cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Somugri
Somugri ir cilšu un tautu grupa, kas dzīvo Ziemeļeiropā, Austrumeiropā, Ziemeļāzijā un Vidusdonavas zemienē. Somugri galvenokārt runā somugru valodās, bet daļa ir asimilējušies un ikdienā runā citā valodā. Lielākās somugru tautas ir ungāri (13—14 miljoni), somi (6—7 miljoni), igauņi (1,1 miljons) un mordvieši (0,7 miljoni).
Grafiti
Grafiti (it, no graffiare — 'skrāpējums', kas savukārt no sengrieķu γράφειν (grafein) — 'rakstīt') ir zīmējums, vai uzraksts, kas atstāts uz ārpus telpām esošas virsmas pilsētvidē, piemēram, nama sienas, mūra, žoga, atkritumu tvertnes utt. Mūsdienās par grafiti dēvē vienu no ielu mākslas žanriem, ko tehniski dažādos stilos izpilda ar markeru vai/un krāsas aerosolu: parakstu zīmējums (tag), izskatā nevīžīgs ķeburveidīgs uzmetums (throw up) vai pilnkrāsu zīmējums (piece). Atsevišķi, mākslinieku veidotie grafiti jau ir pieskaitāmi modernās mākslas paraugiem.
Dāvis Bertāns
Dāvis Bertāns (dzimis Valmierā) ir latviešu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās, Latvijas basketbola izlases dalībnieks. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Oklahomasitijas "Thunder", iepriekš spēlējis citās NBA komandās Sanantonio "Spurs" un Vašingtonas "Wizards", Dalasas "Mavericks" kā arī Spānijas ACB līgas klubā Laboral Kutxa. 2011. gada NBA draftā D. Bertānu otrajā kārtā ar kopējo 42. numuru izraudzījās Indiānas "Pacers", tādējādi viņš kļuva par otro pasaules spēcīgākajā basketbola līgā draftēto latviešu spēlētāju pēc Andra Biedriņa. Uzreiz pēc drafta spēlētājs tika aizmainīts uz citu klubu Sanantonio "Spurs", kura sastāvā piedzīvoja NBA debiju 2016.—2017. gada NBA sezonā.
Grafiti
Vēsture
Žanrs zināms jau no antīkās pasaules laikiem, kur arheologi ir atseguši lielu daudzumu grafiti Senās Grieķijas un Senās Romas pilsētu drupās (vislabāk saglabājušies grafiti paraugi nāk no Pompejām un Herkulānas).
Dāvis Bertāns
2008.—2011. gads
2008. gadā D. Bertāns triumfēja Eiropas jaunatnes basketbola līgas U-17 superfinālā. Divas reizes "BA Rīga" sastāvā uzvarēja Latvijas jaunatnes basketbola līgā. 2008.—2009. gada sezonā viņš "DSN/Rīga" komandas (pašlaik "BAA Rīga") sastāvā guva uzvaru LBL 2. divīzijā. 2010. gadā D. Bertāns tika nominēts Latvijas Gada balvai sportā nominācijā "Gada uzlecošā zvaigzne", taču šo balvu ieguva futbolists Artjoms Rudņevs.
2010. gada novembrī D. Bertāns parakstīja līgumu ar vienu no slavenākajiem Slovēnijas klubiem Ļubļanas "Union Olimpija",  taču viņa iepriekšējais klubs "BK Barons" nevēlējās dot brīvlaišanas atļauju, tādējādi neļaujot basketbolistam spēlēt Slovēnijas kluba sastāvā. 2011. gada janvārī domstarpības tika atrisinātas. Sezonas turpinājumā viņš spēlēja "Union Olimpija" fāmklubā Škofja Lokas "LTHcast Mercator". Janvāra sākumā basketbolists uzvarēja Slovēnijas līgas slam-dunk konkursā. Par iepriekšējās sezonas sasniegumiem D. Bertāns tika atzīts par 2010. gada 12. labāko jauno basketbolistu Eiropā.
2010. gada aprīlī D. Bertāns piedalījās prestižajā Nike Hoop Summit spēlē, kur tiekas labākie ASV un pārējās pasaules jaunie basketbolisti. Spēlē viņš guva astoņus punktus un savāca divas atlēkušās bumbas.
Grafiti
Grafiti uzplaukums ASV
Lielajās pilsētās bombings sāka izplatīties tik ātri, ka no krāsaino iedzīvotāju geto tas pārgāja arī uz citu pilsētas kvartālu sienām un pat uz transporta līdzekļiem. Skaidrs, ka varas vīriem tas nepatika, jo pārsvarā grafiti nebija māksla, bet gan vandalisms, taču starp smērējumiem atradās arī īstie mākslas šedevri (masterpiece vai saīs. "piece"), ko atzina arī daļa sabiedrības. Žanra attīstību veicināja izteiktā popularizēšanās, t.i., grafiti zīmēja tik daudzi, ka tas kļuva ikdienišķs sienu apķēpāšanas veids. Bija nepieciešams kas jauns, kā pievērst tam uzmanību. Tika izdomāti jauni burtu veidi un kaligrāfiskie paņēmieni, apdares stili. Daudzi no tiem bija tikai ar grafisku nolūku, citiem bija arī saturiska nozīme. Rakstītāji bija atklājuši, ka uzgaļi no citiem aerosola produktiem var veidot lielākas līnijas, sāka arī apvilkt burtus ar citu krāsu, lai palielināt zīmējuma svaru. Konkurences apstākļos sāka attīstīties noteikti stili. TOPCAT 126 (Filadelfija) izveidoja Broadway stilu (lieli burti, slīpi burti). Drīz grafiti sāka parādīties bultas, izliekumi, spirāles, savienojumi. Šie stili kļuva par pamatu Mehāniskajam jeb Wilde Style stilam. Phase un citu stilu meistariem RIFF 140 (viens no agrākajiem Style Wars katalizatoriem) un PEL turpināja attīstību. FLINT 707 un PISTOL deva pamat ieguldījumus 3D (trīsdimensiju — t.i. ēnotiem) burtiem.
Ņujorkas pilsētas koledžas socioloģijas students Hugo Martiness pamanīja šīs paaudzes māksliniecisko potenciālu un nodibināja grupu “United Graffiti Artists”. Tā izvēlējās labākos metro (subway) apzīmētājus un izstādīja viņu darbus modernās mākslas galerijā Razor Gallery, kas bija nozīmīgas Martinesa un viņa reprezentēto autoru (PHASE 2, MICO, COCO 144, PISTOL, FLINT 707, BAMA, SNAKE, UN STICH) sasniegums.
Dāvis Bertāns
2011. gads — 2016. gads
2011. gada aprīlī Ļubļanas "Union Olimpija" ar D. Bertānu sastāvā izcīnīja otro vietu Adrijas līgā.
Grafiti
Grafiti uzplaukums ASV
Politiskais rakstītājs un abstraktā sociālā reālisma stila aizsācējs MICO ir bijis pirmais autors, kurš pārdeva savu darbu uz audekla 1973. gadā. 1975.—1977. gadi ir laiks, kad pazemes vilcienu sistēma tika apzīmēta visvairāk, jo Ņujorka cieta finansiālajā krīzē, un metro tika maz aprūpēts. Dominēja Throw Up stils. Grupas sacentās par statusu — kura sazīmēs vairāk metro vagonu. 1977. gadā sekoja jauns bombinga uzplaukuma vilnis, pēdējais, pirms “Tranzīta Pārvalde” publiskoja lēmumu par grafiti likvidēšanu un klasiskās pilsētvides atjaunošanu.
