cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bādfreienvalde (Odera)
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1316. gadā. 1364. gadā tā kļuva par pilsētu. 1683. gadā pie pilsētas atklāja minerālūdens avotus un Freienvalde kļuva par Prūsijas galma iemīļotu atpūtas vietu. 1925. gadā pilsētas nosaukums tika papildināts ar Bād-, apzīmējot pilsētas kūrorta statusu. Pēc Otrā pasaules kara Bādfreienvalde atradās VDR sastāvā.
Česka Tršebova
Česka Tršebova (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī. Pilsētā atrodas dzelzcēļa lokomotīvju uzņēmums LOKO.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1278. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Lēcējs
"Lēcējs" (en) ir 2008. gada ASV asa sižeta zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Dags Limans. Galvenās lomas atveido Džeimijs Bells, Heidens Kristensens, Reičela Bilsone, Anna Sofija Roba, Makss Terjē, Daiena Leina, Maikls Rūkers un Semjuels Džeksons. Filmas pirmizrāde notika.
Piecpadsmitgadīgais Deivids Raiss nejauši uzzina, ka viņam ir teleportēšanās spējas. Astoņus gadus vēlāk Deividu atrod slepena reliģisku fanātu sabiedrība Paladini, kas nogalina tādus pašus "lēcējus" kā Deivids. Deivids un cits lēcējs Grifins sadraudzējas un cenšas izbēgt no Paladiniem.
Inesu Emiko Takeoka
Inesu Emiko Takeoka (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Bjarezina
Bjarezina (be, ) jeb Berezina (ru) ir upe Baltkrievijā, Dņepras pieteka. Upes garums ir 613 km, tās izteka atrodas kilometru no Dokšicu pilsētas un plūst caur Centrālo Bjarezinas līdzenumu. Upes baseinā izveidots Bjarezinas biosfēras rezervāts. Lielākās apdzīvotās vietas upes krastos ir Dokšici, Barisava, Bjerazino, Babruiska un Svjetlahorska.
Džons Mūrs
Džons Mūrs (en, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, AHL komandas Hendersonas "Silver Knights" spēlētājs. Iepriekš Kolumbusas "Blue Jackets", Ņujorkas "Rangers", Arizonas "Coyotes", Ņūdžersijas "Devils" un Bostonas "Bruins"
Antans Sņečkus
Antans Sņečkus, arī Antans Sniečkus (1903–1974) bija lietuviešu komunists, Lietuvas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs (1936–1974).
Dzīvesgājums
Pēc Lietuvas okupācijas 1940. gada jūnijā Sņečku atbrīvoja un 15. augustā iecēla par Lietuvas Komunistiskās partijas pirmo sekretāru. No 1941. gada viņš bija VK(b)P Centrālkomitejas locekļa kandidāts un PSRS Augstākās padomes deputāts. Pēc Vērmahta iebrukuma Lietuvā 1941. gada jūnijā A. Sņečkus bēga uz Maskavu, kur turpināja vadīt Lietuvas komunistu partiju un organizēja sarkano partizānu kustību okupētajā Lietuvā.
Pēc kara beigām atgriezās Lietuvā, bija viens no zemnieku kolektivizācijas galvenajiem organizētājiem, PSKP Centrālkomitejas loceklis (1952-1974). Miris 1974. gada 22. janvārī Druskininkos.
No 1975. līdz 1991. gadam Lietuvas ziemeļaustrumu pilsētas Visaginas nosaukums bija Sņečkus (Sniečkus), par godu Antanam Sņečkum.
Spainis
Spainis ir nošķelta konusa formas trauks, kas paredzēts šķidruma nešanai nelielos attālumos. Tie var būt izgatavoti no dažādiem materiāliem, bet visbiežāk ir no plastmasas, metāla vai koksnes. Spainis ir arī tilpuma mērvienība, kas ir aptuveni vienāds ar 12 litriem.
2017. gada Amstel Gold Race
2017. gada Amstel Gold Race bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kuras notika 16. aprīlī. Tā bija 52. reize, kad notika Amstel Gold Race sacensības un tās bija sešpadsmitās sacensības 2017. gada UCI World Tour kalendārā.
Sacensībās ceturto reizi uzvarēja Filips Žilbērs ('), pārspējot ' pārstāvi Mihalu Kvjatkovski divu dalībnieku sprintā. Pjedestālu noslēdza Mihaels Albasīni no , kurš uzvarēja nelielas dalībnieku grupas sprintā desmit sekundes aiz pirmajiem diviem finišētājiem. Žilbēra uzvara kopā ar uzvaru Flandrijas tūrē pirms divām nedēļām padarīja viņu par trešo braucēju, kurš šajās divās sacensībās uzvarējis viena gada laikā; bez viņa to paveicis Edijs Merkss un Jans Rāss.
Komandas
Tā kā Amstel Gold Race bija UCI World Tour sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas sešas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 24 komandu pelotonu.
Frīdrihs III Skaistais
Frīdrihs III Skaistais (de; dzimis ap 1289. gadu, miris ) bija kā Frīdrihs I Austrijas un Štīrijas hercogs no 1308. gada un Vācijas karalis no 1314. gada līdz savai nāvei 1330. gadā (līdz 1325. gadam - pretkaralis) kā Frīdrihs III.
Novopavlovska
Novopavlovska (ru) ir pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā. Pilsēta atrodas 258 km no Stavropoles, netālu no robežas ar Kabardu-Balkāriju.
Frīdrihs III Skaistais
Dzimis Vācijas karaļa Albrehta I ģimenē. Pēc vecākā brāļa Bohēmijas karaļa Rūdolfa I nāves 1307. gadā un tēva nogalināšanas 1308. gadā, kopā ar brāli Leopoldu I sāka valdīt Austrijā un Štīrijā.
Frenks Gērijs
Frenks Ouens Gērijs (en; dzimis Frenks Ouens Goldbergs (Frank Owen Goldberg) Toronto, Kanādā) ir amerikāņu arhitekts.
Vairākas viņa projektētās ēkas, tai skaitā arhitekta privātā rezidence, ir kļuvušas par slaveniem tūrisma objektiem. Gērijs ir projektējis Gugenheima muzeju Bilbao, Volta Disneja koncertzāli Losandželosā, Dejojošo māju Prāgā. Ir izraudzīts par Dvaita Eizenhauera memoriāla arhitektu. Vairāki darbi atzīti par mūsdienu arhitektūras mākslas darbiem. Vanity Fair Gēriju nosauca par "mūsdienu nozīmīgāko arhitektu".
1989. gadā saņēmis ievērojamo Prickera balvu.
Labirinta skrējējs: Pretnāves zāles
"Labirinta skrējējs: Pretnāves zāles" (en) ir 2018. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Vess Bols. Filmā galvenās lomas atveido Dilans O'Braiens, Kaja Skodelario, Tomass Broudijs-Sangsters, Natālija Emanuēla, Džankarlo Espozito, Eidans Gilens, Kihongs Lī, Berijs Pepers, Vills Poulters un Patrīcija Klārksone. Filma ir balstīta uz Džeimsa Dešnera 2011. gada romāna ar tādu pašu nosaukumu un ir triloģijas "Labirinta skrējējs" noslēdzošā filma, pēc 2014. gada filmas "Labirinta skrējējs" un 2015. gada turpinājuma "Labirinta skrējējs: Ugunskristības".
Tomasam un viņu klajumnieku grupai ir noslēdzošajā pēdējā misijā uz Pēdējo pilsētu, lai izglābtu savus draugus.
