cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sidnijs Merlins
Dzīve pēc Olimpiskajām spēlēm
Grieķijā Sidnijs Merlins ir labi pazīstams ar saviem botānikas sasniegumiem. Ap 1925. gadu viņš sabā īpašumā Korfu, izveidoja apelsīnu šķirni "Washington Navel". Mūsdienās Grieķijā šai šķirnei ir dots nosaukums "Merlin". Viņš arī Korfu salas iedzīvotājus iepazīstināja ar kumkvatu audzēšanu.
Astoņkāju dzimta
Vairošanās
Visas astoņkāju dzimtas sugu mātītes rūpējas par savām olām. Tās nepamet olas līdz brīdim, kad izšķiļas mazie astoņkāji. Mātīte olas ne tikai sargā no plēsējiem, bet arī tās apskalo ar tīru un skābekli bagātinātu ūdeni. Ja temperatūra nav pietiekami augsta, astoņkāji olās attīstās lēnāk nekā siltākā ūdenī. Ja temperatūra ir 20 °C, attīstība noris 30 dienas, bet pie 15 °C - 65 dienas. Toties karoškāju astoņkāja (Bathypolypus arcticus) lielajām olām ir nepieciešams gads.
Lielākā daļa mātīšu drīz pēc tam, kad mazuļi ir izšķīlušies, mirst. Bet ir daži izņēmumi. Piemēram, mazā joslotā astoņkāja (Octopus chierchiae) mātīte pēc mazuļu izšķilšanās atsāk baroties. Pēc kāda laika tās atkal dēj olas.
Leitāni (Aglonas pagasts)
Leitāni ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 31 km no novada centra Preiļiem, 3 km no pagasta centra Aglonas un 236 km no Rīgas.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Pāvels Murāns
Pāvels Murāns (dzimis ) ir bijušais Latvijas peldētājs. Piedalījies 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs 100 m brasa disciplīnā.
Dons Riklss
Donalds Džejs "Dons" Riklss (dzimis Ņujorkā, miris ) bija stand-up komiķis un aktieris. Darbojies t.s. apvainojumu komēdijas (insult comedy) žanrā. Pazīstamākās lomas filmās Run Silent, Run Deep (1958), Kelly's Heroes (1970) un Mārtina Skorsēzes filmā "Kazino" (Casino, 1995). Plašu ievērību guvis piedaloties televīzijas sarunu šovos, tai skaitā šovos The Tonight Show Starring Johnny Carson un Late Show with David Letterman. Pazīstams arī kā "Mistera Kartupeļgalvas" balss animācijas filmu sērijā "Rotaļlietu stāsts".
Riklss piedzima 1926. gadā Kvīnsā. Viņa tēvs bija emigrējis uz ASV 1903. gadā kopā ar saviem vecākiem, kas bija Lietuvas emigranti no Kauņas. Māte bija no Austrijas emigrantu ģimenes. Komēdijas žanram Riklss pievērsās pēc dienesta ASV kara flotē Otrā pasaules kara laikā. Uzstājoties Floridā, iepazinās ar Frenku Sinatru, ar kura palīdzību Riklss kļuva pazīstams Lasvegasā. 1958. gadā pirmoreiz tēloja nopietnā kinolomā. Vēlāk uzstājās arī televīzijas šovos.
2000. gadā Riklsam piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā. 2008. gadā par programmu Mr. Warmth: The Don Rickles Project (2007) viņš saņēma Emmy balvu par labāko individuālo uzstāšanos varietē vai muzikālā programmā.
15. (1.) ieroču SS artilērijas pulks
15. (1.) ieroču SS artilērijas pulks bija Latviešu leģiona kaujas vienība, sākotnēji tika izveidots kā daļa no 15. ieroču SS grenadieru divīzijas, vēlāk tika pievienots 19. ieroču SS grenadieru divīzijai. Kaujas gaitas beidza Kurzemes cietoksnī.
Izveidošana
Pēc 1943. gada 10. februāra pavēles par vienota Latviešu leģiona izveidi, tika izlemts formēt 15. ieroču SS grenadieru divīziju, izveidojot tam arī atsevišķu artilērijas pulku. 15. artilērijas pulka formēšana sākās 1943. gada aprīlī ar artilērijas ģenerāļa Skaistlauka mobilizēšanu dienestam (pulkveža pakāpē). Sākotnēji pulka izveide tika izsākta Rīgā, taču aprīļa beigās to pārcēla uz Jelgavu, tur arī sākās jauniesaukto pulcēšanās. Pulku bija paredzēts izveidot ar trīs vieglajām un vieno smago divizionu, pulka štāba bateriju, pulka štābu un atbalsta vienībām, katrā divizionā pa trīs lielgabalu baterijām un vienai diviziona štāba baterijai, munīcijas vadam un diviziona štābam. Pulka iekšējais dienests notika pēc Latvijas Bruņoto spēku reglamenta.
Jau no paša izveides sākuma pulks saskārās ar problēmām: bija ievērojams zirgu trūkums, kas traucēja to izmantošanā apmācīt virsniekus, pie tam daļa jauniesaukto tika novirzīti 19. ieroču SS grenadieru divīzijas artilērijas pulka izveidei. Resursu trūkuma dēļ 1943. gada 7. jūnijā tika saņemta pavēle formēt tikai divus vieglos divizionus, par spīti tam leģiona ģenerālinspektors Bangerskis savā ziņojumā pulku tajā pašā dienā atzinis par labi apgādātu.
31. jūlijā divīzijas komandieris ģenerālis fon Piklers-Burghauss pavēlēja tomēr izveidot trešo vieglo divizionu, izmantojot pārējo divizionu materiālo nodrošinājumu.
Pirms izbraukšanas uz fronti pulka sastāvs bija šāds:
Pulka komandieris — pulkvedis Skaistlauks Pulka adjutants — kapteinis Insbergs
Vēl 1943. gada decembrī pulks atrodas Jelgavas apkaimē un ir nepietiekoši apgādāts: inspekcija 2. decembrī secina, ka smagajā divizionā trūkst puse lielgabalu, pie tam saņemtos lielgabalus bez pamācībām nav izdevies salikt, vieglo divizionu lielgabaliem pamācības saņemtas dienu iepriekš un arī tie vēl nav samontēti, pie tam apmācības veiktas uz citiem lielgabaliem nekā tiem, kas izsniegti lietošanā. Trūkst arī ap 300 kareivju, 50 zirgu, artilērijas instrumentu, saņemtie zirgi nav iejāti, trūkst pakavu, kā arī sakarnieki vēl nav apmācīti ar nesen saņemtajām iekārtām. Šo iemeslu dēļ 2. decembrī uz fronti varēja doties tikai I divizions, pārējiem bija jāpaliek apmācību vietā.
Kaujas darbība
1943. gada decembrī I divizions tiek nosūtīts uz Austrumu fronti netālu no Novosokolovņikiem, kur to pievieno 205. kājnieku divīzijas artilērijas pulkam pulkveža Šulca vadībā. Kaujas uzdevumus I divizions pildīja sekmīgi, par ko tā komandieris kapteinis Rēbergs un citi divizionā dienošie izpelnījās pirmos apbalvojumus. Pārējās pulka vienības frontē ieradās tikai 1944. gada janvārī un tika novietots pozīcijās Veļikajas krastos Jamnas rajonā - I divizions pagaidām palika piesaistīts 205. divīzijai. 1944. gada janvāra beigās 15. divīzijā tika saņemta pavēle par atiešanu no Veļikajas pozīcijām, smagajos ziemas atkāpšanās apstākļos 15. artilērijas pulks, sedzot pārējo vienību atiešanu ar artilērijas uguni, zaudēja ap 300 zirgu.
