cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Režģtīkls
Režģtīkls ir pretstats plašāk izplatītām zvaigznes un koka topoloģijām, kur tilti un komutatori ir tieši savienoti tikai ar mazu citu tiltu un komutatoru apakškopu un kur saiknes starp infrastruktūras kaimiņiem ir hierarhiskas.
WASP-18
Zvaigznes masa ir 1,28 MSUN, un tās rādiuss ir 1,234 RSUN. Zvaigzne ir nedaudz karstāka (temperatūra 6351 K jeb 6078 °C) par Sauli, tāpēc zvaigzne izstaro gaismu, kura pēc spektrālā sastāva ir nedaudz zilāka par Saules gaismu.
Sarkano apsēju sacelšanās
Sarkano apsēju sacelšanās ir kopējs nosaukums virknei sacelšanos un dumpju, kas 1368. gadā noveda pie Ķīnā valdošās mongoļu Juaņu dinastijas beigām un Minu dinastijas izveidošanās. Sacelšanās nosaukums cēlās no dumpinieku sarkanajiem galvas apsējiem. Juaņu dinastijas sabrukums bija haotisks laiks, kad savā starpā karoja gan dažādie dumpinieki, gan mongoļu ģenerāļi un provinču gubernatori.
Juaņu dinastijas vājums
Pēc Hubilai hana ilgās valdīšanas beigām 1294. gadā, valdošā klana vidū sākās nebeidzami konflikti par troni un varu. Pretējās puses varēja iedalīt tajos, kas atbalstīja tradicionālās mongoļu vērtības un tajos, kam tuvāks bija ķīniešu konfuciānisma valsts pārvaldes stils. 1328. notika galma apvērsums, kas tronī iecēla no 1308. līdz 1312. gadam valdījušā Gjuluk hana dēlus, ko abus drīz noslepkavoja. 1333. gadā troni mantoja 13 gadus vecais Temur hans, kurš valdīja līdz 1368. gadam, kad viņu no Dadu (Pekina) padzina jaunās Minu dinastijas armija.
1333. gadā sākās bads, kas turpinājās daudzus turpmākos gadus. 1344. gadā pārplūda Huanhe upe, tā sāka mainīt gultni, appludinot un iznīcinot lauksaimniecības zemes platības, kā arī Lielo Ķīnas kanālu, kas nodrošināja pārtikas piegādes no dienvidiem uz ziemeļiem, kur plosījās bads. 1351. gadā 150 000 zemnieku mobilizēja Lielā Ķīnas kanāla un Huanhe dambju remontam. Remonta laikā lielākā daļa strādnieku gāja bojā, bet izdzīvojušie pievienojās dumpiniekiem. Jau pēc 1330. gada valstī uzliesmoja reliģisko sektu aizsāktas sacelšanās Dzjansji un Hunaņas provincēs. 1341. gadā vien notika vairāk nekā 300 nabadzīgu zemnieku un bandītu sacelšanās. Dabas katastrofas, bads un dumpji, tas viss iedzīvotājiem liecināja, ka mongoļu Juaņu dinastija ir zaudējusi Debesu mandātu valdīt.
1340. gadā par Juaņu valdības vadītāju kļuva Togto, kurš centās reformēt valsts aparātu un apspiest dumpjus reģionos. Konservatīvie spēki panāca viņa atlaišanu 1344. gadā, taču viņš tika atjaunots amatā no 1349. līdz 1354. gadam. Togto atkal tika atlaists brīdī, kad vadīja veiksmīgu kampaņu pret dumpiniekiem, un pēc 1355. gada Juaņu dinastijas sabrukums bija neizbēgams.
Sarkanie apsēji
Sarkano apsēju sākumi meklējami Baltā lotosa sektā, kas pielūdza Maitreju. Sarkano turbānu sekta slepeni izplatījās pa vairākām provincēm, kuru iedzīvotājus mocīja bads un slimības. Varas iestādes apspieda sektas ceremonijas, un tā nogāja pagrīdē.
Sacelšanās pirmais posms, 1351-54
Sākotnēji sacelšanos Ķīnas ziemeļos vadīja viens no Baltā Lotosa sektas vadītājiem, kuru pasludināja par Sunu dinastijas imperatora pēcteci un Maitrejas reinkarnāciju. Lai arī viņu ātri notvēra un sodīja ar nāvi, dumpinieku armija sāka ieņemt pilsētas un pieauga līdz 100 000 cilvēku. Tajā pašā gadā sākās Sarkano apsēju vadītā sacelšanās Ķīnas centrālajā daļā. Pēc dažiem mēnešiem dumpinieki kontrolēja plašas teritorijas.
Jau no sacelšanās sākuma izveidojās divi centri, viens Hubei provinces dienvidos un otrs Aņhui provincē. Šo divu dumpja centru starpā nebija sadarbības, un to starpā pat izcēlās sadursmes. Šajā laikā sacelšanās bija vairāk vērsta pret turīgajiem zemes īpašniekiem un valsts ierēdņiem, nevis tieši pret Juaņu dinastiju.
Līdz 1354. gadam impērijas armijai izdevās atgūt lielāko daļu dumpinieku sagrābto provinču un tikai negaidītā Togto atcelšana no amata izjauca plānus pilnīgai to sakāvei.
Žu Juaņžans
No 1355. līdz 1368. dažādo dumpinieku un reģionu valstiņu vidū par spēcīgāko izcēlās Žu Juaņžans, Minu dinastijas dibinātājs.
Žu Juaņžans uzauga ļoti lielā nabadzībā un badā. Apstākļi bija tik slikti, ka cilvēki ar pūlēm spēja apglabāt no bada un slimībām mirušos tuviniekus. Vairākus gadus viņš pavadīja kā klaiņojošs budistu mūks, ubagojot pārtiku. 1352. gadā viņš pievienojās dumpiniekiem, drīz kļūstot par vienu no vadoņiem. Viņš pakāpeniski sāka attālināties no radikālajiem Sarkano turbānu reliģiskajiem uzskatiem, tuvojoties daoismam, kas bija daudz pieņemamāks ķīniešu elitēm, kas bija gatavas viņu atbalstīt, lai gāztu mongoļu varu valstī.
1356. gadā viņš ieņēma Nankinu, kas kļuva par viņa varas bāzi cīņai pret citiem zemnieku dumpju vadoņiem. 1363. gadā lielā upes kuģu kaujā viņš sakāva konkurējošo dumpinieku vadoni. 1364. gadā dumpinieku armija tika pārveidota par tradicionālu armiju un 1368. gadā tā sāka karagājienu uz ziemeļiem, ieņemot Dadu. Žu Juaņžans pasludināja jaunu Minu (Spožo) dinastiju.
Milans Vušurovičs
Milans Vušurovičs (sr; dzimis ) ir Melnkalnes futbolists, pussargs. Kopš 2020. gada spēlē Bosnijas un Hercegovinas Premjerlīgas kluba FK Radnik Bijeljina sastāvā.
Oulujoki
Oulujoki (fi, sv) ir 106 kilometrus gara Botnijas līča pieteka Somijā, Ziemeļpohjanmā.
Izteka no Oulujervi ezera. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Botnijas līcī pie Oulu, kur izveidota Oulu osta.
Derks van Egmonds
Derks Jans van Egmonds (dzimis Helendornā) ir bijušais nīderlandiešu treka riteņbraucējs. Viņš sacentās punktu sacensībās 1984. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Losandželosā, finišējot astotajā vietā.