80. gadu sākumā Ņujorkā grafiti darbus sāka izstādīt modernās mākslas izstāžu zālēs (pirms tam ir bijušas pagrīdes izstādes). Tai pat laikā tika uzrakstītas pirmās grāmatas par graffiti (“Subway Art” Marta Kāpere, Henrijs Čālftons) un, beidzot, grafiti mākslā tika saskatīta subkultūra. 1978.—1982. gadā grafiti darbus varēja atrast izsolēs, kur dažu eksemplāru cena pārsniedza 18 000 $ (viens no visdārgāk pārdotajiem darbu autoriem ir, piemēram, COCO 144).
Ārpus lielajām pilsētām grafiti tika zīmēts pārsvarā uz kravas vilcieniem. Ņujorkā kravas vilcienu aprakstītāji ir bijuši CAVS, SEIN 5, SENTO, CAVS, CASE2, ZEPHYR un MONE. Grafiti pamazām sāka legalizēties, taču tomēr ne pilnīgi un ne visur, tieši otrādi, tas sāka kļūt par pilnīgi aizliegto.
Grafiti apkarošana
1980.—1985. gadi žanra piekopējiem bija vissmagākie. Tika pasludināts aizliegums par krāsas aerosolu pārdošanu nepilngadīgajiem, likums par obligāto krāsas aerosolu ievietošanu slēgtās kastēs (kas padarīja veikalu apzagšanu grūtāku), likumdošana ieviesa bargākus sodus par sveša īpašuma bojāšanu. “Metropolitan Transit Authority” (Metro tranzīta pārvalde) pieņēma īpašu pretgrafiti budžetu. Vagonu parki tika labāk apsargāti, nožogojumi kļuva kvalitatīvāki un, ja tie tika uzlauzti, tos ātrāk salaboja. Grafiti darbu notīrīšana kļuva aktīvāka. Tas viss piespieda daudzus rakstītājus pamest šo nodarbi. Daži rakstīja arī uz vilcieniem, kurus aizsūtīja metāllūžņos, citi zīmēja uz automaģistrālēm, Metro tranzīta pārvaldes aizliegumu dēļ zīmēja arī uz ēku ārsienu augšpusēm, kas bija redzamas no paceltajām (virszemes) metro līnijām (šo kustību iesāka OE un P13). Tie, kas nepadevās, resursu trūkuma dēļ kļuva agresīvi, tie cīnījās viens ar otru, pretendējot uz kādu teritoriju — neapbruņotu grafiti rakstītāju tolaik noteikti apzagtu, piekautu konkurenti, kad tas ietu uz vagonu parku. Krāsu trūkuma dēļ daudzi izmantoja marķierus.
1989. gadā 12. maijā Ņujorkā tika izsludināts jauns pašvaldības karš pret grafiti. Visi apzīmētie vilcieni tika noņemti no aprites un nodoti remontā. Tika pasludināta Clean Train (Tīro vilcienu) politika. Lielākā daļa grafiti rakstītāju uzskatīja, ka īstais grafiti ir tikai uz vilcieniem, bet sienas un audekla grafiti ir otršķirīga vide. Viņi turpināja cīņu, kaut arī sastapās ar kolēģu opozīciju, kas uzskatīja, ka ir bezjēdzīgi zīmēt darbu, kas netiks izrādīts. 1993. gadā, Ņujorkas mērs Džuliani īpaši nopietni ķērās pie grafiti apkarošanas. Kā daļa no mēra dzīves kvalitātes uzlabošanos politikas, grafiti apkarošana kļuva par īpašu pilsētas un vietējo pašvaldību prioritāti: "Grafiti romantizēšana nozīmē necieņu pret līdzcilvēku īpašumtiesībām, grafiti rada nekārtības un haosa iespaidu, turklāt pēdējā laikā grafiti paraksti ir bandu un narkotiku dīleru sazināšanās veids," paziņoja Džuljani. 1995. gadā mērs izveidoja īpašu pretgrafiti vienību.
Bija arī mēģinājumi rast kompromisu ar varas iestādēm un grafiti kaut daļēji legalizēt. Ņujorkā Patriks Dilillo saprata, ka aizliegumi nespēs iznīdēt grafiti kā tādu, tikai iedzīs to dziļāk pagrīdē, tāpēc nepieciešama jauniešu organizācija un koordinēšanas sistēma. Tika izveidota grafiti galerija Pfun Factory. Taču tur darbus izstādīja tikai talantīgākie grafiteri, kuru darbiem bija lielāka mākslinieciska vērtība, t.i. mazākums.
Grafiti masu medijos
Pirmais grafiti veltītais preses izdevums, ko veidoja paši grafiti rakstītāji, bija "International Graffiti Times". Pirmais pašu grafiteru veidotais video bija "VideoGraf" sērijas no San 2 aka Carl Weston (NYC) 1980. gadu otrajā pusē. Pirmā tīmekļa vietne par grafiti ir 1994. gadā izveidotais Art Crimes.
Dāvis Bertāns
2011. gads — 2016. gads
spēlētāja aģenta Artūra Kalnīša Twitter mikroblogā parādījās informācija par to, ka D. Bertāns ir pieteicies 2011. gada NBA draftam. Saskaņā ar populārās drafta apskatu interneta vietnes NBADraft.net vērtējumu viņam jau pirms darfta tika paredzētas labas izredzes tikt draftētam. Aptuveni 20 dienas pirms drafta tika prognozēta 21. vieta (pirmās kārtas izvēle), 10 dienas pirms drafta prognoze noslīdēja līdz 33. vietai (otrā kārta), savukārt jau piecas dienas pirms drafta viņam atkal tika prognozēta pirmās kārtas izvēle (27. numurs).
2011. gada jūnija sākumā D. Bertāns saņēma Valdemāra Baumaņa kausu kā valsts labākais jaunais basketbolists. 2010.—2011. gada Slovēnijas līgas finālā kopā ar Ļubļanas "Union Olimpija" izcīnīja sudraba medaļu.
Uzreiz pēc Slovēnijas līgas finālsērijas noslēguma viņš piedalījās jauno basketbolistu nometnē Trevizo, Itālijā, kur parasti Eiropas spēlētāji atrādās NBA klubu skautiem pirms drafta. Tā kā aptuveni 10 dienas pirms drafta viņam tika prognozēta izvēle otrās kārtas sākumā, tad līdz pastāvēja iespēja atsaukt dalību no drafta, taču D. Bertāns izlēma neatsaukt dalību tajā.
notikušajā NBA draftā, pretēji iepriekš prognozētajai izvēlei pirmajā kārtā, D. Bertānu otrajā kārtā Indiānas "Pacers" izraudzījās ar kopējo 42. kārtas numuru, taču tiesības uz viņu tika atdotas Sanantonio "Spurs". Izraudzīšana drafta otrajā kārtā basketbolistam negarantē līgumu ar klubu. Pats D. Bertāns atzina, ka 2011.—2012. gada sezonu aizvadīs "Union Olimpija" kluba sastāvā.
Īsi pēc 2012. gada sākuma tika paziņots, ka D. Bertāns ir pievienojies Serbijas līgas klubam Belgradas "Partizan". Tā sastāvā izcīnījis 2012. gada Korača kausu. Tāpat 2012. gada jūnijā "Partizan" sastāvā izcīnīja Serbijas čempiontitulu. 2012. gada decembrī viņš tika paziņots starp kandidātiem uz FIBA Eiropas gada labākā jaunā spēlētāja balvu, taču kopējā balsojumā ierindojās 5. vietā. 2013. gada februārī sasniedza Korāča kausa izcīņas finālu (finālā guva 10 punktus). 2012.—2013. gada sezonā D. Bertāns "Partizan" sastāvā izcīnīja uzvaru Adrijas līgā. Viņš finālā guva 15 punktus, turklāt bija komandas rezultatīvākais spēlētājs turnīra pēdējās piecās spēlēs. Tāpat D. Bertāns "Partizan" sastāvā šajā sezonā otro reizi savā karjerā izcīnīja Serbijas čempiontitulu. Finālsērijas pēdējā spēlē guva savainojumu, viņam tika konstatēts ceļgala krustenisko saišu plīsums. 2013.—2014. gada sezonā viņš kluba sastāvā izcīnīja trešo Serbijas čempiontitulu pēc kārtas, Eirolīgā tika sasniegta Top 16 turnīra fāze un Adrijas līgā — pusfināls. Pēc sezonas Dāvis lauza līgumu ar klubu, ko pastāvīgi mocīja finanšu problēmas, kļūstot par brīvo aģentu.
