cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rundēnu baznīca
Baznīca ir bez torņiem, apkārt dzelzs žogs uz akmens pamatiem. Ir atsevišķi stāvošs zvanu tornis ar diviem zvaniem. Baznīca celta ap 1820. gadu pēc poļu pana Andreja Šahno pavēles. Baznīcā ir kapu pagrabs, kurā apglabāta Andreja Šahno pēcteča — Viktora Šahno ģimene. Pats Viktors Šahno emigrējis 2. Pasaules kara laikā. Līdz 1946. gadam kapu velve bija pieejama apmeklētājiem, taču vēlāk tika aizmūrēta, lai nepieļautu izlaupīšanu.
Ekosistēma
Ekosistēma ( — ‘māja’ + sistēma) ir biosfēras pamatvienība, kuru veido noteikti dzīvie organismi (biocenoze) un nedzīvā apkārtējā vide (biotops), kurā tie dzīvo. Ekosistēmā pastāvīgi notiek enerģijas, vielu un informācijas aprite, kas nodrošina ekosistēmas funkcionēšanu.
Biocenozē ietilpst ekosistēmā sastopamie augi, dzīvnieki un mikroorganismi. Ja biocenoze nav veidojusies dabiski, bet to veidojis cilvēks, to sauc par mākslīgo ekosistēmu.
Biotopu veido gan abiotiskie (nedzīvā daba), gan biotiskie komponenti (dzīvā daba). Dzīvajiem organismiem ekosistēmā ir noteiktas funkcijas:
Ekosistēmas sīkāk dalās sauszemes ekosistēmās un ūdens ekosistēmās.
Sauszemes ekosistēmas
Sauszemes ekosistēmu izvietojums ir atkarīgs no noteiktiem vides, galvenokārt klimata apstākļiem. Vairāku ekosistēmu kopums veido biomas, piemēram, tundru, skujkoku mežus, stepes, savannas, tuksnešus.
Latvijā raksturīgākās sauszemes ekosistēmas ir mežs, pļavas un purvi.
Pasaulē arvien lielākas teritorijas aizņem mākslīgās ekosistēmas, tas ir, tīrumi, pilsētas, dārzi, parki.
Ūdens ekosistēmas
Ūdens ekosistēmas galvenais faktors ir ūdens sastāvs, tas ir, sāļūdens vai saldūdens. Atsevišķi izdala arī sājūdens (iesāļūdens) ekosistēmas, pie kuras pieder arī Baltijas jūra. Svarīgi ir arī ūdenī izšķīdušā skābekļa daudzums.
Lielākā ūdens ekosistēma ir Pasaules okeāns. Ar vislielāko bioloģisko daudzveidību ir šelfa daļa. To lielā mērā ietekmē antropogēnais faktors, tas ir, cilvēka darbības ietekme, piemēram, nozveja, ūdens piesārņojums.
Nozīmīgākās saldūdens ekosistēmas ir upes un ezeri. Liela nozīme ir arī mitrājiem.
24. maršruts
24. maršruts var būt:
Kārlis XI
Kārlis XI (sv; dzimis, miris ) bija Pfalcu-Cveibrikenu (av Pfalz-Zweibrücken) dinastijas Zviedrijas karalis no 1660. gada līdz savai nāvei 1697. gadā. Vienlaikus viņš bija arī Livonijas hercogs un valdnieks Zviedru Vidzemes teritorijā.
Pilns tituls
"Mēs, Kārlis XI, no Dieva žēlastības zviedru, gotu, vendu karalis, Somijas lielfirsts (lielkņazs), Skones, Igaunijas, Livonijas, Karēlijas, Brēmenes, Verdenes, Štetīnas, Pomerānijas, Kašūbijas un Vandālijas hercogs, Rīgenes firsts (kņazs), Ingrijas un Vismāras kungs, kā arī Reinzemes pfalcgrāfs, Bavārijas, Julihas, Klēves un Bergas hercogs utt."
(latīniski: Nos Carolus XI., Dei Gratia Suecorum, Gottorum Vandalorumque Rex, Magnus Princeps Finlandiae, Dux Scaniae, Esthoniae, Livoniae, Careliae, Bremae, Verdae, Stetini, Pomeraniae, Cassubiae et Vandaliae, Princeps Rugiae, Dominus Ingriae et Wismariae, nec non Comes Palatinus Rheni, Bavariae, Iuliaci, Cliviae et Montium Dux, etc., etc., zviedriski: Wij Carl med Gudz Nâde Sveriges, Giötes och Vendes Konung, Storförste til Finland, Hertig uti Skâne, Estland, Lifland, Carelen, Bremen, Verden, Stettin, Pomern, Cassuben och Venden, Förste till Rügen, Herre öfver Ingermanland och Wissmar, så och PfalzGrefve til Rhein, i Bayern, til Iulich, Clewe och Bergen Hertig.)
"Livonijas lielhercoga" titulu šajā laikā lietoja arī Polijas karaļi Jans II Kazimirs, Mihals Koributs Višņoveckis un Jans III Sobeskis, kas arī pēc Livonijas ziemeļu daļas zaudēšanas zviedriem pretendēja uz šo pārmantojamo titulu.
Dzīvesgājums
Kārlis XI dzimis 1655. gada 4. decembrī Stokholmā Zviedrijas karaļa Kārļa X Gustava un viņa sievas Hedvigas Eleonoras ģimenē. Jau piecu gadu vecumā viņš pēc tēva nāves tika pasludināts par Zviedrijas ķēniņu, bet līdz pilngadības saniegšanai lielvalsti pārvaldīja viņa māte un pieci augstākie valdības pārstāvji valsts kanclera Magnusa Gabriela Delagardija (Magnus Gabriel de la Gardie) vadībā. Sliktās valsts pārvaldes dēļ Zviedrijas finanses un armija atradās sliktā stāvoklī. Pēc tam, kad zviedru karaspēks cieta zaudējumus Zviedrijas-Brandenburgas karā (1674–1679), jaunais karalis atstādināja Delagardiju un pats ķērās pie karaspēka vadīšanas. Pateicoties sava sabiedrotā Francijas karaļa Ludviķa XIV panākumiem, karalis Kārlis XI noslēdza miera līgumu ar Brandenburgu, Dāniju un Nīderlandi bez lieliem zaudējumiem, tomēr zviedru kara flote zaudēja savu noteicošo stāvokli Baltijas jūrā.
Karalis Kārlis XI mira 1697. gadā pēc ilgstošas slimības 41 gada vecumā.
Nozieguma skelets
"Nozieguma skelets" (en) ir ASV komēdijdrāmas kriminālseriāls. To pārraidīja TV kanālā Fox Network laika posmā no līdz. Seriāla divpadsmit sezonās izlaistas 246 sērijas. Seriāla veidotājs, producents un scenārists ir Harts Hansons. Seriāla galvenie varoņi ir kriminālistikas antropoloģe Temperance Brenana (attēlo Emilija Dešanela) un FIB speciālais aģents Sīlijs Būts (attēlo Deivids Boreanadzs).
Latvijā seriālu pārraidījuši TV kanāli TV3 un TV6.
Zilonis
Zilonis var būt:
Krustu pakalns
Krustu pakalns atrodas Rundēnu ciema ziemeļrietumos pie Pildas ceļa. 2000. gadā Rundēnu iedzīvotājs novadpētnieks Jānis Alnis (raķešu konstruktors, Rīgas Politehniskā institūta pasniedzējs) attīrīja no atkritumiem vietējo pakalnu, uz kura senos laikos atradusies dominikāņu mūku celtā katoļu baznīca. Līdz 2007. gadam, pateicoties Jāņa Alņa pūlēm, Krustu pakalnā tika uzstādīti dažādu formu un konfesiju krusti, stumbeņi ar rūnu rakstiem, milzīgs laukakmens, uz kura pati daba ir attēlojusi krustu. Izveidotas puķu un augu dobes. Pakalna centrā ir no 700 gadus veca ozolkoka izgatavots krusts. Pakalna virsotnē ir kapelas imitācija, zvana vietā tur izmantota traktora piekabes detaļa.