Šarinas kanjons
Šarinas kanjons (kz) ir smilšakmens klinšu kanjons Kazahstānas galējos dienvidaustrumos, Almati apgabalā, aptuveni 200 km uz austrumiem no Almati, tuvu Ķīnas robežai. Izveidojies Šarinas upei graužoties cauri smilšakmens iežiem, kanjona kopējais garums ir ap 90 km (pēc citiem avotiem pat vairāk nekā 150 km). Dabas objekts kopš 2004. gada ietilpst Šarinas nacionālajā parkā. Populārs tūrisma objekts, ko dažkārt salīdzina ar Lielo Kanjonu krāsaino smilšakmens klinšu dēļ, kaut aŗi arī dziļuma un citu izmēru ziņā Šarinas kanjons būtiski atpaliek. Kanjona dziļums vietām sasniedz 150 līdz 300 metrus.
Avāru haniste
Avāru haniste (avāru: Авар нуцаллъи) bija agrā feodāla valsts mūsdienu Dagestānas teritorijā, kas pastāvēja no 12. līdz 19. gadsimtam.
Reliģija
Galvenā reliģija bija islāms. Neskatoties uz to, pareizticībai arī bija stipras pozīcijas. Vietējie iedzīvotāji bieži vien bija pagāni.
Rita Valnere
Rita Valnere (dzimusi, mirusi ) bija latviešu gleznotāja un mākslas pedagoģe.
Bija precējusies ar gleznotāju Eduardu Kalniņu, arī meita Ieva Kalniņa ir gleznotāja.
1949. gadā beigusi mācības Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā. 1956. gadā absolvējusi Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu. No 1967. līdz 2000. gadam tur arī pasniegusi, no 1985. gada — profesore. No 1988. gada — PSRS Mākslas akadēmijas korespondētājlocekle.
1955. gadā sākusi piedalīties izstādēs. Visbiežāk gleznojusi eļļas un pasteļa tehnikā, daudz gleznojusi portretus, 1962. gadā tapa arī "Pašportrets ar Ievu", 1974. gadā gleznojusi Raiņa un Aspazijas portretu. Vairāku baznīcu altārgleznu autore (arī Rīgas Svētā Pētera un Pāvila baznīca), darbojusies arī grāmatu mākslā.
1956. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības biedri. 1978. gadā saņemta Latvijas Mākslinieku savienības balva, 1988. gadā — Latvijas PSR Tautas mākslinieces goda nosaukums. 2002. gadā māksliniecei piešķirta Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendija.
Gleznotāja mirusi 2015. gada 21. aprīlī, apbedīta Raiņa kapos.
2016. gada Lielā Kristapa balva
2016. gada Lielā Kristapa balvas tika pasniegtas kinoteātrī Splendid Palace, Rīgā. Balvas pasniedza Latvijas Kinematogrāfistu savienība labākajām 2015./2016. gada filmām divdesmit trīs kategorijās. Kinofestivāls norisinājās no 6. līdz 12. oktobrim.
Anrī Laverns
Luijs Anrī Laverns (fr; dzimis, miris ) bija franču burātājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Laverns 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja, savukārt 1 līdz 2 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva 4. vietu, bet otrajā braucienā nefinišēja.
Jānis Bērziņš (Padomju Savienības Varonis)
Jānis Andrejevičs Bērziņš (ru; dzimis, miris ) bija latviešu izcelsmes Sarkanās armijas virsnieks, pulkvedis. Padomju Savienības Varonis (1944).
Dzīvesgājums
Dzimis 1901. gada 9. septembrī Madlienas pagastā.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Ribinsku. Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada septembrī iestājās Sarkanajā armijā. 1923. gadā beidza Kazaņas kara inženieru skolu, 1936. gadā Kara inženieru akadēmijas kursus. Lielā terora laikā 1937. gadā viņu atlaida no karadienesta, bet 1941. gadā atkal iesauca Sarkanajā armijā.
Piedalījās Otrajā pasaules karā kā 37. atsevišķā pontonu-tiltu bataljona komandieris, 1944. gadā viņu paaugstināja par 6. pontonu-tiltu brigādes komandieri, par Vislas forsēšanu viņam 1944. gada 23. septembrī piešķīra Padomju Savienības Varoņa nosaukumu.
Pēc kara beigām viņu paaugstināja pulkveža pakāpē, 1951. gadā pabeidza Kara inženieru akadēmijas austākos kursus.
Miris 1956. gada 3. jūlijā Kijevā.
Narumi Miura
Narumi Miura (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Anna Jagailiete
Anna Jagailiete (, ; 1523—1596) bija no Jagaiļa dinastijas cēlusies Polijas-Lietuvas kopvalsts līdzvaldniece ar titulu "Polijas karalis" un valdnieka Stefana Batorija sieva (1575—1586).
Dzīvesgājums
Dzimusi 1523. gada 18. oktobrī Krakovā Lietuvas dižkunigaiša un Polijas karaļa Sigismunda I un viņa sievas Bonas Sforcas ģimenē, dižkunigaiša Jagaiļa mazmazmeita.
Pēc tēva nāves 1548. gadā par Lietuvas dižkunigaiti un Polijas karali kļuva viņas vecākais brālis Sigismunds II Augusts (1520-1572), princese Anna kopā ar jaunāko māsu Katrīnu pārcēlās uz dzīvi Mazovijā. Par spīti viņas mātes un brāļa mēģinājumiem izprecināt viņu dažādu Eiropas valstu valdniekiem, Anna palika neprecēta. 1557. gada sākumā viņa kopā ar māsu Katrīnu pārcēlās uz dzīvi brāļa galmā Viļņā.
Livonijas kara laikā princesi Annu mēģināja izprecināt Somijas hercogam Juhanam, Dānijas princim Magnusam, Livonijas ordeņa lielmestram Gothardam. Tomēr, kad Somijas hercogs Juhans ieradās Viļņas pilī, viņš uzstāja uz precībām ar Annas jaunāko māsu Katrīnu. Princese Anna piekrita atteikties un 1562. gada 4. oktobrī Viļņas pilī notika viņas māsas Katrīnas laulības ar hercogu Juhanu, kas pūrā saņēma astoņus pilsnovadus (Paidi, Helmi, Karksi, Tarvastu, Burtniekus, Trikātu, Ērģemi un Rūjienu) īsi pirms tam izveidotajā Livonijas Pārdaugavas hercogistē, kas bija personālūnijā ar Lietuvas dižkunigaitiju.
Dienvidosetijas autonomais apgabals
Dienvidosetijas autonomais apgabals bija autonoms apgabals Gruzijas PSR sastāvā no 1922. gada 20. aprīļa līdz 1990. gada 10. decembrim. 1990. gadā teritorija zaudēja autonomijas statusu. Mūsdienās šeit atrodas starptautiski neatzītā Dienvidosetijas Republika.
Anna Jagailiete
Dzīvesgājums
Princese Anna pārcēlās uz dzīvi Varšavas pilī un palika neprecēta. 1569. gada 1. jūlijā Lietuva un Polija apvienojās vienotā kopvalstī (Ļubļinas ūnija). Pēc karaļa Sigismunda II Augusta nāves 1572. gadā Annas jaunākā māsa Katrīna nesekmīgi mēģināja panākt, lai par jauno karali Seims ievēlētu viņas mazgadīgo dēlu Sigismundu. 1573. gadā Francijas princis Anrī solīja precēt princesi Annu, ja tiktu ievēlēts par Polijas karali, tomēr savu solījumu nepildīja. Pēc tam, kad Anrī 1575. gadā atteicās no Polijas-Lietuvas valdnieka pienākumiem un aizbrauca atpakaļ uz Franciju, Seims Annai piešķīra Polijas karalistes infantes titulu (Anna, Dei Gratia Infans Regni Poloniae).
