cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zinātniskās fantastikas filma
1960. gadi—mūsdienas
"Zvaigžņu kari" (1977) un "Trešās pakāpes tuvie kontakti" (1977) finansiāli bija ārkārtīgi veiksmīgas, kas radīja ievērojamu žanra filmu pieaugumu. 1979. gadā iznāca filma "Zvaigžņu ceļš" (Star Trek: The Motion Picture, 1979), kas balstīta uz televīzijas seriālu. Walt Disney Company studija arī izlaida vairākas filmas kā The Black Hole (1979), "Navigatora lidojums" (1986) un "Mīļā, es samazināju bērnus" (Honey, I Shrunk the Kids, 1989). Turpinājumi "Zvaigžņu karu" filmai "Impērija dod atbildes triecienu" (1980) un "Džedu atgriešanās" (1983) arī guva lielus finansiālus panākumus. Ridlija Skota filmas "Svešais" (1979) un "Pa asmeni skrejošais" (1982), kā arī Džeimsa Kemerona filma "Terminators" (1984) parādīja nākotni tumšu, netīru un haotisku. Turpretim, Stīvena Spīlberga filma "Citplanētietis" (1982), kas bija viena no 1980. gadu veiksmīgākajām filmām, parādīja citplanētiešus labus un draudzīgus. Vairākas lielbudžeta romānu adaptācijas kā Flash Gordon (1980), "Kāpa" (1984) un 2010: The Year We Make Contact (1984) bija finansiāli neveiksmīgas, kas atturēja producentus no ieguldījumiem zinātniskās fantastikas stāstos. 1980. gadu otrajā pusē visspilgtākie šī žanra pārstāvji bija Džeimss Kemerons un Pols Verhovens ar filmām "Terminators" (1984) un "Robots policists" (RoboCop, 1987). Veiksmīga bija Roberta Zemeka filma "Atpakaļ nākotnē" (1985) un tā turpinājumi, kā arī Kemerona turpinājums filmai "Svešais" "Svešie" (Aliens, 1986). Šī filma ievērojami atšķīrās no pirmās filmas, vairāk fokusējoties uz asa sižeta un zinātniskās fantastikas žanru, gūstot gan kritiķu atzinību, gan komerciālus panākumus. Lielu ietekmi arī ārpus Japānas deva kiberpanka anime filma "Akira" (1988).
Deviņdesmitajos gadus, parādoties vispasaules tīmeklim, parādījās arī vairākas filmas par datora un cilvēka saskarsmi, kā piemēram, "Terminators 2: Pastarā diena" (1991), "Atcerēties visu" (1990), "Zāles pļāvējs" (The Lawnmower Man, 1992) un "Matrikss" (1999). Iznāca arī katastrofu filmas "Armagedons" (1998) un "Katastrofa" (Deep Impact, 1998), filmas par citplanētiešu iebrukumu, kā "Neatkarības diena" (1996) un filmas par ģenētiskiem eksperimentiem, kā "Juras laikmeta parks" (1993) un "Gataka" (Gattaca, 1997). "Zvaigžņu karu" prīkvela triloģijas pirmā filma "Ļaunumu vēstošā ilūzija" (1999) nopelnīja vairāk nekā miljardu ASV dolāru.
Princeses Julianas starptautiskā lidosta
Princeses Julianas starptautiskā lidosta (nl) ir Sintmārtenas galvenā lidosta. Lidostas skrejceļš atrodas ekstremāli tuvu Maho pludmalei, kas pulcē lidmašīnu vērotājus, bet vietējos bāros uzstādīti lidojumu saraksti.
Zinātniskās fantastikas filma
1960. gadi—mūsdienas
2000. gados iznāca daudzas supervaroņu filmas, kā, piemēram, "Dzelzs vīrs" (2008). 2005. gadā tika pabeigta "Zvaigžņu kari" triloģija (lai gan vēlāk tā tika turpināta). Zinātniskās fantastikas filmas tika izmantotas politisko procesu kritikai, kā piemēram, "Mākslīgais intelekts" (2001), "Īpašais ziņojums" (2002), "Cilvēces bērns" (2006), "Saules gaisma" (2007) un "9. rajons" (2009). 2000. gados tika izlaistas arī finansiāli veiksmīgās filmas "Transformeri" (2007) un "Transformeri 2: Pieveikto atriebība" (2009). 2009. gada Džeimsa Kemerona filma "Avatars" bija pasaules hits un vēlāk kļuva par visu laiku pelnošāko filmu. Filmai ir arī politisks konteksts, attēlojot cilvēkus, kas iznīcina vidi uz citas planētas.
Princeses Julianas starptautiskā lidosta
Lidostu uzcela ASV armijas vajadzībām Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā. 1943. gadā tika veikts pirmais komerciālais lidojums. 1944. gadā lidostu apmeklēja princese (vēlāk karaliene) Juliana un lidosta ir nosaukta viņas vārdā. Lidosta modernizēta 1964., 1985. un 2001. gadā. 2017. gadā lidosta cieta viesuļvētras "Irma" laikā.
Zinātniskās fantastikas filma
1960. gadi—mūsdienas
2010. gados populārākās zinātniskās fantastikas filmas bija "Pirmsākums" (2010), "Bada spēles" (2012), "Cauri sniegiem" (2013), "Gravitācija" (2013), "Viņa" (2013), "Pasaules karš Z" (2013), "Starp zvaigznēm" (2014), "Rītdienas robeža" (2014), "Juras laikmeta pasaule" (2015), "Zvaigžņu kari: Spēks mostas" (2015), "Marsietis" (2015), "Trakais Makss: Skarbais ceļš" (2015), "Atnācēji" (2016), "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017), "Klusā pasaule" (2018), "Iznīcināšana" (2018). Kases ieņēmumu ziņā dominē supervaroņu filmas, kā "Dzelzs vīrs 2" (2010) un "3" (2013), "X-cilvēki" filmu sērija un "Atriebēji" (2012).
Princeses Julianas starptautiskā lidosta
Regulārie lidojumi visu gadu:
Zinātniskās fantastikas filma
1960. gadi—mūsdienas
Pieaugot tehnoloģiskajām iespējām 2010. gados, daudz vieglāk kļūst uzņemt mazāka budžeta zinātniskās filmas. Tādas ir, piemēram, "Pirmkods" (2011), "Laika cilpa" (2012) un Ex Machina (2015).
Seišasa rags
Seišasa rags (pt) ir zemesrags Brazīlijas austrumos Atlantijas okeāna krastā, Dienvidamerikas kontinentālās daļas galējais austrumu punkts. Izvietojies Žuaunpesoas pilsētas robežās. 800 m uz ziemeļrietumiem atrodas Kabubranku zemesrags ar tajā izbūvētu bāku, kas agrāk tika uzskatīts par kontinenta galējo punktu.
Noviki (Preiļu pagasts)
Noviki ir ciems Preiļu pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 202 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas viesu māja.
Īstās kaulzivis
Īpašības
Īstajām kaulzivīm ir kustīgs augšžoklis un atbilstoša muskulatūra. Šāda anatomiskā uzbūve ļauj īstajām kaulzivīm žokļus izbīdīt ārā no mutes.
To astes spura ir simetriska — astes spuras apakšējā daļa un augšējā daļa ir apmēram vienādā lielumā. Mugura īstajām kaulzivīm beidzas pie astes spuras iesākuma. Salīdzinoši citām zivju grupām mugura nedaudz pārsedz astes spuras augšējo daļu.
