cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skeleta animācija
Tehnika
Katrs skeleta kauls ir saistīts ar kādu personāža vizuālā tīklojuma daļu. Visbiežāk daudzstūra tīklojuma gadījumā kauls ir saistīts ar virsotņu grupu; piemēram, cilvēka modelī augšstilba kauls būtu saistīts ar virsotnēm, kas veido daudzstūri modeļa augšstilbā. Personāža ādas daļas parasti var saistīt ar vairākiem kauliem, katram no tiem ir mērogošanas koeficienti, ko sauc par virsotņu svariem (vertex weights) vai sajaukšanas svariem (blend weights). Ādas kustību divu kaulu locītavu tuvumā var ietekmēt abi kauli. Lielākajā daļā mūsdienīgu grafisko dziņu, pateicoties ēnojuma programmai, ādas novilkšanas (skinning) process tiek veikts ar GPU.
Daudzstūra veida tīklojumā katrai virsotnei var būt katra kaula sajaukšanas svars (blend weight). Lai aprēķinātu virsotnes galīgo stāvokli, katram kaulam tiek izveidota transformācijas matrica, kas uzlikta uz virsotnes, virsotni vispirms ievieto kaulu telpā, pēc tam ievieto atpakaļ tīklojuma telpā. Pēc matricas uzlikšanas virsotnei tā tiek mērogota ar atbilstošo svaru. Šo algoritmu sauc par matrix-palette skinning vai linear-blend skinning, jo kaulu transformāciju kopa (kas tiek saglabāta kā transformācijas matricas) veido paleti ādas virsotnei, no kā izvēlēties.
Lietojumprogrammas
Skeleta animācija ir standarta veids kā animēt personāžus vai mehāniskus objektus ilgstošā laika posmā (parasti virs 100 kadriem). To parasti izmanto videospēļu mākslinieki un filmu industrija un to var izmantot arī mehāniskiem objektiem, un visiem citiem objektiem, kuri sastāv no stingriem elementiem un savienojumiem.
Veiktspējas uzturēšana (vai kustību uzturēšana) var paātrināt skeleta animācijas attīstības laiku, kā arī palielināt reālisma līmeni.
Kustībai, kas ir pārāk bīstama veiktspējas uzturēšanai ir paredzētas dator-simulācijas, kas automātiski aprēķina kustības un pretestības fiziku skeleta kadriem. Reālistiskajiem atlecošajiem, saliecošajiem, lūzumu un akrobātikas efektiem, kas pazīstami kā virtuāli triki var pievienot tādas virtuālās anatomijas īpašības kā ekstremitāšu svars, muskuļu reakcija, kaulu stiprums un locītavu ierobežojumi. Tomēr ir arī citi virtuālās anatomijas simulāciju pielietojumi, piemēram, militārajā jomā un ārkārtas reaģēšana. Virtuālos karavīrus, glābšanas darbiniekus, pacientus, pasažierus un gājējus var izmantot apmācībai, virtuālajai inženierijai un aprīkojuma virtuālai pārbaudei. Virtuālās anatomijas tehnoloģiju var kombinēt ar mākslīgo intelektu, lai turpinātu uzlabot animācijas imitācijas tehnoloģijas.
Hadims N'Diaje
Seriņe Hadims N'Diaje (Serigne Khadim N'Diaye; dzimis ) ir Senegālas futbolists, vārtsargs, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2014. gada spēlē Gvinejas Nacionālā čempionāta kluba Horoya AC sastāvā.
Santafē province
Santafē province ir viena no Argentīnas 23 provincēm valsts centrālajā daļā. Robežojas ar Čako provinci ziemeļos, ar Korrjentesas provinci un ar Entreriosas provinci austrumos, ar Buenosairesas provinci dienvidos, ar Kordovas provinci un ar Santjado del Estero provinci rietumos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Santafē. Santafē provinces kopējā platība ir 133 007 km², pēc 2010. gada datiem provincē dzīvo 3 194 537 iedzīvotāji. Tā ir desmitā lielākā province Argentīnā pēc platības un trešā pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta simtu trīsdesmit piecos departamentos.
Tālivaldis Margēvičs
Tālivaldis Margēvičs (dzimis } ir latviešu kinorežisors, scenārists, pedagogs un rakstnieks.
Biogrāfija
Dzimis 1946. gada 30.janvārī Vācijas pilsētā Lībekā. Māte Alīda Margeviča strādājusi par pārdevēju un audēju, tēvs Jēkabs Sīlis bijis arhitekts un būvinženieris, emigrējis uz Austrāliju. Māte atgriezusies Latvijā 1949. gadā. Tālivaldis mācījies Rīgas 41. vidusskolā, Rīgas celtniecības tehnikumā. 1970. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti.
Margēvičs no 1967. līdz 1969. gadam strādājis Rīgas Pedagoģiskajā skolā par latviešu valodas un vēstures skolotāju. 1968. gadā apprecējās ar savu skolnieci Ludmilu Korejsku, kura pieņēma vīra uzvārdu. Viņu laulībā 1976. gadā dzimusi meita Ieva.
No 1993. līdz 1995. gadam Latvijas Universitātē PPMF vadījis studiju kursus par kino vēsturi. No 2001. līdz 2007. gadam strādājis kā RDIJSD Zemgales priekšpilsētas nodaļas ilgstoši slimojošu bērnu mācības centra skolotājs.
Margēvičs bijis arī aktieris Diseldorfas teātrī, bet mūža lielāko daļu strādājis Rīgas kinostudijā un citās kino iestādēs par redaktoru, scenāristu un režisoru. Kopš 1981. gada Latvijas Kinematogrāfistu Savienības biedrs. No 1987. līdz 1990. gadam bijis Rīgas kinostudijas Scenāriju redakcijas kolēģijas vadītājs. Pazīstamākās filmas, kas tapušas ar Tālivalža Margēviča līdzdalību — “Sieviete, kuru gaida”, “Meklēju vīrieti”, "Šķērsiela”, “Maestro bez frakas”.
Apbalvojumi
Divas reizes saņēmis Lielā Kristapa balvu kā gada labākais dokumentālā kino scenārists — 1978. gadā par filmu "Sieviete, kuru gaida?" un 1988. gadā par filmu "Šķērsiela”. Filma "Šķērsiela” 1990. gadā saņēmusi Eiropas Kinoakadēmijas balvu kā gada labākā dokumentālā filma; kā arī tai piešķirta Nīkes statuja kā PSRS izcilākajai gada dokumentālajai filmai. Par filmu triloģiju “Šķērsiela”, “Jaunie laiki Šķērsielā” un “Kapitālisms Šķērsielā” saņēmis Aleksandra Čaka balvu.
Margēviča režijā tapusī spēlfilma “Pūķa ola” (1996) veiksmīgi piedalījās starptautiskajā kinofestivālā “Baltijas pērle”. Ināra Slucka par labāko sieviešu lomas izpildījumu tika apbalvota ar Grand Prix — Džinas Lolobridžidas darināto statueti ar pērli. Saņēmis Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas atzinību par nozīmīgu ieguldījumu Latvijas Republikas stiprināšanā.
2001. gadā saņēmis AKKA/LAA "Autortiesību bezgalības balvu" par dokumentālo filmu „Jaunie laiki Šķērsielā”. 1999. gadā pabeigtā pilnmetrāžas filma tika demonstrēta televīzijā, piedalījās nozīmīgos filmu festivālos un ieguvusi vairākas nozīmīgas nacionālas un starptautiskas godalgas.
