cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piparmētra
Piparmētra pārtikas ražošanā
Piparmētras izcelsmes vieta ir Eirāzijas kontinents, bet mūsdienās piparmētra pazīstama visā pasaulē un komerciālos nolūkos to masveidā audzē ASV, Ēģiptē un citur. Piem., Japānā audzētā piparmētra ir galvenais avots mentola komerciālajā ražošanā pasaulē.
Iespējams, daudzi piparmētru asociēs nevis ar tās ārstnieciskajām īpašībām un pielietojumu medicīnā, bet gan ar košļājamo gumiju un konfekšu biznesu. Kopš 19.gs. beigām — 20.gs. sākuma, kad ASV parādījās pirmās modernās zobu pastas, košļājamās gumijas un mentola konfektes, šo produktu popularitāte, šķiet, tikai pieaug. Mūsdienās ~ 45% piparmētru ražas tiek patērēts tieši košļājamo gumiju un konfekšu ar mentola garšu ražošanā.
Piparmētra parfimērijas ražošanā
Parfimērijas rūpniecībā piparmētru izmanto elpas atsvaidzinātāju, antiseptiksu mutes dobuma skalotāju, zobu pastu, sejas un ķermeņa kosmētikas, aromātisku eļļu, vannas līdzekļu u.c. produktu ražošanā.
Ārstnieciskās īpašības
Piparmētrai tautas medicīnā piedēvē plašas ārstnieciskās īpašības, kuru esamība vai nozīmība medicīnas pētījumos pagaidām nav pierādīta kā efektīva.
Augu lieto saaukstēšanās un gripas gadījumos, pret kakla sāpēm un bronhītu. Daži drogu izmanto gan kā tonizējošu, gan arī kā nervus nomierinošu līdzekli. Atsvaidzinošās garšas dēļ piparmētru ierasti lieto pret sliktu dūšu, vemšanu, vēdera sāpēm un uzpūšanos, gāzu uzkrāšanos, kā arī ēstrgribas rosināšanai, lai veicinātu žults izdalīšanos. To var lietot arī kā vieglu diurētisku līdzekli. 'Piparmētrai pedēvē arī dezinficējošu iedarbību un to nereti izmanto ārīgi iekaisumu, sasitumu un brūču dziedēšanā. Ārīgi piparmētru vēl izmanto, lai pagatavotu dažādas dziedinošas un sāpes remdējošas kompreses, nomierinošas aromātiskas peldes, u.c. Uzskata, ka piparmētrai piemīt pretaudzēju aktivitāte.
Ārstniecisko preparātu pagatavošana
Piparmētru tējas pagatavošanai izmanto auga lapas, kuras parasti novāc sausā laikā piparmētras ziedēšanas sākumā (novāc visus lakstus, vēlāk atdalot lapiņas no stumbra. Pēc piparmētru ražas novākšanas lapiņas ilgstoši var uzglabāt žāvētā vai saldētā veidā). Lai pagatavotu tēju, svaigas vai žāvētas lapiņas aplej ar vārošu ūdeni un ļauj ievilkties.
Citas īpašības
Augs satur pulegonu, kas ir paleju mētras sastāvā. Pulegons ir stiprs insekticīds. To var izmantot kukaiņu atbaidīšanā.
Dažas citas no mētru ģints sugām
Kultivētā piparmētra (en) ir (en) un reti sastopamās  (en) sugu hibrīds. Vēl Latvijā sastopamas un, reti atrodama  un.
Pasaulē izplatītas daudz dažādu piparmētru paveidu, kas atšķiras vienlīdz gan pēc ārējā izskata, gan ķīmiskā sastāva.
Hanovere
Hanovere var būt:
2022. gada FIFA Pasaules kauss
2022. gada FIFA Pasaules kauss (ar) bija starptautisks vīriešu izlašu futbola turnīrs, kas notika Katarā no līdz. Šis pēc skaita bija 22. Pasaules kausa finālturnīrs. Finālturnīrs pirmoreiz notika arābu pasaulē, tāpat šī ir otrā reize, kad tas tika aizvadīts pilnībā Āzijā (pirmoreiz — 2002. gadā Dienvidkorejā un Japānā). Pēdējo reizi Pasaules kausa finālturnīrā piedalās 32 valstu izlases, jo 2026. gada finālturnīrā komandu skaits tiks palielināts līdz 48 komandām. Klimatisko apstākļu dēļ finālturnīrs norisinājās novembrī un decembrī, nevis kā ierasts jūnijā un jūlijā. Tika veiktas arī izmaiņas turnīra izspēles ilgumā — šoreiz tās bija 29 dienas. Fināls tika aizvadīts 18. decembrī, kas ir arī Kataras nacionālie svētki.
Par turnīra norises vietu Katara tika apstiprināta. Kataras kandidatūra saņēmusi kritiku gan par korupcijas skandālu balsošanas laikā, imigrantu un minoritāšu tiesībam pašā Katarā, kā arī norises laika pārcelšanu uz ziemu, kas sastapās ar pretestību no Eiropas futbola līgām.
Kvalifikācija
Par tiesībām piedalīties čempionāta finālturnīrā sacentās 206 izlases no 6 konfederācijām par 31 vietu finālturnīrā. Katara kā turnīra rīkotāja kvalificējās automātiski - tā bija Kataras futbola izlases debija finalturnīrā.
Tiesneši
2022. gada 19. maijā FIFA izziņoja sarakstu ar 36 tiesnešiem, 69 tiesnešu asistentiem un 24 video tiesnešu asistentiem, kas tiesās finālturnīra spēles. Pirmo reizi vīriešu finālturnīru vēsturē spēles tiesās arī sievietes - Stefānija Frapāra, Salima Mukansanga un Jošima Jamašita.
Izloze
Finālturnīra grupu izloze norisinājās 2022. gada 1. aprīlī Dohas izstāžu un konferenču centrā Kataras galvaspilsētā Dohā. Izlozes brīdī nebija zināmas trīs izlases — starpkonfederāciju izslēgšanas spēļu divu pāru uzvarētāji un UEFA zonas kvalifikācijas izslēgšanas spēļu A zara uzvarētāji. Tās tika iedalītas 4. grozā. Katara kā turnīra rīkotāja tika iedalīta 1. grozā kā A grupas pirmā komanda. Pārējās izlases tika sadalītas 4 grozos pēc 2022. gada 31. martā publicētā FIFA ranga. Komandu lozēšanā tika ievērots ģeogrāfiskais princips — komanda savā grupā netika ielozētas kopā ar citām savas konfederācijas izlasēm (izņemot UEFA zonu, no kuras katrā grupā varēja būt 1 vai 2 komandas).
Grupu turnīrs
Spēļu laiki norādīti pēc Latvijas (Austrumeiropas) laika (UTC+2).
Edvīns Šnore
Biogrāfija
Mācījies Rīgas 4. vidusskolā. 1992. gadā iestājies Latvijas Universitātes Politikas zinātnes un starptautisko attiecību fakultātē. No 1993. līdz 1994. gadam studējis Tautas augstskolā Norvēģijā. 1997. gadā studējis Oslo Universitātes Politikas zinātnes institūtā. 1998. gadā ieguvis politikas zinātnes maģistra grādu starptautiskajās attiecībās Latvijas Universitātē, 2013. gadā — vēstures zinātņu doktora grādu Latvijas Universitātē.
No 1995. līdz 1999. gadam strādājis Informācijas analīzes nodaļā, Nacionālo bruņoto spēku štābā un citās Latvijas Aizsardzības ministrijas struktūrās. Pēc tam līdz 2000. gadam strādājis Latvijas Tehnoloģijas centrā, kur darbojies ar tiem Eiropas Savienības projektiem, kas orientēti uz zinātni. Strādājis multivides uzņēmumā "RI Demo".
