cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Isadors Epšteins
Darbi
Disertācijas darbs Prinstonas Universitātē noveda pie atklājuma, ka gigantisku maiņzvaigžņu cefeīdu pulsācijas periodu galvenokārt nosaka apstākļi apvalkā, un ir gandrīz neatkarīgs no apstākļiem centrālajā reģionā. Kolumbijas Universitātē viņš turpināja strādāt pie Saules uzbūves teorētiskā modeļa. Tajā laikā vēl tika izstrādāti tādi jautājumi kā Saulē ģenerētās kodolenerģijas necaurspīdība, veids un pat tās sastāvs, un viņš deva ieguldījumu šajos pētījumos. Epšteins bija viens no pirmajiem, kas atklāja, ka protonu-protonu cikla ūdeņraža sadegšana ir dominējošā kodoltermiskā reakcija Saulē, kam līdz ar to nav konvektīva kodola.
1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā Isadors Epšteins plaši apceļoja dienvidu puslodi, novērtējot iespējamās observatorijas vietu piemērotību Austrālijā, Dienvidamerikā un Dienvidāfrikā. Viņš arī palīdzēja izstrādāt paņēmienus, kas tiek izmantoti šādos apsekojumos uz vietas. Bija jānovērtē atmosfēras dzidrums un stabilitāte. Vēlāk lielākās observatorijas tika izveidotas vairākās no šīm vietām: La Silja un Cerro Tololo Čīlē, Saidingspringa Austrālijā un Dienvidāfrikas Lielais teleskops. Epšteins 1964. gadā bija iesaistīts Jeilas un Kolumbijas dienvidu observatorijas (Yale-Columbia Southern Observatory) izveidē pie El Leoncito Argentīnā.
Vēlākos gados Epšteins strādāja galvenokārt pie zvaigžņu fotometrijas, īpaši ar maiņzvaigznēm un Dienvidu puslodes zvaigznēm.
Vacumnīki (Pušmucovas pagasts)
Vacumnīki ir ciems Pušmucovas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Ļubļinas trīsstūris
Ļubļinas trīsstūris (lt, pl; uk) ir trīspusēja politiskās, ekonomiskās, kultūras un sociālās sadarbības platforma starp Lietuvu, Poliju un Ukrainu, kuras mērķis ir atbalstīt Ukrainas integrāciju ES.
Ļubļinas trīsstūra valstis ir paziņojušas par atbalstu Ukrainas teritoriālās integritātes atjaunošanai starptautiski atzītās robežās un aicinājušas pārtraukt Krievijas agresiju pret to. Ļubļinas trīsstūris atbalsta NATO paplašināto iespēju partnera statusa piešķiršanu Ukrainai un norāda, ka nākamais nepieciešamais solis šajā virzienā ir piešķirt Ukrainai rīcības plānu dalībai NATO.
Trīspusējais formāts ir balstīts uz trīs valstu tradīcijām un vēsturiskajām saitēm. Attiecīgo kopīgo deklarāciju ministri parakstīja 2020. gada 28. jūlijā Ļubļinā, Polijā. Ļubļina tika izvēlēta kā mājiens uz viduslaiku Ļubļinas ūniju, kas izveidoja Polijas un Lietuvas kopvalsti, kura tajā laikā bija viena no lielākajām Eiropā.
Vēsture
Lietuvas, Polijas un Ukrainas ārlietu ministru Lina Linkeviča, Jaceka Čaputoviča un Dmitro Kulebas kopīgā deklarācija par formāta izveidi tika parakstīta 2020. gada 28. jūlijā Ļubļinā, Polijā.
2020. gada 1. augustā Ukrainas ārlietu ministrs Dmitro Kuleba uzaicināja Baltkrievijas ārlietu ministru Volodimiru Makeju uz formāta otro sanāksmi, kurai bija jānotiek Kijivā. Ekonomikas foruma laikā Karpačā, Polijā, 2020. gada 10. septembrī Polijas Ārlietu ministrijas Austrumu departamenta direktors Jans Hofmokls paziņoja, ka Ļubļinas trīsstūrim faktiski jābūt kvadrātam ar Baltkrieviju. Pēc viņa teiktā, sākotnēji Minska bija ieinteresēta šajā politiskajā projektā, bet vēlāk pārdomāja.
2020. gada 17. septembrī notika pirmā Ļubļinas trīsstūra nacionālo koordinatoru tikšanās (video formātā). Par šī trīspusējās sadarbības mehānisma koordinatoriem tika iecelti Vasīlijs Bodnars (Ukraina), Marcins Pžidačs (Polija) un Daļus Čekuolis (Lietuva). Puses pārrunāja gatavošanos nākamajai Ļubļinas trīsstūra ārlietu ministru sanāksmei, kam bija jānotiek Kijivā pēc ministra Dmitro Kulebas iniciatīvas.
2021. gada 29. janvārī Ļubļinas trīsstūra pirmās tiešsaistes tikšanās laikā Ukrainas ārlietu ministrs Dmitro Kuleba preses brīfingā paziņoja, ka Ukraina, Lietuva un Polija atbalsta Baltkrievijas pievienošanos Ļubļinas trīsstūrim, taču laiks vēl nav pienācis.
Sanāksmē piedalījās arī baltkrievu opozīcijas līdere Svjatlana Cihanouska.
Sadarbības mehānismi
Saskaņā ar Lietuvas, Polijas un Ukrainas kopīgo deklarāciju pušu ārlietu ministriem paredzēts regulāri rīkot sanāksmes ar izvēlēto partneru līdzdalību, organizēt konsultācijas savu valstu Ārlietu ministru līmenī un izveidot šajās ministrijās pārstāvju amatus sadarbībai Ļubļinas trīsstūrī.
2020. gada 12. oktobrī Ukrainas premjerministrs Deniss Šmihaļs atzīmēja jaunizveidotā "Ļubļinas trīsstūra" nozīmi un aicināja Polijas prezidentu Andžeju Dudu paplašināt tā formātu, proti, vizītes laikā Ukrainā apspriest valdības vadītāju tikšanās iespēju Ļubļinas trīsstūra formātā.
2021. gada 27. februārī Lietuvas ārlietu ministrs Gabrieļus Landsberģis Ukrainas „Radio Liberty“ sacīja, ka Ļubļinas trīsstūra iniciatīva, kas apvieno Ukrainu, Lietuvu un Poliju, tuvina Ukrainu Eiropas integrācijai: Viņš arī uzskata, ka Krimas platformas iniciatīva ir "ārkārtīgi noderīga ne tikai konkrētu risinājumu meklēšanai, bet arī, lai atgādinātu par Krimas okupācijas problēmu".
Starpparlamentārā asambleja
Ukrainas Augstākās Radas, Polijas Republikas Sejma un Senāta, kā arī Lietuvas Republikas Seima starpparlamentārā asambleja tika nodibināta 2005. gadā, lai izveidotu dialogu starp trim valstīm parlamentārajā līmenī. Asamblejas dibināšanas sapulce notika 2008. gada 16. jūnijā Kijivā. Asamblejā darbojas Ukrainas Eiropas un eiroatlantiskās integrācijas, humānās un kultūras sadarbības komitejas.
Apvienotā brigāde
Lietuvas, Polijas un Ukrainas brigāde ir daudznacionāla militāra vienība, kas paredzēta neatkarīgu militāru operāciju veikšanai saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem vai līdzdalībai šādās operācijās. To veido starptautisks galvenais štābs Ļubļinā, trīs bataljoni un īpašo uzdevumu vienības. Brigādes karavīri pastāvīgi dislocēti savās valstīs, taču sapulcējas kopā starptautisko operāciju un mācību laikā.
