cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sakne (valodniecība)
Sakne valodniecībā ir morfēma. Šī ir vārda svarīgākā morfēma, bez saknes netiek veidoti vārdi. Sakne norāda vārda leksisko nozīmi. Sakne pieder pie leksiskajām morfēmām, citas morfēmas (piedēklis, priedēklis, galotne) pieder pie gramatiskajām morfēmām, ko sauc arī par afiksiem.
Sakne ir kopīga radniecīgai vārdu saimei (piemēram, valdīt, valdnieks, pārvalde), kam gan dažās formās var būt fonētiskas pārmaiņas (piemēram, vilks, vilciņš). Piemēram, vārdos sols un solis sakne sol- nav viena un tā pati sakne, jo abi vārdi neveido leksikas ziņā radniecīgu vārdu grupu.
Atšķirībā no pārējām morfēmām, kurām ir stingri noteikta vieta vārda veidošanā, sakne var novietoties jebkurā vārda vietā.
Gregorijs Džonsons
Gregorijs Džonsons (en) var būt:
Boļševiki
Boļševiki ( — ‘tādi, kas ir vairākumā’) jeb lielinieki bija Krievijas impērijā                                                                                                                                                                                KSDSP radikālais spārns, kas 1912. gada partijas kongresā ieguva vairākumu Vladimira Uļjanova (Ļeņina) vadībā un atšķēlās no partijas, izveidojot Krievijas Sociāldemokrātisko Strādnieku (boļševiku) partiju. Par savu mērķi uzskatot komunisma ieviešanu, partija pēc 1917. gada Oktobra apvērsuma pārdēvējās par Krievijas komunistisko (boļševiku) partiju (Российская коммунистическая партия (большевиков) — РКП(б)) un saglabāja šo nosaukumu līdz 1925. gadam.
No 1925. līdz 1952. gadam partijas nosaukums bija "Vissavienības Komunistiskā (boļševiku) partija" (Всесоюзная коммунистическая партия (большевиков) (ВКП(б)).
No 1952. līdz 1991. gadam partijas nosaukums bija "Padomju Savienības komunistiskā partija" (Kоммунистическая партия Советского Союза (КПСС)).
1991. gadā Krievijas Federācijā partija tika likvidēta.
Prince
Prince (no en) ir viens no monarhu veidiem. Prince var būt:
Krāslavas rajons
Krāslavas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Latgales dienvidaustrumos un Sēlijas austrumos (vienīgi Kaplavas pagasts un daļa no Krāslavas pilsētas). Tas robežojās ar Daugavpils rajonu, Preiļu rajonu, Rēzeknes rajonu, Ludzas rajonu un Baltkrieviju. Rajona centrs bija Krāslava.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Krāslavas apriņķis tika sadalīts Krāslavas un Dagdas rajonos. 1952. - 1953. gadā Krāslavas rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1962. gadā Krāslavas rajonam tika pievienots Dagdas rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Krāslavas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Krāslavas rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti šādi novadi:
ASV Konstitūcija
Amerikas Savienoto Valstu Konstitūcija ir Savienoto Valstu augstākais likums. Tā nodrošina Savienoto Valstu valdības organizācijas struktūru. Šis dokuments nosaka trīs galvenās valdību sfēras: likumdošanu tiek uzticēta divpalātu ASV Kongresam, izpildvara tiek nodota prezidentam, bet juridiskās nozares priekšgalā atrodas Augstākā tiesa. Konstitūcija nosaka arī katras varas pienākumus. Tā arī nosaka katra ASV štata tiesības izsludināt savus likumus, tādējādi dibinot Savienoto Valstu federālās sistēmas valdīšanu. Šī ir viena no visu lielāko valstu īsākajām un vecākajām konstitūcijām.
ASV Konstitūcija tika pieņemta Konstitucionālās konvencijas laikā Filadelfijā, Pensilvānijas štatā, bet tika ratificēta tikai. Konstitūcijai ir septiņi panti, kurus papildina divdesmit septiņi labojumi, no kuriem pirmos desmit dēvē par Tiesību bilu.
Hobits (nozīmju atdalīšana)
Hobits var būt:
Feminnem
Feminnem ir Horvātijas mūzikas grupa. Grupa pārstāvēja Bosniju un Hercegovinu 2005. gada Eirovīzijā ar dziesmu "Call Me" un ieguva 14. vietu. Grupa ir izdevusi 2 studijas albumus.
Feminnem pārstāvēja Horvātiju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "Lako je sve". Savā pusfinālā viņas ieņēma 13. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam.
5. oktobris
5. oktobris ir 278. gada diena pēc Gregora kalendāra (279. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 87 dienas.
Neiznīcināmie
"Neiznīcināmie" ir Silvestra Stallones režisēta 2010. gada asa sižeta kara filma. Tās filmēšana sākās Riodežaneiro, Ņūorleānā un Losandželosā. Filma pirmizrāde norisinājās 2010. gada 13. augustā. Tajā piedalās vieni no šo filmu žanra pazīstamākajiem aktieriem, kā Arnolds Švarcenegers, Brūss Viliss, Dolfs Lundgrēns, Mikijs Rurks, Džets Lī, kā arī pats Stallone.
Elitāra algotņu komanda — "Neiznīcināmie" — tiek nosūtīta uz Dienvidamerikas valsti, Korsu, lai gāztu tās zvērīgo valdību.
5. oktobris
Vārda dienas
Amālija, Amēlija
Kara ceļa mantinieki
"Kara ceļa mantinieki" ir 1971. gada Latvijas PSR spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisors ir Varis Krūmiņš.
Sižets
Jaunajam rajona partijas komitejas sekretāram Dunavam jāpārbauda divu kolhozu priekšsēdētāju darbs un jāizlemj kurš no viņiem būtu cienīgs pārņemt jaunā apvienotā kolhoza vadību. Pirmais - vecs kara veterāns Cērnieks, bet otra - Vīnupe — jauna un enerģiska sieviete.
Hugo Celmiņš
Hugo Celmiņš (dzimis, miris ) bija Latvijas politiķis, sabiedrisks darbinieks, agronoms, divreiz Latvijas Ministru prezidents. Pēc Latvijas okupācijas apcietināts un deportēts uz PSRS, kur ieslodzīts Maskavas Ļefortovas cietumā. 1941. gada 30. jūlijā vai arī 16. oktobrī nošauts un apglabāts Komunarkas masu kapos.
Dzīves gājums
No 1904. līdz 1905. gadam piedalījies Krievijas—Japānas karā. Karam beidzoties, uzsācis savas darba gaitas. Strādāja par pedagogu, agronomu, publicējies laikrakstos. Aktīvi aizstāvējis latviešu zemniecības kooperācijas ideju. 1906. gadā ir viens no Rīgas (vēlākās Latvijas) lauksaimniecības centrālbiedrības dibinātājiem. 1907. gadā kļūst par Rīgas lauksaimniecības centrālbiedrības laikraksta Baltijas Lauksaimnieks redaktoru. No 1908. gada Centrālbiedrības agronoms (lektors un kursu vadītājs). Kopš 1910. gada skaitījās kā Rīgas lauksaimniecības centrālbiedrībai no Krievijas zemkopības departamenta piekomandēts lauksaimniecības speciālists. 1912. gadā tika iecelts par valdības vecāko speciālistu lopkopības jautājumos Baltijas provincēs. Šajā laikā saraksta vairākas grāmatas. Iepazinies ar lauksaimniecību Dānijā, Zviedrijā, Vācijā, Šveicē. Ar viņa gādību Centrālbiedrība saņēma lielu valdības finansiālo atbalstu. 1913. gadā turpina savas studijas ārzemēs, iestājoties Bernes universitātes Matemātikas un dabaszinātņu nodaļā, kuras nepabeidz kara dēļ.
