cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilūkstes apriņķis
Latvijas Republikas sastāvā
Pēc tam, kad 1920. gada 8. oktobrī poļu ģenerālis Lucjans Žeļigovskis ieņēma Viļņas apgabalu, Lietuvas armija atstāja ieņemtos Ilūkstes apriņķa pagastus un 14. oktobrī Latvijas Bruņotie spēki ieņēma pozīcijas gar Latvijas-Lietuvas robežu, brīdinot Poliju, ka aizstāvēs Lietuvas neatkarību. Pēc Latvijas-Lietuvas robežas nospraušanas 1921. gadā no Lietuvas pievienots Aknīstes (Oknistes) pagasts, kas pirms kara piederēja pie Kauņas guberņas Novoaleksandrovskas apriņķa.
1925. gadā mainīti pagastu nosaukumi: Bornes pagasts pārdēvēts par Kaplavas, Borovkas par Silenes, Kalkūnes par Laucesas, Salonajas par Salienas un Stelles par Raudas pagastu.
Ilūkstes apriņķis bija 2242,7 km2 liels un robežojās ar Jēkabpils apriņķi un Daugavpils apriņķi, kā arī Poliju un Lietuvu. Lielākās apdzīvotas vietas Ilūkstes apriņķī bija Ilūkste, Grīva, Subate, Aknīste un Skrudaliena.
Teritoriālais iedalījums
1940. gada sākumā Ilūkstes apriņķī bija 3 pilsētas un 19 pagasti:
Latvijas PSR sastāvā
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Ilūkstes apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Aknīstes, Grīvas un Ilūkstes rajonos.
Astrahaņa
Astrahaņa ir sena pilsēta, kas atrodas Volgas deltā netālu no tās ieplūšanas Kaspijas jūrā. Astrahaņas apgabala centrs Krievijas Federācijas Dienvidu federālajā apgabalā. Federālā autoceļa R22 "Kaspija" galapunkts 1534 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. Astrahaņa pašreizējā vietā ir dibināta 1717. gadā.
Vēsture
Astrahaņas apvidus jau kopš m. ē. 6. gadsimta bija pazīstams kā lielo tirdzniecības ceļu krustojums, kur Kaspijas jūras ziemeļu galā sastapās Volgas ūdensceļš ar karavānu ceļu no Vidusāzijas uz Eiropu. 13. gadsimtā to iekaroja Mongoļu impērija. Pilsētas mūsdienu vārds tiek saistīts ar karakula ādas nosaukumu un persiešu rakstos no 1333. gada tā saukta par Hadžitarhanu (حاجی‌ترخان), kuras atliekas atrastas augšup pa upi apmēram 12 km attālumā no tagadējās pilsētas centra. Pēc Zelta Ordas valsts sairuma no 1459. līdz 1556. gadam Astrahaņa bija neatkarīgas Astrahaņas hanistes galvaspilsēta, ko 1556. gadā aplenca Krievijas caristes karaspēks un pēc ieņemšanas pilnīgi nopostīja. Pēc tā laika tradīcijām Ivans IV pievienoja savam pilnajam titulam pakļautās Astrahaņas valdnieka titulu (царь Астороханскiй).
Fumārskābe
Fumārskābe (trans-butēndiskābe, trans-1,2-etilēndikarbonskābe, allomaleīnskābe, boletīnskābe, lihenīnskābe, HOOC−CH=CH−СООН) un tās cis-izomērs (maleīnskābe) ir vienkāršākā nepiesātinātā divvērtīgā karbonskābe. Fumārskābe ir ūdenī grūti šķīstoša balta kristāliska viela. Fumārskābes esterus un sāļus sauc par fumarātiem.
Astrahaņa
Vēsture
Krievu-turku kara (1568–1570) laikā krievi 1558.-1582. gadā uzcēla cietoksni (Astrahaņas kremli) mūsdienu Astrahaņas vietā, ap kuru pakāpeniski izveidojās jauna karavānu apmetne. Tikai Pētera I valdīšanas laikā 1717. gadā Astrahaņa ieguva pilsētas tiesības un izveidojās par reģionālo administratīvo centru. Krievijas impērijas ķeizari sevi cita starpā titulēja par Astrahaņas cariem (Царь Астраханский).
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada jūlijā aptuveni 900 Latvijas pilsoņi tika ieslodzīti Astrahaņas izmeklēšanas cietumā, no tiem lielākā daļa tika nošauti vai mira no bada un slimībām.
Fumārskābe
Atrašanās dabā
Fumārskābe bieži atrodama sēnēs, galvenokārt bekās (Boletus) un atmatenēs {Agaricus). Fumārskābi mēdz saturēt arī ķērpji, piemēram, Islandes ķērpis (Cetraria islandica) un citi augi, kā ārstniecības matuzāle (Fumaria officinalis), no kā arī cēlies fumārskābes nosaukums ( - dūmi; matuzāli senos laikos dedzināja, lai tās dūmi atvairītu ļaunos garus).
Iegūšana
Fumārskābi var iegūt, karsējot ābolskābi (zemākās temperatūrās veidojas fumārskābe, augstākās - maleīnskābe). Fumārskābe ir stabilāka par maleīnskābi un iegūstama no pēdējās sildot vai apgaismojot.
Pirmo reizi fumārskābe iegūta no bromdzintarskābes. Rūpnieciski fumārskābi iegūst no furfurola, oksidējot to ar nātrija hlorātu vanādiju saturoša katalizatora klātienē.
Īpašības
Karsējot kopā ar ūdeni slēgtā traukā, var iegūt D,L-ābolskābi:
HOOC−CH=CH−СООН + H2O → HOOC−CHOH−CH2−СООН
Reducējot (hidrogenējot), iegūst dzintarskābi:
HOOC−CH=CH−СООН + H2 → HOOC−CH2−CH2−СООН
Reakcijā ar HBr iegūst bromdzintarskābi:
HOOC−CH=CH−СООН + HBr → HOOC−CH2−CHBr−СООН
Visas šīs ķīmiskās reakcijas fumārskābei ir kopīgas ar maleīnskābi, kas pierāda, ka tās ir cis-trans-izomēri.
Izmantošana
Medicīnā lieto psoriāzes ārstēšanai. Tā kā fumārskābe nav toksiska, to lieto kā pārtikas piedevu vīnskābes un daļēji citronskābes vietā (pievieno dzērieniem, cepamajam pulverim, saldumiem). Fumārskābi lieto arī poliesteru sveķu un daudzvērtīgo spirtu iegūšanai.
Eiropas autoceļš E67
Eiropas autoceļš E67, posmā starp Tallinu un Varšavu dēvēts arī par Via Baltica, ir autotransporta koridors, kas šķērso vairākas Austrumeiropas valstis, tostarp arī Latviju ziemeļu—dienvidu virzienā. Autoceļš sākas Helsinkos, Somijā un tā maršruts ir Helsinki—Tallina—Rīga—Panevēža—Kauņa—Varšava—Prāga. Šā ceļa kopīgais garums ir 1630 km, bet garums Latvijas teritorijā — 190 km.
Latvijā nozīmīgākās investīcijas Via Baltica attīstībā veiktas izmantojot Eiropas Savienības pirmsiestāšanās finanšu instrumentus PHARE un ISPA.
Via Baltica autotransporta koridoram pieslēdzas arī autoceļš E77 (Rīga—Kaļiņingrada—Gdaņska).
Māsa
Māsa ir meita ģimenē attiecībā pret citiem bērniem kopīgiem vecākiem.
