cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sarkanais Mākonis
Sarkanā Mākoņa karš
1865. gada pavasarī sarunas starp miera komisiju un indiāņiem beidzās bez rezultātiem. Sarkanais Mākonis apsūdzēja komisijas pārstāvjus melīgumā un ar lielāko karotāju daļu pameta sarunas. 1866. gada 14. jūnijā sarunu laikā, paužot siu lielākās daļas nostāju, viņš teica: "...un tagad mums grib atņemt mūsu pēdējos medību laukus, mūsu tautas pēdējo patvērumu. Mūsu sievas un bērni mirs badā. Bet es uzskatu, ka labāk mirt kaujas laukā, nevis no bada." Sadursmes pārauga karā. 1866. gada 21. decembrī lakoti, šaijeni un arapahi ievilināja lamatās majora Fetermana nodaļu. Tā saucamajā Fetermana slaktiņā jeb Simts Kritušo Kaujā, zaudējuši 14 kritušos, indiāņi iznīcināja visu 81 vīru lielo amerikāņu vienību. Pastāvīgie uzbrukumi karavānām un fortu apkārtnē piespieda amerikāņus pārtraukt ārkārtīgi dārgo karadarbību. 1868. gada 29. jūlijā karaspēks pameta Smita fortu, un nākamajā rītā Sarkanais Mākonis ieradās ar saviem līksmojošiem karotājiem, kas to nodedzināja līdz pēdējai ēkai. Pēc aptuveni mēneša tika pamests Kērnija forts, un tam uguni pielaida šaijeni Mazā Vilka vadībā. Pēc dažām dienām pēdējais zaldāts atstāja trešo - Reno fortu, un ceļš caur Paudera upes ieleju bija slēgts. 1868. gada rudenī Larami tika noslēgts miera līgums. Saskaņā ar to lakoti, šaijeni un arapahi saglabās savus medību apgabalus Paudera upes apkārtnē tik ilgi, kamēr pastāvēs bizonu bari.
Putekļi
Putekļi ir sīkas, cietas minerālu vai organiskas izcelsmes materiālu daļiņas. Putekļu daļiņu izmēri var būt no mikrona daļām līdz 0,1 mm; tie atkarībā no izmēriem spēj ilgāku vai īsāku laiku noturēties gaisā. Gaisā esoši putekļi uzskatāmi par aerosola paveidu, kur dispersijas vide ir gaiss, bet dispersā fāze — cietās daļiņas. Stabilus aerosolus ar sevišķi sīkām daļiņām sauc par dūmiem. Atšķirībā no putekļiem, dūmu daļiņas var atrasties gaisā ļoti ilgi.
Sarkanais Mākonis
Lielais Siu Karš (1876—1877)
1874. gada lakotu svētajos Melnajos Kalnos tika atrastas zelta atradnes. Zelta meklētāju ierašanos indiāņi uztvēra kā ielaušanos savā teritorijā un līguma pārkāpšanu. 1875. gada maijā siu delegācija Sarkanā Mākoņa, Plankumainās Astes un Vientuļā Raga vadībā devās uz Vašingtonu, lai pārliecinātu prezidentu Grantu ievērot līgumu un apturēt zelta meklētāju pieplūdumu. Valdības piedāvājumu izmaksāt ciltīm $25 000 kompensāciju un tās pārvietot uz Indiāņu Teritoriju lakoti noraidīja. Indiāņu delegācijas viedokli skaidri pauda brulē lakotu virsaitis Plankumainā Aste:
Putekļi
Putekļus iedala redzamos putekļos (ar daļiņu izmēriem virs 10 μm), mikroskopiskos (0,25—10 μm) un ultramikroskopiskos (zem 0,25 μm).
Sarkanais Mākonis
Lielais Siu Karš (1876—1877)
Lai arī sarunas beidzās neveiksmīgi, Sarkanais Mākonis neiesaistījās lakotu karā 1876.—1877. gadā. To vadīja virsaiši Trakais Zirgs (Tĥašuŋke Witkó) un Sēdošais Bizons (Tĥatĥáŋka Íyotake). Vēlāk Sarkano Mākoni nereti apvainoja par piekāpšanos amerikāņiem. Taču jāņem vērā, ka viņš bija Vašingtonā un Ņujorkā, redzēja Savienoto Valstu varenību un spēja reāli novērtēt savas tautas iespējas tai pretoties.
Putekļi
Putekļi rodas, vējam paceļot gaisā sīkas augsnes daļiņas vai okeānu sāļo ūdeni (tas izžūstot veido sīkus sāls kristāliņus), vulkānu izvirdumos (sīkas vulkānisko pelnu daļiņas), cilvēku rūpnieciskās darbības rezultātā (dažādi kvēpi un dūmi), augu masveida ziedēšanas laikā (ziedputekšņi). Daļai putekļu ir ārpuszemes izcelsme — tie ir meteoroīdu un citu sīku kosmisko ķermeņu sadegšanas produkti, tiem ietriecoties Zemes atmosfērā. Liela daļa cilvēku mītnēs atrodamo putekļu rodas no paša cilvēka ādas, no tās noloboties sīkām raga kārtas plēksnītēm.
Sarkanais Mākonis
Pēdējie dzīves gadi
Virsaitis pārcēlās uz Painridžas rezervātu (Pine Ridge Indian Reservation). 1884. gadā viņš kopā ar ģimeni un vēl pieciem virsaišiem tika kristīti.
1887. un 1889. gadā Sarkanais Mākonis vērsās pret turpmāku cilts zemju izpārdošanu. Viņš nomira 1909. gadā. Būdams sirmā vecumā, virsaitis teica: "Viņi (amerikāņi) mums daudz ko solīja, vairāk kā spēju atcerēties. Bet viņi turēja tikai vienu. Viņi apsolīja paņemt mūsu zemi...un viņi to paņēma."
Kolna akacs
Kolna akacs (arī Bērza ezers) ir purva ezeriņš Jēkabpils novada Atašienes pagasta ziemeļaustrumos, Teiču purva vidienē.
Sarkanais Mākonis
Pēdējie dzīves gadi
Par lakotu virsaišiem tika izvēlēti arī Sarkanā Mākoņa pēcnācēji. Mūsdienās ceturtajā paaudzē tas ir 93 gadus vecais (2013) Olivers Sarkanais Mākonis.
Inita Kresa-Katkovska
Inita Kresa-Katkovska (dzimusi Rītiņa Rīgā), bijusi arī Inita Kresa, ir latviešu sporta žurnāliste, bijusī basketboliste un basketbola trenere. Patlaban strādā Latvijas Radio Ziņu dienestā, vada arī sporta raidījumu "Piespēle". Basketbolistes karjeru aizvadījusi Rīgas TTT klubā, kuras sastāvā divreiz ieguvusi Eiropas kausu, kā arī piecreiz PSRS čempiones titulu. 2019. gadā atzīta par Latvijas labāko sporta žurnālisti.
Sportistes karjera
Ar sportu sāka nodarboties septiņu gadu vecumā, kad sāka trenēties vieglatlētikā. Divus gadus vēlāk nonāca basketbolā (pirmais treneris Andris Purkalns). Trenējās sporta skolā, no tās nonāca Rīgas TTT meistarkomandā. Komandā spēlēja piecus gadus, trenera Raimonda Karnīša vadībā, kad kluba spēle balstījās uz Uļas Semjonovas spēli. Bijusi izcila trīspunktu metienu izpildītāja un piespēlētāja.
