cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Degalus
Dedzināts alus jeb saīsinājumā degalus ir stiprais spirtotais dzēriens, ko iegūst pārtvaicējot alu. Dzēriena etilspirta saturs ir 42%. Degalus nosaukuma un idejas autors ir Valmiermuižas alus īpašnieks Aigars Ruņģis. Tā ražošanai uzņēmumā ieguldīti 50 000 eiro, par kuriem Vācijā pasūtīta īpaša alus dedzinātava.
Ražošana
Dedzinātavā jeb pārtvaicētavā 150 litru alus trīs stundas ar tvaiku no apakšas karsē >75 °C lielā temperatūrā, tvaikam plūstot cauri trim šķīvjiem. Pirmo aptuveni 0,6 litru daudzumā iegūst tā saukto „galvas” frakciju ar asu smaržu un sīvu garšu, kuras sastāvā ir 92% spirta. Tad seko apmēram pieci litri tā sauktās „sirds” frakcijas, kuras sastāvā ir 82% etilspirta. Visbeidzot tiek iegūti aptuveni trīs litri tā dēvētās „astes” frakcijas, kuras sastāvā ir 40—60% spirta. „Galvas” frakciju utilizē, „astes” frakciju pievieno nākamajai pārtvaicējamā alus porcijai un tālāk izmanto tikai „sirds” frakciju, ko līdz 42% etilspirta koncentrācijai atšķaida ar aptuveni pieciem litriem mīkstināta dzīļu ūdens. Maisījumu uz divām diennaktīm uzglabā -5 °C temperatūrā, izfiltrē un pilda pudelēs.
Es, spiegs
"Es, spiegs" (en) ir 2002. gada ASV spiegu kinokomēdija, kas balstīta uz 20. gadsimta 60. gadu tāda paša nosaukuma televīzijas seriālu. Filmas režisore un viena no producentiem ir Betija Tomasa. Galvenās lomas atveido Ouens Vilsons, Edijs Mērfijs, Famke Jansena un Malkolms Makdauels. Filmas pirmizrāde notika.
Profesionālam bokserim Kellijam Robinsonam jāpalīdz ASV valdības aģentam Aleksam Skotam atrast pazudušu lidmašīnu.
Vilkava-Haslava
Vilkava-Haslava ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Cvikavas apriņķī pie Cvikavas Muldes upes.
Vēsture
Rakstos kā Nīderhaslava pirmoreiz minēta 1279. gadā. 1439. gadā pirmoreiz minēts Vilkavas ciems. Pilsēta izveidota 1934. gadā, apvienojot Nīderhaslavu un Vilkavu.
Latvija 1924. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latviju 1924. gada ziemas olimpiskajās spēlēs pārstāvēja divi sportisti divos sporta veidos. 1924. gada ziemas olimpiskās spēles norisinājās Francijas pilsētā Šamonī no 1924. gada 25. janvāra līdz 5. februārim. Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles, kurās piedalās Latvijas olimpiskā komanda. Šajās olimpiskajās spēlēs Latvijas sportisti neizcīnīja medaļas. Lielākos panākumus guva Alberts Rumba, kas ātrslidošanā ieņēma 7. vietu.
Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā bija slēpotājs Roberts Plūme.
Latvija 1928. gada olimpiskajās spēlēs
'''Latvija 1928. gada olimpiskajās spēlēs''' var būt:
Kims Singju
Kims Singju (ko, Gim Seunggyu, dzimis ) ir Dienvidkorejas futbolists, vārtsargs, Dienvidkorejas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada spēlē Japānas augstākās līgas kluba Kobes "Vissel" sastāvā.
Surveyor 4
Surveyor 4 bija ASV NASA programmas Surveyor Mēness nolaižamais aparāts. Palaists 1967. gada 14. jūlijā. Zaudēts nolaišanās laikā uz Mēness virsmas.
Surveyor 4 bija uzstādīta televīzijas kamera ar spoguļiem. Tam bija grunts paraugu ņemšanas ierīce, deformācijas sensori uz atbalsta pēdām un dažādi inženiertehniskie sensori.
Jauktā komanda 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Jauktā komanda bija pārstāvēta 1900. vasaras olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1900. gada 14. maija līdz 28. oktobrim. Agrīnajās vasaras olimpiskajās spēlēs Jaukto komandu veidoja un tajā ļāva startēt vienkopus dažādu valstu sportistiem, galvenokārt komandu sporta veidos vai disciplīnās. Šī bija otrā reize, kad Jauktā komanda startēja vasaras olimpiskajās spēlēs.
Surveyor 4
Surveyor 4 tika palaists 11:53:29 UTC ar nesējraķeti Atlas LV-3C Centaur-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-36A tiešā trajektorijā uz Mēnesi.
27. jūlijā zonde sasniedza Mēnesi. Nolaižamajam aparātam bija jānosēžas Sinus Medii Mēness jūrā ar koordinātām. 02:03 UTC, 2,5 minūtes pirms nosēšanās uz Mēness virsmas pazuda signāls no Surveyor 4, un sakarus ar zondi vairs neizdevās atjaunot. Domājams, ka eksplodēja cietās degvielas dzinējs īsi pirms plānotās degšanas beigām.
Jauktā komanda 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Jauktajā komandā 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja aptuveni 107 sportisti (104 vīrieši un 3 sievietes).
Jauktā komanda šajās olimpiskajās spēlēs kopā izcīnīja 19 medaļas (8 zelta, 5 sudraba un 6 bronzas medaļas) 10 dažādos sporta veidos. Medaļu kopvērtējumā Jauktā komanda šajās spēlēs bija 4. vietā.
Fane Psata
Fane Psata (el; dzimusi ) ir bijusī grieķu brīvā stila cīkstone, 2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalīnbiece, Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Psata sāka nodarboties 1992. gadā. Sacensībās viņa pārstāvēja Psahnas cīņas klubu (Eiboja). 28 gadus vecumā, kā rīkotājvalsts Grieķijas izlases dalībniece svarā kategorijā līdz 48 kg, Psata kvalificējās 2004. gada vasaras olimpiskajām spēlēs Atēnās. Olimpiādē Psathai vispirms bija jācīnās priekšsacīkšu grupā, kur vispirms viņa četrdesmit sekunžu laikā pieveica tunisieti Fantila Luati. Nākamajā mačā viņa ar 3:5 zaudēja Lidijai Karamčakovai no Tadžikistānas un pēc tam ar 10 punktu starpību zaudēja ukrainietei Irinai Merleni. Psata priekšsacīkšu grupā ieņēma trešo vietu, fināla cīņām neklasificējās un kopvērtējumā finišēja desmitajā vietā. 2005. gada Vidusjūras spēlēs Almerijā, Spānijā, Psata pārvarēja savu olimpisko neveiksmi un izcīnīja zelta medaļu, finālā pieveicot francūzieti Annu Delunču. Togad Eiropas čempionātā viņa ieguva bronzas medaļu, cīņā par to uzvarot ukrainieti Ludmilu Balušku.
2006. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta sudraba medaļu, no trešās vietas pakāpjoties uz otro Ukrainas cīkstones Marijas Stadņikas diskvalifikācijas dēļ pēc pozitīvā dopinga testa. Testā tika atrasts aizliegtā furosemīda pēdas un viņai tika atņemts čempiones tituls.
Dzelzceļa līnija Keila—Turba
Dzelzceļa līnija Keila—Turba (et) ir 31,6 kilometrus gara dzelzceļa līnija Igaunijas ziemeļos. Atklāta 1905. gadā. 2004. gadā dzelzceļa līnija posmā no Rīziperes līdz Hāpsalu tika slēgta, sliežu ceļus demontēja un to vietā uzbūvēja velosipēdistu celiņu. 2017. gadā sākās posma atjaunošanas darbi. 2019. gada 8. decembrī atklāja atjaunotu posmu Rīzipere—Turba. Pa līniju kursē Elron elektrovilcieni.