2014. gada jūlijā D. Bertāns noslēdza trīs gadu līgumu ar Spānijas ACB līgas klubu Laboral Kutxa, kā tobrīd saucās Vitorijas klubs "Saski Baskonia".
NBA
2016. gada vasarā D. Bertāns noslēdza divu gadu līgumu ar NBA komandu Sanantonio "Spurs", kas bija ieguvusi tiesības uz spēlētāju pēc 2011. gada NBA drafta. 2016.—2017. gada NBA sezonas pirmajā spēlē pret Goldensteitas "Warriors" D. Bertāns debitēja NBA, trāpot abus savus metienus un gūstot 5 punktus. Novembrī viņš aizvadīja rezultatīvu spēli NBA Attīstības līgā, kļūdams par pirmo Latvijas basketbolistu, kas spēlējis šajā līgā, taču pēc vienas spēles atgriezās "Spurs" sastāvā. 24. novembra uzvarā pār Šarlotes "Hornets" (119—114) D. Bertāns trāpīja visus 4 izpildītos metienus un guva 11 punktus, uzstādot līdzšinējo NBA karjeras rekordu. 26. novembrī uzvarā pret Bostonas "Celtics" (109—103) D. Bertāns uzlaboja savu karjeras rezultativitātes rekordu līdz 15 punktiem, bet 7. janvāra uzvarā pār Šarlotas "Hornets" (102—85) — līdz 21 punktam (iemesti 4 no 5 trīspunktu metieniem), pirmo reizi būdams spēles rezultatīvākais "Spurs" basketbolists. D. Bertāns devās laukumā 67 regulārā čempionāta spēlēs (tai skaitā 6 spēlēs sākumsastāvā).
2017.—2018. gada NBA sezonā D. Bertāns turpināja spēlēt "Spurs" sastāvā, nedaudz uzlabojot statistikas rādītājus, salīdzinot ar debitanta sezonu. Viņš devās laukumā 77 regulārā čempionāta spēlēs (tai skaitā 10 spēlēs sākumsastāvā). "Spurs" sezonas noslēgumā atkal kvalificējās play-off spēlēm, un jau pirmajā spēļu kārtā D. Bertāns kļuva par visu laiku visvairāk izslēgšanas spēlēs piedalījušos latviešu basketbolistu (iepriekšējais rekordists ar 14 spēlēm bija Andris Biedriņš).
2019. gada vasarā triju komandu maiņas darījumā D. Bertāns nonāca Vašingtonas "Wizards", bet "Spurs" sastāvā nokļuva Demars Kerols. "Wizards" sastāvā D. Bertāns nostiprināja savu izcila trīspunktu metienu speciālista reputāciju, kļūstot par komandas otro rezultatīvāko spēlētāju (aiz Bredlija Bīla), lai gan laukumā pārsvarā devās kā rezervists, un labojot savus individuālos rekordus. 2019. gada 10. decembrī spēlē pret Šarlotas "Hornets" viņš iemeta 8 trīspunktu metienus, kopā spēlē gūstot 32 punktus, kas bija jauns spēlētāja rezultativitātes rekords. D. Bertāns piedalījās trīspunktu metienu konkursā 2020. gada NBA Visu Zvaigžņu spēles nedēļas nogales ietvaros, iekļūstot finālā, kur palika trešais (uzvarēja Badijs Hīlds). Covid-19 pandēmijas ietekmētajā 2019.—2020. gada NBA sezonā pēdējais regulārās sezonas posms un izslēgšanas spēles notika vienkopus Orlando, taču D. Bertāns izlēma tajās nepiedalīties, paziņojot par to pats pirmais starp NBA basketbolistiem. Iemesls šādam lēmumam bija "Wizards" niecīgās iespējas kvalificēties izslēgšanas spēlēm un spēlētāja nevēlēšanās riskēt ar traumām sezonas noslēgumā, jo pēc šīs sezonas viņš kļuva par brīvo aģentu, kas nozīmēja jauna, domājams, liela, līguma noslēgšanu. Komanda atbalstīja spēlētāja lēmumu, taču, atbilstoši līgumam, viņš, nepiedaloties šajās spēlēs, zaudēja ievērojamu naudas summu.
2020. gada 21. novembrī D. Bertāns noslēdza jaunu līgumu ar "Wizards", kas paredz 80 miljonus dolāru lielu atalgojumu piecu gadu laikā. Šis ir otrais ienesīgākais līgums Latvijas sporta vēsturē aiz cita basketbolista Kristapa Porziņģa noslēgtā. 2021. gada 17. februāra uzvarā pār Denveras "Nuggets" (130—128) D. Bertāns iemeta 9 no 11 trīspunktu metieniem, uzstādot savu karjeras rezultativitātes rekordu — 35 punkti, kā arī savdabīgu NBA rekordu kā vienīgais spēlētājs, kurš iemetis vairāk nekā 30 punktu spēlē, neizpildot nevienu divpunktu metienu. Kopā sezonā viņš iemeta 146 trīspunktu metienus, kas bija trešais lielākais skaits starp visiem līgas spēlētājiem.
2022. gada februārī, īsi pirms spēlētāju maiņu perioda beigām, D. Bertāns tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks" kopā ar Spenseru Dinvidī maiņas darījumā pret citu latviešu basketbolistu Kristapu Porziņģi ("Wizards" ieguva arī otrās kārtas drafta izvēli). 2021.—2022. gada NBA sezonas izslēgšanas spēlēs D. Bertāns ar "Mavericks" konferences pusfinālā septiņu spēļu sērijā ar 4—3 pieveica līgas regulārās sezonas čempionus Fīniksas "Suns" un sasniedza Rietumu konferences finālsēriju, kurā piekāpās Goldensteitas "Warriors" ar 1—4. Tādējādi otro reizi karjerā D. Bertāns nonāca izslēgšnas spēļu trešajā kārtā un pēc šīs sezonas bija piedalījies 45 NBA play-off spēlēs, kas ir vairāk nekā visiem pārējiem Latvijas basketbolistiem kopā.
2023. gada jūnijā D. Bertāns tika aizmainīts uz Oklahomasitijas "Thunder" maiņas darījumā, kurā bija iesaistītas arī šīgada drafta izvēles, kā rezultātā Dalasas komanda uzlaboja savu šīgada drafta izvēles pozīciju no 12. uz 10. vietu.
Latvijas jaunatnes izlases
2010. gada Eiropas U-18 čempionātā viņš kopā ar Latvijas izlasi izcīnīja trešo vietu, kā arī tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē. D. Bertāns vidēji spēlē guva 14,8 punktus, savāca 7,7 atlēkušās bumbas un atdeva 1,1 rezultatīvu piespēli. Tāpat viņš bija Latvijas izlases rezultatīvākais basketbolists ar gūtiem 24 punktiem spēlē par trešo vietu.
D. Bertāns tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā 2011. gada Pasaules U-19 čempionātā, kas norisinājās Latvijā. Čempionātā Latvijas izlase izcīnīja 10. vietu. Pats D. Bertāns turnīrā vidēji spēlē guva 15,3 punktus, savāca 6,4 atlēkušās bumbas un atdeva 1,6 rezultatīvas piespēles.