Filmas "Labirinta skrējējs: Pretnāves zāles" pirmizrāde notika un to izplatīja 20th Century Fox. Tā saņēma dažādus kritiķu vērtējumus, slavējot aktierspēli un vizuālos efektus, bet kritizēja scenāriju un varoņu attīstību. Filma kopumā nopelnīja 288,2 miljonus ASV dolāru.
Žervinjo
Žervē Jao Kuasi (fr, dzimis ), zināms arī kā Žervinjo (Gervinho), ir Kotdivuāras futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2018. gada Žervinjo pārstāv Itālijas Serie A komandu Parma.
Savus jauniešu gadus Žervinjo pavadīja Kotdivuāras komandās, bet 2004. gadā pārcēlās uz Beļģiju un pievienojās Beveren. Vēlāk Žervinjo spēlēja Ligue 1 komandās Le Mans un Lille OSC. Savā pēdējā sezonā ar Lilles komandu Žervinjo izcīnīja Francijas čempionu titulu. Pēc tam viņš tika pārdots uz Arsenal komandu, bet 2013. gadā uz Itālijas komandu Roma. 2016. gada janvārī viņš pārcēlās uz Ķīnas komandu Hebei China Fortune. 2018. gada augustā Žervinjo atgriezās Itālijā un pievienojās Parma.
Kotdivuāras futbola izlases sastāvā Žervinjo ir spēlējis piecos Āfrikas Nāciju kausos, 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Lille
Kotdivuāra
Māršala Salu administratīvais iedalījums
Māršala Salu administratīvo iedalījumu veido 24 pašvaldības, kas atbilst 24 Māršala Salu apdzīvotajām salām un atoliem. Māršala Salu sastāvā ir arī 10 neapdzīvotas salas/atoli. Visas Māršala Salu sastāvā iekļaujošās 34 salas ir izvietojušās 2 lielās salu grupās — Ralika salas un Rataka salas.
Streisandes efekts
Streisandes efekts ir parādība, kad mēģinājums slēpt, noņemt vai cenzēt informāciju panāk tās plašāku izplatīšanos. Efekts ir nosaukts amerikāņu mākslinieces Bārbras Streisandes vārdā, pēc tam, kad centieni izņemt viņas Malibu rezidences attēlus no interneta vietnes pastiprināja sabiedrības interesi par tiem.
Privātuma pārkāpumu dēļ Streisande centās iesūdzēt fotogrāfu Kenetu Adelmenu tiesā par 50 miljoniem ASV dolāru, bet māksliniece tajā zaudēja. Prāvas mērķis bija izdzēst no 12 000 fotogrāfiju lielas, publiski pieejamas kolekcijas no gaisa uzņemtu attēlu, kurā bija attēlota Kalifornijas piekraste un Streisandes īpašums. Fotogrāfs uzņēma attēlu, piedaloties Kalifornijas piekrastes krasta erozijas dokumentēšanas projektā. Pirms mākslinieces prasības tiesā attēls "Image 3850" tika lejupielādēts no Adelmena mājaslapas tikai sešas reizes, divas no tām veica Streisandes advokāti. Mēnesi pēc neveiksmīgās prasības tiesā cilvēki bija lejupielādējuši attēlu vairāk kā 420 tūkstošus reižu.
Terminu radīja Maiks Masniks 2005. gadā, kad kāds brīvdienu kūrorts iesniedza prasību slēgt saiti urinal.net, kurā tika apkopoti dažādu tualešu attēli, jo mājaslapā tika attēlota kūrorta tualete.
Efekta piemērs ir psiholoģiskā pretestība, kad cilvēki, uzzinot, ka kaut kas no viņiem tiek slēpts, vairāk centīsies to uzzināt un iegūt. Streisandes efekta piemērs ir arī Francijas izlūkdienesta DCRI mēģinājums izdzēst šķirkli par militāro radio staciju Pierre-sur-Haute Vikipēdijā franču valodā, kā rezultātā šķirklis uz laiku kļuva par skatītāko lapu franču Vikipēdijā.
Plankumainā hiēna
Plankumainā hiēna (Crocuta crocuta) ir liela auguma hiēnu dzimtas (Hyaenidae) plēsējs, kas ir vienīgā suga plankumaino hiēnu ģintī (Crocuta). Tā mājo Subsahāras Āfrikā, un kopējā populācija ir apmēram 27 000 — 47 000 īpatņu. Lai arī populācija ir samērā liela, tomēr ārpus aizsargājamām teritorijām to skaits samazinās.
Vēsturiskā izplatība
Līdz pleistocēna beigām plankumainās hiēnas mājoja ne tikai Āfrikā, bet arī Eiropā, sākot ar Pireneju pussalu un beidzot ar Urāliem. Šo teritoriju tās apdzīvojušas vismaz miljons gadus. Plankumaino hiēnu fosilijas ir atrastas arī Krievijā, Tālajos Austrumos. Sugas izmiršanai Eirāzijā zinātniekiem šobrīd nav izskaidrojuma. Rietumeiropā plankumainā hiēna izmirusi apmēram pirms 14 000 — 11 000 gadiem. Iespējams, to var izskaidrot ar Eiropas aizaugšanu ar mežiem šajā laikā un pelēko vilku populācijas pieaugumu, kā arī cilvēku izplatības pieaugumu.
Mūsdienu izplatība
Ideālos apstākļos plankumaino hiēnu populācija parasti ir vislielākā, salīdzinot ar citiem lielajiem plēsējiem, citas hiēnu sugas ieskaitot. Tomēr tuksnešos un pustuksnešos svītraino un brūno hiēnu populācijas ir lielākas.
Izskats un īpašības
Plankumainā hiēna ir lielākā no visām hiēnām. Salīdzinoši tai ir masīva ķermeņa uzbūve, kas nedaudz atgādina lāci. Tās ausis ir noapaļotas, un kaklu nerotā tik iespaidīgas krēpes, kādas ir citām hiēnām. Turklāt mātītēm ir viltus dzimumloceklis, un tie ir vienīgie zīdītāji pasaulē, kuriem nav ārējo sievišķo dzimumorgānu atveres.
Mātītes ir ievērojami lielākas nekā tēviņi. Ķermeņa garums ir 95—165,8 cm, augstums skaustā 70—91,5 cm. Mātītes svars ir apmēram 44,5—69,2 kg, īpaši liels īpatnis sver līdz 90 kg. Tēviņa svars 40,5—67,6 kg. Aste ir salīdzinoši īsa un kupla, apmēram 30—35 cm gara, atgādinot pušķi.
Abiem dzimumiem ir pāris anālo dziedzeru, kas atveras taisnajā zarnā, anālās atveres iekšpusē. Dziedzeri izdala baltu, krēmīgu sekrētu, kuru hiēnas atstāj uz zāles stiebriem, izvēršot taisno zarnu uz ārpusi. Sekrētam ir ļoti spēcīga smarža, kas atgādina lētas ziepes. Cilvēks to var saost vairākus metrus no tā atrašanās vietas.
Plankumainajai hiēnai ir spēcīgi attīstīts kakls un priekškājas, toties pakaļkājas ir relatīvi maz attīstītas. Katrai pēdai ir 4 pirksti, kurus savstarpēji savieno peldplēve. Nagi ir strupi, masīvi un neasi. Pēdu spilventiņi plati un izteikti plakani, bez matojuma. Ķermenis ir noapaļots, galva plata ar samērā īsu, noapaļotu purnu, turklāt galvaskausa uzbūve ir spēcīgākā no visiem plēsējiem pasaulē. Tās zobu uzbūve un spēcīgie žokļu muskuļi nodrošina plankumainajai hiēnai īpaši jaudīgu sakodienu — 80kgf/cm², kas ir par 40% spēcīgāks nekā leopardam. Plankumainā hiēna bez pūlēm spēj pārkost žirafes kaulus, kuru diametrs ir 7 cm.