Sistemātika
Īsto kaulzivju infraklase (Teleostei)
Baratdajas salas
Baratdajas salas (id — ‘dienvidrietumu salas’) ir salu grupa Indonēzijā, Mazo Zunda salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Moluku provincē, kopā ar Leti salām un Babaras salām veido Dienvidrietumu Moluku apriņķi.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Indonēzijas dienvidaustrumos Bandas jūrā. Sastāv no 20 salām, lielākā sala ir Vetara (2629 km²), salu grupā ietilpst vēl Romanga (168,2 km²) ar apkārtējām salām, Damaras salas (218 km²), Nila, Serua un Manuka. Salas vulkāniskas izcelsmes, kalnainas, bieži apjoztas ar koraļļu rifiem. Augstākais punkts ir Lalaitu (1412 m vjl) Vetaras salā. Salās valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Baņa Stijenas ala
Baņa Stijenas ala (bs) jeb Mračna ala (bs, Tumšā ala) ir ala Bosnijas un Hercegovinas austrumos, Rogaticas pašvaldības teritorijā dziļā Pračas upes kanjonā. Alas eju sistēma sasniedz 1,2 (pēc citiem avotiem — 2) km kopgarumu. Ala ir II kategorijas ģeoloģisks rezervāts (pēc IUCN klasifikācijas — III kategorijas), aizsargājamā zona aizņem 51 hektāru. Ala tika atklāta, būvējot tuvumā dzelzceļu.
Ģeomorfoloģija
Horizontālā karsta ala radusies vidējā triasa kaļķakmens klintīs. Ieeja alā ir mākslīgi paplašināta un aizsargāta ar metāla vārtiem. No vārtiem uz pirmo zāli ved šaurs tunelis 15 metru garumā, kas vietām ir paplašināts līdz aptuveni 1x2 m profilam. Kādreizējā dabiskā ieeja laika gaitā ir aizbirusi. No ieejas tuneļa gala līdz pirmajai zālei ir jānokāpj 8 metrus lejā pa betona kāpnēm. No turienes galvenais alas tunelis ir galvenokārt horizontāls, izņemot pēdējo daļu. Ir arī vairākas sānu ejas, kas ļauj veidot divvirzienu tūrisma takas. Pirmā jeb ieejas zāle ir vislielākā, 40x10 metru ar griestu augstumu 6—8 metri.
Ala ir ļoti bagāta ar visu veidu alu izrotājumiem: stalagmītiem, stalaktītiem, kolonnām, travertīna vannām, pateicoties kam tiek uzskatīta par vienu no greznākajām valstī. Alā atrodas arī t.s "alu piens", ļoti reta lipīga balta pasta. Šīs retās vielas rašanās mehānisms vēl nav pilnībā noskaidrots. Papildus alu rotājumiem Baņa Stijenas ala ir arī paleontoloģiska vieta ar alu lāču (Ursus spelaeus) atliekām un vairākām endēmiskām pazemes faunas kukaiņu sugām.
Pieejamība
Ala atrodas Pračas upes kanjonā divdesmit (pēc cita avota — 50) metrus virs upes gultnes un 597 metrus virs jūras līmeņa. Vienkāršākā pieeja alai ir no vecās Baņa Stijenas dzelzceļa stacijas, izmantojot makadamu (sablietētu akmeņu) ceļu, kas atrodas apmēram 500 metrus augšpus straumei (bijušais šaursliežu dzelzceļa maršruts). Tajā vietā jāšķērso upe un vēl pēc 100 metriem augšup pret straumi atrodas ala.
Tikai 400 metru attālumā no Tumšās alas atrodas Bosnijā un Hercegovinā garākā ala Govještica jeb — kā daži to sauc — Dugovještica. Abas alas, kuras uzskata par saistītām, kopā ar Pračas kanjonu iekļautas Pračas dabas parkā.
Tumšā ala bija viena no pirmajām, kas tika iekārtota tūristu apmeklējumiem. Par to, cik liela interese kādreiz bijusi par šo alu, liecina pirmām kārtām apmeklētāju atstāto parakstu skaits uz alas sienām, īpaši centrālajā zālē, sākot no Austroungārijas laikiem, pirmajiem centieniem pietuvināt alai tūristu ceļus, tostarp uzbūvējot vārtus un kāpnes, starpkaru periodā, pirmajiem teodolīta mērījumiem Bosnijas un Hercegovinas alā kā nopietnas pieejas tūrisma attīstībai priekštečiem 1960. gados, kad sākās tūrisma bums. Mūsdienās tā ir zemā vietā pēc piedāvātā tūrisma potenciāla, jo visa teritorija ap alu tika mīnēta pēdējā karā un apmeklēšanai ieteic sagādāt vietējos gidus. Arī Rogaticas pašvaldība tiek kritizēta par nepietiekamu darbu tūrisma attīstībā.
Latvija 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Latvija piedalījās, kas no līdz  notika Riodežaneiro, Brazīlijā. Latvijai šīs bija 11. vasaras olimpiskās spēles. Latvijas olimpiskās izlases sastāvā bija 33 sportisti. Šī bija viena no mazākajām Latvijas delegācijām, kādas bijušas vasaras olimpiskajās spēlēs. Latvijas karogu olimpisko spēļu atklāšanā nesa divkārtējais olimpiskais čempions BMX riteņbraukšanā Māris Štrombergs, savukārt noslēguma ceremonijā to nesa smaiļotājs Aleksejs Rumjancevs.
Augstākās vietas starp Latvijas sportistiem izcīnīja svarcēlāja Rebeka Koha, kas ieņēma 4. vietu svara kategorijā līdz 53 kg, tikai par 2 kg atpaliekot no bronzas medaļas ieguvējas, un vieglatlēte Laura Ikauniece-Admidiņa, kas 4. vietu izcīnīja septiņcīņā, tikai par 36 punktiem atpaliekot no bronzas medaļas ieguvējas. Šīs bija pirmās vasaras olimpiskās spēles kopš valsts neatkarības atjaunošanas, kad Latvijas sportisti neizcīnīja nevienu medaļu.
30px Modernā pieccīņa
Latvijas pilsonību ieguvušais Ruslans Nakoņečnijs sākotnēji bija sacensību pirmais rezervists, taču pēc divu Krievijas sportistu diskvalifikācijas dopinga skandāla dēļ Nakoņečnijs ieguva vietu starp sacensību dalībniekiem.
30px Teniss
Sievietes
30px Vieglatlētika
Olimpiskajām spēlēm kvalificējās maratona distancei kvalificējās arī Anita Kažemāka, taču viņā ir delegācijas rezerviste, ja kāda no trim citām maratonistēm nevarēs startēt sacensībās. 2016. gada Eiropas čempionātā traumu guva un sacensībās nevarēs startēt šķēpa metēja Līna Mūze.
Ķirši
Ķirši ir ķiršu augļi. Pēc morfoloģiskās klasifikācijas ķirši ir kauleņi. Ķiršus galvenokārt ievāc no saldā ķirša un skābā ķirša). Ir arī citas ķiršu sugas, bet tās audzē vairāk kā krāšņumaugus.
Vislielāko ķiršu ražu ievāc Turcijā. 2012. gadā tur novāca 481 tūkstošus tonnu saldo ķiršu un 188 tūkstošus tonnu skābo ķiršu. Nākamās lielākās saldo ķiršu ražas ir Amerikas Savienotajās Valstīs, Irānā un Itālijā, bet skābo ķiršu ražas — Krievijā, Polijā un Ukrainā.
Pet Sounds
Pet Sounds neguva komerciālus panākumus, neiegūstot pat zelta diska statusu. Tas ir ticis ierindots pirmajā vietā vairāku laikrakstu veidotajos visu laiku izcilāko albumu sarakstos,  savukārt Rolling Stone to ierindoja 2. vietā savā 500 Greatest Albums of All Time sarakstā.
