cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panatinaiko stadions
Atikas Heroda rekonstrukcija
Atēnietis Atikas Herods, kurš bija augsts varas ešelons Romā, bija atbildīgs par daudzām būvēm Grieķijā. Atēnās viņš vislabāk pazīstams ar Panatinaiko stadiona rekonstrukciju. Stadiona atjaunošana Heroda vadībā notika ap 139. — 144. gadu pirms mūsu ēras. Jaunais stadions tika pilnībā uzbūvēts no Pentelika marmora, izmantojot minimālu betona daudzumu. Stadions tika uzcelts laikā, 2. gadsimta vidū pirms mūsu ēras, kad atdzima grieķu kultūra. Lai arī stadions bija "gandrīz vai grieķu arhitektūras paraugs", tajā bija "romiešu mēroga" liela ietilpība ar 50 000 sēdvietām, kas bija līdzvērtīgi Domiciāna stadionam, Romā.
Modernā rekonstrukcija (Izrakumi un Zapa olimpiskās spēles)
Pēc Grieķu neatkarības kara izrakumi stadiona teritorijā sākās jau 1836. gadā. Šajā periodā tika atklāts Atikas Heroda stadiona pēdas. Tālāk, rūpīgākus izrakumus no 1869. līdz 1870. gada, veica vācu izcelsmes arhitekts Ernsts Zillers. Izrakumu laikā tika atrastas vairākas hermas un dažādi stadiona būvkonstrukcijas elementi. No 1870. līdz 1875. gadam stadionā notika Zapa olimpiskās spēles, kas bija seno olimpisko spēļu atjaunošanas mēģinājums. Šajā periodā stadiona rekonstrukciju un spēļu norisi sponsorēja grieķu labdaris Evangelis Zaps. Spēļu laikā stadiona ietilpība bija ap 30 000 cilvēku.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Grieķijas valdība ar kronprinča Konstantīna starpniecību lūdza Ēģiptē dzīvojošam grieķu uzņēmējam Džordžam Averofam sponsorēt stadiona otro atjaunošanu pirms 1896. gada olimpiskajām spēlēm. Balstoties uz Zillera atradumiem, 1890. gadu vidū arhitekts Anastasijs Metakss sagatavoja stadiona rekonstrukcijas plānu. Rekonstrukcijas plāns paredzēja dublēt otrā gadsimta stadiona izmērus un dizainu, sakārtojot sēdvietas "U veida" formā. Averofs šim projektam ziedoja 920 000 drahmas. Kā cieņas apliecinājums viņa dāsnumam 1896. gada 5. aprīlī ārpus stadiona tika izveidota un atklāta Averofa statuja, kura turp atrodas vēl joprojām.
Stadionā notika 1896. gada olimpisko spēļu atklāšanas un noslēguma ceremonijas. 6. aprīlī (25. martā pēc Jūlija kalendāra, kas tolaik tika izmantots Grieķijā) tika oficiāli atklātas pirmās olimpiskās spēles; tā bija Lieldienu pirmdiena gan Rietumu, gan Austrumu kristīgajās baznīcās un Grieķijas neatkarības gadadiena. Atklāšanas ceremonijas laikā stadionā atradās aptuveni 80 000 skatītāju, tostarp arī Grieķijas karalis Georgs I, viņa sieva Olga un viņu dēli. Lielākā daļa no sportistiem bija izvietoti uz laukuma un sagrupēti pēc pārstāvošajām valstīm. Pēc organizācijas komitejas prezidenta kroņprinča Konstantīna runas viņa tēvs oficiāli atklāja pirmās mūsdienu olimpiskās spēles. 1896. gada olimpisko spēļu laikā stadions kalpoja arī kā cīņas sporta, svarcelšanas, vieglatlētikas un vingrošanas norises vieta.
1906. gada neoficiālās olimpiskās spēles
1906. gadā stadions tika izmantots kā 1906. gada noficiālo olimpisko spēļu norises vieta no 22. aprīļa līdz 2. maijam. Stadionā tika aizvadītas cīņas sporta, svarcelšanas, vieglatlētikas, vingrošanas un virves vilkšanas sacensības.
Militārās huntas periods
Grieķijas militārās huntas laikā (1967—1974) stadionā tika organizēti lieli ikgadēji pasākumi, īpaši “grieķu militāro tikumu svētki” (augusta beigās – septembra sākumā) un “1967. gada 21. aprīļa revolūcija”. Šajos svētkos stadions "ar savu senatnes auru stāvēja kā grieķu atdzimšanas piemineklis un nacionālais lepnums. Režīma vadītāji stadionu izmantoja, lai parādītu savu šķietamo popularitāti un izplatītu jauno, “revolucionāro” politisko kultūru.
2004. gada olimpiskās spēles
Pirms 2004. gada vasaras olimpiskajām spēlēm stadionam "nebija nepieciešama liela atjaunošana". Stadionā tika aizvadītas loka šaušanas sacensības no 15. līdz 21. augustam un tas bija arī maratona finiša vieta gan sievietēm (22. augusts), gan vīriešiem (29. augusts).
Aglonas novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Aglonas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Aglonas novads sastāv no Aglonas, Grāveru, Kastuļinas un Šķeltovas pagastiem. Pēc LĢIA datiem novada teritorijā atrodas 221 ciemi (195 ciemi šobrīd pastāv, 26 ciemi — daļēji izzuduši).
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Grāveru pagasts
Grāveru pagasta centrs atrodas Grāveros. Grāveru pagastā atrodas 36 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 35 skrajciemi.
Kastuļinas pagasts
Kastuļinas pagasta centrs atrodas Priežmalē. Kastuļinas pagastā atrodas 51 ciems, no tiem 1 vidējciems, 1 mazciems un 49 skrajciemi.
Šķeltovas pagasts
Šķeltovas pagasta centrs atrodas Škeltovā. Šķeltovas pagastā atrodas 45 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 44 skrajciemi.
Asīte
Asīte ir ciems Dienvidkurzemes novada Priekules pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 9 km no pagasta centra Priekules, 9 km no Priekules un 155 km no Rīgas.
7 Steps of Fresh Air
7 Steps of Fresh Air ir latviešu grupas "Prāta Vētra" 10. studijas albuma "7 soļi svaiga gaisa" versija angļu valodā. Albumam ir divas versijas — starptautiskā un Krievijas tirgum paredzētā.
Romankošs
Romankošs (ukraiņu un ru, crh) ir Krimas kalnu augstākā virsotne. Izvietojies grēdas vidusdaļā Babuganjailas masīvā. Veidots no kaļķakmens, raksturīgi karsta procesi. Virsotnē akmeņainas kalnu pļavas. Atrodas Krimas dabas rezervāta teritorijā. Nosaukums, domājams, cēlies no Krimas tatāru valodas un nozīmē «romiešu/rumāņu apmetne».
Zīdtauriņš
Zīdtauriņš, zīdtārpiņš, arī mājas zīdtauriņš (Bombyx mori) ir zīdtauriņu dzimtas (Bombycidae) suga, kas pieder pie īsto zīdtauriņu ģints (Bombyx). Zīdtauriņš ir ekonomiski nozīmīgs kukainis, kuru izmanto zīda ražošanā. Zīdtārpiņu iecienītākā barība ir baltā zīdkoka (Morus alba) lapas, bet tie barojas arī ar sarkanā zīdkoka (Morus rubra) un melnā zīdkoka (Morus nigra) lapām. Sugas zinātniskais nosaukums Bombyx mori atvasināts no latīņu valodas un latviski nozīmē zīdkoka zīdtārpiņš. Zīdtauriņa izdzīvošana un vairošanās ir pilnībā atkarīga no cilvēku aprūpes un šī suga nav sastopama savvaļā.