Dienvidosetijas autonomais apgabals
Dienvidosetijas autonomajā apgabalā dzīvoja lielākoties osetīni (ap 66%) un gruzīni (ap 29%).
Anna Jagailiete
Dzīvesgājums
1575. gada decembrī infante Anna tika ievēlēta par Polijas karali un 52 gadu vecumā piekrita apprecēties ar Transilvānijas vaivadu Stefanu Batoriju. 1576. gada 1. maijā Krakovas Vāvela katedrālē abi tika kronēti par Polijas-Lietuvas līdzvaldniekiem. Viņas vīrs bija aizņemts Livonijas karā līdz 1582. gadam, bet karaliene Anna ar galmu uzturējās Varšavas pilī. Pēc karaļa nāves 1586. gada decembrī viņa atteicās no valdīšanas un atbalstīja māsasdēla Sigismunda III ievēlēšanu.
Mirusi Varšavā 1596. gada 9. septembrī, apglabāta Krakovas katedrālē.
Mišela Jenneke
Mišela Jenneke (Michelle Jenneke; dzimusi ) ir austrāliešu vieglatlēte, startē 100 metru barjerskrējiena distancē.
Izcīnījusi uzvaru 2010. gada nacionālajā čempionātā junioriem gan individuālajā 100 m/b distancē, gan 4×100 m stafetē. 2010. gada vasaras jaunatnes olimpiskajās spēlēs Jenneke izcīnīja sudraba medaļu 100 m/b distancē, savukārt Austrālijas komandas sastāvā ieņēma 4. vietu 4×100 m stafetē. 2011. gadā ieņēmusi 3. vietu Austrālijas čempionātā. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem Barselonā izcīnīja 5. vietu 100 m/b distancē, sacensību priekšsacīkšu laikā uzņemtais viņas iesildīšanās video vēlāk kļuva populārs visā Internetā.
Miroņivka
Miroņivka (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos Kijivas apgabala Obuhivas rajonā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos Rosavas upes krastos 106 km no galvaspilsētas Kijivas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 17. gadsimta sākumā kā Poltavas kazaka Mirona Zeļonija dibināts ciems. 1858. gadā ciemā uzbūvēta cukura rūpnīca, sāka attīstīties infrastruktūra (slimnīca, pasts, baznīca u.c.). 1938. gadā piešķirts pilsētciemata statuss, kopš 1968. gada — pilsēta.
Mūsdienās pilsētā attīstīta pārtikas rūpniecība, radona minerālūdens dziedniecības kūrorts.
Panzerkampfwagen II
Panzerkampfwagen II (PzKpfw II, no ) ir vācu vieglais tanks Otrā pasaules kara laikā. Rietumos izplatīts apzīmējums šiem tankiem ir Panzer II, bet krievu literatūrā nereti tos dēvē par T-2. Vācijas resursu sistēma tai piešķīra kara tehnikas apzīmējumu Sd.Kfz.121.
Izstrādāts 1937. gadā. Dažādos variantos tika ražots līdz 1942. gadam. Sākoties Otrajam pasaules karam šie tanki veidoja 38% vācu armijas tanku parka. Kaujā tanks gan pēc bruņojuma, gan aizsardzības parādīja sevi sliktāk nekā teju visi citi šīs klases tanki: poļu 7TP, franču R35 un H35 vai padomju T-26. Tikai 1942. gadā tanki tika izņemti no tanku pulku sastāviem un daļēji tika izmantoti artilērijas triecienbrigādēs vai otršķirīgos frontes iecirkņos.
2018. gads kosmonautikā
Vispārēji
2018. gadā par Krievijas kosmosa korporācijas Roskosmos ģenerāldirektoru kļuva Dmitrijs Rogozins, kurš pirms tam bija Krievijas valdības priekšsēdētāja vietnieks, atbildīgs par aizsardzības un kosmosa nozari. Arī ASV Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācijai (NASA) tika nomainīts vadītājs — par administratoru kļuva Džeimss Braidenstains.
ASV raķešu un kosmisko aparātu ražotājs Orbital ATK tika pievienots Northrop Grumman.
Kosmiskie nesēji
2018. gadā notika jaunu nesējraķešu izmēģinājumu lidojumi. SpaceX raķete Falcon Heavy celtspēju līdz 64 t zemā Zemes orbītā kļuva par jaudīgo nesējraķeti mūsdienās. ASV privāts uzņēmums Rocket Lab no Jaunzēlandes palaida jaunu nesējraķeti Electron ar celtspēju līdz 225 kg.
Ķīnā privāti uzņēmumi izstrādājuši nelielas nesējraķetes, kas 2018. gadā tika palaistas suborbitālā lidojumā: OS-X Chongqing Liangjiang Star un Shuang Quxian 1Z. Cietās degvielas raķete Zhuque-1 pirmajā lidojumā cieta neveiksmi.
Avāriju cieta Krievijas nesējraķete Sojuz-FG, ko izmanto pilotējamos lidojumos; kosmosa kuģa Sojuz MS-10 nolaižamais aparāts ar apkalpi veiksmīgi nolaidās uz zemes.
Eiropas raķetei Ariane 5ECA radās kļūme, un divi sakaru pavadoņi tika ievadīti neplānotā orbītā.
Pēdējā lidojumā devās ASV raķete Delta II, kas tika izmantota kopš 1989. gada.
Starpplanētu zondes
Maijā tika palaists NASA Marsa nolaižamais aparāts InSight, kas novembrī nolaidās uz Marsa virsmas. Augustā palaista NASA Saules zonde Parker Solar Probe. Oktobrī palaista EKA Merkura zonde BepiColombo.
Decembrī palaists un ievadīts Mēness orbītā Ķīnas nolaižamais aparāts Chang'e 4 un mobilis. Tā kā Mēness pretējā pusē nevar nodrošināt tiešus sakarus ar Zemi, ir nepieciešams retranslators. Šim nolūkam maijā tika palaists Ķīnas kosmiskais aparāts Queqiao.
Jūnijā zonde Hayabusa 2 iegāja orbītā ap asteroīdu 162173 Rjūgū. Novembrī NASA zonde Voyager 2 iegāja starpzvaigžņu telpā. Decembrī zonde OSIRIS-REx sasniedza 101955 Bennu asteroīdu.
Asteroīdu zonde Dawn beidza darbību pēc degvielas iztērēšanas, paliekot Cereras orbītā.
Kosmiskās observatorijas
Orbitālā observatorija Kepler beidza darbību pēc degvielas iztērēšanas, to izslēdzot.
Pilotējamie lidojumi
Pirmo reizi kravas kuģis (Progress MS-09) saslēdzās ar SKS nepilnās četrās stundās; līdz tam visi Progress un Sojuz uz staciju lidoja vai nu divas diennaktis vai sešas stundas.
Augustā kosmosa kuģī Sojuz MS-09 neizprotamu iemeslu dēļ izurbta cauruma dēļ notika gaisa noplūde no SKS, kas laicīgi tika atrasta un novērsta. SKS nenokļuvušais Sojuz MS-10 raķetes avārijas dēļ izraisīja kosmosa kuģu startu un apkalpju grafika izmaiņas.