Andris Petrovs
Andris Petrovs (dzimis 1967. gada 5. novembrī) ir latviešu dzejnieks, žurnālists, sabiedriski politisks darbinieks.
Biogrāfija
Petrova vecāki ir latviešu valodas, literatūras un vācu valodas skolotāja Velta Krātiņa un šujmašīnu meistars un atslēdznieks Georgs Petrovs. A. Petrovs ir mācījies Rīgas 39. vidusskolā, Rīgas Radioelektronikas aparātbūves tehnikumā, kur ieguvis elektrosakaru tehniķa diplomu, un studējis Latvijas Universitātes filoloģijas fakultātē.
Valaiņu pilskalns (Bebrenes pagasts)
Valaiņu pilskalns atrodas Augšdaugavas novada Bebrenes pagastā, uz dienvidiem no Putnu salas.
Andris Petrovs
Biogrāfija
Desmit gadu vecumā pievērsies fotografēšanai toreizējās Pionieru pils fotopulciņā, kuru vadīja Andris Veide. Vēlāk kļuva par Jura Krieviņa vadītās Jauniešu Tautas fotostudijas "Īriss" dalībnieku.
1992. gadā sācis publicēties laikrakstā "Atmoda Atpūtai" un citos preses izdevumos. No 1995. līdz 1996. gadam bijis Rīgas jauno literātu apvienības vadītājs. Vislatvijas folkfestivālā Cēsīs ieguvis galveno dzejas balvu - "Pegasu". Strādājis pie žurnāla "Vides Vēstis" radīšanas.
No 2000. līdz 2003. gadam bijis laikraksta "Jaunā Avīze" kultūras žurnālists un kultūras nodaļas redaktors. No 2003. līdz 2005. gadam bijis laikraksta "Vakara Avīze Vakara Ziņas" ziņu redaktors. Vēlāk bijis žurnālu "Antikvariāts", "Popcorn", "A-ZET" galvenais redaktors. Ļoti daudzos izdevumos darbojies kā ārštata autors, ir vairāku grāmatu līdzautors.
Valaiņu pilskalns (Bebrenes pagasts)
2014. gadā laikā, kad pilskalns tika formēts kā valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, tā teritorijā tika veikta meža izciršana un tas tika izpostīts, izbraukājot ar meža tehniku.
Andris Petrovs
Biogrāfija
A. Petrovam iznākuši dzejoļu krājumi - "Mezgli" (Rīga, "Artava", 1996) un "Ežu demonstrācija" (Rīga, "Nordik", 1999). A. Petrova dzeja ir tulkota krievu un vācu valodā. Daži dzejoļi ir kļuvuši par dziesmu tekstiem, ko komponējuši Helēna Kozlova, Adrians Kukuvass u.c.
No 2005. gada A. Petrovs ir Latvijas Amatniecības kameras biedrs (fotogrāfs) un no 2007. gada Latvijas Žurnālistu savienības biedrs.
A. Petrovs pievērsies arī prozas rakstīšanai - 2008. gada 6. jūnija žurnālā "Ievas stāsti" publicēts A. Petrova stāsts "Atgriešanās skolas solā".
Debija dramaturģijā - 2022. gada sākumā interneta vietne InfoTOP.lv publicēja A. Petrova traģēdiju "Pandēmijas karaļu sapulce". Skatīt šeit: http://www.infotop.lv/article/lv/pandemijas-karalu-sapulce
A. Petrovs nodarbojies arī ar sarīkojumu organizēšanu un vadīšanu. 2009. gada 11. septembrī rīkojis Dzejas lasījumus pie Raiņa pieminekļa Esplanādē, bet 2011. gada 11. septembrī bijis arī šo lasījumu vadītājs. Ir vadījis Vislatvijas dziesminieku saieta koncertus Jaunpiebalgā un citus sarīkojumus.
Bijis Latvijas Republikas 8. un 14. Saeimas deputāta kandidāts.
Bibliogrāfija
Dzejoļu krājums - "Mezgli" (Rīga, Artava, 1996)
Dzejoļu krājums - "Ežu demonstrācija" (Rīga, Nordik, 1999)
Līdzautors grāmatai "XX gadsimts post scriptum" (Rīga, Virus Art, 2003)
Tulkojums - Albīna Kočegina "SU-DŽOK: SĒKLU TERAPIJA mājas apstākļos" (Rīga, Zvaigzne ABC, 2011)
Fotogrāfijas - Andris Bernāts "Omulību klubiņa stāstījumi 10 gados" (Rīga, Jumava, 2013)
Pandānu dzimta
Pandānu dzimta (Pandaceae) ir pandānu rindas dzimta, kura savukārt ir viena no viendīgļlapju klases rindām. Dzimtai pieder 3 ģintis un vairāk nekā 1000 sugas.
Izplatība
Galvenokārt tropu un subtropu joslā Āfrikā, Madagaskarā, Maurīcijā, dienvidaustrumu Āzijā, Austrālijā un Okeānijā.
Izskats
Vairāk vai mazāk dakšveidā zaroti koki ar daudziem stumbriem, kāpjoši krūmi un liānas. Gandrīz visām sugām veidojas gaisa saknes, no kurām daļa, sasniedzot zemi, kļūst par spēcīgām balstsaknēm. Lapas stīvas, šauri lineāras vai šauri lancetiskas, vairākās rindās pamīšus uz stumbra vai spirāliskos pušķos. Ziedi viendzimuma, sīki.
Veģetācija
Veido dažāda lieluma audzes lietus mežu pamežā, mitrās ieplakās un dažādās palienēs gan pastāvīgi pārmitrās, gan paisuma laikā periodiski applūstošās vietās. Daudzas sugas sastopamas sāļūdens vidē un bieži sastopami okeānu un jūru krastos.
Izmantošana
Vispazīstamākā dzimtas ģints ir pandāni (Pandanus). Daudzās zemēs tos lieto pārtikā, kā piemēram, jumtiņu pandānu (P. tectorius) un ēdamo pandānu vai izmanto par izejmateriālu dažādu saimniecībā nepieciešamu lietu — grozu, šķīvju, u. tml. — pīšanai. Ar augļu sulu ārstē arī apdegumus.
Sarežģīto audzēšanas apstākļu, liānveida vai lielā auguma dēļ pandāni ir maz kultivēti augi. Dažreiz audzē Veiča pandānu.
Literatūra
Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. Zvaigzne. 2008. ISBN 978-9934-0-0829-0
Marija Petroviča
Marija Petroviča (sr; dzimusi ) ir Serbijas starptautiskā meistare šahā (1981), divkārtējā Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1983, 1984).
Biogrāfija
No 1980. gadu sākuma līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos: 1983. gadā (kopā ar Suzanu Maksimoviču) un 1984. gadā. 1987. gadā Tuzlā Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā kopā ar Suzanu Maksimoviču dalījusi 11.-12. vietu.
Pārstāvējusi Dienvidslāvijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (1984, 1990).
Par panākumiem turnīros FIDE 1981. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Plotnieks
Plotnieks (sieviešu dzimtē Plotniece) ir latviešu cilmes uzvārds ar nozīmi 'namdaris'. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Austrumu reģions (Islande)
Austrumu reģions ir viens no Islandes astoņiem reģioniem valsts austrumu daļā. Robežojas ar Ziemeļaustrumu reģionu rietumos un ar Dienvidu reģionu dienvidrietumos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Eigilstadira. Austrumu reģiona kopējā platība ir 22 721 km², pēc 2007. gada datiem reģionā dzīvo 15 300 iedzīvotāji. Reģionu apskalo Atlantijas okeāns. Tas ir otrais lielākais reģions Islandē pēc platības un sestais pēc iedzīvotāju skaita.