Latvijas nacionālā izlase
2011. gadā D. Bertāns pirmo reizi tika iekļauts nacionālās pieaugušo izlases kandidātu lokā startam 2011. gada Eiropas čempionātā, 24. augustā tika paziņots, ka viņš ir iekļauts izlases sastāvā startam pašā finālturnīrā. Finālturnīrā Latvijas izlase neizcīnīja nevienu uzvaru, paliekot 22. vietā čempionāta kopvērtējumā. Tajā viņš vidēji spēlē laukumā pavadīja apmēram 12 minūtes, guva 5,6 punktus (kopā 28 punktus), divpunktu metienus izmeta ar 70% precizitāti, izcīnīja 2,0 atlēkušās bumbas un atdeva 0,2 rezultatīvas piespēles.
Privātā dzīve
D. Bertāns ir dzimis Valmierā, taču bērnību pavadījis Rūjienā, kur sācis trenēties basketbolā. Pēc tam pārcēlies uz Rīgu, kur absolvējis Rīgas Valsts 3. ģimnāziju.
D. Bertāna brālis Dairis arī ir profesionāls basketbolists, Latvijas izlases dalībnieks, bet tēvs Dainis agrāk bijis gan basketbolists, gan airētājs, tagad ir treneris, arī māte Dina ir bijusi sportiste un nodarbojusies ar airēšanu (dzimusi Dina Šēfere, 1986. gadā Pasaules junioru čempionātā izcīnīta sudraba medaļa divniekā).
2017. gada vasarā D. Bertāns apprecējās ar Annu Sonku (pēc kāzām Bertāni), ar ko kopā bija jau vairāk nekā trīs gadus. 2018. gada 12. decembrī paziņots, ka pārim piedzimusi meita.
Ford C-MAX
Ford C-Max jeb Ford C-MAX ir ASV kompānijas Ford kompakts MPV. To sāka ražot 2003. gadā Eiropas tirgum. 2006. gadā C-Max piedzīvoja pirmo "feisliftu" un plānots, ka 2010. gadā iznāks C-Max otrā paaudze.
Keisi
Keisi ir Austrālijas vissezonas polārstacija Austrumantarktīdā. Izvietota Vilksa Zemes Bada krastā Vinsēnas līča austrumu krastā. Izveidota kā aizstājējstacija no amerikāņiem pārņemtajai Vilksas stacijai. Nosaukta par godu tā laika Austrālijas ģenerālgubernatoram Ričardam Keisijam (Richard Casey).
Pārskats
Staciju (ar nosacītu nosaukumu Repstat - Replacement Station) sāka būvēt 1964. gadā pēc Vilksā notikušā ugunsgrēka 2,5 km uz dienvidiem no vecās stacijas Ņūkomba līča pretējā krastā. Staciju nodeva ekspluatācijā un pārdēvēja par Keisi 1969. gada februārī. Stacija tika izbūvēta pēc tiem laikiem oriģinālas metodes - kā vienots uz balstiem virs zemes piepacelts komplekss, kas bija savienots ar kopēju tērauda tuneli. Šādai konstrukcijai vajadzēja pasargāt staciju no sniega akumulēšanās. Pēc laika atklājās būtisks šādas konstrukcijas trūkums - mitrais un sāļais gaiss izraisīja intensīvu koroziju un stacijas konstrukcijas bojāšanos un siltuma zudumus. Tā laika stacijas personālu dēvēja par "tuneļa žurkām" (Tunnel rats).
Jauna stacija tika izbūvēta 1980. gadu beigās un nodota ekspluatācijā 1988. gada decembrī. Vecās stacijas tērauda konstrukcijas tika nojauktas un izvestas uz Austrāliju 1989. gada martā. Tagadējā stacija sastāv no 16 atsevišķām ēkām.
Aktivitātes
Keisi stacijā tiek veikta plaša novērojumu un pētniecības programma. Galvenie virzieni ir:
Transports
Keisi stacija ir nozīmīgs Austrālijas Antarktiskās programmas transporta mezgls. 65 km uz dienvidaustrumiem no stacijas ierīkots Vilkinsas 4 km garais ledus skrejceļš, kas spēj uzņemt Airbus A319 lidaparātus. Lidlauks atklāts 2007. gadā. 8 km uz austrumiem no Keisi stacijas ierīkots mazāks lidlauks (Casey Station Skiway), kas atvērts 2004. gadā.
"Liepājas Olimpiskā centra" ledus halle
"Liepājas Olimpiskā Centra" ledus halle, arī LOC halle, ir ledus halle Liepājā, Latvijā. Trešā lielākā, pēc sēdvietu un stāvvietu skaita, ledus halle Latvijā. Halle nodota ekspluatācijā 1998. gada novembrī. Kopš 2014. gada atrodas Liepājas Olimpiskā Centra pārziņā. Mājas spēles šajā arēnā aizvada HK Liepāja.
Celtniecība
Ledus halles celtniecība sākās 1997. gadā, un 1998. gadā tā tika pabeigta.
Sports
Pēc halles pabeigšanas, šeit savu mājvietu rada HK Liepājas Metalurgs līdz pat 2013. gadam, kad likvidēto komandu ar nākamo gadu aizstāja "HK Liepāja".
Mūsdienas
Kopš ledus halles uzbūvēšanas, halle ir pilsētnieku un tās viesu iecienīta vieta, lai nodarbotos ar slidošanu. Šeit mājo arī bērnu un jaunatnes hokeja centra komandas, kurās nodarbojas vairāk kā 150 jauno hokejistu.
Infrastruktūra
Ledus hallē ir 1143 sēdvietas, kas sadalītas deviņos sektoros un 1140 stāvvietas. Izmantojot speciālo grīdas segumu, ledus halle iegūst grīdu un tā var tikt izmantota koncertu, pasākumu, izstāžu un kultūras pasākumu organizēšanai. Ledus hallē ir kafejnīca, modernas ģērbtuves, aprīkota trenažieru zāle, sauna, konferenču telpa, savukārt ledus halles otrajā stāvā atrodas hokeja preču veikals.
Sports
Liepājas Olimpiskā Centra ledus hallē HK Liepāja komanda aizvada Latvijas Virslīgas hokeja čempionāta spēles. Šeit ir notikušas KHL regulārā čempionāta spēles, Pasaules junioru čempionāti, sieviešu B grupas spēles, Kontinentālā Kausa sacensības, arī "Euro Hockey Challenge" turnīrs.
Autobuss
Gar halli iet A/S "Liepājas Sabiedriskais Transports" 1., 3., 6., 6A., 7., 8., 10., 11., 11A. un 25. autobusu maršruti. Brauciena ilgums līdz Liepājas pilsētas centram ir aptuveni 3 minūtes. Biļetes cena vienai personai ir € 0,70 (pērkot pie autobusa vadītāja € 0,80). Pietura atrodas pretī ledus halles stāvlaukumam.
Tramvajs
Netālu no halles iet 1. tramvaja maršruts. Brauciena ilgums līdz Liepājas pilsētas centram ir aptuveni 4 minūtes. Biļetes cena tāda pati kā autobusos. Pietura atrodas 200 metru attālumā no ledus halles.
Ledus halles autostāvvieta
Pie pašas ledus halles ir pieejama bezmaksas automašīnu stāvvieta.
Mihails Gorbačovs
Mihails Gorbačovs (ru, ; dzimis, miris  ) bija padomju, vēlāk Krievijas politiķis. Bijis Padomju Savienības komunistiskās partijas CK ģenerālsekretārs no līdz, PSRS Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs no  līdz , PSRS Augstākās Padomes priekšsēdētājs no  līdz , kā arī pirmais un vienīgais PSRS prezidents no  līdz.
1990. gadā Gorbačovs saņēma Nobela miera prēmiju "kā līderis, kuram ir ļoti svarīga loma pasaules miera procesa attīstībā".