Zīdtauriņu un zīdtārpiņu audzēšanai Ķīnā, lai iegūtu zīdu, ir vismaz 5000 gadus senas tradīcijas un vēsture. No Ķīnas zīda ražošanas iemaņas izplatījās tālāk uz Koreju, Vjetnamu un Japānu, bet vēlāk arī uz Indiju un Eiropu. Mūsdienās zīdtārpiņus Eiropā audzina Spānijā, Itālijā un Francijā. Mājas zīdtauriņš tika iegūts, domesticējot savvaļas zīdtauriņu (Bombyx mandarina), kuram ir ļoti plašs dabīgais izplatības areāls, sākot ar Indijas ziemeļiem un beidzot ar Ķīnas ziemeļiem, Koreju, Japānu un Krievijas dienvidaustrumiem. Mājas zīdtauriņš visticamāk cēlies no Ķīnas populācijām, nevis no Korejas vai Japānas īpatņiem. Savvaļas zīdtauriņš un mājas zīdtauriņš joprojām savstarpēji var krustoties un radīt hibrīdus.
Jāņa Čakstes memoriālais muzejs "Auči"
Auči ir Čakstes dzimtas īpašums Zemgalē, Jelgavas novada Salgales pagastā. Saimniecība atrodas Lielupes krastā, aptuveni 18 km no Jelgavas.
Vēsture
Čakstes dzimtas īpašumā mājas nonāca 1871. gadā, kad tās nopirka Jāņa Čakstes tēvs Sesavas pagasta Čakstu-Zirņu māju saimnieks Krišjānis Čakste. Viņš tām pievienoja vēl trīs mājas – Ramaņus, Pudžūs un Guleniekus. Īpašuma kopējā platība bija 214 ha. Nav noskaidrots, kad mājas savā īpašumā un apsaimniekošanā pārņēma saimnieka dēls Jānis, bet domājams, ka tas notika 19. gadsimta pēdējos gados. Šajā laikā arī veidojās Auču parks ar lielajām alejām un augļu dārzu.
Tā kā sākumā vēl nebija jaunās Auču mājas, visi vēl dzīvoja vecajā dzīvojamā mājā. Dzīvojamā māja atradās koku ielokā daudz tuvāk Lielupei nekā tagadējā jaunā Auču dzīvojamā māja. Viesu un strādnieku māja saglabājusies vēl līdz šim brīdim.
Kad Pirmā pasaules kara laikā vācieši ieņēma Jelgavu, Jānis Čakste ar ģimeni devās bēgļu gaitās, vispirms apmetoties Tērbatas tuvumā, vēlāk Kazaņā. Aučos ģimene atgriezās 1918. gadā. Mājas bija izpostītas, lauki neapsēti, ganāmpulks izkliedēts. Arī cīņās ar bermontiešiem Auči nopietni cieta – mājas bija izdemolētas, ābeles nocirstas, mežiņā palikuši ierakumi.
1918. gada 11. novembrī J. Čakste no bēgļu gaitām Krievijā atgriezās savās tēva mājās, kur saņēma ziņu, ka 17. novembra Tautas padomes sēdē viņš ievēlēts par tās priekšsēdētāju. Līdz 1920. gadam saimniecībā reģistrētas 2 mūra dzīvojamās mājas, 2 koka staļļi, 1 koka klēts, 1 koka labības šķūnis un viens cita veida šķūnis. Papildus vēl ir 3 cita veida koka ēkas un 1 mūra ēka un pagrabs. Uzskaitītas 39 dzīvojamās istabas, no kurām 16 izmantojuši īpašnieki un 23 istabas apdzīvoja algoti strādnieki un citi viesi
Jānim Čakstem šai laikā bija citi pienākumi un viņš pierunāja savu dēlu Gedimīnu pārtraukt ķīmijas studijas, lai kļūtu par Auču saimnieku. To viņš arī izdarīja, līdz bija jādodas jaunās bēgļu gaitās. Tomēr jaunas, lielākas dzīvojamās mājas celtniecības ierosinātājs bija Jānis Čakste. Viņš piesaistīja arhitektu Robertu Legzdiņu. Jāņa ieceres par torni vienas mājas galā uzskatīja par „izlekšanu” starp parastajiem zemniekiem, taču šo ieceri saglabāja un māja tika sākta celt. Celtniecība tika uzsākta ap 1926. gadu. Mājas celtniecības beigas Jānis Čakste gan nesagaidīja, jo 1927. gadā nomira un mājas pabeigšanu uzņēmās dēls Gedimīns ar atraitni Justīni (Jāņa sieva). Mājas pabeigšanas darbi ilga pamazām, pa istabai tika veikti darbi un nesteidzīgi pabeigta māja. No 1920. līdz 1929. gadam reģistrētas viena koka un mūra dzīvojamā māja, 2 mūra staļļi un viena koka kūts. Vienīgā klēts pēc Pirmā pasaules kara vairs nebija, palicis bija lopbarības šķūnis, 2 koka šķūņi un pagrabs. Vairāk nevienas ēkas nebija saglabājušās.
Pēc Latvijas okupācijas Aučus nacionalizēja, īpašniekiem neatstājot ne hektāra zemes. Mājas tika ierīkota mašīnu un traktoru stacija, zeme sadalīta. Vācu okupācijas varas laikā īpašumus atdeva agrākajiem saimniekiem. Iekārtas un lauksaimniecības tehnika bija pazudusi, taču saimniecību varēja atjaunot.
Leukādijas
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P20.
Zīdtauriņš
Zīdtārpiņi
Tā kā tauriņi ir pilnas pārvērtības kukaiņi, tad zīdtauriņam ir četras attīstības stadijas: oliņas, kāpura, kūniņas un pieauguša tauriņa stadija. No oliņām izšķiļas kāpuri — zīdtārpiņi. Tikko izšķīlušos kāpuriņus klāj melni, smalki matiņi, tie ir 3 mm gari un 0,0004 g smagi. Kāpura stadijas laikā zīdtārpiņš, augot lielāks, vairākas reizes nomaina ārējo apvalku. Katru reizi nometot veco ādu, jaunā ir nedaudz lielāka. Zīdtārpiņam kopumā ārējais apvalks nomainās četras reizes līdz tas sasniedz iekūņošanās stadiju. Kad kāpura galva kļūst tumšāka, tas norāda, ka kāpurs ir gatavs mainīt ārējo apvalku.
Pēc pirmās apvalka nomaiņas kāpuri kļūst balti, kaili, bez matiņiem. Kāpuram ir trīs pāri īsu kājiņu, katrai kājiņai galā viens nags. Kājas atrodas pie nākamā segmenta, uzreiz aiz galvas. Pēc tam seko divi vienkārši vēdera posmi, kuriem seko četri posmi ar āķveidīgiem izaugumiem, kas kāpuram ļauj noturēties un pārvietoties uz priekšu. Āķveidīgs izaugums ir arī pēdējam ķermeņa posmam. Uz pēdējā posma tam ir arī neliels radziņš. Apmēram 40% no kāpura masas aizņem pārveidots siekalu dziedzeris, kurā veidojas zīda masa kūniņai. Šo dziedzeri tāpēc sauc par zīda dziedzeri. Zīda dziedzerī izveidojusies zīda masa ir spīdīga, bālgani dzeltena un veidota no olbaltumvielām — fibroīna un sericīna, sveķiem, vaskiem un 18 – 20 dažādiem mikroelementiem.