25. autobusu maršruts (Rēzekne)
25. autobusu maršruts ir Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Vipingas līdz Latvijas Finierim. Šo maršrutu apkalpo SIA „Dekom” autobusu parks, kas atrodas Viļakas ielā 1b.
2011. gada 31. decembrī 25. autobusu maršruts tiks likvidēts, bet sākot ar 2012. gada 1. janvāri tā reisus pārņems jaunizveidotais 14. autobusu maršruts, kuru apkalpos SIA „Rēzeknes Satiksme”.
Maršruts
Vipinga — Latvijas Finieris kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, ceļš A13, ceļš A12 un SIA „Verems” pievedceļš.
Latvijas Finieris — Vipinga kursē pa šādām ielām: SIA „Verems” pievedceļš, ceļš A12, ceļš A13, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.
Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā
Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 25. autobusu maršruts arī tika mainīts.
Maršruts
Vipinga — Latvijas Finieris kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, ceļš A13, ceļš A12 un SIA „Verems” pievedceļš.
Latvijas Finieris — Vipinga kursē pa šādām ielām: SIA „Verems” pievedceļš, ceļš A12, ceļš A13, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.
Pieturvietas
Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā 25. autobusu maršrutā pavisam bija 30 pieturas: maršrutā Vipinga — Latvijas Finieris bija 15 pieturas, ka arī maršrutā Latvijas Finieris — Vipinga bija 15 pieturas.
Saijeds Kutbs
Saijeds Ibrahims Huseins Šadilli Kutbs, plašāk zināms kā Saijeds Kutbs (ar, dzimis Ēģiptē, miris ) bija ēģiptiešu islāmists, kustības Musulmaņu brālība teorētiķis. Viņa darbi ir iedvesmojuši daudzu islāma fundamentālistu un kaujinieku kustību rašanos visā islāma pasaulē, un Kutba grāmatas Fi zilal al-Qur'an (Korāna paēnī) un Ma'alim fi-l-Tariq (Ceļastabi) tiek uzskatītas par ļoti nozīmīgām mūsdienu islāmismā, viņu uzskata par salafītu džihādisma novirziena izveidotāju, lai gan pats šis termins radies daudz vēlāk.
Biogrāfija
Saijeds Kutbs dzimis 1906. gada 9. oktobrī Mūšā — mazā ciematiņā Ēģiptes vidienē. Kaut arī no mazotnes vienmēr bijis reliģiozs, Kutbs nemācījās reliģiskā skolā, bet gan laicīgā valsts skolā. 10 gadu vecumā iemācījās Korānu no galvas, kas dziļi iespaidoja viņa turpmāko dzīves ceļu. Pēc tam mācījās "Zinātņu namā" (Dār al-‘Ulūm) Kairā par skolotāju. Pēc bakalaura grāda iegūšanas 1933. gadā Kutbs Izglītības ministrijas paspārnē strādāja par skolotāju, bet no 1939. līdz 1952. gadam tur strādāja par ierēdni. Viņu interesēja literatūra un starp 1924. un 1954. gadu viņš publicēja apmēram 125 dzejoļus un gandrīz 500 rakstus par literatūru, sociālām un politiskām problēmām un izglītību dažādos laikrakstus un literatūras žurnālos. Šie darbi bija laicīgi, un tie nesaturēja vēlāko pievēršanos islāmismam.
No 1948. līdz 1950. gadam studējis ASV, kur ieguvis maģistra grādu Kolorādo Valsts Izglītības koledžā (tagad Ziemeļkolorādo Universitāte). Kutbs kļuva pārliecināts par Rietumu korumpētību un, atgriežoties Ēģiptē, iestājās Musulmaņu brālībā. Viņš kļuva par vienu no organizācijas galvenajiem runasvīriem un neilgu laiku bija tās žurnāla redaktors. Sākotnēji Kutbs atbalstīja Gamāla Abdulnāsira revolucionāro režīmu, tomēr jau 1954. gadā tika ieslodzīts saistībā ar atentāta mēģinājumu un kūdīšanu uz nemieriem. Nežēlīgā attieksme cietumā Kutbu pārliecināja, ka Ēģipte, tāpat kā Rietumi, ir korumpēta, un, balstoties uz agrīno islāma intelektuāļu idejām, viņš apgalvoja, ka mūsdienu musulmaņu sabiedrība zaudējusi ticību, tāpēc tā kļuvusi par pamatotu mērķi džihādam. Viņš tika izlaists no cietuma 1964. gadā, tomēr drīz pēc tam atkal tika arestēts saistībā ar "Musulmaņu brālības" veikto varas gāšanas mēģinājumu un notiesāts uz nāvi. Nāvessods tika izpildīts 1966. gada 29. augustā.
Filozofija
Sākotnēji Kutbs iestājās par ieroču džihādu tikai kā par musulmaņu pašaizsardzību, taču vēlākie viņa darbi bija daudz radikālāki un agresīvāki par agrākajiem, kas lielā mērā bija saistīts ar viņa ieslodzījuma apstākļiem. Tas izpaudās ar teocentrisku pasaules skatījumu — tikai Dievam ir suverēna vara. Sabiedrība tiek pārvaldīta vai nu pēc Dieva likumiem — šariata, vai arī tā ir džāhilijja (arābu: الجاهليّة) jeb tāda, kas ir aktīvi vērsta pret Dievu. Neeksistē vidusceļš, nav iespējams sadarboties ar sekulāristiem, un ar sociālajām institūcijām nav iespējams kompromiss. Ir jābalstās tikai uz Dieva likumiem, nevis uz cilvēku idejām. Kutbs visas sava laika sabiedrības uzskatīja par džāhilijja. Šī iemesla pēc islāms ir jāatsāk no sākuma, lai tas būtu tāds kā pravieša Muhameda laikā. Džāhillija visticamāk atbildētu ar vardarbību, un Dievs noteiktu iznākumu.
Izstrādājot savu džihāda evolūcijas sistēmu, Kutbs par pamatu ņēma Korāna sūru atklāsmes hronoloģiju. Saskaņā ar šo sistēmu, pirmajā stadijā Allāhs atturēja musulmaņus no džihāda. Otrajā stadijā džihāds tika atļauts. Trešajā džihāds kļūst obligāts kā cīņa ar islāma ienaidniekiem. Pēdējā posmā džihāds ir pienākums cīnīties ar visiem neticīgajiem, neatkarīgi no to attieksmes pret islāmu. Saskaņā ar Kutbu, musulmaņiem ir jānošķiras no neticīgo sabiedrības, tādā veidā atdarinot Muhammeda hidžru, lai pēc tam uzsāktu ofensīvu džihādu.
Kutbs darbos aprakstīja mūsdienu musulmaņu centienus pielāgot svešus pasaules uztveres modeļus kā slimību. Viņš sevi neuzskatīja par kādas kustības līderi, bet gan par dedzīgu misionāru, kas mudināja cilvēkus atzīt islāmu par dzīves sistēmu. Kutbs uztraucās, ka musulmaņi ir aizmirsuši savas ticības pamatus, un ka tā ir zaudējusi savu nozīmību publiskajā sfērā. Tas, viņaprāt, bija ne tikai absurdi, jo islāms bija nedalāms, bet arī radīja eksistenciālus draudus musulmaņu labklājībai. 24 Kutba sarakstītās grāmatas tikušas izdotas, bet ap 30 izdotas netika, galvenokārt varas iestāžu pretdarbības dēļ.
