cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anastasija Bodnaruka
Biogrāfija
2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Mitru Hedžazipūru, bet 2. kārtā zaudējusi Olgai Girjai. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Sabrinu Vegu Gutjerresu, bet 2. kārtā zaudējusi Annai Muzičukai.
Pārstāvējusi Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Bodnarukai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2010. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).
Argosas agora
Argosas agora (el) ir sengrieķu agora jeb tirgus laukums Argosā, uz dienvidaustrumiem no Argosas teātra, kas celta 5. gadsimtā pr.Kr. Agorā atradās 18 tempļi, bet 395. gadā goti iznīcināja agoru. Mūsdienās ir saglabājušies tikai dažu celtņu pamati, pieminekļu postamenti, un agoras kanalizācijas sistēma. Sākotnēji agora bija diezgan liela, un pašlaik arheologi ir atseguši tikai nelielu tās daļu (dienvidrietumu stūri).
Apraksts
Vietai publisks raksturs tika piešķirts vēl arhaiskajā laikmetā, kad lietus ūdeņu novadīšanai tika izbūvēta kanalizācija, kas austrumu pusē veidoja sākotnējo agoras robežu. Senākā celtne agorā pēc rakstiskiem avotiem tiek minēts Likejas Apollona templis, kurš pagaidām vēl nav atrasts. Agoras rietumu robežu veidoja kvadrātveida kolonnu zāle, kas pildīja politiskas vai justīcijas funkcijas (buleitērijs). Tas bija uzcelts 460. gadā pr.Kr. sakarā ar jaunās demokrātijas iedibināšanu Argosā (iznīcināts 3. gadsimta sākumā). Agoras dienvidu robežu veidoja dienvidu stoja, kas celta 5. gadsimtā pr.Kr., bet 1. gasimtā tika pārbūvēta par palestru. Antīkā perioda beigās šeit tika izveidotas "B" termas. Ziemeļu stoja uzcelta 4. gadsimtā pr.Kr. (iznīcināta Romas impērijas sākumā). Pusapaļa orhestra 28 m diametrā, kas atradās blakus ziemeļu stojai, un izveidota 4. gadsimtā pr.Kr., tika saukta par Agoras teātri. Astoņas akmens "zīmes" (uz vienas no tām bija uzraksts: "varoņi no Tēbām") 6. gadsimta pr.Kr. vidū veidoja nožogojumu. 4. gadsimtā pr.Kr. šīs zīmes izvietotas orhestras dienvidaustrumu pusē ap pavardu, kurš tika asociēts ar "Foroneja uguni", kas atradās netālu no Likejas Apolona tempļa. Cits 90 metrus garš portiks norobežoja agoru ziemeļaustrumos. Portika centrā bija Dromoss (ceļš) 90 m garš (300 pēdas) un 18 m plats, kā arī 16 koridori un no kvadrātveida akmeņiem veidota starta vieta. Portiks bija izveidots 4. gadsimtā pr.Kr. un pamests 2. gadsimtā, kad tā pamatnē tika uzbūvēta kvadrātveida būve, kas bija izveidota kā strūklaka (nimfejs). Uz ziemeļiem no dromosa hellēnisma laikā bija izveidots monumentāls postaments, kurš vēlajā romiešu periodā tika pārbūvēts par templi. Vēl uz ziemeļiem no dromosa 1. gadsimtā tika uzcelta apaļa celtne uz kvadrātveida podiuma. Celtnes augšējā daļa, pilnībā no marmora, bija apjozta ar 8 korintiskām kolonnām. Centrālās kāpnes veda uz pazemes kriptu, tolosa centrā. Celtniecības otrajā fāzē celtne tika pārbūvēta par nimfeju. 2. gadsimtā uz dienvidiem no nimfeja tika izveidotas monumentālas kapenes, kas, domājams, piederēja pilsētas mecenātam. Blakus kapenēm austrumu pusē Andriana valdīšanas laikā tika uzcelts monumentāls marmora pamats. Agora tika izpostīta 267. gadā, erulu iebrukuma rezultātā, bet 4. gadsimtā tur tika uzcelti monumentāli propileji. No 5. gadsimta agora zaudēja savu publisko raksturu un tās teritorijā tika celtas darbnīcas un dzīvojamie nami.
Reto Ašvandens
Šaha kompozīcija
Sastādījis gan tiešā mata, gan pasaku šaha uzdevumus. Daudz FIDE punktus guvis ar retrogrādās analīzes pierādījuma partiju uzdevumiem.
Sekmīgi startējis pasaules čempionātos šaha kompozīcijā. Pirmā čempionātā ieguvis sudraba medaļu pasaku šaha grupā, otrā kļuvis par čempionu pasaku šaha un ieguvis bronzu retro uzdevumu grupā, trešajā kļuvis čempionu retro uzdevumu grupā. No 2010. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā.
Ieguvis 92,24 FIDE albumu punktus.
Šaha uzdevuma piemērs
Risinājums:
Risinājumā redzam trīskāršu balto bandinieku pārvēršanos par zirdziņu.
Latvijas Onkoloģijas centrs
Latvijas Onkoloģijas centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Hipokrāta ielā 4, Rīgā, kas specializējies onkoloģisko un hematoloģisko slimnieku ārstēšanā.
Vēsture
Tagadējā slimnīca atklāta 1984. gadā, kad uz jaunuzcelto deviņstāvu ēku ar 420 stacionāra gultu vietām pārcēlās Republikas Onkoloģiskais dispansers, kas kopš 1939. gada atradās Talsu ielā 7a Āgenskalnā. Kompleksā ietilpa arī divstāvu piebūve uzņemšanas un operāciju blokam, kā arī poliklīnikas ēka.
1984. gada 2. martā Gaiļezera slimnīcu kompleksā tika atklāta Republikas onkoloģijas dispansera pirmā kārta, kas maksāja 11 miljonu rubļu. Būvniecības ieceri ierosināja Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrijas galvenā onkoloģe, docente V.Bramberga. Stacionārs tika aprīkots ar ērtām laboratorijam un kabinetiem ar unikālu diagnostikas un ārstēšanas aparatūru un iekārtām, sešam operāciju zālem, mājīgām vienvietīgām līdz četrvietīgām palātam.
No 1986. gada dispansers ir Latvijas eksperimentālās un kliniskās medicīnas ZPI kliniskā bāze.
1992. gadā Republikas Onkoloģiskajam dispanseram pievienoja Rīgas Pilsētas onkoloģisko dispanseru, bet 1993. gadā apvienotās onkoloģiskās iestādes pārdēvēja par Latvijas Onkoloģijas centru ar divām onkoloģiskajām slimnīcām Daugavpilī un Liepājā.
2005. gadā to apvienoja ar slimnīcu "Linezers" un slimnīcu "Biķernieki" Rīgas Austrumu slimnīcas sastāvā.
Kopš 2007. gada Latvijas Onkoloģijas centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas stacionāriem. 2016. gadā uz to no stacionāra "Linezers" pārvietoja Valsts Hematoloģijas centru, izveidojot tur Ķīmijterapijas un hematoloģijas klīniku.