Politiskā darbība
2014. gadā no Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"-"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta vispirms maijā neveiksmīgi kandidējis Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet vēlāk oktobrī ievēlēts 12. Saeimā. 2018. gada rudenī E. Šnore tika ievēlēts arī 13. Saeimā. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēts.
2008. gadā saņēmis ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 2009. gadā — ceturtās šķiras Igaunijas Māras Zemes krusta ordeni.
2022. gadā ievēlēts 14. Saeimā.
Uzskati
Savā rakstā “Mērķis: latviska Latvija” E. Šnore pauda savu viedokli gan par Latvijā dzīvojošajiem krieviem, gan par krievu valodu. Viņaprāt, “…PSRS laika krievvalodīgie iebraucēji, lai arī pastāvīgi gāna un sunī Latviju, prom nebrauc. Vismaz ne tādā apjomā, kā latvieši to vēlētos”. Viņš arī piekrīt viedoklim, ka “..tieši krievu valoda ir Kremļa galvenais ierocis hibrīdkarā pret Baltiju”. E. Šnore secina, ka “…latviska Latvija .. ir vienīgais ceļš uz pārtikušu, drošu un vienotu sabiedrību”.
Šis Šnores raksts tika publicēts 2017. gada 19. maijā izdevumā "Nacionālās Ziņas", kurā, atsaucoties uz latviešu sakāmvārdu un vēsturnieka Ādolfa Bērziņa teikto, Šnore rakstīja arī — "ja vienreiz ielaidīsi krievu uti kažokā, ārā to dabūt būs grūti". Vēlāk nacionālboļševiku aktīvists Vladimirs Lindermans vērsās Drošības policijā par Krimināllikuma panta par nacionāla, etniska un rasu naida izraisīšanu iespējamu pārkāpumu. Pēc Lindermana apgalvojuma, citas tautības pielīdzināšana utīm, tarakāniem, tārpiem, baciļiem esot tipisks nacistiskās propagandas paņēmiens, kura mērķis esot sagatavot masu apziņu citu tautību nogalināšanai. Drošības policija nozieguma sastāvu Šnores vārdos neatrada. Tomēr Šnores izteikums tika nokritizēts gan no DP puses, gan parlamentā kā sabiedrības saliedētībai traucējošs. Šnores raksts un Saeimas ētikas komisijas reakcija — mutiskais aizrādījums — izpelnījās kritiku no divām Eiropas Padomes ekspertu grupām — Eiropas komisijas pret rasismu un neiecietību un Vispārējās konvencijas par nacionālo minoritāšu aizsardzību Konsultatīvās komitejas.
Lokauts
Lokauts ir pagaidu darba apturēšana, kas radusies darba ņēmēju un darba devēju konflikta dēļ un kuru iniciējuši darba devēji. Lokauts atšķiras no streika ar to, ka streiku uzsāk darba devēji, nevis ņēmēji. Visbiežāk lokauts tiek realizēts, vienkārši liedzot darbiniekiem pieeju uzņēmuma teritorijai.
Lokauts visbiežāk tiek izmantots kā līdzeklis, ar kura palīdzību darba devēji cenšas uzspiest savas prasības darba ņēmējiem to savstarpējā konflikta laikā.
Viens no vēsturē nozīmīgākajiem lokautiem notika Dublinā, Īrijā, kad no 1913. gada 26. augusta līdz 1914. gada 18. janvārim darbu bija apturējuši 300 industriālie uzņēmumi, bez darba atstājot 20 000 strādnieku. Konflikta centrālais jautājums bija strādnieku tiesības veidot arodbiedrības.
Profesionālais sports
Pēdējās desmitgadēs lokauti kļuvuši par visai regulāru parādību Ziemeļamerikas profesionālajās sporta līgās, kad dažāda veidi konflikti radušies starp līgas vadību, klubu īpašniekiem un spēlētāju asociācijām. Lokauti ir notikuši gan Augstākajā beisbola līgā, gan arī Nacionālajā hokeja līgā, Nacionālajā basketbola asociācijā un Nacionālajā futbola līgā.
Nacionālajā hokeja līgā lokauti notikuši 1994.—95., 2004.—05. un 2012.—13. gada sezonās. 2004.—05. gada sezona bija pirmā lokauta dēļ pilnībā atceltā sezona Ziemeļamerikas profesionālajā sportā.
Kečvu valoda
Kečvu valodas (qhichwa simi vai runasimi) ir valodu saime, kas izplatīta Dienvidamerikas rietumos (Andu kalnu centrālajā daļā). Pastāv dažādi uzskati par to, vai tā ir viena no Amerikas pamatiedzīvotāju valodām ar vairākiem dialektiem, vai tomēr valodu saime ar vairākām atsevišķām valodām. Kečvu valodu saimes ISO 639-5 kods ir qwe. Kečvu valodās runā aptuveni 7,8 miljoni cilvēku, galvenokārt kečvu. Līdzās spāņu valodai tā ir Peru un Bolīvijas valsts valoda.
Kečvu valodu klasifikācija
Kečvu valodas tiek klasificētas divās lielās grupās — kečvu I valodās un kečvu II valodās.
Pankroks
Pankroks ir rokmūzikas žanrs un kustība, kura radās 1970. gadu vidū. 1960. gados un 70. gadu sākumā parādījās dažādu protopanku mūzikas paveidi, savukārt pankroks attīstījās tikai starp 1974. un 1976. gadu Amerikas Savienotajās Valstīs, Apvienotajā Karalistē un Austrālijā, kad grupas, piemēram, kā Ramones, Sex Pistols un The Clash, tika atpazītas kā jaunās mūzikas kustības priekšgājēji. Līdz 1977. gadam pankroks bija jau plaši izplatījies pa visu pasauli.
Latvijas spilgtākie pankroka pārstāvji ir tādas grupas, kā Inokentijs Mārpls, Travolta, PND, Konservētie Stringi, Drunk Punk.
Izcelsme
15. gadsimtā Anglijā vārdam punk bija tikai viena nozīme — prostitūta. Vēlāk ar šo vārdu sāka apzīmēt cilvēkus bez goda un vērtības, bieži vien attiecinot to gan uz ielasmeitām, gan blēžiem, gan arī uz ikvienu jaunu cilvēku ar negatīvu attieksmi pret autoritātēm. Ietverot arī nozīmi "iesācējs", šis vārds savos mūzikas nozīmes sākumos tika piešķirts neprofesionālam, uz ģitāru un vokālu balstītam, ASV grupu spēlētam rokenrolam sešdesmito gadu vidū (par pankroka grupām tajā laikā tika dēvētas tādas grupas kā The Standells, The Sonics un The Seeds — grupas, kuras tagad tiek klasificētas kā garāžroks).
Pašu terminu punk mūzikas žurnāla Creem 1971. gada maija izdevumā pirmo reizi lietoja rokmūzikas kritiķis Dave Marsh, lai aprakstītu grupas ? and the Mysterians mūziku. Šo nosaukumu pieņēma daudzi rokmūzikas žurnālisti, piemēram, kritiķis un ģitārists Lenny Kaye 1972. gada albuma - antoloģijas Nuggets bukletā to attiecināja gan uz sešdesmito gadu garāžroka grupām, gan arī uz tumšāku un primitīvāku sešdesmito gadu psihedēliju. Drīz pēc tam Lenny Kaye kopā ar avangarda dzejnieci Petiju Smitu izveidoja grupu. Petijas Smitas grupa un viņas debijas albums Horses, izdots 1975. gadā, tieši iedvesmoja daudzus septiņdesmito gadu vidus pankrokerus, tātad tas ir viens no ceļiem, kā termins varēja pārvietoties uz mūziku, kas tagad ir pazīstama kā pankroks.