Tiek uzskatīts, ka Kutba darbi un viņa ideoloģija, t.s. "kutbisms", ir teorētiskā bāze islāma kaujinieku kustībām, piemēram Al-Qaida. Viens no Al-Qaida līderiem Aimans az Zavāhirī nosaucis Kutbu par savu garīgo skolotāju. Daži pētnieki velk paralēles Kutba nozīmei islāmā ar Ļeņina nozīmi rietumu sociāldemokrātijā.
Vladislavs
Vladislavs ir vairāku vēsturisku Polijas, Čehijas (Bohēmijas), Valahijas, Serbijas un Neapoles karalistes valdnieku vārds:
Polijā:
Čehijā:
Valahijā:
Serbijā:
Neapoles karalistē:
Ivanofrankivska
Pilsēta atrodas Ukrainas Karpatu ziemeļaustrumu priekškalnē, Bistricas krastos, aptuveni 115 km attālumā no Ļvivas.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1663. gadā kā cietoksnis Polijas sastāvā, un līdz pat 1962. gadam tā saucās Staņislavova (pēc Otrā pasaules kara vienkāršoti par Staņislavu). Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas Impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara kādu laiku bija Rietumukrainas Tautas republikas galvaspilsēta, tomēr vēlāk iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Staņislavova tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Īsi pirms pilsētu ieņēma vācieši, tās apkārtnē NKVD nošāva apmēram 600 politieslodzīto. Kara laikā tika iznīcināti pilsētas ebreju iedzīvotāji, bet pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Cilvēki
Ivanofrankivska (Staņislavova) ir baltkrievu rakstnieces Svetlanas Aļeksijevičas (Святлана Алексіевіч, 1948), rakstnieka Jurija Andruhoviča (Юрій Андрухович, 1960), poļu valodnieka Ježija Kuriloviča (Jerzy Kuryłowicz, 1895—1978) un poļu ģenerāļa Staņislava Sosabovska (Stanisław Sosabowski, 1892—1967) dzimtā pilsēta.
Vipinga (nozīmju atdalīšana)
Vipinga var būt:
E pluribus unum
E pluribus unum (no latīņu valodas — 'no daudziem viens') ir devīze, kas atrodas uz Savienoto Valstu ģerboņa. Šie vārdi piederot Ciceronam. Devīzē ir trīspadsmit burti, tas ir tieši tikpat daudz, cik bija sākotnējais štatu skaits, kad tika izveidotas Savienotās Valstis. Mūsdienīgā traktējumā devīze nozīmē nācijas vienotību, kura sastāv no daudzām tautām, kas savulaik ieradās Savienotajās Valstīs. Līdz 1956. gadam šī devīze bija atrodama arī uz ASV dolāru banknotēm.
.sh
Ārējās saites
Toppdomän
Philyronia
Philyronia ir latviešu studentu korporācija, dibināta 1924. gada 11. maijā Durbē. Dibinātāji bija septiņpadsmit studenti no Liepājas (galvenokārt Liepājas vidusskolu audzēkņi) ar mērķi uz brīvprātības principiem pulcēt ap savu karogu valstiski - nacionāli domājošus latviešu studentus. Korporācijai dod nosaukumu Philyronia (no grieķu — liepu zeme) ar krāsām brūns-zaļš-zelts, kuras simbolizē Kurzemes brūno zemi, zaļās liepas un zeltaino sauli. Krāsu karogu ar šādām krāsām 1938. gadā Philyronias filistru biedrība dāvina Liepājas 1. ģimnāzijai.
Atbalstu, gan morālu, gan materiālu Philyroniai sniedz daudzu philyroņu skolotājs un sirsnīgs draugs Liepājas Valsts vidusskolas (tag. Liepājas 1. ģimnāzijas) direktors J. Pērkons, Philyronias pirmais goda filistrs.
Pirmie 16 gadi, ko Philyroņi pavadīja brīvajā Latvijas valstī bija ziedu laiki. 1939. gadā bija apzināti gandrīz 200 philyroņu. Karu rezultātā korporācija pazaudēja visu savu mantību, regālijas, kā arī daudzus savus biedrus.
Okupācijas laikā tika izveidotas kopas ārzemēs. Sevišķi aktīvas bija kopas Sidnejā un Brisbānē, kur pat pašu spēkiem tika uzbūvēts konventa dzīvoklis. 1989. gada 17. novembrī Rīgā biedri atrada iespēju tikties Latvijā pēc 48 gadu ilga pārtraukuma.
1990. gada pavasarī korporācijā tika uzņemti 8 jauni biedri, kas pārsvarā bija Liepājas 1. vidusskolas audzēkņi.
2009. gadā brīdi visā pasaulē ir apzināti gandrīz 40 biedri.
Jūrascūciņa
Jūrascūciņa (Cavia porcellus) ir viena no deviņām jūrascūciņu ģints sugām. Cilvēks jūrascūciņas tur kā mājdzīvniekus. Ir zināmas vairāk nekā 20 dažādas šķirnes.
Izcelsme
Pirmie ap 2000. g.p.m.ē. jūrascūciņu pieradināja — un sāka lietot uzturā — senie inki, kas apdzīvoja Dienvidamerikas Andu reģionu jeb tagadējo Peru un Bolīvijas teritoriju. Šai apvidū vēl aizvien jūrascūciņas gan tiek turētas kā mājdzīvnieki, gan lietotas uzturā. Peru jūrascūciņas tiek dēvētas par cuy (dsk. cuyes) un uzskatītas par virtuves delikatesi, ko parasti gatavo cepot. Ceptas jūrascūciņas garša tiek uzskatīta par līdzīgu truša gaļas garšai. Jūrasūciņām ir vēl kāda loma vietējā kultūrā — tās tiek uzskatītas par spējīgām uzņemt sevī ļaunumu un visas kaites un tiek izmantotas dažādos dziedināšanas rituālos.
Etimoloģija
Angļu un holandiešu jūrnieki un tirgotāji ieveda jūrascūciņas Eiropā, kur dzīvnieki ātri iemantoja popularitāti. Varbūt tādēļ to nosaukumā parādās vārds “jūra” — tās nāk no aizjūras. Nav skaidrs kā jūrascūciņas kļuva par “cūciņām”. Viena versija vēsta, ka šis nosaukums radies, jo jūrascūciņas izdod cūkām līdzīgas skaņas. Arī to miesas uzbūve mazliet līdzīga cūkām — ķermenim neproporcionāli liela galva, apaļš rumpis, u.tml.
“Cūkas” vai “cūciņas” motīvs parādās arī citās valodās, ne tikai latviešu. Piemēram, angliski "jūrascūciņa" ir guinea pig (“Gvinejas cūka” — iespējams, tādēļ, ka no Latīņamerikas uz Eiropu atbraukušie jūrnieki tirgoja tās par vienu gineju, vai varbūt tādēļ, ka no Dienvidamerikas uz Eiropu kuģi parasti devās caur Gvineju Āfrikā). Vāciski to sauc Meerschweinchen (“Mazā jūras cūka” vai drīzāk kā latv. val. — “jūras cūciņa”), krieviski — Морская свинка (“jūras cūciņa”), franciski — Cochon d'Inde, (“Indiāņu cūka”), holandieši mēdza saukt to par guinees biggetje (“gvinejiešu sivēns”), Zviedrijā to sauc marsvin (no latīņu val. mare (“jūra”) un zviedru svin (“cūka”)), un grieķiski tās sauc par ινδικά χοιρίδια (“indiāņu cūciņas”). Jūrascūciņas zinātniskais nosaukums ir Cavia porcellus (porcellus latīniski = “cūciņa”).
