cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Larisa Neilande
Turpmāki panākumi
Kopš 1992. gada Latvijas izlases sastāvā Larisa spēlēja Federācijas kausā. Nākamajā gadā viņai izdevās komandu izvest federācijas kausa izcīņas pasaules grupā, un pēc 1994. gada viņa vairākus gadus palīdzēja Latvijas komandai saglabāt vietu 1. Eiropas un Āfrikas grupā. Viņa pārstāvēja Latviju arī olimpiskajās spēlēs Barselonā, taču pirmajā kārtā zaudēja gan vienspēlēs, gan dubultspēlēs (pārī ar Agnesi Blumbergu).
Karjeras noslēgums
1990. gadu otrajā pusē Larisai sākās problēmas ar muguru, un tā rezultātā 1999. gadā viņai bija jāpieņem lēmums pārtraukt karjeru. Savu pēdējo vienspēļu maču viņa spēlēja vasarā Vimbldonas čempionātā, bet dubultspēles spēlēja līdz sezonas beigām, iekļūstot Amerikas atklātā čempionāta pusfinālā, rudenī uzvarot turnīrā Leipcigā un piekto reizi karjerā pārī Aranču Sančesu-Vikario iekļūstot WTA tūres čempionāta finālā, kur tomēr viņas zaudēja. 2000. gadā Neilande nospēlēja tikai dažus mačus, taču viņa vairs netrenējās un nespēja uzrādīt labus rezultātus. Pēc tam viena no viņas pēdējām partnerēm, krieviete Lina Krasnorucka, kļuva par vienu no pirmajām audzēknēm viņas treneres karjerā.
2003. gadā pēc Latvijas izlases trenera Andra Filimonova lūguma Larisa Neilande atgriezās kortā un Federācijas kausā spēlēja divās pēdējās dubultspēlēs, abās izcīnot uzvaras pār konkurentēm no Grieķijas un Alžīrijas. Kopumā Federācijas kausa izcīņā viņa, spēlējot PSRS un Latvijas komandās, aizvadīja 57 mačus. Šis ir otrais lielākais skaits turnīra vēsturē, kuru viņa dala ar britu tenisisti Virdžīniju Vaidu.
Privātā dzīve
1989. gadā Larisa apprecējās ar Latvijas tenisa treneri Aleksandru Neilandu un pārcēlās pie sava vīra uz Jūrmalu. Vēlāk viņa izšķīrās un apprecējās ar Rīgas biznesmeni Oļegu Sibriku. Ar otro vīru Larisai ir divi bērni — meita Anastasija un dēls Vladimirs. Abu bērnu krustmāte ir Krievijas tenisiste Anastasija Miškina.
Tenisa treneres karjera
Larisa Neilande trenera karjeras laikā strādāja ar vairākām vadošajām Krievijas tenisistēm — tādām kā Lina Krasnorucka, Jeļena Bovina, Tatjana Panova un Anastasija Miškina. Kopš 2009. gada pavasara Larisa sadarbojas ar Krievijas tenisisti Svetlanu Kuzņecovu, kura tajā pašā gadā viņas vadībā uzvarēja Francijas atklātajā čempionātā. Kopā ar savu bijušo audzēkni Miškinu Larisa Neilande bija Krievijas nacionālās izlases treneru komandā Federācijas kausa izcīņā, kurā viņa strādāja kopš 2000. gada.
KK Šiauliai
KK Šiauliai (lt) ir Lietuvas basketbola klubs no Šauļiem. Klubs tika dibināts 1994. gadā, tas ir viens no veiksmīgākajiem lietuviešu basketbola klubiem. Klubs spēlē Lietuvas Basketbola līgā. Kluba augstākais sasniegums Lietuvas čempionātā ir izcīnītā 3. vieta 2000., 2001., 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. un 2009. gadā.
Mangaļu pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanas agrākajā Daugavgrīvas draudzes novadā, sadalot to Bolderājas un Mangaļu pagastos. Līdz 1920. gada agrārajai reformai Mangaļu pagastā atradās Mangaļu-Mīlgrāvja kroņa muiža 314 ha kopplatībā, kuru sadalīja 143 vienībās. Mangaļu valsts mežu 615 ha kopplatībā ar trīs rentes mājām sadalīja 331 vienībā. Daugavgrīvas mācītājmuižu ar četrām rentes mājām 130 ha kopplatībā sadalīja 6 vienībās. Pirms Pirmā pasaules kara pagastā darbojās ievērojamā Mangaļu jūrskola.
1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Mangaļu ciemu, bet 1947. gada 18. novembrī ciemu likvidēja. Sakarā ar 1949. gada 31. decembra administratīvo reformu un pagastu likvidēšanu jaunizveidotajā Rīgas rajonā atjaunoja Mangaļu ciemu.
Dijāribekras vilājets
Dijāribekras vilājets (osmaņu turku: Vilâyeti-i Diyâr-ı Bekr, arābu: ولاية ديار بك) bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība (1864—1922) Anatolijas dienvidaustrumos un tās centrs bija Amida (Dijarbakira). Pēc Osmaņu impērijas teritoriālās reformas Dijāribekras vilājets tika sadalīts sekojošos sandžakos (rajonos): Dijāribekra, Harputa, Ergani, Sivereka, Nusajbina, Hisnikejfā, Alčakala, Habura, Sindžara, Mejafarikijna (arī Silvana), Siirda, Čemišgezeka un citi 13 mazāki sandžaki.
1920. gadi
Politika Eiropā
Pēc Pirmā pasaules kara politiskā situācija Eiropā izmainījās. Trīs tradicionālās lielvalstis līdz tam — Vācijas impērija, Austroungārija un Krievijas Impērija — bija stipri novājinātas. Eiropas politiskajā kartē parādījušās septiņas jaunas valstis: Somija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Polija, Čehoslovākija un Dienvidslāvija. Vēlāk šajā desmitgadē izveidojās arī tādas valstis kā Turcija, Īrijas Brīvvalsts un Vatikāns.
Politika citur
1922. gadā Ēģiptes karaliste ieguva patstāvību Britu impērijas ietvaros. 1921. gadā no Ķīnas atdalījās un tika proklamēta Mongolija.
Sports
Amerikas Savienotajās Valstīs izveidojās tādi sporta veidi kā pludmales volejbols un ūdens slēpošana.
Anna Pavlova
Anna Pavlova (Анна Павловна Павлова, dzimusi 1881. gada 31. janvārī (v.s.) Sanktpēterburgā, mirusi 1931. gada 23. janvārī Hāgā) bija krievu baletdejotāja. Tiek uzskatīta par vienu no izcilākajām 20. gadsimta pirmās puses baletdejotājām.
Pēc baleta skolas beigšanas, kurā iesākumā Annu negribēja uzņemt viņas mazā auguma dēļ, tika uzņemta Sanktpēterburgas Marijas teātra trupā. Pavlova kļuva par Mariusa Petipā iecienītu mākslinieci. 1906. gadā kļuva par trupas vadošo solisti. Izcila bija Pavlovas sadarbība ar horeogrāfu Mihailu Fokinu, kurš radīja speciāli Pavlovai paredzētas dejas. 1907. gadā pirmoreiz tika izpildīts "Mirstošais gulbis" Kamils Sensānsa mūzikas pavadījumā, kas kļuva par vienu no krievu baleta simboliem. 1909. gadā piedalījās Sergeja Djagiļeva Krievu sezonās Parīzē, kas atnesa Pavlovai pasaules slavu. 1910. gadā izveidoja savu trupu un ar panākumiem ceļoja pa pasauli. Mirusi Hāgā viesizrāžu laikā. Pēc leģendas viņas pēdējie vārdi bijuši: "Sagatavojiet man gulbja kostīmu".
