cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juris Laizāns
Spēlētāja karjera
Arī 2011. gada sezonu Laizāns uzsāka Skonto FC. Jūlija beigās viņš pievienojās Krievijas 1. līgas tabulas lejasgala klubam Voroņežas "Fakel". Pēc vienas sezonas Voroņežā Laizāns atkal atgriezās Skonto sastāvā, kur aizvadīja savas pēdējās divas sezonas karjerā. 2014. gada aprīlī Laizāns paziņoja par karjeras beigām, uzsākot spēlētāju selekcijas darbu Krievijas Premjerlīgas klubā "Krasnodar".
Lasvegasas Grand Prix
Lasvegasas Grand Prix bija Nissan kompānijas sponsorētas sacīkstes, kuras notika. un. gadā ASV Nevadas štata Lasvegasā — luksusviesnīcas "Cēzara pils" autostāvvietā izveidotā pagaidu trasē. Mazās skatītāju intereses dēļ Grand Prix notika tikai divas reizes.
Jēkabpils pilsētas kapsēta
Jēkabpils pilsētas kapsēta ir lielākā kapsēta Jēkabpilī, kas atrodas pilsētas dienvidrietumu malā. Tā sastāv no vairākiem sektoriem, agrāk atsevišķām konfesiju kapsētām, kas tagad ir daļēji slēgtas un jaunā kapsētas sektora jeb kapsētas daļas, kas ir atvērta kapsēta.
Vēsture
Sākotnēji kapsētas teritorija bija sadalīta daudzos sektoros, kurus šķir žogi, vārti un vaļņi, aiz katra no tiem atrodas noteiktu konfesiju apbedījumi. Luterāņu kapsēta tika atklāta 1909. gadā, pareizticīgo kapsēta 1911. gadā. Pareizticīgo kapsētā apbedīti vairāk kā 300 Pirmajā pasaules karā kritušie karavīri, viņu piemiņai uzcelts granīta obelisks ar Jura krusta zīmi pakājē. Netālu atrodas arī Vācijas karavīru apbedījumi. Atsevišķās vietās apbedīti krievu-turku karagūstekņi turku karavīri, kā arī 1919. gadā kritušie vācbaltu zemessardzes vīri, kas cīnījās pret lieliniekiem pie Līvāniem. Vecticībnieki uzlikuši piemiņas zīmi savas ticības kritušajiem par Latvijas brīvību. 1941. gada 27. jūnijā nošauto jēkabpiliešu kapu vietas iezīmē Laimoņa Blumberga veidotais "Sāpju mātes" tēls - sērojoša sieviete uz ceļiem tur nošauto dēlu.
Visā kapsētas teritorijā ir gan izcilu un ievērojamu jēkabpiliešu apbedījumi, gan mākslas un kultūrvēsturiski pieminekļi. Pilsētas kapsētas teritorija patlaban aizņem 22 hektārus. Vairs netiek ievērots konfesiju princips, izraugoties apbedījuma vietu.
Ievērojamu jēkabpiliešu apbedījumi
Jēkabpils pilsētas kapsētā atrodas vairāku Jēkabpils ievērojamu novadnieku atdusas vietas: mācītāji Jānis Rūdolfs Mēders, V.Borozdinskis, Nikolajs Lapekins; izcilie skolotāji Kārlis Lamberts, Jānis un Velta Jansoni; muzeja direktori Arnolds Bruno Štokmanis un Valentīns Cirsis; mākslinieki Andrejs Pormalis, Modests Trepšs un Aina Karlsone; aptiekāri K.Osterhofs un F.Krauze; ārsti P.Lopato, Ludvigs Vidžis, Edgars Vītols, Guntis Beķeris.
Gerrard
Gerrard var būt:
Šķēps
Šķēps ir durams vai metams aukstais ierocis, kuru veido samērā garš kāts ar vienu uzasinātu galu vai asu uzgali. Šķēpi sākotnēji tika izmantoti dzīvnieku medīšanai. Tos izmantoja arī kaujās un karos līdz pat viduslaiku beigām un jaunajiem laikiem.
Šķēps sportā
Antīkajās olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Senajā Grieķijā, norisinājās arī šķēpa mešanas sacensības. Arī mūsdienās šī vieglatlētikas disciplīna ir olimpisko spēļu programmā.
Janovas apriņķis
Janovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Ļubļinas vojevodistes dienvidrietumos. Robežojas ar Ļubļinas vojevodistes Krasņikas, Ļubļinas un Bilgorajas apriņķiem un Piekarpatu vojevodistes Stalova Volas un Ņisko apriņķiem.
1515. gads
1515. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Virgas pagasts
Virgas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novadā administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Priekules, Gramzdas, Kalētu, Bunkas, Bārtas un Gaviezes pagastiem.
Daba
Pagasts atrodas Rietumkursas augstienes Vārtājas viļņotajā līdzenumā. Reljefu veido viļņots morēnu līdzenums. Augstums pie Paplakas sasniedz 67,9 m vjl.
Upes
Pagasts ietilpst Bārtas upes baseinā, Vārtājas un Birztalas upes veido samērā dziļas ielejas. Pagasta vidusdaļā Vārtāja tek krāšņā senlejā, kas tiek saukta par Lanku. Tās platums ir 1- 2 km, krastu augstums līdz 40 m. Ieleja ir ļoti auglīga, kādreiz bijusi blīvi apdzīvota. Tā veidojusies ledus laikmeta beigu posmā, noplūstot ledāja ūdeņiem. Vārtāja ir robežupe Virgas pagasta rietumu nomalē, Birztala — dienvidu daļā. Uz Virgas izbūvēta Prūšu ūdenskrātuve.
Vēsture
Pirms Livonijas krusta kariem Virga atradās kuršu Piemares zemes dienvidaustrumu malā. 13. gadsimtā to iekļāva Livonijas ordeņvalstī, viduslaikos tagadējā Virgas muižas teritorijā bijusi nocietināta vācu bruņinieku pils. 1561. gadā šo teritoriju iekļāva Kurzemes un Zemgales hercogistē. Tagadējā pagasta teritorijā atradās trīs muižas: Virgas muiža, Paplakas muiža (Paplacken) un Purmsātu muiža (Pormsahten).
1918. gadā Grobiņas apriņķī izveidoja patstāvīgu Virgas pagastu, teritoriju atdalot no Priekules pagasta. 1935. gadā tā platība bija 39,9 km² un tajā dzīvoja 999 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Virgas ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet atjaunoja 1949. gadā līdz ar pagasta likvidēšanu. Virgas ciems ietilpa Priekules (1949—1959) un Liepājas (1959—2009) rajonos. Virgas ciemam 1961. gadā pievienoja likvidēto Purmsātu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Virgas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Priekules novadā. 2021. gadā Priekules novadu iekļāva Dienvidkurzemes novadā.
Pieminekļi
Sakarā ar 300 gadadienu kopš Zviedrijas karaļa Kārļa XII uzturēšanās Virgā 2001. gada vasarā tika atklāta piemiņas zīme „Kārļa zābaks”. Piemiņas zīmes idejas autors ir vēsturnieks Rihards Rubīns, ideju īstenoja tēlnieks Raimonds Gabaliņš un mākslinieks Raimonds Kalniņš.
Valsts nozīmes kultūras pieminekļi:
Vietējas nozīmes kultūras pieminekļi:
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Paplaka (pagasta centrs), Virga un Purmsāti. Paplaka atrodas 201 km attālumā Rīgas.
Heinrihs Šlīmanis
Heinrihs Šlīmanis (de; dzimis 1822. gada 6. janvārī, miris 1890. gada 26. decembrī) bija vācu arheologs, kas pazīstams ar arheoloģiskajiem izrakumiem Trojā un Mikēnās.