Pakete (informācijas tehnoloģijas)
Informācijas tehnoloģijās pakete ir īpašā veidā izveidots datu fragments, kas pārvietojas datortīklā. Sakaru līnijas, kas neatbalsta paketes, piemēram, tradicionālie "point-to-point" telekomunikāciju savienojumi vienkārši pārraida datus kā atsevišķu baitu vai bitu virkni. Ja datus saformē paketēs, tīkls var pārraidīt garākus paziņojumus efektīvāk un drošāk.
Pakešu darbības mehānisms
Pakete satur trīs elementus: pirmais elements ir hederis jeb galvene, kas apzīmē paketes sākumu un satur paketes izcelsmes un gala adresi. Otrais elements ir derīgā krava, kas satur datus, ko paketei ir jāpārsūta. Trešais elements ir noslēgums jeb treileris, kas apzīmē paketes beigas un satur kontrolsummu, kuru var izmantot, lai noskaidrotu, vai pakete pārsūtīšanas laikā tika sabojāta. Daudzi protokoli (IP, UDP) treilerus nelieto un kontrolsummu (ja lieto) ievieto hederī.
Dažādi sakaru protokoli lieto dažādas vienošanās, kas ļauj atšķirt pakešu hederus, derīgos datus un noslēgumus, kā arī dažādus datu formatēšanas nosacījumus. Bināri sinhronajā pārraidē paketi veido 8-bitu baiti, speciālie simboli atdala paketes 3 sastāvdaļas. Citi protokoli, piemēram Ethernet, nosaka hedera un datu elementu sākumus relatīvi pret paketes sākumu. Daži protokoli formatē informāciju bitu nevis baitu līmenī.
Laba analoģija ir uzskatīt paketi par kaut ko līdzīgu vēstulei: hederis ir līdzīgs aploksnei, un datu apgabals ir vēstules saturs. Ir tomēr atšķirība - daži datortīkli var sadalīt lielāku paketi mazākās, kad nepieciešams. Turklāt mazākie datu elementi tad tiek arī noformēti kā paketes. Tīkla arhitektūra iegūst divas lietas, izmantojot paketes - kļūdu labošanu un vairāku saimniekdatoru adresāciju.
Kļūdu atklāšana
Ir efektīvāk un drošāk pārbaudīt kontrolsummu vai CRC vērtību visam paketes saturam kopumā, nekā pārbaudīt kļūdas, izmantojot paritātes bitu katrā pārraidītajā baitā atsevišķi. Paketes noslēgumā (treilerī) bieži ir kļūdu pārbaudes dati, lai atklātu pārraides laikā radušās kļūdas.
Saimniekdatoru adresēšana
Mūsdienu tīkli parasti saista kopā trīs vai vairākus saimniekdatorus. Šādos gadījumos paketes hederis parasti satur adreses informāciju, lai to varētu saņemt pareizais saimniekdators. Sarežģītos tīklos, kur ir daudz maršrutēšanas un komutācijas punktu, piemēram tīklā ARPANET un mūsdienu Internetā, pakešu virknē, ko viens dators sūta otram, dažādas paketes var sasniegt to pašu adresātu pa dažādiem ceļiem. Šo tehnoloģiju sauc par pakešu komutāciju.
Drošas paketes un nedrošas datagrammas
Jēdziens pakete attiecas uz jebkuru ziņojumu, kas formatēts kā pakete, turpretī jēdziens datagramma ir šaurāks jēdziens - tās ir paketes, kuru pārsūtīšana nav droša. Droša pārsūtīšana (reliable delivery) nav atkarīga no tā, vai tīkls var atklāt pārraides kļūdas paketēs - datagrammu tīklā sabojātās paketes vienkārši izmet, nepaziņojot par to sūtītājam vai saņēmējam.
Pat to laiku CYCLADES un ALOHAnet izstrādātāji demonstrēja, ka var uzbūvēt efektīvu datortīklu arī tad, ja drošu pakešu pārraidi nevar garantēt. Šo secinājumu vēlāk izmantoja Ethernet tīkla projektētāji. Ja tīkls negarantē pakešu piegādi, tad pazaudēto pakešu pamanīšana un pārsūtīšana ir saimniekdatoru atbildība. Turpmākā pieredze ARPANET projektā norādīja, ka pats tīkls nevar droši pamanīt visas pakešu piegādes kļūdas, tādēļ atbildība par kļūdu atpazīšanu jebkurā gadījumā kļuva par sūtošā saimniekdatora atbildību. Tas noveda pie principa "no gala līdz galam" (en:end-to-end principle), kas ir viens no Interneta galvenajiem projektēšanas principiem.
Piemērs: IP paketes
IP paketes veido vairāki komponenti -. Tie iedalās 2 galvenajās daļās: hederis un derīgie dati. IPv4 pakete satur šādas lietas:
Pēc tā var tikt pievienoti dažāda garuma neobligātie karodziņi, kas var mainīties atkarībā no izmantotā protokola (tos gan lieto reti). Pēc tam seko paketes dati.
Piegāde nav garantēta
Vairāki tīkli negarantē pakešu piegādi, to, ka nav dublikātu un pakešu ierašanos noteiktā secībā, piemēram, UDP protokols no Interneta protokolu komplekta. Ir tomēr iespējams izveidot transporta protokolu virs pakešu servisa, kas var garantēt visas šīs 3 lietas, šāda protokola piemērs ir TCP. Gan TCP gan UDP ir piemēri ceturtajam jeb transporta slānim septiņu slāņu OSI modelī.
Bojātās paketes izmet
Paketes hederis (piem. IP) vai treileris (piem. ethernet) satur kontrolsummu (checksum). Kontrolsumma var būt aprēķināta visai paketei, vai arī tikai hederim. Kontrolsummas aprēķināšana tikai hederim prasa mazāk skaitļošanas resursu. Paketes, kurām neatbilst kontrolsumma, izmet (iznīcina) tuvākā node (IP gadījumā - tuvākais rūteris, UDP un ethernet gadījumā - saņēmējdators). Dažu protokolu paketes satur kļūdu labošanas kodu (eror correction code), kas ļauj izlabot ierobežota lieluma kļūdas. IP protokolos lietotās kontrolsummas var neatrast kļūdu 1 kļūdainā paketē no ≈32000.
Izmestās paketes ir datu zudumi, tās vai nu pārsūta vēlreiz, vai arī rēķinās ar datu zudumiem.
Naberežnije Čelni
Naberežnije Čelni (ru, tt) ir pilsēta Tatarstānā Krievijas Federācijā. Atrodas Tatarstānas ziemeļaustrumos, Kamas upes un Ņižņekamskas ūdenskrātuves kreisajā krastā. Pilsēta ir atsevišķs administratīvais subjekts un vienlaikus arī Tukajevskas rajona centrs, kurā neietilpst. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir otrā lielākā pilsēta Tatarstānā.
Naberežnije Čelni ir nozīmīgs rūpniecības centrs. Šeit ir liels autobūves uzņēmums KAMAZ, kas ražo kravas automašīnas un speciālās mašīnas.
Vēsture
Pilsētas iedzīvotāju skaits 2019. gadā sasniedza 533 907 (otrā lielākā pilsēta Tatarstānā). Pēc etniskā sastāva iedzīvotāji dalās divās līdzīgās grupās: tatāri — 47,4%, krievi — 44,9%. Citas nozīmīgākās etniskās kopienas: čuvaši, ukraiņi, baškīri.
