cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latviešu pagaidu nacionālā padome
Trešā sesija Pēterpilī
Vācu okupācijas laikā LPNP valde galvenokārt izlēma saimniecības, kultūras un izglītības jautājumus. Pārrunāja un izlēma arī politiskos jautājumus, bet tajos pieņemtos lēmumus pilnībā neprotokolēja. Sākumā LPNP izdeva sešus rakstu krājumus ar nosaukumu "Ziņas par Latviju" un Valkā Oto Nonāca vadībā iznākošais laikraksts "Līdums" informēja par LPNP darbību, bet tad vācu cenzūra aizliedza lietot vārdu "Latvija". Latviešu pagaidu nacionālās padomes pēdējā, 49. Valdes sēde Valkā notika 1918. gada 8. augustā, pēc tam LPNP darbinieki pārcēlās uz Rīgu. 1918. gada 27. augusta Berlīnes papildvienošanās paredzēja, ka Vācija neatbalstīs Padomju Krievijai naidīgos spēkus, savukārt Krievija atteiksies "no suverēna tiesībām pār Igaunijas un Livonijas provincēm, kā arī no jebkādas iejaukšanās to iekšējās lietās". LPNP valdes priekšsēdētāja vietnieku Juri Palcmani lielinieki apcietināja un 1918. gada oktobrī nošāva.
Ārlietu nodaļa
Pirmajā LPNP sesijā tika nolemts informēt ārvalstis par Latvijas neatkarības ideju, tādēļ tika dibināta Ārlietu nodaļa. Par tās priekšsēdētāju ievēlēja Krievijas Valsts domes deputātu Jāni Goldmani, par locekļiem profesoru Rancānu, O. Nonācu, A. Bergu, A. Dobeli, par sekretāriem A. Dobeli un Jāni Seski. Tajā laikā Petrogradā jau atradās Latviešu informācijas birojs, kas darbojās Antantes un neitrālo valstu informēšanā par latviešu stāvokli un prasībām. Šis Informācijas birojs tad arī bija pamats LPNP Ārlietu nodaļai.
Nodaļas uzdevumos ietilpa informēt Antantes valstu pārstāvjus par latviešu stāvokli Vācijas okupācijā un lielinieku varā un politiskajiem mērķiem; atspēkot apmelojumus, ko veica boļševiki un vācieši; izdot propagandas brošūras par Latviju, sagatavot ārvalstis idejai par Latvijas neatkarības atzīšanu.
Igaunijas Zemes padomes sūtnis Londonā Ants Pīps un citi Igaunijas Zemes padomes locekļi (Tenisons, Martna, Pusta, Virgo, Menrings) aktīvi darbojās trimdā un 1918. gada maijā panāca Igaunijas valsts de facto atzīšanu no Lielbritānijas un Francijas valdībām. 1918. gada 12. jūlijā LNP izdeva Z. A. Meierovicam šādu pilnvaru Nr. 157/160: "Latviešu nacionālā padome, kura pagaidām ir topošās Latvijas augstākā valsts iestāde un apvieno sevī visas latviešu nacionālās partijas un centrālās sabiedriskās iestādes, sūta uz Angliju kā savu pilnvaroto priekšstāvi šā raksta uzrādītāju, LNP locekli cand. rer. merc. Zigfrīdu Meierovicu. Meierovica k-gam ir tiesības LNP vārdā stāties sakarā ar Anglijas valsti un valstsvīriem, piedalīties un runāt LNP vārdā konferencēs un apspriedēs. Pie tam Meierovica k-gs strādā tādā garā, ka visur aprādīs suverēnas un nedalītas Latvijas vajadzību ar viņas pastāvības internacionālu garantiju." Balstoties uz šo pilnvaru, Meierovics izvērsa darbību rietumvalstīs un 1918. gada 23. oktobrī sarunā ar Lielbritānijas ārlietu ministu Balfūru saņēma de facto atzīšanu Latvijas patstāvībai un LNP kā Latvijas valdībai.
Uz LPNP Ārlietu nodaļas pamata vēlāk tika izveidota Latvijas Republikas Ārlietu ministrija.
LPNP 1917. gada 2. decembra deklarācijas un rezolūcijas
Latviešu pagaidu nacionalā padome savā 1. sesijā Valkā pieņēma divas deklarācijas un rezolūcijas: Dibinoties uz augšējo, Latviešu pagaidu nacionalā padome nolemj: Latviešu Pagaidu Nacionalā Padome ieskata par šīs organizējamās satversmes sapulces tiešiem uzdevumiem: Latvijas satversmes likumu izstrādāšanu, Latvijas teritorijas (Vidzemes, Kurzemes un Latgales) robežu noteikšanu, attiecību noteikšanu starp latviešu kolonijām, attiecību noteikšanu ar Viskrievijas satversmes sapulci, Krievijas valstu vienībām un sastāvdaļām, kā ari ārvalstīm un ārvalstu tautām, un beidzot likumdošanu.”
LPNP 1918. gada 30. janvāra deklarācija
Pēc tam, kad varu vācu neokupētajā Latvijas daļā bija pārņēmis Iskolats, bet vācbaltiešu Kurzemes Zemes padome Berlīnē lūdza pievienošani Vācijas impērijai, LPNP savā otrajā sesijā Pēterpilī 1918. gada 28. - 31. janvārī pieņēma deklarāciju par veidojamās Latvijas Republikas neatkarību un demokrātiskumu:
LNP iekļaušanās Tautas padomē
Pēc Vācijas neveiksmēm rietumu frontē tika noslēgts Kompjeņas pamiera līgums starp Vāciju un Sabiedrotajiem. Līdz ar to radās iespēja izveidot neatkarīgu Latvijas valsti. Sākās sarunas starp LNP un Demokrātisko bloku par darbības saskaņošanu šajā virzienā. Abas organizācijas nevarēja vienoties par valsts iekārtu jaunajā valstī. Sociāldemokrāti vēlējās iedibināt sociālistisku iekārtu, bet tā nebija pieņemama citām partijām. notika sanāksme, kurā piedalījās abās organizācijās pārstāvētās partijas. Pēc ilgiem strīdiem sanāksme nolēma dibināt pagaidu parlamentu Tautas padomi. Līdz ar to Latviešu Nacionālā padome un Demokrātiskais bloks iekļāvās Tautas padomē. Nākamajā dienā tika proklamēta Latvijas valsts.
LNP atjaunošana pēc Otrā pasaules kara (1948—1951)
1948. gada aprīlī Latvijas Centrālās padomes, Latviešu centrālās padomes, Latvijas Sarkanā Krusta, Latviešu studentu centrālās apvienības, Daugavas Vanagu, Latviešu organizāciju apvienības un Latviešu pretestības kustības dalībnieku apvienības pārstāvji Vircburgā vienojās no jauna nodibināt Latviešu nacionālo padomi (LNP) kā dažādas trimdas latviešu organizācijas apvienojošu centrālo organizāciju, kuras mērķis bija politiska Latvijas atbrīvošana, tautas saglabāšana un sadarbība. 1948. gada jūlijā Eslingenē (Esslingen am Neckar) uz dibināšanas sanāksmi sapulcējās 25 delegāti, gan bēgļu nometņu izvēlēti pārstāvji, gan baznīcu pārstāvji, gan Daugavas Vanagu un studentu pārstāvji. Augstākā LNP institūcija bija delegātu sapulce, kas izvēlēja LNP prezidiju, kurš kalpoja kā izpildinstitūcija. LNP savu darbību beidza 1951. gada rudenī sakarā ar latviešu masveida izceļošanu no Eiropas uz ASV, Kanādu un Austrāliju. Tās funkcijas pārņēma Latviešu atbrīvošanas komitejas Eiropas centrs (1951—1995), Latviešu nacionālā apvienība Kanādā (no 1950), Amerikas Latviešu Apvienība (no 1951) un Latviešu apvienība Austrālijā (no 1951). 1955. gada 23. oktobrī Londonā kā globālā centrālā latviešu trimdas organizācija tika nodibināta Pasaules Brīvo latviešu apvienība.
