cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jans Torps
1999. gada Pan Pacific čempionāts
Uzreiz pēc čempionāta Torpa pārstāvji paziņoja par līguma parakstīšanu ar Adidas, apgalvojot, ka sportists startēs viņu jaunajā peldtērpā. Tas izraisīja pretrunas, jo nacionālo vienību sponsorēja Speedo un sportisti startēja šīs firmas peldtērpos. Oktobrī Torps guva savainojumu, taču gada laikā uzrādītais sniegums ļāva viņam atkal tikt atzītam par gada labāko peldētāju pasaulē, kā arī Swimming Australia vērtējumā par gada labāko Austrālijas peldētāju. Vēl Torps tika atzīts par gada jauno austrālieti, ABC gada sporta zvaigzni un Austrālijas sporta balvu pasniegšanas ceremonijā viņš tika atzīts par gada labāko sportistu.
Gatavošanās 2000. gada Olimpiskajām spēlēm
2000. gadu Torps uzsāka ar trešās individuālās distances izraudzīšanos startam Olimpiskajās spēlēs. Sākotnēji viņš izraudzījās 1500 m brīvā stila distanci, kurā startēja Jaundienvidvelsas čempionātā un arī uzvarēja. Viņš uzsāka startu Eiropas FINA Pasaules kausā, lai palielinātu sacensību praksi. Taču šīs ziņas tika aizēnotas pēc Vācijas galvenā trenera Manfrēda Tīsmana izteikumiem, ka Torps lietojot steroīdus. Torpa sarežģījumi turpinājās nākamajā posmā, kas norisinājās Berlīnē, Vācijā, kad viņa urīna paraugu testam vēlējās ņemt nenoslēgtā traukā, aizbildinoties ar noslēgto trauku trūkumu. Kad nesaskaņas tika atrisinātas, Torps par 1,5 sekundēm uzlaboja sev piederošo pasaules rekordu 200 m distancē īsajā baseinā. Torps šo panākumu nosauca par vislabāko sniegumu, to novērtējot daudz augstāk par uzvarām Olimpiskajā un pasaules līmenī. Pēc atgriešanās no Eiropas vēl joprojām bija neskaidrības ar atļauju startēt Adidas tērpā, kamēr viņa komandas biedri Austrālijas izlasē startē Speedo tērpos.
Kad neskaidrības tika atrisinātas, Torps startēja nacionālajās atlases sacensībās 2000. gada maijā Sidnejā. Pirmajā sacensību vakarā viņš atkal laboja pasaules rekordu 400 m distancē, uzlabojot to līdz 3:41,33 min, tādējādi nopelnot pirmo ceļazīmi uz Sidnejā notiekošajām Olimpiskajām spēlēm. Nākamajā dienā viņš laboja pasaules rekordu arī 200 m distancē, šoreiz to paveicot pusfinālā  un vēlāk arī finālā. Viņa iecere kvalificēties trijās disciplīnās beidzās neveiksmīgi ar 4. vietu 100 m distancē, savukārt 1500 m distancē viņš nestartēja.
2000. gada Olimpiskās spēles
Tajā pašā vakarā Torps startēja 4x100 m brīvā stila stafetes finālā, distancē, kurā ASV izlase iepriekš nevienu reizi nebija piedzīvojusi zaudējumu Olimpiskajās spēlēs. Pēc stafetes trešā posma Austrālijas izlase bija tikai nedaudz priekšā ASV stafetes komandai. Torps veica pēdējo stafetes posmu, ko viņš nopeldēja ātrāk nekā ASV pārstāvis Gerijs Hals, lai arī 50 metrus pirms finiša vadība atradās Hals. Tika uzstādīts jauns pasaules rekords, savukārt Torps uzreiz pēc finiša izlēca no baseina, lai svinētu panākumu ar pārējiem Austrālijas stafetes komandas dalībniekiem. Ar gaisa ģitāru spēlēšanu tika parodēta Hala pirms fināla izteiktā frāze, ka "amerikāņi sasitīs austrāliešus kā ģitāras".
Kad Torps nākamajā rītā notikušajos 200 m distances priekšpeldējumos laboja olimpisko rekordu, viņa sīvākais sāncensis Pīters van den Hogenbands no Nīderlandes izteicās, ka viņš arī varētu piekāpties austrālietim. Taču pusfinālā nīderlandietis savā pusfinālā uzvarēja ar jaunu pasaules rekordu (1:45,35 min), savukārt Torps pusfinālu veica 1:45,37 min, kas bija sportista jauns personiskais rekords. Finālpeldējumu Hogenbands uzsāka veiksmīgāk, distances pirmos 100 metrus veicot par 0,04 sekundēm ātrāk nekā Torps. 150 m atzīmi abi sportisti sasniedza vienā laikā, taču finišā Nīderlandes pārstāvis bija ātrāks un Torps izcīnīja sudraba medaļu. Veicot fināla peldējumu 1:46,83 min, tā bija pirmā reize, kad austrālietis finālā sasniedz sliktāku rezultātu nekā priekšsacīkstēs. Torps vēl vienu uzvaru guva nākamajā vakarā notikušajā 4x200 mbrīvā stila stafetes finālā, kur veica stafetes pirmo posmu. Lai arī viņš nevarēja uzstādīt jaunu individuālo pasaules rekordu, viņš Austrālijas izlases sastāva uzlaboja viņiem pašiem piederošo pasaules rekordu līdz 7:07,05 min. ASV komandu Austrālija apsteidza par vairāk nekā piecām sekundēm, kas bija lielākais pārsvars Olimpisko spēļu stafetēs pēdējā pusgadsimta laikā. Torps beidza dalību savās pirmajās Olimpiskajās spēlēs ar startu 4x100 m stafetes priekšsacīkstēs, kur viņš veica pēdējo posmu. Torps saņēma sudraba medaļu, jo Austrālijas komanda finālā finišēja otrajā vietā aiz ASV komandas. Viņam tika uzticēts gods nest Austrālijas karogu noslēguma ceremonijā. Torps bija visvairāk medaļas izcīnījušais sportists šajās Olimpiskajās spēlēs (kā galveno kritēriju ņemot vērā izcīnīto zelta medaļu skaitu, nevis medaļu kopskaitu). Gada nogalē viņš atkal tika atzīts par gada labāko Austrālijas peldētāju Swimming Australia vērtējumā un labāko peldētāju pasaulē.