Briežu dzimta
Briežu dzimta (Cervidae) ir pārnadžu kārtas (Artiodactyla) atgremotāju apakškārtas (Ruminantia) dzimta, kurā ietilpst 53 mūsdienās dzīvojošas sugas. Pazīstamākās sugas ir staltbriedis, alnis, ziemeļbriedis, stirna un dambriedis. Briežu raksturīga pazīme ir ragi, kuri aug tikai tēviņiem, izņemot ziemeļbriežus un ūdensbriežus. Ragi katru gadu tiek nomesti, un katru gadu tie ataug no jauna. Ar to briežu dzimta atšķiras, piemēram, no antilopēm, kuras ragus nemaina nekad.
Izplatība
Briežu dzimtas dzīvnieki savvaļā dzīvo Eirāzijā, Amerikā un Āfrikā, lai gan Āfrikā ir sastopama tikai 1 suga — staltbriedis (Cervus elaphus), kas sastopams Ziemeļāfrikā Atlasa kalnos. Briežu dzimtas dzīvnieki mājo visdažādākajās biomās, sākot ar tundru un beidzot ar tropu lietus mežiem. Lai arī lielākā daļa dzīvo mežos, dažas sugas izvēlas atklātu biomu — prēriju. Lielā auguma sugas visbiežāk ir sastopamas mērenā klimata joslā. Mazā auguma sugām vislielākā dažādība ir Dienvidamerikā un Centrālamerikā. Bet kopumā vislielākā briežu sugu dažādība ir sastopama Ziemeļamerikā, un Eirāzijas kontinentā visvairāk sugu dzīvo Āzijā.
Latvijā savvaļā ir sastopamas 3 briežu dzimtas sugas: staltbriedis, stirna (Capreolus capreolus) un alnis (Alces alces).
Evolūcija
Senākās briežu dzimtas dzīvnieku fosilijas ir atrastas Eiropā. Tie dzīvoja oligocēna laikā un izskatījās līdzīgi mūsdienu mundžakiem. Vēlāko laiku aizvēsturiskie brieži kļuva lielāki augumā un ar lielākiem ragiem. To ragi bija iespaidīgāki un žuburaināki kā mūsdienu briežiem, piemēram, milzu brieža (Megaloceros) ragu platums sasniedza 3,5 metrus. Aizvēsturiskie brieži ātri izplatījās citos kontinentos, Ziemeļāfriku ieskaitot.
Izskats un īpašības
Briežu dzimtas dzīvnieki ir zālēdāji, un kā visiem atgremotājiem tiem ir 4 kameru kuņģis. To zobi ir piemēroti, lai sakošļātu dažādus augus, krūmu zarus un koku mizas ieskaitot. Tiem nav augšējo priekšzobu, to vietā briežu dzimtas dzīvniekiem augšžoklī ir raupjš sabiezinājums. Staltbrieži Rama salā Skotijā pie iespējas barojas ar putnu mazuļiem. Zinātnieki to skaidro ar minerālvielu trūkumu salas augos, lai tēviņi spētu izaudzēt ragus. Ķīnas ūdensbriedim, cekulainajam briedim un mundžakiem ir pagarināti augšējie ilkņi. Tie ir asi un tik gari, ka redzami ārpus mutes. Toties daudzām citām sugām augšējo ilkņu nav vispār.
Gandrīz visiem briežu dzimtas dzīvniekiem virs acīm ir sejas dziedzeri, kas satur spēcīgus smaržas feromonus. Tos brieži lieto, lai iezīmētu savu teritoriju. Tēviņiem, kad tie ir dusmīgi vai uztraukti, dziedzeri plaši atveras un izdala specifisko aromātu. Briežu dzimtas dzīvniekiem nav žultspūšļa. Acīs tiem ir gaismas membrāna (tapetum lucidum), kas atstaro gaismu un nakts laikā uzlabo redzi.
Ragi
Visiem briežu dzimtas sugu tēviņiem, izņemot Ķīnas ūdensbriedi, ir ragi. Dažām sugām arī mātītēm ir ragu pauguriņi, ragu aizmetņi, bet tikai ziemeļbrieža (Rangifer tarandus) mātītei ir nelieli radziņi. Ragiem augot, tie ir mīksti, bagātīgi apasiņoti un klāti ar samtainu ādiņu. Pirms riesta laika sākuma ragi nokaļķojas un kļūst cieti kā kauls. Samtainā āda tiek noberzta, atsedzot jaunos ragus. Pēc riesta starp ragu pamatni un ragiem izveidojas mīksto audu slānītis, lēnām atdalot ragus, līdz tie nokrīt.
Riesta laikā tēviņi lieto ragus, lai cīnītos savā starpā, noskaidrojot, kurš ir spēcīgāks un veiklāks un kuram ir izredzes pievērst mātītes uzmanību. Katrai sugai ir atšķirīga ragu forma, žuburojums un lielums. Tomēr, jo vecāks tēviņš, jo iespaidīgāki tā ragi.
Barība
Briežu dzimtas dzīvnieki ir izvēlīgi ēdāji. Pamatā tie barojas ar koku un krūmu lapām, dzinumiem, jaunu, maigu zāli, jauniem krūmu zariem, augļiem, ķērpjiem un sēnēm. Atšķirībā no citiem atgremotājiem, tie izvairās no šķiedrvielām bagātiem augiem un pēc iespējas izvēlas maigas un viegli sagremojamas augu daļas.
Vairošanās
Gandrīz visiem briežu dzimtas dzīvniekiem mazuļus audzina tikai mātītes. Parasti piedzimst 1—2 mazuļi. Grūsnības periods ir apmēram 10 mēneši. Lielākā daļa mazuļu piedzimst lāsumainos kažociņos. Jau pirmajā ziemā kažoks iegūst pieauguša dzīvnieka krāsojumu. Jau savas dzīves pirmajās 20 minūtēs mazulis sāk staigāt. Pēc piedzimšanas māte to nolaiza tīru, lai tam nebūtu nekādas smaržas un plēsēji to nevarētu saost. Pirmo nedēļu mazulis tiek noslēpts zālē, līdz tas ir pietiekami spēcīgs, lai visur mātei sekotu. Māte pirmajā nedēļā to bieži atstāj vienu. Māte un mazulis paliek kopā apmēram 1 gadu. Jaunie tēviņi pamet māti un pamatā to nekad vairs neredz, bet jaunās mātītes reizēm atgriežas pie savas mātes ar savu mazuli un veido ar māti kopīgu nelielu ģimenes baru.
Klasifikācija
Briežu dzimta (Cervidae)
Tauers
Tauers jeb oficiāli Vēsturiskā karaliskā pils un cietoksnis Londonas Tauers (en) ir viduslaiku cietoksnis Londonā, Temzas kreisajā (ziemeļu) krastā. Tā ir viena no senākajām un pazīstamākajām Lielbritānijas ēkām, Londonas vēsturiskais centrs un simbols. Ilgu laiku Tauers bija Anglijas monarhu dzīvesvieta. Mūsdienās šeit ir iekārtots muzejs, Tauers ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Par Tauera izveidotāju uzskata Anglijas karali Vilhelmu Iekarotāju, kas pirmo cietoksni, vēlāko Balto torni (White Tower), šeit uzbūvēja 1078. gadā. Turpmāk pils komplekss tika pārbūvēts un papildināts, sevišķi būtiski nocietināts Tauers tika karaļa Ričarda I Lauvassirds laikā. Tas bija ne vien cietoksnis un karaļu pils, bet arī cietums (kopš 1190. gada), karalisko dārgumu glabātuve un zvērnīca. Tauera cietumā bijuši ieslodzīti daudzi ievērojami cilvēki, arī Francijas karalis Žans II, Ziemeļamerikas kolonizētājs Viljams Penns un viens no nacistu līderiem Rūdolfs Hess. Tauerā vai tā tuvumā ar nāvessodu sodīti daudzi noziedznieki, tostarp Anglijas karalienes Anna Boleina un Džeina Greja.