Fane Psata
Biogrāfija
Pēc sportistes karjeras beigšanas Psata strādā par sporta instruktoru maziem bērniem.
Dzelzceļa līnija Keila—Turba
Dzelzceļa stacijas
Kopumā uz līnijas ir 7 stacijas un pieturas punkti.
Jānis Korņiļjevs
Jānis Korņiļjevs jeb Ivans Korņiļjevs ( — ) bija Latvijas krievu izcelsmes politiķis. Bijis 3. un 4. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Jānis Korņiļjevs piedzima Višgorodas pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Ostrovas reālskolā. 1919. gadā Pēterburgas Universitātē sāka studēt tiesību zinātni, taču drīz bija spiests mācības pārtraukt.
Korņiļjevs darbojās Augšpils (bijušā Višgorodas) un Gauru pagasta padomē. 1928. gadā ievēlēts Abrenes apriņķa pašpārvaldē. Tajā pašā gadā kļuva par 3. Saeimas deputātu. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, kurā darbojās līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gadā. Pēc apvērsuma neilgu laiku strādāja Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijā. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā Korņiļjevs tika pierunāts sadarboties ar NKVD, pamatojot to ar viņa rīcībā esošiem kompromitējošiem materiāliem.
arestēts sakarā ar sadarbību ar Latviešu zemnieku savienības labējo spārnu Saeimā un dalību Baltajā kustībā un Krievijas Vismilitārajā savienībā, ko Korņiļjevs noliedza. viņam tika piespriesti 10 gadi spaidu darbos. 1956. gadā atbrīvots. Miris veco ļaužu pansionātā Rīgā.
Panonija
Panonija, oficiāli pazīstama kā Panonijas province (la), bija Romas impērijas province, kuras teritorija aptvēra Donavas labā krasta līdzenumu mūsdienu Vidusdonavas zemienē Centrāleiropas dienvidu daļā.
Romas impērijas laikā Panonijas province robežojās ar Noriku rietumos, Itālijas teritoriju dienvidrietumos, Dalmāciju dienvidos un Mēziju dienvidaustrumos. Savukārt Panonijas ziemeļu un austrumu robeža gar Donavas upi bija impērijas nocietinātā ārējā robeža ar barbaru ciltīm. Turpretim mūsdienās tās teritorija aptver Ungārijas rietumu, Austrijas austrumu, Slovēnijas, kā arī Horvātijas, Bosnija un Hercegovinas un Serbijas ziemeļu daļas.
Panonija kā Romas impērijas province pastāvēja aptuveni no mūsu ēras 9. līdz 395. gadam, kad arvien intensīvāku ģermāņu barbaru iebrukumu rezultātā romieši no tās teritorijas pamazām atkāpās.
Iedalījums
Pēc 102. gada Dākijas kara imperators Trajāns provinci sadalīja Augšējā Panonijā (Pannonia Superior) ar galvaspilsētu Karnuntā (Carnuntum, uz rietumiem no Bratislavas) un Apakšējā Panonijā (Pannonia Inferior) ar galvaspilsētu Akvinkā (Aquincum, tagad Budapeštas daļa) un Sirmijā (Sirmium, tagad Sremska Mitrovica).
Pēc 296. gada imperators Diokletiāns Panoniju sadalīja četrās daļās: Pirmajā Panonijā (Pannonia Prima) ar galvaspilsētu Savarijā, Otrajā Panonijā ar galvaspilsētu Sirmijā, Valērija Panonijā (Pannonia Valeria) ar galvaspilsētu Sopiānā (Sopianae, tagad Pēčā) un Savija Panonijā (Pannonia Savia) ar galvaspilsētu Sisakā (Siscia).
Iedzīvotāji
Romas impērijas laikā Panonijas teritoriju kopā ar romiešiem apdzīvoja vairākas barbaru tautas, no kurām lielākā daļa bija ķelti un trāķieši. Tāpat salīdzinoši lielu daļu no pastāvīgajiem iedzīvotājiem veidoja arī ilīrieši, kas galvenokārt apdzīvoja tieši provinces austrumu un dienvidu daļu.
Sākot ar 1. gadsimtu, Panonijas province tika pakļauta aktīvai romanizācijai, kur romiešu kultūru un latīņu valodu lielā mērā palīdzēja nostiprināt vairāku leģionu izvietošana tās teritorijā. Intensīvāka romanizācija norisinājās provinces rietumu un dienvidu daļā, kas bija tuvāka Itālijai. Savukārt Panonijas ziemeļu un austrumu daļa, kas Donavas pierobežā vairāk robežojās ar barbaru apdzīvotajām zemēm, romanizācijas procesu izjuta mazākā apmērā.
Panonija kļuva pazīstama arī kā vieta, kur mūsu ēras 3. gadsimtā piedzima un uzauga vairāki topošie Senās Romas imperatori, kā arī province regulāri apgādāja romiešu karaspēku ar lielu skaitu karavīriem.
Saimniecība
Saimniecības ziņā Panonijas province nebija salīdzinoši pārticīga, jo tās teritoriju galvenokārt pārklāja biezi meži un kalnāji. Šī iemesla dēļ jau no provinces pirmsākumiem viena no galvenajām saimniecības nozarēm bija mežsaimniecība, kur lielos kvantumos tika eksportēti kokmateriāli.
Panonijas līdzenumi ļāva nodarboties arī ar lauksaimniecību, kur izplatītākie produkti bija auzas un mieži. Lai gan tās teritorijā tika kultivētas arī vīnogas, to kvalitāte bija zemāka nekā citviet, līdz ar to Panonijas ražotais vīns nebija no iecienītākajām eksportprecēm Romas impērijā.
Viens no lielākajiem provinces ekonomiskajiem pienesumiem bija dažādu mežazvēru (mežacūku, bizonu un lāču) pārdošana romiešu izklaidei dažādos cirkos. Tāpat arī kalnrūpniecības nozare deva savu pienesumu provinces ekonomikai, kurā tika apgūts gan dzelzs, gan sudrabs, taču ne tuvu tādos apmēros kā Mēzijas un Dākijas teritorijās.
Rjoiči Kavakacu
Rjoiči Kavakacu (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||13||0
Ruī Lopess de Segura
Ruī Lopess de Segura (es; 1530. gads - 1580. gads, Spānija) bija Spānijas šahists un garīdznieks.
Biogrāfija
16. gadsimtā bijis vadošais Spānijas šahists. Kalpojis kā Romas katoļu garīdznieks dzimtajā Badahosas provincē, vēlāk kļuvis par Seguras bīskapu, taču šahs viņu padarījis pazīstamu arī tā laika Spānijas karaļa Felipes II galmā. 1560. gadā baznīcas uzdevumā apmeklēja Romu, kur atrada arī laiku šaha cīņām ar tā laika labākajiem Itālijas šahistiem, kurus Lopesam izdevies apspēlēt. Pēc atgriešanās no Itālijas 1561. gadā izdevis grāmatu par šahu "Libro de la invención liberal y arte del juego del Axedrez" ("Grāmata par atjautību un mākslu šaha spēlē"), kurā atspoguļojis sava laika šaha teorijas attīstību. Grāmata piedzīvojusi atkārtotus izdevumus un tikusi tulkota vācu, franču un portugāļu valodās. 1575. gadā spēcīgākie Itālijas šahisti ar Paolo Boi priekšgalā ieradušies atbildes vizītē Madridē un guvuši revanšu Spānijas karaļa klātbūtnē. Pazīstams ar savu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, kur viņam par godu ir nosaukta Spāņu atklātne - 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lb5. Pats Lopess gan uzskatīja savu atklātni par melno gājiena 2. ... Zc6 atspēkojumu un par labāku gājienu uzskatīja mūsdienu Filidora aizsardzību - 2. ... d6.
