cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pašvaldība
Pašvaldības Latvijā
Pēc administratīvi teritoriālās reformas, kas noslēdzās ar vietējo pašvaldību vēlēšanām 2009. gada 6. jūnijā, Latvijā ir viena līmeņa pašvaldības, kas pārvalda 119 administratīvās teritorijas — 110 novadus un deviņas republikas pilsētas (Rīga, Jūrmala, Liepāja, Ventspils, Daugavpils, Rēzekne, Jēkabpils, Valmiera un Jelgava). Līdz reformai Latvijā bija 26 rajonu pašvaldības un 527 vietējās pašvaldības, kas pārvaldīja 53 rajona un 7 republikas pilsētas un 35 novadus.
Reformas rezultātā pagasti un pilsētas tika apvienoti plašākās administratīvi teritoriālas vienībās — novados. Vienlaikus tika likvidētas rajonu pašvaldības, to funkcijas nododot vietējām pašvaldībām un plānošanas reģioniem.
Reformas mērķis bija izveidot ekonomiski attīstīties spējīgas administratīvās teritorijas (novadus) ar vietējām pašvaldībām, kas nodrošinātu pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem augstākā kvalitatīvā līmenī.
Pašvaldības kompetencē ietilpst svarīgāko sociālo pakalpojumu sniegšana tās administratīvajā teritorijā dzīvojošiem iedzīvotājiem. Tai skaitā komunālie pakalpojumi, teritorijas labiekārtošana un tās sanitārā tīrība, nodrošināt iedzīvotājiem izglītību, rūpēties par kultūras pasākumiem, sekmēt vietējo un nacionālo tradīciju un kultūras vērtību saglabāšanu. Pašvaldības nodrošina veselības aprūpes pieejamību, kā arī veicina veselīgu dzīvesveidu, nodrošina iedzīvotājiem sociālo palīdzību, sniedz palīdzību iedzīvotājiem mājokļu jautājumu risināšanā, sekmē uzņēmējdarbību, rūpējas par nodarbinātību, gādā par sabiedrisko kārtību, nosaka zemes izmantošanas un apbūves kārtību, organizē sabiedriskā transporta pakalpojumus. Plašāk pašvaldību kompetenci, tiesības un pienākumus Latvijā regulē likums "Par pašvaldībām".
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas pašvaldību skaits Latvijā tika samazināts līdz 43 administratīvajām teritorijām — 36 novadi, 7 novados neietilpstošas (Rīga, Jūrmala, Liepāja, Ventspils, Daugavpils, Rēzekne un Jelgava) un 3 ietilpstošas (Jēkabpils, Ogre un Valmiera) valstspilsētas.
16 (skaitlis)
16 (sešpadsmit) ir kārtas skaitlis, kas atrodas starp 15 un 17.
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
1322. gads
1322. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Latvijas Republikāņu partija
Latvijas Republikāņu partija (dibināta kā Latviešu republikāniskā partija) bija 1917. gada 7. aprīlī Rīgā dibināta politiskā partija Latvijā. Partijas vadītāji bija advokāti Aurēlijs Zēbergs un Gustavs Ķempelis. Partija darbojās Demokrātiskajā blokā un Latvijas Tautas padomē, kur tās pārstāvis bija Eduards Strautnieks.
Uzsaukumā pēc partijas dibināšanas 1917. gada aprīlī tā prasīja Latvijas Satversmes sapulces sasaukšanu, tomēr, atbilstoši tā laika politiskajai situācijai, piebilstot, ka Latvija padota Krievijas pamatlikumiem, Latvijas likumdošanas vara pieder viņas Saeimai, bet Latvijai ir kopēja diplomātija ar Krieviju, arī naudas sistēma ir kopēja ar Krieviju.
Augusts II Stiprais
Iesauku Stiprais ieguvis sava milzīgā fiziskā spēka dēļ - spējis ar rokām pārlauzt pakavus. Kā Saksijas kūrfirsts izveidoja Saksijas kūrfirstistes galvaspilsētu Drēzdeni par mākslas un kultūras centru, uzaicinot uz pilsētu daudzus tālaika ievērojamākos arhitektus un māksliniekus. Nodibināja slavenā Meisenes porcelāna ražotni.
Augusts II Stiprais 1700. gadā ar sakšu karaspēka uzbrukumu Rīgai uzsāka Lielo Ziemeļu karu ar Zviedriju, kas novājināja valsti un nostiprināja Krievijas un Prūsijas pozīcijas reģionā.
Vipets
Vipets ir angļu izcelsmes suņu šķirne, kas pēc Starptautiskās kinoloģiskās federācijas klasifikācijas (SKF) pieder pie 10. grupas, 3. sekcijas ar numuru 162. Šai sugai izšķir darba suņa tipu un izstāžu tipu, kaut arī teorētiski abi var piedalīties skriešanās sacīkstēs un izstādēs konkurēt vienā klasē. Tā saucamie darba suņi parasti ir enerģiskāki un ietiepīgāki ikdienas dzīvē.
Augusts II Stiprais
Pilns tituls
Kā Polijas karalis Augusts II svarīgākos valsts dokumentus cita starpā parakstīja kā "Livonijas lielhercogs", kas norādīja uz to, ka arī pēc Livonijas ziemeļu daļas zaudēšanas zviedriem viņš pretendēja uz šo pārmantojamo titulu:
"Augusts Otrais, no Dieva žēlastības Polijas karalis, Lietuvas, Krievijas, Prūsijas, Mazovijas, Žemaitijas, Livonijas, Kijivas, Volīnijas, Podolijas, Smoļenskas, Severijas un Čerņigovas lielhercogs, kā arī Saksijas mantotais hercogs un kūrfirsts, u.c."
Vipets
Izskats
Vipets ir vidēja izmēra elegants suns ar īsu, smalku apmatojumu. Jebkura krāsa ir pieņemama, vienkrāsas vai plankumos uz baltā fona. Acu plakstiņu, deguna un lūpu pigmentācijai ir liela nozīme baltiem suņiem. Suņa svars ir starp 9 kg un 16 kg abiem dzimumiem. Ķermeņa garums ir apmēram vienāds vai nedaudz lielāks par ķermeņa augstumu skaustā, kas suņiem ir 47–53 cm, kucēm 42 - 49 cm. Dažādās valstīs augstuma standarts nedaudz atšķiras un pat pieļauj dažus liekus centimetrus, ja visumā dzīvnieka līnijas ir harmoniskas. Krūškurvis dziļš, vēlams ne pārāk šaurs. Mugura nedaudz izliekta, krusti ieslīpi. Priekškājas ir platas un līdzenas, pakaļkājas spēcīgas, slaidas ar izteiktu apakšējās locītavas leņķi, augšstilbi labi muskuļoti. Aste ir gara, taisna vai mazliet izliekta galā, tā sniedzas līdz zemei. Kakls ir slaids, izliekts un samērā garš. Vipetam ir iegarena galva, platāka starp ausīm un pieres rajonā tā sašaurinās deguna virzienā. Pāreja no pieres uz deguna muguras daļu ir neizteikta. Degungals vēlams melns, bet tas var būt zilganpelēks vai brūns suņiem ar gaišāku apspalvojumu. Pilnīgi rozā dagungals skaitās par brāķi. Žokļi ir spēcīgi ar pilnīgu šķērveida sakodienu. Acis ovālas formas, izteiksmīgas, pēc standarta vēlamas pēc iespējas tumšākas. Ausis nelielas, krokotas, augstu novietotas, pieguļ pie galvas. Uzbudinājuma brīdī ausis saslienas uz skrimšļiem, vērstas uz sāniem. Ausis kas pilnīgi saslienas nopietni samazina suņa vērtējumu izstādēs. Šai sugai izšķir darba suņa tipu un izstāžu tipu, kaut arī izstādēs teorētiski tie var konkurēt vienā klasē. Darba tipa suns ir mazāks, plecīgāks, ar īsāku kaklu, īsāku asti, platāku galvaskausu, mazliet garāku un rupjāku apmatojumu - pieredzējusi acs to uzreizi atšķirs - šie suņi nav īsti piemēroti izstāžu karjerai, kaut arī atbilst standartam. Amerikā garspalvainie vipeti ir guvuši izteiktu popularitāti, bet oficiālais Amerikas Kinoloģiskās biedrības standarts šos suņus uzskata par brāķiem.
