07. gada sezonas beigām, lai gan 2004.-05. NHL sezonas lokauta laikā viņš atkal spēlēja HC Zlīnas rindās.
2007.-08. gada sezonas sākumā Čajāneks neiekļuva "Blues" rindās, aizvadot vairākas spēles tās AHL fārmklubā - Peorijas "Riverman", bet 21. oktobrī pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Kazaņas "Ak Bars", kura rindās kļuva par Krievijas čempionu. 2008.-09. gada sezonu Čajāneks aizvadīja Maskavas "Dinamo" rindās, taču tad divas sezonas bija arī viens no Sanktpēterburgas "SKA" vadošajiem uzbrucējiem.
2011. gadā atgriezās Čehijas Ekstralīgas kluba HK Zlīna rindās, līdz ar pievienošanos komandai uzsākot pildīt arī tās kapteiņa funkcijas. 2013.—14. gada sezonā kļuva par līgas čempionu, iegūstot arī izslēgšanas kārtas vērtīgākā spēlētāja balvu. Pēc 2014.—15. gada sezonas noslēdza karjeru.
Čehijas izlases rindās spēlējis vairākos Pasaules čempionātos, kļūstot par trīskārtējo (2000., 2001. un 2005.) pasaules čempionu, kā arī 2002., 2006. un 2010. gada olimpiskajās spēles, 2006. gadā izcīnot bronzas medaļu.
Eduards VI Tjudors
Eduards VI Tjudors (Edward VI Tudor, dzimis, miris ) bija Anglijas un Īrijas karalis no un tā paša gada 20. februārī deviņu gadu vecumā tika kronēts. Kā Henrija VIII un Džeinas Seimūras dēls, viņš bija trešais monarhs no Tjudoru dinastijas, kā arī pirmais Anglijas protestantu valdnieks.
Eduarda VI oficiālais tituls: "Edward the Sixth, by the Grace of God, King of England, France and Ireland, Defender of the Faith and of the Church of England and also of Ireland in Earth Supreme Head".
Vienīgais no Henrija VIII dēliem, kurš izdzīvoja līdz apzinātam vecumam. Visai sliktu veselību kopš agras bērnības. Savam laikam izglītots - brīvi prata latīņu, franču, sengrieķu valodas (tulkoja sengrieķu literatūras paraugus). Pārliecināts protestants (pēc viņa rīkojuma tika izveidots "Protestantu katķisms", "Koplūgsnu grāmata", kā arī reformēts rituāls baznīcās (tuvāk luterāņu, nevis anglikāņu rituālam).
Ar 1553. gada 21. jūnijā izmainīja troņmantošanas likumu, pasludinot savu draudzeni lēdiju Džeinu Greju (karaļa Henrija VII mazmazmeitu) par oficiālo troņmantnieci.
Eduards VI mira 16 gadu vecumā no tuberkulozes.
Klobucka
Klobucka ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Čenstohovas. Polijas kampaņas laikā 1939. gadā pie pilsētas notika Mokras kauja - viena no retajām kaujām, kurā poļi guva uzvaru. Lielākoties Klobucka atrodas 240 līdz 260 metrus virs jūras līmeņa, un augstākais pilsētas punkts ir Dębowa Góra kalns (284 metri). Klobuckas teritorija ir 47 km2 liela, tās meži aizņem 20% no visas platības.
1205. gada Ropažu kauja
Ropažu kauja (latīniski: De bello cum letonibus im Rodopoyse) notika 1205. gada 23. februārī un nākamās dienās pie Ropažiem uz austrumiem no Rīgas. Pēc zemgaļu vadoņa Viestarda ierosmes apvienotais zemgaļu, Rīgas bīskapa un Zobenbrāļu ordeņa karaspēks uzbruka lietuviešu karaspēkam, kas atgriezās no sirojuma uz Igauniju. Kaujā krita ap 1200 lietuviešu, ieskaitot viņu karavadoni Svelgatu un daudzi no viņu igauņu gūstekņiem. Viestards kopā ar bīskapu Albertu un Zobenbrāļu ordeni izveidoja ilgstošu militāru savienību pret saviem senajiem ienaidniekiem līviem un lietuviešiem.
