cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurijs Tiņanovs
Dzīvesgājums
Pēc studiju beigšanas Tiņanovs palika strādāt universitātē ar mērķi pabeigt zinātnisko darbu. Par viņa pētījumu tēmu kļuva dekabrista Vilhelma fon Kihelbekera (von Küchelbecker, Кюхельбе́кер) daiļrade. Kihelbekers pēc sacelšanās apspiešanas 1825. gadā bija ieslodzīts Daugavpils cietoksnī. 1918. gadā Tiņanovs pievienojās poēzijas valodas pētīšanas biedrībai. 1921.-1930. gadā bija Valsts Mākslas vēstures muzeja profesors. Ar 1925. gadā publicēto stāstu „Ļeņingrada” Jurijs Tiņanovs debitēja kā prozas rakstnieks. Decembra sacelšanās 100 gadadienā 1925. gadā nāca klajā grāmata par Vilhelmu fon Kihelbekeru ar nosaukumu "Kihļa". 1927. gadā iznāca romāns par A.S. Gribojedovu "Vazir-Muhtara nāve". Romānos bija atspoguļoti patiesie fakti, dokumenti un laikabiedru liecības. Tiņanovs strādāja arī kā kinoscenārists (filmu «Шинель», «С.В.Д.» un «Подпоручик Киже» scenāriji).
Darbu muzejā viņam nācās pārtraukt 30. gados neārstējamas slimības (multiplās sklerozes) dēļ un visu enerģiju veltīja romāna par Puškinu sacerēšanai. Romāna pirmā daļa publicēta 1935. gadā, otrā 1936. – 1937. gados, bet trešo daļu viņš nepabeidza, dzīvodams izbailēs no Staļina Lielā terora laika represijām. 1937. gadā viņš iznīcināja daļu no saviem pierakstiem un mēģināja izdarīt pašnāvību. 1939. gadā viņš kopā ar savu radinieku Veniaminu Kaverinu rakstīja vēstuli PSRS represīvajiem orgāniem, lūdzot attaisnot apcietinātos paziņas un radiniekus.
Piemiņa
Kopš 1982. gada Rēzeknē tiek rīkota Starptautiskā literāri zinātniskā konference „Tiņanova lasījumi”, viņa grāmatas par Aleksandru Puškinu un Vilhelmu Kihelbekeru tulkotas arī latviešu valodā. Jurija Tiņanova vārdā ir nosaukta iela Rēzeknē.
2012. gada 24. augustā iepretī Jurija Tiņanova bērnības mājai atklāja rakstnieka bisti, kas līdz šim ilgus gadus atradās pie Tiņanova muzeja Rēzeknes 6. vidusskolā. Latvijas Republikas kultūras ministrija atteica prasītajā palīdzībā bistes uzstādīšanai, toties Latvijas Poļu savienība par brīvu izveidoja un dāvāja postamentu bistei.
EDGE (nozīmju atdalīšana)
EDGE var būt:
Atompulkstenis
Atompulkstenis ir iekārta laika mērīšanai, kurā kā periodiska signāla avots tiek izmantotas atomu vai molekulu svārstības, kas ar elektronisku shēmu palīdzību tiek salīdzinātas ar izmērāmo laika periodu. Atompulksteņi tiek uzskatīti par visprecīzākajiem no visiem pulksteņiem (miljona gadu laikā tie atpaliek ne vairāk par 1 sekundi).
Vēsture
2004. gadā NIST (ASV Nacionālā standartu un tehnoloģiju institūta) zinātnieki demonstrēja pirmo mikroshēmas lieluma atompulksteni.
Darbības princips
Saskaņā ar SI, sekunde tiek definēta kā ierosināta cēzija atoma (izotops Cs-133) 9 192 631 770 elektromagnētiskā starojuma periodu. Praksē izmanto ne tikai cēzija pulksteņus, bet arī rubīdija, ūdeņraža un citu atomu vai molekulu precīzas frekvences avotus.
Atompulksteņiem nav nekāda sakara ar radioaktivitāti, kā dažkārt maldīgi tiek uzskatīts — atompulksteņu darbības pamatā ir precīzas frekvences mikroviļņi.
Izmantošana
Atompulksteņus lieto kā frekvences un laika standartus zinātnes un tehnikas sfērās, kur nepieciešama sevišķi augsta precizitāte, piemēram, precīzai laika (tā dēvētā atomlaika) skaitīšanai, jo parastā laika skaitīšana, kas pamatojas uz Zemes griešanos ap savu asi, nav precīza (Zemes griešanās pamazām palēninās). Atompulksteņi ir visu globālās satelītnavigācijas sistēmu (GPS, GALILEO) neatņemama sastāvdaļa.
Latvijā precīzs atompulkstenis atrodas Rīgā, Botāniskā dārza teritorijā, Zemes mākslīgo pavadoņu novērošanas stacijā.
Dimants
Dimants (el, adamas — ‘neievainojamais’) ir oglekļa alotrops (citi oglekļa alotropi ir grafīts, fullerēns, karbīns, oglekļa nanocaurulītes, dimanta nanostienīši, lonsdaleīts un citi), kurā oglekļa atomi ir sakārtoti izometriski heksoktaedriskā kristāla režģī. Tā cietība un augstā gaismas dispersija padara to par noderīgu materiālu gan rūpniecībā, gan juvelierizstrādājumos. Dimants ir gandrīz cietākais zināmais dabiskas izcelsmes minerāls, kas to padara par lielisku abrazīvu. Lai iegūtu apslīpētus dimantus, tos vienīgi ir iespējams apstrādāt zem augsta spiediena un augstas temperatūras ar citiem dimantiem (pazīstami kā II tipa (Type-II) dimanti), kuri ir cietāki, vai arī ar vielām, kuras ir cietākas par pašu dimantu. Šīs vielas var būt borazons, ultracietais fullerīts vai dimanta nanostienīši. Tas nozīmē arī to, ka dimants lieliski saglabā virsmas pulējumu — savu izcilo spīdumu. Dimanta kušanas temperatūra ir 3547 °C — visaugstākā no visiem minerāliem. Dimants tradicionāli tiek uzskatīts par visvērtīgāko dārgakmeni.
Ik gadus pasaulē iegūst ap 130 miljonus karātu (26 tonnas) dimantus ar kopējo vērtību ap 9 miljardi ASV dolāru. Katru gadu arī mākslīgie dimanti tiek ražoti ap 100 tonnām.
Dimants kā dārgakmens ir ticis izmantots reliģiska rakstura rituāliem Indijā jau vismaz pirms 2 500 gadiem. Vismaz tikpat sen dimants tiek lietots kā urbšanas un gravēšanas instruments. 19. gadsimtā dimantu popularitāte sāka pieaugt, pateicoties lielākai tā ieguvei, uzlabotai apstrādes metodikai un tehnoloģijai, pasaules ekonomikas attīstībai un reklāmas kampaņām. No mārketinga viedokļa dimantu vērtē pēc četrām īpašībām: karātu daudzums, dzidrums, krāsa un slīpējums (angliski visi šie termini sākas ar «c» — tāpēc bieži saka «četru "c" likums»). Kaut arī mākslīgo dimantu ražošanas apjoms aptuveni četras reizes pārsniedz dabisko dimantu ieguves apjomus, absolūtais vairums mākslīgo dimantu ir ļoti nelieli un ar nepietiekamu juvelierkvalitāti — tie izmantojami tikai tehniskām vajadzībām.