Bērnība un jaunība
Šlīmanis dzimis 1822. gada 6. janvārī Neibūkovā, Vācijā, trūcīgā protestantu garīdznieka ģimenē. Kad Šlīmanis bija deviņus gadus vecs, nomira viņa māte un tēvs nosūtīja zēnu dzīvot pie tēvoča.
Vienpadsmit gadu vecumā Šlīmanis sāka mācības ģimnāzijā Neištrēlicā. Trūcīgā ģimenes budžeta dēļ Šlīmanis bija spiests pamest ģimnāziju, turpinot mācības reālskolā, taču, kad tēvs vairs nebija spējīgs samaksāt par mācībām, arī to neizdevās pabeigt.
Turpmāk Šlīmanis strādāja dažādus darbus, veiksmīgi darbojās uzņēmējdarbībā, pārstāvot tirdzniecības kompānijas Krievijā. Dzīvojot ārzemēs, Šlīmanis apguva svešvalodas. Pēc viņa paša vārdiem, viņam bijušas vajadzīgas tikai sešas nedēļas, lai apgūtu jaunu valodu. Dzīves nogalē Šlīmanis spēja sarunāties vācu, angļu, franču, holandiešu, spāņu, portugāļu, zviedru, itāļu, sengrieķu, moderno grieķu, latīņu, krievu, arābu un turku valodās. 1851. gadā Šlīmanis devās uz Kaliforniju, kur nodibināja banku, kas uzpirka zeltu no zeltračiem. Tādējādi īsā laikā Šlīmanim izdevās ievērojami palielināt savu kapitālu. Tā kā 1851. gadā Kalifornija kļuva par 31. Amerikas Savienoto valstu štatu, Šlīmanis ieguva ASV pilsonību.
1852. gadā Šlīmanis atgriezās Krievijā, kur noslēdza laulību ar Jekaterinu Ližinu (Екатеринa Петровнa Лыжинa). Ģimenē piedzima trīs bērni.
1854.-1856. gadā Krimas kara laikā Šlīmanis, tirgojoties ar Krievijas armijai nepieciešamajām precēm, papildināja savu kapitālu tiktāl, ka varēja turpmāko dzīvi veltīt tikai savai kaislībai arheoloģijai.
Arheologa karjera
Laikā, kad Šlīmanis pievērsās arheoloģijai, vēsturnieki nebija pārliecināti, vai Homēra aprakstītā Troja ir reāli eksistējusi pilsēta vai tikai dzejnieka radīts tēls.
Jau 20 gadus arheoloģiskos izrakumus Hisarlika paugurā, Turcijā veica britu arheologs Frenks Kalverts (Frank Calvert). Šlīmanis bija pārliecināts, ka tieši Hisarlikā meklējama Troja un ir apņēmības pilns turpināt izrakumus, lai pierādītu savu teoriju. Tā kā Šlīmaņa sieva Jekaterina Ližina atteicās sekot uz izrakumu vietām un pārcelties dzīvot pie viņa, 1869. gadā Šlīmanis, atrazdamies ASV Indiānas štatā, kur bija vieglāk izšķirties, šķīra savu pirmo laulību. Pēc tam viņš devās uz Atēnām, kur jau bija publicējis sludinājumu, ka meklē līgavu, kas būtu gatava kopā ar viņu piedalīties arheoloģiskos izrakumos. Pēc diviem mēnešiem Šlīmanis apprecēja septiņpasmitgadīgo Sofiju Engastromenosu, ko viņš atrada ar sava Atēnu drauga, arhibīskapa, palīdzību. Sofija bija arhibīskapa radiniece. Sofija piedalījās izrakumos kopā ar Šlīmani, dodot nozīmīgu ieguldījumu abu kopējā darbā.
1871. gadā Šlīmanis uzsāka arheoloģiskos izrakumus Trojā. Ņemot vērā, ka Šlīmanis nebija profesionāls arheologs, viņa izmantotās metodes neatbilst mūsdienu profesionāliem standartiem. Domādams, ka Homēra aprakstītā Troja atrodas pašā dziļākajā līmenī, Šlīmanis organizēja rakšanas darbus, nerūpējoties par pārējo kultūrslāņu izpēti un saglabāšanu. 1872. gadā Kalverts publicēja rakstu, kurā apgalvo, ka izrakumos nav atrastas Trojas kara liecības. 1873. gadā Šlīmanis atrada t.s. Priāma dārgumus — zelta rotaslietu un citu priekšmetu krātuvi, kas tobrīd kļuva par galveno pierādījumu, ka šeit patiešām atradusies Troja.
1875. gadā Šlīmanis publicēja grāmatu "Troja un tās drupas".
1876. gadā Šlīmanis uzsāka arheoloģiskos izrakumus Mikēnās, kur atklāja apbedījumu, kurā atrodas zelta dārglietu krātuve. Zelta apbedījuma masku Šlīmanis nosauca par Agamemnona masku, uzskatīdams, ka tā piederējusi leģendārajam Mikēnu valdniekam Agamemnonam. Vēlākos gados Šlīmanis vēl trīs reizes organizēja izrakumus Trojā, kā arī nesekmīgi meklēja Odiseja dzimto vietu Itaku.
Nāve
Šlīmanis mira 1890. gada 26. decembrī auss infekcijas radītu komplikāciju dēļ. Viņš apglabāts Atēnās. Kapenes veidotas kā sengrieķu templis.
Džammu un Kašmīra (štats)
Džammu un Kašmīra (,, Jammūn va Kaśmīr) bija viens no Indijas štatiem, kas robežojās ar Pendžābas un Himāčalas Pradēšas štatiem, kā arī ar Ķīnu un Pakistānu. Štata platība bija 222 236 km². Administratīvais centrs vasarā bija Džammu, bet ziemā štata lielākā pilsēta Šrīnagara. Džammu un Kašmīras štatā dzīvoja aptuveni 10,1 miljons iedzīvotāju.
Sadalīšana
1954. gadā pieņemtais Indijas konstitūcijas 370. pants Kašmīrai deva tiesības uz savu atsevišķu konstitūciju, karogu un neatkarīgu lēmumu pieņemšanā visās jomās, izņemot aizsardzību, ārlietas un sakarus.
Indijas parlaments 2019. gada 6. augustā apstiprināja valdības plānu, kas anulēja štata autonomiju un līdz 31. oktobrim izveidoja divas jaunas savienības teritorijas — vienu Džammu un Kašmīras, bet otru Ladakas teritorijā.
Malasledus
Malasledus ir nekustīgs, pie krasta nostiprinājies ledus jūru un okeānu piekrastēs. Veidojas ūdens sasalšanas periodā ledus masai nostiprinoties pie krasta, sēkļa vai pie uz sēkļa nostiprināta aisberga. Var veidoties kā ūdenim sasalstot uz vietas, tā arī piesalstot dreifējošam ledum. Malasledus var stiepties līdz pat vairākus simtus kilometru no krasta un saglabāties vairākus gadus, sasniedzot 10-20 m biezumu. Paisuma vai vēja ietekmē malasledus var sadalīties un veidot pakledu.
Hungaroringa
Hungaroringa ir Formula 1 sacīkšu trase, kas atrodas Ungārijā netālu no Budapeštas. Tajā norisinās Ungārijas GP izcīņa. Tajā 1986. gadā tika sarīkots pirmās Formula 1 Grand Prix sacīkstes aiz t.s. "dzelzs priekškara".
Trasi vislabāk raksturo šādi vārdi: karsta, sausa, putekļaina. Vienīgo reizi šeit lietus lija 2006. gadā. Trase parasti ir netīra un putekļaina, jo tiek reti izmantota un atrodas smilšainā ielejā netālu no Budapeštas, kas savukārt nozīmē, ka tajā nosēžas daudz pilsētas putekļu un netīrumu.