Jāņa Čakstes memoriālais muzejs "Auči"
Vēsture
Ap 1949. gadu, sakarā ar kolektivizāciju, šādas palīgsaimniecības likvidēja un uz to bāzes veidoja tā saucamās valsts saimniecības (sovhozus). Tā kā Auču saimniecība nebija tik liela, to vienkārši pievienoja Bauskas rajona sovhozam Zālīte kā atsevišķu, diezgan tālu no centra esošu iecirkni (izveidoja pat taisnu ceļu cauri mežam un tiltu pāri Garozas upītei). Auču pārvaldniece tai laikā bija Nadježda Arsjanovna. Šajā laikā Aučos iekārtoja arī patērētāju biedrības veikalu, kas tur pastāvēja apmēram 10–15 gadus (tai laikā, kur tagad biljarda istaba). Tieši 1960. gadu sākumā Auču teritoriju pievienoja Emburgas pusē izveidotajam kolhozam Brīvais Vilnis.
Zīdtauriņš
Kūniņa
Pirms iekūņošanās kāpurs pārstāj ēst un sāk vērpt izturīgu pavedienu, ko tin sev apkārt. Kokona veidošanās ilgst trīs diennaktis. Izveidojusies zīdtārpiņa kūniņa satur apvītu viengabala pavedienu, kas ir 1000–1500 m garš, stingrs, maigs, smalks un spīdīgs, bet iztaisnota pavediena garums ir 600–900 m, jo augšējā un apakšējā kārta nav attinama. Lai izgatavotu 0,4 kg zīda, ir nepieciešamas 2000—3000 kūniņas.
Jāņa Čakstes memoriālais muzejs "Auči"
Vēsture
1974. gadā apvienojās kolhozi Brīvais vilnis un Jaunā Dzīve, tika izveidota kopsaimniecība Draudzība, kuras īpašumā bija arī Auču māja un zeme. Šajā laikā bojātos jumta dakstiņus nomainīja pret viļņoto šīferi, augšstāvā iekārtoja dzīvokļus vēl divām ģimenēm, ābeļdārza vietā uzcēla kūtis Auču iedzīvotāju personīgajiem lopiem un malkas šķūnīšus. Kolhoza laikā Auču kūtī izmitināja apmēram 40 kopsaimniecībai piederošos jaunlopus, aramzeme tika apstrādāta. 1970. gadu beigās veica meliorācijas darbus.1980. gadu sākumā uz Auču zemes Garozas upītes krastā izveidoja smilšu karjeru, šeit tika raktas smiltis, ko izmantoja Rīgas-Jelgavas jaunā ceļa būvei.
Zīdtauriņš
Zīdtauriņu tipi
Zīdtauriņus pēc to vairošanās ātruma iedala trīs grupās. Lielākā daļa zīdtauriņu iedalās univoltīnes vai bivoltīnes grupās. Univoltīnes grupa pamatā ir saistīta ar Eiropas ģeogrāfisko areālu. Šī tipa zīdtauriņi dzīvo salīdzinoši vēsākā klimatā un ziemas periodā dodas ziemas guļā, bet pavasarī zīdtauriņi pārojas, radot zīda ražojošos kāpurus vienu reizi gadā. Otrais tips, kuru sauc par bivoltīnes tipu, dzīvo Āzijā, piemēram, Ķīnā, Korejā un Japānā. Pārošanās notiek divas reizes gadā, radot divas zīdtārpiņu paaudzes gadā. Trešo mazskaitlīgāko grupu — polivoltīnes tipu var audzināt tikai tropos, gada laikā iegūstot 8 zīdtārpiņu paaudzes.
Jāņa Čakstes memoriālais muzejs "Auči"
Vēsture
1995. gadā prezidenta J. Čakstes vecākais mazdēls Jānis Konstantīns Čakste atguva dzimtas īpašumu. Tad arī sākās Auču atjaunošana, kurā lielu darbu ir ieguldījis Imants Lancmanis. 1999. gadā atjaunotajā ēkā iekārtoja Ģ. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzeja ekspozīciju. Pēc Konstantīna dzīves beigām īpašums ir nonācis Kristīnes Čakstes rokās. Dzīvojamā ēkā atrodas 3 brīvas telpas, kas ir atvēlētas J. Čakstes memoriālajam muzejam. Pārējo ēkas daļu apdzīvo cilvēki, kas apsaimnieko un uztur kārtībā Auči saimniecību.
Zīdtauriņš
Dzīves cikls
Kad jaunais zīdtauriņš izlien no kūniņas, tas uzreiz meklē partneri, lai sapārotos. Tēviņš pēc pārošanās uzreiz iet bojā, bet mātīte 5—6 dienu laikā pēc sapārošanās izdēj līdz 500 oliņām. Oliņas ir ļoti maziņas un vārīgas, tādēļ, dējot tās, mātīte rūpīgi uzmana, lai oliņas nebūtu viena virs otras. Mātīte kopumā nodzīvo 10—20 dienas. Pēc apmēram 14 dienām izšķiļas kāpuri. Tie ir ļoti ēdelīgi, visu diennakti kāpuri nepārtraukti barojas ar zīdkoka lapām. 6000 zīdtārpiņi apēd apmēram 200 kg zīdkoka lapas. Visiecienītākā barība ir baltā zīdkoka lapas, bet tie barojas arī ar citu sugu zīdkoku un apelsīnu koku lapām. Tā kā citiem zīdkokiem lapas ir cietākas, tad barībai ir derīgas tikai jaunās lapiņas. Viena kilograma zīda iegūšanai nepieciešami 250—300 kg lapu.
Jāņa Čakstes memoriālais muzejs "Auči"
Vēsture
Gadskārtējs notikums ir Jāņa Čakstes stipendijas apliecības svinīgā izsniegšana kādam no Latvijas Lauksaimniecības universitātes studentiem 14. septembrī — J.Čakstes dzimšanas dienā.
Zīdtauriņš
Zīda ražošanas vēsture
Zīda ražošana tika uzsākta senajā Ķīnā pirms apmēram 5000 gadiem. Stāsti par zīda ražošanas atklāšanu daļēji balstās uz senatnes faktiem un daļēji uz mītiem un leģendām. Viena no leģendām vēsta, ka Dzeltenā imperatora sieva Lei Zu ap 28. gadsimtu pirms mūsu ēras esot izgudrojusi zīda ražošanu. Lei Zu esot pētījusi zīdtauriņu nodarīto kaitējumu imperatora zīdkokiem un ievērojusi, ka no to kūniņām iespējams iegūt šķiedras pavedienu, vēlāk viņa esot pierunājusi savu vīru piešķirt viņai zīdkoku birzi, kur audzēt zīdtauriņus. Lei Zu piedēvē arī dažādu zīda ražošanas piederumu izgudrošanu.
Zinātniskie atradumi liecina, ka zīdu iespējams sāka ražot jau ap 6. gadu tūkstoti pirms mūsu ēras un tas pilnīgi noteikti bija pazīstams 3. gadu tūkstotī pirms mūsu ēras. Zīds bija viena no svarīgākajām un pazīstamākajām precēm starptautiskajā tirdzniecībā daudzus gadsimtus. Āzijā tika izveidots Zīda ceļš – tirdzniecības ceļu sistēma, kas savienoja Ķīnu ar Eiropu. Lai aizsargātu Zīda ceļu, tika uzbūvēts Lielais Ķīnas mūris. Ķīniešiem izdevās zīda ražošanas tehnoloģiju paturēt noslēpumā apmēram 2500 gadus. Senajā Ķīnā par noslēpuma izpaušanu, faktu, ka zīda pavediens tiek iegūts no zīdtārpiņu kūniņām, draudēja nāves sods. Leģenda vēsta, ka japāņi nozaguši ķīniešu jaunavas, kuras zināja zīda iegūšanas noslēpumu. Līdz ar jaunavām tika nozagti zīdkoka zari ar zīdtauriņa oliņām. Cita leģenda vēsta, ka ķīniešu princese apprecējusi Indijas princi un sev līdzi uz jaunajām mājām atvedusi zīdkoka zarus ar oliņām, tādējādi ieviešot Indijā zīda ražošanas tehnoloģiju. 2. gadsimtā pirms mūsu ēras tehnoloģija nokļuva Korejā, bet 3. gadsimtā Indijā. Ap 550. gadu zīdu sāka izgatavot arī Bizantijā, kurp zīda ražošanai nepieciešamos zīdtauriņus līdz ar zīdkoka sēklām, imperatora Justiāna I uzdevumā esot atveduši kristiešu misionāri. Bizantieši, tāpat kā ķīnieši, centās paturēt ražošanas tehnoloģiju noslēpumā, tomēr 8. gadsimtā zīda ražošanas tehnoloģija no Ziemeļāfrikas tika ievesta Spānijā un Sicīlijā. Viduslaikos 13. – 14. gadsimtā par galvenajiem Eiropas zīda ražošanas centriem kļuva Itālija un Francija.