Aptuveni 49% dimantu iegūst Āfrikas centrālajā un dienvidu daļā, kaut gan nozīmīgas atradnes ir arī Kanādā, Indijā, Krievijā, Brazīlijā un Austrālijā. Dimantus parasti iegūst no kimberlītu piltuvēm — īpašām ģeoloģiskām struktūrām, kuras radušās īpaši augsta spiediena un temperatūras apstākļos, kas bijuši piemēroti dimantu ģenēzei. Dimantu ieguve un piegāde tiek saistīta ar daudziem politiskiem un militāriem konfliktiem, jo īpaši Āfrikā. Pastāv arī uzskats, ka lielākais dimantu ieguvējs — De Beers grupa — negodīgi izmanto savas dominējošās pozīcijas tirgū, lai to kontrolētu. Pēdējā laikā šīs kompānijas īpatsvars tirgū gan ir krities zem 60%.
Fizikālās īpašības
Dimants ir caurspīdīgs kristāls, kas sastāv no tetraedriski saistītiem oglekļa atomiem. Izcilākās dimanta fizikālās īpašības ir tā cietība un augstais laušanas koeficients, kā arī izcilā termālās vadāmības spēja.
Kristāliskā struktūra
Dimanti parasti kristalizējas malās centrētajā kubiskajā singonijā, kristāla pamatvienība ir četru oglekļa atomu veidots tetraedrs. Šī specifiskā kristāliskā struktūra ir galvenais dimanta izcilo fizikālo īpašību iemesls. Grafītā — citā labi zināmā oglekļa alotropā — atomi ir izkārtoti citā struktūrā un tāpēc grafīta fizikālās īpašības krasi atšķiras no dimanta īpašībām — grafīts ir mīksts, tumšpelēks, necaurspīdīgs minerāls. Arī citu oglekļa grupas elementu (piemēram silīcijs) kristāliskā struktūra var būt līdzīga.
Lonsdaleīts ir dimanta polimorfā forma un cits minerāls, kas kristalizējas heksagonālajā singonijā. Šis minerāls dabā ir reti atrodams, taču tas bieži rodas kā blakusprodukts, veidojot mākslīgos dimantus. Slēptkristāliskā dimanta varietāte saucas karbonado. Bezkrāsains, pelēks vai melns dimants ar smalku radiālu struktūru saucas sferulīts (līdzīgi dēvē arī citus minerālus un iežus ar noapaļotām formām).
Cietība
Dimants ir cietākā dabā zināmā viela. Tā cietība pēc Mosa skalas ir 10 — dimants kalpo par šīs skalas maksimālās cietības etalonu. Instrumentāli cietības pētījumi uzrāda, ka dimanta cietība ir 167—231 gigapaskāli. Dimanta cietība bija pazīstama jau senos laikos un ir devusi tam vārdu. Tomēr dimanta nanostienīši — oglekļa alotrops, kas tika sintezēts 2005. gadā — ir uzskatāms par vielu, kas ir cietāka par dimantu.
Pasaulē cietākie dimanti atrasti Jaundienvidvelsā, Austrālijā. Šie dimanti parasti ir mazi, ar perfektu vai gandrīz perfektu oktaedra formu un tiek izmantoti citu dimantu slīpēšanai un pulēšanai. Šo dimantu cietība ir lielāka pateicoties tam, ka tie ir monokristāli. Vairums pārējo pasaules dimantu ir veidojušies daudzās augšanas fāzēs, ar ieslēgumiem, defektiem — un līdz ar to ar mazāku cietību.
Dimantu tehniskais pielietojums vēsturiski saistāms ar to cietību — šī īpašība padara dimantu par ideālu griešanas un pulēšanas materiālu (tai skaitā citu dimantu apstrādei), kas padara to par vienu no vislabāk pazīstamajiem un noderīgākajiem minerāliem. Praktiski katrā darbnīcā atrodas urbji un slīpripas ar dimanta pārklājumu. Dimantam ir arī citi specifiski pielietojumi — atsevišķi zilie dimanti tiek izmantoti kā dabiski pusvadītāji, kaut gan vairums dimantu ir dabiski elektriskie izolatori. Tehniskiem nolūkiem izmanto tikai tos dimantus, kas nav izmantojami juvelierizstrādājumos.
Kaut arī dimanta cietība (izturība pret skrāpējumiem) ir ļoti augsta, tas ir salīdzinoši trausls. Dimants ļoti viegli plīst pa skaldnības virsmām un arī citos virzienos.
Krāsa
Visbiežāk dimants ir bezkrāsains. Bezkrāsas dimantiem atkarībā no to tīrības piešķir indeksus — no 'D' (bezkrāsas) līdz 'Z' (koši dzeltens). Dimantam var būt praktiski jebkura krāsa, taču biežāk tas iekrāsojas dzeltenā un brūnā krāsā. Melnie dimanti nav gluži melni, taču tajos ir daudz tumšu ieslēgumu, kas padara šādus dimanta kristālus ļoti tumšus. Visi tie dimanti, kuru krāsa atšķiras no bezkrāsainas, dzeltenas vai brūnas, tiek saukti par «krāsainajiem dimantiem». Ja krāsa ir pietiekami intensīva, tas piešķir dimantam papildu vērtību. Krāsainie dimanti satur ķīmisku piejaukumu vai noteiktus kristāla defektus. Vairums piejaukumu aizvieto oglekļa atomu dimanta kristāliskajā režģī. Visizplatītākais dimanta piejaukums ir slāpeklis, kas dod bāli līdz koši dzeltenu krāsu.
Termodinamiskā stabilitāte
Tāpat kā citas oglekļa formas, t. sk. ogles, dimants, ja ir pietiekami daudz skābekļa, deg aptuveni 800 °C temperatūrā. No termodinamikas viedokļa grafīts standarta temperatūrā un spiedienā ir stabilāka oglekļa forma nekā dimants (ΔG = −2,99 kJ / mol). Tomēr oglekļa atomu pārkārtošanai no dimanta struktūras uz grafīta struktūru ir augsta kinētiskā barjera un dabā šāda pāreja no dimanta uz oglekli praktiski nenotiek. Pastāvīgā istabas temperatūrā un spiedienā dimants spētu pārvērsties par grafītu tikai pēc daudziem miljardiem gadu.
Optiskās īpašības
Dimantam piemīt augsta redzamās gaismas dispersijas spēja. Šī īpašība nosaka dimanta kā dārgakmens lielo pievilcību — precīzi slīpēts akmens laistās visās varavīksnes krāsās. Lielisko dimanta spīdumu savukārt izraisa tā augstais atstarošanas indekss — 2,417 (pie 589,3 nm), kas ļauj notikt pilnīgai iekšējai atstarošanai. Dažiem dimantiem garo viļņu ultravioletajā gaismā piemīt fluorescence dažādās krāsās (pārsvarā zilā krāsā). Gandrīz visi dimanti rentgena staros fluorescē zilganbaltā, dzeltenā vai zaļā krāsā. Šo dimanta īpašību bieži izmanto dimantu ieguves procesā, lai nošķirtu dimantus no pārējā ieža, kam nav raksturīga fluorescence.
Elektriskās īpašības
Vairums dimantu ir dielektriķi, taču zilie dimanti pateicoties bora piejaukumam var būt pusvadītāji. Tie dimanti, kuru zilo krāsu neizraisa bors (piem. no Argilas dimantu raktuves Austrālijā — šiem dimantiem zilo krāsu rada ūdeņraža piejaukums), nav pusvadītāji. Dimanta pusvadītāju iekārtas tiek izmantotas specifiskos gadījumos augstas temperatūras vidē.
