cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aļģirds Brazausks
Dzīvesgājums
Bijis Lietuvas PSR Celtniecības materiālu rūpniecības ministrs (1965—1967), Lietuvas PSR Valsts plāna priekšnieka pirmais vietnieks (1967—1977), Lietuvas PSR Komunistiskās partijas sekretārs (1977—1987). No 1988. līdz 1989. gadam — Lietuvas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs. Brazauska vadībā Lietuvas Komunistiskā partija iestājās par Lietuvas valsts neatkarību, atdalījās no PSRS Komunistiskās partijas un tika pārveidota par sociāldemokrātisku tipa partiju (mūsdienās Lietuvas sociāldemokrātu partija). Pēc 1992. gada Seima vēlēšanām Brazausks kļuva par parlamenta priekšsēdētāju, bet 1993. gadā ar 60% balsu tika ievēlēts par Lietuvas prezidentu. Vēlāk paziņoja, ka aiziet no aktīvās politikas, tomēr 2001. gadā kļuva par Lietuvas premjerministru. 2006. gadā demisionēja. Miris 2010. gadā.
1924. gada ziemas olimpiskās spēles
1924. gada ziemas olimpiskās spēles, oficiāli zināmas kā I ziemas olimpiskās spēles, notika 1924. gadā Šamonī, Francijā. Tobrīd to nosaukums bija "Starptautiskā Ziemas sporta nedēļa", un tā notika Monblāna pakājē Savojas Alpos laika posmā no 1924. gada 25. janvāra līdz 4. februārim. Spēles organizēja Francijas Olimpiskā komiteja un vēlāk Starptautiskā Olimpiskā komiteja tās atzina par I ziemas olimpiskajām spēlēm. Par pirmo olimpisko čempionu kļuva amerikāņu ātrslidotājs Čārlzs Džūtro, kas uzvarēja 500 m distancē.
Sporta veidi
Medaļas tika pasniegtas 16 disciplīnās 7 sporta veidos. Vairākos avotos kērlings un militārā patruļa netiek iekļauta pie Olimpiskajiem sporta veidiem, vai arī tiek minēti kā demonstrācijas sporta veidi, taču 1924. gadā nebija šāda iedalījuma. 2006. gada februārī Starptautiskā Olimpiskā komiteja paziņoja, ka kērlings bija pilntiesīgs Olimpiskās programmas sporta veids un ir iekļāvusi tajā pasniegtās medaļas kopējā medaļu skaitā.
Dalībvalstis
I ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās 16 valstu sportisti. Liela daļa šo valstu bija nodibinātas Pirmā pasaules kara rezultātā (Austrija, Čehoslovākija, Latvija, Polija, Serbu, Horvātu un Slovēņu karaliste, Somija un Ungārija).
Ātrslidošanas sacensībās tika iekļauts arī viens Igaunijas sportists, taču viņš neizgāja uz starta.
Latvija olimpiskajās spēlēs
Jau pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās arī neliela Latvijas delegācija. Latviju pārstāvēja ātrslidotājs Alberts Rumba un distanču slēpotājs Roberts Plūme. Karogu olimpiādes atklāšanas parādē 25. janvārī nesa R. Plūme, bet A. Rumba soļoja aiz viņa ar slidu pāri rokās. Augstākās vietas ieguva A. Rumba ātrslidošanas 500 metru distancē 7. vietu un 1500 metru distancē 10. vietu.
Čārlzs Darvins
Čārlzs Roberts Darvins (en, dzimis, miris ) bija angļu dabas pētnieks, ģeogrāfs, biologs un grāmatu autors; kolekcionārs un ģeologs, kurš vāca, apkopoja un sistematizēja zinātniskos novērojumus tam, ka visas dzīvās sugas ir attīstījušās evolūcijas gaitā no kopīga senča un gājuši cauri procesam, ko Darvins nosauca par dabisko izlasi. Darvina teorija lika pamatus mūsdienu izpratnei par evolūciju, tādēļ viņu uzskata par evolūcijas teorijas (darvinisma) pamatlicēju.
Biogrāfija
Čārlzs Roberts Darvins dzimis Šropšīrā ārsta ģimenē. Vecāki uzskatīja, ka arī dēlam jākļūst par ārstu, tāpēc Darvins uzsāka medicīnas studijas Edinburgas Universitātē. Tomēr izrādījās, ka Čārlzs nespēj skatīties uz asinīm. Pēc diviem studiju gadiem, kad viņš bija novērojis dažas bez anestēzijas veiktas operācijas, viņš pameta medicīnu un sāka Kembridžas Universitātē mācīties teoloģiju. Drīz pēc tam izrādījās, ka viņu daudz vairāk interesē ģeoloģija un botānika.
Darvins sadraudzējās ar botānikas profesoru Džonu Stīvensu Henslovu (John Stevens Henslow), kurš viņam ieteica piedalīties kādā jūras braucienā kā dabas pētniekam. Tā Darvins ar kuģi Beagle, kura kapteinis bija jūrnieks un zinātnieks Roberts Ficrojs, devās piecu gadu ilgā ceļojumā, kura laikā viņš nodarbojās ar ģeoloģiju un bioloģiju.
Darvinam visnozīmīgākās bija tās dažas nedēļas, kuras viņš pavadīja Galapagu salās, kas atrodas uz ekvatora, apmēram 1000 kilometrus no Dienvidamerikas krastiem. Šajās salās bija sastopami augi un dzīvnieki, kādu nav nekur citur. Darvins bija pārsteigts, ka uz katras salas dzīvoja citāda bruņurupuču suga. Ceļojums iedragāja Čārlza veselību, turklāt Argentīnā viņu sakoda infekciju pārnēsājoši kukaiņi.
Atgriezies mājās, zinātnieks atskārta radniecību starp dažiem Galapagu salās dzīvojošajiem putniem, kuriem galvenokārt atšķīrās knābja forma. Tāpat viņi līdzinājās kādai mazu putnu sugai no Dienvidamerikas kontinenta. Darvins izsecināja, ka putnus uz salām varētu būt atnesusi vētra un jaunajā mājvietā tie evolūcijas gaitā mainījušies.
Izpētījis visus viņam pieejamos dzīvniekus, Darvins izstrādāja dabiskās izlases teoriju. Saskaņā ar to, kaut arī vairums dzīvnieku mazuļu iet bojā, izdzīvo tie, kas vislabāk piemērojušies dzīves apstākļiem. Ja laiku pa laikam piedzimst dzīvnieks ar kādu īpatnību, kuras dēļ tas ir pārāks par citiem, viņš noteikti izdzīvo, tāpat kā viņa pēcnācēji ar šo pašu īpatnību. Tādā veidā dabiskā izlase liek katrai dzīvo būtņu sugai attīstīties.
Darvins vilcinājās publicēt savas idejas, jo varēja iedomāties, ka daudzi tās nepieņems. Kad Alfrēda Rasela Vollesa rakstos Darvins ieraudzīja sev tuvas atziņas, 1859. gadā iznāca viņa grāmata "Sugu izcelšanās". Tā izsauca spēcīgu sabiedrības reakciju, jo bija pretrunā ar Bībeles domām. Vispāratzītais domāšanas modelis par dzīvības rašanos bija Bībeles radīšanas mācība: dažādās dzīvo būtņu sugas bija vienreizīgi un nemainīgi Dieva radītas. Darvina uzskats par visu dzīvo būtņu radniecību un kopīgajiem senčiem tajā laikā bija negaidīts, bet ne jauns. Pats Darvins to arī nav noliedzis un savu domāšanas modeli pieticīgi apzīmējis par "hipotēzi". Par atzīstamu teoriju to paaugstināja tikai viņa sekotāji.
Zinātnieks mira 1882. gada 19. aprīlī 73 gadu vecumā. Apglabāts Vestminsteras abatijā netālu no Īzaka Ņūtona un Džona Heršela.