2001. gada Pasaules čempionāts
Torps sāka trenēties 800 m brīvā stila distancē, kad FINA to pievienoja sacensību programmai 2001. gada Pasaules čempionātā. 2001. gada martā notika Austrālijas čempionāts. Torps to uzsāka ar aizstāvētu valsts čempiona titulu 400 m distancē, ko veica tikai par 0,17 sekundēm lēnāk nekā viņam piederošais pasaules rekords. Nākamajā vakarā notikušajā 800 m distancē viņš guva uzvaru, pārspēdams Pērkinsam kopš 1994. gada piederošo pasaules rekordu par vairāk nekā četrām sekundēm. 200 m distancē viņš izcīnīja savu trešo uzvaru, kā arī uzlaboja Hogenbandam piederošo pasaules rekordu līdz 1:44,69 min. Torps kļuva par trešo peldētāju starp vīriešiem pēc Jāņa Konrāda un Tima Šo, kam vienlaikus piederējuši pasaules rekordi trijās distancēs. Pēc uzvaras 100 m distancē ar jaunu personisko rekordu (49,05 s) viņš kļuva par pirmo peldētāju pēc Konrāda (1959. gads), kam vienlaikus piederēja Austrālijas čempiona tituli visās brīvā stila distancēs no 100 līdz 800 m.
2002. gads. Nāciju Sadraudzības spēles un Pan Pacific čempionāts
Torps vienmēr bija neatlaidīgi apgalvojis, ka viņa mērķis peldēšanā ir izbaudīt šo sporta veidu un uzstādīt pēc iespējas labākus laikus, nevis gūt uzvaras. Tas nesaskanēja ar trenera Frosta domām, kam bija daudz agresīvāks un kaujinieciskāks domāšanas veids. Torps arī ignorēja Frosta ieteikumus palielināt ķermeņa masu par 5 kg līdz 105 kg, tā kļūstot par visu laiku smagāko peldētāju. Mančestrā notiekošajās Nāciju Sadraudzības spēlēs Torps kārtējo reizi laboja pasaules rekordu 400 m distancē, šoreiz to uzlabojot par 0,09 sekundēm. Pirms tam Austrālijas izlases sastāvā viņš izcīnīja zeltu 4x100 m stafetē. Pirms 200 m distances fināla Torps bija redzēts strīdoties ar treneri Frostu iesildīšanās laikā. Torps gan uzvarēja distancē, taču bija neierasti dusmīgs par neuzstādīto pasaules rekordu. Vēlāk viņš publiski izteicās, ka viņam ir bijusi viena no vissliktākajām sagatavošanās reizēm. Viņš spēja uzlabot savu personisko rekordu 100 m distancē līdz 48,73 sekundēm, kas ļāva izcīnīt ceturto zelta medaļu, kā arī bija 4x100 mstafetes un 4x200 m brīvā stila stafetes sastāvā, kur izcīnīja divas uzvaras. Pēc pirmās izcīnītās medaļas (sudrabs) starptautiskās sacensībās 100 m peldējumā uz muguras, kurā viņš uzstādīja jaunu personisko rekordu, Torpam bija jānoraida kārtējie mediju salīdzinājumi ar Spicu. Neskatoties uz Torpa teikto, ka viņš nevar pārspēt Spicu, Frosts izteicās, ka viņa audzēknis vienās Olimpiskajās spēlēs varot izcīnīt deviņas zelta medaļas. Neskatoties uz mediju neapmierinātību, Torps ar izcīnītām sešām zelta medaļām atkārtoja Sūzijas O'Nīlas rekordu. Torpam tika uzticēts nest Austrālijas karogu noslēguma ceremonijā.
Pan Pacific čempionāts notika nepilnu mēnesi vēlāk Jokohamā, Japānā. Sacensības Torps uzsāka ar uzvaru pār Heketu 400 m distancē. Vēlāk viņš atzina, ka zemie rezultāti izskaidrojami ar to, ka abi divi gatavojušies vakarā paredzētajai 4x100 m brīvā stila stafetei. Tajā uzvarēja Austrālija, Torpam pārņemot vadību no Lezaka pēdējos 50 distances metros. Pēc tam Torps guva uzvaru 200 m distancē un 4x200 m brīvā stila stafetē, palielinot savu uzvaru skaitu līdz četrām. Pēc 100 m distances pusfinālā uzstādītā otrā laika viņš finālā guva uzvaru ar rezultātu 48,84 sekundes. Torps sacensības beidza ar startu 4x100 m brīvā stila stafetē, kur, lai arī savu posmu veica 47,20 sekundēs, Austrālijas izlase izcīnīja sudraba medaļu.
