cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dzēšgumijgalva
Sižets
Pāris ievācas Henrija vienistabas dzīvoklī un sāk rūpēties par bērnu — autiņu saišķi ar necilvēcīgu, čūskai līdzīgu seju, kas atgādina iepriekš redzēto spermatozoīdam līdzīgu radījumu. Zīdainis atsakās no visa ēdiena, nemitīgi un neciešami raud. Skaņa dzen X izmisumā, un viņa atstāj Henriju un bērnu. Henrijs mēģina rūpēties par to.
Henrijs sāk piedzīvot vīzijas, atkal ieraugot "Vīru uz planētas", ka arī "Dāmu radiatorā", kura viņam sāk dziedāt. Pēc seksuālas tikšanās ar "Skaisto meiteni", Henrijam ir vēl viena vīzija: "Dāma radiatorā" dzied, kamēr Henrijs vēro, kā nokrīt viņa galva, zem tā atklājot celmu, kas atgādina bērna seju. Zēns to atrod un nogādā to uz zīmuļu rūpnīcu, lai to pārvērstu par dzēšgumijām.
Pamodināts, Henrijs meklē "Skaisto meiteni", bet atrod viņu kopā ar citu vīrieti. Sagrauts, Henrijs atgriežas savā istabā. Viņš paņem šķēres un pirmo reizi noņem bērnam autiņu. Atklājas, ka bērnam nav ādas. Pārsēji turēja kopā tā iekšējos orgānus, un tie izbirst pēc to pārgriešanas. Telpā tiek pārslogota jauda, izraisot gaismas mirgošanu. Kad gaisma pilnībā izdziest, bērns izaug līdz milzīgiem apmēriem un viņa galvu nomaina sākumā redzētā planēta. Pie Henrija pienāk "Dāma radiatorā" un viņu apskauj.
Ideja
Rakstnieks un režisors Deivids Linčs iepriekš bija studējis gleznošanu, un bija izveidojis vairākas īsfilmas, lai animētu savas gleznas. Tomēr 1970. gadā viņš pievērsās filmu veidošanai un 24 gadu vecumā saņēma stipendiju Amerikas Kinoinstitūtā. Linčam kurss nepatika un viņš apsvēra iespēju pamest mācības, taču pēc tam, kad viņam piedāvāja iespēju radīt paša izdomātu scenāriju, viņš pārdomāja. Viņam tika dota atļauja izmantot visu universitātes pilsētiņu filmu uzņemšanai. Viņš pārveidoja skolas neizmantotos staļļus par filmas dekorācijām un dzīvoja tur.
Linčs sākotnējā scenārija nosaukums bija Gardenback, kura pamatā bija viņa glezna. Pēc šī scenārija būtu sanākusi apmēram 45 minūtes gara filma, kas AFI šķita pārāk gara. Tā vietā Linčs prezentēja "Dzēšgumijgalvu", ko viņš bija izstrādājis, pamatojoties uz sapni par vīrieša galvu, ko mazs zēns aizvedis uz zīmuļu rūpnīcu. Vairāki AFI valdes locekļi joprojām iebilda pret šāda sirreālisma darba tapšanu, taču viņi piekrita, kad dekāns Frenks Denjels draudēja atkāpties no amata, ja tam tiks uzlikts veto. Filmas scenāriju ietekmēja Linča studiju laikā lasītā literatūra. To spēcīgi ietekmēja Franca Kafkas 1915. gada novele "Pārvērtība" un Nikolaja Gogoļa 1836. gada īsais stāsts "Deguns".
Tiek pieņemts, ka filmu ir ietekmējusi arī Linča personīgā pieredze, esot tēva lomā, kā arī viņa un viņa ģimenes pavadītais laiks Filadelfijā.
Galvenajai lomai 1971. gadā izvēlējās Džeku Nensu. Nesaprašanās dēļ, AFI uzskatot, ka filmas garumus būtu aptuveni 20 minūtes, filmēšana netika uzsākta vairākus gadus.
Filmēšana
Pateicoties Linča drauga Džeka Fiska un viņa sievas Sisijas Speisekas regulāriem ziedojumiem, filmas veidošana varēja turpināties vairākus gadus. Papildus līdzekļus nodrošināja Nensa sieva Ketrīna Kulsone, kura strādāja par viesmīli, un pats Linčs, kurš visu filmas tapšanas laiku piegādāja avīzes.
Producēšanas laikā Linčs sāka eksperimentēt ar paņēmienu, kā ierakstīt dialogu, ko runāja fonētiski atpakaļ, un apgriezt iegūto audio. Lai gan filmā šo paņēmienu neizmanto, Linčs to pielietoja seriālā "Tvinpīka". Linčs arī sāka interesēties par transcendentālo meditāciju, kļuva par veģetārieti un atmeta smēķēšanu un alkoholu.
Izlaišana
Filmas "Dzēšgumijgalva" pirmizrāde notika Filmex kinofestivālā Losandželosā. To sākotnēji gadu izrādīja Losandželosas kinoteātros kā pusnakts filmu. Vēlāk arī izrādīta citur, filma kļuva komerciāli veiksmīga, nopelnot 7 miljonus ASV dolāru.
Kritika
Pēc filmas izlaišanas, Variety uzrakstīja negatīvu recenziju, to aprakstot kā neskatāmu. Tomēr laika gaitā filma saņēma arvien vairāk pozitīvu atsauksmju. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 90% vērtējums, rakstot "Deivida Linča sirreāla "Dzēšgumijgalva" izmanto detalizētu vizuālo materiālu, biedējošu skaņu, lai radītu dīvainu un satraucošu skatījumu un vīrieša bailēm kļūt par vecāku". Rakstot Empire žurnālam, Stīvs Bērds filmai deva piecas zvaigznes no piecām. Viņš rakstīja, ka tā ir "daudz radikālāka un patīkamāka nekā Linča vēlākie Holivudas darbi" un uzsvēra tās sirreālisma, šausmu un melnās komēdijas elementus. Arī Pīters Bredšo no The Guardian deva filmai piecas zvaigznes no piecām. Viņš to salīdzināja ar Ridlija Skota filmu "Svešais" (1979).
Ietekme
2004. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālais kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". 2010. gadā Online Film Critics Society publicēja sarakstu ar 100 visu laiku labākajām režisoru debijām, "Dzēšgumijgalvai" ierindojoties otrajā vietā, atpaliekot tikai no Orsona Velsa filmas "Pilsonis Keins" (1941).
Linčs ar lielāko daļu aktieru un filmēšanas komandas sastāvu sadarbojās arī nākotnē, piemēram, Frederiks Elmss strādāja par operatoru arī filmās "Zilais samts" un "Mežonīgie sirdīs", kā arī Kulsone un Nenss piedalījās seriālā "Tvinpīka".
Pēc filmas iznākšanas Linčs mēģināja atrast finansējumu savam nākamajam projektam Ronnie Rocket, filmai "par elektrību un trīs pēdas garu puisi ar sarkaniem matiem". Kad Linčs un producents Stjuarts Kornfelds saprata, ka neizdosies piesaistīt finansējumu, Linčs pievērsās "Ziloņcilvēks" veidošanai.
Strādājot pie filmas "Ziloņcilvēks", Linčs satika Stenliju Kubriku, kurš viņam atklāja, ka "Dzēšgumijgalva" ir viņa mīļākā filma. "Dzēšgumijgalvai" bija arī ietekme uz Kubrika filmu "Mirdzums" (1980). Kubriks šo filmu demonstrēja aktieriem un komandai, lai "noskaņotu viņus" darbam. Tiek minēts, ka tā ir ietekmējusi 1989. gada japāņu filmas "Tecuo: Dzelzs cilvēks", 1990. gada eksperimentālās šausmu filmas Begotten un Darena Aronovska 1998. gada debijas filmas "Pī" tapšanu.