Ekspress-AMU1
Ekspress-AMU1 (Экспресс-АМУ1) ir Krievijas uzņēmuma Kosmičeskaja svjaz' sakaru pavadonis. Tas ģeostacionārajā orbītā tika palaists 2015. gada decembrī. Pavadonis nodrošina sakarus Krievijas Eiropas daļā un Āfrikā. Francijas uzņēmums Eutelsat nomā daļu no kosmiskā aparāta kanāliem ar nosaukumu Eutelsat 36C.
Kosmisko aparātu izgatavoja Francijas uzņēmums Airbus Defence and Space (agrākais Astrium) uz platformas Eurostar E3000 bāzes. Tam ir 70 aktīvie raidītāji: 52 Ku, 18 Ka joslas. Plānotais darbības ilgums ir 15 gadi.
Ekspress-AMU1 palaists 21:31 UTC no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M. Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem.
Pavadonis izvietots ģeostacionārajā orbītā 36° austrumu garuma. Līdz 2016. gada 10. februārim uz Eutelsat 36C pārslēgti Eutelsat 36A kanāli.
Korejas Demilitarizētā zona
Korejas Demilitarizētā zona (한반도 비무장 지대, romanizēta kā Hanbando Bimujang Jidae) ir sauszemes josla, kas stiepjas pāri Korejas pussalai netālu no 38. ziemeļu platuma paralēles. Demilitarizētā zona (DMZ) ir robežbarjera, kas sadala Korejas pussalu aptuveni uz pusēm. Tā tika izveidota kā buferzona starp Ziemeļkoreju un Dienvidkoreju saskaņā ar 1953. gada Korejas pamiera vienošanos, ko noslēdza Ziemeļkoreja, Ķīna un Apvienoto Nāciju komandvienība.
Demilitarizētā zona ir 250 kilometrus gara un aptuveni 4 kilometrus plata. Zonā un tās apkārtnē ir bijuši vairāki starpgadījumi, kas ir prasījuši abu pušu militārpersonu un civiliedzīvotāju dzīvības. DMZ iekšienē, netālu no zonas rietumu robežas, ir tikšanās punkts (Kopīgā Drošības zona), kur notiek sarunas starp abām nācijām.
Atrašanās vieta
Korejas Demilitarizētā zona krusto, bet pilnībā nesakrīt ar 38. ziemeļu paralēli, kas bija robežšķirtne pirms Korejas kara. DMZ rietumu daļa atrodas uz dienvidiem no paralēles, un austrumu daļa atrodas uz ziemeļiem no paralēles.
Demilitarizētā zona ir 250 km (160 jūdzes) gara, aptuveni 4 km (2,5 jūdzes) plata. Kaut arī zona ir demilitarizēta, robeža aiz tās ir viena no militarizētākajām vietām pasaulē. DMZ turpinās arī Dzeltenajā jūrā, tur to sauc par Ziemeļu robežlīniju, taču tās precīzā atrašanās vieta nav noteikta 1953. gada pamierā, tāpēc ir radušās neskaitāmas strīdsituācijas. Militarizēta ir arī piekraste un salas abās pusēs Ziemeļu robežlīnijai.
Transports
Panmundžoma (Panmunjeom) ir vieta, kur notika Korejas kara izbeigšanas sarunas. Šis ir galvenais cilvēku darbības centrs DMZ. Ciemats atrodas uz galvenās šosejas un netālu no dzelzceļa, kas savieno abas Korejas. Dzelzceļš, kas savieno Seulu un Phjončhanu, pirms 1940. gada sadalīšanas tika saukts par Kjongī līniju. Šobrīd Dienvidkoreja izmanto tās sākotnējo nosaukumu, bet Ziemeļkoreja maršrutu sauc par P'yŏngbu līniju. Dzelzceļa līnija pārsvarā tiek izmantota materiālu un dienvidkorejiešu strādnieku pārvadāšanai uz Kesongas industriālo reģionu. Šī gadsimta sākumā veiktā dzelzceļa atkalsavienošana tiek uzskatīta par pierādījumu vispārīgo attiecību uzlabošanai starp abām valstīm.
Vienīgais kopīgais ceļš starp abām Korejas pussalas valstīm (Dienvidkorejā vēsturiski zināms arī kā Šoseja Nr. 1) atrodas Panmundžomā. Citi Dienvidkorejas un Ziemeļkorejas ceļi beidzas Kopīgajā Drošības zonā; pat tur ceļi nesavienojas, jo visu zonu sadala 20 cm plata betona josla. Cilvēkiem, kam izsniegtas retās robežšķērsošanas atļaujas, tas ir jādara kājām.
2007. gadā Korejas austrumu krastā jaunajā Tonghē līnijā DMZ šķērsoja pirmais vilciens uz Kumganga kalna tūrisma reģionu. Līdz maršruta slēgšanai 2008. gada jūlijā DMZ šķērsoja vairāk nekā miljons civiliedzīvotāju. Maršrutu slēdza, jo vizītes laikā tika nošauta 53 gadus veca dienvidkorejiešu tūriste. Šobrīd dienvidkorejiešu Korejas Dzelzceļa korporācija (Korail) organizē DMZ tūrisma tūres ar īpašiem DMZ tematikā noformētiem vilcieniem.
2018. gada 14. oktobrī Ziemeļkoreja un Dienvidkoreja vienojās par Korejas kara laikā nojaukto dzelzceļa un sauszemes transporta ceļu atjaunošanu līdz 2018. gada beigām.
Ciemati
Gan Ziemeļkoreja, gan Dienvidkoreja uztur miera ciematus, kas atrodas DMZ otrās puses redzeslokā. Dienvidos Daeseong-dong tiek pārvaldīts saskaņā ar DMZ noteikumiem. Ciema iedzīvotāji tiek klasificēti kā Korejas Republikas pilsoņi, taču ir atbrīvoti no nodokļu maksāšanas un citām pilsoniskām prasībām, piemēram, militārā dienesta. Ziemeļos Kijŏng-dong ir virkne spilgti krāsotu, daudzstāvu, betonētu ēku un dzīvokļu ar elektrisko apgaismojumu. Šīs iezīmes 20. gadsimta 50. gados pārstāvēja ziemeļkorejiešiem vēl nebijušu luksusa līmeni laukos. Pilsēta bija orientēta tā, ka, skatoties no augšas, spilgti zilie jumti un baltās malas bija visizteiktākās ēku iezīmes. Tomēr, pamatojoties uz rūpīgu pārbaudi ar modernām teleskopiskām lēcām, tika apgalvots, ka ēkas ir tikai betona konstrukcijas, kurām trūkst stikla logu vai pat iekštelpu; noteiktos laikos tiek ieslēgts un izslēgts ēkas apgaismojums un sētnieku brigādes slauka tukšas ietves, cenšoties saglabāt ilūziju par aktivitāti.
Flora un fauna
ZDC ir gandrīz neapdzīvota teritorija, un tāpēc tai ir interesants dabiskais biotops un liela ekoloģiskā bioloģiskā daudzveidība. Dažādām pētnieku grupām šajā teritorijā ir izdevies atrast vairāk nekā 50 dzīvnieku un 12 augu sugas, un tās lēš, ka var atrast vairāk nekā 80 veidu jūras sugu un 50 zīdītāju veidus. Dienvidkorejas valdība ierosināja ANO, lai UNESCO daļu ZDC pasludinātu par dabas rezervātu.
Starp sugām, kas sastopamas šajā biotopā, ir Korejas meža kaķis, Japānas dzērve, Amūras leopards un Amūras tīģeris.