Lietuvas, Polijas un Ukrainas brigāde tika izveidota trīspusējas sadarbības ietvaros aizsardzības jomā 2014. gadā. Brigāde paredzēta nacionāla ieguldījuma nodrošināšanai augstas sagatavotības daudznacionāliem militāriem formējumiem, kā arī dalībai starptautiskās miera uzturēšanas un drošības operācijās ANO, ES, NATO un citu starptautisko drošības organizāciju paspārnē, pamatojoties uz ANO Drošības padomes pilnvarām, ja to apstiprina iesaistīto valstu parlamenti.
Kopš 2016. gada brigāde ir bijis svarīgs elements NATO centienos ieviest NATO standartus Ukrainas bruņotajos spēkos. Brigādes galvenās darbības ietver Ukrainas virsnieku un militāro vienību apmācību saskaņā ar šiem standartiem, operatīvo uzdevumu plānošanu un veikšanu, kā arī operatīvās gatavības uzturēšanu.
Amiens SC
Amiens Sporting Club, biežāk zināms kā Amiens SC vai vienkārši kā Amiens, ir Francijas futbola klubs no Amjēnas, pilsētas Augšfrancijas reģionā. Dibināts 1901. gadā. Mājas spēles komanda aizvada Stade de la Licorne stadionā, kura ietilpība ir 12 097 vietas.
2016.—2017. gada sezonā izcīnīja 2. vietu Francijas 2. līgā un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva 1. līgā (Ligue 1). Lielākais sasniegums Francijas kausā ir iekļūšana finālā 2001. gadā.
Pētera Ozolnieka velosipēdu fabrika
Pētera Ozolnieka velosipēdu fabrika bija viena no lielākajām velosipēdu fabrikām Rīgā un Latvijā 20. gadsimta 20.—30. gados.
1894.-1915. gads
19. un 20. gadsimta mijā vairāki latviešu uzņēmēji uzsāka velosipēdu izgatavošanu. To vidū veiksmīgākais bija Pēteris Ozolnieks (1874-1942). Viņš dzimis 1874. gada 17. septembrī Rīgas apriņķa Salas pagasta zemnieka ģimenē. P. Ozolnieks 1894. gadā nodibināja nelielu mehānisko darbnīcu Aleksandra (tagad Brīvības) ielā 33, kur uzsāka dažādu mehānismu, tai skaitā velosipēdu remontu. 1895. gadā P. Ozolnieks izlēma darbnīcā uzsākt arī velosipēdu izgatavošanu un saņēma atļauju atvērt velosipēdu fabriku. Drīz vien uzņēmējs saprata, ka velosipēdu teicamas kvalitātes priekšnoteikums ir daudz labākas iemaņas un speciālas zināšanas, tādēļ 1899. gadā devās uz Vācijas rūpniecības centriem. Vairāk nekā gadu P. Ozolnieks nostrādāja dažādās vācu velosipēdu fabrikās un mācījās tehniskajos kursos.
Atgriezies Rīgā, P. Ozolnieks saņēma bankas aizdevumu, nopirka zemes gabalu Pēterburgas šosejā 20, kā arī paplašināja esošo fabriku. Tikai ražojot velosipēdus lielā skaitā, varēja konkurēt ar Leitnera velosipēdu fabrikas produkciju. Ja Leitnera fabrikā nolūkā samazināt muitas izdevumus visas komplektēšanai nepieciešamās detaļas centās izgatavot pašu spēkiem, tad P. Ozolnieka darbnīcās šādu iespēju nebija un sarežģītākās daļas nācās ievest no Vācijas, Anglijas un Amerikas.
1904. gadā esošajā darbnīcā tika veikta rekonstrukcija, paplašinātas telpas, bet darbagaldu piedziņai ierīkots jauns gāzes motors. Produkcijas cenu P. Ozolniekam izdevās noturēt pieņemamā līmenī, un pircēju pieprasījums pēc viņa velosipēdiem joprojām auga. 1909. gada vasarā P. Ozolnieks saņēma Vidzemes guberņas valdes atļauju iekārtot jaunu velosipēdu fabriku Pēterburgas šosejā (tagad Brīvības gatvē; P. Ozolnieka velosipēdu fabrika nav saglabājusies, tās vietā tagad atrodas Statoil degvielas stacija). Ražošanas tehnoloģiju modernizēja. Fabrikas spēka avots bija lokomobile un gāzes motors, kas darbināja jaunos speciālos darbagaldus un ierīces. 1910. gadā Pētera Ozolnieka fabrika darbu sāka jaunajā ēkā.
Līdz Pirmajam pasaules karam P. Ozolnieka velosipēdu galvenais modelis Mars kļuva par pazīstamu marku visā Baltijā un cēla firmas godu. No citu fabriku ražojumiem šie divriteņi atšķīrās ar savu stabilo konstrukciju un garu rāmi, vieglu un patīkamu gaitu. Lai gan Ozolnieka velosipēdu svars bija lielāks nekā Leitnera Russia vai brāļu Antonišķu Līvai, tomēr pircējiem tie patika un līdz par Pirmajam pasaules karam tā bija pieprasīta marka ne vien Vidzemē, Kurzemē un Igaunijā, bet arī Viļņas un Vitebskas guberņās. 1915. gadā sakarā ar vācu karaspēka tuvošanos Rīgai fabriku nācās evakuēt uz Maskavu. 1915. gada 21. oktobrī P. Ozolnieks saņēma Maskavas pilsētas priekšieka atļauju atvērt mehānisko darbnīcu Staro Aleksejevskas ielā 5 un turpināt velosipēdu izgatavošanu Krievijas armijas vajadzībām. Maskavā P. Ozolnieka ražotnē tika nodarbināti 60 strādnieki un kalpotāji, kuri galvenokārt bija evakuējušies kopā ar fabriku no Rīgas. Taču zināms vien tas, ka visus kara gadus te izgatavoja aeroplānu, automobiļu un ieroču daļas, kā arī veica dažādu mehānismu un spēkratu remontu. Par Ozolnieka velosipēdu ražošanu Maskavā ziņu nav. Visticamāk, ka divriteņu ražošana kara laika apstākļos tā arī netika uzsākta, jo nebija izejvielu.
1921.-1940. gads
Pēc Pirmā pasaules kara, 1921. gadā, P. Ozolnieka velosipēdu fabrika darbu atsāka Rīgā. Tomēr kara sekas lika sevi manīt — cenšanās atgūt pirmskara līmeni sagādāja ievērojamas grūtības. Tikai 1927. gadā fabrika sasniedza 1914. gada ražošanas apjomu. Velosipēdu izgatavošanas tehnoloģija neatšķīrās no pirms kara lietotās, tādēļ P. Ozolnieka velosipēdu daļas pretstatā citu uzņēmumu ražojumiem likās samērā primitīvi apstrādātas. Kaut arī divriteņi joprojām bija relatīvi smagi un radīja neveikla braucamrīka iespaidu, tie tomēr iekaroja uzticību tieši lauku iedzīvotāju vidū ar īpašo izturību un drošību. Divdesmito gadu nogalē vairākās Latvijas izstādēs P. Ozolnieks ieguva augstākās balvas par stabilo konstrukciju un kvalitāti: 1923. gada Kuldīgas izstādē velosipēdi tika godalgoti ar Grand Prix, bet 1926. gadā Jelgavā – ar Goda krustu. Pateicoties šiem panākumiem, P. Ozolnieka divriteņiem deva tirdzniecības markas nosaukumu Grand Prix.
Nodibinoties padomju varai Latvijā, 1940. gada vasarā P. Ozolnieka fabrika darbu pārtrauca. Pēteris Ozolnieks miris 1942. gadā Rīgā.