Mūsdienās Tauers un Tauera tilts ir viena no ievērojamākajām apskates vietām Londonā un Lielbritānijā. Kopš viduslaikiem maz pārveidotajā pilī ir iekārtots muzejs.
Brazīlijas zorro
Brazīlijas zorro (Pseudalopex vetulus) ir suņu dzimtas (Canidae) zorro ģints (Pseudalopex) plēsējs.
Vārds "zorro" spāņu valodā nozīmē "lapsa". Lai arī šos dzīvniekus mēdz saukt par lapsām, tie pieder pie suņu, nevis lapsu cilts. Tādēļ tos sauc par neīstajām jeb pseidolapsām (Pseudalopex), bet lapsas no lapsu cilts par īstajām lapsām. Brazīlijas zorro pamatā apdzīvo Brazīlijas tropisko savannu - kampu, lai gan to var sastapt arī citos reģionos; retos mežos, krūmājos un kalnos. Savanna katru gadu zaudē apmēram 3% no teritorijas, jo tā tiek apstrādāta un apsēta ar sojas pupām vai citiem kultūraugiem. Brazīlijas zorro labi piemērojas vides izmaiņām un turpina dzīvot arī apstrādātajos laukos, medījot kukaiņus.
Izskats un ieradumi
Brazīlijas zorro ķermeņa garums 58 - 64 cm, astes garums 28 - 32 cm, svars 2,7 - 4 kg. Tas ir slaids dzīvnieks ar paīsu, smailu purnu un lielām ausīm. Tam ir nelieli zobi, jo Brazīlijas zorro pamatā medī tikai kukaiņus. Brazīlijas zorro kažoks ir ar īsu spalvu un tumši pelēkā krāsā uz muguras, rudi brūns uz sāniem un kājām, bet pavēderē ir krēmīgi balts. Astes gals ir melns, kā arī astes virspuse ir tumša.
Brazīlijas zorro ir visēdājs, bet galvenkārt tas barojas ar termītiem, vabolēm un citiem kukaiņiem. Tas medī arī sīkus grauzējus. Medīt zorro dodas visas diennakts laikā. Reizi pa reizei kāds zorro lauku saimniecībā noķer kādu vistu, tas ir iemesls, kādēļ vietējie iedzīvotāji tos medī.
Rudenī pēc divu mēnešu grūsnības perioda mātītei piedzimst 2 - 4 kucēni.
2010. gada Pasaules čempionāts basketbolā — B grupa
2010. gada FIBA Pasaules čempionāta spēles B grupā norisināsjās no 28. augusta līdz 2. septembrim. Grupas komandas spēles aizvadīja Abdi İpekçi Arena Ankarā. Grupā tika ielozētas Brazīlijas, Horvātijas, Irānas, Slovēnijas, Tunisijas un ASV izlases. Grupā pirmās četras vietas ieņēmušās izlases iekļuva pasaules čempionāta izslēgšanas spēļu turnīrā.
1882. gads
1882. gads bija garais gads, kas sākās svētdienā.
Aborigēni
Aborigēni var būt:
Marseļas "Olympique"
Marseļas "Olympique" (fr), saukts arī vienkārši par Marseille vai L'OM, ir Marseļā bāzēts Francijas futbola klubs. Dibināts 1899. gadā, spēlē Francijas futbola augstākajā līmenī - 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada Stade Vélodrome stadionā, kur ir 67 394 skatītāju vietas. Marseille kluba futbolisti ir deviņas reizes kļuvuši par Francijas čempioniem, kā arī desmit reizes izcīnījuši Francijas kausu. 1992.–1993. gada sezonā komanda arī uzvarēja Francijas čempionātā, taču pēc pretinieku uzpirkšanas skandāla tituls tika atņemts.
1992.–1993. gada sezonā klubs uzvarēja UEFA Čempionu līgā, finālā ar 1–0 pieveicot AC Milan, un ir līdz šim vienīgais Francijas klubs, kam ir izdevies šāds panākums.
Sastāvs
Sastāvs atjaunināts .
Veselības zinātne
Veselības zinātne ir lietišķās zinātnes disciplīna, kas pēta cilvēku un dzīvnieku veselību. Pētījumi tiek balstīti uz bioloģiju, ķīmiju un sociālājām zinātnēm. Veselības zinātnei ir divas daļas: studijas un pētījumi, un zināšanas par veselību un šo zināšanu izmantošana, lai uzlabotu veselību, ārstētu slimības un saprastu cilvēku un dzīvnieku funkcijas.
Kristieši
Kristieši ir kristietības piekritēji. Tiek lēsts, ka pasaulē ir aptuveni 2,2 miljardi kristiešu (30% no pasaules iedzīvotājiem). Pēc sekotāju skaita tā ir lielākā reliģija pasaulē. Aptuveni puse no kristiešiem ir katoļi, mazliet vairāk kā trešdaļa (37%) ir protestanti, 12% ir pareizticīgie, bet atlikušie ir citu konfesiju pārstāvji.
Balvu profesionālā un vispārizglītojošā vidusskola
Balvu profesionālā un vispārizglītojošā vidusskola (agrāk — Balvu amatniecības vidusskola), saīsināti BPVV, ir amatniecības vidusskola Vidzemes ielā 26 Balvos.
Vēsture
Skola dibināta 1991.gadā. Sākotnēji tā bija Balvu deviņgadīgā skola. Direktore Ināra Ņikuļina, direktora vietniece mācību darbā Sarmīte Cunska un direktora vietniece ārpusklases un ārpusskolas darbā Anastasija Ločmele. Pēc gada skola nomaina nosaukumu un kļūst par Balvu amatniecības vidusskolu (BAV). Kopš 2001./2002. mācību gada skolas direktore ir Sarmīte Cunska.
Dainis Īvāns
Dainis Īvāns (dzimis Madonā) ir latviešu žurnālists un politiķis. Latvijas Tautas frontes pirmais priekšsēdētājs (1988—1990), LSDSP priekšsēdētājs (2002—2005).
Dzīvesgājums
Dzimis 1955. gadā Madonā. Mācījās Madonas 1. vidusskolā, studēja Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē. Sākotnēji strādāja par latviešu valodas un literatūras skolotāju un Teātra muzeja līdzstrādnieku, vēlāk bija Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzeja direktora vietnieks zinātniskajā darbā. Kopš 1979. gada publicēja rakstus par teātri un literatūru, bija Latvijas televīzijas literāro un teātra raidījumu autors un redaktors. 1982. gadā publicēts Īvāna rakstīts nekrologs Leonīdam Brežņevam.
Vēlāk bija laikraksta "Neatkarīgā Cīņa" komentētājs un kultūras nodaļas vadītājs, laikraksta "Literatūra. Māksla. Mēs" redaktors, TV programmas "Laikmeta pieskāriens" vadītājs. 1998. gadā iestājās LSDSP, bija partijas priekšsēdētājs no 2002. līdz 2005. gadam, vēlāk LSDSP priekšsēdētāja vietnieks. No 2001. gada līdz 2009. gada jūnijam D. Īvāns bija Rīgas domes deputāts, Kultūras, mākslas un reliģijas lietu komitejas, vēlāk Vides komitejas vadītājs.