2001. gadā apbalvots ar Latvijas Olimpiskās komitejas Goda zīmi „Par nopelniem olimpiskajā kustībā” (Lēmums Nr. 65, Goda zīme Nr. 59).
2002. gadā apbalvots ar barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi par 1991. gada janvārī un augustā parādīto drošsirdību, pašaizliedzību un iniciatīvu, par ieguldījumiem organizatoriskajā un apgādes darbā.
2015. gadā saņēmis AKKA/LAA "Autortiesību bezgalības balvu" par Latvijas Kultūras kanonā iekļauto 1988. gada dokumentālo filmu “Šķērsiela”, kas reproducēta DVD, iekļauta Nacionālā kino centra projekta “Latvijas filmu zelts” 25 DVD izlasē un demonstrēta Esplanādē projekta „Latvijas filmu vakari” ietvaros.
10000000000 (skaitlis)
10 000 000 000 (desmit miljardi) ir naturāls skaitlis starp skaitļiem 9 999 999 999 un 10 000 000 001. Šo skaitli var pierakstīt arī kā 1010. To raksta kā 10,000,000,000 (ASV un Apvienotajā karalistē) vai 10.000.000.000 (Vācijā).
Majani
Majani ir ciems Lejasciema pagastā, Gulbenes novadā. Atrodas 180 km attālumā no Rīgas.
Himenofors
Himenofors ir sēnes augļķermeņa daļa, kas uz savas virsmas nes sporas veidojošo slāni — himēniju. Pazīstamākajām un vienlaikus augstāk attīstītajām sēņu sugām himenofors ir sarežģītas formas, kas palielina tā kopējo virsmu un attiecīgi himēnija saražoto sporu daudzumu. Zemākajām sēnēm himenofors ir gluds.
Gluds
Gluds himenofors ir visvienkāršākais un parasti sastopams pie asku sēnēm un atrodas uz to augļķermeņu — apotēciju virsmas. Šādas formas himenofors sastopams arī daudzām sēnēm ar vāles vai koraļļu veida augļķermeņiem, kā arī dažām gaileņu dzimtas sēnēm.
Krokains
Krokains himenofors var sastāvēt no radiālām vai haotiski izvietotām krokām. Parasti sasopams uz vāles vai izplesta veida augļķermeņiem, taču sastopams arī pie cepurīšu sēnēm. Dažu to dzimtu (piemēram, mieteņu, gaileņu) daļai sugu ir krokains himenofors, kurš vizuāli grūti atšķirams no lapiņām, tāpēc šādas sēnes populārajā literatūrā bieži apraksta kā lapiņu sēnes.
Adatains
Adatains himenofors sastopams izplesto, krūmveida un cepurīšu sēņu augļķermeņiem. Sastāv no koniskiem vai adatveida izaugumiem, atrodas parasti sēnes apakšdaļā. Īpaši raksturīgs sēnēm no adateņu dzimtas un bankeru dzimtas, bet sastopams arī pie citām (piemēram, ar tādu ir uz nokritušiem priežu čiekuriem augošā parastā ausenīte un želejveidīgais Pseudohydnum gelatinosum).
Stobriņu
Stobriņu, jeb porainais himenofors parasti sastopams bekām un piepēm. Tas vienmēr atrodas cepurītes apakšdaļā un sastāv no lejup vērstām caurulītēm jeb stobriņiem. Gandrīz vienmēr stobriņi veido vienotu masu, taču parastajai aknenei tie nesaaug kopā un ir viegli atdalāmi viens no otra.
Labirinta veida
Šis sporu nesēja veids ir stobriņu himenofora paveids, kurā atveres ir radiāli izstieptas un daļā vietu nav stobriņu sienu. Reizēm stobriņi tiktāl deformējas, ka izskatā kļūst līdzīgi lapiņām vai krokām. Parasti sastopams piepēm — apmalpiepēm un sarenēm ar uz koka stumbra sēdošiem augļķermeņiem.
Lapiņu
Lapiņu veida himenofors ir visizplatītākais starp cepurīšu sēnēm. Plāni lapiņu veida izaugumi zem cepurītes radiāli iziet no cepurītes piestiprinājuma vietas kātiņam vai substrātam.
Marrākeša
Marrākeša (ber, amurakuš; ar, murrākuš) ir pilsēta Marokas centrālajā daļā, Atlasa kalnu rietumu pakājē. Tas ir Marrākešas—Sāfī reģiona administratīvais centrs. Ar vairāk nekā 928 tūkstošiem iedzīvotāju Marrākeša ir ceturtā lielākā pilsēta valstī pēc Kasablankas, Fēsas un Rabātas. Pilsētas teritoriju apdzīvoja berberi jau neolīta laikā, bet pašu Marrākešu almoravidi dibināja 1065. gadā. Tā bija gan almoravidu, gan vēlāk valdošās almohadu dinastijas galvaspilsēta. Mūsdienās Marrākeša ir nozīmīgs saimnieciskais centrs un tūristu galamērķis. 1985. gadā Marrākešas vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pilsēta tiek saukta par “sarkano pilsētu” vai “okera pilsētu”, jo vecpilsētai apkārt ir sarkanīgi mūri; Marrākeša ir zināma arī ar nosaukumiem “dienvidu pērle” un “dienvidu vārti”.
Vēsture
Pilsētas teritoriju apdzīvoja berberi jau neolīta laikā, bet pašu Marrākešu 1065. gadā dibināja Almoravidu dinastijas līdera Jūsufa ibn Tāšfīna brālēns Abū Bekrs ibn Umārs. Marrākeša kļuva par Almoravidu dinastijas galvaspilsētu, no šejienes tika veikti iekarojumi pārējā Magribā un Andalūzijā. Marrākešā tika uzceltas vairākas mošejas un skolas.
1147. gadā Marrākešu iekaroja Almohadu dinastija un arī viņiem tā bija galvaspilsēta. Almohadi uzbūvēja mūsdienās zināmo Kutubijas mošeju, kas atzīts par vienu no izcilākajiem mauru-ibēru arhitektūras piemēriem.
1244. gadā Marrākešu iekaroja Marinīdu dinastija, kas kontrolēja to līdz 1578. gadam. Marinīdu dinastijas galvaspilsēta bija Fēsa, un Marrākeša šajā laika piedzīvoja norietu. No 1510. līdz 1603. gadam pilsētu pārvaldīja Saādiešu dinastija un maz pamazām Marrākeša atguva savu košumu un kļuva par vienu no imperiālajām pilsētām. Saādiešu laikā Marrākešā tika uzceltas vairākas pilis, piemēram, El Bādī pils, kā arī atjaunota ūdens apgādes sistēma. Alavi dinastija, kas pie varas nāca 1603. gadā, turpināja Saādiešu iesāktās tradīcijas.
Elernes baznīca
Elernes Kunga Jēzus debeskāpšanas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Augšdaugavas novada Tabores pagasta Elernes ciemā.