Gruzijā ir Gruzijas valsts zīda muzejs kurš atverts 1887. gadā.
Lučāno Spalleti
Lučāno Spalleti (it; dzimis ) ir itāliešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Itālijas zemāko līgu klubus, spēlējis pussarga pozīcijā. Trenējis dažādus Itālijas klubus, strādājis arī Krievijā ar Sanktpēterburgas "Zenit". Kopš 2023. gada augusta ir Itālijas izlases galvenais treneris.
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka Empoli 1995. gadā, palīdzot klubam no Itālijas C1 sērijas aizkļūt līdz pat A sērijai. 1998.—1999. gada sezonā bija Dženovas "Sampdoria" galvenais treneris. Karjeras turpinājumā vadīja klubus Venezia, Udinese un Ancona.
2002. gadā atgriezās Udinese. 2004.—2005. gada sezonā sasniedza 4. vietu A sērijā, nodrošinot Udinese iekļūšanu UEFA Čempionu līgas kvalifikācijā. 2005. gadā kļuva par AS Roma galveno treneri. Spalleti vadībā Roma divreiz ieguva Itālijas kausu (2007. un 2008. gadā). 2006. un 2007. gadā Spalleti tika atzīts par A sērijas labāko treneri.
2009. gadā uzsāka darbu ar Krievijas Premjerlīgas klubu Sanktpēterburgas "Zenit". 2010. un 2011.—2012. gada sezonās kļuva par Krievijas čempionu, 2010. gadā ar Zenit izcīnīja arī Krievijas kausu. 2014. gada martā pēc dažām neveiksmīgām sezonām tika atbrīvots no amata.
2021. gada 29. maijā kļuva par Napoli galveno treneri, stājoties amatā Džennāro Gatuzo vietā. 2022.—2023. gada sezonā ar Napoli uzvarēja A sērijā. Pēc sezonas tomēr atstāja galvenā trenera amatu klubā. 2023. gada augustā tika iecelts par Itālijas izlases galveno treneri.
Roma
Zenit
Napoli
Logic
Logic ir amerikāņu dziedātājs, reperis, dziesmu autors un ierakstu producents.
Apes ielu uzskaitījums
Apes pilsētas ielu uzskaitījums iekļautas Apes 35 ielas.
Logic
Viņa ceturtais miksteips, Young Sinatra: Welcome to Forever (2013), tas ļāva viņam saglabāt ierakstu līgumu ar Def Jam Recordings. 2014. gada oktobrī viņš izdeva savu pirmo studijas albumu Under Pressure, kurš ASV Billboard 200 sasniedza ceturto vietu un tika atzīts Amerikas Ierakstu industrijas asociācijā, ar vairāk nekā 171 000 pārdotām kopijām. Viņa otrais studijas albums The Incredible True Story tika izdots 2015. gada novembrī un arī saņēma uzslavas no kritiķiem. Piektais miksteips Bobby Tarantino tika izdots 2016. gadā.
Logic trešais studijas albums Everybody (2017) bija pirmais viņa albums, kas sasniedza ASV Billboard 200 virsotni. Tika pārdotas vairāk nekā 247 000 albuma kopijas. Albums radīja pirmo Logic internacionālo dziesmu, kas debitēja top 10. Dziesmas nosaukums bija 1-800-273-8255 un tā sasniedza trešo vietu Billboard Hot 100. 2018. gada martā, Logic izdeva savu sesto mikstepu Bobby Tarantino II, kas bija turpinājums 2016. gada miksteipam. Albums sasniedza pirmo vietu ASV Billboard 200, ar pirmajā nedēļā vairāk nekā 119 000 pārdotām kopijām.
Diskogrāfija
Studijas albumi
Masimiljāno Allegri
Masimiljāno Allegri (it; dzimis Livorno, Itālijā) ir itāliešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis dažādus Itālijas klubus, spēlējis pussarga pozīcijā. Pašlaik ir Itālijas A sērijas kluba Turīnas "Juventus" galvenais treneris.
Karjera
Futbolista karjeru sācis komandā Cuoiopelli. Vēlāk pārstāvējis dzimtās pilsētas klubu Livorno. A sērijā debitējis 1988.—1989. gada sezonā Pisa sastāvā. 1989. gadā atgriezās Livorno. Vēlāk pārstāvēja klubus Pavia, Pescara, Cagliari, Perugia, Padova, Napoli un Pistoiese. Trenera karjeru sāka 2004. gadā Itālijas C2 sērijas komandā Aglianese, kurā bija aizvadījis futbolista karjeras pēdējos gadus. 2007. gada augustā kļuva par Sassuolo galveno treneri. Klubs tobrīd spēlēja C1 sērijā un Allegri vadībā 2007.—2008. gada sezonā uzvarēja līgā, izcīnot ceļazīmi un B sēriju.
2008. gada maijā tika panākta vienošanās, ka Allegri kļūs par Itālijas A sērijas kluba Cagliari galveno treneri. Šajā amatā nostrādāja līdz 2010. gada aprīlim.
2010. gada jūnijā kļuva par AC Milan galveno treneri. Jau savā pirmajā sezonā (2010.—2011.) aizveda komandu līdz Itālijas čempionu titulam. Nākamajās sezonās tika izcīnīta 2. un 3. vieta. 2014. gada janvārī pēc neveiksmīgi aizvadītas pussezonas tika atbrīvots no amata.
tika apstiprināts par Turīnas "Juventus" galveno treneri. Allegri vadībā Juventus izcīnīja Itālijas čempiontitulus 2014.—2015., 2015.—2016., 2016.—2017., 2017.—2018. un 2018.—2019. gada sezonās. Allegri divreiz aizveda komandu līdz UEFA Čempionu līgas finālam (2015. un 2017. gadā). Pēc 2018.—2019. gada sezonas atstāja Juventus galvenā trenera amatu. 2021. gada maijā atgriezās Juventus galvenā trenera amatā.
Trenera karjera
Sassuolo
Edvīns Aleksandrs Mednis
Edvīns Aleksandrs Mednis (1897-1967) bija Latviešu strēlnieku un Latvijas armijas virsnieks. Lāčplēša Kara un Triju zvaigžņu ordeņa kavalieris. Nodarbojies arī ar rakstniecību un žurnālistiku.
Masimiljāno Allegri
Trenera karjera
Milan
Edvīns Aleksandrs Mednis
Biogrāfija
Edvīns Aleksandrs Mednis ir dzimis 1897. gada 4. augustā Raunā, skolotāja ģimenē, māte Jūlija Elizabete Medne (dzimusi 1872. gadā kā Melngaile) bija folkloras vācēja Emiļa Melngaiļa vecākā māsa, Rūdolfa Blaumaņa jaunības mīlestība. 1914. gadā beidzis Cēsu L. Ausēja reālskolu. Tajā pašā gādā kā savvaļnieks iestājies Krievijas Impērijas armijā un nosūtīts uz Alekseja karaskolu Maskavā. Vēlāk pārcelts uz Kazaņas kājnieku karaskolu kur absolvējis paātrināto kursu kā praporščiks. 1914.g. 1. decembrī uzsācis dienestu 32. Kremenčugas kājnieku pulkā. Piedalījies vairākās kaujās vācu un austriešu frontē, divas reizes ievainots. Apbalvots ar Annas un Staņislava ordeņiem.