Kad 1944. gada jūlijā tika pilnībā iznīcināts 15. divīzijas 32. pulks pulkvežleitnanta Aperāta vadībā, divīzijas kājnieku vienības nosūtīja pārfomēt uz Vāciju, taču tika pieņemts lēmums 15. artilērijas pulku atstāt Latvijas teritorijā un pievienot 19. ieroču SS grenadieru divīzijai kā 15. (1.) ieroču SS artilērijas pulku. 19. divīzijas sastāvā pulks piedalās atkāpšanās kaujās Latvijas teritorijā, tostarp kaujās Aiviekstes pozīcijās, Madonas augstienē, aizsardzības kaujās pie Cesvaines un Mores kaujās. 1944. gada oktobrī pulks līdz ar visu 19. divīziju nonāk Kurzemes cietoksnī, šajā brīdī sasirgušā pulkveža Skaistlauka vietā komandiera pienākumus ir uzņēmies pulkvežleitnants Katiševs, viņš arī ir pulka pēdējais komandieris. 15. (1.) artilērijas pulks piedalās piecās no sešām Kurzemes lielkaujām.
15. (1.) ieroču SS artilērijas pulks kaujas gaitas beidz ar Lielvācijas kapitulāciju 1945. gada 8. maijā.
Pasaulē sliktākais cilvēks
"Pasaulē sliktākais cilvēks" (no) ir 2021. gada Norvēģijas, Francijas, Dānijas un Zviedrijas kopražojuma romantiska komēdijdrāmas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Joahims Trīrs. Filmā galvenās lomas atveido Renāte Reinsve, Anderss Danielsens Lī un Herberts Nordrums. Šī ir trešā filma Trīra "Oslo triloģijā" pēc "Reprīze" (Reprise, 2006) un "Oslo, 31. augusts" (Oslo, 31. august, 2011).
Filma stāsta par jaunas sievietes Jūlijas dzīvi četru gadu garumā, kuras haotiskā dzīve liek skatīties uz to, kas viņa patiesībā ir.
Peldēšana 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Peldēšanā  tika sadalīti 34 medaļu komplekti. Sacensības notika no 6. līdz 16. augustam, un tajās tika paredzēta 950 sportistu dalība. Latviju sacensībās pārstāvēja divi sportisti: Uvis Kalniņš un Aļona Ribakova.
Sacensībās baseinā tika uzstādīti astoņi pasaules rekordi. Par medaļām bagātāko peldētāju Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs ar 6 medaļām (5 zelta) kļuva amerikānis Maikls Felpss, 5 medaļas (4 zelta) izcīnīja amerikāniete Ketija Ledeki, 4 medaļas (3 zelta) izcīnīja ungāriete Katinka Hošsū.
Mauru pils
Mauru pils (en) ir mauru Marinīdu dinastijas 8. gadsimtā celta pils Gibraltārā. Mūsdienās daļēji drupās. Līdz 2010. gadam daļa no pils kalpoja kā cietums. Mūsdienās tūrisma objekts, kas pieejams apskatei.
Mauru pili gadsimtu gaitā kontrolējuši:
Mili
Mili (agrāk arī Andzani jeb Andzēni) ir ciems Beļavas pagastā, Gulbenes novadā. Atrodas 187 km attālumā no Rīgas.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Andzēnu senkapi (Kara kapi).
Ūdensvardes
Ūdensvardes, ūdensvaržu ģints (Pseudis) ir viena no kokvaržu dzimtas (Hylidae) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Tās ir izplatītas Dienvidamerikas tropu un subtropu joslā. Sastopamas Gajānā, Gviānā, Surinamā, Kolumbijā, Venecuēlā, Trinidādā, Brazīlijā, Paragvajā, Peru, Bolīvijā, Argentīnā un Urugvajā. Lielākā daļa sugu izplatītas uz austrumiem no Andu kalniem. Tikai paradoksālā varde (Pseudis paradoxa) dzīvo uz rietumiem no Andiem.
Šīs vardes sastopamas zemienēs un nedzīvo augstkalnos, kā arī pašos Dienvidamerikas dienvidos. Visas ūdensvaržu sugas apdzīvo mierīgas, stāvošu ūdeņu ūdenstilpes. Lielākā sugu dažādība mīt Brazīlijā, no kurām četras (Minasžeraisas ūdensvarde, Tokantinsas ūdensvarde, Riugrandi ūdensvarde un Brazīlijas ūdensvarde) ir endēmas Brazīlijas varžu sugas.
Kopīgās īpašības
Lai arī ūdensvardes pieder pie "īstajām kokvardēm" (kokvaržu apakšdzimtai (Hylinae)), tās lielāko daļu dzīves pavada ūdenī un krastā izkāpj ļoti reti. Ģints pazīstama, pateicoties lielajiem kurkuļiem, īpaši lieli tie ir paradoksālajai vardei. To ķermeņa garums var sasniegt 25 cm. Kurkuļiem attīstoties, tie kļūst mazāki un pieaugušas vardes ir apmēram 8 cm lielas. Ūdensvaržu tuvākās radiniekces ir arlekīnvardes (Lysapsus), ar kurām tās kādreiz tika iedalītas kopīgā ģintī.
1996. gada ASV prezidenta vēlēšanas
1996. gada ASV prezidenta vēlēšanas bija 53. ASV prezidenta vēlēšanas, kas notika 1996. gada 5. novembrī. Šajās vēlēšanās uzvarēja Bills Klintons.
Puškina iela (Jūrmala)
Puškina iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Puškina iela sākas krustojumā ar Robežu ielu un beidzas krustojumā ar Alejas ielu. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Puškina ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Pirms te bijām mēs
"Pirms te bijām mēs" (en) ir 1997. gada ASV romantiska kinokomēdija, kuras režisors ir Skots Vinants. Galvenās lomas atveido Sāra Džesika Pārkere, Dilans Makdermots un Žanna Triplhorna. Filmas pirmizrāde notika.
Puškina iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Puškina iela ir savienota ar šādām ielām:
Pirms te bijām mēs
Divi svešinieki, kuru ceļi vienmēr krustojas, beidzot satiekas.
Lauva (zodiaka zīme)
Lauva ir piektā zodiaka zīme, kas reprezentē Lauvas zvaigznāju. Cilvēki, kas pēc horoskopa ir lauvas, dzimuši laika posmā no 23. jūlija līdz 22. augustam, lai gan Saule šķērso Lauvas zvaigznāju aptuveni no 11. augusta līdz 17. septembrim. Lauvas simbols ir šāds: ♌. Pēc astrologu uzskatiem tā ir viena no trim uguns zīmēm. Lauvas zīmes pārvaldniece ir Saule.
Čačerska
Čačerska (be) jeb Čečerska (ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, Čačerskas rajona administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos, piestātne pie Čačeras upītes ietekas Sožā 65 km no apgabala centra Gomeļas.
Vēsture
Vēstures avotos kā Čičerska pirmoreiz minēta 1159. gadā Hipatija hronikā. Līdz 14. gadsimta piederēja Čerņigovas kņazistei, vēlāk — Lietuvas Lielkņazistei. Pēc Polijas 1. dalīšanas nonāca Krievijas Impērijas sastāvā.
500 visu laiku izcilākie albumi
Par visu laiku izcilāko albumu tika atzīts britu grupas The Beatles albums Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. Mākslinieki ar visvairāk albumiem sarakstā ir: Bobs Dilans, The Beatles un The Rolling Stones.