1914. gadā sākās Pirmais pasaules karš un Celmiņu iesauca Krievijas armijā, 1915. gadā kritis gūstā. 1918. gadā pēc Brestļitovskas miera līguma atbrīvots no gūsta un atgriezies Latvijā. 1918. gadā Rīgas lauksaimniecības centrālbiedrībā (sekretārs). Veic arī pedagoga darbu.
1919. gada jūnijā brīvprātīgi iestājās Dienvidlatvijas brigādē un piedalās Latvijas brīvības cīņās. Par kaujas nopelniem ieguvis kapteiņa pakāpi. Bermontiādes sākumā, kad pretinieka spēki bija ieņēmuši Pārdaugavu, Hugo Celmiņš bija starp tiem, kuri aizstāvēja Rīgu un Daugavas tiltus no pretinieka pārcelšanās, kad lielākā daļa Latvijas Bruņoto spēku bija atkāpusies uz Juglu. Par to vēlāk apbalvots ar Lāčplēša kara ordeni.
Viens no Latviešu zemnieku savienības dibinātājiem. Tautas padomes loceklis. Latvijas Satversmes sapulces (tajā ievēlēts no Latgales Zemnieku partijas) un visu Saeimu deputāts, LZS centrālās valdes loceklis. Viens no Priekuļu tehnikuma dibinātājiem. Zemkopības ministrs (1920-21, 1924-25), Ārlietu ministrs (1925, 1930-31), Izglītības ministrs, (1923—24), Ministru prezidents (1924-25, 1928-31).
Rīgas pilsētas galva ( — ). Nepiedalījās Ulmaņa 15. maija apvērsumā, un pieklājīgi izraidīts no valsts — iecelts par Latvijas Ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru Vācijā, Austrijā un Nīderlandē ar rezidenci Berlīnē. 1938. gada beigās pensionējās.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā sarīkotajās "Tautas saeimas" vēlēšanās kopā ar domubiedriem mēģināja Centrālajai vēlēšanu komisijai iesniegt Demokrātiskā bloka jeb Demokrātisko latviešu vēlētāju sarakstu, ko okupācijas varas iestādes nepieļāva.
Taurenes pagastā apcietināts, 1941. gada maija sākumā pārvests uz Maskavu. notiesāts pēc Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 58. panta "par kontrrevolucionārām darbībām" (dalību Brīvības cīņās, "reakcionārās kulaku partijas" Zemnieku savienība vadīšanu un darbošanos Latvijas valdībā). nošauts Ļefortovas cietumā (Maskava).
Pirmā valdība
Zāmuēla Ministru kabinets atkāpās 1924. gada 2.decembrī un prezidents Jānis Čakste valdību veidot uzticēja Zemnieku savienības pārstāvim Celmiņam. 16.decembrī publiskotā Celmiņa 1. Ministru kabineta programma lika uzsvaru uz valsts drošību, noziedzības apkarošanu, un demokrātiskās iekārtas aizstāvēšanu. Tā bija reakcija uz 1. decembrī Tallinā notikušo komunistu valsts apvērsuma mēģinājumu. Saeima valdību atbalstīja tikai ar 49 balsīm, pret balsojot 37 un atturoties 5.
1925. gada 1. aprīlī Čakste izsludināja valdības izstrādāto likumu par Ministru kabineta iekārtu, kas paredzēja, ka valdība sastāv no Ministru prezidenta, ārlietu, finanšu, iekšlietu, izglītības, kara, zemkopības, satiksmes, tautas labklājības un tieslietu ministriem.
Valdība pieņēma lēmumu par atbalstu lauksaimniecības zemju meliorācijai, paredzot valsts pabalstus novadgrāvju rakšanai, upju un strautu regulēšanai un ūdens aizsargdambju un slūžu ierīkošanai. Tāpat valsts sāka izsniegt kredītus jaunsaimniekiem lauksaimniecības ēku celšanai. Oktobrī pieņēma noteikumus par valsts robežu apsardzību, ko nodeva Iekšlietu ministrijas pārziņā.
Īstenojot agrāro reformu Latvijā, valdība bija nacionalizējusi muižnieku un baznīcas zemes. Vācu muižnieki iesniedza sūdzību Tautu savienībai, pieprasot finansiālu kompensāciju. Valdība 1925. gada 3. novembrī, iesniedza savu atbildi, noraidot muižnieku prasību. 1927. gada martā Tautu savienība noraidīja muižnieku sūdzību.
Pēc 2. Saeimas vēlēšanām Celmiņa valdība iesniedza demisiju, un beidza darbu 1925. gada 23. decembrī.
Otrā valdība
3. Saeimas vēlēšanas notika 1928. gada oktobrī. Parlaments sāka darbu 6. novembrī. 23. novembrī prezidents Gustavs Zemgals Celmiņam uzticēja veidot valdību. 30. novembrī Celmiņa 2. Ministru kabinets saņēma 54 deputātu atbalstu, pret balsojot 40.
1929. gadā Latvija importēja preces par 362 milj. latu, bet eksportēja par 271 milj. latu. Imports no Vācijas veidoja 148 milj. latu, kamēr eksports bija tikai 72 milj. latu. vērtībā. Latvijas eksportā ap 50% ieņēma lauksaimniecības ražojumi (20% lini, 20% sviests un 10% pārējaie). Celmiņa valdība cerēja veicināt eksporta izaugsmi, taču šos plānus sagrāva Lielā Depresija.
Piemiņa
2022. gadā, pārskatot PSRS okupācijas mantojumu publiskajā telpā un vietvārdus, kuras okupācijas vara nodēvēja «padomju varoņu» godināšanai, pēc Rīgas domes būvniecības eksperta Ilmāra Reinholda Drēziņa priekšlikuma Arhitektūras un pilsētvides dizaina pārvaldes komisija nolēma nodēvēt Celmiņa piemiņai ielu Rīgā. 2022. gada 14. decembrī Rīgas dome nolēma pārdēvēt Staraja Rusas ielu Klīversalā par Hugo Celmiņa ielu.
Taišons Prinss
Taišons Darels Prinss (en; dzimis Komptonā, Kalifornijas štatā, ASV) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2013) pārstāv NBA klubu Memfisas "Grizzlies". Iepriekš visu karjeru aizvadījis Detroitas "Pistons". 2002. gada NBA draftā viņu "Pistons" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 23. kārtas numuru. Pirms karjeras NBA viņš pārstāvēja NCAA Kentuki universitātes basketbola komandu.
Savā pirmajā sezonā viņš netika pie liela spēles laika, jo nebija iekļauts trenera izvēlētajā rotējošajā sastāvā. Viņš piedalījās vienīgi 42 spēlēs. Pirmajā izslēgšanas spēļu kārtā treneris sāka eksperimentēt ar sastāvu, tādējādi tika dota iespēja sevi pierādīt T. Prinsam. Viņš uzrādīja labu sniegumu. T. Prinss kļuva par pirmo spēlētāju visā līgas vēsturē, kurš izslēgšanas spēlēs gūst vairāk punktus nekā regulārajā sezonā (137 punktu sezonā, 141 izslēgšanas spēlēs). Pirmās kārtas izšķirošajā septītajā spēlē viņš guva 20 punktus 24 minūtēs. Nākamajās sezonās viņš turpināja uzlabot savu sniegumu, četras reizes iekļūstot simboliskajā aizsardzības otrajā izlasē (2004–2005–2007–2008). 2003.—2004. gada sezonā viņš kļuva par NBA čempionu "Pistons" sastāvā. 2013. gadā pārgāja uz Memfisas "Grizzlies".
ASV basketbola izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 2007. gada Amerikas čempionātā un 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs Pekinā.
Dūmciems
Dūmciems (agrāk arī Dumciems; de) ir apdzīvota vieta Talsu novada Īves pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Maušupītes krastos pie autoceļa V1368 5 km no pagasta centra Tiņģeres, 22 km no novada centra Talsiem un 130 km no Rīgas.