Bleins Andersons
Bleins Andersons (en) ir izdomāts tēls amerikāņu televīzijas seriālā "Radīti skatuvei" (Glee). Viņu attēlo aktieris Derens Kriss. Pirmoreiz televīzijā B. Andersons parādījās seriāla otrās sezonas sestajā sērijā Never Been Kissed. Viņu izveidoja un tālāk attīstīja "Radīti skatuvei" veidotāji Raiens Mērfijs, Breds Falčuks un Jans Brennans.
Rasaskrēsliņi
Rasaskrēsliņi (Alchemilla) ir daudzgadīgs rožu dzimtai piederošs ārstniecības augs, ko lielākoties izmanto ginekoloģisku saslimšanu ārstēšanai un profilaksei. Šis augs ir arī nozīmīga pārtikas sastāvdaļa vairākām zvīņspārņu sugām.
Sugas
Kopā pasaulē pazīstams aptuveni 300 dažādu rasaskrēsliņa sugu, bet Latvijā vispazīstamākais ir.
Apraksts
Rasaskrēsliņš ir daudzgadīgs, aptuveni 30—60 cm garš lakstaugs ar zarainiem stāviem vai guļošiem lakstiem, zaļām, daivainām lapām un zaļgandzelteniem, čemurainās skarās augošiem ziediem. Rasaskrēsliņš zied no jūnija līdz jūlijam. Tam piemīt viegli rūgtens aromāts.
Izplatība un biotipi
Rasaskrēsliņš visbiežāk sastopams mērenā klimata un subarktiskos reģionos Eiropā un Āzijā, bet atsevišķas sugas atrodamas arī Āfrikas, Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas kalnājos. Lielākā daļa (77%) rasaskrēsliņa sugu ir izplatītas pļavās; Latvijas pļavās visbiežāk sastopams parastais rasaskrēsliņš.
Ārstnieciskās īpašības
Ārstniecībā lielākoties pazīstams kā ginekoloģisks līdzeklis — tas regulē menstruāciju ciklu, mazina asiņošanu un menstruālos krampjus, un menopauzes simptomus vecākām sievietēm. Uzskata, ka rasaskrēsliņš pasargā sievieti no dažādām olnīcu un vagīnas saslimšanām. Tomēr augs līdz arī pie nieru un aknu slimībām, kuņģa čūlas, tūskām, caurejas un zarnu iekaisuma. Rasaskrēsliņu kā ārstniecisku līdzekli izmanto pat cukura diabēta gadījumā. No rasaskrēsliņa drogām gatavota tēja ir organismu attīroša un stiprinoša, un veicina ēstgribu. Tāpat kā un  rasaskrēsliņš attīra asinis, aptur asiņošanu, dziedē iekaisumus un brūces. Tas arī aktivizē dažādu dziedzeru (siekalu, asaru un sviedru) darbību un ir lielisks atkrēpošanas līdzeklis.
Citas pielietojuma īpatnības
Rasaskrēsliņu izmanto arī smaržvielu un krāsvielu pagatavošanā.
Vībotnes
Vībotnes (Artemisia) ir kurvjziežu dzimtas ģints. Daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi, puskrūmi. Lapas divkārt vai trīskārt plūksnaini sašķeltas vai dalītas, retāk veselas. Ziedi dzelteni, sārti, sīkos kurvīšos, kas savukārt ir ķekarā vai skarā.
Vībotnes ir izplatītas Eirāzijā, Ziemeļamerikā, Āfrikā. ~400 sugas (pēc citiem datiem ~250 sugas)
Latvijā 11 sugu.
Ceļmalās, laukos, nezālēs bieži sastopama lauku vībotne (Artemisia campestris) un parastā vībotne (Artemisia vulgaris; ārstniecības augs). Vairākas sugas ir adventīvi augi, piemēram jūrmalas vībotne (Artemisia maritima), un dārzbēgļi, piemēram, vērmele (Artemisia absinthium; indīgs augs), ko dārzos audzē kā ārstniecības augu un garšaugu. Kā krāšņumaugus dažkārt audzē ļoti smaržīgo vasaras vībotni (Artemisia annua; viengadīgs augs) un dievkociņu (Artemisia abrothanum; daudzgadīgs augs), kā garšaugu - estragonu.
Stepē augošās vībotnes literatūrā bieži dēvē par vērmelēm.