Treneres un žurnālistes karjera
Pēc sporta gaitu beigām no 1987. gada līdz 1991. gadam bija trenere sporta skolā "Lokomotīve". Bijusi pirmā trenere vēlākajai Latvijas izlases kaptenei Guntai Baško. No 1991. gada strādā Latvijas Radio par sporta žurnālisti. Lai tiktu ziņu dienestā, izturējusi lielu konkursu. 1996. gadā kopā ar galveno varoni sarakstījusi grāmatu par Uļjanu Semjonovu "Kad es biju laimīga". Sākot no 1998. gada Nagano olimpiskajām spēlēm kā akreditēta sporta žurnāliste pabijusi sešās olimpiskajās spēlēs. 2019. gadā Latvijas gada balvā sportā saņēmusi Artura Vaidera balvu kā Latvijas labākā sporta žurnāliste.
Privātā dzīve
Dzimusi Rīgā sportistu ģimenē. Tēvs bija vidējo distanču skrējējs un basketbolists Juris Rītiņš, māte — mākslas vingrotāja, LVU Sporta katedras pasniedzēja Dzidra Rītiņa (dzimusi Rozenberga). Māsa Agita Rītiņa-Birka ir bijusī mākslas vingrotāja (trīskārtēja PSRS čempione). Tēvs savu sportisko panākumu dēļ vācu okupācijas laikā tika arestēts un izsūtīts. Lai izvairītos no mantas zaudēšanas, vecāki oficiāli izšķīrušies (pēc atgriešanās brīvībā salaulājās vēlreiz). Inita vispirms mācījusies Rīgas 6. vidusskolā, tad absolvējusi 75. vidusskolu. Papildu mācījusies Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas skolā. Absolvējusi Latvijas Valsts universitātes Finanšu un tirdzniecības fakultāti.
Apprecējās ar advokātu Ivaru Kresu, kurš strādāja arī par basketbola tiesnesi — tā abi iepazinās. Laulībā piedzima divi bērni — dēls Eduards un meita Edīte (pašlaik ir arī divi mazbērni). Pēc 12 gadiem laulībā vīrs pāragri mira. Vēlāk Inita salaulājās ar bijušo slēpotāju Jāni Katkovski.
Direktorija (Francija)
Direktorija (fr) bija Francijas Pirmās republikas izpildvaras orgāns, kolektīva valdība, kas pastāvēja no 1795. gada 2. novembra (IV gada 4. brimēra) līdz 1799. gada 10. novembrim (VIII gada 18. brimēram), kad to gāza militārā apvērsumā, pēc kura izveidojās Konsulāts. Direktoriju veidoja pieci parlamenta ievēlēti direktori, kas regulāri mainījās, lai nepieļautu diktatūras izveidošanos. Arī visu šo Francijas vēstures laiku sauc par Direktoriju, un tas uzskatāms par Franču revolūcijas noslēdzošo posmu.
Politiski, pirmos divus pastāvēšanas gadus Direktorija izbeidza jakobīņu uzsākto politisko teroru, apspieda jakobīņu un Babefa dumpi, atslābināja garīdzniecības un bijušo aristokrātu vajāšanas. Pēc monarhistu sazvērestības atklāšanas, pēdējos divos gados jakobīņi atkal satuvinājās ar varu, kā revolūcijas un republikas aizstāvji.
Direktorijas laikā Francija nepārtraukti karoja ar citām Eiropas valstīm un pat iebruka Ēģiptē. Veiksmīgu karu rezultātā republika anektēja Austrijas Nīderlandi mūsdienu Beļģijas teritorijā un Svētās Romas impērijas zemes Reinas kreisajā krastā, sasniedzot ilgi kārotās "dabīgās" robežas. Franču armijas iekarotajās Nīderlandes, Vācijas, Šveices un Itālijas teritorijās izveidoja Batāvijas (1795–1806), Cisalpīnu (1797–1799, 1801–1805), Ankonas (1797–1798), Ligūrijas (1797–1805), Romas (1798–1799), Pjemontas (1798–1799), Helvēcijas (1798–1803), Partenopejas (1799) un citas mazākas vasaļrepublikas jeb "māsu republikas" (fr), kuru finanses franči izlaupīja kara vajadzībām, bet mākslas vērtības izveda uz Parīzes Luvru. Valsts ekonomika atradās dziļā krīzē, ko pastiprināja papīra naudas nekontrolētas drukāšanas izraisīta hiperinflācija, kuru izdevās apturēt, tikai atjaunojot zelta un sudraba monētu kalšanu.
Ceļš uz izveidošanu
1794. gada 27. jūlijā ar Robespjēra izvērsto teroru neapmierinātais Nacionālais konvents izsludināja Sabiedrības glābšanas komitejas locekļus ārpus likuma un nākamajā dienā Robespjēru ar vadošajiem līdzgaitniekiem sodīja ar nāvi. Revolucionāro teroru pakāpeniski apturēja un atbrīvoja politieslodzītos. Atjaunojoties politiskajām brīvībām, atsākās politiskie konflikti. 1794. gada 21. septembrī revolūcijas aktīvista Žana Pola Marata mirstīgās atliekas ceremoniāli pārapglabāja Panteonā, taču 1795. gada 5. februārī viņu apvainoja asiņainā terora izraisīšanā un 7. februārī Marata līķi iznesa no Panteona. 1795. gada 8. martā terorā izdzīvojušie žirondistu deputāti atsāka darbu Nacionālajā konventā. Lai galīgi izbeigtu Vandejas dumpi, 1795. gada 21. februārī pasludināja ticības brīvību, kā arī valsts un baznīcas šķiršanu. 1. aprīlī pārtikas trūkums izraisīja sankilotu protestus un iebrukumu Konventa sapulcē. Pēdējais sankilotu dumpis notika no 20. līdz 23. maijam, kura laikā nogalināja vienu konventa deputātu. 23. jūnijā sākās monarhistu dumpis Bretaņā, kur tie saņēma palīdzību no Lielbritānijas, taču jau 21. jūlijā to apspieda.
1795. gada janvārī frančiem izdevās iekarot Nīderlandi, februārī tika gūta uzvara Itālijā, 5. aprīlī parakstīts miera līgums ar Prūsijas karali Frīdrihu Vilhelmu III, kas atzina franču iekarojumus Reinas kreisajā krastā. 22. jūlijā parakstīts miera līgums ar Spāniju. Karastāvoklis turpinājās ar Lielbritāniju un Austriju.
Republikas III gada konstitūcija (1795)
Nacionālais konvents sāka plānot jaunu valsts pārvaldes sistēmu, kas nosargātu revolūcijas iekarojumus, taču nepieļautu teroru un vienpersonisku diktatūru. Republikas III gada konstitūcija, kas tika pieņemta 1795. gada 22. augustā, izveidoja divpalātu parlamentu - Piecu simtu padomi (Conseil des Cinq-Cents) ar 500 deputātiem un Vecāko padomi (Conseil des Anciens) ar 250 deputātiem, kuru pilnvaru termiņu noteica uz 3 gadiem, paredzot, ka 1/3 deputātu katru gadu jāievēl no jauna. Piecu simtu padomes uzdevums bija izstrādāt likumus, bet Vecāko padomei tie bija jāapstiprina vai jānoraida.