Anatomija
Pieaugušas jūrascūciņas garums parasti ir ap 20 cm, svars 600—1200 g (mātītei) un 800—1800 g (tēviņam). Jūrascūciņai ir ķermenim neproporcionāli īsas kājas un liela galva, apaļš, plecīgs rumpis un mazas, apaļas austiņas. Kā jau visiem grauzējiem, jūrascūciņai ir gari, asi priekšzobi un astoņi dzerokļi barības sakošļāšanai. Jūrascūciņas oža un dzirde ir izcila, un šīs tai ir daudz labāk attīstītas maņas nekā redze. Dzīvnieka ķermeņa temperatūra ir augstāka nekā cilvēkam, un tās pulss, tāpat kā daudziem citiem maziem zīdītājiem, ir daudz straujāks (120x/min).
Jūrascūciņas vidējais mūža ilgums ir 5—6 gadi, bet labos apstākļos tā var nodzīvot līdz pat 10 gadiem.
Uzvedība
Tomēr jūrascūciņai nepieciešama kompānija, jo arī savvaļā tās dzīvo baros — parasti harēmā, ko vada dominantais tēviņš. Vienatnē tā kļūs vientuļa un nomākta, tādēļ turēšanai mājas apstākļos ieteicams iegādāties vismaz 2 zvēriņus. Tiesa, tiem jābūt viena dzimuma, jo jūrascūciņas strauji vairojas. Mātītes dzimumgatavību sasniedz 4 nedēļu vecumā, tēviņi 5—7 nedēļu vecumā.
Jūrascūciņu mazuļi agri kļūst pieauguši. To bioloģiskā attīstība notiek ļoti strauji — atšķirībā no daudziem citiem zīdītājiem, tie piedzimst jau ar spalvu un zobiem un acīm vaļā, un pēc pāris dienām jau sāk lietot uzturā to pašu pārtiku, ko viņu vecāki.
Turēšana
Vienkāršā jūrascūciņu kopšana ir viens no dzīvnieku lielās popularitātes iemesliem. Tās ir savās prasībās pieticīgas un vienmēr ar dzīvi apmierinātas. Dzīvniekam jāierāda sava dzīves vieta, kur tas var rast patvērumu — vai tā būs plastikāta kaste vai sekls akvārijs; vai īpaši jūrascūciņām paredzēts plastikāta būrītis ar režģotu virsmu. Viena dzīvnieka mitekļa izmēriem jābūt ne mazākiem par 76 x 91 cm, bet ASV dzīvnieku aizsardzības organizācija "The Humane Society" par minimumu vienas jūrascūciņas vajadzībām noteikusi aptuveni 0,7m² lielu platību. Pakaišiem izmanto sienu, skaidas vai salmus. Daži audzētāji izmanto kaķu tualetes pakaišus, kas labi uzsūc mitrumu un smakas.
Jūrascūciņas ir bara dzīvnieki, tādēļ nebūtu vēlams tos turēt vienatnē, ja nav laikam mīlulim veltīt daudz uzmanības. Aktīvajām cūciņām jārada atbilstoši dzīves apstākļi, lai tās varētu daudz skriet. Gādājot par zvērēna izkustēšanos, var laist cūciņu katru dienu izskrieties pa dzīvokli, tomēr pienācīga izmēra mitekļa nodrošināšana ļauj tām nodarboties ar fiziskām aktivitātēm pēc savām vēlmēm, kas pēc to aktivitātes paradumiem varētu nebūt piemērotākais laiks to saimniekiem.
Veselība
Jūrascūciņas dzīves ilgums parasti ir 6—8 gadi, taču atsevišķi eksemplāri var nodzīvot ilgāk par 10 gadiem. Jūrascūciņas svars ir no 600 līdz 1000 g, mātītes parasti ir vieglākas. Amerikā izaudzētas cūciņas, kas sver 1,8 kg. Šiem zvēriņiem ir ļoti labi attīstīta oža — tā palīdz bara locekļiem atpazīt svešiniekus. Arī par dzirdi dzīvnieki nevar žēloties — jūrascūciņas spēj sadzirdēt arī ļoti augstas frekvences skaņas.
Īpatnēja ir jūrascūciņu kāju uzbūve — pakaļkājām ir tikai 3 gari, slaidi pirksti, bet mazajām priekšķepiņām — četri. Mājas apstākļos regulāri jāapskata jūrascūciņas kājas. Dabā to nadziņi paši nodilst pret cieto grunti, taču, dzīvojot uz mīkstiem pakaišiem, tas nenotiek. Tad nadziņi ir jāapgriež. Mitrumā un nekoptā būrī dzīvojot, var iekaist maigā pēdu āda. Tāpat jārūpējas par dzīvnieka zobu stāvokli.
Pērkot jūrascūciņu, uzmanība jāpievērš cūciņas izskatam — veselam dzīvniekam ir ne vien lieliska apetīte, bet arī acu skatiens ir možs un skaidrs. Nopietni slimam dzīvniekam ir iekritušas acis. Jāpārbauda arī jūrascūciņas zobu stāvoklis — ja priekšzobiem ir pareizs sakodiens, zobi nodilst vienmērīgi.
Dzīvnieki jāsargā no caurvēja, tādēļ būris mājās jānovieto no tiešiem saules stariem un caurvēja pasargātā vietā. Ziemā, kad apkurinātās telpās pazeminās gaisa mitrums un trūkst zaļbarības, jūrascūciņas mēdz slimot ar pneimoniju. Laikus neārstēts, dzīvnieks aiziet bojā.
Retumis cūciņām novērojama apmatojuma izkrišana atsevišķās ķermeņa vietās. Iemesls ir stress, kā arī rupjās barības — siena — trūkums uzturā.
Jebkuras ārstnieciskas procedūras ir jāuztic veterinārārstam. Rūpīgs saimnieks regulāri vedīs savu mīluli uz profilaktiskajām apskatēm un konsultācijām pie speciālista, lai izvairītos no nopietnām slimībām, kas saistītas ar kļūdām kopšanā un barošanā.
2014. gada ziemas olimpiskās spēles
{{Location map+|Afroeirāzija2|width=250|float=none}
}} 2014. gada ziemas olimpiskās spēles notika Sočos, Krievijā, no 2014. gada 7. līdz 23. februārim. Šīs bija 22. ziemas olimpiskās spēles un pirmās olimpiskās spēles, kuras rīkoja Krievija pēc PSRS sabrukuma. Soči par olimpisko spēļu norises vietu tika nosaukti 2007. gada jūlijā 119. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijā. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs startēja vairāk nekā 2800 sportisti, kas pārstāvēja 88 Nacionālās olimpiskās komitejas.
Olimpiskajās spēlēs sacensības notika 15 sporta veidos, kopumā tika sadalīti 98 medaļu komplekti. Par ar medaļām bagātākajiem sportistiem kļuva Nīderlandes ātrslidotāja Irēna Vusta, kas izcīnīja divas zelta un trīs sudraba medaļas, kā arī Krieviju pārstāvošais korejiešu šorttrekists Viktors Ans, kas izcīnīja trīs zelta un vienu bronzas medaļu. Soču olimpiskajās spēlēs pirmoreiz notika sacensības 12 jaunās disciplīnās. Sacensības notika gan Sočos, gan Krasnajā Poļanā.
Sagatavošanas fāzē organizatori koncentrējās uz telekomunikāciju, elektriskās strāvas un transporta infrastruktūru reģionā. Sākotnēji spēļu budžets tika prognozēts ar 12 miljardiem ASV dolāru, tomēr dažādu faktoru ietekmē tas tika palielināts līdz 51 miljardam, tādējādi pārspējot Pekinā (44 miljardu ASV dolāru liels budžets ar trīs reizes vairāk organizētajām disciplīnām) kā dārgākās olimpiskās spēles to vēsturē, to tāme pārsniedza visu pārējo ziemas olimpisko spēļu kopējās izmaksas.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Soči par 22. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēti, pārspējot Dienvidkorejas pilsētu Phjončhanu un Austrijas pilsētu Zalcburgu.