2012. gadā tika publicēta atjauninātā saraksta versija.
Veselava
Veselava (agrāk arī Veselauska) ir apdzīvota vieta Cēsu novada Veselavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Rauņa pietekas Gūžupes krastos pie autoceļa P30 15 km no novada centra Cēsīm un 95 km no Rīgas.
Ūjiņa
Ūjiņa (arī Ciska, Oija, Vija) ir Meirānu kanāla kreisā krasta pieteka Varakļānu novadā un, niecīga daļa, Madonas novadā.
Iztece - pie Teicejniekiem. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Meirānu kanālā pie Smelteru ciema. Ūjiņu šķērso valsts autoceļš V869 (Tiltagals–Mežastrodi–Varakļāni). Upes krastos atrodas Seimuškas.
Ringes pils
Ringes vasaļa pils jeb Rengu vasaļa pils  bija vasaļa pils Tērbatas bīskapijas teritorijā. Pils atradās Rengu upes ziemeļu krastā 12 m augsta pakalna dienvidu galā. Kastellas tipa pilij bijis viens tornis, kas sargāja galveno iebrauktuvi. Līdz mūsdienām saglabājies tikai viens ķieģeļu mūra sienas fragments. Līdz mūsdienām saglabājušās pilsdrupas pie Losimē (Lossimäe) ciema uz ziemeļiem no Rengu mazpilsētas Tartu apriņķī Igaunijā.
Vēsture
Ringes pils būvēta 14. gadsimta sākumā Tērbatas bīskapijas aizsardzībai pret Livonijas ordeņa un lietuviešu uzbrukumiem. Pils atradās svarīgu ceļu krustojumā, kur no Tērbatas - Rīgas ceļa atzarojās ceļi uz Vīlandi un Otepē. Pirmo reizi pils minēta 1413. gadā, kopš 15. gadsimta beigām tā piederēja Tevdenu dzimtai (Tödwen)
Livonijas kara laikā 1558. gada augustā pili ieņēma Krievijas caristes karaspēks vojevodas Pjotra Šuiska vadībā. 1559. gada oktobrī pili atguva ordeņa karaspēks mestra Gotharda Ketlera vadībā, bet jau novembrī to nodedzināja un atstāja maskaviešiem.
Kad 1582. gadā Krievija un Polija-Lietuva noslēdza Jamzapoļskas miera līgumu, Ringes pils dēvēta par Rinholu, krieviski gan par Ринген, gan arī par Ринхоль. Pēc kara beigām Ringes pils bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Tērbatas vaivadijas sastāvā.
1766. gadā Ringes muiža nonāca Manteifeļu dzimtas īpašumā, 1874. gadā Riharda Lēvisa of Menāra, bet 1875. gadā Konrāda fon Anrepa īpašumā.
Miltukolni
Miltukolni ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
Dana Kolidzeja
D. Kolidzejai pašlaik pieder arī vairāki Latvijas rekordi, tai skaitā 50 metros brasā (31,27 s).
Pasaules čempionāts peldēšanā īsajā baseinā
Pasaules čempionāts peldēšanā īsajā baseinā ir ikkatru otro gadu notiekošas sacensības, ko organizē FINA. Sacensības notiek 25 m baseinā. Pirmais čempionāts notika 1993. gadā Palmā, Spānijā. Sacensības parasti tiek rīkotas decembrī vai arī martā—aprīlī. Sportisti sacenšas visos četros stilos.
Krivošeji (Aglonas pagasts)
Krivošeji ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 31 km no novada centra Preiļiem, 3,5 km no pagasta centra Aglonas un 237 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P62, Mazā Dūbuļa ezera krastā.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Vabole (upe)
Iztece - pie Vaboles ezeriem. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Lisiņā. Vaboli nešķērso valsts autoceļi.
Priedaines baznīca
Priedaines Svētās Brigitas un Svētās Katrīnas no Sjēnas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Krāslavas pilsētas daļā Priedainē, Dārza ielā 30.
Vēsture
Sākotnēji Priedaines katoļticīgie cilvēki apmeklējuši Krāslavas baznīcu. Sākoties Trešajai atmodai, Priedaines katoļi sāka domāt par savu draudzi. 1997. gada 15. aprīlī tā tika oficiāli reģistrēta. 2000. gadā draudze ieguva īpašumā bijušo Priedaines kluba ēku, kuru nolēma pārbūvēt par baznīcu. Celtniecību finansēja Jelgavas diecēze un Priedaines katoļu draudze. Būvdarbus vadīja draudzes vecākais Julijans. Dievkalpojumus nepabeigtajā dievnamā sāka noturēt jau 2001. gadā. 2002. gada 21. jūlijā Jelgavas diecēzes bīskaps Antons Justs baznīcu konsekrēja, veltot to divu Eiropas aizbildņu Svētās Brigitas un Svētās Katrīnas no Sjēnas godam un aizbildniecībai. Konsekrācijā piedalījās Grīvas baznīcas dekāns Arnolds Olehno, Krāslavas baznīcas dekāns prelāts Jāzeps Lapkovskis, Piedrujas baznīcas prāvests Marians Daļeckis, Baltkrievijas priesteris Jāzeps Trubovičs, Priedaines prāvests Janušs Bulašs, Rīgas Garīgā semināra kleriķi un daudzi citi priesteri, kā arī laji. 2007. gada 6. augustā bīskaps Antons Justs iesvētīja Dievmātes grotu un statuju, kas Priedaines baznīcas dārzā izveidota par draudzes saziedoto naudu.
Eksterjers
Baznīca ir mūra ēka ar skārda jumtu un nelielu torni uz tā, kura galā novietots dzelzs krusts. Sienās redzami atbalsta piloni. Ieejas durvis no abiem ēkas sāniem. Dievnama priekšā izveidots akmeņu dārzs. Galvenās ieejas priekšā, kreisajā pusē atrodas grota ar Dievmātes skulptūru tajā, kas tika atvesta no Polijas.
Interjers
Tā ir trīsnavu telpa ar betona grīdu, ieklāta ar mākslīgo segumu un koka dēļu griestiem, kas vidējā jomā veidoti velvē, bet sānu navās lēzeni. Griestu smagumu tur kvadrātveidīgas kolonnas, pa divām katrā pusē. Virs ieejas ir kora telpas. Interjers veidots kokā. Presbitērija daļa ir paaugstināta, tā sānos ir divas sakristejas. Dievnamā ir trīs altāri. Galvenā jeb centrālā altāra retabls atrodas presbitērija gala sienas centrā, kur pie sienas ir novietots krucifikss ar Krustā sistā Pestītāja tēlu. Tā abos sānos pie sienas ir svēto skulptūras. Mensa jeb altāra galds atrodas priekšā, tuvāk lūgšanu zālei. Kreisajā pusē ir Dievmātes altāris ar svētās gleznu, bet labajā pusē Jēzus Kristus altāris ar viņa gleznu. Logos ir ievietotas Noras Cēsnieces vitrāžas.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Janušs Bulašs. Draudze oficiāli nodibinājās 1997. gadā. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Priedainē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek trīs reizes nedēļā. Dievkalpojumi tiek noturēti latviešu un poļu valodās.
Putnu iela (Jūrmala)
Putnu iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Putnu iela sākas krustojumā ar Tallinas ielu un beidzas krustojumā ar Raiņa ielu. Kopējais ielas garums ir 180 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Putnu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Priedaines baznīca
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Svētās Katrīnas no Sjēnas diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas Bezvainīgās Sirds diena, Svētās Brigitas diena — 40 stundas.