Vēsture
Tagadējo mūra baznīcu cēlis luterānis Heinrihs Tinens 1650. gadā. 1771. vai 1775. gadā aptuveni 2 km no Elernes Murovkā jeb Sīķelē tika uzbūvēta neliela koka baznīca katoļiem. Taču Murovkā dzīvoja galvenokārt luterāņi, bet Elernē katoļi, tāpēc, Elernes muižai nonākot katoļticīga muižnieka īpašumā, abām konfesijām samainīja dievnamus, luterāņiem nododot Murovkas, bet katoļiem Elernes dievnamu. Taču arī vēlāk katoļi turpināja apmeklēt un lūgties vecajā koka baznīcā, kas nav paticis luterāņiem, kuri nojaukuši koka dievnamu un tā vietā 1819. gadā uzcēluši tagadējo Sīķeles mūra baznīcu. Katoļiem nodoto baznīcu vairākkārt luterāņi mēģinājuši atgūt atpakaļ. 1930. gados luterāņu baznīcas laikraksts atzīmējis netaisnību, ko viņiem nodarījis muižnieks Elernē, nododams baznīcu katoļiem.
Eksterjers
Baznīca ir mūra celtne, būvēta gotikas stilā, tā ir 20,3 metrus gara, 9,6 metrus plata ēka ar vienu torni, kuram smaile uzbūvēta 1911. gadā. Tornī atrodas divi 20 un 12 pudus smagi zvani. No ārpuses apmesta un krāsota, mūrus atbalsta abos sānos trīs piloni. Ieejas durvis no gala un sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz akmeņu mūra žogs ar ķieģeļu stabiem pie ieejas vārtiem, kuri ir kalti no dzelzs. Dārzā atrodas Misiju krusts, kā arī prāvestu Leščinska, Mateja Čuževiča, Jāzepa Kupinska un baznīcas cēlāju kapi.
Interjers
Tā ir vienas navas telpa ar koka grīdu un mūra griestiem, kas veidoti velvē. Virs ieejas ir kora telpas ar 9 reģistru ērģelēm. Pie ieejas torņa telpā, kreisajā pusē nišā ir Jaunavas Marijas skulptūra, bet grīdā akmens plāksne, kuras apakšpusē iekalts kontrakta teksts par dievnama apmaiņu ar luterāņiem. Koka dievgalds atdala presbitēriju no lūgšanu zāles. Tā labajā pusē atrodas kancele, bet kreisajā pusē liela sakristeja, kas piebūvēta pēc baznīcas nodošanas katoļiem. Virs sakristejas durvīm atrodas liela Svētās Trīsvienības glezna. Dievnamā ir trīs koka altāri. Galvenais jeb centrālais altāris, celts 1879. gadā, atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, virs kura novietots koka krucifikss. Labās puses altāris celts 1878. gadā un ir veltīts Svētā Jura godam ar svētā gleznu, bet starp kolonnām zeltītā rāmī Jaunavas Marijas "Assumpta" glezna. Kreisajā pusē ir Jaunavas Marijas pasludināšanas godam veltīts altāris ar gleznu, bet starp kolonnām Jēzus Sirds glezna. Aplūkojamas ir Krustaceļa bildes, kas ievietotas ar bīskapa Peresneviča 1879. gada ierosinājumu un indultu. Zem baznīcas atrodas pagrabi, kuros atradās kriptas ar dievnama cēlāju zārkiem, kas tika pārapbedīti baznīcas dārzā, bet mūsdienās ierīkota centrālās apkures iekārta.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Janušs Bulašs. Draudze nodibinājusies 18. gadsimta septiņdesmitajos gados. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Elernē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek katru dienu latviešu un poļu valodās. Draudzei ir trīs kapsētas — Elernes, Lacmuižas un Skrudalienas jeb Ragulišku kapsēta.
Viljams Barouzs
Viljams Barouzs (William S. Burroughs; dzimis, miris ) bija amerikāņu rakstnieks un mākslinieks, viena no bītu paaudzes centrālajām figūrām, kā arī nozīmīgs postmodernisma autors.
Barouzs sarakstīja astoņpadsmit romānus un noveles, sešas izlases ar īsstāstiem un četras — ar esejām. Ir publicētas arī piecas grāmatas ar Barouza interviju un vēstuļu korespondences materiālu. Barouzs piedalījās mākslas un mūzikas projektos, kā arī parādījās vairākās filmās.
Jau agrīnajos pusaudža gados Barouzs rakstīja stāstus un citus literārus darbus, bet sāka tos publicēt tikai pēc 30 gadu vecuma. 1936. gadā Barouzs pabeidza Hārvarda Universitāti, iegūstot grādu antropoloģijā, vēlāk mācījās medicīnu Vīnē.
Daudzi Barouza darbi ir daļēji autobiogrāfiski, kas balstās viņa ilgstošajā atkarībā no heroīna un iespaidiem, dzīvojot Mehiko, Londonā, Parīzē, Marokā, kā arī ceļojumiem pa Amazones lietus mežiem. Barouzs netīši nogalināja savu otro sievu Džonu Vollmeri 1951. gadā Mehiko, tādēļ viņu centās notiesāt par slepkavību.
Ar savu pirmo izdoto romānu "Narkomāns" (Junkie) 1953. gadā Barouzs izpelnījās lielu sabiedrības uzmanību, bet par rakstnieka slavenāko darbu var uzskatīt trešo romānu "Kailās brokastis" (Naked Lunch), ko izdeva 1959. gadā, tas kļuva ļoti skandalozs un nonāca līdz tiesai, kur tika lemts par tā atbilstību ASV tolaik esošajiem sodomijas likumiem.
Barouzs nomira 1997. gadā savās mājās Lorensā, Kanzasā pēc sirdstriekas.
Perts Ūsbergs
Perts Ūsbergs (et, dzimis Raplā ) ir igauņu diriģents, komponists un aktieris.
Biogrāfija
Dzimis Raplā Urves un Valtera Ūsbergu ģimenē — māte ir diriģente, psiholoģe un mūzikas skolotāja, tēvs darbojas teātru jomā. Viens no brāļiem, Uku Ūsbergs, ir aktieris un režisors, bet otrs, Andero Ūsbergs, ir psihologs, Tartu universitātes lektors.
Ūsbergs absolvējis Georga Otsa vārdā nosauktās mūzikas skolas (Tallinā) Heli Jirgensones diriģēšanas klasi, ieguvis bakalaura grādu Igaunijas Mūzikas un teātra akadēmijā ar specializāciju komponēšanā Tenu Kervitsa kompozīcijas klasē.
Daudzus gadus dziedājis dažādos koros, tostarp viņa mātes vadītā korī Raplā. Kopš 2006. gada bijis diriģents Raplā, 2008. gadā dibinājis kamerkori Head Ööd, Vend (Arlabunakti, brāl), kuru vada joprojām.
Kā komponists guvis atzinību kā Igaunijā, tā ārvalstīs. 2009. gadā viņa komponētā dziesma "Ilus ta ei ole" ("Skaista tā nav", Juhana Līva vārdi) ieguva pirmo vietu Tallinas centrālās bibliotēkas patriotisko dziesmu konkursā "Mu isamaa on minu arm" (Mana tēvzeme ir mana mīla), savukārt 2010. gadā ar skaņdarbu "Taaveti psalm nr 121" ("Dāvida psalms nr. 121") ieguva pirmo vietu Igaunijas Komponistu savienības un Piritas klostera organizētā kompozīciju konkursā. 2012. gadā Eiropas Koru asociācijas Europa Cantat rīkotā Eiropas Koru komponistu apbalvošanas ceremonijā Perta Ūsberga komponētā dziesma "Kuula mu palve häält" ("Klausies manu lūgšanu") tika īpaši izcelta A kategorijā (a capella dziesmas). Tai pašā gadā arī Igaunijas Koru asociācija kopā ar Igaunijas Komponistu savienību piešķīra viņam balvu 2012. gada koru komponists.