Veidošanās un atradnes
Dimanti veidojas oglekli saturošam materiālam ilgstoši atrodoties ļoti augsta spiediena un temperatūras apstākļos. Uz Zemes dimantu veidošanās ir iespējama tikai pateicoties tam, ka Zemes dzīlēs ir šādi reģioni ar pietiekami augstu temperatūru un spiedienu, kuros ir dimanta ģenēzei piemēroti termodinamiskie apstākļi. Zem kontinentālā tipa Zemes garozas dimanti var veidoties vismaz 150 km dziļumā, kur spiediens ir aptuveni 5 gigapaskāli un temperatūra — aptuveni 1200 °C. Savukārt zem okeāniskās Zemes garozas dimanta veidošanās iespējama tikai vēl lielākā dziļumā, jo šeit ir augstāka temperatūra un nepieciešams lielāks spiediens dimanta ģenēzei labvēlīgiem apstākļiem. Ilgstoša atrašanās šāda augsta spiediena un temperatūras apstākļos ļauj izaugt lieliem dimanta kristāliem.
Oglekļa izotopu 12C un 13C attiecības pētījumi norāda, ka dimanti var veidoties gan no organiskām vielām, gan arī no neorganiskām vielām. Harcburgīta tipa dimanti veidojušies no neorganiskas izcelsmes oglekļa dziļi Zemes mantijā, tie atrodami peridotīta iežos. Savukārt eklogīta dimanti veidojušies no organiskas izcelsmes oglekļa, kurš nokļuvis Zemes dzīlēs subdukcijas procesā (sk. plātņu tektonika). Šiem abiem dimanta veidiem ir atšķirīga 13C:12C izotopu attiecība. Zemes virspusē nokļuvušie dimanti ir ļoti veci — to vecums svārstās no 1 līdz 3,3 miljardiem gadu.
Dimanti visbiežāk sastopami kā izteiktas formas vai noapaļoti oktaedri vai dvīņu kristāli. Nereti šos kristālus klāj blāva sveķiem līdzīga masa — nifs.
Dimanti var veidoties arī citos dabiskos procesos, kuros ir augsta temperatūra un spiediens. Vietās, kur Zemes virsma pieredzējusi meteorīta triecienu, šī notikuma izraisītajos augstas temperatūras un spiediena apstākļos veidojas ļoti mazi dimanti — mikrodimanti vai nanodimanti. Šie dimanti kalpo kā viens no senu meteorītu triecienu indikatoriem.
Dimantus saturoši ieži Zemes virsmai tuvāk nokļūst vulkānu izvirdumos, kuri ceļas no liela dziļuma. Šāda vulkāna magmai jānāk no tāda dziļuma, kādā var veidoties dimanti — 150 kilometru dziļuma — tas ir aptuveni trīs reizes dziļāk, kā vairumam vulkānu. Šādi vulkāni parasti ir ar maziem krāteriem, kas dziļumā sašaurinās (vulkāniskās piltuves). Šādas piltuves arī pēc vulkānu atdzišanas satur materiālu, kas nācis no liela dziļuma. Dimantus saturošās vulkāniskās piltuves visbiežāk atrodas vecākajos, vēsākajos kontinentālās Zemes garozas apvidos — kratonos. Kratoni ir ļoti biezi un mantija zem tiem var sasniegt tādu dziļumu, kas piemērots dimantu ģenēzei. Ne visās šādās piltuvēs atrodami dimanti un vēl retāk sastopamas tādas piltuves, kurās dimanti ir tādā daudzumā, lai to ieguve būtu ekonomiski pamatota.
Dimantus saturošajās vulkāniskajās piltuvēs visbiežāk sastopama divu tipu magma, kas atdziestot veido šādus iežus: kimberlītu un lamproītu. Pati magma nesatur dimantus, taču tā kalpo par sava veida liftu, kas paceļ specifiskus Zemes dzīlēs radušos iežus (ksenolītus), minerālus un šķīdumus. Šādi ieži parasti ir bagāti ar olivīnu, piroksēniem un amfiboliem, kuri bieži karstuma un šķīdumu ietekmē izvirduma laikā un pēc tā tiek pārvērsti par serpentīnu. Dimantu saturošajos kimberlītos atrod īpašus indikatorminerālus, kurus dimantu meklētāji izmanto, lai pamazām izpētītu, kur atrodama nereti zem vēlākiem nogulumiežiem apraktā dimantus nesošā vulkāniskā piltuve. Šādi indikatorminerāli ir bagāti ar hromu (Cr) vai titānu (Ti) — elementiem, kas piešķir minerāliem košas krāsas. Parastākie indikatorminerāli ir hromu saturošie granāti — visbiežāk koši sarkanais hroma pirops un paretam arī zaļie ugrandīta sērijas granāti, eklogītu granāti, oranžais titāna pirops, sarkanie hromu saturošie špineļi, tumšais hromīts un citi. Kimberlīta iezi sauc arī par zilo zemi šī ieža dziļākos slāņos vai par dzelteno zemi tuvāk Zemes virsmai, kur notikusi kimberlīta dēdēšana.
Pēc tam, kad dimanti nonākuši uz Zemes virsmas, tos lielākā platībā var izkliedēt erozijas procesi. Ja vulkāniskās piltuves ir dimantu primārās atradnes, tad sekundārās atradnes ir visas pārējās vietas, kur erozijas dēļ pārvietotie dimanti atkal akumulējušies ūdens vai vēja iedarbībā. Sekundāras atradnes biežāk ir aluviālajos nogulumos, nogulumos gar mūsdienu un senajām krastu līnijām. Paretam dimantus atrod arī ledāja nogulumos (Viskonsina un Indiāna) — taču šādas dimantu atradnes nav piemērotas rūpnieciskai dimantu ieguvei.
Gemoloģiskās īpašības
Lielākajai daļai cilvēku dimants pirmkārt saistās ar juvelierizstrādājumiem. Gemoloģijas eksperti ir izstrādājuši juvelierizstrādājumos izmantojamā dimanta kvalitātes raksturošanas un klasifikācijas metodiku. Visbiežāk dimantu kvalitātes raksturošanai izmanto četras īpašības: karātus, dzidrību, krāsu un slīpējumu. Speciālists, uzzinot, ka dimantam ir 1,5 karāti, VS2 dzidrība, F krāsa un lielisks slīpējums, var noteikt šāda akmens aptuveno vērtību. Detalizētāks katras šādas īpašības raksturojums jau dod precīzu dimanta tirgus vērtību.
Ir arī citas īpašības, kas var ietekmēt dimanta vērtību — fluorescences esamība, konkrētā dimanta vēsture, gemoloģiskais institūts, kurš akmeni vērtējis. Ja karātu daudzumu un slīpējuma leņķus var noteikt ar precīzām iekārtām, dzidrības un krāsas noteikšanai nepieciešama pieredzējuša speciālista acs — šeit iespējamas nelielas vērtējuma variācijas atkarībā no speciālista, kurš to veicis.
Karāti
Dimanta masu mēra karātos. Viens karāts ir piektā daļa grama — 200 miligrami. Dimanti, kuru masa mazāka par vienu karātu, tiek mērīti karāta simtdaļās. Pieaugot karātu skaitam, pieaug arī dimanta vērtība — lielāki dimanti ir retāki un vairāk pieprasīti. Zemāk redzama tabula, kas ataino aptuvenas apaļā slīpējuma, G krāsas, VS2 dzidruma dimantu cenas 2005. gada septembrī.
Cena par karātu nepieaug vienmērīgi. Ir vērojami lēcienveida cenas pieaugumi pie noteiktiem dimantu lielumiem. Piemēram, 0,95 karātu dimants var būt ievērojami lētāks nekā 1,05 karātu dimants.