Alveolārs nazāls līdzskanis
Alveolārs nazāls līdzskanis ir mutvārdu valodās bieži lietots līdzskanis. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā apzīmē ar simbolu (ar to var apzīmēt arī dentālu nazālu līdzskani un postalveolāru nazālu līdzskani valodām, kurās nazālos mēleņus nediferencē. Attiecīgais X-SAMPA simbols ir <tt>n</tt>.
Ir ļoti nedaudz valodu, kurās nav "n" skaņas, vai tā tiek aizstāta ar "m" (piemēram, samoāņu valoda).
Raksturojums
Alveolāra nazāla līdzskaņa raksturojumi:
Atveidošana latviešu valodā
Transkribējot alveolāru nazālu līdzskani latviešu valodā, tas vienmēr atveidojams ar "n".
Jauktā cīņas māksla
Jauktā cīņas māksla, MMA (no en) ir pilna kontakta sporta veids, viens no beznoteikumu cīņu paveidiem. Šajā sporta veidā apvienoti vairāki cīņu sporta stili: bokss, džudo, karatē, džiudžitss, cīņa utt. Noteikumi atļauj sišanu ar kājām un rokām (arī pa zemē guļošo), kā arī saķeršanos, gan stāvot kājās, gan guļot uz zemes. Atļauti visa veida laušanas, žņaugšanas paņēmieni un metieni. Aizliegti sitieni zem jostas vietas, matu sagrābšana, acīs mērķēti sitieni ar atvērtiem pirkstiem, sitieni pa mugurkaulu vai galvas pamatni, kā arī daži citi paņēmieni. Netiek arī praktizēta boksam raksturīgā noskaitīšana līdz desmit nokdaunā; ja sportists nespēj efektīvi aizstāvēties uz zemes, cīņa tiek pārtraukta kā tehniskais nokauts. Profesionālā MMA cīņas formula ir trīs raundi pa piecām minūtēm, bet titulcīņās nereti pieci raundi pa piecām minūtēm.
MMA sporta kultūru Latvijā aizsāka Edmunds Ķirsis, Mārtiņš Egle, Pāvels Dolgovs, Romualds Garkulis un Jurijs Vauļins, kas bija pirmais Latvijas pārstāvis, kurš startējis pasaules prestižākajā līgā Ultimate Fighting Championship (UFC). Šobrīd vienīgais UFC startējošais cīkstonis no Latvijas ir Mihails Cirkunovs.
Karmita Bahara
Karmita Bahara (en, dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja, dejotāja, modele un aktrise, kas plašāk pazīstama kā popmūzikas/ritmblūza meiteņu grupas Pussycat Dolls dalībniece. Bahara pameta grupu 2008. gada februārī un šobrīd strādā pie albuma, kuram jāiznāk 2010. gadā.
Agrākie gadi
Bahara dzimusi Losandželosā. Viņas tēvs ir izraēliešu un indonēziešu izcelsmes, bet māte holandiešu un ķīniešu izcelsmes. Abi viņas vecāki bija dejotāji, viņas māte strādāja kā deju skolotāja, bet tēvs strādāja ar tādiem māksliniekiem kā Elviss Preslijs. Desmit gadus Bahara profesionāli nodarbojās ar ritmisko vingrošanu un pat ieguva piekto vietu ASV olimpisko spēļu komandas atlasē 1992. gadā.
Pussycat Dolls
Bahara pievienojās Pussycat Dolls 1995. gadā, kad tā vēl bija deju grupa. 2002. gadā Karmīte uz vienu no grupas šoviem uzaicināja savu draudzeni Gvenu Stefani, kas savukārt līdzi uzaicināja Interscope Records pārstāvjus Ronu Feiru un Džimmiju Aiovinu. Vēlāk tika parakstīts arī līgums. Karmita vēl joprojām ir grupas sastāvā visilgāk bijusī dalībniece. Bahara kopā ar Pussycat Dolls ir piedalījusies arī pasaules koncertturnejā, albuma PCD popularizēšanas nolūkos. Grupā Bahara bija viena no trim vadošajām vokālistēm. Bahara Pussycat Dolls oficiālajā mājaslapā paziņoja par aiziešanu no grupas. Melodija Torntona teica īpašu paldies Baharai albuma Doll Domination speciālajā ’Paldies’ sadaļā.
Dejotāja, aktrise un solo dziedātāja
Bahara ir piedalījusies vairākās filmās, ieskaitot ”Čārlija eņģeļi: pilna jauda”. Bašara ir piedalījusies arī vairākos citu slavenību videoklipos un koncertturnejās. Bahara Rikija Mārtina koncertturnejā atveidoja sievieti, par kuru vēstīts dziesmā ” Livin' la Vida Loca”. Karmita ir piedalījusies arī tādu mākslinieku kā No Doubt, Dženetas Džeksones un Bejonse koncertturnejās, kā arī parādījusies vairāk kā 21 citu dziedātāju videoklipos.
The Zodiac Show
2001. gadā Losandželosā, Bahara kopā ar savām paziņām dibināja naktsklubu Freedom. Karmita kļuva par pasākuma The Zodiac Show producenti, šovs 2008. gadā guva lielus panākumus un tika nolemts veidot vēl vienu 2010. gadā.
Labdarība
Ir ziņots, ka Bahara vēlas nodibināt bezpeļņas organizāciju Smile With Me, lai palīdzētu cilvēkiem, kas piedzimuši ar šķeltu lūpu, jo arī pati Karmita piedzima ar tādu. Bahara ir organizācijas Operation Smile vēstnesis. Organizācija palīdz bērniem un jauniešiem, kuriem ir sejas kropļojumi.
Ūdeņraža saite
Ūdeņraža saite ir īpašs ķīmiskās saites veids, kas iespējams ūdeņraža atoma sevišķo īpašību dēļ. Tā kā tam nav elektronu čaulas starp kodolu un vērtības elektroniem, ūdeņraža vienīgais valences elektrons atrodas tieši kodola iedarbības sfērā. Ja ūdeņraža atoms ir savienojies ar kādu stipri elektronegatīvu atomu (piemēram, skābekli, slāpekli vai fluoru), ūdeņraža elektrons iesaistās kovalentās saites kopīgajā elektronu pārī. Šis pāris tiek novirzīts uz elektronegatīvākā atoma pusi, bet ūdeņraža atoma kodols (protons) ar savu pozitīvo lādiņu var iedarboties ar kāda cita atoma nesaistošo elektronu pāri. Šādi iedarboties var tikai ūdeņradis, jo citu elementu atomu pozitīvie kodoli ir ekranēti ar kodolam tuvajām aizpildītajām elektronu čaulām.
Tādējādi molekulas X−A−H ūdeņradis, kas kovalenti saistīts ar stipri elektronegatīvu atomu A, var saistīties ar citas molekulas B−Y elektronegatīvo atomu B (vai arī tas pašas molekulas citu, tālāku, atomu), veidojot vairāk vai mazāk stabilu kompleksu X−A−H•••B−Y, kur ••• - ūdeņraža saite. Viena molekula var veidot vairākas ūdeņraža saites, piemēram, ūdens molekula H2O var tikt saistīta ar četrām ūdeņraža saitēm - divas var veidot ūdens molekulas ūdeņraža atomi, bet skābekļa atoma divi nesaistošie elektronu pāri var veidot divas ūdeņraža saites ar citu molekulu ūdeņraža atomiem. Ar to izskaidrojamas ūdens (un arī daudzu citu vielu, piemēram, amonjaka, spirta) neparasti augstās kušanas un viršanas temperatūras, jo visai vieglās un kustīgās ūdens molekulas tiek saistītas savā starpā ar daudzām ūdeņraža saitēm. Ūdeņraža saites ir atbildīgas arī par citām ūdens anomālajām īpašībām (augsto siltumietilpību, viskozitāti).