Parasti trases, kas tiek izmantotas reti, sacīkšu nedēļas nogales laikā kļūst ātrākas, jo tiek "piebrauktas" ar gumiju, taču šeit tā parasti nenotiek, jo trase ļoti ātri atkal kļūst netīra. Šī ir viena no trasēm, kur braucēji, kas kvalifikācijas sacensībās trasē dodas vieni no pēdējiem, var iegūt jūtamas priekšrocības pār pārējiem.
Sacīkšu laikā apdzīšanas manevri notiek reti, kam par iemeslu ir trases nelielais platums, daudzie līkumi un fakts, ka novirzīšanās no ideālās trajektorijas nozīmē iebraukšanu lēnā un putekļainā trases daļā. Daudziem cilvēkiem Ungārijas GP tāpēc asociējas ar neinteresantām, akadēmiskām sacīkstēm. Hungaroringa daudzu uztverē līdzinās Monako trasei tās daudzo šauro līkumu dēļ. 2003. gadā starta-finiša taisne tika pagarināta par apmēram 200 metriem un samazināts arī pirmā līkuma rādiuss, lai piedāvātu labākas apdzīšanas iespējas. Šis mēģinājums padarīt sacīkstes interesantākas gan tiek uzskatīts par neveiksmīgu.
Barības vads
Barības vadu var skart tādas saslimšanas kā vēzis, iedzimti attīstības traucējumi, iekaisumi, kustību traucējumi, barības vada atviļņa slimība, kā arī varikozas vēnas, kas var izraisīt nāvējošu asiņošanu.
Uzbūve
Barības vads ir 25-30 cm gara muskuļaina caurule, kuras sienu veido 4 slāņi: gļotāda, zemgļotāda, muskuļapvalks un adventīcijs (saistaudi).
Barības vadam ir 3 sašaurinājumi: Šajās vietās var aizķerties, iestrēgt un arī bojāt barības vada sieniņu norītie cietie vai asie priekšmeti, piemēram, kauli un asakas.
Gļotāda
To sedz daudzkārtains plakans nepārragots epitēlijs, zem, kura atrodas bazālā membrāna un plāni gļotādas saistaudi (lamina propria). Barības vadam ir neparasti bieza gļotādas muskuļkārta. Barības vada apakšējā daļā (kardiālajā daļā), kur tas pievienojas kunģim, atrodas kardiālie dziedzeri. To sekrēts aizsargā barības vadu no kuņģa sulas iedarbības. Pēc uzbūves tie ir mukoserozie dziedzeri.
Barības vada lūmenā veidojas krokas, ko veido gļotāda kopā ar zemgļotādu.
Zemgļotāda
Tajā ir daudz elastīgo šķiedru,asinsvadu un limfvadu. Zemgļotādā atrodas arī barības vada īstenie dziedzeri, kuru izvadi iet caur gļotādu, un to gļotainais sekrēts padara kumosu slīdīgāku. Šo dziedzeru mukocīti izstrādā biezas gļotas ar viegli skābu reakciju. Vienlaicīgi dziedzeru serocīti izdala pepsinogēnu un lizozīmu. Gļotas pasargā gļotādu arī no ķīmiskiem un mehāniskiem bojājumiem.
B'Day Anthology Video Album
B'Day Anthology Video Album ir amerikāņu dziedātājas Bejonses Noulzas DVD, kas tika izdots 2007. gada 3. aprīlī.
Barības vads
Adventīcijs
To veido irdenie nenoformētie saistaudi, kuros ir perifēro nervu šķiedru kūlīši. Vēdera dobumā barības vadu sedz vēderplēve — peritoneum s. tunica serosa.
Sfinkteri
Barības vada augšdaļa un lejasdaļa ir apņemta ar muskulāriem gredzeniem — augšējo un apakšējo sfinkteri. Šie sfinkteri ir aizvērti, ja netiek norīta barība. Atšķirībā no citiem sfinkteriem ķermenī, šie ir funkcionāli, nevis anatomiski sfinkteri. No tā izriet, ka šajās vietās nav būtisks sieniņas sabiezējums, bet drīzāk noteikta sieniņas daļa darbojas līdzīgi kā sfinkteris. Lai gan augšējais sfinkteris veidots no šķērsvītrotās muskulatūras, tas nav pakļauts cilvēka gribai. Apakšējais sfinkteris atrodas savienojuma vietā starp barības vadu un kuņģi.
Parčevas apriņķis
Parčevas apriņķis ir apriņķis Polijā, Ļubļinas vojevodistes ziemeļdaļā. Robežojas ar Ļubļinas vojevodistes Bjalas, Vlodavas, Lenčnas, Lubartovas un Radziņas apriņķiem.
Sailor Moon
Sailor Moon (ja, Daiļā cīnītāja Sailor Mūna) ir 1992. gada anime, manga un datorspēļu franšīze ko izveidoja japāņu māksliniece Naoko Takeuči. 2014. gadā animei iznāca turpinājums Sailor Moon Crystal.
Patriks Vieira
Patriks Vieira (Patrick Vieira; dzimis Dakarā, Senegālā) ir Francijas futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada jūlija ir Ligue 1 kluba Strasbourg galvenais treneris.
Karjera
Savu profesionāļa karjeru sācis 1993. gadā Cannes kluba sastāvā, taču vēlāk ir spēlējis dažādu valstu klubos. Lielākos panākumus P. Vieira guva ar Arsenal klubu, kā sastāvā viņš aizvadīja 279 spēles un guva 29 vārtus, laika posmā no 2002. līdz 2005. gadam bija kluba kapteinis. Ar Arsenal viņš ieguva trīs Premjerlīgas čempiontitulus. 2008. gada augustā interneta balsojumā tika atzīts par piekto labāko Arsenal visu laiku spēlētāju.
2011. gadā paziņoja par karjeras beigām.
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Vieiru klubs atlaida 2023. gada 17. martā pēc divpadsmit bez uzvarām aizvadītām spēlēm, ieskaitot trīs spēles bez neviena sitiena pa vārtiem, atstājot komandu trīs punktus virs izkrišanas zonas. Viņa pēdējā spēle bija 1:0 izbraukumā pret sāncenšiem Brighton & Hove Albion 15. martā. Viņa vietā stājās viņa priekšgājējs Rojs Hodžsons. 2023. gada jūlijā tika apstiprināts par Francijas kluba Strasbourg galveno treneri.
Spēlētāja karjera
Arsenal
Manchester City
Francija
Individuālie sasniegumi
Parčeva
Parčeva (pl) ir pilsēta Polijas austrumos, Ļubļinas vojevodistē, uz dienvidaustrumiem no Radziņas Podlaskas.
Vēsture
Pirms Otrais pasaules kara pilsētā dzīvoja ievērojams daudzums ebreju. Kara laikā apkārtnē darbojās ebreju partizānu vienības. Pēc kara Parčeva kļuva par vienu no nedaudzajām Polijas mazpilsētām, kurās atjaunojās ebreju kopiena — 1946. gadā šeit dzīvoja apmēram 200 ebreji, tomēr apkārtējo pretkomunistisko partizānu naidīguma dēļ gandrīz visi ebreji pameta pilsētu un pārcēlās uz lielākām pilsētām.
Gvarde (Krievija)
Gvarde (ru, no it) bija elitāra izlases karaspēka vienība.