1915.g. jūlijā pārnācis 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljonu (vēlāk pulku). Bijis jātnieku-izlūku komandas priekšnieks. 1916. gada vasarā ar savu komandu piekomandēts L.Puņina jātnieku-diversantu vienībai. Paaugstināts par kapteini. No 1916.g. oktobra bataljona komandieris. Piedalījies Ziemassvētku kaujās kur smagi ievainots. Durkļu cīņā zaudējis aci. Apbalvots ar Vladimira ordeņa IV šķiru un Serbijas Karadžordževiča Baltā Ērgļa ordeņa IV šķiru
Masimiljāno Allegri
Trenera karjera
Individuālie sasniegumi
Djego Simeone
Djego Pablo Simeone (es; dzimis ) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2011. gada ir Spānijas La Liga kluba Madrides "Atletico" galvenais treneris.
Edvīns Aleksandrs Mednis
Biogrāfija
1918. gadā, pēc armijas sabrukuma, dodas uz dienvidiem un iestājies G. Bičerahova armijā Persijā, 2. Dagestānas kājnieku pulkā. Piedalījies Krievijas pilsoņkara kaujās pret Sarkano armiju. No 1920.g. janvāra dienējis Dienvidkrievijas brīvprātīgo armijā. Orlā krīt padomju gūstā, bet vēlāk atbrīvots. Tā paša gada vasarā atgriezies Latvijā.
1920.g. septembrī iestājies Latvijas armijas dienestā un dienējis Armijas virspavēlnieka štāba Operatīvās daļas informācijas nodaļā. 1921. gadā bijis Aizsardzības ministrijas kancelejas nodaļas priekšnieks. Tajā pašā gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni par 1916.g. 23. decembra kauju Skangaļu rajonā. 1922-1932.g. bijis laikraksta Latvijas Kareivis galvenais redaktors. 1929. gadā beidzis Virsnieku akadēmiskos kursus un 1930.g. paaugstināts par pulkvežleitnantu. No 1932. līdz 1935. gadam bijis žurnāla Militārais apskats galvenais redaktors. Šajā laikā tapa raksti par Andreju Pumpuru un biogrāfiskā apcere. No 1933-1935.g. akadēmiskā žurnāla Universitas galvenais redaktors un no 1936. - 1938.g. žurnāla Aizsargs galvenais redaktors. 1933.g. absolvējis Latvijas universitātes tautsaimniecības fakultāti. Bijis studentu korporācijas Lettonia biedrs. Bijis nodaļas priekšnieks Armijas štāba Apmācības daļā. (1935-1939). Vēlāk bijis Kara saimniecības pārvaldes nodaļas vadītājs. 1939.g. atvaļināts. 1940.g. strādājis kā revidents Finanšu ministrijā. Darbojies Latviešu veco strēlnieku biedrībā, bijis tās priekšnieka vietnieks. Nodarbojies ar dramaturģiju, sarakstījis vairākas lugas. Starpkaru periodā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa V šķiru (1930), Lietuvas Ģedimina ordeņa III šķiru Igaunijas Aizsargu Ērgļa krustu u.c. apbalvojumiem.
Djego Simeone
Futbolista karjera
Profesionāla futbolista karjeru sāka 1987. gadā Argentīnas klubā Velez Sarsfield. 1990. gadā pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties Itālijas klubam Pisa, kas tolaik spēlēja A sērijā. Taču jau pēc pirmās sezonas klubs A sēriju atstāja un arī pēc gada nespēja tajā atgriezties. 1992. gadā Simeone pārgāja uz Spānijas La Liga klubu Sevilla. Tajā aizvadīja divas sezonas, līdz 1994. gadā pievienojās citam La Liga klubam Madrides "Atletico". 1995.—1996. gada sezonā Atletico sastāvā kļuva par Spānijas čempionu un uzvarēja Spānijas Karaļa kausā.
Edvīns Aleksandrs Mednis
Biogrāfija
Padomju okupācijas gadā no represijām izvairījies. Otrā pasaules kara izskaņā izbraucis uz Vāciju, bet vēlāk emigrējis uz ASV. No 1950. gada dzīvojis Ņujorkā. Nodarbojies ar žurnālistiku un rakstniecību. Vairāku noveļu un stāstu, tostarp par Latviešu strēlniekiem, autors. Miris 1967. gada 2. jūnijā Ņujorkā, ASV.
Djego Simeone
Futbolista karjera
1997. gadā atgriezās A sērijā, parakstot līgumu ar Milānas "Internazionale". Tajā aizvadīja divas pilnas sezonas, 1998. gadā kļūstot par UEFA kausa ieguvēju. 1999. gadā pārgāja uz citu A sērijas klubu Romas "Lazio", kurā tolaik jau spēlēja vairāki citi argentīnieši. 1999.—2000. gada sezonā ar Lazio kļuva gan par A sērijas, gan Itālijas kausa uzvarētāju. 2003. gadā atgriezās Madrides "Atletico", aizvadot tajā vēl divas sezonas. Karjeru noslēdza 2006. gadā Argentīnā Racing Club komandā.
Edvīns Aleksandrs Mednis
Raksti
(skat. arī periodikā.lndb.lv – 326 raksti ar autoru „Edvīns Mednis“ 12 dažādās rakstībās)
Djego Simeone
Futbolista karjera
Argentīnas izlasē debitēja spēlē pret Austrāliju. Simeone ir piedalījies 1994., 1998. un 2002. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīros. Argentīnas izlases sastāvā divreiz kļuvis par Copa América čempionu (1991. un 1993. gadā). 1992. gadā kļuva par Karaļa Fahda kausa (tagad FIFA Konfederāciju kauss) uzvarētāju, gūstot vārtus finālspēlē. Kopumā izlases rindās aizvadījis 106 spēles un guvis 11 vārtus.
Ādažu novada ciemu uzskaitījums
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Djego Simeone
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām 2006. gadā sāka strādāt par treneri Racing Club, tajā pašā klubā, kurā beidza aktīvā futbolista karjeru. Pēc tam ir trenējis arī citus Argentīnas klubus — Laplatas "Estudiantes", Buenosairesas "River Plate" un San Lorenzo. Divreiz kļuva par Argentīnas pirmās divīzijas čempionu, uzvarot 2006. gada Apertura čempionātu ar Estudiantes un 2008. gada Clausura ar River Plate.
Augusts Brocis
Augusts Brocis (dzimis Viļķenē, miris  Tērvetē) bija latviešu dzejnieks.
Ādažu novada ciemu uzskaitījums
Ādažu pagasts
Ādažu novada un pagasta centrs atrodas Ādažu pilsētā. Ādažu pagastā atrodas 11 ciemi, no tiem 4 lielciemi, 2 vidējciemi, 1 mazciems un 4 skrajciemi.
Augusts Brocis
Dzīvesgājums
Augusts Brocis dzimis Viļķenes pagasta "Bročos". Mācījies Āsteres 1. pakāpes pamatskolā, beidzis Pāles pagastskolu un Limbažu ģimnāziju. 30. gadu 2. pusē strādājis par ierēdni Sabiedrisko lietu ministrijā. Rakstnieku un mākslinieku biedrības "Zaļā vārna" biedrs. Laikraksta "Zemgale" līdzstrādnieks (1941-42). Izdarījis pašnāvību. Apbedīts Viļķenes pagasta Katrīnas kapos.