Iknedēļas dimantu cenu apskats — Rapaporta dimantu apskats, tiek publicēts arī Internetā, uz šo atskaiti bieži atsaucas dimantu tirgotāji, salīdzinot savas piedāvātās cenas ar šo atskaiti.
Dzidrība
Dzidrība raksturo iekšējo defektu daudzumu dimanta kristālā — ieslēgumu daudzumu. Ieslēgumi var būt cits materiāls vai citi dimanta kristāli vai struktūras nepilnības — mikroplaisiņas, kas padara kristālu bālganu vai dūmakainu. Ir izstrādātas dažādas metodoloģijas dzidrības aprakstīšanai — tomēr šo darbu veic profesionālis, lietojot optiku, kas palielina izšķirtspēju 10 reizes.
Augstākās dzidrības klases dimanti ir ārkārtīgi reti. Tikai ap 20% dimantu ir pietiekami augsta dzidrība, lai tie būtu lietojami juvelierizstrādājumiem — pārējie 80% tiek izmantoti tehniskām vajadzībām. Taču arī no šiem 20% dimantu lielākā daļa satur saskatāmus ieslēgumus. Tie kristāli, kas nesatur redzamus ieslēgumus ir «tīri uz aci» — klienti labprāt izvēlas šādus dimantus. Tomēr prasmīgs slīpējums un iestrādāšana juvelierizstrādājumā var veiksmīgi slēpt arī redzamu defektu.
Krāsa
Ķīmiski tīrs un strukturāli perfekts dimants ir pilnīgi caurspīdīgs un bezkrāsains bez toņa — jeb krāsas. Taču gandrīz visi lielāka izmēra dimanti nav perfekti. Dimanta krāsu nosaka ķīmiskie piejaukumi un/vai strukturālie defekti kristāliskajā režģī. Atkarībā no krāsas tīrības un intensitātes tā var pazemināt vai palielināt dimanta vērtību. Piemēram, vairums iedzelteno dimantu ir ar pazeminātu vērtību, savukārt intensīva sārta vai zila krāsa (tāda, kā, piemēram, Houpa dimantam) var būtiski palielināt akmens vērtību.
Vairums dārgakmens kvalitātes dimantu ir bezkrāsaini vai ar vieglu nokrāsu — baltie dimanti. Visizplatītākais piejaukums — slāpeklis — rada dzeltenīgu vai brūnganu nokrāsu. Šāds efekts redzams lielākajā daļā dimantu — tikai ļoti retos gadījumos nav šāda piejaukuma. Amerikas gemoloģijas institūts izstrādājis balto dimantu krāsu gradāciju no D (bezkrāsains) līdz Z (koši dzeltens) — šī gradācija kļuvusi vispārpieņemta, aizstājot agrākās krāsu gradācijas. Visaugstāk tiek vērtētas krāsas, kas tuvu D, taču arī tieši Z krāsa ir ar augstu vērtību. D — F dimanti skaitās bezkrāsaini, G — J — gandrīz bezkrāsaini, K — M — viegli iekrāsoti, N — Y ir gaiši dzelteni vai brūni.
Slīpējums
Dimantu slīpēšana ir augstas klases amatniecības māksla, kuras rezultātā no dabiska dimanta kristāla top ārkārtīgi precīzi un kvalitatīvi slīpēts akmens. Dimanta slīpējums apzīmē veidu, kādā dimants ticis veidots un pulēts, veikto darbu kvalitāti un lietotos leņķus.
Ir izstrādāta matemātiski pamatota metodika pareizai dimanta slīpēšanai, kas apraksta leņķus un šķautņu garuma attiecības — šīs metodikas mērķis ir izveidot dimantus, kas atstaro pēc iespējas daudz gaismas. Apaļi briljanta slīpējuma dimanti ir visizplatītākie — šādu briljantu slīpējuma metodika ir aprakstīta visprecīzāk. Tomēr neparastākiem, jo sevišķi krāsainajiem dimantiem nākas izstrādāt specifisku metodiku katram atsevišķajam gadījumam.
Kulē ir slīpētā dimanta apakšējais punkts. Tam jābūt ar pēc iespējas mazāku diametru — citādi caur šo plakni tiks zaudēta gaisma. Ir nepieciešama arī ļoti plāna (1 — 2% no dimanta diametra) josta starp augšdaļu un apakšdaļu — tas novērš dimanta aplūšanu ietvarā.
Ivars Zariņš
Ivars Zariņš (dzimis Jēkabpilī) ir latviešu ekonomists un politiķis, pārstāv sociāldemokrātisko partiju "Saskaņa". Bijis vairāku Saeimas sasaukumu deputāts.
Motosports
Motosports ir sporta paveidu grupa, kas galvenokārt ietver motorizētus divriteņu transportlīdzekļus. Motosporta atbildīgā federācija ir Starptautiskā motociklu federācija (FIM). Motosports ir viens no motoru sporta veidiem.
Ivars Zariņš
Biogrāfija
1993. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultāti. Bijis uzņēmuma "Unifonds" valdes priekšsēdētājs. Laikā no 1998. līdz 1999. gadam bijis Latvijas ekonomikas ministra Aināra Šlesera padomnieks. Laikā no 2001. līdz 2010. gadam I. Zariņš bija Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas ("regulatora") loceklis, 2011. gadā arī komisijas priekšsēdētāja vietas izpildītājs. Jau 2011. gada sākumā viņš norādīja, ka taisās drīzumā šo amatu atstāt, jo esošajā situācijā neredzot, kā nodrošināt regulatora rīcībspēju un ka Latvijā nesot enerģētikas politikas, bet tikai stihiski mēģinājumi kaut ko panākt un izdarīt.
I. Zariņš nav precējies. Brīvajā laikā aktīvi nodarbojas ar orientēšanās sportu.
Politiskā darbība
2011. gadā pievērsies politikai, iestājies partijā "Saskaņa" un veiksmīgi kandidējis 11. Saeimas vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta. Ievēlēts Saeimā Zemgales vēlēšanu apgabalā. 11. Saeimā I. Zariņš izcēlās kā viens no aktīvākajiem debatētājiem ar tautsaimniecību saistītās tēmās.
2014. gadā tika ievēlēts arī 12. Saeimā no Vidzemes vēlēšanu apgabala, kur startēja ar pirmo numuru partijas "Saskaņa" sarakstā. I. Zariņš bija viens no retajiem 12. Saeimas deputātiem, kas deputāta zvērestu skaitīja no galvas, par to izpelnoties savu atbalstītāju aplausus, jo pirms trim gadiem viņam zvērestu vairākas reizes nācās atkārtot pieļauto kļūdu dēļ. Zariņa ievēlēšana 12. Saeimā tika publiski apšaubīta, jo pēc īrētu autobusu sabraukšanas Stalbes pagastā tika konstatēts neparasts atbalsts "Saskaņai" un personiski Zariņam, kuram iecirknī no 60 partijas biļeteniem bija salikti 45 plusi, kamēr citiem "Saskaņas" pārstāvjiem — neviena. Kad Drošības policija sāka izmeklēt šādus gadījumus, Zariņš paziņoja, ka pats griezīsies tajā, lai atspēkotu par sevi izplatītās baumas. Viņš arī noliedza, ka "Saskaņai" būtu kāds sakars ar šādu autobusu organizēšanu. Pēc izmeklēšanas Drošības policija apstiprināja, ka balsu pirkšanas nav bijis un viss noticis saskaņā ar likumu.
2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā no Zemgales vēlēšanas apgabala. 2022. gada februārī I. Zariņš paziņoja, ka noliek Saeimas deputāta mandātu.