Krievijas impērijā gvarde izveidota 1698. gadā imperatora Pētera I valdīšanas sākumā, to izveidojot no Preobraženskas (Преображенский лейб-гвардии полк) un Semjonovskas (Семёновский лейб-гвардии полк) kājnieku pulkiem. Sākotnēji šie pulki tika nokomplektēti no dzimtcilvēkiem, bet vēlāk, iegūstot elitāras karaspēka daļas statusu, tos sāka komplektēt no muižniekiem. Saskaņā ar gvardes nolikumu, katram muižniekam dienestu bija jāsāk kā ierindniekam, par virsnieku kļūstot tikai izdienas un kaujas nopelnu rezultātā ar tiešu imperatora rīkojumu.
Vēstures literatūrā, ja runa ir par "gvardi" saistībā ar iekšpolitiskajiem notikumiem Krievijas impērijā, parasti tiek domāti galvaspilsētas garnizona gvardes pulki, nevis armijas vienības, kurām bija gvardes nosaukums.
Gvardes politiskā loma
Gvardes vēsture Krievijas impērijā līdz XIX gs. dalījās 2 posmos:
Krievijas federācija
Mūsdienu Krievijas armijā gvardes nosaukums ir:
Sāmi
Sāmi (pašnosaukums: samit vai samek — "purva cilvēki"), agrāk saukti arī par lapiem, ir Ziemeļeiropas galējo ziemeļu pamatiedzīvotāji, kas tur mīt jau kopš pēdējā Ledus laikmeta beigām un ir saglabājuši ļoti senus kultūras elementus, kas tos vieno arī ar Latvijas pirmiedzīvotāju kultūru. Sāmu valoda pieder somugru valodu saimei un ir līdzīga arī urāliešu valodu samodiešu grupas ņencu valodai.
Apdzīvotības areāls
Sāmu valodas dialektos runājošās etniskās grupas dzīvo Norvēģijas ziemeļos (ap 40 000), Zviedrijas ziemeļos (ap 20 000), Somijas ziemeļos (ap 6500) un Krievijas Federācijas ziemeļos Kolas pussalas teritorijā (ap 2000). Sāmi savu zemi sauc par „Sápmi“ vai „Same Ätnam“.
Izcelsme
Ziemeļbriežu pieradināšana un lopkopība Ziemeļeiropā ir sākusies laika periodā no 1800. līdz 800. gadam p.m.ē. Sāmu kultūrai raksturīgās azbesta keramikas paraugus atrod jau no apmēram 1500. gada p.m.ē. Romas impērijas ģeogrāfa Tacita aprakstos pirmo reizi sastopams cilts nosaukums "fenni", ko saista ar sāmiem un somiem.
Vēsture
Sāmu apdzīvoto teritoriju kolonizācija sākās vikingu laikos 10. gadsimtā no tagadējās Jēvleborjas lēnes, kuras dienvidu daļa jeb Jestrika zeme (la, sv) piederēja zviedru ķēniņu pārvaldītajai Svēlandei. Uz ziemeļiem no tās atradās Helsingija (la). Ādams no Brēmenes savā Hamburgas arhibīskapijas hronikā (Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum) pieminējis, ka ap 1060. gadu Helsingijā ieradies katoļu misionārs Stefans (la, sv), kas vēlāk ieguvis Helsingijas apustuļa vārdu. Pēc Somijas krusta kariem izceļotāji no Helsingijas apmetās tagadējo Helsinku apvidū, kas ir to nosaukuma pamatā. 14. gadsimtā radās Upsālas arhibīskapijas konflikts ar norvēģu Nidarosas (Trondheimas) arhibīskapiju par tiesībām ievākt sāmu zemē baznīcas nodevas, kas 1336. gadā nonāca līdz par Romas pāvesta kūrijai. 1339. gadā Zviedrijas un Norvēģijas ķēniņš Magnuss IV izlēma piešķirt baznīcas nodevu vākšanas tiesības Upsālas arhibīskapam.
Norlandes nosaukums sāmu zemei rakstos lietots tikai no 15. gadsimta sākuma un sākumā ar "Ziemeļu zemes" vārdu apzīmēja arī tagadējo Somijas Lapzemi. Zviedru ekspansija uz ziemeļiem sākās 17. gadsimtā, 1645. gadā Zviedrija atņēma Dānijas-Norvēģijas karalistei Herjedāleni (Härjedalen) un daļu no Jemtlandes. 1809. gadā Krievijas Impērija atņēma Zviedrijai Norlandes austrumu daļu, ko pievienoja Somijas lielhercogistei. 19. gadsimtā Norlandē sāka celt lielas papīrfabrikas un dzelzs raktuves.
Reliģija
Sāmu, tāpat kā visu ziemeļu tautu, sākotnējā reliģija bija šamanisms, kas balstās uz ticību dabas gariem, kas ir ietekmējami ar burvju jeb "šamaņu" (noaide, nojd) palīdzību. Nākotni centās paredzēt ar īpašu burvju bungu palīdzību. Radīšanas dievība ir Saule (biejve), kas radījusi zemi kā mātes dievību, vēja dievību (bieggaolmaj) un dzīvnieku dievību (lejbolmej). Tika pielūgtas arī svētvietas (sieidi, siejdde) — alas, izcilas klintis, avoti, kuriem upurēja ziemeļbriežu mazuļus. Svētais dzīvnieks bija lācis (guovža) kā dievu vēstnesis pie cilvēkiem.
Mūsdienās Norvēģijā, Zviedrijā un Somijā lielākā daļa sāmu ir luterticīgie. 19.—20. gadsimtā bija arī populārs lestadianisms.
Blēzs Paskāls
Blēzs Paskāls (Blaise Pascal, dzimis, miris ) bija franču rakstnieks, matemātiķis, fiziķis un reliģijas filozofs. Viņš bija brīnumbērns, kuru izglītoja viņa paša tēvs, kurš strādāja par ierēdni. Paskāls sākotnēji pievērsās dabas un prakstiskajām zinātnēm. Viņš izveidoja primitīvus mehāniskos kalkulatorus, pētīja dažādus šķidrumus un precizēja spiediena un vakuuma jēdzienus.
Dzīve
Viņš dzimis augsti izglītotā juristu ģimenē. Tēva jurista Etjēna Paskāla blakus nodarbošanās bija matemātika. Ģimenē valdīja franču filozofa Mišela de Monteņa idejas, augsti vērtēja zinātni un garīgo darbu, aicinot apkarot tumsonību. Tajā laikā Francijā notika feodālie kari, modās tautas vēsturiskā apziņa, bija manāmas katoļu baznīcas konservatīvisma un renesanses laikmeta vēsmas.
Paskāls ir klasisks vācu talanta pārmantojamības piemērs. Jau 11 gadu vecumā viņš sacerēja rakstu par to, kā skaņa rodas un kā tā izzūd. Nedaudz vēlāk viņš pierādīja, ka trijstūra leņķu summa ir divi taisni leņķi. 16 gadu vecumā Blēzs uzrakstīja matemātisku traktātu, kur bija ietverta ģeometrijā pazīstamā Paskāla teorēma. Viņš izveidoja skaitļu tabulu (Paskāla trijstūri) binomiālo koeficientu aprēķināšanai, deva ievirzes skaitļu teorijā, varbūtības teorijā, diferenciālrēķinos un integrālrēķinos.
Reliģiskie uzskati
Cilvēka dabas pamatā Paskāls saskatīja pretrunu starp patiesības meklējumiem un dzīvi melos un aizspriedumos. Cilvēks ir pārāks par dabu savas domāšanas dēļ, taču viņš ir vārga būtne, ko viegli var iznīcināt. Cilvēka cerība ir ticība Dievam un Dieva žēlastība. Šīs ticības dēļ prātam ir jāpazemojas.
Zinātniskā darbība
Savā zinātnieka darbībā Paskāls gan nelika prātam nekādus šķēršļus. Viņaprāt, dabas zinātne matemātiski jāpamato tā, lai tajā nebūtu neviena neskaidra teikuma. Taču, pēc viņa domām, ar matemātiskām metodēm, ģeometrisko prātu nevar visu patiesību atklāt. Vēl vajag zināšanas ar sirdi - intuīciju.