Dūmciems vēstures avotos pirmoreiz minēts 1582. gadā bīskapijas nodevu sarakstā. Apdzīvoto vietu sākotnēji veidojušas piecas no Īves muižas izpirktas vecsaimniecības: Nikuži, Leibas, Ērmaņi, Kāļnieki un Tobeji. Ciems pakāpeniski paplašinājās, apaugdams ar jaunsaimniecībām. Dūmciemā atrodas veikals, kapsēta. Kolhoza gados uzceltas vairākas kapitālas     celtnes veco ēku vietā: pagrabs, kalte, mehāniskās darbnīcas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Ahmets Nedždets Sezers
Ahmets Nedždets Sezers (tr; dzimis, Afjonkarahisarā, Turcijā) ir bijušais Turcijas prezidents no 2000. līdz 2007. gadam. Beidzis Afjonas vidusskolu 1958. gadā.
1962. gadā absolvēja Ankaras Universitātes Tiesību zinātņu fakultāti un Ankarā sāka savu karjeru kā tiesnesis. Pēc dienesta Militārajā akadēmijā, strādāja par tiesnesi Didžlē (Dicle) un Jerkējā (Yerköy), kā arī Augstākajā apelācijas tiesā Ankarā par uzraudzības tiesnesi.
1978. gadā ieguva maģistra grādu tiesību zinātnēs Ankaras Universitātes Tiesību zinātņu fakultātē.
1983. gadā viņu ievēlēja par Augstākās apelācijas tiesas locekli. Augstākās apelācijas tiesas plenārā asambleja Sezeru izvirzīja kā Konstitucionālās tiesas locekļa kandidātu. 1988. gada 27. septembrī prezidents viņu iecēla par Konstitucionālās tiesas locekli. 1998. gada 6. janvārī viņu apstiprināja par galveno Konstitucionālās tiesas tiesnesi.
2000. gada 5. maijā Ahmetu Nedždetu Sezeru Turcijas Lielā nacionālā asambleja ievēlēja par desmito prezidentu un 2000. gada 16. maijā viņš sāka pildīt prezidenta pienākumus. 2002. gada 15.—16. aprīlī Ahmets Nedždets Sezers ieradās valsts vizītē Latvijā.
1964. gadā Ahmets Nedždets Sezers apprecēja Semru un viņiem tagad ir trīs bērni.
Ahmeta Nedžedeta Sezera prezidenta pilnvaru termiņš beidzās 2007. gada 16. maijā, bet sakarā ar to, ka Turcijas Lielā nacionālā asambleja nevarēja ievēlēt jaunu prezidentu, viņš pildīja amatu līdz 2007. gada 28. augustam, kad pēc asamblejas pārvēlēšanas tā par prezidentu ievēlēja ārlietu ministru Abdullahu Gilu.
Fullerēns
Fullerēns ir oglekļa alotropiskais veids - slēgta tipa molekulas C32, C60, C70, C90 u.c. Vispazīstamākais un visplašāk pielietotais fullerēns ir C60, kas savas simetrijas un stabilitātes dēļ ir izraisījis lielu interesi daudzos zinātniekos.
Vēsture
Līdz pat 1985. gadam vidum bija pazīstami divi galvenie oglekļa alotropiskie veidi - dimants un grafīts. Dimants ir ciets, caurspīdīgs un inerts kristāls. Grafīts savukārt ir mīksts, necaurspīdīgs, tumši pelēkā krāsā ar metālisku spīdumu. 1985. gadā Saseksas Universitātes un Raisas Universitātes zinātnieki Roberts Kērls, Harolds Kroto un Ričards Smallijs atklāja jaunu vielu - fullerēnu, kas pēc savām fizikālajām un ķīmiskajām īpašībām līdzinās grafītam. Smallija vadībā tika veikts pirmais eksperiments, lai pierādītu C60 eksistenci. Fullerēnu ieguva, sadedzinot grafīta stieni hēlija atmosfērā augsta vakuuma iekārtā.
1990. gadā Kretšmers, Jostinopals un Hofmans pilnveidoja fullerēnu iegūšanas mehānismu. Viņi sadedzināja grafīta stieni un darba gaitā radušos sodrējus apstrādāja tālāk. Ar ekstrakcijas palīdzību viņi atdalīja fullerēnus no sodrējiem. Tad ar hromatogrāfijas palīdzību fullerēni tika sadalīti frakcijās C60, C70 utt. Eksperimentā atklāja, ka fullerēna molekulas struktūra ir ļoti simetriska un līdzinās futbolbumbai.
Nosaukums
Vārds fullerēns jeb pilnā nosaukumā bakminsterfullerēns atvasināts no amerikāņu arhitekta un inženiera Ričarda Bakminstera Fulera vārda. Šis cilvēks ir ģeodēziskās velves autors. Pamanot fullerēna C60 strukturālo līdzību ar ģeodēzisko velvi, zinātnieki izvēlējās terminu bakminsterfullerēns. Tikai vairākus gadus vēlāk tika atklāts, ka C60 ir viens no veselas molekulu klases pārstāvjiem.
Sofo Nižaradze
Sofo Nižaradze (ka; dzimusi Tbilisi, Gruzijā) ir gruzīņu popmūziķe, aktrise. Ir izdevusi trīs studijas albumus.
Viņa pārstāvēja Gruziju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "Shine". Savā pusfinālā viņa ieņēma 3. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā tika ieņemta 9. vieta.
Stobrs
Stobrs (en) ir šaujamieroča vai cita ieroča pamatdaļa — caurule, parasti metāla, caur kuru tiek izlaista kontrolēta eksplozija, lai dzītu uz priekšu (impulsu dod šaujampulvera gāzes, saspiests gaiss vai cits dzinējmateriāls), ārā no gala lodi (lādiņu, granātu, mīnu) vajadzīgajā virzienā un piešķirtu tai vajadzīgo sākuma ātrumu. Stobra garumam ir liela nozīme šaušanas tālumā, proti, jo garāks stobrs, jo ilgāku laiku pulvera lādiņš var degt, piešķirot lodei vai lādiņam vajadzīgo pirmātrumu. Šo garumu nosaka ar ballistikas palīdzību.
Termina izcelsme
Pirmie ieroči tika izgatavoti laikā, kad metalurģija nebija tik attīstīta kā tā ir tagad, tāpēc caurulei bija jābūt periodiski nostiprinātai visā tās garumā, radot kaut ko nedaudz līdzīgu mucai (barrel).
Totalitārisms
Totalitārisms ir politiskā sistēma, kurā valsti pārvalda bez sabiedrības līdzdalības, lēmumi totalitārismā tiek pieņemti bez saskaņošanas ar sabiedrības vairākumu; nozīmīgākās sociālās, ekonomiskās un politiskās darbības totalitārā režīmā kontrolē valsts. Tas ir diktatūras veids, kurā vara ierobežo cilvēku visās jomās. Diktatūras apstākļos vara pieder nelielam cilvēku lokam vai pat vienam cilvēkam.