Augusts II Stiprais
Pilns tituls
(Augustus Secundus, Dei Gratia rex Poloniae, magnus dux Lithuaniae, Russie, Prussiae, Masoviae, Samogitiae, Livoniae, Kijoviae, Volhyniae, Podoliae, Smolensciae, Severiae, Czerniechoviaeque, necnon haereditarius dux Saxoniae et princeps elector etc.)
Dzīvesgājums
Frīdrihs Augusts par Saksijas kūrfirstu kļuva pēc sava vecākā brāļa Johana Georga IV nāves 1694. gadā. Lai iegūtu Žečpospolitas troni, pārgāja katolismā. Kad Polijas seims sapulcējās, lai ievēlētu jauno karali pēc Jana III Sobeska nāves, Augusts II Stiprais pēc balsu skaita zaudēja Francijas atbalstītajam kandidātam Fransuā Luī Kontī, tomēr ātrāk par konkurentu ieradās Polijā un kronējās par karali, tāpēc viņa leģitimitāte tika apšaubīta. Kā Polijas karali Augustu II atbalstīja Austrija un Krievija, bet finansiāli, lai piekukuļotu šļahtas pārstāvjus, Saksijas galma ebrejs Bērends Lēmans (Issachar Berend Lehmann).
Vipets
Raksturs un audzināšana
Tas ir jūtīgs, jautrs dzīvnieks, kas stipri pieķeras savam saimniekam. Viņš centīsies vienmēr piedalīties lai ko taisās darīt. Viņš ir diezgan viegli apmācāms un parasti ar prieku pilda dažādas komandas. Daži vipeti sasniedz augstus rezultātus adžiliti disciplīnā. Audzināšanā ir jāizvairās no kliegšanas un piespiedu dresēšanas metodēm, kas aizvaino šo suni un var viņu neatgriežami iebiedēt. Pēc temperamenta vipeti mēdz būt ļoti dažādi. Lai izvēlētos sev piemērotu kucēnu ir jāpazīst tā vecāku raksturi. Daži būs pakļāvīgi un klusi. Citiem atkal terjera senču ietekme būs izteiktāka, kas izpaudīsies lielākā tendencē uz riešanu un konfliktu meklēšanu ar citiem suņiem. Vipetiem ir visumā diezgan grūti saturēt savas emocijas, tāpēc saimniekam jāseko līdzi, lai suns netraucētu apkārtējos. Jebkurā gadījumā no paša sākuma ir jāiemāca savam vipetam neapriet pa pretējo trotuāru ejošus radiniekus, kā arī nelēkt virsū garāmgājējiem lai sasveicinātos.
Augusts II Stiprais
Dzīvesgājums
Iesaistoties Ziemeļu karā pret Zviedriju Dānijas un Krievijas pusē, Augusts II Stiprais cieta sakāves Livonijā, un vēlāk Zviedrijas karaspēks Kārļa XII vadībā ieņēma Polijas galvenās pilsētas. Zviedru spiediena rezultātā par Polijas karali un Lietuvas lielkņazu tika ievēlēts Staņislavs Leščiņskis. Kad Poltavas kaujas katastrofas rezultātā zviedri faktiski zaudēja Ziemeļu karā, Augusts II Stiprais atguva troni un valdīja līdz savai nāvei 1733. gadā, tomēr politiski lielā mērā bija atkarīgs no Krievijas.
Vipets
Raksturs un audzināšana
Vipeti ir ļoti sabiedriski un grūti samierinās ar vientulību. Saimniekam, kas strādā visu dienu, labāk iegādāties divus dzīvniekus. Ja saimnieks nestrādā, viņam tāpat ir jāsāk radināt suns palikt vienam pašam cik ātri vien var, lai kad tas būs patiešām nepieciešams suns neiekristu panikā. Sākumā ir jāiziet uz pāris minūtēm vairākas reizes dienā un progresīvi šis laiks jāpagarina. Aizejot no mājām un atnākot nav jāizrāda pārliekas emocijas, jo tas veicina suņa trauksmi.
Augusts II Stiprais
Dzīvesgājums
Tā kā Augusta II Stiprā sieva Kristiāna Eberhardīne Hohencollerna pretēji vīram palika protestantismā un parasti nedzīvoja kopā ar vīru, Augustam II dzīves laikā bija ievērojams daudzums mīļāko, no kurām bija daudzi ārlaulības bērni. Viens no tiem bija Latvijas vēsturē pazīstamais Saksijas Morics.
Vipets
Raksturs un audzināšana
Daudzi vipeti mīl bērnus, ja tie izaug bērnu kompānijā. Turpretim vecāks suns izturas diezgan vēsi un piesardzīgi pret bērnu kas ienāk viņa dzīvē, kad viņš to vismazāk gaidīja. Tomēr ar pacietību var arī tad sasniegt harmoniskas attiecības.
Augusts II Stiprais
Dzīvesgājums
Ar Augusta II vārdu Latvijā saistās vairākas leģendas, piemēram, par Augusta akmeni Krāslavā un Pētera akmeni Bauskā.
Vipets
Raksturs un audzināšana
Jaunam vipetam ir nepieciešama vismaz viena liela pastaiga svaigā gaisā bez saites katru dienu. Tas ir lielisks suns priekš riteņbraucēja amatiera vai laba skrējēja. Ar viņu var arī piedalīties kursinga sacensībās un "mehāniskā zaķa" ķeršanā.
Veselība un kopšana
Vipeti parasti ir ilgdzīvotāji un izceļas ar labu veselību. Šiem suņiem ir nepieciešama minimāla kopšana. Daudzi no viņiem nemīl mitrumu. Ja suns atkārtoti izrāda nepatiku iet ārā zem lietus, var iegādāties speciālu lietusmēteli. Tas pats attiecas uz silto apģērbu, it īpaši vecam dzīvniekam ziemas laikā.
Šī ir viena no šķirnēm kurām sastop piepūles izraisītas hipertermijas sindromu (angl. Exercise-induced hyperthermia (EIH)). Šim sindromam šķietami ir kāda ģenētiska uzņēmība, jo visiem pārbaudītajiem suņiem tika atrasti kopīgi seni priekšteči, kaut arī vainīgais gēns joprojām nav noteikts. Simptomi parādās dzīvniekiem vecumā no 7 mēnešiem līdz diviem gadiem. Slimība izpaužas lēkmju veidā 5-15 min pēc mērenas piepūles vai uzbudinājuma un nav noteikti saistīta ar laika apstākļiem un gaisa temperatāru (kaut arī dažos gadījumos tiem var būt veicinoša loma). Suns liekas apreibis, klūp, nereaģē kad viņu sauc, sper dažus soļus un nokrīt uz sāniem smagi elsdams. Temperatūra ir pāaugstināta līdz 41-42°C. Suns atgūstas pats no šī stāvokļa un parasti izskatās pilnīgi normāls. Dažādiem indivīdiem simptomu intensitāte ir dažāda. Vairumam suņu būs jāpārtrauc sporta karjera un sadzīvē jāizvairās no stipriem uzbudinājumiem. Efektīva ārstēšana vēl nav atrasta.