Fizikai Blēzs Paskāls devis Paskāla likumu par spiediena izplatīšanos šķidrumos un gāzēs, izstrādājis hidrauliskās mašīnas darbības principus. Viņš piedalījās pētījumos, kas pierāda, ka pastāv atmosfēras spiediens.
Pola Rikāra trase
Pola Rikāra trase atrodas Lekasteljē, Francijā, netālu no Marseļas. Tā tika uzbūvēta 1969. gadā un to finansēja uzņēmējs Pols Rikārs. Tolaik trase tika uzskatīta par vienu no modernākajām un drošākajām autosporta būvēm pasaulē.
1970. un 1980. gados šī trase "izaudzināja" tā laika labākos franču autobraucējus, un tajā regulāri notika Francijas GP izcīņa. 1986. gadā treniņu laikā avarēja un gāja bojā Formula 1 braucējs Elio de Andželiss, un, lai izvairītos no līdzīgu avāriju atkārtošanās, trase tika pārbūvēta. Pārbūves laikā "Mistral" taisne tika saīsināta un tika likvidēti asie līkumi, kur notika avārija. Deviņdesmitajos gados trases popularitāte kritās, un tajā sacentās vienīgi Francijas čempionāta dalībnieki un motobraucēji. Pēc Pola Rikāra nāves trasi 1999. gadā iegādājās Bērnijs Eklstons. Tagad trase ir pārveidota par augsta līmeņa treniņu un testu kompleksu.
2016. gada decembrī oficiāli tika paziņots, ka, sākot ar 2018. gadu, Pola Rikāra trasē atkārtoti tiks rīkota Francijas Grand Prix izcīņa.
Pop Life
Pop Life ir trešais franču dīdžeja Dāvida Getas albums. Virgin Records to izdeva 2007.gadā un tas tika producēts ar Žoakimu Garo. Kā parasti galvenais vokālist ir Kriss Viliss, pārējie vokāli ir no JD Davis, Juliet, Tāras Makdonaldas, Cozi Costi un Thailand.
Pirmais singls no albuma Pop Life bija "Love Is Gone", kurš iekļuvā Lielbritānijas singlu čarta 9.vietā. Remikss kurus veidojuši Freds Riesters un Žoakims Garo ieguva diezgan lieku spēlēšanas laiku daudzos pasaules klubos. Otrais singls bija "Baby When the Light" ar vokāliem no Cozi Costi. Nākamie singli bija "Delirious" (ar Tāras Makdonaldas vokāliem), "Tomorrow Can Wait" un "Everytime We Touch"
Dziesmu saraksta
Bonuss dziesmas Lielbritanijas versijā:
Līvu karogs
Līvu karogs (liv) ir līvu tautas simbols. Zilā krāsa simbolizē jūru, baltā krāsa simbolizē jūrmalas smiltis, bet zaļā krāsa simbolizē mežu. Karogs iesvētīts un pirmoreiz uzvilkts mastā Irbes mācītājmuižā (Mazirbē). Šo dienu līvi atzīmē kā Karoga dienu. Par godu karoga iesvētīšanai, līvu dzejnieks un kultūras darbinieks Kārlis Stalte sacerēja skaņdarbu "Karoga dziesma" (Plagā loul) ar F. Mihlhauzena mūziku. Oficiāli karogs atjaunots, Līvu kultūras savienības atjaunošanas dienā. Tomēr jau 1969. gadā Igauņu dziesmu svētku simtgadē grupa līvu piedalījās ar savas tautas karogu.
Līvu savienība kā savu oficiālo simbolu izmanto arī emblēmu līvu karoga krāsās.
Džeikobs Deiviss
Biogrāfija
Jākobs Jufess dzimis Rīgā ebreju ģimenē.
1871. gadā Džeikobs Deiviss izgudroja veidu, kā pastiprināt bikšu izturību. Viņš bikšu kritiskākajos punktos, kā arī kabatu stūros izmantoja vara kniedes. Vēlāk šādas bikses tika nodēvētas par "džinsiem".
Tajā laikā Deiviss šuva teltis un ratu pārsegus no brezenta auduma, kuru piegādāja Levi Strauss & Co. no Sanfrancisko. Viņa šūtās bikses no brezenta un vēlāk arī no denima ar vara kniedēm kļuva ļoti pieprasītas. Baidoties, ka kāds varētu nozagt viņa ideju, bet trūkstot nepieciešamajiem līdzekļiem, Džeikobs Deiviss vērsās pie Līvaja Strosa (Levi Strauss), lai tas palīdz patentēt šo risinājumu. Deiviss piekrita dalīt patenta tiesības ar Levi Strauss & Co. Patents tika iegūts. Deiviss pārcēlās uz Sanfrancisko un kļuva par Levi Strauss & Co. vara kniežu apģērbu ražošanas menedžeri. Džeikobs Deiviss 1907. gadā pārdeva savas tiesības uz patentu Levi Strauss & Co., bet uzņēmumā turpināja strādāt līdz pat savai nāvei 1908. gadā.
Čečenu valoda
Čečenu valoda (Нохчийн мотт / Noxçiyn mott) ir nahu-dagestāniešu saimes valoda, kurā runā vairāk kā 1,3 miljoni čečenu galvenokārt Krievijas Federācijas Čečenijas Republikā, kā arī čečenu diaspora Krievijā, Jordānijā, Sīrijā un Turcijā.
Čečenu valoda ir piektā izplatītākā valoda Krievijā (pēc krievu, tatāru, ukraiņu un baškīru valodas). Čečenijas valsts valoda (kopā ar krievu valodu) un viena no Dagestānas literārajām valodām.
2023. gads Čečenijas Republikā ir pasludināts par čečenu valodas gadu. Republika plāno nostiprināt čečenu valodas statusu un paplašināt tās mācību programmu visās vecuma grupās.
Čečenu Vikipēdija
Vikipēdijā pastāv sadaļa čečenu valodā (Нохчийн Википеди). Tā ir izveidota 2005. gada 28. februārī, un tās pamatā ir kirilica. 2023. gada 3. maijā Čečenu Vikipēdijā ir 599 711 raksti. Kopš 2013. gada sākuma šī ir lielākā sadaļa nahu—dagestāniešu valodās.
Lēdurgas pagasts
Lēdurgas pagasts ir viens no Siguldas novada pagastiem. Robežojas ar sava novada Krimuldas pagastu, Limbažu novada Vidrižu un Limbažu pagastiem, un Cēsu novada Straupes pagastu. Pagasta centrs ir Lēdurga.
Hidrogrāfija
Upes: Jugla, Sudurga, Tarupe.
Ezeri: Aģes ezers, Aijažu ezers, Auniškalna ezers, Grabatiņš, Kakta dzelves, Ķīkaulis, Linezers, Lodes ezers, Melnezers, Nīserdzelves, Salas ezers.
Vēsture
1935. gadā Rīgas apriņķa Lēdurgas pagasta platība bija 146,9 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Lēdurgas un Kaktiņu ciema padomes, kuras 1954. gadā apvienoja Lēdurgas ciemā. 1990. gadā Limbažu rajona Lēdurgas ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā Lēdurgas pagastu kopā ar Rīgas rajona Krimuldas pagastu apvienoja Krimuldas novadā. 2021. gadā Krimuldas novadu iekļāva Siguldas novadā.
Poņatova
Poņatova ir pilsēta Polijas austrumos, Ļubļinas vojevodistē, uz ziemeļaustrumiem no Opoles Lubelskes.
Paņatovas ciems devis vārdu vienai no ietekmīgākajām dzimtām Polijas vēsturē - Poņatovskiem (Poniatowski).