Rigvir
1968. gadā ar Latvijas Veselības aizsardzības ministrijas 25. aprīļa pavēli Nr. 220a/20 “Par enterovīrusu klīnisko aprobāciju onkoloģiskiem slimniekiem, galvenokārt, ar gremošanas trakta ļaundabīgiem audzējiem” tika saņemta atļauja pielietot preparātu Rigvir vēža slimniekiem Republikas onkoloģijas dispansera 2. nodaļā un Paula Stradiņa v.n. Republikas klīniskās slimnīcas 18. ķīmijterapijas nodaļā (nod. vadītājas I. Priedīte, I. Kundziņa). Pētījumā iekļauti 415 slimnieki un tika pierādīts Rigvir nekaitīgums slimniekiem un epidemioloģiskā drošība. Uzsākta Rigvir adaptācija (pieradināšana) ādas melanomas audos, jo šī audzēja šūnas ir nejutīgas pret staru un ķīmijterapiju. Rigvir adaptācija melanomā izdevās un tika konstatēts melanomā adaptētā Rigvir ārstnieciskais efekts.
Pēc Vissavienības Vēža centra (Maskavā) zinātniskās padomes pozitīvas atsauksmes 1985. gadā tika uzsākta Rigvir plaša klīniska izpēte melanomas slimnieku un citu onkoloģisko slimnieku ārstēšanā. Latvijas onkodispanseru, tajā skaitā Republikas onkodispanserā štatos tiek iekļauti imūnterapijas speciālisti. Klīniskajā izpētē piedalījās arī P. Stradiņa klīniskā slimnīca, Rīgas Medicīnas institūta Stomatoloģijas institūts un Saratovas onkoloģiskais dispansers (Krievijā). Pavisam klīniskajā izpētē piedalījušies 1063 slimnieki. Mikrobioloģijas institūts 1985. gadā izstrādāja instrukciju par vīrusa imunmodulātora pretrecidīva, pretmetastātisko īpašību klīnisko izpēti ādas melanomas slimniekiem saistībā ar ķirurģisko ārstēšanu un ķīmijterapiju.
Kārlis Pauļuks
Kārlis Vilhelms Pauļuks ( — ) bija Latvijas jurists, politiķis un sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas tieslietu ministrs (1919—1920), kā arī Satversmes sapulces un visu četru pirmskara Saeimu deputāts. Ministru prezidenta Jāņa Pauļuka brālis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Izglītība un juridiskā darbība
Kārlis Pauļuks piedzima Lielsesavas pagasta "Gavēņos" (tagad Viesturu pagasts) lauksaimnieku Jēkaba un Grietas ģimenē. Sākotnēji mācījies Svitenes pamatskolā, 1882. gadā iestājies Jelgavas Klasiskajā ģimnāzijā. 1890. gadā iestājies Maskavas Universitātes Juridiskajā fakultātē, ko pabeidzis 1894. gadā. Tajā pašā gadā kļuva par zvērināta advokāta Jāņa Čakstes palīgu. Studiju laikā uzņemts latviešu studentu korporācijā Fraternitas Moscoviensis. kļuvis par zvērinātu advokātu Jelgavā. 1919. gadā kļuvis par Tiesu palātas priekšsēdētāju. atsāka strādāt par zvērinātu advokātu Jelgavā. 1924. gadā ievēlēts par zvērinātu advokātu palīgu konferenču vadītāju Jelgavā.
Politiskā un sabiedriskā darbība
No 1906. gada bijis Jelgavas latviešu draudzes valdes priekšsēdis. 1915. gadā devies bēgļu gaitās uz Tērbatu. Pirmā pasaules kara laikā bijis Tērbatas latviešu bēgļu komitejas priekšsēdētājs. 1917. gada maijā ievēlēts Kurzemes Pagaidu zemes padomē, kur bija izpildu komitejas priekšsēdis. Deleģēts piedalīties Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes darbā, 1918. gada janvārī ievēlēts par tās valdes priekšsēdētāja biedru. 1917. gadā bijis Latviešu zemnieku savienības (LZS) līdzdibinātājs.
1918. gadā kopā ar zvērinātu advokātu Albertu Kviesi organizējis LZS darbību Jelgavā. Tautas padomes loceklis. kļuva par tieslietu ministru Latvijas Pagaidu valdībā. Amatā bija līdz, kad sāka darboties Ulmaņa 1. Ministru kabinets. Tajā pašā laikā sācis darboties Satversmes sapulcē — Latvijas pirmajā tautas vēlētajā parlamentā. Darbojies LZS frakcijā. Vēlāk ticis ievēlēts arī 1. (1922), 2. (1925), 3. (1928) un 4. Saeimā (1931). Darbojies agrārajā, juridiskajā un satversmes komisijās. Satversmes sapulcē bija Zemgales vēlēšanu apgabala komisijas dalībnieks.
1930. gada aprīlī, pēc tam, kad Alberts Kviesis kļuva par Valsts prezidentu, Kārlis Pauļuks tika iecelts par Saeimas priekšsēdētāja biedru. Šo amatu viņš saglabāja visu atlikušo 3. Saeimas darbības periodu, kā arī 4. Saeimas laikā. 1931. gadā ievēlēts Jelgavas pilsētas domē no Latviešu pilsoņu apvienības saraksta. 1934. gada maijā, kad notika t.s. "Ulmaņa apvērsums", Pauļukam tika uzlikts mājas arests. Viņš neatbalstīja Ulmaņa režīmu.
Okupācija un nāve
Padomju okupācijas apstākļos 1941. gada janvārī Kārli Pauļuku neieskaitīja Advokātu kolēģijā. , vācu okupācijas laikā, viņš tika pagaidām ieskaitīts kā zvērināts advokāts Jelgavā. Viņš aktīvi iesaistījās 1943. gadā dibinātā nacionālās pretestības kustības centra — Latvijas Centrālās padomes (LCP) — darbībā. Viņš, būdams 4. Saeimas prezidijā, bija arī LCP paplašinātā prezidija loceklis. 1944. gadā parakstīja Latvijas Centrālās padomes memorandu, kas prasīja atjaunot Latvijas neatkarību.
Miris Jaunsvirlaukas pagasta "Pauļukos". Apbedīts Jelgavas Nikolaja kapos (tagad — Meža kapi).
Tereškova (Medņevas pagasts)
Tereškova ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 8,1 km no pagasta centra Semenovas, 3,2 km no novada centra Viļakas un 249,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz dienvidiem no novada centra Viļakas, nomaļus no valsts autoceļiem, Kouras upes krastā.
Torkova
Torkova var būt:
Īsfilma
Īsfilma ir filma, kuras garums ir mazāk par 30 minūtēm, jo filmām, kas ir garākas par tām, parasti ir nepieciešama divas vai vairakas sižeta līnijas, lai uzturētu auditorijas interesi.
Arvien retāk sastopamais nozares termins "īss objekts" vairāk balstās uz pieņēmumu, ka filma tiek parādīta kā prezentācijas daļa kopā ar spēlfilmu. Īsfilmas bieži tiek demonstrētas vietējos, nacionālos vai starptautiskos filmu festivālos, un tās veido neatkarīgi filmu veidotāji ar mazu budžetu vai vispār bez tā. Parasti tos finansē no filmu dotācijām (Līdzekļu bezatmaksas piešķiršana), bezpeļņas organizācijām, sponsoriem vai personīgajiem līdzekļiem. Īsfilmas parasti izmanto nozares pieredzes iegūšanai un kā platformu talantu demonstrēšanai, lai nodrošinātu privātu investoru, ražošanas uzņēmuma vai filmu studiju turpmāko projektu finansējumu.