Pāreja pie Menzīsa
Pēc 2002. gada Pan Pacific čempionāta Torps paziņoja par trenera maiņu. Par jauno treneri tika izraudzīts Frosta palīgs Treisijs Menzīss, kam pirms tam nebija starptautiskās pieredzes. Piekrizdams, ka starp viņu un Frostu pastāvējušas saspīlētas attiecības, Torps apgalvoja, ka sadarbības pārtraukšana bijusi draudzīga. Tāpat Torps atzina, ka viņam bijusi izvēle starp sadarbības pārtraukšanu un aiziešanu no peldēšanas. Torps atkal tika atzīts par gada labāko peldētāju pasaulē.
2003. gada Pasaules čempionāts
Pirmais lielais pārbaudījums Torpa sadarbībai ar Menzīsu bija martā Sidnejā notikušais Austrālijas čempionāts. Nevienā distancē netika uzstādīts pasaules rekords. Torps no saviem labākajiem rezultātiem bija atpalicis vairāk nekā vienu sekundi. Lai arī abās distancēs viņš pārspēja Heketu un izcīnīja čempiona titulu, Torps atzina, ka ir vīlies savā sniegumā. Kad viņš 100 m distancē finišēja vienā laikā ar Ešliju Kellusu (49,05 s), The Sydney Morning Herald Torpam veltīja kritiskas atsauksmes. Savā pirmajā kompleksajā peldējumā 200 m distancē viņš uzstādīja jaunu Nāciju Sadraudzības valstu rekordu (2:00,11 min), kas arī bija piektais labākais 2003. gada rezultāts. Kritiski tika vērtēta arī viņa lēmums medicīnisku iemeslu dēļ atteikties no dalības pirmajās Duel in the Pool sacensībās starp ASV un Austrālijas komandām.
2003. gada Pasaules čempionāts norisinājās Barselonā, Spānijā. Pirmajā sacensību dienā Torps uzvarēja Heketu 400 m distancē ar par 2,5 sekundēm sliktāku laiku par pasaules rekordu. Torps kļuva par pirmo peldētāju, kas trīs reizes pēc kārtas izcīna čempiona titulu vienā distancē. 200 m distancē nīderlandietis Hogenbands pirmos 100 distances metrus veica ātrāk par pasaules rekorda grafiku, taču atlikušajā distances daļā Torps atguva vadību un guva uzvaru. 100 m distancē Torps finišēja trešajā vietā ar laiku 48,77 sekundes. Visās trijās brīvā stila distancēs viņš peldēja lēnāk nekā tad, kad trenējās pie Frosta. Individuālo startu Torps pabeidza ar startu 200 m kompleksā peldējuma distancē, kur ar jaunu personisko rekordu izcīnīja sudraba medaļu. Pēc tam viņš tika iekļauts sastāvā startam 4x200 m brīvā stila stafetē, kur aizstāvēja čempiona titulu. Savukārt 4x100 m brīvā stila stafetes sastāvā viņš izcīnīja ceturto vietu. Gada beigās Torps balsojumā par pasaules gada labāko peldētāju ierindojās tikai 4. vietā, taču viņš tika atzīts par gada labāko peldētāju Austrālijā.
2004. gada Olimpiskās spēles
Pirms Speedo piedāvāja Maiklam Felpsam vienu miljonu ASV dolāru, ja viņš atkārtos Spica rekordu. Savukārt Torps norādīja, ka tas nav iespējams un izslēdza no savas olimpiskās programmas septīto distanci — 200 m komplekso peldējumu. 2004. gada martā notikušajā Austrālijas čempionātā Sidnejā 400 m distances priekšpeldējumā Torps veica pāragru startu un tika diskvalificēts. Tādējādi viņam nebija iespēja aizstāvēt savu pirms četriem gadiem izcīnīto olimpiskā čempiona titulu. Tas izraisīja milzīgas diskusijas peldēšanas un pārējās sabiedrības vidū, ka šajā gadījumā varētu veikt izņēmumu Austrālijā pastāvošajai politikai uz sacensībām sūtot pirmo divu vietu ieguvējus. Austrālijas premjerministrs Džons Hovards šo gadījumu nosauca par katastrofu. Torps guva uzvaras 100 m un 200 m distancēs, tādējādi nodrošinot savu dalību Atēnu Olimpiskajās spēlēs. Uz Kreigu Stīvensu, kas bija izcīnījis otro ceļazīmi uz Atēnām 400 m distancē, tika izdarīts milzīgs spiediens, lai viņš atteiktos no ceļazīmes uz Olimpiskajām spēlēm par labu Torpam, ko arī vēlāk viņš izdarīja, par to paziņodams TV intervijā.