Kā partijas Ministru prezidenta amata kandidāts kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gada rudenī, taču "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Pētījumi un kampaņa par OIK atcelšanu
2018. gadā, tolaik būdams regulatora padomes loceklis, I. Zariņš intervijā stāstīja, ka obligātās iepirkuma komponentes (OIK) ieviešana bijusi politiska afēra jau no paša sākuma un draudējusi Latvijas patērētājiem ar lieliem virsmaksājumiem. Viņš jau tolaik esot protestējis pret to, bet neesot guvis atbalstu valsts ierēdņu un politiķu vidū. Pēc tā viņam nācies aiziet no regulatora, un drīz viņš kļuva par Saeimas deputātu no Saskaņas.
12. Saeimā I. Zariņš sagatavoja ap 50 jautājumu un pieprasījumu Ekonomikas ministrijai, apgalvojot, ka tās bezdarbība šajā jomā ir klaja nekompetence vai apzināts mēģinājums piesegt krāpniecības shēmas. Spekulācijas ap lielajiem tiesvedības riskiem varētu neitralizēt, īstenojot "OIK saņēmēju lustrācijas" procesu, pēc kura reti kurš vēlētos tiesāties ar valsti," — sacīja I. Zariņš.
2019. gadā Saeimas plenārsēdei tika iesniegts I. Zariņa priekšlikums par viņa izslēgšanu no parlamentārās izmeklēšanas komisijas OIK jautājumos, tā izsakot neapmierinātību ar savu zaudējumu vēlēšanās par šīs pēc KPV LV iniciatīvas izveidotās komisijas priekšsēdētāja amatu KPV LV pārstāvei Ievai Krapānei.
Dimants
Slīpējums
Jo vairāk slīpētais dimants atšķiras no Tolkovska ideāla, jo mazāk gaismas tas atstaros. Lai dimanta svars būtu lielāks (un tas būtu dārgāks) tas ar nolūku tiek slīpēts neatbilstoši šiem ideāliem — tas tiek panākts ar platāku jostu vai lielāku dziļumu. Pareizi slīpētam 1 karātu lielam dimantam būtu jābūt ar aptuveni 6,5 mm diametru.
Forma
Dabā atrodamie dimantu kristāli neparāda materiāla patieso skaistumu — tos nākas griezt un pulēt, lai izceltu dimanta mirdzumu un gaismas laušanas spēju. Ir izstrādātas vairākas paraugformas šo īpašību izcelšanai. Populārākās formas, kas neatbilst Tolkovska ideālajai dimanta formai ir baguette (iegarena forma), marquise, princess (kvadrātiskas formas), sirds, briolette (rozes griezums) un bumbierveida. Šīm formām matemātiskās proporcijas nav tik precīzi noteiktas, kā Tolkovska ideālās formas dimantiem. Ar laiku dimantu formu mode mainās. Baguette izceļ dimanta mirdzumu bet nomāc krāsu laušanas spēju — šī dimanta forma bija populāra Art Deco periodā. Savukārt šobrīd aizvien lielāku popularitāti iegūst princess forma, kas tieši izceļ krāsu laušanas spēju — bez tam šīs formas iegūšanai tiek zaudēts mazāk akmens materiāla. Daudzi juvelieri cenšas reklamēt pašizgudrotas formas, kas visbiežāk ir tikai neliela esošas formas modifikācija bez īpašiem atšķirīgiem efektiem.
Apstrādes kvalitāte
Vērtējot dimanta skaistumu visvairāk uzmanības pievērš apstrādes kvalitātei — veiksmīgs slīpējums un augsta darba kvalitāte var radīt iespaidu, ka akmens ir lielāks un labākas kvalitātes nekā īstenībā. Taču apstrādes kvalitāti ir visgrūtāk objektīvi novērtēt. Dimants ir jāmēra, lai noteiktu šķautņu leņķa kļūdas — izgatavo pat speciālas iekārtas slīpētu dimantu mērīšanai. Atsevišķiem meistariem ir raksturīgas pārmērības, izceļot, piemēram, dimanta gaismas laušanas īpašības un nomācot citas īpašības. Labs slīpējums skatoties no augšas radīs iespaidu, ka akmens ir balts, kamēr slikts slīpējums radīs iespaidu, ka akmens ir tumšs, ar ēnām.
Vēlamo dimanta formu nosaka, pētot dabisko kristāla formu, novēršamos defektus un ieslēgumus, vērtējot iespēju saglabāt pēc iespējas lielāku masu un rēķinoties ar pašreizējo modi un pieprasījumu. Lielākais pieprasījums ir pēc apaļas formas dimantiem — šādi no viena lielāka oktaedra iespējams izgatavot divus slīpētus dimantus. Parasti apstrādes procesā tiek zaudēts vairāk nekā 50% no sākotnējās dimanta masas.
Apstrādātā dimanta virsmai ir jābūt ideāli tīrai. Netīrumi uz briljanta virsmas gan augšpusē, gan apakšpusē ietekmēs tā optiskās īpašības. Nereti lieliski dimanti tikuši pārdoti par ievērojami zemāku cenu tāpēc, ka vērtētājs nav pamanījis caurspīdīgu netīrumu plēvīti uz dimanta apakšējās daļas, kura nereti paslēpta ietvarā. Dimanta virsmas tīrības uzturēšana ir sarežģīta tieši ietvara dēļ — pie dimanta virsmas ļoti viegli pielīp tauki un eļļas un citi hidrofobi materiāli. Citi tirgotāji reizē ar dimantu klientam dod arī amoniju saturošu tīrīšanas līdzekli. Dimantus bieži tīra ar ultraskaņu. Juvelieri nereti pat neoficiāli vērtē attiecības ģimenē pēc laulības gredzenā iestrādāta dimanta tīrības.
Vēsture
Pastāv iespēja, ka dimants izmantots ceremoniālu akmens cirvju pulēšanai Ķīnā jau 4000 g. p. m. ē. taču šīm ziņām nepieciešami papildu pierādījumi. Uzskata, ka dimantus sāka iegūt Indijā — senāk šeit bija ar dimantiem samērā bagātas aluviālās iegulas. Pirmie rakstītie avoti par dimantu ieguvi ir sanskrita teksti, kas sastādīti 296. gadus p. m. ē. Dimanti tika saistīti ar dievišķām īpašībām, ar tiem izrotāja relikvijas un jau sen parādījās uzskats, ka dimanti nes laimi to nēsātājiem. Senajā Indijā dimantu nēsāšanu reglamentēja — katrai kastai bija ļauts nēsāt noteiktas krāsas dimantus, tikai karaļi varēja nēsāt visu krāsu dimantus.
Līdz ar kristietības uzplaukumu dimants Eiropā kļuva par retumu gandrīz 1000 gadus ilgi, jo kristieši dimantus uzskatīja par agrāko reliģiju relikvijām, savukārt arābu tirgotāji centās ierobežot tirdzniecību starp Eiropu un Indiju.
Pieaugot dimantu piegādei un attīstoties slīpēšanas tehnoloģijai aizvien pieauga tā popularitāte. 13. gadsimtā Francijas karalis Luijs IX izdeva likumu, ka dimantus var nēsāt tikai karalis. Taču, vēlākais, 1477. gadā bagātnieki jau izmantoja dimantus kā laulības gredzena rotājumu. Dimants savu izcilo statusu un popularitāti lielā mērā ir saglabājis līdz mūsdienām, turklāt tā cena, attīstoties ekonomikai un pakāpeniski pieaugot ieguvei, kļūst pieejama aizvien lielākam daudzumam cilvēku. Taču daudzi izcili dimanti ir kļuvuši par vēstures sastāvdaļu kā karaļu regālijas un daudzu dramatisku notikumu liecinieki.