Vēsture
Kino pirmsākumi ir meklējami "kustīgajās bildēs". 19. gadsimta sākumā tika veikti pirmie eksperimenti, cenšoties iegūt kustības ilūziju ar vairāku secīgu attēlu ātras nomaiņas palīdzību. Piemēram, tika uzstādītas vairākas kameras, lai iegūtu skrejoša zirga uzņēmumu sēriju, to izdarīja Edvards Maibridžs 1878. gadā.
Taču par kameras izgudrotāju var uzskatīt Eteniju-Džūlzu Mareju, kurš izgudroja kameru, jeb „fotografēšanas šauteni”, kas varēja izveidot atsevišķu fotogrāfiju katru sekundi, radot secīgu attēlu sēriju. Šajā kamerā Marejs ievietoja sevis izgudrotās celuloīda filmiņas, kas bija revolucionārs sasniegums. Viņa aparāts sākotnēji bija spējīgs iemūžināt 30 secīgus kadrus.
Īsfilmas, kas tika veidotas kā mākslas veids, visas sākumā bija īsas. Patiešām, līdz 1913. gadam visu filmu ilgums bija 15 minūtes vai mazāk. Tikai pēc tad, kad itāļu filmas eposi bija iespaidojuši Deividu Vorku Grifitu, lai režisētu filmu "Džūdita no Betulijas", tikai tad īsfilmas palika garākas un kļuva par normu.
Pirmās filmas sabiedrībai tika prezentētas 1894. gadā, izmantojot Tomasa Edisona kinetoskopu, kas ir paredzēts individuālai skatīšanai (agrīna kinofilmu izrādīšanas ierīce; kinetoskops bija paredzēts filmām, kuras var skatīties viens cilvēks vienlaikus caur skatīšanās caurumu ierīces augšpusē). Šīs un tām sekojošās filmas bieži bija viena kadra “aktualitātes” vai “interešu” filmas, kas attēloja slavenības, karaliskās procesijas, ceļojumus, aktualitātes un ikdienas dzīves ainas.
Apvienotās Karalistes administratīvais iedalījums
Apvienotās Karalistes jeb Lielbritānijas administratīvo iedalījumu veido 4 zemes, 3 kroņa teritorijas un 13 aizjūras teritorijas. Katra no zemēm iedalās savā sīkākā administratīvā iedalījumā.
''Pirmā līmeņa administratīvais iedalījums aprakstīts visām teritorijām. Savukārt otrā līmeņa un sīkāk administratīvais iedalījums atainots tikai Lielbritānijas daļai. Atkarīgo teritoriju sīkāku administratīvo iedalījumu skatīt pie attiecīgās atkarīgās teritorijas raksta.''
Plūme (uzvārds)
Plūme var būt:
Jelgavas Amatu vidusskola
Jelgavas Amatu vidusskola ir profesionālās izglītības mācību iestāde Akadēmijas ielā 25 Jelgavā. 2019. gada Latvijas skolu reformas gaitā tai pievienojama Jelgavas Vakara (maiņu) vidusskola Skolotāju ielā 8, kas īsteno pamatizglītības programmu (1.-9. klasei), speciālo pamatizglītības programmu izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (1.-9. klasei), vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programmu (10.-12. klasei).
Izglītības programmas
Vispārējās vidējās izglītības izlīdzinošā programma (36011011)
Arodizglītības programmas pēc vidējās izglītības programmas apguves
Frizieris (32A81502), viesmīlis (35A81104), ciparu programmas vadības (CNC) darbgaldu iestatītājs (35B52101).
Arodizglītības programmas pēc pamatizglītības programmas apguves
Pavārs (programmas kods 3281102), konditors (3281102), frizieris (3281502)
Profesionālās vidējās izglītības programmas pēc pamatizglītības programmas apguves
Mazumtirdzniecības komercdarbinieks (3334102), maizes un miltu konditorejas izstrādājumu speciālists (3354104), ciparu programmas vadības (CNC) darbgaldu iestatītājs (3352101), tērpu stila speciālists (3354202),
Profesionālās pamatizglītības programmas ar pedagoģisko korekciju pēc 8 klašu izglītības apguves un 9. klases beigšanas ar liecību
Pavāra palīgs (2281102)
Profesionālās pamatizglītības programmas ar pedagoģisko korekciju pēc 7 klašu izglītības apguves
Montāžas darbu atslēdznieks (2252101)
Vēsture
1911. gadā Skolotāju ielā 8 tika atvērta Jelgavas vācu skola. 1948. gadā to pārdēvēja par Jelgavas pilsētas strādnieku jaunatnes vidusskolu un sāka komplektēt klases ar krievu mācībvalodu, kā arī neklātienes grupas. 1951. gadā skolu pārcēla uz A. Upīša (tagad Mātera) ielu 44 un 1961. gadā skolu pārdēvēja par Jelgavas vispārizglītojošo (maiņu) vidusskolu. 1967. gadā skola atgriezās ēkā Skolotāju ielā 8.
Savukārt Jelgavas Amatu vidusskola dibināta 1990. gadā uz 1978. gadā izveidotā Starpskolu mācību ražošanas kombināta bāzes. 2008. gadā tai piešķīra profesionālās arodvidusskolas statusu, un patlaban Amatu vidusskola ir tapusi par akreditētu profesionālās izglītības mācību iestādi.
Ežēns Fransuā Vidoks
Ežēns Fransuā Vidoks (fr; dzimis, miris ) bija franču noziedznieks un detektīvs, kura stāsts ir iedvesmojis vairākus rakstniekus, tai skaitā Viktoru Igo un Onorē de Balzaku.
Vidoks ir pirmais pasaulē zināmais privātdetektīvs.
Piedzimis maiznieka ģimenē, pusaudža gados sāka kriminālas darbības, tai skaitā naudas zagšanu un cilvēku nogalināšanu (bija nogalinājis vismaz vienu cilvēku). Tika iesaukts armijā Lielās franču revolūcijas laikā. 1796. gadā Vidokam tika piespriesti spaidu darbi par palīdzēšanu izbēgt noziedzniekiem, tomēr pēc dažiem gadiem viņš aizbēga.
1809. gadā Vidoks pieteicās strādāt policijas labā, lai tiktu saīsināts viņa cietumsods. Sākumā strādājis par spiegu cietumā, vēlāk pēc inscenētās izbēgšanas no cietuma strādāja par detektīvu. 1811. gadā Vidoks kļuva par detektīvu vienības priekšnieku, pēc diviem gadiem ieguva nosaukumu Sûreté Nationale ("Nacionalā drošība"). Šajā vienībā tika nolīgtas tikai personas ar kriminālu pagātni. Vēlāk pārtrauca sadarboties ar policiju, 1832. gadā atvēra savu detektīvu biroju.
Vidoks lika pamatu daudzām mūsdienās izmantotām metodēm noziegumu izmeklēšanā, piemēram, viņš uzsāka likumpārkāpēju reģistru, lika pamatus ballistikai, asinsgrupas noteikšanai. Tādēļ viņš tiek dēvēts par modernās kriminālistikas tēvu.
Marīns I
Marīns I (la, dzimis, iespējams, 830. gadā, miris ) bija Romas pāvests no 882. gada decembra līdz 884. gada maijam. Viņš bija pāvesta Jāņa VIII pēctecis. Par diakonu viņu iesvētīja pāvests Nikolajs I.
Sākotnēji Marīns bija Kaeres bīskaps. Par Romas pāvestu viņš kļuva, divas dienas pēc iepriekšējā pāvesta Jāņa VIII nāves. Šajā amatā viņš bija līdz nāvei.