Felodipīns
Felodipīns (zināms kā Renidil®, Plendils®) ir II. paaudzes dihidropiridīnu kalcija kanālu blokators.
Indikācijas
Prolongētas (paildzinātas) darbības preparāts. Preparātu lieto pie arteriālas hipertensijas (paaugstināts asinsspiediens) un spriedzes stenokardijas.
Kontrindikācijas
Kontrindicēts cilvēkiem ar hipersensitivitāti (tajā skaitā arī pret citiem dihidropiridīniem), klīniski svarīgu aortālu stenozi, arteriālu hipotensiju (pazemināts asinsspiediens) - mazāk par 90 mmHg, kardiālu šoku, akūtu miokarda infarktu (kā arī periodā 1 mēnesi pēc tā), dekompensētu sirds nepietiekamību, sievietēm stāvoklī un tām, kuras baro zīdaini ar pienu.
Upeslīči (Salaspils pagasts)
Upeslīči ir ciems Salaspils novada Salaspils pagastā. Atrodas pagasta austrumos 12,7 km no pagasta un novada centra Salaspils un 29,9 km no Rīgas.
Gremošana
Gremošana ir mehānisks un ķīmisks process gremošanas orgānos, kura rezultātā pārtika tiek sasmalcināta un ķīmiski pārveidota vienkāršākos, šķīstošos savienojumos, ko organisma šūnas spēj pēc tam uzņemt.
Upeslīči (Salaspils pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P5 (Ulbroka–Ogre).
Libtēna
Libtēna ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidiem no Šverīnes.
Rakstos pirmoreiz minēta 1363. gadā. Pilsētas pievārtē NATO militārais poligons, kā arī Mēklenburgas Elbas ielejas dabas parks.
Alpu donis
Alpu donis ir doņu dzimtas  suga.
De Luka
De Luka (it) ir itāļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Rabo
Rabo (fr) ir Francijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas ziemeļrietumos Nīolesunnas pētniecības pilsētiņā. Izveidota 1999. gadā, to pārvalda Pola Emīla Viktora Polārais institūts (IPEV). Nosaukta par godu franču ģeogrāfam, glaciologam un ceļotājam Šarlam Rabo. 2003. gadā Rabo stacija tika iekļauta AWIPEV pētniecības bāzes struktūrā.
Tēvs (filma)
"Tēvs" (en) ir 2020. gada drāma, kuras režisors ir Florians Zellers. Tā ir Zellera pirmā režisētā filma un tā ir balstīta uz paša Zellera 2012. gada sarakstītās lugas Le Père. Filmā galvenos varoņus attēlo Entonijs Hopkinss, Olīvija Kolmane Marks Getiss, Imogena Putsa, Rufuss Sevels un Olīvija Viljamsa.
80 gadus vecais Entonijs (Hopkinss) cieš no demences. Entonija meita (Kolmane) mēģina atrast savam tēvam kādu, kas viņu pieskatīs, kad viņa nolemj pārvākties uz Parīzi.
Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā. Filma ieguva augstus kritiķu vērtējumus, īpaši izceļot Hopkinsa un Kolmanes sniegumu, kā arī demences atspoguļojumu. 93. Kinoakadēmijas balvas ceremonijā Hopkinss ieguva balvu kā labākais aktieris galvenajā lomā un Zellers kopā ar Kristoferu Hemptonu ieguva balvu par labāko adaptēto scenāriju. Kopumā filma saņēma sešas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas.
Alberts Verkmillers
Alberts Karls Verkmillers (de; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija vācu vieglatlēts, vingrotājs un futbolists, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja 200 metru skriešanas disciplīnā. Šajā disciplīnā viņš kvalifikācijas kārtas skrējienā ieguva 4. vietu un fināla skrējienam nekvalificējās.
1900. gadā viņš ar savu futbola klubu BFC Preussen Berlin uzvarēja Vācijas čempionātā. Viņš piedalījās arī “Pirmajā vispārējā Vācijas futbola dienā” 1900. gada 28. janvārī, kad tika dibināta Vācijas Futbola asociācija.
Piedaugava
Piedaugava ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 226 km attālumā no Rīgas.
Joanna Voreka
Joanna Voreka (pl; dzimusi Pščinā) ir Polijas starptautiskā lielmeistare šahā (2013), kas kopš 2016. gada pārstāv Čehiju.
Rāvējslēdzējs
Uzbūve
Rāvējslēdzēja pamatā ir divas zobu rindas, kuras ar mehānisma palīdzību pamīšā kārtībā tiek savienotas, veidojot vienu aizslēgtu rindu. Tas ir veidots, lai viegli un ātri ļautu atvērt un aizvērt abas drēbes daļas, un tā dizains nodrošina ilglaicīgu kalpošanu. Mūsdienās rāvējslēdzēji tiek ražoti gan no metāla, gan plastmasas, un ir pieejami arī ūdensizturīgi un arī gaisu necaurlaidīgi rāvējslēdzēji.
Joanna Voreka
Biogrāfija
Vairākkārt uzvarējusi Polijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās: U10 (1996), U14 (1999), U16 (2001). No 1995. līdz 2003. gadam pārstāvējusi Poliju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījusi sudraba (1997. gadā Eiropas junioru šaha čempionāts U12 vecuma grupā) un divas bronzas (1996. gadā Eiropas junioru šaha čempionāts U10 vecuma grupā un 2001. gada Pasaules junioru šaha čempionāts U16 vecuma grupā) medaļas. 2006. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Pščinā. Divas reizes uzvarējusi Polijas sieviešu čempionātā šaha ātrspēlē (2008, 2009). 2015. gadā bijusi otrā Polijas sieviešu čempionātā ātrajā šahā.
2016. gadā uzvarējusi Čehijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Polijas un Čehijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Vorekai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2013. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Piļpuki
Piļpuki ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumos 5,6 km no pagasta centra Kokariem, 5,9 km no novada centra Varakļāniem un 206,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Dārznieks Villijs
Dārznieks Villijs (en) ir tēls animācijas seriālā "Simpsoni". Villijs ir Springfīldas pamatskolas dārznieks. Viņš ir skotu imigrants, lepns par savu dzimteni. Viņš ir pazīstams ar savu sarkano bārdu un matiem, agresīvo temperamentu un skotu akcentu. Viņa tēlu ir ieskaņojis Dens Kastellaneta. Dārznieks Villijs pirmoreiz "Simpsonos" parādījās otrās sezonas 14. sērijā Principal Charming.
Koscjuško kalns
Koscjuško kalns (en) ir virsotne Austrālijas Sniega kalnos Jaundienvidvelsā, kontinenta augstākā virsotne. Kalns veidots kā kristālisko iežu masīvs, 5 mēnešus gadā (no jūnija līdz oktobrim) tā virsotni klāj sniegs. Ietilpst 1944. gadā izveidotajā Koscjuško nacionālajā parkā.
Pirmais no eiropiešiem kalnā 1840. gadā uzkāpa poļu ceļotājs un ģeologs Pāvels Edmunds Stšeleckis (Paweł Edmund Strzelecki) un nosauca to par godu poļu nacionālajam varonim Tadeušam Koscjuško pēc kalna līdzības ar Koscjuško kurgānu Krakovā.