17 (skaitlis)
17 (septiņpadsmit) ir pirmskaitlis, kurš atrodas starp skaitļiem 16 un 18.
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
Viktorija Nazarova
Viktorija Nazarova (dzimusi Liepājā, Latvijā) ir Latvijas basketboliste, spēlē centra pozīcijā, pašlaik (2010) pārstāv LSBL klubu Liepājas Metalurgs.
Verena Zailere
Verena Zailere (de; dzimusi Illertīsenā, Vācijā) ir bijusī vācu vieglatlēte, startēja 60 un 100 m distancēs. 2010. gada Eiropas čempione 100 m distancē. 2012. gada Eiropas čempionātā ieguvusi zelta medaļu 4x100 m stafetē. Vēl kopā ar Vācijas sieviešu izlasi izcīnīja bronzu 2009. gada Pasaules čempionātā 4x100 m stafetē.
18 (skaitlis)
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
Lubene
"Lubene" (en) ir 1994. gada amerikāņu kriminālfilma, kuras režisors ir Kventins Tarantīno, viņš kopā ar Rodžeru Everiju sarakstīja arī filmas scenāriju. Filma ir pazīstama ar bagātajiem dialogiem, ironisko humora un vardarbības sajuakumu, nelineāro sižeta līniju. "Lubene" tika nominēta septiņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā par labāko filmu, taču filma uzvarēja tikai kategorijā "Labākais oriģinālais scenārijs". 1994. gada Kannu kinofestivālā tā tika pie festivāla galvenās balvas — Zelta palmas zara. Filma galvenokārt saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Dalība filmā palīdzēja Džonam Travoltam atkārtoti kļūt slavenam.
Filmā norisinās vairāki stāsti: divi algoti slepkavas cenšas atgūt viņu darba devējam nozagto somu; vēlāk viņu darba devējs palūdz viņa prombūtnes laikā pieskatīt sievu; kā arī viņš samaksā kādam novecojušam bokserim, lai zaudē savu nākamo cīņu.
Filmas pirmizrāde notika 1994. gada maijā Kannu kinofestivālā, ASV kinoteātros filmas izrādīšana tika uzsākta. 2013. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
19 (skaitlis)
19 (deviņpadsmit) ir pirmskaitlis, kurš atrodas starp 18 un 20.
Bērziņu ciems
Bērziņu ciems var būt:
19 (skaitlis)
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
Fils Hauslijs
Fils Hauslijs (dzimis 1964. gada 9. martā) ir bijušais amerikāņu hokejists, aizsargs, kas savas karjeras laikā aizvadījis 21 sezonu Nacionālajā hokeja līgā, septiņas reizes piedaloties NHL Visu Zvaigžņu spēlēs. 2015. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.
Hauslijs ir visvairāk spēles aizvadījušais NHL spēlētājs vēsturē, kam nav izdevies izcīnīt Stenlija kausu. Tāpat, viņš ir otrs visu laiku rezultatīvākais ASV hokejists NHL uzreiz aiz Maika Modano.
Pašlaik (2017) Hauslijs ir NHL komandas Bufalo "Sabres" galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Hauslijs uzsāka 1982.—83. gada sezonā, kad uzsāka spēlēt NHL kluba Bufalo "Sabres" sastāvā, jau pirmo sezonu noslēdzot kā trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs. Hauslija rezultativitāte saglabājās nemainīga līdz pat 1989.—90. gada sezonai, kas bija Hauslija pēdējā sezona "Sabres" rindās.
1990. gada vasarā aizsargs pievienojās Vinipegas "Jets" sastāvam, tā rindās aizvadot nākamās trīs sezonas. Turpmākajos gados, cīnoties ar savainojumiem un rezultativitātes kritumu, Hauslijs īslaicīgi spēlēja gan Sentluisas "Blues", gan arī Kalgari "Flames", Ņūdžersijas "Devils" un Vašingtonas "Capitals" rindās.
No 1998. līdz 2001. gadam hokejists atkal spēlēja Kalgari "Flames" sastāvā, taču tad divas sezonas aizvadīja Čikāgas "Blackhawks" sastāvā. Īsi pirms 2002.—03. gada sezonas izskaņas Hauslijs tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs", pēc sezonas noslēguma paziņojot par karjeras beigšanu.
ASV izlases rindās izcīnījis sudraba medaļu 2002. gada olimpiskajās spēlēs, piedalījies arī piecos Pasaules čempionātos.
50 izcilākie NBA spēlētāji
50 izcilākie NBA spēlētāji ir 1996. gadā izveidots saraksts, kas tika izveidots par godu NBA 50. gadu jubilejai. 50 izcilākos spēlētājus izvēlējās speciāla žūrija, kā sastāvā bija bijušie spēlētāji, treneri, bijušie un pašreizējie klubu ģenerālmenedžeri.
Aukštojs
Aukštojs ( jeb Aukštàsis kálnas) ir Lietuvas augstākais punkts virs jūras līmeņa. Kalns atrodas ~24 km uz dienvidaustrumiem no Lietuvas galvaspilsētas Viļņas, netālu no Baltkrievijas robežas. 2004. gadā Viļņas Gedimina Tehniskās Universitātes speciālisti noteica precīzu šīs virsotnes augstumu, kas ir 293,84 m. Līdz tam par Lietuvas augstāko virsotni tika uzskatīts Jozapines kalns (liet. - Juozapinė), kura augstums ir tikai nedaudz mazāks kā Aukštojam - 292,7 m.
Pirmais Latgales latviešu kongress
Pirmais Latgales latviešu kongress (ltg) 1917. gada 26.—27. aprīlī (pēc jaunā stila 9.—10. maijā) Rēzeknē bija pirmā demokrātiski ievēlētā Latgales latviešu pārstāvju sanāksme, kurā tika nolemts, ka Latgales, Vidzemes un Kurzemes latvieši ir viena tauta un Latgalei jāapvienojas ar pārējiem topošās Latvijas valsts novadiem vienā zemē. Šis notikums ir viens no stūrakmeņiem Latvijas valsts izveidē un latviešu nācijas konsolidācijā.
Kongresa lēmums 1917. gada 24. decembrī (1918. gada 6. janvārī jaunā stilā) Valkā pastiprināja Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomiteja (Iskolat s), kas pieņēma deklarāciju par Latvijas kā Padomju Krievijas daļas pašnoteikšanos un izsniedza lūgumu Padomju Krievijas Tautas komisāru padomei nodot Latvijai Vitebskas guberņas Latgales apriņķus, un šis lūgums tika apmierināts. 31. decembrī tika apstiprināta Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu pievienošana Iskolata pārvaldē esošajai Vidzemes guberņas daļai.