Ekstrapolējot uz sabiedrību, no Darvina teorijas radās sociālais darvinisms un eigēnika.
Vidusspēle (šahs)
Vidusspēle ir šaha partijas vidusposms, kas sākas pēc atklātnes un kurā parasti notiek galvenā spēkošanās, kombinācijas un figūru nomaiņa. Nav iespējams novilkt skaidru robežu starp partijas stadijām, tomēr par vidusspēles sākumu parasti uzskata brīdi, kad abi spēlētāji ir paspējuši attīstīt visas vai gandrīz visas figūras un pārvietot karali drošākā vietā. Vidusspēle beidzas, kad ir atlikušas vairs tikai dažas figūras un karalis var aktīvi iesaistīties spēlē.
Atšķirībā no atklātnēm un galotnēm vidusspēles pozīcijas katrā partijā var būt ļoti atšķirīgas un unikālas, tāpēc vidusspēles teorija ir izstrādāta ievērojami mazāk nekā atklātņu un galotņu teorija.
Ruslana
Ruslana Ližičko (dzimusi, Ļvivā, Ukrainā) ir ukraiņu dziedātāja un 2004. gada Eirovīzijas uzvarētāja. Viņa ir arī dejotāja, producente, komponiste un klavierspēlētāja. No četru gadu vecuma viņa mācījās eksperimentālajā mūzikas skolā, izpildot priekšnesumus ar grupu Horizon, kurā dziedāja viņas māte - profesionāla mūziķe.
Ruslana Eirovīzijā
2004. gadā, kā vislabāk pārdotajai ukraiņu māksliniecei, Ruslanai deva tiesības pārstāvēt Ukrainu 49. Eirovīzijas dziesmu konkursā, Turcijā, Stambulā. Sākotnēji viņa gribēja izpildīt dziesmu "Oi, zagarj mi muzičenku", bet tad tika sarakstīta mūsdienīga dziesma "Diki tantsi", ar kuras anglisko versiju "Wild Dances" Ruslana ieguva otro vietu pusfinālā un finālā uzvarēja. Pēc uzvaras Ruslana bija daudzu topu virsotnēs un kļuva pazīstama Eiropā.
.re
.re ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Reinjonu. Domēns izveidots 1997. gadā. Domēna sponsors ir AFNIC, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēnus var reģistrēt gan otrajā līmenī, gan trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .asso.re, .nom.re un .com.re.
Ārējās saites
Toppdomän
1960. gads kosmonautikā
Šeit apkopoti 1960. gada nozīmīgākie notikumi kosmonautikā.
Džūljuss Īrvings
Džūljuss Vinfīlds Īrvings II (en; dzimis Rūzveltā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja pozīcijā. Savas karjeras laikā spēlēja ABA līgas klubos Virdžīnijas "Squires" un Ņujorkas "Nets" un NBA klubā Filadelfijas "76ers". Viņš bija pazīstamākais basketbolists, kad ABA un NBA līgas apvienojās.
1983. gadā kopā ar "76ers" izcīnīja NBA čempionu titulu, 1981. gadā tika atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju. 11 reizes piedalījās NBA Visu zvaigžņu spēlēs (1977–1987), divās spēlēs tika atzīts par visu zvaigžņu spēles vērtīgāko spēlētaju (1977, 1983), 5 reizes tika iekļauts visas līgas pirmajā simboliskajā izlasē (1978, 1980–1983), divas reizes — otrajā izlasē (1977, 1984).
Brīvā tirdzniecība
Brīvā tirdzniecība ir tirdzniecības politika, kas atbalsta preču un pakalpojumu kustību pāri administratīvajām robežām. Piemēram, ASV Konstitūcija nosakā brīvas tirdzniecības režīmu starp pavalstīm. Eiropas Savienības ietvaros brīvo tirdzniecību nodrošina brīvas preču kustības princips. Starptautiski Pasaules Tirdzniecības organizācija nosaka brīvās tirdzniecības režīmu starp tās dalībvalstīm.
Pretēja politika brīvajai tirdzniecībai ir protekcionisms, kad valsts cenšas aizsargāt iekšējo tirgu no importa precēm.
Teorētiskais pamatojums
Saskaņā ar salīdzinošās priekšrocības principu dažādās vietās ir atšķirīgi ražošanas apstākļi un tāpēc ja vienu un to pašu produktu ražo dažādās vietās, vienam ražotājam ražošana būs relatīvi izdevīgāka un teorētiski otrs ražotās var gūt maksimālu labumu, pērkot produktus no pirmā ražotāja un tā vietā specializēties uz tāda produkta ražošanu, kur tam ir salīdzinoša priekšrocība. Šāda specializēšanās dod vislielāko iespējamo labumu abiem ražotājiem. Tirdzniecības ierobežojumi pāri administratīvajām un valsts robežām neļauj ražot produktus tur, kur ražošanas izmaksas ir viszemākās, tādējādi kaitējot patērētāju interesēm.
Ārējās saites
Eiropas savienības brīvās tirdzniecības politika
Kazahstānas administratīvais iedalījums
Kazahstānas administratīvi iedalījumu veido 17 apgabali un 3 pilsētas, kurām ir apgabalu tiesības. Apgabali sīkāk iedalās 170 rajonos. Speciāls statuss ir Baikonuras kosmodroma teritorijai 95 727 km² platībā kopā ar Baikonuras pilsētu, kas līdz 2050. gadam iznomāta Krievijas Federācijai.
Olimpiskie sporta veidi
Olimpiskie sporta veidi ir sporta veidi, kas ir iekļautas vasaras un ziemas olimpiskajās spēlēs. Katru no olimpiskajiem sporta veidiem pārstāv starptautiska pārvaldes institūcija, proti, Starptautiskā federācija (IF).
2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Tokijā bija iekļauti 33 sporta veidi, 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija iekļauti 7 sporta veidi. 2018. gada vasaras jaunatnes olimpiskajās spēlēs Buenosairesā bija iekļauti 32 sporta veidi, bet 2018. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lozannā bija iekļauti 8 sporta veidi. Savukārt 2020. gada vasaras paraolimpiskajās spēlēs Tokijā bija iekļauti 22 sporta veidi, bet 2022. gada ziemas paraolimpiskajās spēlēs Pekinā iekļauti 6 sporta veidi.
Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK) nosaka sporta veidu un disciplīnu hierarhiju. Saskaņā ar šo hierarhiju katru olimpisko sporta veidu var iedalīt vairākās disciplīnās, kuras bieži tiek sauktas kā atšķirīgi no sporta veidiem. Kā piemērus var minēt peldēšanu un ūdenspolo, kas faktiski ir "ūdens" sporta disciplīnas (ko pārstāv Starptautiskā peldēšanas federācija), kā arī daiļslidošanu un ātrslidošanu, kas abas ir "ledus slidošanas" sporta disciplīnas (pārstāv Starptautiskā Slidošanas savienība). Katru no šiem sporta veidiem iedala vēl sīkākās disciplīnās, par kurām tiek pasniegtas olimpiskās medaļas. Disciplīnu skaits un veidi dažādās olimpiskajās spēlēs var mainīties. Sporta veids vai disciplīna tiek iekļauta olimpiskajā programmā, ja SOK nosaka, ka tas tiek plaši praktizēts visā pasaulē, tas ir, par konkrētā sporta veida vai disciplīnas popularitāti liecina tajā startējošo valstu skaits.
Nākamajās 2024. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē olimpisko spēļu programmā tiks iekļauts breika dejošana, savukārt 2026. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Milānā–Kortīnā ir plānots ieviest slēpošanas alpīnismu. Savukārt no olimpisko spēļu pamatprogrammas no 2024. gada Parīzes olimpiskajām spēlēm tik izņemti bokss, modernā pieccīņa un svarcelšana.