20. gadsimta sākumā tika precizēti Sniega kalnu virsotņu augstumi un atklājās, ka 3,7 km no Koscjuško kalna uz ziemeļiem izvietotais Taunsenda kalns ir par 18,9 m augstāks, tādēļ tika pieņemts lēmums samainīt vietām virsotņu nosaukumus, lai augstākā nestu Koscjuško vārdu.
Henrijs Bērtlzs
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Bērtlzs bija Lielbritānijas regbija komandas (Moseley Wanderers) spēlētājs. Viņi olimpiskajā regbija turnīrā, piekāpjoties Francijas komandai, ieguva sudraba medaļu.
Iruāza jūra
Iruāza jūra (fr, br) ir Atlantijas okeānam piederīga malas jūra Bretaņas pussalas rietumu galā, bieži tiek uzskatīta par daļu no Ķeltu jūras. Izvietojusies starp Uesānas salu ziemeļos un Sēnas salu dienvidos; ziemeļaustrumos piekļaujas Lamanšam, rietumos — Ķeltu jūrai. Krasta līnija stipri izrobota, austrumu daļā divi gari līči — Brestas līcis un Duarnēnesa līcis. Ziemeļdaļā Molēnas arhipelāgs.
Nosaukums pirmoreiz minēts jau 1693. gada kartē kā Iruāza šaurums (Le Passage de l'Yroise), bet 1970. gados tiek ieviests Iruāza jūras nosaukums. Par nosaukuma izcelsmi ir vairākas versijas; populārākās no tām:
Daļā jūras akvatorijas 2007. gadā nodibināts jūras dabas parks.
YouTube oriģinālo kanālu iniciatīva
YouTube oriģinālo kanālu iniciatīva (en) bija $100 miljonus vērta programma, ko finansēja Google, lai vairotu oriģinālu saturu YouTube. Šī iniciatīva arī bija domāta, lai palīdzētu Google TV platformas uzsākšanu. Programmas laikā izveidoto kanālu video tika uzskatīti par oriģinālu un premium saturu.
Iniciatīvas dalībnieki bija Madonna, Farels Viljamss, Jauniešu Holivudas dibinātājs R. Dž. Viljamss, bijusī NBA zvaigzne Šakils O'Nīls, komiķe Eimija Polere, aktieris Eštons Kučers, seriāla "Ofiss" zvaigzne Reins Vilsons, komiķis Kenijs Hocs, Motor Trend, SourceFed, "Amerikāņu ģimenītes" aktrise Sofija Vergara un citi. Lielākā daļa kanālu tika radīti caur dalībnieku producentu uzņēmumiem. Madonna ir deju kanāla DanceOn partnere, bet O'Nīls pārvalda Comedy Shaq Network.
2012. gada maijā Deadline Hollywood sāka sekot šo kanālu video skatījumu statistikai. Tā paša gada septembrī divdesmit no 100 kanāliem sāka gūt vismaz 1 miljonu skatījumu nedēļā.
2012. gada oktobrī tika paziņots, ka YouTube jau ir ieviesuši 160 oriģinālos kanālus un kopējais mājaslapas mēneša skatījumu skaits paaugstinājies no 3 miljardiem uz 4 miljardiem. Paziņojuma laikā 25 populārākie projekta kanāli guva aptuveni 1 miljonu skatījumu nedēļā. Mēnesi vēlāk parādījās informācija, ka tikai ar 40 procentiem no kanāliem tiks atjaunots līgums, bet pārējiem kanāliem vairs netiks sniegts finansējums.
2013. gada novembrī tika ziņots, ka projekta galvenā lapa novirza uz 404 error lapu, šķietami palīdzot Google novērst jebkādu atsauci uz oriģinālo kanālu iniciatīvu.
Aizsargājamā jūras teritorija
Aizsargājamā jūras teritorija ir aizsargājama dabas teritorija. Saskaņā ar Latvijas likumdošanu aizsargājamās jūras teritorijas ir vietas Latvijas Republikas teritoriālajā jūrā, ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā vai kontinentālajā šelfā, kuras izveidotas īpaši aizsargājamo biotopu un īpaši aizsargājamo sugu dzīvotņu, kā arī migrējošo putnu nozīmīgu barošanās un ziemošanas vietu aizsardzībai.
Latvijā ir 7 aizsargājamās jūras teritorijas.
Varavīksne (ciems)
Varavīksne ir ciems Salaspils novada Salaspils pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos 9,9 km no pagasta un novada centra Salaspils un 22,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netalu no autoceļa A4 (Rīgas apvedceļš (Baltezers–Saulkalne)), Mazās Juglas krastā.
Robins Huds (1973. gada filma)
"Robins Huds" (en) ir 1973. gada amerikāņu kompānijas Walt Disney Productions uzņemta muzikāla animācijas piedzīvojumu komēdija, kas balstīta uz leģendu par Robinu Hudu. Filmas režisors un producents ir Volfgangs Rītermans. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Fils Heriss, Endijs Devains, Pīters Ustinovs, Terijs-Tomass, Braiens Bedfords, Monika Evansa, Kerola Šellija, Pets Batrems un Rodžers Millers. Filmas pirmizrāde norisinājās. Šī ir Volta Disneja animācija studijas 21. pilnmetrāžas animācijas filma.
Sižets
Filmā tiek sekots līdzi leģendārā Robina Huda (lapsas), lāča Mazā Džona un Notingemas iedzīvotāju piedzīvojumiem laikā, kad viņi cīnās pret Prinča Džona pārmērīgajiem nodokļiem.
Ferbers
Ferbers vaar būt:
Jozefs Kreiciks
Jozefs Emīls Kreiciks (de; dzimis, miris ) bija austriešu šahists un šaha problēmists.
Dzīves gājums
Vispirms Kreiciks devās uz Morāviju un tur mācījās Olmīcas tautskolā un ģimnāzijā. Pēc tam Vīnes Universitātē viņš studēja filozofiju. Pēc tās beigšanas, viņš strādāja par skolotāju un bija senās rakstības eksperts izsoļu namā Dorotheum.
Kreiciks bija Austrijas Šaha savienības pirmais priekšsēdētājs. Jau studenta gados bieži spēlēja Vīnes kafejnīcā Café Central, kur viņa pretinieku vidū bija Milans Vidmars, Savelijs Tartakovers, Jūliuss Perliss, Leopolds Lēvi, Rūdolfs Špīlmans, Zīgfrīds Volfs. Sekmīgi piedalījās daudzos turnīros. Piedāvāja gambītu Holandiešu aizsardzībā, kas tika nosaukts viņa vārdā par Kreicika gambītu. Izdevis vairākas grāmatas, viņa pēdējo grāmatu, izdotu Vīnē 1955, gadā, sauca: Mein Abschied vom Schach (Mana šķiršanās no šaha). Pazīstams arī kā populāru šaha humoresku autors.
1931. gadā, sirds slimības dēļ, Kreicikam vajadzēja atteikties no turpmākās dalības šaha turnīros.
Šaha kompozīcija
Kreiciks sastādīja tiešā mata un pašmata uzdevumus un etīdes. Bija Georga Marko un Eduarda Mazela grāmatas Meister des Problems izdevējs.
Piemērs
Etīdes risinājums:
Sviestiņi
Sviestiņi (augšzemnieku dialektā: Svīstiņi) ir ciems Alūksnes novada Malienas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā 6 km no pagasta centra Brenciem, 16 km no novada centra Alūksnes un 218 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V396.