Regeja gadījumā saikne starp šiem diviem stiliem izveidojās tik cieša gan abu kustību politisko uzskatu līdzības dēļ, gan arī tādēļ, ka Lielbritānijā tieši regejs bija tā mūzika, kas tika spēlēta dažādos pagrīdes pasākumos biežāk nekā pankroks. Tas notika vienkāršu iemeslu dēļ — pankroka ieraksti no ASV nebija viegli iegūstami, un savu pankroka ierakstu britiem tad vēl tikpat kā nebija, turpretī Jamaikas regeja un tā paveida dub ieraksti bija brīvi pieejami. Kā viens no paradoksiem bija tas, ka mūzika, kuru klubu 100 Club apmeklējošie pankrokeri (to skaitā abu slaveno grupu Sex Pistols un The Clash dalībnieki) pasūtīja dīdžejam bija nevis importētais pankroks, bet gan tieši regejs. Kā apliecinājumu regeja ietekmei pankrokā var minēt The Clash kaverversiju Junior Murvin regeja dziesmai Police and Thieves, kā arī vēlāku The Clash daiļradi (piemēram, White Man (In Hammersmith Palais) un The Guns of Brixton).
Interesanti, ka saikne ar regeju bija atgriezeniska. Slavenais regeja mūziķis Bobs Mārlijs, uzzinājis par šo jauno Lielbritānijas mūzikas kustību un tās ciešajām saitēm ar regeju, izteica jaunajām panku grupām savu atzinību, sarakstot dziesmu Punky Reggae Party, kuras vārdos pieminētas grupas The Damned, The Jam un The Clash. Pateicoties šai mūzikas kustību sadarbībai, pankroka vilnis Apvienotajā Karalistē septiņdesmito gadu beigās radīja ska atdzimšanas kustību 2 Tone, kas palīdzēja tādām ska grupām kā The Beat, The Specials, Madness un The Selecter iegūt lielu popularitāti.
Pankroks radās ne vien sociālo apstākļu dēļ. Tas radās kā atbildes reakcija pret septiņdesmitajos gados pastāvošajām populārās mūzikas tendencēm, to skaitā vieglo, virspusējo disko mūziku un rokmūziku pārņemušajām smagā metāla, progresīvā roka un arēnroka formām. Panku kultūra noliedza arī hipiju kultūras ziedu laiku atstāto muzikālo mantojumu. Tādas grupas kā Jefferson Airplane, kas bija turpinājušas darbību kopš sešdesmitajiem gadiem, panku uztverē bija kļuvušas bezjēdzīgas un bija tikai apkaunojums viņu sākotnējai radikalitātei. Ērika Kleptona parādīšanās televīzijā alus reklāmā septiņdesmito gadu vidū bieži tika minēta kā piemērs tam, kā sešdesmito gadu roka ikonas bija “pārdevušās” tai pašai sistēmai, kurai kādreiz bija sevi pretnostatījušas.
Pastāvošās kultūras kritika un revolucionāras rīcības stratēģija, radusies Eiropas situacionistu (Situationist) kustībā divdesmitā gadsimta piecdesmitajos un sešdesmitajos gados, kalpoja par iedvesmas avotu britu pankroka avangarda mākslai. Situacionisms bija pirmā mākslas kustība, kas mēģināja mākslu integrēt dzīvē pilnībā. Māksla neaprobežojās ar mākslas darbiem, tā ietvēra arī dzīvesveidu, dažādas darbības — performances, politiskos uzskatus — anarhiju. Parīzes situacionisti bija pirmie mākslinieki, kas ar savu mākslu mēģināja ietekmēt lielākas cilvēku masas, iesaistot mākslas darbus pilsētvidē. Tieši Parīzes metro bija pirmā vieta, kur parādījās sienu gleznojumi, kurus tagad pazīstam ar nosaukumu grafiti.
Situacionistu kustība Lielbritānijā nostabilizējās septiņdesmito gadu sākumā, pateicoties pilsētu iedzīvotāju vispārējai neapmierinātībai ar bezdarbu un sociālajiem apstākļiem. Situacionistu apvienību izdotās avīzes parasti pauda izaicinājumu cīnīties ar pastāvošo valsts sistēmu ar dažādiem paņēmieniem, no kuriem daži ieteicamie bija huligānisms, laupīšana un pat slepkavība. Lieki teikt, šī kustība ar saviem postulātiem neguva lielu piekrišanu, bet savā ziņā tā sagatavoja augsni panku kustībai.
Modes dizaineri Malcom McLaren un Vivienne Westwood iespaidojās no situacionistu idejām, veidojot pankroka stilu apģērbos. Galvenā apģērbu ideja bija šokēt apkārtējos, tālab tika izmantoti nacisma simboli, pornogrāfiski attēli, aizvainojoši saukļi un vēl dažādi izteiksmes līdzekļi, no kuriem kā vienu interesantu varu minēt vistu kaulu izmantošanu, veidojot uzrakstus uz apģērba. Arī jaunā stila apģērbu veikala nosaukums, proti, “Sex” bija izvēlēts, lai atstātu pēc iespējas lielāku iespaidu uz sabiedrību. Kā vienu no veidiem savas idejas izplatīšanai Malcom McLaren izveidoja grupu Sex Pistols, vienlaikus kļūstot gan par tās menedžeri, gan par stilistu, gan par tās vēstījuma sabiedrībai autoru. No situacionistu vizuālās mākslas ietekmējās arī mākslinieks Jamie Reid, kurš vēlāk veidoja Sex Pistols ierakstu vizuālo noformējumu, ieviešot grafiskajā dizainā mūsdienās ar pankroku tik ļoti asociētos nevienādo burtu salikumus.
Vēsture
Mūzikas virziens, kas tika apzīmēts ar vārdu punk parādījās Ņujorkā 1974. — 1976. gadā. Tas galvenokārt balstījās uz grupām, kas regulāri uzstājās klubos Max Kansas City un "CBGB", to skaitā bija tādas grupas kā Ramones, Television, Blondie, Johnny Thunders and the Heartbrakers, Richard Hell and the Voidoids, Talking Heads un Suicide. Panku nosaukums šīm grupām tika piedēvēts 1976. gada sākumā, kad pirmo reizi parādījās žurnāls Punk, kas savos rakstos ietvēra šīs jaunās grupas līdzās jau pazīstamajiem mūziķiem kā Lū Rīds (kas bija uz Punk pirmā izdevuma vāka) un Petija Smita (kas bija uz vāka otrajam izdevumam).
Tajā pašā laika posmā arī citās valstīs izveidojās grupas, kas vēlāk tika atzītas par pankroka grupām, piemēram, The Saints Brisbeinā, Austrālijā un The Stranglers un Sex Pistols Londonā. Šīs agrās grupas ar savu nelielo atbalstītāju, panku, pulku bija tieši atkarīgas no entuziastiem, kuri bija vai nu atvēruši savu klubu, vai arī organizēja koncertus citos klubos. Citos gadījumos grupas vai to menedžeri improvizēja, paši izveidojot vietas, kur uzstāties pamestās pilsētas nomales mājās vai citās izmantojamās vietās. Klubi nodrošināja jaunā stila mūziķiem gan vietu, kur uzstāties, gan arī vietu, kur satikt līdzīgi domājošos. Pazīstamākie no pirmajiem panku klubiem bija Londonas 100 Club, Ņujorkas CBGB un Holivudas The Masque.
Kamēr Londonas grupas bija spēlējušas salīdzinoši mazu lomu agrā pankroka skanējuma noteikšanā, Londonas pankroka kustība definēja un iemiesoja dumpīgo panku kultūru. Sex Pistols kļuva par panku kulta grupu, iegūstot daudzus piekritējus, kuru pamatā bija kliķe, pazīstama ar nosaukumu Bromley Contingent (pēc nomales, kur daudzi no viņiem bija uzauguši, nosaukuma), kas sekoja grupai koncertos visā valstī.