Kepler-10c
Kepler-10c ir citplanēta, kas atrodas 173 pc attālumā no Zemes Pūķa zvaigznājā. Planēta riņķo ap zvaigzni Kepler-10 0,2407 AU attālumā no tās. 1 gads uz planētas ilgst 45,3 diennaktis un tā sver apmēram 20 reizes vairāk par Zemi, tāpēc tā tiek klasificēta, kā Superzeme klases planēta. Tās rādiuss ir vairāk kā 2 reizes lielāks par Zemes rādiusu.
Planētu atklāja 2011. gada janvārī ar kosmisko teleskopu Kepler ar tranzīta metodes palīdzību, bet 2011. gada maijā atklājumu apstiprināja analizējot kosmiskā teleskopa Spitzer datus.
Dzirnavu upīte (Patstaunes pieteka)
Dzirnavu upīte ir Patstaunes labā krasta pieteka Augšdaugavas novada Bebrenes pagastā. Tek ziemeļaustrumu virzienā cauri Bebrenes ciemam. Ietek Patstaunē pie dabas parka Dvietes paliene robežas. Upīti Bebrenē šķērso valsts autoceļš P72 (Ilūkste (Virsaiši)—Bebrene—Birži).
Baiers
Baiers (de, Baier; sieviešu dzimtē Baiere) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Džons Olivers
Džons Viljams Olivers (dzimis Erdingtonā, Lielbritānijā) ir angļu komiķis, rakstnieks, producents, aktieris un televīzijas šovu vadītājs. Viņš ir plaši zināms sakarā ar ASV televīzijas šova Last Week Tonight with John Oliver vadīšanu un darbošanos šovā The Daily Show with Jon Stewart. Olivers arī ir stand-up comedy šova John Oliver's New York Stand-Up Show vadītājs. 2013. gadā komiķis astoņas nedēļas bija viesvadītājs The Daily Show, bet gada beigās viņš pameta šovu un 2014. gada 27. aprīlī uzsāka vadīt Last Week Tonight. Džons Olivers attēlojis profesoru Ianu Dankanu televīzijas seriālā Community. Olivers kopā ar Endiju Zaltzmenu ir ierakstījis podraides un radio pārraides, kuru ilgums kopumā pārsniedz vairākus simtus stundu. Šīs pārraides sauc Political Animal, The Department un The Bugle. Olivers arī ir ierunājis vairāku multiplikācijas filmu varoņus, piemēram, Šerloku Holmsu Disney XD un Disney Channel multiplikācijas filmā Gravity Falls.
Olivers dzimis Erdingtonā, Birminghemas apkārtnē, un mācījās Bedfordā, Marka Ruterforda skolā. Viņa vecāki bija skolotāji no Liverpūles. 1990. gadu vidū Džons Olivers bija viens no Kembridžas Universitātes komēdijas trupas Cambridge Footlights dalībniekiem. 1997. gadā viņš kļuva par trupas viceprezidentu. Gadu vēlāk viņš pabeidza Kristus koledžu, Kembridžas Universitātes daļu, kur viņš padziļināti apguva angļu valodu.
Ārējās saites
}
109. gads
109. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Minkina
Minkina ir ciems Griškānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V579 (Rēzekne_Stoļerova_Kaunata).
Tallinas ģerbonis
Tallinas pilsētas ģerbonis ir viens no Tallinas, Igaunijas galvaspilsētas, oficiālajiem simboliem.
Mazais ģerbonis
Mazais ģerbonis sastāv tikai no vairoga. Vairogs ir tumši sarkanā krāsā ar baltu krustu. Ģerbonis atveido Dānijas karoga krāsas. Tallinas pilsētas mazais ģerbonis ir arī Harju apriņķa ģerbonis.
Pjēro Tosi
Par Pjēro Tosi profesionālās karjeras pamatu var uzskatīt ilggadēju sadarbību ar itāļu režisoru Lukīno Viskonti. 1952. gadā Viskonti uzaicināja Tosi izveidot kostīmus filmai "Visskaistākā" (Bellissima). Nākamā Viskonti filma, kurā viņš sadarbojās ar Tosi, bija 1954. gada filma Senso, kuras darbība norisinās Risordžimento laikos. Šajā filmā Tosi strādāja kopā ar pieredzes bagāto franču kostīmu mākslinieku Marselu Eskofjē, kurš bija atbildīgs par galveno varoņu kostīmiem. Savukārt Tosi šajā filmā izveidoja kostīmus otrā plāna varoņiem: kareivjiem, zemniekiem un citiem. 1963. gadā Viskonti uzfilmēja "Gepards" (Il Gattopardo), kuras darbība norisinās tajā pašā laikā kā filmā Senso. Režisors šajā filmā Tosi uzticēja pilnībā visu varoņu kostīmu izveidi. Pjēro Tosi ir veidojis kostīmus tādām sekojošām Viskonti filmām: Le notti bianche (1959), "Roko un viņa brāļi" (1960), "Svešinieks" (Lo straniero, 1967), "Dievu bojāeja" (La caduta degli dei, 1969), "Ludvigs" (Ludwig, 1972), "Nevainīgais" (L'Innocente, 1976). Filma "Nevainīgais", kas ir tāda paša nosaukuma Gabriele D'Anuncio romāna ekranizējums, bija Pjēro Tosi un Lukīno Viskonti pēdējais kopdarbs, jo drīz pēc filmas uzņemšanas, 1976. gada 17. martā, režisors Viskonti nomira.
1968. gadā Pjēro Tosi bija mākslinieks inscenētājs itāļu režisora Federiko Fellīni filmā Tre Passi Nel Delirio. 1969. gadā viņš veidoja kostīmus Pjēra Paolo Pazolīni filmai Medea. Tosi daudz sadarbojās ar režisoru Mauro Boloņīnī. Viens no labākajiem darbiem pie Boļoņīnī ir kostīmi 1981. gada filmā La Dame aux camélias.
Pjēro Tosi veidoja kostīmus arī teātra izrādēm, pārsvarā operām.
Par saviem darbiem Pjēro Tosi daudzkārt ir ieguvis dažādu valstu apbalvojumus: divas reizes saņēmis BAFTA kino balvu nominācijā "Labākais kostīmu dizains" (1971. gadā "Nāve Venēcijā" (Morte A Venezia), un 1983. gadā La Traviata; trīs reizes saņēmis balvu Ente David di Donatello; astoņas reizes Nastro d'Argento balvu. Tosi piecas reizes ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākie kostīmi".
2014. gadā Pjēro Tosi saņēma Kinoakadēmijas goda balvu.
Viņa ir īstā
"Viņa ir īstā" (en) ir 1996. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisors, scenārija autors, kā arī viens no producentiem un galveno lomu atveidotājiem ir Edvards Bērnss. Citas lomas atveido Dženifere Anistone, Kemerone Diasa, Džons Mahounijs, Maiks Makglouns un Maksīne Bānsa. Filmas pirmizrāde notika.
Divu brāļu Mikija un Frānsisa mīlas dzīves savstarpēji sasaistās, kad Frānsiss sāk krāpt savu sievu ar Mikija bijušo draudzeni, bet Mikijs impulsīvi apprec svešinieci.
Ingvars Kamprads
Ingvars Kamprads (, dzimis, miris ) bija zviedru uzņēmējs, kurš 1943. gadā izveidoja mājas interjera preču veikalu IKEA. Šobrīd viņa īpašuma kopēja vērtība tiek lēsta ap 6 miljardiem dolāru, kas viņu padara (2011) par 162. bagātāko cilvēku pasaulē.