Norises vietas
Ar vidējo februāra gaisa temperatūru 8,3 °C un mitru subtropu klimatu Soči ir siltākā pilsēta, kas rīkojusi ziemas olimpiskās spēles.
Soču Olimpiskais parks
Soču Olimpiskais parks tika uzbūvēts Melnās jūras krastā, apmērm 4 km no Krievijas robežas ar Gruziju. Šeit arēnas ir koncentrētas ap centrālo ūdens baseinu, kur izbūvēts medaļu laukums. Sočos notika sacensības hokejā, ātrslidošanā, daiļslidošanā, kērlingā, tāpat šeit atrodas Soču Olimpiskais stadions, un bija izvietots galvenais olimpiskais ciemats.
Krasnaja Poļana
Krasnaja Poļanā notika sacensības biatlonā, distanču slēpošanā, frīstaila slēpošanā, snovbordā, kalnu slēpošanā, bobslejā, skeletonā, kamaniņu braukšanā, tramplīnlēkšanā, ziemeļu divcīņā, šeit atradās arī otrs olimpiskais ciemats.
Lāpas stafete
Olimpiskās uguns lāpas stafete ilga 123 dienas, stafete bija 64 tūkstošus km gara, kopumā piedalījās 14 tūkstoši lāpneši. Lāpa tika nogādāta Kaukāza augstākajā virsotnē Elbrusā, Baikāla ezera dibenā, Ziemeļpolā un Starptautiskajā kosmosa stacijā (viss notika pirmoreiz stafetes vēsturē).
Olimpiskā uguns tika iedegta Olimpijā, kad tika uzsākta septiņas dienas ilga stafete Grieķijā un tad tā tika nogādāta Krievijā, kur  Maskavā tika uzsākta stafete, kas tika noslēgta spēļu atklāšanas ceremonijā Sočos. Tā bija olimpisko spēļu vēsturē garākā lāpas stafete.
Atklāšanas ceremonija
2014. gada ziemas olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija notika. Tajā piedalījās vairāk nekā 3000 cilvēki, klātienē Soču Olimpiskajā stadionā to vēroja apmēram 40 tūkstoši cilvēku.
Olimpisko lāpu iededza daiļslidotāja Irina Rodņina un hokejists Vladislavs Tretjaks.
Dalībvalstis
Olimpiskajās spēlēs piedalījās rekordskaits dalībvalstu (88), tika pārspēts iepriekšējo olimpisko spēļu rekords (82 dalībvalstis). Soču olimpiskajās spēlēs debiju ziemas olimpiskajās spēlēs piedzīvoja septiņas valstis: Austrumtimora, Dominika, Malta, Paragvaja, Togo, Tonga un Zimbabve. Vēl sešas valstis atgriezās, kas nebija piedalījušās iepriekšējā ziemas olimpiādē: Britu Virdžīnu salas, Filipīnas, Luksemburga, Taizeme, Virdžīnu salas. Savukārt septiņu valstu delegācijas, kas bija iepriekšējās ziemas olimpiskajās spēlēs, šoreiz nepiedalījās: Alžīrija, Dienvidāfrika, Etiopija, Gana, Kolumbija, Korejas TDR, Senegāla.
Indijas sportisti olimpiskajās spēlēs piedalījās zem Starptautiskās Olimpiskās komitejas karoga, ar tādu devās atklāšanas parādē, jo bija diskvalificēti saistībā ar balsošanas procesu Indijas Olimpiskajā komitejā. 11. februārī diskvalifikācija tika atcelta un Indija atzīta par pilntiesīgu dalībvalsti.
Sporta veidi
Soču olimpiskajās spēlēs tika sadalīti 98 medaļu komplekti 15 sporta veidos. Spēļu programma bija iekļautas 12 jaunas disciplīnas, tādējādi šīs bija sacensību veidu skaita ziņā plašākās ziemas olimpiskās spēles vēsturē. Soču olimpiskajās spēlēs sacensības notika šādos sporta veidos (izcelti sporta veidi, kuros pieteikti Latvijas sportisti):
Medaļu kopvērtējums
Pēc apsūdzībām dopinga provju viltošanā 2017. gada novembrī un decembrī Starptautiskā Olimpiskā komiteja pieņēma lēmumu atņemt 2014. gada Soču olimpiskajās spēlēs izcīnītās medaļas vairākiem Krievijas Federācijas sportistiem, līdz ar to zemāk esošais medaļu sadalījums var mainīties (šajā tabulā iespējamās izmaiņas nav ņemtas vērā). 2018. gada februārī lielāko daļu Krievijas sportistu Starptautiskā sporta arbitrāžas tiesa Lozannā attaisnoja, un tālākais olimpisko medaļu liktenis nav skaidrs.
Latvijas komandas sniegums
Pēc apsūdzībām dopinga provju viltošanā 2017. gada novembrī un decembrī Starptautiskā Olimpiskā komiteja pieņēma lēmumu atņemt 2014. gada Soču olimpiskajās spēlēs izcīnītās medaļas vairākiem Krievijas Federācijas sportistiem. 2018. gada februārī lielāko daļu Krievijas sportistu Starptautiskā sporta arbitrāžas tiesa Lozannā attaisnoja, taču 2019. gada martā SOK pieņēma gala lēmumu piešķirt vairākas Krievijas izlases izcīnītās medaļas citu valstu, tostarp Latvijas, komandām.
Bobsleja četriniekos Oskars Melbārdis ar stūmējiem Daumantu Dreiškenu, Arvi Vilkasti un Jāni Strengu ieguva zelta medaļas, bet bobsleja divniekos Oskars Melbārdis un Daumants Dreiškens ieguva bronzas medaļas. Skeletonā Martins Dukurs ieguva sudraba medaļu. Kamaniņu braukšanā divniekos Andris Šics un Juris Šics ieguva bronzas medaļas un arī kamaniņu stafetes sacensībās Latvijas komanda (Elīza Tīruma, Mārtiņš Rubenis, Andris Šics un Juris Šics) izcīnīja bronzas medaļu. Skeletonā Tomass Dukurs ieguva ceturto vietu. Biatlonists Andrejs Rastorgujevs iedzīšanā izcīnīja 9. vietu. Gan kamaniņu vieniniekos Mārtiņš Rubenis, gan divniekos Oskars Gudramovičs un Pēteris Kalniņš ierindojās 10. vietā. Latvijas hokeja izlase iekļuva ceturtdaļfinālā un ieņēma 8. vietu.
Atklāšanas ceremonijā Latvijas karogu nesa hokejists Sandis Ozoliņš, savukārt noslēguma ceremonijā — bobslejists Daumants Dreiškens.
Survivalism
"Survivalism" (zināms arī kā Halo 23) ir pirmais singls no Nine Inch Nails 2007. gada albuma Year Zero. Singls tika izdots digitāli iTunes Store, bet CD un vinila plates singli tika izdoti starptautiski.
Nikolajs Eke
Nikolajs Eke, arī Niklāvs Eks (de, 1541—1623) bija Rīgas rātskungs, birģermeistars un burggrāfs. Kā Polijas karaļa interešu aizstāvim Ekem bija nozīmīga loma kalendāra nemieros.
Ar N. Ekes vārdu saistīts 1594.—1596. gadā būvētais Ekes konvents jeb ģildes locekļu atraitņu patversme.