Dzīvesgājums
Dzimis Privoļnojes ciematā Stavropoles novadā (tolaik Ziemeļkaukāza novadā). Viņa krievu izcelsmes tēvs Sergejs Gorbačovs bija lauksaimniecības mehāniķis vietējā kolhozā, bet māte Marija bija cēlusies no ukraiņu zemnieku dzimtas. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā Vērmahts okupēja Privoļnojes ciemu. Pēc kara beigām 1945. gadā Mihails Gorbačovs sāka strādāt par kombainiera palīgu, par "trieciendarbu" ražas novākšanā 1949. gadā viņu apbalvoja ar Darba Sarkanā Karoga ordeni.
1950. gadā Gorbačovs iestājās Maskavas Valsts universitātes Tieslietu fakultātē. 1952. gadā viņš kļuva par Padomju Savienības Komunistiskās partijas (PSKP) biedru. No 1955. līdz 1960. gadam Stavropolē viņš bija viens no komjaunatnes vadītājiem. 1955. gadā Mihails apprecējās ar Raisu Titarenko, 1957. gadā viņiem piedzima meita Irina.
1961. gadā Mihails Gorbačovs kā Stavropoles pārstāvis piedalījās 22. PSKP kongresā. 1962. gadā ieņēma nozīmīgus amatus komunistiskajā partijā Stavropolē, atbildot par lauksaimniecību un rūpniecību. No 1964. līdz 1967. gadam studēja Stavropoles Lauksaimniecības institūtā. 1970. gadā kļuva par Stavropoles novada PSKP komitejas pirmo sekretāru. 1978. gadā pārcēlās uz Maskavu, kur kļuva par PSKP Centrālās komitejas sekretāru, 1979. gadā par PSKP CK Politbiroja locekļa kandidātu, bet 1980. gadā par Politbiroja locekli.
1985. gada 10. martā Gorbačovs pirmais uzzināja par ģenerālsekretāra Čerņenko nāvi un ātri rīkojās, kamēr Maskavā nebija ieradušies Politbiroja veterāni, Kazahijas PSR vadītājs Kunajevs un Ukrainas PSR vadītājs Ščerbickis. Gorbačovu ievēlēja par Čerņenko bēru komisijas vadītāju. 11. marta Politbiroja sēdē pēc abu iepriekšējas sarunas Andrejs Gromiko pirmais izvirzīja Gorbačova kandidatūru ģenerālsekretāra amatam. Vienotības vārdā arī pārējie viņu atbalstīja, cerot uz kolektīvās vadības turpināšanos.
PSKP CK ģenerālsekretāra amatā Gorbačovs turpināja Andropova uzsākto kārtības ieviešanu, darba intensifikāciju un "paātrinājumu". Ražošanā sāka ieviest divu un pat trīs maiņu darbu. Lai rūpnīcu vadītājiem dotu iniciatīvas iespējas, viņš aizstāvēja centrālo ministriju kontroles samazināšanu. 1985. gada aprīļa plēnumā viņš uzstājās ar paša gatavotu runu, kurā paziņoja, ka Andropova iesākto eksperimentu fāze beigusies un jāpāriet uz visas saimnieciskās un pārvaldes sistēmas pārveidošanu (perestroiku). Gorbačovs ātri panāca savu atbalstītāju ievēlēšanu Politbirojā, tā nodrošinot savu varu uz vairākiem gadiem. Ļigačovs kļuva par partijas otro sekretāru, Rižkovs — par valdības vadītāju. Iepazīstoties ar slepeno informāciju, ka aizsardzībai tērē nevis 16%, bet 40% valsts budžeta, Gorbačovs pieņēma lēmumu par nepieciešamību izdevumus samazināt. To var nodrošināt tikai miera politika un attiecību uzlabošana ar ASV, rietumvalstīm un Ķīnu. Redzēdams, ka PSRS plānveida ekonomika vairs nespēja konkurēt ar Rietumu tirgus ekonomikas modeli, Gorbačovs sāka padomju režīma pārbūvi jeb perestroikas politiku, kuras nolūks bija ieviest dažus tirgus ekonomikas principus, lai uzlabotu darba ražīgumu. Viņš saprata, ka ekonomikas transformācija nebūs iespējama bez politiskām pārmaiņām, tādēļ pasludināja kursu uz atklātību (glasnostj), mudinot PSRS iedzīvotājus atklāti runāt par sabiedrības problēmām un sasāpējušiem jautājumiem. 1987. gada februārī M. Gorbačovs ar sievu Raisu viesojās Latvijā.
1988. gadā Gorbačovu ievēlēja par PSRS Augstākās padomes prezidija priekšsēdētāju, bet 1990. gada 15. martā par Padomju Savienības prezidentu. Gorbačovs ieviesa ierobežotas politiskās un ekonomiskās brīvības, bet viņš reformas nespēja kontrolēt. Viņš izmisīgi centās saglabāt Padomju Savienību, aicinot Baltijas tautas un citas padomju republikas parakstīt jaunu Savienības līgumu, bet šis projekts bija nolemts neveiksmei. Toties viņš piekrita Vācijas atkalapvienošanai, un 1990. gadā viņam piešķīra Nobela Miera prēmiju.
Gorbačova virzīto 1991. gada 17. marta referendumu par PSRS saglabāšanu izdevās veikt tikai deviņās PSRS republikās, jo trīs Baltijas republikas, kā arī Armēnija, Gruzija un Moldova referendumu boikotēja. 1991. gada Augusta puča laikā viņu atstādināja no PSRS prezidenta amata. Padomju Savienības sabrukuma dēļ Gorbačovs atkāpās no visiem amatiem.
Gorbačovs pēc aiziešanas no politikas pievērsās dažādiem labdarības projektiem; lai pelnītu naudu, pat piekrita reklamēt Louis Vuitton somas un Pizza Hut ēstuves. Savu mūža nogali viņš pavadīja Maskavā. Miris Maskavā pēc nopietnas un ilgstošas slimības.
Mākslā
2020. gadā par Mihailu Gorbačovu režisors Vitālijs Manskis uzņēma pilnmetrāžas dokumentālo filmu "Gorbačovs. Paradīze".
Plānprātība
Plānprātība ir vairāk vai mazāk nopietni domāšanas traucējumi, kas radušies primāri, nevis kā citu psihiatrisku simptomu (piemēram, murgu) rezultāts. Plānprātība var būt iedzimta, to sauc par oligofrēniju (pēc smaguma iedala idiotijā, imbecilitātē un debilitātē).
Dzīves laikā radušos plānprātību sauc par demenci, tā ir progresējoša domāšanas spēju un izzinošās funkcijas krišanās. To izraisa smadzeņu bojājums vai slimība (piemēram, kretīnisms ir joda trūkuma vai vairogdziedzera darbības traucējumu rezultāts). Demence parasti skar vecāka gadagājuma cilvēkus (vecuma jeb senilā demence), un tā visbiežāk izpaužas kā nespēja atcerēties pat pašas vienkāršākās lietas. Viena no slavenākajām personām, kas cieta no demences, bija bijušais Čīles līderis Augusto Pinočets.
Zinātnieki ir atklājuši, ka spārdīšanās un lamāšanās miega laikā ir zīme, kas norāda uz to, ka cilvēkam ir lielāks risks saslimt ar plānprātību.
Džovanoti
Džovanoti (it. Jovanotti) ir itāliešu dziedātājs, viens no populārākajiem popa un repa izpildītājiem Itālijā. Viņš ir dzimis Romā, Itālijā 1966. gada 27. septembrī kā Lorenco Kerubini (it. Lorenzo Cherubini).
Džovanoti ļoti patīk eksperimentēt ar dažādiem mūzikas stiliem, ļoti daudzās dziesmās ir manāma liela hip hopa un repa ietekme, tomēr pašas populārākās, neskaitot dažus izņēmumus, ir lēnākās - popa un roka - dziesmas. Lielākā daļa Džovanoti dziesmu ir itāliešu valodā, bet ir ticis izdots albums arī ar dziesmām spāņu valodā (Pasaporte - Lo mejor de), un viņš ir iedziedājis atsevišķas dziesmas arī angļu valodā.