Īvāns sarakstījis scenārijus vairākām dokumentālajām filmām: "Gaismas atgriešanās" (1993), "Astoņas zvaigznes" (2017), "Dziesmuvara" (2018), "Mans zelts" (2020). Īvāns ir arī teksta autors — dokumentālajām filmām "Baltijas sindroms II" (1993), "Atmodas antoloģija" (2013), "Dziesmuvara" (2018), "Mans zelts" (2020).
Gripa
Gripa ir akūta, sevišķi lipīga elpošanas orgānu infekcijas slimība, ar ko slimo tikai putni un zīdītāji. Gripu izraisa Orthomyxoviridae (gripas vīrusu) dzimtas RNS vīrusi un tā izplatās gaisa pilienu veidā ar rīkles sekrētu, ko izdala inficētais organisms. Tieši šo iemeslu dēļ ir ļoti viegli saslimt, esot saskarē ar slimības nēsātāju. Nopietnākos gadījumos gripa var izraisīt atipisku pneimoniju, kas var beigties nāvējoši, it īpaši maziem bērniem un veciem cilvēkiem. Bieži gripa netiek laikus diagnosticēta, jo tā tiek sajaukta ar parastu saaukstēšanos. Gripu salīdzinājumā ar saaukstēšanos izraisa pavisam citi vīrusi un tā ir daudz bīstamāka slimība. Gripas infekcijas avots ir slims cilvēks. Gripas vīruss izplatās ļoti strauji. Visvienkāršāk to iegūt, ja kāds slims cilvēks uzšķauda.
Pēc starptautiskās slimību klasifikācijas–10 gripai ir piešķirti divi kodi: J10 — gripai ar identificētu vīrusu, un J11 — gripai, ja vīruss nav identificēts.
Gripas simptomi un pazīmes
Gripas simptomi sākas pēkšņi, aptuveni divas vai trīs dienas pēc inficēšanās. Cilvēkiem slimības parastās pazīmes ir saaukstēšanās un drudzis, sāpīgs kakls, muskuļu sāpes, spēcīgas galvassāpes, sauss un rejošs klepus, vājums un vispārējs diskomforts, kā arī sāpes acu ābolos un kaulos. Dažos gadījumos ādā vai gļotādā var būt asinsizplūdumi un/vai deguna asiņošana.
Gripas vīrusu raksturojums
Pie A tipa pieder vīrusi, kas izraisīja spāņu gripu (1918), cūku gripu (2009, abi H1N1), Āzijas gripu (1957, H2N2), Honkongas gripu (1968, H3N2) un putnu gripu (2005, H5N1). A tipa vīrusi izraisa ļoti smagas saslimšanas, kā arī epidēmijas un pat pandēmijas. Ar šā tipa vīrusiem var slimot ne tikai cilvēks, bet arī citas zīdītāju un putnu sugas.
B tipa vīrusi galvenokārt skar tikai cilvēkus. Tie ir retāk sastopami nekā A tipa vīrusi, kā arī lēnāk attīstās.
Ārstēšana
Ārstēšana parasti ir simptomātiska. Jāievēro gultas režīms un jāuzņem pietiekami daudz šķidruma. Temperatūras mazināšanai var lietot paracetamolu, taču jāuzmanās nepārsniegt rekomendētās devas. Jāatturas no aspirīna lietošanas, it sevišķi bērniem, jo tas var izraisīt nieru un smadzeņu bojājumus. Klepus mazināšanai lieto kodeīnu vai deksmetorfānu saturošus pretklepus līdzekļus; ja parādās krēpas, šo līdzekļu vietā jālieto atkrēpošanas līdzekļi.
Ja slimnieks ir riska grupā (piemēram, vecumā virs 65 gadiem vai ar hroniskām slimībām), divu dienu laikā kopš saslimšanas jāveic pretvīrusu terapija ar oseltamiviru (Tamiflu) vai zanamaviru. Remantadīnu pašlaik nelieto gripas ārstēšanā un profilaksē, jo mūsdienās cirkulējošie gripas vīrusi ir nejutīgi pret to.
Nedrīkst mēģināt gripas gadījumā lietot antibiotikas — tās principā neiedarbojas uz vīrusiem. Antibiotikas izmanto tikai bakteriālu komplikāciju gadījumos, kad tās izrakstījis ārsts.
Profilakse
Efektīvākais un lētākais pretgripas profilakses veids ir vakcinācija. Vakcinācija jāveic pirms gripas epidēmijas sākuma, to ieteicams veikt novembrī vai decembrī. Imunitāte izveidojas divu nedēļu laikā. Sevišķi iesakāma vakcinācija ir riska grupu pacientiem vai tiem, kam paredzētas plānveida operācijas, kā arī grūtniecēm. Riska grupu iedzīvotāji, kas kontaktējušies ar gripas slimnieku, profilaksei var lietot oseltamivira vai zanamavira pretvīrusu preparātus.
Latvija pieder pie valstīm, kur iedzīvotāji ļoti maz vakcinējas pret gripu sabiedrībā valdošās nepamatoti noraidošās attieksmes dēļ.
Rūdolfs Šteiners
Rūdolfs Jozefs Lorencs Šteiners (Rudolf Joseph Lorenz Steiner, dzimis 1861. gada 25. vai 27. februārī, miris ) bija vācu publicists, antroposofijas mācības izveidotājs, Teozofijas biedrības vācu sekcijas ģenerālsekretārs (1902—1913).
Biogrāfija
Dzimis 1861. gada 27. februārī Kraļevicā Austrijas Impērijā (mūsdienās Donji Kraljevec Horvātijā), dzelzceļa ierēdņa ģimenē. Tā kā tēvs vēlējās, lai viņš kļūtu par inženieri, 1872. gadā Rūdolfs nokārtoja iestājeksāmenus un uzsāka mācības reālskolā. Piepelnījās, pasniedzot privātstundas jaunāko klašu skolēniem. Reālskolu absolvēja ar izcilību un 1879. gadā iestājās Vīnes Tehniskajā augstskolā (Technischen Hochschule in Wien). Kaut arī skola orientējās uz eksaktajām zinātnēm - matemātiku, ķīmiju, fiziku, bioloģiju, ģeoloģiju un mehāniku, - aizrāvās ar vācu filozofiju (Fihti, Hēgeli, Šellingu u.c.). 1883. gadā naudas trūkuma dēļ bija spiests mācības pārtraukt, diplomu nesaņēmis. Bija "Vācu nedēļraksta" (Deutsche Wochenschrift) redaktors. 1891. gadā |Rostokas Universitātē aizstāvēja Dr. phil. zinātņu grādu (disertācijas nosaukums: "Patiesība un zinātne" - Wahrheit und Wissenschaft).
1884.-1897. gados kā redaktors strādāja izdevniecībās "Vācu nacionālā literatūra" (Deutschen Nationallitteratur), kur rediģēja tos Gētes kopoto rakstu sējumus, kas attiecās uz dabaszinībām un fiziku. Šajā laikā publicēja savu pirmo darbu "Gētes pasaules uzskats un izziņas teorija" (Grundlinien einer Erkenntnistheorie der Goetheschen Weltanschauung, 1886.). Papildus piepelnījās kā privātskolotājs. Sarakstīja "Frīdrihs Nīče - cīnītājs pret savu laiku" (Friedrich Nietzsche, ein Kämpfer gegen seine Zeit, 1895.), taču plašāku ievērību vēl neguva. 1897. gadā pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, kur sāka darboties žurnālistikā. Līdz 1900. gadam strādāja "Literatūras žurnālā" (Magazin für Literatur).