Vasaras olimpiskās spēles
1896. gadā, pirmajās modernajās olimpiskajās spēlēs, sacensību programmā tika iekļauti deviņi sporta veidi. Kopš tā laika pārstāvēto sporta veidu skaits ir krietni pieaudzis līdz pat 28. Tomēr 2012. gada olimpiskajās spēlēs sporta veidu skaits tiks samazināts līdz 26, jo no Olimpiskās programmas tiks izslēgti beisbols un softbols.
Pašreizējā programma
Šādi sporta veidi ir iekļauti vasaras olimpisko spēļu programmā. Skaitlis katrā rūtiņā apzīmē katra sporta veida disciplīnu skaitu attiecīgajās olimpiskajās spēlēs.
Septiņi no 34 sporta veidiem satur vairākas atšķirīgas disciplīnas. Viena sporta veida disciplīnas ir sagrupētas pēc vienādām krāsām.
Ūdens sporta veidi —   Basketbols —    Smaiļošana un kanoe —    Riteņbraukšana —    Vingrošana —    Volejbols —    Cīņas sports
- iekļauts programmā kā demonstrācijas sporta veids
Neturpinātie sporta veidi
Šādi sporta veidi agrāk ir bijuši iekļauti vasaras olimpisko spēļu programmā kā oficiālie sporta veidi, taču vairs nav atrodami spēļu programmā. Skaitlis katrā rūtiņā apzīmē katra sporta veida disciplīnu skaitu attiecīgajās olimpiskajās spēlēs.
- iekļauts programmā kā demonstrācijas sporta veids
Demonstrāciju sporta veidi
Šādi sporta veidi ir attiecīgajās olimpiskajās spēlēs iekļauti kā demonstrācijas sporta veidi, bet nekad nav tikuši iekļauti oficiālajā olimpiskajā programmā:
Ziemas olimpiskās spēles
Līdz 1924. gadam, kad norisinājās pirmās ziemas olimpiskās spēles, tādi ziemas sporta veidi kā daiļslidošana un hokejs tika iekļauti vasaras olimpiskajās spēlēs, attiecīgi 1908. un 1920. gadā. Kopš 1924. gada tie atrodami Ziemas spēļu programmā. Pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs sacensības notika 9 sporta veidos, bet mūsdienās to skaits ir palielinājies līdz 15.
Pašreizējā programma
Šādi sporta veidi ir iekļauti ziemas olimpisko spēļu programmā. Skaitlis katrā rūtiņā apzīmē katra sporta veida disciplīnu skaitu attiecīgajās olimpiskajās spēlēs.
Trīs no septiņiem sporta veidiem ir radniecīgas atsevišķas disciplīnas, tādēļ tās ir sagrupētas pēc vienādām krāsām.
Bobslejs —   Slēpošana —    Slidošana
Demonstrāciju sporta veidi
Šādi sporta veidi attiecīgajās olimpiskajās spēlēs ir iekļauti kā demonstrācijas sporta veidi, bet nekad nav bijuši iekļauti oficiālajā olimpiskajā programmā:
Atzītie sporta veidi
Vairāki sporta veidi nav iekļauti olimpiskajā programmā, bet tos ir atzinusi Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Jebkurā brīdī pēc SOK balsojuma kāds no tiem var tikt iekļauts olimpiskajā programmā.
Bakirkējas rajons
Bakirkēja (turku: Bakırköy) ir liels, biezi apdzīvots vidējā slāņa dzīvojamais rajons Stambulas ila un pilsētas Eiropas daļā. Rajons izvietojas starp E-5 autostrādi un Marmora jūru. Bakirkēja ir Stambulā populārs iepirkšanās un darījumu rajons.
Mikrorajoni (mahalle)
Bakirkēja iedalīta 15 mikrorajonos:
Aizeks Azimovs
Aizeks Azimovs (en; dzimis kā Isaks Ozimovs (ru), miris ) bija Padomju Krievijā dzimis ebreju izcelsmes amerikāņu bioķīmiķis un populārs rakstnieks, īpaši pazīstams ar saviem zinātniskās fantastikas un populārzinātniskajiem darbiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gadā Smoļenskas guberņas Petroviču ciemā dzirnavnieka Jūdas Ozimova un viņa sievas Raheles Bermanes ģimenē. 1923. gadā Ozimovu ģimene caur Liverpūles ostu ar pasažieru kuģi Baltic ieradās Ņujorkā, 1928. gadā kļuva par ASV pilsoni. Mācījās Bruklinas vidusskolā (Boys and Girls High School), tad studēja ķīmiju Kolumbijas Universitātē, 1939. gadā ieguva bakalaura grādu un 1941. gadā maģistra grādu ķīmijā. 1942. gadā viņš devās uz Filadelfiju un strādāja tur par ķīmiķi armijas kuģu būvētavā, kur iepazinās ar zinātniskās fantastikas rakstnieku Robertu Hainlainu. 1942. gadā apprecējās ar Ģertrūdi Bļugermani, 1948. gadā absolvēja universitāti un ieguva doktora grādu bioķīmijā, lasīja lekcijas Bostonas Universitātes Medicīnas fakultātē, kur kļuva par asociēto profesoru 1955. gadā.
1970. gadā Īzaks Asimovs izšķīrās ar savu sievu un vēlāk apprecējās ar Dženetu Opālu Džepsoni. 1979. gadā viņu ievēlēja profesora amatā. Azimovs 1983. gadā viņam veiktajā sirds operācijā saņēma asinis, kas bija inficētas ar HIV, un 1992. gadā mira no AIDS komplikācijām.
Darbi
1942. gadā viņš sāka rakstīt Foundation sēriju — stāstu par visgalaktikas impērijas sabrukšanu un atdzimšanu, kas beigās izvērtās 7 romānu garumā.
Ap to pašu laiku viņš sāka rakstīt savus stāstus par robotiem — kas padarīja populārus Azimova '3 robotikas likumus', un krietni iespaidoja gan sabiedrības, gan citu rakstnieku attieksmi pret robotiem, un uzdeva daudzus ētikas jautājumus, ko jāņem vērā, veidojot nākotnes tehnoloģijas.
Latviski izdotās Azimova grāmatas: 1969. gadā žurnālā "Liesma" turpinājumos publicēts A. Azimova fantastiskais stāsts "Profesija".
Mathematics
Mathematics (no en "matemātika") var būt arī:
Valdis Kaļva
Valdis Kaļva (dzimis Rēzeknē) ir Latvijas futbolists, centra aizsargs. Savu futbola karjeru Kaļva uzsāka 1999. gada septembrī, nospēlējot visus šos gadus Rēzeknes "Dižvanagu" (pašlaik SK Blāzma) rindās, centra aizsarga pozīcijā. 2009. gada sezonā Valdis Kaļva aizvadīja 22 spēles SK Blāzma pamatsastāvā.
Spēlēja arī Latvijas izlases U-17 un U-19 rindās, piedalījās UEFA Eiropas Čempionāta U-19 kvalifikācijas ciklā.
Abhisits Vedžadživa
Abhisits Vedžadživa (, dzimis ) ir Taizemes politiķis no Taizemes Demokrātu partijas (พรรคประชาธิปัตย์, Phak Prachathipat). No 2008. gada 17. decembra līdz 2011. gada 5. augustam bija Taizemes premjerministrs.
Dzimis Lielbritānijā ietekmīgas un bagātas taizemiešu dzimtas ārsta un valsts ierēdņa ģimenē. Studējis Oksfordas Universitātē.