Bieži pieminēts notikums pankroka vēsturē ir Ramones koncerts Londonā. Daudzi no Apvienotās Karalistes nākotnes pankroka līderiem guva iedvesmu no šī koncerta, un Lielbritānijas pankroka kustība uzplauka visā krāšņumā. Jau 1976. gada nogalē daudzi grupas Sex Pistols fani bija izveidojuši paši savas panku grupas, tostarp The Clash, Siouxie & the Banshees, The Adverts, Generation X, The Slits un X-Ray Spex. Citas britu grupas, kas parādījās šajā mūzikas vidē, bija The Damned (pirmā Lielbritānijas pankroka grupa, kura izdeva singlu), The Jam, The Vibrators, Buzzcocks un arī atbilstoši nosauktā London.
1976. gada decembrī Sex Pistols, The Clash, The Damned un Johnny Thunders & the Heartbrakers apvienojās Lielbritānijas koncertturnejai Anarchy Tour (Anarhijas turneja) Daudzi no koncertiem tika atcelti pēc tam, kad mediju pārstāvji sāka izplatīt sensacionālus stāstus.
Struktūra
Pankroks akcentēja vienkāršu dziesmu muzikālo struktūru, dziesmas parasti ir īsas. Pirmais pankroka žurnāls Lielbritānijā Sniffin Glue 1977. gadā mēdza iekļaut savos rakstos zīmējumus, kuros bija attēloti trīs ģitāras akordi. Piebilde šiem attēliem bija: “Šis ir akords, šis ir cits, šis ir trešais. Tagad dibini grupu!” Panku grupu skanējums bieži bija tuvs sešdesmito gadu garāžas roka grupu skanējumam. Parastais instrumentālais sastāvs bija: bungas, viena vai divas elektriskās ģitāras ar lielu uzsvaru uz distorsijas efekta izmantošanu, basģitāra un vokāls. Pankroka dziesmas reti bija garākas par trim minūtēm, bieži — tikai deviņdesmit sekundes garas. Parasti to taktsmērs bija četras ceturtdaļas, un dziesmā tika izmantota struktūra “pantiņš—piedziedājums”.
Pankroka dziesmu vārdi pauda brīvu un izaicinošu radošo izpausmi, kā arī atsauces uz sociālajiem un politiskajiem apstākļiem, kuru pietrūka tā laika populārajā mūzikā. Dziesmu tēmas ietvēra bezdarbu, garlaicību un citus pilsētas dzīves realitātes aspektus, dažās dziesmās atklāti tika kritizēta valdība un monarhija, piemēram, Sex Pistols dziesmas God Save the Queen un Anarchy in the UK. Citas ar pankroku asociētās dziesmu tēmas iekļauj pretošanos bez domu pakļautības ideoloģijai.
Kortnija Koksa
Kortnija Basa Koksa (en; dzimusi Birmingemā, Alabamas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise, režisore un producente. Viņa vislabāk pazīstama ar Monikas Gelleres lomu NBC situāciju komēdijā "Draugi". Tāpat ir filmējusies seriālos "Dakterīši" un Seinfeld. Koksa attēlojusi lomas arī tādās pazīstamās filmās kā filmas no filmu sērijas "Kliedziens" (Scream), kā arī filmā "Eiss Ventura: Zvēru detektīvs" (1994).
Filmējusies seriālā Cougar Town (2009-2015), par ko saņēmusi savu pirmo Zelta globusa balvas nomināciju. Šajā seriālā Koksa piedalās arī kā režisore (12 sērijas).
Raimonds Vaikulis
Raimonds Vaikulis (dzimis Preiļos) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, bija Latvijas basketbola izlases dalībnieks. Karjeras gaitā pārstāvējis gan Latvijas, gan ārzemju (Krievijas, Beļģijas, Ukrainas un Igaunijas) klubus.
Hannovere
Hannovere (de) ir Vācijas pilsēta, kas atrodas valsts ziemeļos, Leines upes krastos. Hannovere ir Lejassaksijas federālās zemes administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Hannoveres administratīvajās robežās dzīvo 518 386 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvo 1,119 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir trīspadsmitā lielākā Vācijas pilsēta un 56. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. Hannovere atrodas 285 km uz rietumiem no Berlīnes, 151 km uz dienvidiem no Hamburgas, 631 km uz ziemeļiem no Minhenes un 85 km uz austrumiem no Osnabrikas.
Mūsdienās Hannovere ir pazīstama kā lielu starptautisku izstāžu centrs, no kurām pazīstamākā ir CeBIT. Pilsēta ir nozīmīgs dzelzceļa un autobāņu mezgls. Pilsētā atrodas vairākas universitātes un medicīnas skola, starptautiska lidosta un liels zoodārzs. Katru gadu pilsētā notiek Hannoveres Oktoberfest, kas ir otrais lielākais Oktoberfest pasaulē. 2000. gadā pilsētā norisinājās Expo 2000.
Svarīgi darba devēji ir Volkswagen, Continental, Talanx, VHV un Hannover Re.
Vēsture
Pilsēta izauga XIII gs. zvejnieku ciemata vietā. 1636. gadā kļuva par Hannoveres kūrfirstes centru. No 1814. līdz 1866. gadam bija neatkarīgās Hannoveres karalistes galvaspilsēta.
Hannoveres valdnieki 1714. gadā kļuva arī par Lielbritānijas karaļiem, un līdz 1837. gadam Lielbritānijas karalis bija arī Hannoveres monarhs.
Hannovere smagi cieta Otrais pasaules kara laikā - bojā gāja 2/3 no pilsētas apbūves.
Cilvēki
Hannoverē dzimuši:
Sadraudzības pilsētas
Hannoveres sadraudzības pilsētas ir:
Raimonds Vaikulis
Klubu karjera
2009.—2010. gada sezonu viņš aizvadīja Ukrainas Superlīgas kluba "Nikolajev" sastāvā, taču 2010. gada decembrī atkal atgriezās "Liepājas lauvas" sastāvā. Kluba sastāvā aizvadīja vairākas spēles, kurās bija viens no komandas līderiem. 2011. gada janvāra beigās viņš pārgāja uz Igaunijas līgas klubu Rakveres "Tarvas".
Karjeru noslēdza 2013. gadā, spēlēdams "Gulbenes buku" sastāvā.
Latvijas izlase
R. Vaikulis 1998. gadā kopā ar Latvijas izlasi izcīnīja 4. vietu Eiropas U-18 čempionātā, kļūstot par komandas rezultatīvāko spēlētāju, kā arī ierindojoties 8. vietā starp visa turnīra rezultatīvākajiem basketbolistiem ar vidēji spēlē gūtiem 17,3 punktiem. 1999. gadā viņš Latvijas izlases sastāvā piedalījās Pasaules U-19 izlašu čempionātā, kur izlase ierindojās 9. vietā. Vēlāk R. Vaikulis spēlēja arī Latvijas U-20 izlasē, taču kopā ar šī vecuma izlasi viņš nekvalificējās Eiropas U-20 čempionāta finālturnīram.
Pirmoreiz Latvijas pieaugušo izlases sastāvā Eiropas čempionāta finālturnīrā R. Vaikulis piedalījās 2007. gadā. Šajā čempionātā Vaikulis laukumā pavadīja 9 minūtes un guva 2 punktus.
29. janvāris
29. janvāris ir gada 29. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 336 dienas (337 garajā gadā).
Vārda dienas
Aivars, Valērijs
Kečvi
Kečvi (pašnosaukums: Qhichwa runa) ir Dienvidamerikas rietumu daļas pamatiedzīvotāju tauta, runā kečvu valodā. Lielākā daļa dzīvo Peru (ap 6,6 miljoni, 20% no iedzīvotāju kopskaita), kā arī Bolīvijā un Ekvadorā. Vēsturiski kečvi veidojuši senās Inku impērijas kodolu, kā arī vairāku tās sāncenšu valstis.