Priekšvēsture
Administratīvi Latgale no pārējiem latviešu apdzīvotajiem kultūrvēsturiskajiem novadiem bija šķirta jau kopš 17. gadsimta sākuma (pēc Altmarkas pamiera noslēgšanas 1629. gadā tā palika Polijas-Lietuvas valsts atkarībā, kļūdama par Poļu Livoniju). Latgales muižniecība pārpoļošanās rezultātā kļuva katoliska — būtiski mainījās konfesionālais aspekts un reliģiskā politika. 16. gadsimtā Latgalē ieradās jezuīti un dominikāņi, kuri nodarbojās ne tikai ar katolicisma izplatīšanu, bet arī veica būtisku ieguldījumu Poļu Livonijas iedzīvotāju izglītošanā. 1629. gadā jezuītu ordenis izveidoja pastāvīgu mītni ar jezuītu skolu Daugavpilī, kurā 1636. gadā mācījās 40 skolēnu. Jezuītiem ir liels nopelns latgaliešu rakstu valodas izveidē un pirmo izdevumu iespiešanā un izplatīšanā. No 1757. līdz 1842. gadam Krāslavā darbojās katoļu seminārs. Pēc pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā Latgali iekļāva Pleskavas guberņā, bet no 1802. gada — Vitebskas guberņā. Ja Kurzemes un Vidzemes guberņās spēkā bija Baltijas provinču tiesības, tad Latgalei atrodoties Pleskavas guberņā (vēlāk Vitebskas) bija Krievijas likumi. Nošķirtība no pārējām latviešu apdzīvotajām zemēm Baltijas provincēs būtiski ietekmēja Latgales attīstību. Šādu, ārējo faktoru ietekmē, saimnieciskie un kultūras procesi Latgalē aizkavējās par pus gadsimtu. Šīs atšķirības sāka izzusti tikai 1930. gados, bet ir manāmas vēl mūsdienās. Vēlās dzimtbūšanas atcelšanas dēļ tika kavēta Latgales saimnieciskā attīstība. Latgales kultūrainavā, līdzīgi kā Krievijā, bija raksturīgas sādžas, kamēr Vidzemē un Kurzemē — viensētu saimniecības, un salīdzinoši ilgi saglabājās tradīcija zemi dalīt šņorēs. Līdz ar to lauku īpašumi tika sadalīti aizvien mazākās daļās un samniekošana kļuva aizvien neefektīvāka. Lielās dzimstības dēļ, Latgalē ar laiku sāka pietrūkt zemes, kādēļ latgalieši sāka doties darba meklējumos uz Vidzemes un Kurzemes guberņām. Ar laiku Latgalē sāka apmesties citu tautību un konfesiju piederīgie (no reliģiskās vajāšanas bēgošie vecticībnieki, pilsētās apmetās ebreji, bet pārkrievošanas politikas rezultātā, pastiprināja pareizticības lomu, kas sekmēja krievu zemnieku apmešanos laukos) un Latgale kļuva arvien daudznacionālāka.
Pēc 1897. gada Krievijas Impērijas tautas skaitīšanas datiem Vitebskas guberņas Latgales daļas apriņķos bija šāds etniskais sastāvs: 1897. gadā Latgalē (Rēzeknes, Ludzas un Daugavpils apriņķos) no 501 623 iedzīvotājiem 50,6% bija latvieši un dominēja katoļticība (357 309 ticīgo), tādēļ Latgale būtiski atšķīrās no pārējās Vitebskas guberņas. Vienīgais, kas Latgales apriņķus saistīja ar visu Vitebskas guberņu, bija administratīvā teritorija un pārvaldes institūcijas un vienotā likumdošana. Latgales latviešiem bija izveidojusies arī sava rakstība. Atrašanās atšķirīgās administratīvajās teritorijās radīja situāciju, ka Latgales latvieši rakstīja latīņu burtiem, bet Kurzemes un Vidzemes latvieši izmantoja gotu burtus. Izglītību un kultūru Latgalē uz 40 gadiem aizkavēja Krievijas Impērijas valdības īstenotais drukas aizliegums, kas pastāvēja līdz pat 1904. gadam, liedzot iespiest grāmatas latīņu burtiem (tas netika liegts Vidzemes un Kurzemes guberņās, jo tur lietoja gotu burtus). Drukas aizlieguma gados Latgalē attīstījās rokraksta grāmatniecība. Zināmākais grāmatu pārrakstītājs bija Andrivs Jūrdžs. Bērni mācījās lasīt no lūgšanu grāmatām. Visi minētiētie procesi kavēja ne tikai Latgales attīstību, bet arī nacionālo atmodu. Arī kultūras un izglītības līmenis Latgalē bija zemāks nekā pārējā Latvijā. Mācības skolā notika krievu valodā un skolēniem tika liegts sarunāties savā starpā latviski.
Par Latgales latviešu inteliģences centru kļuva Sanktpēterburga. Uz turieni devās gan rūpnīcu strādnieki, gan studenti, izglītoties. Galvenokārt pēc Pēterburgas Latgales latviešu inteliģences iniciatīvas sāka iznākt latgaliešu laikraksti, piemēram, pirmā latgaliešu avīze "Gaisma", tikai veidotas teātra izrādes, laicīgā un garīgā literatūra. Līdz ar to, 20. gadsimta sākumā latgaliešos nostiprinājās nacionālā pašapziņa, kas Baltijas guberņās jau parādījās pirms vairākām desmitgadēm, ka "Mēs esam latvieši".
Kongresa organizēšana
Drīz pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 12. martā Latgaliešu kara upuru palīdzības biedrības (Latgalīšu bīdreibas paleiga kara upurem) telpās Pēterburgā notika plaša Latgales inteliģences, strādnieku un karavīru apspriede, kurā tika debatēts par Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu atdalīšanu no Vitebskas guberņas un to pievienošanu Vidzemes un Kurzemes latviešu apdzīvotajai teritorijai. Vairums klātesošo delegātu balsoja par apvienošanos (par 43, pret 23), tādēļ tika ievēlēta organizācijas komisija apvienošanās kongresa sasaukšanai. 6.—7. aprīlī Rēzeknē notika Latgales sabiedrisko darbinieku apspriede, kas nosūta telegrammu Krievijas Valsts domniekam Jānim Goldmanim, prasot visas latviešu zemes apvienot vienā autonomā apgabalā. Sapulcē pieņēma lēmumu Rēzeknē sasaukt tautas kongresu, kura delegāti izvēlami pa divi no katra pagasta vai draudzes, pa 2—4 no strēlnieku bataljoniem, pa vienam no latgaliešu organizētām kolonijām un no sabiedriskiem darbiniekiem, ko liks priekšā kongresa organizācijas komisija. Par kongresa organizācijas priekšsēdētāju ievēlēja Nikodemu Rancānu. Kongresa apsardzei uz Rēzekni tika atvesti ap 40 latviešu strēlnieku Jāņa Rubuļa vadībā.
Savukārt 1917. gada 8. aprīlī (26. martā pēc VS) Latgaliešu Tautas komitejas (Letgalīšu tautas komitets) pārstāvji Andrivs Boriss (Borisovs), Jezups Kangars, Francis Kemps, Viktors Silandžs un Andrīvs Zvīdriņš ieradā vizītē pie Krievijas Pagaidu valdības vadītāja Georgija Ļvova un izvirzīja jautājumu par pašpārvaldes tiesību piešķiršanai latgaliešiem. Kņazs Ļvovs izteicies, ka šo jautājumu Krievijā jākārto kopā ar citu tautu jautājumiem. Taču 1917. gada 12. aprīlī (30. martā pēc VS) Krievijas pagaidu valdība izdeva rīkojumu par Vidzemes guberņas igauņu apdzīvoto apriņķu atdalīšanu no Vidzemes guberņas un pievienošanu Autonomajai Igaunijas guberņai.