Ūdeņraža saites stiprība
Ūdeņraža saites stiprība var būt dažāda, tomēr tā ir jūtami vājāka, nekā kovalentā saite, taču stiprāka, nekā van der Vālsa mijiedarbība. Parasti ūdeņraža saites enerģija ir no dažiem kJ/mol līdz dažiem desmitiem kJ/mol. Visstiprākā ūdeņraža saite ir šķidrā fluorūdeņradī (155 kJ/mol) - šeit veidojas stabils fluorohidrogenāta jons HF2− (sk. arī hidrogenāti).
MKD
MKD var būt:
Suņs
Suņs var būt:
Standartmodelis
Standartmodelis elementārdaļiņu fizikā ir teorija, kura apraksta stipro mijiedarbību, vājo mijiedarbību un elektromagnētisko spēku fundamentālās mijiedarbības. Katrai mijiedarbībai ir savas nesējdaļiņas. Ar standartmodeļa palīdzību klasificē zināmās subatomārās daļiņas.
Elementārdaļiņu grupēšana
12 fundamentālās fermioniskās daļiņas iedala trīs daļiņu ģimenēs. Sešas no šīm daļiņām ir kvarki. Pārējās sešas ir leptoni, no kuriem trīs ir neitrīno, bet pārējiem trim — elektronam, mionam un tau daļiņai — lādiņš ir −1.
Pastāv arī 12 fundamentālās fermioniskās antidaļiņas, kas atbilst šīm 12 daļiņām. Pozitrons, piemēram, atbilst elektronam, un tā elektriskais lādiņš ir +1. Līdzīgā kārtā pastāv arī pozitīvais mions un pozitīvā tau daļiņa, visu sešu veidu antikvarki un visu trīs veidu antineitrīno.
Kvarkiem piemīt arī daļveida elektriskais lādiņš. Kvarkiem iespējams lādiņš vai nu +2/3 vai −1/3, savukārt antikvarkiem −2/3 vai +1/3.
No četriem pārējiem bozoniem trīs ir vājās mijiedarbības nesējdaļiņas, bet ceturtais — fotons, kas ir elektromagnētiskā spēka nesējdaļiņa.
Lai arī vājā mijiedarbība un elektromagnētiskais spēks mums ikdienā šķiet atšķirīgi, tiek uzskatīts, ka augstas enerģijas apstākļos tie kļūst par vienotu elektrovājo spēku. Uzskata, ka šī starpība starp augstas un zemas enerģijas apstākļiem ir saistīta ar Higsa bozonu. Spontānās simetrijas laušanas procesā Higsa bozons elektrovājajā telpā izvēlas virzienu, kas liek trīs elektrovājajām daļiņām kļūt ļoti smagām (vājie bozoni), bet vienai palikt bez masas (elektromagnētiskajam fotonam). Saskaņā ar CERN organizācijas eksperimentāliem datiem Higsa bozona masa ir 126,5 ± 0,6 GeV/c2.
Elementārdaļiņu fizikā pēdējā laikā ir bijuši vairāki būtiski atklājumi. Uzskata, ka šobrīd pastāv vairāk nekā 200 elementārdaļiņu veidu, lai gan pierādījumi par dažu daļiņu eksistenci labākajā gadījumā ir tikai teorētiski. Agrāk uzskatīja, ka elementārdaļiņas, piemēram, elektroni, nav veidoti no vēl sīkākām sastāvdaļām. Tomēr nu jau daudzi fiziķi apgalvo, ka pat šīs daļiņas ir veidotas no kvantu cilpveida vienībām, ko sauc par superstīgām vai kvantu cilpām. Uzskata, ka tās ir miljardiem reižu mazākas nekā fundamentālās daļiņas, un daudzi fiziķi domā, ka tieši tās veido reālo Visumu (sk. stīgu teorija). Ja tā ir patiesība, tad varētu rasties teorija, kas izskaidrotu jebkā rašanos.
Ārpus standartmodeļa
Būtisks standartmodeļa papildinājums — supersimetrija — iekļauj supersimetriskās daļiņas. Katrai standartmodeļa daļiņai šādi būtu supersimetrisks partneris, kura spins no parastās daļiņas atšķirtos par 1/2. Supersimetriskās daļiņas būtu arī smagākas par parastajām — pārāk masīvas, lai tās varētu novērot parastajā veidā.
Stīgu teorija savukārt apgalvo, ka katrs fundamentālās daļiņas veids atbilst atšķirīgam fundamentālo stīgu rezonantās vibrācijas modelim. Visas stīgas ir vienādas, taču dažādas daļiņas atšķir to vibrācijas modeļi. Masīvākām daļiņām atbilst augstākas enerģijas vibrācijas. Elementārdaļiņas nesatur stīgas; tās ir stīgas. Stīgu teorija paredz gravitonu esamību. Gravitonus gan nav iespējams novērot eksperimentāli, jo gravitācijas spēks ir nesalīdzināmi vājāks par pārējiem fundamentālajiem spēkiem.
1920. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1920. gada notikumi Latvijā.
Attīstības psiholoģija
Attīstības psiholoģija interesējas par cilvēka psihisko attīstību no dzimšanas brīža līdz sirmam vecumam. Tā sastāv no prenatālās un perinatālās psiholoģijas, bērnu psiholoģijas un gerontopsiholoģijas.
Cigarete
Smēķējot viens cigaretes gals tiek aizdedzināts, bet pa otru sadegušās tabakas dūmi tiek ieelpoti. Aizdedzinātajā galā izveidojas kvēlojoša ogle, kura tiek uzkarsēta līdz pat 900 grādiem ar katru elpas vilcienu. Lielākoties mūsdienās cigaretēm vienā galā atrodas no celulozes izgatavots filtrs, kas aiztur darvas un citu kaitīgo vielu ieelpošanu, tomēr cigaretes var būt arī bez filtra. Papīrs, kas aptver tabaku, ir izgatavots no linšķiedras vai citiem materiāliem. Rūpnieciski ražota cigarete vidēji ir 84 milimetrus gara un diametrā no 7 līdz 8 milimetri. Tās pārdod paciņās, kurās parasti ir 20 cigaretes.
Smēķēšana izraisa atkarību un ir kaitīga cilvēka veselībai. Vidēji vienā cigaretē ir 0,5–2% nikotīna. Tā satur arī oglekļa monoksīdu jeb tvanu, poloniju, rādiju, cēziju, arsēnu, niķeli, amonjaku un citas vielas. Daļa no šīm vielām un ķīmiskajiem savienojumiem ir radioaktīvas un ar mutagēnu, kancerogēnu iedarbību. Tabakas dūmos ir četras reizes lielāka cilvēka organismam kaitīgo vielu koncentrācija nekā auto izplūdes gāzēs un, izsmēķējot paciņu cigarešu, gaisā rodas 3,5 reizes lielāka radioaktīvā polonija koncentrācija, nekā to pieļauj starptautiskās vienošanās par radiācijas daudzumu gaisā. Tiek lēsts, ka, izsmēķējot vienu cigareti, cilvēks saīsina savu mūžu par 11 minūtēm, bet kopumā smēķētājs šī ieraduma dēļ zaudē 14 gadus no savas dzīves.
Goda medaļa
Goda medaļa ir ASV augstākais militārais ordenis, kuru pasniedz ASV valdība. Tā tiek pasniegta Savienoto Valstu Bruņoto spēku karavīriem par drošsirdību un varonību, kaujas laukā cīnoties pret valsts ienaidniekiem. Bieži vien medaļa tiek pasniegta pēc nāves.
Apbalvotās personas
Kopš 1863. gada Goda medaļu saņēmušas 3525 militārpersonas, no kurām 618 medaļa pasniegta pēc nāves.
1900. gadi
1900. gadi bija gadu desmits, kas sākās 1900. gadā un beidzās 1909. gadā. Tā bija pirmā 20. gadsimta desmitgade.
Malnavas muiža
Malnavas muiža bija Latgales muiža tagadējā Ludzas novada, Malnavas pagasta centrā Malnavā.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Malnavas muižu ar zemi nacionalizēja un ieskaitīja valsts zemes fondā.