1902. gadā pievērsās Helēnas Blavatskas izveidotajai teozofijai, visai drīz sāka vadīt Teozofijas biedrības vācu sekciju. Tika izdotas tādas viņa grāmatas, kā "Teozofija. Ievads virsjūtīgā pasaules izzināšanā un cilvēka uzdevums" (1904), "Kā sasniegt augstāko pasauļu atziņas" (1904) u.c. 1913. gadā viņam izveidojās domstarpības ar Teozofijas biedrības vadību, kā rezultātā Šteiners ar lielu savu sekotāju grupu bija spiests biedrību pamest un izveidoja pats savu Antroposofijas biedrību ar mītni Dornahā (Šveicē). Aktīvi publicējās, vadīja biedrību, lasīja publiskas lekcijas. 1923. gadā viņš mainīja biedrības nosaukumu uz "Vispārīgā Antroposofijas biedrība" (Allgemeine Anthroposophische Gesellschaft).
Šteinera antroposofiskās idejas nerada ne zinātnes aprindu, ne plašu sabiedrības masu interesi, taču viņam ir stabils sekotāju loks un viņa dibinātajai biedrībai ir nodaļas lielākajā daļā Rietumu valstu. 1919. gadā Romas Katoļu baznīca nosodīja viņa mācību.
Miris Dornahā 1925. gada 30. martā.
Antroposofija
Atbilstoši savam laikam, kad zinātne tikai sāka šauri specializēties, interesējās, domāja un rakstīja par ļoti plašu tēmu amplitūdu, sākot no filozofijas kritikas, literatūrkritikas un beidzot ar publicistiku un apcerējumiem par pedagoģiju, nepievēršoties kādai konkrētai nozarei. Taču kopš 1900. gada viņa intereses aizvien vairāk pārņēma eksistenciālas pārdomas par cilvēku kā tādu, tā vietu un lomu pasaulē, šajos meklējumos smeļoties gan no Eiropas domātāju atziņām, gan pirmajiem tulkotajiem Austrumu kultūrvēsturiskajiem tekstiem un apvienojot ar kristietības pamatpostulātiem un XIX-XX gs. mijā Eiropā populārajām Rietumu misticisma mācībām (rozenkreiceru, iluminātu, teozofu u.c.). Šo apkopojumu, apvienotu ar paša idejām, Rūdolfs Šteiners nosauca par "antroposofiju" un definēja kā “gara zinātni” ar ezoteriskajām zināšanām (zināšanām par garīgo spēku cilvēkā uz Zemes un kosmosā), kurā viens no pamatmērķiem ir zinātnes, mākslas un reliģijas apvienošana. Antroposofija kā "gara zinātne" ar ezotēriskām zināšanām (zināšanas par garīgo spēku darbību cilvēkā, uz Zemes un kosmosā) palīdzot cilvēka praktiskajā (eksotēriskajā) dzīvē. Atbilstoši viņa iecerei,antroposofija kā "gara zinātnei" jāparāda, ka zinātnes un reliģijas pārstāvji var darboties kopīgi, kas praksē tomēr nenotika - akadēmiskās zinātnes aprindas ignorēja un turpina ignorēt Šteinera mācību.
Postulēja, ka cilvēka būtībai varot pietuvoties ar dažādām zinātniskām metodēm. Fizisko cilvēka ķermeni pēta anatomija, ķermeņa uzbūve, taču cilvēka fiziskā ķermeņa izpēte vēl neizskaidro viņa dzīvi. Jāpēta sīkāk kādas bioloģiskas norises, bioritmi norisinās fiziskajā ķermenī, kas esot fizioloģijas studiju lauks. Arī tas vēl neizskaidrojot cilvēka būtību. Nepieciešams iepazīties ar cilvēka dvēseli, tāpēc jāpēta cilvēka psiholoģija ar tai piemērotām metodēm. Tas ir trešais cilvēka būtības izpētes lauks. Cilvēks izjūt mīlestību sāpes, simpātijas un antipātijas - šādos pretstatos dzīvo arī cilvēka dvēsele kā organisms (no kurienes arī Šteinera proponētā reinkarnācijas ideja). Cilvēka būtību izsaka viņa fiziskais ķermenis, "ēteriskais ķermenis", "astrālais ķermenis" un "Gars", kur katram esot savs attīstības periods. Šteiners domāja, ka cilvēki eksistējuši uz Zemes kopš planētas rašanās un savā sākotnē bijuši tīri garīgas būtnes. Pašreizējais esot "Eiropas-Amerikas laikmets", tas turpināšoties līdz 3573. gadam, un cilvēks pakāpeniski atgūšot gaišreģa spējas.
Pedagoģija
1919. gadā Rūdolfs Šteiners izveidoja jaunu, alternatīvu apmācības sistēmu tabakas fabrikas „Waldorf Astoria” strādnieku bērnu skolai.
Lauksaimniecība
1924. gadā Šteiners izveidoja un nolasīja lauksaimniekiem domātu lekciju kursu, kas iegūla pamatā viņa lauksaimniecības koncepcijai, kas kļuva zināma kā "biodinamiskā metode". Tajā viņš postulēja, ka zemi jāapstrādā, ņemot vērā mistisko "kosmisko spēku" un "zemes enerģijas" mijiedarbību, saglabājot tās "harmoniju". Tādējādi lauksaimnieciskā darbība nevis noplicina dabu, bet izmanto to, ļaujot tai atjaunoties.
Arhitektūra
Pateicoties iegūtajai inženiertehniskajai izglītībai, Šteiners 1910.-1922. gados pats projektēja un vadīja "Gēteanuma" (Das Goetheanum) - antroposofijas centra un vienlaicīgi arī tempļa, "brīvās augstākās garīgās mācības skolas", - celtniecību Dornahā. 1923. gada Jaungada naktī ēku nodedzināja, taču Šteiners izveidoja jaunā Gēteanuma maketu, kuru uzcēla jau pēc viņa nāves (kurā arī mūsdienās atrodas VAS cetrālais birojs).
Dramaturģija
1910.-1912. gados Minhenē tika iestudētas četras Šteinera drāmas-mistērijas - "Iesvētīšanas vārti", "Dvēseles pārbaudījumi", "Sliekšņa sardze" un "Dvēseles atmoda", - kurās poētiskā formā tika atveidoti garīgās attīstības ceļa meklējumi. Šajā laikā Šteiners izveidoja eiritmiju, kur apvienoja dejas, pantomīmas, vingrošanas, mūzikas elementus un verbālās formulas (mantras).
Sentvinsentas un Grenadīnu himna
St. Vincent, Land so Beautiful ir Sentvinsentas un Grenadīnu valsts himna. Šī dziesma pirmo reizi oficiāli tika lietota 1967. gadā, taču tikai valsts neatkarības pasludināšanas laikā 1979. gadā, dziesma tika pieņemta par valsts himnu.
Himnas vārdi
1. pants:
Saint Vincent, land so beautiful,
With joyful hearts we pledge to thee.
Our loyalty and love and vow to keep you ever free.
Piedziedājums:
Whate'er the future brings.
Our faith will keep us true.
May peace reign from shore to shore,
And God bless and keep us too.
2. pants:
Hairoun, our fair and blessed isle
Your mountains high, so clear and green
Are home to me, though I may stray
A haven calm serene
3. pants:
Our little sister islands are,
Those gems, the lovely Grenadines.
Upon their seas of golden sand,
The sunshine ever beams.
Himnas melodija MIDI formātā ir pieejama šeit ( nospiežot ar labo peles taustiņu un izvēloties Save Target As... ).
1880. gads
1880. gads bija garais gads, kas sākās ceturtdienā.
Georgijs Gelašvili
Georgijs Gelašvili (,, dzimis 1983. gada 30. augustā Čeļabinskā) ir gruzīņu izcelsmes Krievijas hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2015) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Hantimansijskas "Jugra" rindās.