Rīgas Pārdaugavas pamatskola
Rīgas Pārdaugavas pamatskola ir Rīgas pamatskola Kartupeļu ielā 2, Ziepniekkalna apkaimē, kurā mācības notiek no 1. līdz 9. klasei divās izglītības programmās. Skolā īsteno 3. divvalodu izglītības modeli, kas piedāvā pakāpenisku pāreju uz latviešu valodas apmācību, sākot ar dažiem priekšmetiem latviešu valodā sākumskolā, pēc tam priekšmetu skaits pamatskolā tiek palielināts.
Izglītības programmas
Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), Speciālās pamatizglītības mazākumtautību programma izglītojamajiem ar fiziskās attīstības traucējumiem (21015321).
Vēsture
Skola dibināta 1964. gadā kā '''Rīgas 59. vidusskola''' ar krievu un latviešu mācību valodas plūsmām. 1982. gadā no tās atdalīja klases ar latviešu valodas mācību valodu un izveidoja Rīgas 47. vidusskolu.
Buda-Kašaļova
Buda-Kašaļova (be, ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabala austrumos, Budas-Kašaļovas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos kā Buda pirmoreiz minēta 1824. gadā. No 1938. gada - pilsētciemats, no 1971. gada - pilsēta.
Veins Henesijs
Veins Roberts Henesijs (en; dzimis ) ir Velsas futbolists, vārtsargs, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Nottingham Forest sastāvā.
2008-09. gadā kopā ar Vulverhemptonas "Wanderers" izcīnijis Anglijas čempionāta titulu. Kopā Vulverhamptonas rindās aizvadījis vairāk nekā 150 spēles. Daudzās traumas liegušas Henesijam aizvadīt pilnvērtīgu karjeru. 2014. gadā viņš pievienojās Premjerlīgas klubā Crystal Palace F.C..
Sasniegumi
Wolverhampton Wanderers
Jānis Šmits (pārcēlājs)
Dzīvesgājums
Dzimis 1909. gadā Irkutskā. Studēja Latvijas Universitātes Inženierzinātņu fakultātē. Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1944. gadam bija Jūras departamenta darbinieks Rīgas ostā, 1944.—1945. gadā Latviešu leģiona virsnieks. Kurzemes cietokšņa kauju laikā 1945. gada aprīlī Šmits dezertēja no leģiona un nelegāli dzīvoja Ventspilī.
Veins Henesijs
Sasniegumi
Crystal Palace
Jānis Šmits (pārcēlājs)
Dzīvesgājums
Pēc Vācijas kapitulācijas 1945. gada 8. maijā aizbēga no Ventspils uz Zviedriju. 1945. gada 15. oktobri četru vīru grupu Artura Arnīša vadībā, kuras sastāvā bija arī Jānis Šmits, Laimons Pētersons un Eduards Andersons, izsēdināja Kurzemes piekrastē. Arturu Arnīti un Jāni Šmitu arestēja jau 16. oktobrī, bet Eduards Andersons un Laimons Pētersons 28. oktobrī ar vilcienu ieradās Rīgā, kur tikās ar LCP Ventspils grupas vadītāju Voldemāru Mežaku un ar LCP dalībnieku Ernestu Priedīti. Viņus nodeva Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas aģents Vidvuds Šveics. 1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Arturu Arnīti, Jāni Šmitu, Voldemāru Mežaku, Albertu Klibiķi, Ernestu Priedīti sodīja ar brīvības atņemšanu uz 25 gadiem, bet Laimonu Pētersonu — uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs.
Miris 1955. gada 12. septembrī Krasnojarskas novadā.
Lazdukalnu upīte
Lazdukalnu upīte, arī Lazdukalna upīte un kļūdaini Rītiņu upe, ir Daugavas kreisā krasta pieteka Augšdaugavas novada Vecsalienas pagastā. Tek pa aizsargājamo ainavu apvidu “Augšdaugava” un dabas parka “Daugavas loki” teritoriju Augšzemes augstienes Skrudalienas pauguraines ziemeļu nogāzē, pēdējos 40—60 metrus pa Augšdaugavas pazeminājumu (Daugavas ieleju). Tek ziemeļrietumu virzienā, vidustecē pagriežas uz ziemeļaustrumiem. Vidustecē upes pagrieziena vietā pie Orehovkas to šķērso autoceļš V673 (Daugavpils—Elerne—Lielborne).
Lejtecē upītes kritums sasniedz 4,3 m uz 100 m, kas akmeņainajos straujteces posmos, ūdenim aktīvi bagātinoties ar skābekli, dod tai lielu pašattīrīšanās kapacitāti. Šie posmi ir arī ES nozīmes īpaši aizsargājami biotopi (ES klasifikators: 3260). Ielejai ass V-veida profils, nogāžu krituma leņķis līdz 48%, dziļums lejtecē līdz 20—25 metriem. Garums saskaņā ar LĢIA 3,1 km, iztekot no purva ezeriņa, saskaņā ar DAP 3,8 km, pieskaitot ar to savienoto novadgrāvi. Vecsalienas pagasta padome tās garumu novērtē uz 6 km, sākot atskaiti no Raudu mājām.
Lazdukalnu upītes gravā aug aizsargājamā suga Benekena zaķauza — Bromopsis benekenii. Grava kopā ar Juzefovas gravu iekļauta dabas parka visstingrākās aizsardzības — regulējamā režīma zonā, kas aizņem 0,27% parka teritorijas. Tiek apsvērta dabas parka paplašināšana, lai iekļautu tajā arī gravu ārpus pašreizējās parka robežas, kur aug aizsargājamās sugas Šultesa madara Galium schultesii un spilvainais jeb matainais grīslis Carex pilosa. Zema ūdens periodos upītes krastos redzami pamatiežu atsegumi, nogāzes apdraud erozija.
Sejaha
Vēsture
Stacija izveidota 1936. gada 1. oktobrī, lai nodrošinātu ar meteoroloģisko informāciju Ziemeļu jūras ceļu, polāro aviāciju un kuģošanu Obas līcī. 1966. gadā stacijas programmu papildināja ar hidroloģiskajiem novērojumiem Obas līcī, 1973. gadā — magnētiskie ģeofiziskie novērojumi, bet 1974. gadā — agrometeoroloģiskie novērojumi ziemeļbriežu ganībās. 1990. gados ģeofiziskie un agrometeoroloģiskie novērojumi pārtraukti, bet 1994. gadā reorganizēta no hidrometeoroloģiskās par meteoroloģisko staciju. 2012. gadā ekspluatācijā ieviests automātiskais meteokomplekss.
Daudzupīte
Daudzupīte (augštecē arī Brasla, lejtecē arī Paukulīte) ir Vijas labā krasta pieteka Valkas novadā.
Izteka no grāvju sistēmas pie Mežmuižas. Auštecē tek ziemeļu virzienā, vidustecē krasi pagriežās rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Vijā lejpus Kairiem. Upi šķērso valsts autoceļš V240 (Slāži–Vijciems–Mežmuiža) un P24 (Smiltene—Valka), tās krastos atrodas Mežmuiža.
Citadele
Citadele var būt:
Raimonds Feldmanis
Raimonds Feldmanis (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu basketbolists, pēc karjera beigām — treneris. spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. Pēc karjeras beigām bijis trenera asistents Rīgas VEF, kā arī pievērsies 3x3 basketbola komandas trenēšanai. R. Feldmanis ir Latvijas 3x3 basketbola izlases — Tokijas olimpisko spēļu čempionu — treneris.