Bečeja
Bečeja var būt:
Latvija 1924. gada olimpiskajās spēlēs
'''Latvija 1924. gada olimpiskajās spēlēs''' var būt:
Agra vakara ainava
Apraksts
Tā gleznota ar eļļas krāsām uz audekla, kura izmēri ir 23 × 33,3 cm.
Glezna atrodas Slovāku Nacionālajā galerijā Bratislavā.
Analīze
Ungāru ainavu gleznotājs Šāndors Brodskis kopā ar citu 19. gadsimta otrās puses gleznotāju, Antalu Ligeti spēja attēlot Ungārijas ainavas, dodot tām romantisku pieskaņu. Viņš tiek uzskatīts par Ungārijas ainavu glezniecības un fotogrāfijas pamatlicēju. Brodskis studēja Vīnes mākslas akadēmijā un no 1845. gada dzīvoja Minhenē.
Brodska ainavu glezniecības stilu ietekmēja Alberts Frederiks Cimmermans. Pazīstamākās ainavas tapa Slovākijas teritorijā. Viņa veiksmīgais radošais darbs pamatojās labās zināšanās par Slovākijas laukiem un mazapdzīvotām apkārtnēm. Svarīgs ir arī gaismas efekts. Vakara ainava attēlo gaismas un dabas kombināciju kopā ar nelielu dzīvnieku grupu. Savos darbos viņš īpaši atzīmēja koku attēlojumu.
Augusts Kalniņš
Augusts Kalniņš ( — ) bija Latvijas politiķis un sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas zemkopības ministrs (1919—1920), apgādības ministrs (1920—1921), kā arī Tautas padomes, Satversmes sapulces, 1., 2. un 3. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Augusts Kalniņš piedzima Ungurpils pagasta "Pavāros".
Beidzis Gorku vidējo zemkopības skolu Mogiļevas guberņā. Studēja Rīgas Politehnikumā. Bija skolotājs Besarābijas guberņā, tad Jelgavas zemkopības skolas direktors, no turienes pārgāja uz Baltijas domēņu valdi. Bija Vidzemes Zemes padomes loceklis un Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes loceklis, Agrārās nodaļas vadītājs.
No Latvijas Pagaidu valdības izveidošanas 1918. gada nogalē līdz 1919. gada septembrim bija zemkopības ministra vietnieks. Pēc tam pats kļuva par ministru, amatā bija līdz 1920. gada jūnijam, kad, nomainoties valdībai, kļuva par apgādības ministru. Šajā amatā bija līdz 1921. gada aprīlim, kad to likvidēja.
Paralēli darbam valdībā bija vairāku Latvijas Republikas parlamentu — Tautas padomes, Satversmes sapulces, 1., 2. un 3. Saeimas — deputāts. 1926. gada nogalē minēts kā kandidāts finanšu ministra amatam.
Miris 1940. gada 24. jūlijā Rīgā. Apglabāts Alojas kapos.
Jeļena Vesņina
Jeļena Vesņina (ru; dzimusi Ļvivā, Ukrainas PSR, PSRS) ir profesionāla krievu tenisiste. Augstāko 13. vietu rangā vienspēlēs sasniegusi 2017. gada 20. martā, dubultspēlēs 3. vietu 2017. gada 17. jūlijā. Vesņina ir četru Grand Slam titulu īpašniece. Dubultspēlēs uzvarējusi 2013. gada Francijas atklātajā čempionātā tenisā, 2014. gada ASV atklātajā čempionātā tenisā un 2017. gada Vimbldonas čempionātā. Jauktajās dubultspēlēs titulu ieguvusi 2016. gada Austrālijas atklātajā čempionātā tenisā. 2016. gadā uzvarējusi sezonas gada noslēguma sacensībās WTA Finals.
Kopš 2012. gada maija Vesņina dubultspēļu turnīrus regulāri aizvada kopā ar Jekaterinu Makarovu, ar kuru kopā arī izcīnīja zelta medaļas 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Micugu Nomura
Micugu Nomura (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||12||0
Diskrētā kapitāla uzkrāšana
Diskrētā kapitāla uzkrāšana nozīmē, ka procentu pieskaitīšanas starplaiks ir fiksēts, proti, notiek vienu reizi gadā, pusgadā, ceturksnī vai mēnesī.
Antons Grāmatiņš
Antons Grāmatiņš (dzimis, miris ) bija bataljona komandieris, latviešu leģionu tieslietu darbinieks, grieķu katoļu ticības teologs (1912.g.), Triju Zvaigžņu ordeņa komandieris. Publicējis atmiņas par Kalpaka bataljona gaitām.
Privātā dzīve
1922. gadā precējies ar Helēnu Zirnīti-Josteli, dzimuši dēls Viesturs (1920. gadā), meita Maija (1922. gadā). Pēc Otrā pasaules kara pārcēlies uz dzīvi Anglijā. 1951. gadā iecelts par Latvijas pareizticīgās baznīcas prāvestu Londonā.
Čans Hjonsu
Čans Hjonsu (ko, Jang Hyeonsu, dzimis ) ir Dienvidkorejas futbolists, aizsargs, Dienvidkorejas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Saūda Arābijas kluba Al Hilal sastāvā.
Sasniegumi
Al Hilal
Valsts vērtspapīri
Valsts vērtspapīri ir parāda vērtspapīri, ko izdod (emitē) valsts. Valsts vērtspapīri ir apliecinājums, ka īpašnieks ir aizdevis valstij noteiktu naudas summu un pēc noteikta laika šo summu saņems atpakaļ.
Stīvens Bečelors
Stīvens Bečelors (Stephen Batchelor, dzimis ) ir angļu rakstnieks, pāli un tibetiešu valodas tulks un strīdīgs budistu meditāciju "retrītu" vadītājs. Bečelors bijis mūks un ir kļuvis ievērojams agnocistisko jeb "sekulāro Budismu" popularizētājs. Bečelors raksta kā šī laikmeta budisti varētu iztikt bez pārdzimšanas pieņēmuma un citām viņaprāt liekām hinduisma doktrīnām.
Biogrāfija
Bečelors piedzima 1953. gadā Dandī, Skotijā, un astoņpadsmit gadu vecumā nokļuva Indijā. Viņš apmetās Daramsalā, Dalailamas Tibetas trimdas valdības galvaspilsētā, un darbojās tibetiešu bibliotēkā Library of Tibetan Works and Archives. 1974. gadā Bečelors "pieņēma patvērumu Trīs dārgumos" un kļuva budistu gelug tradīcijas māceklis, kā arī īslaicīgi mācījās pie slavenā Vipassanas meditācijas skolotāja S. N. Goenka.
The Minus Man
The Minus Man ir 1999. gada trilleris, kas balstīts uz Lū Makkrīrija tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un scenārija autors ir Hamptons Fančers. Galvenās lomas atveido Ouens Vilsons, Žanīna Garofalo, Braians Kokss, Dvaits Džoakams, Mersedesa Ruela, Deniss Hejsberts un Šerila Krova. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Stīvens Bečelors
Biogrāfija
Bečelors turpināja tibetiešu studijas Šveicē klosterī Tibet Institute Rikon, iesaistījās biedrībā Le Mont-Pèlerin un kļuva ordinēts mūks. 1979. gadā Bečelors Vācijā kļuva par akadēmiķa Geše Thubten Ngawang tulku.