2006. gada 19. septembrī valstī notika militārs apvērsums, kurš gāza Thaksinu Sinavatru. 2007. gada 30. maijā Taizemes Konstitucionālā tiesa aizliedza Thai Rak Thai partiju. Tomēr 2007. gada vēlēšanās atkal uzvarēja Thaksina piekritēji (šoreiz kā Tautas spēka partija), un Demokrātu partija nokļuva opozīcijā. 2008. gada decembrī Konstitucionālā tiesa aizliedza arī Tautas spēka partiju, un tas ļāva Abhisitam Vedžadživam kļūt par premjeru.
Būdams premjera amatā, Abhisits Vedžadživa sastapās ar ievērojamu ārpusparlamenta opozīciju. Notika protesta demonstrācijas. Abhisitam Vedžadživam tika pārmesta cenzūras pastiprināšana un korupcija.
Heraldika
Heraldika ir vēstures palīgdisciplīna, kas pēta ģerboņus kā vēstures avotu. Kā zinātnes disciplīna ar reglamentētu metodoloģiju, struktūru un terminoloģiju heraldika izveidojās XIX gadsimta otrajā pusē, un attīstījās saistībā ar ģenealoģiju, numismātiku, paleogrāfiju, sfragistiku un veksiloloģiju.
Ir teorētiskā heraldika, kas pēta ģerboņu vēsturi, to veidošanas un lietošanas noteikumus un terminoloģiju, un ir lietišķā heraldika jeb ģerboņu veidošana, kas nodarbojas ar ģerboņu veidošanu un attēlošanu atbilstoši heraldikas noteikumiem.
Pats apzīmējums "heraldika" cēlies no herolds (fr, en, de) — monarha vai magnāta pavadonis, arī sūtnis, ģerboņu pazinējs un tulkotājs — vēlāk jau profesija (savukārt apzīmējums "herolds" cēlies no senģermāņu hariowald, t.i. dievību doto zīmju skaidrotājs). Franču valodā paralēli héraldique lieto arī jēdzienu blason (no senģermāņu "pūst" taurē), jo heroldi turnīru laikā, lai pievērstu sev uzmanību un pieklusinātu skatītājus, pirms izziņot dalībnieku vārdus, titulus un ģerboņus, pūta ragā. Ģerboņu aprakstīšanu, jeb blazonēšanu franču valodā dēvē par blasonner (no kā de, en).
Arī citos pasaules reģionos (piemēram, Japānā, islāma zemēs) kopš seniem laikiem pastāvējusi sava heraldika — zīmes, emblēmas un simboli, kas pauž tā nēsātāja piederību konkrētai dzimtai, klanam, statusam vai rangam, — taču šīm heraldikām ir sava sistēma, cita emblēmu simboliskā nozīme, citāda to kombināciju sistēma, nekā Eiropā.
Heraldikas vēsture
Eiropas heraldikas pirmsākumi meklējami XII gs. Rietumeiropā heroldu darbībā, kuri turnīros izskaidroja bruņinieku ģerboņu nozīmi. Vēlākos gadsimtos tika izveidotas heraldijas — iestādes, kuras uzraudzīja konkrēta ģerboņa "autortiesību" ievērošanu. Taču pašu ģerboņu (pareizāk, protoģerboņu) vēsture ir daudz senāka, jo jau akmens laikmeta kultūrās sastopam īpašas zīmes, sejas krāsojumu, galvasrotas, tetovējumus, kuru vienīgā funkcija ir paust tā īpašnieka piederību konkrētai dzimtai, klanam, sociālajam statusam vai rangam, nodrošināja atpazīstamību. Bībelē lasām: "Ikviens lai nostājas pie sava pulka nozīmes, — pie emblēmas, kas apzīmē viņa tēva namu..." (IV Mozus gr., 2:2). Līdz ar to daudzi elementi no senajiem laikiem — piemēram, persiešu Sasanīdu impērijas simbols grifs, Saladina emblemā esošais ērglis, gallu karavīru bruņucepures rotājošie ragi, spārni, zvērādas u.c., — tika pārņemti viduslaiku Eiropas ģerboņos.
Sistemātiski (mantojami, dzimtu apzīmējoši) ģerboņi Rietumeiropā parādījās XII gs. Viens no senākajiem heraldisko zīmju attēlojumiem ir sienassega Baijē baznīcā, kurā izšūta Heistingsas kauja starp Normandijas hercogu Gijomu un Anglijas karali Haraldu Godvinsonu. 72 epizodēs vieniem un tiem pašiem varoņiem ir dažādām emblēmām un krāsām rotāti vairogi, neviena no šīm zīmēm nav atrodama viņu pēcnācēju ģerboņos; savukārt viņu karogos redzamās emblēmas lielākā daļa ir kļuvušas par to pēcnācēju ģerboņu elementiem. Arī abus naidīgos karaspēkus apzīmē karogi ar konkrētām emblēmām: krusts normaņiem un drakons angļiem. Savukārt pirmais Anglijas Karalistes karalis, kuram bez dzimtas simbola parādijās arī individuālais ģerbonis, bija Ričards Lauvassirds.
Visticamāk, dzimtu ģerboņu ieviešanu diktējuši praktiski apsvērumi: XII gs. sākumā notika pāreja skandināvu "kaskas" tipa ķiveres, kurā seja nebija aizsegta (vai aizsegta daļēji, ja no pieres daļas lejup bija vērsts vertikālais virsdegunes aizsargs), un slēgto "poda" tipa ķiveri. Līdz ar to bruņinieks kļuva anonīms un ārējas pazīšanās zīmes kļuva vitāli nepieciešamas. Otrs iemesls bija krusta kari, kuros piedalījās tik plašas karotāju masas, ka karaspēka vienību (kuras visas veidoja lielo aristokrātu karadraudzes) savstarpējai atpazīšanai un manevrētspējai bija nepieciešamas atpazīšanas zīmes. Bez tam musulmaņu karaspēka daļām un to vadoņiem jau bija savas emblēmas, kas praksē pierādīja to lietderīgumu.
Heraldika Latvijā
1893. gadā Kurzemes Literatūras un mākslas biedrībā Aleksandra fon Rādena vadībā izveidoja Ģenealoģijas, heraldikas un sfragistikas sekciju. 1903. gadā Jelgavā notika Baltijas heraldikas izstāde ar 2317 eksponātiem un katalogu, bet 1931. un 1934. gadā publicēja Maksa Millera divsējumu darbu Beitrag zur baltischen Wappenkunde, kas aplūkoja 5476 ģerboņus no Latvijas un Igaunijas.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas 1923. gada 4. jūnijā Latvijas Republikas Saeima pieņēma un Valsts prezidents izsludināja “Likumu par pašvaldības iestāžu ģerboņiem” un nodibināja Valsts Heraldikas komiteju. Latvijas Republikas ģerboņa un jauno pilsētu un pašvaldību ģerboņu izstrādē piedalījās heraldikas speciālists Hermanis fon Bruinings. Atmodas kustības laikā 1988. gada 17. novembrī Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidijs nolēma atjaunot Valsts Heraldikas komisijas darbību. 2003. gada 26. jūnijā Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga izdeva rīkojumu "Par Valsts heraldikas komisiju", bet 2005. gada 30. decembri spēkā stājās "Gerboņu likums", kas nosaka arī Valsts Heraldikas komisijas darbību. Visām Latvijas pilsētām, novadiem un daudziem pagastiem izveidoja Valsts Prezidenta apstiprinātus ģerboņus.
Mūsdienās par heraldikas jautājumiem Latvijā pētījumus publicējuši Imants Lancmanis, Kaspars Kļaviņš, Jānis Baltiņš, Sigita Šnē, Armands Vijups un citi. Ilggadējs Valsts Heraldikas komisijas priekšsēdētājs ir Laimonis Šēnbergs, atbildīgā sekretāre Ramona Umblija. Ģerboņu izveides jomā strādā heraldikas mākslinieki Juris Ivanovs, Ilze Lībiete un Edgars Sims.