Viens no konstitūcijas radītāju mērķiem bija samazināt pūļa varu. Atšķirībā no 1793. gada konstitūcijas, kas nodrošināja vispārējās balsstiesības un valsts sociālo atbalstu, jaunā konstitūcija ievērojami samazināja balsstiesīgo iedzīvotāju skaitu un atgriezās pie 1791. gada konstitūcijas principiem. Balsot drīkstēja no 25 gadu vecuma un tad, ja bija nomaksāts nodoklis par gadā nostrādātām 200 dienām, tādējādi balsotāju skaits tika samazināts līdz 30 000. Konstitūcija arī garantēja ticības un preses brīvību, taču aizliedza politiskās biedrības.
Izpildvaru uzticēja Direktorijai, kuras piecus locekļus ievēlēja Vecāko padome. Direktora pilnvaru termiņš bija 5 gadi, un katru gadu vienu direktoru pēc loterijas nejaušības principa nomainīja, tādējādi nodrošinot rotāciju. Katrs no direktoriem uz trim mēnešiem gadā kļuva par direktorijas priekšsēdētāju. Par direktoru varēja ievēlēt pēc 40 gadu sasniegšanas.
Lai nodrošinātu republikas turpināšanos, Nacionālā sapulce noteica, ka 2/3 jauno deputātu jāievēl no pastāvošā Nacionālā konventa deputātu vidus, bet direktori drīkst būt tikai tie, kas ir balsojuši par nāvessodu gāztajam karalim Luijam XVI.
Pirmie gadi (1795—1797)
Pēc konstitūcijas apstiprināšanas notika parlamenta vēlēšanas. Lai arī liela daļa jauno deputātu bija atklāti vai slēpti monarhisti, 2/3 likums nodrošināja revolucionāru kontroli parlamentā. 1795. gada 31. oktobrī parlamentā beidzot notika Direktorijas vēlēšanas. Tās uzdevums bija stabilizēt revolucionāro valsti, atrisinot ārējos un iekšējos konfliktus.
Lai apturētu hiperinflāciju, ko veicina nekontrolēta papīra naudas drukāšana, 1796. gada 19. februārī Direktorija pārtrauca naudas drukāšanu un dārgmetālu monētu izmantošanas atjaunošanu, bet 20. februāri tika pārtraukta subsidētas maizes un gaļas izplatīšanas Parīzes iedzīvotājiem. Inflācijas dēļ zemnieki pārtrauca pārtikas piegādes, visur uzliesmoja bruņots bandītisms. Pilsētās sākās bads, ko valdības izdalītā pārtika nespēja izbeigt.
Šajā laikā sākās Babefa sazvērestība, kurā iesaistījās jakobīņi. Babefs cerēja atjaunot 1793. gada konstitūciju un izveidot ideālu valsti, kurā visi iedzīvotāji saņemtu vienādus ienākumus. 1796. gada 10. maijā Babefu arestēja. Babefistu mēģinājumi augustā un septembrī uzsākt bruņotu sacelšanos arī tika apspiesti. Daļu sazvērestības dalībnieku nošāva uz vietas, citus apcietināja un tiesāja.
Francija joprojām atradās karastāvoklī ar Lielbritāniju un Austrijas Hābsburgiem, kas valdīja vēl formāli pastāvošajā Svētajā Romas impērijā. Tā kā desants Lielbritānijā nebija reāls, 1796. gadā franču armija sāka uzbrukumu austriešiem ar mērķi sasniegt Vīni. Uzbrukums Vācijā lēnām guva panākumus, taču to aizēnoja Napoleona Bonaparta panākumi Itālijas frontē. Negaidot Direktorijas apstiprinājumu, viņš 1797. gada 17. oktobrī noslēdza mieru ar austriešiem, kas Francijai atdeva Reinas kreisā krasta zemes, atstāja Itālijas iekarojumus, kā kompensāciju pretī saņemot Napoleona iekarotās Venēcijas republikas zemes. 7. decembrī Napoleons triumfā atgriezās Parīzē.
Monarhistu apspiešana (1797)
1797. gada martā un aprīlī, atbilstoši jaunajai konstitūcijai, notika 1/3 deputātu vēlēšanas. No 216 vecajiem deputātiem tikai 11 tika pārvēlēti, jauno deputātu vidū dominēja monarhisti. Parlamentā izveidojās monarhistu vairākums — 300 deputāti bija monarhisti, vēl 130 atbalstīja konstitucionālas monarhijas ideju. Lai arī monarhisms nebija legāls, Direktorijas laikā tā izpausmes netika stingri apspiestas, un liela daļa laikrakstu aizstāvēja monarhisma idejas. Jaunais parlaments sāka pieņemt likumus, kas izbeidza bijušo aristokrātu un garīdznieku diskrimināciju. Valstī sāka atgriezties no revolūcijas bēgušie augstmaņi. Arī direktoru vidū sāka dominēt viedoklis, ka revolūcija nevar turpināties bezgalīgi.
Lai glābtu republiku, Direktorijas ietekmīgākais loceklis Pols Barrass sāka intrigu ar mērķi apspiest monarhistu pieaugošo ietekmi valstī. 1797. gada 4. septembrī jeb Republikas V gada 18. fruktidorā Barrasam uzticīgās armijas vienības Parīzē pasludināja karastāvokli un brīdināja, ka monarhijas aizstāvjus nošaus uz vietas. Sākās arestu vilnis. Nākamajā dienā Direktorija anulēja 177 deputātu mandātus, atcēla vēlēšanu rezultātus 49 Francijas departamentos un slēdza monarhistu avīzes. Vairākus desmitus monarhistu deportēja uz cietumu Franču Gvajānā. Par simpātijām monarhistiem no Direktorijas izslēdza divus direktorus.
Valsts un reģionu administrācijās notika monarhistu tīrīšanas. Garīdzniekiem un aristokrātiem, kas pretēji 1793. gada likumam paslepeni bija sākuši atgriezties valstī, deva 15 dienas, lai tie valsti atkal pamestu. Par šī likuma pārkāpšanu no 1797. gada septembra līdz 1799. gada novembrim nošāva 160 cilvēkus. Vairāk nekā tūkstoti garīdznieku arestēja un deportēja uz cietumiem aizjūras kolonijās.
Jakobīņu atgriešanās (1798)
18. fruktidora valsts apvērsums izbeidza salīdzinoši liberālu parlamentārisma posmu. Līdz ar monarhistu apspiešanu Direktorija sāka balstīties jakobīņos, republikas un revolūcijas aizstāvjos. Jakobīņus ievēlēja divās brīvajās direktoru vietās. Direktorijas vara sāka balstīties uz aizvien stingrākām metodēm un represijām, lai arī tās nekad nesasniedza Robespjēra terora līmeni. Lai cīnītos ar lielceļu laupītājiem, 1798. gada 18. janvāra likums ļāva tos tiesāt militārajās tiesās.
1798. gada aprīlī notika kārtējās 1/3 deputātu vēlēšanas. Šoreiz bija jābalso gan par 1/3 esošo deputātu, gan jāaizpilda tukšās deputātu vietas, no kurām padzīti monarhisti. Kopā vēlēšanas notika uz 437 no 750 abu palātu deputātu vietām. Tā kā monarhistiem vēlēšanās neļāva piedalīties, pastāvēja radikālo jakobīņu uzvaras iespēja. Direktorija veica ievēlēto deputātu filtrāciju, atsijājot radikālākos jakobīņus, viņu vietas aizpildot ar mērenākiem deputātiem. Kopumā tika bloķēti 106 jaunievēlētie deputāti. Lai arī šāda uzvedība nodrošināja mēreni noskaņotās Direktorijas varu, tā palielināja radikālo jakobīņu neapmierinātību.