Raksturīgas pazīmes:
Stobrs
Uzbūve un tās vēsture
Mūsdienu stobru konstrukcija un struktūra ir sarežģīta. Pēc būtības tā ir caurule ar diviem vaļējiem galiem: tā resnāko galu ar patrontelpu sauc par resgali, bet otru — par tievgali. Stobra izmēri un forma ir atkarīgi no izturības prasībām, dzesēšanas iespējām, ieroča tipa un ieroča konstrukcijas īpatnībām. Stobram jābūt spējīgam noturēt dzinējmateriāla radītās izplešošās gāzes, lai nodrošinātu, ka tiek gūts optimālais lodes vai artilērijas šāviņa pirmātrums, kad šīs gāzes to izstumj. Vairums agro šaujamieroču bija lādējami nevis pa resgali, bet tievgali un to uzlādēšana bija lēna un sarežģīta procedūra, kas rezultātā deva lēnu uguns tempu. Lādēšana pa resgali deva augstāku uguns tempu, bet pirmajiem šādiem ieročiem trūka efektīvas metodes, kā cieši noslēgt izejošās gāzes, kuras izplūda no stobra tievgaļa; tas radīja zemāku lodes pirmātrumu. 19. gs. tika izgudrotas efektīvas mehāniskās slēdzenes, kas ļāva lādēšanu pa resgali, reizē arī efektīvi noslēdzot to no izejošajām dzinējmateriāla gāzēm.
Vairums stobru ir no metāla konstrukcijas. Senie ķīnieši, šaujampulvera izgudrotāji, par pirmajiem šaujampulvera lādiņu ieroču stobriem izmantoja bambusu, dabisku cauruļveida koku. Pirmie eiropiešu ieroči tika izgatavoti no kaltas dzelzs, parasti vairākas metāla sloksnes tika sakārtotas ap riņķveida kaltas dzelzs gredzeniem un tad sametinātas seklā cilindrā. Ķīnieši bija pirmie, kas apguva lētu čuguna lielgabalu stobru ražošanu. Bronza un misiņš bija vispiemērotākie ieroču meistariem tāpēc, ka tos bija viegli izliet un tie bija izturīgi pret koroziju, ko radīja šaujampulvera lādiņu lietošana. Modernie stobri ir no niķeļa un tērauda sakausējuma, kuri ir izgatavoti, lai izturētu patronas strauji izplešošo gāzu radīto spiedienu un arī koroziju. Līdz ar metalurģijas attīstību stobri var tikt izgatavoti mazāki un vieglāki, nemazinot to izturību eksplozīvo gāzu noturēšanā, kad no šaujamieroča tiek izšauts. Pirmie lielgabali bija ļoti biezi priekš tā kalibra, ko kura ar tiem tika šauts. Pirmie ražošanas defekti (kā gaisa burbuļi, kas ieslēgti metālā) bija atslēgas faktori daudzās ieroču eksplozijās, kad izplešošo gāzu spēks bija par stipru vājajam stobram, izraisot tā plīsumu un eksploziju nāvējošās lauskās.
Aizkraukles rajons
Izveide un reorganizācija
Stučkas rajons tika izveidots 1967. gada 10. janvārī no Bauskas rajonam, Jēkabpils rajonam un Ogres rajonam pievienotajām 1956.-1959. gadā likvidēto Jaunjelgavas, Neretas un Pļaviņu rajonu daļām. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā tas tika pārdēvēts par Aizkraukles rajonu un tajā esošie ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Aiviekstes - Bebru - Daudzeses - Iršu - Klintaines - Kurmenes - Mazzalves - Pilskalnes - Seces - Staburaga - Sunākstes - Taurkalnes - Vietalvas - Zalves
Pagasti
Aiviekstes - Bebru - Daudzeses - Iršu - Klintaines - Kokneses - Kurmenes - Mazzalves - Neretas - Pilskalnes - Seces - Sērenes - Skrīveru - Staburaga - Sunākstes - Valles - Vietalvas - Zalves
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Aizkraukles rajons tika likvidēts un tā teritorijā tika izveidotas šādas pašvaldības:
Lūkass Krānahs Vecākais
Lūkass Krānahs Vecākais (, dzimis 1472. gada 4. oktobrī Kronahā, miris 1553. gada 16. oktobrī Veimārā), dzimis Lūkass Millers (Lucas Müller), bija renesanses laika vācu gleznotājs un grafiķis (vara grebumi, kokgriezumi), ziemeļu renesanses pārstāvis. Viņš gleznoja reliģiskas un mitoloģiskas ainas, kā arī portretus. Starp nozīmīgākajiem Krānaha darbiem jāmin "Ādams un Ieva" (1528), "Jaunava ar bērnu zem ābeles" (apm. 1530. g.), "Mārtiņa Lutera portrets" (1543) un "Mūžīgās jaunības avots" (1546).
MaNga
maNga ir Turcijas mūzikas grupa. Grupa ir saņēmusi vairākus dažāda mēroga apbalvojumus, tai skaitā MTV Europe Music Awards balvu 2009. gadā kā Eiropas gada labāka grupai. Grupa ir izdevusi trīs studijas albumus.
Lūkass Krānahs Vecākais
Krānahs dzimis Augšfrankonijas pilsētā Kronahā, no kuras arī aizguvis savu uzvārdu. Arī Krānaha tēvs Hanss Millers bija mākslinieks (dažos avotos parādās, ka viņa uzvārds bijis "Mālers", iespējams, atsaucoties uz viņa profesiju). Apmēram 1501.—1504. gadā Krānahs darbojās Vīnē; šajā laikā viņš uzgleznoja darbus "Johannesa Kuspiniāna portrets" un "Krustā sišana", kā arī pieņēma uzvārdu "Krānahs". 1505. gadā Krānahs kļuva par Saksijas kūrfirsta Frīdriha Gudrā galma gleznotāju Vitenbergā un šo amatu ieņēma līdz pat 1550. gadam. Vitenbergā Krānaham bija liela darbnīca, turklāt viņš vairākkārt bija pilsētas padomes loceklis un arī pilsētas mērs. 1508. gadā viņš apmeklēja Nīderlandi, kur uzgleznoja imperatora Maksimiliana I un vēlākā Kārļa V portretu. Ceļojuma laikā viņš apskatīja arī daudzas holandiešu un itāliešu gleznas, kas vēlāk ietekmēja viņa gleznošanas stilu.
MaNga
maNga pārstāvēja Turciju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "We Could Be The Same". Grupa uzvarēja savā pusfinālā un finālā ieņēma 2. vietu.
Lūkass Krānahs Vecākais
Krānahs vairākkārt portretēja nozīmīgus protestantisma atbalstītājus (Mārtiņu Luteru, Saksijas hercogu Henrihu).
Apprecējās vecītis ar večiņu savu
"Apprecējās vecītis ar večiņu savu" ir 1971. gadā Latvijas PSR, Rīgas Kinostudijā uzņemta īsfilma. Filmas režisors ir Garniks Arazjans (diplomdarbs Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūta Režijas fakultātē). Filma uzņemta pēc J. Lazareva stāsta "Līgavainis un līgava" motīviem.
Sižets
Fjodors un Avdotja nodzīvojuši kopā piecdesmit gadu un izaudzinājuši četrus bērnus. Tikai oficiāli noformēt attiecības viņiem nav bijis laika. Kad Fjodors ciema padomē kārto dokumentus pensijai, izrādās ka trūkst laulības apliecības. Nākamajā rītā Fjodors un Avdotja ierodas uz laulības reģistrāciju, bet atpakaļceļā atceras pagājušo jaunību.
STS-125
STS-125 bija Space Shuttle ekspedīcija. Tā bija piektā un pēdējā Habla kosmiskā teleskopa (Hubble Space Telescope, HST) apkopes misija. Lidojums notika ar kosmoplānu Atlantis, bet Discovery tika sagatavots uz zemes gadījumam, ja būtu nepieciešama glābšanas misija (STS-401). Starts notika 18:01:56 UTC.
HST programmā šī misija tika saukta par Hubble Space Telescope Servicing Mission 4 (HST-SM4). Tā bija pēdējā pilotējamā teleskopa apkopes misija un pēdējais Space Shuttle lidojums, kas nav saistīts ar Starptautisko kosmisko staciju.
Apkalpe
STS-125 apkalpes sastāvs tika paziņots.