Vēsture
Sākotnēji tā bija Cecinas (Saļņevas muižas) pusmuiža un līdz 1724. gadam piederēja Hilzenu dzimtai. Kļūstot par Inflantijas vaivadijas Viļakas trakta vecāko (stārastu), Jānis Hilzens no sava tēva mantoja īpašumus, kuru kopplatība bija 163 777 ha.
Hilzena meitai Jadvigai aprecoties ar Janu Šadurski, Malnava kļuva par Šadursku dzimtas īpašumu, kas dokumentos minēta 1774. gadā. Viņa saimniekošanas laikā tika stādīts parks. Parka ziemeļu stūri, apmēram 50 m no kungu mājas, bijusi Pasienes dominikāņu 1710. gadā celta koka baznīciņa, kas 1802. gadā nojaukta un no jauna salikta Salnavas Naudaskalna kapsētā.
1784. gada ģenerālmērīšanas laikā Malnava bija brāļiem Josifam un Ksaverijam Šadurskiem piederoša atsevišķa muiža ar 169 sētām, kurās dzīvoja 950 vīriešu un 793 sieviešu dzimuma iedzīvotāji.
1842. gadā Ksaverija Šadurska dēli Nikolajs un Vincents savu īpašumu sadalīja divās daļās — Malnavas un Cecinas (Saļņevas) muižās. Pēc tam, kad Nikolaja Šadurska ģimene atstāja Malnavu, muižu pārvaldīja grāfa palīgs. 1863. gadā pēc dzimtbūšanas atcelšanas Malnavas muižas zemnieki atteicās pildīt klaušas. 1878. gadā Malnavas muižu iegādājās Juliuss von der Ropps. 1881. gadā muižas zemnieki protestēja pret zemes mērīšanu.
1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā muižu iegādājās S. F. Agarkovs. 1906. gada beigās Malnavā ieradās soda vienības un dragūni, sākās cilvēku medības, sišana un aresti. Īsi pirms Pirmā pasaules kara sākuma Agarkovs Malnavas muižu pārdeva Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnanta Ivana Svečina sievai Ļubovai Svečinai. Svečini paši nav dzīvojuši Malnavā, bet gan Pēterburgā. Latvijas brīvības cīņu noslēgumā Latgales partizānu pulks Malnavas muižu ieņēma 1920. gada 15. janvārī.
1920. gada agrārās reformas laikā Malnavas muiža ar 12 402 ha bija viena no lielākajām valsts zemes fondā ieskaitītajām Latvijas muižām. Bijušajā muižas centrā iekārtoja Latgales lauksaimniecības skolu (tagad Malnavas koledža). 1928. gadā ēkai piebūvēti sānu korpusi, pielāgojot lauksaimniecības skolas vajadzībām. No saimniecības ēkām saglabājusies 19. gs. 1. pusē celtā klēts klasicisma stilā, ar diviem 4 kolonnu portikiem galvenajā fasādē, kā arī vīna māja saimniecības ēkas. Otrā pasaules kara laikā pēc Latgales ieņemšanas 1941. gada jūlijā bijušajā Malnavas muižā iekārtoja Vērmahta karaspēka grupas "Ziemeļi" štābu.
Hitlera vizīte
Pēc Malnavas un Kārsavas iedzīvotāju stāstiem bija zināms, ka Otrā pasaules kara laikā Malnavu esot apmeklējis Ādolfs Hitlers. 2005. gadā Latvijas TV par šo iespējamo notikumu uzņēma filmu "Kāpiens tornī", žurnālists Juris Kursietis par vietējo iedzīvotāju stāstiem izteicās, ka "ja vismaz divi viens no otra neatkarīgi avoti stāsta vienu un to pašu, tad šis stāsts jau izklausās ļoti ticams." Arī arhīvos saglabājusies kara hronika liecina par Hitlera vizīti Austrumu frontē, lai apspriestos par tālākajiem uzbrukuma plāniem ziemeļaustrumu virzienā.
Austrumu frontei virzoties uz priekšu, 1941. gada 16. jūlija rītā štābā ieradās vācu tautas vadonis fīrers Ādolfs Hitlers. Minētajā rītā pa mūsu guļamistabas logu, kurš bija līdz ar zemes virsu un skatu uz skolas priekšu, ievērojām milzīgo apsardzību gar dzīvžoga un ceļa malu, kas stiepās gar skolotāja Vagulāna māju. Karavīri stāvēja ik pa 10 soļiem. Ejot brokastīs, kāds smiedamies noteica: "Būs laikam Hitlers ieradies!" Un tā arī bija! Pēc brokastīm gājām darbā. Man kopā ar vairākām meitenēm bija jākaplē skolas dārzā. Tai laikā pa gaisu slēgtā aplī nepārtraukti joņoja deviņas vācu izlūku Meseršmita lidmašīnas. Acīmredzot Hitlers bija ieradies laikā, kad ēdām brokastis. Pirms viņa prombraukšanas ap pulksten 10 no rīta no skolas puses atskanēja skaļi un ilgstoši «Heil!» saucieni. Pēc tam Ādolfs Hitlers ar putekļu mēteli mugurā un savu šoferi sešu riteņu vaļējā apvidus mašīnā aizbrauca gar skolas dārzu pa Goliševas ceļu uz lidlauku. Neievērodami mūsu izkaplētās dobes, vācu karavīri ar fotokamerām rokā skrēja no skolas puses dārzam cauri virzienā uz lidlauka pusi, lai varbūt vēlreiz redzētu jeb nofotografētu savu augstāko vadoni. To redzēdams, arī es un varbūt kādas meitenes skrējām līdzi. Diemžēl līdz lidmašīnām netikām. Jau pa gabalu varējām redzēt, ka lidmašīnu propelleri griezās un drīz pēc tam gaisā pacēlās divas Junkera lidmašīnas un aizlidoja dienvidu, respektīvi, Rēzeknes virzienā. Visi deviņi meseršmiti tās pavadīja. Vācu karavīri, jautāti par Hitlera ierašanos šeit, to noliedza, un tikai nākamajos Ziemassvētkos, kad skolā tos atzīmējām pirms došanās brīvdienās, ielūgtais vācu pārvaldes pārstāvis no Kārsavas atļāvās mums teikt, ka Malnavā ir viena no vietām Latvijā, kur bijis viņu vadonis Ādolfs Hitlers.
Muižas parks
Malnavas parks ir Ievērības cienīgs kultūrvēsturisks objekts, stādīts ap 1830. gadu — grāfa Šadurska laikā. Pats grāfs mīlēja dabu un interesējās par dārzkopību, tāpēc arī nolēma iestādīt parku aiz muižas ēkas. Tā kā viņš pats nebija latvietis, viņu interesēja eksotiski koki un krūmi. Parks kopumā aizņem 18 ha lielu platību (kopā ar Ziedoni — parka otro daļu). Muižas parkā ir dīķis ar strūklaku. Parks ir regulāra plānojuma Franču stila iezīmēm, ģeometrisks (simetrisks — kāda labā puse tāda arī kreisā. Pie baltiem vārtiem redz vislabāk), viens no vecākajiem Latvijā un, ja to nebūtu skāris karš, būtu ar aizrobežu sugām bagātākais.
No vietējām koku sugām šeit aug: kļavas, oši, ozoli, liepas, lazdas, trauslais vītols, gobas, vīksnas; no retajām — vairākas baltegļu sugas, dzīvības koku sugas, Tatāru kļava, Kanādas apse, valrieksts u. c. Parkā aug arī retais etiķkoks, visizplatītākais koks parkā ir lapegle. Kopā iestādīta 51 tanī skaitā introducētas (augu sugas ieviestas vietās, kurās tās iepriekš nav augušas) koku sugas. Visapkārt parkam tika uzcelts akmens mūris ar dakstiņu jumtu. Mūra fragmenti saglabājušies līdz šodienai. Ir nostāsts, ka parkā sākušās pazemes ejas uz Goliševu un Kārsavas staciju (neviens nav pētījis).