Heraldikas tradīcijas ārpus Eiropas
Arī citos pasaules reģionos (piemēram, Japānā, islāma zemēs u.c.) kopš seniem laikiem pastāvējusi sava emblemātika – klasificētas zīmes, emblēmas un simboli, kas pauž tā nēsātāja piederību konkrētai dzimtai, klanam, statusam vai rangam: tamga, mons u.c. – un tās skaidrojošās sistēmas, taču tām ir citi principi, nekā Eiropā, līdz ar to apzīmējums "heraldika" attiecina tikai uz Eiropu.
Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81
'Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980—81' ir britu progresīvā roka grupas Pink Floyd koncertieraksts. Tas izdots 2000. gadā, gandrīz divdesmit gadus pēc tā ierakstīšanas. Ierakstu pilnībā aizņem albuma The Wall skaņdarbi; tajā dzirdamas arī divas oriģinālalbumā neiekļautas kompozīcijas. Ierakstīts The Wall Tour koncerttūrē, visi ieraksti veikti Earls Court stadionā Londonā.
Džimijs Kārters
Džeimss Ērls Kārters, jaunākais (dzimis ), plašāk pazīstams kā Džimijs Kārters (Jimmy Carter), ir amerikāņu politiķis, kurš bija trīsdesmit devītais ASV prezidents (1977–1981). Ideālistam Kārteram prezidenta amatā neveicās, taču 2002. gadā saņēma Nobela miera prēmiju par pūliņiem cilvēktiesību, miera un demokrātijas uzturēšanā pasaulē. Viņš ir vienīgais ASV prezidents, kas ir saņēmis Nobela prēmiju laikā, kad neatradās prezidenta amatā. Viņa prezidentūru sagrāva neveiksmīgais mēģinājums atbrīvot ķīlniekus ASV vēstniecībā Teherānā. Prasmīgs galdnieks, kas izgatavojis visas mēbeles savās mājās. Pirms kļuva par prezidentu, Džimijs Kārters vienu termiņu bija Džordžijas gubernators (1971–1975).
Par prezidentu Džimijs Kārters tika ievēlēts 1976. gada 2. novembrī notikušajās 48. ASV prezidenta vēlēšanās. Tajās viņš ar 57 elektorātu balsu pārsvaru pārspēja tā brīža ASV prezidentu Džeraldu Fordu. Džimijs Kārters ieguva 297 elektorātu balsis no 28 štatiem un Kolumbijas apgabala. Par viceprezidentu kļuva Volters Mondeils. 1980. gada ASV prezidenta vēlēšanas Džimijam Kārteram vairs nebija tik veiksmīgas. Sākumā viņš tikai sīvā konkurencē ar Masačūsetsas gubernatoru Tedu Kenediju kļuva par Demokrātiskās partijas kandidātu, bet vēlēšanās ieguva tikai 49 elektorātu balsis, piekāpjoties Ronaldam Reiganam, kas saņēma 489 balsis.
Tiglīnskābe
Tiglīnskābe (trans-2-metil-2-butēnskābe, cevadīnskābe, sabadilīnskābe, α-metilkrotonskābe, trans-α,β-dimetilakrilskābe, СН3−CH=С(СН3)–СООН) pieder pie nepiesātinātajām trans karbonskābēm. Tiglīnskābe ir bezkrāsaini kristāli ar saldenu, pikantu aromātu. Tiglīnskābei ir cis struktūrizomērs - angelikskābe. Tiglīnskābei ir kairinoša iedarbība uz ādu, acīm un elpošanas ceļiem.
Vēsture
1819. gadā Peletjē (Pelletier) un Kavento(Caventou) no Meksikas auga Schoenocaulon officinalis (sabadillas) sēklām ieguva nezināmu gaistošu kristālisku skābi, ko nosauca par sabadilīnskābi. 1865. gadā Franklands(Frankland) un Dupa (Duppa) aprakstīja metilkrotonskābi, kas izrādījās identiska sabadilīnskābei. 1870. gadā Geiters (Geuther) un Frolihs (Fröhlich) ieguva šādu pašu skābi no krotoneļļas un nosauca pēc to saturošā Indijas auga Croton tiglicum sugas nosaukuma (no šī paša auga ģints cēlies krotonskābes nosaukums).
Atrašanās dabā
Atrodama krotoneļļā, kā arī dažu vaboļu aizsargsekrētā.
Mieži
Mieži ir graudzāļu dzimtas kultūraugs un 4. visaudzētākā labība pasaulē pēc kviešiem, rīsiem un kukurūzas, aizņemot 65—70 miljonus hektāru zemes ar vidējo graudu ražu 2,2—2,3 t/ha. Latvijā pēdējos gados ievērojami kritusies gan miežu sējplatība, gan arī kopraža, un Latvijas vidējā graudu raža (2,0 t/ha) ir zem pasaulē vidējā rādītāja. Taču daudzu saimniecību izmēģinājumu rezultāti liecina, ka Latvijā iespējams regulāri iegūt 4,0—5,5 t/ha.
Miežiem pie viena vārpas ass loceklīša ir trīs vārpiņas. Pēc attīstīto vārpiņu skaita pie vārpas ass loceklīša miežus iedala divkanšu un daudzkanšu miežos, ko sīkāk iedala četrkanšu un seškanšu miežos. Divkanšu miežiem graudi parasti ir izlīdzinātāki, rupjāki un simetriski, bet daudzkanšu miežiem — neizlīdzinātāki, sīkāki un asimetriski.
Vasaras mieži
Vasaras mieži ir viens no svarīgākajiem vasarāju kultūraugiem ar plašu pielietojumu. No to graudiem iegūst putraimus, miltus (nelielos daudzumos), iesalu, miežu kafiju, spirtu, raugu. Taču lielāko miežu graudu daudzumu izmanto lopbarībā. Miežu salmi ir lopbarībai vērtīgāki nekā rudzu vai kviešu salmi.
Tīna Karola
Tīna Karola (uk, īstajā vārdā Tetjana Libermane (Тетяна Григорівна Ліберман), dzimusi ) ir ukraiņu dziedātāja.
2006. gadā viņa uzvarēja Ukrainas Eirovīzijas dziesmu konkursa finālā ar dziesmu "Ti — zirka!", bet pēc tam nolēma startēt ar dziesmu "I'm your Queen", bet galu galā nomainīja dziesmas nosaukumu un vārdus uz "Show me your love" un ieguva 7. vietu.
Paipalas
Paipalas, paipalu ģints (Coturnix) ir viena no fazānu dzimtas (Phasianidae) ģintīm, kas apvieno septiņas sugas.
Vēsturiski paipalas ir bijuši medību putni, kas aktīvi medīti simtiem gadu. Paipalas tiek audzētas arī mājas apstākļos, lai iegūtu olas un gaļu. Olām ir plašs pielietojums arī ārstniecībā. Par īpaši augstvērtīgām tiek atzītas Japānas paipalu olas. Speciālisti uzskata, ka paipalas ir vieni no vieglāk audzējamiem putniem. Tās patērē maz barības, bet tām ir augsta olu dējība.
Izplatība
Paipalas savvaļā sastopamas Eiropā, Āzijā, Āfrikā un Austrālijā. Dažas paipalu sugas ir tipiskas nometnieces, bet dažas migrējošas.
Latvijā
Latvijā ir sastopama viena paipalu ģints suga — paipala (Coturnix coturnix), kas ir migrējoša. Ligzdojošo pāru skaits Latvijā dažādos gados ir ļoti mainīgs (20—500 pāri).