Ūsberga komponētie skaņdarbi iekļauti vairāku dziesmu svētku repertuāros — 2010. gadā Raplas apriņķa dziesmu svētku repertuārā tika iekļauta bērnu korim komponētā dziesma "Omanäoline" ("Īpašs"), bet Jauniešu dziesmu svētkos Tallinā 2011. gadā apvienotais jauno vīru koris izpildīja viņa dziesmu "Nad vaatavad üksteise otsa" ("Viņi skatās viens uz otru"), un šajos dziesmu svētkos viņam tika pasniegta Veljo Tormisa fonda stipendija.
2014. gada vispārējo igauņu dziesmu svētku repertuārā iekļautas trīs Perta Ūsberga dziesmas.
Vētras iela (Jūrmala)
Vētras iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Vētras iela sākas krustojumā ar Rūpniecības ielu un beidzas krustojumā ar Pērļu ielu. Kopējais ielas garums ir 140 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Vētras ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Džamolidins Abdužaparovs
Džamolidins Abdužaparovs (uz; ru, dzimis ) ir bijušais Uzbekistānas šosejas riteņbraucējs. Abdužaparovs bija sprinteris ar iesauku "Taškentas terors", ko ieguva savu mežonīgo sprinta finišu dēļ. Viņa netradicionālais un bieži vien saraustītais sprints izraisīja vairākus kritienus.
Kopā ar Alesandro Petaki, Ediju Merksu un Lorānu Žalabēru viņš ir viens no četriem braucējiem, kuri ieguvuši punktu klasifikācijas uzvarētāja titulu visās trijās lielajās tūrēs.
Karjera
Abdužaparovs dzimis Taškentā Krimas tatāru ģimenē, kura Padomju režīma laikā bija piespiedu kārtā pārvietota uz Uzbekistānu. Viņš tika uzņemts PSRS sporta programmā un savā labākajā formā bija līdz ar PSRS sabrukumu un Uzbekistānas neatkarības iegūšanu. Tas sākotnēji radīja problēmas, jo Uzbekistāna nebija UCI dalībvalsts un Abdužaparovs nevarēja startēt Pasaules čempionātā. Taču jau 1990. gadā viņš pievienojās profesionālajai Alfa Lum komandai, kas daudziem bijušās PSRS sportistiem deva iespēju startēt nozīmīgākajās sacensībās, vēlāk pārejot uz Itālijas komandu Carrera Jeans, kas ļāva viņam gūt pirmos nozīmīgos panākumus un kļūt par vienu no vadošajiem pasaules sprinteriem.
1990. gadu sākumā Abdužaparovam bija vairākas cīņas ar Lorānu Žalabēru par Tour de France zaļo punktu klasifikācijas uzvarētāja krekliņu. 1991. gadā Abdužaparovs uzvarēja šajā klasifikācijā par spīti iespaidīgam kritienam pēdējā posmā Parīzē, Elizejas laukos, kur viņš 100 metrus pirs finiša aizķēra barjeras un uzlidoja gaisā. Lai arī viņam bija pietiekams punktu pārsvars uzvarai, viņam vēl paša spēkiem bija jāšķērso finiša līnija. Komandas biedri viņu uzsēdināja uz velosipēda un viņš mediķu pavadībā lēnam nobrauca pēdējos metrus.
Savā pēdējā pabeigtajā tūrē 1996. gadā Abdužaparovs sprinterim neraksturīgi izcīnīja uzvaru kalnu posmā, dodoties atrāvienā. Tobrīd gan viņa rezultāti vairs nebija tik spoži un pēc vairākiem pozitīviem dopinga testiem 1997. gada sezonā, ieskaitot divreiz 1997. gada Tour de France, Abdužaparovs beidza sportista karjeru. Viņa dopinga analīžu rezultātos līdz ar citām aizliegtām vielām tika atrastas astmas pretlīdzekļa klenbuterola pēdas.
Abdužaparova uzvārdā nosaukta britu rokgrupa Abdoujaparov, ko izveidoja bijušais Carter USM ģitārists Less Kārters.
Laimdota Straujuma
Laimdota Straujuma (dzimusi Laimdota Lustika Mežvidu pagastā) ir Latvijas ekonomiste, administratīvā darbiniece un politiķe. Pārstāv partiju "Vienotība". Bijusi valsts sekretāre dažādās ministrijās, Latvijas zemkopības ministre (2011—2014), Latvijas Ministru prezidente (2014—2016). Pirmā sieviete Latvijas Ministru prezidenta amatā.
Biogrāfija
Ir divi dēli, vairāki mazbērni. Papildu dzimtajai latviešu valodai pārvalda arī krievu un angļu valodu.
Karjera
No 1973. gada augusta līdz 1988. gada martam strādāja Latvijas Zinātņu akadēmijas Agrārās ekonomikas nodaļā par zinātnisko līdzstrādnieci. Pēc tam līdz 1991. gada aprīlim vadījusi Valsts Plāna Plānošanas ZPI Lauksaimniecības modelēšanas sektoru.
Politiskā darbība
1998. gadā piedalījās Tautas partijas dibināšanā. No 1999. gada novembra līdz 2000. gada oktobrim L. Straujuma bija Zemkopības ministrijas valsts sekretāra vietniece, pēc tam līdz 2006. gada decembrim ieņēma Zemkopības ministrijas valsts sekretāres amatu. No 2007. gada janvāra līdz 2010. gada decembrim viņa bija Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijas valsts sekretāre, pēc tam (2011. gada janvāris—oktobris) Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas valsts sekretāres vietniece.
L. Straujuma kļuva par "Vienotības" virzītu bezpartijisku zemkopības ministri Valda Dombrovska valdībā. Viņa kļuva par pirmo sievieti zemkopības ministres amatā.
, kad partija viņu virzīja Ministru prezidentes amatam, iestājās partijā "Vienotība". Nākamajā dienā Valsts prezidents Andris Bērziņš L. Straujumu izvirzīja Ministru prezidenta amatam. Amatā apstiprināta.
L. Straujuma bija "Vienotības" kandidāte Ministru prezidentes amatam arī 12. Saeimas vēlēšanās un uzņēmās valdības izveidošanu pēc vēlēšanām. Otrā viņas vadītā valdība tika apstiprināta.
2015. gada 7. decembrī Laimdota Straujuma paziņoja par atkāpšanos no Ministru prezidentes amata. Līdz 12. Saeimas pilnvaru beigām viņa turpināja darboties parlamentā, taču 13. Saeimas vēlēšanās nekandidēja.
Rokijs 4
"Rokijs 4" (en) ir 1985. gada ASV sporta drāmas filma, kuras režisors, scenārija autors un galvenās lomas atveidotājs ir Silvestrs Stallone.