2004. gada Olimpisko spēļu sacensības starp Torpu, Hogenbandu un Felpsu 400 m distancē tika nodēvētas par "gadsimta peldējumu". Tajā vairākkārt notika līderu maiņa, taču finišā uzvaru guva Torps. Tā kā daži viņa komandas biedri bija vai nu tikko atlabuši pēc savainojumiem vai saslimuši, 4x100 m brīvā stila stafetē Austrālija ierindojās tikai 6. vietā. 200 m distanci veiksmīgāk uzsāka Hogebands, taču distances pēdējos 50 metros Torps pārņēma vadību un uzvarēja ar jaunu olimpisko rekordu. Pēc uzvaras šajā disciplīnā Torps reaģēja emocionālāk kā parasti, svinēdams to ar roku vicināšanu gaisā un kliegšanu. Nākamajā dienā beidzās Austrālijas izlases sešus gadus ilgusī uzvaru sērija 4x200 m stafetē pār ASV izlasi. Atēnu olimpiskajā baseinā ASV izlase distanci veica par 0,13 sekundēm ātrāk. Vēlāk Torps 100 m distancē izcīnīja bronzas medaļu, distanci veikdams jauna personiskā rekorda ātrumā. Torps kļuva par pirmo peldētāju Olimpisko spēļu vēsturē, kas izcīnījis medaļas 100—200–400 m kombinācijā. Pēc Atēnu Olimpiskajām spēlēm Torps uz laiku pārtrauca dalību sacensībās un izlaida 2005. gada Pasaules čempionātu.
2006. gads. Mēģinājums atgriezties un karjeras beigšana
Torps atgriezās sacensību apritē ar startu 2005. gada decembrī notikušajā Jaundienvidvelsas čempionātā. Viņš piedalījās 200 m distancē un apgalvoja, ka beigs karjeru pēc 2008. gada Olimpiskajām spēlēm. Tāpat Torps apgalvoja, ka, lai labāk sagatavotos 100 m distancei, viņš vairs nestartēs 400 m distancē, kurā līdz tam bija guvis lielākos panākumus. 2006. gada februārī Torps kvalificējās 2006. gada Nāciju Sadraudzības spēlēm ar uzvarām 100 m un 200 m distancēs. Viņš izteica neapmierinātību ar parādīto sniegumu šajās distancēs.
Drīz pēc tam viņš atsauca savu dalību no Nāciju Sadraudzības spēlēm, jo saslima ar bronhītu, kā dēļ pārtrauca treniņprocesu. Tāpat sportists atsauca savu dalību no atlases sacensībām uz 2007. gada Pasaules čempionātu. 2006. gada 21. novembrī Torps paziņoja par savu karjeras beigšanu. Viņš atzina, ka plānojis karjeras beigšanu jau kādu laiku, taču ir baidījies no nākotnes, jo peldēšana viņam devusi drošības sajūtu.
2011. gads. Mēģinājums kvalificēties 2012. gada Olimpiskajām spēlēm
2011. gada sākumā tika daudz spekulēts par iespējamo Torpa atgriešanos profesionālajā sportā, jo viņš bija redzēts trenējoties.
Torps īpašā preses konferencē paziņoja par karjeras atsākšanu un vēlmi startēt 2012. gada Londonas Olimpiskajās spēlēs. Viņš paziņoja, ka vairāk koncentrēsies uz 100 m un 200 m distancēm, kā arī viņš varot dot ieguldījumu Austrālijas komandai stafetes sacensībās. Sportists atklāja, ka nestartēs 400 m distancē, jo nespēšot sagatavot ķermeni šai distancei. Torps piebilda, ka lēmumu par atgriešanos profesionālajā peldēšanā pieņēmis 2010. gada septembrī un atsācis trenēties 13. oktobrī (28. dzimšanas dienā). 2011. gada oktobrī sportists atzina, ka apzinās, ka Londonas Olimpiskajās spēlēs varētu neuzrādīt vēlamos rezultātus.
Pirmās sacensības pēc karjeras atsākšanas Torpam bija Pasaules kausa posms Singapūrā. 100 m kompleksajā peldējumā viņš izcīnīja 7. vietu, distanci veicot 56,33 sekundēs.
Pieņēmumi par dopinga lietošanu
Torpa panākumi bieži ir noveduši pie pieņēmumiem, ka sportists lieto dopingu. 2000. gadā pirms Olimpiskajām spēlēm Vācijas izlases galvenais treneris un kapteinis apsūdzēja Torpu par krāpšanos. Viņi apgalvoja, ka Torpa fiziskās īpašības liecina par dopinga lietošanu. 2007. gadā franču laikraksts L'Équipe ziņoja, ka Torpam bijusi normai neatbilstošs līmenis divām neatļautām vielām dopinga testā. Torps noliedza šo apsūdzību, savukārt Austrālijas sporta antidopinga iestāde vēlāk apstiprināja, ka tā bija veikusi izmeklēšanu šajā lietā un noraidīja dopinga lietošanu. FINA vēlāk šo lietu slēdza.
Arī pats sportists ir aktīvs antidopinga aizstāvis. Viņš aicināja ieviest asins testu, apsolīja nodot sasaldētu paraugu retrospektīvai pārbaudei un vairākkārt kritizējis FINA par viņaprāt nepilnīgi veiktajām dopinga pārbaudēm.
Seksualitāte
Torps ir pazīstams ar savu ilglaicīgo interesi par modi, viņš darbojas kā Armani vēstnieks. Tāpat viņam ir sava dizaineru veidoto rotaslietu un apakšveļas līnija. Šādas intereses izraisīja diskusijas sabiedrībā par to, ka Torps varētu būt homoseksuāls. Lai gan gadiem ilgi Torps to bija noliedzis, 2014. gada jūlijā televīzijas intervijā viņš atklāja, ka ir homoseksuāls.