Biogrāfija
Nikolajs Eke dzimis apmēram 1541. gadā. Bija divreiz precējies, vispirms ar Rīgas rātes sekretāra Bernharda Brīla (Bruel) meitu Elizabeti, pēc tam ar Rīgas birģermeistara Miķeļa Šulca (Schultz) meitu Annu, laulībā viņiem dzima trīs meitas. 1576. gadā N. Eki ievēlēja par Rīgas brīvpilsētas rātskungu, viņš kopā ar birģermeisteru Kasparu Bergenu (Kaspar zum Bergen), rakstvedi Johanu Tastu un abu ģilžu eltermaņiem parakstīja Drohičinas līgumu. Pēc tam, kad Polijas—Lietuvas valdnieks Stefans Batorijs 1581. gada 7. aprīlī Rīgas pilī pieņēma pilsētas iedzīvotāju pakļaušanās zvērestu, N. Eku iecēla par Rīgas birģermeistaru, bet 1583. par Rīgas pilsētas burggrāfu, t.i. Polijas karaļa varas pārstāvi.
Kalendāra nemieri (1585—1586)
1585. gada 11. janvāra vakarā burggrāfs Eke kopā ar sindiku Velingu (Welling) no Viļņas atgriezās Rīgā. Nākamā dienā burggrāfs ziņoja par panākumiem Viļņā, bet pilsoņi šo ziņojumu uzņēma vēsi un aizdomīgi. Tad Eke sāka iztaujāt klātesošos, kā Domskolas rektors Melers (Möller) bija apvainojis karali (kādā rātes sēdē, oponējot virsmācītājam Neineram, rektors Melers bija izteicies par Polijas karali, ko rātskungi bija interpretējuši kā karaļa apvainošanu). Tomēr neviens neatzinās, ko dzirdējuši. Tad Eke pēc sekretāra Kannes ierosinājuma lika atvest uz rātsnamu Meleru un pavēlēja to arestēt. Seši namnieki ar konrektoru un juristu Mārtiņu Gīzi priekšgalā devās pie burggrāfa Ekes un pieprasīja rektora atbrīvošanu. Eke ne tikai atteicās to darīt, bet nepieņēma arī galvotājus par Melleru un ar izsmieklu uzņēma brīdinājumu, ka pūlis pie rātsnama var sacelties. Kad Ekes atbildi paziņoja pūlim, tas vairs nebija valdāms. Tas ielauzās rātsnamā un atbrīvoja Melleru. Kāds Andrejs Knute paņēma lielās sardzes bungas un sacēla trauksmi. No visām pusēm sapulcējās bruņoti pilsētnieki un sāka demolēt rātskungu namus. Pūlis ielauzās Ekes namā, taču Eke paspēja noslēpties, un iebrucēji to neatrada. Tad pūlis Ekes namu izdemolēja. Varu pilsētā pārņēma rātes pretinieki ar Mārtiņu Gīzi vadībā. Vēlāk Eke ar Vellingu tika arestēti un katru dienu tika vesti pratināt. Pa to laiku tika sastādīts jauns līgums starp Rīgas namniekiem un rāti. Atbrīvotais burggrāfs Eke ar domubiedriem uzsāka asu aģitāciju pret Rīgas namniekiem, izmantojot pazīšanos poļu valdības aprindās. Polijas karalis Stefans Batorijs nostājās Ekes pusē. Viņš pavēlēja Vidzemes pārvaldniekam Nikolajam Radvilam iznīcināt namnieku un rātes noslēgto līgumu, kā arī uzlika pilsētai naudas sodu. Rīgas namnieki iesniedza karalim paskaidrojumu par burggrāfa nepamatotajiem apvainojumiem un 1586. gada sākumā nosūtīja savu delegāciju pie karaļa. Karalis lika atjaunot rāti iepriekšējā sastāvā, taču namnieki nepakļāvās viņa pavēlei. Eke bailēs par savu drošību aizbēga uz Koknesi. Pēc Tasta un Vellinga sodīšanas ar nāvi ar Gotharda Ketlera starpniecību 1586. gada 17. septembrī namnieki parakstīja jaunu līgumu ar rāti, pēc kura Eke atgriezās savā amatā, saņemot 3000 guldeņus kompensāciju par nodarītajiem zaudējumiem.
Cīņa par varu (1586—1605)
Pēc kalendāra nemieriem, pateicoties Severīna kontraktam, Eke nostiprināja savu varu, taču bija iemantojis naidu no rīdzinieku puses. To pastiprināja arī tas, ka viņš ņēma naudu savām vajadzībām no pilsētas kases. Taču būtu jāatzīmē arī Ekes pozitīvos centienus pēc kalendāra nemieriem skolu sistēmas nostiprināšanā Rīgā. Īpaša vērība tika pievērsta Rīgas Domskolai. 1592. gadā pēc Ekes ierosmes nodibināja ģildes locekļu atraitņu patversmi, tā dēvēto Ekes konventu.
Pēc poļu—zviedru kara sākuma varaskārajam Ekem izcēlās konflikts ar pilsētas sindiku D. Hilhenu (Hilchen), ko pastiprināja Hilhena iecelšana muižnieku kārtā. 1600. gadā Hilhens apsūdzēja Eku par kādu no viņa tumšajām lietām, tomēr Eke kopā ar vicesindiku Godemani pārgāja pretuzbrukumā un apvainoja Hilhenu pilsētas interešu nodevībā. Rezultātā Hilhens 1600. gadā bija spiests pilsētu atstāt. Bet arī Eka neierobežotajai varai pienāca beigas, jo 1605. gadā ģildes panāca Ekes un viņa znotu Tomasa Rama (Ramm, (miris 1631.) un Retgera Horsta (Rötger zur Horst, miris 1622. vai 1623.) atstādināšanu no visiem ieņemamajiem amatiem. Viņiem visiem nācās atstāt Rīgu un doties trimdā.
Pēc atgriešanās Rīgā
1612. gadā Eke un viņa znoti tomēr saņēma atļauju atgriezties pilsētā un 7. maijā tika atjaunoti amatos, taču viņu ziedu laiki bija pagājuši. 1618. gada 3. maijā nomira N. Eka sieva Anna un viņš pasūtīja epitāfiju „Kristus un grēciniece”, ko uzstādīja uz atraitņu patversmes fasādes ar domu oponēt saviem nelabvēļiem — „kas ir bez grēka, lai pirmais met akmeni”. 1621. gada zviedru aplenkuma laikā Eke ar savu znotu T. Ramu bija starp tiem, kas vadīja Rīgas pilsētas aizsardzību. Bet pēc Rīgas krišanas, Ekam, kā vecākajam birģermeistaram 1621. gada 25. septembrī bija pienākums pasniegt Zviedrijas karalim Gustavam II Ādolfam Rīgas pilsētas atslēgas, kuras, apstiprinot pilsētas privilēģijas, karalis atdeva atpakaļ N. Ekem.
Nikolajs Eke mira 1623. gada 28. augustā. Tomēr labā rīdzinieku atmiņā Eke nepalika, un viņa kapavieta Doma baznīcā tika izdemolēta (cilnis uz viņa kapakmens tika sadauzīts).
Atspoguļojums kultūrā
Nikolajs Eke ir viens no varoņiem Rutku Tēva vēsturiskajā romānā "Trīs vella kalpi", kā arī Rīgas Kinostudijas 1970. gada filmā "Vella kalpi" un 1972. gada filmā "Vella kalpi Vella dzirnavās". Filmās Ekes lomu spēlēja Ēvalds Valters.
Vipinga
Vipinga ir viens no Rēzeknes mikrorajoniem, kuras robeža pilsētā iet pa Rēzeknes upi, Ludzas un Liepu ielām. Vipinga ziemeļos robežojas ar Ziemeļu rajonu, ziemeļrietumos ar Centra rajonu, dienvidrietumos atrodas Dienvidu rajons, bet austrumos no Vipingas atrodas Griškānu pagasta ciems Vipinga.
Līdz 20.gs. vidum Vipingā atradās Vipingas muiža. Muiža Rēzeknes draudzes dokumentos parādās kopš 1777. gada.
Tāpat Vipingā atrodas Vipingas dendroloģiskais meža parks.