Kentaurs XXI
Vēsture
1992. gadā, kad L. Briedis aizgāja no žurnāla "Grāmata", viņš nodibināja kulturoloģisku žurnālu, kas iepazīstinātu latviešu lasītājus ar dažādiem iepriekš netulkotiem teorētiķu darbu fragmentiem, kā arī atdzejojumiem un Latvijas autoru oriģinālrakstiem. Žurnālu veidoja plašs autoru loks, katrs no tā numuriem bija veltīts kādam noteiktam tematam.
Glābšanas velkonis
Glābšanas velkonis (saukts arī par vraku velkoni) ir specializēts velkoņu veids, kuru izmanto, lai glābtu nelaimē esošus kuģus, tajā skaitā tādus, kuriem draud nogrimšana, kā arī, lai glābtu jau nogrimušus vai uz sēkļa esošus kuģus.
Pārskats
Pavisam nedaudz velkoņu ir bijuši pilnībā izmantoti glābšanas darbiem. Lielāko daļu laika glābšanas velkoņi tiek ekspluatēti, velkot baržas, platformas, kuģus, vai arī izpildot citus parasta velkoņa uzdevumus.
Velkoņi, kuri aprīkoti glābšanas darbiem, pasaulē sastopami nelielā daudzumā ar augstāku koncentrāciju ap rajoniem, kuros ir gan intensīva kuģu satiksme, gan nelabvēlīgi laikapstākļi.
Mūsdienas
Kopējais pieprasījums pēc glābšanas velkoņu pakalpojumiem ir būtiski samazinājies no to pieprasījuma virsotnes, kura bija gados ap otro pasaules karu.
Pieaugošā sabiedrības jūtība un normatīvie akti attiecībā uz apkārtējās vides degradāciju, kā arī kuģu izmēru palielināšanās, zināmā mērā ir kompensējusi veikto glābšanas operāciju skaita samazinājumu. Tādas lielo naftas produktu tankkuģu avārijas kā uzsēšanās uz sēkļa vai nogrimšana, piemēram, Exxon Valdez naftas noplūde vai Amoco Cadiz un Torrey Canyon katastrofas, var prasīt daudzpusīgus glābēju pūliņus, lai mēģinātu samazināt kaitējumu apkārtējai videi.
Televīzijā
Shipwreck Men ir 2013. gada dokumentāls TV seriāls, kurā tiek sekots komandām, kuras glābj un paceļ bojā gājušus kuģus.
Wentian
Wentian (zh,  — "Debesu meklējumi"), oficiāli Wentian laboratorijas kabīnes modulis (zh) ir Ķīnas orbitālās stacijas Tiangong modulis. Tas orbītā tika palaists 2022. gada 24. jūlijā.
Konstrukcija
Wentian laboratorijas modulis nodrošina Tiangong stacijas bāzes moduļa Tianhe rezerves funkcijas: papildu navigācijas aparatūru, orbītas uzturēšanas un orientācijas vadību. Modulis paredzēts zinātnisku eksperimentu veikšanai. Eksperimentu iekārtas var izvietot arī moduļu ārpusē, lai paraugus pakļautu kosmosa videi, kosmiskajiem stariem, vakuumam un saules vējam. Wentian ir gulēšanas kabīnes trīs apkalpes locekļiem.
Moduļa priekšējā pieslēgvieta ir aprīkota ar saslēgšanās mehānismu. Pie tā ir mehāniskā roka, kas paredzēta moduļa pārvietošanai uz bāzes moduļa radiālo pieslēgvietu.
Papildus tam Wentian ir arī neliels 5 m garš manipulators, līdzīgs Chinarm, kā papildinājums šai robotrokai. To paredzēts izmantot, lai manipulētu ar kravām stacijas ārpusē, un tā pozicionēšanas precizitāte ir 5 reizes labāka nekā Chinarm. Modulim kopumā ir 22 standarta adapteri (sudraba kvadrāti), lai uzņemtu kravas. Wentian manipulators galvenokārt tiks izmantots eksperimentu un citas aparatūras pārvietošanai ārpus stacijas. Ir arī adapteris, ar kuru Chinarm var satvert šo robotroku, lai strādātu kā viens manipulators.
Elektroenerģiju modulim nodrošina divi grozāmi saules bateriju paneļi ar kopējo jaudu 18 kW. Enerģija tiek uzkrāta, lai darbinātu staciju, kad tā nonāk Zemes ēnā. Apgādes kuģi papildina degvielu modulī, lai uzturētu stacijas orbītas augstumu.
Wentian ir slūžu kamera ārpuskuģa aktivitāšu nodrošināšanai, un tai ir daudz lielāka telpa, salīdzinot ar Tianhe sfēriskā saslēgšanās centrmezgla slūžu kameru.
Lidojuma gaita
Wentian laboratorijas modulis tika palaists 06:22:32 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 5B no Veņčanas kosmisko aparātu palaišanas vietas. 24. jūlijā 19:13 UTC modulis saslēdzās pie stacijas Tiangong bāzes moduļa Tianhe.
30. septembrī Wentian ar mehāniskās rokas palīdzību tika atvienots no Tianhe priekšējās pieslēgvietas un pārvietots 90 grādus uz labās puses portu. Operācija tika pabeigta 04:44 UTC, staciju izveidojot L formas konfigurācijā.
Padomju Savienība 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Padomju Savienība (PSRS) 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās ar 79 sportistiem. Tās notika Austrijas pilsētā Insbrukā. Kopumā Padomju Savienība izcīnīja 27 olimpiskās medaļas (1. vieta medaļu kopvērtējumā). No tām 13 bija zelta medaļas, kas bija vairāk nekā citām valstīm līdz šīm olimpiskajām spēlēm.
Toms Andersons
Toms Andersons (dzimis ) ir latviešu hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) spēlē Šveices līgas kluba HC La Chaux-de-Fonds sastāvā.
Jau kopš jauniešu vecuma spēlējis Šveicē. No 2013. līdz 2018. gadam pārstāvēja Šveices otrās spēcīgākās līgas komandu HC Thurgau. Karjeras turpinājumā spēlēja citā Šveices līgas klubā SC Langenthal un augstākās jeb Nacionālās līgas komandā Langnavas "Tigers". 2022.—2023. gada sezonā La Chaux-de-Fonds sastāvā kļuva par Šveices otrās līgas čempionu un regulārās sezonas rezultatīvāko spēlētāju.
Latvijas izlasē debitēja 2014. gadā. Piedalījās Pekinā. Sākotnēji bija iekļauts komandā kā rezervists, bet vēlāk pieteikts turnīram, lai aizvietotu Mārtiņu Karsumu. Aizvadīja vienu spēli grupu turnīrā pret Slovākiju. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2023. gadā, izcīnot bronzas medaļu.
Maksis Lazersons
Maksis Lazersons ( — ) bija ebreju izcelsmes Latvijas jurists un politiķis. Bijis 1., 2. un 3. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Maksis Lazersons piedzima Jelgavā tirgotāja Zusmana Lazersona ģimenē. 1905. gadā pabeidza Jelgavas reālskolu, no 1906. līdz 1910. gadam studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē. 1915. gadā ieguvis maģistra grādu Tartu Universitātē.