Gistavs Flobērs
Gistavs Flobērs (, dzimis, miris ) bija franču romānu rakstnieks un dramaturgs, kuru uzskata par vienu no dižākajiem rietumu rakstniekiem. Viņš ir visplašāk pazīstams kā pirmā izdotā romāna Bovarī kundze (Madame Bovary, 1857) autors. Flobēram raksturīgs ļoti sīkumains un skrupulozs rakstības stils.
Jaunība
Flobērs piedzima 1821. gada 12. decembrī Ruānā, Ziemeļnormandijas reģionā Francijā. Viņš bija otrais ķirurga Ahileja-Kleofasa Flobēra (1784-1846) un Annas Justīnes Kerolīnas (dzim. Florio) (1793-1872) dēls. Viņš nodzīvoja dzimtajā pilsētā Ruānā līdz 1840. gadam, kad devās uz Parīzi studēt tieslietas.
Flobērs bija vienaldzīgs students. Viņam Parīze nepatika. 1840. gada beigās viņš apceļoja Pirenejus un Korsiku. 1846 gadā, pēc epilepsijas lēkmes, Flobērs pārtrauca studijas un atstāja Parīzi.
Pie mātes
Flobērs pārvācās uz Ruānu dzīvot pie mātes, mājā pie Sēnas. Flobērs neapprecējās. No 1846. līdz 1854. gadam viņam bija mīlas dēka ar dzejnieci Luīzu Kolē (Louise Colet) (viņa rakstītās mīlas vēstules vēl ir saglabājušās). Biogrāfs Emīlijs Fagē (Émile Faguet) apgalvo, ka ar Luīzu Kolē bija vienīgās nopietnās romantiskās attiecības. Mīlas dēkas beigšanās noveda pie tā, ka viņš vēlējās tikai platonisku draudzību un apmeklēja prostitūtas.
1846. gadā viņš kopā ar savu ilggadējo draugu Maksimu Dikamu (Maxime du Camp) apceļoja Lielbritāniju. No 1849. līdz 1850. gadam viņš devās garā ceļojumā uz Tuvajiem Austrumiem. Apciemojot Grieķiju, Ēģipti un Beirutu, viņš esot saslimis ar sifilisu, bet Žans Pols Sartrs apgalvojis, ka Flobērs dēkas safantazējis. Viņš slimoja ar veneriskajām slimībām lielāko daļu no dzīves.
Francijas-Prūsijas kara laikā prūšu kareivji okupēja Flobēra māju un 1872. gadā nomira viņa māte. Pēc viņas nāves rakstnieku piemeklēja finansiālas grūtības. 1880. gadā Flobērs cieta no triekas un 58 gadu vecumā nomira. Viņu apglabāja ģimenes mauzolejā Ruānā un pilsētas muzejā uzcēla pieminekli.
Darbi un ietekme
Reālisma pārstāvis, ietekmējis Kafku, Zolā, Velbeku un citus.
Bovarī kundze
Bovarī kundze ir 1857. gadā franču rakstnieka un dramaturga Gistava Flobēra sarakstīts romāns. To nereti uzskata par viņa meistardarbu. Romāna centrā ir ārsta sieva Emma Bovarī, kura ielaižas ārpuslaulības romānos un dzīvo pāri saviem līdzekļiem, lai pasargātu sevi no provinciālas dzīves banalitātes un tukšuma. Lai gan darba sižets ir samērā vienkāršs, pat arhetipisks, romāna dziļākā būtība slēpjas tā sīkumos un slēptajās niansēs. Flobēra rakstībai bija raksturīgs perfekcionisms, un viņš vienmēr apgalvo, ka meklē le mot juste (īsto vārdu).
Dziedātājstrazds
Dziedātājstrazds (Turdus philomelos) ir mežastrazdu dzimtas (Turdidae) putns, kuram ir ļoti plašs izplatības areāls Eirāzijā, bet tas sastopams arī Ziemeļāfrikā un Austrālāzijā. Dziedātājstrazdam ir 4 pasugas. Molekulārie pētījumi liecina, ka šīs sugas tuvākie radinieki ir ārēji līdzīgie sila strazdi (Turdus viscivorus) un Ķīnas dziedātājstrazdi (Turdus mupinensis).
Bovarī kundze
2007. gada mūsdienu rakstnieku aptauja The Top Ten (“Desmit labākie”) atzina “Bovarī kundzi” par otro labāko romānu, kāds jebkad uzrakstīts. Par pirmo atzina Ļeva Tolstoja darbu “Anna Kareņina”.
Dziedātājstrazds
Latvijā
Latvijā dziedātājstrazds ir parasts un izplatīts ligzdotājs. To bieži var novērot ceļošanas laikā. Ziemotāju skaits Latvijā ir niecīgs, tomēr tas pamazām pieaug, spriežot pēc ziemas novērojumu skaita pēdējos 10 gados. Ziemojošos dziedātājstrazdus pamatā var novērot valsts rietumu daļā. Latvijā mājo dziedātājstrazda nominālpasuga — Turdus philomelos philomelos.
Izskats un īpašības
Dziedātājstrazds ir vidēji liels strazds, tā ķermeņa garums ir 22—24 cm, spārnu plētums 33—36 cm, svars 70—90 g. Abi dzimumi ārēji izskatās vienādi - vienkrāsaina brūna mugura un bagātīgi raibumota ķermeņa apakšdaļa ar tumši brūniem raibumiem uz gaiša, pelēkbrūna vai dzeltenīga pamata, kas pavēderē kļūst gandrīz balts ar dažiem raibumiem. Muguras brūnais tonis putniem virzienā no rietumiem uz austrumiem (no Skandināvijas līdz Sibīrijai) paliek arvien vēsāks. Jaunie putni ir līdzīgi pieaugušajiem putniem, bet tiem uz muguras un spārniem var redzēt gaišāk brūnas vai oranžīgas svītras. Līdzīgais sila strazds ir lielāks nekā dziedātājstrazds, kā arī tam ir balti astes stūri, bet Ķīnas dziedātājstrazdam ir melnas sejas pazīmes, turklāt tā izplatības areāls nepārklājas ar dziedātājstrazda areālu.
Dziedātājstrazda dziesma
Uzskata, ka dziedātājstrazdam ir viena no skaistākajām putnu dziesmām. Dzied tikai tēviņi riesta laikā. Tā dziesmā var būt sakombinētas vairāk kā 100 dažādas muzikālās frāzes. Savu dziesmu dziedātājstrazds veido, kopējot frāzes gan no sava tēva, gan citiem tēviņiem, gan no citu sugu putniem. Dziesmā var būt ietvertas frāzes arī no dažādām cilvēku vai priekšmetu radītām skaņām, piemēram, telefona zvaniem.
Uzvedība
Dziedātājstrazds ligzdošanai izvēlas mežus ar biezu pamežu un vietas, kuru tuvumā ir atklāti klajumi - pļavas, lauki un tīrumi. To bieži var novērot ligzdojam dārzos un parkos. Dziedātājstrazds mājo no jūras līmeņa līdz 2200 metriem virs jūras līmeņa. Salīdzinoši ar pārējām pasugām, Skotijas dziedātājstrazds apmetas klajākās vietās, tīreļus ieskaitot. Dziedātājstrazdi nav sevišķi draudzīgi, lai gan ziemas laikā reizēm var novērot, ka vairāki putni apvienojas kopīgai naktsguļai, kā arī labās barošanās vietās tos var novērot, pievienojamies melnajiem mežastrazdiem, pelēkajiem strazdiem vai plukšķiem. Atšķirībā no citām mežastrazdu sugām, kurām raksturīga klejošana, dziedātājstrazdi mēdz atgriezties vienās un tajās pašās ziemošanas vietās.