Stjepans Mesičs
Stjepans Mesičs (hr,, dzimis ) ir Horvātijas politiķis, no 2000. līdz 2010. gadam bija Horvātijas prezidents. Horvātijas prezidenta amatā viņš bija divus termiņus. 1991. gadā viņš bija pēdējais Dienvidslāvijas SFR prezidents. Vēl pirms tam viņš ir bijis arī Horvātijas Sociālistiskās Republikas (atradās Dienvidslāvijas SFR sastāvā) premjerministrs.
2003. gadā Mesičs darba vīzīte viesojās Latvijā.
Domeniko Berardi
Domeniko Berardi (it, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2012. gada Berardi pārstāv Itālijas Serie A komandu U.S. Sassuolo Calcio.
Itālijas futbola izlases sastāvā Berardi debitēja mačā pret Franciju.
Sasniegumi
Sassuolo
Jēkabs Ķulītis
Jēkabs Ķulītis jeb Jēkabs Ķullīts ( — ) bija latviešu luterāņu mācītājs, prāvests. Jelgavas 1. ģimnāzijas ticības mācības skolotājs (1919-1940), Jelgavas Sv. Annas baznīcas virsmācītājs. 1. Saeimas un 3. Saeimas deputāts no Kristīgi saimnieciskā bloka.
Biogrāfija
Dzimis 1890. g. 23. martā Kalnciema Virkņu mājās. 1910. g. beidzis Jelgavas ģimnāziju, bet no 1910. - 1916. g. studējis teoloģiju Tērbatas universitātē. Būdams korporācijas Lettonia loceklis, J. Ķulītis bija viens no latviešu akadēmisko tradīciju veidotājiem. 1920. g. J. Ķullīti ievēlēja par virsmācītāju Jelgavas Sv. Annas draudzē, kur tas darbojās visu Latvijas neatkarības laiku. Vairākkārt bija Jelgavas pilsētas domnieks un Latvijas 1. un 3. Saeimas loceklis. Bija arī Jelgavas garnizona mācītājs. Viņa sieva Leontīne Ķulīte beidza Latvijas Universitātes vēstures nodaļu un strādāja Jelgavas ģimnāzijā par vēstures un tautsaimniecības skolotāju (1929-1944), bija Jelgavas aizsardžu priekšniece.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, darbojās latviešu bēgļu nometnē ASV okupācijas zonā Augsburgā (1945). Bija Latviešu Nacionālās Padomes loceklis (1948). Pēc 1950. gada pārcēlās uz dzīvi ASV, miris Ņujorkā 1957. gada 11. oktobrī.
Darbība Jelgavas ģimnāzijā
Mācītājs Jēkabs Ķulītis darbojās ģimnāzijā no 1919. līdz 1940. gadam un pasniedza ticības mācību. Viņam bijusi dziļa ietekme uz audzēkņiem, ko sekmēja arī viņa izcilās oratora dāvanas. Daudzi no viņa audzēkņiem vēlāk studēja teoloģiju un kļuva par luterāņu mācītājiem (A. Anševics, Edg. Bergmanis, J. Billerts, K. Birznieks, Tāl. Gulbis, Kr. Hermanis, E. Kronbergs, V. Mežezers, A. Romanis, R. Slokenbergs, V. Šēfers, H. Ulmanis, Ž. Upīte, A. Voitkus un citi. 1923. gada pavasarī Ķulīša audzinātā klase uzdāvāja skolai karogu ar zelta izšūto Kaudzītes Matīsa aicinājumu:
Un maz, kas tautai līdza cieš,
Tur nāc, lai glābējs mazs vai vēls,
Bet teic, ka esi viņas dēls.
Ukraiņu nacionālistu organizācija
Ukraiņu nacionālistu organizācija (OUN) (uk) ir ukraiņu sabiedriskā un politiskā organizācija, kuras mērķis bija atjaunot Ukrainas neatkarību, saglabāt un attīstīt to. OUN galvenokārt darbojās Austrumgalīcijas un Volīnijas novados.
Vēsture
Organizācija tika nodibināta 1929. gadā Vīnē, apvienojot Ukrainas militāro organizāciju ar mazākām, galvenokārt jauniešu, radikāli nacionālistiskām labējām grupām. OUN bija lielākā un viena no nozīmīgākajām labējām ukraiņu organizācijām, kas darbojās starpkaru periodā Polijas teritorijā.
Organizācija īstenoja vardarbības, terorisma un slepkavību stratēģiju, lai izveidotu etniski homogēnu Ukrainas valsti.
Otrā pasaules kara laikā, 1940. gadā, OUN sadalījās divās grupās. Mērenākie biedri atbalstīja Andrija Meļnika vadīto OUN-M, bet radikālākie atbalstīja Stepana Banderas vadīto OUN-B. 1941.gada 30. jūnijā Ļvivā OUN pasludināja Ukrainas neatkarīgās valsts dibināšanu, tomēr jau drīz pēc tam vācieši arestēja Stepanu Banderu, kuru līdz 1944. gadam turēja ieslodzījumā Zaksenhauzenas koncentrācijas nometnē. Ukraiņu nacionālisti aizgāja pagrīdē. 1944. gada oktobrī Bandera tika atbrīvots no ieslodzījuma un apmetās Rietumvācijā, kur vadīja UNO rietumvalstīs bāzētās grupas.
Aukstā kara laikā un pēc tā Rietumu izlūkdienesti, tostarp CIP, slepeni atbalstīja OUN.
Mūsdienās organizācija joprojām aktīvi darbojas Ukrainā. Līdz ar Ukrainas neatkarības atgūšanu OUN sāka pārcelt savas struktūras uz Kijevu un atjaunot savu tīklu visā valstī. Pašcieņas revolūcijas laikā 2014. gada janvārī tika izveidots Jevhena Konovaleca vārdā nosauktais OUN 1. Kijivas simtnieks.Tika izveidots OUN brīvprātīgo bataljons, kas no 2014. gada augusta līdz 2015. gada aprīlim cīnījās Krievijas—Ukrainas karā.
Leons Bojārs
Leons Bojārs ( — ) bija latviešu politiķis. Bijis Rīgas domes (1997—1998) un 7. Saeimas (1998—2002) deputāts.
Olga Tokarčuka
Tiek uzskatīta par vienu no savas paaudzes kritiski atzītākajām un komerciāli veiksmīgākajām rakstniecēm. 2018. gadā kļuva par pirmo poļu rakstnieci, kas ieguvusi Bukera starptautisko balvu (par romānu "Lidojumi"). Ir astoņu romānu un divu noveļu krājumu autore. Divas reizes ieguvusi Nike balvu, kas ir viens no nozīmīgākajiem literārajiem apbalvojumiem Polijā.
Leons Bojārs
Biogrāfija
Leons Bojārs piedzima Līvānos. Bojārs Kijivas Pārtikas tehnoloģiju institūtā ieguva inženiera-ekonomista profesiju.
Politiskā darbība
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas iesaistījies politikā. 1994. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Demokrātiskās Darba partijas saraksta, nav ievēlēts. Tāpat 1995. gadā nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no sociāldemokrātu koalīcijas "Darbs un taisnīgums". 1997. gadā bija LSDSP un LSDP apvienotā saraksta pirmais numurs Rīgas domes vēlēšanās, tika ievēlēts domē. 1998. gadā ticis ievēlēts 7. Saeimā no Sociāldemokrātu apvienības saraksta. Vēlāk vairākkārt nesekmīgi kandidējis vēlēšanās: 8. Saeimas vēlēšanās (2002) no LSDSP saraksta, 9. Saeimas vēlēšanās (2006) no Pensionāru un senioru partijas saraksta, kā arī 10. (2010) un 11. Saeimas vēlēšanās (2011) no "Par prezidentālu republiku" saraksta. Bez panākumiem piedalījies arī Rīgas domes vēlēšanās: 2005. gadā no LSDSP saraksta, 2009. gadā no "Libertas.lv" saraksta un 2013. gadā no "Par Neatkarīgu Latviju!"/"Solidaritāte" saraksta.