Rečica
Rečica (be, ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabala centrālajā daļā, Rečicas rajona centrs pie Dņepras upes. Mūsdienās naftas ieguves centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta Novgorodas pirmajā hronikā 1213. gadā, kā ietilpstošu Čerņigovas zemē. Vēlāk tā iekļāvās Turovas, Kijivas kņazistē. Ģedimina valdīšanas laikā (1311–1341) pilsēta iekļāvās Lietuvas lielkņazistē. Vītauta laikā šeit tika uzcelta pils, kura tika nopostīta 1654. gadā. 1511. gadā Rečicai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pievienota Krievijas Impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1795. gadā. 19. gadsimtā vairums pilsētas iedzīvotāju bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā Rečica no 1941. gada 23. augusta līdz 1943. gada 18. novembrim atradās vācu okupācijā. Okupācijas laikā tika izveidots ebreju geto, vēlāk geto iedzīvotāji tika iznīcināti. 1964. gadā pilsētas apkaimē tika atklātas naftas atradnes. 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Rečica kļuva par neatkarīgās Baltkrievijas pilsētu.
Niasa
Niasa (id) vai Niha (nia) ir Indonēzijai piederoša sala Indijas okeānā. Administratīvi ietilpst Ziemeļsumatras provincē; iedalās četros apriņķos un vienā pilsētā. Lielākā apdzīvotā vieta ir Gununsitoli pilsēta salas ziemeļaustrumu krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir niasi.
Ģeogrāfija
Sala ievērojami cieta 2004. gada Indijas okeāna zemestrīcē, kurā gāja bojā 122 cilvēki un vairāki tūkstoši palika bez pajumtes, kā arī 2005. gada Niasas-Simeulue zemestrīcē, kurā gāja bojā 800 bet bez pajumtes palika vairāki tūkstoši cilvēku. Zemestrīču un tām sekojošo cunami ietekmē salas krasta līnija vairākās vietās pārvietojās par 50 metriem iekšzemē.
Alfons Ķišķis
Alfons Kišķis (1910-1994) bija Latvijas agronoms, Lauksaimniecības galvenās direkcijas dārzkopības nodaļas vadītājs (1937-1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Pūres Dārzkopības izmēģinājumu stacijas, vēlāk “Latkomunprojekt” institūta Jūrmalas nodaļas un Viļņas apzaļumošanas projektēšanas institūta darbinieks (1967-1975). Dažu memoriālo ansambļu veidotājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1910. gada 26. augustā Žeimē, netālu no tagadējās Latvijas-Lietuvas robežas feldšera ģimenē. Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā viņš kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Krieviju, pēc kara beigām līdz 1926. gadam mācījās Bauskas vidusskolā. 1927. - 1929. gadā Ziedoņu dārzkopības skolā bijušajā Bornsmindes muižā, tad strādāja par dārznieku Apguldes lauksaimniecības skolā. Studēja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē (1931-1936). 1937. gadā sāka strādāt par Latvijas Lauksaimniecības ministrijas dārzkopības nodaļas vadītāja vietnieku, 1938. gadā ar British Council stipendiju vienu gadu papildinājās Bristoles universitātē.
Pēc Latvijas okupācijas tika atlaists no darba Lauksaimniecības ministrijā, Vācu okupācijas laikā tika atjaunots darbā ministrijā, vadīja Pūres Dārzkopības izmēģinājumu staciju. 1943. gadā uzrakstīja scenāriju dokumentālajai filmai „Ejam dārzā” (operators Laimonis Gaigals, režisors Voldemārs Pūce). 1944. gada martā parakstīja Latvijas Centrālās padomes memorandu, tika iesaukts Latviešu leģiona 19. divīzijas izlūku bataljonā, par dalību kaujās pie Latvijas-Krievijas robežas 1944. gada 15. jūlijā leitnants (Untersturmführer) Alfons Ķisķis apbalvots ar Dzelzs krustu un vēlreiz ar tādu apbalvojumu 1945. gada 30. janvārī. Pēc kara beigām slepus dzīvoja Latvijā, 1948. gada 11. jūnijā viņu apcietināja un notiesāja uz 25 gadiem spaidu darbos GULAG nometnē Irkutskas apkārtnē, kur viņam izdevās kļūt par nometnes dārznieku un iekārtot siltumnīcu.
1956. gadā viņš atgriezās Latvijā, strādāja Pūres Dārzkopības izmēģinājumu stacijā, no 1961. gada “Latkomunprojekts” institūta Jūrmalas nodaļā. Līdztekus darbojās Latvijas PSR Dārzkopības biedrībā, izaudzēja jaunu tulpju šķirni, ko esot nosaucis ģenerāļa Eizenhauera vārdā. Tadēļ atlaists no darba un bijis spiests 1967. gadā pārcelties uz dzīvi Lietuvā.
Līdz 1975. gadam viņš strādāja apzaļumošanas projektēšanas institūtā Viļņā, pēc pensionēšanās 1983. gadā kopā ar sievu Rūtu strādāja pie Mažeiķu dzīvojamo kvartālu apzaļumošanas.
Miris 1994. gada 19. jūnijā Viļņā.
Korbela
Korbela (fr) ir Francijas vasaras polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas ziemeļrietumos 5 km uz dienvidaustrumiem no Nīolesunnas pētniecības pilsētiņā. Izveidota 1956. gadā, to pārvalda Pola Emīla Viktora Polārais institūts (IPEV). Nosaukta par godu franču ģeogrāfam Žanam Korbelam. 2003. gadā Korbelas stacija tika iekļauta AWIPEV pētniecības bāzes struktūrā.
Garā iela (Rīga)
Garā iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Iļģuciemā. Tā sākas kā piebrauktuve tirdzniecības centram pie Lidoņu ielas un Dzirciema ielas, un beidzas krustojumā ar Buļļu ielu. Iela nelielā posmā, no iekšpagalma ceļa līdz Palangas ielai, nav paredzēta autotransporta satiksmei, šajā posmā tā ir tikai gājēju celiņš. Garā iela sastāv no divām braukšanas joslām. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 640 metri. Ielā raksturīga padomju laiku daudzstāvu dzīvojamo namu apbūve, kā arī vairākas sabiesriskas ēkas (tirdzniecības centrs, divas pirmsskolas izglītības iestādes).
Vēsture
Garā iela pirmoreiz Rīgas adrešu grāmatā minēta 19. gadsimta beigās ar savu tagadējo nosaukumu, kuru tā saglabājusi līdz pat mūsdienām.
Ielas raksturojums
Garā iela ir aptuveni 640 metrus gara iela Iļģuciema apkaimes centrā un tās rietumu daļā. Tā sākas kā piebrauktuve tirdzniecības centra piegādes zonai un iet rietumu virzienā. Pēc 100 metriem tā krustojas ar Lidoņu ielu un Dzirciema ielu. Iela nelielā posmā, no iekšpagalma ceļa līdz Palangas ielai, ir gājēju celiņš. Garā iela beidzas krustojumā ar Buļļu ielu.
Ielu savienojumi
Garā iela ir savienota ar šādām ielām:
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Babītes novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Babītes novadā.
Romis Bēms
Romis Bēms (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas gleznotājs un mākslas zinātnieks.