Jānis Casno
Jānis Casno (dzimis Preiļos) ir Latvijas futbolists, kurš spēlē aizsarga pozīcijā. Viņš pārstāv Preiļu BJSS komandu.
2011. gadā J. Casno kļuva zināms ar to, ka viņš uz pārbaudes laiku pievienojās Īslandes klubam BI/Bolungarvik.
Tahkunas bāka
Tahkunas bāka (et) atrodas uz Hījumā salas Baltijas jūrā. Sala pieder Igaunijai. Bāka atrodas salas ziemeļdaļā uz Tahkunas pussalas. Tā ir Igaunijā augstākā čuguna bāka.
Vēsture
Bāku 1873. gadā Parīzē uzbūvēja angļu inženieris Gordons. Tā tika pa daļām pārvesta uz Hījumā salu un uz vietas samontēta. Bākas konstrukcijā tika izmantota tiem laikiem jauna tehnoloģija. Čuguna plāksnēm, no kurām veidots tornis, bija speciāli veidotas rievas, lai nepieļautu ūdens iekļūšanu tornī. Bāka sāka darboties 1875. gadā. 1899. gadā bākai tika veikts kapitālais remonts. 1910. gadā tika ievilkts telefons. Otrā pasaules kara laikā bāka stipri cieta, bet tūlīt pēc kara tika atjaunota. 1961. gadā bāka tika aprīkota ar automātisku dīzeļelektrostaciju.
Raksturojums
Bākas augstums ir 43 m. Bāku veido apaļš, konisks čuguna tornis ar galeriju un laternu. Tornis ir baltā krāsā, laterna sarkanā. Gaismas elements atrodas 43 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (3 s deg, 3 s pārtraukums, 3 s deg, 6 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
9x17 mm
Apraksts
Čaula izgatavota no tērauda, vara vai misiņa. Pilnapvalka lode ar svina serdeni. Lodes apvalks izgatavots no tompaka 9x17 mm patronas jauda nav liela, tā pietiek tikai lai ievainotu cilvēku precīzā tēmējumā pa neaizsargātām ķermeņa vietām. Taču nelielā jauda ir uzskatāma arī par patronas priekšrocību. Tās rezultātā patrona nerada stipru atsitienu, rada mazu ložu izkliedi, samazina rikošeta iespējamību, ļauj izmantot vieglas un kompaktas pistoles.
Pielietojums
Patrona ieguva popularitāti Eiropā un Amerikā, kā munīcija policijas un civilajiem ieročiem. No 1996. gada to ražo "Tulas patronu rūpnīca" ar apzīmējumu 9x17 mm K. Tā tiek lietota kā dienesta ieroča munīcija (piemēram, pistolei IŽ-71).
Džordžs Gordons Bairons
Džordžs Gordons Noels Bairons, sestais barons Bairons (en, dzimis, miris ) bija angļu dzejnieks, viens no nozīmīgākajiem angļu romantisma literatūras pārstāvjiem. Lorda Bairona nozīmīgākie darbi ir poēmas “Čailda Herolda svētceļojums” (Childe Harold's Pilgrimage), “Dons Žuans” (Don Juan) un “Gjaurs” (The Giaour).
Džordžs Gordons Bairons bija pazīstams ne tikai ar savu literāro darbību, bet arī ar visai vētraino dzīvi, piemēram, ticis apsūdzēts asinsgrēkā, un asajiem politiskajiem uzskatiem (iestājies par radikālām sociālām reformām, aizstāvējis katoļu tiesības). Lords Bairons grieķu pusē piedalījies Grieķijas neatkarības karā pret turkiem.
Biogrāfija
Džordžs Gordons Bairons (vēlāk viņš savam vārdam pievienoja ‘Noels’) ir dzimis Lielbritānijas Karalistes galvaspilsētā Londonā. Viņš bija vienīgais bērns Džona Bairona un viņa otrās sievas Ketrīnas Gordonas ģimenē. Ketrīna Gordona ir nākusi no Skotijas. Lords Bairons bija sestais barons Bairons no izzūdošās Baironu aristokrātu dzimtas. Šāda izcelsme padarīja viņu pašapzinīgu lielāko dzīves daļu. Tēvs pameta ģimeni vēl tad, kad Bairons bija jauns, savukārt māte slimoja ar šizofrēniju. Tā rezultātā viņam trūka disciplīnas un mērenības.
Aržantāna
Pirms romiešu ierašanās apmetne bija gallu cilts arviju (arvii) centrs. Romieši šeit nodibināja apmetni. Viduslaikos bieži tika uzskatīta par vienu no Normandijas svarīgākajām pilsētām. Šeit attīstījās mežģīņu ražošana. 2. pasaules kara laikā pilsēta gandrīz pilnīgi tika nopostīta. Mūsdienās ekonomika balstās uz tūrismu.
Cilvēki
Aržantanā dzimuši:
Juris Garkalns
Juris Garkalns (dzimis ) ir bijušais latviešu basketbola treneris. Bijušais TTT Rīga galvenais treneris (1988—1991, 1991, 1995—2000, 2002), vēl ir vadījis TTT Rīga Juniores klubu, ar kuru trīsreiz tika uzvarēts Latvijas PSR čempionātā (1977., 1978., 1979.). 1988. gadā kļūdams par TTT galveno treneri, Garkalns spēja ar klubu atgriezties PSRS augstākajā līgā. Pēc neatkarības atgūšanas vadījis Latvijas sieviešu basketbola izlasi pirmajās trīs sezonās.
Phoenix (kosmiskais aparāts)
Kosmiskais aparāts tika palaists ar nesējraķeti Delta-2. Nolaišanās uz Marsa notika. oficiāli tika paziņots par Phoenix zaudēšanu. Pēdējais signāls no nolaižamā aparāta tika saņemts.
Starts
Phoenix tika palaists 09:26:34 UTC ar nesējraķeti Delta 7925 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma 17-A. Starts tika atlikts par vienu dienu nepiemēroto laika apstākļu dēļ.
Lidojuma gaita
tika veikts pirmais un lielākais no sešiem trajektorijas korekcijas manevriem. Četri dzinēji tika iedarbināti uz 3 minūtēm 17 sekundēm, palielinot zondes ātrumu par 18,5 m/s.
kosmiskais starojums radīja bojājumu vadības datora atmiņā, kā dēļ zonde iegāja "drošajā režīmā". Inženieri pamazām atrada bojājumu un atgrieza kosmisko aparātu normālā darbībā. Šis starpgadījums par nedēļu aizkavēja otro plānoto korekcijas manevru. Dzinēju darbināšana tika veikta 45,9 sekundes, kas palielināja ātrumu par 3,6 m/s.
Phoenix nolaišanās notika Marsa ziemeļu polārajā apgabalā Vastitas Borealis ar koordinātēm 68.2°N 234.3°W. Marsa gruntij nolaižamais aparāts pieskarās 23:53:44 UTC. Pēc 15 min uz Zemes tika saņemti pirmie signāli par veiksmīgu nolaišanos. aptuveni 02:00 UTC tika saņemti pirmie attēli.
Darbība uz planētas virsmas
Nolaižamā aparāta manipulatora pirmā darbināšana aizkavejās, jo no Zemes nosūtītās komandas netika retranslētas ar Mars Reconnaissance Orbiter palīdzību. Izrādījās, ka MRO ultraīsviļņu radiosistēma bija īslaicīgi izslēgusies. Nesaņēmis jaunas norādes, Phoenix izpildīja 26. maijā saņemtās rezerves instrukcijas.
Fēnikss izvērsa robotroku un uzņēma apkārtnes attēlus. manipulators pirmoreiz pieskārās Marsa virsmai. Ar speciālo kausu tas grunti sāka rakt pēc vairāku dienu izmēģinājumiem.