The Minus Man
Filmas galvenais varonis ir Vans Sīgerts, ārēji pieklājīgs un izskatīgs vīrietis, kurš patiesībā ir aukstasinīgs slepkava. Vans upurus izvēlas starp cilvēkiem, kuri sūdzas par savu dzīvi un izrāda vēlēšanos tikt nogalinātiem.
Stīvens Bečelors
Biogrāfija
No 1981. līdz 1984. gadam Bečelors Dienvidkorejas Songgwangsa klosterī praktizēja Dzenbudismu un iepazinās ar franču tautības mūķeni Martine Fages. Kad viņu skolotājs korejiešu dzen meistars Kusan Sunim nomira, Stīvens Bečelors un Martine Fages "novilka savus mūka tērpus" un 1985. gadā Honkongā apprecējās. Pāris apmetās Devonā, Anglijā. Kopš 1990. gada Bečelors ir skolotājs Devonas Gaia House meditācijas centrā. 2000. gadā Bečelors ar sievu pārcēlās uz mazpilsētu Francijas Akvitānijā un arvien vairāk pievērsās agrīno pāli valodas un Tripitakas kanonu rakstu pētīšanai.
Jahiro Kadzama
Jahiro Kadzama (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||19||0
Oleksandrija
Oleksandrija ir pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Kirovohradas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Inhulecas upes krastā 75 km no apgabala centra Kropivņickas. Oleksandrijas rajona centrs. Pilsētas padomei pakļauti Dimitroves un Pantajivkas pilsētciemati un Zvenihorodkas ciema padome (kopā 61,42 km²).
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1746. gadā kā kazaku ziemas apmetne Usivka (Усівка), ko esot dibinājis zaporožjietis Uss. No 1754. gada apkārtnē sāka apmesties serbu ieceļotāji un apmetni pārdēvēja par Bečeju (Бечея) pēc upes Serbijā. 1784. gadā Bečeja kļuva par apriņķa pilsētu un tika pārdēvēta par Oleksandrijsku (Олександрійськ), bet vēlāk nosaukums nomainīts un pašreizējo. 1869. gadā cauri pilsētai uzbūvēts Odesas—Harkivas dzelzceļš. Pēc otrā pasaules kara pilsēta attīstījās kā mašīnbūves un brūnogļu ieguves centrs. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Šefīldas "Wednesday"
Šefīldas futbola klubs "Wednesday" (en) ir Anglijas futbola klubs no Šefīldas, kurš spēlē Anglijas čempionātā (Championship). Klubs ir dibināts 1867. gadā. Mājas spēles aizvada Hillsborough stadionā. Kluba futbolisti ir četras reizes izcīnījuši Anglijas čempiontitulu un trīs reizes uzvarējuši FA kausa izcīņā.
Bāliņi (Kursīšu pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1162 (Saldus–Kūdras), uz ziemeļrietumiem no Dabes purva, pie Bāliņu grāvja ietekas Zaņā.
Lukoil
Lukoil (oficiālais nosaukums ОАО «Нефтяная компания „ЛУКОЙЛ“») ir Krievijas enerģētikas uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Galvenais birojs atrodas Maskavā. Dibināts 1991. gadā.
Uzņēmums nodarbojas ar naftas un dabasgāzes atradņu izpēti, iegūšanu, pārstrādi, kā arī jēlnaftas, gāzes un naftas produktu tirdzniecību.
Lukoil akcijas tiek kotētas Maskavas (kods LKOH), Londonas (kods LKOD) un Frankfurtes (kods LUK) fondu biržā. Uzņēmuma lielākie akcionāri (pēc datiem uz 2014. gada nogali ) ir ASV banka Bank of New York (61,78 %) un Kiprā reģistrētais uzņēmums Lukoil Employee Limited (10,79 %).
Lukoil Eiropas īpašumus (ārpus Krievijas) pārrauga Nīderlandē reģistrētais meitas uzņēmums Lukoil Europe Holdings B.V.
Vēsture
1991. gada 25. novembrī ar PSRS Ministru Padomes lēmumu izveidots valsts naftas koncerns LangepasUrajKogalymneftˈ (ЛангепасУрайКогалымнефть), apvienojot naftas ieguves uzņēmumus Лангепасneftegaz, Urajneftegaz un Kogalymneftegaz, kā arī naftas pārstrādes uzņēmumu Permneftosointez un Vologdas un Novoufas naftas pārstrādes rūpnīcu. 1993. gada 5. aparīlī valsts koncerns pārveidots par atvērtu akciju sabiedrību Neftjanaja kompanija „Lukoil“ (Нефтяная компания „Лукойл“). 1994. gadā sākās privatizācijas pirmie pārdošanas darījumi. 1995. gadā Krievijas valdība uzņēmumam nodeva deviņu naftas ieguves, realizācijas un apkalpošanas uzņēmumu kontrolpaketes. Nākamajos gados Lukoil paplašinājās, gan iegādājoties uzņēmumus, gan apgūstot jaunas ieguves vietas, gan būvējot infrastruktūru, tai skaitā savu tankkuģu floti.
2000. gadā Lukoil nopirka uzņēmumu Getty Petroleum Marketing Inc., tādējādi iekļūstot ASV degvielas uzpildes staciju tirgū. 2004. gadā Lukoil kļuva par pilnībā privātu uzņēmumu, valstij pārdodot atlikušos 7,59 % akciju ASV uzņēmumam ConocoPhillips par 1,988 miljardiem USD. 2011. gadā ConocoPhillips pārdeva šīs akcijas.
2014. gadā Lukoil pārdeva savu degvielas uzpildes staciju tīklus Čehijā, Slovākijā un Ungārijā. 2015. gada aprīlī DUS tīklu Ukrainā Lukoil pārdeva Austrijas uzņēmumam AMIC Energy. 2015. gadā uzņēmums Lukoil Eesti ar 37 degvielas uzpildes stacijām Igaunijā pārdots Igaunijas uzņēmumam Olerex. 2016. gadā Lukoil DUS tīklus Latvijā, Lietuvā, Polijā un Kiprā pārdeva Austrijas uzņēmumam AMIC Energy Management.
Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Apvienotās Karalistes uzņēmums Shell nolēma pārtraukt savu biznesu Krievijā; 12. maijā tika paziņots, ka Lukoil pirks uzņēmumu Krievijā Shell Neft ar rūpnīcu Toržkā un 411 degvielas uzpildes stacijām.
Lukoil Latvijā
Latvijā Lukoil bija pārstāvēts ar SIA LUKoil Baltija R, kas dibināts 1993. gada 21. jūnijā un pieder Nīderlandē reģistrētajam uzņēmumam Lukoil Europe Holdings B.V. Tas nodarbojās ar naftas produktu vairumtirdzniecību un mazumtirdzniecību Latvijas tirgū. Uzņēmumam piederēja 1 naftas bāze un 57 degvielas uzpildes stacijas, no kurām 43 stacijās tirgoja auto gāzi.
Saistībā ar Lukoil aktīvu pārdošanu Austrijas AMIC Energy Management, 2016. gada 1. aprīlī SIA LUKoil Baltija R nosaukums mainīts uz SIA AMIC Latvia. Kopš 2018. gada tas darbojas ar VIADA zīmolu.
Aragona (upe)
Aragona (es, eu) ir 192 kilometrus gara Ebro kreisā krasta pieteka Spānijas ziemeļos, Aragonā un Navarrā.
Sems Nīls
Naidžels Džons Dermots "Sems" Nīls (en, dzimis ) ir Jaunzēlandes aktieris, režisors, kinoproducents un scenārists.