Izskats un īpašības
Kopumā paipalas ir maza auguma irbju apakšdzimtas (Perdicinae) putni. Turklāt Āzijas zilā paipala (Coturnix chinensis) ir vismazākais fazānu dzimtas, kā arī vistveidīgo kārtas (Galliformes) putns. Tā sver tikai 43 g. Visbiežāk paipalu ģints putnu apspalvojums ir raibumaini brūns. Arī to olas ir gaiši pelēkbrūnas ar tumši brūniem raibumiņiem. Dažas sugas paipalu ģintī ir ļoti krāsainas un košas, kā Āzijas zilā paipala un Āfrikas zilā paipala (Coturnix adansonii). Kā jau to nosaukums norāda, šo sugu apspalvojums ir zilā krāsā.
Mūsdienu mājas paipalu šķirnes sāk ražot olas jau mazāk kā 2 mēnešu vecumā. Kad jaunā paipala sāk dēt, tā izdēj vienu olu katru dienu apmēram gada garumā. Gaļai parasti izmanto 6—8 mēnešus vecas paipalas.
Paipalu olas
Paipalas pamatā tiek audzētas, lai iegūtu olas. Tas ir augstvērtīgs produkts, ko cilvēki novērtējuši jau senatnē. Paipalas ir audzētas jau Senajā Ēģiptē faraonu valdīšanas laikā. Paipalu olas īpaši iesaka slimiem cilvēkiem un bērniem. Pētījumi apliecina, ka paipalu olām ir labvēlīga ietekmi uz bērnu intelektuālo spēju attīstību, jo tās ir bagātas ar vitamīniem un minerālvielām. Paipalu olas iesaka kuņģa-zarnu trakta slimību gadījumos, īpaši kuņģa čūlas, divpadsmitpirkstu zarnu čūlas, gastrīta, anēmijas, galvassāpju, hroniskas pneimonijas, bronhiālās astmas un tuberkulozes gadījumā.
Paipalu olas nekad neizraisa alerģiju, tās var ēst arī tie, kuriem ir alerģija no vistu olām. Viena olas sver apmēram 10—12 gramus. Piecas paipalu olas sver apmēram tikpat, cik viena vistu ola. Salīdzinot ar vistu olu, vienā paipalu olas gramā ir 2,5 reizes vairāk A vitamīna, 2,8 reizes vairāk B1 un 2,2 reizes vairāk B2 vitamīna kā vienā vistas olas gramā. Viena paipalu oliņa satur tikpat daudz fosfora, kālija un dzelzs kā lielā vistas ola. Paipalu olās, salīdzinot ar vistu olām, ir vairāk tādu neaizvietojamu aminoskābju kā tirazīns, treonīns, lizīns, glicīns un histidīns.
Viena no vērtīgākajām paipalu olu īpašībām ir tā, ka tās ilgi saglabājas svaigas. Istabas temperatūrā tās var glabāt 30 dienas, bet ledusskapī – divus mēnešus. Arī paipalu gaļa ir augstvērtīgs pārtikas produkts. Tās gaļa ir maiga un sulīga, un to salīdzina ar medījumu gaļu.
Zalves pagasts
Zalves pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos. Robežojas ar sava novada Neretas, Pilskalnes, Mazzalves un Daudzeses pagastiem un Jēkabpils novada Viesītes un Saukas pagastiem.
Daba
Pagasta lielu daļu aizņem meži.
Upes
Cēzīte, Dienvidsusēja, Vilkupe, Zalvīte, Žebere.
Vēsture
Zalves pagasts izveidojies no bijušajām Lielzalves (Groß-Salwen), Pētermuižas (Peterhof), Kalnamuižas (Berghof), Salasmuižas (Holmhof), Mežmuižas un Mācītājmuižas zemēm. 16. gadsimtā tagadējā Zalves pagasta teritorija piederēja Vilhelmam no Efernas (von Effern), pēc viņa nāves 1617. gadā viņa sievai Ievai Elizabetei. 1688. gadā īpašumus mantoja viņas meita un parādu dēļ tos ieķīlāja. 1710. gada Lielā mēra epidēmijas laikā Zalves apkārtnē nomira liela daļa iedzīvotāju. 1744. gadā Zalvi pārdeva Krustpils un Skaistkalnes dzimtkungam Nikolajam Korfam. Jau pirms 1793. gada izveidota Zalves skola starp baznīcu un kapu kalnu.
1855. gada 25. septembrī tika iesvētīta Zalves baznīca, kuru Tekla Šuvalova (1801—1873) uzcēla par piemiņu savam mirušajam pirmajam vīram Platonam Zubovam. Pēc viņas precībām ar grāfu Andreju Šuvalovu 1826. gadā Zalves muižu mantoja viņu pēcnācēji, kas ieņēma augstus amatus Krievijas galmā. Tā kā Zalves apkārtnes meži bija zvēriem bagāti, muižas īpašnieki bieži rīkoja medības ar augstu viesu piedalīšanos.
1905. gada revolūcijas laikā Zalvē nodibināja rīcības komiteju, mītiņā pie Lielzalves skolas J.Dievkociņš nolasīja „Latvijas pagastu skolu reformu projektu”. Sākoties soda ekspedīcijām 1906. gadā soda ekspedīcija apcietināja skolotājus J.Dievkociņu un E.Blūmu, kurus aizveda uz Neretas muižu. Skolotājam J.Balodim izdevās aizbēgt. Par E.Blūmu labu vārdu aizlicis grāfs Šuvalovs, bet J.Dievkociņu ceļā uz Jēkabpils cietumu nošāva. Viņu apglabāja Zalves kapsētā, kur par pagasta iedzīvotāju saziedotajiem līdzekļiem vēlāk uzcēla pieminekli. Pirmā pasaules kara laikā Zalvi okupēja vācu karaspēks.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Lielzalves muižu sadalīja jaunsaimniekiem, uz bijušo muižas kungu māju no 1922. gadā pārcēla skolu. 1937. gadā Zalves pagasts aizņēma 175,7 km2, tajā bija 284 sētas ar 1677 iedzīvotājiem. Pagastā darbojās 2 baznīcas: Zalves luterāņu baznīca un Jaungailēnu baptistu lūgšanas vieta. 1950. gadā no trīs nelieliem kolhoziem izveidoja kolhozu „Nākotnes kalējs”. Uzcēla govju fermu Uldriķos, Pētermuižā, cūku fermu Cīruļos, teļu fermu Poceros. Zalves muižas parkā uzcēla daudzdzīvokļu mājas. 1954. gadā Zalves ciemam pievienoja Oškalna ciemu un 1971. gadā - daļu Mazzalves ciema.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā Zalves ciemu reorganizēja par pagastu. 2004. gadā Zalves pagasts pēc attīstības indeksa aprēķiniem ierindojās 351. vietā starp 453 Latvijas pagastiem un novadiem. 2009. gadā Zalves pagastu iekļāva Neretas novadā. 2021. gadā, kā vienu no Neretas novada administratīvajām teritorijām, iekļāva Aizkraukles novadā.
Kultūrvēsturiskais mantojums
Zalves pagasta teritorijā neatrodas nekustami valsts aizsargājami kultūras pieminekļi, kuru izmantošanai un saglabāšanai būtu saistošas likuma „Par kultūras pieminekļu aizsardzību” noteiktās prasības. Tomēr Zalves pagastā ir vairāki objekti, kas būtu saudzējami un saglabājami kā vietējas nozīmes kultūrvēsturiskais mantojums.
Iedzīvotāji
Liela daļu no pagasta iedzīvotājiem sastāda veco iedzīvotāju īpatsvars, daudz sieviešu pagastā ir virs darbaspējas vecuma. Samazinoties iedzīvotāju skaitam līdz darba spējas vecumam, nākotnē samazināsies potenciālie darba spēka resursi, kas turpinās negatīvi ietekmēt uzņēmējdarbības attīstību.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Cīruļkalns, Kalnamuiža, Pētermuiža, Salas, Sierotava, Smaltāni, Spriciņi, Sproģi, Suseja, Vērtūži, Zalve (pagasta centrs), Zvanītāji.