1911. gadā Lazersons sāka strādāt par advokāta palīgu Harkivā, bija juriskonsulta palīgs Harkivas ielu dzelzceļu sabiedrības un Doneckas kalnrūpniecības sabiedrībā "Produgoļ". 1916. gada februārī viņš tika ievēlēts par asistentu Petrogradas Psihoneiroloģiskajā institūtā, oktobrī — par privātdocentu Pēterburgas Universitātē. 1917. gadā pēc Februāra revolūcijas pildīja Krievijas Iekšlietu ministrijas Mazākuma tautību departamenta vicedirektora pienākumus, veicot iestrādes autonomijas piešķiršanai Igaunijai un Latvijai. Piedalījās Viskrievijas ebreju kongresa sasaukšanā. 1920. gada janvārī Lazersons tika ievēlēts par tiesu teorijas profesoru Petrogradas Tautsaimniecības institūtā, bet vēlāk tajā pašā gadā atgriezās Latvijā.
No 1922. līdz 1931. gadam bija Saeimas deputāts, no 1925. līdz 1934. gadam — Rīgas domes deputāts. Lazersons bija Ceire-Cion (vēlāk — Cionistu sociālistu partijas) centrālkomitejā. Paralēli politiskajai darbībai turpināja profesionālo, no 1924. gada bija zvērināta advokāta Pētera Berģa palīgs. No 1932. gada jūnija līdz decembrim bija zvērināts advokāts Rīgas apgabaltiesā. Bija vecākais docents un profesors Rīgas Komerczinātņu institūtā, lasīja lekcijas Ebreju pedagoģiskajā institūtā un Krievu universitātes zināšanu institūta kursos. Lazersons darbojās dažādās ebreju biedrībās, bija Tautu Savienības Minoritāšu komisijas loceklis un publicēja rakstus un grāmatas par jurisprudenci, tai skaitā latviešu valodā.
Miris Ņujorkā. Apglabāts.
Prāksitels
Atēnu Prāksitels, Kefizodota vecākā dēls, bija slavenākais no Atikas tēlniekiem 4. gadsimtā pirms mūsu ēras. Viņš bija pirmais, kurš veidoja kailās sievietes formu dabiska izmēra statujā.
Rietumberlīnes gaisa koridori
Aukstā kara laikā (1945–1991) Rietumberlīnes gaisa koridori bija trīs regulēti gaisa ceļi Rietumu sabiedroto civilajai un militārajai gaisa satiksmei starp Rietumberlīni un Rietumvāciju, kas šķērsoja Austrumvācijas teritoriju. Koridorus un kontroles zonu kontrolēja sabiedroto Berlīnes Gaisa drošības centrs (BASC) Rietumberlīnē. Gaisa telpu šajās koridoros izmantoja ASV, Lielbritānijā un Francijā reģistrētas lidmašīnas, kas nebija paredzētas kaujas darbībai un piederēja šo valstu bruņotajiem spēkiem un aviokompānijām; to pilotiem bija šo valstu pases. Koridorus izmantoja arī Polijas aviolīnijas LOT regulāriem reisiem no Varšavas uz Londonu un Parīzi caur Šēnefeldes lidostu uz dienvidiem no Austrumberlīnes.
Vēsture
Gaisa koridori savienoja trīs Rietumberlīnes lidostas: Tempelhofas, Tēgeles un Gatovas lidostu ar citiem lidlaukiem/lidostām. Katrs gaisa koridors bija tikai 32 km (20 jūdžu) platumā, savukārt apļveida kontroles zonai bija 32 km rādiuss; tādējādi ļaujot gaisa kuģiem manevrēt atkarībā no laikapstākļiem un pacelšanās un nosēšanās situācijas. Lidmašīnām bija liegts pacelties augstāk kā 3048 metru (10 000 pēdu) augstumā. Tomēr dažkārt auguma ierobežojums tika paaugstināts līdz 3962 m (13 000 pēdām) padomju militāro mācību norisei. Lidojumu plānus ieiešanai gaisa koridorā apstrādāja Berlīnes Gaisa drošības centrs (BASC), kas savukārt darbību saskaņoja ar Berlīnes gaisa maršrutu satiksmes vadības centru (BARTACC).
Darbības procedūras
Mūsdienu gaisa satiksmes vadības procedūras aizliedza apdzīšanu gaisa koridoros, lai nodrošinātu drošu darbības vidi šajās šaurajās gaisa joslās un lai novērstu gaisa kuģu nejaušu iekļūšanu Austrumvācijas gaisa telpā. Tas piespieda reaktīvo lidmašīnu apkalpes samazināt ātrumu, ja priekšā lidojošais lidaparāts bija lēnāk lidojoša virzuļa vai turbopropelleru lidmašīna. Tas savukārt pagarināja reaktīvo lidmašīnu lidošanas laiku gaisa koridorā un radīja augstākas ekspluatācijas izmaksas, jo 3000 metru augstumā palielinājās degvielas patēriņš, jo īpaši tuvajos Vācijas iekšzemes pārvadājumos, kuru maksimālais attālums bija 480 km.
Komerciālu un ekspluatācijas iemeslu dēļ aviokompāniju lidojumi, kad vien tas bija iespējams, tika novirzīti caur centrālo koridoru, jo tas bija īsākais no trim gaisa koridoriem, tādējādi samazinot laiku, ko lidmašīnas pavadīja, lidojot līdz 3000 metru augstumam. Tik zemā augstumā mūsdienu reaktīvie lidaparāti nevarēja sasniegt efektīvu kreisēšanas ātrumu. Tas pagarināja lidojuma laiku un palielināja degvielas patēriņu. Tāpēc centrālā gaisa koridora izmantošana bija ekonomiskākā izvēle.
Liepājas iela (Jūrmala)
Liepājas iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Liepājas iela sākas krustojumā ar Robežu ielu un beidzas krustojumā ar V. Purvīša ielu. Kopējais ielas garums ir 600 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Liepājas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Liepājas iela ir savienota ar šādām ielām:
Sakņu piepe
Sakņu piepe (Heterobasidion annosum (Fr.) Bref.) ir sakņu trupi izraisoša bazidiomicēte. Sēnes micēlijs darbojas kā nekrotrofs dzīvā, kā saprotrofs nedzīvā koksnē. Sakņu piepe izraisa vērā ņemamus mežsaimnieciskos zaudējumus ziemeļu puslodes, īpaši Eiropas skujkoku mežos, kur tiek veikta saimnieciskā darbība. Parasti sakņu piepes radītie bojājumi konstatēti eglei (Picea abies) un priedei (Pinus sylvestris). Sakņu piepes sugu kompleksu raksturo plaša izplatība un augsta ekoloģiskā piemērošanās spēja. Sakņu piepes sugu komplekss ietver 5 dažādas sugas, kas atšķiras pēc saimniekauga izvēles, izplatības, bioloģijas. Latvijā sastopamas 2 sugas. Sakņu piepju sugu izraisītie zaudējumi Eiropas Savienības valstīs ik gadu sasniedz aptuveni 500 miljonus eiro.
Augļķermeņu raksturojums
Sakņu piepes veido augļķermeņus parasti pie koka sakņu kakla, kā arī uz celmiem, saknēm vai izgāztu, nolauztu koku stumbriem. Augļķermeņiem nav noteiktas formas, tie var būt klājeniski vai sēdoši. Uz koka substrāta augļķermeņi izvietojas pa vienam vai grupās, augļķermeņus no substrāta viegli atdalīt. Augļķermeņa virspuses krāsa variē no sarkanbrūnas līdz tumši brūnai, augļķermeņa apmale ir balta. Kamēr augļķermeņi aktīvi veido sporas, himenofors ir baltā krāsā, kad sporu ražošana kļūst pasīvāka, tas iegūst dzeltenu nokrāsu. Sēnei novecojot, tā kļūst pat stipri brūna. Augļķermeņos nereti ir ieauguši zari, skujas un saknes. Inficētiem kokiem augļķermeņi parādās 1,5—3 gadus pēc to nociršanas.