Nīls ir dzimis Ziemeļīrijā, bet 1954. gadā ar ģimeni pārcēlies uz Kraistčērču, Jaunzēlandē. Kļuvis pazīstams ar 1977. gada filmu Sleeping Dogs, kurai sekoja lomas filmās My Brilliant Career (1979), Omen III: The Final Conflict (1981), "Apsēstība" (1981), "Kliedziens tumsā" (Evil Angels, 1988), "Nāvējošais klusums" (1989), "Sarkanā oktobra meklējumos" (The Hunt for Red October, 1990) un "Klavieres" (The Piano, 1993). Starptautisku atpazīstamību ieguvis, piedaloties Stīvena Spīlberga filmā "Juras laikmeta parks" (1993). Piedalījies arī filmas turpinājumos "Juras laikmeta parks 3" (Jurassic Park III, 2001) un "Juras laikmeta pasaule: Valdīšana" (2022).
Piedalījies arī filmās In the Mouth of Madness (1994), "Zirgu vārdotājs" (1998), "Divsimtgadīgais" (1999), "Vimbldona" (2004), "Zvērests" (2012), "Mežakuilis un ūdenskrese" (2016) un "Cilvēks vilcienā" (2018).
Vieglatlētika 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — kārtslēkšana vīriešiem
Kārtslēkšana vīriešiem bija viena no 23 disciplīnām, kas tika aizvadīta vieglatlētikas sacensību ietvaros 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika 1900. gada 15. jūlijā Kruakatelānā, Buloņas meža teritorijā. Tajās startēja 8 sportisti no piecām valstīm.
ASV komanda protestēja pret šo notikumu, jo tas notika svētdien, un trim no viņu labākajiem kārtslēcējiem tika paziņots, ka viņi varēs startēt nākamajā dienā, lai viņu rezultāti tiktu ieskaitīti. Francijas organizatori 14. jūlijā tomēr nolēma, ka svētdienas sacensību rezultāti būs galīgie. Amerikāņu kārtslēcēji par šo lēmumu uzzināja tikai pēc disciplīnas.
Zelta medaļu ar rezultātu 3.30 metri ieguva amerikāņu sportists Ērvings Baksters, arī sudraba medaļu izcīnīja amerikānis — Meredits Kolkets. Viņa rezultāts bija 3.25 metri. Savukārt bronzas medaļu ieguva Norvēģijas sportists Karls Alberts Andersens, kura rezultāts bija 3.20 metri. Šī bija Norvēģijas pirmā olimpiskā medaļa olimpiskajās spēlēs.
Pirmoreiz kārtslēkšanas sacensībās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta Ungārija.
Rekordi
(*) — neoficiālais pasaules rekords
Pārstāvētās valstis un sportisti
Kārtslēkšana sacensībās startēja 8 sportisti no 5 valstīm. Francija, Norvēģija un Ungārija pirmo reizi bija pārstāvētas šajā disciplīnā.
Iekavās norādīts startējošo sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Īsaksena
Īsaksena (en) ir slēgta Kanādas meteoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Ellefa Ringnesa salas rietumu krastā. Nosaukta, domājams, pēc Īsaksena pussalas salas ziemeļos, kas savukārt nosaukta par godu norvēģu polārpētniekam Gunnaram Īsaksenam.
Vēsture
Stacija izveidota pēc Otrā pasaules kara ASV un Kanādas kopīgā Apvienotā Arktikas meteoroloģisko staciju (Joint Arctic Weather Stations; JAWS) projekta ietvaros kā viena no piecām Kanādas Arktikā; pārējās bija Jūrika (1947), Rezolūta (1947), Moldbeja (1948) un Alerta (1950). Stacijas būve uzsākta 1948. gada 3. aprīlī, bet regulārie meteoroloģiskie novērojumi sākti 3. maijā. Pie stacijas darbojās lidlauks. 1958. gadā stacija tika ievērojami atjaunināta un uzlabota, lietojot moduļveida iepriekš sagatavotas konstrukcijas. ASV personāls stacijā strādāja līdz 1971. gada oktobrim; pēc tam tā pārgāja pilnībā Kanādas pārvaldībā, kas atkārtoti uzlaboja stacijas infrastruktūru. 1978. gada 31. jūlijā finansējuma trūkuma dēļ stacijas darbība tika pārtraukta. 1989. gadā Īsaksenā tika uzstādīta automātiskā meteostacija.
1989. un 1992. gadā staciju kā bāzi izmantoja Augstās Arktikas Psiholoģijas pētniecības stacija (High Arctic Psychology Research Station, HAPRS). Katrā no reizēm seši vai septiņi pētnieki izmantoja viens otru kā dalībniekus, pētot izolācijas, attāluma un aukstuma ietekmi uz psiholoģiskiem un fizioloģiskiem procesiem, piemēram, garšas uztveri, aizkaitināmību, garastāvokli, subjektīviem un hormonāliem stresa, smadzeņu viļņu un miega rādītājiem.
Angolas administratīvais iedalījums
Angolas administratīvo iedalījumu veido 18 provinces, kas sīkāk iedalās 163 municipalitātēs. Savukārt municipalitātes veido 618 komūnas.
Sveķi
Sveķi ir polimēri, kas cietējot iegūst telpisku struktūru un pārvēršas cietā vielā. Tiem piemīt liela viskozitāte, tādēļ tie pirms pilnīgas sacietēšanas ļoti lēni plūst. Ļoti bieži sveķi tiek saistīti ar lipīgu augu vielmaiņas galaproduktu, kas izdalās no tā stumbra kā bezkrāsains, dzeltens vai brūns šķidrums. Izdaloties no stumbra un nonākot gaisā, tie sacietē. Daudzi augi izmanto sveķus, lai "dziedētu" ievainojumus. Tie aizpilda bojātās augu vietas ar sveķiem, tādā veidā pasargājot stumbru no kukaiņiem un patogēniem.
Ūdeņu čipste
Ūdeņu čipste (Anthus spinoletta) ir neliels cielavu dzimtas (Motacillidae) dziedātājputns, kas sastopams Eiropā un Āzijā. Tā ir īsu distanču gājputns, daļa populācijas ir nometnieki, pārvietojoties no kalnu augstākajām vietām uz zemākajām. Tai ir 3 pasugas.
Izplatība
Ūdenu čipste ligzdo Centrāleiropas un Dienvideiropas kalnu apgabalos, Vidusjūras salas (Sardīniju un Korsiku) ieskaitot, Turcijā, Kaukāzā, Irānā, Vidusāzijā un tālāk uz austrumiem līdz Ķīnas centrālajai daļai. Eiropas populācija ziemo Rietumeiropā un Vidusjūras reģionā. Turcijas, Irānas un Kaukāza populācija ziemo ligzdošanas areālā, arī Turkmenistānā, bet pārējā Āzijas populācija Krievijas dienvidu daļas kalnos Mongolijā, Kazahstānas austrumos, Tadžikistānā, Kirgizstānā un Ķīnas rietumos un centrālajā daļā. Ziemošanai izvēlas atklātas, mitras vietas.
Latvijā
Latvijā ūdeņu čipste ir reta caurceļotāja un ziemotāja. Līdz šim bijuši deviņi novērojumi. Ieceļo nominālā pasuga Anthus spinoletta spinoletta.
Izskats
Ūdeņu čipste ir neliela auguma, kompakta čipste ar spēcīgām kājām, salīdzinoši gariem pirkstiem un slaidu knābi. Ķermeņa garums 15—18 cm, spārnu izplētums 26 cm, svars 19—23 g.
Apspalvojums pelēcīgi brūns ar raibumojumu ķermeņa augšpusē, krēmīgi balts pavēderē. Galva pelēka, virs acīm gaiša josla. Uz krūtīm melns raibumojums. Vasaras periodā krūtis kļūst rozīgas. Astes ārējās lidspalvas baltas. Ūdeņu čipste apspalvojumu maina divas reizes gadā. Kājas un knābis tumši brūni, gandrīz melni. Ārpus vairošanās sezonas baltā josliņa virs acīm kļūst mazāk izteiksmīgāka, grūtāk saskatāma. Abi dzimumi izskatās vienādi, lai gan kopumā mātītes galva ir pelēkāka nekā tēviņam. Jaunie putni atgādina pieaugušos ārpus vairošanās sezonas, bet ir par tiem brūnāki un to vēderi ir raibumotāki.