Zalves pagastā lielākā iedzīvotāju daļa koncentrējusies divos ciemos Zalvē un Sproģos, kas vēsturiski bija divu atsevišķu kolhozu centri. Pagastā atrodas vairākas mazas apdzīvotas vietas, kuras veido vairāku māju grupas ar nelielu iedzīvotāju skaitu.
Daļa pagasta iedzīvotāju dzīvo viensētās, kas izvietotas galvenokārt abpus autoceļu P73 un pagasta vidusdaļā abpus Zalvītes krastiem. Šīs viensētas veido reģionam raksturīgo kultūrvidi un ainavu.
Zemes īpašumu struktūra
Zalves pagasta kopplatība ~209 kvadrātkilometri (20941,8ha), no tās lielāko platību aizņem meži 14621 ha, jeb 69,9%, lauksaimniecībā izmantojamās zemes aizņem 4438 ha, jeb 21,2%, un trešo vietu ieņem ūdeņu un purvu teritorijas, kuras aizņem 852 ha, jeb 4%, pārējās teritorijas aizņem zemes platības zem ceļiem, saimniecību pagalmi.
Mežsaimniecība un kokapstrāde
Zalves pagasta lielāko teritorijas daļu 14621 ha aizņem meži, kas sastāda 69,9% no pagasta kopplatības. Pagasta teritorijā atrodas AS „Latvijas valsts meži” apsaimniekošanā nodotās Vidusdaugavas mežsaimniecības 11. Zalves iecirkņa (9147,1ha) meža iecirkņa un 7. Seces iecirkņa (2258,6ha) Aizkraukles virsmežniecības Zalves mežniecības platības, kopplatībā (11405,7 ha).
Pagasta teritorijā Sproģu ciemā atrodas galdniecība, kas nodarbojas ar koksnes būvmateriālu un mēbeļu ražošanu.
Lopkopība
Pagastā darbojas vairākas bijušās kolhoza govju un cūku fermas. Vadošā lopkopības nozare pagastā ir piensaimniecība un gaļas liellopu audzēšana. Dzīvnieku un ganāmpulku skaits pagastā ir 85 liellopu ganāmpulki no kuriem 83 piensaimniecības ganāmpulki kopā 252 govis un 2 gaļas liellopu ganāmpulki kopā 184 liellopi. Trešā lielākā lopkopības nozare – cūkkopība. Pagastā zemniekiem ir 8 cūku ganāmpulki ar 83 cūkām. Tālāk seko aitkopība un kazkopība.
Ģeogrāfija
Terminu "ģeogrāfija" pirmais lietoja sengrieķu zinātnieks Eratostens. Pēc lielajiem ģeogrāfiskajiem atklājumiem vienotā sistēmā ģeogrāfiskās zināšanas apkopoja vācietis Bernhards Vareniuss. Latvijas ģeogrāfiskā izpēte sākās 18. gadsimta beigās.
Pamatjēdzieni
Ģeogrāfiskajai izpētei tradicionāli ir četri galvenie virzieni:
Mūsdienu ģeogrāfija ir visaptveroša disciplīna, kas tiecas izzināt pasauli, tai skaitā to, kā mainās pasaule un kāda tā būs. Tā kā telpa un atrašanās vieta ietekmē lielāko daļu mūsu ikdienas dzīves aspektu — ekonomiku, veselību, klimatu u.c. — ģeogrāfija ietver ļoti daudz nozaru, un tā ir cieši saistīta ar vairumu citu zinātņu. Ģeogrāfiju tās lielās nozīmes dēļ dažkārt dēvē par "zinātņu māti". Tā apvieno cilvēka izpēti un fizikālās zinātnes, un tāpēc ģeogrāfiju iedala divos galvenajos novirzienos: cilvēka ģeogrāfijā un fiziskajā ģeogrāfijā.
Cilvēka ģeogrāfijā lielākā uzmanība tiek pievērsta cilvēka pārveidotajai Zemes daļai, tam, kā šādi pārveidojumi notiek, kā to uztver paši cilvēki un kāda ir Zemes un cilvēka mijiedarbība. Fiziskā ģeogrāfija pēta dabisko vidi, tai skaitā to, kā veidojas un mijiedarbojas klimats, augājs, augsne, Zemes virsmas formas un citi Zemi raksturojoši elementi.
Abi galvenie ģeogrāfijas novirzieni lieto atšķirīgu metodiku un nošķiras bezmaz divās atšķirīgās zinātnēs. Tāpēc pastāv arī ģeogrāfijai iekšēja interdisciplināra zinātne — vides ģeogrāfija, kas pēta cilvēka radītās vides un dabiskās vides mijiedarbību.
Senā Grieķija
Ģeogrāfijas zinātne aizsākusies senajās kultūrās. Mūsdienu ģeogrāfija balstās uz aizsākumiem, kas tapuši Senajā Grieķijā. Senie grieķi uztvēra ģeogrāfiju gan kā zinātni, gan kā mākslu.
Turpinās debates par to, kurš no senajiem grieķiem pirmais izvirzīja hipotēzi par to, ka Zeme ir apaļa — to izdarīja vai nu Parmenīds, vai arī Pitagors. Eratostens viens no pirmajiem centās aprēķināt Zemes rādiusu. Taču liela daļa sengrieķu zinātnieku tomēr uzskatīja, ka Zeme ir plakans disks.
Hiparhs visdrīzāk bija pirmais, kas izstrādāja ērti lietojamu koordināšu sistēmu, kas balstījās uz garuma un platuma grādiem. Hiparhs Zemes koordināšu sistēmai izmantoja no Babilonijas matemātiķiem aizgūto skaitļu seksagesimālo sistēmu, sadalot Zemi 360 grādos un katru no grādiem — 60 minūtēs.
Strabons, cik zināms, bija pirmais, kas centās sagatavot visaptverošu ģeogrāfijas enciklopēdiju — darbam Geographica ir 17 sējumi un tas kalpo par izcilu ģeogrāfijas vēstures informācijas avotu. Uzskata, ka grieķi maz lietojuši kartes.
Senā Roma
Pretstatā senajiem grieķiem, romieši plaši lietoja kartes. Nozīmīgākais Senās Romas ģeogrāfs bija Ptolemajs, kas gadsimtu pēc Strabona sāka sagatavot ģeogrāfijas enciklopēdiju. Šajā laikā Romas impērija jau aizņēma lielu daļu Eiropas un bija izpētītas agrāk grieķiem nezināmas teritorijas, piemēram, Britu salas. Šajā laikā aktīvi darbojās arī Zīda ceļš, kas Eiropas iedzīvotājiem sniedza nebijušas zināšanas par Āziju.
Līdz mūsdienām turpinās diskusijas par dažādiem vietvārdiem, ko lietojis Ptolemajs — joprojām nereti tiek meklēti objekti, uz kuriem tie attiecināti.
Sadaļas ar zinātnes vēsturei vērtīgām sava laika ģeogrāfijas pamatnostādnēm iekļautas arī Plīnija Vecākā darbā Naturalis Historia.
Viduslaiki
Agrajos viduslaikos ģeogrāfijas zināšanas Eiropā regresēja, kaut gan speciālisti joprojām saglabāja uzskatu, ka Zeme ir apaļa. Seno grieķu un romiešu prasmes ģeogrāfijā lielā mērā pārņēma un tālāk attīstīja arābi, tai skaitā tādi zinātnieki kā Al Idrisi, Ibn Batūta, Ibn Haldūns. Islāma impērija stiepās no Marokas līdz Indijai, arābu tirgotāji un ceļotāji devās uz tālām zemēm Atlantijas un Indijas okeānā.