Ārpolitikā Direktorija turpināja cīņu pret pēdējo ienaidnieci, Lielbritāniju, un 1798. gada maijā Napoleons devās karagājienā uz Ēģipti, kas vairoja viņa slavu, taču stratēģiski bija zaudējums. 1799. gada pavasarī atsākās Eiropas karš, pret Franciju uzstājās Lielbritānija, Austrija, Zviedrija, Neapoles karaliste, Krievijas un Osmāņu impērijas. Krievijas Impērijas armija un flote iebruka Itālijā, kur sakāva franču armijas. Austrieši iebruka Šveicē izveidotajās republikās un apdraudēja Francijas ziemeļus.
Direktorijas gals (1799)
Militāro neveiksmju ēnā 1799. gada martā-aprīlī notika kārtējās deputātu vēlēšanas, kurām šoreiz bija pakļautas 315 deputātu vietas. Šoreiz Direktorija neiejaucās deputātu atlasē un netraucēja jakobīņu panākumiem.
18. jūnijā Direktorijā notika viena direktora pārvēlēšana, un par jauno direktoru ievēlēja Sjesu, vienu no 1789. gada Franču revolūcijas vadoņiem, kurš vēlējās izbeigt revolucionāro nestabilitāti un nostiprināt pilsoņu tiesības ar jaunu konstitūciju, lai nepieļautu 1793. gada jakobīņu terora atgriešanos. Vienlaikus parlamentā ievēlētie jakobīņi sāka kampaņu Direktorijas sagrābšanai, un viņiem izdevās panākt kopumā 3 direktoru pārvēlēšanu.
Pēc savas varas nostiprināšanas jakobīņi sāka pieņemt zemākajām klasēm labvēlīgus likumus, kas izraisīja satraukumu turīgajās klasēs. 6. jūlijā jakobīņi atklāja Manēžas klubu, par kura biedriem kļuva vismaz 250 deputāti un daudzi radikālie jakobīņi, kas gaidīja revolucionārā terora atjaunošanu. 13. augustā Sjess panāca kluba slēgšanu.
Vienlaikus Sjess sāka plānot valsts apvērsumu. Cerētās stabilitātes vietā III gada konstitūcijas modelis katru gadu radīja jaunas krīzes. Sjesam bija nepieciešams armijas atbalsts. Vairāki potenciālie kandidāti bija politiski neuzticami, atradās Eiropas kaujas laukos vai bija krituši, bet 9. oktobrī no Ēģiptes atgriezās ģenerālis Napoleons, kurš Parīzi sasniedza 16. oktobrī. Jaunā ģenerāļa ambīcija par ievēlēšanu Direktorijā nebija iespējama, jo viņam vēl nebija nepieciešamie 40 gadi. Sākotnēji Sjess un Napoleons nevienojās, bet 9. novembrī viņi pieņēma kopīgu darbības plānu.
Apvērsuma organizētāji paredzēja pēkšņu trīs direktoru atkāpšanos no amata, tā apturot izpildvaras darbību. Parlaments tiktu informēts par Direktorijas sabrukumu un jakobīņu sacelšanās briesmām, kuru dēļ tas tiktu izolēts pilī ārpus Parīzes un atlaists pēc tam, kad izpildvara un republikas glābšana būtu uzticēta trim konsuliem — Sjesam, Duko un Napoleonam. Apvērsums sākās 9. novembri un noritēja atbilstoši plānam. Jakobīņu deputātus, kas ierosināja Napoleonu pasludināt ārpus likuma un sodīt ar nāvi, bez pūlēm izdzenāja kareivji. Francijā beidzās revolūcijas un republikas laiks un sākās Konsulāta un Napoleona ēra.
Samanta Stosura
Samanta Džeina Stosura (en; dzimusi Brisbenā, Austrālijā) ir profesionāla austrāliešu tenisiste. Profesionālo karjeru uzsāka 1999. gadā. S. Stosuras labākais sasniegums WTA Tūres vienspēļu rangā ir sasniegtā 4. vieta, dubultspēlēs viņa ir bijusi ranga līdere.
Lorēna Koena
Lorēna Koena (en; dzimusi ) ir britu/amerikāņu aktrise un modele. Visvairāk pazīstama ar Megijas Grīnas lomu TV seriālā "Staigājošie miroņi", kā arī lomām seriālos Supernatural kur atveidoja Bellu Talbotu un "Vampīra dienasgrāmatas", filmējusies vairākās kinofilmās.
Biogrāfija
Dzimusi 1982. gadā ģimenē ar angļu, īru, norvēģu un skotu saknēm. Uzaugusi Ņūdžersijā, 13 gadu vecumā pārcēlusies uz dzīvi Apvienotajā Karalistē. Pabeigusi Vinčesteras Universitāti Anglijā, kur studējusi drāmu un angļu literatūru.
Samanta Stosura
Karjerā S. Stosura ir uzvarējusi 3 WTA vienspēļu un 23 dubultspēļu turnīros, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņa guva 2011. gada ASV atklātajā čempionātā, 2006. gada Francijas un 2005. gada ASV atklāto čempionātu dubultspēļu turnīros, kurā svinēja uzvaru. Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs.
Lorēna Koena
Biogrāfija
Karjeru uzsāka 2005. gadā ar Beatrises lomu filmā "Kazanova". Vēlāk atveidojusi vienu no galvenajām lomām komēdijā Van Wilder: The Rise of Taj. 2007. gadā sākusi filmēties arī TV seriālos. Seriāla Supernatural trešajā sezonā atveidojusi Belu Talbotu. No 2010. līdz 2012. gadam filmējusies seriālā "Vampīra dienasgrāmatas". 2011. gadā piedalījusies seriāla Chuck piecās sērijās. Kopš 2011. gada filmējas amerikāņu šausmu/drāmas seriālā "Staigājošie miroņi".
Nospēlējusi galveno lomu 2016. gadā iznākušajā filmā "Puika" (The Boy). Filmējusies arī filmā "Betmens pret Supermenu: Taisnības rītausma", kur atveidojusi Martu Veinu.
Ceplīšu purvs
Ceplīšu purvs ir zemais purvs Baldones pagastā. Izvietojies Baldones pilsētas dienvidu pierobežā, ieplakā starp Ceplīšu un Vanagu kalniem. Izveidojies, aizaugot kādreizējam Ceplīšu ezeram. No purva uz Ķekaviņu iztek Ceplīšu upīte. 20. gadsimta sākumā Ceplīšu ezers bija lielākais un skaistākais apkārtnes ezers, bet 20.—30. gados sāka strauji aizaugt. 1939. gadā izrakts novadgrāvis uz Ķekaviņu, bet 1954. gadā apkārtnē veikta meliorācija. Purva teritorijā izveidots vietējās nozīmes dabas liegums «Ceplīšu purvs».
Liberty Stadium
Liberty Stadium ir stadions Svonzi, Velsā. Stadionā ietilpst 21 088 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Swansea City A.F.C..
Milna Zeme
Milna Zeme (dk) jeb Ilimanannipa (kl) ir pēc platības trešā lielākā sala Grenlandes arhipelāgā pēc pašas Grenlandes un Disko salas. Atrodas Skorsbija līcī Grenlandes austrumos. Tā ir neapdzīvota sala 100 kilometru garumā un 40 kilometru platumā ar augstāko virsotni 2110 metru augstumā. Sala nosaukta britu admirāļa Deivida Milna vārdā.