Miris.
Roberts Ceplītis
Roberts Ceplītis (dzimis, miris ) bija latviešu aktieris.
1962. gadā absolvējis Dailes teātra 3. studiju un sācis strādāt Valmieras drāmas teātra trupā. 1967. gadā kļuvis par Latvijas drāmas teātra aktieri, kur nostrādājis līdz 2012. gadam.
Filmējies vairākās latviešu filmās, tai skaitā "Rīgas sargi", "Rīgas gambīts", "Laikmetu griežos", "Uzbrukums slepenpolicijai", "Dāvana vientuļai sievietei", "Līvsalas zēni" un "Tava laime", kā arī seriālā "Likteņa līdumnieki".
NICE Systems
NICE Systems Limited (he; agrākais nosaukums NICE Systems) ir Izraēlas datu analīzes risinājumu uzņēmums. Dibināts 1986. gadā. Galvenais birojs atrodas Raananā.
NICE uzņēmumiem un ar drošību saistītām institūcijām piedāvā risinājumus, kas palīdz novērst finanšu noziegumus un krāpšanu, nodrošina sabiedrisko drošību, ļauj izpētīt klientu paradumus. To veic, savācot dažāda veida datus no dažādiem avotiem (sakaru kanāliem, operatīvām sistēmām u.c.) un analizējot tos reāllaikā.
NICE akcijas tiek kotētas NASDAQ biržā (kods NICE) un Telavivas fondu biržā, kur tas ietilpst TA-25 indeksā.
Vēsture
Uzņēmumu ar nosaukumu Neptune Intelligence Computer Engineering 1986. gadā dibināja Izraēlas armijas bijušie kolēģi. Sākotnēji uzņēmums piedāvāja risinājumus drošības un aizsardzības sektoram. Drīz tas pārorientējās uz civilajiem lietojumiem, galvenokārt kontaktu centriem, finanšu pakalpojumiem, biznesa inteliģences tirgum.
2000. gados NICE strauji paplašinājies, iegādājoties datu apstrādes un analīzes uzņēmumus. 2002. gadā no Thales Group nopirkts Apvienotās Karalistes uzņēmums Thales Contact Solutions (agrāk Racal Recorders). 2005. gada 1. jūnijā no ASV Dictaphone nopirkts sakaru ieraksta sistēmas bizness. 1. septembrī iegādāts Hannamax Hi-Tech. 2006. gada 4. janvārī nopirkts FAST Video Security. 22. maijā nopirkts Performix. 7. jūlijā iegādāts IEX Corporation, kas izstrādājis darbinieku pārvaldības un efektivitātes optimizācijas risinājumus. 2007. gada 30. augustā nopirkts Actimize, tādējādi NICE ļaujot piedāvāt krāpšanās, naudas atmazgāšanas un riska pārvaldības risinājumus. 2008. gada 8. aprīlī nopirkts Quality Plus Group. 2009. gada 31. augusta iegādāts Hexagon System Engineering Ltd. 1. septembrī Actimize nopirka uzņēmumu Fortent.
2011. gada 15. februārī nopirkts CyberTech International. 19. septembrī iegādāts Fizzback. 2. decembrī nopirkts Merced Systems. 2012. gada 22. oktobrī nopirkts Redkite Financial Markets, kas piedāvāja reāllaika mākoņbāzētus tirdzniecības uzraudzības risinājumus. 2013. gada 7. augustā iegādāts Causata. 2014. gada 3. jūlijā Somijas Nokia Networks pārdoti ģeolokācijas risinājumi. 2015. gadā NICE izlūkošanas risinājumu nodaļa par 157,9 miljoniem ASV dolāru pārdota Elbit Systems meitas uzņēmumam Cyberbit; fiziskās drošības biznesa nodaļa par 100 miljoniem USD pārdota investīciju uzņēmumam Battery Ventures. 2016. gada janvārī par 135 miljoniem dolāru nopirkts analītikas uzņēmums Nexidia. 2016. gada maijā par aptuveni 940 miljoniem USD nopirkts ASV kontaktu centra pakalpojumu sniedzējs inContact. 2016. gadā uzņēmuma nosaukums no NICE Systems Ltd. mainīts uz NICE Ltd.
Renē Tomā
Žans Žistēns Renē Tomā (fr; dzimis ; miris ) bija franču sporta šāvējs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sportiskā karjera
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja piecās šaušanas disciplīnās. Olimpisko bronzas medaļu viņš izcīnīja, būdams Francijas komandas pārstāvis, 300 metru šaušanā ar šauteni komandām. Savukārt no individuālajām disciplīnām viņš labāko rezultātu ieguva 300 metru šaušanā guļus pozīcijā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 19. vietu.
Jukako Kavai
Jukako Kavai (ja; dzimusi ) ir japāņu brīvā stila cīkstone, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, Pasaules čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Jukako Kavai dzimusi 1997. gadā. 2014. gadā viņa ieguva bronzas medaļu pasaules kadetu čempionātā. Četrus gadus vēlāk, 2018. gadā viņa izcīnīja sudraba medaļu pasaules čempionātā.
2019. gada pirmsolimpiskajā pasaules čempionātā Kazahstānā svara kategorijā līdz 62 kg Jukako izcīnīja bronzas medaļu un saņēma olimpisko licenci savai nacionālajai olimpiskajai komitejai.
2021. gada 4. augustā Tokijā 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 62 kg Jukako Kavai finālcīņā pārspēja Kirgizstānas cīkstoni Aisulū Tinibekovu un kļuva par olimpisko čempioni. Dienu pēc tam Jukako māsa Risako, startējot šajā olimpiādē svara kategorijā līdz 57 kg, arī ieguva olimpiskās čempiones titulu.
Ījoki
Izteka no Ījervi ezera pie Kūsamo pilsētas. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Botnijas līcī uz ziemeļiem no Oulu. Upē daudz krāču. Izveidota Hāpakoski HES.
Aimi Kunitake
Aimi Kunitake (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
PSRS Iekšlietu Tautas komisariāts
Iekšlietu Tautas komisariāts jeb NKVD (ru) bija Padomju Savienības drošības iestāde, kas īstenoja Padomju Savienības komunistiskās partijas varu. Kā Lavrentija Berijas un Nikolaja Ježova vadīta slepenpolicija tā īstenoja PSRS diktatora Josifa Staļina represijas.
Vēsture
Pārņemot varu 1917. gadā, boļševiki likvidēja Krievijas Iekšlietu ministriju un policijas vienības, vietā izveidot Viskrievijas Ārkārtas komisiju ("čeku") un miliciju, kas bija pakļautas Padomju Krievijas Iekšlietu Tautas komisariātam (NKVD). PSRS NKVD dibināta 1934. gadā.
1946. gadā visi Tautas komisariāti pārtapa par ministrijām un NKVD mainīja nosaukumu uz Iekšlietu ministriju (MVD; Министерство внутренних дел, МВД). Slepenpolicija kļuva par daļu no MVD, kad Lavrentijs Berija apvienoja MGB (Министерство государственной безопасности) un MVD 1953. gada martā. Pēc Berijas padzīšanas MVD vēlreiz pārdalījās. MVD paturēja vienīgi milicijas (policijas) funkcijas, kamēr 1954. gadā jaundibinātā KGB pārņēma valsts drošības dienesta (slepenpolicijas) funkcijas.