Uzvedība
Ūdeņu čipste ligzdošanas sezonā galvenokārt sastopama kalnos, 615—3200 m augstumā virs jūras līmeņa. Visbiežāk 1400—2500 m virs jūras līmeņa. Uzturas mitrās vietās, augstkalnu pļavās ar īsu zāli, dažiem krūmiem un akmeņiem. Migrācijas ceļojumi ir īsi, parasti pārlidojot uz zemienām. Ziemo mitros, zāļainos ūdenstilpju krastos, purvos, rīsu tīrumos un citās līdzīgās vietās. Ūdeņu čipste ligzdošanas vietas atstāj septembra vidū, bet pavasara migrācija uzsākas februārī vai martā, ligzdošanas vietās atgriežoties aprīlī un maijā.
Barība
Ūdeņu čipste barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, taisnspārņiem, vabolēm, gliemežiem, tūkstoškājiem un zirnekļiem. Mazuļi galvenokārt tiek baroti ar ķērpjutīm, divspārņiem, tauriņu kāpuriem un blaktīm. Ūdeņu čipstes barojas pa vienam vai pa pāriem, barību parasti meklējot uz zemes, lai gan reizēm tiek ķerti arī lidojoši kukaiņi. Nelielos daudzumos ūdeņu čipste barojas arī ar augu daļām, piemēram, ar aļģēm.
Sistemātika
Ūdeņu čipstei ir 3 pasugas:
Katalonijas Republika
Katalonijas Republika (ca, oc, es) ir starptautiski neatzīta valsts, kuras neatkarību, balstoties uz Katalonijas neatkarības referenduma rezultātiem, 2017. gada 27. oktobrī pasludināja Spānijas autonomā apgabala Katalonijas parlaments.
TikTok
TikTok ir lietojumprogrammatūra, video uzturēšanas sniedzējs un tiešsaistes sociālais tīkls, kuru 2016. gada septembrī izveidoja Ķīnas interneta tehnoloģiju uzņēmums ByteDance. TikTok nodrošina īsu video veidošanu un uzturēšanu. Parasti videomateriāli ir izklaidējoši un jautras dabas, kā arī tajos tiek izrādīti talanti. TikTok priekštecis ir Douyin (zh), kas ir tāda pati programma, bet Ķīnas politikas dēļ ar cenzūru. TikTok ir radies kā produkts citām valstīm, ārpus Ķīnas.
Menuets
Menuets (no it un fr) ir franču izcelsmes pāru deja, kas parasti ir ¾ taktsmērā. Dejai ir raksturīgs mērens temps, mazi solīši un dziļi reveransi. Mazo solīšu (pas menus) dēļ ir, iespējams, radies dejas nosaukums, bet pastāv arī uzskats, ka nosaukums ir cēlies no branle à mener vai amener, kas bija populāri deju veidi 17. gadsimtā Francijā. Ar vārdu "menuets" apzīmē ne tikai deju, bet arī šīs dejas mūziku un tās ritmu, lai gan dejas un ritma ātrumi bieži atšķiras.
Stipe Pletikosa
Stipe Pletikosa (hr; ; dzimis ) ir bijušais Horvātijas futbola vārtsargs. Pletikosa profesionāļa karjeru uzsāka Splitas "Hajduk", no kurienes viņš pārgāja uz Doneckas "Šahtar" un pēc tam 2007. gadā uz Maskavas "Spartak". 2011. gadā pēc vienas sezonas Tottenham Hotspur viņš pievienojās FC Rostov.
2020. gada Pasaules čempionāta hokejā 3. divīzija
'''2020. gada Pasaules čempionāta hokejā 3. divīzija''' būtu bijušas hokeja sacensības, kas laika posmā 19. aprīļa - 26. aprīlim norisinātos Kokelšauerā un Keiptaunā. A grupas pirmo vietu ieguvēji iekļūtu 2. divīzijas B grupā, bet B grupas uzvarētāji būtu kvalificējušies uz A grupu.
Stipe Pletikosa
Horvātijas izlases sastāvā viņš debitēja 1999. gadā un kopš tā laika ir to pārstāvējis piecos lielos turnīros. Viņš ir otrs izlasē visvairāk spēles aizvadījušais spēlētājs pēc Darijo Srnas.
2020. gada Pasaules čempionāta hokejā 3. divīzija
Šis būtu bijis pirmais gads, kad 3. divīzijā būtu A un B grupa (pirms tam bija 3. divīzija un 3. divīzijas kvalifikācijas turnīrs).
Sakarā ar COVID-19 pandēmiju čempionāts tika atcelts.
Stipe Pletikosa
Sasniegumi
Hajduk Split
Shakhtar Donetsk
Individuālie sasniegumi
Ārējās saites
.
Džaja
Džaja (id — ‘Uzvaras kalns’), agrāk — Karstensa piramīda (nl), ir kalns Indonēzijas austrumos, Jaungvinejas salas un visas Okeānijas augstākā virsotne. Izvietojies salas rietumdaļā Maokes kalnu Sudirmana grēdā. 4884 m augstā Džaja ir Karstensa masīva augstākā virsotne; citas masīva virsotnes ir Samantri (4870 m), Nga Pulu (4863 m) un Austrumu Karstensa smaile (4808 m). Masīvs veidots galvenokārt no kristāliskajiem iežiem, līdz 3800 m augstumam klāts ar tropiskajiem mežiem. Līdz 20. gadsimta otrajai pusei kalna virsotni klāja ledāji un sniega līnija stiepās līdz 4400 m augstumam. Mūsdienās virsotne ir brīva no ledus un ledāji saglabājušies tikai kalna nogāzēs. Kalna masīvs, tāpat kā liela daļa Maokes grēdas 1919. gadā iekļauta Lorenca nacionālajā parkā.
138. gads
138. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Džaja
Augstkalnes ap virsotni bija apdzīvotas jau pirms eiropiešu ierašanās un vietējie iedzīvotāji kalnu sauca par Nemankavi (Nemangkawi). Eiropieši kalnu nodēvēja par Karstensa piramīdu par godu holandiešu jūrasbraucējam Janam Karstensonam, kurš kalnu un tā virsotni klājošos ledājus skaidrā dienā no piekrastes novēroja 1623. gadā. Novērojums neapstiprinājās vairāk kā divus gadsimtus un Karstensonu Eiropā izsmēja par pie Ekvatora redzēto ledu.
Kalna ledājus pirmais sasniedza holandiešu ceļotājs Hendriks Alberts Lorencs 1909. gadā. Jau 1919. gadā Nīderlandes Austrumindijas valdība ap kalnu izveidoja 3000 km² lielu Lorenca dabas pieminekli, kas vēlāk pārtapa par nacionālo parku.
Pirmo mēģinājumu uzkāpt kalna virsotnē veica holandiešu ekspedīcija Antona Koleina vadībā 1936. gadā. Tā kā nebija zināms, kura no trijām virsotnēm ir augstākā, tika nolemts uzkāpt visās. 5. decembrī tika uzveiktas Austrumu Karstensa smaile un Nga Pulu, bet nelabvēlīgie laika apstākļi neļāva uzkāpt Karstensa piramīdā. Tā kā tajā laikā kalna virsotnes klāja ievērojama ledus sega, tiek pieļauts, ka Nga Pulu tajā laikā bija masīva augstākā virsotne. Šobrīd augstākajā virsotnē Džajā pirmais uzkāpa austriešu alpīnists Heinrihs Harrers 1962. gadā kopā ar austrāliešu, jaunzēlandiešu un holandiešu komandu.