Augļķermeņu novietojums
Augļķermeņi galvenokārt atrodami uz celmu vai nogāztu koku apakšējās daļas un bieži ir daļēji aizsegti ar veģetāciju. Tie var būt atrodami pat 2 m augstumā virs zemes uz mirušiem koku stumbriem. Mitrumā auguši augļķermeņi var atrasties tālu no stāvošiem kokiem, bet tie vienmēr ir saistīti ar inficētajām saknēm. Bieži sēne veido augļķermeņus uz dzīviem kokiem. Sausos klimatiskos apstākļos augļķermeņi parasti veidojas apslēptās vietās — zem sūnām, kritušiem kokiem —, bet mitrā un siltā klimatā tie var veidoties atklātās vietās, piemēram, uz celma un sakņu virsmas.
Sporu raksturojums
Sakņu piepe vairojas dzimumiski ar bazīdijsporām, kas ir 3,5—5,0 x 3—4 µm, lielas, forma elipsoīda vai olveida. Bezdzimumiskā vairošanās notiek ar konīdijsporām. Konīdijsporu izmēri ir 4,5 – 7 x 3 – 6 µm. Bazīdijsporas tiek aktīvi izplatītas apkārtējā vidē, konīdijsporas tiek izplatītas ar mehānisku spēku (vējš, lietus, dzīvnieki) palīdzību.
Augšanai optimālie apstākļi
Sakņu piepes micēlija augšanai optimālā temperatūra ir 22—28˚C. Augšanu ierobežo pārāk augsta vai zema temperatūra. Augšana apstājas pie 32˚C, bet micēlijs iet bojā (divu stundu laikā), nonākot temperatūrā, kas pārsniedz 38˚C. Skābekļa koncentrācija dzīvos skujkokos var būt tikai 1—2%, ogļskābās gāzes koncentrācija 12%. Sakņu piepe ir labi pielāgojusies dzīvei šādos apstākļos un ir spējīga izdzīvot arī pie ļoti zema O2 spiediena – mazāka kā 0,2 mm Hg. Sēne neaug pilnīgi anaerobos apstākļos. 1—5% CO2 koncentrācija stimulē sporu veidošanos un augšanu, bet kavē konīdijsporu veidošanos. Ļoti sausās augsnēs sakņu piepe ir reti atrodama, slapjās augsnēs tā nav sastopama, kūdras augsnēs sakņu piepes sastopamības frekvence ir ļoti zema, bet plaši sastopama gan mālainās, gan smilšainās, gan podzola, gan brūnaugsnē. Lielākais risks pastāv audzei, kas veidota kaļķainā, auglīgā augsnē.
Saimniekorganismi
Galvenie saimniekaugi ir egles, priedes, kadiķi, lapeagles, duglāzijas, hemlokegles, baltegles ģints sugas, no lapu kokiem – nokarenais bērzs (Betula pendula), sarkanais ozols (Quercus rubra), apse (Populus tremula), baltalksnis (Alnus incana), pīlādzis (Sorbus aucuparia). Visbiežāk sakņu piepes radītie bojājumi konstatēti eglei un priedei. Sakņu piepes izraisītā sakņu trupe konstatēta arī vairāk kā 200 dažādām kokaugu sugām, ieskaitot 45 priežu, 25 baltegļu un 10 egļu sugas. Lapu koku inficēšanās parasti novērojama tikai mistrotās audzēs kopā ar jau inficētiem skujkokiem. Sakņu piepes izplatību var ierobežot saimniekauga izplatības robežas. Piemēram, H.parviporum izplatības ziemeļu robeža ir Skandināvija un Krievija, jo tā ir egļu izplatības robeža.
Sugu komplekss
Elīass Mangnuss Friess 1821. gadā pirmo reizi aprakstīja sakņu piepes sugu kompleksu (uzskatot kompleksu par 1 sugu). Sakņu piepe tika nodēvēta par Fommes annosus. 1970.—1980. gadā atklāja, ka Friesa aprakstītā suga iekļauj 5 dažādas intersterilitātes grupas, bet 21. gadsimtā šīs piecas intersterilitātes grupas tika izdalītas kā piecas atšķirīgas sugas: H.annosum s.s. (agrāk uzskatīta par Eiropas P grupu); H.parviporum (agrāk uzskatīta par Eiropas S grupu); H.abietinum (agrāk uzskatīta par Eiropas F grupu); H.irregulare (agrāk uzskatīta par Amerikas P grupu); H.occidentale (agrāk uzskatīta par Amerikas S grupu). Latvijā sastopamas divas sakņu piepes taksonomiskās sugas — Heterobasidion annosum s.s. un Heterobasidion parviporum. Sugas atšķiras pēc izplatības areāla un saimniekauga izvēles. Heterobasidion annosum s.s. inficē galvenokārt priežu ģints kokus, bet ir spējīga inficēt arī citas koku sugas. Heterobasidion parviporum inficē galvenokārt egles lielākajā Eiropas daļā, bet ziemeļaustrumu Eiropā inficē arī Sibīrijas egles (Abies sibirica). Pastāv nelielas atšķirības starp Heterobasidion annosum s.s. un Heterobasidion parviporum augļķermeņiem. Par samērā būtiskām var uzkatīt himenoforu poru izmēru atšķirības. Heterobasidion annosum s.s. poras ir mazākas, salīdzinot ar Heterobasidion parviporum porām.
Izplatīšanās un kokaugu inficēšana
Sakņu piepes infekcija mežaudzēs izplatās divos veidos: ar bazīdijsporām un ar micēliju. Ar sporām sakņu piepe izplatās lielākos attālumos (pat vairākus desmitus kilometru attālumā) tā infekcija tiek ienesta slimības iepriekš neskartās mežaudzēs, bet micēlija izplatīšanās caur sakņu kontaktiem nodrošina jau esošo infekcijas centru paplašināšanos un trupes ligzdu veidošanos. Uz celmiem vai koka ievainojuma vietās nonākušās sakņu piepes sporas dīgst, pēc tam no tām attīstās micēlijs, kas pakāpeniski nokļūst saknēs. Augošu egļu saknēs infekcijas sasniedz pat 0,09 m gadā, celmu saknēs (mirušā koksnē) infekcijas izplatīšanās ātrums nav lielāks kā 1/4 m gadā.
Sakņu piepes infekcijas pazīmes un infekcijas raksturojums koksnē
Sakņu trupe dzīva koka stumbrā var attīstīties bez ārējām pazīmēm. Kad vismaz puse no koka sakņu sistēmas vai sakņu kakls ir inficēta, simptomi koksnē kļūst redzami. Trupējuma plankumi, kas novērojami uz celma ir diezgan svarīga pazīme, kas liecina, ka koksne ir inficēta ar šo sakņu piepi. Plankumi sākotnēji ir gaiši dzelteni, parasti bālāki nekā veselā koksne, tos aptver tumšākas krāsas zona, vēlāk trupējusī koksne kļūst brūngana, mīksta, šķiedraina. Infekcijai attīstoties var izveidoties dobums.
Sakņu piepes izolātu iegūšana
Klasiska metode ir konīdijsporu nolasīšana no sakņu piepes inficētām ripām. Bieži tiek izmantota īpašība, ka sakņu piepes micēlijs spēj izaugt no liesmā sterilizēta koksnes gabaliņa uz iepriekš sagatavotas iesala-agara barotnes. Nereti, lai iegūtu homokariotiskus testerus, bazīdijsporas tiek iegūtas tieši no augļķermeņa.