NASA paziņoja, ka izraktajā bedrē gaiša materiāla metamā kauliņa lieluma pikas ir izzudušas četru dienu laikā. Tas liecināja, ka tie ir bijuši ūdens ledus gabali, kas sublimējušies pēc atsegšanas. Lai gan sausais ledus arī sublimējas, šajos apstākļos tas būtu pazudis ātrāk.
tika sākta grunts paraugu analīzes sērija. Ar manipulatoru tika iegrabta grunts un nogadāta trijiem instrumentiem: gāzu analizatoram, mikroskopam un mitrās ķīmijas laboratorijai. tika iegūti pirmie rezultāti, kas rādīja, ka grunts ir mēreni sārmaina, starp pH 8 un 9. Tika atrasti magnija, nātrija, kālija un hlorīda joni; vispārējais sāļuma līmenis ir pieticīgs. Ūdens tiešā veidā netika atklāts, bet pēc paraugu uzkarsēšanas līdz 1000 °C tika konstatēts ūdens tvaiks, kas liecināja par ūdens esamību minerālos.
Darbības beigas
Marsa ziemeļu puslodē iestājoties ziemai, kosmiskais aparāts saņēma mazāk enerģijas. Saņemamo Saules gaismas daudzumu samazināja arī putekļu vētras. Phoenix iegāja drošajā stāvoklī, jo aparatūrai pietrūka elektroenerģijas. Atgriežot atpakaļ darba režīmā, tika izslēgti aparatūras sildītāji un instrumenti, bez kuriem varēja iztikt. Tas gan ilgi nelīdzēja, un tika saņemts pēdējais signāls no nolaižamā aparāta. oficiāli tika paziņots par Phoenix zaudēšanu.
Prauls
Prauls var būt:
Baikāla ronis
Baikāla ronis (Pusa sibirica) ir viena no retajām roņu dzimtas (Phocidae) saldūdens roņu sugām. Tāpat kā Kaspijas ronis (Pusa caspica) Baikāla ronis ir tuvu radniecīgs pogainajam ronim (Pusa hispida). Tie dzīvo pie Baikāla ezera Sibīrijā, biežāk sastopami Baikāla vidus un ziemeļu daļās. Baikāla ronis ir unikāls ar vairākām īpašībām. Pasaulē ir tikai daži saldūdens roņi: Baikāla ronis, divas pogainā roņa pasugas (Lādogas pogainais ronis (Pusa hispida ladogensis) dzīvo Lādogas ezerā un Saimā pogainais ronis (Pusa hispida saimensis) Saimā ezerā) un Kanādas austrumdaļas ezeru Ungavas ronis.
Baikāla roņi ir visilgāk dzīvojošie roņi, ir reģistrēts šīs sugas mātītes dzīves ilgums — 56 gadi. Tie baro savus mazuļus 2 reizes ilgāk ar pienu kā pārējie roņi. Un neviens zinātnieks līdz šim nav spējis rast izskaidrojumu, kā Baikāla roņi nokļuva pie Baikāla ezera, kas atrodas simtiem kilometru tālu prom no okeāna. Ir versija, ka ezers ir kādreiz bijis savienots ar Ziemeļu Ledus okeānu, un šajā laikā roņi ir ieradušies ezerā.
Populācija
Baikāla roņu populācija mūsdienās ir apmēram 80 000—100 000 dzīvnieki. Kādreiz roņus intensīvi medīja, bet šobrīd medības tiek ierobežotas. Roņu medības uz aizsalušā ezera ir ļoti bīstamas, katru gadu noslīkst vairāki mednieki.
Izskats un īpašības
Baikāla ronis ir viens no mazākajiem roņiem. Pieaudzis ronis ir apmēram 1,3—1,65 m garš, tā svars 50—70 kg. Abi dzimumi ir apmēram vienādi, lai gan tēviņi ir nedaudz lielāki. Lielākie tēviņi ir 1,7—1,8 m gari, un to svars ir 130—150 kg, lielākās mātītes ir 1,3—1,6 m garas, svars apmēram 110 kg. Ir avoti, kuros tiek atzīmēts tieši pretēji, ka mātītes ir lielākas, tomēr vairums informācijas avotu apraksta tēviņu kā lielāko no dzimumiem.
Baikāla ronim ir tēraudpelēks kažoks ar dzeltenīgu vēderu. Kļūstot roņiem vecākiem, kažoks ar laiku paliek brūni pelēks vai pat tumši brūns. Reizēm kažoks ir ar plankumiem.
Uzvedība un barība
Baikāla roņi pārtiek no zivīm, galvenokārt tiek medītas golomjankas (Comephorus baicalensis), kas dzīvo tikai Baikāla ezerā, Baikāla bullīši (Cottocomephorus grewingki) un retu reizi Baikāla omuļi (Coregonus migratorius). Medījot Baikāla ronis ienirst uz apmēram 20—25 minūtēm, bet spēj izturēt zem ūdens līdz 40 minūtēm un ienirt 400 metru dziļumā. Ronis zem ūdens peld vidēji ar 7—8 km/h, briesmu gadījumā tas spēj peldēt ar 20—25 km/h.
Vairošanās
Dzimumbriedumu Baikāla roņa mātītes sasniedz 3—6 gadu vecumā, bet tēviņi 4—7 gadu vecumā. Roņu mazuļi dzimst martā, uz sauszemes mātes iekārtotā sniega alā. .Parasti piedzimst viens, ļoti reti divi mazuļi. Piedzimstot tie ir baltā vai sudrabaini pelēkā krāsā, kas ļauj viņiem pirmās dzīves nedēļas būt mazāk pamanāmiem. Mazie ronēni piedzimst 4,5 kg smagi. Pirmās 4—6 nedēļas ronēni pavada alā un barojas tikai ar mātes pienu. Māte lielāko daļu laika pavada blakus mazulim, tikai uz brīdi aizejot paēst. Alā gaisa temperatūra ir +5 °C, lai gan ārpusē var būt –15 vai –20 °C. Māte mazuli ar pienu baro 2—3 mēnešus. Apmēram 2—3 mēnešu vecumā ronēns ir ieguvis pieauguša roņa pelēko kažoku.
Baikāla ronis aug līdz 17—19 gadiem. Dzīves garums apmēram 50 gadi.
Pieres kauls
Pieres kauls (os frontale) ir nepāra, gaisu saturošs cilvēka galvaskausa smadzeņu daļas kauls. Tas atrodas galvaskausa augšējā - priekšējā virsmā. Pieres kauls izveido pieri, acs dobumu augšējo malu, un ir daļa no deguna dobuma. Pieres kaula vidusdaļā atrodas pieres dobumi, kas ir savienoti ar degunu un pieder pie deguna blakusdobumu sistēmas, šie dobumi piedalās arī balss rezonanses veidošanā.
Kaulam ir četras daļas:
Pieres zvīņas (squama frontalis) ārēja virsmā ir pieres paugurs (tuber frontale), bet zem tā atrodas dažādi izteikts uzacu loks (arcus superciliaris). Starp abiem uzacu lokiem ir laukums, ko sauc par virsdeguni (glabella). Acs dobuma augšējo malu (margo supraorbitalis) veido zvīņas apakšmala, kuras mediālajā daļā ir pieres ierobs (incisura frontalis) vai atvere (foramen frontale). Sānos un uz leju pieres zvīņa pāriet vaiga izauguma (processus zygomaticus), no kura virzienā uz augšu iet deniņu līnija (linea temporalis). Pieres zvīņas iekšējā virsmā (facies interna) ir redzamas asinsvadu rievas (sulci arteriosi et venosi), smadzeņu kroku un rievu iespiedumi bedrīšu un pacēlumu veidā (impressiones digitatae et juga cerebralia).