Sponsori
Karjeras laikā Jans Torps bija viens no spilgtākajiem un populārākajiem Austrālijas sportistiem. Neskatoties uz to, ka viņš startēja sporta veidā, kur vairākuma sportistu ienākumi ir minimāli, mārketinga aptaujās Torps ir izdevīgākais Austrālijas sportists sponsoru darījumiem, pārspējot futbolistus, kuri katru nedēļu sacenšas daudz lielākos stadionos. Papildu viņa līgumam ar Adidas, Torpu sponsorēja tādi uzņēmumi kā Qantas, Telstra un Seven Network.
Torpa interese par modi un kultūru bieži viņu aizvedusi uz Ņujorku, visbiežāk darījumos ar Armani. Šo pilsētu viņš saucot par savām otrajām mājām. Tāpat Torps bija Pasaules tirdzniecības centrā 2001. gada 11. septembra rītā, tur apstādamies skrējiena laikā. Šīs pašas vizītes laikā Torps piedalījās arī The Tonight Show with Jay Leno šovā, kurā piedalījās salīdzinoši mazās intereses dēļ ASV par peldēšanas sacensībām. Torps vēlāk kļuva par Ņujorkas kandidatūras pārstāvi uz 2012. gada Olimpisko spēļu rīkošanas balsojumu, pat apsolīdams, ka turpinās karjeru līdz šīm sacensībām, ja Ņujorka iegūs tiesības organizēt Olimpiskās spēles. Sportists ir arī filmējies televīzijā. 2002. gadā Torps atveidoja galveno tēlu televīzijas realitātes šovā Undercover Angels, kas bija Charlie's Angels seriāla imitācija. Seriālā viņš vadīja trīs meiteņu vienību, kas paveica labus darbus cilvēkiem, kam tas bija nepieciešams. Lai arī vidēji vienu sēriju vēroja vairāk nekā viens miljons cilvēku, par šo pārraidi bija negatīvas kritiķu atsauksmes. Tāpat viņš ir filmējies amerikāņu seriālā "Draugi".
Jūras šņibītis
Izplatība
Ligzdo Eirāzijas un Ziemeļamerikas arktiskajās piekrastēs un Ziemeļu Ledus okeāna salās, kā arī kalnu tundrā. Latvijai tuvākās ligzdošanas vietas ir Skandināvija un Somijas ziemeļi, arī Grenlande, Islande, Špicbergena, Franča Jozefa zeme, Nova Zemļa un Severnaja Zemļa. Neliela ligzdotāju populācija Skotijas ziemeļos.
Jūras šņibītis ir gājputns. Ligzdošanas vietas pamet vēlāk kā citi šņibīši, migrē uz Atlantijas okeāna klinšainajiem bezledus krastiem, parasti ne tālāk par Ziemeļkarolīnu (Ziemeļamerikā) vai Portugāles ziemeļiem (Eiropā). Vietās, kur jūra neaizsalst, pārziemo ligzdošanas areālā vai veic nelielu pārvietošanos. Ziemās bieži sastopams Rietumeiropas un Skandināvijas piekrastēs, bet ievērojami retāk pie Baltijas jūras austrumu krasta.
Latvijā
Latvijā jūras šņibītis ir reti, bet regulāri sastopams rudens caurceļotājs, kā arī rets ziemotājs. Kopējais novērojumu skaits ir nedaudz mazāks par 30 un šņibīši sastapti vienmēr tikai jūras piekrastē, visbiežāk oktobrī. Mēdz pulcēties bariņos, lielākais konstatēts 2011. gada rudenī uz Liepājas ostas dienvidu mola — 16 putni.
Izskats
Jūras šņibītis ir neliels bridējputns, kura ķermeņa garums ir 20—22 cm, spārnu plētums 42—46 cm, svars 60—75 g. Pieaugušam putnam ir dzeltenas (pavasarī) vai oranžas (rudenī) kājas un vidēja izmēra tievs, smails knābis, kura krāsa pie pamata ir dzeltena, bet tālāk — tumša. Apspalvojums virspusē ir raibumoti tumšs ar viegli violetu nokrāsu, bet zemāk — balts. Krūtiņa ir gaiši pelēcīga, astes gals — melns. Ligzdošanas laikā jūras šņibīša apspalvojums nedaudz mainās, tas kļūst brūnāks, ne tik pelēks.
Uzvedība
Šņibītis ir sabiedrisks putns. Ārpus ligzdošanas laika tie ar saviem sugas brāļiem uzturas mazos bariņos un nereti biedrojas arī ar akmeņtārtiņiem (Arenaria interpres), meklējot barību akmeņainajās, klinšainajās piekrastēs. Pārsvarā pārtiek no kukaiņiem un gliemjiem, kā arī dažiem augiem. Jūras šņibīši ir ļoti veikli gan uz sauszemes, lecot un skrienot, gan jūrā peldot. Barošanās laikā vērotājam varētu šķist, ka šņibīši ir neveikli lidotāji, jo lidojumi ir īsi ar vājiem spārnu vēzieniem, parasti tiek aplidotas kādas klintis vai citi šķēršļi. Tomēr migrācijas laikā jūras šņibīši pierāda, ka spēj lidot ātri, spēcīgi un ar pilniem spārnu vēzieniem. Jūras šņibīši ziemo vienmēr vienā un tajā pašā vietā.