Interesi par ģeogrāfiju Eiropā atmodināja Marko Polo ceļojumi. Ap 1400. gadu Eiropā atkārtoti izdeva Ptolemaja darbus, kas agrajos viduslaikos bija saglabājušies tikai Arābijā.
Lielo atklājumu laikmets
Laikmetu no 15. gadsimta sākuma līdz 17. gadsimta sākumam ģeogrāfijā dēvē par Lielo atklājumu laikmetu — šajā laikā eiropiešu kuģi pirmoreiz brauca pa visām pasaules jūrām, meklējot jaunus ceļus strauji augošās ekonomikas izplatībai, kā arī meklējot zeltu, sudrabu un garšvielas. Veiksmīgi apvienojot Vidusjūras un Ziemeļjūras kuģubūves tehniku, navigācijas un kartogrāfijas sasniegumus, eiropieši pēkšņi ieguva spēju apceļot plašos okeānus. Slavenāko jaunu zemju atklājēju vārdi tika iemūžināti neskaitāmos ģeogrāfiskajos nosaukumos. Ļoti nozīmīgus atklājumus veica tādi pētnieki kā Kristofors Kolumbs, Vasko da Gama, Fernāns Magelāns, Ābels Tasmans, Džeimss Kuks.
Lielo atklājumu laikmetā eiropieši sev atklāja tādas zemes un jūras kā Ameriku, Japānu, Kluso okeānu, Austrāliju. Taču Lielo atklājumu laikmetā eiropieši vēl neizpētīja Arktiku, neatklāja Antarktīdu un neizpētīja jaunatklāto zemju — Amerikas, Austrālijas, Āfrikas — iekšējos rajonus.
Šajā laikā ģeogrāfija attīstījās kā sistemātiska ģeogrāfiskās informācijas vākšanas sistēma, Lielo atklājumu laikā tika likti arī nozīmīgi teorētiskie pamati. Gerarduss Merkators izstrādāja pirmo visas pasaules karti, vienlaikus izstrādājot arī ērtu kartogrāfisko projekciju.
18. un 19. gadsimts
18. gadsimtā turpinājās aizvien detalizētāka pasaules izpēte. Šajā laikā augstākajā izglītībā ģeogrāfija tika izdalīta kā atsevišķa disciplīna.
19. gadsimtā ģeogrāfijas teoriju apkopoja un pilnveidoja ģeogrāfs Aleksandrs fon Humbolts, kurš gadsimta sākumā ar saviem ceļojumiem un darbiem padarīja ģeogrāfiju ļoti populāru. Viņa ievērojamākie darbi ir Kosmos un Ansichten der Natur. Tomasa Hakslija publikācija par fiziogrāfiju piedāvāja jaunu skatījumu uz ģeogrāfiju, analizējot mikroparādību cēloņus un sekas un attiecinot šīs likumsakarības arī uz liela mēroga procesiem, kurus jebkurā gadījumā veido šīs mikroparādības.
Šajā periodā ģeogrāfijas zinātnei veidojās aizvien ciešāka saite ar tādām zinātnēm kā ģeoloģija, bioloģija, ekonomika, socioloģija un demogrāfija.
Ģeogrāfijas attīstību veicināja ietekmīgas ģeogrāfu biedrības, kurās, pateicoties apgaismības laikmeta tendencēm, aktīvi darbojās daudzi ietekmīgi un turīgi cilvēki. Šādas biedrības spēja organizēt dārgus un sarežģītus zinātniskās izpētes pasākumus. 1830. gadā tika dibināta Anglijas Karaliskā ģeogrāfijas biedrība, kam ir lieli nopelni Britu impērijā iekļauto zemju izpētes organizēšanā un arī šīs impērijas paplašināšanā. 1888. gadā tika dibināta ASV Nacionālā ģeogrāfijas biedrība, kas ilgstoši savu slavu un ietekmi izveidojusi un saglabājusi, pateicoties populārzinātniskajam žurnālam National Geographic. Šis žurnāls arī mūsdienās turpina veidot plašākas sabiedrības viedokli par ģeogrāfijas zinātni.
Ludvigs Gumplovičs
Ludvigs Gumplovičs (dzimis, miris ) bija Polijas ebreju izcelsmes austriešu sociologs, viens no Eiropas socioloģijas un konfliktu teorijas pamatlicējiem. Sociāldarvinisma pārstāvis.
Ģeogrāfija
20. gadsimts
Rietumu civilizācijā ģeogrāfijas zinātne 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā gājusi caur četrām attīstības fāzēm, kas viena pēc otras padarīja ģeogrāfijas zinātni bagātāku un nobriedušāku: vides determinismu, reģionālo ģeogrāfiju, kvantitatīvo revolūciju un kritisko ģeogrāfiju.
Ludvigs Gumplovičs
Dzimis Krakovā. Studējis tiesības Krakovas un Vīnes universitātēs. No 1875. gada tiesību pasniedzējs, vēlāk profesors universitātē Grācā. 1909.gadā kopā ar sievu izdarīja pašnāvību, kad uzzināja, ka ir slims ar vēzi.
Ģeogrāfija
20. gadsimts
Vides determinisms ir teorija par to, ka cilvēku fiziskie, garīgie un morālie paradumi sakņojas viņu dzīves vides apstākļos. Vieni no slavenākajiem vides deterministiem ir Kārlis Riters, Elena Čērčila Semple un Elvorts Hantingtons. Plašākā sabiedrībā līdz galējībām novesti ir šādi vides determinismā aizsākušies uzskati: "karstums padara tropu iedzīvotājus slinkus", "biežās barometriskā spiediena maiņas mērenajā joslā padara šīs joslas iedzīvotājus intelektuāli attīstītākus". Vides deterministi centās līdzīgas tēzes pamatot zinātniski. 1930. gados šī uzskatu sistēma pārsvarā tika noraidīta — tai tā arī netika gūts stingrs zinātniskais pamats, taču tā bija radījusi plašākas sabiedrības apziņā nevajadzīgus un maldinošus uzskatus, kurus pseidozinātnieki nereti turpina paust arī tagad. Taču sākotnējā fāzē šī skola ievērojami palīdzēja veidot ģeogrāfijas zinātnes uzskatus.
Ludvigs Gumplovičs
Izvirzīja koncepciju par valsti kā vardarbības mehānismu, kurā konfliktē sociālās grupas un tautas, kas vēsturiski ved pie diktatūras un anarhijas savstarpēja maiņas. Ieviesis jēdzienu etnocentrisms. Ietekmējis Austroungārijas un Vācijas sabiedriskos uzskatus.
Ģeogrāfija
20. gadsimts
Reģionālā ģeogrāfija bija 19. gadsimta beigās — 20. gadsimta pirmajā pusē aktuāla ģeogrāfijas skola, kas uzskatīja, ka ģeogrāfijas zinātnes galvenā loma ir vietu — reģionu — izpēte. Šīs skolas pārstāvji koncentrējās uz pēc iespējas liela apjoma rakstītās un grafiskās informācijas savākšanu par konkrētām vietām, kā arī centās izstrādāt pamatojumu Zemes iedalījumam reģionos. Vieni no zināmākajiem šīs skolas speciālistiem ir Alfrēds Hetners un Vidāls De Lablašs. Ar laiku šī ģeogrāfijas skola tika noraidīta, jo tā izraisīja tendenci pārlieku iedziļināties sīkumos un minimālu teorētiskās zinātnes pielietojumu. Pie reģionālās ģeogrāfijas problēmām pieder arī joprojām karstās diskusijas par Eiropas dienvidaustrumu robežām, par Austrumeiropas un Centrāleiropas robežām, arī par Latvijas vēsturisko novadu precīzām robežām, kaut gan šo problēmu risinājums nedotu būtisku ieguldījumu ģeogrāfijas zinātnē un vienots risinājums būtībā nav iespējams šādu robežu neesamības dēļ.