Plankumainajai hiēnai ir proporcionāli liela sirds, sastādot apmēram 1% no visas ķermeņa masas. Pateicoties lielajai sirdij, hiēnas ir ļoti izturīgas un nenogurdināmas garās distancēs. Salīdzinājumam lauvas sirds ir 0,45—0,57% no kopējās masas.
Kažoks
Plankumainās hiēnas kažoka matojums ir samērā īss un, salīdzinot ar svītraino un brūno hiēnu, tai tikpat kā nav kakla krēpju. Kažoka pamatkrāsa kopumā ir gaiši pelēkbrūna vai pelēkdzeltena, izceļoties tumšākiem, neregulāras formas, noapaļotiem plankumiņiem. Tie var būt sarkanbrūni, tumši šokolādes brūni vai gandrīz melni. To lielums ir dažāds, bet vidēji plankumiņi diametrā ir apmēram 20 mm. Viskošākie raibumiņi ir uz muguras, pleciem un pakaļkāju ciskām, kļūstot gaišākiem un nemanāmākiem uz vēdera un kājām, toties uz pakakles un krūtīm plankumiņu nav vispār. Galvas virsa un seja ir brūnas, purns tumši brūns vai melns, bet virs acīm ir gaišas joslas, atgādinot uzacis.
Matojums sastāv no diva veida matiņiem: ļoti smalkas pavilnas, kas ir 15—20 mm gara, un garāka, asspalvaina akotmatojuma, kas ir 30—40 mm garš.
Sievišķie dzimumorgāni
Plankumainās hiēnas mātītes dzimumorgāni ārēji atgādina tēviņa dzimumorgānus. Klitors ir veidots un arī novietots līdzīgi kā dzimumloceklis, kā arī tas spēj sacelties un palielināties apjomā. Plankumainajai hiēnai nav arī ārējās maksts daļas (maksts atveres), tā kā maksts kaunuma lūpas ir savienotas un veido viltus sēklinieka maisiņu. Cauri viltus dzimumloceklim iet urīnvads, caur kuru mātīte urinē, sapārojas un dzemdē mazuļus. Mātītes viltus dzimumloceklis ir biezāks un ar noapaļotāku galu nekā tēviņa dzimumloceklim.
Bara uzbūve un attiecības
Plankumainās hiēnas ir sabiedriski plēsēji un veido lielus barus, kurus pieņemts saukt par klaniem. Tajā var būt līdz 80 īpatņiem, tomēr bara lielums ir atšķirīgs dažādās ģeogrāfiskās vietās. Piemēram, Serengeti, kur medījamie dzīvnieki ir migrējoši, klani ir mazāki nekā Ngorongoro krāterī, kura zālēdāji ir nometnieki. Salīdzinot ar pelēko vilku baru, plankumaino hiēnu klani ir kompaktāki, toties ne tik blīvi kā hiēnsuņu bari.
Plankumaino hiēnu klana savstarpējās attiecības ir samērā sarežģītas un attīstītas, atgādinot mērkaķu bara attiecības un inteliģenci. Plankumainās hiēnas atpazīst visus klana īpatņus, tiem veidojas savstarpējas draudzības un nepatikas, tie spēj novērtēt attiecības, kas izveidojušās starp pārējiem īpatņiem (attiecības, kas tiešā veidā neskar pašu indivīdu), un iegūto informāciju izmantot, lai pieņemtu lēmumu, veidojot savas attiecības ar šiem īpatņiem. Tādējādi, līdzīgi kā mērkaķiem, pozīcija hierarhijā veidojas ne tikai, balstoties uz fizisko spēku un agresiju, bet arī balstoties uz savstarpējo sadarbību un draudzību. Tomēr pozīcijas nomaiņa hierarhijā notiek ļoti reti. Klana īpatņu savstarpējo sadarbību nosaka vairāki faktori. Viens no tiem ir gada klimatiskā sezona un pieejamā medījuma daudzums, otrs — savstarpējās attiecības un draudzības saites. Turklāt mātītes ir atvērtākas attiecībām un to izmaiņām nekā tēviņi. Plankumainās hiēnas, izdodot klepum līdzīgas skaņas, apvieno grupu vai norāda atrašanās vietu mazuļiem, bet hiēnu "smiekli" apliecina padevību klana dominējošiem īpatņiem.
Jo augstāk hierarhijā atrodas kāds īpatnis, jo tā telomēri (hromosomu beigu daļas, kas tās pasargā) ir garāki, kā arī tie ir veselīgāki, to mūžs garāks un darbība ilgāka.
Inteliģence
Ir novērots, ka atšķirīgiem zālēdājiem plankumainās hiēnas izmanto dažādus medīšanas paņēmienus, medības pat ieplānojot un veicot sagatavošanas priekšdarbus laicīgi. Piemēram, ja hiēnas dodas zebru medībās, tad tās ar sekrētu iemarķē medību vietu. Šādu marķēšanu tās neveic, ja tiek medīti citi zālēdāji.
Migu ierīkošana
Klana sabiedriskā dzīve norit ap kopīgo migu. Klanā daži īpatņi izmanto tikai sabiedrisko migu, bet citiem ir arī citas migas. Plankumainās hiēnas alā ir vairākas ieejas, turklāt tā gandrīz vienmēr atrodas līdzenumā. Tuneļiem ir ovāla forma, tie ir platāki nekā ir to augstums. Dziļumā ala kļūst arvien šaurāka. Pie ieejas tā ir 0,5—1 metru plata, dziļumā tā ir vairs tikai 25 cm, bet galā eja noslēdzas ar platu kambari, apmēram 2 metru platumā. Klinšainos apvidos hiēnas izmanto arī dabīgās alas, piemēram, Austrumāfrikā. Ap alas ieeju ir lieli, noplicināti zemes laukumu, kuros hiēnas guļ un atpūšas. Tā kā pieaugusi plankumainā hiēna ir liels dzīvnieks, tā nespēj izmantot alu visā tās garumā. Dziļos tuneļus izrok mazuļi vai citi nelieli dzīvnieki. Migai ir labirinta struktūra, tādējādi mazuļi paslēpjas šaurajās ejās, kamēr māte aizgājusi medībās. Hiēnas ļoti reti pašas rok alas, parasti tiek ieņemtas pamestas kārpcūku, slaidkāju un šakāļu alas. Mātīte dzemdē vai nu kopējā sabiedriskā alā vai privātā, īpaši dzemdībām ierīkotā migā. Privātās alas raksturīgas zemāka ranga mātītēm, tādējādi tās nodrošina mazuļu drošību līdz brīdim, kad mazuļi tiek atvesti uz kopīgo klana alu.
Plankumainās hiēnas fekālijas atstāj apmēram 20 metrus no ieejas alā, bet urinē vienalga kurā vietā. Vienu alu izmanto vairākas mātītes vienlaicīgi, tādējādi vienā migā var būt apmēram 20 mazuļi.
Medību paņēmieni
Plankumainās hiēnas medī gandrīz jebkuru zālēdāju. Iecienītākais medījums ir 56—182 kg smags. Uzbrūkot vidēji lielam vai lielam dzīvniekam, hiēnas izvēlas visjaunākos vai visvecākos īpatņus. Tomēr, medījot zebras, par upuriem tiek noskatīti tikai jaunākie dzīvnieki, tā kā pieredzējušas zebras spēj būt efektīvi agresīvas, sevi aizstāvot.