Apkalpē bija trīs kosmonauti, kuriem bija pieredze HST remonta misijās. Oltmens bija STS-109 ekspedīcijas komandieris ceturtajā apkalpes misijā 2002. gadā. Gransfelds kā astronoms piedalījies divās misijās STS-103 1999. gadā un STS-109, veicot pavisam piecas iziešanas kosmosā. Massimino misijā STS-109 veicis divas ārpuskuģa aktivitātes.
Gatavošanās lidojumam
STS-125 misijā sākotnēji bija jālido Discovery ar startu 2008. gada maijā. Sakarā ar STS-117 starta aizkavēšanos, tika nolemts izmainīt kosmoplānu lidojumu plānu, un STS-125 misijai piešķīra Atlantis. Vēlāk ekspedīcija tika atlikta līdz 2008. gada oktobrim ārējo degvielas tvertņu izgatavošanas aizkavēšanās dēļ, jo izgatavotājam Lockheed Martin bija jāveic to modifikācijas.
Startam bija jānotiek. Atlantis uz starta laukumu tika nogādāts. Habla teleskopam orbītā notika kļūme, kuru līdz paredzētajam Space Shuttle lidojumam nespēja novērst, tādēļ Atlantis starts tika atcelts. kosmoplāns tika atgriezts atpakaļ montāžas telpā. Izrādījās, ka teleskopam bija sabojājusies datu apstrādes iekārta, un izdevās iedarbināt analoģisku rezerves iekārtu. Neizmantotā ārējā degvielas tvertne un starta paātrinātāji tika izmantoti misijā STS-119, bet Atlantis 2009. gadā saņemtu jaunu aprīkojumu. 22. janvārī tika nolemts STS-125 starta dienu noteikt 12. maijā. Atlantis tika nogādāts starta laukumā.
Lidojuma gaita
017:14 UTC ar kosmoplāna manipulatoru, kuru vadīja Makartūra, tika satverts Habla teleskops. Tas tika novietots uz darba platformas Atlantis kravas telpas pakaļgalā.
Piecu dienu laikā notika piecas iziešanas atklātā kosmosā, kuru laikā tika veiktas teleskopa aparatūras nomaiņas operācijas.
HST tika izcelts no kosmoplāna kravas telpas un palaists brīvā lidojumā. Nolaišanās bija paredzēta 22. maijā, bet nepiemēroto laikapstākļu dēļ Floridā tā tika pārcelta uz nākamo dienu. Arī 23. maijā laiks palika nepiemērots. Lai gan Kalifornijā, Edvardsa gaisa spēku bāzē (otra vieta, kur var nolaisties Space Shuttle) laikapstākļi bija lieliski, tomēr pēc tam kosmoplāna pārvietošana pār visam kontinentam uz Floridu ir ļoti dārga, tāpēc nolēma atlikt nolaišanos līdz svētdienai. bija divas iespējas nolaisties Floridā, tomēr laikapstākļi bija pārāk dinamiski, un tika nolemts nolaisties Kalifornijā. Atlantis veiksmīgi nolaidās Edvardsa gaisa spēku bāzē 15:39 UTC.
Darbnepārtrauces misija
Gadījumā, ja Atlantis lidojumā notiktu avārija, kuras dēļ nebūtu droša kosmonautu atgriešanās uz zemes, paralēli tika gatavots lidojumam otrs kosmoplāns. startam tika gatavota misija STS-400 ar Endeavour (nākamā lidojuma STS-126 kosmoplāns).
Tā kā Habla teleskopa kļūmes dēļ STS-125 starts tika pārcelts uz 2009. gadu un Endeavour devās STS-126 misijā 2008. gada novembrī, tad glābšanas misija tika pārveidota par STS-401 ar kosmoplānu Discovery.
Floresas cilvēks
Floresas cilvēks (Homo floresiensis) ir izmirusi cilvēku ģints suga, kuru atklāja 2003. gadā Indonēzijas salā Floresā. Floresas cilvēki šajā salā dzīvoja tikai pirms 13 000 gadiem (dažos avotos minēts, ka pirms 18 000 gadiem). Šis atklājums radīja lielu sensāciju visā pasaulē. Sākumā daži pētnieki pat domāja, ka tie ir bijuši mūsdienu cilvēki, kuri slimojuši ar mikrocefāliju - patoloģiju, kam raksturīga vāji attīstīts galvaskauss un smadzenes.
Viena no floresas cilvēku raksturīgajām īpašībām ir to neparasti mazais augums. Tipiskais sugas pārstāvis bijis apmēram 1m garš, tāpēc prese deva tam iesauku hobits par godu pazīstamajam Dž. R. R. Tolkīna pasakas varonim.
Smadzenes
Lai gan sākotnēji tika konstatēts, ka Floresas cilvēkiem ir mazs galvaskauss, pēc galvaskausa struktūras izpētīšanas un smadzeņu virtuālās trīsdimensiju skenēšanas atklājās, ka Floresas cilvēkam ir bijušas pārsteidzoši attīstītas smadzenes. Pēc formas un lieluma tās vairāk atgādināja Homo erectus smadzenes. Pēc izmēra gan tās ir mazākas nekā Homo sapiens smadzenes. Tas nozīmē, ka visticamāk, tajās bijis tā sauktais 10. Brodmana lauks, kas nozīmē, ka Floresas cilvēki, iespējams, ir varējuši plānot savu darbību un uzņemties iniciatīvu. Salīdzinot ar Homo erectus, Floresas cilvēkiem bija arī lielāka deniņu daiva, kas savukārt nozīmē, ka iespējams viņi savā starpā ir sapratušies runājot.
Dzīves veids
Floresas cilvēki ir bijuši augsti attīstīti mednieki, par ko liecina atrastie akmens darbarīki, nogalināto zvēru kauli un ugunskura vietas.
Dalbe (stacija)
Dalbe ir pieturas punkts, kurš atrodas Jelgavas novadā maršruta Rīga—Jelgava 29. kilometrā. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Stacija ar nosaukumu Dolbing atzīmēta 1917. gada vācu armijas kartē. Oficiāli kā IV klases stacija atvērta 1920. gadā. Mūsdienās stacijas ēka ir slēgta, lielākā daļa pasažieru vilcienu maršrutā Rīga—Jelgava tajā pietur, tikai pasažieriem biļetes ir jāiegādājas vilcienā. 2009. gada aprīlī biļetes cena līdz Rīgai maksāja Ls 1.05 (ceļā aptuveni 32 min), bet līdz Jelgavai Ls 0.50 (ceļā aptuveni 17 min).
2020. gadā biļete līdz Rīgai maksā 1,50 EUR (ceļā aptuveni 29 minūtes), bet līdz Jelgavai 1 EUR (ceļā aptuveni 15 minūtes).
Starptautiskā Automobiļu federācija
Starptautiskā Automobiļu federācija ir bezpeļņas organizācija, kas sākotnēji dibināta  kā Association Internationale des Automobile Clubs Reconnus (AIACR). Tā ir pazīstama arī kā FIA, kas ir franču nosaukuma saīsinājums. Tā aizstāv automobiļu organizāciju un automobiļu lietotāju intereses. FIA plašāk pazīstama kā daudzu motoru sporta notikumu organizētāja.
Vaļi
Par vaļiem sauc lielu daļu dzīvnieku no vaļveidīgo kārtas (Cetacea), kā arī reizēm visus vaļveidīgo kārtas dzīvniekus sauc par vaļiem. Tomēr visbiežāk izšķir vaļus, delfīnus un cūkdelfīnus. Vaļveidīgo kārta iedalās 2 apakškārtās: plātņvaļos un zobvaļos. Plātņvaļu apakškārtas dzīvniekus parasti sauc par vaļiem, bet zobvaļu apakškārtas dzīvnieki var būt gan vaļi, gan delfīni, gan cūkdelfīni, gan kašaloti un citi.