Biogrāfija
Romis Bēms dzimis 1927. gada 14. jūnijā Rīgā kalpotāju ģimenē. Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties Talsu valsts vidusskolā pie Jēkaba Spriņģa un Žaņa Sūniņa. Vēlāk, 1952. gadā beidzis Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu, bet 1958. gadā — Ļeņingradas Iļjas Repina Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūta Mākslas vēstures un teorijas fakultāti ar diplomdarbu "Teodora Ūdera daiļrade" pie vadītājas A. Neselštrausas. Šajā mācību iestādē 1973. gadā mākslinieks ieguvis mākslas zinātņu kandidāta grādu ar darbu "Mākslinieciskās izteiksmes līdzekļu attīstība latviešu padomju akvareļglezniecībā" pie vadītājas S. Kokorevičas. Bijis Rīgas 6. vidusskolas zīmēšanas un mākslas vēstures skolotājs (1953-1961), Latvijas PSR Skolotāju kavalifikācijas celšanas institūta Mākslas vēstures kabineta vadītājs (1957-1961), kā arī līdz mūža beigām vadījis māsklas vēstures kursu Latvijas Mākslas akadēmijā kā pedagogs (no 1961), docents (1975), profesors (1989). 1961. gadā kļuvis Mākslinieku savienības biedrs. Veicis daudzus sabiedrisku pienākumus. Ieguvis LPSR Kultūras ministrijas 2. prēmiju (1981), PSRS Mākslinieku savienības diplomu un prēmiju (1986), Mākslinieku savienības diplomu un medaļu par gada labāko jaunrades sniegumu (1985). Miris 1993. gada 31. martā Rīgā, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Mākslinieciskā darbība
Strādājis akvareļa glezniecībā, galvenokārt pievēršoties ainavas žanram, īpaši marīnām — ūdeņiem, jūru, zvejnieku lomu un darbarīku saistītiem motīviem, kā arī vēsturiskajam žanram. Darbos jūtamas kā emocionāli tvertas, viegli plūstošas impresijas, tā arī racionāls, stingri ģeometrizēts lakonisms.
Darbība mākslas zinātnē
Tajā strādājis no 1956. gada, publicējot vairāk kā 200 rakstus periodikā, sastādot katologus, metodiskos materiālus. Popularizējis mākslu radio un televīzijas pārraidēs. Sarakstījis grāmatas: "Alberts Kronenbergs" (1961), "Jānis Liepiņš" (1964), "Apceres par Latvijas mākslu simt gados. 18. gs. beigas — 19.gs. beigas" (1984), publicējis rakstus krājumos "latviešu tēlotāja māksla" (1957, 1958, 1960, 1968, 1975, 1977, 1978), kā arī sastādījis albumus par akvareļglezniecību un piedalījies "Latvijas PSR Mazās enciklopēdijas" veidošanā.
Izstādes
Izstādēs sācis piedalīties 1956. gadā un turpinājis aktīvi tajās piedalīties kā Latvijā, tā arī ārzemēs. Personālizstādes noritējušas: Madonā (1964), Ļvivā (1971, kopā ar Borisu Bērziņu un Aleksandru Dembo), Rīgā (1980, 1987, 1992), Maskavā (1989).
Garā iela
Garā iela var būt:
Kursors
Datorikā kursors ir indikators, ko izmanto, lai norādītu uz pozīciju monitorā vai citā displejā, kas atbilst ievadei no tastatūras vai rādītājierīces. Par kursoru tiek saukti dažādi atšķirīgi grafiskie elementi; tas var būt mirgojošs teksta kursors vai arī peles rādītājs, kam parasti ir bultiņas forma.
Termina izcelsme
Kursora nosaukums radies no latīņu vārda ar nozīmi "skrējējs". Par kursoru sauc arī caurspīdīgo pārvietojamo daļu logaritmiskajam lineālam, kurā iegravēta skala. Termins pārgājis uz datoriku, izmantojot analoģiju.
Teksta kursors
Vairumā komandrindas saskarņu vai teksta redaktoros teksta kursors ir pasvītrojuma simbols, pildīts taisnstūris vai vertikāla līnija, kas var būt nemainīga vai mirgot, norādot, kur tiks ievietots ievadītais teksts. Teksta režīma displejos starp rakstzīmēm nebija iespējams attēlot vertikālu līniju, lai norādītu, kur jaunais teksts tiks ievietots, tāpēc tika izmatots pasvītrojuma simbols vai pildītais taisnstūris. Gadījumos, kad tika izmantots pildītais taisnstūris, to parasti attēloja invertējot rakstzīmes pikseļus, izmantojot Būla algebras XOR funkciju. Mūsdienu teksta redaktoros un tekstprocesoros parasti tiek izmantots vertikālās līnijas simbols.
Teksta kursora mirgošana parasti tiek pārtraukta tā pārvietošanas brīdī, citādi tas varētu mainīt pozīciju brīdī, kad tas nav redzams, padarot grūtāku sekošanu tā atrašanās vietai.
Daļa saskarņu izmanto pasvītrojuma simbolu vai šauru vertikālu līniju, lai norādītu, ka lietotājs ir ievietošanas režīmā, kur teksts tiek ievietots pa vidu esošajam tekstam, un lielāku taisnstūri, lai norādītu, ka lietotājs ir pārrakstīšanas režīmā, kur ievadītais teksts pārrakstīs esošo tekstu. Šādi taisnstūra kursors var tikt uztverts kā iezīmēts teksts vienas rakstzīmes izmērā un rakstīšana aizvietos tekstu kursorā ar jaunu.
Divvirzienu teksts
Sistēmās, kas atbalsta divvirzienu tekstu, tiek izmantota vertikālas līnijas teksta kursors ar nelielu piedēkli uz labo vai kreiso pusi, kas norāda teksta virzienu. Dažos gadījumos kursors var sadalīties divās daļās, katra norādot, kur tiks izvietots katrs no teksta virziena veidiem.
Peles kursors
Peles rādītājs attēlo rādītājierīces, parasti peles vai skārienpaliktņa kustību.
3D kursors
Kursora izmantošanas ideja kā marķieris vai ievietošanas punkts jauniem datiem vai transformācijām kā rotācija, var tikt paplašināts līdz 3D modelēšanas vidēm. Piemēram, Blender izmanto 3D kursoru, lai noteiktu kur notiks nākamās darbības.
Kļavas
Kļavas (Acer) ir ziepjkoku dzimtas (agrāk bija kļavu dzimtas) koki un krūmi. Kļavu ģintī ir aptuveni 100 sugas. Vienīgā kļavu ģints suga, kas savvaļā aug Latvijā ir parastā kļava (Acer platanoides). Pasaulē izplatītas kļavu ģints sugas ir lauku kļava (Acer campestre), klinškalnu kļava (Acer douglasii), ginnalas kļava jeb krastu kļava (Acer ginnala), ošlapu kļava (Acer negundo), kalnu kļava (Acer pseudoplatanus), sarkanā kļava (Acer rubrum), sudrabkļava (Acer saccharinum), cukura kļava (Acer saccharum), vārpainā kļava (Acer spicatum) un Tatārijas kļava (Acer tataricum).
Jao
Jao var būt:
Čelsija Meninga
Čelsija E. Meninga (en; dzimis kā Bredlijs Edvards Menings (Bradley Edward Manning), kopš 2013. gada pašidentificējas kā sieviete) ir ASV Armijas karavīrs, kas tika arestēts 2010. gada maijā Irākā, kad radās aizdomas, ka viņš ir pārsūtījis slepenus dokumentus interneta vietnei WikiLeaks. Nākamajos mēnešos viņam tika izvirzītas vairākas apsūdzības, tai skaitā par "palīdzības sniegšanu ienaidniekam". Tiek uzskatīts, ka viņš WikiLeaks nosūtījis vairāk nekā 250 000 ASV diplomātiskos dokumentus, apmēram 500 000 armijas militāro dokumentu par karadarbību Afganistānā un Irākā. Karadienestu sācis 2009. gada oktobrī (bija izlūkošanas analītiķis) bāzē pie Bagdādes, Irākā.