Ligzdošana
Jūras šņibīši dzimumbriedumu sasniedz 1 gada vecumā. Tie veido monogāmus pārus un agresīvi aizsargā ligzdošanas vietu. Jūras šņibīši ligzdo akmeņainajās, arktiskajās piekrastēs un kalnu tundrā. Vispirms tēviņš nostiprina samērā lielu ligzdošanas teritoriju, pēc tam cenšas piesaistīt sev mātītes uzmanību, izpildot īpašus lidojumus gaisā un dejas uz zemes. Ligzdu šņibītis būvē uz zemes — vai nu uz neliela akmeņu paaugstinājuma vai arī piekrastes nogāzēs. Tēviņš atrod un iezīmē vairākas vietas, bet mātīte izvēlas vienu no tām un izdēj 3—4 olas. Inkubācijas periods ilgst 21—22 dienas. Perē abi vecāki, bet, kad mazuļi ir izšķīlušies, galvenās rūpes uzņemas tēviņš. Ja perējums aiziet bojā, pāris ļoti reti dēj vēlreiz. Mātīte pamet ligzdošanas teritoriju un dodas uz ziemošanas vietām. Pēc izšķilšanās (24h) mazie putnēni diezgan ātri sāk skriet, peldēt un baroties paši. Tēva uzdevums ir mazuļus aizvest uz vietām, kur ir ar ko baroties. Tēviņš ļoti uzmanīgi rūpējas par mazuļiem, tos aizsargājot no citiem putniem. Apmēram pēc 22 dienām jaunie putni ir pieauguši un visi dodas uz ziemošanas vietām, bet joprojām tie ir atkarīgi no sava tēva līdz sasniedz apmēram 33 dienu vecumu.
Aizsardzība
Sugas izplatības areāls ir plašs un tie apdzīvo cilvēka saimnieciskās darbības maz skartus apvidus, tādēļ globālā mērogā nav būtiski apdraudēti. Konvencijā par Eiropas dzīvās dabas un dabisko dzīvotņu aizsardzību noteikts, ka jūras šņibītis pieder pie Eiropas Savienības īpaši aizsargājamo putnu sugām.
1954. gads
1954. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Latvijā sastopamo īsspārņu sugu saraksts
Latvijā ir sastopamas 612 īsspārņu sugas.
Infrasarkanais starojums
Infrasarkano starojumu sauc arī par siltumstariem, jo ķermeņi istabas temperatūrā izstaro enerģiju ar šādu viļņu garumu. Visi sakarsēti ķermeņi izstaro nepārtrauktu infrasarkano spektru. Palielinoties temperatūrai, palielinās kopējā intensitāte un spektrā parādās augstākas frekvences komponenti (≈700 °C temperatūrā ķermeņi sāk izstarot redzamo gaismu).
Pēc viļņa garuma infrasarkano starojumu iedala tuvajā (0,7—1,4 um), vidējā (1,4—15 um) un tālajā (15—1000 um). Tuvo infrasarkano starojumu lieto komunikācijām, optiskajās šķiedrās, jo šādiem viļņu garumiem ir vismazākā absorbcija. CCD matricas arī ir jutīgas pret šiem viļņu garumiem. Lielākā daļa siltu ķermeņu starojuma ir vidējais infrasarkanais starojums. Tālā infrasarkanā starojuma tālāko galu dažreiz nodala atsevišķi kā terahercu radiāciju (frekvences ir mērāmas terahercos). Infrasarkanais starojums ir elektromagnētiskie viļņi ar viļņa garumu 700 nm līdz 1 mm (pēc citiem datiem 800 nm līdz 0,35 mm). Šo viļņu garums ir lielāks nekā redzamajai gaismai, bet mazāks nekā radioviļņiem (mikroviļņi).
Termins infrasarkanais radies no latīņu vārda „infra”, kas nozīmē „zem” sarkanās krāsas apzīmējuma, jo sarkanā krāsa ir redzamā gaisma ar garāko viļņa garumu, kādu spēj atšķirt cilvēka redze.
Infrasarkano starojumu sauc arī par siltumstariem, jo ķermeņi istabas temperatūrā izstaro enerģiju ar šādu viļņu garumu. Visi sakarsēti ķermeņi izstaro nepārtrauktu infrasarkano spektru. Palielinoties temperatūrai, palielinās kopējā intensitāte un spektrā parādās augstākas frekvences komponenti (~700 °C temperatūrā ķermeņi sāk izstarot redzamo gaismu).
Pēc viļņa garuma infrasarkano starojumu iedala tuvajā (0,7—1,4 um), vidējā (1,4—15 um) un tālajā (15—1000 um). Infrasarkanie stari ir īsviļņi, kas spēj iespiesties audos līdz 4 cm dziļumā, izraisot siltumefektu.
Infrasarkanos starus izmanto dažādās tehnoloģijās, tai skaitā attēlu iegūšanā ar termogrāfijas ierīcēm.
2008. gada F1 sezona
2008. gada F1 sezona bija 59. F1 sezona. Tā sākās un beidzās. Par čempionu kļuva Luiss Hamiltons.