Spēlētāja karjera
Jauniešu vecumā pārstāvējis Spānijas klubu komandas, taču sasniegt augstāko līmeni tur nav izdevies. Pēc atgriešanās Latvijā 2009. gadā Līvānu RNS-D sastāvā kļuva par LBL 2. divīzijas čempionu un 2010. gadā kopā ar Rīgas "Barons" kļuva par Latvijas Basketbola līgas (LBL) čempionu (bija komandas kapteinis).
Trenera karjera
Kopš 2011. gada novembra — treneris. Bijis trenera asistents Rīgas VEF. Ikdienā trenē Nacionālās līgas (LBL2) komandas BA "Turība" basketbolistus.
2017. gadā R. Feldmanis kļuva par pirmo latviešu treneri, kas strādājis NBA Vasaras līgā, strādājot ar Ņūorleānas "Pelicans". 2018. gadā viņš tika uzaicināts atkārtoti būt "Pelicans" treneru komandā.
R. Feldmanis daudz strādājis ar 3x3 basketbolistu sagatavošanu, viņš ir Latvijas 3x3 basketbola izlases — Tokijas olimpisko spēļu čempionu — treneris.
Vadījis jaunatnes izlases: 2013. gadā Latvijas U-20 izlasi (izcīnīja sudraba medaļu kā Artūra Štālberga asistents), 2014. un 2015. gadā Latvijas U-18 izlasi. Strādājis ar sporta skolu jaunatnes komandām (Basketbola skolas Rīga "Rīdzenes" un "VEF skolas" komandām).
Krišulalba
Krišulalba Rumānijā (ro) jeb Fehērkereša Ungārijā (hu) ir Tisas pietekas Kerešas labā satekupe. Tās garums ir 236 kilometri. Lielākā upes daļa tek Rumānijas teritorijā.
Izteka Apusenu kalnos. Tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Apdzīvotās vietas upes krastos (no iztekas) — Brada, Sebiša, Ineu, Kišineukriša Rumānijā un Ģula Ungārijā.
Ozerka
Ozerka (arī Sviļpišku ezers) ir ezers Augšdaugavas novada Medumu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos pie Sviļpiškiem Augšzemes aizsargājamo ainavu apvidū. Notece pa grāvi uz aizaugušiem dīķiem ziemeļrietumos no ezera un tālāk uz Laucesu
Kārlis Ezeriņš
Kārlis Ezeriņš (ru, 1868—1934) bija Krievijas impērijas armijas ģenerālmajors (1916), Padomju Latvijas armijas štāba Administratīvās daļas priekšnieks (1919), Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1920).
Dzīvesgājums
Dzimis 1868. gada 10. septembrī Bauskas pagastā. 1888. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas impērijas armijā, 1892. gadā pabeidza mācības Viļņas junkurskolā un studēja Ģenerālštāba akadēmijā Pēterburgā (Николаевская академия Генерального штаба), kuru pabeidza 1899. gadā. Ieguva štābkapteiņa (1899), kapteiņa (1901) un apakšpulkveža (1904) dienesta pakāpes.
Piedalījās Krievijas—Japānas karā 1904.—1905. gadā kā 31. divīzijas štāba priekšnieka vietas izpildītājs. 1908. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi, 1913. gadā K. Ezeriņš kļuva par 19. divīzijas štāba priekšnieku. Pirmā pasaules kara laikā pulkvedis Ezeriņš bija 76. un 53. kājnieku pulka komandieris, 74. divīzijas štāba priekšnieks, paaugstināts par ģenerālmajoru (1916).
Oktobra revolūcijas laikā 1917. gadā K. Ezeriņš bija Ģenerālštāba pārvaldes priekšnieks, 1918. gadā — Sarkanās armijas Galvenā štāba nodaļas priekšnieks. 1919. gada 23. janvārī Ezeriņu iecēla par Padomju Latvijas armijas štāba Administratīvās daļas priekšnieku, pēc tam viņš darbojās Sarkanās armijas 15. armijas štābā.
1920. gada septembrī K. Ezeriņš dezertēja no Sarkanās armijas, pārgāja robežu un 1920. gada decembrī kļuva par Latvijas armijas Reglamentu caurskatīšanas un rediģēšanas komisijas priekšsēdētāju. 1924. gadā ģenerālis K. Ezeriņš bija kara ministra biedrs, vēlāk — Latvijas Republikas Kara ministrijas padomes loceklis. 1926. gada oktobrī viņu iecēla par Kara ministrijas izmeklēšanas komisijas locekli, bet decembrī atvaļināja sakarā ar štatu samazināšanu.
Miris 1934. gada 29. septembrī Rīgā, apbedīts II Meža kapos.
Vacumnīki (Ciblas pagasts)
Vacumnīki ir ciems Ciblas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas.
Harijs Poters un Noslēpumu kambaris (filma)
Sižets
Kamēr vasarā būdams mājās pie Dērslijiem (kuri ir viņam atņēmuši visas skolas grāmatas, slotu un zizli), Harijs Poters ir sarūgtināts, ka tā arī nav saņēmis nevienu vēstuli no saviem draugiem Rona, Hermiones un Hagrida. Savā divpadsmitajā dzimšanas dienā Hariju apciemo mājas elfs Dobijs, kurš brīdina Hariju, ka zēna atgriešanās Cūkkārpā draudētu ar nāves briesmām. Harijs neņem vērā Dobija brīdinājumus un ir nolēmis atgriezties. Dobijs atklāj, ka viņš ir pārtvēris visas Harijam domātās vēstules, lai viņš domātu, ka visi draugi ir viņu aizmirsuši, cerot, ka Harijs tāpēc varētu negribēt atgriezties Cūkkārpā. Tā kā Dobijs tomēr cenšas iespaidot Harija lēmumu, viņš pielieto burvestību, kas iznīcina tantes Petūnijas gatavoto pudiņu, kas domāts svarīgajām vakariņām, uz kurām ir ieradušies tēvoča Vernona potenciālais klients un viņa sieva. Hariju Dobija burvestībā vaino Burvestību ministrija un pavēsta viņam, ka, ja viņš vēlreiz ārpus skolas izmantos maģiju, tad tiks izslēgts. Uzzinot, ka Harijs nedrīkst lietot maģiju ārpus skolas, Dērsliji, kas agrāk baidījās no viņa burvestībām, ieslēdz Hariju viņa istabā, pat pie logiem pieliekot restes.
Dažas dienas vēlāk Freds, Džordžs un Rons Vīzliji ierodas glābt Hariju ar sava tēva noburto lidojošo automašīnu Ford Anglia. Pēc jaukas mēnesi ilgas atrašanās Vīzliju mājā "Midzeņos", visi dodas uz platformu deviņi un trīs ceturtdaļas Kingskrosas stacijā, lai ar Cūkkārpas ekspresi dotos uz skolu. Sev par lielu pārsteigumu, Harijs un Rons nespēj ieiet vajadzīgajā vietā starp platformām 9 un 10, kur jāiekāpj Cūkkārpas ekspresī. Esot izmisumā, viņi uz Cūkkārpu lido ar mašīnu, ietriecoties Vālējošajā vītolā un sabojājot Rona zizli. Pussaprātīgā automašīna izmet zēnus un viņu mantas ārā un pazūd Aizliegtajā mežā.