Putu iela (Jūrmala)
Putu iela ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Putu iela sākas krustojumā ar Raudas ielu un beidzas krustojumā ar Kaugurciema ielu. Kopējais ielas garums ir 130 metri. Putu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Lidojums
"Lidojums (en) ir 2012. gada ASV drāmas filma. Filmas režisors un viens no producentiem ir Roberts Zemekis. Galvenajā lomā Denzels Vašingtons. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkas kinofestivālā, bet Latvijā filmas pirmizrāde notika 2013. gada 22. februārī.
Mišenskie
Mišenskie ir ciems Goliševas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 294 km attālumā no Rīgas.
Žoržs Broselins
Žoržs Broselins (fr; dzimis, miris nav zināms) bija franču sporta šāvējs. Startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Broselins 1900. gada olimpiskajās spēlēs startēja tranšejas šaušanas disciplīnā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 27. vietu.
Ternate (pilsēta)
Ternate ir pilsēta Indonēzijā, Ziemeļmoluku provinces lielākā pilsēta. Aizņem Ternates salu (101,67 km², 194 477 iedzīvotāju), kā arī Moti (24,78 km², 4811 iedzīvotāju), Maju un Tifores salas (kopā 29,03 km², 2791 iedzīvotāju), Hiri (6,69 km², 2922 iedzīvotāju) un vairākas neapdzīvotas saliņas. Vēsturiski pilsēta ir Ternates sultanāta centrs, kā arī faktiski bija provinces centrs no 1999. līdz 2010. gadam, kad provinces administrāciju pārcēla uz Sofifi Halmaheras rietumu krastā.
Dhaulāgiri
Dhaulāgiri ir pirmais kalns, kas augstāks par 8000 metriem virs jūras līmeņa, kurā ir uzkāpuši latvieši. tajā uzkāpa Teodors Ķirsis, Imants Zauls un Ilgvars Pauls.
Bjanka Andrejesku
Bjanka Vanesa Andrejesku (ro; dzimusi ) ir rumāņu izcelsmes Kanādas tenisiste. Viņas karjeras lielākais sasniegums ir uzvara 2019. gada ASV atklātā čempionātā. WTA vienspēļu rangā sasniegusi 4. vietu. Viņa ir pirmā Grand Slam titula ieguvēja no Kanādas un pirmā šajā tūkstošgadē dzimusī Grand Slam titula ieguvēja.
Karjera
B. Andrejesku debitēja WTA tūrē 2017. gadā, tajā pašā gadā pirmoreiz spēlēja pieaugušo Grand Slam turnīra pamatsacensībās, kas notika Vimbldonas čempionātā. Savukārt vasarā viņa jau izcīnīja savu pirmo uzvaru pār TOP 20 spēlētājām.
Samsons Izjumovs
Samsons Izjumovs (dzimis 1950. gada 20. maijā) ir operdziedātājs, kamerdziedātājs un ilggadējs Latvijas Nacionālās operas solists — baritons. Koncertējis Latvijā, Krievijā, Lietuvā, Igaunijā, Vācijā, Polijā, Holandē, Austrijā, Itālijā, Šveicē, Beļģijā, Spānijā, Anglijā un Somijā un citviet. Samsona Izjumova balss tembram piemīt „samtaina nokrāsa”, viņa baritonam raksturīgs „sulīgs” un silts skanējums. Spoža aktierspēle, spēja iedziļināties izpildāmo tēlu būtībā un dabas dotā skatuves pievilcība nodrošina Samsonam Izjumovam pastāvīgus panākumus un publikas atzinību nu jau vairāk kā 40 gadu garumā.
Bērnība un izglītība
Dzimis 1950. gada 20. maijā Daugavpilī. Viņa māte bija Daugavpils Muzikāli dramatiskā teātra aktrise un tēvs — administrators. Kad 20. gadsimta 60. gadu sākumā teātri slēdza, visa ģimene pārcēlās uz Minsku, kur viņa vecāki turpināja spēlēt teātrī. Vēlāk ģimene atgriezās Latvijā un abi vecāki sāka strādāt Operetes teātrī. Viņa tēvs un māte sapņoja par to, ka dēls sekos viņiem pa pēdām, tomēr zēnu jau bērnībā vairāk saistīja mūzika, nevis teātra māksla.
Operdziedātāja darbs
Samsons Izjumovs piedzīvoja savu debiju ar Jevgeņija Oņegina lomu Pētera Čaikovska operā “Jevgeņijs Oņegins”. Pakāpeniski, iegūdams profesionālo pieredzi, viņš sāka izpildīt praktiski visas galvenās operu partijas no liriski dramatiskā baritona repertuāra:
un daudzas citas.
Samsonam Izjumovam ir arī plašs kamermūzikas repertuārs: viņš uzstājas ar solokoncertiem Latvijā un aiz tās robežām. 2000. gadā tika izdots kompaktdisks „Samsons Izjumovs. Operu ārijas”.
Brīvajā laikā māksliniekam patīk makšķerēšana un sēņošana, labprāt klausās populāru estrādes mūziku, īpaši franču un itāļu dziedātājus.
Apbalvojumi un konkursi
Georga Otsa starptautiskā vokālistu konkursa laureāts Tallinā (1985. g., 1. prēmija);
Lielās Mūzikas Balvas laureāts (1996. g.);
Aldara Starptautiskās Gada balvas laureāts (1997. g.);
IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris (2010. g.);
Latvijas Gāzes Gada balvu operai par ieguldīto mūža darbu mākslinieciskajā jomā (2015. g.)
Regbijs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Regbijs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Regbija sacensības tika aizvadītas no 1900. gada 14. oktbrī un 28. oktobrī. Tās notika Vensēnas velodromā, Parīzē. Sacensībās startēja 3 komandas, kopā 47 spēlētāji no 5 valstīm. Šī bija pirmā reize, kad regbijs bija iekļauts olimpisko spēļu programmā.
Par pirmajiem olimpiskajiem čempioniem regbijā kļuva Jauktās komandas regbistu komanda Union des Sociétés Françaises. Savukārt sudraba medaļa tika piešķirta abām divām atlikušajām komandām — Vācijas regbistu komandai FC 1880 Frankfurt un Lielbritānijas regbistu komandai Moseley Wanderers.
Turnīra rezultāti
Pirmā regbija spēle notika starp Jaukto komandu un Vāciju 1900. gada 14. oktobrī. Pēc pirmā puslaika vadībā bija Jauktā komanda ar rezultātu 14:5, un rezultāta pārsvaru noturēja līdz beigām. Jauktā komanfa uzvarēja ar rezultātu 27:17. Komandas labā punktus guva Andrē Rūzvelts, Franss Reišels un Emīls Sarāds. Vācijas komandas labā punktus guva Hugo Betings, Ērihs Ludvigs, Heinrihs Reics un Augusts Šmīrers.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Akmeņčakstīte
Akmeņčakstīte (Oenanthe oenanthe) ir mušķērāju dzimtas (Muscicapidae) dziedātājputns. Tai ir visplašākais izplatības areāls no visām smiltāju čakstītēm. Akmeņčakstīte ir gājputns, ligzdo Eiropā, Āzijā, Ziemeļāfrikā un Ziemeļamerikā. Visa populācija ziemo Āfrikā, daļai no tās veicot vienu no garākajiem migrācijas ceļojumiem pasaulē. Tai ir 4 pasugas.