Tā bija pirmā F1 sezona ilgā laika posmā bez Konkordes līguma. Bija plānots, ka tajā pievienosies 12. komanda - Prodrive, tomēr tika paziņots, ka šie plāni tiks atlikti uz gadu. 2008. gadā debijas sezonu aizvadīja Force India komanda, kura tika izveidota uz Spyker bāzes. Tā ir pirmā indiešu komanda Formula 1 sacīkstēs. 2008. gadā piedalās divi debitanti: Nelsinju Pikē un Sebastjēns Burdē. Kadzuki Nakadžima un Timo Gloks aizvada savu pirmo pilno sezonu F1.
dalību atsauca Super Aguri F1 komanda, atstājot čempionātā vien desmit komandas.
Pilotu kopvērtējums
† Braucējs nefinišēja, bet tiek klasificēts jo paveica vismaz 90% distances.
Komandu kopvērtējums
† Braucējs nefinišēja, bet tiek klasificēts jo paveica vismaz 90% distances.
‡ dalību atsauca Super Aguri F1 komanda, atstājot čempionātā vien desmit komandas.
Navļas rajons
Navļas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Krievijā, Brjanskas apgabala austrumos. Tas robežojas ar Karačevas rajonu ziemeļaustrumos, Brjanskas rajonu ziemeļos, Vigoņiču un Trubčevskas rajoniem rietumos, Suzemkas un Brasovas rajoniem dienvidos un Orlas apgabalu austrumos.
Navļas rajons ir vislielākais apgabals pēc platības. Tās administratīvais centrs ir Navļa. Rajona galvenās upes ir Desna (rajona rietumu robežā) un tās kreisās pietekas — Navļa un Revna. Apmēram 80% no rajona platības aizņem meži.
Rajons tika izveidots 1929. gadā. Līdz 1937. gadam Navļas rajons bija Rietumu apgabalā, 1937.-1944. gados — Orlas apgabalā, kopš 1944. — Brjanskas apgabalā.
Otrā pasaules kara gados, vācu okupācijas laikā, rajons bija Lokotas pašvaldības apvidus sastāvā.
Pēc mūsdienu teritoriālā iedalījuma, Navļas rajonā ir 2 pilsētas pašvaldības un 11 lauku pašvaldību.
Samara
Samara (ru) ir pilsēta Krievijas Federācijas Eiropas daļā Volgas kreisajā krastā pie Samaras upes ietekas. Samaras apgabala administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pēc 2013. gada provioriskajiem datiem pilsētā dzīvo ap 1,172 miljoniem iedzīvotāju un tā ir sestā lielāka Krievijas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita.
Samara ir viens no nozīmīgākajiem un lielākajiem Krievijas Federācijas rūpniecības un ekonomikas centriem. Samara ir pazīstama kā vieta, kur ražo kosmonautikas aprīkojumu, satelītus un lidmašīnas. 2007. gadā pilsēta uzņēma Eiropas Savienības-Krievijas samitu.
Vēsture
Pirmo reizi minēta 1361. gadā kā Zelta Ordas apmetne Volgas krastā (Samar). 1586. gadā šeit uzbūvēja Krievijas caristes robežcietoksni (Самарский городок) uz Nogaju ordas robežas militāro un muitas funkciju veikšanai. 1670. gadā Samaru ieņēma Stepana Razina kazaku karaspēks, bet 1773. gadā tā bija pirmā pilsēta, kas pārgāja Jemeļjana Pugačeva pusē.
1850. gadā tā kļuva par Krievijas Impērijas Samaras guberņas galvaspilsētu un lielu labības tirdzniecības centru. 1935. gadā pilsētu pārdēvēja padomju saimnieciskā darbinieka Valeriana Kuibiševa vārdā par Kuibiševu.
Otrā pasaules kara laikā, kad notika kauja par Maskavu, Kuibiševa kļuva par PSRS rezerves galvaspilsētu, 1942. gadā šeit tika uzbūvēts Staļina bunkurs un pārvietotas daudzas valsts iestādes. Kara laikā attīstījās militārā rūpniecība (kaujas lidmašīnu IL-2 ražošana).
1990. gadā pilsēta atguva Samaras nosaukumu.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits
Pēc 2008. gada janvāra datiem Samarā dzīvo 1 158 000 iedzīvotāju. Aglomerācijā dzīvo 2,3 miljoni cilvēku (3. vieta Krievijā pēc Maskavas un Sanktpēterburgas).
Nacionālais sastāvs
Cilvēki
Samarā dzimuši:
Buržuā fjords
Buržuā fjords (fr,, es) ir ap 50 km garš un līdz 10 km plats līcis Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē Antarktīdā, daļa no daudz lielākā Margeritas līča. Atdala Faljēra krastu dienvidos no Lubē krasta ziemeļos. Daļu no līča krastiem veido tuvu viena otrai esošas salas, lielākās no kurām ir Purkuapā sala, Blekloka sala un Horsšū sala. Līci atklāja 1908.—1910. gadu franču antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un nosauca par godu Francijas armijas ģeogrāfijas dienesta vadītājam pulkvedim Žozefam Buržuā (Joseph E. Bourgeois). Horsšū salā no 1955. līdz 1960. gadam darbojās britu polārstacija Horsšūailenda.
Kluža-Napoka
Kluža-Napoka (ro) ir pilsēta Rumānijas ziemeļrietumos, Transilvānijā, pie Mazās Somešulas upes. Rumānijas ceturtā lielākā pilsēta (pēc Bukarestes, Timišoaras un Jašiem) un lielākā pilsēta Transilvānijā. Pilsēta veidojusies rumāņu, ungāru un vācu kultūru mijiedarbībā.