Harijs Poters drīz saprot, ka viņam ir jācieš no nevajadzīgas uzmanības no trīs cilvēkiem: jaunā Aizsardzības pret tumšajām zintīm pasniedzēja Zeltiņa Sirdsāķa, Kolina Krīvija, pirmziemnieka, kurš visu laiku cenšas Hariju fotografēt, un Rona māsas Džinnijas Vīzlijas, kura apbrīno Hariju. Notikumi sāk iet uz slikto pusi, kad tiek atvērts Noslēpumu kambaris un pilī briesmonis uzbrūk tās iemītniekiem, pārakmeņojot savus upurus. Par šausmām Cūkkārpai, briesmonis pārakmeņo arī dažus audzēkņus. Saskaņā ar leģendu, kambari uzbūvēja Salazars Slīdenis un to var atvērt vienīgi Slīdeņa mantinieks, kuram ir "jāiztīra Cūkkārpa no tiem, kas nav cienīgi šeit mācīties", tātad vientiešu ģimenēs dzimušajiem. Daudzi uzskata Hariju par Slīdeņa mantinieku, jo īpaši pēc tam, kad viņš izmanto šņācmēli (čūsku valodu), retu spēju, ko Harijs ieguvis brīdī, kad Lords Voldemorts neveiksmīgi centies viņu kā zīdaini nogalināt.
Harijs, Rons un Hermione cenšas noskaidrot, kurš ir īstais Slīdeņa mantinieks. Izmantojot Hermiones brūvēto daudzsulu mikstūru, Hermione, Rons un Harijs spēj pārvērsties par Slīdeņa audzēkņiem Krabi un Goilu, cerot uzzināt, vai Drako Malfojs ir mantinieks. Viņi uzzin, ka Malfojs nezin, kas ir Slīdeņa mantinieks, taču viņš, pašam to negribot, sniedz Harijam un Ronam nozīmīgu pavedienu saistībā ar Noslēpumu kambari. Vēlāk Harijs atrod tukšu dienasgrāmatu, kas piederējusi kādam Tomam Melsudoram, un nolemj to paturēt.
Uzbrukumi turpinās visa gada laikā, pārakmeņojot vēl vairāk audzēkņu, ieskaitot Hermioni. Visas ārpusstundu aktivitātes, ieskaitot kalambolu, tiek atceltas un audzēkņiem netiek atļauts atstāt savas koptelpas vai klases bez skolotāju klātbūtnes. Visbeidzot, uz uzraksts uz sienas vēstī, ka Džinnija Vīzlija ir saņemta gūstā Noslēpumu kambarī, kur "viņas skelets paliks mūžīgi".
Ar Rona un Vaidu Vairas palīdzību, Harijs atklāj ieeju Noslēpumu kambarī. Viņi piespiež Zeltiņu Sirdsāķi, kurš izrādās krāpnieks, kas iztīra citu burvju atmiņas un uzdod to sasniegumus par savējiem, doties zēniem līdzi. Kad viņi nonāk līdz kambara ieejai, Sirdsāķis cenšas ar Rona salauztā zižļa palīdzību izdzēst Harija un Rona atmiņas, taču lāsts iedarbojas atgriezeniski uz viņu pašu un liek iebrukt alas griestiem, nošķirot Hariju no Rona un Sirdsāķa. Sirdsāķis atjēdzas, taču ir zaudējis savu atmiņu.
Harijs nonāk Noslēpumu kambarī, kur viņš atrod bezsamaņā guļošo Džinniju. Viņš arī satiek jaunu vīrieti vārdā Toms Melsudors, kurš apgalvo, ka esot "atmiņa". Harijs uzzin, ka Džinnija, būdama zem Lorda Voldemorta kontroles, ir atvērusi Noslēpumu kambari. Voldemorts, kura īstais vārds ir Toms Svereldo Melsudors (anagramma no "Es esmu Lords Voldemorts"), ir ielicis savas atmiņas noburtajā dienasgrāmatā, lai kādu dienu turpinātu savu darbu no brīža, kad viņš atvēra Noslēpumu kambari pirms 50 gadiem, - iztīrīt Cūkkārpu no ne-tīrasiņu burvjiem un raganām. Vēlāk, sestajā sērijas grāmatā "Harijs Poters un Jauktasiņu Princis" atklājās, ka Voldemorts ir ielicis savas dvēseles gabalu dienasgrāmatā, pārvēršot to par horkrustu. Hagrids, kurš pirms 50 gadiem bija Cūkkārpas audzēknis, tika nepatiesi apvainots kambara atvēršanā un uzbrukumos audzēkņiem, toreiz tika izslēgts no skolas.
Toma Melsudora dvēseles fragments kļūst arvien spēcīgāks, jo tas pārņem dzīvību no Džinnijas ķermeņa un cenšas nogalināt Hariju, viņam virsū sūtot bazilisku, briesmoni, kas ir atbildīgs par audzēkņu pārakmeņošanu. Taču tad atlido skolas direktora Dumidora fēnikss Fokss, kas atnes Šķirmici, no kuras Harijs izvelk Godrika Grifidora zobenu. Fokss padara bazilisku aklu, iznīcinot tā nāvējošo skatienu un Harijs nodur to ar Grifidora zobenu. Kamēr Harijs sadūra bazilisku, tikmēr tā ilknis savainoja Harija roku, no kā Melsudors kļūst priecīgs, domādams, ka Harijs no indīgā ilkņa mirs. Tikmēr Fokss atgriežas, lai ar savām asarām sadziedētu Hariju (fēniksa asarām ir dziedējošs spēks), bet Harijs ietriec dienasgrāmatā vienu no baziliska indīgajiem ilkņiem, iznīcinot Melsudora dvēseles fragmentu. Džinnija attopas un pilnībā atkopjas no sava gandrīz nāvējošā stāvokļa kopā ar pārējiem baziliska upuriem: audzēkņiem Hermioni, Džastinu Finča-Flečliju, Kolinu Krīviju un Penelopi Klērvoteri, kā arī Gandrīz-Bezgalvas-Niku un Filča kaķi Norisas kundzi.
Dumidors kliedē Harija bažas par to, ka Harijs būtu jābūt iedalītam Slīdenī nevis Grifidorā, kad viņš zēnam pastāsta, ka katru nosaka viņa izvēle nevis spējas, un ka, ja Harijs patiešām nebūtu īsts Grifidors, viņš nevarētu no cepures izvilkt Grifidora zobenu. Harijs un Rons par šo piedzīvojumu katrs nopelna 200 punktus, un Grifidors iegūst Skolas kausu jau otro gadu pēc kārtas.
Ar Dobija palīdzību Harijs atklāj, ka Drako tēvs Lūcijs Malfojs ir ielicis dienasgrāmatu Džinnijas katlā, kamēr viņi visi atradās Diagonalejas grāmatu veikalā. Atklājas, ka Dobijs ir Malfoju kalps, un, zinādams to ļaunos plānus, ir visu gadu centies pasargāt Hariju. Nobeigumā Harijs atbrīvo Dobiju no Malfojiem, panākdams, ka Dobija saimnieks pasniedz tam drēbes gabalu, tā negribot atbrīvodams savu kalpu.
Ārējās saites
ハリー・ポッターと秘密の部屋
Izabella de Šarjēra
Izabella de Šarjēra (fr, dzimusi Isabella Agneta Elisabeth van Tuyll van Serooskerken); 1740. gada 20. oktobris — 1805. gada 27. decembris) bija holandiešu un šveiciešu Apgaismības laikmeta rakstniece. Pazīstama ar savām vēstulēm un romāniem, rakstīja arī brošūras, mūziku un lugas.
Vikiteksts
Vikiteksts ir vienkārša iezīmēšanas valoda, ko izmanto, lai veidotu lapas viki bāzētās tīmekļa vietnēs (tādās kā Vikipēdija). Tā ir vienkāršota alternatīva vai starpniekvaloda HTML. Tajā uzrakstīto tekstu viki programmatūra pārvērš HTML, kas tiek attēlots tīmekļa pārlūkā. Vikiteksts tika radīts un pirmoreiz izmantots 1995. gadā, lai formatētu lapas pirmajā viki vietnē WikiWikiWeb.