Sižets
Kopš trešās filmas notikumiem ir pagājuši trīs gadi. Rokijs dzīvo rāmu dzīvi ar sievu un dēlu plašā savrupmājā, brauc ar Lamborghini un pērk visādus niekus. Taču idillei pienāk gals. Savas runīgās sievas un komandas pavadībā Amerikā ierodas divmetrīgs krievu bokseris Ivans Drago (Dolfs Lundgrēns) ar neparasti spēcīgu sitiena spēku, kuru viņa komanda izreklamē kā jaunās paaudzes superatlētu. Drago ar komandu vēlās izaicināt uz divcīņu labākos Amerikas bokserus. Patriotisku jūtu vadīts, paraugmačā Lasvegasā viņam stāties pretī nolemj Apollo Krīds (kurš sadraudzējās ar Rokiju viņu trenējot trešajā filmā). Kaut arī Rokijam ir šaubas par emocionālā un ne vairs jaunā Apollo spējām pieveikt spēcīgo oponentu, pēc diskusijas ar draugu, viņš tomēr piekrīt vadīt treniņus. Ringā Apollo ierodas kā žilbinošs tēvocis Sems, pūļa patriotisku gaviļu, Džeimsa Brauna dziesmas Living In America un šova pavadīts. Mačs sākās kā parasts paraugmačs un Apollo pārņem iniciatīvu, izdarot vairākus vidēji spēcīgus sitienus, taču tad krievu milzis sāk izdarīt pretiniekam savus graujošos sitienus. Pēc pirmā raunda asiņainais Apollo tik tikko stāv kājās, Rokijs lūdz draugu pārtraukt cīņu, tomēr Apollo ir nelokāms un piekodina Rokiju nepārtraukt cīņu, lai kas arī notiks. Otrajā raundā mačs, kas bija iecerēts kā izrāde, vēršas traģēdijā — krievs izdara pretiniekam spēcīgu sitienu pa galvu, pēc kura Apollo nokrīt gar zemi. Kamēr Rokijs cenšas saukt draugu pie samaņas, Ivans Drago žurnālistiem par Apollo aukstasinīgi pasaka: "Ja viņš nomirs, tad nomirs!". Apollo mirst Rokijam uz rokām. Apglabājot draugu, Rokijs vaino sevi, ka laikus neizmeta ringā dvieli kā padošanās zīmi, pie reizes ir nikns uz Drago par vienaldzību pret Apollo. Bēdu sagrauztais Rokijs nolemj izsaukt Drago uz cīņu. Drago ar sievu kategoriski pieprasa, lai mačs notiktu Maskavā. Uzvaras gadījumā Rokijs nesaņems nekādu naudu, turklāt Rokijs spiests atteikties no sava titula, jo Drago skaitās amatieris. Tomēr atriebties par draugu Rokijam ir svarīgāka.
Par spīti Adrianas lūgumam necīnīties, Rokijs dodas uz Krieviju kopā ar Apollo bijušo treneri Toniju, lai (ar padomju varas iestāžu uzraudzību) klusā sniegainā nomalē pielāgotos vietējiem apstākļiem, pie reizes arī atslēgties no uzmanības. Rokijam atvēlētajā mājvietā nav ne televizora, ne arī sparinga partneru. Kamēr Rokija treniņi sastāv no skrējieniem pa kupenām, malkas skaldīšanas, ragavu vilkšanas un tamlīdzīgām lietām, tikmēr Drago, pieslēgts pie dažādiem moderniem mēraparātiem, modernā sporta zālē cilā svarus, boksējas ar treniņpartneriem un lieto steroīdus. Reiz, atgriezdamies no nogurdinoša skrējiena, Rokijs ierauga sniegā stāvam Adrianu. Adriana apsola vīram, ka viņa būs kopā ar viņu, neskatoties ne uz ko. Tagad, kad arī Adriana ir viņa pusē, Rokijs ķeras pie treniņiem vēl neatlaidīgāk.
Maskavas arēnā sapulcējies milzīgs skaits skatītāju, atsevišķi sēž politbirojs pilnā sastāvā. Pūlis ir tikpat naidīgs Rokijam kā savulaik amerikāņi Drago. Visi (izņemot politbiroju) vicina mazus, sarkanus karodziņus un skandē "Ivan! Ivan!". Šoreiz cīņa ilgst piecpadsmit raundus. Jau pašā cīņas sākumā redzama Rokija kļūda trenēties bez sparinga partneriem — viņš vienkārši nevar īsti tikt klāt atlētiskajam Drago ar garām rokām, toties krievs uzreiz dodas uzbrukumā. Pirmajā raundā Rokijam nav izredžu, taču otrā raunda beigās viņš pārsit Drago uzaci, padarot cīņu sīvāku. Visus piecpadsmit raundus Drago pieder iniciatīva, taču Rokijs stāv kājās, lai arī pāris reizes pabija nokdaunā. Pūlis novērtē amerikāņu boksera izturību, un sāk skandēt viņa vārdu jau mača vidū. Rokijs sīksti turas kājās un gaida brīdi, kad Drago būs noguris. Kreisais āķis! Drago nokautēts. Rokijs gavilē. Kad gaviles mazliet pierimušas, Rokijs, ietinies zvaigžņoti strīpainajā karogā, saka runu, atzīst savstarpējo naidīgumu sākumā, kuru, pateicoties viņa pūlēm, nomainījušas publikas simpātijas. Abas puses iemācījušās cienīt un novērtēt viena otru! "Un ja es varu mainīties un jūs varat mainīties, un... tad jebkurš var mainīties!" sauc Rokijs. Pie šiem vārdiem publika sarīko viņam vētrainas ovācijas, sākumā negribīgi, un tad aplaudē arī politbirojs. Rokijs izmanto gadījumu, apsveic savu mājās palikušo dēlu Ziemassvētkos.
Bens Čilvels
Bens Čilvels (en, dzimis ) ir angļu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) Čilvels pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Chelsea F.C. un Anglijas futbola izlasi.
Valdis Šteins
Valdis Šteins (dzimis ) ir latviešu ģeogrāfs, pasniedzējs un politiķis.
Biogrāfija
1963. gadā pabeidzis mācības Jaunciema astoņgadīgajā skolā, 1966. gadā — Rīgas 49. vidusskolā. 1972. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitātes Ģeogrāfijas fakultāti.
Strādājis Celtniecības zinātniski pētnieciskā institūta Arhitektūras un pilsētbūvniecības nodaļā. Strādādams Latvijas Valsts universitātē, tajā izveidojis divus zinātnes virzienus: integratīvo un apdzīvoto vietu ainavu ģeogrāfiju. Šteins ir Latvijas administratīvi teritoriālā iedalījuma projekta autors.
Politiskā darbība
uzrakstījis Latvijā pirmo paziņojumu par nepieciešamību dibināt Latvijas tautas demokrātisko fronti, viens no pirmā programmatiskā dokumenta (par šādas frontes dibināšanu) izstrādātājiem. Viens no Latvijas Tautas frontes veidošanas uzsācējiem.
1989. gadā atjaunojis LSDSP darbību Latvijā, nākamajā gadā gan no tās izstājies. Ievēlēts Latvijas Republikas Augstākajā Padomē, balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
1992. gadā izveidojis Konservatīvo partiju, bijis tās priekšsēdētājs. Partijas kandidāts 1993. un 1999. gada Latvijas prezidenta vēlēšanās. Vairākkārt kandidējis Saeimas un Eiropas Parlamenta vēlēšanās (no Konservatīvo un zemnieku saraksta, Konservatīvās partijas, Eiroskeptiķu saraksta, partijas "Mūsu Zeme", Latvijas Atdzimšanas partijas), taču vienmēr nesekmīgi.
2000. gadā apbalvots ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Vēl saņēmis 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
Bebrveidīgie
Bebrveidīgie, bebrveidīgo apakškārta (Castorimorpha) ir grauzēju kārtas (Rodentia) viena no apakškārtām, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas dzimtas. Šajā apakškārtā ir apmēram 100 sugas, no kurām gandrīz visas, izņemot Eirāzijas bebru, mājo Ziemeļamerikā, lai gan dažu sugu izplatības areāls iestiepjas arī Dienvidamerikā.