Acs dobuma daļas (pars orbitalis) iekšēja virsmā arī redzamas asinsvadu rievas (sulci arteriosi et venosi), smadzeņu kroku un rievu iespiedumi bedrīšu un pacēlumu veidā (impressiones digitatae et juga cerebralia). Starp abām acs dobuma daļām ir sietiņkaula ierobs (incisura ethmoidalis). Acs dobuma daļa ir gluda un tās laterālajā stūrī ir asaru dziedzera bedre (fossa glandulae lacrimalis).
Deguna daļa (pars nasalis) atrodas starp abām acs dobuma daļām un ir vismazākā pieres kaula daļa. Deguna daļā atrodas divas atveres (apertura sinus frontalis), kas ir pieres kaula gaisu saturošā dobuma (sinus frontalis) atveres. Dobuma starpsiena (septum sinuum frontalium) sadala pieres dobumu divās daļās (labajā un kreisajā).
Suņs Jans
Suņs Jans (,, ; dzimis ) ir ķīniešu peldētājs.
Karjera
Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs. 2008. gada Pekinā viņa augstākais sasniegums bija 1500 m brīvā stila distancē izcīnītā 8. vieta. 2012. gadā Londonā Jans bija viens no medaļām bagātākajiem peldētājiem. Izcīnīja zeltu 400 m un 1500 m brīvā stila distancēs, sudrabu 200 m brīvā stila distancē, savukārt Ķīnas komandas sastāvā izcīnīja bronzu 4x200 m brīvā stila distancē.
2009. gada Pasaules čempionātā garajā baseinā Romā viņš ierindojās trešajā vietā 1500 m brīvā stila distancē, savukārt 2011. gada Pasaules čempionātā garajā baseinā Šanhajā šajā distancē izcīnīja zeltu, tāpat kļuva par čempionu arī 800 m brīvajā stilā, sudrabu izcīnīja 400 m brīvajā stilā un Ķīnas komandas sastāvā izcīnīja bronzu 4x200 m brīvā stila distancē. 2013. gada Pasaules čempionātā izcīnīja trīs zelta medaļas (400 m, 800 m un 1500 m brīvā stila distances) un bronzu 4x200 m brīvā stila distancē Ķīnas komandas sastāvā. 2010. gada Āzijas spēlēs viņš svinēja uzvaru gan 1500 m brīvā stila distancē, gan Ķīnas komandas sastāvā 4x200 m brīvā stila distancē, tāpat izcīnīja sudrabu 200 m un 400 m brīvā stila distancēs.
Jans tika atzīts par Pacific Rim reģiona 2011. gada labāko peldētāju.
Korijs Perijs
Korijs Perijs (en; dzimis ) ir profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) pārstāv NHL klubu Čikāgas "Blackhawks". Perijs ir arī neformālā Trīs zeltu kluba biedrs.
Spēlētāja karjera
2003. gada NHL draftā "Mighty Ducks" Periju izraudzījās ar kopējo 28. kārtas numuru. Pirms karjeras NHL, viņš pārstāvēja Londonas "Knights" OHL līgā. "Knights" sastāvā viņš aizvadīja labu karjeru, bija viens no komandas līderiem. 2004.—2005. gada sezonā viņa pārstāvētais klubs kļuva par līgas čempioniem.
NHL viņš debitēja 2005.—2006. gada sezonā. Jau nākamajā sezonā izcīnīja Stenlija kausu. Divas reizes piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlē (2008, 2011). 2010.—2011. gada NHL sezonā K. Perijs bija viens no regulārās sezonas rezultatīvākajiem spēlētājiem, kā arī sezonā visvairāk vārtus guvušais spēlētājs, par ko saņēma Morisa Rišāra balvu. Sākot ar 2013. gadu Perijs pilda "Ducks" kapteiņa palīga funkcijas. 2019. gadā Perijs kā brīvais aģents pārgāja uz Dalasas "Stars", taču gadu vēlāk pievienojās Monreālas "Canadiens".
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2010. un 2014. gada Olimpisko čempionu, kā arī triumfēja 2005. gada Pasaules U20 čempionātā.
Eiša Nitolāno
Eiša Nitolāno (en, dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja, dejotāja, modele un karsējmeitene. Pēc uzvaras šovā Pussycat Dolls Present: The Search for the Next Doll, Nitolāno kļuva par grupas Pussycat Dolls dalībnieci, bet to pēc dažiem mēnešiem pameta, lai uzsāktu solo karjeru.
Dzīve un karjera
Nitolāno dzimusi Ņujorkā, viņai ir četrus gadus veca meitiņa. Eiša ir afrikāņu —amerikāņu, filipīniešu, meksikāņu un puertorikāņu izcelsmes. Pusaudža vecumā viņa kļuva par basketbola kluba Ņujorkas "Knicks" karsējmeiteni. 2007. gadā Eiša kļuva par vienu no deviņām finālistēm, kas piedalījās šovā Pussycat Dolls Present: The Search for the Next Doll. Šova noslēguma žūrija, kuras sastāvā bija Robina Antina, Rons Feirs un Lil’ Kim, pasludināja Nitolāno par uzvarētāju. Atsaucoties uz Antinas teikto, Nitolāno nebija fināla spēcīgākā vokāliste, bet gan vispusīgākā izpildītāja.
Pussycat Dolls
Pēc uzvaras šovā, Nitolāno ieguva iespēju pievienoties Pussycat Dolls, ko arī izmantoja. Taču grupas sastāvā Eiša pavadīja tikai pāris mēnešus, kuru laikā ar grupu uzstājās divreiz. Pēc tam viņa pameta grupu, lai uzsāktu solo karjeru.
Solo karjera
Žurnāls Chikago Sun — Times 2007. gadā ziņa, ka Nitolāno, kura nekad nav biju piespiesta pievienoties Pussycat Dolls, nolēmusi uzsākt solo karjeru. Atsaucoties kanāla CW Network vadītāja teikto, Eiša netika atlaista, bet tika lūgta izvairīties paziņot par solo karjeru pirms šova pēdējā epizode tika izrādīta. Vēlāk, 2007. gadā, Eiša parādījās P. Diddy apģērbu līnijas Sean Jean Women's kolekcijas reklāmā. Tika ziņots, ka Nitolāno parakstījusi līgumu ar The Inc. Records, tomēr nekādu mūziku viņa neizdeva. Eiša atgriezās Ņujorkas “Knicks” kā Knicks City Dancers atlases fināliste 2009.—2010. gada sezonā.
Mazsalaca
Mazsalaca (liv) ir pilsēta Vidzemes ziemeļos, Valmieras novadā. Atrodas Salacas labajā krastā, pie Mazsalacas ir viens no gleznainākajiem upes posmiem ar klintīm un alām, lejpus pilsētas sākas Salacas ielejas dabas parks. Attālums līdz Valmierai 45 km, līdz Rīgai — 149 km.
Etimoloģija
Savu nosaukumu Mazsalaca ieguvusi no Salacas upes, bet vācisko Salisburg (Salacas pils) - no senču pils, kas senatnē iespējams atradusies Salacas kreisajā krastā. Nosaukums Mazsalaca tika dots tāpēc, lai to atšķirtu no citām Salacām - Lielās, Vecās un Jaunās, kuras pastāvēja līdz 1925. gadam, kad notika novadu pārdēvēšana.
Vēsture
Vieta, kur mūsdienās atrodas Mazsalaca, apdzīvota jau vidējā akmens laikmetā — ap 5000 gadu p.m.ē. Vēlāk novadā apmetušies lībieši, no lībiešu valodas arī cēlusies virkne šī novada ģeogrāfisko nosaukumu, piemēram, upes Salaca, Ķirele, Iģe, Ramata u.c. Mazsalacas Sv. Marijas baznīca dokumentos pirmo reizi minēta 1533. gadā, poļu—zviedru karu laikā tā tika nopostīta. Zviedru Vidzemes laikā ap 1697. gadu baznīca pēc zviedru karaļa Kārļa XI pavēles atkal atjaunota. 1890. gadā tās vietā uzcelta pašreizējā Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca.