Pirmā Augusta Broča publikācija - dzejolis "Stāsts vakarā" laikrakstā "Taisnība" 1930. gada 13. novembrī. Dzejoļu krājumiem "Sirdis" (1931), "Mani ceļi" (1934), "Vēja kokle" (1937), "Putni un zvaigznes" (1942) raksturīga romantiska smeldze un sirsnīgs sentiments. Poēma "Divdesmit gadi" (1938), kas veltīta Latvijas valsts jubilejai, un dzejoļu krājums "Dziesmas tēvuzemei" (1939) rakstīti 30. gadu nogalei raksturīgā pozitīvisma garā. Augusta Broča vienīgajā romānā "Meža cilvēki" (1943) ar autobiogrāfisku ievirzi attēloti 1940. un 1941. gada padomju okupācijas laika pārdzīvojumi.
Ādažu novada ciemu uzskaitījums
Carnikavas pagasts
Carnikavas pagasta centrs atrodas Carnikavā. Carnikavas pagastā atrodas 10 ciemi, no tiem 4 lielciemi, 1 vidējciems, 2 mazciemi, 2 skrajciemi un 1 vasarnīcu ciems.
Djego Simeone
Trenera karjera
2011. gada janvārī kļuva par Itālijas A sērijas kluba Catania galveno treneri, šajā amatā nostrādāja tikai pusgadu un jūnijā atgriezās Racing Club.
Dzenītis
Dzenītis (sieviešu dzimtē Dzenīte) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „dzenis” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Djego Simeone
Trenera karjera
tika apstiprināts par Madrides "Atletico" galveno treneri. 2011.—2012. gada sezonā kļuva par UEFA Eiropas līgas uzvarētāju, 2013. gadā palīdzēja komandai izcīnīt Spānijas Karaļa kausu. Vienu no saviem lielākajiem panākumiem trenera amatā guva 2013.—2014. gada sezonā, kad ar Atletico kļuva par La Liga uzvarētāju. Simeone ir divreiz aizvedis Atletico līdz UEFA Čempionu līgas finālam (2014. un 2016. gadā). 2017. gada septembrī pagarināja līgumu ar Atletico līdz 2020. gadam.
Alsungas novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Alsungas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Kārlis Hermanis Franks
Kārlis Hermanis Franks (dzimis, miris ) bija Sudetu apgabala vācu valsts darbinieks, SS obergrupenfīrers. Viens no Vācijas okupētās Čehijas administrācijas vadītājiem (Vācijas valdības Bohēmijas un Morāvijas reihsministrs) Otrā pasaules kara laikā.
Izvirzījies par vienu no Sudetu vācu partijas līderiem. Pēc kara padevies gūstā amerikāņiem, tomēr nodots Čehoslovākijas varas iestādēm. Notiesāts uz nāvi par represijām pret Lidices un Ležaku ciematiem. Nāvessods izpildīts Prāgas cietumā.
Karaļa Prūsija
Karaļa Prūsija jeb Rietumprūsija  bija autonoma Polijas karaļvalsts (no 1466), vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts (no 1569) daļa seno prūšu (agrāko Kulmas, Pamedes un Varmijas zemju) un Pomerānijas teritorijā līdz Polijas dalīšanai 1772. gadā, kad tā kļuva par Prūsijas karalistes daļu.
Mūsdienās tā pilnībā ietilpst Polijas sastāvā, bet ir sadalīta starp Kujāvijas-Pomožes, Pomožes un Varmijas-Mazūrijas vojevodistēm.
Vēsture
Pēc Vācu ordeņa sakāves Grunvaldes kaujā un Trīspadsmitgadu karā 1466. gadā daļa no agrākās Vācu ordeņa valsts pakļāvās Polijas karalim Kazimiram IV Jagaiļa dēlam kā "Karaļa Prūsija" ar personālūnijas statusu, bet atlikusī daļa 1525. gadā pārtapa par vasaļvalsti Prūsijas hercogisti (zīmīgi, ka pēc 1561. gada Viļņas ūnijas noslēgšanas dibinātā Kurzemes un Zemgales hercogiste tiesību ziņā tika pielīdzināta Prūsijas hercogistei, bet pārējā Livonijas ordeņa valsts un bīskapiju teritorija tika nodēvēta par Pārdaugavas Livonijas hercogisti, kas atradās personālūnijā ar Lietuvu un tās nākamajiem valdniekiem).
Sastāvdaļas
Vaivadijas bija sadalītas distriktos.
Sļudjanka
Sļudjanka ir pilsēta Krievijas Federācijā, Sibīrijā, Irkutskas apgabala dienvidos pie Baikāla ezera. Sļudjankas rajona centrs. Attālums līdz apgabala centram Irkutskai — 110 km. Atrodas Austrumsibīrijā, Baikāla ezera pašā rietumu galā, ezeram piegulošās Hamardabana kalnu grēdas priekškalnēs.
Vēsture
Pirmā nocietinātā apmetne netālu no mūsdienu Sļudjankas izveidota 1647. gadā Kultukā. Tikai 1802. gadā šeit parādījās nozīmīgāka apdzīvotā vieta, saistīta ar Apkārtbaikāla traktu. 1899. gadā, uzsākot Apkārtbaikāla dzelzceļa būvniecību, tika izveidots Sļudjankas dzelzceļnieku ciemats (no 1928. gada strādnieku ciemats, no 1936. gada — pilsēta).
Sļudjanka ir nozīmīgs Transsibīrijas dzelzceļa līnijas mezgls, no kura sākas arī vēsturiskā Apkārtbaikāla dzelzceļa līnija. Apgabala nozīmes tūrisma centrs. Mūsdienās apkārtnē iegūst kaļķakmeni un marmoru, bet vēsturiski bijis nozīmīgs lazurīta un flogopīta vizlas ieguves centrs, no kā arī cēlies pilsētas nosaukums ( — vizla).
Peldu iela (Rīga)
Peldu iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Kungu ielu un beidzas krustojumā ar 11. novembra krastmalu.
Vēsture
Arheoloģiskajos izrakumi liecina, ka Peldu iela ir viena no vissenāk apdzīvotajām vietām Vecrīgā. Iela izveidojās jau 13. gadsimtā ar nosaukumu Cūku iela. Vēlāk ielas nosaukumu mainīja, jo pilsētas teritorijā aizliedza turēt cūkas. Lai nebūtu jāmaina plāksnītes ar ielas nosaukumu, tajās izmainīja tikai dažus burtus un iela pārtapa par Peldu ielu (de). 19. gadsimtā ielu pārdēvēja par Lielo Peldu ielu.
1960. gados ielu saīsināja pēc Rīgas Valsts 3. ģimnāzijas uzcelšanas. 1987. gadā krustojumā ar Kungu ielu uzcēla apvienības "Lauku celtnieks" ēku (arhitekts Juris Skalbergs), kuras fasādē ir tēlnieka Zigurda Galūna ciļņi “Rīgas amatnieku cunftes” (1984-1987).
Peldu ielā 25 atrodas Latvijas Republikas Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas ēka.
Eiropas lapegle
Eiropas lapegle (Larix decidua) ir priežu dzimtas suga. Lapegle galvenokārt sastopama Eiropas kalnainajos apvidos — Karpatos, Alpos, Pirenejos. Suga ir sastopama arī citos Eiropas reģionos. Latvijā lapegle ir ieviesta suga. To galvenokārt izmanto apstādījumos, parkos. Izšķir divas Eiropas lapegles pasugas — Alpu lapegle (Larix decidua subsp. decidua) un Polijas lapegle (Larix decidua subsp. polonica).
Leons Gorecka
Leons Gorecka (de; dzimis ) ir Vācijas futbolists, pussargs, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas kluba Minhenes "Bayern" sastāvā.