Likums un kārtība
Likums un kārtība var būt:
Divvilcis
Divvilcis (en) ir šaha uzdevums, kurā dotais mērķis (mats, pats, pašmats utt.) jāsasniedz divos gājienos.
Bez žanra apzīmējuma šis nosaukums tiek lietots ar nozīmi tiešā mata divvilcis.
Tiešā mata divvilcis
Pasaules čempionātā šaha kompozīcijā tiek noteikts uzvarētājs divvilču žanrā, divvilči ir arī atsevišķa nodaļa FIDE albumos.
Citu žanru divvilči
Divvilči ir arī vairāku citu šaha kompozīcijas žanru sastāvdaļa.
Henrijs Kelets
Henrijs Kelets (en; dzimis, miris ) bija britu kara flotes virsnieks, okeanogrāfs un polāro jūru kuģotājs.
Biogrāfija
Dzimis Tipereri grāfistē Īrijā. 1822. gadā 16 gadu vecumā iestājies Karaliskajā kara flotē. Trīs gadus dienējis Rietumindijā, pēc tam uz hidrogrāfijas kuģa Āfrikā un kā kapteiņa vietnieks uz kuģa Sulphur Austrumindijā. Pirmā opija kara laikā dienējis par kapteini uz kuģa Starling.
1845. gadā nozīmēts par kapteini hidrogrāfijas kuģim Herald ekspedīcijā, kuras primārais mērķis bija apsekot Ziemeļamerikas krastus no Gvajakilas līdz Vankūverai, ieskaitot Galapagu salas. 1848. gadā Kelets uz laiku tika norīkots pazudušās Džona Franklina ekspedīcijas meklēšanas ekspedīcijai. Šīs ekspedīcijas laikā Čukču jūrā Keleta ekspedīcija atklāja Heralda salu. No Heralda salas Kelets tālumā redzēja līdz tam neatklāto Vrangeļa salu, ko nodēvēja par Keleta Zemi. No 1852. līdz 1854. Kelets kopā ar Edvardu Belčeru vadīja izpētes ekspedīciju Kanādas arktiskajā arhipelāgā, kuras laikā tika atklātas aprakstītas vairākas salas un to krasti.
No 1855. gada strādājis par Jamaikas kuģubūvētavas superintendantu, no 1864. gada — superintendants Maltas kuģubūvētavā. No 1969. līdz 1871. gadam Kelets bija karaliskās flotes bāzes komandieris Honkongā. Miris 1875. gadā savā īpašumā Tipereri.
Pagodinājumi
Henrija Keleta vārdā nosaukti:
Žīdu ezers
Žīdu ezers var būt:
Mendelszons
Mendelszons (de, Mendelszohn — 'Mendeļa dēls'; sieviešu dzimtē Mendelszone) ir vācu cilmes uzvārds, kas izplatīts arī Vācijas un Polijas ebreju vidū (yi).
Merkūrijs briesmās
"Merkūrijs briesmās" (en) ir 1998. gada ASV spraiga sižeta trillera filma, kuras režisors ir Herolds Bekers. Filmā galvenās lomas atveido Brūss Viliss, Aleks Boldvins, Miko Hjūzs, Šajs Makbraids, Kima Dikensa. Filma balstīta uz 1996. gada Raina Daglasa Pīrsona romānu Simple Simon.
Filma stāsta par FIB aģentu, kurš aizsargā deviņus gadus vecu zēnu, kas sirgst no autisma un kuru grib nogalināt valdības aģenti pēc tam, kad viņš atšifrē slepenu kodu.
Filmas "Merkūrijs briesmās" pirmizrāde notika un to izplatīja Universal Pictures. Filma saņēma galvenokārt negatīvas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 93 miljonus ASV dolāru.
Kasjans Jevčenko
Kasjans Jevčenko (uk; dzimis, miris ) bija ukraiņu mūziķis, tautas instrumentu meistars, ansambļu "Guk", "Gučok" un "Gučeņa" vadītājs, Grigorija Verevkas Ukrainas Nacionālā tautas kora solists.
Biogrāfija
Kasjans Jevčenko dzimis Popelņanskas rajona Žovtņevo ciemā (tagad Kvitņevo) dziedošā zemnieku ģimenē. Mācījies lauku septiņgadīgajā skolā. Pārdzīvoja holodomoru. Vācijas—PSRS kara dalībnieks. Par drosmi frontē apbalvots ar Lielā Tēvijas Kara ordeni un medaļu "Par militāriem nopelniem". Kopš 1946. gada strādāja Kijivas galvenajā pastā. 1948. gadā iestājās Kijivas konservatorijā, kur studēja nacionālo instrumentu — bandūru.
Periodā no 1950. līdz 1984. gadam strādāja Grigorija Verevkas Ukrainas Nacionālajā tautas korī. Viņa talants tika atzīmēts ar "Goda zīmes" ordeni. Ar kora koncertiem uzstājies 37 pasaules valstīs. Grigorija Verevkas Tautas kora programmā bija instrumentāls numurs "Kāzu maršs" (ukraiņu tautas melodijas V.V.Popadjuka apstrādē). To izpildīja sešu mūziķu instrumentālais ansamblis, tostarp Kasjans Jevčenko, kurš spēlēja kazū, surmu un mežragu.
1983. gadā uz Žovtņevo ciema (tagad Kvitņevo) kultūras nama bāzes izveidoja ansambli "Trīsvienības muzikanti".
1986. gadā ansamblis "Trīsvienības muzikanti" kļuva par tautas muzikantu ansambli "Guk", kura nosaukums radies, pateicoties Kasjana Jevčenko izgudrotajam instrumentam. Ukrtelefilm uzņēma divas filmas par ansambli "Guk" un ansambļa vadītāju, kuras vairākkārt rādīja Ukrainas televīzijā: "Ak, puiši no gadatirgus nāca" un "Polka ar gocu". Maksims Rilskis par ansambļa darbu rakstīja: "Kad manas zemes dziesmas peld dzimtajās balsīs, man liekas, ka es pļavās vācu ārstnieciskās zāles." Tautas muzikantu ansamblis "Guk" piedalījies starptautiskajos festivālos "Grišene" Viļņā, "Zelta vilna" Krievijā, "Pokutj" Harkivā, "Slāvu Bazārs” Baltkrievijā, "Beregiņa" Luckā, "Zortica" Zaporožjē, "Mākslinieciskā raža" Kijivā, ģimenes svētkos "Mūsu sarkanā dzimta", Visukrainas ukraiņu kongresā, televīzijas turnīros "Saules klarnetes", reģionālajos svētkos "Dzimtās zemes rušņiki" un "Obžinki—2008".
1987. gadā ar Ukrainas Kultūras ministrijas dekrētu ansamblim piešķīra "Tautas amatieru kolektīva" nosaukumu.
2006. gadā Kasjanam Jevčenko piešķīra Tautas mākslas meistara goda nosaukumu. Lieliski Kasjana Jevčenko mākslinieciskie sasniegumi un pirmie lielie ansambļa panākumi bija Žitomiras 1100. gadadienas svinību laikā. "Guk" vairāk nekā divu gadu desmitu laikā ir mainījis ne vienu vien sastāvu. Tautas muzikantu ansambļa "Guk" pirmie dalībnieki ir Vladimirs Rodins, Sergejs Žuravskis, Jevgeņija Šīranta, Ivans Ivanjuks, Nikolajs Bogdans un citi.