Starptautiskā Automobiļu federācija
Galvenais birojs atrodas Parīzē. FIA sastāv no 213 nacionālajām biedru organizācijām 125 valstīs. Tās prezidents kopš 2009. gada ir Žans Tots.
Vaļi
Gadsimtiem ilgi vaļi ir medīti, lai iegūtu to gaļu un taukus. Iesākoties rūpnieciskām medībām, vaļu skaits strauji samazinājās. Mūsdienās tie ir kļuvuši par apdraudētiem dzīvniekiem, un to rūpnieciskās medības lielākajā daļā valstu kopš 20. gadsimta vidus ir aizliegtas.
Klasifikācija
Visi vaļveidīgo kārtas dzīvnieki; vaļi, delfīni un cūkdelfīni ir cēlušies no sauszemes pārnadžu kārtas (Artiodactyl) zīdītājiem. Mūsdienās gan vaļveidīgo kārta, gan pārnadžu kārta ir apvienotas starpkārtā Cetartiodactyla, kas savukārt ietilpst virskārtā Laurasiatheria.
Uz sauszemes vaļu tuvākie radinieki ir nīlzirgi. Abiem ir kopējs priekštecis Indijas cūka (Indohyus), kas dzīvoja pirms 54—48 miljoniem gadu. Tas bija pārnadzis, kas dzīvoja Kašmiras reģionā Indijā. Izskatā tas bija līdzīgs mūsdienu jenotiem (Procyon) un pundurbriežiem (Tragulidae). Indijas cūka dzīvoja daļēji ūdenī un daļēji uz sauszemes. Bet vaļi ūdeni sāka apdzīvot pirms 50 miljoniem gadu.
Izskats un īpašības
Kā visi zīdītāji vaļi elpo gaisu ar plaušām, tie ir siltasiņu dzīvnieki un zīda savus mazuļus ar pienu, kā arī tiem ir neliels apmatojums, lai gan kopumā āda izskatās gluda un bez apmatojuma.
Vaļa ķermenim ir vārpstas forma, priekškājas ir pārveidojušās par airkājām, kuru forma atgādina airus. Aste ir ieguvusi zivs astei līdzīgu formu ar šķēlumu, tikai atšķirībā no zivs astes tā ir novietota horizontālā plaknē, bet zivij aste atrodas vertikālā plaknē. Lai gan vaļiem pakaļkājas nav redzamas, tomēr dažiem vaļiem kā joslvaļiem un kašalotiem ir rudimentāri nelieli pakaļkāju kauli, kas nav savienoti ar mugurkaulu un kas slēpjas dziļi muskuļu slānī. Lielākajai daļai vaļu ir muguras spura.
Zem ādas vaļiem veidojas biezs zemādas tauku slānis, ko sauc par trānu. Trāns kalpo gan kā barības vielu krātuve, gan kā siltumizolācijas slānis, sargājot vali no atdzišanas ūdenī. Valim ir četrkambaru sirds, un tā mugurkauls strādā līdzīgi cilvēka mugurkaulam, lai gan kakla skriemeļi ir nekustīgi, kas nodrošina stabilitāti peldēšanas laikā. Iegurņa kauliem ir rudimentāra forma.
Valis elpo caur atverēm, kas novietotas galvas mugurdaļas vidū un kas nodrošina iespēju pabāzt no ūdens laukā tikai pakausi, lai ieelpotu. Plātņvaļiem ir divas atveres, bet zobvaļiem viena. Izelpojot sasilušais gaiss plaušās vēsajā āra gaisā kondensējas, veidojot ūdens strūklu. Katrai vaļa sugai ir atšķirīga strūklas forma, pēc tās var atpazīt vaļus no attāluma, pat neredzot vali kopumā. Otra detaļa, pēc kuras atpazīst vaļus, ir astes spuras forma.
Vislielākais no visiem vaļiem ir zilais valis (Balaenoptera musculus), tas var sasniegt 35 metru garumu un svērt 150 tonnas.
Kopumā vaļi dzīvo 40—90 gadus. Katrai sugai ir dažāds dzīves ilgums. Reizēm kāds indivīds var nodzīvot ilgāk par 100 gadiem. Salīdzinoši nesen Aļaskas piekrastē kāda polārā vaļa galvā tika atrasts šķēps, kādus lietoja vaļu medībās 19. gadsimtā. Šķēpa vecums varētu būt 115—130 gadi. Veicot analīzes vaļa acs šķidrumam, tika noskaidrots, ka valis ir apmēram 211 gadus vecs. Šis atklājums padara polāros vaļus par visilgāk dzīvojošiem vaļiem.
Vaļa ausis ir specifiski piemērotas dzīvei zem ūdens. Tam nav ārējās auss gliemežnīcas, kas sauszemes dzīvniekiem uztver skaņu un koncentrēti padod skaņas vilni uz iekšējo ausi. Valim skaņa līdz iekšējai ausij nonāk caur rīkli.
Uzvedība
Lai arī vaļi ir cēlušies no aizvēsturiskiem zālēdājiem, visi vaļi ir plēsīgi, sākot ar tiem, kas barojas tikai ar mikroskopisko planktonu, beidzot ar tiem, kas barojas ar lielām zivīm, roņiem vai citiem vaļiem. Vaļi nedzer jūras ūdeni, viss nepieciešamais ūdens tiek iegūts no barības, ko tie apēd.
Tēviņus jūrā var atpazīt pēc tā, ka tie mēdz izrādīties, sitot ar asti pa ūdens virsmu vai izlecot augstu gaisā no ūdens.
Zinātnieki uzskata, ka vaļi nekad pilnībā neaizmieg. Viena smadzeņu puslode paliek nomodā, lai sekotu līdzi elpošanai. Pēc laika atpūšas otra smadzeņu puslode. Savā starpā vaļi sazinās ar balsi, veidojot vaļu dziesmas. Šīs skaņas var būt ļoti skaļas. Tās var dzirdēt pat vairāku kilometru attālumā. Skaļums var sasniegt 163 decibelus. Toties kašaloti tikai klikšķina, jo zobvaļi, meklējot medījumu, lieto eholokāciju.
Starp vaļiem neveidojas ilgstošas pāru attiecības. Ir vaļu sugas, kuru mātītes pārošanās sezonā sapārojas ar vairākiem tēviņiem. Mātītei parasti piedzimst viens mazulis, kas dzimst ar asti pa priekšu. Tas tiek zīdīts ar pienu ilgāk par 1 gadu. Vaļu piens ir tik trekns, ka tā konsistence atgādina zobu pastu. Starp māti un tās mazuli veidojas ciešas attiecības. Ir zināms, ka vaļi spēj apmācīt viens otru, tie ātri mācās, labprāt sadarbojas un pat izrāda emocijas, piemēram, skumst. Dzimumbriedumu vaļi sasniedz 7—10 gadu vecumā.
Vaļi un cilvēki
Vairāku vaļu sugu izdzīvošana mūsdienās ir apdraudēta. Tās ir sekas nesaudzīgajām vaļu medībām vēl nesenā pagātnē. Vaļus medīja, lai iegūtu gaļu, taukus, joslvaļu mutes "bārkstis" un pelēko ambru, ko iegūst no kašalotu zarnām smaržu industrijas vajadzībām. Vaļu medības ir sākušās 9. gadsimtā Eiropā; Norvēģijā, Spānijā un Francijā, bet 12. gadsimtā Japānā. Vairāk kā 2 miljoni vaļu tika nogalināti 20. gadsimta sākumā, uzsākot vaļu rūpnieciskās medības. 20. gadsimta vidū vairākas vaļu sugas bija gandrīz izmirušas.
Daudzas mazās vaļu sugas aiziet bojā, sapinoties tīklos, kas izmesti citām zivīm. Klusā okeāna tunču zvejnieku tīklos ir gājuši bojā tūkstošiem delfīnu, līdz tika izgudroti aizsardzības pasākumi.