Baltijas donis
Baltijas donis ir doņu dzimtas suga.
Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā.
Maija Čiburdanidze
Maija Čiburdanidze (dzimusi, Kutaisi, Gruzijas PSR) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare (GM, 1984), starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1977). 6. Pasaules čempione šahā (1978-1991).
Jaunais talants
Šahu iemācījusies spēlēt astoņu gadu vecumā. Jau 1971. gadā viņa uzvarēja Gruzijas skolēnu čempionātā, bet 1976. gadā triumfēja PSRS jauniešu čempionātā Tbilisi. Pēc gada kļuvusi par PSRS sieviešu čempionāta uzvarētāju. 1974. gadā 13 gadu vecumā uzvarējusi starptautiskā sieviešu turnīrā Brašovā (Rumānija), bet 1975. gadā - turnīrā Tbilisi. Čiburdanidzes spēles stils balstījās uz klasiskiem pozicionāliem principiem, bet tajā pašā laikā bija agresīvs, un bija jūtama viņas trenera pazīstamā lielmeistara Eduarda Gufelda ietekme.
Pasaules čempione (1978-1991)
Pēc tam Čiburdanidze četras reizes sekmīgi aizstāvēja čempiones titulu, kļūstot pēc Veras Menčikas un Nonas Gaprindašvili par trešo visilgāko Pasaules čempioni šaha vēsturē. 1981. gadā viņas Pasaules čempiones titula mačs ar Nanu Aleksandriju beidzās neizšķirti 8:8 (+4 -4 =8), un Čiburdanidze saglabāja čempiones nosaukumu. Trīs gadus vēlāk viņa pārliecinoši uzvarēja Irinu Levitinu ar 8½:5½ (+5 -2 =6). Nākamais mačs notika 1986. gadā Sofijā un pretendente bija Jeļena Ahmilovska, bet rezultāts palika iepriekšējais - 8½:5½ (+4 -1 =9). Arī 1988. gadā tika izcīnīta minimāla uzvara pret Nanu Joseliani ar 8½:7½ (+3 -2 =11).
1984. gadā FIDE viņai kā otrai šahistei (pēc Nonas Gaprindašvili) piešķīra vīriešu šaha lielmeistara nosaukumu (GM). Par panākumiem šahā 1985. gadā Čiburdanidze tika apbalvota ar Darba sarkanā karoga ordeni.
Pasaules eksčempione
1991. gadā ķīniešu šahiste Sje Dzjuņa izcīnīja tiesības spēlēt maču par Pasaules čempiones titulu ar Čiburdanidzi. Tas notika Manilā un beidzās ar pretendentes uzvaru 8½:6½.
Vēlākajos gados Čiburdanidze mēģināja atgūt zaudēto Pasaules čempiones titulu, bet sieviešu šahā dominēja ķīniešu šahistes, kā arī māsas Polgāras, kas padarīja šo uzdevumu par praktiski neizpildāmu. 1995. gada Pasaules pretendentu turnīra finālā Čiburdanidze ar 1½:5½ zaudēja Žužai Polgārai. Vēlākajos gados, kad Pasaules čempiones nosaukuma izcīņa notika ar izslēgšanas mačiem, Čiburdanidze sasniedza pusfinālu 2001. gadā, bet zaudēja Džu Čeņai, kas vēlāk uzvarēja šajā turnīrā un kļuva par čempioni. 2004. gadā Čiburdanidze sasniedza pusfinālu, bet atkal zaudēja nākamajai čempionei Antoanetai Stefanovai.
Citi sasniegumi šahā
Čiburdanidze ir ar panākumiem piedalījusies vīriešu šaha turnīros. Viņa ir uzvarējusi starptautiskos turnīros Deli (1984), Banja Lukā (1985), Belgradā (1992), Vīnē (1993).
No 1978. gada Čiburdanidze ir regulāri piedalījusies Pasaules šaha olimpiādēs, kurās PSRS izlases sastāvā ir izcīnījusi 5 zelta un 2 sudraba medaļas, bet Gruzijas izlases sastāvā (kopš 1992) - 3 zelta, 1 sudraba un 1 bronzas medaļu. Tāpat Gruzijas izlases sastāvā ir uzvarējusi Eiropas komandu šaha čempionātā 1997. gadā.
Piertnīki (Rikavas pagasts)
Piertnīki ir ciems Rikavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 225 km attālumā no Rīgas.
Micro Four Thirds sistēma
Micro Four Thirds sistēma (MFT) ir standarts, ko izveidoja Olympus un Panasonic, plašāk to izziņojot 2008. gada 5. augustā, bezspoguļa foto un video kamerām ar maināmiem objektīviem. 2014. gadā, JK Imaging Ltd., kam šobrīd pieder Kodak zīmols, izlaida savu pirmo Micro Four Thirds kameru, Kodak Pixpro S-1.
Loberģu muiža
Loberģu muižas (de) kungu māja atrodas Smiltenes novada Bilskas pagasta Lobērģos.
Vēsture
Senākā muižas kungu māja celta 1803. gadā klasicisma stilā. 1834. gadā Loberģu muižu iegādājās Fēgezaku dzimta, 1887. gadā kungu māja pamatīgi pārbūvēta, uzceļot jumta stāvu. 1888. gada 20. martā Loberģu muižas īpašnieka Oto Gotharda fon Fēgezaka ģimenē kā devītais bērns piedzima vēlākais rakstnieks Zigfrīds fon Fēgezaks (1888—1974).
Pēc 1920. gada zemes reformas Loberģu muižu sadalīta 56 vienībās 1308 ha kopplatībā. Muižas kungu māju sadalīja divās daļās, tās neatsavināmajā daļā ēkas turpināja dzīvot Fēgezaku ģimene, bet otrā galā Aumeisteru piensaimnieku savienība iekārtoja tvaika kopmoderniecību (pienotavu) un veikalu. Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā ēka pēc ugunsgrēka pārbūvēta, tajā turpināja darboties pienotava.
Mūsdienās ēka privatizēta. Netālu no tās atrodami bijušo muižas īpašnieku apbedījumi ar pāris salūzušām kapu plāksnēm.
Atmiņas
Rakstnieka Olģerta Rozīša (1912-1984) atmiņas:
"Loberģu muiža, maza muižiņa, salīdzinot ar citām Vidzemes muižām, piederēja Feizaku (Vegesack) ģimenei. Viņi bija divi brāļi, viens (Manfrēds fon Fēgezaks) Rīgā bankas direktors un kādu laiku arī Saeimas deputāts vācu frakcijā, otrs ārsts, bet nelabojams dzērājs. Bieži viņu satiku izmīdītajās koka kāpnēs agrākajā kungu mājā, kur otrā stāvā bija arī pasta kantoris.	Agrārā reforma Feizakiem bija atstājusi neatsavināmo daļu ar bijušo pārvaldnieku māju par mitekli. Tā saucamā „pils” bija piešķirta publiskām vajadzībām. Bieži kad nācu, pāri izbraukātajam rundēlim uz pastu vai kooperatīvu veikalu, kas mitinājās kungu mājas otrā galā, tai telpā, kas agrāk bija bijusi muižnieka kabinets, man likās, ka pa to pašu logu, pa kuru es bērnībā biju vērojis veco freileni lokāmies ap puķu dobēm, mani pavada ziņkārīgi bērnu skati. Dažkārt redzēju bālu, sērīga izskata bērniņu ēnas dārzā aiz žoga, kas tagad nodalīja neatsavināmo daļu no atsavinātās. Feizaku ģimene, pretstatā citiem vācu muižniekiem, paturēja sev to, ko viņiem atstāja, spītīgi turējās pie tā, kas viņiem vēstures un likuma ļauts. Izkopa savu saimniecību un labi satika ar jaunajiem kaimiņiem un agrākajiem kalpiem. Dzērājs dakters, kad bija skaidrāks, ārstēja pagasta slimos, bieži par velti."