BG Group
BG Group nodarbojās ar naftas un dabasgāzes izpēti un ieguvi un bija viens no lielākajiem sašķidrinātās dabasgāzes piegādātājiem pasaulē. Uzņēmuma galvenā mītnes vieta bija Redingā, Bērkšīrā, Anglijā, Apvienotajā Karalistē. Tai bija savas pārstāvniecības 25 pasaules valstīs.
Grupa katru dienu saražoja apmēram 680 000 barelu degvielas. Pēc 2009. gada 31. decembra datiem uzņēmuma uzkrājumu veido 410 000 000 m3 ar degvielu.
BG Group akcijas tika kotētas Londonas Fondu biržā un bija iekļautas FTSE 100 Index un Stoxx Europe 50 sarakstā. Tas bija septītais lielākais Londonas Fondu biržā iekļautais uzņēmums.
Vēsture
1997. gadā enerģētikas uzņēmums British Gas sadalījās divos uzņēmumos: BG plc (gāzes izpēte un ieguve, starptautiskās operācijas, Lielbritānijas gāzes transportēšanas un sadales bizness Transco) un Centrica plc (gāzes pārdošana un gāzes ieguve Morecambe līcī. 1999. gadā BG plc tika pārdēvēts par BG Group plc.
2000. gada 23. oktobrī no BG Group atdalīts gāzes transportēšanas tīkls uzņēmumā Lattice Group plc (2002. gadā tas apvienojās ar National Grid plc).
2008. gada oktobrī BG Group par 3,4 miljardiem USD nopirka Queensland Curtis LNG, lai darbotos Āzijas sašķidrinātās dabasgāzes tirgū.
2012. gada oktobrī pārdoti Indijas gāzes sadales uzņēmuma Gujarat Gas Company 65 % valstij piederošajam Gujarat State Petroleum Corporation.
2015. gada 8. aprīlī paziņots, ka panākta vienošanās par BG Group pārdošanu enerģētikas uzņēmumam Royal Dutch Shell par 64 miljardiem eiro. Darījums tika pabeigts 2016. gada 15. februārī.
1988. gada NHL drafts
1988. gada NHL drafts bija 26. NHL drafts, kurš notika 1988. gada 11. jūnijā Monreālā.
Sentlūsijas ezers
Sentlūsijas ezers (en) ir lielākais ezers (estuāru sistēma) Dienvidāfrikas teritorijā, ap 250 km ziemeļaustrumos no Durbanas, pie Indijas okeāna.
Sentlūsijas ezers ir daļa no Āfrikā lielākās estuāru sistēmas. Ar Indijas okeānu savieno ap 7—11 km gara caurteka Sentlūsija. Ap 1—3 m dziļš. Iekļauts Isimangaliso mitrāju parkā kā vienā no Āfrikas izcilākajām dabas aizsargājamām teritorijām. Ap 530 putnu sugas, lielākā hipopotamu populācija Āfrikas dabas aizsargājamās teritorijās, Nīlas krokodili, ziloņi.
Eiropieši, portugāļi, Sentlūsijas upi pirmoreiz rakstītos avotos minējuši 1554. gadā. 2. pasaules kara laikā ezers tika izmantots kā lidlaivu bāze Indijas okeāna akvatorijas patrulēšanai. 1971. gadā ezers iekļauts Rāmsaras sarakstā. 1999. gadā parks iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Pisi
Pisi ir pilsēta Igaunijā, Austrumviru apriņķī. Pisi pilsēta robežojas ar Maidlas un Liganuzes pagastiem, kā arī Kivieli pilsētu. Pisi pilsētā ir attīstīta kokrūpniecība.
Vēsture
Pirmo reizi rakstiskos avotos Pisi (Püssz) minēta 1472 gadā. Tolaik mežainajā un purvainajā apkaimē atrodošā apdzīvotā vieta bija grūti pieejama un faktiski atgriezta no ārpasaules. Līdz ar Baltijas dzelzceļa un Pisi stacijas izbūvi 1870. gadā Pisi sāka strauji attīstīties gan kā apdzīvota vieta, gan kā industriāls centrs.
1926. gadā bijušās Pisi muižas ēkā tika izbūvēta Pisi skola (šobrīd Liganuzes vidusskola, ).
Pirmais Pisi rūpniecības uzņēmums bija kokzāģētava, kas izveidojās Pisi muižas teritorijā, Purtses upes krastā, bet apdzīvotā vieta tika saukta par Ūspurtsi vai Neiīzenhofu. Vēlāk Pisi teritorijā tika nodibināta kafijas ražotne, mēbeļu fabrika u.c. uzņēmumi.
Mūsdienās Pisi atrodas vieni no lielākajiem Igaunijas koksnes pārstrādes un mēbeļu furnitūras uzņēmumiem AS Repo Vabrikud un AS Skano Group
1954. gadā Pisi ieguva pilsētciemata statusu, bet pilsētas tiesības Pisi ieguva 1993. gadā.
Erīnijas
Erīnijas sengrieķu mitoloģijā ir atriebības, lāsta un soda dievietes. Sengrieķu dzejā bija trīs galvenās erīnijas - Tīsifone, kas atriebās par slepkavībām, Alekto - nepiedodošā un Megēra - skauģe. Tās seko slepkavām un zvēresta lauzējiem, kā arī tiem, kas nepilda asinsatriebības pienākumu, vajā un soda tos. Romiešu mitoloģijā tām atbilst fūrijas.
Vīģeskoks
Vīģeskoks (Ficus carica) ir zīdkoku dzimtas augs. Vīģeskoku dabiskais izplatības areāls ir no Vidusjūras zemēm līdz Indijas ziemeļiem. Šie augi to augļu — vīģu — dēļ tiek plaši kultivēti Vidusjūras zemēs, īpaši Turcijā, Itālijā un Grieķijā. Tie ir kultivēti vairāk nekā 5000 gadus. Ir atrastas liecības, ka vīģes uzturā ir lietojuši jau šumeri un asīrieši. Vīģeskoki vairākas reizes ir pieminēti arī Bībelē. Pirms mūsu ēras vīģeskoks bija svēts augs visās Dienvidrietumāzijas valstīs, kā arī Senajā Ēģiptē, Senajā Grieķijā un Senajā Romā.
Vīģeskoka augļi vīģes ir sēkleņi. Vīģes satur daudz cukura, kalciju, A vitamīnu, fosforu un kāliju.
2007. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
'''2007. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm''' (EuroBasket Women 2007) bija 31. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Itālijā no 2007. gada līdz. Čempionāts tika rīkots vienlaicīgi četrās Itālijas pilsētās - Vasto, Lanciānā, Kjetī un Ortonā. Čempionātu organizē FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja Krievijas izlase, kura finālā uzvarēja Spānijas izlasi. Mazajā finālā Baltkrievijas izlase uzvarēja Latvijas izlasi. Spānijas izlases līdere Amaja Valdemoro tika atzīta par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju. Šis turnīrs ir kvalifikācijas turnīrs 2008. gada Pekinas Olimpiskajām Spēlēm.
Eiropas čempionātā piedalījās 16 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
Olimpisko spēļu kvalifikācija
Papildus kvalifikācijas turnīrā spēlē:
Jānis Lavenieks
Biogrāfija
Dzimis Skrīveru pagasta Vaineļos lauksaimnieka ģimenē. Skolas gaitas uzsācis vietējā pagastskolā. Pēc tam pabeidza Skrīveru ministrijas skolu un 1911. gadā Belostokas komercskolu. Pēc tam izturēja pārbaudījumus Polockas kadetu korpusā, iegūstot brīvprātīgā pakāpi. Dienestu Krievijas Impērijas armijā uzsācis 105. Orenburgas kājnieku pulkā. 1912. gadā mēģināja iestāties Viļņas karaskolā, bet nesekmīgi. 1913. gadā Lavenieks tika atvaļināts armijas rezervē apakšvirsnieka pakāpē.