Spēlētāja karjera
No 2003. līdz 2006. gadam viņš spēlēja Kazahstānas klubā Karaghandi "Kazakhmis". Komanda spēlēja gan Kazahstānas čempionātā, gan Krievijas Augstākajā līgā. 2006.—07. gada sezonā Gelašvili jau atkal bija "Traktor" rindās, bet 2007.—08. gada sezonas noslēgumā savus spēkus izmēģināja arī Čeļabinskas "Mechel" vienībā.
2008.—09. sezonu aizvadīja Jaroslavļas "Lokomotiv" rindās, sezonas beigās iegūstot KHL labākā vārtsarga balvu. 2010. gada vasarā hokejists pievienojās Magņitogorskas "Metallurg" vienībai, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2013. gada pievienojās Ņižņijnovgorodas "Torpedo", taču 2014.—15. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Hantimansijskas "Jugra".
Fermi
Fermi ir itāļu cilmes uzvārds, tas var būt:
Huans Karloss Navarro
Huans Karloss Navarro Feiho (ca; dzimis Barselonā, Spānijā) ir katalāņu basketbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Spānijas basketbola izlases kapteinis. Pašlaik (2017) pārstāv Spānijas ACB līgas klubu FC Barcelona.
Karjera
FC Barcelona pieaugušo komandā H. K. Navarro sāka spēlēt 17 gadu vecumā. 2003. gadā Barselonas komandas sastāvā viņš pirmo reizi kļuva par Eirolīgas uzvarētāju.
H. K. Navarro tika draftēts 2002. gada NBA drafta otrajā kārtā ar 40. numuru. Tomēr viņš nedevās spēlēt uz Vašingtonas "Wizards", bet palika Barselonā. 2007. gadā "Wizards" aizmainīja tiesības uz H. K. Navarro uz Memfisas "Grizzlies", kur jau spēlēja viņa tautietis un draugs Pau Gazols. Nākamo sezonu katalāņu basketbolists spēlēja NBA, gūstot vidēji 10,9 punktus "Grizzlies" sastāvā. Pēc sezonas H. K. Navarro tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā debitantu izlasē.
2008. gada vasarā H. K. Navarro noslēdza līgumu uz četriem gadiem ar FC Barcelona par 9,5 miljoniem eiro un līdz ar to atgriezās Eiropā. Kopā ar FC Barcelona viņš ir 8 reizes uzvarējis ACB līgā, kā arī divreiz Eirolīgā (2003 un 2010). Pašlaik H. K. Navarro ir visu laiku rezultatīvākais Eirolīgas spēlētājs.
Spānijas izlase
Kopā ar Spānijas izlasi ir izcīnījis sudraba medaļu divās Olimpiskajās spēlēs, uzvarējis 2006. gada Pasaules čempionātā. Eiropas čempionātos ir svinējis divas uzvaras (2009, 2011), izcīnījis divas sudraba medaļas (2003, 2007) un vienu bronzas medaļu (2001). 2011. gada Eiropas čempionātā viņš tika atzīts par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju.
Gada aktieris (Spēlmaņu nakts)
Gada aktieris ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts ceremonijā. To pasniedz gada labākajam aktierim Latvijā. Divas reizes šo balvu ir ieguvuši Jakovs Rafaļsons, Ivars Puga, Andris Keišs, Artūrs Skrastiņš, Dainis Grūbe, Egons Dombrovskis un Vilis Daudziņš
Balva līdz šim ir pasniegta visās Spēlmaņu nakts ceremonijās.
Bisava
Bisava (pt) ir Gvinejas-Bisavas galvaspilsēta. Atrodas Žebas upes iztekas labajā krastā, Atlantijas okeāna krastā. Tā ir lielākā Gvinejas-Bisavas pilsēta, kā arī vietējais administratīvais, izglītības un militārais centrs.
Pilsēta tika dibināta 1687. gadā, kad portugāļu tirgotāji šeit izveidoja ostu un apmetni, kas viņiem kalpoja par vienu no tirdzniecības punktiem šai reģionā.
Līdz 1973. gadam, kad varu valstī pārņēma vietējie nemiernieki, šī teritorija atradās Portugāles pakļautībā. 1974. gadā Portugāle atzina Gvinejas-Bisavas neatkarību un Bisava kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu.
1991. gadā pēc tautas skaitīšanas datiem šeit dzīvoja 195 389 cilvēki, bet pēc 2007. gada datiem šeit mita jau 407 424 iedzīvotāji. 2015. gadā — 492 004 iedzīvotāji.
Šeit koncentrēta lielākā daļa valsts tautsaimniecības. Svarīgākās jomas tajā saistās ar kokrūpniecību, pārtikas rūpniecību un vieglo rūpniecību. Šeit tiek ražotas mēbeles, kopra, kokosriekstu eļļa, gumija un citi izstrādājumi. Liela nozīme ir ostai, jo caur to notiek preču apmaiņa ar pasauli. Tās teritorijā darbojas arī kuģu remontdarbnīcas.
Bisavā atrodas vairāki sporta stadioni, muzejs, kā arī starptautiskā lidosta.
Alberinga Ministru kabinets
Artura Alberinga vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no līdz.
Jaroslavs Hašeks
Jaroslavs Hašeks (cs; — ) bija čehu humorists un satīriķis, plašāk zināms kā romāna Krietnais kareivis Šveiks, nepabeigta notikumu kopuma krājumu par kareivja dzīvi Pirmā pasaules kara laikā, autors. Romāns tulkots 60 dažādās valodās. Sarakstījis arī aptuveni 1500 īso stāstu. Viņš bija žurnālists, bohēmists un joku mīļotājs. Viņa īsajai dzīvei bija daudz paralēļu ar viņa Prāgas laikabiedru, ebreju rakstnieku Francu Kafku (1883—1924).
Focus
Focus (no latīņu valodas — 'pavards') var būt:
5. Saeimas vēlēšanas
5. Saeimas vēlēšanas bija parlamenta vēlēšanas Latvijā, kas notika 1993. gada 5.-6. jūnijā saskaņā ar Augstākās Padomes likumu "Par 5. Saeimas vēlēšanām", kura pamatā bija  likums par Saeimas vēlēšanām. Tās bija pirmās Saeimas vēlēšanas kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā.
Vēlēšanās piedalījās 23 politiskās partijas. Nobalsoja 1 118 316 vēlētāju, kas sastādīja 89,9% no 1 243 956 balsstiesīgo.
Balsošanas sistēma
Latvijas Republikas Satversme nosaka, ka Saeimu ievēl vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera/Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, oktobra pirmajā sestdienā, bet Latvijas Valsts prezidentam ir tiesības rīkot ārkārtas vēlēšanas. Tiesības vēlēt ir pilntiesīgiem Latvijas pilsoņiem, kuri vēlēšanu dienā ir sasnieguši astoņpadsmit gadu vecumu. Saeimā var ievēlēt jebkuru pilntiesīgu Latvijas pilsoni, kurš vēlēšanu pirmajā dienā ir vecāks par divdesmit vienu gadu.
Rezultāti
No 23 partijām, kas piedalījās vēlēšanās, 8 pārvarēja 4% barjeru un iekļuva Saeimā.
Latvijas Tautas fronte (LTF), kas bija vadošā partija pirms vēlēšanām, ieguva 2,6% balsu un Saeimā neiekļuva.
Atšķirībā no pirmskara Saeimas vēlēšanām, tika pazemināts vēlētāju minimālais vecums (no 21 līdz 18 gadiem) un ieviesta 4% barjera.