Pilsēta sāka veidoties XX gadsimta trīsdesmito gadu beigās, kad šeit nodibināja telekomunikāciju rūpnīcu Polijas armijas vajadzībām. Otrā pasaules kara laikā vācu varas iestādes rūpnīcā izveidoja ieslodzīto nometni, kara pirmajā pusē - padomju karagūstekņiem, bet vēlāk - ebrejiem. Pēc kara rūpnīcu atjaunoja un līdz pat tās bankrotam 1998. gadā liela daļa no pilsētas strādāja šajā rūpnīcā, kas ražoja sadzīves tehniku.
Makss Ernsts
Makss Ernsts (dzimis, miris bija vācu gleznotājs, tēlnieks, grafiķis un dzejnieks. Viņš tiek uzskatīts par vieniem no dadaisma un sirreālisma kustības pamatlicējiem.
Ernsts
Ernsts var būt:
Cīrihes kantons
Cīrihes kantons ir viens no Šveices 26 kantoniem. Kantona administratīvais centrs ir Cīrihe, kas ir lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ne tikai kantonā, bet arī visā valstī. Nākamās lielākās kantona pilsētas ir Vintertūra, Ustera un Dūbendorfa. Administratīvi sīkāk Cīrihes kantons dalās 12 apgabalos.
Raiens Millers
Raiens Millers (dzimis ) ir amerikāņu hokejists, vārtsargs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) Millers spēlē Nacionālās hokeja līgas klubā Anahaimas "Ducks".
Raiena jaunākais brālis Drū arī ir NHL hokejists.
Spēlētāja karjera
Par līdz šim veiksmīgāko sezonu karjerā Milleram izvērtās 2009.—10. sezona, kad viņš, kopā ar ASV izlasi izcīnot sudraba medaļas 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, tika atzīts par turnīra vērtīgāko spēlētāju, bet sezonas noslēgumā ieguva arī Vezinas balvu, kuru pasniedz katras sezonas labākajam NHL vārtsargam.
2014. gada 28. februārī Millers tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues", savukārt vasarā hokejists noslēdza trīs gadu līgumu ar Vankūveras "Canucks". 2017. gada jūlijā noslēdza divu gadu līgumu ar Anahaimas "Ducks".
Cilvēktiesības Latvijā
Cilvēktiesības Latvijā ir nostiprinātas Satversmes 8. nodaļā "Cilvēka pamattiesības", kas ir pieņemta 1998. gadā un sastāv no 28 pantiem. Tā ietver gan pirmās, gan otrās paaudzes cilvēktiesības, kā arī vairākas trešās paaudzes cilvēktiesības: personu, kuras pieder pie mazākumtautībām, tiesības, un tiesības dzīvot labvēlīgā vidē. 116. pants nosaka vērtības, kuru aizsardzībai pieļaujami vairāku cilvēktiesību ierobežojumi: tās ir citu cilvēku tiesības, demokrātiskā valsts iekārta, sabiedrības drošība, labklājība un tikumība.
Līdz Satversmes 8. nodaļas pieņemšanai pamatdokuments cilvēktiesību jomā Latvijā bija 1991. gada Konstitucionālais likums "Cilvēka un pilsoņa tiesības un pienākumi".
2020. g. martā, atsaucoties uz COVID-19 pandēmiju, Latvija paziņoja par pagaidu atkāpšanos no daļas no cilvēktiesību saistībām pēc Eiropas Cilvēktiesību konvencijas un Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām.
Iestādes
Kopš 1990. gada, parlamentā pastāv cilvēktiesību komisija (sākotnēji to sauca par Cilvēka tiesību un nacionālo jautājumu komisiju, pašlaik — par Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisiju ).
1993.—1995. gadam pastāvēja cilvēktiesību valsts ministra amats. 1998. gadā tika izveidots Ministru kabineta pārstāvja staptautiskajās cilvēktiesību institūcijās amats.
1995. gadā tika dibināts Valsts cilvēktiesību birojs, kas kopš 2007. gada ir pārveidots par Tiesībsarga biroju.
Latvija starptautiskajā cilvēktiesību sistēmā
Uz 2019. gada beigām Eiropas Cilvēktiesību tiesa taisīja (sākot no 2001. gada) 144 spriedumus lietās pret Latviju, 115 no tiem konstatējot Eiropas Cilvēktiesību konvencijas vai tās protokolu pārkāpumus (ECT Lielā palāta izskatīja pēc būtības lietas Sļivenko pret Latviju, Andrejeva pret Latviju, Ždanoka pret Latviju, Kononovs pret Latviju, X pret Latviju, Vistiņš un Perepjolkins pret Latviju).
ANO Cilvēktiesību komiteja uz 2020. gadu sniedza savus apsvērumus 3 lietās pret Latviju, divās no tām konstatējot Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām pārkāpumus (Ignatāne pret Latviju, Raihman pret Latviju). 2001. gadā Latvija ieviesa pastāvīgo ielūgumu visām ANO Cilvēktiesību padomes (toreiz — Komisijas) speciālajām procedūrām. 1990. gadā netipiskā solī Latvija pievienojās Vispārējai Cilvēktiesību deklarācijai: tiesību doktrīnā un Satversmes tiesas praksē secināts, ka līdz ar to Latvijai ir saistošas šajā deklarācijā ietvertās normas.
Līdzdalības un sociāli ekonomisko tiesību īstenošanas rādītāji
Starp 2009. gadā ievēlētiem pašvaldību deputātiem sievietes veido 35,5%, mazākumtautību pārstāvji un personas, kas nenorādīja tautību — 20,3 %. 2009.-2010. gadu mijā mazākumtautības veidoja 40,6 % no Latvijas iedzīvotājiem (un 28,2% no pilsoņiem), sievietes — 53,9 %. 2017. g. pašvaldību vēlēšanās starp kandidātiem sieviešu bija 39,03 %; latviešu - 77,46%, tautību nenorādījušo - 16,99 %, krievu 3,7 %, poļu 0,48 %, lietuviešu 0, 47 %, baltkrievu 0,34 %, ukraiņu 0,31 %. Starp 100 2018. g. ievēlētiem Saeimas deputātiem sieviešu bija 31, mazākumtautību pārstāvju un personu, kas nenorādīja tautību — 28. 2018. g. sākumā iedzīvotāju vidū latvieši veidoja 62,18 %, krievi 25,19 %, poļi 2,05 %, lietuvieši 1,18 %, baltkrievi 3,24 %, ukraiņi 2,23%. Latvijas pilsoņu vidū latvieši tolaik veidoja 71,08 %, krievi 19,53 %, poļiи 1,94 %, baltkrievi 1,63 %, ukraiņi 1,02 %, lietuvieši 0,96 %.
2021. gada janvārī minimālā mēnešalga ir 500 eiro pirms nodokļu nomaksas un minimālā vecuma pensija — 149,6 eiro. Tiesībsargs 2020. g. apstrīdēja Satversmes tiesā regulējuma par pensijas minimālo apmēru kā neatbilstošu Satversmei.
Vidējā vecuma pensija 2020. gada oktobrī — 403,41 eiro. Strādājošo vidējā neto darba samaksa 2019. gadā sasniedza 793 eiro, svārstoties no 565 eiro Latgalē līdz 883 eiro Rīgā. .
Bezdarba līmenis ekonomiski aktīvo iedzīvotāju vidū 2020. gada novembra beigās sastādīja 7,4 % pēc Nodarbinātības valsts aģentūras aprēķiniem, svārstoties no 5,7 % Rīgas reģionā līdz 15,1 % Latgalē.
Gaidāmais jaundzimušo mūža garums 2020. gadā pēc ASV CIP vērtējuma sasniedza 75,4 gadus. 2018. gadā gultu skaits slimnīcās uz 10 000 iedzīvotāju - 54,9 ; ārstu skaits uz 10 000 iedzīvotāju — 37,0.