Pēc atbrīvošanas no gūsta jūnijā iestājās Ukrainas hetmaņa Skoropadska armijā. Sākotnēji komandēja rotu 2. Volīnijas pulkā, bet vēlāk bija virsnieks Kijivas instruktoru skolā. No turienes komandēts uz Bruņoto auto divizionu, kur tika iecelts par bruņu automobiļa komandieri. Pēc hetmaņa armijas sagrāves no 1918. gada decembra atradās gūstekņu nometnē Vācijā. 1919. gada maijā tika atbrīvots, jo pieteicās dienestā pie krievu pulkveža Virgoļiča, kurš vervēja brīvprātīgos priekš Bermonta armijas. Tai pašā mēnesī ieradies Liepājā, no kurienes devās uz Jelgavu, kur tobrīd bija dislocētas Virgoļiča korpusa daļas. Sākotnēji komandēja rotu, bet pēc tam tika iecelts par bruņuvilciena komandieri. 22. jūlijā ar bruņuvilcienu pārbēdzis pāri frontei pie Latvijas armijas daļām.
No 1919. gada 29. jūlija ieskaitīts Latvijas armijā kā kapteinis. Tika iecelts par 1. Bruņotā diviziona 1. vilciena komandieri. Piedalījies cīņās pret Bermonta spēkiem un Latgales atbrīvošanā no lieliniekiem. Par izrādīto varonību 1919. gada oktobra sākumā Torņakalna rajonā pret bermontiešiem vēlāk tika apbalvots ar III šķiras Lāčplēša Kara ordeni. Tajā pašā mēnesī Lavenieku tika paaugstināja par pulkvedi-leitnantu. Decembrī tika iecelts par 1. Bruņotā diviziona komandieri palīgu. 1920. gada februārī iecelts par Bruņotā vilcienu diviziona komandieri. Pēc Brīvības cīņām palika armijā. 1925. gadā pabeidza vecāko virsnieku kursus, paaugstināts par pulkvedi. Kopš 1926. gada viņa komandētā vienība saucās Bruņoto vilcienu pulks. 1928. gada novembrī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (III šķiras). 1929. gadā apbalvots ar II šķiras Zviedrijas Vasas ordeni un Lietuvas 10 gadu neatkarības jubilejas medaļu. 1930. gadā viņš pabeidza Kara akadēmiskos kursus (8 mēnešu kursus). 1934. gadā uz pusgadu iecelts par Kara virstiesas locekli. 1935. gada martā ticis uzņemts studentu korporācijā Tervetia kā goda filistrs. 1939. gada jūnijā, kad tika svinēta Bruņoto vilcienu pulka 20 gadu jubileja, Lavenieks tika apbalvots ar Viestura ordeņa II šķiru (ar šķēpiem). 1939. gadā pabeidza Augstākās karaskolas divīzijas komandiera kursus. Pēc to beigšanas paaugstināts par ģenerāli un iecelts par 1. Kurzemes kājnieku divīzijas komandiera palīgu un Lejaskurzemes garnizona priekšnieku. Gada beigās saslimis un atbrīvots no aktīvā dienesta. No Latvijas armijas atvaļināts 1940. gada 14. septembrī. Pēc dienesta atstāšanas strādāja par konservu fabrikas vadītāju. Vācu okupācijas laikā no 1943. gada bija Karavīru Palīdzības organizācijas priekšsēdētāja pirmais vietnieks. Parakstījis Latvijas Centrālās padomes memorandu. 1944. gadā izbrauca uz Vāciju, kur sākotnēji apmetās Tiringā, bet pēc Otrā pasaules kara beigām pārcēlās uz Vircburgu Bavārijā. Aktīvi darbojās latviešu bēgļu organizācijās. Trīs gadus viņš bija Bavārijas latviešu padomes priekšsēdētājs, Latvijas Centrālās padomes priekšsēdētājs, Latviešu nacionālās padomes prezidija loceklis un prezidija vicepriekšsēdētājs. 1950. gada aprīlī kopā ar ģimeni izbrauca uz ASV, kur apmetās Ņūdžersijas štatā. Tur darbojies Daugavas Vanagos un citās trimdas latviešu organizācijas. Sarakstījis atmiņu grāmatu par sava pulka gaitām "Latviešu Bruņoto vilcienu pulks", kura, jau vēlāk, tika izdota 1971. gadā. 1969. gada 17. februārī, 78 gadu vecumā, Jānis Lavenieks savā dzīvoklī nomira. Zemes klēpī guldīts Ņubransvikā. 2015. gada augustā pārapbedīts Rīgas Brāļu kapos.
Menzīsa kalns
Menzīsa kalns (en) ir Prinča Čārlza kalnu augstākā virsotne. Izvietojusies grēdas dienvidu galā Fišera glečera dienvidu malā starp Beilisa un Meitera kalniem. Pirmoreiz ieraudzījis ANARE ekspedīcijas lidotājs Sītons 1956. gadā; nosaukts par godu tā laika Austrālijas premjerministram Robertam Menzīsam (Robert Menzies).
Sēkla (nozīmju atdalīšana)
Sēkla var būt:
Pārkinsona slimība
Muhameds Ali, Maikls Dž. Fokss un Jānis Pāvils II ir slavenākie cilvēki, kurus ir piemeklējusi šī slimība.
Ik gadu 11. aprīlī tiek atzīmēta Vispasaules Pārkinsona slimības diena. Stradiņa slimnīcā 2012. gadā ir atklāts Neirodeģeneratīvo slimību centrs, kur sniedz konsultācijas un rehabilitāciju tiem kuri slimo ar Pārkinsona slimību. Pārkinsona slimības biedrība Latvijā tika dibināta 2012. gadā.
Epidemioloģija
Slimība skar vienu no 100 cilvēkiem virs 60 gadu vecuma. Vidējais saslimšanas vecums ir 60 gadi. Apmēram 10% -20% slimnieku ir jaunāki par 50 gadiem, un apmēram puse no tiem tiek diagnosticēti pirms 40 gadu vecuma. Gandrīz divreiz biežāk tā ir novērojama vīriešiem. Sakarā ar to, ka Pārkinsona slimība skaitās vecāka gada gājuma cilvēku kaite, jaunākiem pacientiem pie līdzīgiem simptomiem tā ilgāku laiku netiek diagnosticēta. Latvijā precīzas pacientu uzskaites nav (uz 2012. gadu), taču, pēc mediķu datiem no tās cieš vairāk nekā četri tūkstoši iedzīvotāju.
Pārkinsona slimības cēloņi vēl nav atklāti, tā varētu attīstīties gēnu un vides mijiedarbībā.
Kā iespējamie veicinošie apstākļi ir uzskatīti smago metālu, pesticīdu un citu neirotoksīnu ietekme, galvas traumas (piemēram, galvaskausa traumas bokseriem), mikroinfarkts, insults, vīrusi.
Tabakas smēķētājiem un cilvēkiem, kuri dzīves laikā dzer daudz kofeīnu saturošus dzērienus, ir novērots samazināts risks saslimt ar Pārkinsona slimību.
Vairāku gēnu iesaistība ir pierādīta agrīnajā slimības formā (kas attīstās vecumā pirms 50 gadiem, un vēl biežāk pirms 40 gadiem). Pirmkārt, mutācijas gēniem kas kodē Alfa-sinukleīnu (angl. α-Synuclein), proteīnu, ko lielā daudzumā atrod slimībai raksturīgos Levi-ķermenīšu sakopojumos smadzenēs. Bet visizplatītākajām formām (95% gadījumu) ģenētiskā uzņēmība vēl nav skaidra. Pētījumi gadījumos ar dvīņiem neuzrāda ļoti augstu iedzimtību.