Jegala
Jegala, saukta arī Kehra , ir upe Ziemeļigaunijā. Upe sākas Pandiveres augstienes rietumu malā Ahulas ciemā un ietek Baltijas jūras Somu līča Ihasalu līcī. Upes garums ir 98,9 km, upes baseina platība 1570 km2.
Augštecē upe plūst caur Kervemā purvāju. Bagāta ar zivīm — mīt forele un lasis. Uz upes uzbūvētas vairākas hidroelektrostacijas.
Upes deltā tai pāri ved piekaramais tilts, tās centrālajā daļā un lejtecē ir vairāki dambji, no kuriem augstākais (11 m) ir Linnamē HES aizsprosts, kas atrodas 1,3 km attālumā no ietekas.
20. gadsimta 70. gados upe bija stipri piesārņota ar tuvumā esošās papīrfabrikas notekūdeņiem. Tās apkaime noderēja par uzņemšanas vietu krievu kinorežisora Andreja Tarkovska 1979. gadā radītajai filmai "Stalkers".
Aptuveni 4 kilometrus pirms ieteces Somu līcī atrodas Jegalas ūdenskritums, tā augstums ir apmēram 8 metri, bet platums — ap 50 metriem. Jegalas ūdenskritums ir augstākais un platākais dabiskais ūdenskritums Igaunijā. Ziemā tas parasti pilnībā neaizsalst.
Pols Demāns
Pols Demāns (fr; dzimis Rekemā, Rietumflandrijā, miris  Autreivē) bija profesionāls Beļģijas šosejas riteņbraucējs, kura karjera ilga 15 gadus no 1909. līdz 1924. gadam. Viņa pamatnodarbošanās bija paklāju aušana.
Demāns uzvarēja pirmajās Flandrijas tūres sacensībās 1913. gadā 25 gadu vecumā, pārspējot citus 37 braucējus vairāk kā 330 km distancē, kas noslēdzās ar 4 apļiem koka velotrekā ap nelielu dīķi Mariakerkē, Gentes apkārtnē. 1914. gadā viņš uzvarēja smagajā 592 km distancē Bordo—Parīze sacensībās.
Pola Demāna karjera gandrīz beidzās līdz ar Pirmo pasaules karu. Viņš pievienojās Beļģijas izlūkošanas dienestam un ar velosipēdu neitrālajā Nīderlandē ieveda dokumentus. Pēc daudziem braucieniem viņu arestēja Vācijas karavīri un ieslodzīja Lēvenē, gatavojoties viņu nošaut. Demānu izglāba pamiers.
Pols Demāns atkal uzsāka piedalīties sacensībās, 1920. gadā uzvarēja Parīze—Rubē un 1923. gadā — Parīze—Tūra.
Sintezētas apertūras radara interferometrija
Sintezētas apertūras radara interferometrija jeb saīsināti InSAR (vecais nosaukums IfSAR) ir speciālā attālinātu novērojumu tehnika, kura atrod plašu lietojumu ģeodēzijā Zemes virsmas izmaiņu reģistrēšanā un pētīšana.
InSAR izmanto divus vai vairākus attēlus no sintezētas apertūras radariem (SAR) virsmas deformācijas kartēšanai. Šīs deformācijas balstās uz viļņu fāžu starpības.
Interferometrijas tehnika potenciāli atļauj reģistrēt Zemes virsmas izmaiņas ar precizitāti līdz milimetriem starp jebkuriem laika posmiem.
No InSAR priekšrocībām atzīme mikroviļņu spēju tikt cauri mākoņiem, kas nozīmē neatkarību no laika apstākļiem, un iespēju veikt novērojumus jebkura diennakts laikā SAR aktīvas sistēmas uzbūves dēļ.
Galvenās lietošanas jomas ir dabas procesu monitorēšana, piemēram, vulkānu izvirdumi vai litosfēras kustība.
Interference
Interference ir divu vai vairāku viļņu pārklāšanas fenomens, kurā rezultātā veidojas rezultējošs vilnis ar lielāku/mazāku amplitūdu. Interference visbiežāk attiecas uz korelējošo vai koherento viļņu mijiedarbību. Viļņiem var būt viens izejas avots vai tiem var būt vienāda vai gandrīz vienāda frekvence. Interferences fenomenu var novērot jebkuriem viļņu veidiem - gaismas, radio, akustiskām un tml.
Radars
Radars ir objektu detektēšanas sistēma, kura ar radioviļņu palīdzību ļauj noteikt objekta koordinātas, virzienu, ātrumu, kā arī citas ģeometriskus raksturlielumus. Darbības princips, galvenokārt, balstās uz viļņu atstarošanas no pētījuma objektiem.
Apertūras sintēze
Apertūras sintēze ir uz interferences balstīta radionovērojumu metode, kurā ļauj ar vairākiem radioteleskopiem, kuri ir attālināti viens no otra, iegūt augstu leņķisku izšķirtspēju.
Darbības princips
Radari izstaro elektromagnētiskus viļņus pret Zemes virsmu un reģistrē atstarota viļņa amplitūdu un fāzi. Katrs vilnis ir spējīgs pārklāt apmēram 100 km lielu teritoriju un tiek izmantots SAR attēlu veidošana. Vienas un tas pašas teritorijas SAR attēlus pēc noteiktā laika ir iespējams izmantot interferogramas izveidei.
InSAR attēlus veido divu vai vairāku viļņu kombinācija. Eksistē divi piegājieni, ka dabūt signālus priekš InSAR :
InSAR analīzes rezultāti izskatās kā zemes virsmas attēlojums ar krāsainām līnijām. SAR galvenokārt veic fāzes mērījumus, kuri tiek reprezentēti kā leņķi no 0 līdz 360 grādiem. Zemes garozas deformācijas tiek apzīmētas ar krāsām, kuras cikliski atkārtojas, sākot no zilas uz sarkanu, no dzeltena uz zaļu un atpakaļ uz zilu. Piemēram, ja fāžu starpība ir nulle, tad uz interferogrammas punkts būs atzīmēts ar zilu krāsu, bet ja fāžu starpība ir 360 grādi, tas nozīme ka attālums no zemes virsmas līdz radaram ir izmainījies uz vienu viļņa garumu.
Tektoniskas kustības novērošana
InSAR var būt izmantots tektonisko plātņu deformācijas mērīšanai, kuras rodas, piemēram, zemestrīču dēļ.
InSAR pirmoreiz tika izmantots 1992. gadā Lendersa zemestrīcē, pēc kuras ieguva ļoti plašu lietojumu arī citu zemestrīču pētīšanā visā pasaulē, piemēram, 1999. gadā Izmitas un 2003. gadā Bamas pilsētas zemestrīces bija detalizēti izpētītas ar InSAR palīdzību.
InSAR arī var būt izmantots tektonisku plātņu šļūdē un defektu monitorēšanā.
Vulkānu uzraudzība
InSAR var būt izmantots dažādu vulkānu aktivitāšu pētīšanā:
Zemes nosēšanās
Zemes nosēšanās arī var būt izmērīta ar InSAR palīdzību neatkarībā no tās cēloņiem - naftas vai ūdens ieguve, ogļu raktuve vai sabrukums vecās raktuvēs. InSAR atrada savu izmantojumu arī zemes nogruvumu uzraudzībā.
Ledāju kustība
Ledāju kustības un deformācija bija veiksmīgi izmērīti ar satelītu interferometrijas palīdzību. Šī tehnika ļauj attālināti un ar lielu izšķirtspēju reģistrēt izmaiņas ledājos un to kustības, novērot ledus dinamiku, jo visi ar InSAR uzņemti mērījumi labi korelē zemes lokāliem novērojumiem.