Norise
1917. gada 9. maijā (26. aprīlī pēc VS) kongresa organizācijas komisijas pulcētajā manifestācijas gājienā piedalījās ap 3000 cilvēku ar lozungiem, starp kuriem bija arī kongresam naidīgi noskaņoti protestētāji. Rēzeknes Vissv. Jēzus sirds baznīcā dekāns Nikodems Rancāns noturēja svinīgu Svēto Misi. Kongresā piedalījās 232 delegāti un vairāk nekā simts viesu, starp tiem arī politiķi Zigfrīds Anna Meierovics, Jānis Zālītis, u.c. Kongresā tika plaši pārstāvēta garīdzniecība — katoļu priesteri (latviešu, poļu un lietuviešu tautības) — tiem bija vislielākā sabiedrības uzticība. Pirmās dienas sanāksmes notika kinoteātra "Diāna" telpās. Kongresa priekšsēdētāja amatam izvirzīja F. Trasuna un F. Kempa kandidatūras. Balsošanas rezultātā par kongresu vadīju tika iecelts Francis Trasuns. Jāatzīmē, ka F. Kemps un 38 viņa atbalstītāji atstāja kongresa telpas. Ir vairākas versijas par to, kāpēc F. Kemps tā rīkojies. Viena no versijām ir tāda, ka F. Kemps neesot bijis mierā ar to, ka viņam neļauj otrreiz izteikties no tribīnes (kongresa ievaddaļā tika nolemts, ka runāt no trībines var tikai vienu reizi, bet daži delegāti bija uzstājušies divas reizes), otra versija — F. Kemps esot pametis kongresu, jo ticis noraidīts viņa priekšlikums sākumā Latgalē izveidot stipru pašvaldību, un tikai tad, uz kopīgiem noteikumiem apvienoties ar pārējiem topošās Latvijas novadiem. Ticis noraidīts arī viņa lūgums parakstīt dokumentu, kurā garantētu baltiešu neiejaukšanos Latgales valodas, reliģijas un skolu lietās. Ja F. Kemps izteica ierosinājumu par autonomu Latgali Krievijas Impērijas sastāvā, tad F. Trasuna un viņa idejas atbalstītāju vīzija bija daudz drosmīgāka — Latgale apvienota ar pārējiem latviešu novadiem, kas īstenībā bija pieslēgšanās toreizējās latviešu inteliģences sabiedriskajai domai par neatkarīgu Latvijas valsti.
Pēc apsveikumiem sekoja divu galveno jautājumu izskatīšana:
Jāzeps Rancāns un Juris Pabērzs nolasīja referātus, kuros iestājās par Latgales apvienošanos ar pārējiem latviešu novadiem. J. Rancāns izklāstīja faktus par latgaliešu stāvokli Krievijā un attiecībām ar Vidzemes un Kurzemes latviešiem. Sekojošās debatēs atbalstīja viedokli, ka Latgales, Vidzemes un Kurzemes latvieši ir viena tauta.
Pieņemtie lēmumi
Otrās dienas sanāksme notika Rēzeknes tirdzniecības skolas telpās un debašu rezultātā tika pieņemti šādi lēmumi:
Kongresa spriedumu pilnais teksts
1917. gada 15. maijā Latgales Pagaidu zemes padome izdeva ziņojumu Nr. 1, kurš vēlāk pārpublicēts žurnālā „Sējējs”, 1936, Nr. 6. Ziņojums oriģināli rakstīts latgaliski (toreiz arī Latgales latviešu valodā) un sastāv no astoņiem punktiem:
Kā atbildes pasākumu Latgales latviešu kongresam tika noorganizēta Latgales krievu sanāksme Rēzeknē 2. (15.) jūlijā, kas nolēma, ka Latgales apriņķiem jāpaliek Vitebskas guberņas sastāvā. Neraugoties uz kongresā pieņemtajiem lēmumiem, Krievijas Pagaidu valdība vilcinājās pieņemt lēmumu par latviešu apdzīvoto apriņķu apvienošanu.
Kongresa lēmumu īstenošana un LPZP paveiktais
Šo lēmumu realizēšanai kongress ievēlēja Latgales pagaidu zemes padomi ar 60 deputātu vietām, no tām 24 bija rezervētas poļu, krievu un ebreju minoritātēm. Par padomes priekšsēdētāju ievēlēja Franci Trasunu. Dienu vēlāk, 28. aprīlī, tika ievēlēta LPZP padome 10 cilvēku sastāvā (starp tiem 6 latvieši — Francis Trasuns, Jāzeps Kindzulis, Jānis Grišāns, Jānis Krapoks, Pēteris Lazdāns, Eduards Kozlovskis, kā arī 4 citu tautību pārstāvji). Padomes sekretāres amatā tika ievēlēta Valērija Seile. Sākotnēji LPZP galvenā mītne atradās Rēzeknes Tirdzniecības skolā, bet vēlāk Spasskas ielā (tag. V. Seiles iela). LPZP kancelejas darba laiks bija no 10.00 — 12.00 un 17.00 — 21.00, bet piektdienās notika LPZP domes sēdes. Kopā 1917. gadā notika trīs padomes sesijas — 9. jūnijā, 20. septembrī un 26. novembrī. Lai gan LPZP mērķis bija pārņemt zemstes iestāžu funkcijas, tomēr Krievijas Pagaidu valdība neatzina šo padomi kā pašvaldības institūciju. LPZP Aleksandra Kerenska pagaidu valdībai iesniedza memorandu par Latgales atšķiršanu no Vitebskas guberņas un pievienošanu Vidzemes guberņai, kā arī prasību izveidot atsevišķu Latgales vēlēšanu iecirkni Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās, bet Krievijas valdība to neatbalstīja. 1918. gada 28. novembrī notika pēdējā LPZP sēde, kur tika nolemts izveidot latgaliešu frakciju 19 cilvēku sastāvā, pievienojoties pārējo latviešu lēmumiem un doties uz Rīgu. Šī frakcija vēlāk darbojās neatkarīgās demokrātiskās Latvijas Tautas padomē Rīgā. 1918. gada 30. novembrī LPZP savu darbību beidza.
Vairāki deputāti no LPZP (Latgales pagaidu Zemes padomes) tika ievēlēti Satversmes sapulcē (kopš 1920. gada 1. maija) — Staņislavs Kambala, Valērija Seile, Francis Trasuns, A. Velkme, J. Trasuns u.c. Daži no tiem, 1922. gada oktobrī, tika ievēlēti arī Latvijas Republikas Pirmajā Saeimā.
Piemiņa
2017. gadā no 5. līdz 6. maijam, Rēzekne notika Latgales simtgades kongresa (Latgolys symtgadis kongress) plenārsēde, kas bija viens no Latvijas valsts simtgades svinību atklāšanas centrālajiem notikumiem. Uzrunas teica toreizējais Latvijas Valsts prezidents Raimonds Vējonis, Latvijas Republikas Saeimas priekšsēdētāja Ināra Mūrniece, režisors, kongresa organizēšanas komitejas Goda loceklis Jānis Streičs, Latvijas Republikas Ministru prezidents Māris Kučinskis,
Referātus lasīja — rakstniece Anna Rancāne “Mans latgaliskais latviskums”, Latvijas Valsts eksprezidente Vaira Vīķe-Freiberga “Latgales loma Latvijas teritoriālā vienotībā un drošībā”, vēsturniece Inese Runce “Kongress Rēzeknē: Ceļā uz Latvijas valsti”, vēlākais Latvijas Valsts prezidents Egils Levits “Latgales kongresa valsttiesiskā nozīme — īss vēsturiski tiesiskais apskats” un izglītības ministre Ilga Šuplinska “Latgalieši ‘“skapī”. Plenārsēdes noslēgumā tika pieteikta kongresa rezolūcija.
Muzeju ekspozīcijas
Pieminot Latgales kongresa simtgadi, 1917. gada 3. maijā Latgales Kultūrvēstures muzejā Rēzeknē tika atklāta kongresam veltīta izstāde "Pāri slieksnim". Tajā eksponēja arī Baltkrievijas Nacionālajā valsts vēstures arhīvā atrastu kongresa rezolūcijas krievisko variantu, ko Latgales Pagaidu zemes padome iesniedza Krievijas Pagaidu valdības vadītājam Kerenskim.