Izplatība
Akmeņčakstīte plaši izplatīta gan Eiropā, gan Āzijā. Ligzdo arī Aļaskā, Kanādas ziemeļos (rietumos un austrumos), Grenlandē un Islandē. Lielākā daļa populācijas veic migrācijas ceļojumu uz ziemošanas vietām Āfrikā, uz dienvidiem no Sahāras. Neliela daļa Āzijas ziemeļu populācijas veic īsāku ceļojumu, migrējot uz Dienvidāziju. Tomēr ar laiku arī tiem iedzimtā tieksme ziemot Āfrikā liek turpināt ceļojumu uz Āfriku. Salīdzinot ar citiem maza auguma putniņiem, akmeņčakstīte veic visgarāko migrācijas ceļojumu no ligzdošanas vietām uz ziemošanas vietām, šķērsojot okeānu, milzīgas ledus teritorijas un tuksnesi.
Latvijā
Akmeņčakstīte Latvijā ir samērā parasta ligzdotāja. Sastopama atklātās vietās, ciemu un pilsētu nomalēs, smiltāju teritorijās. Latvijā novērojama nominālpasuga Oenanthe oenanthe oenanthe.
Izskats
Akmeņčakstīte ir neliela auguma dziedātājputns, bet, salīdzinot ar sarkanrīklīti, ir par to nedaudz lielāka. Ķermeņa garums 14,5—16 cm, spārnu plētums 28—32 cm, svars 18—33 g.
Akmeņčakstītei raksturīgs dzimumu dimorfisms. Ligzdošanas sezonas laikā tēviņa mugura un galvas virspuse kļūst zili pelēkas, pavēdere balta vai gaiši pelēka ar gaiši oranžu pakakli, bet spārni kļūst melni. Arī uz sejas veidojas melna acu maska, kuru no apakšas ieskauj šaura, balta josla. Abiem dzimumiem ķermeņa sāni un aste ir balti, astes galā melns T veida raksts, kas labi redzams lidojuma laikā.
Ligzdošanas sezonas mātīte ir līdzīga tēviņam, tikai tās mugura un galvas virsa kļūst pelēkbrūna, spārni tumši pelēkbrūni, pavēdere dzeltenbrūna un sejas maska izplūdusi, gandrīz nemanāma. Ārpus vairošanās sezonas tēviņa pakausis un mugura kļūst pelēkbrūni, pavēdere dzeltenbrūna, spārni lidspalvas iegūst zeltainas maliņas. Mātīte kopumā ir pelēkbrūna ar gaišākbrūnām vai baltām spārnu lidspalvu maliņām. Jaunie putni izskatās līdzīgi pieaugušai mātītei ārpus ligzdošanas sezonas.
Uzvedība
Ziemeļu reģionos ligzdošanas vietās ierodas laikā no aprīļa līdz maijam, uz ziemošanas vietām dodas augustā, septembrī. Migrācijas lidojums notiek nakts laikā. Uzturas atklātās, akmeņainās, krūmainās vietās, augstkalnu pļavās. Ārpus ligzdošanas sezonas akmeņčakstīte ir vienpate. Tā nostiprina nelielu barošanās teritoriju, kuru aizsargā no citām akmeņčakstītēm.
Ligzdošana
Dējumā ir 3—8 olas. Inkubācijas periods ilgst 11—16 dienas. Perē galvenokārt mātīte, par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu atstāj 14—17 dienu vecumā, pēc dažām dienām tie sāk arī lidot. Vecāki par tiem turpina rūpēties papildu 12—13 dienas.
Sistemātika
Akmeņčakstītei ir 4 pasugas:
Gaurs
Izplatība
Vēsturiski gaura izplatības areāls vienlaidus aptvēra kontinentālo Dienvidāziju un Dienvidaustrumāziju, iekļaujot Indiju, Bangladešu, Butānu, Nepālu, Ķīnas dienvidus, Mjanmu, Vjetnamu, Kambodžu, Laosu, Taizemi un Malakas pussalu. Mūsdienās gauru populācija ir ļoti sadrumstalota, bet Šrilankā tas ir izmiris. Gaurs mājo mūžzaļajos vai dalēji mūžzaļajos, mitrajos lapkoku mežos, kurus nav skārusi cilvēku saimnieciskā darbība. Lai arī tas vislabprātāk uzturas kalnainās nogāzēs, kas paceļas 1500—1800 metrus virs jūras līmeņa, gaurs sastopams, sākot ar jūras līmeni un beidzot ar 2800 metriem. Gaurs vienmēr ganās ūdens resursu tuvumā un vietās, kur bagātīgi aug zāle, bambuss, krūmi un koki.
Izskats
Gaurs ir lielākā vēršu suga dobradžu dzimtā, masīvs un spēcīgs, augstu izceltu skaustu. Ķermeņa garums ir 250—330 cm, augstums skaustā 165–220 cm. Gaura vidējais svars ir 650—1000 kg, bet ļoti lieli buļļi var svērt 1500 kg. Tēviņi ir par apmēram ¼ lielāki nekā mātītes. Gauru vidējie lielumi iegūti, izmantojot Ķīnas un Indijas gauru mērījumus. Iespējams, ka Malaizijas pasuga ir lielāka par pārējām, tomēr šai pasugai nav veikti nopietni pētījumi.
Starp ragiem raksturīgs augsts pieres velvējums, veidojot tipisko gaura profilu. Ausis lielas (30–35 cm ), aste, salīdzinot ar citām vēršu apakšdzimtas sugām, vidēji gara (70–105 cm ), sniedzoties tikai līdz pakaļkāju lecamajai locītavai, nagi šauri, smailiem galiem. Apmatojums gauram ir īss, smalks un spīdīgs. Pieaugušiem tēviņiem tas ir tumši brūns, un, jo vecāks kļūst bullis, jo tumšāks kļūst matojums, pamazām kļūstot melns. Veciem buļļiem matojums uz muguras kļūst arī ļoti plāns. Pieres un galvas matojums līdz pakauša pamatnei gaišāks par ķermeņa matojumu, pelēcīgi brūns, reizēm netīri balts. Visām četrām kājām apakšējā daļa balta vai gaiši brūna. Govis un jauni bullēni ir gaišāki, reizēm sarkanīgā tonī. Šādas krāsas matojums raksturīgs tiem gauriem, kas mājo atklātākās un sausākās biomās. Gauram uz muguras (no pleciem līdz muguras vidusdaļai) veidojas augsts izcēlums — muguras kante, kas, salīdzinot ar pārējo muguru, ir par apmēram 12 cm augstāka. Šāda izcelta kante aizsargā gauru pret plēsējiem.
Abiem dzimumiem ir ragi, tikai tēviņiem tie ir garāki un masīvāki. Ragi aug sāniski uz āru, virzienā nedaudz uz aizmuguri, vienmērīgi liecoties uz augšu un uz iekšpusi, siluetam atgādinot mēness sirpi. Tiem ir gaiša, zaļganpelēka vai dzeltena krāsa, bet paši gali melni. Ragu garums 60–115 cm. Jauniem dzīvniekiem ragi ir gludi un spīdīgi kā nopulēti, bet, kļūstot vecākiem, pie pamatnes veidojas gredzenveida rievojums, kā arī to virsma kļūst matēta.