Sakņu trupes izraisītie mežsaimnieciskie zaudējumi
Sakņu piepe izraisa ievērojamus mežsaimnieciskos zaudējumus īpaši Eiropas skujkoku mežos, infekcija sastopama gandrīz visos mežos, kur tiek veikta saimnieciskā darbība. Sakņu piepes izraisītie zaudējumi Eiropas valstīs ik gadu veido aptuveni 500 miljonus eiro. Sakņu piepes izraisītās infekcijas īpatsvars ir atkarīgs gan no audzes atrašanās vietas, mežsaimnieciskās darbības aktivitātes, kokaugu sugas un augsnes mitruma režīma un auglības. Kopējo finansiālo zaudējumu apjomu, ko izraisa sakņu trupe, ietekmē dažādi faktori un apsaimniekošana: Latvijā trupējušo koku īpatsvars egļu audzēs sastāda 22%, bet lauksaimniecības zemēs var sasniegt pat 50%. Sakņu piepes izraisītie zaudējumi sastāda vidēji 800—4790 eiro/ha.
Sakņu piepes ierobežošana
Ir dažādi veidi, kā ierobežot sakņu piepes izplatību. Kā efektīvākās metodes var minēt: Sakņu piepes ierobežošanā liela nozīme ir piemērotas augsnes izvēlei, ja jaunā audze tiek stādīta uz bijušās meža augsnes, kur jau iepriekš konstatēta infekcija, tad iespējama jaunās ģenerācijas inficēšanās no celmiem un saknēm. Kā viena no ērtākajām metodēm, lai izvairītos no sakņu piepes izplatības, minama celmu apstrāde pret sporu infekciju. Liela nozīme ir tam kā augsnes iepriekš izmantotas — ja stādīts mežaudzēs, kur jau iepriekš konstatēta infekcija, tad iespējama jaunās ģenerācijas inficēšanās no celmiem un saknēm. Lai novērstu inficēšanos, var izmantot gan bioloģiskus, gan ķīmiskus preparātus. Pie ķīmiskiem preparātiem pieskaitāms boraks, nātrija nitrīts, amonija sulfīts, urīnviela. Plašāk izmantotais bioloģiskais preparāts ir lielās pergamentsēnes suspensija. Bioloģiskie preparāti tiek pielietoti sakņu piepes ierobežošanai, apstrādājot svaigus celmus tūlīt pēc nociršanas. Apstrāde ar suspensiju notiek mehāniski celma zāģēšanas procesā.
Noviki (Pildas pagasts)
Noviki ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 290 km attālumā no Rīgas.
Boriss de Greifs
Boriss de Greifs (es;, Medeljina — ) bija Kolumbijas šahists.
Biogrāfija
20. gadsimta vidū bijis viens no spēcīgākajiem Kolumbijas šahistiem. 1951. gadā Bogotā uzvarējis Kolumbijas šaha čempionātā. 1957. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Dienvidamerikas zonas turnīrā Karakasā. Par šo panākumu FIDE de Greifam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1958. gadā piedalījies starpzonu turnīrā Dienvidslāvijā, kur ieņēmis 20. vietu. 1969. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskā turnīrā Bogotā. Kolumbijas izlases sastāvā 9 reizes (1954-1958, 1966, 1970-1978) piedalījies Pasaules šaha olimpiādē un individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1976) un sudraba (1974) medaļas.
1978. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru, bet 2002. gadā ievēlēts par šīs organizācijas goda biedru. Bijis pazīstams arī kā šaha žurnālists un literāts.
Andris Grandbergs
Andris Grandbergs (dzimis ) ir latviešu mūziķis, grafiskais dizainers. Pēc izglītības radiotehniķis, fotogrāfs, vizuālo komunikāciju dizainers. Vairāku grupu un projektu līderis: "ISMS", "Smogs", "Nācijas Urīns", "Uldis Dumpis" u.c.
Radošā muzikālā darbība
Ar mūziku nodarbojas kopš 1991. gada, kad ar kursabiedriem izveido istabas mūzikas projektu "Analfabētisms". Vēlāk piedalījies dažādu mūzikas žanru grupu dibināšanā Ventspilī un Rīgā ("ISMS", "Nācijas Urīns", "Mutants-Bende", "Uldis Dumpis", "Smogs" u.c.). Komponē mūziku, sacer skaņdarbu tekstus, producē albumus. Ierakstos ir spēlējis ģitāru, basģitāru, bungas, bungmašīnu, izmantojis datorprogrammas, kā arī dziedājis. Koncertos ir spēlējis vadošo ģitāru ar vokālu un vienu reizi bijis arī bundzinieks. Piedalījies mūziķu ierakstu sesijās kā skaņu režisors.
"Analfabētisms"
Studiju laikā dibina mūzikas grupu “Analfabētisms”. Ierakstīts albums “Bez bērnības” (1991). Ieraksts top vairākkārtīgi pārrakstot magnetofona lenti ar atskaņotāju “Elfa” un vienu mikrofonu. Dalībnieku vokāli tiek savā starpā miksēti ar dažādu sadzīves priekšmetu fizikālu ietekmi.
Pirmais Ventspils posms
Studiju brīvdienās Ventspilī (1992. gada vasara) Andris Grandbergs izveido divus mūzikas projektus: “Smukuma Stumums” un “Isms”. “Smukuma Stumums” ieraksta divus albumus: “Dzīve Ventspilī” (1992) (Bishu Rec.) un “Pohujs” (1992) (Bishu Rec.). Savukārt “Isms” ir pirmais Andra Grandberga soloprojekts, un tur ieraksts arī ir veikts ar magnetofona lenšu vairākkārtīgu pārrakstīšanu jeb miksēšanu (vokāls, ģitāra, bungu imitācija). Albums “Naids” (1992) (Bishu Rec.).
Ar Torni saistītie projekti: "Uldis Dumpis", "Nāves Instinkts", "Smogs", "Rudens"
Studējot Rīgas Tehniskajā universitātē, Andris Grandbergs pievienojas mūziķu apvienībai “Tornis”, kur izveido smagā pankroka grupas “Uldis Dumpis” (1992—1993) un “Smogs” (1993—1995).
"Uldis Dumpis" ieraksta divus albumus: “Gaidītais spļāviens” (1992) (Tornis Rec.) un “Jēzus palika gribot” (1993—1994) (Tornis Rec.). “Uldis Dumpis” ir uzstājies vienu reizi — pagrīdes mūzikas koncertā “Rīgas Lietišķās Mākslas skolā” (1992. gada decembrī).
1993. gadā Andris Grandbergs iespēlē bungas Madara Š. grupas "Nāves Instinkts" debijas ierakstā “Ko tu raudi?” (Tornis Rec.).
Andris Grandbergs programmē bungmašīnu “Лель ПСР (Lel' PSR)”, spēlē ģitāru un veic ierakstu sesiju Marijas Rec. Mārtiņa L. (tobrīd — Smoga basģitārists) projektā “Rudens” (1995).
Paralēlais Ventspils posms
1992. gada nogalē Ventspilī Andris Grandbergs atjauno “Smukuma Stumums” sastāvu. Rodas jauns vārds “Nācijas Urīns”. Pienesums ir bungu komplekts un noskaņojamas ģitāras. “Nācijas Urīns” ieraksta albumus: “Smirdīgie Ziemssvētki” (1992) (Bishu Rec.); D.Nr.2 (1993) (Bishu Rec.); “Humors” (1994) (Bishu Rec.); izlase “Skaistums” (1995) (Marijas Rec.). Grupa “Nācijas Urīns” ir bez koncerta pieredzes. “Nācijas Urīns” skaņdarbs “Vecuma vājprāts” ir iekļauts Latvijas neatkarīgās/ pagrīdes mūzikas 1994. gada izlasē "Eau De Cologne” (Tornis Rec.). 1993. gada vasarā Andris Grandbergs (vokāls, ģitāra, bungas) ar Uldi Z. (ģitāra) izveido projektu “Mutants Bende” un ieraksta albumu “Izmisuma stundas” (Bishu Rec.).