Medībās plankumainās hiēnas izmanto visas maņas — redzi, dzirdi un ožu. Maita tiek atrasta, izmantojot ožu un dzirdi, atpazīstot citu maitēdāju ēšanas skaņu, kā arī vērojot un sekojot maitas putniem, kas maitu atrod, lidojot augstu debesīs. Plankumainā hiēna spēj sadzirdēt cita plēsēja medības līdz pat 10 km. Medījot, atšķirībā no pelēkajiem vilkiem, tā paļaujas uz savu redzi nevis uz ožu, tādēļ nekad nesāk izsekot uzostas pēdas. Mazāku upuri hiēna nogalina, to satverot mutē un purinot, lielāku, to apēdot dzīvu.
Viens no iecienītākajiem medījumiem ir antilopes gnu. Tās tiek medītas pa vienam vai nelielās grupās, kurās ir 2—3 hiēnas. Gnu tiek dzīta ar ātrumu 60 km/h apmēram 5 km, tad tā tiek noķerta. Izņemot mātes ar mazuļiem, gnu bars parasti nepretojas plēsējiem. Gnu bieži atrod glābiņu no vajātājiem, ieskrienot ūdenī. Medījot zebras, hiēnas izmanto atšķirīgu taktiku, tā kā zebras bēg, cieši saspiedušās kopā, un bara ērzeļi agresīvi aizstāv savējos. Zebru medībām tiek veidota grupa, kurā ir 10—25 hiēnas. Hiēnas dzen zebru baru relatīvi lēnā ātrumā, apmēram 15—30 km/h, turklāt skrienot aiz bara drošā attālumā. Bara dominantais ērzelis parasti skrien starp baru un hiēnām. Līdzko kāda no zebrām aizkavējas un nokļūst neaizsargātajā zonā, hiēnas uzbrūk. Tas parasti notiek pēc apmēram 3 km. Reizēm hiēnas veic māņu uzbrukumu ērzelim, lai novērstu tā uzmanību un bars kļūtu neaizsargāts. Atšķirībā no ērzeļa ķēves kļūst agresīvas tikai tad, ja uzbrūk tās kumeļam. Tomsona gazeles parasti medī viena plankumainā hiēna, un par upuriem tiek izvēlēti jaunākie īpatņi. Pakaļdzīšanās ātrums Tomsona gazelēm ir apmēram 60 km/h, uzbrukums notiek pēc apmēram 5 km. Mātes mazuļus parasti neaizstāv, tādējādi tie ir viegls medījums, kad nogurums tos ir uzveicis.
Barība
Plankumainās hiēnas ir visplēsīgākās no visām hiēnām, atšķirībā no svītrainajām un brūnajām hiēnām tās ir īsti plēsēji, nevis maitēdāji. Plankumainā hiēna medī tikpat bieži kā lauva, un barošanās ar maitu nav tās raksturīgākā īpašība. Tomēr atsevišķos reģionos šis plēsējs barojas galvenokārt ar maitu (piemēram, Zambijā). Plankumainā hiēnas Gremošanas orgānu sistēma ir ļoti efektīva, spējot pārstrādāt visas dzīvnieka daļas. Tā apēd upuri ar visiem kauliem, turklāt sagremotas tiek arī kaulu drumslas, ne tikai kaulu smadzenes.
Iecienītākais medījums ir vidēji lielas antilopes gnu, nākamā izvēle ir zebras, Tomsona gazeles un Āfrikas bifelis. Medīti tiek arī lielie kudu, impalas, Dienvidāfrikas gazeles, oriksi, Centrālāfrikas krūmāži, suni, Granta gazeles, gerenuki, žirafes, kazas, aitas un liellopi, kā arī citu sugu vidēja auguma antilopes, putnus, bruņurupučus un rāpuļus. Retos gadījumos tiek uzbrukts jauniem ziloņiem, degunradžiem, nīlzirga mazuļiem un pitoniem.
Pieaugusi hiēna vienā reizē apēd vismaz 14,5 kg gaļas. Lai arī ēdot, plankumainās hiēnas ir agresīvas viena pret otru, tomēr tās parasti sacenšas ēšanas ātrumā, nevis izrādot tiešu agresiju vienai pret otru. Viena hiēna gazeles mazuli apēd mazāk kā 2 minūtēs, bet 35 hiēnas pieaugušu zebru apēd apmēram 35 minūtēs. Šis plēsējs dzer ļoti maz ūdeni, tam parasti pietiek 30 sekundes, lai padzertos.
Ienaidnieki un konkurenti
Reģionos, kuros mājo gan plankumainās hiēnas, gan lauvas, abi plēsēji ieņem vienu un to pašu ekoloģisko nišu, tādēļ abas sugas ir spēcīgi konkurenti. Parasti lauvas plankumainās hiēnas ignorē, ja vien lauvas nedodas medībās vai arī tām uznāk nepamatota vēlme nogalināt hiēnas. Ir plaši pieņemts stereotips, ka plankumainās hiēnas no lauvām zog medījumu, tomēr visbiežāk tas ir tieši otrādi. Ja medījumu lauvas atņem, hiēnas parasti atkāpjas un gaida 30—100 metru attālumā, līdz lauvas ir paēdušas. Reizēm plankumainās hiēnas ir pietiekami drosmīgas, barojoties ar lauvām vienlaicīgi, pavisam retos gadījumos lauvas padzenot. Tas parasti notiek naktī, jo tumsā hiēnas ir drosmīgākas.
Lai arī gepards un leopards medī mazāku medījumu, nekā plankumainā hiēna, tomēr hiēnas mēdz atņemt šiem plēsējiem to guvumu. Gepardiem atņemt medījumu ir ļoti viegli, tie parasti neizrāda nekāda pretestību. Toties leopards, īpaši tēviņš, var arī nepadoties plankumaino hiēnu spiedienam.
Plankumainās hiēnas mēdz sekot hiēnsuņu baram, lai pēc tam atņemtu to medījumu, kā arī tās parasti pārbauda hiēnsuņu atpūtas un barošanās vietas, uzlasot visus pārpalikumus. Ja plankumainā hiēna ir viena, tā zādzību cenšas izdarīt nemanāmi un ļoti ātri, jo hiēnsuņi var arī sekot hiēnai, lai atņemtu savu medījumu. Ja hiēnas ir vairākas, tās ir drošākas un nekaunīgākas. Hiēnsuņu bars ļoti reti atņem plankumainajai hiēnai medījumu, tomēr, ja hiēna ir viena, bars samērā viegli spēj to padzīt.
Plankumainās hiēnas parasti dominē pār citām hiēnu sugām, tomēr Kalahari tuksnesī dominē brūnā hiēna, kurām šajā reģionā ir lielāka populācija nekā plankumainajām hiēnām. Ļoti bieži līdz ar plankumainajām hiēnām sānu pie sāna pie maitas barojas melnmuguras šakālis, svītrainais šakālis un Āfrikas zeltainais vilks, tomēr hiēnas tos padzen, ja tie pietuvojas pārāk cieši klāt. Plankumainās hiēnas gazeļu mazuļu dzimšanas laikā mēdz sekot šakāļiem un zeltainajiem vilkiem, jo šie plēsēji ir lieliski pēdu dzinēji.
Plankumainās hiēnas parasti izvairās no Nīlas krokodila, un, lai arī hiēnas maz dzer ūdeni, tās izvairās no ūdenstilpēm, kurās dzīvo krokodili.