Apakškārta izveidota, balstoties uz morfoloģiskajiem un ģenētiskajiem pētījumiem. Vēl nesenā pagātnē bebru dzimta tika klasificēta vāverveidīgo apakškārtā (Sciuromorpha), bet goferu dzimta un ķengurpeļu dzimta goferveidīgo apakškārtā (Geomorpha), kas mūsdienās kļuvusi par infrakārtas taksonu. Pie bebrveidīgo apakškārtas pieder arī aizvēsturiskā Eomyidae dzimta, kurai pieder pirmais zināmais grauzējs evolūcijā — Eomys quercyi.
Mohameds Salāhs
Mohameds Salāhs Hameds Mahross Ghali (ar; dzimis ) ir Ēģiptes futbolists, Anglijas Premjerlīgas kluba Liverpool FC un Ēģiptes futbola izlases uzbrucējs.
Karjera
Profesionāļa karjeru sāka Ēģiptes klubā El Mokawloon. Pēc divām labām sezonām pārcēlās uz Šveices FC Basel. 2014. gadā pārcēlās uz Anglijas klubu Chelsea F.C. Viņš bija pirmais ēģiptiešu futbolists Chelsea vēsturē. 2015. gada februāri Chesea Salāhu izīrēja Itālijas ACF Fiorentina.
Fiorentina viņš 16 spēlēs guva 6 vārtus. Nākamajā sezonā Chelsea viņu izīrēja citam Itālijas Serie A klubam AS Roma, bet 2016. gadā Roma Salāhu iegādājās.
2017. gadā viņš pievienojās Anglijas Premjerlīgas klubam Liverpool FC.
Sasniegumi
Basel
Liverpool
Ēģiptes izlase
Individuālie sasniegumi
Inčāres strauts
Inčāres strauts (arī Inčārnieku strauts, Inčernieku strauts, augštecē - Surguce, Suruča) ir Lisiņas labā krasta pieteka Varakļānu un Jēkabpils novados.
Iztece - no Teiču purva. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Lisiņā pie Inčārnieku ciema. Lielākā pieteka - Oklā upīte. Inčāres strautu šķērso valsts autoceļi P84 (Madona—Varakļāni) un V893 (Tumaševa–Inčārnieki–Vecumnieki). Upes krastos atrodas Tiltagals, Inčārnieki.
Karloss Sainss jaunākais
Karloss Sainss Vaskezs de Kastro (es; dzimis Madridē), pazīstams arī kā Karloss Sainss jaunākais (Karloss Sainss Jr.) jeb vienkārši kā Karloss Sainss, ir profesionāls spāņu pirmās formulas sacīkšu braucējs, kurš 2022. gada sezonā pārstāv Scuderia Ferrari komandu. Karloss Sainss jaunākais ir divkārtējā Pasaules rallija čempiona Karlosa Sainsa dēls.
Karjera
Karjeru sāka kartingā. 2010. gadā sāka piedalīties Formula BMW sacensībās, pārstāvot EuroInternational komandu. Viņš kļuva arī par Red Bull Junior Team programmas dalībnieku. Karjeras turpinājumā startēja Formula Renault 2.0, Formula 3, GP3 Series un Formula Renault 3.5 Series sacensībās. 2011. gadā uzvarēja Formula Renault 2.0 Ziemeļeiropas kausā (NEC). 2014. gadā kļuva par Formula Renault 3.5 Series uzvarētāju.
2015. gadā Sainss kļuva par pilotu Formula 1 komandā Toro Rosso. Viņa komandas biedrs bija Makss Verstapens. Jau savā pirmajā sacīkstē Austrālijas Grand Prix izcīnīja punktus, finišējot 9. vietā. 2015. gada sezonā ieguva 18 punktus, ieņemot 15. vietu kopvērtējumā. 2016. gada vasarā tika paziņots, ka arī 2017. gada F1 sezonā Karloss Sainss jr. turpinās pārstāvēt Scuderia Toro Rosso komandu. Savā otrajā sezonā Formula 1 ar 46 punktiem ierindojās 12. vietā kopvērtējumā. 2017. gada sezonas izskaņā, sākot ar ASV Grand Prix, Sainss sāka pārstāvēt Renault F1 komandu, kurā brauca līdz 2018. gada beigām.
2019. gada sākumā Sainss pievienojās McLaren komandai, aizvietojot Fernando Alonso un kļūstot par Lando Norisa komandas biedru. 2019. gada Brazīlijas Grand Prix, ieņemot 3. vietu, pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla F1 sacensībās. 2019. gada sezonas kopvērtējumā ieņēma 6. vietu un izcīnīja 96 punktus.
Arī nākamajā sezonā ieņēma 6. vietu, vienās sacīkstēs kāpjot uz goda pjedestāla (2. vieta Itālijas Grand Prix). 2020. gada Štīrijas Grand Prix pirmo reizi karjerā uzstādīja ātrāko apļa laiku. Pirms 2021. gada sezonas parakstīja divu gadu līgumu ar Ferrari, aizvietojot Sebastiānu Fetelu. Sezonas laikā četras reizes izcīnīja vietu uz goda pjedestāla — 2. vieta Monako un 3. vieta Ungārijas, Krievijas un Abū Dabī Grand Prix. Sezonas kopvērtējumā tika iegūta 5. vieta.
Indonesia AirAsia reiss 8501
Indonesia AirAsia reiss 8501 ir Airbus A320-216 pasažieru lidmašīna ar 155 pasažieriem un 7 apkalpes locekļiem, kas nogāzās lidojuma laikā.
Virsaišu iela
Virsaišu iela var būt:
Indonesia AirAsia reiss 8501
Lidmašīna pacēlās no Surabaja Indonēzijā plkst 5.35 pēc vietējā laika (UTC+7) ar paredzēto galamērķi Singapūrā, kur lidmašīnai bija jāpiezemējas apmēram 8.30 pēc vietējā laika (UTC+8). Plkst. 6.17 (42 minūtes pēc pacelšanās) lidmašīna pazuda no radaru ekrāniem, kad atradās netālu no Belitunas salas.
29. decembrī tika paziņots, ka visticamāk lidmašīna atrodas jūras dibenā. Nākamajā dienā tika apstiprināts, ka Karimatas šaurumā tikusi atrasta daļa no rāmja. Vēlāk tika apstiprināts, ka Javas jūrā atrastas atlūzas no lidmašīnas.
Kara Mbodžs
Seriņe Mdu Kara Mbodžs (Serigne Modou Kara Mbodj; dzimis ) ir Senegālas futbolists, aizsargs, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Kataras kluba Al-Sailiya sastāvā.
Sasniegumi
Genk
Anderlecht
Rubeņi (Bērzkalnes pagasts)
Rubeņi, arī Rubini (ltg), ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos pie autoceļa V471 9 km no pagasta centra Bērzkalnes, 10 km no novada centra Balviem un 233 km no Rīgas. Rubeņos ir saieta nams. Apbūvē dominē individuālās mājas, kā arī viena daudzdzīvokļu māja. Ciems izveidojies pēckara gados kā kolhoza «Rubeņi» centrālais ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Mazezers (Tārgales pagasts)
Mazezers (arī Mazais ezers) ir noteces ezers Ventspils novada Tārgales pagastā uz dienvidiem no Liepenes.