Sasniegumi
Bayern Munich
Vācija
Baldones novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Baldones novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Baldones novads sastāv no Baldones pagasta un Baldones pilsētas.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Baldones pagasts
Baldones pagasta centrs atrodas Baldones pilsētā, kas ir arī Baldones novada centrs. Baldones novadā atrodas 12 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 2 mazciemi, 4 skrajciemi un 4 vasarnīcu ciemi.
Lietuvas apriņķi
Apriņķis (lt, daudzskaitlī apskritys) ir Lietuvas pirmā līmeņa administratīvais iedalījums. Lietuvā ir 10 apriņķi. Visu apriņķu nosaukumi ir sasaistīti ar to administratīvajiem centriem. Sīkāk apriņķi dalās 60 pašvaldībās. Šāds iedalījums tika izveidots 1994. gadā un mazliet izmainīts 2000. gadā. Pirms 1994. gadā Lietuva līdzīgi kā citās Padomju Savienības republikās dalījās rajonos (lt).
Florensa Hatčisone-Stērlinga
Florensa Hatčisone Stērlinga (en; 1858. gads — Berntailenda) bija Lielbritānijas šahiste, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece, pieckārtēja Skotijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1905, 1906, 1907, 1912, 1913).
Sarkanie pipari
Sarkanie pipari (Capsicum) ir nakteņu dzimtas ģints augi. Šo augu dabiskais izplatības areāls ir Amerika, kur šie augi ir kultivēti tūkstošiem gadu. Mūsdienās šos augus kultivē visā pasaulē. Ģintī ir apvienotas 20–27 sugas. No tām izplatītākā suga ir dārzeņpipars (Capsicum annuum). Dārzeņpipari var būt gan pikantie čili pipari, gan saldā paprika.
Florensa Hatčisone-Stērlinga
Biogrāfija
Florensa Hatčisone Stērlinga bija viena no septiņiem bērniem (piecas meitas un divi dēli) skotu ideālistiskā filozofa Džeimsa Hatčisona Stērlinga (en; 1820—1909) ģimenē. Šahu sākusi spēlēt astoņu vai deviņu gadu vecumā un drīzumā sasniegusi tādu pašu spēles līmeni kā tēvs, kurš interesējies par dažādām galda spēlēm.
Sarkanie pipari
Sarkanie pipari nav radniecīgi melnajiem pipariem, kas ir piparu dzimtas suga.
Florensa Hatčisone-Stērlinga
Biogrāfija
Florensa Hatčisone Stērlinga ir bijusi Edinburgas dāmu šaha kluba locekle un atbalstījusi Skotijas dāmu šaha asociācijas darbību, kura tikusi uzsākta 1905. gadā. Kļuvusi par pieckārtējo Skotijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju (1905, 1906, 1907, 1912, 1913). Tāpat kļuvusi par pirmo sievieti, kas piedalījusies Skotijas vīriešu šaha čempionātos (1925, 1927).
Piedalījusies vairākos Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos, kur labākos rezultātus sasniegusi 1913. gadā, kad dalījusi 1. vietu, bet zaudējusi papildu mačā par čempiones titulu, un 1923. gadā, kad dalījusi 2.-5. vietu.
1923. gadā Portsmutā Florensa Hatčisone Stērlinga simultānspēles seansā uz 37 galdiņiem nospēlējusi neizšķirti ar Aleksandru Aļehinu. 1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā ieņēmusi 8. vietā.
Kailija Dženere
Kailija Dženere ir amerikāņu televīzijas personība, modele, uzņēmēja un interneta zvaigzne. Kopš 2007. gada piedalījusies realitātes šovā Keeping Up with the Kardashians (viņa ir Kimas Kardašjanas pusmāsa).
2012. gadā sadarbojoties ar apģērbu brendu PacSun un kopā ar māsu Kendallu izveidoja apģērbu liniju Kendall & Kylie. 2015. gadā viņa izveidoja pati savu kosmētikas līniju Kylie Cosmetics un tās aplikācija sasniedza pirmo vietu iTunes App Store.
2014. un 2015. gadā Time žurnāls Dženeru māsas ierindoja starp vienām no ietekmīgākajām pusaudzēm pasaulē. 2018. gadā Kailija sasniedza 100 miljonus sekotāju sociālajā tīklā Instagram, tādējādi viņa ir viena no top 10 visvairāk sekotājiem profiliem šajā tīklā. 2017. gadā Dženere tika ierindota Forbes 100 slavenību sarakstā, kļūstot par jaunāko personu, kas tur iekļuvusi. 2017. gada 6. augustā Dženere sāka pati savas realitātes šova sērijas Life of Kylie.
Vinčenco Montella
Vinčenco Montella (it, ; dzimis ) ir itāliešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks. Klubu līmenī lielākos panākumus guvis AS Roma sastāvā, kļūstot par Itālijas čempionu.
Futbolista karjera
Itālijas futbola izlasē debitēja 2000. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Velsu. Piedalījies 2000. gada Eiropas čempionāta un 2002. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīros. Kopumā izlases rindās aizvadījis 20 spēles un guvis trīs vārtus.
Trenera karjera
Trenera karjeru sācis 2009. gadā kā AS Roma U-15 jauniešu komandas treneris. 2011. gada 21. februārī pēc Klaudio Ranjēri atkāpšanās iecelts par pirmās komandas galvenā trenera vietas izpildītāju līdz sezonas beigām. Jau savā pirmajā spēlē izcīnījis uzvaru pār Bologna ar 1-0. Sezonas beigās komanda ierindojās 6. vietā un jauns līgums netika piedāvāts.
2015. gada 15. novembrī kļuva par Dženovas "Sampdoria" galveno treneri, klubā nostrādāja līdz sezonas beigām. 2016. gada jūnijā parakstīja divu gadu līgumu ar AC Milan. 2017. gada maijā pagarināja līgumu līdz 2019. gadam. Tomēr pēc neveiksmīga sezonas sākuma 2017. gada 27. novembrī tika atbrīvots no amata.
Moriss
Moriss var būt:
Beļģijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Beļģijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Beļģija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1900. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1924. gada.
Čāla Bijikakčaja
Sporta karjera
Bijikakčaja spēlē galvenokārt ITF sieviešu turnīru ķēdē. Viņa ir iekļuvusi 22 ITF turnīru finālos un astoņos no tiem uzvarējusi. Dubultspēlēs viņa jau ir spēlējusi 25 finālos un ieguvusi 14 uzvarētājas titulus. Turklāt 2009. un 2013. gadā viņa kļuva par Vidusjūras spēļu tenisa sacensību uzvarētāju.
2010. gadā Bijikakčaja bija pirmā Turcijas tenisiste, kas, piedaloties 2010. gadā ASV atklātā čempionāta kvalifikācijas sacensībās, pretendēja uz iekļūšanu Grand Slam turnīrā. 2016. gada 24. aprīlī Stambulā turnīra finālā viņa uzvarēja Danku Koviniču (3:6, 6:2, 6:3) un kļuva par pirmo turku spēlētāju, kas uzvarējusi WTA turnīrā un ieguvusi 82. vietu pasaules reitingā. Jūlijā viņa reitingā pacēlās līdz 67. pozīcijai, kad pēc 21 neveiksmīga mēģinājuma kvalificēties Grad Slam turnīram beidzot iekļuva Francijas atklātajā čempionātā un tur pirmajā riņķi guva uzvaru. Pēc tam viņa kvalificējās vēl četriem nākamajiem Grad Slam turnīriem, divos no tiem iekļūstot arī otrajā kārtā.
No 2004. gada viņa regulāri pārstāvējusi Turciju Federācijas kausa sacensībās. Šajās sacensībās viņas lielākais panākums ir 2018. gadā Tallinā izcīnītā uzvara pret reitinga 6. pozīcijā esošo Latvijas komandas spēlētāju Aļonu Ostapenko.