Pieminekļi
Par godu F. Trasuna 145 gadu jubilejas atcerei, pie toreizējās Kongresa norises vietas (Rēzeknes tirdzniecības skolas), tagadējās J. Ivanova Rēzeknes mūzikas vidusskolas, 2009. gadā tika atklāts tēlnieka A. Bikšes un arhitektes I. Liepiņas veidots piemineklis. Tajā attēlots F. Trasuns ar koka stādu rokās, kas simbolizē Latgali. Blakus tam atrodas jau trīs "iestādīti kociņi" — Vidzeme, Kurzeme un Zemgale. Līdz ar to skulptūru grupa simboliski aptver visu Latvijas valsti un atspoguļo notikumu, kura galvenie lēmumi tika pieņemti Latgales pirmajā kongresā, 1917. gadā. Piemineklis atliets bronzā, pamatne veidota no granīta. Piemineklis izgatavots par Rēzeknes pilsētas pašvaldības un Kultūras ministrijas piešķirtajiem līdzekļiem, kā arī par tautas ziedojumiem.
Kādreizējais Valsts prezidents Jānis Čakste F. Trasuna bērēs, 1926. gadā, viņu raksturojis ar šādiem vārdiem: Francis Trasuns ielika mūsu Latvijas ģerbonī trešo zvaigzni — Latgali.
Netālu no F. Trasuna pieminekļa Atbrīvošanas alejas un Brīvības ielas krustojumā 2017. gadā, klātesot valsts augstākajām amatpersonām, tika atklāts piemineklis “Latgales kongresam — 100”. Piemineklis atklāts vietā, kur savulaik atradās kinoteātris "Diāna" — kongresa pirmās dienas sanāksmes vieta. Uz pieminekļa lasāmi F.Trasuna vārdi Varai pīdar laiceiba, taisneibai — myužeiba. mazākiem burtiem — ''1917. goda 26. un 27. aprelī (p. v. st.) itymā vītā kinoteatrī “Diana” nūtyka Pyrmais Latgolas kongress, kas lēme par apsavīnōšonu ar Kūrzemi un Vidzemi.'' Autors — Visvaldis Asaris pieminekli veidojis no trīs Latvijas laukakmeņiem, kas simbolizē vēsturiskos Kurzemes (un Zemgales), Vidzemes un Latgales novadus. Tos apjož bronzas tautiskā josta. Pieminekļa centrā no akmeņiem veidojas Latvijas kontūra, kas izvirzīta uz augšu, akcentējot, ka tikai kopā šīs trīs vienības veido Latvijas valsti. Centriskais starojums iezīmē Latgales zvaigzni, kuras stari pāriet riņķveida granīta pakāpienos, vēstot par laiku un vēsturiskajiem procesiem pirms Latgales kongresa. Granītā kalti stari ar pilsētu un apdzīvotu vietu nosaukumiem laukuma segumā rāda virzienus, no kurienes kongresā ieradās delegācijas pārstāvji.
Pieminekļa ideja parādās atainojumā, kur notiek dažādu ģeogrāfisko vietu un cilvēku vēsturiskā apvienošanās kopīgas idejas vārdā par vienotu Latvijas valsti.
20 (skaitlis)
20 (divdesmit) ir kārtas skaitlis, kurš atrodas starp 19 un 21.
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
S/2000 J 11
Dia, arī Jupiters LIII ir neliels Jupitera pavadonis. To atklāja Havaju Universitātes zinātnieku komanda, kuru vadīja Skots Šepards (Scott S. Sheppard). Pēc atklāšanas pavadonim tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2000 J 11.
Pavadoni izdevās novērot visai īsu laiku (apmēram mēnesi), līdz tas astronomiem pazuda. Tika izvirzīta versija, ka pavadonis ir ietriecies Himalijā un izšķīdis gabalos, radot gredzenu ap Jupiteru. 2012. gadā pavadoni atklāja no jauna astronomi S. Šepards, M.Brozoviča un R.Jakobsons, pārskatot 2010. un 2011. gadā Laskampanas observatorijā, Čīlē uzņemtos attēlus.
2015. gada martā Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim piešķīra vārdu Dia. Dia ir tēls grieķu mitoloģijā, Īksiona sieva.
Dia ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir tikai apmēram 4 km. Tas pieder Himalijas grupai.
Ņižņaja Tunguska
Ņižņaja Tunguska (ru) vai Lejastunguska ir upe Krievijā, Irkutskas apgabalā un Krasnojarskas novadā, Jeņisejas labā krasta pieteka. Tā ir 2989 km gara. Upes baseina platība ir 473 000 km2. Ņižņaja Tunguska tek pa Vidussibīrijas plakankalni. Upe sākas Angaras skraustā. Augštecē tai ir plata ieleja. Lejtecē tai ir daudz ezerveida paplašinājumu, kuru platums sasniedz 20 km. Pali upē ir no maija līdz jūnijam, lejtecē arī līdz jūlijam. Ledus šeit ir no oktobra līdz maijam. Upe ir kuģojama no Turas (palu laikā). Galvenās pietekas ir Iļimpeja, Jeika, Nidima, Taimura, Učami, Tutončala, Severnaja, Kočečuma, Nepa.
Lielākās apdzīvotās vietas Ņižņaja Tunguskas krastos ir Tutončani, Učami, Ņidima, Tura, Kislokana, Jukta, Nakanno, Hamakara, Jerbokačona, Preobraženka, Ņepa, Podvološina.
B'Day
B'Day - ir amerikāņu dziedātājas Bejonse Noulza studijas albums.
Jozapines kalns
Jozapines kalns ir kalns Lietuvā aptuveni 23,5 km uz dienvidaustrumiem no Viļņas pie Baltkrievijas robežas (~4 km), aptuveni 1 km uz dienvidrietumiem no Medininku pils.
Šis kalns ar savu augstumu 292,7 m vjl. ilgu laiku tika uzskatīts par Lietuvas augstāko kalnu. 2004. gadā Viļņas Gedimina Tehniskās Universitātes speciālisti konstatēja, ka augstākā Lietuvas virsotne tomēr ir netālu esošais Aukštojs (293,84 m).
Visagina
Visagina ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas ziemeļaustrumos, netālu no Drūkšu ezera un   robežas ar Latviju un Baltkrieviju. Pilsētas iedzīvotāju vairums (55%) ir etniskie krievi.
Vēsture
Līdz 1426. gadam mūsdienu Visaginas pilsētas teritorija atradās Livonijas ordeņa valsts Dinaburgas komturejas teritorijā, pēc tam Lietuvas dižkunigaitijas, no 1561. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts Viļņas vaivadijas sastāvā. No 1772. gada Krievijas impērijas Lietuvas guberņas (1796-1801), vēlāk Viļņas guberņas sastāvā. 1922. līdz 1939. gadam 1922. līdz 1939. gadam Polijas Viļņas apgabala teritorijā. Viedojusies kā 2009. gadā slēgtās Ignalinas AES (atradās 6 kilometru attālumā) darbinieku pilsēta. No 1975. līdz 1991. gadam pilsētas nosaukums bija Sņečkus (Sniečkus), par godu Lietuvas kompartijas ilggadīgajam sekretāram (no 1940. līdz 1974. gadam) Antanam Sņečkum (Antanas Sniečkus, 1902-1974).
Stavišina
Stavišina - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Kališas. Pēc teritorijas mazākā Polijas pilsēta.
Natālija Laščonova
Natālija Laščonova (dzimusi Jelgavā) ir bijusī Latvijas vingrotāja.
Vingrošanā sākusi trenēties 1978. gadā piecu gadu vecumā. Piedalījusies, kad sportistei bija tikai 15 gadi. Tajās izcīnīja zelta medaļu PSRS komandas sastāvā komandu sacensībās, kļūdama par visu laiku jaunāko olimpisko čempioni Latvijas sporta vēsturē. Tāpat individuālajā daudzcīņā izcīnīja 5. vietu, startēja arī citās individuālajās disciplīnās, taču nekvalificējās fināliem. 1989. gada Pasaules čempionātā izcīnījusi zeltu komandu sacensībās un sudrabu individuālajā daudzcīņā. Četras reizes uzvarējusi PSRS čempionātā. 1988. un 1989. gadā tika atzīta par Latvijas populārāko sportisti.