2003. gadā uz "Guk" bāzes izveidoja bērnu kolektīvu "Gučok", tāpēc "Guk" pārvietoja uz Popelņanskas bērnu mūzikas skolu. 2004. gadā kolektīvus "Guk" un "Gučok" papildināja ansamblis "Gučonok". Instrumentus izgatavoja tieši tādus pašus kā ansamblim "Guk" tikai mazākus, paredzētus bērniem. Visi šo kolektīvu dalībnieki, izņemot bajānu spēlētājus, spēlē tikai Jevčenko izgatavotos instrumentus.
Kopš 2009. gada Antons Sova, Jevčenko mazdēls, ir viņa daiļrades mantinieks. Antons ir mūzikas kompānijas Tuaron vadītājs, nodarbojas ar Kasjana Jevčenko autortiesībām un blakustiesībām, uztur informācijas aktualitāti par mūziķi un sadarbojas ar mūzikas skolu, kas nosaukta viņa vārdā. 2019. gadā Antons Sova nodibināja Kasjana Jevčenko ikgadējo starptautisko tautas mūzikas festivālu.
2023. gadā Tautas amatieru ansamblis "Guk" svinēja 40 gadu jubileju. Ansamblis uzņēma īsu muzikālu filmu, kas veltīta Kasjana Jevčenko piemiņai, ar pašreizējo dalībnieku sastāvu.
Daiļrade
Kasjans Jevčenko ir vairāk nekā 50 aizmirstu ukraiņu tautas instrumentu restaurators un saglabātājs. Starp tiem: kozoba, guks, surma, mežrags, copalo, kazū (dudu), svistalo, buhalo un citi. Kopumā meistars savām rokām izgatavoja vairāk nekā 70 dažādus instrumentus. Viņš meistarīgi spēlēja tādus instrumentus kā flautu, banduru, vijoli, kazū un dūdas. Kasjans Jevčenko vairāk nekā 25 gadus strādāja Popelņanskas rajona kultūras iestādēs. Viņš nodibināja tautas muzikantu ansambli "Guk". Viņa mājoklis Popelņanskas rajona Žovtņevo ciemā (tagad Kvitņevo) tika uzcelts tautas stilā un kalpoja par darbnīcu un pastāvīgo ekspozīciju.
Pēc aiziešanas pensijā Kasjans Jevčenko sāka nodarboties ar amatiermākslu savā dzimtajā Žovtņevo ciemā, kas pagodināja ciematu un reģionu. Viņš sāka pilnveidot seno koka instrumentu spēles tehniku, iedvesmojoties no Grigorija Verevkas tautas kora mākslinieciskā vadītāja Anatolija Avdievska vēlmes bagātināt orķestri ar tautas pūšamajiem instrumentiem.
Kasjans Jevčenko pievērsa uzmanību kazaku trompetei un taurei, kas bija populāri Zaporižjā. Viņš nolēma izgatavot šos instrumentus, saglabājot to ārējo formu, bet paplašinot to diapazonu un uzlabojot to īpašības. Sākotnēji tika radīta taure, kas kļuva par skaļo un košo pūšaminstrumentu, ko izmanto orķestrī. Kasjans Jevčenko izgatavoja vairāk nekā 30 instrumentus, no kuriem daudzus iegādājās Kijivas Sadzīves muzejs. Viņa instrumenti atrodas arī Japānā un Polijā. Tāpat viņš izveidoja instrumentus savam ansamblim.
Kasjans Jevčenko patstāvīgi audzēja kazas, apstrādāja ādas un izmantoja dažādus sadzīves priekšmetus jaunu instrumentu radīšanai. Viņš demonstrēja savu trompeti, koka tauri un kazū Kijivas konservatorijas Tautas instrumentu katedrā, kur saņēma atbalstu. Šos instrumentus iekļāva konservatorijas tautas instrumentu orķestrī. Turklāt viņš radīja baritona ragu un pilnveidoja oriģinālo tautas lociņu-sitaminstrumentu — kozobasu.
2009. gada 24. oktobrī, 84 gadu vecumā Kasjans Jevčenko nomira.
Piemiņas godināšana
2010. gada 22. novembrī Popeļņanskas mūzikas skolā atklāja Kasjana Jevčenko piemiņas klasi un uzstādīja piemiņas plāksni. Mūzikas skolas telpā glabājas paša meistara radītie mūzikas instrumenti. Šeit var redzēt viņa unikālo banduru, kuru viņš spēlēja visu savu dzīvi, ieskaitot konservatoriju un G. Verevkas kori. Šos instrumentus muzejam dāvināja meistara sieva Larisa. Turklāt muzejā ir fotogrāfijas, pateicības raksti, balvas un laikrakstu materiāli, kas atspoguļo meistara radošo ceļu un dzīvi.
Pēc Kasjana Jevčenko nāves ansambļu vadīšanu uzticēja Popeļņanska bērnu mūzikas skolas flautas spēles skolotājam Leonīdam Kravčukam. Turpmākajos gados ansambļu vadītāja pienākumus pildīja Nikolajs Fedorišins, Jekaterina Volinčuka, Vladimirs Uščapovskis un Mihails Mikitenko.
Visus Kasjana Jevčenko radītos mūzikas instrumentus joprojām izmanto, un ansambļi turpina savu darbību, attīstot Ukrainas tautas instrumentālo mākslu. Kasjans Jevčenko sevi parādīja ne tikai kā virtuozs mūziķis, kurš spēlēja daudzus instrumentus un atdzīvināja aizmirstos senos ukraiņu tautas instrumentus, bet arī kā komponists, kurš rādīja mūziku saviem ansambļiem "Guk", "Gučok" un "Gučenok". Katrā savas darbības jomā Kasjans Jevčenko sniedza nozīmīgu ieguldījumu Ukrainas kultūrā un mūzikas mākslā. Pateicoties viņa talantam, darbam un vēlmei atbalstīt ukraiņu instrumentus dzīvē, Kasjans Jevčenko atstājis neaizmirstamu nospiedumu Ukrainas mūzikas kultūras vēsturē.
Lorāns Fiņons
Lorāns Patriks Fiņons ( — ) bija profesionāls franču šosejas riteņbraucējs. 1983. un 1984. gadā viņš uzvarēja Tour de France. 1989. gadā viņš no uzvarētāja atpalika 8 sekundes, kas ir bijis jebkad mazākais pārsvars šajās sacensībās. 1989. gadā viņš uzvarēja arī Giro d'Italia, bet 1984. gadā finišēja otrais. 1988. un 1989. gadā viņš uzvarēja klasiskajās Milāna - Sanremo sacensībās. Viņš mira 2010. gada 31. augustā no vēža.
Mjadzelas rajons
Mjadzelas rajons ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Viļejkas rajonu, Vitebskas apgabala Pastavu un Dokšicu rajoniem, kā arī Grodņas apgabala Astravjecas rajonu.
Rajonā atrodas lielākais ezers valstī - Narača ezers, ap kuru izveidots nacionālais parks.
Inese Kučinska-Laukšteine
Inese Kučinska-Laukšteine (dzimusi un plašāk pazīstama kā Inese Kučinska ) ir latviešu aktrise.
2020. gadā saņēma Spēlmaņu nakts balvu Gada aktrise par Ričarda III lomu izrādē "Šekspīrs" Liepājas teātrī.