Obligāta ir pirmsskolas izglītības un pamatizglītība (9 klases), publiskajās skolās saskaņā ar Satversmes 112. pantu arī vidējā izglītība (līdz 12. klasei) ir bezmaksas. Tomēr pēc Tiesībsarga vērtējuma bezmaksas izglītības konstitucionālais princips tiek pārkāpts, pastāvot praksei, kad vecākiem jāiegādājas mācību grāmatas par savu naudu. Pēc 2000. gada tautas skaitīšanas datiem, 13,9 % iedzīvotāju 15 un vairāk gadu vecumā bija augstākā izglītība. 2018. gadā no pamatskolas beidzējiem mācības turpināja 94,6%, no vidusskolas beidzējiem — 68,3 %. .
Latvijas specifiskie jautājumi
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā, daudzi Latvijas iedzīvotāji, kas bija ieceļojuši okupācijas laikā, netika atzīti par Latvijas pilsoņiem. Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem, nepilsoņi (vairāk nekā 99 % no tiem — mazākumtautību pārstāvji, pārsvarā krievi) ir vairāk nekā 14 % iedzīvotāju. Krievu valoda, kas saskaņā ar 2011. gada tautas skaitīšanas datiem ir dzimtā vairāk nekā 37 % iedzīvotāju, Valsts valodas likumā tiek uzskatīta par svešvalodu; kopš 1991. gada strauji tika sašaurinātas iespējas to izmantot saskarsmē ar valsts un pašvaldību iestādēm.
Tāpat kā daudzās pēckomunisma valstīs, Latvijā pēc 1990. gada notika nekustamo īpašumu restitūcija. Tāpēc ievērojama daļa bijušo sabiedriskā dzīvokļu fonda īrnieku kļuva par dzīvokļu īrniekiem privātajās mājās, kurās 2007. gadā tika atcelti īres maksas ierobežojumi.
Pamatojot ar drošības apsvērumiem Rīgas dome vairākkārtīgi ir aizliegusi vai ierobežojusi dažādus publiskus pasākumus: LGBT pasākumus un protestus pret tiem, Leģionāru piemiņas dienas pasākumus un protestus pret tiem , Krievu skolu aizstāvības štāba pasākumus.
Kosveidīgie
Kosveidīgie augi ir paparžaugu (Pteridophyta) apakšnodalījums, kas iedalās četrās klasēs, no kurām līdz mūsdienām ir saglabājusies tikai viena. Kosveidīgos raksturo sporofīta monopodiālā zarošanās un sānzaru mieturveida sakārtojums. Arī lapas sakārtotas mieturos. Stumbram un zariem krasi izteikti posmi un mezgli. Lapas reducētas no vidēja izmēra līdz sīkām, tām ir tikai viena dzīsla. Sporangiji atrodas uz sporofila — pārveidota sānzara. Kosveidīgie ir kā vienādsporu, tā arī dažādsporu augi. Kokveidīgie pārstāvji ir pilnīgi izmiruši, mūsdienās saglabājušies tikai lakstaugi.
Klasifikācija
Nodalījums (†) — izmirušu augu grupa.
Bezgalīgā pērtiķu teorēma
Bezgalīgā pērtiķu teorēma apgalvo, ka pērtiķiem būtu nepieciešams bezgalīgi ilgs laiks, lai, nejauši (izvēles veidā) spiežot taustiņus uz rakstāmmašīnas, uzrakstītu kādu konkrēti doto tekstu, piemēram, kādu no Viljama Šekspīra darbiem. Šo teorēmu var apskatīt arī savādāk, tas ir, ja pie rakstāmmašīnām apsēdinās bezgalīgi daudz pērtiķu, tad noteikti kāds no viņiem uzrakstīs kādu no Šekspīra darbiem.
Dodot pietiekami daudz laika, teorētiski pērtiķis var uzrakstīt gandrīz nekļūdīgi vismaz kādu daļu no dotā teksta. Kontekstā, "gandrīz nekļūdīgi" ir matemātisks termins ar akurātu nozīmi, bet "pērtiķis" faktiski nav pērtiķis; drīzāk tā ir metafora teorētiskai ierīcei, kura bezgalīgi raksta burtus nejaušā secībā.
14. februāris
14. februāris ir gada 45. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikusi 320 (321 garajā gadā) diena.
Izvarošana
Persona, kas veic izvarošanu, tiek saukta par izvarotāju.
Plecs (nozīmju atdalīšana)
Plecs var būt:
Plecs
Plecs ir ķermeņa daļa, kas savieno roku jeb priekšējo locekli ar pārējo ķermeni. To veido trīs nozīmīgi kauli: atslēgas kauls, lāpstiņa un augšdelma kauls.
Mārupe (nozīmju atdalīšana)
Mārupe var būt:
Mogadīšo
Mogadīšo (so, ar, Maqadīshū), zināma arī kā Hamara, ir Somālijas lielākā pilsēta un valsts galvaspilsēta. Tā atrodas Indijas okeāna krastā, mazliet uz ziemeļiem no ekvatora. Gadsimtiem ilgi tā ir bijusi nozīmīgākā osta reģionā. 2022. gadā pilsētā dzīvoja 2,49 miljoni iedzīvotāju. Pilsētas nosaukums ir atvasināts no persiešu vārda (Maq'ad-i-Shah), kas nozīmē "šaha rezidence". Mogadīšo ir zināma arī kā "Indijas okeāna baltā pērle".
1892. gadā Zanzibāras sultāns iznomāja pilsētu Itālijai. 1905. gadā Mogadīšo kļuva par Itālijas Somālilendas administratīvo centru. 1960. gadā Somālija ieguva neatkarību, un Mogadīšo kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu. 1991. gadā sākās Somālijas pilsoņu karš. Mogadīšo bija dažādu kaujinieku cīņu centrs.
Pēc Kopena klasifikācijas Mogadīšo valda karsts pustuksneša klimats (BSh). Vidēji gaisa temperatūra ir no 24 līdz 30 °C. Mogadīšo dzīvo vairākas etniskas grupas. Lielākās no tām pēc cilvēku skaita ir bušmeņi, kušīti, arābi un persieši.
Saimniecība
Mogadišo ir Somālijas komerciālais un finanšu centrs. Saimniecība ir uzlabojusies pēc Somālijas pilsoņu kara sākuma, taču joprojām pastāv problēmas. Kamēr Somālijai nebija noteikta valdība, pastāvēja brīvā tirdzniecība, bez nodokļiem un normatīvajām izmaksām. Uzņēmumi iznomā bruņotus kaujiniekus, lai būtu drošībā. Tas samazina vardarbību pilsētā.
Rokīča vērtību aptauja
Rokīča vērtību aptauja (angļu: Rokeach Value Survey) ir sociālo vērtību klasifikācijas sistēma un pētniecības instrumentārijs, ko izstrādājis amerikāņu sociālpsihologs Miltons Rokīčs.
Mogadīšo
Saimniecība
Galvenās nozares pilsētā ir pārtikas un dzērienu rūpniecība, kā arī tekstilizstrādājumi. Galvenais tekstilizstrādājums ir kokvilna. Galvenais ienākumu avots ir dažādu veidu preču pārdošana, sākot no pārtikas līdz elektroniskajām precēm.
Rokīča vērtību aptauja
Rokīča vērtību aptaujas metodoloģijas pirmsākumi atrodami Rokīča darbā (Beliefs, Attitudes and Values, 1968), kurā aprakstīts koncepcijas pamats sociālo vērtību saistīšanai ar indivīda uzskatiem un attieksmi. Tālāka Rokīča sociālo vērtību teorijas un vērtību mērīšanas instrumentārija attīstība veikta darbos Cilvēka vērtību būtība (The Nature of Human Values, 1973) un Izprotot cilvēka vērtības (Understanding Human Values, 1979).