Slimības gaita
Slimība sākas nemanot. Pirmās pazīmes ir nespecifiskas: nogurums, garastāvokļa maiņas, nespēja veikt ikdienas uzdevumus pierastajā ritmā. Vēlāk izpaužas slimības motorie simptomi, tādi kā:
Papildus tiem ir sastopami arī citi, ar motoro funkciju nesaistīti simptomi:
Pārkinsona slimībai ir progresējošs raksturs, ar laiku parādās jauni simptomi un esošie kļūst izteiktāki. Pārkinsona slimība nav nāvējoša pati par sevi, cilvēki ar šādu diagnozi, pie attiecīgas ārstēšanas un kopšanas var nodzīvot vairākus gadu desmitus.
Arveds Bergs
Dzīvesgājums
Dzimis 1875. gada 13. septembrī Rīgā latviešu uzņēmēja Kristapa Berga ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā (1888-1892). Pēc tieslietu studijām Tērbatas Universitātē (1892-1896) strādāja par zvērinātu advokātu. Vadīja laikrakstu "Baltijas Vēstnesis", darbojās Rīgas Latviešu biedrībā. Studiju laikā uzņemts latviešu studentu korporācijā Lettonia.
1905. gada revolūcijas laikā A. Bergs nodibināja Latviešu Demokrātisko partiju. 1907. gadā viņu izraidīja no Baltijas. Pēc atgriešanās Rīgā darbojās Rīgas literārajā klubā un izglītības biedrībā.
Pirmā pasaules kara laikā A. Bergs bija Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas vadītājs, Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas loceklis, izdeva avīzi "Baltija", pēc Februāra revolūcijas piedalījās Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes dibināšanā (1917).
Brīvības cīņu laikā bija Latvijas Pagaidu valdības un pirmās vēlētās Ulmaņa valdības iekšlietu ministrs (1919-1921). 1921. gadā A. Bergs izveidoja un vadīja Bezpartejisko Nacionālo centru (vēlāk Latviešu Nacionālā apvienība), bija Satversmes sapulces, kā arī 1., 2. un 3. Saeimas deputāts. Laikraksta "Latvis" galvenais redaktors.
Apcietināšana un nogalināšana
Pēc Latvijas okupācijas viņu 1941. gada 3. februārī apcietināja NKVD un pratināja līdz 1941. gada jūnijam. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS A. Bergu deportēja uz PSRS, pratināšanu turpināja Čkalovas cietumā līdz 1941. gada 4. septembrim. 29. septembrī Čkalovas apgabaltiesas kolēģija viņu notiesāja pēc Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 56-4., 10., 13. panta, cita starpā apsūdzēts palīdzības sniegšanā starptautiskajai buržuāzijai, aģitācijā un dienestā cara slepenpolicijā, piespriežot nāvessodu nošaujot. 7. oktobrī A. Bergs iesniedza kasācijas sūdzību Krievijas PFSR Augstākajai tiesai, atgādinot 1920. gada 11. augusta Latvijas-Krievijas miera līguma pantus, uz kuru pamata: ''…iekšlietu ministra kvalitātē man bija jāvadās no Latvijas – un tikai Latvijas – likumiem un rīkojumiem, jāpilda šīs varas rīkojumi. Tādēļ man bija ne tikai tiesības, bet kā ministram man pat bija pienākums vest cīņu ar komunistisko partiju un aizstāvēt sociālo iekārtu Latvijā. Es esmu atbildīgs tikai Latvijas likumu priekšā. Mana saukšana pie atbildības KPFSR instancēs ir minētā miera līguma pārkāpums.'' Nāves spriedumu izpildīja 1941. gada 19. decembrī.
Spānijas ģeogrāfija
Spānija atrodas Eiropas dienvidrietumos un aizņem aptuveni 84 procentus no Pireneju pussalas. Tās kopēja platība ir 504782 km², no kuras 499542 km² ir sauszeme, bet 5240 km² ir ūdenskrātuves. Spānijas sauszemes robežas garums ir 1917,8 km. Ziemeļrietumos caur Pireneju kalniem Spānija robežojas ar Franciju un Andoru, bet rietumos ar Portugāli. Savukārt krasta līnijas garums ir gandrīz 2,5 reizes lielāka, tas ir, 4964 km. Ziemeļos Spāniju apskalo Biskajas līcis (spāņi paši to sauc par Kantabrijas jūru), ziemeļrietumos - Atlantijas okeāns, bet no dienvidiem līdz pat austrumiem - Vidusjūra un Baleāru jūra. Vidusjūras krasta līnijas garums ir 1660 km, savukārt Atlantijas okeāna un Biskajas līča - tikai 710 km. Spānijas pašos dienvidos to no Āfrikas (precīzāk, no Marokas) atdala Gibraltāra šaurums, kas vienlaicīgi arī savieno okeānu ar Vidusjūru. Īsākais attālums starp Spāniju un Āfriku šajā vietā ir tikai 13 kilometri.
Furfurols
Furfurols (no latīņu furfur — ‘klijas’ + oleum — ‘eļļa’) (furān-2-karbaldehīds, α furilaldehīds, C5H4O2) tīrā veidā ir bezkrāsains šķidrums ar mandeļu smaržu. Reaģējot ar gaisa skābekli, tas kļūst dzeltens. Furfurols ir heterociklisks aromātiskais aldehīds (satur furāna ciklu).
The Dillinger Escape Plan
The Dillinger Escape Plan bija tehniskā metāla/mathcore grupa, kas sevī ietver smagā metāla un džeza elementus. Viņi ir pazīstami ar savas mūzikas ātrumu un tehnisko precizitāti, tās izpildījuma spraigumu un vardarbību uz skatuves. Baumo, ka TDEP lietojot metamkauliņus lai izvēlētos taktsmērus viņu dziesmām. Grupas nosaukums ir cēlies no slavenā banku aplaupītāja Džona Dilindžera un viņu agrākajos šovos tika iekļautas neizlaistas dziesmas, kuras bija saistītas ar viņu.
Spānijas ģeogrāfija
Pie Spānijas teritorijas pieskaita arī Baleāru salas Vidusjūrā un Kanāriju salas dienvidrietumos no Spānijas Atlantijas okeānā, 108 km ziemeļrietumos no Āfrikas krastiem. Spānijai ir arī piecas nelielas suverēnas teritorijas (plazas de soberanía) Marokas piejūras teritorijā: Seūta, Melilja, Alusemasa, Velesa de la Gomera un Čafarinu salas.
Furfurols
Vēsture
Furfurols pirmo reizi tika iegūts 1832. gadā, kā skudrskābes ieguves blakusprodukts. (Tajos laikos skudrskābi ražoja, destilējot skudras). 1840. gadā tika atklāta metode furfurola ieguvei no augu materiāliem (salmi, utt.) un tika noteikta empīriskā formula. Furfurola struktūrformulu noteica 1901. gadā. Rūpnieciska ražošana sākās 1922. gadā. Pirms tam furfurolam nebija plaša pielietojuma, to tikai nedaudz lietoja par smaržvielu.
Spānijas ģeogrāfija
Robežas
Lielāko daļu Spānijas apskalo ūdeņi. Dienvidos un austrumos no Gibraltāra to apskalo Vidusjūra, dienvidrietumos un ziemeļrietumos - Atlantijas okeāns, bet ziemeļos Biskajas līcis. Savukārt sauszemes robežas tai ir ar Franciju un Andoru ziemeļaustrumos, bet rietumos ar Portugāli. Dienvidos tā robežojas arī ar nelielo Apvienotās Karalistes aizjūras teritoriju Gibraltāru. Spānijai ir arī piecas nelielas suverēnas teritorijas, kuras atrodas Marokas piejūras teritorijā.
Trans
Trani ir vīrišķie medus bišu (Apis) saimes īpatņi. Bišu saimē bez traniem dzīvo arī darba bites un bišu māte.