Nepastāv vienoti pieņemta plaši pielietota standarta viki valoda. Tās gramatika, struktūra, atslēgas vārdi un citas īpatnības ir atkarīgas no konkrētajā vietnē izmantotās viki programmatūras. Piemēram, visās vikiteksta valodās pastāv vienkāršs veids, kā izveidot saites uz citām lapām tajā pašā vietnē, bet pastāv vairākas atšķirīgas pieņemtas sintakses šo saišu pierakstam. Daudzās viki programmatūras versijās, īpaši senāk radītajās, tika izmantots CamelCase pieraksts vārdu apzīmēšanai, kuri ir automātiski jāpārvērš par saitēm. MediaWiki šo pierakstu aizvietoja ar …, kas Vikipēdijā tiek sauktas par "brīvajām saitēm".
Atšķirīga viki programmatūra var atbalstīt dažādu HTML elementu izmantošanu vikitekstā. Dažos gadījumos atļautos HTML elementus iespējams norādīt konfigurācijā. MediaWiki atbalsta daudzas biežāk izmantotās HTML iezīmes.
Standartizācija
Creole valoda ir tapusi kā iniciatīva "kopējai vikiteksta iezīmēšanas valodai izmantošanai dažādos viki". Vairāki viki dzinēji ir ieviesuši Creole atbalstu. Specifikācijas 1.0 versija tika publicēta 2007. gada jūlijā. MediaWiki to neatbalsta.
Valērijs Gerasimovs
Valērijs Gerasimovs (ru, dzimis ) ir Krievijas Federācijas armijas ģenerālis, kopš 2012. gada Krievijas Federācijas Bruņoto spēku ģenerālštāba priekšnieks un Aizsardzības ministra pirmais vietnieks. Krievijas bruņoto spēku stratēģijas (t.s. "Gerasimova doktrīnas") galvenais autors. Viens no Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā vadītājiem. 2023. gada 11. janvārī kļuva zināms, ka Valērijs Gerasimovs iecelts par Ukrainas iebrukušo Krievijas spēku apvienotā grupējuma komandieri. Iepriekšējais komandieris Sergejs Surovikins kļuva par vienu no trim Gerasimova vietniekiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1955. gadā Tatārijas APSR galvaspilsētā Kazaņā strādnieku ģimenē. Mācījās Kazaņas Suvorova kara skolā (1971—1973), Kazaņas augstākajā tanku vadības skolā (1973—1977) un Maskavas Bruņutanku karaspēka militārajā akadēmijā (1984—1987). Pēc akadēmijas absolvēšanas bija Baltijas kara apgabala tanku pulka un pēc tam motorizēto strēlnieku divīzijas štāba priekšnieks. Pēc PSRS sabrukuma viņš bija Baltijas kara apgabala 144. gvardes motorstrēlnieku divīzijas un pēc Krievijas armijas izvešanas no Baltijas Ziemeļrietumu spēku grupas komandieris (1993—1995). Pēc tam turpināja studijas Krievijas Bruņoto spēku Ģenerālštāba Militārajā akadēmijā (1995—1997).
Pēc Ģenerālštāba akadēmijas beigšanas Gerasimovs bija armijas komandiera pirmais vietnieks Maskavas militārajā apgabalā un 58. armijas komandieris Ziemeļkaukāza militārajā apgabalā Otrā Čečenijas kara laikā. 2006. gadā viņu iecēla par Ļeņingradas militārā apgabala komandieri, 2009. gadā par Maskavas militārā apgabala komandieri un Ģenerālštāba priekšnieka vietnieku, bet 2012. gada aprīlī par Centrālā militārā apgabala komandieri un 2014. gadā par armijas ģenerāli. 2014. un 2015. gadā koordinēja Krievijas atbalstītās militārās operācijas Donbasa kara un Sīrijas pilsoņu kara laikā. Krievijas—Ukrainas—NATO krīzes laikā 2021. gada 9. decembrī Gerasimovs brīdināja Ukrainas valdību nemēģināt lietot militāro spēku Donbasā un uzsvēra, ka "informācija par Krievijas it kā gaidāmo iebrukumu Ukrainā ir meli".
Gerasimova doktrīna
Gerasimovs izstrādāja jauno Krievijas bruņoto spēku stratēģisko doktrīnu, apvienojot militāro, tehnoloģisko, informācijas, diplomātisko, ekonomisko, kultūras un citu taktiku, lai sasniegtu stratēģiskus mērķus. Doktrīna paredz nemilitāro un militāro darbību attiecību kā 4:1 un informatīvā kara vadīšanu.
Skapis
Skapis ir mēbele, kas paredzēta dažādu priekšmetu uzglabāšanai. Skapjiem parasti ir durvis un vairāki plaukti. Pēc to pielietojuma skapjus iedala grāmatu skapjos, drēbju skapjos, trauku skapjos. Pastāv arī iebūvējamie skapji, kas iestrādāti mājas vai dzīvokļa projektā. Par skapjiem dēvē arī dažādas ierīces vai iekārtas, kuras pēc izskata atgādina šo mēbeli, piemēram, sadales skapis un velkmes skapis.
Jānis Briedis (kinooperators)
Jānis Briedis (dzimis, miris ) bija latviešu un padomju mākslas un dokumentālo filmu kinooperators.
Biogrāfija
Jānis Briedis dzimis Rīgā, skolotāju ģimenē. Mācījās Rīgas 23. vakara vidusskolā. Mācījies kinooperatoru seminārā Maskavā. Darbojies Rīgas Kinostudijā kā kinooperators. Strādāja par operatora asistentu pie Vadima Masa un Moiseja Šneiderova, par otro operatoru Māra Rudzīša filmās. Kopš 1971. gada līdz 90. gadu sākumam bija dokumentālo filmu un kinožurnālu operators.
Miris, apbedīts I Meža kapos.
Laužu kanāls
Laužu kanāls (arī Vadainis, Vadaiņa grāvis) ir Vijas labā krasta pieteka Valkas un Smiltenes novados.
Izteka no Vadaiņa ezera. Tek dienvidrietumu virzienā caur purvainu apvidu. Ietek Vijā lejpus netālu no Vaideru mājām. Kanālu nešķērso valsts autoceļi, tā krastos nav lielu apdzīvoto vietu.
Huandi
Huandi (zh, Huángdì), saukts arī par Dzelteno imperatoru, ir mītisks Ķīnas Trīs valdnieku un Piecu imperatoru laika valdnieks, kas tiek uzskatīts par ķīniešu pirmtēvu un daoisma aizsācēju. Saskaņā ar tradicionālajām hronikām, esot valdījis simt gadus no 2697. līdz 2597. gadam (vai 2698—2598) p.m.ē. un uzņemts debesīs, uz Zemes atstājot savas drēbes, kas joprojām glabājas viņa mauzolejā.
Leģendas
Huandi esot apvienojis ķīniešu ciltis un izveidojis savu valsti tālajos Kuņluņa kalnos. Pēc miera nodibināšanas, Huandi ziedojis dieviem, iecēlis ierēdņus un izsludinājis pirmos likumus. Viņam esot bijuši 25 dēli, no kuriem 14 kļuvuši par lielāko ķīniešu klanu aizsācējiem. Viņš arī esot izgudrojis āmuru, airu laivu, loku un bultas, apģērbu un ķīniešu hieroglifus. Viņš arī esot autors vairākiem daoisma traktātiem un medicīnas rokasgrāmatām.