Vairošanās
Plankumainās hiēnas vairojas jebkurā gada sezonā, lai gan maksimums dzimušo mazuļu ir lietus sezonā. Līdzīgi kā citi kaķveidīgie plēsēji, arī hiēnu mātītes neveido ilgstošas attiecības ar tēviņiem. Jaunās mātītes dod priekšroku tēviņiem, kas ir jaunāki par viņām un kas klanam pievienojušies pēc mātītes piedzimšanas. Arī vecākās mātītes partneri izvēlas līdzīgi, vislabprātāk atzīstot jau sen pazīstamus tēviņus, ar kuriem ir ilgstošas draudzīgas attiecības. Pasīviem un mierīgiem tēviņiem ir lielākas izredzes sapāroties nekā agresīvajiem īpatņiem. Pārošanās ilgst 4—12 minūtes, turklāt tā notiek tikai naktī. Sapārošanās ir samērā sarežģīts process, tā kā plankumainajai hiēnai ir viltus dzimumloceklis un nav maksts atvēruma. Sapāroties var tikai tad, kad mātīte ir izslējusi savu klitoru. Pēc tam tēviņš paslīd zem mātītes un ar pretējā virzienā vērstu dzimumlocekli, kā tas ir citiem zīdītājiem, sapārojas ar mātīti.
Grūsnības periods var būt ļoti dažāds, bet vidēji tas ir 110 dienas. Dominantās mātītes embrijus to pēdējās attīstības dienās apgādā ar lielāku daudzumu androgēnu nekā zemāka ranga mātītes. Paaugstinātais androgēnu līmenis ir cieši saistīts ar vēlāko mātītes vīrišķo morfoloģiju un uzvedību. Tieši tādēļ dominanto mātīšu mazuļi ir agresīvāki, lielāki un seksuāli aktīvāki. Piemēram, jaunais tēviņš, kas piedzimis dominantai mātītei, daudz agrāk uzsāk pārošanos nekā zemāka ranga mātītes pēcnācējs.
Mātītei parasti piedzimst divi mazuļi, ļoti retos gadījumos piedzimst trīs mazuļi. Tos audzina tikai mātīte. Dzemdības ir samērā smagas, jo mazuļiem jāpiedzimst caur šauro kanālu klitorā. Lai mazuļi varētu piedzimt, kanālā veidojas plīsumi, kuru sadzīšanai paiet vairākas nedēļas.
Mazuļi piedzimst ar mīkstiem kažociņiem, tumši brūnā, gandrīz melnā krāsā. Tie sver apmēram 1,5 kg. Plankumainās hiēnas mazuļi ir labi attīstījušies, to acis ir atvērtas, to ilkņi ir 6—7 mm gari, bet priekšzobi 4 mm gari. Drīz pēc piedzimšanas mazuļi viens otram uzbrūk, īpaši tas raksturīgi, ja abi mazuļi ir viena dzimuma. Vājākais pēc cīņas var arī aiziet bojā. Novērojumi liecina, ka pirmajā mēnesī apmēram 25% mazuļu mirst pēc šādām savstarpējām māsu un brāļu cīņām. Jaunie tēviņi aug ātrāk nekā mātītes.
Mātītei, kas zīda mazuļus, zīdekļos var būt 3—4 kg piena. Tas ir ļoti barojošs, un tam ir visaugstākais olbaltumvielu procents no visiem sauszemes plēsējiem, bet tauku procents ir trešais augstākais, atpaliekot tikai no polārlāča un kalāna piena. Māte mazuļus zīda 12—16 mēnešus, bet gaļu tie sāk ēst jau 3 mēnešu vecumā. Mazuļi tiek rūpīgi aizsargāti, un mātīte nepacietīs nevienas citas pieaugušas hiēnas tuvošanos, īpaši ja traucētāji ir tēviņi. Mazuļi jau ļoti agrā vecumā, apmēram no mēneša vecuma, izpilda dažādus pieaugušo īpatņu rituālus, piemēram, aposta viens otru, iezīmē savu dzīves telpu ar sekrētu. Jau 10 dienu vecumā tie spēj sekot mātei pieklājīgā ātrumā. Sasniedzot 2—3 mēnešu vecumu, mazuļu melnais kažoks kļūst gaišāks un iegūst raibumus. Sasniedzot 8 mēnešu vecumu, mazuļi sāk medīt, bet gada vecumā sāk piedalīties klana grupu medībās. Dzimumbriedumu jaunās hiēnas sasniedz 3 gadu vecumā. Zoodārzos vidējais mūža garums ir 12 gadi, maksimālais 25 gadi.
Uzbrukumi mājlopiem
Plankumainās hiēnas visbiežāk mēdz uzbrukt liellopiem, aitām un kazām, bet Etiopijā iecienītākie mājdzīvnieki ir ēzeļi. Ziņojumi par uzbrukumiem mājdzīvniekiem nav uzticami, tā kā hiēnas apgrauž arī kritušo lopu karkasus, kas nebūt nenozīmē, ka hiēnas mājlopu ir nogalinājušas. Uzbrukumi mājlopiem ir retāki reģionos, kuros tie tiek iežogoti. Apmēram 90% uzbrukumu ir teritorijās ārpus iežogojuma.
Uzbrukumi cilvēkiem
Līdzīgi kā citi plēsēji, arī plankumainās hiēnas parasti izvairās no cilvēkiem, neļaujot tiem pietuvoties tuvāk par 300 metriem. Tomēr šī distance samazinās naktī, tad hiēnas cilvēkam var pienākt ļoti tuvu. Lai arī reizēm hiēnas uzbrūk cilvēkam, tomēr mūsdienās tas notiek ļoti reti. Plankumainās hiēnas cilvēkēdājas parasti ir ļoti lieli īpatņi. Piemēram, Malāvijā 1962. gadā cilvēkēdājhiēna nogalināja 27 cilvēkus. Plēsējs svēra 77 kg. Upuri parasti ir sievietes, bērni un slimi, vāji vīrieši. Uzbrukumi visbiežāk notiek septembrī, nakts laikā, kad cilvēki guļ laukā un kad savannā plosās ugunsgrēki un medības ir apgrūtinātas.
Hiēnas pilsētā
Dažās Āfrikas daļās, plankumainās hiēnas sākušas pamazām iedzīvoties lielpilsētu teritorijās. Piemēram, Etiopijas galvaspilsētā Adisabebā mājo apmēram 1000 plankumainās hiēnas, kuras barojas pilsētas izgāztuvē, medī klaiņojošos suņus un kaķus. Reizēm tās uzbrūk arī cilvēkiem (bezpajumtniekiem). 2013. gadā bijis gadījums, kad hiēnas nolaupījušas mazuli, ar kuru māte bija izgājusi pastaigā. Pēc šī gadījuma pilsētā tika sarīkotas hiēnu medības, izšaujot dzīvniekus, kas bija apmetušies pilsētas centrā.
Plankumainās hiēnas nebrīvē
19. gadsimta laikā plankumainā hiēna bija populārs ceļojošo zoodārzu un cirku plēsējs. Vācu zoologs Alfrēds Brēms rakstīja, ka plankumainās hiēnas ir grūtāk pieradināmas nekā svītrainās hiēnas, tādēļ to uzstāšanās nebija pietiekami interesanta. 19. gadsimtā tās ir arī apmācītas medīt, un apraksti liecina, ka to palīdzība nav bijusi mazāk efektīva kā jebkuram medību sunim.
2004. gadā mediju ziņās aprakstīts gadījums par kādu Etiopijas aitu ganu, kurš apmācījis plankumainās hiēnas tēviņu sargāt aitas kā ganu sunim. Lai hiēna nedotos partnera meklējumos, gans to piebaroja ar īpašiem augiem. Ja mazulis tiek nošķirts no vecākiem ļoti agri, tas iezīmēt teritoriju sāk krietni vēlāk nekā tā savvaļas radinieki. Lai arī plankumaino hiēnu var samērā viegli pieradināt, to turēt mājas apstākļos ir ļoti grūti, jo plankumainā hiēna vienā brīdī izlauzīsies un dosies savās gaitās.