Isms posms
1994. gadā Andris Grandbergs reanimē savu solo projektu “Isms”.
1995. gadā pabeidz albumu “Lamuvārds cilvēks” (Marijas Rec.). Pirmo reizi “Isms” ierakstā izmantota bungmašīna “Лель ПСР (Lel' PSR)”.
1995. gadā top trešais “Isms” albums “Viss notiek!” (Marijas Rec.). Skaņdarbs “Zirgi” ir iekļauts Latvijas neatkarīgās/ pagrīdes mūzikas 1995. gada “Odekolons” izlasē (HUBB).
Turpinot iepriekšējo pieredzi, Ventspilī, 1997. gadā tiek ierakstīts albums “Ai, Zeme, zeme, zeme” (Bishu Rec.). Andris Grandbergs ekperimentē ar bardu estētiku.
Savdabīgi atstumto un cenzēto skaņdarbu retrospekcija albumā “Nerealizētie” (1998) (AGRPR). Albuma skaņdarbs “Saulainās kameras regejs” iekļauts Latvijas neatkarīgās/ pagrīdes mūzikas 1998/99. gada izlasē "Odekolons” (HUBB).
Sekvencera “Rebirth” inteliģentais interfeiss un ierakstu programma “Cakewalk” nodrošina kvalitatīvu albuma “Daba” (1999) (AGRPR) skaņu. Albums “Daba” iegūst atzinību elektroniski muzicējošo mākslinieku aprindās Ventspilī.
Albums “Augusts noliktavā” (1999) (AGRPR) veidots speciāli pasākumam “Alien” 27.08.1999., vecā kuģu noliktavā Ventspilī (organizē sabiedriskā organizācija “Daba”).
Bezpersoniska techno žanrā 2000. gadā tiek izdots albums “37@C” (AGRPR). Mūzika ir salīdzināta ar aukstāko gadalaiku.
Andrim Grandbergam iepatīkas burtu garnitūra “Helvetica” un albuma “Helvetica” (2001) (AGRPR) nosaukums un noskaņa tiek pielīdzināta burtam.
Arno Š. ierosina Andrim Š. sadarboties ar Andri Grandbergu, kā rezultātā top projekts “Big Name & Isms” ar albumu “Nr.1” (2002) (Dabas raksti). Skaņdarbi “Foros”, “Žizņ, žizņ” ir iekļauti Latvijas neatkarīgās mūzikas promo izlasē “Starteris II” (2002) (Tornis Rec.). Tiek atskaņots radio “Naba”.
Pēc sadarbības projekta ar Ventspils romu hip hop pārstāvi Big Name, Andris Grandbergs pabeidz pirms tam iesākto albumu “Norton” (2002) (AGRPR). Skaņdarbi “Sex in the night” un “Naganini” ir iekļauti Ventspils elektroniskās mūzikas izlasēs.
Albums “Matemātika” (2005) (AGRPR) ir Andra Grandberga pārdomas par eksistenciālo filosofiju. Ir sastopami skaņas tukšumi, ko var nosaukt par klusumu.
2005. gadā Andris Grandbergs veido skaņas celiņu filmai “Naktstauriņu deja” (režisors Reinis V.). Filma piedalās Latvijas nacionālā kino festivāla “Lielais Kristaps” skatē.
Albumu “Necro” (2009) (AGRPR) rakturo skarba romantika. Albuma noformējumu bagātina Danas G. tulkotie dziesmu teksti angļu valodā.
Albums “Post Dada” (2011) (AGRPR). Skaņdarbs “Princese un vardis” iekļūst radio “Naba” 2011. gada TOP 100.
Albums “Teniss” (2011) (AGRPR). Skaņdarbam “Mednieks” Andris Grandbergs ir radījis video klipu.
Albums “Burzma” (2013) (Naba Music/Melo Records) (AGRPR). Andris Granbergs piedāvā apskatu ar techno elementiem, kuri papildināti ar balsi. Pirmais “Isms” albums, kurš ir pavairots rūpnieciskā CD tirāžā. . Albums "Burzma" tiek novērtēts kā "... skan sasodīti eleganti", gan arī secināts "Labāk par šo Grandberga radīto „Burzmu”, protams, spriest elektroniskās mūzikas speciālistiem, taču jāatkārtojas — kaut kas tajā visā ir!".
'Ventspils elektroniskās mūzikas izlases' (2002—2004)
Sabiedriskā organizācija “Daba”, kuru izveido Arno Š. 2001. gadā, piesaista Andri Grandbergu. Laika posmā no 2002. gada līdz 2004. gadam “Daba” izdod trīs "Ventspils elektroniskās mūzikas izlases" (Dabas raksti). Andris Grandbergs palīdz veidot organizācijas tēlu un rada albumu noformējumus. “Daba” Ventspilī organizē pasākumus, kuru veidošanā ar videoinstalācijām, grafisko identitāti, izlases noformējumu un audio kompilāciju tehnisko nodrošinājumu palīdz Andris Grandbergs.
Grafiskais dizains
Otra no galvenām pamatnodarbēm — grafiskais dizainers. Veidojis video noformējumus mūzikas pasākumiem, izstrādājis korporatīvās identitātes, web lapu dizainus, mūzikas albumu noformējumus u.c.
Andra Grandberga veidotie albumu noformējumi
Ventspils Elektroniskās mūzikas izlases:
Citi:
Vetara
Vetara (id) ir sala Indonēzijā, Mazo Zunda salu arhipelāgam piederošo Baratdajas salu grupas lielākā sala. Administratīvi ietilpst Moluku provinces Dienvidrietumu Moluku apriņķī. Lielākās apdzīvotās vietas ir pagastu centri Liopa, Ilvaki, Vasiri, Masapuna un Arvala; tās pa salas perimetru savieno autoceļš.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas dienvidaustrumos Bandas jūrā, Baratdajas salu rietumu galā. Vetaras šaurums dienvidos to atdala no Timoras, Ombai šaurums rietumos — no Aloras, bet Romanas šaurums austrumos — no Romanas salas. Vetaras ziemeļrietumu un rietumu piekrastē mazās Liranas un Reonas saliņas. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina. Augstākais punkts ir Lalaitu (1412 m vjl) salas austrumos. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Ābrams Gurvičs
Ābrams Gurvičs (ru; Baku —  Maskava) bija PSRS meistars šaha kompozīcijā, šaha teorētiķis un literatūrzinātnieks.
Biogrāfija
Sākot no 1925. gada, publicējis literatūrzinātniskus darbus, kas bijuši veltīti tā laika padomju literatūrai. 1940. gadā bijis Staļina prēmijas komitejas loceklis un piedalījies prēmijas piešķiršanā Mihailam Šolohovam. 1949. gadā nokļuvis oficiālās kritikas krustugunīs, kad PSRS izvērsusies cīņa pret tā saukto kosmopolītismu. Lai gan kampaņa nav beigusies ar reālu brīvības atņemšanu, Gurvičs uz ilgiem gadiem zaudējis iespēju publicēties presē un kādu laiku pārticis tikai no ienākumiem par šaha kompozīcijām.