Dimantu ieguves, izplatīšanas un pārdošanas nozare
Dimantu ieguves, izplatīšanas un pārdošanas nozari (dimantu industriju) var iedalīt divās kategorijās: juvelierkvalitātes dimantiem un tehniskās kvalitātes dimantiem. Katrā no šīm nozarēm tiek apgrozīti milzu līdzekļi, taču tās darbojas ļoti atšķirīgi.
Juvelierkvalitātes dimantu industrija
Dimantu tirgus pasaulē ir ļoti aktīvs, taču tas koncentrējas noteiktos apstrādes un tirdzniecības centros, no kuriem svarīgākie ir Antverpene, Ņujorka, Londona, Telaviva, Amsterdama un Sūrata (Indija). Attīstās arī jauni centri Taizemē, Ķīnā. Pēdējos gados Indija kļūst par lielāko dimantu apstrādes centru — šeit tiek apstrādāti 90% visu apstrādāto dimantu skaita ziņā un 55% vērtības ziņā. Lētais darbaspēks ļauj apstrādāt tik mazus dimantus kādus līdz šim neslīpēja. Tomēr lielākie un vērtīgākie dimanti tradicionāli tiek apstrādāti un tirgoti Eiropā un Ziemeļamerikā.
Johannesburgā (Dienvidāfrika) un Londonā bāzētā kompānija De Beers jau kopš 1888. gada kontrolē lielu daļu pasaules tirgus. Kompānijai De Beers daudzviet pasaulē pieder dimanta raktuves un dimantu izplatīšanas tīkls. Reklāmas uzņēmuma «N. W. Ayer & Son» 1938. gadā uzsāktā De Beers reklāmas kampaņa tiek uzskatīta par vienu no veiksmīgākajām un inovācijām bagātāko reklāmas industrijas vēsturē — šī reklāmas kampaņa izstrādāja pilnu aktivitāšu spektru, tai skaitā īpašu dimantu izvietojumu tirdzniecības centros, dimantu asociēšanu ar slavenībām un karaliskajiem namiem, vairāk uzmanības pievēršot pašu dimantu reklamēšanai un reti pieminot De Beers. Šī kampaņa ilgst joprojām.
Dimantus tirgo īpašās dimantu biržās — pašlaik reģistrētas 24 šādas biržas. Šeit tirdzniecība tiek rūpīgi regulēts, lai novērstu lielāka dimantu skaita nokļūšanu vienās rokās. Aizvien populārāka kļūst apstrādātu bet juvelierizstrādājumos neiekļautu dimantu tirdzniecība. 2002. gadā tika iegūti juvelierkvalitātes dimanti par 9 miljardiem ASV dolāru — to vērtība pēc apstrādes pieauga līdz 14 miljardiem dolāru, pēc iekļaušanas juvelierizstrādājumos to vērtība bija 28 miljardi dolāru, bet pēc vairum un mazumtirdzniecības uzcenojuma kopējā vērtība sasniedza 57 miljardus ASV dolāru.
Tehniskās kvalitātes dimantu industrija
Tehniskos dimantus vērtē galvenokārt pēc to cietības un siltumvadīšanas spējas, īpaši nerēķinoties ar dzidrību un krāsu. Šos dimantus dēvē par bortu. Ik gadus dabā iegūst ap 20 000 tonnu tehnisko dimantu, bet mākslīgi tiek ražoti vēl ap 80 000 tonnu gadā. Šādus dimantus izmanto galvenokārt griešanai, urbšanai, smalcināšanai un pulēšanai. Šādiem nolūkiem izmanto mazus dimantus, kurus iestiprina instrumenta darbvirsmā. Dimantiem ir arī specifisks pielietojums laboratorijās — tos izmanto kā ietvaru eksperimentos augsta spiediena apstākļos (dimanta laktas), atsevišķos specifiskos gadījumos no dimanta izgatavo arī logus.
Attīstoties mākslīgo dimantu ieguves tehnoloģijām tie kļūst lētāki un parādās jaunas iespējas to pielietojumam. Daudzsološs dimanta izmantošanas veids ir dimanta mikročipu ražošana un dimanta kā dzesētāja pielietojums elektronikā.
Atradnes
Senajā pasaulē bija pazīstamas tikai aluviālās dimanta atradnes Indijas dienvidu daļā. Indija bija galvenā dimantu piegādātāja līdz 18. gadsimta vidum, kad atradnes jau bija lielā mērā izsmeltas. Pirmās atklātās dimanta atradnes ārpus Indijas — Brazīlijā (1725. gads). Mūsdienās komerciāli izdevīgākās atradnes atrodas Āfrikā, no tām vislabākās atradnes ir Dienvidāfrikā, Namībijā, Botsvānā, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Angolā, Tanzānijā un Sjerraleonē. Komerciāli izmanto arī dimantu atradnes Kanādas Ziemeļrietumu teritorijās, Sibīrijā (pārsvarā Sahas republikā), Brazīlijā un Austrālijas ziemeļu un rietumu daļās. Joprojām visā pasaulē notiek aktīvi jaunu dimantu atradņu — kimberlīta un lamproīta piltuvju meklējumi.
Vairākās politiski nestabilās Āfrikas centrālās un rietumu daļas valstīs nemiernieku grupas ir pārņēmušas kontroli pār dimanta atradnēm un izmanto peļņu no dimantu pārdošanas savu aktivitāšu finansēšanai. Šādā veidā iegūtos dimantus dēvē par konfliktu dimantiem jeb asins dimantiem. 2002. gadā valstis, kas tirgojas ar dimantiem, uzsāka Kimberlijas procesu, kura mērķis ir nodrošināt, ka konfliktu dimanti nenokļūst pārējo dimantu tirdzniecības plūsmā. Kimberlijas procesa ietvaros tiek dokumentēta un sertificēta dimantu izcelsme, nodrošinot, lai netiktu tiešā veidā finansētas kriminālas un politiski destabilizējošas aktivitātes. Kimberlijas procesam ir zināmi panākumi tomēr asins dimanti joprojām nonāk tirgū.
Ieguve
Ļoti neliela daļa no dimanta rūdas sastāv no pašiem dimantiem. Rūda tiek smalcināta vienlaikus nodrošinot, ka varbūtēji lielie dimanti netiek sasmalcināti. Tad sasmalcinātā masa tiek sašķirota pēc blīvuma. Ar rentgena staru fluorescences palīdzību tiek bagātināts dimantu saturs masā un beigās tie tiek atlasīti ar rokām. Pirms rentgena staru lietošanas tika lietotas īpašas ietaukotas lentes — dimanti pieķeras taukiem spēcīgāk kā citi rūdā esošie minerāli.
Mākslīgie dimanti, atdarinājumi un mākslīgi uzlabojumi
Mākslīgais dimants ir īsts dimants, kas iegūts īpašā tehnoloģiskā procesā. Savukārt dimanta atdarinājums ir cits materiāls, kas tiek izmantots, lai atdarinātu dimantu.
Tikai nesen ir izdevies sākt ražot mākslīgus juvelierkvalitātes dimantus, kaut gan tehniskas kvalitātes dimantus mākslīgi ražo jau vairāk nekā 50 gadus.
Vasilijs Smislovs
Vasilijs Smislovs (ru; dzimis Maskavā, miris  turpat) bija PSRS un Krievijas šahists — septītais pasaules čempions šahā (1957 — 1958).