Dziedātājstrazdi veido monogāmus pārus, kas ir ļoti teritoriāli. Reģionos, kuros dziedātājstrazdiem ir gājputnu dzīves veids, pavasarī pirmie atgriežas tēviņi un ieņem veco ligzdošanas teritoriju, savas tiesības piesakot ar dziedāšanu. Reģionos, kuros dziedātājstrazdi ir nometnieki, tēviņi paliek savā ligzdošanas teritorijā visu gadu, ik pa laikam dziedot un apliecinot, ka teritorija ir aizņemta, bet mātīte ieņem savu ziemošanas teritoriju, pārim apvienojoties atkal tikai agri pavasarī. Migrācijas laikā dziedātājstrazdi pulcējas izkliedētos baros un pārlidojumus veic nakts laikā. Baram ir raksturīgi, piemēram, jūru šķērsot platā joslā nevis šaurā straumē. Putni celojot visu laiku savā starpā sazinās ar saucieniem.
Barība
Dziedātājstrazds ir visēdājs un barību meklē gan uz zemes, gan kokos. Tas barojas ar dažādiem kukaiņiem, īpaši iecienītas ir sliekas un gliemeži, kā arī tam ļoti garšo gatavas ogas un augļi. Galvenā maņa, ko tas izmanto, meklējot barību, ir redze. Tas, piemēram, zemi pārmeklē, to pārstaigājot un ik pa laikam apstājoties, tad atkal strauji sakustoties, bet kokos tas rūpīgi apskata lapas, zarus un to mizu, pārlidojot no zara uz zaru. Viens no galvenajiem barības avotiem dziedātājstrazdam ir sauszemes gliemeži, īpaši rudeņos un ziemā, kad kukaiņu aktivitāte ir zema. Iecienīts kārums ir birztalas vīngliemezis (Cepaea nemoralis). Dziedātājstrazdam parasti ir tā iemīļotais akmenis, pret kuru tas sadauza gliemeža "mājiņu", lai piekļūtu pie mīkstā ķermeņa. Pēc atbrīvošanās no čaulas, gliemezis tiek vairākas reizes vilkts pa zemi, lai to traumētu un samaltu. Mazuļus dziedātājputni baro ar kāpuriem un kukaiņiem.
Ligzdošana
Tēviņš izvēlas ligzdošanas teritoriju, bet mātīte kādā krūmā, koka žāklē, uz zaru pamatnes pie stumbra (bieži nelielās eglītēs) vai kāpelējošu augu biežņā būvē ligzdu, kurai ir kausveida forma. Izņēmums ir Skotijas dziedātājstrazds, kas ligzdu būvē uz zemes. Ligzda tiek vīta no smalkiem zariņiem un vijums ir ļoti ciešs, pēc tam no iekšpuses tā tiek oderēta ar dubļu kārtu, kurai pa virsu tiek klāts vēl viens praulu masas oderējums. Dējumā ir 4—5 gaiši zilas olas ar dažiem melniem vai tumši violetiem raibumiņiem. Perē tikai mātīte, bet tēviņš to baro. Inkubācijas periods ilgst 10—17 dienas, bet pēc izšķilšanās paiet vēl apmēram 17 dienas līdz jaunie putni sāk lidot. Vienā sezonā ir 2—3 dējumi, lai gan pašos ziemeļos var būt tikai viens perējums. Dziedātājstrazda dzīves ilgums savvaļā parasti ir apmēram 3 gadi, lai gan vecākais zināmais dziedātājstrazds ir sasniedzis 10 gadu un 8 mēnešu vecumu.
Dziedātājstrazda ligzdās reizēm olas iedēj dzeguze, bet tas notiek ļoti reti, jo strazds parasti atpazīst dzeguzes olu, kuru izmet. Atšķirībā no melnā mežastrazda dziedātājstrazds neizrāda agresiju pret dzeguzēm un tās nevajā. Interesanti, ka Jaunzēlandē, kur nemājo dzeguzes, dziedātājstrazdi pēc 130 gadiem vairs nespēj atšķirt dzeguzes olu no savējām un, ja tā tiek ielikta ligzdā, pieņem to.
Sistemātika
Dziedātājstrazdam ir 4 pasugas:
Austrālijas ehidna
Austrālijas ehidna jeb īspurna ehidna (Tachyglossus aculeatus) ir viena no četrām mūsdienās dzīvojošajām ehidnu dzimtas (Tachyglossidae) sugām un ir vienīgā suga ehidnu gintī (Tachyglossus).
Vēsture
Pirmo reizi Austrālijas ehidnu aprakstīja Džordžs Šovs 1792. gadā. Viņš to nosauca par Myrmecophaga aculeata, domājot, ka tā ir radniecīga Dienvidamerikas skudrācim. Pēc tam ehidnas zinātniskais vārds ir mainījies vairākas reizes: Ornithorhynchus hystrix, Echidna hystrix, Echidna aculeata un beidzot Tachyglossus aculeatus. Vārds "Tachyglossus" nozīmē "ātrā mēle", raksturojot ehidnas mēles ātrās kustības, lai noķertu skudras un termītus. Toties vārds "aculeatus" nozīmē adatains.
Izskats
Austrālijas ehidna ir 30—45 cm gara, tai ir 75 mm garš purns un tās svars ir 2—5 kg. Tomēr Tasmanijā dzīvojošā Austrālijas ehidnas pasuga (Tachyglossus aculeatus setosus) ir lielāka kā pārējās Austrālijas ehidnas. Tā kā ehidnai kaklu nevar redzēt, tad vizuāli izskatās, ka galva un ķermenis veido vienotu, kopēju formu. Ausis ir bez auss gliemežnīcas, acis mazas un atrodas pie ķīļveida purniņa pamatnes. Nāsis un mute atrodas purniņa pašā galā; ehidna muti nevar atvērt platāk par 5 mm. Purniņš ir ļoti jūtīgs un uztver informāciju par temperatūru, un tam ir arī taustes īpašības.
Visu ķermeni, izņemot pavēderi, seju un kājas sedz gaiši brūnas adatas. Adatas var būt 5 cm garas, un tās ir modificēti apspalvojuma mati, kas galvenokārt sastāv no keratīna. Starp adatām ir mīksts kažoka apspalvojums, kas variē no medus krāsas līdz tumšai sarkanbrūnai krāsai, pat melnai. Pavēderi un asti sedz kažoka apspalvojums. Kājas Austrālijas ehidnai ir piemērotas ātrai rakšanai. Tās ir īsas, ar spēcīgiem nagiem. Pakaļkāju nagi ir garāki un atliekti uz atpakaļu, jo ar tiem ehidna tīra savu kažoku starp adatām.
Austrālijas ehidnai ir zema ķermeņa temperatūra. Tā ir 30—32 °C, kas var pazemināties līdz 5 °C. Ehidna nesvīst un neelso, un karstā laikā meklē slēptuvi. Rudenī un ziemā ehidnas guļ dziļu ziemas miegu, tā laikā tai pazeminās ķermeņa temperatūra. Tā kā ehidnai ir zema ķermeņa temperatūra, tad ļoti karstā un aukstā laikā tā ir lēna un mazkustīga.
Ehidnas muskulatūra
Austrālijas ehidnas muskulatūrai ir vairākas neparastas īpašības. Muskulis panniculus carnosus ir ļoti liels, tas ir uzreiz zem ādas un sedz visu ķermeni. Saraujoties dažādām panniculus carnosus daļām, Austrālijas ehidna var mainīt ķermeņa formu. Raksturīga ir aizsardzības poza, ehidnai saraujoties lodes formā, aizsargājot vēderu un izslienot asās adatas pret ienaidnieku. Ehidnai ir vienas no visīsākajām muguras smadzenēm, stiepjoties tikai līdz krūšu kurvim.