Infrastruktūras un celtniecības uzraudzība
InSAR ir diezgan labs instruments celtniecības objektu stabilitātes novērošanai. Šīm mērķiem izmanto augstas izšķirtspējas datus no satelītiem, piemēram, no vācu satelīta TerraSAR-X. Šīs satelīts ir arī izmantots lielceļu un dzelzceļu nosēšanas uzraudzībai, dambju stabilitātes novērošanai.
DEM ģenerācija
Balstoties uz stereoskopisku efektu, kurš rodas no divu vai vairāku attēlu uzņemšanas pozīcijas izmaiņām, interferogrammas var būt izmantotas zemes elevāciju digitālai kartēšanai (DEM - Digital Elevation Map).
Mahoņina
Mahoņina ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 253 km attālumā no Rīgas.
Sojuz-5
Sojuz-5 (Союз-5) bija PSRS Sojuz sērijas pilotējams kosmosa kuģis. Tas orbītā tika palaists. Kosmosa kuģis saslēdzās ar Sojuz-4. Pirmo reizi vēsturē apkalpe pārvietojās no viena kosmiskā aparāta uz otru (pa ārpusi). Saslēgšanos un apkalpes pāriešanu pa iekšpusi pēc pāris mēnešiem veica ASV kuģis Apollo 9 un tā mēness modulis.
Apkalpe
Kuģa Sojuz-5 apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublējošā apkalpe:
Rezerves apkalpe:
Lidojuma gaita
14. janvārī startēja Sojuz-4 ar kosmonautu Vladimiru Šatalovu.
Sojuz-5 tika palaists 07:04:57 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas. Kosmosa kuģa apkalpe starta brīdī bija Boriss Volinovs, Aleksejs Jeļisejevs un Jevgēņijs Hrunovs.
16. janvārī 08:20 UTC Sojuz-4 un Sojuz-5 saslēdzās. Aktīvais kuģis bija Sojuz-4. Kosmosa kuģu saslēgšanās mezglā nebija lūkas, caur kuru varētu pāriet no viena kuģa uz otru pa iekšpusi. 35. orbītas apriņķojumā 12:43 UTC Hrunovs un Jeļisejevs no Sojuz-5 sāka iziešanu kosmosā. Par slūžu kameru tika izmantots kosmosa kuģa orbitālais nodalījums. Viņiem mugurā bija skafandri Jastreb. Kosmonauti pārvietojās uz Sojuz-4, kur viņus sagaidīja Šatalovs. Ārpuskuģa aktivitātes ilga 32 minūtes. 16. janvārī 12:55 UTC kosmosa kuģi atvienojās.
18. janvārī Sojuz-5 veica nolaišanos. Bremzēšanas manevrs tika veikts 05:48 UTC. Noejot no orbītas, nenostrādāja viena no piropatronām, tāpēc no nolaižamā nodalījuma neatdalījas instrumentu nodalījums. Kosmosa kuģis atmosfērā iegāja ar nolaižamā aparāta augšdaļu pa priekšu, tādēļ tas sakarsa, rotēja un piedzīvoja palielinātu pārslodzi (līdz 9 g). Kabīne piepildījās ar dūmiem. Nolaižamais aparāts atdalījās tikai tad, kad 90 km augstumā uzsprāga stipri sakarsušās degvielas tvertnes instrumentu nodalījumā. Tad nolaižamais aparāts pagriezās pareizā stāvoklī ar karstuma vairogu pa priekšu, bet nolaišanās notika ballistiskā režīmā. Tā kā kapsula rotēja, tad izlaistais izpletnis sāka savērpties, līdz ar to nolaišanas ātrums netika pienācīgi samazināts. Arī par vēlu nostrādāja mīkstās nosēšanās sistēma (metru no zemes), tāpēc piezemēšanās bija cieta, un Volinovs ieguva traumas (salauzts žoklis un izsiti vairāki zobi). Nosēšanās notika 07:59:12 UTC, 600 km no plānotās vietas, 200 km uz dienvidrietumiem no Kostanai. Āra temperatūra bija −38 °C. Volinovs zināja, ka atrodas tālu no savas plānotās nosēšanās vietas un būs jāgaida vairākas stundas līdz glābēju ierašanai. Viņš atstāja nolaižamo aparātu. Kosmonauts ieraudzīja tālu dūmu stabu un devās meklēt kādu patvērumu, līdz pāris kilometru attālumā atrada zemnieka namiņu.
Atmoda Latvijai
Partija "Atmoda Latvijai" (līdz 2019. gadam "No sirds Latvijai", NSL) ir 2014. gadā dibināta konservatīva un mēreni eiroskeptiska Latvijas politiskā partija. Tās izveidotāja un ilglaicīga vadītāja bija Inguna Sudraba.
Pirms partijas dibināšanas tika izveidota biedrība "No sirds Latvijai". Par saviem plāniem veidot jaunu tautas kustību Inguna Sudraba paziņoja 2013. gada 27. novembrī, kā iespējamo nosaukumu minot "Latvija — manas mājas". Biedrība "No sirds Latvijai" oficiāli ir reģistrēta 2014. gada 28. janvārī ar mītni Pulkveža Brieža ielā 21-11, Rīgā.
Partija "No sirds Latvijai" tika dibināta 2014. gada 5. maijā. 12. Saeimas vēlēšanās, par spīti intensīvai reklāmas kampaņai, partija ieguva vien 7 deputātu krēslus, nokļuva opozīcijā un pakāpeniski sāka izirt. 13. Saeimas vēlēšanās partija zaudēja visus ievēlētos deputātus, savācot tikai 0,84% balsu un nepārvarot vēlēšanu barjeru.
2019. gada februārī partija "No sirds Latvijai" mainīja nosaukumu, kļūstot par partiju "Atmoda". Juridiski gan tās nosaukums nemainījās līdz 2019. gada 28. novembrim, kad "No sirds Latvijai" apvienojās ar "Gods kalpot mūsu Latvijai", izveidojot partiju "Atmoda Latvijai". Gada sākumā partija pievienojās Apvienībai SKG, kura 2019. gada 13. martā pārtapa par apvienību "Atmoda". Apvienības sastāvā šobrīd ir "Atmoda Latvijai" un Kristīgi demokrātiskā savienība.
2020. gada martā Inguna Sudraba atstāja partijas valdi. Viņu aizvietoja bijušais Baldones novada domes priekšsēdētājs Andrejs Požarnovs un Kristīgi demokrātiskās savienības valdes priekšsēdētājs Mareks Raups.
100000 (skaitlis)
100 000 (simts tūkstoši) ir naturāls skaitlis starp skaitļiem 99 999 un 100 001. Šo skaitli var pierakstīt arī kā 105. To raksta kā 100,000 (ASV un Apvienotajā karalistē) vai 100.000 (Vācijā).
ADATA Technology
ADATA Technology Co., Ltd. (tradicionālā ķīniešu: 威剛科技股份公司) ir Taivānas zibatmiņas un datu zglabāšanas ierīču ražotājs, ko 2001. gada maijā dibinājis Saimons Čens (tradicionālā ķīniešu: 陳立白). Tā galvenā produktu līnija sastāv no DRAM moduļiem, USB zibatmiņām, USB cietajiem diskiem un atmiņas kartēm, CompactFlash un Secure Digital formāta. ADATA ir izpētījis arī citus tirgus, piemēram, digitālo gleznu rāmju, pusvadītāju disku, ExpressCard, kā arī LED apgaismojumu. 2007. gadā ADATA bija trešais lielākais DRAM ražotājs pasaulē ar tirgus daļu 7,6% un pasaules ceturtais lielākais zibatmiņas produktu ražotājs. 2008. gadā ADATA kapitāls bija 55,55 miljoni ASV dolāru un tirgus kapitalizācija 305,16 miljoni dolāru. Tas ir paplašinājis savu biznesu Eiropā un Amerikā, bet joprojām konkurē ar savu sāncensi Āzijā — Samsung, kļūstot par pasaulē otro lielāko DRAM moduļu piegādātāju ar 7,1 % tirgus daļu.