Vindzoras pils
<mapframe text="Vindzoras pils" width=260 height=260 zoom=15 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q42646" }
Līdz 1917. gadam britu valdošā dinastija bija pazīstama kā Saksijas-Koburgas un Gotas dinastija. Lai neasociētos var Vāciju, tā pārdēvēja sevi pilsētas un pils vārdā par Vindzoras dinastiju.
Musa Džalils
Musa Džalils (tt; dzimis, miris ) bija 20. gadsimta tatāru dzejnieks un pretošanās kustības dalībnieks.
Pirmoreiz publicējās 1919. gadā. 1919. gadā iestājās komjaunatnē, piedalījās Pilsoņu karā boļševiku pusē. Līdz ar Tatārijas APSR nodibināšanos pārcēlās uz Kazaņu, vēlāk darbojās arī Maskavā, kur 1931. gadā pabeidza Maskavas Valsts Universitātes literatūras fakultāti. Kādu laiku dzīvoja vienā istabā ar juridiskās fakultātes studentu Varlamu Šalamovu. Bez dzejas trīsdesmitajos gados nodarbojās arī ar tulkošanu uz tatāru valodu.
Sākoties karam, 1941. gadā tika iesaukts Sarkanajā armijā. 1942. gada 26. jūnijā ievainots un kritis gūstā. Kādu laiku pavadot ieslodzījumā (tostarp Daugavpils cietoksnī), iestājās vācu organizētajā Idel-Ural leģionā. Šeit nodarbojoties ar kultūras jautājumiem, organizēja pretvācu darbību, par ko arestēts. 1944. gada 25. augustā sodīts ar nāvi.
Pēc Staļina nāves 1953. gadā ar Konstantīna Simonova atbalstu tika publicēta Džalila dzeja, kas rakstīta ieslodzījumā, un kura vēlāk tika pārtulkota daudzās pasaules valodās.
Lainas salas
Lainas salas vai Centrālās Polinēzijas Sporādas ir vairāk kā 2000 km gara koraļļu salu un atolu virkne Klusā okeāna centrālajā daļā. Sastāv no astoņiem atoliem, trim atsevišķām salām un diviem pārplūstošiem koraļļu rifiem. Lielākā daļa salu ietilpst Kiribati valsts sastāvā, bet Džērvisa sala, Palmiras atols un Kingmana rifs pieder ASV kā neinkorporēta teritorija. Apdzīvoti ir tikai Kirisimasi (pasaulē pēc sauszemes platības lielākais atols), Tabuaeranas un Terainas atoli. Salas izvietojušās abpus ekvatoram, no kura angliskā nosaukuma (The Line) cēlies salu grupas nosaukums.
Kā pirmo no Lainas salām 1777. gada 24. decembrī Džeimss Kuks atklāja Kirisimasi. 19. gadsimta 50. gados saskaņā ar Gvano salu aktu ASV visas arhipelāga salas pasludināja par savu īpašumu, bet Lielbritānija lielāko daļu no tām apstrīdēja. 1888. gadā Lielbritānija anektēja Kirisimasi un Tabuaeranas atolus Kluso okeānu šķērsojošas telegrāfa līnijas izbūvei. 1950. un 1960. gados Kirisimasi un Moldena salas tuvumā Lielbritānija un ASV izmēģināja atomieročus. Kopš 1979. gada britu īpašumā bijušās salas ir Kiribati valsts sastāvā.
Potomakas armija
Potomakas armija (en) bija galvenā Savienības armija Amerikas pilsoņu kara austrumu karadarbības teātrī. Tā tika izveidota 1861. gada jūlijā neilgi pēc pirmās Bul Ranas kaujas un tika izformēta 1865. gada jūnijā pēc konfederācijas Ziemeļvirdžīnijas armijas kapitulācijas aprīlī.
Vēsture
Potomakas armija tika izveidota 1861. gadā, sākotnēji viena korpusa lielumā. Sākumā to sauca par Ziemeļaustrumu Virdžīnijas armiju un ar šādu nosaukumu piedalījās tā pirmajā lielajā pilsoņu kara kaujā - Pirmajā Bull Ranas kaujā, kur to komandēja Ērvins Makdauels.
Slavenas vienības
Potomakas armija, kas darbojās netālu no lielākajām ziemeļu pilsētām, izbaudīja avīžnieku uzmanību. Pateicoties šai uzmanībai, armijas vienības caur avīžu slejām ieguva plašu popularitāti sabiedrībā. Dažas vienības kļuva īpaši populāras ("Filadelfijas brigāde", "Īru brigāde", "1. Ņūdžersijas brigāde", "Vērmontas brigāde", "Dzelzs brigāde").
Zaudējumi
Tālāk ir sniegts lielais kopsavilkums par zaudējumiem, ko cieta Potomakas armija un Džeimsa armija no 1864. gada 5. maija līdz 1865. gada 9. aprīlim, kas apkopots Ģenerāladjutanta birojā Vašingtonā.
Zemgales hercogiste
Zemgales hercogiste bija patstāvīga valsts, kas īslaicīgi pastāvēja 1596. — 1622. gadā pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes sadalīšanas. Tās galvaspilsēta bija Jelgava, bet valdnieks bija hercogs Frīdrihs Ketlers. Arī pēc apvienošanas līdz pat 1642. gadam hercogiste bija sadalīta Zemgales un Kurzemes daļās.
Vēsture
Pēc 1254. gadā noslēgtajiem Upmales un Zemgales dalīšanas līgumiem agrākā Zemgales bīskapija tika sadalīta starp Rīgas arhibīskapu un Livonijas ordeņa mestru. Pēc Zemgaļu sacelšanās apspiešanas visu Zemgales teritoriju ieguva Livonijas ordenis, kas to iekļāva Jelgavas komturijas sastāvā, no kuras vēlāk izdalīja Dobeles komturiju un Bauskas fogtiju. Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas un Livonijas ordeņa likvidēšanas Zemgali iekļāva jaunizveidotajā Kurzemes un Zemgales hercogistē. Kaut arī hercoga Gotharda testamentā bija noteikts, ka Kurzemes un Zemgales hercogisti nedalīti ar vienādām tiesībām mantos viņa abi dēli, tādēļ pēc tēva nāves 1587. gadā Frīdrihs līdzās nepilngadīgajam brālim Vilhelmam kļuva par Kurzemes un Zemgales hercogistes valdnieku.
1596. gadā, kad Vilhelms sasniedza pilngadību, abi brāļi Hofcumberges pilī pie senā Zemgales ķēniņu Tērvetes pilskalna noslēdza līgumu par hercogistes sadalīšanu divās daļās - Frīdrihs kļuva par Zemgales hercogu ar rezidenci Jelgavas pilī, bet Vilhelms par Kurzemes hercogu ar rezidenci Kuldīgas pilī. 1598. gadā Kurzemes un Zemgales feodālais seniors Polijas karalis un Lietuvas dižkunigaitis Sigismunds III Vāsa apstiprināja hercogistes sadalīšanu.
Frīdriha vadībā 300 vīru lielais Zemgales hercogistes jātnieku karaspēks piedalījās Salaspils kaujā (1605). Zemgales muižnieku 1615. gadā Aucē sasauktajā Zemgales landtāgā hercoga Frīdriha vietā ieradās hercogs Vilhelms, kas pieprasīja landtāgu pārcelt uz Jelgavu. Jelgavas landtāgā radušos strīdu dēļ 1615. gadā pēc hercoga Vilhelma pavēles tika nogalināti divi viņa niknākie opozicionāri brāļi Magnuss un Gothards Noldes. Tādēļ 1617. gada 4. aprīlī Skrundas pilī sanākušajā Kurzemes landtāgā hercogam Vilhelmam atņēma hercoga titulu un uz visiem laikiem izraidīja no hercogistes. Viņa vietā par Kurzemes hercogu 1618. gadā tika ievēlēts Frīdrihs, kurš apstiprināja jaunu hercogistes pārvaldes konstitūciju Formula regiminis, kas piešķīra daudz lielākas tiesības muižniekiem.