Volūta
Volūta ir spirālveida vijums, kas ir pamatā joniskajam orderim (sastopams joniskās kolonnas kapitelī). Vēlāk volūta tika iekļauta arī korintiskā un kompozītordera kapiteļos. Šis ornaments tika plaši izmantots klasiskajā grieķu un romiešu, kā arī renesanses, baroka un klasicisma arhitektūrā.
Vārds "volūta" aizgūts no latīņu voluta ('rullis'). Uzskata, ka volūtas formas pamatā varētu būt auna ragu vai kādas Grieķijai raksturīgas āboliņa sugas dīgļsomas vijums.
Kaķu apakšdzimta
Kaķu apakšdzimta jeb mazie kaķi (Felinae) ir viena no divām kaķu dzimtas (Felidae) apakšdzimtām. Otra ir panteru apakšdzimta (Pantherinae). Kaķu apakšdzimtā ir 34 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas iedalītas 11 ģintīs. Pazīstamākās sugas ir puma, gepards un ocelots. Lielākā daļa kaķu apakšdzimtas dzīvnieku ir maza vai vidēji liela auguma, tomēr dažas sugas ir liela auguma, kā, piemēram, gepards vai puma. Kaķu apakšdzimta no panteru apakšdzimtas atdalījās pirms 6—10 miljoniem gadu. Senākie kaķu apakšdzimtas dzīvnieki bija Eirāzijas Felis attica, kas dzīvoja miocēna beigās pirms 9 miljoniem gadu.
Induktivitāte
Induktivitāte (no la — 'ierosināšana') raksturo elektriskās ķēdes daļas magnētiskās īpašības un ir uzskatāma par materiālu ķermeņu (strāvas vadītāju) vai to sistēmu spēju uzkrāt magnētisko enerģiju. Tā nosaka elektriskās strāvas un tās radītā magnētiskā lauka iedarbību ar ārējiem magnētiskajiem laukiem.
Strāva I, kas plūst elektriskā ķēdē, rada magnētisko lauku. Tā magnētiskā plūsma Φ ir tieši proporcionāla strāvai:
Par induktivitāti (stingri ņemot, pašindukcijas koeficientu) sauc proporcionalitātes koeficientu L. Šis koeficients ir atkarīgs no vadītajā kurā plūst strāva, izmēriem un ģeometriskās formas, kā arī apkārtējās vides magnētiskās caurlaidības.
SI sistēmā induktivitāti mēra henrijos. Mērvienība nosaukta par godu Džozefam Henrijam.
Induktivitāti apzīmē ar simbolu L par godu Pēterburgas akadēmiķim, Tērbatas Universitātes absolventam Emīlam Lencam. Pašu terminu induktivitāte pirmais ieteica Olivers Hevisaids 1886. gada februārī.
Elektriskās ķēdes daļas, kurām nepieciešama ievērojama induktivitāte, izveido stieples tinumu veidā un sauc par induktivitātes spolēm.
Ilmārs Šlāpins
Ilmārs Šlāpins (dzimis Jelgavas rajonā) ir latviešu publicists, filozofs, rakstnieks, tulkotājs un dīdžejs.
Biogrāfija
Ilmārs Šlāpins dzimis 1968. gadā. Mācījies Sprīdīšu astoņgadīgajā skolā Tetelē, 13 gadu vecumā pārcēlās uz dzīvi Jelgavā un turpināja mācības Jelgavas 1. vidusskolā.
Šlāpins kopš 1984. gada organizējis diskotēkas un koncertus Jelgavas rajona un Garozas kultūras namos.
Pēc vidusskolas dienējis padomju armijā, pāris gadus pavadot Afganistānā. Pēc dienesta studējis filozofiju Latvijas Universitātē, Vēstures un filozofijas fakultātē. Pēc studijām, no 1993. gada, lasījis lekcijas teoloģijas studentiem par Austrumu reliģijām.
Kopš 1993. gada Šlāpins ir žurnāla "Rīgas Laiks" redaktors. Vada raidījumus LU radio "NABA" ēterā, kā arī Latvijas Radio 3 Klasika. Šlāpins ir arī bijis Ministru prezidenta padomnieks kultūras un humanitārajos jautājumos. No 1999. līdz 2003. gadam bijis Nacionālās radio un televīzijas padomes loceklis. 2003. gada 3. aprīlī publicē savu viedokli "Sirdsapziņas noplēšamais talons" (par Ojāru Vācieti). Publicējies portāla DELFI literatūras sadaļā, laikrakstos Diena, NRA, u.c. No 2012. gada februāra līdz 2019. gada 15. februārim Šlāpins bija interneta žurnāla Satori.lv galvenais redaktors.
Darbu saraksts
lugas:
tulkojumi:
grāmatas:
Zdolbuņivas rajons
Zdolbuņivas rajons ir Ukrainas Rivnes apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Rivnes apgabala Dubno, Rivnes, Hoščas un Ostrohas rajoniem, kā arī Ternopiļas apgabala Šumskas rajonu.
Maikls Formens
Maikls Formens (Michael Foreman; dzimis ) ir NASA kosmonauts, Jūras kara flotes lidotājs.
1998. gadā tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā.
Viņa pirmais lidojums kosmosā notika 2008. gada martā STS-123 misijā.
Otrais Formena kosmiskais lidojums notika 2009. gada novembrī misijā STS-129.
Saurieši (stacija)
Sauriešu dzelzceļa stacija atrodas Ropažu novada Stopiņu pagasta Sauriešos. Tā atrodas uz likvidētās dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi, 16 km no Rīgas. Mūsdienās stacija kalpo kā atlikušā līnijas posma Jāņavārti—Saurieši galastacija un tajā pastāv tikai kravas satiksme. Tai pieslēdzas pievedceļi uz SIA "Knauf" un SIA "Vollers-Rīga".
Vēsture
Stacija tika atvērta līdz ar dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi posma Rīga—Suntaži atklāšanu 1935. gadā. Tās koka ēka pārvesta no dzelzceļa līnijas Daugavpils—Rītupe. Reizē ar būvniecību no stacijas tika izbūvēts ap 2 km garš 750 mm platuma pievedceļš uz vietējo ģipša rūpnīcu. Vēlāk tas tika pagarināts un savienots ar jau agrāk esošo šaursliežu dzelzceļu Zeltiņi—Salaspils. 1965. gadā uz ģipša lauztuvēm tika uzbūvēts 1524 mm platuma pievedceļš (mūsdienās tas joprojām darbojas un pieder SIA “Knauf”), bet šaursliežu dzelzceļi ar visiem to atzariem — likvidēti. Pasažieru satiksme stacijā pārtraukta 2007. gadā.
Formens
Formens ir anglosakšu cilmes uzvārds (siev. dz. Formena). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mobb Deep
Mobb Deep ir reperu duets — Prodigy un Havoc. Viņi ir visvairāk pazīstami ar savu albumu The Infamous un klasisko singlu Shook Ones Pt. 2. Tagad viņi ir noslēguši līgumu ar G-Unit Records. Grupa nav sasniegusi lielus komerciālus panākumus, bet 1995. gada albums The Infamous ir ierindojams vienā līmenī ar citiem klasiskiem austrumu krasta albumiem.
Dzelzava (stacija)
Dzelzava ir neizmantots pieturas punkts dzelzceļa līnijā Pļaviņas—Gulbene, atrodas Madonas novada Dzelzavas pagastā 1,5 km attālumā no pagasta centra — Dzelzavas un 2 km attālumā no Aizpurves.