1991. gadā beigusi sportistes karjeru. Apprecējusies ar baltkrievu vingrotāju Tihonoviču, pārcēlusies uz dzīvi Baltkrievijā. Vēlāk, izjūkot laulībai, ar meitu pārcēlusies uz ASV.
Baltars
Baltars bija porcelāna apgleznošanas darbnīca Rīgā, kas radās 1924. gadā un pastāvēja līdz 1930. gadam. „Baltars” savā īsajā darbības posmā bija kļuvis par ietilpīgu jēdzienu un mītu kā latviešu mākslā, tā arī latviešu kultūrā, kas ir uzskatāms par fenomenu, jo šīs darbnīcas darbība ļoti spēcīgi ietekmēja gan mākslas porcelāna, gan latviešu keramikas un lietišķās mākslas attīstību, kā arī „Baltara” izstrādājumi, jau no pašas darbnīcas pastāvēšanas sākuma guva publikas un mākslas kritikas atzinību, kā arī vispārēju uzmanību.
Rašanās
Doma organizēt porcelāna apgleznošanas darbnīcu pieder Romanam Sutam, kuram radās doma par latviešu modernā interjera izveidošanu konstruktīvisma funkcionālās lietišķības ietvaros, jo latviešu nacionālās lietišķās mākslas attīstību saskatīja nevis etnogrāfiskā materiāla kopēšanā, bet tā izmantošanā. Šīs idejas īstenošanai finansiālu atbalstu sniedza Austra Ozoliņa-Krauze, kura ar Romanu Sutu un Aleksandru Beļcovu bija iepazinusies Rīgas mākslinieku grupas pirmajā izstādē.
Porcelāna apgleznošanas darbnīca tika dibināta 1924. gada decembrī, dodot tai nosaukumu „Baltars” ( — 'Baltijas māksla'). Par tās radītājiem ir minami mākslinieki Romans Suta, Aleksandra Beļcova un Sigismunds Vidbergs, kā arī tehniskais speciālists Dmitrijs Abrosimovs, kurš darba iemaņas jau bērnībā bija apguvis Kuzņecovu sabiedrības porcelāna fabrikā Duļovā. Sigismunds Vidbergs varēja ierosināt pievērsties tieši porcelānam, jo, dzīvojot līdz 1921. gadam Petrogradā, bija labi pazīstams ar slavenu krievu grafiķi Sergeju Čehoņinu, kurš tajā laikā strādāja par galveno mākslinieku Imperatora porcelāna fabrikā. 1925. gada 1. februāris tiek uzskatīts par darbnīcas atklāšanas dienu, kad tā tikusi oficiāli reģistrēta.
Darbnīca atradās Rīgā, Lāčplēša ielā 23 Austrai Ozoliņai-Krauzei piederošā dzīvojamā namā, kurā tika uzbūvēta mufeļkrāsns apgleznoto priekšmetu apdedzināšanai, kā arī tika iekārtots salons produkcijas izstādīšanai un pārdošanai. 1926. gada rudenī pie darbnīcas tika atvērta porcelāna glezniecības studija, ko vadīja Romans Suta un Dmitrijs Abrosimovs.
Panākumi
„Baltars” porcelāna glezniecību novērtē arī Vilhelms Purvītis, toreiz Rīgas pilsētas mākslas muzeja (Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) direktors, kurš muzejam iegādājas daudz Sigismunda Vidberga, Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas darbus, kas tikuši izgatavoti „Baltars” darbnīcā.
Darbības noriets
1928. gada 5. janvārī no darbnīcas izstājas Sigismunds Vidbergs un darbnīca pāriet Romana Sutas īpašumā. 1928. gada 1. jūlijā darbnīca oficiāli beidz darboties. Tā kā ir palikuši daudz nerealizēti apgleznoti darbi, Romans Suta ar Aleksandru Beļcovu cer saglābt un neoficiāli pārstāvēt likvidēto darbnīcu „Baltars”, bet cerības izgaist 1929. gada pavasarī, kad valstī sākas vispārējā ekonomiskā krīze. Pēdējo reizi realizēt „Baltars” ražojumus Romans Suta mēģina 1930. gadā, kad 200 labākos priekšmetus nosūta uz Ņujorku izstādei — pārdošanai, taču nerealizētie trauki atpakaļceļā paviršā iesaiņojuma dēļ saplīst, zūdot iespējai atjaunot „Baltars” darbību.
Mākslinieciskā darbība
Neviens no māksliniekiem nebija speciālists keramikas kā nozares plašākajā izpratnē, to starp porcelāna apgleznošanā, tāpēc daiļrades process, kas bija saistīts ar porcelāna un fajansa apgleznošanu un gala rezultāts bija atkarīgs no profesionāla speciālista mākas, kas pārzināja porcelāna apgleznošanas sarežģīto, specifisko un darbietilpīgo procesu.
Meti
Lielāko daļu metu „Baltars” porcelāna apgleznojumiem radījuši mākslinieki Sigismunds Vidbergs, Romans Suta un Aleksandra Beļcova. Mākslinieku Erasta Šveica un Lūcijas Kuršinskas devumam metu radīšanai „Baltaram” ir epizodisks raksturs.
Mākslinieki savu radošo ieceru metus visbiežāk izpildīja akvareļa tehnikā uz papīra, bet metus uz porcelāna pārnesa Dmitrijs Abrosimovs. Sigismunds Vidbergs bija vienīgais „Baltara” mākslinieks, kurš lielāko daļu savu zināmāko darbu radījis tieši uz porcelāna virsmas melnbalto spalvas zīmējumu veidā.
Porcelāna apgleznošana
Atkarībā no kompozīcijas rakstura zīmējuma kontūras veidotas ar otu vai spalvu. Dažreiz mākslinieki ir arī labojuši zīmējumu kontūras, jūtot, ka izpildījuma gaitā zūd sākotnējais izteiksmīgums. Dmitrijs Abrosimovs iekrāsoja lielākos virsmas laukumus, jo šajā darbā bija nepieciešama pieredze un liela veiklība. Viņš bieži otēšanas tehnikas vietā izmantoja tamponēšanu — krāsu ieklāšanu ar tamponu, iegūstot biezāku krāsas slāni un spilgtākus toņi, taču vienlaikus zaudējot nianšu bagātību, kas iegūstama otēšanas tehnikā. Tamponēšanas tehniku bieži izmantoja Aleksandras Beļcovas un Romana Sutas kolorītajām kompozīcijām.
Sākotnējie eksperimentālie darbi ar tīri konstruktīvu dekorējumu radušies, mēģinot novērst mākslinieka un izpildītāja sadarbības tehniska rakstura pretrunas. Vēlākajos darbos izpildījuma kvalitāte uzlabojās, krāsu kombinējums kompozīcijās kļuva daudz niansētāks, kas izskaidrojams ar sadarbības izpratni — mākslinieki izprata materiāla faktūras specifiku, bet izpildītājs — ko no viņa vēlas.
Darbi
Darbi aplūkojami Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejā, Rīgā, Elizabetes ielā 57a un Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejā, Rīgā, Skārņu ielā 10/20.
Eksports
Eksports ir vienā vai vairākās valstīs saražotu preču izvešana, pārdošana uz citām ārvalstīm. Tas pats attiecas arī uz pakalpojumiem. Eksports, tāpat kā imports, ir svarīgākie starptautiskās tirdzniecības aspekti.