Ksilols
Ksilols (dimetilbenzols, C6H4(CH3)2) ir bezkrāsains, degtspējīgs šķidrums. Tam ir 3 izomēri: o-ksilols, jeb 1,2-dimetilbenzols, m-ksilols, jeb 1,3-dimetilbenzols un p-ksilols, jeb 1,4-dimetilbenzols.
Iegūšana
Ksilolu ražo galvenokārt no naftas.
Īpašības
Oksidējot ksilolu, iegūst ftalskābi.
Izmantošana
Ksilolu (parasti izomēru maisījumu) lieto par šķīdinātāju.
Floresa
Floresa (id) ir Indonēzijai piederoša vulkāniska sala Mazo Zundu salu grupā. Administratīvi pieder Austrumu Nusa Tengaras provincei, iedalās astoņos apriņķos. Izvietojusies starp Floresas jūru ziemeļos un Savu jūru dienvidos. Salas lielākās pilsētas ir Maumere (88 391 iedzīvotājs) un Ende (87 411).
Floresas cilvēks
2003. gada septembrī arheologi šajā salā atrada līdz tam nepazīstamu izmirušu cilvēku sugu Floresas cilvēku (Homo floresiensis). Šie cilvēki šeit ir dzīvojuši vismaz pirms 13 000 gadiem, lai gan leģendas vēsta ka mazi cilvēciņi šajā salā mājojuši vēl pat 16.gadsimtā.
Rokoko
Rokoko ir 18. gadsimta dekorāciju stils, kas bija populārs Eiropā, it sevišķi Francijā. Tas izpaužas gan interjera dekorācijās, gan ornamentos, taču tas var tikt novērots arī skulptūrās, gleznās un arhitektūras detaļās.
Rokoko vēsture
Rokoko jēdziens ir cēlies no franču vārda rocaille, kas sākotnēji apzīmēja modernās dekorācijas, kas var tikt atrastas 17. gadsimta arhitektūras projektos. Mūsdienu nozīmi vārds ieguva ap 1800. gadu, aptuveni tajā pašā laikā kad baroks, un tāpat kā baroks, rokoko sākotnēji likās neperspektīvs. Atdzimšanu rokoko piedzīvoja 19. gadsimtā, kas sākās kā mode kolekcionēt 18. gadsimta franču gleznas un mēbeles un kā rokoko interjera imitācijas mēģinājumi.
Visagrākās rokoko formas parādījās ap 1700. gadu Versaļā un apkārtējās pilīs kā reakcija uz franču klasiskā baroka nomācošo formalitāti šajās ēkās. 1701. gadā Pjēra Lepotra (1648-1716) vadībā liela daļa Versaļas pils istabu, ieskaitot karaļa guļamistabu, tika pārveidotas jaunā, gaišākā, graciozā stilā.
Rokoko interjers un gleznas
Rokoko interjera dekorāciju būtība ir divkārša: pirmkārt, formas ir gandrīz plakanas atšķirībā no augstā reljefa barokā; otrkārt, arhitektūras un skulptūru izcēlumi tiek likvidēti, lai projektētājs saskartos ar līdzenu virsmu, kas tiek izjaukta vienīgi ar logu nišām un kamīna plauktu. Tipiskā rokoko dekorējuma plānā visapkārt istabai (arī durvīs) tiek izveidoti koka paneļi, kas tiek dekorēti ar lieliski izgrieztiem, apzeltītiem motīviem zemā reljefā. Pēc 1720. gada paneļi tika krāsoti ziloņkaula balti un motīvi koncentrējas to augšpusē, apakšpusē un centrā ar taisnām apmalēm sānos. Citi motīvi parādījās uz sienām un uz velves, kura izvietoja dzegu un sienu augšējās daļas. Formas bija smalkas un sākotnēji veidotas kā lentes; vēlāk tās sastāvēja vairumā no pagarinātām C un S-kontūrām; augu stīgas, lapas, ziedi un dažreiz arī gliemežvāki un mazi putniņi tika iekļauti kompozīcijā.
Vēlākajos plānos formas bieži bija viegli nesimetriski sakārtotas, bet asimetrija ir drīzāk trīsdimensionālo objektu (piemēram, sienu pamati, svečturi, galda ornamenti) sfēra. Ļoti svarīga rokoko interjera daļa bija spoguļi un gleznas, kas dažkārt tika iekļautas panelī virs durvīm. Kopējais efekts ir mirdzošs un dzīvīgs, 18. gadsimta aristokrātijas sociālās dzīves fonam raksturīgs ar uzsvērumu uz noslēgtību.
Rokoko gleznās baroka mākslas spēcīgie ritmi, tumšās krāsas un varoņu motīvi pārveidojās par ātrām, delikātām kustībām, bālām krāsām.
Rokoko ārpus Francijas
Otrajā 18. gadsimta ceturksnī rokoko stils izplatījās no Francijas uz citām valstīm un, vispirms, uz Vāciju. Vāciešu prinči viegli adoptēja pēdējo modes kliedzienu no Francijas un bieži nolīga franču arhitektus un māksliniekus. Nonācis Vācijā rokoko stils piedzīvoja diezgan dīvainu un kaprīzu pavērsienu ar lielāku uzsvaru uz dabu. Lielisks vācu rokoko piemērs ir spoguļu zāle Amalienburgas Paviljonā (1734-1740), medību loža Nimfenburgas pilī, netālu no Minhenes. Vācija, tāpat kā Itālija un Austrija, izveidoja vietējo rokoko formu, kas attīstījās atšķirīgi no Francijas. Tā kā baroka stils Austrijā, Itālijā un Vācijā bija daudz brīvāks nekā Francijā, tam bija vajadzīgas tikai pāris izmaiņas mērogā, tempā un noskaņojumā, lai baroka dekoratīvās formas pārvērstos rokoko formās. Šis rokoko tips iedzīvojās gan baznīcās, gan pilīs. Tā visskaistākais paraugs ir Vīsas baznīcas (Wieskirche) interjers (izveidots 1745-1754), dienvidu Bavārijā, kuru izveidoja brāļi Johans Batists un Dominiks Cimmermaņi.
Vēl viens Vācijas ieguldījums rokoko stilā ir Ķīnas mākslas un porcelāna izgatavošanas atkalatklāšana (1709—1710) Meisenē, netālu no Drēzdenes. Meisenes porcelāna izstrādājumi ieguva milzīgu popularitāti, un drīz jau porcelāna rūpnīcas tika atvērtas visās Eiropas vietās. Mazas porcelāna figūriņas, kā tās, kuras taisīja Francs Antons Bustelli (1723—1763) Nimfenburgā, iespējams, ir rokoko būtība, apvienojot visus tā labumus vienā miniatūras mākslas darbā.
Rokoko noriets
Rokoko panīka 1760. gados, kad tika apvainots kā bezgaumīgs, vieglprātīgs, simbolisks korumpētas sabiedrības stils. Divdesmit gadu laikā rokoko tika izspiests kopā ar baroku, ienākot neoklasicismam.
Rokoko arhitektūra Latvijā
Līdz mūsdienām Latvijā ir saglabājušās vairākas 18. gadsimta otrās puses baroka celtnes ar rokoko stila dekorācijām. Viens no rokoko paraugiem ir izcili krāšņais portāls Riharda Vāgnera ielā 13 Rīgā. Piesātināti, asimetriski „saraustīti” rokoko rotājumi grezno arī Fitinghofa nama fasādes apakšējos stāvus Kaļķu ielā 18 Rīgā. Īsta rokoko simfonija ir Rundāles pils iekštelpas – sākot ar Balto zāli un Zelta zāli pils austrumu spārnā un beidzot ar hercogienes tualetes telpu pretējā, rietumu spārnā. Latvijas baroka izskaņā jaušams ne tikai aizvien piesātinātāks rokoko stilam raksturīgais dekoratīvisms, bet, gluži pretēji, pievēršanās klasicisma formu tektoniskai skaidrībai.