Lugāno
Lugāno (it) ir pilsēta Šveicē, itāļvalodīgajā Tičīno kantonā. 2010. gada decembrī pilsētā dzīvoja 54,7 tūkstoši iedzīvotāju, tādējādi tā ir lielākā itāļvalodīgā pilsēta ārpus Itālijas un 9. lielākā pilsēta Šveicē pēc iedzīvotāju skaita. Vairāki sportisti, slavenības, izklaides nozares pārstāvji Lugāno ir nosaukuši par "Šveices Montekarlo". Tā atrodas Lugāno ezera krastā. Pirmie rakstiskie dokumenti, kuros minēta pilsēta "Lugāno", ir datējami ar 724. gadu, taču to īstums tiek apstrīdēts. Laika gaitā pilsētai ir bijuši dažādi nosaukumi, taču pašreizējo nosaukumu tā ieguva 1189. gadā. 1956. gadā pilsētā notika pirmais Eirovīzijas dziesmu konkurss.
Kadjakas lācis
Kadjakas lācis jeb Aļaskas brūnais lācis (Ursus arctos middendorffi) ir lāču dzimtas (Ursidae) viena no brūno lāču (Ursus arctos) pasugām.
Kadjakas lācis dzīvo Aļaskas dienvidcentrālajā daļā un Kadjakas salu arhipelāgā. Jaunākie DNS pētījumi liecina, ka Kadjakas lāči ir tuvi radinieki Krievijā dzīvojošiem Kamčatkas brūnajiem lāčiem, tikai par tiem nedaudz lielāki un ar gaišāku kažoku. Pēdējos 10 000–12 000 gadus pēc ledus laikmeta Kadjakas lāči ir dzīvojuši izolēti un tādēļ maz mainījušies.
2005. gadā savvaļā dzīvoja 3526 Kadjakas lāči. Tā kā lāči tiek aizsargāti un to medības plānotas, to populācija lēnām turpina pieaugt. Apmēram 91% tēviņu tiek nomedīti, bet mātītēm 56% mirst dabīgā nāvē.
Izskats
Kadjakas lāči ir lielākie brūnie lāči, un par tiem lielāki ir tikai polārlāči. Mātītes ir 20–30% mazākas par tēviņiem. Mātīte sver 227–317 kg, tēviņi 363–635 kg, lai gan daži indivīdi var izaugt vēl lielāki. Lāča tēviņš ir pieaudzis, kad tam ir 6 gadi. Pavasarī pēc ziemas miega lāči sver 20–30% mazāk kā rudenī pirms došanās ziemas miegā. Nebrīvē Kadjakas lācis var izaugt divas reizes lielāks kā lācis savvaļā. Kadjakas lācis Duisburgas zoodārzā sver 1000 kg. Kadjakas lāča augstums skaustā ir 1,52 m, paceļoties pakaļkājās tas ir apmēram 3 m augsts.
Kadjakas lāču kažoks var būt gan gaiši brūns, gan tumši brūns. Lācēniem pirmos gadus bieži ap kaklu ir balta apkakle, kas ar laiku izzūd.
Ieradumi
Kadjakas lāči ziemas laikā guļ ziemas miegu. Mātītes, kurām ir paredzēta mazuļu dzimšana pašas pirmās dodas migā, tas notiek jau oktobra beigās. Pēdējie, kas dodas ziemas miegā, ir tēviņi, un pirmie aprīļa sākumā atstāj alas. Ir tēviņi (apmēram ceturtā daļa), kas vispār neguļ ziemas miegu. Kadjakas salu ziemeļos lāči guļ ilgāk ziemas miegu nekā lāči dienvidteritorijās. Lielākā daļa Kadjakas lāču alas izrok paši, tās parasti tiek raktas kādā nogāzē.
Kadjakas lāči ir dienas dzīvnieki, tomēr, ja dienas laiks kļūst pārāk stresains, lāči kļūst par nakts dzīvniekiem, īpaši tas raksturīgs lāčiem, kas dzīvo Kadjakas pilsētas tuvumā. Kadjakas lāčiem nav konkrētas teritorijas, bet tiem ir apgabals, kurā tas dzīvo un pārvietojas. Tā kā Kadjakas salās lāčiem ir daudz barības, tad tiem ir vismazākie migrācijas apgabali no visiem brūnajiem lāčiem Ziemeļamerikā. Vairāku lāču apdzīvotā teritorija pārklājas. Mātīte apstaigā apmēram 130 km², tēviņš 250 km² teritorijas.