Židu ezers
Židu ezers (arī Žeidu ezers, Žīdu ezers, Žīdezers) ir neliels beznoteces meža ezers Augšdaugavas novada Līksnas pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā uz ziemeļiem no autoceļa A6 (Daugavpils apvedceļa). Krasti zemi, purvaini, kūdraini. Krastā vairākas atpūtas vietas.
А
А (а) ir kirilicas burts. Tas visbiežāk reprezentē nenoapaļotu zema mēles pacēluma priekšējās rindas patskani /a/, bet ingušu un čečenu valodā šis burts var apzīmēt gan nenoapaļotu zema mēles pacēluma pakaļējās rindas patskani /ɑ/, gan vidēja mēles pacēluma vidējās rindas patskani /ə/.
Nokia 1011
Nokia 1011 bija Somijas uzņēmuma Nokia GSM pirmais masu produkcijas mobilais telefons. Tas izlaists 1992. gada 10. novembrī. Telefons tika tirgots arī ar nosaukumu Mobira Cityman 2000.
Telefona ārējais izskats bija bāzēts uz analogo modeli Nokia 101. Nokia 1011 bija ārēja izvelkama antena, tam bija monohroms displejs, kurā varēja parādīt divas teksta rindas. Aparāta izmēri bija 195 x 60 x 45 mm un masa 495 g. Telefonā varēja saņemt īsziņas.
Nokia 1011 tika izlaists līdz 1994. gadam, kad to nomainīja Nokia 2110 .
ASV viceprezidents
Amerikas Savienoto Valstu viceprezidents ir otra augstākā amatpersona Amerikas Savienotajās Valstīs pēc prezidenta. Amats tika izveidots līdz ar ASV Konstitūcijas pieņemšanu. Viceprezidentu kopā ar prezidentu ievēl netiešās vēlēšanās uz četriem gadiem. Saskaņā ar šo sistēmu, katram štatam ir piešķirts noteikts balsu skaits, kas saskan ar šī štata pārstāvju vietu skaitu Kongresā. Viceprezidents ir pirmā persona, kas var aizvietot valsts prezidentu, ja tas mirst prezidentūras laikā, atkāpjas vai tiek atcelts no amata.
Saskaņā ar Konstitūciju, ASV viceprezidents ir ASV Senāta vadītājs. Viņš nepiedalās balsojumos, bet gadījumos, ja balsu skaits ir neizšķirts, ASV viceprezidentam pieder izšķirošā balss.
Par pirmo ASV viceprezidentu kļuva Džons Adams 1789. gada 21. aprīlī, pašreizējā ASV viceprezidente ir Kamala Herisa.
Ķeizaru kapenes
Ķeizaru kapenes (de) jeb Kapucīnu kapenes (de) ir Hābsburgu dzimtas kapi Vīnes Kapucīnu baznīcā Austrijas galvaspilsētas Vīnes centrā.
Kopš 1633. gada, kad kapenes tika ierīkotas, tajās apglabāti 145 dzimtas piederīgie, to skaitā 12 imperatori un 18 imperatores. Kapenēs atrodas 107 metāla sarkofāgi, daudzi ar māksliniecisku vērtību. Pēdējais apbedījums kapenēs notika 2011. gadā, kad šeit tika apglabāts Oto fon Hābsburgs. Kapenes vēl aizvien pārrauga Kapucīnu ordeņa brāļi. Impērisko bēru gadījumā tradīcija liek heroldam trīs reizes klauvēt pie kapeņu vārtiem. Divreiz viņš nosauc imperatora vārdu ar visiem tituliem, uz ko mūks atbild "Tādu mēs nezinām". Trešajā reizē herolds nosauc vārdu bez tituliem un procesija tiek ielaista.
Kārlis Šmits (farmaceits)
Kārlis Ernests Heinrihs Šmits (de; 1822—1894) bija vācbaltu farmaceits. Tērbatas Universitātes profesors (1852), dekāns (1863—1866) un (1891—1892). Pētīja vielmaiņas procesus, kuņģa sālsskābes mijiedarbību ar pepsīnu, vēlāk pievērsās ģeoķīmijai.
Dzīvesgājums
Miris 1894. gada 11. martā Tērbatā.
Ružomberoka
Ružomberoka ir pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabala Ružomberokas apriņķa centrs pie Vāhas upes, tradicionālajā Liptovas novadā. Papīrrūpnīca. Katoļu universitāte.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1233. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Rozaheģa. 1907. gada 27. oktobrī pilsētā notika t.s. Černovas traģēdija, kad žandarmi atklāja uguni uz pūli, nogalinot 15 cilvēkus. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā pie pilsētas atradās Padomju armijas karabāze. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96,64 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (75,47 %), nereliģiozi (14,65 %), luterāņi (5,46 %).
Ružomberoka ir politiķa un mācītāja Andreja Hlinkas (Andrej Hlinka, 1864-1938), aktiera Pētera Lorres (1904-1964) un futbolista Jozefa Vengloša (Jozef Vengloš, 1936) dzimtā pilsēta.
Uldis Anže
Uldis Anže (dzimis 1971. gada 2. augustā Gulbenē) ir latviešu teātra un kino aktieris, darbojas Nacionālajā teātrī.
Biogrāfija
1989. gadā beidzis Gulbenes 1. vidusskolu. 1993. gadā absolvējis Latvijas Mūzikas akadēmijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti un kļuvis par Nacionālā teātra aktieri. Viņš atveidojis galvenās lomas vairākās izrādēs, gūstot atzinību kā plaša profila talants.
Daudzkārt nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai: 1994. un 1995. gadā izvirzīts nominācijā "Labākais jaunais aktieris", šo balvu saņēmis 1996. gadā. 1999., 2008., 2009., 2011., 2013. un 2016. gadā izvirzīts nominācijā "Gada aktieris", taču šo balvu nav saņēmis. 2002., 2004. un 2005. gadā nominācijā "Gada aktieris otrā plāna lomā", šo balvu saņēmis 2007. gadā. 2008. gadā ieguvis Harija Liepiņa balvu par izcilu darbu varoņlomās.
2017. gada 3. maijā viņam piešķirts IV. šķiras Triju Zvaigžņu ordenis un iecelts par ordeņa virsnieku (Par nopelniem kultūrā un daudzveidīgu māksliniecisko devumu Latvijas profesionālā teātra mākslā).
Jaunajā Rīgas teātrī atveidojis Glostera lomu V. Šekspīra traģēdijā "Karalis Līrs" (1993).
Seriālā "UgunsGrēks" atveidojis Česlava lomu (no 2010. gada). Piedalījies TV seriālā "Aizmirstais" (Krievija, 2011), īsmetrāžas spēlfilmā "Mana zeme deg" (2016), kuras režisors ir aktiera dēls Rūdolfs Anže un spēlfilmā "Vectēvs, kas bīstamāks par datoru" (2017). 2019. gadā tēlojis Leona lomu Latvijas Televīzijas seriālā "Sarkanais mežs". 2021. gadā atveidojis Kārli Skalbi miniseriālā "Emīlija. Latvijas preses karaliene".
Piltenes bruņniecība
Piltenes bruņniecība bija no 1717. līdz 1819. gadam pastāvoša Piltenes apgabala dižciltīgo dzimtu korporācija, kas pēc 1819. gada veidoja daļu no Kurzemes bruņniecības.