Sji Dzjiņpins
Sji Dzjiņpins (zh,, ; dzimis ) ir Ķīnas politiķis, no Ķīnas Komunistiskās partijas ģenerālsekretārs, bet no  ĶTR prezidents (amatā nomainot Hu Dzjiņtao), kā arī Centrālās militārās komisijas (armijas) vadītājs. Papildus tam, viņš neoficiāli tiek dēvēts arī par “militāro vienību vadītāju” un “augstāko vadītāju” (zh, Zuìgāo Lǐngdǎorén). Kā ģenerālsekretārs viņš ir Politbiroja pastāvīgās komitejas loceklis, kas de facto ir augstākā lēmējinstitūcija Ķīnas Tautas republikā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1953. gadā Pekinā komunistu revolucionāra Sji Džunsjuņa ģimenē. Viņa tēvs 1959. gadā kļuva par Ķīnas Tautas republikas Valsts padomes premjerministra vietnieku. 1962. gadā komunistu partijas "tīrīšanas" laikā viņu atcēla no amata un nosūtīja darbā uz fabriku, bet Kultūras revolūcijas laikā (1966—1976) ieslodzīja cietumā. 15 gadu vecumā Dzjiņpins pameta varas diskreditēto ģimeni, pieteicās darbā par laukstrādnieku un 1971. gadā viņu uzņēma komjaunatnē, bet 1974. gadā komunistiskajā partijā. Studēja ķīmijas tehnoloģiju prestižajā Ciņhua universitātē Pekinā (1975—1979). Pēc Dena Sjaopina nākšanas pie varas Dzjiņpina tēvu 1978. gadā reabilitēja un iecēla par Guandunas provinces gubernatoru. 1982. gadā Sji Dzjiņpins kļuva par tēva drauga Ķīnas Tautas republikas aizsardzības ministra sekretāru, pēc tam darbojās kā partijas funkcionārs vairākās provinču pilsētās.
No 1999. līdz 2002. gadam Sji Dzjiņpins bija Fudzjaņas provinces gubernators, bet no 2002. līdz 2007. gadam bija Džedzjanas provinces gubernators. 2008. gadā īsu brīdi bija arī Komunistiskās partijas pārstāvis Šanhajā. Tāpat Sji Dzjiņpins ir bijis Centrālā sekretariāta loceklis. No 2008. līdz 2013. gadam bija Ķīnas viceprezidents.
Ķīnas līderis
2019. gada 25. decembrī politbirojs oficiāli nosauca Sji par "tautas līderi" (zh) — šis tituls iepriekš bija tikai Mao Dzedunam.
Georgijs Sedovs
Georgijs Sedovs (ru; dzimis, miris ) bija Krievijas flotes virsnieks, hidrogrāfs un polārpētnieks. Vairāku arktisko ekspedīciju dalībnieks un vadītājs, tajā skaitā neveiksmīgā mēģinājuma sasniegt Ziemeļpolu 1914. gadā, kuras laikā gāja bojā. Padomju laikā īpaši cildināts, jo cēlies no vienkāršas ģimenes.
Biogrāfija
Dzimis zvejnieka Jakova Sedova ģimenē Krivaja Kosas viensētā Azovas jūras piekrastē. Ģimenē auga četri dēli un piecas meitas. Bērnībā un jaunībā Georgijs kopā ar tēvu zvejoja un strādāja lauku darbus. 14 gadu vecumā iestājās baznīcas draudzes skolā, kur trīs gadu kursu pabeidza divos gados un uzrādīja lieliskas sekmes, par ko saņēma goda rakstu.
1984. gadā pameta ģimeni un devās uz Rostovu pie Donas, kur iestājās jūrskolā. Pēc triju gadu apmācības saņēma kabotāžas stūrmaņa diplomu, pēc kā strādāja uz sauskravas kuģa par kapteiņa pienākumu izpildītāju. 1899. gadā Poti nokārtoja jūras stūrmaņa diplomu.
1900. gadā Sedovs kā brīvprātīgais iestājās dienestā jūras kara flotē. 1901. gadā eksternā nokārtoja iestājpārbaudījumus Sanktpēterburgas Jūras kadetu korpusā. 1902. gadā pieņemts dienestā Galvenajā hidrogrāfijas pārvaldē, pēc kā norīkots hidrogrāfiskajā ekspedīcijā Vaigačas salas apkārtnē, Karas upes grīvā un pie Novaja Zemļas. 1903. gada ekspedīcijā Fjodora Driženko vadībā jau pildījis tā palīga pienākumus.
KF Drita
KF Drita (sq) ir 1947. gadā dibināts Kosovas futbola klubs no Ģiļani, kas šobrīd spēlē Kosovas Superlīgā.
Georgijs Sedovs
Biogrāfija
Krievijas—Japānas kara laikā dienējis Tālajos Austrumos, bet karadarbībā nav piedalījies. 1908. gadā jau štāba kapteiņa rangā atgriezies Sanktpēterburgā, kur atkal tika norīkots Hidrogrāfijas dienestā. 1909. gadā piedalījies Čukotkas ekspedīcijā, kur pētījis Kolimas upes grīvu. 1910. gadā vadījis hidrogrāfisko ekspedīciju uz Novaja Zemļas arhipelāgu regulāras tvaikoņu satiksmes organizēšanai.
Ziemeļpola ekspedīcija
Sedovs Ziemeļpola ekspedīcijai sāka gatavoties 1912. gadā. Tā kā ekspedīcija nesaņēma valsts finansējumu (tās plāni tika novērtēti kā fantastiski un nereāli), tās finansēšana notika no brīvprātīgiem ziedojumiem. Par savāktajiem līdzekļiem tika noīrēts vecs buru-tvaika šoneris Svētais lielmoceklis Foka, kādreizējais norvēģu roņu medību kuģis Geyser ar 273 tonnu darba tilpumu un 100 ZS tvaika dzinēju. Steigas dēļ kuģi neizdevās pilnībā izremontēt, tāpat radista trūkuma dēļ tas palika bez radiostacijas. Augustā atklājās, ka kuģa kravnesība neļauj paņemt līdzi visus nepieciešamos krājumus, tādēļ krastā tika atstāda daļa pārtikas, degvielas, dzeramā ūdens un aprīkojuma. 24. augustā daļa kuģa virsnieku un speciālistu sliktās ekspedīcijas sagatavotības dēļ atteicās doties jūrā, tādēļ nācās nolīgt jaunu komandu, kuras sastāvā bija arī latviešu mehāniķi Jānis un Mārtiņš Zanderi. Kā zinātniskie darbinieki ekspedīcijā piedalījās okeanologs Vladimirs Vīze un ģeologs Mihails Pavlovs.