Pāvels Surņins
Pāvels Surņins (dzimis 1985. gada 4. augustā) ir bijušais Latvijas futbolists, aizsargs. No 2005. gada līdz 2013. gadam spēlēja FHK Liepājas Metalurgs sastāvā. 2007. gadā februārī pārbaudes turnīrā Kiprā Surņins debitēja Latvijas izlasē.Pazīstams ar savu agresīvo spēli.
Matiass Hepfners
Matiass Hepfners (dzimis, Erfurtē, Vācijā) ir vācu bobslejists - pilots, kurš piedalījies 2006. gada Olimpiskajās spēlēs. Viņš sāka nodarboties ar bobsleju 1995. gadā, bet valsts izlasē pirmoreiz viņu iekļāva 1999. gadā.
Hepfnera karjeras augstākais sasniegums ir bronzas medaļa 2008. gada FIBT pasaules čempionāta "četrinieku" sacensībās. Hepfners ir vairākkārtējs ceturtās vietas ieguvējs bobsleja Pasaules kausos abās disciplīnās.
Abduss Salams
Abduss Salams (en, ur, dzimis, miris ) bija pakistāniešu fiziķis. Kopā ar Šeldonu Glešovu un Stīvenu Veinbergu 1979. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā par elektrovājās mijiedarbības teorijas izstrādi. Teorijas pareizība tika parādīta eksperimentos Superprotonu sinhrotronā CERN centrā Ženēvā un līdz ar W un Z bozonu atklāšanu 1983. gadā.
Abduss Salams ir pirmais pakistānietis — Nobela prēmijas laureāts, un var tikt uzskatīts par pirmo Nobela prēmijas zinātnē ieguvēju — musulmani, kaut arī Salams piederēja pie musulmaņu Ahmadījas novirziena, ko Pakistānas nacionālā asambleja 1974. gadā atzina par nemusulmaņu reliģiju.
Dzīvesgājums
Dzimis 1926. gadā Izglītības departamenta ierēdņa ģimenē. Četrpadsmit gadu vecumā iestājās Pendžābas Universitātē iestājeksāmenos uzrādot vēsturiski vislabāko vērtējumu šajā universitātē. Vēlāk studēja Valdības koledžas universitātē Lahorā, kurā 1946. gadā ieguva maģistra grādu. Pēc tam mācījās Kembridžas Universitātē, 1951. gadā šeit ieguva doktora grādu, jau būdams pazīstams zinātnieks.
Abduss Salams līdz 1974. gadam, kad protestējot pret Pakistānas parlamenta lēmumu par Ahmadījas novirziena pasludināšanu par nemusulmaņu reliģiju Salams pameta valsti, bija Pakistānas valdības zinātniskais padomnieks un viens no Pakistānas Atomenerģijas komitejas dibinātājiem un Pakistānas Kosmosa un Atmosfēras augšējo slāņu izpētes komisijas priekšsēdētājs. No 1957. gada viņš bija arī Londonas Impērijas koledžas profesors, bet no 1964. gada — Teorētiskās fizikas starptautiskā centra Triestē direktors.
Miris 1996. gadā Oksfordā. Apglabāts Ahmadījas galvenajā centrā Rabvā (Rabwah) Pakistānā. Uz kapa sākotnēji bija rakstīts "Pirmais musulmaņu Nobela prēmijas laureāts", tomēr pēc vietējās varas rīkojuma vārds "musulmaņu" izdzēsts, un pašlaik tur ir rakstīts "pirmais [..] Nobela prēmijas laureāts".
Jaunava Marija
Saskaņā ar Jauno Derību Jaunava Marija (aramiešu מרים 'stiprā', 'daiļā' vai arī 'Kundze') bija Jēzus Kristus māte un (viņa ieņemšanas brīdī) Jāzepa sieva (Mateja 1:18-20, Lūkas 1:35). Lielākā daļa kristiešu un musulmaņu uzskata, ka Marija Jēzus ieņemšanas brīdī bija jaunava un ka tas notika ar brīnuma palīdzību. Saskaņā ar Lūkas evaņģēliju Marija bija klāt Jēzus krustā sišanas brīdī un ir attēlota kā agrīnās kristiešu kopienas locekle.
Mariju īpaši godina kristietībā, it īpaši Romas Katoļu, kā arī Pareizticīgo baznīcās, taču viņai ir liela nozīme arī islāmā. Kristīgās teoloģijas nozari par Mariju dēvē par marioloģiju.
Katoļu un pareizticīgo tradīcijā dzīves beigās Marija tika uzņemta debesīs. Katoļticībā Marijas Debessbraukšanas dienu svin 15. augustā. 1964. gadā Romas pāvests Pāvils VI Mariju pasludināja par Baznīcas Māti.
Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Tabulās nav iekļauta informācija par 1906. gada neoficiālajās Olimpiskajās spēlēs iegūtajām medaļām, jo šīs sacensības SOK vairs neatzīst.
Jaunava Marija
Jaunavu Mariju dēvē arī par Dievadzemdētāju, Dievmāti, Madonnu, Pestītāja māti, Debesu Karalieni u.tml. Kristietībā Marija dogmatiski tiek atzīta par mūžamjaunavu.
Bezvainīgā ieņemšana
Bezvainīgā ieņemšana ir Romas Katoļu baznīcas dogma, kas apgalvo, ka Marija bija brīva no iedzimtā grēka jau kopš viņas pašas ieņemšanas brīža.
Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Valstis bez medaļām
Pēc 2010. gada ziemas olimpiskajām spēlēm 80 no 205 pašreizējām 205 Olimpiskajām komitejām nav izcīnījušas nevienu medaļu.
Jaunava Marija
Bezvainīgā ieņemšana
Dogma par Marijas Bezvainīgo Ieņemšanu tika pasludināta 1854. gadā: "Svētlaimīgā Jaunava Marija kopš paša pirmā savas ieņemšanas brīža, pateicoties īpašai visvarenā Dieva žēlastībai un labvēlībai, cilvēces Pestītāja Jēzus Kristus dēļ ir tikusi pasargāta no jebkāda pirmgrēka traipa." Arī vēlākie notikumi mazā Francijas ciematiņā Lurdā apstiprināja šī svarīgā fakta patiesumu.
Bezvainīgās ieņemšanas nozīme
Marijas bezvainīgās ieņemšanas dogma ir cieši saistīta ar izpratni par Jēzu Kristu. Jēzus Kristus – patiess Dievs un patiess Cilvēks, nāca šajā pasaulē Jaunavas Marijas miesās. Bet lai Viņš, kurš ir Dieva Dēls un absolūti svēts varētu ienākt cilvēka - sievietes - Marijas miesās, bija svarīgi, lai šīs miesas būtu svētas un pasargātas no iedzimtā grēka traipa. Katoliskās Baznīcas katehisms uzsver: „''Lai Marija kļūtu par Pestītāja Māti, Dievs viņai piešķīra dāvanas, kas piemērotas viņas tik cildenajam uzdevumam. Pasludināšanas brīdī eņģelis Gabriēls sveicina viņu kā "žēlastības pilno". Patiešām, lai Marija varētu ticībā brīvi piekrist pasludinātajam aicinājumam, bija nepieciešams, lai viņu pilnībā vadītu Dieva žēlastība''.” (KBK 490) Kā zināms, pēc Ādama un Ievas pārkāpuma visi cilvēki ir iedzimtā grēka skarti. Kristības sakramentā mēs tiekam atbrīvoti no šī grēka. Bet Jaunava Marija nevarēja saņemt kristības sakramentu, jo kristības devējs - Jēzus vēl tikai nāca. Tādēļ Dievs izdarīja "korekciju" dabiskajā lietu kārtībā un tajā brīdī, kad Marija ienāca Annas (Jaunavas Marijas mātes) miesās, Viņa, Marija jau tika atbrīvota no iedzimtā grēka un arī visas savas dzīves laikā no jebkura padarītā grēka. Tādējādi tika "aizsargāta" Jēzus dievišķība un Viņš varēja nākt tīrā, neskartā traukā - Jaunavas Marijas miesās. Caur Jaunavas Marijas godināšanu, Katoliskā Baznīca uzsver gan Jēzus dievišķību gan cilvēcību. Tiklīdz tiek noliegta Jaunavas Marijas loma pestīšanas plānā, tai seko visa cilvēciskā noliegšana kristīgajā ticībā. Marijas godināšana nemazina Kristus unikālo starpniecību. Tieši otrādi - to uzsver, nostiprina un norāda, ka Kristū ir klātesoša pilnīga cilvēcība un pilnīga dievišķība. Katehisms uzsver, ka šo "absolūti unikālā svētuma" spožumu, ar kuru viņa tikusi bagātināta kopš pirmā savas ieņemšanas brīža, visā pilnībā viņa saņem no Kristus: viņa ir atpirkta izcilā veidā sava Dēla nopelnu dēļ. Viņai, vairāk nekā jebkurai citai radītajai personai, Tēvs "Kristū ir devis ikvienu garīgo svētību debesu lietās" ( Ef 1, 3). Dievs "izredzējis" Mariju "pirms pasaules radīšanas", lai viņa "mīlestībā" būtu svēta un nevainojama "Viņa priekšā" ( Ef 1, 4).” (KBK 492)
Vairums Pareizticīgo baznīcas tēvu šo doktrīnu kategoriski noliedz, jo uzskata, ka bez iedzimtā grēka Marija būtu atšķirta no pārējiem cilvēkiem, taču starp dažiem pareizticīgajiem teologiem pastāv uzskats (šim uzskatam piekrīt arī daļa protestantu), ka Marija tika atbrīvota no iedzimtā grēka ar Jēzus ieņemšanas brīdi (kaut gan ir jāņem vērā, ka iedzimtā grēka traktējums pareizticībā atšķiras no katolicismā pieņemtā, tādēļ šim uzskatam ir pretinieki). Šajās konfesijās tiek noliegta arī Marijas pilnīga brīvība no ikdienas grēkiem.
Simbolika
Tradīcija attēlot Jaunavu Mariju mākslā ir ārkārtīgi sena, tāpēc ar to saistās noteikta simbolika.
Rietumu tradīcijā starp Jaunavas Marijas atribūtiem jāmin roze (pēc senas leģendas pirms iedzimtā grēka rozēm nebija ērkšķu, un Jaunava Marija tiek dēvēta par "rozi bez ērkšķiem"; rozes simbolizē Marijas mīlestību), lilija (šķīstības simbols), jasmīns (jo parasti zied Jaunavas Marijas mēnesī maijā un tā baltā krāsa simbolizē šķīstību), narcise (simbolizē Marijas ciešanas), ciprese (jo tā aug taisni uz augšu), īriss (Marijas ciešanu simbols).
Rietumu kristietības tradīcijā tiek uzskatīts, ka Atklāsmes grāmatā Marija ir aprakstīta kā "saulē tērpta sieviete un mēness zem viņas kājām, bet tai galvā divpadsmit zvaigžņu kronis" (Atklāsmes 12:1). Mēness ir sens šķīstības simbols (skat. Selēne un Artemīda).
Katoļu ikonogrāfijā dažkārt uz apģērba virs Jaunavas Marijas klēpja attēlotas nelielas sirdis, kas simbolizē ieņemto Kristu.
Marijas simbols ir arī hortus conclusus, neliels dārzs, kurā aug rozes, īrisi un lilijas.
Alūvijs
Alūvijs ir upju sanesti nogulumi. Izšķir gultnes alūviju, kas veidojas samērā strauji tekošā ūdenī upes gultnē, un palienes alūviju, kas izgulsnējas lēnākos ūdeņos upes palienē, upei palu laikā izejot no krastiem. Gultnes alūvijam raksturīgi oļu un smilts nogulumi, bet palienes alūvijam — smalkgraudaini nogulumi, smalka smilts, mālsmilts un smilšmāli. Vecupēs sastopami organogēnu un minerālu dūņu nogulumi ar ezeru nogulumu raksturu. Alūvija īpatnības atkarīgas no upes baseina ģeoloģiskās uzbūves un upes hidroloģiskā režīma.
Nikolajs Alunāns
Nikolajs Alunāns (dzimis 1859. gada 4. decembrī Sesavā, miris 1919. gada 19. septembrī Rīgā, apbedīts Lielajos kapos) bija komponists, mūzikas teorētiķis un kritiķis, pedagogs, diriģents. Dramaturga Ādolfa Alunāna brālis.
Biogrāfija
Bija jaunākais dēls Pētera un Otīlijas Alunānu ģimenē. 1864. gadā vecāki pārcēlās uz dzīvi Jelgavā. Jau skolas gados māte pamanīja Nikolaja muzikālās dotības un noalgoja klavierskolotāju. 1871. gadā Nikolajs iestājās Jelgavas klasiskās ģimnāzijas 2. klasē. Noorganizēja un vadīja skolas simfonisko orķestri. 1879. gadā izstājās no ģimnāzijas 5. klases, lai varētu studēt tikai mūziku. Jelgavas ģimnāzijas diplomu viņš ieguva 1887.gadā, būdams jau Pēterburgas konservatorijas 4. kursa students. 1892. gadā pabeidza Konservatoriju un atgriezās Latvijā. Pasniedza klavierstundas, mācīja mūzikas teoriju un kļuva pazīstams mūziķu aprindās. 1898. gadā sāka strādāt Latviešu teātrī par diriģentu. Pārtulkoja un iestudēja vienu no pirmajām operām uz latviešu skatuves, sarakstīja mūziku vairākām lugām, nodibināja pirmo latviešu simfonisko orķestri "Eifonija". Papildus darbam teātrī N. Alunāns nodarbojās ar mūzikas publicistiku un bija kritiķis laikrakstā "Latvija". Ar Nikolaja Alunāna vārdu nesaraujami saistīta latviešu teātra mūzikas vēsture, latviešu mūzikas publicistika, mūzikas pedagoģija, pirmie teorētiskie sacerējumi, pirmais latviešu simfoniskais orķestris, Valsts konservatorijas nodibināšana.
Precējies ar Paulu Freiju. Ģimenē divi dēli — Ralfs (1902—1978) un Nils (1906—). Nikolajs Alunāns mira 1919. gada 19. septembrī, nepiedzīvojot sava sapņa — Latvijas Konservatorijas atklāšanu. Apglabāts Jāņa kapos Rīgā. 1928. gada 13. oktobrī atklāts piemineklis pēc dēla Ralfa projekta, granītu veidojis Ed. Kuraus.
Čehi
Čehi ir viena no Eiropas nācijām, kas galvenokārt apdzīvo tās centrālo daļu. Čehijas pamatiedzīvotāji.
Čehi sāka veidoties ap 6. gadsimtu, kad tagadējās Čehijas teritorijā ienāca rietumslāvi, kas pakāpeniski sajaucoties ar vietējo iedzīvotāju (ķeltu un ģermāņu) substrātu ap 10. gadsimtu noformējās par vienotu tautību Čehu valstī. Pirmie čehu rakstītie avoti atrodami no 12. gadsimta (izmanto latīņu alfabētu). 19. gadsimta vidū, vēl mītot Austroungārijā, čehi sāka konsolidēties kā nācija, tomēr valstisku neatkarību tie atguva vēlāk, pēc Pirmā pasaules kara (1918), kad tika izveidota Čehoslovākija.
Tiek izdalītas arī vairākas etnogrāfiskās grupas:
Lielākā daļa čehu dzīvo Čehijā, kur mīt vairāk kā 6,7 miljoni čehu. Ārpus Čehijas tie mīt tādās valstīs kā Amerikas Savienotās Valstis, Kanāda, Itālija, Apvienotā Karaliste, Vācija, Slovākija u.c.
Mazāk kā puse no čehiem ir ticīgie. Čehijā neticīgie un agnostiķi sastāda gandrīz 80%, kamēr katolicismam, kas ir lielākā reliģiskā kopiena šai valstī, pieder ap 10% Čehijas iedzīvotāju.
Gārnets
Gārnets (sieviešu dzimtē Gārneta (en)) ir izplatīts angļu uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu var būt:
Arnolds Burovs
Arnolds Burovs (dzimis, miris ) bija animācijas filmu režisors, Latvijas leļļu animācijas pamatlicējs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1915. gadā Grīziņkalnā, bērnībā dzīvoja Āgenskalnā un Hospitāļu ielā. Mācījās Rīgas 2. ģimnāzijā, Rīgas daiļamatniecības skolā, Rīgas Tautas konservatorijas čella klasē un Latvijas konservatorijas kontrabasa klasē. Dienēja Latvijas armijas 5. kājnieku pulkā (1937-1938). Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā beidza Bulduru dārzkopības skolu, strādāja par dekorāciju apgleznotāju Rīgas Tautas teātrī (1941-1944) un Rīgas veikalu skatlogu dekoratoru un muzikantu džeza ansamblī.
1944. gadā sāka strādāt par jaundibinātā Latvijas PSR Valsts Leļļu teātra scenogrāfu un galveno mākslinieku. Studēja Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes režijas nodaļā (1948—1953), līdztekus 1950. gadā iestudēja savas pirmās izrādes Leļļu teātrī un 1951. gadā tika iecelts par Leļļu teātra galveno režisoru, 1954. gadā par Valsts Muzikālās komēdijas teātra režisoru, 1958. gadā atsāka strādāt par Leļļu teātra režisoru.
1966. gadā Arnolds Burovs Rīgas Kinostudijā izveidoja pirmo leļļu filmu studiju un uzņēma pirmo Latvijas animācijas filmu "Ki-ke-ri-gū". Turpmākajos gadu desmitos viņš uzņēmis ap 40 leļļu filmu — "Kozete", "Bimini", Čārlijam Čaplinam veltīto filmu triloģiju "Sapnis", "Princese un puma", "Pēdējā lapa", kā arī "Si-si-dra", "Tīģeris Ņau-ņau", "Papiņš" u.c.
Miris 2006. gadā 91. dzīves gadā.
Apbalvojumi un pagodinājumi
Trīs Burova veidotās animācijas filmas ieguvušas Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākā animācijas filma" — "Bimini", "Sapnis", "Triloģija Sapnis, Pēdējā lapa, Princese un puma". 2000. gadā Burovs saņēma "Lielo Kristapu" par mūža ieguldījumu Latvijas kino.
Literatūra
Augstkalna M. Arnolds Burovs un viņa lelles. R.: Liesma, 1986
Zālīte (ciems)
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Ikstrumu (Brantu; Ixtrumünde) muižas centra. Izaugusi pēckara gados kā padomju saimniecības «Zālīte» ciemats. Zālītē atrodas Zālītes speciālās internātpamatskolas filiāle (pati skola atrodas «Brīviņos» 4,4 km no Zālītes), bibliotēka, vairāki veikali un uzņēmumi. 3,8 km uz ziemeļiem atrodas Zālītes dzelzceļa stacija.
2,5 km uz dienvidiem no Zālītes aiz autoceļa P93 līdz Padomju armijas izvešanai mežā atradās PSRS raķešu bāze (29. raķešu divīzijas 307. raķešu pulka 1. diviziona pozīcijas).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Sērs
Sērs ir ķīmiskais elements ar simbolu S un atomskaitli 16. Sērs ir nemetāls, kurš pieskaitāms pie halkogēniem, lai arī bieži vien šo grupu īpaši neizdala. Sērs deg (bet diezgan slikti), ar zilu liesmu, veidojot sēra dioksīdu. Rūpnieciski nozīmīgākais sēra savienojums ir sērskābe.
Vēsture
Sērs pieder pie elementiem, kas pazīstami no aizvēsturiskiem laikiem. Iespējams, tā nosaukums cēlies no sanskrita vārda sira — gaišdzeltens.
Atrašanās dabā
Sērs ir sastopams dabā tīrradņu veidā un savienojumos — sulfīdos (sulfīdu rūdās), sulfātos (lielos daudzumos jūras ūdenī), kā arī dažu paveidu naftā un akmeņoglēs. Sērs pēc izplatības Zemes garozā ir piecpadsmitajā vietā (0,05% pēc masas, 0,03% pēc atomu skaita).
Svarīgākie dabā atrodamie sēra savienojumi:
Dabas ūdeņos sērs sastopamības ziņā ir sestais elements. Sulfāta joni rada saldūdens pastāvīgo (nepārejošo) cietību.
Izotopi
Uz Zemes sērs sastopams četru stabilu izotopu veidā. Izplatītākais izotops ir 32S (95,084%), kā arī 34S (4,16%). Izotopi 33S un 36S sastopami niecīgā daudzumā. Mākslīgi iegūti β radioaktīvie 31S un 37S.
Bioloģiskā nozīme
Sērs pieder pie biogēnajiem elementiem, jo ietilpst dažu aminoskābju (cisteīna, metionīna) sastāvā, kā arī citās bioloģiski aktīvās vielās. Sērs ir svarīgs elements cilvēka organismam.
Iegūšana
Sēru galvenokārt iegūst, kausējot dabiskās sēra iegulas tieši to atrašanās vietā — pazemē. Iegūst arī, rūpnieciski izkausējot no sēru saturošām rūdām. Sēru var iegūt arī no sēru saturošām gāzēm, kas rodas metalurģiskajā rūpniecībā (tādējādi turklāt tiek samazināts gaisa piesārņojums).
Fizikālās īpašības
Tīrā veidā sērs ir dzeltena kristāliska viela, kas sastāv no gredzenveida S8 molekulām. Stabilākā sēra modifikācija ir rombiskais sērs jeb α-sērs, daļēji stabils ir monoklīnais sērs jeb β-sērs, kura blīvums ir drusku mazāks un krāsa — gaišāka. Abu modifikāciju kristāli atšķiras ar gredzenveida molekulu savstarpējo novietojumu. Strauji atdzesējot sēra tvaikus uz aukstas virsmas, iegūst ļoti smalku pulveri, ko sauc par sēra ziediem. Lejot aukstā ūdenī verdošu sēra kausējumu, var iegūt plastisko sēru — tumšbrūnu, staipīgu gumijveida masu, kas sastāv no garām sēra atomu ķēdītēm (līdz vairākiem tūkstošiem atomu). Parastā temperatūrā plastiskais sērs ātri kļūst trausls un sabirst rombiskā sēra kristālos. Ir pazīstamas arī citas nestabilas sēra modifikācijas — veidotas no S2 molekulām (purpursarkanā krāsā) vai S6 molekulām (oranždzeltenā krāsā).
Autodesk 3ds Max
Autodesk 3ds Max (agrāk 3D Studio MAX) ir 3D grafikas un animāciju veidošanas un rediģēšanas profesionālā funkcionālā programmu sistēma, ko izstrādāja Autodesk kompānija. Satur vismodernākos rīkus māksliniekiem un multimediju jomas speciālistiem. Saderīgs ar Microsoft Windows un Windows NT (kā 32-bitu, tā arī 64-bitu) operētājsistēmām. 2011. gada pavasarī tika izlaista četrpadsmitā šī produkta versija ar „Autodesk 3ds Max 2012” nosaukumu.
Sērs
Fizikālās īpašības
Karsējot sērs izkūst, veidojot laistīgu dzeltenu šķidrumu. Tālāk karsējot, apmēram 160 °C temperatūrā šķidrums sāk palikt tumšāks un sabiezē, bet pie 200 °C tas kļūst darvai līdzīgs — tumši brūns un viskozs. Tas izskaidrojams ar sēra ciklisko molekulu sairšanu un garu lineāru sēra atomu virkņu veidošanos. Turpinot karsēšanu, garās ķēdes sāk sairt un viskozitāte atkal samazinās, līdz kamēr sērs sāk vārīties. Sēra tvaikos, atkarībā no temperatūras, ir S8, S6, S4 vai S2 molekulas, ar ko izskaidrojama sēra tvaiku krāsas maiņa no oranždzeltenas līdz gaišdzeltenai. Interesanti, ka S2 molekulas ir paramagnētiskas — tās pievelk magnēts. 1500 °C temperatūrā sērs disociē atsevišķos atomos.
Autodesk 3ds Max
Pakas vēsture
Pirmā pakas versija ar nosaukumu 3d Studio DOS iznākusi 1990. gadā. Pie pakas izstrādāšanas strādāja Yost Group neatkarīga studija, ko dibināja programmētājs Andrejs Zvirbulis; sākumā Autodesk nodarbojās tikai ar pakas izdevumu. Pastāv dati ka Garijs Josts pameta iepriekšējo darba vietu pēc pārrunām ar tā laika Autodesk jauno projektu direktoru Eriku Lajonsu (Eric Lyons).
Korolisckali
Korolisckali (ka) ir upe Gruzijā, Melnās jūras austrumu krastā, netālu no Batumi.
Autodesk 3ds Max
Pakas vēsture
Pirmie četri relīzi bija ar nosaukumu 3D Studio DOS (1990.—1994. gadi). Pēc tām paka tika pārrakstīta priekš Windows NT un nosaukta par 3D Studio MAX (1996.—1999. gadi). Versiju numerācija tika sākta no jauna.
Asmera
Asmera (geezā: ኣስመራ Asmera, Asmarah) ir Eritrejas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsēta dibināta imperatora Johannesa IV laikā. Pilsētas neoficiālais nosaukums ir Piccola Roma jeb Mazā Roma. Pilsētas vidējais augstums ir 2 325 metri virs jūras līmeņa, kas to padara par sesto augstāko galvaspilsētu pasaulē.
Sērs
Fizikālās īpašības
Sērs ūdenī praktiski nešķīst, bet dažas tā modifikācijas šķīst sērogleklī vai organiskos šķīdinātājos (toluolā). Sērs ir blīvāks par ūdeni, tādēļ tā gabaliņi ūdenī grimst. Tomēr sēra smalks pulveris peld ūdenī, jo ūdens sēru neslapina.
Korolisckali
Vēsture
Laika periodā no 1907. līdz 1915. gadam Krievijas Impērijas laikā krievu fotogrāfs Sergejs Prokudins-Gorskis pie Korolisckali upes uzņēma savu pašportretu - vienu no pirmajām krāsu fotogrāfijam.
Sērs
Fizikālās īpašības
Sērs, tāpat kā citi nemetāli, slikti vada siltumu un nevada elektrisko strāvu.
Ķīmiskās īpašības
Atšķirībā no skābekļa, sēra veidotās atomu ķēdes ir pilnīgi stabilas. Tas veido zigzagveida atomu virknes, no kurām visstabilākās ir cikliskas vainaga veida molekulas no astoņiem atomiem.
Sēra elektronegativitāte ir samērā liela (tomēr daudz mazāka nekā skābeklim) un tas ir diezgan aktīvs — veido savienojumus ar gandrīz visiem elementiem. Sērs parasti ir oksidētājs. Kā reducētājs sērs reaģē ar skābekli un halogēniem, kas ir elektronegatīvāki. Sērs mēdz būt divvērtīgs, četrvērtīgs vai sešvērtīgs. Savienojumos sēram var būt oksidēšanas pakāpe -2 (sulfīdos), +4 (SO2 un sulfītos) vai +6 (sērskābē un sulfātos). Retāk sastopama oksidēšanas pakāpe +2, piemēram, sēra halogenīdos.
Istabas temperatūrā sērs reaģē kā reducētājs ar fluoru, hloru un koncentrētām oksidējošām skābēm (HNO3, H2SO4):
S + 3F2 → SF6
Asmera
Cilvēki
Asmerā dzimuši vai dzīvojuši:
Sērs
Ķīmiskās īpašības
S + 6HNO3 → H2SO4 + 6NO2 ↑ + 2H2O
S + 2H2SO4 → 3SO2 ↑ + 2H2O
Virbu pagasts
Virbu pagasts ir viena no Talsu novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos. Robežojas ar sava novada Stendes pilsētu, Abavas, Lībagu, Strazdes pagastiem un Tukuma novada Kandavas pagastu.
Ezeri
Kūjas ezers
Vēsture
Mūsdienu Virbu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Eņģeļu muiža (Gut Engelzeem, Eņģeļciems), Neivakenes muiža (Gut Neuwakken, Brūzis), Sknābes muiža (Gut Sknaben). Vēsturiskās Virbu (Gut Groß-Wirben) un Mazvirbu (Gut Klein-Wirben) muižas mūsdienās atrodas Abavas pagastā.
Sērs
Ķīmiskās īpašības
Gaisā sērs deg, veidojot gāzi ar asu smaku — sēra dioksīdu:
Virbu pagasts
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunpagasts (pagasta centrs), Lēdas, Dārzciems, Brūzis, Eņģeļciems un Ezerciems.
Autodesk 3ds Max
Pakas vēsture
2000.—2004. gados paka iznāk ar nosaukumu Discreet 3dsmax, bet no 2005. gada – Autodesk 3ds MAX. Pašreiz aktuālā versija ir ar nosaukumu Autodesk 3ds MAX 2012 (indekss 14.0)
Sērs
Ķīmiskās īpašības
S + O2 → SO2
Autodesk 3ds Max
Pakas vēsture
Visu 3ds Max versiju saraksts:
Sērs
Ķīmiskās īpašības
Iedarbojoties ar metāliem, veido sulfīdus.
Autodesk 3ds Max
Modelēšana
3ds Max satur plašu līdzekļu klāstu dažādu pēc formas un sarežģītības pakāpes 3D modeļu, reālu vai fantastisku apkārtējās pasaules objektu veidošanai ar dažādu tehniku un mehānismu izmantošanu, tādu kā: Parasti sarežģītu objektu modelēšana ar sekojošu Editable poly pārveidošanu sāk ar parametriskā objekta „Box” uzbūvi, un tāpēc modelēšanas paņēmienu pieņemts nosaukt par „Box modeling”; Modelēšanas metodes var kombinēt viena ar otru.
Sērs
Ķīmiskās īpašības
Karsējot reaģē ar oglekli, silīciju, fosforu, ūdeņradi:
Autodesk 3ds Max
Modelēšana
Pamatmetode parasti ir modelēšana uz standartu objektu bāzes un kalpo par sarežģītas struktūras veidošanas izejas punktu, kas ir saistīts ar savā starpā salikto objektu elementāru daļu kombinētu primitīvu lietošanu.
Sērs
Ķīmiskās īpašības
C + 2S → CS2 (sērogleklis)
Autodesk 3ds Max
Modelēšana
Standarta objekts „Tējkanna” (Teapot) ir šajā komplektā dēļ vēsturisko iemeslu: tā tiek izmantota materiālu testēšanai un apgaismojumam scēnā un bez tā, jau sen ir kļuvis par savdabīgo 3D Grafikas simbolu.
Particle Systems
Particle Systems (Daļiņu sistēma) – tas ir mazizmēra daļiņu kopums, ko vada ar lielu parametru daudzumu. Par piemēriem, kur var būt nepieciešamas daļiņu sistēmas var kalpot scēnas, kur ir nepieciešams modelēt lietu, sniegu, dūmus, uguns, zvaigžņu debesis, strūklakas strūklas, dzirksteles u.c. Sākot ar 8. versiju ir 7 pamat daļiņu avoti, kas demonstrē dažādu uzvedību:
Sērs
Izmantošana
Sēru lieto sērskābes ražošanai, kaučuka vulkanizācijai, sērkociņu ražošanai, kā fungicīdu lauksaimniecībā. Koloīdo sēru izmanto medicīnā (dažādās ziedēs).
Autodesk 3ds Max
Reactor
3ds Max ietver sevī arī fizikas izrēķināšanas sistēmu Reactor, ko izstrādāja Havok kompānija. Reactor palīdz modelēt ņemot vērā zemes smaguma spēka un citas ietekmes uz cietu ķermeņu, mīksto ķermeņu, auduma uzvedību. Tāpat ka citās dinamikas imitācijas programmās, reaktorā izmanto vienkāršotās izliektās objektu čaulas. 2012. versijā (14) Reactors nav.
Warsaw
Warsaw ir:
Autodesk 3ds Max
Hair &Fur
Sākot ar 8. versiju 3ds Maxā ir iebūvēts Hair&Fur (mati un vilna) modulis, kas ļauj modelēt matus, vilnu, zāli, zarus u.c.
Vizualizācijas
Vizualizācija ir noslēdzošais modelējamās scēnas darba etaps. Tikai pēc vizualizācijas kļūst redzamas visas objektu materiālu īpašības un parādās apkārtējas vides efekti, kas tika izmantoti skatuves sastāvā. Izvēlās nepieciešamo vizualizācijas moduli (MB) galīgas bildes izvešanai uz ekrāna. Vairums MB ir atsevišķas programmas, kas kā papildinājums ir iebūvētas 3ds Maxā.
Video Post (Videomontāža)
Programmas modulis Video Post ir paredzēts trīsdimensiju scēnu apstrādei ar speciālu grafisku efektu realizācijas mērķi, tādu ka:
Kompozīcijas filtru tipi
Filtrs Cross Fade Transition – ļauj veidot pieplūduma efektu – otras bildes pakāpeniskā parādīšanas.
Plagini
3ds Max ietver diezgan plašu standarta līdzekļu bāzi, kas atvieglo visdažādāko specefektu modelēšanu. Turklāt bez standarta bāzes pastāv daudz papildus līdzekļu (plaginu), kas ļauj ne tikai veidot reālistiskākus uguns, ūdens, dūmu efektus, bet satur papildus modelēšanas rīkus. Plagini ir ārējie iebūvētie moduļi, kas tiek pārdoti atsevišķi no 3ds Max pakas vai bezmaksas izplātīti caur Internetu. Dotās programmas izstrādā ka lielās kompānijas, kam galvenā specializācija ir programmatūras izstrādāšana, gan arī parasti izstrādātāji-entuziasti. Papildus 3ds Max moduļu ir tik daudz, ka piedāvāto rīku skaits daudzas reizes pārsniedz standarta 3ds Max komplekta rīkus. Plagini vienkāršo daudzu uzdevumu pildīšanu – piemēram, ļauj saīsināt laiku vizualizāciju aprēķināšanai (ar uzlabotiem pieslēdzamiem vizualizatoriem) vai pateicoties dažādiem modifikatoriem un papildus funkcionālajām iespējām paātrina objektu modelēšanu. Tādi papildus moduļi kā Particle Flow, Cloth FX, Reactor, - kļuva tik populāri, ka tika pieņemts lēmums tos integrēt 3ds Max programmā un tagad tie kļuva par programmas daļu. Zemāk ir pieminēti daži 3ds Max plagini:
MAXScript
MAXScript – tā ir iebūvēta makroprogrammēšanas 3ds Max valoda, kas nodrošina sekojošas iespējas:
Grundmane
Grundmane (de; vīriešu dzimtē Grundmanis) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Austrumāfrika
Ģeogrāfija
Austrumāfrikā atrodas vislielākā un otra lielākā virsotne Āfrikā — Kilimandžāro (5895 m) un Kenijas kalns (5199 m). Tie abi ir stratovulkāni. Kilimandžāro atrodas Tanzānijā netālu no tās robežas ar Keniju. Kenijas kalns atrodas Kenijas centrālajā daļā.
Šajā reģionā atrodas arī Viktorijas ezers, kas ir lielākais ezers Āfrikā un otrs lielākais saldūdens ezers pasaulē, un Tangaņikas ezers, kurš ir otrs dziļākais ezers pasaulē. Viktorijas ezers atrodas Kenijas, Ugandas un Tanzānijas valstu teritorijās. No tā iztek Baltā Nīla, kura pie Sudānas galvaspilsētas Hartūmas, saplūstot kopā ar Zilo Nīlu, veido Nīlu. Tangaņikas ezers ir sadalīts starp 4 valstīm — Burundi, Kongo Demokrātisko Republiku, Tanzāniju un Zambiju.
Pie Austrumāfrikas reģiona pieder arī Somālilenda un Puntlenda. Puntlenda ir autonoma valsts Somālijas ziemeļu daļā, kas negrib iegūt neatkarību, bet grib palikt kā daļa no federālas Somālijas. Somālilenda ir pašpasludināta valsts, kura grib kļūt par suverēnu valsti, taču starptautiski netiek atzīta. To pašlaik atzīst par autonomu reģionu Somālijas ziemeļrietumos.
Mozambikā, Tanzānijā, Kenijā, Ugandā, Etiopijas ziemeļos un Dienvidsudānas rietumu daļā ir sastopamas cece mušas, kuras parasti pārnēsā Āfrikas tripanosomiāzi.
Sociālā mijiedarbība
Sociālā mijiedarbība jeb sociālā interakcija ir dinamiska sociālo rīcību secība starp indivīdiem (vai grupām), kuri nosaka viņu rīcību un reakciju balstoties uz mijiedarbības partnera rīcībām. Citiem vārdiem sakot tie ir notikumi, kuros cilvēki pielāgojas attiecīgi situācijai, interpretē citu teikto un darīto un rīkojas atbilstoši tam.
Minjans
Vairākas vietas lūgšanu laikā var izteikt tikai visas ebreju kopienas vārdā, tāpēc, balstoties uz Svētajiem rakstiem, Talmūdā tika noteikts, ka minjans sastāv no desmit vīriešiem, kas veido mazāko pieļaujamo skaitu, lai veiktās lūgšanas varētu uzskatīt par visas draudzes, nevis individuālām lūgšanām. Reformu jūdaismā minjanā tiek ieskaitītas arī sievietes.
Zilupes novads
Zilupes novads bija 2002. gadā izveidota un 2021. gada 1. jūlijā likvidēta pašvaldība Latgales austrumos, kas sākotnēji apvienoja Zilupes pilsētu un Zaļesjes pagastu. 2009. gadā novadā iekļāva Lauderu un Pasienes pagastus. Robežojās ar Ludzas un Dagdas novadiem, kā arī Krievijas Pleskavas apgabalu un Baltkrievijas Vitebskas apgabalu. Novada centrs bija Zilupes pilsēta.
2021. gadā Zilupes novadu pievienoja Ludzas novadam.
Apdzīvotās vietas
Zilupes novadā ietilpa Zilupes pilsēta ar 1555 iedzīvotājiem 2015. gadā, kā arī 12 ciemi, kuros 2015. gadā bija vairāk par 20 iedzīvotājiem (treknināti — pagasta centri):
Pelše
Pelše var būt:
Kultūrrelatīvisms
Kultūrrelatīvisms ir viens no mūsdienu antropoloģijas metodoloģiskajiem pamatprincipiem - sabiedrības tiek studētas bez iepriekš pieņemtiem aizspriedumiem, tās tiek pētītas un salīdzinātas, nevērtējot to atbilstību kādiem vispārpieņemtiem morāles kritērijiem un racionalitātes standartiem. Relatīvisma pieeju sabiedrību pētīšanai aizsāka un popularizēja antropologs Franss Boass.
Bezdelīga
Bezdelīga (Hirundo rustica) ir visizplatītākais bezdelīgu dzimtas (Hirundinidae) putns. Bezdelīgai izdala 8 pasugas.
Bezdelīga kultūrā
Bezdelīga daudzām tautām simbolizē cerību, veiksmi un pavasara tuvošanos. Kristīgajā kultūrā bezdelīga ir augšāmcelšanās simbols, jo bezdelīga atgriežas katru pavasari un atved jaunu dzīvi. Sengrieķu un romiešu kultūrā bezdelīga ir Afrodītes putns. Toties austrumniekiem bezdelīgai ir nedaudz cita nozīme: ķīniešiem tā simbolizē briesmas, veiksmi nākotnē un labvēlīgas izmaiņas, bet japāņiem tā ir neticības simbols un mātes rūpes. Bezdelīga ir Igaunijas nacionālais putns.
Ziemeļu teritorija
Ziemeļu teritorija (en) ir viena no Austrālijas administratīvajām vienībām. Tas atrodas valsts vidienē. Štats robežojas ar Dienvidaustrāliju, Rietumaustrāliju un Kvīnslendu. Ziemeļu teritorija ir trešais lielākais štats valstī, kā arī tās vismazāk apdzīvotais. Štata vēsture sākas pirms 40 000 gadiem, kad šeit uz dzīvi apmetās aborigēni. Ziemeļu teritorijas krastu eiropieši pirmoreiz sasniedza 17. gadsimtā. Pašlaik štata ekonomika balstās uz tūrisma pakalpojumiem. Štata administratīvais centrs ir Dārvina.
Bezdelīga
Izskats un īpašības
Bezdelīgai ir slaids ķermenis, kura pludlīniju formas piemērotas lidošanai. Ķermeņa garums ir 17—19 cm, ieskaitot slaido asti, kas ir 2—7 cm gara. Spārni ir šauri un slaidi, to plētums ir 32—34,5 cm, bet bezdelīgas svars 16—22 g. Tās mugura ir tēraudzilā krāsā, seja ruda, to ieskauj tumši zils krūšu apspalvojums, vēders balts. Lidojumā pret gaišajām debesīm tumši zilās spalvas var izskatīties melnas. Astes sānspalvas ir garākas kā pārējā aste, radot astei dziļa šķēluma iespaidu. Uz astes spalvām ir nelieli, balti laukumiņi. Abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi, vienīgi mātītēm ir īsākas astes sānspalvas, kā arī muguras un krūšu tumši zilās spalvas nav tik spīdīgas. Jaunie putni ir tumši brūni, seja pelēcīgāka, kā arī tiem nav pieaugušo putnu garās astes sānspalvas.
No mājas čurkstes to visvieglāk atšķirt pēc garās astes, kas čurkstēm ir īsāka, un virsastes. Mājas čurkstēm tā ir balta, bet bezdelīgām mugura ir tumša viscauri.
Uzvedība
Bezdelīga ligzdo ziemeļu puslodē, sākot ar jūras līmeni un beidzot ar 2700 metriem virs jūras līmeņa, bet Kaukāzā un Ziemeļamerikā līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Tā nemājo tuksnešainās vietās un pašos ziemeļos, kur bezdelīgai ir par aukstu. Kopumā bezdelīga izvairās no pilsētu apbūves. Ziemošanas teritorijās bezdelīga izvairās no bieziem mežiem un tuksnešiem. Visbiežāk to var novērot atklātās vietās, kā savanna Āfrikā un pampas Dienvidamerikā. Daļa bezdelīgu mēdz katru gadu atgriezties vienās un tajās pašās ziemošanas vietās. Parasti tās nakšņo niedrājos, bet, ja pietrūkst nakšņošanas vietas, tās izmanto elektrības vadus, kas nav droši, jo tādā gadījumā tās viegli var nomedīt plēsīgie putni. Nigērijā ir novērots milzīgs nakšņojošo bezdelīgu bars, kurā bija pulcējušies apmēram 1,5 miljoni putnu. Lielo baru veidošanos skaidro ar aizsardzību pret plēsīgajiem putniem, piemēram, pret Āfrikas piekūnu (Falco cuvierii). Reizēm bezdelīga ligzdo mērena klimata ziemošanas teritorijās, kā Taizemes kalni un Argentīnas centrālā daļa.
Latvijas teritorijā bezdelīga atgriežas aprīlī vai maijā. Visbiežāk to var novērot lauku sētās, ganāmpulku un ūdeņu tuvumā. Tā izvairās no bieza meža vai blīvi apbūvētām vietām. Tai atpūšoties patīk apmesties uz elektrības vadiem un jumtu dzegām. Bezdelīgas lidošanas ātrums ir apmēram 11—20 m/sek. Spārni tiek vēzēti apmēram 5 reizes sekundē, bet manevrējot vēzienu skaits var pieaugt līdz 7—9 reizēm sekundē.
Bezdelīgu dziesmai ir raksturīga melodiska vidžināšana. Ziemošanas teritorijās bezdelīgas ir ļoti klusas.
Barība
Bezdelīga kukaiņus medī lidojumā, tā lido samērā zemu vai vidēji augstu. Vidējais medību augstums ir apmēram 8 metri. Bezdelīga kukaiņus ķer atklātās vietās virs ūdens virsmas vai lauka. Tā bieži seko dzīvniekiem vai cilvēkiem, vai lauksaimniecības tehnikai, kas iztraucē un paceļ gaisā kukaiņu barus. Reizēm bezdelīga kukaiņus uzlasa no pašas ūdens virsmas, ēku sienām vai augu lapām. Apmēram 70% no noķertajiem kukaiņiem ir mušas. Otra lielākā kukaiņu daļa ir laputis, lai gan mājas čurkste laputis medī intensīvāk. Ziemošanas teritorijās visbiežāk tiek medītas lidojošās skudras. Ligzdošanas laikā bezdelīgas medī pa pāriem, bet pārējā laikā tās medī barā. Bezdelīgas padzeras lidojumā, lidojot virs pašas ūdens virsmas ar atvērtu knābi. Tās līdzīgā veidā arī mazgājas, lidojuma laikā izšaujoties cauri ūdenim.
Ligzdošana
Pirmie ligzdošanas vietās atgriežas tēviņi un izvēlas ligzdošanas vietu. Kad no siltajām zemēm atgriežas mātītes, tēviņš riņķo ap ligzdai noskatīto vietu un dzied. Lai piesaistītu mātītes uzmanību, liela nozīme ir astes stūrspalvu garumam. Jo garākas astes stūrspalvas, jo mātītēm tēviņš šķiet pievilcīgāks. Ja salīdzina tēviņus, tad tie, kuriem ir garākas astes spalvas, kopumā ir lielāki un spēcīgāki, kā arī izturīgāki pret slimībām. To pēcnācēji ir izturīgāki un dzīvot spējīgāki. Ja salīdzina ziemeļos un dienvidos dzīvojošos tēviņus, tad ziemeļniekiem ir garākas astes, un tie kopumā ir lielāki. Piemēram, Spānijā bezdelīgu tēviņu astes ir par 5% garākas nekā mātīšu astes, bet Somijā starpība ir 20%. Arī evolucionāri bezdelīgu tēviņu astes kļūst arvien garākas. Dānijā 1984. un 2000. gadā ir veikti bezdelīgu astu garuma mērījumi. 2000. gadā astes bija kļuvušas par 9% garākas. Tēviņiem ar garākām astēm ir arī lielāki baltie laukumi uz astes spalvām. Tā kā spalvu utis ir iecienījušas tieši baltās spalvas, tad balti, utu neskarti spalvu laukumi liecina par tēviņa veselību un spēju radīt veselīgus pēcnācējus. Kad pāris ir izveidots, tas paliek kopā uz mūžu, lai gan abi partneri var sapāroties arī ar citām bezdelīgām. Tādējādi, ņemot vērā monogāmās attiecības, bezdelīgas bagātina ģenētisko resursu. Tomēr bezdelīgu tēviņi sargā savas mātītes un nelaiž citus tēviņus to tuvumā. Bezdelīgas ligzdu būvē kopīgi, lai gan aktīvāk to dara mātītes. Tā izskatās kā māla bļodiņa, kas ļoti bieži ir piestiprināta ēku iekštelpās — kūtī vai šķūnī pie sijas. Tā var atrasties arī zem tiltiem, vaļējos pagrabos vai pat dzīvojamās mājas priekšnamā. Atšķirībā no mājas čurkstes, kas arī būvē ligzdu no dubļiem, bezdelīgai ligzdas augšējā mala ir atvērta, turpretī čurkstei ir atstāta neliela sprauga, kā arī čurkstes ligzdu iekštelpās parasti nebūvē. Pāris sargā ligzdas teritoriju, turklāt tēviņi ir daudz agresīvāki un teritoriālāki. No iekšpuses ligzda izoderēta ar spalviņām, dzīvnieku vilnu un sausu zāli. Reizēm bezdelīgas ligzdo kolonijās, ja attiecīgā vieta pieļauj vairāku ligzdu izvietošanas iespējas. Arī kolonijās ap katru ligzdu ir teritorija, ko pāris apsargā. Tā ir apmēram 4—8 m² liela. Ziemeļamerikas kolonijas ir lielākas nekā Eiropā. Ziemeļamerikā ir novērots, ka bezdelīgas savas ligzdas bieži būvē zem zivju ērgļa (Pandion haliaetus) ligzdām. Tādējādi tās sevi pasargā no citiem plēsīgajiem putniem, jo zivju ērglis medī tikai zivis. Savukārt zivju ērglis pacieš bezdelīgas kaimiņos tādēļ, ka tās saceļ lielu troksni un brīdina, ja ligzdas teritorijā ielido kāds cits plēsīgais putns. Pirms bezdelīgas uzsāka ligzdot cilvēku mājokļos, tās ligzdas būvēja pie klinšu sienām. Mūsdienās tas notiek ļoti reti.
Demogrāfiskā pāreja
Demogrāfiskā pāreja ir straujas vēsturiskas iedzīvotāju dzimstības un mirstības izmaiņas, valstij attīstoties par industrializētu valsti. Šo teoriju 1929. gadā izstrādāja amerikāņu demogrāfs Vorens Tomsons. Tomsons novēroja miršanas un dzimšanas skaita pārejas industrializētajā sabiedrība 200 gadu laikā.
Vairums attīstīto valstu atrodas 3. vai 4. fāzē, kamēr vairums attīstības valstu ir sasniegušas 2. vai 3. fāzi. Izņēmumi ir nabadzīgas Sahāras reģiona un Tuvo Austrumu valstis, kuras ir nabadzīgas valdības politikas vai pilsoņu kara dēļ, kā Pakistāna, Palestīna, Jemena un Afganistāna. Lai gan šī teorija paredz, ka mirstība visu laiku samazinās, jaunākie dati parāda, ka noteiktā attīstības stadijā mirstība atkal sāk palielināties.
Reformācija Livonijā
Reformācija Livonijā bija kustība 16. gadsimtā, kuras mērķis bija reformēt katoļu baznīcu. Livonijā izplatījās galvenokārt tieši Mārtiņa Lutera paustās idejas un, atdaloties no Romas katoļu baznīcas, nostiprinājās luterticība. Par Reformācijas sākumu Livonijā tiek uzskatīta Andreasa Knopkena iecelšana Sv. Pētera draudzes mācītāja amatā 1522. gadā pretēji domkapitula gribai.
Livoniju daudzi autori min kā pirmo vai vismaz vienu no pirmajiem reģioniem, kur Lutera idejas izplatījās ārpus Vācijas teritorijas. Reformācija norisinājās lielākoties pilsētās, vācu iedzīvotāju vidū. Reformācijas centrs Livonijā bija Rīga — lielākā un nozīmīgākā Livonijas pilsēta. Rīgā par reformatoru nosacītu uzvaru var uzskatīt 1525. gadu, bet Lībekā tikai 1530., Brandenburgā un Saksijā — 1539., Dānijā un Norvēģijā — 1536. gadu.
Reformācijas cēloņi
Jau 15. gadsimtā Rīgā ieplūda Jana Husa paustās idejas, vēlāk populāri šeit bijuši arī Roterdamas Erasma darbi. Pirmie, kas sāka sludināt Lutera idejas — Andreass Knopke un Silvestrs Tegetmeijers — bija teologi, tātad cilvēki, kuri izprata šīs idejas, un kurus vadīja tieši ticība. Arī fakts, ka reformācija sākās lielajās pilsētās, nav nejaušs, jo tieši šeit koncentrējās izglītotie ļaudis, kuri pazina humānisma idejas, un šeit arī bija liela garīdznieku koncentrācija, tātad šeit cilvēki varēja diskutēt un saprast jaunās teoloģiskās idejas. Turklāt Livonijas lielajās pilsētās vadošo lomu ieņēma vācu tautības cilvēki, kuri nebija sarāvušas saites ar pašu Vāciju, kura bija reformācijas izcelsmes vieta.
Ir maz ticams, ka reformācijas cēlonis Livonijā varētu būt materiāli apsvērumi — sekularizējot baznīcas īpašumus iegūt zemi savā īpašumā un aplaupīt baznīcas. Iepriekšējā kārtība daudz vieglāk ļāva dižciltīgajiem iekļūt baznīcas sistēmā, tādejādi gūstot ļoti lielas materiālās priekšrocības, bez mazākā riska. Turklāt svētbilžu grautiņos lietas netika izšķērdētas vai piesavinātas, lielais vairums vērtīgo lietu tika iznīcinātas, bet citas nodotas koplietošanai (piemēram, tā rodoties pirmajai publiskajai bibliotēkai Rīgā). Zināmas merkantilas tieksmes gan varēja būt tiem, kas bija parādā Ordenim vai bīskapiem.
Politiskas intereses reformācijas atbalstīšanai bija vasaļiem, kuri atbalstīja rīdziniekus, bet pašiem rīdziniekiem šāds, tīri politisks motīvs ir apšaubāms. Lai gan reformācija pavēra ceļu, lai atbrīvotos no viena no diviem kungiem, Rīgas pilsoņi to bija mēģinājuši darīt, ik pa laikam iesaistoties karos ar viņiem. Reformācija bija iemesls, kāpēc rīdzinieki tagad pieslējās ordenim, nevis bīskapam kā agrāk. Centienos iegūt tikai vienu kungu nebija nekā jauna un nav ticams, ka tie varētu būt galvenais cēlonis reformācijai Livonijā.
Pretestība un luterānisma pieņemšana
Ja sākumā Rīgas arhibīskaps bija Jaspers Linde, vecs un nevarīgs vīrs, tad viņa koadjutors Johans VII Blankenfelds uzsāka aktīvu pretdarbību un sūtīja sūtņus pie ķeizara un pāvesta. Rīdzinieki šos sūtņus arestēja un rezultātā viens pārgāja luterticībā. Kad J. Blankenfelds pats kļuva par arhibīskapu, viņš padzina luterāņu mācītājus no Kokneses un Limbažiem. Taču tam opozīcijā nostājās Rīga un sekoja nākamais baznīcu grautiņu vilnis. Tikpat ass konflikts noritēja arī Tērbatā.
Tā kā draudēja karš, Livonijas ordeņa mestrs V. Pletenbergs sasauca landtāgu. Landtāgā vienojās, ka jāsaglabā iepriekšējā politiskā kārtība. Pilsētas, kas, kaut ko atņēmušas baznīcai jāsoda, bet pilsētas neparakstīja recesu. Rīga iespējams pieslietos Prūsijai, tāpēc Pletenbergs piekrita būt par vienīgo pilsētas galvu un 1525. gadā atļāva ticības brīvību Rīgā.
Arhibīskaps Blankenfelds meklēja palīdzību ārzemēs, tāpēc tika arestēts un pats bija spiests iestāties ordenī.
1528. gadā par Rīgas arhibīskapu kļuva Tomass Šēnings, kurš meklēja palīdzību vācu zemēs un noslēdza līgumu ar Rīgu, bet to neratificēja. 1530. gadā T. Šēnings atjaunoja politisko varu, bet par koadjutoru pieņēma Prūsijas hercoga brāli Vilhelmu, kas bija protestants.
1554. gadā landtāgs atļāva ticības brīvību Livonijā, no daudzām pilsētām katoļi tika padzīti, baznīcas un īpašumi konfiscēti, lielākajās pilsētās uz laiku aizliedza dievkalpojumus.
Netillins
Netillins (en; no inuitu vārda netsilak, kas apzīmē pieaugušu roni ) ir liels ezers Kanādā, Nunavutas teritorijā, Bafina salas dienvidu daļā. Pasaulē lielākais ezers uz salas.