Vēsture
Piltenes bruņniecības dažu dzimtu vēsture izsekojama līdz 14.-16. gadsimtam (Ostenzakeni, Bēri, Mirbahi u.c.), kad tās piederēja pie Kurzemes bīskapijas, vēlāk Piltenes apgabala sabiedrības valdošās šķiras. 1660. gadā hercogs Jēkabs pievienoja Piltenes apgabalu Kurzemes hercogistei, tomēr 1685. gadā Piltenes bruņniecība panāca autonomiju, bet no 1717. gada tieši pakļāvās Polijas-Lietuvas kopvalsts valdniekiem. Bruņniecības delegāti regulāri pulcējās Piltenes landtāgos Aizputē, un no savas vides ievēlēja Piltenes apgabala valdību jeb Piltenes landrātu kolēģiju (Piltensche Landratskollegium). Pēc trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Piltenes bruņniecības vadība parakstīja pakļaušanās aktu Krievijas Impērijai. Pēc Kurzemes guberņas administratīvās reformās 1817. gadā Piltenes apgabalu un tā pārvaldes orgānus likvidēja un 1819. gadā Piltenes bruņniecību iekļāva Kurzemes bruņniecības sastāvā.
Jevgeņija Ovoda
Jevgeņija Ovoda (ru; dzimusi ) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2001).
Biogrāfija
No 1996. līdz 2000. gadam pārstāvējusi Krieviju Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kuros izcīnījusi sudraba (1999. gadā U18 vecuma grupā) un bronzas (1998. gadā U18 vecuma grupā) medaļas. 1998. gadā uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2001. gadā Novaja Ladogā divas reizes izcīnījusi 3. vietu vīriešu starptautiskajos šaha turnīros. 2004. gadā Stambulā uzvarējusi Pasaules studentu šaha čempionātā. 2007. gadā Maskavā izcīnījusi bronzas medaļu Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā. 2014. gadā Satkas (Čeļabinskas apgabals) starptautiskajā šaha turnīrā dalījusi pirmo vietu kopā ar Aleksandru Gorjačkinu un Anastasiju Bodnaruku. 2016. gadā Novosibirskā Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā ieņēmusi 8. vietu. 2021. gada oktobrī Ufā dalījusi 2.-3. vietu Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā. 2022. gada septembrī Čeboksaros dalījusi 7.-10. vietu Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā.
Trīs reizes piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas:
Pārstāvējusi Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Ovodai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu un starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).
Sirēnas
Sirēnas var būt:
Sirēnas (mitoloģija)
Sirēnas (grc, Seirēn (vienskaitlī),, Seirēnes (daudzskaitlī)) sengrieķu mitoloģijā ir būtnes, kas ar dziedāšanu pievilina jūrniekus, lai tie ar saviem kuģiem avarētu un ietu bojā klinšainajos salu, uz kurām mīt sirēnas, krastos.
Sirēnas radījuši Ahelojs un viena no mūzām. No mūzas tās arī mantojušas dievišķo balsi. Pa pusei sievietes, pa pusei — putni. Viņu skaits svārstījies starp 2 un 5. Homērs "Odisejā" min, ka ir divas sirēnas, bet nemin viņu vārdus un izcelsmi. Vēlāka laika rakstnieki minējuši viņu vārdus un skaitu.
Г
Г (г) ir kirilicas burts. Tas visbiežāk reprezentē balsīgu velāru eksplozīvu slēdzeni /ɡ/. Transkripcijā parasti to attēlo ar burtu G. Izņēmums ir baltkrievu, ukraiņu un rusīnu valodas, kur tas tiek attēlot ar burtu H. Ukraiņu valodā šis burts apzīmē balsīgu glotālu berzeni /ɦ/, bet baltkrievu valodā — balsīgu velāru berzeni /ɣ/.
Boreksti
Boreksti (ltg), arī Sila Joksti (ltg), ir ciems Aglonas novada Šķeltovas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā 15 km no pagasta centra Šķeltovas, 8 km no novada centra Aglonas un 241 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa P62 (Krāslava—Preiļi—Madona), Bēšonu ezera austrumu krastā, netālu uz austrumiem arī Raudiņu ezers.
Netālu atrodas arī valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — Ekstu senkapi.
Melnas līgums
Melnas miera līgums jeb Melno ezera miera līgums  bija 1422. gada 27. septembrī kara nometnē pie Melno ezera Kujāvijā (netālu no Toruņas) noslēgts miera līgums, kas izbeidza Goluba karu. Livonijas ordenis bija spiests atteikties no vairākām pierobežas zemēm (Kursas, Zemgales un Sēlijas dienvidu daļas) un samaksāt uzvarētājiem lielu kontribūciju. 1426. gada jūnija sākumā tika nosprausta jauna Livonijas ordeņa valsts un Lietuvas dižkunigaitijas robeža, kas 1921. gadā kalpoja par pamatu mūsdienu Latvijas—Lietuvas robežas izveidei.
Līguma slēdzēji
Vācu ordeņa pārstāvji: un
1423. gada 9.-18. maijā Veļonas cietoksnī pie Nemunas Žemaitijas vecākais Kesgailis (Kęsgaila), kā arī visi Lietuvas dižkunigaitijas vaivadi apstiprināja Melnas līgumu ar saviem zīmogiem. Romas pāvests Martins V līgumu apstiprināja 1423. gada 10. jūlijā.
Ferdināns Vasero
Ferdināns Vasero (fr; dzimis, miris ) bija franču riteņbraucējs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Krievijas Impērijas armija
Krievijas Impērijas armija (ru), Krievijas Impērijas sauszemes bruņotie spēki no 1721. līdz 1917. gadam.
Melnas līgums
Līguma saturs
Vācu ordenis un tā Livonijas atzars atteicās no tiesībām uz Žemaitijas hercogisti, bet saglabāja Klaipēdas pili. Polijas karalis ieguva Ņešavas zemi.
Krievijas Impērijas armija
Priekšvēsture
Jau 1632. gadā Krievijas cars Mihails Fjodorovičs izdeva rīkojumu par jaunā stila pulku veidošanu, ko veido jau pēc Eiropas parauga. 1680. gadu beigās Krievijas caristes armijā, neskaitot paramilitārās kazaku vienības, dienēja ap 180 000 kareivju. Pēc 1698. gada Strēļu dumpja cars Pēteris I sāka veidot jaunu armiju, kurā par virsniekiem aicināja eiropiešus. Jaunās armijas veidošana notika Lielā Ziemeļu kara laikā, Pēterim I nepārtraukti veicot izmaiņas armijā, lai uzlabotu tās kaujasspējas. 1716. gadā viņš noteica armijas struktūru, kuru veidoja kājnieki, jātnieki un artilērija.
Oleksandra Homeneca
Oleksandra Homeneca (uk; dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Krievijas Impērijas armija
Attīstība
Pēc Nīštates miera līguma noslēgšanas un Krievijas Impērijas nodibināšanas 1722. gadā krievu armijā ieviesa jaunu rangu sistēmu. Katrīnas II valdīšanas laikā 1762. gadā muižniekus atbrīvoja no obligātā 25 gadus ilgā karadienesta, 1763. gadā izveidoja Ģenerālštābu. 1793. gadā mūža dienestu armijā nomainīja uz 25 gadu dienestu. Aleksandra I laikā 1802. gadā nodibināja Kara ministriju un 1806. gadā ieviesa divīziju sistēmu.
Turcijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Turcijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Turcija vasaras olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1908. gadā, bet ziemas olimpiskajās spēlēs 1936. gadā.