NKVD darbība
Nikolaja Ježova vadībā NKVD organizēja Lielo teroru. Pēc padomju arhīvu datiem 1937.-1938. gadā NKVD arestēja 1 548 366 cilvēku, no kuriem 681 692 tika nošauti. Pēc citiem datiem šo divu gadu laikā nogalināto skaits ir lielāks — 950 000 līdz 1,2 miljoniem. 1938. gadā Staļins Maskavā iecēla Beriju par NKVD vietnieku un drīz pēc tam viņš vadīja visu NKVD. Tīrīšanas "pārmērībās" vainoja Ježovu un 1940. gadā viņu nošāva.
Otrā pasaules kara laikā 1940. un 1941. gadā NKVD organizēja deportācijas Baltijā, Polijā un citās PSRS okupētajās zemēs. 1940. gada 5. martā, pēc Gestapo—NKVD trešās konferences Zakopanē, Staļinam piekrītot, NKVD sarīkoja Katiņas slaktiņu. Kara laikā miljoniem NKVD Gulaga cietumnieku nodarbināja kara rūpnīcās. 1944. gadā Berija organizēja čečenu, ingušu, balkāru un citu tautu deportācijas.
Bezdūmu pulveris
Bezdūmu pulveris ir šaujampulvera veids, kas galvenokārt sastāv no plastificētas nitrocelulozes. Ir arī bezdūmu pulveri, kas satur nitroglicerīnu, kā arī jauktie pulveri. Trīskomponentu bezdūmu pulveris satur vēl arī nitroguanidīnu. Visbiežāk tomēr izmanto modificēta piroksilīna (sprāgstvielas uz nitrocelulozes bāzes) bezdūmu pulveri. Atšķirībā no dūmu pulvera, bezdūmu pulverim sadegot nerodas cietas daļiņas (dūmi), jo veidojas tikai oglekļa dioksīds, slāpeklis un ūdens tvaiki. Bezdūmu pulveri vienmēr izgatavo dažādas formas granulu veidā, pie kam lielāka kalibra ieročiem paredzētas lielākas un sarežģītākas formas granulas. Lielgabaliem paredzētās granulas var būt pat rokas pirksta izmēra cilindri, kam pa garenasi izveidoti vairāki caurumi. Savukārt pistoļu patronām domātās granulas ražo sīku pārslu veidā, ar pēc iespējas lielāku virsmas laukumu.
Vēsture
Jau kopš Napoleona laikiem karaspēka komandieri bija neapmierināti ar lielo sadūmojumu kaujas laikā, ko izraisīja melnā pulvera lietošana. Dūmi traucēja dot komandas, neļāva karavīriem precīzi tēmēt, kā arī atklāja ienaidniekam karavīru atrašanās vietu. Kad 1833. gadā franču ķīmiķis Anrī Brakono sintezēja celulozes trinitrātu jeb piroksilīnu, to sāka izmantot artilērijā melnā pulvera vietā, taču tīrs piroksilīns bija visai bīstams; to izmantojot, ieroči ātri nolietojās, bez tam to nebija iespējams pielietot mazkalibra ieročos. 1884. gadā franču ķīmiķis Pols Vjēls (Paul Marie Eugène Vieille) izgudroja želatinizēto nitrocelulozi (trinitrocelulozes un dinitrocelulozes maisījumu ar parafīna piedevu). To varēja viegli granulēt, apstrādājot ar spirta un ētera maisījumu; šo sprāgstvielu nosauca par Poudre B. Jaunais bezdūmu pulveris bija stabilāks, uzvedās paredzamāk par piroksilīnu, turklāt bija trīsreiz jaudīgāks par melno pulveri. 1887. gadā Alfrēds Nobels Lielbritānijā patentēja ballistītu — nitrocelulozes maisījumu ar nitroglicerīnu. Nedaudz vēlāk Augusts Abels (Frederick Augustus Abel) un Džeimss Djuārs modificēja ballistītu, izmantojot līdz galam nitrētu celulozi; šo sprāgstvielu nosauca par kordītu. Ballistīts un kordīts bija vēl stabilāki un jaudīgāki par Poudre B. 1891. gadā krievu ķīmiķis Dmitrijs Mendeļejevs izgudroja pirokolodiju — stabilāku un viendabīgāku nitrocelulozes bezdūmu pulvera veidu.
Ceplītis (uzvārds)
Ceplītis (sieviešu dzimtē Ceplīte) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Q drudzis
Q drudzis (arī Kū drudzis) ir infekcijas slimība, kuru izraisa Coxiella burnetii baktērijas, kas spēj inficēt cilvēku un citus zīdītājus. Slimība ir izplatīta visā pasaulē. Sastopami divi Q drudža veidi: akūtais un hroniskais. Inficēties var, ieelpojot gaisu, kurā ir inficēti putekļi vai apēdot inficētus piena produktus (piemēram, svaigu sieru un pienu); inficēties var arī no zīdītājiem (govīm, aitām, kazām, kaķiem un suņiem, arī savvaļas zvēriem) un ērcēm, kuras ir baktērijas dabiskie rezervuāri.
Elita Veidemane
Elita Veidemane (dzimusi Rīgā) ir latviešu žurnāliste, publiciste un bijusī sabiedriskā darbiniece. Bija Latvijas Tautas frontes izdevuma "Atmoda" galvenā redaktore.
Biogrāfija un profesionālā karjera
Elita Veidemane dzimusi 1955. gadā Rīgā. 1980. gadā beigusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultāti latviešu valodas un literatūras specialitātē. 1980.—1981. gadā strādājusi par latviešu valodas un literatūras skolotāju Jūrmalas 4. vidusskolā; no 1981 līdz 1988. gadam darbojusies laikrakstā "Padomju Jaunatne".
Fašistiskā Itālija
Ideoloģija
Tikai 1932. gadā Musolīni mēģināja definēt, kas ir fašisms. Tas ir antikomunistisks, antisociālistisks, noraida šķiru cīņas konceptu, ir antidemokrātisks, etātisks un uz teritoriālo ekspansiju vērsts. Itālijas fašismā pastāvēja vairākas ideoloģiskās grupas, katra ar savu vēsturi un idejām. Kopējas ideoloģijas trūkums gan veicināja fašisma straujo popularitāti, gan vēlāk to vājināja.
Elita Veidemane
Biogrāfija un profesionālā karjera
1988. gadā Veidemane iesaistījās Latvijas Tautas frontes izveidošanā, no 1988. gada līdz tā slēgšanai 1992. gadā bija LTF izdevuma "Atmoda" galvenā redaktore. No 1991. līdz 1996. gadam viņa vadīja nedēļas laikrakstu "Atmoda Atpūtai".
Lukašs Skorupskis
Lukašs Skorupskis (pl, dzimis ) ir Polijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Polijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2012. gada Skorupskis pārstāv Itālijas A sērijas komandu Bologna.
Elita Veidemane
Biogrāfija un profesionālā karjera
2001. gadā Elita Veidemane kļuva par laikraksta "Jūrmalas avīze" galveno redaktori, 2004. gadā īslaicīgi bija žurnāla "Septiņi" galvenā redaktore. 2007. gadā kļuvusi par žurnāla "Vakara Ziņas" redaktori, no 2008. gada jūnija ir laikraksta "Neatkarīgā Rīta Avīze" galvenās redaktores vietniece.