Dimants
Mākslīgie dimanti, atdarinājumi un mākslīgi uzlabojumi
Ir zināmi arī vairāki materiāli, kuru īpašības daļēji līdzinās dimanta īpašībām — dimanta atdarinātāji. Vispazīstamākais dimanta atdarinātājs ir «kubiskais cirkonijs» — ar itriju stabilizēts cirkonija oksīds (bieži lieto saīsinājumu CZ). Pēdējā laikā (kopš 1997. gada) arī moisanīts — (SiC) kļuvis par populāru dimanta atdarinātāju. Abus šos materiālus ražo mākslīgi.
Mākslīgi dimanta uzlabojumi ir dažādas darbības, kuru mērķis ir uzlabot dimanta īpašības. Šādas darbības parasti veic ar jau slīpētiem un pulētiem dimantiem — ar lāzera urbšanu tiek izņemti ieslēgumi, ar īpašām vielām tiek aiztaisītas plaisas, uzlabota krāsa. Baltiem dimantiem nereti mākslīgi tiek piešķirta neparasta krāsa.
Vasilijs Smislovs
Dzīvesgājums
Dzimis Maskavā inženiera ģimenē. Spēlēt šahu viņam 6 gadu vecumā iemāca tēvs, kurš pats bija spēcīgs šahists. Pirmos lielos panākumus gūst 1938. gadā, kad Smislovs uzvarēja PSRS skolēnu meistarsacīkstēs un dala 1.—2. vietu Maskavas čempionātā, izpildot meistara normu. 1940. gadā izcīnīja 3. vietu PSRS 12. čempionātā, kļūstot par PSRS lielmeistaru.
Dimants
Mākslīgie dimanti, atdarinājumi un mākslīgi uzlabojumi
Pieredzējuši gemologi ar piemērotām iekārtām spēj atšķirt dimantu simulantus, mākslīgus dimantus, mākslīgus uzlabojumus. Jau pastāvošā dabisko dimantu industrija ir pietiekami ietekmīga, lai investētu dimantu noteikšanā un izveidotu pastāvīgu dimantu kontroles mehānismu visā pasaulē. Tomēr aizvien tālāk attīstītās dimantu viltošanas tehnoloģijas (piemēram, dimanta simulantu pārklāšana ar plānu oglekļa slānīti, kam ir dimanta struktūra) šo darbu padara aizvien grūtāku.
Simbolisms
Pateicoties savām ārkārtējām fizikālajām īpašībām dimanti ieguva īpašu simbolisko nozīmi jau senos laikos. Iespējams, senākais dimantu pielietojums ir to ievietošana hinduistu dievību statuju acīs. Dimantus uzskatīja par dievu velti un tāpēc tiem piešķīra īpašu reliģisku nozīmi. Senie grieķi ticēja, ka dimanti ir dievu asaras, senie romieši — ka dimanti ir zvaigžņu atlūzas.
Vasilijs Smislovs
Dzīvesgājums
Pēc 2. Pasaules kara Smislovs jau bija starp spēcīgākajiem pasaules šahistiem un 1948. gadā tika uzaicināts piedalīties mačturnīrā, kurā 5 vadošie lielmeistari cīnījās par pasaules čempiona nosaukumu. Smislovs ieņēma 2. vietu, atpaliekot no Mihaila Botviņņika, kurš kļuva par mirušā pasaules čempiona Aļehina pēcteci.
Dimants
Simbolisms
Tibetas budismā, ka spazīstams arī kā Vādžrajāna (Dimanta ritenis), dimantiem ir īpaši nozīmīga simboliskā nozīme — Dimanta sūtra ir viens no populārākajiem šīs reliģijas tekstiem.
Rietumu kultūrā dimantus tradicionāli saista ar bezbailību, taču bieži arī ar varu, bagātību, noziegumiem un neveiksmēm. Mūsdienās ar dimantiem simbolizē mūžību un mīlestību — ar tiem mēdz izrotāt saderināšanās gredzenus un bieži arī laulības gredzenus. Šādi uzskati un tradīcijas saistāmi ar De Beers īstenoto reklāmas kampaņu, kas tika uzsākta 1938. gadā. Pirms tam saderināšanās gredzeniem reti tika izmantoti akmeņi. Pirmais saderināšanās gredzens ar dimantu minēts saistībā ar Maksimiliāna I — Austrijas erchercoga laulībām ar Burgundijas Mariju 1477. gadā. Lielākajai daļai sabiedrības dimanti tai laikā nebija pieejami.
Vasilijs Smislovs
Dzīvesgājums
1954. gadā Smislovs pirmo reizi cīnās mačā ar Botviņņiku. Tas beidzas neizšķirti 12:12, kas pēc noteikumiem ļāva čempionam saglabāt savu titulu. 1957. gadā, iepriekš izcīnījis pretendentu atlases sacensībās tiesības spēlēt ar čempionu, Vasilijs Smislovs uzvar maču ar Botviņņiku (rezultāts: 12,5:9,5) un kļūst par septīto pasaules čempionu šahā.
Dimants
Simbolisms
Uzņēmums LifeGem papildina moderno dimanta simboliku, piedāvājot pārvērst kremētas cilvēka atliekas «memoriālajā dimantā». Šāds pakalpojums negūst lielu atsaucību, jo vairums cilvēku nejūtas komfortabli nēsājot šādi pārvērstas sava tuvinieka atliekas.
Vasilijs Smislovs
Dzīvesgājums
Tomēr jau pēc gada revanša mačā Mihails Botviņņiks savu zaudēto titulu atgūst. Turpmākajos gados Smislovs vēl ilgi atrodas pasaules šaha elitē, tomēr pietuvoties vēl vienam mačam par pasaules spēcīgākā šahista nosaukumu izdodas tikai 1984. gadā, 62 gadu vecumā, kad mačā, kurā izšķīrās, kurš cīnīsies ar toreizējo čempionu Anatoliju Karpovu, Smislovs cieš sakāvi no jaunā lielmeistara Garija Kasparova.
Dimants
Simbolisms
Dimants ir aprīlī dzimušo horoskopa akmens. Dimanta kāzas ir 60 gadu kopdzīves jubileja.
Vasilijs Smislovs
Dzīvesgājums
Līdz pat 2001. gadam Vasilijs Smislovs turpina piedalīties sacensībās un pēc tam, kad redzes problēmu dēļ tas vairs nav iespējams, turpina darboties šaha kompozīcijas jomā.
Miris no sirds mazspējas Maskavā, apglabāts Novidevičjes kapsētā.
Daiļrade
“Šahā Smislova galvenais spēks slēpjas viņa tālredzībā. Viņa talants ir universāls un izcils. Viņš varēja smalki nospēlēt atklātnē, aiziet dziļā aizsardzībā, strauji uzbrukt vai, visbeidzot, aukstasinīgi manevrēt. Bet par galotni vispār nav ko runāt — tā ir viņa stihija. Dažreiz viņš pieņēma lēmumus, kas bija dziļi pārsteidzoši ” (Botviņņiks).
Smislova interese par etīdu kompozīciju ir organiski saistīta ar klasisko pieeju šaham. Smislovs ir grāmatu un rakstu autors par dažādiem šaha mākslas jautājumiem. Viņš sniedza vērtīgu ieguldījumu spāņu atklātnes, slāvu aizsardzības, dāmas gambīta teorijā un Grīnfelda aizsardzībā izstrādāja sistēmu, kas nes viņa vārdu.
FN FAL
FN FAL (no fr) "Vieglā automātiskā šautene") ir 7,62x51 mm NATO standarta automātiska, vairāku uguns režīmu triecienšautene, ko Aukstā kara laikā ražoja Beļģijas fabrika "Fabrique Nationale de Herstal". To pieņēma apbruņojumā vairākas NATO un citas valstis. FAL ir arī populāra šautene civilam pielietojumam medībām un sporta šaušanai.