Hinrihs fon Ulenbroks I
Hinrihs fon Ulenbroks, I (Hinrich von Ulenbrock) (miris 1541. gada 1. septembrī) bija Rīgas rātes loceklis (1524—1541), Rīgas birģermeistars. Viņa dēls Hinrihs fon Ulenbroks II uzcēla Ulbrokas muižu.
1281. gads
1281. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
1276. gads
1276. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Agris Jēkabsons
Agris Jēkabsons (dzimis ), zināms arī kā Agris Fakingsons un Nils Diks, ir latviešu rakstnieks, grāmatu blogeris un tekstu autors, grupas "The Dogs" līderis. Dzīvo un strādā Kuldīgas novadā, Rūnaišos.
1997—2006: pirmie mūzikas ieraksti
Vācu repa ietekmē 1997. gada decembrī A. Jēkabsons sāk rakstīt dziesmu tekstus. Tobrīd pašmāju mūzikā vēl nav tādu mākslinieku, no kuriem ietekmēties, tāpēc teksti top vācu valodā. Kopā ar brāli un kaimiņiem tiek dibinātas dažāda stila, īslaicīgi eksistējošas grupas. 1999. gada vasarā tiek dibināta grupa The Dogs, kuras sākotnējā sastāvā ir trīs dalībnieki, bet vēlāk — divi. The Dogs pirmsākumos tiek izpildītas pārveidotas latviešu pop-roka grupas Prāta Vētras albuma "Veronika" dziesmas, bet vēlāk kasetēs tiek ierakstītas arī pašu sacerētās. Tas ir laiks, kad teksti top jau latviešu valodā.
Ap 2000. gadu A. Jēkabsons arī repa tekstus raksta dzimtajā valodā. 2001. gada 13. jūlijā klajā nāk S'T'A albums "Manas pilsētas skati", kurš spēcīgi ietekmē ne vienu vien hiphopam pietuvinātu personu. Viss, kas Jēkabsonam tobrīd pietrūkst — mūzika, uz kuras sarakstītos tekstus ieskaitīt. 2003. gadā A. Jēkabsons sāka mācīties Rīgā, kur satiek radošos domubiedrus, ar kuriem kopā ieraksta vairākas demo dziesmas. Tiek dibināta apvienība PSC, kuras sastāvā ir A. Jēkabsons, Skutelis, KasPis un Intars. Apvienība uz skatuves pirmo reizi kāpj 2005. gada 22. oktobrī Rīgas Amatniecības vidusskolā (RAV), kur bez PSC uzstājās arī R-viss, Ritmiskās Runas (Juris, Kaspars, KjP), Runu Zāle (WieStuRz, Bū-š, Kaņepe, Rolexus, Reinšteins, Georgs), DJ Oļegs un citi. Seko uzstāšanās klubā Depo un Hamlets. Paralēli tam tiek gatavots solo albums, kas dažādu nelabvēlīgu iemeslu dēļ dienasgaismu tā arī neierauga.
2006. gadā A. Jēkabsons ieraksta The Dogs pirmo oficiālo dziesmu ar nosaukumu "Par ko tu dusmojies?".
2006—2010: īsfilmu periods
Pēc 2006. gada mūzika paliek otrā plānā. Turpmāk daudz aktīvāk tiek strādāts pie īsfilmu veidošanas, kas galvenokārt ir parodijas par jau eksistējošām filmām. Vēlāk, kad citi iesaistītie pārceļas uz dzīvi Vācijā, šī nodarbe kļūst par viena cilvēka hobiju. Bez īsfilmām A. Jēkabsons filmējis arī vairākus grupas Bērnības Milicija un Baložu Pilni Pagalmi koncertus. Tai pat laikā A. Jēkabsons aizvien nopietnāk pievēršas tieši literatūrai, jo dienasgrāmatas raksta jau kopš 2000. gada.
2010—2017: rakstīšanas process
2010. gada pavasarī A. Jēkabsons uzraksta savu pirmo stāstu, kuru publicē Orb.lv, kas bija SIA "TV NET" piederošs sociālais tīkls. Tolaik paši labākie un lasītākie raksti tiek pārpublicēti Tvnet.lv un starp tiem nereti atrodas arī A. Jēkabsona dokumentālie stāsti. Turpmāk regulāri tiek publicēti jauni raksti, kuros A. Jēkabsons atklāti un bez aizsega raksta par savā dzīvē notiekošo. Lasītāji A. Jēkabsona rakstītajā nereti saskata visdažādāko literatūras klasiķu ietekmes, kas jauno autoru pamudina pievērsties grāmatu lasīšanai, lai atklātu, ko rakstījuši lasītāju minētie autori. 2012. gada augustā Orb.lv tiek slēgts, taču rakstīt A. Jēkabsons nepārtrauc un 2014. gadā ierobežotā tirāžā grāmatā izdodot savus agrāk publicētus un pavisam jaunus stāstus.
2016. gada pavasarī dienasgaismu ierauga A. Jēkabsona grāmata "Slimas vasaras epizodes", kas arīdzan ir autorizdevums. Paralēli tiek strādāts pie vairākiem agrāk iesāktiem manuskriptiem, tostarp divām grāmatām par Latvijas un Igaunijas apceļošanu uz velosipēda. Gada nogalē A. Jēkabsons piesakās Latvijas Rakstnieku savienības un Literārās izglītības un jaunrades atbalsta centra rīkotajā un LR Kultūras ministrijas atbalstītajā Jauno un iesācēju autoru literāro darbu konkursā.
Kopš 2017. gada
2018. gada februārī A. Jēkabsons saņem Literārās Akadēmijas prozas meistardarbnīcas diplomu. Decembrī pēc Prozas lasījumiem Satori publicē A. Jēkabsona festivāla kopsavilkuma rakstu.
2019. gada februārī Latvijas Rakstnieku savienības laikrakstā "konTEKSTS" tiek publicēts A. Jēkabsona pirmais stāsts drukātajos medijos. Pēcāk sadarbība ar laikrakstu turpinās, rakstot galvenokārt grāmatu recenzijas.
2020. gada februāra izskaņā A. Jēkabsons kā grāmatu blogeris (kopā ar Anitu Reinu) viesojas radio raidījumā "Bron-Hīts". Nenojaušot par tuvojošos pandēmiju, A. Jēkabsons marta sākumā kopā ar sievu Annu pārceļas uz dzīvi mazpilsētā. Jūnijā piedzimst abu meita Justīne. Jūlijā A. Jēkabsons kopā ar Andu Kārkliņu viesojas podkāstā “Piedzīvot lappuses”, ko vada Aija Bremšmite.
Hinrihs fon Ulenbroks II
Hinrihs fon Ulenbroks II (, 1520—1576) bija Rīgas birģermeisters.
Dzīvesgājums
Dzimis 1520. gadā Rīgas birģermeistera Hinriha fon Ulenbroka I ģimenē. No 1537. gada līdz 1542. gadam studēja Vitenbergas Universitātē. 1556. gada 13. septembrī apprecējies ar Margarētu Kolthofu (Margaretha Kolthoff).
1558. gadā kļuva par Rīgas birģermeisteru. 1561. gadā Rīgas rātes sastāvā piedalījās sarunās par Rīgas pakļaušanos Lietuvas dižkunigaitim un Polijas karalim Sigismundam II Augustam Viļņas ūnijas ietvaros. 1562. gadā Livonijas vietvaldis Radvils viņam piešķīra zemes gabalu muižas iekārtošanai, ko vēlāk viņa vārdā nodēvēja par Ulbrokas muižu (Gut Stubbensee). 1564. gadā viņš iegādājās arī Tūjas muižu (Taubshof, Dūjas muiža) kopā ar Skultes muižu (Adiamünde). Miris 1576.gada 5. janvārī.
Maja Dālkvista
Maja Dālkvista (sv; dzimusi ) ir zviedru distanču slēpotāja.