Kadjakas lācis pamatā ir vientuļnieks, tomēr situācijās, kad barība ir koncentrējusies kādā konkrētā vietā, piemēram, lašu upes, ogu lauks vai jūraszāļu izskalojums, vai miris valis, lāči veido lielas grupas. Ir datētas grupas, kurās vienkopus uzturās apmēram 60 lāči. Kadjakas lāči, lai maksimāli daudz varētu netraucēti baroties, ir izkopuši zināmas bara sociālās attiecības, samazinot līdz minimumam cīņas "uz dzīvību un nāvi". Tiem ir izveidota kompleksa ķermeņa, balss un mīmikas valoda, kas aizvieto atklātu cīņu.
Barība
Kadjakas salu arhipelāgs, lai arī klimats visu gadu ir vēs un mitrs, lāčiem piedāvā plašu barības izvēli. Kadjakas lāči, izņemot pilsētas, dzīvo visā arhipelāgā, kas ir 13 000 km2 liels. Pēc ziemas lāči uzlasa ziemā mirušos dzīvniekus un barojas ar pavasara augiem, kuru variāte pieaug, paliekot siltākam, līdz atgriežas laši. Laši salās dzīvo no maija līdz septembrim. Vasaras beigās ir nogatavojušās ogas un dažādas sēklas. Kadjakas lāči ēd arī jūraszāles un jūras izskalotās garneles, gliemjus un citus jūras dzīvniekus, kā arī Kadjakas lāči aktīvi medī dažādus lielos zālēdājus: aļņus, vapiti un kalnu kazas.
Vairošanās
Riesta laiks Kadjakas lāčiem ir no maija līdz jūnijam. Vienas sezonas laikā lāči veido monogāmus pārus, kopā paliekot no 2 dienām līdz 2 nedēļām. Mātīte spēj atlikt embrija attīstību, un mazulis attīstās tādā veidā, lai piedzimtu ziemā, kamēr māte guļ ziemas miegu. Lācēni dzimst janvārī vai februārī. Parasti piedzimst 2–3 mazuļi, kas ir nevarīgi, akli un bez matojuma. Tie sver mazāk par 450 g. Alu māte ar mazuļiem pamet maijā vai jūnijā, kad tie ir paaugušies un sver apmēram 7–9 kg. Reizēm ir redzētas lācenes ar pieciem un sešiem mazuļiem, iespējams, ka daži lācēni šādā ģimenē ir adoptēti. Lielākā daļa lācēnu paliek kopā ar māti 3 gadus. Pēc statistikas datiem apmēram puse mazuļu pirmajos trīs gados mirst, visbiežāk tos saplosa pieaugušie lāču tēviņi. No jaunajiem tēviņiem līdz 3 gadu vecumam izdzīvo 56%, mātītēm 89%. Janās lācenes vēl ilgu laiku pēc tam, kad jau pametušas māti, uzturas tās tuvumā, toties jaunie tēviņi dodas savas teritorijas meklējumos.
Dzimumbriedumu Kadjakas lācis sasniedz 5 gadu vecumā, bet lielākajai daļai lāceņu pirmais lācēnu metiens ir tikai 9 gadu vecumā. Mazuļi dzimst katru ceturto gadu. Pēc 20 gadu vecuma, mātītes pārojas ļoti reti. Vecākais nogalinātais Kadjakas lācis savvaļā ir bijis 35 gadus vecs, mātīte 27 gadus veca.
Seikana tunelis
Seikana tunelis (青函トンネル Seikan Tonneru jeb 青函隧道 Seikan Zuidō) ir 53,85 km garš dzelzceļa tunelis Japānā, 23,3 km no tā atrodas zem Cugaru jūras šauruma starp Hokaido un Honsju salām.
Seikana tunelis pašreiz ir otrais garākais dzelzceļa tunelis pasaulē, garāks ir vienīgi zem Alpiem izraktais 57 km garais Gotarda bāzes tunelis. Lai gan Lamanša tuneļa zemūdens daļa ir garāka, Seikana tunelis ar maksimālo dziļumu 240 m ir dziļākais dzelzceļa tunelis pasaulē.
Avots (žurnāls)
Avots bija ilustrēts literāri sabiedrisks žurnāls jaunatnei Latvijas PSR, kas iznāca no 1987. līdz 1992. gadam reizi mēnesī. Līdz 1991. gadam tas bija LPSR Komjaunatnes Centrālās komitejas un Rakstnieku savienības izdevums, no 1991. gada to izdeva Rakstnieku savienība.