Natālija Podoļska
Natālija Podoļska (be, ru; dzimusi Mogiļevā, Baltkrievijā) ir Baltkrievijā dzimusi Krievijas dziedātāja, kas pārstāvēja Krieviju 2005. gada Eirovīzijā un ieguva 15. vietu. 2008. gadā ieguvusi Krievijas pilsonību.
Agrie karjeras gadi
Natālija ir dzimusi 1982. gadā Mogiļevā, Baltkrievijā. Deviņu gadu vecumā viņa mācījās mūzikas skolā un apguva klavierspēli un sāka dziedāt vietējās mūzikas skolas grupā Studio W. Ar grupu bija dažādās koncerttūrēs Beļģijā, Vācijā un Polijā. Vēl būdama jauniete viņa uzvarēja dažādos mūzikas festivālos Baltkrievijā un Polijā.
Laikposmā no 1999. līdz 2004. gadam viņa studēja tieslietas mazā, privātā Baltkrievijas tieslietu skolā un turpināja savu solistes karjeru. Natālija bija regulāra viese Baltkerivijas radio un televīzijas šovos. 2002. gadā viņa pārvācās uz Maskavu un sāka studēt Maskavas modernās mākslas institūtā.
Solokarjera
2003. gada sākumā Rajans Lobshers un Maikls Džejs sacerēja speciālu dziesmu Natālijai "Unstoppable" un uzaicināja piedalīties Lielbritānijas atlasē 2004. gada Eirovīzijai. Taču Natālija atraidīja šo piedāvājumu un paziņoja, ka pārstāvēs vienīgi Baltkrieviju.
2004. gadā Natalija Podoļska izturēja lielo konkurenci un piedalījās Zvaigžņu Fabrikas 5. sezonā, kur viņu mācija profesionāli mūziķi, aktieri un dejotāji. Lai arī viņa paziņoja, ka Eirovīzijā pārstāvēšot tikai Baltkrieviju, viņa nepildīja šo solījumu, jo piedalījās Krievijas atlasē 2005. gada Eirovīzijai. 2005. gada februārī viņa uzvarēja Krievijas nacionālajā atlasē ar dziesmu "Nobody Hurt No One". Lielajā konkursa finālā Kijevā, Ukrainā viņa finālā ieguva 15. vietu.
Levereta glečers
Levereta glečers ir ap 80 km garš un 4-6 km plats šļūdonis Transantarktīdas kalnos. Izvietojies starp Teplija un Herolda Bērda kalnu grēdām. Novada Polārā plato ledus masu no Vatsona kraujas ~2300 m augstumā uz Rosa šelfa ledāju pašos tā dienvidos ~200 m augstumā vjl. Glečeru 1929. gada decembrī atklāja Ričarda Bērda ekspedīcijas ģeoloģiskā partija Lorensa Gulda vadībā un nosauca par godu Mičiganas Universitātes ģeologa Frenka Levereta (Frank Leverett) vārdā.
Pa Levereta glečeru iet Makmerdo — Dienvidpola lielceļa maršruts no Rosa jūras piekrastes uz Amundsenskotas-Sautpolas polārstaciju.
Bjērns Dēli
Bjērns Erlends Dēli (no; dzimis Elverumā, Norvēģijā) ir bijušais norvēģu distanču slēpotājs. B. Dēli ir izcīnījis 12 medaļas Olimpiskajās spēlēs, kas viņu padara par visveiksmīgāko distanču slēpotāju visā Olimpisko spēļu vēsturē. Piedalījās trijās Olimpiskajās spēlēs (1992, 1994, 1998), kopumā izcīnīja 8 zelta un 4 sudraba medaļas. Ar kopumā izcīnītajām 29 medaļām Olimpiskajās spēlēs un Pasaules čempionātos laika posmā no 1991. līdz 1999. gadam B. Dēli ir visvairāk uzvarējušais distanču slēpotājs šī sporta veida vēsturē. Viņš bija 1990. gadu vadošais distanču slēpotājs. Pasaules kausā sešas reizes svinēja uzvaru kopvērtējumā (1992, 1993, 1995, 1996, 1997, 1999), tāpat 1998. gadā izcīnīja uzvaru sprinta kopvērtējumā. Divreiz tika atzīts par Norvēģijas gada sportistu (1995, 1998).
Kopa (burts)
Kopa (Ϙϙ, Ϟϟ; gr) - no aprites izgājis grieķu alfabēta burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 90. Cēlies no feniķiešu burta — kofs. No burta "kopa" cēlies latīņu alfabēta burts Q un kirilicas alfabēta Ҁ. Ar laiku burta rakstība iz mainījās un kļuva Z-veida (Ϟϟ).
Pielietojums
Kopa bija Korintas pilsētas simbols, kas senāk rakstīja kā Ϙόρινθος.
Kinolente
Kinolente ir foto materiāls, kas paredzēts kinofilmu uzņemšanai un ir izveidota kā lente ar perforāciju abos sānos. Kinolente varbūt 8, 16, 35 un 70 milimetrus plata. Kinolentes iedalās krāsainajās, melnbaltajās, negatīvās un pozitīvās. 35 un 70 milimetru platajām kinolentēm perforācija ir abos sānos, 8 milimetru kinolentei no viena sāna, bet 16 milimetrus platām kinolentēm perforācija var būt gan no viena, gan no abiem sāniem.
Ro
Pielietojums
Mazo burtu ρ kā simbolu izmanto, lai apzīmētu:
Pauls Valdens (nozīmju atdalīšana)
Pauls Valdens var būt:
Elektromagnētiskā lauka potenciāls
Elektromagētisko lauku var raksturot ar diviem lauka potenciāliem: skalāro potenciālu \varphi \ un vektorpotenciālu \vec{A} \.
\varphi \ ir līdzīgs potenciālam mehānikā: potenciāla spēka \vec{F} \ laukam ir potenciāls \varphi \ un, bet potenciālā enerģija. Potenciāls \varphi \ (vai potenciālā enerģija U \) spēka lauku \vec{F} \ nosaka viennozīmīgi, bet apgrieztais apgalvojums nav pareizs - zinot spēka lauku, potenciālu viennozīmīgi nevar atrast. Potenciāli \varphi \ un atbilst vienam un tam pašam spēka laukam, jo.
Elektromagnētiskā lauka potenciāla pielietojums
Elektromagnētiskā lauka potenciālus \varphi \ un \vec{A} \ lieto galvenokārt lauka aprēķinos. Izmantojot potenciālus, nav jārisina Maksvela parciālo diferenciālvienādojumu sistēma, jo lauka atrašana var reducēt uz problēmu, kura biežāk risināma vienkāršāk, t.i., uz potenciālu vienādojumu risināšanu, ievērojot atbilstošus robežnosacījumus. Ja potenciāli ir zināmi, aprēķināt elektriskā lauka intensitāti \vec{E} \ un magnētiskā lauka indukciju \vec{B} \ var viegli.
Elektromagnētiskā lauka aprēķināšana, izmantojot potenciālus
Elektromagnētiskā lauka potenciālus izvēlas tā, lai tie apmierinātu homogēnos Maksvela vienādojumus:
.
Var pārliecināties, ka šie vienādojumi ir apmierināti, ja \varphi \ un \vec{A} \ definē, izmantojot sakarības
Tiešām, ievietojot pirmajā Maksvela vienādojumā lielumu \vec{E} \ saskaņā ar, atrodam, ka
,
jo magnētiskais lauks ir solenoidāls un tam vienmēr eksistē vektorpotenciāls \vec{A} \ (formula ).