No 1965. līdz 1969. gadam kalns tika dēvēts pirmā Indonēzijas prezidenta Sukarno vārdā par Sukarno kalnu (Puntjak Soekarno).
Kokosa
Kokosa (es) vai Kokosa sala ir neliela neapdzīvota Kostarikai piederoša sala Klusā okeāna ziemeļaustrumos, Ziemeļamerikas galējais dienvidu punkts. Izvietojusies 532 km no kontinenta piekrastes un administratīvi ietilpst Puntarenasas provincē, kur veido atsevišķu distriktu.
Sala ir tektoniskas un vulkāniskas izcelsmes, Kokosas plātnes vienīgā virsūdens daļa. Tropisks klimats ar ievērojamu nokrišņu daudzumu, gada vidējā temperatūra 26.6 °C un ap 7000 mm nokrišņu.
Salā pirmais krastā izkāpa un to aprakstīja spāņu jūrasbraucējs Huans Kabesass 1526. gadā un nosauca to par Kokesas un Santakrusas salu (Isla de Coques e Isla de Santa Cruz) — ‘Gliemežvāku un Svētā krusta salu’. Vēlākos gados kartogrāfu kļūdu rezultātā nosaukums transformējās tagadējā formā. 17. un 18. gadsimtā salu kā savu bāzi izmantoja pirāti, tajā skaitā leģendārais kapteinis Henrijs Morgans, kā dēļ ilgus gadus salā intensīvi darbojās apslēpto dārgumu meklētāji. No 18. gadsimta līdz 19. gadsimta sākumam salā un tās apkārtnē darbojās vaļu mednieki. 1869. gadā sala tika iekļauta Kostarikas sastāvā, 1978. gadā pasludināta par nacionālo parku, bet 1997. gadā iekļauta UNESCO pasaules mantojuma sarakstā.
Sergejs Vite
Sergejs Vite (1849–1915) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas valstsvīrs un politiķis, valdības vadītājs (1905-1906).
Viņš veicināja Krievijas impērijas rūpniecības izaugsmi, tādēļ viņu iesauca par "Krievijas industrializācijas vectēvu".
Dzīvesgājums
Dzimis 1849. gada 17. (29.) jūnijā Tbilisi. Pēc Kišiņevas ģimnāzijas absolvēšanas studēja fiziku un matemātiku Odesas Jaunkrievijas Universitātē (1866—1870). Strādāja par dzelzceļa ierēdni, 1879. gadā viņu iecēla par Krievijas Impērijas Dzelzceļa nozares izpētes komisijas locekli Eduarda fon Baranova vadībā un viņš piedalījās dzelzceļu standartu izstrādē. 1879. gadā Vite apprecējās ar Nadeždu Spiridonovu, pēc viņas nāves 1891. gadā viņš otro reizi apprecējās ar Matildi Lisaneviču, dzimušu Nuroku. 1892. gadā Vite kļuva par Krievijas Impērijas Dzelzceļu ministru, tad par Finanšu ministru.
Vite panāca zelta standarta ieviešanu Krievijā 1897. gadā, veicināja kapitāla ieplūšanu no ārvalstīm, sekmēja ieguldījumus dzelzceļa būvniecībā (tostarp Lielā Sibīrijas dzelzceļa būvniecībā).
1903. gadā Krievijas impērijas iekšlietu ministrs Vjačeslavs Plēve Viti apsūdzēja ebreju sazvērestībā (Vites otrā sieva bija ebrejiete) un viņš bija spiests atkāpties no finanšu ministra amata, taču kļuva par Ministru komitejas priekšsēdi. 1904. gadā Vite pretojās kara sākšanai ar Japānu un pēc kara bija galvenais sarunu vedējs no Krievijas puses Portsmutas miera noslēgšanā.
1905. gada 19. oktobrī viņš kļuva par Krievijas Impērijas Ministru padomes priekšsēdi, bet jau 1906. gada 22. aprīlī Sergejs Vite pēc paša lūguma atkāpās no amata. 1907. gadā pārdzīvoja atentātu.
Miris 1915. gada 28. februārī Petrogradā no meningīta.
Izcelsme
Sergeja Vites tēva dzimta bija cēlusies no Kurzemes guberņas. Viņa vectēvs mērnieks Frīdrihs Vite bija mežsarga dēls. Viņa tēvs Jūlijs Vite (1814—1868) Saratovā salaulājās ar Jekaterinu Fadejevu (1821—1897) un no luterticības pārgāja pareizticībā. Tēvam bija seši brāļi, vecākais brālis Alberts Vite (1809—1869) un jaunākais brālis Vilhelms Vite (1829—1879) pēc Tērbatas Universitātes absolvēšanas kļuva par ārstiem, bet Teodors Vite (1822—1879) kļuva par juristu un 1856. gadā panāca dzimtas ierakstīšanu Pleskavas guberņas muižnieku kārtā.
Kannas (Itālija)
Kannas, mūsdienās Kanne della Batalja (it) bija Senās Romas ciemats, vēlāk municips pie Aufidas (mūsdienās Ofanto) upes. Tā ir pazīstama kā vieta, kur 216. gada p.m.ē. 2. augustā notika kauja pie Kannām, kurā kartāgieši Hanibāla vadībā sakāva romiešu karaspēku Gaja Terencija Varrona vadībā. Pēc 12. gadsimtiem 1081. gadā šeit notika otra Kannu kauja, kurā bizantieši sakāva langobardus. Savulaik izplatoties kristietībai, Kannas kļuva par bīskapa rezidenci un mūsdienās tā ir titulārbīskapa pilsēta. Kannas tika pilnībā nopostītas un pamestas 1276. gadā.
Ģeolokācija
Ģeolokācija ir objekta reālās ģeogrāfiskās atrašanās vietas noteikšana. Objekts ģeolokācijā parasti ir kāda elektroniska ierīce, piemēram, mobilais telefons vai pie interneta pieslēgts dators. Par ģeolokāciju var saukt gan vietas noteikšanas procesu, gan noteikto atrašanās vietu. Ģeolokācija ir cieši saistīta ar pozicionēšanas sistēmas lietošanu, bet var atšķirties no tās, lielāku uzsvaru liekot uz jēgpilnu vietas apzīmējumu (piemēram, mājas adrese) pretstatā tikai ģeogrāfiskajām koordinātēm.
Gan ģeolokācijai, gan pozicionēšanai tiek izmantotas radiofrekvences lokācijas metodes, kas balstītas uz radiosignālu pienākšanas laika starpības noteikšanas. Mobilajām ierīcēm aizvien biežāk izmanto GPS. Ja GPS nav pieejams, var izmantot arī signālus no bāzes stacijām, lai triangulētu aptuvenu atrašanās vietu.
Ģeolokācijai tiek izmantotas arī ne radiofrekvences metodes. Piemēram, savvaļas dzīvnieku sekošanai izmanto piestiprināmas ierīces, kuras uzkrāj datus par saules gaismas spožumu vai ūdens temperatūru un dziļumu, tādējādi pēc datu analīzes var spriest par dzīvnieka atrašanās vietu.
Terminu "ģeolokācija" izmanto arī telesakaru tīklu modelēšanā, tostarp trīs dimensijās.
Freescale Semiconductor
Freescale Semiconductor, Inc. bija ASV uzņēmums, kas ražoja pusvadītāju komponentes. Galvenais birojs atradās Ostinā, Teksasā. Dibināts 2004. gadā, atdaloties no Motorola. 2015. gadā apvienojās ar NXP Semiconductors.