Mogadīšo
Saimniecība
Mogadišo ir visintensīvākā kuģu satiksme nekā jebkurā citā ostā Somālijā. Tā joprojām ir liela ostas pilsēta. Tomēr Somālijas piekrastes zonās pastāv pirātisms, kas padara tirdzniecību riskantu.
Rokīča vērtību aptauja
Metodoloģija
Rokīča skatījumā vērtības ir "noturīga pārliecība par noteiktu rīcības veidu vai eksistences gala stāvokli, kam indivīds dod priekšroku personīgā vai sociālā skatījumā salīdzinājumā ar pretēju vai atšķirīgu rīcības veidu vei eksistences gala stāvoklis"
Mogadīšo
Sadraudzības pilsētas
Mogadīšo sadraudzības pilsētas ir :
Rokīča vērtību aptauja
Metodoloģija
Rokīča vērtību sistēmu veido divas vērtību pamatgrupas ar 18 individuālajām vērtībām katrā - terminālās un instrumentālās vērtības. Terminālās (pašpietiekamās) vērtības ir indivīda dzīves pārliecība un vēlamais eksistences gala stāvoklis — t.i. mērķi, ko indivīds tiecas sasniegt savas dzīves laikā (piemēram - laime, panākumi). Instrumentālās vērtības ir indivīda vēlamās veidi dzīves mērķu, t.i. terminālo vērtību sasniegšanai (piemēram — godīgums, drosme).
Pētījums parasti tiek veikts tiešās intervijas formā. Aptaujas dalībniekiem tiek izsniegtas anketas ar alfabētiski sakārtotām 18 terminālās vērtībām, pēc tam 18 instrumentālām. Katrai vērtībai līdzās ir īss tās izskaidrojums un tukšs lauks. Aptaujas dalībnieku uzdevums ir secīgi ranžēt katra saraksta vērtība secībā, kādā tās ir nozīmīgas indivīdam personīgi kā tā dzīvi vadoši principi. Respondenti tiek aicināti rūpīgi izsvērt savu izvēli, lai rezultāts precīzi atspoguļotu to pasaules uztveri.
Iegūtā informācija datu apstrādes gaitā ļauj segmentēt respondentus grupās pēc to dominējošajām vērtībām, tādejādi ļaujot pētniekam interpretēt atsevišķu grupu attieksmi pret dažādiem aptaujā ietvertiem jautājumiem un vēlāk novērtēt iegūto rezultātu statistisko nozīmīgumu salīdzinājumā ar citām grupām.
Pielietojums un ietekme
Rokīča izveidotās vērtību sistēmas priekšrocība ir tās universālisms, kas ļāvis izmantot to izmantot dažādās jomās - Rokīča vērtību aptauja ir plaši izmantots sociālo vērtību pētīšanas līdzeklis psiholoģijas, socioloģijas un mārketinga pētījumos.
Pieeja ir laika gaitā pilnveidota, plaši adaptēta un attīstīta, ietekmējot arī tādu metodoloģiju attīstību kā "Vērtības un dzīvesstils" (Values and Lifestyle), "Vērtību saraksts" (List of Values) un plaši pielietotā Švarca vērtību modelis (Schwartz Values Inventory).
Ataturka reformas
Ataturka reformas (turku: Atatürk Devrimleri vai Atatürk İnkılapları) bija nozīmīgas reformas, kas notika Mustafa Kemala Ataturka vadībā neilgi pēc Turcijas Republikas dibināšanas visās jomās: politikā, tiesību sistēmā, kultūrā, sabiedrībā un ekonomikā. Visās valsts pārvaldes nozarēs galvenie reformu veicēji bija Tanzimata laikmeta moderno skolu absolventi, ieskaitot Ataturku, kā arī Republikāņu tautas partijas piekritēji, kuru uzskati balstījās uz Rietumu idejām. Idejas galvenais virziens bija Turcijas sabiedrības pārveide par rietumniecisku valsti, lai tā spētu modernizēties.
Reformas sākās līdz ar modernizētas konstitūcijas pieņemšanu un ar eiropeiskas tiesību sistēmas ieviešanu. Tai sekoja pilnīga valsts pārvaldes sekularizācija un modernizācija, bet jo īpaši izglītības sistēmā. Tika veicināta valsts industrializācija, samazinot importu un, izveidojot valsts uzņēmumus un valsts bankas.
Politiskās reformas
Laikā, kad tika dibināta jaunā republika, turpināja pastāvēt arī Osmaņu impērija ar visu tās ievērojamo reliģisko un majestātisko mantojumu. Ataturka politiskās reformas aptvēra vairākas izmaiņas iekārtā. Ankaras valdība likvidēja sultanātu, bet joprojām cilvēku vidū aktuāli bija tā atstātie simboli un tradīcijas. Tomēr, ļoti rūpīgi izstrādātā politisko pārmaiņu programma uzreiz sāka spēcīgi ietekmēt Osmaņu impērijā pastāvējušo sarežģīto iekārtu. Reformu pirmie pasākumi, lai varētu proklamēt republiku, bija no 1383. gada valdījušās Osmaņu dinastijas varas likvidēšana un visu dinastijas locekļu izraidīšana no valsts (01.11.1922.). Republikas proklamēšana 1923. gada 29. oktobrī deva turku tautai tiesības uz varu ar vēlētu pārstāvju starpniecību. Vēlāk (03.03.1924.) šī pārmaiņu procesa gaitā tika likvidēts arī osmaņu sultāna kalifāts.
Izmaiņas tika izdarītas ne tikai valsts un sabiedrības iekārtā, bet arī sociālajā un politiskajā vērtību sistēmā un ideoloģijā. Reformas tika īstenotas starpkaru periodā un ar to izskaidrojams lielā karaspēka līdzdalība valsts dzīvē. Karaspēkā dienēja 16,9% no visiem darbspējīgiem iedzīvotājiem — mūsdienās karaspēkā dien tikai 3%.
Sekulārisms
Sekulārisma pirmsākumi meklējami Tanzimata reformās vēl Osmaņu impērijas laikā, kā arī osmaņu pirmās konstitūcijas un otrās konstitūcijas laikmetos. Viens no iemesliem valsts sabrukumam bija osmaņu nespēja iekļaut valstī ievērojamo arābu iedzīvotāju daļu. Tika apgalvots, ka reformas „atsvešinājušas sabiedrības slāņus” un „valsts nesaskaņas ar reliģiju ir skaidri saskatāmas, ... islāms līdz ar to ir kļuvis par politisku ieroci arābu sabiedrības rokās.” Nesaskaņas izraisīja arābu sacelšanos. Tādēļ Ataturka reformas centās neatkārtot šo pieredzēto neveiksmi. Tā vietā, lai izraisītu islāma nostatīšanu pretstatā kemalistu valstij, tika nolemts islāmu pārvērst par daudz plurālistiskāku. Reformas netika ieviestas vienā mirklī, ņemot vērā tikai jaunās republikas vajadzības. Tās tika veidotas, izstrādājot programmu, kas balstījās uz Osmaņu impērijas politisko pieredzi. Idejas, kas tikai tika attīstītas tālāk 21. gadsimtā, sakņojās turku islāma sūfisma pamatos.
Likvidējot kalifātu, tika likvidēta arī reliģiskā izglītības sistēma un ieviesta jauna valsts izglītības sistēma. Lai ieviestu jaunu, sekulāru tiesību sistēmu un uz Šveices civilkodeksa balstītu civilkodeksu, tika likvidētas islāma tiesas un šariata tiesību sistēma.