Vladimirs Rodins
Vladimirs Rodins (1940) ir Latvijas krievu inženieris un sabiedriskais darbinieks. Bijušais Daugavpils būvmateriālu un konstrukciju ražošanas apvienības ģenerāldirektors, Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts (1990-1993), ievēlēts no 72. Daugavpils vēlēšanu apgabala. Viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Miris 2021. gada 7. janvārī. Apglabāts Ančupānu kapos pie Rēzeknes.
Klusā nedēļa
Klusā nedēļa (la) kristietībā ir Lielā gavēņa pēdējā nedēļa un nedēļa tieši pirms Lieldienām. Klusā nedēļa sākas ar Pūpolsvētdienu. Tajā ietilpst arī Zaļā Ceturtdiena, Lielā Piektdiena un Klusā Sestdiena. Tajā neietilpst Pirmās Lieldienas, kas ir svētdienā uzreiz aiz šīm dienām. Pareizticībā Klusā nedēļa tradicionāli sākas vienu dienu agrāk kā citos kristietības novirzienos, tas ir, ar Lācara sestdienu, kas ir tieši pirms Pūpolsvētdienas.
Pēc kristiešu tradīcijām, Pūpolsvētdiena tradicionāli tiek uzskatīta par dienu, kad Jēzus Kristus ieradās Jeruzalemē, Zaļajā Ceturtdienā Jēzus Kristus iedibināja svēto vakarēdienu, Lielajā Piektdienā Jēzus Kristus tika piesists krustā, bet Klusā Sestdiena ir diena pirms Lieldienām, kad Jēzus Kristus augšāmcēlās.
Kalnu slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — slaloms sievietēm
Slaloms vīriešiem bija viena no 11 disciplīnām kalnu slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Ledus upes slēpošanas trasē, Nacionālajā kalnu slēpošanas centrā, Pekinā, 2022. gada 9. februārī. Sacensībās kopā startēja 88 sportistes no 51 valsts.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Slovākijas sportiste Petra Vlhova (finiša rezultāts — 1:44.98), sudraba medaļu ieguva Austrijas sportiste Katarīna Līnsbergere (finiša rezultāts — 1:45.06), bet bronzas medaļu ieguva Šveices sportiste Vendija Holdenere (finiša rezultāts — 1:45.10).
Sacensībās startēja arī Latvijas sportiste Liene Bondare. Pirmajā braucienā viņa ieguva 48. vietu (rezultāts — 1:00.45), taču otrajā braucienā kļūdījās un nefinišēja.
Rezultāti
Sportistēm bija jāveic divi braucieni. Finiša laiks tika aprēķināts ņemot vērā abu braucienu kopējo laiku.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Frančesko Gabani
Frančesko Gabani (it; dzimis Karrārā) ir itāļu dziedātājs un dziesmu autors. Viņš guva atpazīstamību pēc tam, kad uzvarēja 2016. gada Sanremo festivālā jaunpienācēju sadaļā ar dziesmu Amen. Nākamajā gadā Frančesko arī piedalījās Sanremo festivālā (šoreiz galvenajā sadaļā) ar dziesmu Occidentali's Karma, ar kuru viņš pārstāvēja Itāliju 2017. gada Eirovīzijas Dziesmu konkursā. Frančesko fināla kopvērtējumā ieguva 6. vietu.
Mūziķa karjera sākās 2009. gadā, kad Frančesko Gabani piedalījās Mira Leona singlā Filodoro. Divus gadus vēlāk mūziķis izdeva singlus Estate un Maledetto amore. 2013. gadā tika izdoti divi singli - I dischi non si suonano un Clandestino no debijas albuma Greitist Iz, kas tika izdots 2014. gada 27. maijā. Albums sasniedza 59. vietu Itālijas mūzikas topā.
2015. gadā mūziķis noslēdza mūzikas izdošanas līgumu ar BMG Rights Management. Gadu vēlāk tika paziņots, ka Frančesko Gabani piedalīsies 2016. gada Sanremo festivālā jaunpienācēju sadaļā ar dziesmu Amen. Frančesko uzvarēja festivālā, viņa dziesma tika apbalvota ar Mia Martini kritiķu balvu, kā arī dziesma tika izdota kā singls, sasniedzot 14. vietu Itālijas singlu topos. 2016. gada 12. februārī Frančesko Gabani izdeva savu otro studijas albumu Eternamente ora, kas sasniedza 18. vietu Itālijas albumu topā. Tajā pašā gadā mūziķis komponēja skaņu celiņu itāļu komēdijai Poveri ma ricchi.
2017. gadā Frančesko atgriezās Sanremo festivālā galvenajā "lielo mākslinieku" sadaļā ar dziesmu Occidentali's Karma, uzvarot festivālā. Viņš ir pirmais mākslinieks, kurš uzvarējis festivālā divus gadus pēc kārtas abās mākslinieku sadaļās. Neilgi pēc uzvaras Itālijas raidorganizācija RAI paziņoja, ka Frančesko Gabani ir pieņēmis piedāvājumu pārstāvēt Itāliju 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu Occidentali's Karma. Tā kā Itālija ir viena no "lielā piecinieka" valstīm, dziesma automātiski kvalificējas Eirovīzijas finālam 2017. gada 13. maijā. Pēc bukmeikeru prognozēm dziesmai tika prognozēta uzvara 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. 2017. gada aprīlī mākslinieks paziņoja, ka 28. aprīlī tiks izdots viņa trešais studijas albums Magellano. Albuma popularizēšanai Frančesko dosies koncerttūrē pa Itāliju no 2017. gada 19. jūnija līdz 9. septembrim.
Germanwings reiss 9525
Germanwings reiss 9525 bija Vācijas lidsabiedrības Germanwings starptautisks pasažieru lidmašīnas reiss no Barselonas Spānijā uz Diseldorfu Vācijā.
Airbus A320-211 lidmašīna nogāzās netālu no Praotbleonas komūnas Francijas Alpos, ap 100 km uz ziemeļiem no Nicas. Negadījumā gāja bojā visi lidmašīnā bijušie 144 pasažieri un 6 apkalpes locekļi. Lielākā daļa cilvēku bijuši no Vācijas (70) un Spānijas (51). Šī ir lielākā katastrofa aviokompānijas vēsturē.
Divas dienas pēc negadījuma tika izvirzīta teorija, ka katastrofu apzināti   izraisījis lidmašīnas otrais pilots Andreass Lubics. Pirmais pilots bija pametis kabīni, tomēr pēc atgriešanās nevarēja iekļūt kabīnē, jo otrais pilots bija nobloķējis durvis. Kabīnē esošais pilots nereaģēja uz pirmā pilota un dispečeru saucieniem. Lidojuma augstums tika samazināts, kas beigās izraisīja ietriekšanos kalnā. Šī teorija izrādījās patiesa.