27. augustā kuģis devās ceļā no Arhangeļskas; tam bija akmeņogļu krājumi 23-25 dienu kuģojumam. Uzreiz pēc starta kuģis tika pārdēvēts par Mihail Suvorin ekspedīcijas atbalstītāja laikraksta Novoje vremja īpašnieka vārdā. Ekspedīcija izrādījās ļoti slikti nokomplektēta, tai trūka kvalitatīvas pārtikas, iztrūka elementāru sadzīves priekšmetu — tējkannu, lampu, prīmusu. Pirmajā apstāšanās vietā Oļginskas apmetnē Novaja Zemļā kuģi pameta 5 komandas locekļi. 15. septembrī kuģis sastapās ar blīva ledus lauku un nespēja sasniegt plānoto Franča Jozefa Zemi un ekspedīcija bija spiesta pārziemot kādā līcī līdzās Pankratjeva pussalai Novaja Zemļas rietumu krastā. Pārziemošana ilga 352 dienas; tās laikā Vīze un Pavlovs divu matrožu pavadībā šķērsoja Ziemeļu salu līdz Karas jūras krastam, veicot vairākus ģeodēziskos un magnētiskos mērījumus un precizējot agrāko topogrāfisko informāciju.
1913. gada 21. jūnijā kuģa kapteinis Zaharovs un četri ar cingu saslimušie komandas locekļi ar laivu tika nosūtīti uz Krestovaja Guba apmetni, lai nodotu pastu un ekspedīcijas materiālus, kā arī lūgumu piegādāt ekspedīcijai papildus suņus, kurināmo un pārtiku. Zaharova grupa veiksmīgi sasniedza Arhangeļsku, bet Sedova lūgums tika ignorēts.
3. septembrī kuģis atbrīvojās no ledus un turpināja ceļu uz Franča Jozefa Zemi. Drīz tika sasniegts Floras rags Nortbruka salā, kur ekspedīcija izmantoja bijušo Frederika Džeksona 1894.-1897. gadu ekspedīcijas Elmvudas bāzi kurināmā materiālu papildināšanai. 17. septembrī ekspedīcija turpināja ceļu uz ziemeļiem, bet jau 19. septembrī bija spiesta apstāties pie Hukera salas otrajai pārziemošanai. Trūka kurināmais un pārtika, lielākā komandas daļa saslima ar cingu.
1914. gada 2. februārī Sedovs kopā ar diviem matrožiem Liņņiku un Pustošniju trijos suņu pajūgos devās ceļā uz Ziemeļpolu. Pārgājiena laikā Sedova slimība saasinājās un pēc nedēļas viņš jau nevarēja paiet, tādēļ lika piesiet sevi pie kamanām, bet turpināt ceļu. 20. februārī netālu no Rūdolfa salas Sedovs mira. Matroži viņu apglabāja Rūdolfa salā un paši devās atceļā; kuģi viņi sasniedza 6. martā. Atpakaļceļā Floras ragā ekspedīcija nejauši sastapa divus izdzīvojušos Georgija Brusilova ekspedīcijas dalībniekus. Ceļā uz dienvidiem katastrofāli trūka kurināmais, tika nokurinātas mēbeles un klāja koka aprīkojums. Ar lielām grūtībām kuģis sasniedza Rindas zvejnieku ciemu Kolas pussalas piekrastē, no kurienes komanda tālāk devās ar reisa tvaikoni.
Pagodinājumi
Sedova vārdā nosaukts viņa dzimtais ciems (mūsdienās Sedoves pilsētciemats Ukrainā), Sedova arhipelāgs Karas jūrā, vairāki kuģi, ielas, jūrskola, ledājs un zemesrags Franča Jozefa Zemē, sala Barenca jūrā, zemesrags Antarktīdā, divi līči un kalns Novaja Zemļā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Baldones novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Baldones novadā.
Lazdiņš
Lazdiņš (sieviešu dzimtē Lazdiņa) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „lazda” pamazināmās formas vai vietvārda Lazdiņi vai Lazdiņas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Hermans Vraštils
Hermans Vraštils (de; dzimis, miris ) bija austriešu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja divās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās. 2500 metru šķēršļu skrējienā viņš sešu sportistu konkurencē ieguva 5. vietu, bet 1500 metru skrējienā viņš deviņu sportistu konkurencē ieguva 6. vietu.
Johans Lotariuss fon Malcāns
Johans Lotariuss Frīdrihs fon Malcāns (Johann Lotharius Friedrich von Maltzahn; 1719—1756) bija vācu izcelsmes Dānijas diplomāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1719. gada 13. aprīlī Grūbenhāgenas pilī Mēklenburgā tās īpašnieka Levina Joahima fon Malcāna ģimenē. Pēc tam, kad viņš iestājās Dānijas dienestā, viņu nosūtīja diplomātiskā uz Pēterburgu, kur 1750. gadā viņš nodibināja brīvmūrnieku ložu "Klusēšana" (Zur Verschweigenheit). 1751. gadā iecēla par Dānijas vēstnieku Krievijas Impērijā. Miris 1756. gada 31. decembrī.
Autoceļš A6 (Lietuva)
Autoceļš A6 Kauņa-Latvija ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas ved no Kauņas līdz Latvijas robežai, netālu no Zarasiem. No robežas autoceļš turpinās līdz Daugavpilij un Krievijas robežai, kā Latvijas autoceļš A13. Autoceļa garums ir 185,40 kilometri.
Ātruma ierobežojums uz A6 ārpus apdzīvotam vietām pārsvarā ir 90 km/h. Posms no Kauņas līdz Jonavai ir pārbūvēts par atdalītu joslu ceļu ar vienlīmeņa krustojumiem un luksoforiem. Atlikušais autoceļa posms ir ar neatdalītām kustības joslām, ar vienu joslu katrā virzienā.
Autoceļš ietilpst Eiropas maršrutā E262.
Devi
Devi var būt:
Viesturs Boka
Viesturs Boka (1948) ir latviešu ārsts ķirurgs, Latvijas Universitātes profesors un politiķis. Bijis 6. Saeimas un vairāku Rīgas domes sasaukumu deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1948. gada 16. septembrī Rīgā. Pēc Rīgas 49. vidusskolas beigšanas (1966), studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1966–1972). Pēc studiju beigām bija klīniskajā ordinatūrā RMI Fakultātes ķirurģijas katedrā. Papildinājās kvalifikācijas kursos krūšu dobuma ķirurģijā Maskavas Centrālajā ārstu kvalifikācijas celšanas institūtā (1978), ķirurģijā un pedagoģijā 1. Maskavas medicīnas institūtā (1979) un sejas-žokļu ķirurģijā Ļeņingradas kara medicīnas akadēmijā (1982). 1981. gada aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta grādu.
RMI Fakultātes ķirurģijas katedras asistents (1976–1985), docents (1985–1992), Ārstniecības fakultātes prodekāns (1989-1992), dekāns (1992). Papildinājās Ziemeļvalstu Sabiedrības veselības skolā Gēteborgā nacionālās veselības stratēģijas izstrādes jautājumos (1992) un Māstrihtas Universitātē problēmiskās medicīnas izglītības organizācijā un metodikā (1994).
Latvijas Medicīnas akadēmijas slimnīcas "Linezers" ķirurģijas bloka vadītājs (1992–2005) un no 1999. gada šīs slimnīcas direktors un Valdes priekšsēdētājs. Latvijas Ārstu biedrības prezidents (1999-2006), viceprezidents (2006-2010). Rīgas Stradiņa Universitātes asociētais profesors (2001), profesors (2005). 2007. gadā RSEBAA ieguva arī maģistra grādu uzņēmējdarbības vadībā.
Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas valdes priekšsēdētājs (2005-2015), LU Medicīnas fakultātes profesors (2011).
Politiskā darbība
Bijis vairāku Rīgas domes sasaukumu deputāts (ievēlēts 1994. gadā no partijas "Saimnieks", kandidējis 1997. gada vēlēšanās, sākotnēji neievēlēts, bet vēlāk kļuvis par deputātu, ievēlēts 2001. gadā no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK")