cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kims Šelstrems
Sasniegumi
Arsenal
Karāts
Karāts ir masas mērvienība. Viens karāts ir vienāds ar 200 miligramiem, vienu piektdaļu no grama jeb 0,2 gramiem. Karātus visbiežāk izmanto, lai mērītu dārgakmeņu un pērļu masu. Mūsdienu definīcija, kas arī ir zināma kā metriskais karāts, tika pieņemta 1907. gada Ceturtajā Ģenerālajā svaru un mēru konferencē un drīz pēc tam daudzās valstīs visā pasaulē. Dārgakmeņi, kuru masa ir mazāka par vienu karātu, tiek mērīti karāta simtdaļās. Viena karāta simtdaļa ir vienāda ar diviem miligramiem. Karātu skaitam pieaugot, pieaug arī akmens vērtība — lielāki dārgakmeņi ir retāki, vērtīgāki un vairāk pieprasīti. Dārgakmeņu klasifikācija ir atkarīga no svara. Par maziem tiek uzskatīti akmeņi ar masu līdz 0,29 karātiem, vidēja lieluma — no 0,3 līdz 0,99 karātiem, lieli — no 1 karāta un vairāk. Citi apakšiedalījumi, un nedaudz citādas svara vērtības, tika izmantotas jau agrāk dažādās valstīs.
Wikivoyage
Wikivoyage ir viens no Wikimedia Foundation projektiem, kas ir balstīts uz wiki programmatūru. Tas ir tiešsaistes brīva satura portāls ar tūrisma materiāliem. Dibināts 2006. gadā, Wikimedia Foundation to pārņēma 2012. gadā. Pašlaik šis projekts pieejams angliski un vēl vairāk nekā 10 citās valodās.
Līči (Kauguru pagasts)
Līči ir ciems Valmieras novada Kauguru pagastā. Atrodas pie Miegupes ietekas Gaujā, pie autoceļa P20 (Valmiera—Cēsis—Drabeši).
Karāts
Izcelsme
Pirmās liecības par karātu nāk no Lielbritānijas, 15. gadsimta vidus. Šī vārda nosaukums nāk no itāļu vārda carato, kas nāk no grieķu vārda kerátion (κεράτιον, kas nozīmē ceratonijas sēkla) un pat, iespējams, no arābu vārda qīrāṭ (قيراط), kas bija svara mērvienība jau tad, lai gan tā nebija mērvienība, kuru izmantoja, lai svērtu zeltu vai dārgakmeņus. Ir pārliecība, ka karāts cēlies no ceratoniju sēklu neparasti zemā masas mainīguma. Tomēr zinātnieki ir konstatējuši, ka ceratonijas sēklām ir tipisks svara mainīgums, salīdzinot ar citu sugu sēklām.
Pagātnē katrai valstij bija savs karāts. To bieži izmantoja, lai svērtu zeltu. Sākot ar 1570. gadiem, tas tika izmantots, lai noteiktu svaru dimantiem un citiem dārgakmeņiem.
Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskola
Izglītības programmas
Pēc pamatizglītības ieguves zināšanas var apgūt 26 profesionālās vidējās mūzikas izglītības programmās: taustiņinstrumentu spēle (klavierspēle, akordeona spēle), stīgu instrumentu spēle (vijoles, alta, čella, kokles spēle), pūšaminstrumentu spēle (visas specialitātes), sitaminstrumentu spēle, vokālā mūzika, kora diriģēšana, mūzikas vēsture un teorija, džeza un populārā mūzika. Līdztekus profesionālajai mūzikas izglītībai skola nodrošina arī vispārējo pamatizglītību un vispārējo vidējo izglītību, kas ietverta īstenotajās profesionālās izglītības programmās.
Vēsture
Dibināta 1927. gadā kā Latvijas Tautas Konservatorija pie Latviešu mūzikas veicināšanas biedrības, ko vēlāk pārdēvēja par Rīgas Tautas konservatoriju. 1941. gadā Rīgas Tautas konservatoriju pārdēvēja par Rīgas Valsts mūzikas vidusskolu, bet 1947. gadā tai piešķīra Jāzepa Mediņa vārdu. 1990. gadā no vidusskolas atdalīja bērnu mūzikas skolu, tagadējo Jāzepa Mediņa Rīgas 1. mūzikas skolu ("Mazos Mediņus").
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas vidusskolu Antonijas ielā 13 pārdēvēja par Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas koledžu, vēlāk atkal par vidusskolu.
No 1987. gada līdz 2020. gadam Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolu vadīja direktors Roberts Liepiņš.
Santa Didžus
Santa Didžus (dzimusi Stendē) ir latviešu aktrise un režisore. Pašlaik Latvijas Leļļu teātra aktrise.
Biogrāfija
Dzimusi un jaunību pavadījusi Stendē. Tur pabeigusi pamatskolu, mācības turpinājusi Talsu 1. vidusskolā.
Absolvējusi Latvijas Kultūras akadēmiju leļļu teātra aktiera specialitātē; vēlāk turpat ieguvusi arī diplomu režijā. Ilgstoši strādā Leļļu teātrī. Par Imudženas lomu Šekspīra "Simbelīnā" Leļļu teātrī 1999./2000. gada “Spēlmaņu naktī” Santai Didžus pieķirta balva “Labākā jaunā aktrise”.
Didžus ir precējusies ar bārmeni Arni Bikšu, abiem ir 3 bērni.
Mustangas Karaliste
Mustanga jeb Lo karaliste ir sena Himalaju karaliste, kas atrodas Nepālas ziemeļaustrumos. Tās vēsturiskā teritorija atbilst Mustangas apgabala ziemeļu divām trešdaļām (मुस्ताङ जिल्ला, mustāṅa jillā, viens no 75 Nepālas apgabaliem), un ilgu laiku tā nebija pieejama ārzemniekiem. Tagad Nepālas iestādes atļauj ienākt dažiem simtiem apmeklētāju gadā.
Urzula Andresa
Urzula Andresa (de, dzimusi ) ir bijusī Šveices aktrise un modele. Piedalījusies gan amerikāņu, gan britu, gan itāļu filmās.
Mustangas Karaliste
Kādreiz neatkarīga karaliste, kas valodas un kultūras ziņā ir ļoti tuva tibetiešu kultūrai, kopš 1951. gada ir Nepālas sastāvdaļa. Bijušās karalistes galvaspilsēta ir Lo Mantanga.
Karalis, kura tibetiešu nosaukums bija Lo Rgyal-po, ieņēma tikai goda amatu Nepālas monarhijas laikā. 2008. gadā Mustangas monarhiju ir atcēlusi Nepālas valdība.
Urzula Andresa
Andresas pirmā lielā loma bija Džeimsa Bonda meitene franšīzes pirmajā filmā "Doktors No" (1962). Piedalījusies arī Bonda parodijfilmā "Kazino Royale" (1967). Attēlojusi lomas arī tādās pazīstamās filmās kā Fun in Acapulco (1963), 4 for Texas (1963), "Kas jauns, kaķīt?" (1965), "Desmitais upuris" (1965), The Blue Max (1966), Red Sun (1971), The Mountain of the Cannibal God (1978) un Clash of the Titans (1981).
Mustangas Karaliste
Nosaukums
Sākotnēji Mustanga bija ģeogrāfisks jēdziens, kas atbilda radžas valsts teritorijai — Lo Karalistei, kura uzplauka no 1440. gada (tās neatkarības gada) līdz 1795. gadam, kad tā kļuvusi par Nepālas vasaļvalsti. Šis vārds ir nepāliešu Mustāṃg मुस्तांग transkripcija, kas savukārt ir tibetiešu smon-thang transkripcija, ko tagad izrunā möntang un kas šajā valodā nozīmē auglīgu līdzenumu.
Mustangieši, kas runā tibetiešu valodā atšķirībā no saviem dienvidu kaimiņiem takaļiem, sevi sauc par Lo cilvēkiem - Lo pa.
Iedzīvotāji
Prétendant au trône :
Zemes nogruvums
Zemes nogruvums ir ģeoloģiska parādība, kuras laikā dažādu faktoru ietekmē notiek iežu vai augsnes nobrukšana. Šie nogruvumi var notikt ūdenstilpju krastos, kā arī jebkur, kur ir augsts reljefa pacēlums. Lai gan gravitācija ir galvenais zemes nogruvumu izraisītājs, nogruvuma rašanos ietekmē vairāki citi faktori, kas ietekmē iežu un augsnes stabilitāti. Zemes nogruvumi var būt dažādu veidu — tajos var nogrūt dažādas nobiras, dubļi, akmeņi un citi. Šādi nogruvumi var izraisīt mega cunami, kā arī būt ļoti postoši.
Žaškiva
Žaškiva (uk) ir pilsēta Ukrainas centrālajā daļā, Čerkasu apgabala ziemeļaustrumos, Žaškivas rajona centrs.
Klements XIV
Džovanni Vičenco Antonio Ganganelli ir dzimis ārsta ģimenē no Rimini. Pieaugot viņš iestājās Franciskāņu ordenī. Pāvests Benedikts XIV viņu iecēla par atbildīgo Romas kūrijā, bet cits pāvests Klements XIII iecēla viņu par kardinālu. 1769. gadā kļuva par Romas pāvestu un pieņēma vārdu Klements XIV. Šajā amatā viņš sabija piecus gadus.
Žaškiva
Vēsture
Rakstos pirmoreiz 1636. gadā kā Žečpospolitas apdzīvotā vieta. 1793. gadā pēc Polijas Otrās dalīšanas iekļāvās Krievijas impērijā. No 1840. gada - miests. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 19. jūlija līdz 1944. gada 6. janvārim atradās vācu okupācijā. 1956. gadā Žaškivai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Žaškivā dzimis amerikāņu asiriologs Semjuels Krāmers (Samuel Noah Kramer, 1897 - 1990).
Serbija 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Serbija piedalījās 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā no 1912. gada 6. līdz 22. jūlija. Šīs bija pirmās un arī vienīgās vasaras olimpiskās spēles, kurās Serbija piedalījās kā neatkarīga valsts līdz 2008. gada vasaras olimpiskajam spēlēm. Nākamajās 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Serbija sacentās Serbu, horvātu un slovēņu karalistes sastāvā, kas 1929. gadā nomainīja savu nosaukumu uz Dienvidslāviju.
1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Serbijas komandu veidoja 3 sportisti, kuri visi startēja vieglatlētikā.
Ādažu vidusskola
Ādažu vidusskola ir Ādažu novada domes dibināta izglītības iestāde, kura īsteno pamatizglītības un vidējās izglītības programmas. Tā atrodas Gaujas ielā 30 Ādažos.
2022. gada septembrī skolā mācījās apmēram 2100 skolēnu, tā ir pēc skolēnu skaita lielākā skola Latvijā.
Vēsture
Pirmās ziņas par skolu Ādažos ir kopš 1710. gada. 1755. gadā uzcelta skolas ēka blakus Baltezera baznīcai, bet 1927. gadā pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta uzcēla jaunu skolas ēku. 1956. gadā skolā ieviesa krievu valodas plūsmu. 1986. gadā pabeidza jaunās skolas ēkas būvi.
Āzijas ziloņi
Āzijas ziloņi (Elephas) ir ziloņu dzimtas (Elephantidae) ģints, kurā ir tikai viena mūsdienās dzīvojoša suga - Āzijas zilonis (Elephas maximus) un vairākas izmirušas sugas. Ģints zinātniskā nosaukuma izcelsme saistīta gan ar grieķu, gan latīņu valodu. Grieķu valodā Elephas nozīmē zvērs, bet latīņu valodā ele nozīmē arka, bet phant - milzīgs.
Evolūcija
Senākās Āzijas ziloņu priekšteča fosilijas atklātas Etiopijā. Šis dzīvnieks dzīvoja pirms apmēram 5,2 miljoniem gadu un bija kopīgs priekštecis arī Āfrikas ziloņiem un Eiropas ziloņiem. Āzijas ziloņu ģints pārstāvji parādījās apmēram tajā pašā laikā kā mamuti. Daži zinātnieki uzskata, ka mamuti Āzijas ziloņiem ir tuvāk radniecīgi nekā Āfrikas ziloņi. Kopīgajam ziloņu priekštecim vistuvāk radniecīgā Āzijas ziloņu suga ir Elephas ekorensis, kurš dzīvoja Austrumāfrikā pirms 4,5 - 4 miljoniem gadu. Šis senais zilonis ir priekštecis divām ziloņu līnijām: Āfrikas-Eirāzijas ziloņiem un Āzijas ziloņiem. Pirmā no pieminētajām ziloņu grupām līdz mūsdienām nav izdzīvojusi, bet no otrās līdz mūsdienām izveidojusies vienīgā mūsdienās dzīvojošā Āzijas ziloņu suga - Āzijas zilonis (Elephas maximus). Ziloņi Āziju sasniedza pirms apmēram 3 miljoniem gadu. No senajām, izmirušājām sugām mūsdienu Āzijas zilonim tuvākais radinieks ir Sivalika zilonis (Elephas hysudricus), kas dzīvoja Indijas ziemeļos un Birmā pirms 2 - 1 miljona gadiem. Visvecākās mūsdienu Āzijas ziloņa fosilijas, kas atrastas Vidējos Austrumos, ir apmēram 1 miljonu gadu vecas. Vecākās fosilijas, kas atrastas Javā ir 120 000 gadus vecas. Toties Sivalika zilonis Javā dzīvoja pirms 1 - 0,5 miljoniem gadu.
Mūsdienu Āzijas ziloņa ģenētika
Pēdējo gadu DNS pētījumos atklājies, ka Āzijas zilonim ir divas galvenās ģenētiskās līnijas. Lai arī abas grupas bija plaši izplatītas un to izplatības areāli pārsedzās, tomēr tās attīstījās no divām atšķirīgām populācijām: Indonēzijas un kontinentālās Āzijas. Ģenētiskie pētījumi liecina, ka abas populācijas bija šķirtas pirms apmēram miljons gadiem. Āzijas zilonim oficiāli tiek atzītas 3 mūsdienās dzīvojošas pasugas - Šrilankas zilonis (Elephas maximus maximus), Sumatras zilonis (Elephas maximus sumatranus) un Indijas zilonis (Elephas maximus indicus). Daži sistemātiķi uzskata, ka arī Borneo zilonis (Elephas maximus borneensis) būtu jāizdala kā atsevišķa pasuga. Ģenētiski tas bijis izolēts no pārējiem ziļoņiem vairākus tūkstošus gadu, lai gan ir zināms, ka tie Borneo salā tikuši ievesti no kontinentālās Āzijas.
Bediha Gina
Bediha Gina (tr; dzimusi ) ir turku brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Eiropas čempionātu medaļniece.
Sporta karjera
Bediha Gina nodarboties ar brīvo cīņu sāka 2009. gadā Izmiras "Sporta klubā" Habila Kara vadībā. Vēlāk viņa pārgāja uz Edirnes sporta klubu Trakya Birlik SK. Izcīnot otro vietu olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā 2016. gada maijā Stambulā, viņa ieguva ceļa zīmi uz Riodežaneiro. Olimpiskajās spēlēs viņa astotdaļfinālā zaudēja Ziemeļkorejas pārstāvei Džongai Mjonsukai un ieņēma 18. vietu.
Gadu vēlāk Gina ieguva 3. vietu 2017. gada Islāma solidaritātes spēlēs Baku. 2018. gada maijā Eiropas čempionātā Kaspijskā viņa izcīnīja bronzas medaļu, cīņā par 3. vietu pieveicot ukrainieti Annu Voitovu. 2019. gada aprīlī turciete izcīnīja bronzas medaļu Eiropas čempionātā Bukarestē. 2020. gada februārī Romā trešo reizi pēc kārtas Gina kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci.
Baltijas Antante
Baltijas Antante jeb Baltijas savienība (lt, et) bija starpvalstu savienība starp Latviju, Lietuvu un Igauniju, kas pakāpeniski izveidojās no 1919. līdz 1934. gadam un beidza pastāvēt 1940. gadā līdz ar Baltijas valstu okupāciju.
Roberts Sančess
Roberts Linčs Sančess (es, dzimis ) ir Spānijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Sančess pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Chelsea.
2013. gadā, 15 gadu vecumā no Spānijas pārcēlies uz Brighton & Hove Albion jauniešu komandu. Ticis izīrēts Anglijas komandām Forest Green Rovers un Rochdale. Anglijas Premjerlīgā debitējis. 2023. gadā pārcēlies uz Chelsea.
Baltijas Antante
Pirmais posms, 1919-1923
1919. un 1920. gadā vairākas reizes notika Baltijas reģiona jauno valstu vadītāju konferences saistībā ar pamiera un miera sarunām ar Padomju Krieviju. 1920. gada janvārī Helsinkos notika jauno Baltijas valstu un Polijas konference, kuras mērķis bija noslēgt reģiona militāro aliansi Polijas vadībā. Tā kā Igaunija, Latvija un Lietuva jau atradās miera saruna procesā ar Padomju Krieviju, aliansi izveidot neizdevās.
Bulduru konferences (1920. gada 6. augusts —6. septembris) laikā Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Polijas un Somijas valdību pārstāvji nolēma izveidot Baltijas Antanti. 1920. gada beigās nodibināja Baltijas biroju, kura uzdevums bija panākt Bulduru konferencē pieņemtā Baltijas savienības līguma īstenošanu. Tomēr Viļņas apgabala piederības domstarpību izraisītā Lietuvas—Polijas militārā konflikta dēļ līgumu neizdevās īstenot.
Roberts Sančess
Spānijas futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. Sančess tika iekļauts izlases sastāvā 2020. gada Eiropas čempionātā.
Jaungulbenes luterāņu baznīca
Vēsture
Baznīcu cēlis Jaungulbenes muižas īpašnieks Pauls fon Tranzē-Rozeneks 1892.—1893. gadā. 1904. gadā viņš to lika pārbūvēt kā laukakmeņu kapelu savas mirušās sievas Adas piemiņai. Pēc Pirmā pasaules kara ēka netika izmantota, 1936. gadā izveidoja Jaungulbenes luterāņu draudzi, atdalot to no Gulbenes (Vecgulbenes) draudzes.
Baltijas Antante
Otrais posms, 1923-1934
1923. gada 1. novembrī Tallinā tika noslēgts Līgums par aizsardzības savienību starp Latvijas un Igaunijas Republikām. Lietuvas valdība, balstot savu ārpolitiku “uz Maskavas-Berlīnes asi”, cerēja vai nu panākt Viļņas apgabala atgriešanos Lietuvas sastāvā, vai vismaz novērst turpmākās briesmas no Polijas puses Lietuvas pastāvēšanai. Šāda politika, kas ieguvusi “horizontālās līnijas” apzīmējumu, nebija pieņemama Latvijai un Igaunijai.
Jaungulbenes luterāņu baznīca
Vēsture
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā Jaungulbenes baznīcu atjaunoja un septiņus gadus tajā kalpoja mācītājs H. Grigols. 1999. gadā par draudzes un ziedotāju līdzekļiem tika iekārtotas Elgas Grīnvaldes vitrāžas. Jaungulbenes evaņģēliski luterisko draudzi 2009. gada nogalē likvidēja, baznīcā reizēm notur dievkalpojumus Gulbenes Evaņģēliski luteriskās baznīcas mācītājs.
Baltijas Antante
Otrais posms, 1923-1934
Nacistiskā Vācija 1933. gada oktobrī izstājās no Tautu Savienības un nolēma uzlabot attiecības ar Poliju. 1934. gada 26. janvārī tika parakstīta Vācijas un Polijas neuzbrukšanas deklarācija. Vācijas un Polijas tuvināšanās lika Lietuvai meklēt jaunus sabiedrotos Baltijas valstīs. Līdz ar to sākās trešais Baltijas valstu sadarbības posms.
Džūlija Vanga
Džūlija Vanga (dzimusi Firstenbergā, Brandenburgas zemē Vācijā  ) ir stiliste un modele no Latvijas, kļuva populāra kā gaišreģe pēc uzvaras krievu televīzijas TNT kanāla mistikas raidījuma "Ekstrasensu cīņas" 15. sezonā (2015).
Baltijas Antante
Trešais posms, 1934-1939
1934. gada 17. februārī Rīgā tika parakstīts Līgums starp Latviju un Igauniju savienības organizēšanai. Jau 25. aprīlī Lietuvas valdība izteica gatavību pievienoties šai savienībai, vadoties pēc principa, ka jebkuras no triju Baltijas valstu neatkarība atbilst pārējo divu vitālajām interesēm.
Līgums paredzēja attīstīt sadarbību starp Baltijas valstīm un veicināt miera uzturēšanu un nodrošināšanu, saskaņojot savu ārpolitiku Tautu Savienības Pakta principu garā. Visas trīs valdības apņēmās saprasties tajos ārējās politikas jautājumos, kuriem ir kopēja nozīme, un savstarpēji sniegt politisku un diplomātisku palīdzību savos starptautiskos sakaros. Līdzējas puses nolēma nodibināt visu triju valstu ārlietu ministru periodiskas konferences, kurām regulāri jānotiek vismaz divas reizes gadā pārmaiņus katras valsts teritorijā.
Neraugoties uz izveidoto diplomātisko savienību, neatrisinātā Viļņas jautājuma dēļ neizdevās izveidot trīs valstu militāro savienību. 1935. gada pirmajā pusē Lietuva lūdza Latvijas un Igaunijas atbalstu sakarā ar attiecību saasināšanos ar Vāciju Klaipēdas apgabala piederības dēļ. Latvija un Igaunija atbalstīja Lietuvas centienus 1935. gadā, apņemoties neslēgt neuzbrukšanas līgumus ar Vāciju, ja tā nepiekritīs noslēgt to arī ar Lietuvu. Tomēr 1939. gada martā, kad Vācija ultimatīvā veidā pieprasīja Lietuvas atteikšanos no Klaipēdas apgabala, Baltijas sabiedrotie atteicās Lietuvai palīdzēt.
Ceturtais posms, 1939-1940
Pat pēc Molotova- Ribentropa pakta parakstīšanas un Otrā pasaules kara sākuma Baltijas valstis nespēja vienoties par aktīvu kopējo rīcību. Igaunija un Latvija nepieņēma Lietuvas 1939. gada 6. septembra priekšlikumu sasaukt Baltijas Antantes konferenci.
10. Baltijas Antantes konference
Konference notika 1939. gada decembrī Tallinā jau pēc padomju karaspēka bāzu izvietošanas Baltijas valstīs. Konferences laikā Igaunijas ārlietu ministrs Ants Pīps atvainojās par Igaunijas pieļautajām kļūdām iepriekšējos gados, kad igauņu ārlietu ministri Akels un Selters bija negatīvi izturējušies pret Baltijas valstu ciešāku sadarbību. Tieši Igaunija pirmā noslēdza bāzu līgumu ar PSRS, kā arī laicīgi un pilnīgi neinformēja pārējās Baltijas valstis par PSRS prasību saturu.
Lietuvas ierosinājums svītrot Baltijas Antantes dibināšanas laikā noslēgtās slepenās vienošanās 3. punktu ar tā atsauci uz Viļņas jautājumu neguva atsaucību. No vienas puses, līdz ar Klaipēdas un Viļņas jautājumu atrisināšanu vairs nebija problēmu Igaunijas un Latvijas militāro aliansi papildināt ar Lietuvu. No otras, karš varētu beigties ar Polija atjaunošanu un strīda atsākšanos. Tāpat bija skaidrs, ka PSRS nervozi reaģētu uz šādas alianses veidošanos.
11. Baltijas Antantes konference
Pēdējā Baltijas ārlietu ministru konference notika Rīgā no 1940. gada 14 — 16. martam. 11. konferencē pārsvarā tika apspriesti ekonomiskas dabas jautājumi, pētot iespējas, kā visas valstis kopīgu varētu pārvarēti kara izraisīto blokādi. Tika apsvērtas iespējas attīstīt satiksmi caur Somiju un Zviedriju, lai sasniegtu Rietumus. PSRS un Somijas karš bija noslēdzies dienu iepriekš. Lietuvā un Latvijā iekšējo nestabilitāti vairoja Valsts Prezidentu un armijas vadītāju savstarpējie konflikti. Problēmas ar PSRS bāzēm bija satuvinājušas Baltijas valstis. Ministri apmainījās ar informāciju par sarunām ar padomju karaspēka pārstāvjiem un vienojās par turpmāku ārlietu ministu un vēstnieku tikšanos katru nedēļu.
Baltijas valstu okupācija, 1940
Ultimātos bija minēts, ka par Baltijas valstu militārsavienības atdzīvināšanu un paplašināšanu liecinot divu slepenu Baltijas valstu konferenču sasaukšana 1939. gada decembrī un 1940. gada martā (10. un 11. konference), lai formāli izveidotu paplašināto militārsavienību starp Latviju, Igauniju un Lietuvu. Par to liecinot arī Latvijas, Igaunijas un Lietuvas ģenerālštābu sakaru pastiprināšana un speciāla militārās Baltijas Antantes preses orgāna radīšana 1940. gada februārī — Revue Baltique, ko izdod angļu, franču un vācu valodās Tallinā un tamlīdzīgi apvainojumi.
Likvidēšana, 1940
1940. gada maijā PSRS sāka konfliktu ar Lietuvu par it kā pazudušajiem padomju karavīriem, kas noveda pie Lietuvas delegācijas izsaukšanu 8. jūnijā uz Maskavu un valsts okupācijas. Vienlaikus, ar Igauniju attiecības it kā tika pat uzlabotas, 15. maijā parakstot jaunu līgumu par bāzēm un 8. jūnijā vienojoties par padomju armijas uzturēšanās administritatīvajiem noteikumiem. Jūnija sākumā Latvijas Aizsardzības ministrs Krišjānis Berķis devās vairāku dienu vizītē uz PSRS, kas, iespējams, bija veids kā kritiskā brīdī Latvijas armiju atstāt bez armijas vadītāja. 3. jūnijā, Berķa Maskavas vizītes pirmajā dienā, PSRS Aizsardzības tautas komisārs Semjons Timošenko sāka Baltijas kara apgabala izveidi. 1940. gada 29. jūnijā Kirhenšteina vadītā Latvijas valdība anulēja 1923. gada 1. novembra militārās savienības līgumu ar Igauniju. 1. jūlijā Latvija anulēja 1934. gadā noslēgto Baltijas Antantes līgumu.
Birgers Nermans
Birgers Nermans (sv; 1888. gada 6. oktobris – 1971. gada 22. augusts) bija zviedru arheologs un Tartu Universitātes profesors, kas 1929. gadā veica izrakumus Grobiņas apkārtnē.
Dzīvesgājums
Birgers Nermans dzimis 1888. gada 6. oktobrī Norčepingā grāmattirgotāja Jannes Nermana (Janne Nerman (Nehrman)) un viņa sievas Annas Idas, dzimušas Nordbergas, ģimenē. 1913. gadā viņš Upsālas Universitātē aizstāvēja doktora disertāciju par zviedru pagānisko literatūru.
1917. un 1920. gadā viņš bija pieņemts darbā Upsālas Universitātē kā pagaidu profesors. 1923. gadā viņu ievēlēja par arheoloģijas profesoru Tartu Universitātē. 1924. gadā viņš organizēja arheoloģiskos izrakumus Izborskā ar mērķi tur atklāt vikingu laiku liecības. 1925. gadā viņš publicēja rakstu "Zviedru valsts rašanās" (Det svenska rikets uppkomst), kurā aizstāvēja uzskatu par zviedru ķēniņvalsts izveidi jau 8. gadsimtā uz Tacita pieminētās Svea valsts pamatiem, kas to ierindo "starp vecākajām pastāvošajām Eiropas valstīm".
Lai atrastu arheoloģiskus pierādījumus vikingu sāgās un Rimberta hronikā pieminētajiem notikumiem Kursas ķēniņvalstī, viņš 1929. gadā veica izrakumus Grobiņas un 1931. gadā Apūles pilskalnos. 1932. gadā viņš veica izrakumus Višķautos, vikingu laikos pieminētajā Kaupas apmetnē Kuršu jomas dienvidos. Otrā pasaules kara laikā un arī pēc tam Nermans publicēja vairākas grāmatas par Baltijas tautu tiesībām uz savām neatkarīgām valstīm.
1967.-1970. gadā Nermans vadīja Pasaules antikomunistu līgas Zviedrijas nodaļu par spīti tam, ka viņa vecākais brālis Tūre Nermans bija viens no Zviedrijas komunistu vadītājiem.
Torstens Vesterlunds
Karls Torstens Vesterlunds (Karl Torsten Westerlund, dzimis 1888. gada 27. jūlijā, miris 1963. gada 6. martā) bija Somijas inženieris un uzņēmējs.
Torstens piedzima trīs bērnu ģimenrē Oulu. Viņa vecāki bija Helena Pentzina (Helena Pentzin) un farmaceits un mūzikas izplatītājs Roberts Emils Vesterlunds (Robert Emil Westerlund), kurš no 1906. līdz 1912. gadam bija Suomen Gummitehdas padomes loceklis.
Torstens Vesterlunds Vācijas pilsētā Hannoverē ieguva enerģētikas inženiera maģistra diplomu ūdens turbīnu specialitātē. Pusotru gadu viņš strādāja Zviedrijas uzņēmumā Karlstads Mekaniska Werkstad. Pēc tam Vesterlunds strādāja Somijā uzņēmumā Tammerfors Linne- & Jern-Manufaktur AB par darbnīcu inženieri un tehnisko vadītāju.
1925. gadā Vesterlundu uzaicināja strādāt gumijas izstrādājumu uzņēmumā Suomen Gummitehdas par direktora vietnieku. 1930. gadā viņš kļuva par izpilddirektoru, nomainot Eduardu Polonu. Torstens Vesterlunds bija arī Suomen Kaapelitehdas padomes priekšsēdētājs. 1937. gadā viņš kļuva par Nokia padomes priekšsēdētāju, tādējādi de facto bija Suomen Gummitehdas grupas vadītājs. 1958. gadā Torstens Vesterlunds atstāja Suomen Gummitehdas izpilddirektora amatu.
1948. gadā Vesterlundam piešķīra Kalnu padomnieka goda titulu.
Torstens Vesterlunds bija precējies ar Elizabeti Kepelu, un viņu ģimenē bija seši bērni. Vecākais no tiem Bjerns Vesterlunds kļuva par Suomen Kaapelitehdas izpilddirektoru, un 1967. gadā visus trīs grupas uzņēmumus apvienoja vienā ar nosaukumu Nokia.
Quavo
Kaviuss Kejate Māršals (dzimis 1991. gada 2. aprīlī), profesionāli zināms kā Quavo, ir amerikāņu reperis, dziedātājs un dziesmu autors. Viņš ir vislabāk pazīstams kā hiphopa un mūzikas grupas "Migos" dalībnieks.
Arābu īpašvārdu atveidošana
Arābu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa, ievērojot latviešu valodas tradīcijas arābu īpašvārdu atveidošanā. Arābu valodas nosaukumi tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Līdz pēdējam elpas vilcienam
"Līdz pēdējam elpas vilcienam" (fr) ir 1960. gada Francijas krimināldrāma, kuras režisors un scenārija autors ir Žans Liks Godārs. Filmā galvenās lomas atveido Džīna Sīberga un Žans Pols Belmondo. Šī bija Godāra pirmā režisēta pilnmetrāžas filma, kā arī Belmondo aktiera karjeras izrāviens.
Filma stāsta par zagli, kurš nozog automašīnu un vēlāk impulsīvi nogalina policistu. Varas iestāžu meklēts, viņš satiekas ar amerikāņu žurnālistikas studenti un mēģina pārliecināt viņu bēgt kopā ar viņu uz Itāliju.
Filmas pirmizrāde notika. "Līdz pēdējam elpas vilcienam" ir nozīmīgs franču jaunā viļņa piemērs. Kopā ar Fransuā Trifo "400 sitieni" (Les Quatre Cents Coups) un Alēna Renē "Hirosima — mana mīla" (Hiroshima mon amour), kas abas iznāca nākamgad, tā piesaistīja pasaules uzmanību ar jauniem franču filmu veidošanas stiliem. "Līdz pēdējam elpas vilcienam" piesaistīja uzmanību ar savu vizuālo stilu, kas ietvēra tobrīd netradicionālu lēkājošu kadru izmantošanu. Filma izdošanas brīdi Francijā to noskatījās vairāk nekā 2 miljoni skatītāju. Tā tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām filmām. Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labāko filmu kritiķu sarakstā filma ierindojās 13. vietā, savukārt režisoru sarakstā tā ierindojās 11. vietā. 2018. gadā BBC veiktajā kritiķu aptaujā, filmu ierindoja 11. vietā no 100, kā labākā filma svešvalodā.
Arābu īpašvārdu atveidošana
Arābu alfabēts
Arābu valodas pierakstam izmantot arābu alfabētu (ar, abjadiyyah ‘arabiyyah). Alfabētā ir 28 līdzskaņus apzīmējoši burti. Trīs no šiem burtiem (’alif, wāw un yā’) nepilnajā rakstībā apzīmē arī garos patskaņus. Visi šie burti ir kursīvā gan rokrakstā, gan drukātā veidā — rakstot vārdu, katrs nākamais burts var būt tieši saistīts ar iepriekšējo. Arābu alfabēta virziens ir no labās puses uz kreiso. Arābu alfabētā neizšķir lielos un mazos burtus, tajā nav burtkopu.
Katram arābu alfabēta burtam var būt līdz četrām dažādām grafiskajām formām — sākuma, vidus vai beigu pozīcijai burtu savienojumos, kā arī izolētā, kas apzīmē nesavienotu, savrupstāvošu burtu. 22 burtiem ir četras grafiskās formas, sešiem burtiem ir tikai izolētā un beigu forma. Vienā vārdā var būt kā viens burtu savienojums, tā arī vairāki, ja kāds no burtiem nav savienots ar nākamo , vai arī vārds var veidoties no nesavienotām burtu formām.
Vienkāršā un pilnā rakstība
Ikdienā arābu valodā izmanto tā saucamo nepilno vai vienkāršo rakstību, kurā lieto 28 pamatalfabēta burtus, hamza, modificētos burtus (alif maddah, ’alif maqṣūrah, tā’ marbūṭah) un vispārpieņemtās ligatūras. Reģionāli lieto arī vairākas dialektu burtu modifikācijas vai burtus tikai dialektam raksturīgo fonēmu atveidošanai. Nepilnajā rakstībā tiek apzīmēti līdzskaņi un garie patskaņi, bet īsie patskaņi netiek apzīmēti. Alfabēta burtos izmantotās zīmes virs vai zem burtiem dažādu līdzskaņu atšķiršanai i‘jām netiek uzskatītas par diakritiskajām zīmēm, bet par burta daļu
Īsos patskaņus, kā arī līdzskaņu kvantitāti apzīmē pilnajā jeb vokalizētajā rakstībā, kur tiek lietota speciāla diakritisko zīmju sistēma tashkīl. Tā tiek lietota Korānā, mācību grāmatās, bērnu grāmatās, vārdnīcās, grāmatās cittautiešiem un citur, kur nepieciešams zināt precīzu izrunu. Atsevišķos gadījumos, lai novērstu iespējamās interpretācijas, teškīla zīmes tiek lietotas arī ikdienas nepilnajā rakstībā.
Diakritiskās zīmes
Teškīla zīmes iedala vairākās grupās. Pie vokalizācijas zīmēm (ḥarakāt, ) pieder īsos patskaņus apzīmējošās diakritiskās zīmes:
Pie šīs grupas pieskaita arī citas patskaņu kvalitāti apzīmējošās diakritiskās zīmes:
Pie teškīla zīmēm vēl pieder:
Ligatūras
Lai arī arābu rakstu sistēmā ligatūru lietošana ir diezgan izplatīta, tikai viena no tām ir obligāta — lām un ’alif savienojums — šo burtu kombināciju savādāk neattēlo. Ligatūras izolētā un vārda sākuma forma ir (, Khawlān), vidus un beigu forma —  (, Al Mukallā).
Unicode iekļautas vairāk kā 300 divburtu arābu rakstības ligatūras, vairāk kā 100 — trīsburtu, kā arī vairākas veselus vārdus apzīmējošas ligatūras, no kurām plaši lietotajos šriftos gan ir iekļautas tikai dažas, galvenokārt (Allāhs). Unicode standartā eksistē arī speciāla ligatūra frāzes ṣallā llahu ʿalayhi wa sallam attēlošanai.
Nestandarta burti
Arābu rakstu valodā dažkārt tiek lietotas nestandarta rakstu zīmes. Izšķir reģionālās alfabēta variācijas, kad kādu vēsturisku iemeslu dēļ dažās valstīs standarta arābu grafēmas dažkārt tiek aizstātas ar citām, kā arī no citām arābu alfabētā rakstošām valodām aizgūtus burtus specifisku, arābu literārajai valodai neraksturīgu, fonēmu attēlošanai.
Transliterācija
Arābu valodas transliterācijai pastāv vairākas pieejas un metodes, kas atšķiras pēc to pieejas rakstītās un runātās valodas pārlikšanai latīņu alfabētā. Tā kā arābu alfabēta rakstu sistēma arābu valodai ievērojami atšķiras no latīņu alfabēta, lielākā daļa pielietoto transliterācijas metožu faktiski miksē transliterāciju un transkripciju, latīņu alfabēta burtiem pārceļot nevis teksta grafēmisko sastāvu, bet gan tā fonemātisko sastāvu (izrunu).
Transliterācijas sistēmu lietojums
Lai arī lielākajā daļā arābvalodīgo valstu oficiāli ir apstiprināta kāda no vispārpieņemtajām transliterācijas sistēmām, ikdienā (ceļu norādēs, uzrakstos, kartogrāfiskajos materiālos) bieži vien tiek lietotas šo sistēmu modificētās un vienkāršotās versijas. Jāņem vērā, ka vairākās valstīs (Čada, Džibuti, Eritreja, Komoras un Somālija) arābu valoda ir viena no oficiālajām valsts valodām, bet ikdienas saziņā tiek lietotas citas vietējās valodas, no kurām arī atveidojami īpašvārdi.
Starptautiskajā apritē, sevišķi angliskajā segmentā, ģeogrāfisko nosaukumu transliterēšanai biežāk tiek lietota BGN/PCGN sistēma, bet personvārdiem — ALA-LC. Franciskajā segmentā pārsvarā lieto I.G.N. sistēmu, bet vāciskajā — DIN 31635.
Arābvalodīgajās valstīs izmantotas vai oficiāli deklarētas šādas sistēmas:
Fonētiskā atveidošanas tabula
nosaukums''' transliterācija' atveidojums''' /a/
/aː/
/eː/ e
ā
a
Buṣrá al Shām
Zinjibār
Al Kāf
Ḍubā
Lālla Khadījah
Bosra el Šāma
Zindžibāra
Kēfa
Duba
Lalla Hadīdža
ʾa
ʾu
aʾ /ʔa/
/ʔu/
/ʔa/ a
u
ʾAbyan
Raʾs Tannūrah
Ṣan‘ā’ Abjena
Kaum Umbū
Rāstannūra
Sana i
e
Idlib
Embāba Idliba
Embāba -
t
Kalat Sāliha t
Hadītha
Hārith al ʿUbaydī Hadīta
Hāriss el Ubeidī /d͡ʒ/
/ʒ/
/ɡ/ dž
ž
g
Jabrīn
Jūniya
Sawhāj Džebrīna
Žūnija
Sohāga d
z
Dhībīn
Dhū al Fiqār Dībīna
Zulfikārs **
—
Al Majmaʿah
Ar Rifāʿ Medžmaa
ū
o
Wāsiṭ
Khawlān
Qūs Vāsita
Haulāna
Temūda
o y
ī
/j/
/iː/
j
i
Diyālā
Raydah
Kifrī
Dijāla
Raida
Salamīya Farasāna
Selemija u
Al Hufūf
Ḥumṣ Hufūfa
Homsa /au/
/o/ au
Džofa ai
Jbayl/Jubayl
Žbeila a
e /u/
/o/ u
Al Burāq
Sohār Burāka
Sohāra
ʿAmmān
Zaqqūm Ammāna
Zakūms
Atveidošanas nosacījumi
Arābu valodas īpašvārdi latviešu valodā atveidojami no vienas no pilnajām jeb «zinātniskajām» transliterētajām vārda formām. Transliterācijai jāsatur informācija par patskaņu un līdzskaņu kvalitāti, kā arī burtu ʻayn un hamzah esamību. Transliterācijas sistēmai jābūt zināmai, jo burtu vai to kombināciju vērtība dažādās sistēmās var atšķirties.
Ja pilnā transliterētā vārda forma nav pieejama, to nepieciešams iegūt no pirmavota — vārda arābiskās formas.
Piemēram:
Atveidojamā sākumforma
Arābu īpašvārdi transliterējami, transkribējami un atveidojami no tā sauktās pauzes formas, kas atbilst izolēta vārda izrunai. Izolētu vārdu izrunā bez locījuma galotnes, dažos gadījumos — arī bez piedēkļa -at- pēdējā elementa. Vairākkomponentu īpašvārdiem pauzes forma nosakāma katram komponentam atsevišķi un šādā gadījumā tā dažreiz atkarīga no visa īpašvārda struktūras.
Lai atrastu pauzes formu, jāatmet šādi pilnās formas elementi:
Zilbes
Arābu valodā skaņas atveide lielā mērā atkarīga no tās pozīcijas zilbē. Zilbes centru veido īsais vai garais patskanis. Zilbes robeža var būt garajā līdzskanī, starp patskani un līdzskani vai starp diviem dažādiem līdzskaņiem.
Arābu valodā zilbe nevar sākties ar patskani. Latviskajā atveidojumā šādas zilbes rodas, ja arābu valodā zilbe sākas ar līdzskani hamza vai ʻayn, kuri šādā pozīcijā nav atveidojami:
Arābu literārajā valodā zilbe nevar sākties ar diviem vai vairāk līdzskaņiem; šādas zilbes var parādīties, ja par pamatu atveidojumam ņemta dialekta forma:
Uzsvars
Latviešu valodā arābu īpašvārdi izrunājami ar pirmās zilbes uzsvaru:
Īpašvārdos, kas atveidojumā sastāv no vairākiem komponentiem, patstāvīgu uzsvaru iegūst katrs komponents, izņemot artikulu:
Patskaņi
Arābu literārajā valodā ir sešas patskaņu fonēmas — trīs īsie un trīs garie patskaņi: /a/, /i/, /u/ un /aː/, /iː/, /uː/. Dialektos sastopami arī patskaņi /e/, /eː/, /o/, /oː/.
Patskaņu kvantitāte
Arābu valodā īsie un garie patskaņi ir fonoloģiski pretstatīti. Latviešu valodā arābu īsie patskaņi atveidojami ar īsajiem un garie — ar garajiem patskaņiem.
Ja arābu valodā aiz garā patskaņa seko hamza vai ‘ayn un aiz tā cits garais patskanis, pirmo garo patskani latviešu valodā atveido ar īso patskani.
/a/ atveidošana
Arābu valodas saīsinātajā rakstībā /a/ parasti neattēlojas, bet pilnajā rakstībā to attēlo ar diakritisko zīmi fatḥah.
Arābu valodas /a/ (transliterācijā apzīmē ar a) atveidojams latviešu valodā divējādi — ar <a> vai <e>.
Arābu /a/ izrunā tuvojas /a/ vai /ɑ/ un atveidojams ar <a>, ja:
Arābu /a/ izruna tuvojas /æ/ vai /ɛ/ un atveidojams ar <e>, ja vārdā nav emfātisko līdzskaņu un:
Vārda galotnē arābu /a/ neatkarīgi no izrunas vienmēr atveidojams ar <a>:
/aː/ atveidošana
Arābu valodas /aː/ (transliterācijā apzīmē ar ā) atveidojams latviešu valodā ar <ā>, <ē> vai <a>.
Arābu /aː/ izrunā tuvojas /aː/ un atveidojams ar <ā> pēc <a> atveidošanas pozicionālajiem nosacījumiem.
Arābu /a/ izruna tuvojas /æː/ un atveidojams ar <ā> vai <ē> pēc <e> atveidošanas pozicionālajiem nosacījumiem. Lielākajā daļā gadījumu /æː/ atveidojams ar <ā>, izņemot Magribu (Maroka, Alžīrija, Tunisija), kur šādā pozīcijā /æː/ atveidojams ar <ē>.
Arābu /aː/ atveidojams ar īso <a>:
/e/ atveidošana
Fonēma /e/ arābu valodā sastopama tikai dialektos <e> atveidošanas pozicionālajos nosacījumos un tā izruna tuva latviešu /ɛ/. Nepilnajā rakstībā apzīmē ar hamza+’alif, bet pilnajā rakstībā apzīmē ar diakritiskajām zīmēm fatḥah vai kasrah un transliterē attiecīgi ar e, a vai i.
Atveidojams latviešu valodā ar <e>.
/eː/ atveidošana
Atveidojams latviešu valodā ar <ē>.
/i/ atveidošana
Arābu rakstībā /i/ attēlojas ar hamza+’alif vai nepilnajā rakstībā ar diakritisko zīmi kasrah. Transliterācijā apzīmē ar i. Izrunā atkarībā no tā pozīcijas vārdā tuvojas /i/ vai /ɨ/, bet latviešu valodā vienmēr atveidojams ar <i>.
/iː/ atveidošana
Latviešu valodā ar īso <i> atveido izskaņā -īya.
/o/ un /oː/ atveidošana
Fonēmas /o/ un /oː/ arābu valodā sastopama tikai dialektos <a> atveidošanas pozicionālajos nosacījumos /u/ vai /uː/ vietā vai pozicionālā divskaņa /aw/ vietā. To izruna tuva latviešu /ɔ/ un /ɔː/. Nepilnajā rakstībā /oː/ fonēmu apzīmē ar wāw, bet /o/ neapzīmē; pilnajā rakstībā /o/ apzīmē ar diakritisko zīmi ḍammah. Transliterē /o/ fonēmu ar u vai o, bet /ɔː/ fonēmu ar ū, aw vai ō.
Produsala
Produsala (arī Prodessala, Prodsala, Produ sala, kļūdaini Prodas—Sala) ir skrajciems Krustpils pagasta rietumos, Lukstupes kreisajā krastā, starp Melderu siliņu rietumos un Rīgas—Daugavpils šoseju austrumos.
Produsalas ciems un apdzīvotā vieta Uģērnieki ir saplūduši kopā, daudzi no to namiem ir izkārtojušies viens aiz otra lauku ceļa abās pusēs.
Ciema rašanās
Pirmo reizi Produsala kā vieta Produ Sala rakstos minēta 1885. gadā. , taču Krustpils muižas zemju kartē, kas tika izdota 1889. gadā, Produsala nav apzīmēta. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Produsalā bijušas 13 mājas ar septiņiem saimniekiem, kuru saimju locekļu vidū bijuši 8 mucinieki un 3 plostnieki. 1906. gadā ciema "Проду-Сола" zemes platība bijusi 20 desetīnas ar trīspadsmit sētām, kurās dzīvojuši 68 cilvēki. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijušas 15 mājās, no kurām 13 bijušas kalpu zemes viensētas, bet 2 — vecsaimniecības. 1943. gadā bija 16 mājas ar 50 iedzīvotājiem. Gandrīz katrā mājā kāds strādāja algotu darbu, galvenokārt par koku pludinātājiem.
2009. gadā Produsalā dzīvojuši 27 iedzīvotāji un bija 16 mājas: Atmodas, Līdumi, Madaras, Modriņi, Magones, Palejas, Paulas, Pirtnieki, Produsala 1, Radžupes, Rīti, Svilpītes, Stiegras, Vītiņi, Zimzas, Žubītes.
Dziedzerepitēlijs
Dziedzerepitēlijs ir viens no epitēlijaudu veidiem, tas veido dziedzerus. Dziedzerepitēliju iedala 2 apakšgrupās — ārējās sekrēcijas un iekšējās sekrēcijas dziedzerepitēlijs. Pēc uzbūves to iedala arī vienkārtas un daudzkārtas dziedzerepitēlijā. Vienkārtas dziedzerepitēlijs atrodas tievās zarnas sienā un citās gremošanas trakta daļās. Tā funkcija ir gļotu izdalīšana. Savukārt daudzkārtu dziedzerepitēlijs veido sviedru, asaru dziedzerus, dzimumdziedzerus u.c. Tā funkcija ir sviedru, asaru, gļotu u.c. sekrētu izdalīšana. Dziedzerepitēlijs var veidot gan iekšējās sekrēcijas (endokrīnos), gan ārējās sekrēcijas (eksokrīnos) dziedzerus.
Sekrēcijas veidi
Ja sekrēts nokļūst uz ķermeņa ārējās virsmas vai kāda orgāna dobumā, to sauc par ārējo sekrēciju. Šūnas izdala:
Sekrēts izdalās trijos veidos:
Hūns
Hūns (de — 'vista'; sieviešu dzimtē Hūna) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Andrejs Kurajevs
Andrejs Kurajevs (, dzimis ) ir Krievijas reliģiskais un sabiedriskais darbinieks, filozofs, teologs, rakstnieks, misionārs, Krievijas Pareizticīgo baznīcas protodiakons. Maskavas Valsts universitātes vecākais zinātniskais darbinieks Filozofijas fakultātē un Maskavas Garīgās akadēmijas profesors (2004—2013). Vienlaikus nodarbojas arī ar rakstniecību un publicistisku.
Karola Bukē
Karola Bukē (fr, dzimusi ) ir franču aktrise. Kopš 1977. gada Bukē ir piedalījusies vairāk nekā 60 filmās.
Pirmā lielā loma Bukē bija Luisa Bunjuela filmā "Šis slepenais iekāres objekts" (1977). 1981. gadā piedalījusies Džeimsa Bonda filmā "Tikai tavās acīs" (For Your Eyes Only). No 1986. līdz 1997. gadam viņa bija Chanel No. 5 galvenā seja. 1990. gadā Bukē saņēma Cēzara balvu kā labākā aktrise par lomu filmā Trop belle pour toi.
Ziemeļkarolīnas Universitāte Čapelhilā
Ziemeļkarolīnas Universitāte Čapelhilā (en) ir publiska uz pētniecību vērsta universitāte, kas atrodas Čapelhilā, Ziemeļkarolīnā, ASV. Dibināta 1789. gadā, studentu uzņemšana tika uzsākta 1795. gadā, šajā gadā arī kļuva par pirmo valsts atbalstīto universitāti ASV. Old East ēka (uzcelta 1793. gadā) ir pirmā uzceltā valsts universitātes ēka ASV vēsturē. Šī ir viena no trim universitātēm, kas pretendē uz vecākās publiskās universitātes ASV titulu.
Čapelhilā atrodas 16 koledžas un skolas, ieskaitot juristu, medicīnas, zobārstniecības skolu. Ievērojamas ir Kīnana-Fleglera biznesa skola un Informācijas un bibliotēku zinātnes skola. Tiek uzskatīts, ka universitātes studentu radio stacija WXYC ir pirmās interneta radio pārraides autore.
Universitātes sporta komanda tiek saukta par Tar Heels. Tā ir guvusi panākumus dažādos sporta veidos, piemēram, basketbolā vīriešiem, futbolā sievietēm un lauka hokejā sievietēm.
Saljut-1
Stacija orbītā tika palaista. To apmeklēja kosmosa kuģi Sojuz-10 un Sojuz-11. Pirmajam kuģim neizdevās saslēgties ar Saljut-1. Sojuz-11 veiksmīgi saslēdzāas, un tā apkalpe stacijā pavadīja 23 dienas, bet, atgriežoties uz zemes, nolaižamais aparāts priekšlaicīgi dehermetizējās un apkalpe gāja bojā. Stacija tika novadīta no orbītas, kosmosā pavadot 175 dienas.
Priekšvēsture
Pēc tam, kad kļuva zināms, ka NASA strādā pie civilās orbitālās stacijas Orbital Workshop (vēlāk zināma kā Skylab), Konstantīns Feoktistovs, kas strādāja konstruktoru birojā OKB-1, ierosināja Čelomeja KB stacijai uzstādīt sistēmas un agregātus no kosmosa kuģa Sojuz, tādējādi PSRS pirmajai pasaulē izdotos izveidot orbitālo staciju. Ideju atbalstīja PSKP CK politbirojs, un vairāki nepabeigtie stacijas korpusi no Čelomeja KB tika nodoti OKB-1. Vladimirs Čelomejs vēlāk to nosauca kā "pirātu uzbrukumu viņa salai".
Civilās padomju kosmosa stacijas projekts tika saukts par DOS (no ru, "Ilglaicīgā orbitālā stacija").
Stacijai bija plānots piešķirt nosaukumu Zarja ("ausma"), taču neilgi pirms palaišanas vadība attapās, ka līdzīgs nosaukums jau ir Ķīnas mākslīgajam pavadonim (Dong Fang Hong I — "Austrumi sārtojas"). TASS ziņojumā stacija tika saukta par Saljut ("salūts"), lai gan lidoja ar uzrakstu Zarja uz korpusa. Turpmāk Saljut nosaukums tika izmantots arī nākamajām stacijām, to skaitā militārajām Almaz.
Izgatavošana un sagatavošanas startam
Saljut izgatavošana sākās 1970. gada sākumā. Stacija tika paredzēta vismaz divām pastāvīgām ekspedīcijām. Kosmonautu treniņi Saljut programmai sākās 1970. gada vasarā.
Pēc gandrīz gada stacija tika nosūtīta uz Baikonuras kosmodromu. Vēl bija jāveic atlikusī montāža, un tā tika pabeigta palaišanas centrā. Saljut programmu uzraudzīja Sojuz lidojumu valsts komisijas priekšsēdētājs Kerims Kerimovs.