Vacžogoti
Vacžogoti ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 261 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Cirma ezers.
Havjērs Gomess
Havjērs Gomess (gl; dzimis ) ir spāņu triatlonists.
Piedzimis Bāzelē, Šveicē, spāņu imigrantu ģimenē, taču drīz atgriezās Spānijā. Sākotnēji trenējies peldēšanā (viņa tēvs bija peldētājs), tomēr 15 gadu vecumā piedalījās savā pirmajā triatlona distancē. 2000. gadā viņam tika diagnosticētas problēmas ar sirdi un līdz 2006. gadam viņš cīnījās par tiesībām startēt sacensībās. Šajā laikā viņam divas reizes tika atņemta starptautiskā licence: vispirms no 2000. līdz 2003. gadam un otrreiz uz gadu 2005. gadā.
Piedalījies divās olimpiskajās spēlēs. 2008. gadā Pekinā izcīnīja 4. vietu, savukārt pēc četriem gadiem Londonā kļuva par sudraba medaļas laureātu. Pasaules čempionātos ir izcīnījis divas zelta medaļas (2008, 2010), tāpat 2007. gadā izcīnījis sudrabu un 2011. gadā bronzu.
Ui, lobs!
"Ui, lobs!" ir 2008. gada oktobrī izdotais grupas Borowa MC trešais studijas albums. Tā dziesmu veidošanā ir iesaistījušies arī dažādi citi Latvijas mūziķi: Artis Dvarionas, Aija Andrejeva, Juris Kaukulis, Fēlikss Ķiģelis, folkloras kopa "Vilki" un Leila Alijeva.
No albuma tika izdoti divi singli — "Dzeivis maņ nav žāl" un "Iededzies par Latviju". Šī dziesma bija Latvijas institūta jauniešu projekta "Latvija: Nākamie 90" tituldziesma un tika veltīta Latvijas valsts deviņdesmitgadei.
Mazā nāriņa (1989. gada filma)
"Mazā nāriņa" (en) ir 1989. gada amerikāņu kompānijas Walt Disney Feature Animation uzņemta animācijas filma. Filmas sižets veidots pēc Hansa Kristiana Andersena pasakas "Mazā nāriņa". Filmas režisori un scenārija autori ir Rons Klementss un Džons Maskers. Filmas pirmizrāde norisinājās. Šī ir Volta Disneja animācija studijas 28. pilnmetrāžas animācijas filma.
Oļegs Pavlovs
Oļegs Pavlovs (dzimis ) ir latviešu profesors, sociologs. Viens no pirmajiem, kurš Latvijā aizstāvēja promocijas darbu socioloģijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gadā Valkas apriņķa Jaunlaicenes pagastā telefonista Nikolaja Pavlova un viņa sievas Irēnas, dzimušas Slaucītājas, ģimenē. Viņa vectēvs bija Majora pirmās pakāpes pamatskolas pārzinis Jānis Slaucītājs, mātes brāļi zinātnieki Sergejs Slaucītājs un Leonīds Slaucītājs. Bērnībā dzīvoja vectēva mājās „Saulgožos”.
Pēc Otrā pasaules kara mācījās Cēsu Skolotāju institūtā (1945—1951) un 1951. gadā sāka strādāt par Apes vidusskolas skolotāju. No 1951. gada līdz 1954. gadam izgāja obligāto militāro dienestu Padomju armijā. No 1954. gada līdz 1961. gadam bija Cēsu rajona Kultūras nama direktors, līdztekus mācījās A. Kalniņa Cēsu mūzikas vidusskolas kordiriģentu nodaļā. Studēja latviešu valodu un literatūru LVU Vēstures un filoloģijas fakultātē (1958—1962), pēc tam studēja LVU filozofijas aspirantūrā (1968—1971).
No 1971. gada līdz 1973. gadam bija Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas pasniedzējs, no 1973. gada līdz 1990. gadam Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas katedras vadītājs un docents.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija Latvijas Universitātes Skolvadības katedras docents (1990—1993), Latvijas Nacionālā aizsardzības akadēmijas profesors (1993—2003), Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijas Vispārējās pegadoģijas katedras docents (1999—2010) un RPIVA Pedagoģijas zinātniskā institūta pētnieks (2007—2010).
Daiļslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija viens no 15 sporta veidiem, kas tika aizvadīts ziemas olimpisko spēļu laikā. Sacensības notika Galvaspilsētas iekštelpu stadionā, Pekinā no 2022. gada 4. februāra līdz 20. februārim. Daiļslidošanā tika aizvadītas 5 disciplīnās (1 vīriešu, 1 sieviešu un 3 jauktās). Sacensībās startēja 148 sportisti (74 vīrieši un 74 sievietes) no 32 valstīm. Pirmo reizi daiļslidošanā startēja vienāds vīriešu un sieviešu skaits.
Kvalifikācija
Maksimālais sportistu skaits, kas varēja kvalificēties daiļslidošanas sacensībām bija 144 sportisti, taču tā tika palielināta uz 149 sportistiem. No vienas valsts maksimāli varēja startēt 18 sportisti (9 vīrieši un 9 sievietes).
Vagaļi (Kombuļu pagasts)
Vagaļi ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 253 km attālumā no Rīgas.
Daiļslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Sacensību kalendārs
Pirmās sacensības daiļslidošanā notika 2022. gada 4. februārī, bet pēdējās 20. februārī.
Vagaļi (Kombuļu pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Ildzs.
Daiļslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Sacensību kalendārs
— sacensības; — medaļu izcīņa;  — Paraugdemonstrējumi (Exhibition Gala)
Pārstāvētās valstis un sportisti
Daiļslidošanā startēja 148 sportisti (74 vīrieši un 74 sievietes) no 32 valstīm. Krievijas Olimpiskā komiteja bija vienīgā, kas startēja ar maksimālo atļauto sportistu skaitu — 18 sportisti (9 vīrieši un 9 sievietes).
Republikas laukums (Belgrada)
Republikas laukums (sr) ir viens no Belgradas centrālajiem laukumiem, kas atrodas Starigradas apkaimē. Pie tā atrodas vairākas no atpazīstamākajām Belgradas sabiedriskajām ēkām, ieskaitot Nacionālo muzeju, Nacionālo teātri un kņaza Mihailo statuju.
Nosaukums
Laukuma nosaukums ir bijis plašu diskusiju temats. Pēc 1991. gada 9. marta demonstrācijām pret Slobodana Miloševiča režīmu Vuks Draškovičs no liberālās monarhistu Serbijas atjaunošanas kustības aicinājis to pārdēvēt par Brīvības laukumu (sr). Vēlāk teātra akadēmiķu grupa aicināja atjaunot sākotnējo laukuma nosaukumu "Teātra laukums" (sr).
Uhņiva
Uhņiva ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā Sokaļas rajonā pie Polijas robežas. Pēc iedzīvotāju skaita Ukrainas vismazākā pilsēta.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1360. gadā. Ietilpa Žečpospolitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētā ienāca padomju karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Uhņivu ieņēma vācieši. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.
Pēc Otrā pasaules kara Uhņiva iekļāvās Polijā, un pilsētas ukraiņu iedzīvotāji tika pārcelti uz Polijas iekšieni vai pārcēlās uz Ukrainu. Tomēr 1951. gadā, līguma rezultātā mainot robežas, Uhņiva līdz ar apkārtni tika iekļauta PSRS, un no pilsētas savukārt tika izvesti tās poļu iedzīvotāji. Uhņiva ietilpa PSRS līdz Ukrainas valsts neatkarības nodibināšanai 1991. gadā.