Vēsture
Dzelzavas stacija ierīkota reizē ar dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka uzbūvēšanu. Vecākā stacijas ēka līdz mūsdienām nav saglabājusies. Padomju laikos kādu laiku tika izmantota blakus esošā ēka, kuru mūsdienās izmanto kā dzīvojamo ēku. Mūsdienās Dzelzavas stacijā kādreizējā stacijas šķūņa vietā uzcelta vienkāršas konstrukcijas nojume, kurā gaidīt vilcienu. No 2012. gada Dzelzavā pasažieru vilcieni nepieturēja. Sākot no, divreiz nedēļā Dzelzavā atkal pieturēja pasažieru dīzeļvilciens Rīga—Gulbene. No 2013. gada Rīgas—Gulbenes piektdienas un svētdienas reisi atcelti. Uz Gulbeni vilcieni kursēja tikai pēc norīkojuma atsevišķās dienās kā, piemēram, 2013. gada 30. martā un 4. maijā. Tomēr šie vilcieni nepiestāja Dzelzavas stacijā.
.bo
.bo ir Bolīvijas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Šo domēnu pārvalda ADSIB. Otrā līmeņa domēni ir dārgāki par trešā līmeņa domēniem. Ir iespējams reģistrēt trešā līmeņa domēnus ar šādiem otrā līmeņa domēniem:
Tērzētava
Tērzētava jeb čats  ir privāta vai publiski pieejama vieta, kur ar tastatūras palīdzību internetā tiek rīkota mijiedarbīga un/vai sinhrona informācijas apmaiņa starp tās lietotājiem. Saziņa var notikt reālajā laikā (tiešsaistes tērzētava) vai arī tas var notikt interneta forumos.
Confessions On A Dance Floor
Confessions On A Dance Floor ir amerikāņu dziedātājas Madonnas desmitais studijas albums, kas tiks izdots 2005 gada 15. oktorbī. Pirmajā albuma pārdošanas nedēļā Eiropā tas tika pārdots vairāk kā 3 miljonos kopiju un ieguva Grammy balvu kā gada labākais Elektroniskais / Deju mūzikas labums.
Bonusa dziesmas
CD Deluxe versijas bonusa dziesma.
Roberts Bēnkens
Roberts Bēnkens (Robert Louis Behnken; dzimis ) ir ASV NASA astronauts.
Boļeslavs II Drosmīgais
Boļeslavs II Drosmīgais (pl, dzimis ap 1042. gadu., miris 1081. vai 1082. gadā), saukts arī par Dāsno (Szczodry) un Nežēlīgo (Okrutny) bija Pjastu dinastijas Polijas kņazs no 1058. līdz 1076. gadam un Polijas karalis no 1076. līdz 1079. gadam.
Boļeslavs II Drosmīgais bija Polijas kņaza Kazimira I dēls no laulības ar Kijevas Krievzemes princesi Dobroņegu. Bija precējies ar Kijevas Krievzemes lielkņaza Vladimira I mazmeitu Višeslavu.
Roberts Bēnkens
2000. gads. gadā Roberts Bēnkens tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā.
Boļeslavs II Drosmīgais
Atjaunoja Gņezno katedrāli, 1075. gadā nodibināja Plockas bīskapiju. Nodibināja benediktiešu klosterus Mogilno, Lubinā un Vroclavā. Nodibināja monētu spiestuves Vroclavā un Krakovā.
Roberts Bēnkens
Viņa pirmais lidojums kosmosā notika 2008. gada martā STS-123 misijā.
Boļeslavs II Drosmīgais
Realizēja aktīvu ārpolitiku, iejaucoties Ungārijas, Bohēmijas un Kijevas Krievzemes iekšējās lietās. Atbalstīja pāvestu Gregoriju VII cīņā pret Svētās Romas impērijas imperatoru. Tomēr 1079. gadā Krakovā lika nogalināt bīskapu Staņislavu Sčepaneku (Svēto Staņislavu), kuru apvainoja valsts nodevībā. Izmantojot šo notikumu, Boļeslavs II Drosmīgais augsmaņu sacelšanās rezultātā tika gāzts un bija spiests doties trimdā uz Ungāriju, bet par Polijas valdnieku kļuva Boļeslava brālis Vladislavs I Hermanis.
Roberts Bēnkens
Otrais Bēnkens lidojums notika 2010. gada februārī misijā STS-130, kurā viņš veica trīs iziešanas kosmosā.
Trešo reizi Roberts Bēnkens kosmosā devās 2020. gada 30. maijā jaunā kosmosa kuģa Crew Dragon pirmajā lidojumā Demo-2, esot apvienoto operāciju komandierim. Starptautiskajā kosmosa stacijā viņš bija 63. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2. augustā.
Roberts Bēnkens ir precējies ar astronauti Ketrinu Meganu Makartūru. Viņiem ir dēls Teodors.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Antilope
Par antilopēm sauc dažādu Āfrikas un Eirāzijas sugu pārnadžus, kas pieder pie dobradžu dzimtas (Bovidae). Tās kopā neveido vienotu taksonomisko vienību. Šis vārds tiek izmantots samērā brīvi, pie antilopju grupas parasti pieskaitot visas tās sugas, kas nav nedz aitas, nedz kazas, nedz vērši. Kopumā tās ir apmēram 90 sugas, kas iedalītas 30 ģintīs. Lielākā daļa no šīm sugām mājo Āfrikā.
Izskats un īpašības
Visām antilopēm kājas ir proporcionāli garas un slaidas. Astes gals pūkains, bet ķermeņa matojums īss un gluds. Krāsa kažokam parasti dažādos brūnos vai pelēkbrūnos toņos. Daudzām antilopēm līdzīgi kā briežiem zem acīm ir sekrētu dziedzeri. Auguma lielums antilopēm ir ļoti dažāds. Vismazākā ir karaliskā antilope (Neotragus pygmaeus), kuras augstums skaustā ir 25 cm, svars 1,5 kg. Toties viena no lielākajām ir parastā dižantilope (Taurotragus oryx), kuras augstums skaustā sasniedz 1,8 m, bet svars 1 tonnu.
Sistemātika
Antilopju sugas pieder pie vairākām dobradžu dzimtas (Bovidae) apakšdzimtām. Ir apakšdzimtas, kurās visas sugas sauc par antilopēm, bet ir apakšdzimtas, kurās tikai dažās sugas sauc par antilopēm. Ir arī sugas, kuru nosaukumā neparādās vārds antilope, piemēram, impala, bet, lietojot vispārīgu apzīmējumu, tā tiek saukta par antilopi.
Antilopes un cilvēks
Apmēram 25 antilopju sugu izdzīvošana mūsdienās ir apdraudēta, piemēram, šādas sugas kā dama gazele (Nanger dama) un kalnu antilope niala (Tragelaphus buxtoni). Apdraudētas ir arī daudzas pasugas, pat, ja suga kopumā nav apdraudēta, piemēram, Angolas melnā zobenantilope (Hippotragus niger variani). Galvenais iemesls sugu izzušanai ir dzīves telpas zaudēšana, to ganības ieņem arvien lielāki liellopu ganāmpulki, kā arī neierobežotās medības.
Piemēram, Tibetas antilope (Pantholops hodgsonii) tiek nogalināta, lai iegūtu tās kažokādu. Patiesībā medniekus interesē tikai vilna, jo no šo antilopju smalkās vilnas auž vissmalkākos smalkvilnas izstrādājumus pasaulē. No katras nošautās antilopes iegūst nelielu daudzumu vilnas. Lai uzaustu vienu šalli, tiek nogalinātas vairākas antilopes. Otrs cilvēku iegribu dēļ gandrīz iznīcinātais dzīvnieks ir saiga, kuru nogalina tās ragu dēļ, jo vairākās tautās valda uzskats, ka šo ragu pulveris ir afrodiziaks līdzeklis, kas paaugstina seksuālo potenci. Tā kā ragi ir tikai tēviņiem, tad tieši tēviņi tiek masveidā izšauti. Savvaļā bieži var novērot saigu barus, kuros uz 800 mātītēm ir tikai viens tēviņš. Šobrīd šī suga ir viena no visapdraudētākajām pasaulē.