Jēkabpils katoļu baznīca
Jēkabpils Svētās Jaunavas Marijas dzimšanas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Jēkabpilī, Brīvības ielā 105. Dievnams ir arī Jēkabpils dekanāta rezidence.
Vēsture
Pirmais Jēkabpils dievnams bijis koka celtne, kas tika uzcelts laika periodā no 1670. līdz 1675. gadam un materiālus tā būvniecībai devis Kurzemes hercogs Jēkabs. Jēkabpils katoļu dzīve bija saistīta ar Skaistkalnes un Jelgavas jezuītiem. 1729. gadā jēkabpiliešus apkalpoja Skaistkalnes, vēlāk Jelgavas jezuīti. Pēc jezuītu ordeņa slēgšanas Kurzemē, Jēkabpilī dzīvoja sekulārie priesteri. Pie baznīcas bija Svētā Gara klosteris, kam piederēja plašas zemes. Klosteris beidza Kurzemē pastāvēt 1817. gadā. Vēlāk, 1721. gadā zemi pārņēma uniāti, izveidojot savu klosteri. Vecais dievnams nodega 1773. gadā.
Vēlāk bijusi koka kapela, ko 1835. gadā uzcēlis Matejs Miškevičs.
Pašreizējo mūra baznīcu cēluši prāvesta Justīna Bogdanoviča vadībā no 1853. līdz 1866. gadam. 1903. gada 7. aprīlī, otrajās Lieldienās dievnams cietis ugunsgrēkā, par kura izcelsmi ir dažāda informācija. Tajā iespēra zibens vai arī ugunskurs izcēlās no atspersveces, ko sakristians nebija nodzēsis. Dievnams izdega, izglāba tikai Jaunavas Marijas gleznu, kuru atrada zem baznīcas gruvešiem. Baznīcu atjaunoja prāvesta Teofila Tomašecka darbības laikā no 1903. līdz 1909. gadam. Atjaunošanas darbus veica ceļu inženieris Kazimirs Ževuskis, kurš, vadīdams dzelzceļa līnijas Jelgava — Krustpils būvdarbus, baznīcas grīdu ieklāja no vecā Zeļķu tilta noplēstajiem dēļiem, kas ir saglabājušies līdz mūsu dienām. Baznīcas atjaunotāja piemiņai pie dievnama sienas tika uzstādīta piemiņas plāksne. Vēlāk dievnams cieta Pirmā pasaules kara laikā, bet tika atjaunots. 1933. gadā un baznīcu konsekrēja bīskaps Jāzeps Rancāns, veltot to Svētās Marijas godam.
Eksterjers
Baznīca ir celta romānikas stilā, tā ir 27,8 metrus gara, 15 metrus plata un 8,5 metrus augsta apmestu ķieģeļu mūra celtne ar cinkotā skārda jumtu. Virs galvenās ieejas baznīcas galā atrodas tornis, kura augstums virs jumta ir 14 metri. Tornī ir zvans, kurš sver 272 kg. Otrā baznīcas galā, virs prezbitērija ir mazs dekoratīvs tornītis. Dievnamam ir 19 logi, kas izkārtoti vienā līmeni, simetriski abās pusēs. Baznīcu ieskauj lapu koku dārzs, kuru noslēdz metāla žogs mūra stabiņos. Blakus galvenajai ieejai uzstādīts Misiju koka krucifikss. Ārpus baznīcas dārzam, blakus dievnamam atrodas veca koka ēka — bijušais draudzes nams un plebānija. Šī ēka tika uzbūvēta, tēšot ar cirvi un neizmantojot naglas vai zāģi. Mūsdienās tas ir Jēkabpils pilsētas pašvaldības īpašums un šo ēku plānots nojaukt, neskatoties uz tās kultūrvēsturisko nozīmi, jo paredzams rekonstruēt Brīvības ielas loku, kas atrodas līdzās dievnamam. Iespējams, ja atradīsies līdzekļi, ēka tiks pārvesta uz brīvdabas muzeju "Sēļu sēta". Pašlaik draudzei sava nama nav, plebānija atrodas netālu no baznīcas, Zemgales ielā 8.
Interjers
Tā ir triju navu telpa ar koka grīdu un griestiem. Virs ieejas atrodas kora telpas ar 1981. gadā būvētām ērģelēm, kas balstās uz mūra pīlāriem. Sešas kolonnas norobežo trīs jomus, no kuriem vidējā joma galā atrodas prezbitērijs. Tā abās pusēs atrodas sakristejas, virs kurām ir balkoni. Prezbitērija priekšā kreisajā pusē ir kancele. Prezbitēriju no lūgšanu zāles norobežo koka dievgalds. 1969. gadā meistars Oļģerts Andrekus no Lietuvas izveidoja ģipša ornamentus, ar kuriem izgreznoja dievnama sienas, logus un griestus. Baznīcā ir trīs ozolkoka altāri, kurus darinājis meistars Medvedjevs pēc Tomasa zīmējuma. Galvenais jeb centrālais altāris atrodas presbitērija gala sienas vidū. Tajā ievietota no ugunsgrēka izglābtā Jaunavas Marijas glezna, kurā ir redzami apdeguma plankumi, bet virs tās krucifikss ar Pestītāja tēlu. Dievgalda abos sānos lūgšanu zāles pusē ir sānu altāri, vienā ir Jēzus Sirds skulptūra (labā puse), bet otrā — Svētā Antona glezna (kreisā puse). Aplūkojama ir Fatimas Dievmātes statuja, kura tika atvesta no Portugāles un Krustaceļa staciju bildes, veidotas ģipsī.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Viktors Siļčonoks. Draudze sāka veidoties jau 18. gadsimtā. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Jēkabpils pilsētas kreisajā Daugavas krastā un tā apkārtnē. Dievkalpojumi notiek katru dienu. Svētās Mises notiek latviešu valodā un poļu valodās. Darbojas Svētdienas skola un koris. Draudzes baznīca ir Jēkabpils dekanāta, kuru vadīja dekāns Jānis Bratuškins, rezidence.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Vissvētākās Jaunavas Marijas dzimšanas diena — titulsvētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas svētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas Debesīs uzņemšanas svētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas pasludināšanas svētki, Svēto apustuļu Pētera un Pāvila svētki, Fatimas Dievmātes diena, Svētā Sakramenta svētki.
Draudzes prāvesti
Prāvestus var iedalīt divās grupās — tos, kuri kalpoja draudzē līdz atjaunotās Rīgas arhidiecēzes laikam un pirms šī laika. Līdz Rīgas arhidiecēzes atjaunošanai Jēkabpilī kalpojuši: Pēc Rīgas arhidiecēzes atjaunošanas draudzē kalpojuši:
Čehu īpašvārdu atveidošana
Čehu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Čehu valodas alfabēta burti un burtkopas tiek tieši pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveido čehu personvārdus, kā arī ģeogrāfiskos nosaukumus Čehijā. Čehu izcelsmes personvārdi sastopami arī Slovākijā, Austrijā un Vācijā, retāk citur pasaulē. Atveidojot citu pasaules reģionu čehu izcelsmes personu vārdus, jāņem vērā šajā zemē pieņemtā izrunas prakse.
Čehu alfabēts
Paplašinātais alfabēts sastāv no 42 grafēmām, kur papildus standarta alfabēta burtiem iekļauta burtkopa "ch" un burti ar diakritiskajām zīmēm:
Burti Q un W tiek lietoti tikai aizguvumos un vārdiem "naturalizējoties", tie tiek aizstāti ar Kv un V.