Hendriks Oferhauss
Oferhauss 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja airēšanas astoņnieku disciplīnā. Viņš bija viens no Nīderlandes komandas Minerva Amsterdam dalībniekiem. Komanda šajās sacensībās izcīnīja bronzas medaļu.
Pēc olimpiskajām spēlēm viņš kļuva par ārstu un vadīja Nīderlandes Sarkano Krustu.
Pundurērglis
Pundurērglis (Hieraaetus pennatus) ir vidēja auguma vanagu dzimtas (Accipitridae) plēsīgais putns, kurš sastopams plašā areālā Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Latvijā bijuši trīs novērojumi. Tuvākās ligzdošanas vietas ir Baltkrievijā, kur ligzdo 25—40 pāri.
Izplatība
Pundurērglis Eiropā izplatīts Pireneju pussalā, Francijā, Balkānos un daļēji arī Austrumeiropā (Ukrainā, Krievijas dienvidrietumu daļā un nelielā skaitā Baltkrievijā). Ārpus Eiropas tas ligzdo Āfrikas ziemeļrietumos, Mazāzijā, Kaukāzā, Centrālāzijā, areālam ziemeļaustrumu virzienā sasniedzot Mongoliju, Baikāla ezeru un, iespējams, arī Ķīnas ziemeļaustrumus. Dienvidaustrumu virzienā areāls sasniedz Indijas ziemeļu daļu un Nepālu. Pārsvarā ziemo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras, kā arī Dienvidāzijā, galvenokārt Indijas subkontinentā.
Ne visi pundurērgļi ir gājputni. Nometnieku populācijas mājo pašos Āfrikas dienvidos (Rietumkāpā un Austrumkāpā), Namībijas ziemeļos un Indijas ziemeļos.
Izskats
Pundurērglis ir mazs, kompakts ērglis ar apaļu galvu un biezi apspalvotām kājām. Tas ir mazākais no visiem Eiropā dzīvojošajiem ērgļiem. Kā visiem plēsīgajiem putniem abi dzimumi izskatās vienādi, tikai mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi (par apmēram 10% ). Ķermeņa garums ir 42—55 cm, spārnu izplētums 113—138 cm, svars tēviņam 510—770 g, mātītei 840—1250 g.
Apspalvojumam iespējamas divas morfas: gaiša un tumša, kā arī dažādas variācijas starp gaišo un tumšo morfu. No mugurpuses abas morfas izskatās gandrīz vienās, galvenā atšķirība ir ķermeņa apakšpuses apspalvojumā. Biežāk novērojami gaišās morfas pundurērgļi. To ķermeņa augšpuse ir brūna ar gaišāk brūniem laukumiem uz spārniem, galvas un muguras. Pavēdere ir gaiša, gandrīz balta ar sarkanbrūnām svītrām, arī spārnu apakšas ir gaišas ar tumšām lidspalvām.
Tumšās morfas pundurērgļiem viss ķermeņa apspalvojums ir tumši brūns, tikai to aste, galva un kakla aizmugure ir nedaudz gaišāka. Uz galvas un kakla redzams tumšs svītrojums. Uz pleciem ir balti laukumiņi, kas labi redzami lidojumā, ja var apskatīt putnu no mugurpuses. Knābis ir melns ar dzeltenu vaskādiņu, acis tumši brūnas, kāju apspalvojums brūns vai balts, atkarībā no morfas, pēdas dzeltenas. Jaunie putni abām morfām izskatās līdzīgi pieaugušajiem īpatņiem.
Uzvedība un barība
Pundurērglis mājo mežainos apvidos, kas mijas ar atklātām vidēm. Tie ir skujkoku vai jauktu koku meži. Putns sastopams arī kalnos līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Tas ir ļoti izveicīgs lidotājs un spēj strauji mainīt virzienu, lai nekļūdīgi lidotu starp koku zariem.
Lai arī pundurērglis ir salīdzinoši neliels, tas tomēr ir spēcīgs plēsējs. Upuris var būt pat piecas reizes smagāks par pašu ērgli. Tas medī nelielus vai vidēji lielus putnus, sākot ar maziem zvirbuļveidīgajiem putniem un beidzot ar baloža lieluma putniem, nelielus zīdītājus, sākot ar grauzējiem un beidzot ar trušiem, rāpuļus un lielākus kukaiņus. Medības var notikt dažādos veidos, dzenoties lidojumā pakaļ upurim, sēžot koka zarā un vērojot apkartni, tad strauji uzbrūkot noskatītajam medījumam, un planējot augstu debesīs, uzmanīgi vērojot zemi, tad lielā ātrumu pikējot lejup, lai noķertu upuri. Pundurērgļa pāris reizēm medī kopā, sadarbojoties veiksmīgākām medībām.
Ligzdošana
Pundurērgļi veido monogāmus pārus. Riesta laikā augstu debesīs, virs koku galotnēm, tēviņš demonstrē lidojumu, tad strauji krīt lejup līdz lapotnei un atkal ceļas augšup. Riesta lidojuma laikā tēviņš parasti izkliedz skaļus saucienus. Kokā tiek sakrauta liela žagaru ligzda. Reizēm tā atrodas uz klints dzegas. Dējumā ir 1—2 olas. Perē tikai mātīte, bet tēviņš to tikmēr baro. Inkubācijas periods ilgst 37—40 dienas. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki apmēram 2 mēnešu garumā. Lidot jaunie putni sāk apmēram 50 dienu vecumā.
Optiskais kabelis
Optiskais kabelis ir izveidots no optiskajām šķiedrām. Tās pārvada gaismas viļņus. Modulētais (ar mainīgu intensitāti) gaismas stars optiskajā šķiedrā tiek raidīts (iespīdināts) ar speciāla lāzera vai gaismas diodes palīdzību. Centrā ir ļoti plāna stikla šķiedra (ar serdeņa diametru d=10 μm — vienmodu vai — d=52 — 60 μm — daudzmodu). Kabelis sastāv no diviem vadiem, no kuriem katrs var pārraidīt datus tikai vienā virzienā. Katrā apvalkā plastikas kārtu veidā atrodas pastiprinošās šķiedras, kuras neļauj gaismai iziet cauri no stikla šķiedras. Šī tipa kabeļi ļauj pārsūtīt lielu datu daudzumu un ir nejūtīgi pret elektriskajiem traucējumiem. Kabeļa garumam praktiski nav nekādas nozīmes. Pirmās problēmas datu pārraidē rodas tad, ja kabeļa garums sasniedz 50 kilometrus.
Optisko kabeli parasti izmanto kā lielu tīklu mugurkaulu (backbone) vai arī lieljaudas serveru pieslēgšanai. Šis ir pats dārgākais kabeļu veids.
Optiskā kabeļa tipi
Visas optiskās šķiedras dalās uz divām pamatgrupām:
Daudzmodu šķiedras dalās pakāpeniskajās (step index multi mode fiber) un gradienta (graded index multi mode fiber).
Vienmodu šķiedras dalās: pakāpeniskās vienmodu šķiedras (step index single mode fiber) vai standarta šķiedras SF (standard fiber), šķiedras ar nobīdes dispersiju (dispersion-shifted single mode fiber), šķiedras ar nenulles nobīdes dispersiju NZDSF (non-zero dispersion-shifted single mode fiber).
2. Optiskie parametri
Primārie:
Sekundārie:
Ielīca
Ielīca ir Gaujas kreisā krasta pieteka Valkas novadā.
Izteka netālu no netālu no valsts autoceļa V261 (Lipši–Spicrāmis). Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Gaujā caur Ielīcas atteku. Upi šķērso valsts autoceļš P24 (Smiltene—Valka), tās krastos nav lielu apdzīvoto vietu.