Eksporta galvenā funkcija ir nodrošināt preču un pakalpojumu piegādi, kas ņemot vēra ražotāja zināšanas vai tehnoloģiskās priekšrocības ir konkurētspējīgas
ar tās valsts uz kuru eksportē  vietējiem ražotājiem, vai arī šādu preču vai pakalpojumu ražošana nenotiek valstī uz kuru tiek eksportēts. Piemēram, ņemot vēra klimatiskos apstākļus nav iespējama konkrēto preču vai pakalpojumu ražošana vai arī ražošanas izmaksas ir augstākas nekā importētajām precēm vai pakalpojumiem. Mūsdienās, kad strauji pieaug vispasaules globalizācija, eksports kļūst arvien nozīmīgāks un bez tā vairs nav iedomājama normāla sabiedrības pastāvēšana. Visi ir pieraduši pie tā, ka gandrīz ikvienā valstī, kur darbojas brīvā tirgus ekonomika vai jauktā ekonomika, ir pieejams vienlīdzīgs preču un pakalpojumu klāsts.
Eksports un starptautiskā tirdzniecība kopumā ir viens no vissenākajiem ekonomikas zinātnes atzariem. Jau kopš seniem laikiem cilvēki ir sapratuši, ka preces, kuras nav iespējams saražot pašiem, ir iespējams iegūt no citiem, piemēram “Zīda ceļš”.
Valstis parasti cenšas atbalstīt savu uzņēmumu eksporta aktivitātes, izstrādājot un īstenojot eksporta politiku, eksporta programmas, plānus un pasākumus. Latvijā eksporta veicināšana ir Ekonomikas ministrijas kompetencē. Tās īstenotā eksporta atbalsta politika ietver ārējo ekonomisko pārstāvniecību veidošanu un uzturēšanu, eksporta kredītu garantēšanu, atbalsta sniegšanu ārējo tirgu apgūšanā u.c. pasākumus.
Latvijā ar eksporta veicināšanu nodarbojas Latvijas Investīciju un Attīstības aģentūra, kura organizē pārdošanas misijas un izstādes valstīs ar vislielāko eksporta potenciālu. 2018 gada maijā Latvijas eksports sastādīja 1.05 Miljardi Euro. 72.3% no kopējā eksporta apjoma tiek piegādāti Eiropas savienības valstīs, 12.7% NVS valstis un 15% pārējās valstis. Latvija nemainīgi visvairāk eksportē koksni un tās izstrādājumus, kas sastāda 18% no kopējā eksporta.
Virknē valstu eksporta atbalstam tiek veidotas eksporta-importa bankas, piemēram, ASV, Indijā , Ungārijā , Ķīnā u.c.
Eksports vairumā gadījumu ir izdevīgs arī pašiem komersantiem, jo tas ir veids, kā paplašināt savu noieta tirgu, tomēr daudzi uzņēmēji izvēlas pārdot savas preces un pakalpojumus tikai vietējā tirgū, jo eksports bieži vien ir saistīts ar dažādiem birokrātiskiem šķēršļiem, kā arī tas ne vienmēr ir finansiāli izdevīgi. Katrai valstij ir savi noteikumi, kas attiecas uz importēšanu, turklāt vairumā gadījumu eksporta preces tiek pārdotas vairumtirgotājiem, kas nozīmē, ka ražotājam ir jāspēj piedāvāt konkurētspējīgu cenu, zinot, ka gan paši vairumtirgotāji, gan arī mazumtirgotāji šīm precēm liks uzcenojumu.
Latviešu Demokrātiskā partija
Latviešu Demokrātiskā partija bija 1905. gada revolūcijas laikā dibināta latviešu politiskā partija, ko izveidoja Arveds Bergs, Augusts Deglavs, Gustavs Zemgals un vairāki citi sabiedriskie darbinieki.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 16. aprīlī Rīgā un Pēterpilī to atjaunoja kā Latviešu Demokrātu partiju. Partijas izpildkomitejā bija 35 locekļi, priekšgalā bija rakstnieks Augusts Deglavs, Pēterpils nodaļas priekšnieks bija Jānis Alfrēds Kukurs. Līdzdarbojās Jānis Goldmanis un Pēteris Zālīte.
Vespasiāns
Tits Flāvijs Vespasiāns (la, vēsturē vairāk pazīstams kā Vespasiāns,  — ), bija Romas impērijas imperators, kurš valdīja no 69. gada līdz savai nāvei 79. gadā. Vespasiāns bija pamatlicējs īsu laiku valdošai Flāviju dinastijai, kas valdīja Romas impērijā no 69. gada līdz 96. gadam. Viņa troņa mantotāji bija dēli Tits (79— 81) un Domiciāns (81—96).
Latviešu Demokrātiskā partija
Partija darbojās Demokrātiskajā blokā un Latvijas Tautas padomē, kur tās pārstāvji bija Erasts Bite, Dāvids Golts, Jānis Bergsons, Miķelis Bružis un Augusts Raņķis.
Vespasiāns
Pilsoņu kara laikā, ko bija izraisījis mirušā Nerona valdīšanas laiks, Romā gada laikā tika nomainīti 3 valdnieki. Bet tad pie varas nāca Romas imperators Vespasiāns (79—81), taču kāds amerikāņu zinātnieks Roberts Šohs saka, ka šis cilvēks valdījis no 69. līdz 79. gadam, kas arī visvairāk varētu atbilst patiesībai, ņemot vērā literatūras avotu saturu.
Biogrāfija
Dzimis Sabīnā, tēvs bija jātnieku kārtas (ordo equester) pārstāvis, kas strādāja par muitas ierēdni Āzijā; māte bija senatora māsa. Savas mātes pamudināts un sekojot savam vecākajam brālim, iesaistījās sabiedriskajā dzīvē —
36. gadā dienēja armijā kā militārais vadonis Trāķijā, nākamajos gados tika paaugstināts amatos. 40. gadā ieguva imperatora Kaligulas uzticību. 43. gadā pēc iebrukuma Britānijā izcīnījis triumfu. 51. gadā bija izvēlēts par konsulu, pēc tam atkāpās no sabiedriskās dzīves. 63. gadā atgriezās atpakaļ tajā. Tad kā karavadonis tika nosūtīts uz Āfriku. 69. gadā kļūst par imperatoru, pēc izcelšanās Romas provinču nemiernieku apspiešanā. 70. gadā nopostīja Jeruzalemi, pakļautās tautas sacelšanās dēļ.
Viens no ievērojamākajiem Vespasiāna mūža sasniegumiem bija Romas milzīgā amfiteātra būvniecība. Imperators vēlējās, lai Kolizejs būtu viņa impērijas lielākais un lepnākais amfiteātris, tādēļ projektu īstenoja, liekot lietā visas inženieru zināšanas un pieredzi, kāda bija uzkrāta būvējot akveduktus un augstas ēkas. Vespasiāns šī projekta īstenošanu iesāka 75. gadā, taču nesagaidīja tā pabeigšanu. Un tā, milzīgā amfiteātra celtniecība bija ilgusi piecus gadus, kad 80. gadā tas bija pabeigts, Vespasiāna dēla Tita valdīšanas laikā. Diemžēl šai grandiozajai celtnei bija ļoti zemisks mērķis — tā bija gladiatoru asiņaino cīņu arēna. Kā arī, lai sagādātu gan materiālus, gan veiktu pašu celtniecību, bija nepieciešami neparakstāmi liels vergu daudzums. 30 000 vergu, amatnieku un inženieru sviedriem vaigā pūlējās piecus gadus, lai radītu Romas impērijas lielāko un savam laikam modernāko amfiteātri.
Reģistrs (elektronika)
Reģistrs ir no vairākiem trigeriem sastāvoša ciparu elektroniskā shēma. Izšķir bīdes reģistru un paralēlo reģistru, kā arī ir kombinētie reģistri.
Vespasiāns
Vēsturnieku viedoklis
Kad 63. g. Vespasiāns kā karavadonis tika nosūtīts uz Āfriku, romiešu orators un valstsvīrs Tacits viņa valdīšanu tur nosauca par "kaunpilnu un neciešamu".