Fašistiskā Itālija
Romanità
Pēc 1925. gada Romā uzsāka plašu arheoloģijas programmu, lai izceltu senās impērijas monumentus. Nojaucot vēlāko gadsimtu ēkas, atbrīvoja skatu uz Marcella teātri, paplašināja Forumu, izbūvēja plašos Via dell’ Imperio un Via del Teatro di Marcello bulvārus, kas ne tikai atviegloja satiksmi, bet arī pavēra jaunus skatus uz Romas varenākajiem monumentiem.
Elita Veidemane
Biogrāfija un profesionālā karjera
Skandalozu slavu Veidemane ieguva pēc rakstu sērijas "Vīrieši manā mūžā" publicēšanas, kā arī intervijas žurnālam "Pantera" 1995. gadā.
Lukašs Skorupskis
Polijas futbola izlases sastāvā debitējis 2012. gadā. Pārstāvējis izlasi 2020. gada Eiropas čempionātā.
Elita Veidemane
Politiskā un sabiedriskā darbība
2000. gadā apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Fašistiskā Itālija
Romanità
Īpaša uzmanība tika pievērsta simboliskai saistībai starp Augustu kā pirmo imperatoru un Musolīni kā valsts glābēju, kārtības atjaunotāju un jaunas impērijas izveidotāju. Sākot ar 1934. gadu, tika atrakts Augusta mauzolejs, kas gadsimtu gaitā bija pārāk sabrucis, lai to pilnībā restaurētu. 1940. gadā pabeidza jauno Piazza Augusto Imperatore apbūvi, ap mauzoleja drupām uzceļot jaunas ēkas racionālisma stilā. 1937. gadā plaši atzīmēja Augusta 2000 dzimšanas dienu. Tika atrakts un uz Augusta mauzoleja kvartālu pārcelts restaurētais Ara Pacis monuments.
Elita Veidemane
Privātā dzīve
Elitas Veidemanes māsa ir aktrise Raimonda Vazdika. Šķīrusies, laulībā dzimusi meita Linda.
Fašistiskā Itālija
Pārskats
Laiks starp 1922. gada oktobra maršu uz Romu un 1925. gada janvāri raksturojams kā laiks, kad Musolīni centās nostiprināt savu premjerministra varu pastāvošās parlamentārās sistēmas un konstitūcijas ietvaros. Valsts netika ideoloģiski fašizēta vai ieviests jauns pārvaldes modelis. Laikā starp 1925. un 1930. gadu tika radīta totalitāra fašistiska valsts. Lielās Depresijas rezultātā Musolīni vairāk uzmanības pievērsa ekonomikai un uzsāka korporatīvās valsts veidošanu. Militārās ekspansijas politika, kas no 1935. aizsāka nepārtrauktu karu virkni, vairāk bija režīma iekšējā vājuma rezultāts. Par spīti režīma propagandai, valsts iedzīvotāju stāvoklis nebija ievērojami uzlabojies, un režīms meklēja panākumus militārismā. Pēc 1936. gada fašistiskais režīms kļuva par Trešā reiha politisko un militāro partneri, kas noveda pie ideoloģijas straujas radikalizēšanās un antisemītisma politikas. Militārās neveiksmes ekonomiski novārdzināto Itāliju noveda līdz sakāves slieksnim, un 1943. gada jūlijā fašistu hierarhija un karalis gāza Musolīni no visiem amatiem. No 1943. gada rudens līdz 1945. gada aprīļa beigām Musolīni vadīja fašisma režīmu Itālijas Sociālajā Republikā, kas ideoloģiski centās atgriezties pie fašisma republikāniskajām un sociālistiskajām saknēm, taču atradās pilnīgā vācu okupācijas iestāžu pakļautībā. Pēc fašisma sagrāves tā loma Itālijas politikā bija nenozīmīga, iedzīvotāju lielākajai daļai turpmākos 45 gadus balsojot par kreisajām sociālistu un komunistu partijām vai centriski labējo Kristīgo Demokrātu partiju.
Ceļš uz varu (1919—1922)
1919. gada 23. martā Milānā pēc Musolīni iniciatīvas tika nodibināta pirmā "Itāļu cīņas savienība" (fascio italiano di combattimento). Viņu programma aicināja konfiscēt katoļu baznīcas īpašumus, ieviest vispārējās balsstiesības vīriešiem un sievietēm, proporcionālu pārstāvniecību parlamentā un konstitucionālās sapulces sasaukšanu, kurai būtu jālemj par republikas izveidošanu. Fašisti bija sociālistu un komunistu pretinieki. Jau aprīļa vidū fašisti iesaistījās partiju cīņās, ieņemot un izdemolējot Sociālistiskās partijas laikraksta Avanti! redakciju. Piecus gadus iepriekš Musolīni bija šī laikraksta redaktors.
Fašisti atbalstīja Itālijas prasības pēckara miera konferencēs pēc teritorijām sakauto Austroungārijas un Osmaņu impēriju zemēs. Jaunā partija piedalījās 1919. gada parlamenta vēlēšanās un saņēma tikai 5000 balsis. Partija bija tik vāja, ka Musolīni nekoncentrējās uz ideoloģisko tīrību, bet pieņēma visus, kas bija gatavi kaut vai daļēji atbalstīt viņa mērķus un nēsāt fašistu melno kreklu (sarkanos kreklus nēsāja sociālisti, baltos katoļi un zilos nacionālisti). Fašistu partijas svarīgākais atbalsts bija itāļu kara veterāni, īpaši arditi, no armijas speciālo uzdevumu vienībām, kas veidoja partijas paramilitāro spārnu un vienmēr bija gatavi iesaistīties ielu cīņās ar politiskajiem pretiniekiem. Ievērojamu grupu veidoja no sociālistiem atšķēlušies revolucionārie sindikālisti, kas aizstāvēja revolucionāro cīņu pret plutokrātiju un vēlāk bija galvenie profesiju kameru un korporatīvās sistēmas aizstāvji. Agrīnais fašisms lielā mērā ietekmējās no radikāla dzejnieka Gabrieles D’Anuncio nacionālistu kustības, kas 1919. gadā sagrāba varu strīdīgajā Fijumes (Rijekas) pilsētā.
Skvadrisms
Liberālā Itālijas valdība jau kopš 1904. gada neiejaucās darba devēju un darba ņēmēju konfliktos. Kad sarkanās divgades (Biennio roso, 1919-20) laikā strādnieku komitejas izvērsa plašu streiku un rūpnīcu sagrābšanas kampaņu Itālijas ziemeļos, liberālais premjerministrs Džioliti atteicās iesaistīt policiju vai armiju, uzskatot, ka strādnieku aktivitāte sabruks pati pēc kompromisa panākšanas ar darba devējiem. Lai arī viņa prognoze piepildījās, valsts vadošie industriālisti jutās pazemoti un valdības nodoti. Streiku apspiešanai viņi turpmāk izmantoja fašistu akcijas vienības (squadre d’azione) un Musolīni sāka saņemt ievērojamu finansējumu no uzņēmējiem. Fašistu kļūšana par kapitālistu apsardzes vienību lika daudziem kreisi noskaņotajiem biedriem pamest partiju. Viņu vietā nāca vidusšķiras pārstāvji ar labējiem uzskatiem, kas ļāva Musolīni pastiprināt pret sociālistiem vērsto propagandu un akciju vienību skvadristu aktivitātes. Skvadristi arī veicināja fašistu popularitāti lauku apvidos, īpaši Toskānā un Po upes ielejā, kur lielo zemes īpašnieku varu apdraudēja zemnieku kooperatīvi, arodbiedrības, kā arī neapstrādātās zemes sagrābšanas kustība.