Krievijas Impērijas armija
Attīstība
Sakāve Krimas karā aizsāka modernizācijas posmu armijā. 1864. gadā Krievijas Impēriju sadalīja 15 kara apgabalos. 1874. gadā pieņēma Obligātā karadienesta likumu, ar kuru armijā varēja iesaukt vīriešus pēc 21 gada vecuma. Dienests armijā bija 6 gadi, kam sekoja 9 gadi rezervē. Armijā nebija jādien musulmaņiem un budistiem, kas par to maksāja papildus nodokli, taču šo ticību pārstāvji varēja pieteikties armijā brīvprātīgi. Dienestam reāli bija pakļauti 30% vīriešu. Somijas lielhercogistes iedzīvotāji dienēja tikai Somijas teritorijā.
Oleksandra Homeneca
Biogrāfija
Oleksandra Homeneca dzimusi 2003. gadā Truskavecā. Kopš 2020. gada ir Ļvivas Profesionālā sporta kolēdžas studente. 2021. gadā Oleksandra uzvarēja Eiropas junioru čempionātā. Trīs mēnešus vēlāk viņa izcīnīja vienu no bronzas medaļām 55 kg svara kategorijā 2021. gada pasaules čempionātā, kas notika Norvēģijas galvaspilsētā Oslo. 2022. gadā Budapeštā viņa izcīnīja sudraba medaļu 55 kg svarā Eiropas čempionātā.
Krievijas Impērijas armija
Attīstība
20. gadsimta sākumā Krievijas Impērija bija sadalīta 12 kara apgabalos. Dienestam pakļāva vīriešus no 21 līdz 43 gadiem. Dienesta ilgums kājniekos un artilērijā bija 3 gadi, citur 4 gadi. Pēc tam 7 gadus ilga pirmās kārtas rezerve, kam sekoja 8 gadi otrās kārtas rezervē. 1901. gadā armijā sāka ieviest Maksima ložmetējus. 1902. gadā sāka izmantot automašīnas. Neveiksmīgais Krievu-japāņu karš parādīja problēmas armijā. 1905. gadā Somijā izbeidza iesaukšanu armijā, bet Somijas iedzīvotāji par to maksāja papildus nodokli. 1910. gadā Krievijas Impērijas Eiropas daļā ieviesa teritoriālā dienesta principu, rekrūšiem ļaujot dienēt savos dzimtajos reģionos. 1913. gadā izstrādāja un pieņēma Lielo programmu armijas modernizācijai, kas bija jāpabeidz 1917. gadā.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Krievijas armijā bija 1 miljons 423 000 kareivju un 40 000 virsnieku. Pēc vispārējās mobilizācijas armijas lielums pieauga līdz 5 miljoniem 338 000 kareivju.
Mario Parrinello
Mario Parrinello (dzimis ) ir itāļu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
Sastādījis vairāk nekā 1000 galvenokārt palīgmata uzdevumus.
Sekmīgi piedalījies pasaules čempionātos šaha kompozīcijā. Otrā čempionātā ieguvis sudraba medaļu palīgmatu grupā. No 2001. gada starptautiskais tiesnesis un no 2012. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā.
Ieguvis 99,49 FIDE albumu punktus.
Šaha uzdevuma piemērs
Risinājumi:
Katrā risinājumā viena no trijām melno figūrām secīgi nosit divas no trijām balto figūrām. Šie sitieni veido noslēgtu ciklu.
Lejasciema vēsture
Lejasciema vēsture aptver laika periodu kopš tā dibināšanas līdz mūsdienām.
Vēsture
1773. gadā uzcēla Lejasciema luterāņu baznīcas koka ēku. 1867. gadā uz valstij piederējušās Lejasmuižas (vācu: Aahof — "Gaujas muiža") zemes Baltijas domēņu valde dibināja ciemu, kas 1873. gadā ieguva Valkas apriņķa miesta statusu. 1895. gadā uzcēla jaunu Lejasciema luterāņu baznīcas mūra ēku.
Lejasciems bija nozīmīgs administratīvais centrs un tajā attīstījās tirdzniecība. Taču, kad tika uzbūvēts Pļaviņu—Gulbenes—Valkas dzelzceļš, saimnieciskā darbība pārvietojās tuvāk tam, un Lejasciems panīka. 1935. gadā pilsētas platība bija 153,2 km² un bija palikuši tikai 466 iedzīvotāji. 1939. gadā Lejasciems zaudēja pilsētas statusu, pamatojoties uz ekonomisko neizaugsmi. Sarkanās armijas uzbrukuma laikā Otrā pasaules karā 1944. gada septembrī gāja bojā liela daļa no Lejasciema vēsturiskā centra līdz ar baznīcu.
1945. gadā pagastā izveidoja Amšu, Lejasciema un Sudalas ciema padomes. 1954. gadā Lejasciema ciemam pievienots Sudalas ciems, 1962. gadā — Dūres ciems, 1977. gadā — daļa Sinoles ciema. 1990.gadā ciems reorganizēts par pagastu, 2009.gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Gulbenes novadā.
Nosaukums
Kā jau pats nosaukums liecina, tas ir ciems lejā. Un tiešām, lai no kuras puses netuvotos Lejasciemam, tieši ceļš pirms tā ved lejup. Tur Tirza ietek Gaujā, atdodot tai savus ūdeņus tālākam kopējam ceļam uz jūru. Šīm upēm, it sevišķi Gaujai, bijusi liela nozīme Lejasciema kā apdzīvotās vietas attīstībā. Upes devušas darbu apkārtnes mežcirtējiem un plostniekiem, jo kokmateriāli pludināti lejup pa Gauju. Zilā svītra Lejasciema pilsētas ģerbonī atgādina par upes ūdeņu nozīmi šejieniešu dzīvē gadsimtu gaitā. Lejasciema vēsture interesanta arī ar to, ka šejienes iedzīvotāju saknes meklējamas ne tikai baltos, bet arī somugru tautās. Šīs apdzīvotās vietas somugru izcelsmes nosaukums — "Alaküla" (latv. "ciems lejā") — varētu būt tas, no kā radies vietas latviskais nosaukums.
Izglītība Lejasciemā
Zviedru Vidzemes laikā 1689. gadā tika dibināta pirmā skola Lejasciemā. 1727. gadā pastāvēja skola ar 17 skolēniem, kurus mācījis skolotājs Pauls Roze. 1820. gadi — Lejasciema pagastā pastāvējušas 3 pamatskolas — Kalna, Grabažskola, Pirtsmuižas pareizticīgo skola. 1836. gadā Lejasciema draudzesskolas sākums. 1911. gadā proģimnāzijas atvēršana Lejasciemā Z.Lancmaņa vadībā. 1913.gadā uzsāk darbu Ministrijas skola. 1919. gadā Ministrijas skolu pārveidoja par darba skolu. 1920. gadā atvēra Lejasmiesta vidusskolu. 1923. gadā Lejaspagastā atvēra 2. pakāpes pamatskolu. 1925. gadā likvidēja Lejasmiesta vidusskolu. 1950. gadā Lejasciema septiņgadīgā skola sāka veidoties par vidusskolu. 1954. gadā Lejasciema vidusskolas 1. izlaidums ar 19 absolventiem. 1954. gadā vidusskolā aizsākās tradīcija iestudēt teātra izrādes. 1958.-1960. gadā Lejasciema vidusskolas ēkas celtniecība. 1960. gada 18. janvārī atklāja jauno skolas ēku. 1965.gadā uzsāka darbu Lejasciema bērnudārzs. 1986. gadā atklāja jauno Lejasciema bērnudārza ēku