Bajburta
Bajburta (tr) ir pilsēta Turcijas ziemeļaustrumos, Bajburtas ila administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojusies Čoruhas upes krastos 760 km no galvaspilsētas Ankaras.
Vēsture
Sena pilsēta, zināma kopš 8. gadsimta p.m.ē., kad to iekaroja kimmerieši. Dažādos laikos to pārvaldījuši mīdieši, Ahemenīdu impērija, Lielā Armēnija, Romas impērija, Bizantija, seldžuki, Sefevīdu impērija un Osmaņu impērija. Osmaņu laikā pilsēta neilgi bija Erzurumas ejāleta centrs. Kopš 1989. gada ila centrs.
Hugo Purnis
Hugo Purnis ( Vircavas pagasts — miršanas gads nav zināms) bija Latvijas advokāts un šahists.
Biogrāfija
Dzimis Vircavas pagasta Pētermuižā (tagad Pēterlauki Platones pagastā) kalēja ģimenē. 1927. gadā beidzis Jelgavas valsts 1. vidusskolu. 1927. gadā iestājies Latvijas Universitātē, kur līdz 1932. gadam studējis matemātiku, bet 1932. gadā pārgājis uz Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultāti, kuru beidzis 1940. gadā. No 1934. līdz 1938. gadam strādājis par kantoristu Rīgas Centrālajā slimokasē. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā bijis revidents, pēc tam finanšu daļas vadītājs Liepājas valsts kontrolē. Otrā Pasaules kara sākumā 1941. gada jūlijā piedalījies Liepājas aizstāvēšanās kaujās pret vāciešiem. Vācu okupācijas laikā bijis laukstrādnieks Aizputes un Jelgavas apriņķos. Pēc otrreizējas padomju okupācijas no 1944. gada decembra strādājis par finanšu daļas vadītāju Tukuma operatīvajā grupā, bet no 1945. gada maija pārgājis uz Tukuma apriņķa valsts kontroli. No 1946. gada septembra bijis advokāts Tukuma juridiskajā konsultācijā, bet no 1948. gada aprīļa kļuvis par Aizputes juridiskās konsultācijas vadītāju. 1951. gada janvārī atskaitīts no advokatūras pēc paša vēlešanās. Bijis precējies, ģimenē bijuši divi dēli un meita. Par viņa pēdējiem mūža gadiem trūkst informācijas.
Šahists
Bijis pazīstams arī kā šahists. Pirms Otrā pasaules kara piedalījies strādnieku arodbiedrību rīkotājos turnīros. 1937. gadā uzvarējis Latvijas Darba kameras 1. individuālajā turnīrā. Tautas labklājības ministrijas šaha komandas sastāvā piedalījies 2. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīrā (1934) un 5. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīrā (1938). Arī pēc Otrā pasaules kara turpinājis savas šahista gaitas. 1951. gada Latvijas šaha čempionātā veiksmīgi aizvadījis pusfinālu, kurā ieņēmis 3. vietu un iekļuvis čempionātā finālā, kurā palicis 19. vietā.
1988. gada Latvijas čempionāts šahā
1988. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 45. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 42. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 45. šaha čempionāts vīriešiem notika 1988. gada martā Rīgā. Tāpat kā iepriekšējā gadā Edvīns Ķeņģis nezaudēja nevienā partijā un pārliecinoši nodrošināja sev pirmo vietu. Tas bija viņa trešais un otrais pēc kārtas Latvijas PSR čempiona tituls. Aleksandram Šabalovam atkal bija jāsamierinās ar otro vietu, kuru viņš dalīja kopā ar Valēriju Žuravļovu.
Latvijas PSR 42. šaha čempionāts sievietēm notika no 10. līdz 30. martam 1988. gadā Rīgā. Turnīru lieliski aizvadīja Natālija Jerjomina, kas visu laiku bija līdere, un guva pelnītu uzvaru. Labs finišs padevās Andai Šafranskai, taču otrā vieta bija augstākais, ko viņai izdevās sasniegt. Trešajā vietā palika Ingūna Erneste.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Baltkrūtainais ezis
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē ziemeļu baltkrūtainais ezis tika klasificēts kā baltkrūtainā eža (Erinaceus concolor) pasuga — Erinaceus concolor roumanicus. Tomēr 1990. gadu morfoloģiskie un vēlāko gadu ģenētiskie pētījumi rosināja zinātniekus pārvērtēt Eirāzijas ežu ģinti un, balstoties uz šiem pētījumiem, ziemeļu baltkrūtainais ezis kopš 2005. gada tiek izdalīts kā atsevišķa suga — Erinaceus roumanicus.
Joprojām daudzos informācijas avotos latviešu valodā tiek atzīmēts, ka Latvijā dzīvo baltkrūtainais ezis (Erinaceus concolor), tomēr līdz ar sistemātikas izmaiņām 2005. gadā Latvijā mājo ziemeļu baltkrūtainais ezis (Erinaceus roumanicus) — kādreizējā baltkrūtainā eža pasuga.
Izskats un īpašības
Kā visi eži baltkrūtainais ezis no virspuses (muguras un sāniem) segts ar gludām, spīdīgām, līdz 3,7 cm garām adatām. Dzīvnieku krāsa variē no dzeltenbrūnas līdz tumšai pelēkbrūnai, tā adatas ir brūnas ar gaišām šķērsjoslām. Reizēm sastopami gaišas krāsas indivīdi. Kad dzīvnieks ir mierīgs, adatas guļ slīpi, novietojušās cita pār citu kā jumta dakstiņi, bet briesmu gadījumā ezis saritinās kamolā, izslejot adatas stāvus. Turklāt tās novietojas tā, ka smailes vērstas krusteniski dažādos virzienos. Pārējās ar adatām nesegtās ķermeņa daļas klāj raupjš, tomēr salīdzinoši mīksts matojums. Apmatojuma krāsa ķermeņa apakšpusē ir tumši brūna vai dzeltenbrūna ar gaiši pelēku, gandrīz baltu laukumu uz krūtīm. Galva un sāni tumšāki par kaklu, krūtīm un vēderu.
Uzvedība un barība
Nsv veikti baltkrūtainā eža plaši un padziļināti novērojumi dabā, līdz ar to trūkst datu par šīs sugas bioloģiju, ekoloģiju un ieradumiem. Kā visi eži tas ir visēdājs un barojas gan ar dzīvnieku izcelsmes, gan veģetāro barību. Baltkrūtainais ezis barojas ar kukaiņiem, arī indīgiem, piemēram, eļļasvabolēm (Meloe), kuru hemolimfas sastāvā ir indīgas aizsargvielas. Dienvidu baltkrūtainais ezis medī arī indīgas čūskas. Dzīvnieks ir daļēji aizsargāts pret kukaiņu un čūsku indi un, salīdzinot ar cilvēku, deva, kas var nogalināt vienu ezi, var nogalināt 25 cilvēkus. Baltkrūtainais ezis barojas arī ar gliemjiem, nelieliem grauzējiem, kā arī ar olām un putnēniem no putnu perēkļiem un dažādiem augļiem. Ezis vienmēr uzturas ūdenstilpju tuvumā.
Novērots, ka baltkrūtainais ezis neatstāj migu, ja gaisa temperatūra ir zemāka par 17°C un hibernācijā ezis ieslīgst, ja temperatūra noslīd zem 12°C. Hibernācijas laikā ķermeņa masa samazinās uz pusi, pēc pamošanās ezis sāk aktīvi baroties. Atkarībā no gaisa temperatūras ezis ziemas periodā hibernācijā var ieslīgt vairākas reizes.