Vienotas hercogistes atjaunošana
Poļu-zviedru kara (1600-1629) laikā 1622. gadā Zemgales hercogistes teritoriju ieņēma zviedru karaspēks un Frīdrihs bija spiests pārcelties uz Kuldīgas pili. Jelgavas pilī 1622. gada novembrī tika parakstīts Jelgavas pamiers, pēc kura Piltenes apgabals palika Polijas-Lietuvas kopvalsts tiešā kontrolē, bet Kurzemes un Zemgales hercogiste turpināja pastāvēt kā vienots suverēns Polijas—Lietuvas lēnis. Tā kā hercogam Frīdriham nebija pēcnācēju, tādēļ 1625. gadā viņš ierosināja landtāgā jautājumu par Vilhelma dēla Jēkaba atzīšanu par troņmantinieku. Hercogistes padome piekrita tam un par viņa mantinieku kļuva hercoga Vilhelma dēls Jēkabs Ketlers, kas 1638. gadā kļuva par hercogistes Kurzemes daļas līdzvaldnieku. Pēc hercoga Frīdriha nāves 1642. gada 16. augustā hercogs Jēkabs tika apstiprināts par apvienotās Kurzemes un Zemgales hercogu.
Jūakims Nortstrēms
Jūakims Nortstrēms (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, NHL komandas Kalgari "Flames" spēlētājs.
Spēlētāja karjera
Iepriekš Nortstrēms ir spēlējis Čikāgas "Blackhawks", Karolīnas "Hurricanes" un Bostonas "Bruins", kā arī SHL komandā Stokholmas "AIK Ishockey". Kopā ar Čikāgas komandu 2015. gadā izcīnīja Stenlija kausu.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā 2017. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļas.
Gajs Pīrss
Gajs Edvards Pīrss (en, dzimis ) ir Anglijā dzimis austrāliešu aktieris, dziedātājs un mūziķis.
2011. gadā Pīrss piedalījās HBO seriālā "Mildreda Pīrsa" (Mildred Pierce, 2011), par ko viņš saņēma Emmy balvu, kā arī tika nominēts Zelta globusa balvai un Ekrāna aktieru ģildes balvai.
Lerijs Robinsons
Lerijs Robinsons (en; dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, aizsargs, Kanādas hokeja izlases dalībnieks, kurš savas karjeras laikā aizvadījis 1384 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Monreālas "Canadiens" un Losandželosas "Kings", kļūstot par seškārtēju Stenlija kausa ieguvēju. 1995. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē. Pēc spēlētāja karjeras beigām ilgāku laiku trenējis NHL klubus Losandželosas "Kings" un Ņūdžersijas "Devils". Pašlaik (2021) ir Sentluisas "Blues" vecākais konsultants saistībā ar hokeja operācijām.
Spēlētāja karjera
NHL karjeru Robinsons sāka 1972.—73. gada sezonā, kad aizvadīja 36 spēles Monreālas "Canadiens" sastāvā. Turpmākajos gados viņš kopā ar klubu kļuva par seškārtēju Stenlija kausa ieguvēju, 1978. gadā izcīnot arī Kona Smita balvu, ko pasniedz izslēgšanas kārtas vērtīgākajam spēlētājam. 1977. un 1980. gadā kā līgas labākais aizsargs ieguvis Džeimsa Norisa balvu.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis trīs Kanādas kausa izcīņas turnīros, kā arī 1981. gada Pasaules čempionātā, kurā tika atzīts par turnīra labāko aizsargu.
Trenera karjera
No 1993. līdz 1995. gadam Robinsons strādāja par Ņūdžersijas "Devils" galvenā trenera Žaka Lemēra palīgu, taču tad kļuva par Losandželosas "Kings" galveno treneri. Galvenā trenera amatā Robinsons pavadīja četras sezonas, līdz 1999.—2000. gada sezonā atgriezās "Devils" sistēmā kā galvenā trenera palīgs.
Īsi pirms sezonas beigām atlaists tika Robijs Ftoreks, kā rezultātā par galveno treneri kļūstot Robinsonam, kurš kopā ar komandu izcīnīja Stenlija kausu.
"Devils" komandu Robinsons epizodiski trenēja līdz pat 2011.—12. gada sezonas noslēgumam. 2012.—13. gada sezonā viņš bija Sanhosē "Sharks" galvenā trenera Toda Maklelana palīgs.
Dzimuši slepkavas
"Dzimuši slepkavas" (en) ir 1994. gada ASV kriminālfilma, kuras režisors ir Olivers Stouns. Filmā galvenās lomas attēlo Vudijs Harelsons, Džuljeta Lūisa, Roberts Daunijs jaunākais, Tomijs Lī Džonss un Toms Saizmors. Filma ir balstīta uz Kventina Tarantīno scenāriju.
Filma ir stāsts par diviem cilvēkiem ar traumatiskām bērnībām — Mikiju (Harelsons) un Meloriju (Lūisa). Abi kļūst par mīlniekiem un masu slepkavām, bet masu mediji viņus bezatbildīgi slavina.
Filma tika izdota. Tā tika izrādīta Venēcijas kinofestivālā. Filma bija finansiāli veiksmīga, nopelnot vairāk nekā 50 miljonus ASV dolāru, savukārt kritiķu viedokļi bija dažādi. Daži kritiķi slavēja scenāriju, aktierspēli un humoru, kamēr citi uzskatīja filmu par pārāk vardarbīgu.
Li Žuofaņa
Li Žuofaņa (zh, ; dzimusi Sudžou) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2002), kas kopš 2007. gada pārstāv Singapūru.
Biogrāfija
No 1993. līdz 1997. gadam četras reizes pārstāvējusi Ķīnu Pasaules jauniešu šaha čempionātos meitenēm dažādās vecuma grupās, kuros labāko rezultātu sasniegusi 1993. gadā Bratislavā, kad dalījusi 3.-4. vietu. 2001. gadā Čennai uzvarējusi Āzijas individuālajā šaha čempionātā sievietēm. 2002. gadā Ulanbatorā uzvarējusi Pasaules studenšu individuālajā šaha čempionātā, bet pēc tam Haidarābādu piedalījusies Pasaules kausa izcīņā šahā sievietēm, kurā 1. kārtā piekāpusies Humpi Koneru. 2003. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Kualalumpurā. 2006. gadā uzvarējusi Ķīnas sieviešu šaha čempionātā. 2008. gadā bijusi pirmā starptautiskajā šaha turnīrā sievietēm Džakartā.
Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:
1999. gadā pārstāvējusi Ķīnu Āzijas komandu šaha čempionātos sievietēm, kurā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.
Pārstāvējusi Singapūru Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (2012, 2016).
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2009. gadā saņēmusi arī vīriešu starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Personīgā dzīve
Precējusies ar Ķīnas un Singapūras šaha lielmeistaru Džanu Džunu (dzimis 1978.).
Tigrans Hzmaljans
Tigrans Hzmaljans (hy, dzimis ) ir armēņu neatkarīgā kino režisors, scenārists, producents un politiskais aktīvists. Kopš 2018. gada Hzmaljans ir Armēnijas Eiropas partijas priekšsēdētājs.