Ehidnas sejas, žokļa un mēles muskulatūra ir veidota tā, lai ehidnai būtu ērti ēst. Mēli tā var izbāst ārpus mutes līdz 18 cm. Mēle ir lipīga, un ātri kustinot mēli iekšā un ārā, ehidna veikli uzlasa skudras un termītus. Mēles izstiepšanas spēja slēpjas mēles gredzenveida muskulatūrā, kas maina mēles formu. Izstiepta mēle ir stīva, un to nodrošina strauja asinsrite. Mēles kustības ir ļoti ātras. Vienas minūtes laikā ehidna var izbāst un ievilkt mēli 100 reizes.
Uzvedība
Austrālijas ehidnas ir vientuļnieces. Tām nav noteiktas teritorijas, ligzdas vai migas. Tās klejo diezgan plašā teritorijā. Ehidnas ir aktīvas dienas laikā, tomēr tās ir jūtīgas pret lielu karstumu, jo nesvīst un neelso. Tādēļ, ja laiks ir pārāk karsts, tās kļūst aktīvas vakarā un naktī. Tās labi pārcieš aukstu laiku, iegrimstot ziemas miegā.
Austrālijas ehidna var dzīvot jebkur, ja tikai ir pietiekami daudz skudru un termītu. Tās atrod kukaiņus, izmantojot ožu. Ožas orgāni atrodas purniņa pašā galā. Ehidnas ir ļoti labas zemes racējas, ar spēcīgajām priekškājām tās izrok skudras un slēptuvi no saules vai ienaidniekiem. Briesmu gadījumā ehidnas strauji ierokas zemē, ja nav citas slēptuves.
Vairošanās
Kā visi ehidnu dzimtas dzīvnieki Austrālijas ehidna dēj olas, un kopīgi ar pīļknābju dzimtu (Ornithorhynchidae) tie ir vienīgie zīdītāji, kas dēj olas. Mātītei, sasniedzot dzimumbriedumu, pavēderē kabatas formā izveidojas ādas kroka, kurā tā nēsā izdēto olu. Riesta laiks ehidnām ir no maija līdz septembrim. Šajā laikā gan tēviņi, gan mātītes izdala spēcīgu smaržu, lai pievilinātu pretējo dzimumu. Vienai mātītei var sekot pat 10 tēviņi, paliekot kopā apmēram 4 nedēļas, tomēr mātīte pārojas tikai vienu reizi. Pēc pārošanās 21.—28. dienā mātīte izdēj vienu olu. Kamēr ola nobriest, mātīte izveido migu nākamajam mazulim. Ādainā ola tiek izdēta tieši pavēderes somā. Tā ir 13—17 mm liela. Pēc 10 dienām no olas izšķiļas embrijs. Lai izšķiltos, embrijs izveido "olas zobu", ar kuru tiek atvērta ola. Pēc izšķilšanās zobs pazūd.
Izšķīlies mazulis ir 1,5 cm garš un sver 0,3—0,4 g. Mazulis pieķeras pie mātes piena laukuma ādā (ehidnām nav ārēju piena dziedzeru). Ehidnas piens ir rozā krāsā, jo satur daudz dzelzs. Kad mazulis ir 2—3 mēnešus vecs, tas tiek burtiski izmests no somas, jo tā adatas sāk durties mātes ādā. Ar pienu tas tiek barots līdz 6 mēnešu vecumam. Kad jaunā ehidna ir 180—240 dienas veca, tā pamet migu.
Dzimumbriedumu ehidnas sasniedz apmēram 4—5 gadu vecumā, bet tas var notikt arī tikai 12 gadu vecumā. Tās pārojas reizi divos līdz sešos gados. Austrālijas ehidna savvaļā dzīvo līdz 45 gadiem.
Sistemātika
Austrālijas ehidnai ir 5 pasugas. Tās dzīvo dažādās ģeogrāfiskās vietās, tām atšķiras apspalvojums, adatu garums un resnums, pakaļkāju nagu izmērs.
Alberts Šeibelis
Alberts Šeibelis (dzimis Sabilē, miris  Sandjego, ASV) bija latviešu futbolists - pussargs. Latvijas futbola izlases sastāvā Šeibelis aizvadīja 54 spēles, kurās guva 14 vārtus. Ilgus gadus viņš bija arī Latvijas izlases kapteinis.
Savu futbolista karjeru Šeibelis iesāka 1923. gadā Rīgas FK sastāvā. 1925. gadā, vēl spēlējot kluba otrajā sastāvā, viņš tika izsaukts uz Latvijas izlasi un savu pirmo spēli valstsvienībā aizvadīja 1925. gada augustā pret Somiju. Savus pirmos vārtus izlasē viņš guva 1926. gada jūlijā pret Zviedrijas izlasi. Alberts Šeibelis Latvijas izlasē spēlēja līdz pat 1939. gadam, kļūstot par ilggadīgāko pirmskara izlases spēlētāju. No pirmskara Latvijas izlases futbolistiem Šeibelis ir trešajā vietā aizvadīto spēļu skaita ziņā (aiz Ērika Pētersona un Jāņa Lidmaņa).
Latvijas čempionātā Šeibelis spēlēja RFK, V.Ķuzes un Rīgas Vilku komandās. 1926. un 1930. gadā RFK sastāvā Alberts Šeibelis kļuva par Latvijas čempionu. 1939. gadā Šeibelis izdeva pašu pirmo oriģināldarbu latviešu futbola literatūrā "Futbols. Teorija, taktika, technika.", kurā viņš apkopoja savu uzkrāto pieredzi futbola laukumā, kā arī pauda dažādas ar futbola taktiku saistītas atziņas.
2. Pasaules kara laikā Šeibelis kopā ar ģimeni emigrēja uz ASV, kur vēl turpināja spēlēt futbolu amatieru līmenī, bet vēlāk viņš kļuva par Mineapolisas futbola kluba treneri. Alberts Šeibelis nomira 1972. gadā.
2001. gadā Šeibeļa vārdā tika nosaukts jaundibinātais Futbola klubs "Alberts", kas savas mājas spēles aizvadīja Alberta Šeibeļa stadionā.
Pēc Otrā Pasaules kara Šeibelis dzīvoja ASV, trenēdams Mineapolisas futbola klubu.
Vēžupe
Vēžupe var būt:
Sabiedrība
Sociāla sabiedrība
Sociālu sabiedrību var iedalīt divos tās vēsturiskās attīstības posmos: pirmsvalsts un valstiski organizētas sabiedrības. Šī pieeja vēstures periodizācijā balstās uz paša cilvēka faktora, tā zināšanu un iemaņu līmeņa, tai skaitā sabiedrības sociāli strukturālā organizācijā. Šis civilizāciju evolūcijas periodizācijas princips nav visaptverošs, tas neizslēdz citus periodizācijas kritērijus. Tomēr tas palīdz sistematizēt būtiskas kvalitatīvas izmaiņas tās vai citas sabiedrības vēsturiskajā attīstībā. Saistībā ar sociālo sabiedrību tiek pētīta arī sabiedrības noslāņošanās.
Boeing
The Boeing Company ir aviācijas, kosmiskās un militārās tehnikas kompānija. To 1916. gadā dibinājis Viljams Boings. Centrālais birojs atrodas Čikāgā, ASV. Boeing ir liekākais aviācijas tehnikas ražotājs pasaulē pēc ienākumiem, noslēgtiem līgumiem un piegādēm, otrs lielākais aerokosmisko un aizsardzības sistēmu kontraktors pasaulē. Tiesa no 2009. gada Boeing savas līderpozīcijas nedaudz zaudē savam Eiropas konkurentam Airbus.
Kompānijas sastāvā ietilpst divas pamata struktūras: Boeing Commercial Airplanes (civilā aviācija) un Integrated Defense Systems (militārā produkcija). Tāpat vēl sastāvā ietilpst Boeing Capital Corporation (jautājumi par finansu projektiem), Shared Services Group (infrastruktūras uzturēšana), un Boeing Engineering, Operations & Technology (izstrāde, iegūšana un padziļinātas inovatīvas tehnoloģijas).