Vēsture
Žurnāla galvenais redaktors bija rakstnieks un publicists Aivars Kļavis. Viņš sapulcēja tā nākamos darbiniekus, izveidoja redakciju un pašu žurnālu. Šāda galvenā redaktora patstāvība padomju laikā bija netipiska, taču no varas puses tika pieļauta. Tomēr redakcijas sastāvs bija jāsaskaņo ar LPSR Komjaunatnes Centrālo Komiteju. Gorbačova perestroika atbalstīja un veicināja pārmaiņas Padomju Savienībā, tās gaisotnē redakcija aizvien vairāk pati varēja noteikt žurnāla saturu, jo cenzūra mazinājās. Pirmais žurnāla numurs iznāca 1987. gada janvārī 100 000 eksemplāru tirāžā. 1989. gada beigās „Avota” kopējā mēneša tirāža sasniedza pat 147 000 eksemplārus.
Žurnālam bija arī krievu izdevums "Rodņik", kas 80. gadu beigās ieguva lielu popularitāti visā Padomju Savienībā. Žurnāls publicēja oriģināldarbus un tulkojumus — latviešu jauno autoru tekstus, materiālus par trimdas literatūru un literāro mantojumu, krievu un ārzemju daiļliteratūru (S. Beketa "Gaidot Godo", M. Bulgakova "Suņa sirds", F. Kafkas "Process", T. S. Eliota "Izpostītā zeme"), kā arī publicistiku, rakstus par mākslu, kino un teātri. Tā dēvētās atklātības jeb glasnostj atmosfērā "Rodņik" publikācijas vēsturiskās patiesības jautājumos bija līdzvērtīgas Maskavā iznākošo Vissavienības izdevumu saturam. Žurnālu "Rodņik" vadīja Vladis Spāre, redakcijā strādāja Andrejs Ļevkins, Jānis Rokpelnis, Tatjana Fasta, Oļegs Mihalevičs u.c.
Pēc politiskajām un ekonomiskajām izmaiņām Latvijā žurnāla iznākšanu kopš 1991. gada apgrūtināja finansiālas problēmas. Kad Latvijas preses izdevumi vienā dienā tika "palaisti vaļā" t.s. brīvajā tirgū, daudzi vairs finansiāli nespēja izdzīvot. Arī žurnāls "Avots" 1992. gadā beidza savu pastāvēšanu, pēdējam iznākot maija/jūnija numuram (nr. 55./56.).
Žurnāla "Avots" redakcijā strādāja nozīmīgi literāti, publicisti un mākslinieki — Klāvs Elsbergs, Guntars Godiņš, Normunds Naumanis, Eva Rubene, Amanda Aizpuriete, Rudīte Kalpiņa, Laima Žihare, Andra Neiburga, Sarmīte Māliņa u.c.
Elektriskā strāva
Elektriskā strāva vielā (vadītspējas strāva) var plūst tikai tad, ja tajā pietiekamā koncentrācijā eksistē brīvi lādiņnesēji, kas var pārvietoties makroskopiskā attālumā. Par šādām vielām saka, ka tās labi vada elektrisko strāvu jeb tie ir vadītāji. Lai strāva plūstu, vadītājā jāpastāv elektriskajam laukam, kuru rada strāvas avots. Elektriskā lauka spēks izraisa lādiņnesēju kustību. Lādiņnesēji var būt brīvie elektroni metālos, pozitīvie un negatīvie joni elektrolītos, pozitīvie un negatīvie joni un elektroni jonizētās gāzēs un plazmā, elektroni un caurumi pusvadītājos.
Lai būtu elektriskā strāva, jāveido noslēgta elektriskā ķēde, kurā ir strāvas avots. Strāvas avots nodrošina spriegumu, kā rezultātā ķēdē plūst elektriskā strāva ar noteiktu strāvas stiprumu.
Strāvas virziens
Par elektriskās strāvas virzienu pieņemts uzskatīt pozitīvo lādiņnesēju kustības virzienu. Tāpēc, ja strāva ir negatīvu elektronu plūsma (kā, piemēram, metālos), tad strāvas virziens ir pretējs elektronu orientētās kustības virzienam.