Uzvedība
Reģionos, kur gauri netiek traucēti, tie pamatā ir aktīvi diennakts gaišajā laikā, bet reģionos ar aktīvu saimniecisko darbību, gauri kļuvuši par nakts dzīvniekiem. Piemēram, Indijas centrālajos rajonos gauru ļoti reti var redzēt pēc astoņiem no rīta. Sausajā sezonā gauri pulcējas vienkopus un uzturas samērā ierobežotās teritorijās ūdens resursu tuvumā, bet, iestājoties lietus sezonai, gauri izklīst kalnos. Lai arī gaurs vienmēr cenšas uzturēties ūdens tuvumā, tas nekad nav novērojams peldamies vai vārtāmies dubļos.
Reģionos, kuros ir minimāla cilvēku klātbūtne, gauri ir kautrīgi un uzmanīgi dzīvnieki, neskatoties uz savu lielumu un spēku. Iztraucēti ganībās tie steidzas slēpties džungļu biežņā. Tomēr reģionos, kur gaurs pieradis pie cilvēku klātbūtnes, vietējie iedzīvotāji apgalvo, ka, sajuties apdraudēts, lielais dzīvnieks var uzvesties agresīvi. Gaurus regulāri var novērot, ganoties kopā mājlopiem. Reizēm gauri nogalina kādu no tiem savstarpējos ķīviņos. Vasarā tēviņi var kļūt īpaši agresīvi un uzbrukt arī bez acīmredzama iemesla. To skaidro ar dažādu parazītisko kukaiņu pieaugumu, kas uzbudina un nervozē lielos dzīvniekus.
Barība
Gaura diēta ir visplašākā un daudzveidīgākā no visiem pārnadžiem, kas dzīvo Indijā. Tas barojas ar dažādiem graudaugiem, ziedaugiem, krūmu un koku asniem, lapām, mizu un augļiem. Iemīļotākais barības veids mainās atkarībā no sezonas. Lielāko dienas daļu gaurs pavada barojoties, visaktīvāk ganoties agri no rīta un vakarā. Pusdienlaika karstumā tas nolien ēnā atpūsties.
Reprodukcija
Pārošanās var notikt visa gada garumā, tomēr, vismaz Indijā, pārošanās pamatā notiek laikā no decembra līdz jūnijam, bet intensīvākie mēneši ir decembris un janvāris. Grūsnības periods ilgst 270—280 dienas, apmēram 9 mēnešus. Pirms dzemdībām mātīte pamet baru un atgriežas ar mazuli, kad tas ir apmēram 4 dienas vecs. Parasti piedzimst viens (retos gadījumos divi mazuļi). Piedzimstot tas sver 23 kg. Māte mazuli zīda ar pienu 9 mēnešus. Dzimumbriedumu jaunie gauri sasniedz 2—3 gadu vecumā. Dzīves ilgums savvaļā nav zināms, nebrīvē gaurs dzīvo līdz 30 gadiem.
Ienaidnieki
Gaura mazuļus var nomedīt tīģeris, bet pieaugušiem gauriem nav dabīgo ienaidnieku. Tēviņš ar zemu noliektu galvu, vienlaicīgi mētādams ragus augšup—lejup, bezbailīgi dodas pretī plēsējam, to parasti arī aizbiedējot. Reizēm var novērot, ka viss bars nodurtām galvām dodas pretī uzbrucējam. Gaura lielākais ienaidnieks ir cilvēks. Lai arī gaurs ir aizsargājams dzīvnieks visā tā izplatības areālā, piemēram, Vjetnamā un Taizemē malumednieki gaurus ir izšāvuši gandrīz līdz izmiršanas robežai. Augstu tiek vērtēta lielo dzīvnieku gaļa un medību trofeja — ragi.
Gruzijas vēsture
Gruzijas vēsture ir Āzijas un Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Gruzijas teritorijā.
Mūsdienu Gruzijas teritorija ir bijusi pastāvīgi apdzīvota kopš agrīnā Akmens laikmeta. Senajos laikos Gruzijas teritorijā atradās divas valstis, viena no tām — Kolhīda (kolhu valsts), — Sengrieķu mitoloģijā tika uzskatīta par leģendārās Zelta aunādas atrašanās vietu. Mūsu ēras sākumā reģions nonāca Romas impērijas ietekmē.
Viduslaiku gruzīnu valstis
4. gadsimtā reģiona valstiņas bija starp pirmajām pasaulē, kas pieņēma Kristietību kā oficiālo reliģiju. 7. gadsimtā reģionu iekaroja arābi, taču jau 9. gadsimtā mūsdienu Gruzijas un Abhāzijas teritorijā izveidojās vairākas valstis, kuras 1008. gadā apvieno Gruzijas Karalistē, kas pastāvēja līdz 1490. gadam, kad tā sašķēlās vairākās mazākās karalistēs: Kartlijā, Kahetijā un Imeretijā, kuras cīnījās savā starpā par dominanti reģionā.
Gruzija piedzīvoja vairākus uzplaukuma un panīkuma periodus, savu lielāko uzplaukumu piedzīvojot no 11. līdz 13. gadsimtam. Reģionu mēģināja pakļaut osmaņi un persieši.
Krievijas Impērijas pakļautībā
Krievijas Impērija no 1801. līdz 1866. gadam anektēja Austrumgruziju. Kartlijas un Kahetijas cars Iraklijs II ar t.s. Georgijevskas traktātu jau 1783. gadā atzina sevi par Krievijas Impērijas vasali, noslēdzot ūniju. Tas netraucēja Aleksandram I 1801. gada 12. septembrī pārkāpt līgumu un likvidēt šo Kartlijas-Kahetijas caristi. Imeretijas caristi un mūsdienu Abhāziju Krievijas Impērija iekaroja 1810. gadā, bet 1864. gadā to likvidēja kā politisku subjektu.
PSRS pakļautībā
1918. gadā pēc Pirmā pasaules kara un revolūcijas Krievijā izveidojās neatkarīga Gruzijas Demokrātiskā Republika, tomēr tā pastāvēja tikai dažus gadus — 1921. gadā valstī iebruka Padomju Krievijas karaspēks un 1922. gadā, kopā ar Armēniju un Azerbaidžānu, Gruzija tika iekļauta Padomju Savienībā, izveidojot Aizkaukāza PFSR. Neatkarību no Padomju Savienības Gruzija atguva 1991. gadā.
Saules
Saules (agrāk — Jaunsaules muiža) ir ciems Bauskas novada Skaistkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Mēmeles labajā krastā pie autoceļa V1020 14 km no pagasta centra Skaistkalnes, 25,5 km no novada centra Bauskas un 92 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Jaunsaules (Neu-Rahden) muižas centru.
Aldonis Kalniņš
Biogrāfija
Dzimis 1928. gada 26. februārī Užavas pagasta "Brakos". Studēja kompozīciju Latvijas Valsts konservatorijā pie Pētera Barisona un Valentīna Utkina. 1954. gada absolvēja konservatoriju un strādāja par pedagogu Jelgavas mūzikas vidusskolā (1954—1957) un Latvijas Valsts konservatorijā, kur līdz 1965. gadam vadīja harmonijas kursu neklātienes kordiriģentiem. Līdztekus bija izdevniecības Liesma mūzikas redaktors (1959—1990). Nodarbojās ar latviešu tautasdziesmu vākšanu un radošu apdari.
Muzikālās daiļrades raksturojums
Komponists ir rakstījis mūziku dažādos žanros — simfonisko poēmu, kantāti, dziesmu, instrumentālo miniatūru. Vislielāko ievērību guvis, rakstot kora dziesmas. Visvairāk Kalniņš komponējis dzejnieces Skaidrītes Kaldupes dzeju. Viņai seko Bruno Saulītis (6 dziesmas par Daugavu, "Ir viena zeme"), Ziedonis Purvs (cikls "Un zeme zied"), bez tam komponēti daži Imanta Ziedoņa, Viļa Plūdoņa un citu autoru dzejoļi.