Karloss Antonio Rejess Nahera
Biogrāfija
1980. gadu beigās un 1990. gadu sākumā bijis viens no vadošajiem Gvatemalas šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Gvatemalas šaha čempionātos (1989, 1990, 1992). Pārstāvējis Gvatemalas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Mazezers (Tārgales pagasts)
Ezers atrodas starpkāpu ieplakā. Krasti - zemi.
Karloss Antonio Rejess Nahera
Biogrāfija
Pazīstams arī kā šaha dzīves organizators. Gvatemalas šaha federācijas tehniskais direktors.
Mazezers (Tārgales pagasts)
Makrofīti - ūdensrozes, dižās aslapes, meldri, purvmirtes, grīšļi.
1989. gada Latvijas čempionāts šahā
1989. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 46. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 43. šaha čempionāts sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas PSR 46. šaha čempionāts vīriešiem notika 10. līdz 28. martam 1989. gadā Rīgā. Turnīrā ārpus konkurences piedalījās Gruzijas lielmeistare un divkārtējā Pasaules čempiones šahā nosaukuma pretendente Nana Aleksandrija. Turnīrs gan nebija sevišķi veiksmīgs titulētai viešņai, un viņa palika priekšpēdējā vietā. Cīņa par uzvaru ritēja starp četriem šahistiem: Alvi Vītoliņu, Jāni Klovānu, Edvīnu Ķeņģi un Aleksandru Šabalovu. Turnīra vidusdaļā nedaudz atpalika Šabalovs un finišēja tikai ceturtais. Pirms pēdējās kārtas par vienīgo līderi bija izvirzījies Vītoliņš, taču pēdējā kārtā viņš nespēja uzvarēt Normundu Miezi, un Vītoliņu panāca Klovāns un Ķeņgis, kas savas izšķirošās partijas uzvarēja. Pirmo reizi Latvijas čempionātu vēsturē bija jārīko trīs dalībnieku papildus turnīrs par čempiona nosaukumu. Turnīrs notika 2 riņķos no 14. līdz 20. aprīlim 1989. gadā Rīgā, un tajā veiksmīgāks bija dalībnieks, kas nezaudēja nevienā partijā - Edvīns Ķeņģis. Tas bija viņa ceturtais un trešais pēc kārtas Latvijas PSR čempiona tituls. Otro vietu ieņēma Klovāns, bet trešais palika Vītoliņš. Turnīrā tika nospēlēta pati garākā partija Latvijas šaha čempionātu vēsturē - Viesturs Meijers un Igors Rausis vienojās par neizšķirtu tieši 200. gājienā.
Latvijas PSR 43. šaha čempionāts sievietēm notika no 10. līdz 30. martam 1989. gadā Rīgā. Pēc nedaudz ieilgušas atrašanās godalgotajās vietās iepriekšējos čempionātos pie sava pirmā Latvijas čempiones titula tika Ingūna Erneste. Viņas parākums bija neapstrīdams: par diviem punktiem atpalika Anda Šafranska, par trim - iepriekšējā gada čempione Natālija Jerjomina, un par četriem - Tatjana Voronova.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Latvijas vīriešu šaha čempionāta papildus turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! colspan=2 | 1 !! colspan=2 | 2 !! colspan=2 | 3 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! Vieta
Makareņata
Makareņata ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 242 km attālumā no Rīgas.
Rubini
Rubini var būt:
Alsungas iela
Alsungas iela var būt:
Autoceļš V6
V6 autoceļš Ķekava-Plakanciems ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu A7 Ķekavā ar autoceļu V7. Autoceļš ir 11,9 km garš, klāts ar asfalta un grants segumu un atrodas Ķekavas pagastā.
Saliena
Saliena (arī Salanāja, Salonāja) ir ciems Augšdaugavas novada Salienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Tartaciņas krastos pie autoceļa P69 6 km 27 km no novada centra Daugavpils un 245 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Salonājas muižas (Sallonay) centra. Izaugusi padomju gados kā ciema padomes un kolhoza «Iskra» centrs. Salienā atrodas pagasta pārvalde, vidusskola, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru un vecmāšu punkts, veikals.
2022. gada UEFA Čempionu līgas fināls
2022. gada UEFA Čempionu līgas fināls bija 2021.—2022. gada UEFA Čempionu līgas sezonas finālspēle. Tā notika sestdienā,, Stade de France stadionā Sendenī, Francijā. Finālā tikās Anglijas klubs Liverpool FC un Spānijas klubs Madrides "Real".
Sākotnēji bija paredzēts finālu aizvadīt Sanktpēterburgas stadionā, Krievijā, bet sakarā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā UEFA nolēma atņemt Krievijai fināla rīkošanas tiesības un pārcelt to uz Franciju.
Madrides "Real" uzvarēja ar rezultātu 1:0 un Eiropas spēcīgākā futbola kluba trofeju izcīnīja 14. reizi. Vienīgos vārtus spēles 59. minūtē guva Vinisiuss Žuniors. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Madrides "Real" vārtsargs Tibo Kurtuā.
Uzvarētāji kvalificējās 2022. gada UEFA Superkausam, kur spēlēs ar 2021.—2022. gada UEFA Eiropas līgas uzvarētājiem Frankfurtes "Eintracht".
Ceļš uz finālu
Piezīmes:
M — mājās; V — viesos
Rubyni
Rubyni var būt:
Dzirciems (Zentenes pagasts)
Dzirciems ir apdzīvota vieta Latvijā, Tukuma novada Zentenes pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā pie autoceļa V1436 (Brīvnieki—Dzirciems—Jēči) 3,5 km no pagasta centra Zentenes, 22 km no novada centra Tukuma un 87 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Dzirciema kroņa muižas (Selgerben, Sergerbergen) centru. Ciemā atrodas Dzirciema luterāņu baznīca, netālu no ciema — Pastariņa muzejs.
Neuenburg
Neuenburg var būt:
1943. gada sprādziens Doma laukumā
Sprādziens Doma laukumā bija bumbas sprādziens 1943. gada 13. novembrī nacistiskās Vācijas okupētās Latvijas galvaspilsētā Rīgā. To organizēja komunistiskās pagrīdes darbinieki ar mērķi izjaukt plānoto arodbiedrību demonstrāciju pret 1943. gada 19. oktobrī notikušo Padomju Savienības, Lielbritānijas un ASV ārlietu ministru konferenci Maskavā. Sprādziens notika priekšlaicīgi, nogalinot divus pieaugušos un vienu bērnu. Mūsdienās šis sprādziens tiek vērtēts kā terora akts.
Iemesli
1943. gada janvārī ar Vērmahta 6. armijas sagrāvi beidzās Staļingradas kauja, kas izraisīja lūzumu Otrā pasaules kara gaitā. 1943. gada 10. februārī Hitlers parakstīja pavēli izveidot Latviešu leģionu. Tomēr okupācijas iestāžu izveidotā Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala Zemes pašpārvaldes (Lettische Selbstverwaltung) aicinājumam brīvprātīgi stāties Latviešu leģionā bija maza atsaucība, tādēļ 1943. gada martā sākās piespiedu iesaukšana. Otrā mobilizācija ar mērķi iesaukt visus 1923. - 1925. gadā dzimušos notika 1943. gada oktobrī un novembrī.
1943. gada 18. oktobrī Maskavā notika trīs Sabiedroto lielvalstu apspriede, lai veiktu priekšdarbus 1943. gada novembra beigās plānotajai Teherānas konferencei ar Rūzvelta, Čērčila un Staļina piedalīšanos. Sabiedroto lielvalstu ārlietu resoru vadītāji Kordels Halls, Entonijs Īdens un Vjačeslavs Molotovs cita starpā izskatīja PSRS valdības pieprasījumu konferencē vienoties par tās pēckara rietumu robežām, ietverot arī 1940. gadā okupēto Baltijas valstu teritorijas.