Uzņēmums ražoja mikroprocesorus, kontrolierus, sensorus un citas elektroniskās komponentes.
Vēsture
2004. gadā Motorola Semiconductor Products Sector atdalīts atsevišķā uzņēmumā Freescale Semiconductor. 2006. gadā ASV investīciju uzņēmums Blackstone Group veica Freescale izpirkšanu.
2011. gadā Freescale Semiconductor akcijas sāka kotēt Ņujorkas fondu biržā (kods FSL). 2015. gada martā tika panākta vienošanās par Freescale Semiconductor apvienošanos ar NXP Semiconductors. Darījums pabeigts 2015. gada 7. decembrī.
Rietumjava
Rietumjava (id, sundu: Jawa Kulon) ir viena no Indonēzijas provincēm un atrodas Javas salas rietumos. Rietumjavai ir sauszemes robeža ar Bantenas provinci un Džakartu rietumos, bet austrumos ar Centrālās Javas provinci. Ziemeļos to apskalo Javas jūra, bet dienvidos — Indijas okeāns. Provinces administratīvais centrs ir Banduna.
Kopā ar Bantenu tā ir sundu tautas etniskā teritorija, kuri ir otrā lielākā etniskā grupa Indonēzijā pēc javiešiem un sastāda 72% provinces iedzīvotāju. Province ar saviem gandrīz 49 miljoniem iedzīvotāju 2021. gadā bija visapdzīvotākā valstī.
Ģeogrāfija
Rietumjavas un Bantenas provincēs, kas ir daļa no Klusā okeāna vulkāniskā Uguns loka, ir vairāk vulkānu nekā jebkurā citā Indonēzijas provincē. Plašais vulkāniskais kalnu reģions iekšzemes Rietumjavā tradicionāli ir pazīstams kā Parahjangans, kas nozīmē "Hjangu (dievu) mājvieta". Tas tiek uzskatīts par sundu tautas zemes sirdi. Rietumjavas augstākais punkts ir stratovulkāns Čaremes kalns (3078 metri) uz robežas starp Kuninanas un Madžalenkas reģioniem. Rietumjavā ir bagāta un auglīga vulkāniskā augsne. Lauksaimniecība, galvenokārt tradicionālā rīsu audzēšana, ir kļuvusi par sundu lauku iedzīvotāju primāro dzīvesveidu. Kopš Nīderlandes varas laikiem Rietumjava ir pazīstama kā arī produktīva kafijas, tējas, hinīnkoku un daudzu citu ienesīgo kultūru plantāciju zona. Rietumjavas kalnu reģions ir arī svarīgs dārzeņu un dekoratīvo ziedu ražotājs.
Cauri Bandunai uz ziemeļaustrumiem plūst Čitarumas upe, garākā un saimnieciski vissvarīgākā upe provincē. Uz šīs 300 km garās upes atrodas trīs aizsprosti, kuri apvieno HES un apūdeņošanas funkcijas — Čiratas, Sagulinas un Džatiluhuras.
Vēsture
Saglabājušās vēstures liecības par Tarumanagaras karalisti, kur ceturtajā gadsimtā uz akmeņiem aprakstīti tās karaļi. Sestajā gadsimtā karaliste zaudēja karu budistu karalistei Srividžajai un izgaisa no uzrakstiem. Vēlāk šajā rajonā, iespējams, 7. gadsimtā izveidojās ilgstoši pastāvējusī Sundas karaliste, kas 15. gadsimtā bija savu panākumu zenītā.
Lai aizsargātos pret ārējiem draudiem, sundieši 1512. gadā parakstīja līgumu ar portugāļiem, kas ļāva tiem šajā apgabalā celt cietokšņus un noliktavas, kā arī tirgoties. Tomēr portugāļiem pietrūka spēku atbalstīt savus sabiedrotos. Notika kari starp Sundas karalisti un Demakas un Čirebonas sultanātiem, un 16. gadsimta vidū Sundas karaliste pagrima, galvenokārt Bantenas sultanāta spiediena ietekmē. Pēc 1576. gada karaliste nevarēja noturēt savu galvaspilsētu Pakuanpadžadžaranu (mūsdienu Bogora), un pakāpeniski Bantenas sultanāts pārņēma agrāko Sundas karalistes reģionu. Mataramas sultanāts no Javas centrālās daļas sagrāba Prianganas reģionu, karaļvalsts dienvidaustrumu daļu.
16. gadsimta beigās Nīderlandes Austrumindijas kompānija panāca Bantenas sultanāta krišanu. Nākamos trīssimt gadus Javas rietumu daļa bija Nīderlandes Austrumindijas administrācijas pakļautībā.
Administratīvais iedalījums
Province ir iedalīta 9 pilsētās (kota) un 21 reģionā (kabupaten), kas aptuveni atbilst Latvijas valstspilsētām un novadiem. Šīs pilsētas un reģioni tālāk iedalās 620 rajonos (Kecamatan) un zemākajās vienībās: 1576 pilsētu mikrorajonos (Kelurahan) u 4031 lauku pagastā (Desa). Pilsētas pēc to iedzīvotāju skaita miljonos 2021. gadā bija:
Iedzīvotāji
Provinces lielākās pilsētas Bekasi (piepilsēta Lielajā Džakartā) un Banduna ir attiecīgi trešā un ceturtā lielākās pilsētas Indonēzijā. Banduna ir arī viena no visblīvāk apdzīvotajām pilsētām pasaulē.
Tā kā province robežojas ar galvaspilsētu Džakartu, tajā notiek spēcīga imigrācija no citiem valsts rajoniem. Etniski lielākā daļa joprojām ir provinces pamatiedzīvotāji sundi (72%), tiem seko javieši (13%), betāvi (6%) un čirebonieši (4%). Pilsētās pamanāmi ir arī ķīnieši (0,6%). Vienīgā oficiālā valoda ir indonēziešu, parasti lietotā — sundu, bieži tiek lietota arī javiešu valoda (īpaši dienvidaustrumos) un tās čireboniešu dialekts (ziemeļaustrumos), kā arī betāvu kreoliskā valoda ap Džakartu (bijušo Batāviju).
Pēc Tautas attīstības indeksa 2019. gadā visturīgāk provincē dzīvoja lielāko pilsētu iedzīvotāji un Džakartas apkaime, kuru līmenis bija pielīdzināms Baltkrievijai, visnabadzīgāk — Čiandžuras un Tasikmalajas reģioni dienviddaļā, kuru līmenis atbilda Bangladešas vidējam rādītājam. Kopumā provinces vidējais dzīves līmenis ir tuvs Indonēzijas vidējam.
97% provinces iedzīvotāju ir musulmaņi.
Jānis Goliass
Jānis Goliass ( — ) bija latviešu politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis un Latvijas Satversmes sapulces deputāts, pārstāvēja Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju.
Biogrāfija
Dzimis (pēc vecā stila — ) Saikavas "Pabraukļu" (tagad Barkavas pagastā) saimnieka Kārļa Goliasa un Līzes dzimušas Riekstiņas ģimenē.
Draudzes skolas izglītība. Aktīvi piedalījies 1905. gada notikumos Malienas novadā. Piedalījies Latvijas brīvības cīņās.
Tautas padomes loceklis. Pēc tam ievēlēts Satversmes sapulcē no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas saraksta. 1920. gada decembrī veselības dēļ nolika mandātu un atgriezās Saikavas pagastā.
Miris ar diloni 1921. gada 1. februārī Saikavas "Pabraukļos". Apglabāts Saikavas kapos.
Lil Peep
Gustavs Elija "Guss" Ors (dzimis, miris ), plašāk pazīstams ar skatuves vārdu Lil Peep, bija amerikāņu reperis, dziedātājs un dziesmu autors.