Mūzikas valoda un tematika
Komponista melodiskā valoda sakņojas tautas mūzikas daiļradē, un viņš bieži ir izmantojis latviešu tautas dziesmu intonācijas, ritmus, metrus un skaņkārtas. Aldonis Kalniņš ir veidojis tautas dziesmu apdares, radījis oriģinālmūziku ar tautas dziesmu tekstu, kā arī izmantojis tautas dziesmām līdzīgus dzejoļus.
levērojama ir komponista kora faktūra. Koris tiek traktēts kā orķestris, kurā atsevišķu orķestra grupu funkcijas uzticētas cilvēku balsīm. Faktūra pastāvīgi mainās, un tās izmaiņas nosaka tēla attīstība. Lai gan polifonijas ir maz, homofonijas ietvaros faktūra ir daudzveidīga.
Aldoņa Kalniņa daiļradē dominē lirika, kas galvenokārt saistīta ar dzimtās dabas tēmu, ar ieklausīšanos tajā. Bieži temati ir arī darbs, patriotisms, pacilātība, monumentalitāte un varenums.
Latinizācija Padomju Savienībā
Latinizācija (ru) jeb romanizācija (романиза́ция) bija kampaņa PSRS valodu rakstību sistēmu nomainīšanai pret latīņu alfabētu. Tā bija 20. gadsimta 20.—30. gados īstenotās "iesakņošanās" (коренизация) politikas daļa.
Latinizācijas vēsture PSRS
Latinizācija vispirms skāra tās valodas, kuru rakstībā izmantoja arābu alfabētu. Kustība par latīņu alfabēta lietošanu arābu alfabēta vietā aizsākās 1921. gadā Azerbaidžānā un Ziemeļkaukāzā (Ingušijā, Ziemeļosetijā un Kabardā). 1925. gadā 2. konferencē par Ziemeļkaukāza kalnu tautu izglītību tika nolemts latinizēt ingušu, kabardiešu, karačaju, adigu un čečenu rakstu valodu. 1926. gada martā Baku notika Pirmais tjurku kongress, kurā tjurku tautu pārstāvji, piedaloties Ļeņingradas un Maskavas tjurku zinātniekiem, lēma par Azerbaidžānas latinizācijas pieredzes izmantošanu citās republikās un autonomajos apgabalos PSRS. Lai vadītu šo darbu, tika izveidota Vissavienības Jaunā tjurku alfabēta centrālā komiteja (Всесоюзный центральный комитет нового тюркского алфавита, saīsināti ВЦК HTA). 1927. gadā Baku notiekošajā Vissavienības CK 1. plēnumā tika pieņemts vienota jauna tjurku alfabēta projekts ar 34 burtiem ("janalifa", jeb oficiāli "Jaunais tjurku alfabēts") un papildu rakstzīmēm, kas pēc vajadzības tika ieviestas atsevišķām valodām.
Līdz 1930. gadu beigām lielākā daļa PSRS tautu valodu tika rakstītas latīņu alfabētā.
Latinizēti vai no jauna izveidoti tika turpmāk minēto valodu alfabēti:
Izstrādāti un apstiprināti, bet neīstenoti palika projekti šo valodu latinizācijai:
Tika izstrādāti projekti visu pārējo PSRS tautu alfabētu latinizācijai.
Kopumā no 1923. līdz 1939. gadam, pamatojoties uz latīņu alfabētu, alfabēti tika izveidoti 50 valodām (no 72 PSRS tautu valodām, kurām bija rakstu valoda). Kirilicas alfabēta lietošana mariešu, mordviešu un udmurtu valodām turpinājās pat maksimālās latinizācijas periodā.
Tomēr 1936. gadā sākās jauna kampaņa — visu PSRS tautu valodu rakstība kirilicā, kas pamatā tika pabeigta līdz 1940. gadam (vācu, gruzīnu un armēņu valoda, kā arī jidišs palika nekirilizēts, bet pēdējās trīs valodas netika pat latinizētas). Vēlāk, kad faktiskajās PSRS robežās nokļuva jaunas teritorijas, nekirilizētas palika arī poļu, somu, latviešu, igauņu un lietuviešu valoda, lai gan no 19. gadsimta beigām līdz 20. gadsimta sākumam to bija mēģināts panākt.
Liedes kalni
Liedes kalni ir nelielu deviņu pakalnu rinda Liedes upes krastā, Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Pakalni novietojušies līdzenā apvidū, Liedēs ielejā. No tilta, kur Jaungulbenes lielceļš krusto Liedēs upi, ziemeļaustrumu virzienā atrodas 9 pakalni taisnā rindā ar nelielām atstarpēm. Skaitot no tilta pār Liedes upi, otrais ir pilskalns, bet trešais ir Māras kalns — kulta vieta. Abi pakalni ir apmēram 10—12 m augsti, stāvās nogāzes pakājē lēzenas. Liedes kalni ir Valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Leprikons (filma)
"Leprikons" (en) ir 1993. gada ASV šausmu komēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Marks Džonss. Galvenās lomas atveido Dženifere Anistone, Varviks Deiviss, Kens Olands, Marks Holtons un Roberts Gormans. Filmas pirmizrāde notika. Šī ir pirmā filma "Leprikons" filmu sērijā.
Prīmulu iela (Jūrmala)
Prīmulu iela ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Prīmulu iela sākas krustojumā ar Celtnieku ielu un beidzas kāpu rajonā. Kopējais ielas garums ir 550 metri. Prīmulu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Ielu savienojumi
Prīmulu iela ir savienota ar šādām ielām:
Silenes baznīca
Silenes Jaunavas Marijas Debesīs uzņemšanas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Augšdaugavas novada Skrudalienas pagasta centrā Silenē. Lielākais koka katoļu dievnams Jelgavas diecēzē.
Vēsture
Silenes pirmais dievnams ir bijis koka ēka, veltīta Svētā Jāņa Kristītāja godam, ko cēluši 19. gadsimtā. Tā bija 14 metrus gara un 6 metrus plata kapela, kas 1911. gada Telšu diecēzes kalendārā minēta kā Elernes baznīcas filiāle, kurā dzīvojis priesteris Pēteris Putrovskis. Kapela nodegusi, vēlāk uz tās akmens pamatiem tika uzcelta ēka, kas atrodas aptuveni 50 metrus no pašreizējās baznīcas.
Pašreizējo koka baznīcu uzcēla priestera Miķeļa Skorupska vadībā par viņa līdzekļiem 1913. gadā Jaunavas Marijas Debesīs uzņemšanas atcerei. Priesteris bijis Elernes dievnama vikārs, kurš iegādājies Silenē zemi, kuru devis Lapinskis. Pēc nāves Lapinskis tika apbedīts draudzes kapsētā un uz pieminekļa tika uzrakstīts, ka viņš bijis baznīcas labdaris.
Eksterjers
Baznīca ir koka krustveida celtne, tā ir lielākā koka katoļu baznīca Jelgavas diecēzē, 24 metrus gara, 14 metrus plata un 12 metrus augsta ēka ar vienu torni un vairākiem maziem tornīšiem. Cinkota skārda jumts. No ārpuses apšūta dēļiem un krāsota. Ieejas durvis no gala, sāniem un sakristejas. Daudz liela izmēra logu. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz metāla žogs metāla stabiņos ar mūra vārtiem fasādē. Dārzā atrodas ķieģeļu plebānija.