Laikraksts "Tēvija" 1943. gada oktobrī informēja par PSRS minimālajām prasībām, kas paredzot arī Baltijas valstu kā padomju zemes daļas iekļaušanu Padomju Savienībā. Rīgas radio apgalvoja, ka Lielbritānija un ASV piekāpušās Maskavai visos punktos un tādējādi nodevušas mazās nācijas, kurām pašas kādreiz bija devušas savas garantijas. Lai gan vēlāk izrādījās, ka konferencē pieņemtajos oficiālajos dokumentos Baltijas valstis nebija pieminētas, nacistu propaganda Maskavā notiekošo centās izmantot savās interesēs, maksimāli mobilizējot visus spēkus cīņā pret boļševismu.
1943. gada 12. novembrī laikrakstā "Tēvija" bija publicēts Aroda savienības aicinājums nākamajā dienā pulcēties tautas protesta sapulcē Doma laukumā. 13. novembrī visas Rīgas fabrikas, uzņēmumi u.c. pārtrauca darbu agrāk, arī ģimnāzijās notika tikai pirmās stundas. Visapkārt Doma laukumam izkāra tikai Latvijas karogus, Rīgā izplatījās runas, ka Latvijas valsts pasludināšanas 25. gadadienā 18. novembrī vācieši paziņošot par neatkarīgas Latvijas atjaunošanu vai vismaz zināmas autonomijas piešķiršanu.
Sprādziena sarīkošana
1943. gada 13. novembra rītā Rīgas 6. ģimnāzijas skolnieks Džems Bankovičs ievietoja spridzekli atkritumu urnā pie ēkas Šķūņu ielā 20. Spridzekli jau agrāk bija sagādājis Imants Sudmalis, ieteicot veikt terora aktu kādā rūpniecības uzņēmumā. Tomēr plāni mainījās un pagrīdniekiem tika dots rīkojums izjaukt plānoto arodbiedrību demonstrāciju pret 1943. gada 19. oktobra Padomju Savienības, Lielbritānijas un ASV ārlietu ministru konferenci Maskavā. Eksplozijai vajadzēja notikt īsi pirms mītiņa divpadsmitos, taču mīna sprāga jau pusdesmitos, nogalinot netālu strādājošo arhitektu Artūru Ramani un strādnieku Jāni Pogankinu. Nelaimīgā kārtā šajā brīdī garām gāja arī Rīgas 26. pamatskolas audzēknis, desmitgadīgais Jānis Stīga, kas vēlāk mira ceļā uz slimnīcu. Ievainoja vēl divus tuvumā esošos strādniekus, turklāt vienu no viņiem smagi.
Neraugoties uz sprādzienu, mītiņš Doma laukumā notika plānotajā laikā. Doma laukums bija ļaužu pārblīvēts un izrotāts ar sarkanbaltsarkaniem karogiem, vienā laukuma malā bija uzcelta koka tribīne, bet aiz tās novietots milzu plakāts ar uzrakstu: «Mūsu atbilde Maskavai ir cīņa!» Mītiņa noslēgumā pēc Arodu savienības vadītāja Arvīda Rojas uzrunas cilvēku tūkstoši trīs reizes nodziedāja latviešu tautas lūgšanu «Dievs, svētī Latviju!», kam sekoja «Svēts mantojums šī zeme mūsu tautai» un «Tev mūžam dzīvot, Latvija!». Plašāka sabiedrība par sprādzienu uzzināja tikai vakarā, klausoties Rīgas radio, vai arī nākamajā dienā, izlasot laikraksta «Tēvija» speciālizlaidumu.
Upuru bēres notika pēc trim dienām. Izvadīšanu no Doma baznīcas vadīja arhibīskaps Teodors Grīnbergs, un bojāgājušo šķirstus, kas bija pārklāti sarkanbaltsarkaniem karogiem, pēdējā gaitā uz Meža kapiem pavadīja desmitiem tūkstoši rīdzinieku.
Izmeklēšana
1943. gada 27. decembrī Drošības policijas un SD komandieris Latvijā SS oberšturmbanfīrers Rūdolfs Lange paziņoja, ka spridzeklis Doma laukumā novietots jau iepriekšējā naktī vai arī 13. novembra agrā rītā. Nebija nosakāms, vai sprādziena organizētāju mērķis bijis izjaukt vēlāk paredzēto mītiņu vai arī izraisīt paniku. Tikai 1944. gada februārī arestēja sprādziena organizētājus Imantu Sudmali un Džemu Bankoviču. 1944. gada 13. aprīlī Vācu sevišķā tiesa Rīgā konstatēja, ka abi apsūdzētie 13. novembrī, «kopīgi tīši lietojot sprāgstvielas, ir nogalinājuši trīs cilvēkus un izraisījuši divu cilvēku smagu ievainošanu, turklāt izdarītā sekas ir bijušas paredzamas». Imantu Sudmali, Džemu Bankoviču un viņu līdzzinātāju Maldi Skreiju sodīja ar nāvi 1944. gada 25. maijā.
Piemiņa
Grēcinieku ielu Vecrīgā Latvijas PSR laikā pārdēvēja Imanta Sudmaļa vārdā, arī citviet Latvijā viņa tika nosauktas ielas, skolas, kolhozi, pionieru pulciņi un pat kuģis. Rīgas Komunāru laukumā 1960. gadā uzstādīja tēlnieces Leas Davidovas-Medenes veidoto Sudmaļa krūšutēlu. Džema Bankoviča un Malda Skreijas vārdā nosauca Rīgas pilsētas 2. ģimnāziju. 1978. gadā Liepājā uzcēla Sudmaļa pieminekli (skulptori Vilnis Albergs un Gaida Grundberga).
Pieminekļus nojauca, skolas un ielu nosaukumus mainīja pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.
Ekonelsona
Ekonelsona (Eco-Nelson) ir privāta ekoloģiska polārstacija Nelsona salā Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies salas ziemeļu galā no ledus brīvā oāzē Edžela līča krastā. Staciju 1989. gadā nodibināja čehu polārpētnieks, alpīnists un rakstnieks Jaroslavs Pavlīčeks (Jaroslav Pavlíček). Stacijas pētījumu un izglītojošā programma vērsta uz ekoloģiskas «zaļās mājas» popularizēšanu cilvēku izdzīvošanai nelabvēlīgos apstākļos. Programmā piedalās visu vecuma grupu un kategoriju cilvēki, ieskaitot bērnus un invalīdus. Programmas dalībnieki uzturas stacijā no 20 dienām līdz vienam gadam, nokļūšanu Antarktikā un uzturēšanos apmaksājot paši.
Vidussala
Vidussala var būt:
Luīze Arnere Boida
Luīze Arnere Boida (en; 1887. gada 16. septembris – 1972. gada 14. septembris) bija amerikāņu pētniece, kura pētījusi Grenlandi, Arktiku un Ziemeļu Ledus okeānu. Viņa plaši aprakstīja savus ceļojumus, ko papildināja ar pašas uzņemtām fotogrāfijām. 1955. gadā Luīze bija pirmā sieviete, kas pārlidoja pāri Ziemeļpolam ar savu privāto lidmašīnu, izdarot to 68 gadu vecumā.