Cilvēka kaulu uzskaitījums
Normāls pieauguša cilvēka skelets sastāv no 206—208 vai vairāk kauliem (atkarīgs no skaitīšanas metodes). Bērniem kaulu var būt vairāk, jo dzīves laikā daudzi saaug un pārkaulojas.
Galvaskausā (22) Vidusausī (6) Rīklē (1) Plecu joslā (4) Krūškurvī (25 vai 27) Mugurkaulā (24) (Colummna vertebralis) Augšdelmos (2) Apakšdelmos (4) Plaukstā (54) Iegurnī (4) Augšstilbos (2) Apakšstilbos (6) Pēdās (52)
Prazeodīms
Prazeodīms ir ķīmiskais elements ar simbolu Pr un atomskaitli 59. Tas ir trešais elements lantanīdu grupā, un tradicionāli tiek uzskatīts par vienu no retzemju metāliem. Prazeodīms ir mīksts, sudrabbalts, kaļams un elastīgs metāls ar nozīmīgām magnētiskām, elektriskām, ķīmiskām un optiskām īpašībām.
Dabā prazeodīms vienmēr atrodams kopā ar citiem retzemju metāliem. Tas ir ceturtais visbiežāk sastopamais retzemju metāls. Zemes garozā ir aptuveni 9,1 daļiņa no miljons daļiņām. Prazeodīmu lieto dažiem magnija sakausējumiem un prazeodīma savienojumus lieto par keramikas krāsām. Savienojumos prazeodīmam var būt oksidēšanas pakāpes +2, +3 un +4.
Izotopi
Dabā ir sastopams tikai viens stabils prazeodīma izotops, tas ir, prazeodīms-141. Laboratorijas apstākļos mākslīgi ir iegūti prazeodīma izotopi, kuru masas skaitlis ir no 121 līdz 159. Stabilākais no tiem ir prazeodīms-143, kura pussabrukšanas periods ir 13,57 dienas.
Izmantošana
Prazeodīma jonus pielieto kodolu magnētiskās rezonanses (KMR) metodē kā nobīdes reaģentu. Prazeodīms ir būtisks metāls piroforā sakausējuma veidošanā, ko izmanto šķiltavās. Prazeodīma oksīds piešķir stiklam iedzeltenu krāsu; šāds stikls aiztur infrasarkano starojumu, tāpēc stikls tiek izmantots metinātāju aizsargbriļļu gatavošanā. Prazeodīms padara stiklu arī dzidrāku. Prazeodīma sāļus izmanto emaljas un stikla krāsošanā. Lidmašīnu dzinējos tiek izmantoti augstas stiprības materiāli, kuru veido prazeodīma un magnija sakausējumi.
Iegūšana
Prazeodīmu galvenokārt iegūst no divu veidu minerāliem — monazīta un bastnazīta. Gadā vidēji iegūst 2500 tonnas prazeodīma. Visvairāk tas tiek iegūts Ķīnā, Amerikas Savienotajās Valstīs, Brazīlijā, Indijā, Šrilankā un Austrālijā.
Vēsture
1841. gadā zviedru ķīmiķis Karls Gustafs Mosanders (Carl Gustaf Mosander) no retzemju metāliem ieguva vielu, ko nosauca par didīmu. 1885. gadā austriešu ķīmiķis Karls Auers fon Velzbahs (Carl Auer von Welsbach) šo vielu sadalīja un ieguva divus ķīmiskos elementus — prazeodīmu un neodīmu. Vārds ‘prazeodīms’ ir cēlies no grieķu vārdiem (prásinos — ‘zaļš’) un  (didymos — ‘dvīnis’).
Ahaltekes zirgs
Ahaltekes zirgs jeb ahaltekinietis ir viena no karstasiņu zirgu šķirnēm. Tas ir tuksneša zirgs, bet ļoti labi spēj aklimatizēties arī citās klimatiskajās zonās. Ahaltekinietis, iespējams, ir visvecākā zirgu šķirne pasaulē, un to ir veidojušas senās tautas, kas apdzīvoja mūsdienu Turkmenistānas teritoriju. Nosaukums radies no Ahaltekes oāzes Turkmenistānā. Ir uzskatas, ka Ahaltekes zirgi ir bijuši jau pirms 5000 gadiem. Visu šo tūkstošu gadu laikā tie ir turēti kā tīrasiņu zirgi, un nav bijuši jaukti ar citām zirgu šķirnēm. Ahaltekes zirgs ir ietekmējis daudzas mūsdienu zirgu šķirnes, kā arī tas ir ietekmējis arābu zirga izveidi. Ir viedoklis, ka Baierlija turku zirgs, kas bija viens no ciltstēviem tīrasiņu zirga šķirnes izveidē, ir bijis ahaltekinietis.
Izskats
Ahalteke ir īpatnēja galva un kals. Smalka, šaura seja ar taisnu vai izliektu profilu, reizēm ar viegli velvētu, izceltu pieri. Ausis garas, smalkas, plati novietotas. Acis lielas un izteiksmīgas. Acu forma ir mandeļveida, un tās ir nedaudz slīpas, mēdz teikt, ka ahalteke ir "aziātu acis". Kakls augstu novietots, garš, smalks un plastisks ar attīstītu pakauša daļu. Kā visiem tuksneša zirgiem ahalteke āda ir plāna ar blīvu asins kapilāru tīklu. Krēpes un aste ir ļoti plānas un zīdainas. Krēpju astri īsi, reizēm krēpju vispār nav. Ahalteke temperaments ir trauksmains un dedzīgs.
Ahalteke šķirne ir slavena ar losas krāsas zirgiem, bet ir sastopams daudzās, dažādās krāsās: bērā, melnā, rudā, palsā, pālā un perlamutra. Ahalteke ģenētiski ir ļoti bieži papildināts ar šampanieša gēnu, kas apspalvojumam dod metālisku spīdumu, vai nu zeltainu vai sudrabainu. Pat viena ahalteke spalva spīd kā atlasa diegs. Saulainā laikā siltas krāsas zirgs izskatās kā izgatavots no zelta, vēsas krāsas zirgs kā no sudraba. Ahalteke zirgs nekad nav salns un pāts.
Raksturs
Senajos laikos turkmēņu dzīve bija cieši saistīta ar daudziem un dažādiem kariem, un viņu attiecības ar zirgiem bija dzīvības un nāves jautājums. Zirgs bija karavīra draugs, kas bija gatavs sargāt savu jātnieku ar zobiem un kāju spērieniem. Ahalteke pēc būtības ir viena jātnieka zirgs, zirgs uz mūžu. Karakuma tuksneša veģetācija ir ļoti nabadzīga un izkaisīta, tādēļ zirgi netika turēti ganībās, bet jurtas tuvumā, un cilvēki devās tuksnesī savākt augus, jo zirgi tika baroti no rokas. Katram bija viens vai divi zirgi. Tukmēņi ļoti rūpējās par saviem zirgiem, lai arī barības nebija daudz, tā bija vislabākā. Turkmēņi mēdza cept zirgiem speciālu maizi, kuru pirms izbarošanas apsmērēja ar aitu taukiem. Ekstremālās situācijās tuksneša pārgājienos, kad bija beidzies viss ēdiens, jātnieki zirgam mutē iespieda speķi. Kopumā zirgi ir ļoti izturīgi un pieticīgi, tie patērē maz barības un ūdens. Aukstā laikā zirgi tika ievesti jurtā, vai, esot ārā tuksnesī, tie tika ietīti aitādās. Mazie kumeliņi tika audzināti kā ģimenes locekļi, apmīļoti un lutināti.