Politiskā un sabiedriskā aktivitāte
Laikā no 1988. gada līdz 1990. gadam Hzmaljans bija Karabahas kustības dalībnieks Kalnu Karabahas apvienošanai ar Armēniju. No 1991. gada līdz 1993. gadam viņš strādāja par kara korespondentu Armēnijas un starptautiskajiem medijiem Kalnu Karabahā, kā arī par Kalnu Karabahas Augstākās padomes priekšsēdētāja Georga Petrosjana informatīvo konsultantu. No 1993. gada līdz 1996. gadam viņš strādāja par politisko analītiķi Amerikas Armēnijas asamblejā, armēņu diasporas lobiju grupā Vašingtonā. No 1997. gada līdz 1998. gadam viņš tika iecelts par UNDP direktora vietnieku Armēnijā. No 1998. gada līdz 2005. gadam viņš bija Erevānas filmu studijas ģenerālmenedžeris. 2009. gadā kopā ar Žirairu Sefiljanu un Aleksandru Jenikomšjanu Hzmaljans nodibināja Sardarapat kustību.
2012. gada sākumā Hzmaljans bija viens no Maštota parka aizsardzības kustības vadītājiem. Kopš 2014. gada viņš pārtrauca sadarbību ar Sardarapat kustību, jo radās domstarpības par Krievijas lomu Krievijas un Ukrainas karā un reģionālajā attīstībā. Hzmaljans ieņēma pretkremlisku nostāju, apgalvojot, ka Vladimirs Putins un viņa VDK režīms ir iznīcinājis Armēnijas valstiskumu un kolonizējis Armēniju. 2016. gadā viņš pievienojās veterānam disidentam Paruiram Airikjanam proriemtumnieciskajā kustībā ar nosaukumu "Neatkarība". Viņš 2012., 2014. un 2015. gadā piedzīvoja trīs tiesas prāvas saistībā ar apsūdzībām par nepakļaušanos policijai publisko mītiņu laikā.
2018. gada 6. novembrī Tigrans Hzmaljans kopā ar saviem atbalstītājiem nodibināja Armēnijas Eiropas partiju, un kļuva par partijas priekšsēdētāju. 2020. gada maijā Hzmaljans atbalstīja Nacionāldemokrātu partiju un pievienojās tam. 2021. gada 10. maijā Hzmaljans paziņoja, ka Armēnijas Eiropas partija pamet nacionāldemokrātisko partiju un ka partija 2021. gada Armēnijas parlamenta vēlēšanās piedalīsies neatkarīgi.
Hzmaljans novērotāja statusā piedalās Eiropas integrācijas pastāvīgajā komitejā.
Ecuko Tahara
Ecuko Tahara (ja) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Aļona Amjaļusika
Aļona Amjaļusika (be; dzimusi Babruiskā) ir Baltkrievijas šosejas riteņbraucēja.
Viņa pārstāvējusi Baltkrieviju 2012. gada vasaras olimpiskās spēlēs, grupas braucienā izcīnot 15. vietu. 2015. gadā pievienojusies  komandai. Viņa piedalījās 2015. gada Eiropas spēlēs, kur izcīnīja zelta medaļu grupas braucienā.
Gaidot Godo
"Gaidot Godo" (fr) ir īru rakstnieka Semjuela Beketa absurda luga.
Lugā divi tēli — Vladmirs un Estragons — bezgalīgi gaida Godo ierašanos. Viņi sarunājas, stāsta par pagātni, mēģina veikt pašnāvību, vēlas doties prom.
Bekets lugu franču valodā En attendant Godot sarakstīja 1948.—1949. gadā, luga publicēta 1952. gadā Parīzē. Théâtre de Babylone Parīzē notika lugas pirmizrāde. Lugu angliski iztulkoja pats autors (tās nosaukums angliski: Waiting for Godot).
Luga tika atzīta par 20. gadsimta nozīmīgāko lugu angļu valodā.
IRIS (Saules observatorija)
Kosmisko aparātu izgatavoja Lockheed Martin Solar and Astrophysics Laboratory (LMSAL). Teeleskops uzbūvēts Smitsona astrofizikas observatorijā (Smithsonian Astrophysical Observatory) IRIS instruments ir ultravioletā starojuma spektrometrs ar attēlu uzņemšanas biežumu viens kadrs sekundē. Tā izšķirtspēja ir 0,3 leņķa sekundes ar spektrālo izšķirtspēju angstrēma daļas.
IRIS palaists 02:27:46 UTC ar nesējraķeti Pegasus-XL no L-1011 lidmašīnas Stargazer virs Klusā okeāna aptuveni 160 km uz ziemeļrietumiem no Vandenberga Gaisa spēku stacijas.
Lazars Zalkinds
Lazars Zalkinds (ru; dzimis, miris ) bija Krievijas un PSRS šaha problēmists.
Dzīves gaitas
Dzimis Harkivā. Kad Zalkins vēl bijis bērns, ģimene pārcēlusies uz Kostromu. Ģimnāziju beidzis ar zelta medaļu un iestājies Maskavas Universitātē. Beidzis Juridiskās fakultātes ekonomikas nodaļu. Bijis universitātes docents, lasījis lekcijas. Pēc tam veidojis ekonomista karjeru: vispirms PSRS tautas komisariāta tirdzniecības pārvaldes uzskaites un statistikas sektora priekšnieka vietnieks, pēc tam priekšnieks. 1903. gada pievienojies boļševikiem un iestājies KSDSP. Pēc februāra revolūcijas dažos jautājumos pievienojies meņševikiem, bet pēc 1917. gada oktobra turpmāk politiskā darbībā vairs nepiedalījies. 1930. gadā tika nepatiesi apvainots un notiesāts. Astoņus gadus pavadījis Verhņeuraļskā OGPU politizolatorā, tad vēl 5 gadus izsūtījumā nometnēs Komsomoļskā pie Amūras. Pēc tam atbrīvots bez tiesībām aizbraukt no izsūtījuma vietas. Miris no infarkta.
Šaha kompozīcija
Piecpadsmit gadu vecumā iemācījies spēlēt šahu un septiņpadsmit gadu vecumā publicējis savu pirmo šaha uzdevumu. Ātri izvirzījies par vienu no Krievijas labākajiem problēmistiem. Bijis žurnālu «Шахматный вестник» (1913—1916) un «Шахматы» (1922—1929) uzdevumu nodaļas redaktors. Sastādījis vairāk nekā 500 šaha uzdevumus un etīdes, no tām 60 ieguvušas atzinību dažādos starptautiskos un vietējos konkursos.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Zeļenokumska
Zeļenokumska (ru) ir pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā. Pilsēta atrodas 166 km no Stavropoles.
Polimetilmetakrilāts
Polimetilmetakrilāts (PMMA) ir sintētisks polimērs, kas iegūts no metilmetakrilāta. Tā ir caurspīdīga un termoplastiska inženiertehniskā plastmasa. PMMA ir pazīstams arī kā pleksistikls, akrila stikls, organiskais stikls, kā arī ar tirdzniecības nosaukumiem un zīmoliem Crylux, Alfaplas, Plexiglas, Acrylite, Astariglas, Lucite, Perclax, Perspex u.c. Šo plastmasu bieži izmanto lokšņu veidā kā vieglu un neplīstošu stikla alternatīvu. To var izmantot arī kā liešanas sveķus, to pievieno tintēm un pārklājumiem, kā arī izmanto daudziem citiem mērķiem. Tehniski to bieži klasificē kā stikla veidu, jo tā ir amorfa stiklveida viela, tāpēc to nereti sauc par akrila stiklu vai organisko stiklu.
Vēsture
1928. gadā šo plastmasu vairākās laboratorijās izstrādāja daudzi ķīmiķi, piemēram, Viljams R. Konns, Oto Rēms un Valters Bauers, un pirmo reizi tirgū to 1933. gadā izlaida vācu uzņēmums Röhm & Haas AG ar preču zīmi Plexiglas.