1861. gadā Valtenberģu muižas īpašnieks Arnolds Fītinghofs zemniekiem par dzimtu te iznomāja pirmos apbūves gabalus un šajā vietā sākās pirmo namu celtniecība. Šajā laikā uzcēla pirmo tiltu pār Salacu. Jādomā, ka to veicinājusi ģeogrāfiski izdevīgā atrašanās vieta — jau senatnē šeit krustojušies Rūjienas—Ainažu un Valmieras—Pērnavas un citi apkārtnes apdzīvoto vietu ceļi.
Otrā pasaules kara laikā 1940. gada jūnijā Mazsalacā nodibinājās padomju okupācijas režīms, bet pēc gada - vācu okupācijas režīms. PSRS karaspēks Mazsalacā atkal ienāca 1944. gada 25. septembri. PSRS varas iestāžu rīkotajās masu deportācijās un arestos cieta daudzi Mazsalacas iedzīvotāji.
Pēc Otrā pasaules kara Mazsalaca turpināja pastāvēt kā tipiska mazpilsēta. Te nebija patstāvīgu uzņēmumu, bet tikai to filiāles, kurām ir ļoti ierobežotas izaugsmes iespējas, jo galvenie finansu resursi atradās pamatuzņēmumos. 70. - 80. gados Mazsalacas lauku teritorijā bija vērojami pirmie panākumi liela mēroga lauksaimniecībā.
Pēc neatkarības atjaunošanas pilsētā notika ražošanas uzņēmumu privatizācija un uz kolhozu bāzes izveidojās jaunas zemnieku saimniecības.
Ģeogrāfija
Mazsalacas pilsēta atrodas Vidzemē pie Salacas upes tās augštecē. Tā sadalās senākajā lejaspilsētas un lielākajā augšpilsētas daļā. Lejaspilsēta atrodas uz senas upes sengultnes zemā līdzenuma, bet augšpilsēta novietojusies pie senkrasta uz plaša, augsta līdzenuma, kas atrodas uz ziemeļiem no upes. Pie Mazsalacas ir Tālavas zemienes Burtnieka līdzenuma mala. Salacas ielejā redzami pamatiežu atsegumi - Burtnieku un Salacas svītu smilšakmeņi. Dažviet vēl ir novērojami ledāja sabīdīti drumlinu valņi ar purvainām starpieplakām. Izplatīta smilts un māls. Salacas līmenis ir 38 m vjl., Sniedzēnu kalns pa kreisi no tilta - 56 m vjl, bet pilsētas ziemeļu nomalē Ragana atrodas 60 m vjl. Izplatīti egļu un eglu-priežu meži ar bērzu un alkšņu piejaukumu. Aizsargātie dabas parka meži pieder pie izcilām audzēm. Pie Mazsalacas ir daudz aizsargājamo dabas pieminekļu.
Uz dienvidiem un rietumiem no Mazsalacas ir Skaņkalnes pagasts. Lauku teritorija ziemeļos robežojas ar Ramatas pagastu, austrumos ar Sēļu un Jeru pagastu un rietumos ar Vecates pagastu.
Iedzīvotāji
Mazsalacā iedzīvotāju skaits palielinājās galvenokārt 20. gadsimta 1. pusē, bet 70. gados bija novērojams kritums. Pirms Otrā pasaules kara Mazsalaca bija vislatviskākā Latvijas pilsēta un mūsdienās tajā aizvien ir liels latviešu īpatsvars.
Ievērojami cilvēki
Mazsalacā dzimuši un/vai dzīvojuši:
Reliģija
No Mazsalacas draudzes 1924. gadā radās ierosinājums atzīmēt Mātes dienu, kas ieviesās visā Latvijā un ko atzīmē maija otrajā svētdienā. Sākot ar 1921. gadu izplatījās arī Mirušo piemiņas diena jeb Svecīšu vakars, kas parasti notika novembra priekšpēdējā svētdienā.
Higsa bozons
Higsa bozons jeb Higsa daļiņa ir elementārdaļiņa, kuru paredz Standartmodelis. Higsa bozons pieder pie skalārajām daļiņām, jo tā spins ir nulle. Tāpat kā visi bozoni, Higsa daļiņa pakļaujas Bozes—Einšteina statistikai. Higsa bozons ir neatņemama Standartmodeļa sastāvdaļa, jo ar to ir saistīts elektrovājās simetrijas spontānās laušanas process (Higsa mehānisms), kas izskaidro, kāpēc vājās mijiedarbības nesējdaļiņām (W un Z bozoniem) ir masa, bet elektromagnētiskās mijiedarbības nesējdaļiņai jeb kvantam — fotonam — miera masas nav. Skalāru lauku, kura kvanti ir Higsa daļiņas, sauc par Higsa lauku. Tiek uzskatīts, ka mijiedarbība ar Higsa lauku piešķir masu visām citām elementārdaļiņām. Atkarībā no Higsa mehānisma realizācijas, teorija paredz vienu vai vairākus Higsa bozonu veidus ar atšķirīgām masām. Saskaņā ar CERN organizācijas eksperimentāliem datiem Higsa bozona masa ir 126,5 ± 0,6 GeV/c2.
Vēsture
Skalāru lauku, kas aizpilda Visumu, nav atdalāms no telpas un nesakrīt ar gravitācijas lauku, postulējis angļu fiziķis Pīters Higss 1964. gadā.
2012. gada 4. jūlijā CERN paziņoja par Higsa bozona atklāšanu ar varbūtību 4,9 σ (sigma).
Higsa daļiņas meklējumi
CERN Lielajā elektronu-pozitronu kolaiderā (LEP) 2001. gadā veiktie eksperimenti, satriecot kopā daļiņas ar summāro enerģiju 208 GeV, nedeva viennozīmīgus pierādījumus Higsa daļiņas eksistencei. Lielā hadronu kolaidera darbības rezultātā iegūtie eksperimentālie dati nepārprotami norāda uz šīs daļiņas eksistenci. Attiecīgi tas ir galīgais Standartmodeļa pareizības pierādījums.
Higsa bozons masu kultūrā
Plašsaziņas līdzekļos Higsa bozons dažkārt tiek populistiski dēvēts par "Dieva daļiņu",   bet Higsa lauks — par Dieva izpausmi, jo tas rada visu mūsu Visuma masu, bet Higsa daļiņas atklāšanai ir ārkārtīgi liela loma mūsu pasaules izpratnē.
Higss, pats būdams ateists, neatbalsta šo nosaukumu, sakot, ka tādējādi varētu tikt aizskartas ticīgo jūtas. Šis apzīmējums izplatījās kopš 1993. gadā Leons Ledermans (1988. gada Nobela prēmijas fizikā laureāts) sarakstīja populārzinātnisku grāmatu, kuras nosaukumā bija ietverti vārdi "Dieva daļiņa" (The God Particle: If the Universe Is the Answer, What Is the Question?). Patiesībā Ledermans gribēja nosaukumā likt "Nolādētā daļiņa" (Goddamn Particle), bet grāmatas izdevējs stingri pastāvēja uz apzīmējumu "Dieva daļiņa".
Pastāvēja uzskati, ka šīs daļiņas mākslīga iegūšana varētu izsaukt nekontrolējamu masas pieaugšanas ķēdes reakciju un melnā cauruma izveidošanos vai tā saucamās dīvainās matērijas rašanos, tomēr līdz šim nekas tāds nav novērots. Ja Higsa bozonu nebūtu izdevies iegūt, pašreizējā elementārdaļiņu fizika tiktu sakompromitēta. Vairākums fiziķu krasi norobežojas no tamlīdzīgiem apgalvojumiem.
Alfrēds Tarskis
Alfrēds Tarskis (, līdz 1923. gadam Alfrēds Taitelbaums, miris ) bija ebreju izcelsmes poļu / amerikāņu loģiķis un matemātiķis.