Pamata ražošanas jaudas kompānijai ir izvietotas tādās pilsētās kā Sietla (Vašingtona), Sentluisa (Misūri).
Veita rags
Veita rags ir zemesrags Antarktīdā, Kinga pussalas galējais ziemeļrietumu punkts. Atdala Eitsa krastu austrumos no Volgrīna krasta dienvidos. Zemesrags nokartēts no 1946. gadā no operācijas Highjump aerofotomateriāliem, nosaukts par godu vairāku antarktisko ekspedīciju dalībniekam no 1933. līdz 1960. gadam Eimorijam Veitam (Amory H. Waite).
Millers
Millers (de, en — 'dzirnavnieks'; sieviešu dzimtē Millere) ir izplatīts ģermāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Eirolīga (basketbols)
Eirolīga (en) jeb Basketbola Eirolīga (en) ir svarīgākais Eiropas vīriešu basketbola klubu turnīrs, kurā piedalās 30 komandas no 18 dažādām Eiropas valstīm. Turnīru organizē ULEB.
Vēsture
Eirolīga tiek uzskatīta par turpinājumu Eiropas čempionvienību kausa izcīņai, kas bija Eiropā svarīgākais klubu basketbola turnīrs no 1957. līdz 2001. gadam. Par pirmajiem kausa ieguvējiem kļuva PSRS klubs no Rīgas ASK. Visvairāk turnīros ir uzvarējis Spānijas klubs Madrides "Real".
2000.-2001. gada sezonā vadošo Eiropas klubu finansiālu pretenziju rezultātā notika divi paralēli klubu basketbola turnīri, kas abi pretendēja uz nozīmīgākā lomu. Praksē tomēr ULEB rīkotā Eirolīga izrādījās spēcīgāka par FIBA rīkoto Suprolīgu. Konflikts turpinājās arī nākamajās sezonās un vairākus gadus Eiropas basketbolā notika paralēli konkurējoši turnīri, tomēr ULEB rīkotā Eirolīga vienmēr bija prestižākā no tiem. Tikai pirms 2008.-2009. gada sezonas konkurējošās organizācijas vienojās un izveidoja savstarpēji saskaņotu klubu basketbola turnīru sistēmu, kurā nozīmīgākās sacensības statusu joprojām saglabāja Eirolīga.
Lauks
Lauks var būt:
Müller
Müller var būt:
Pulvertornis (Rīga)
Pulvertornis (de), agrāk saukts arī Smilšu tornis, ir pulvertornis, kas atrodas Rīgā, Latvijā. Tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, "Latvijas Kara muzeja" faktiskajā valdījumā un lietojumā. Atrodas Vecrīgā un ir viens no Latvijas Kara muzeja korpusiem (Smilšu iela 20). Savulaik bijis nozīmīgs Rīgas nocietinājumu elements, un kā cvingers sargāja galvenā ceļa uz austrumiem vārtus. Torņa diametrs ir 14,3 metri, augstums — 25,5 metri, bet sienu biezums līdz 3 metriem.
Vēsture
Pirmo reizi tornis minēts 1330. gadā kā Smilšu tornis (nosaukums varētu būt cēlies no smilšainās apkaimes, jo tas atradies pie Smilšu vārtiem un pie Lielā Smilšu ceļa sākuma, kur beidzās Smilšu iela). Spriežot pēc pakavveida plānojuma, būvēts 13. gadsimta beigās. Ieeja tornī atradusies 5 metrus virs zemes un ēkā varēja iekļūt tikai pa šaurām kāpnēm. 14.-15. gadsimtā izmantots arī kā cietums. Uzskata, ka sākotnēji tas bijis četrstūrains, bet 15.-16. gadsimtā, kad attīstījās artilērija, pārveidots apaļš. 1515. gadā tajā bijuši 13 lielgabali un četras mortīras. 1621. gada zviedru uzbrukuma laikā torni sagrāva, neskarts palika tikai pagrabstāvs, uz kura 1650. gadā uzbūvēja tagad redzamo Pulvertorni. Horizontālā šķērsgriezumā tornis bija pakavveida: dažviet pat 3 metrus biezais torņa mūris bija vērsts uz ārpilsētu, savukārt siena pilsētas pusē bija no koka, jo ķieģeļi bija dārgs celtniecības materiāls. Pulvertorņa nosaukums tam ir no 17. gadsimta (kopš 1650. gada tajā it kā glabāti šaujampulvera krājumi), cita versija norāda uz pulvera dūmu mākoni ap torni, tam šaujot. Tornī bija izvietoti 11 lielgabali, ierīkots arī "bumbu ķērājs": starp piekto un sesto stāvu ieklāja metru biezus griestus no trijās kārtās saliktiem ozola un priežu baļķiem. Pēc 18. gadsimta tornis tika pamests. Torņa sienās var redzēt lielgabalu lodes, kuras iemūrēja, pieminot Otro Ziemeļu karu.
Pēc pilsētas nocietinājumu nojaukšanas tornī dzīvoja tikai baloži, bet ieeja tornī bija grūti pieejama, atrodoties 5 metrus virs zemes. 1892. gadā studentu korporācija Rubonia vērsās pie pilsētas valdes ar lūgumu atļaut tornī ierīkot konventa mītni. Valde noteica prasības par nepieciešamajiem remontdarbiem un noteica simbolisku īri — 1 rubli gadā. Iztīrot torni, studenti pārdeva baložu mēslus par 612 zelta rubļiem, kas tam laikam bija ļoti liela summa. Pēc arhitekta Hermaņa Hilbiga projekta dēļu sienas vietā uzmūrēja ķieģeļu fasādes sienu, uzlika smailu jumtu un tornis ieguva mūsdienu izskatu.
Pirmā pasaules kara laikā studentu korporāciju kopā ar Rīgas Politehnisko institūtu pārcēla uz Maskavu un 1916. gadā Pulvertornī izvietoja jaundibināto latviešu strēlnieku pulku muzeju, ko 1919. gadā pārdēvēja par Latvijas Kara muzeju. 1937.—1939. gados tornim piebūvēja jaunu muzeja korpusu ar neoeklektisku korintiskā ordera pilastru motīvu fasādēs (arhitekts Artūrs Galindoms). Kopš 1957. gada padomju laikā ēkā bija izvietots Latvijas PSR Revolūcijas muzejs.
Semjuels Vandžiru
Semjuels Kamau Vandžiru (en; dzimis Njahururu, Kenijā; miris  Njahururu) bija kenijiešu vieglatlēts, garo distanču skrējējs. Vieglatlēta karjeru uzsācis 15 gadu vecumā, bet tā beidzās ar traģisku nāvi 24 gadu vecumā.
2002. gadā S. Vandžiru pārcēlās dzīvot uz Japānu, kur trenējās vieglatlētikā (specializējoties krosā) un pabeidza vidusskolu. 2008. gadā atgriezās Kenijā pie ģimenes.
2007. gadā S. Vandžiru laboja Pasaules rekordu pusmaratonā (58:53) (to pārspēja vienīgi Zersenajs Tadese no Eritrejas). 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs, uzvarēja maratona distancē ar jaunu olimpisko rekordu (2:06:32). Viņš kļuva par pirmo kenijieti, kurš uzvar Olimpisko spēļu maratona distancē. 2008. gadā tika atzīts par Kenijas gada labāko sportistu.
2009. gadā sportists svinēja uzvaru prestižajos Londonas un Čikāgas maratonos, abās reizēs uzstādot visu laiku labāko rezultātu, kas reģistrēts attiecīgajā valstī — Apvienotajā Karalistē un ASV. Čikāgas maratonā viņš uzvarēja vēlreiz 2010. gadā.
S. Vandžiru mira pēc izkrišanas no savas mājas balkona. Izmeklēšanā joprojām nav noskaidrots, vai viņa nāve bija pašnāvība, slepkavība vai nelaimes gadījums.
1460. gads
1460. gads (MCDLX) ir garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.