Vēsture
Pēc tam, kad laikā no 101. līdz 106. gadam Romas impērija iekaroja Dākiju, imperators Trajāns (valdīja 98-117) šeit nodibināja leģiona apmetni Napoku (Napoca). Imperators Adriāns (117—138) piešķīra apmetnei municipija tiesības, nosaucot to par Municipium Aelium Hadrianum Napoca. Imperatoram Markam Aurēlijam (161—180) izdevās saglabāt kontroli pār Napoku Markomāņu karu laikā (166—180), pēc uzvaras karā viņš nodibināja šeit romiešu koloniju. Napoka kļuva par vienu no Porolisumas Dākijas (Dacia Porolissensis) provinces centriem un prokuratora rezidenci. Pēc 238. gada barbaru cilšu nepārtraukto militāro uzbrukumu dēļ imperators Aureliāns (270—275) bija spiests atvilkt karaspēku un kolonistus pāri Donavai un atteikties no provinces. Pēc Lielās tautu staigāšanas laikā Napokas vārds vairs netika pieminēts. 10. gadsimtā šo apgabalu iekaroja ungāru klejotāju ciltis, kopš 1075. gada to dēvēja par Transilvāniju (latīņu terra ultra silvam, ungāru Erdély — burtiski, "Zeme aiz meža"), bet 1241. gadā mongoļi nopostīja vietējo ungāru cietoksni ar latīņu nosaukumu Castrum Clus. 1272. gadā Ungārijas karalis Ištvāns V aicināja vācu kolonistus (Transilvānijā sauktus par sakšiem) dibināt pilsētu, kurai jau 1270. gadā viņš piešķīra pilsētas tiesības. Pilsēta šajā laikā bija pazīstama ar nosaukumu Klauzenburga (vācu: Klausenburg, latīņu: Claudiopolis) un piederēja pie septiņu vācu pilsētu savienības (vācu: Siebenbürgen).
1405. gadā Kluža kļuva par brīvpilsētu. 1443. gadā Klužā piedzima vēlākais Ungārijas un Bohēmijas karalis Māķāšs Huņadi jeb Korvins (1458—1490). 1541. gadā pilsēta iekļāvās Transilvānijas hercogistē. Kaut arī valsts politiskais centrs bija Alba Julija, Klauzenburga bija Transilvānijas lielākā pilsēta. Pilsētā dzīvoja vācu un ungāru iedzīvotāji.
18. gadsimtā Kluža kļuva par ungāru kultūras centru. 1791. gadā šeit sāka iznākt pirmā ungāru avīze, bet 1792. gadā nodibinājās ungāru teātra trupa. No 1790. gada līdz 1867. gadam Kluža bija Transilvānijas lielhercogistes galvaspilsēta. 1848. gada revolūcijas laikā pilsētu ieņēma ungāru spēki Juzefa Bema vadībā. Pēc 1867. gada kompromisa Kluža iekļāvās Ungārijas sastāvā.
Pēc Pirmā pasaules kara Transilvāniju piešķīra Rumānijai. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Vīnes arbitrāžām, Klužu iekļāva Ungārijā, tomēr 1944. gadā pilsētu ieņēma PSRS un rumāņu spēki, un 1947. gadā to atkal piešķīra Rumānijai.
1974. gadā pilsētu pārsauca par Klužu-Napoku, pievienojot seno romiešu nosaukumu.
Cilvēki
Klužā-Napokā dzimuši:
Zole (kāršu spēle)
Zole ir Latvijā populāra kāršu spēle, ko citviet pazīst ar nosaukumu revelīts. Parasti to spēlē trīs cilvēki, taču ir arī variācijas diviem (studentu zole), kā arī vairāk nekā trim cilvēkiem.
Kāršu stiprums
Spēlē izmanto 26 kārtis. Kāravi, sākot no dūža līdz septītniekam, pārējie masti no dūža līdz devītniekam. Trumpji pēc lieluma ir šādas kārtis: visas dāmas; pēc tam kalpi un beidzot pārējie kāravi. Dāmas un kalpi šādā kārtībā: kreicis, pīķis, ercens un kāravs. Kāravi pēc lieluma: dūzis, desmitnieks, kungs, devītnieks, astotnieks un septītnieks. Acis tiek skaitītas šādi: dūzis — 11, desmitnieks — 10, kungs — 4, dāma — 3, kalps — 2; devītnieks, astotnieks un septītnieks — 0. Pēc stiprumā nākamā kārts pēc dūža ir desmitnieks, tad kungs.
Kāršu izdale
Vietas izmeklētājs jauc kārtis, dod tās pārcelt tam spēlētājam, kurš atrodas no dalītāja pa labi, un pēc tam izdala katram dalībniekam 8 kārtis: vispirms 4 kārtis sēdošajam pa kreisi no dalītāja, tad 4 kārtis nākamajam un pēc tam 4 kārtis sev, tad (aizklātas) noliek uz galda 2 nākamās kārtis un pārpalikušās 12 kārtis izdala katram spēlētājam pa 4 un 4 — tāpat kā sākumā.
Lomas izvēle
Tas, kam ir priekšroka, t.i., spēlētājs, kurš sēž no dalītāja pa kreisi, pēc savu kāršu pārbaudīšanas, paziņo, ka viņš vai nu spēlē, vai atsakās no spēles, sacīdams "Garām". Pēc tam to pašu dara nākamais un, ja arī tas nopasē, tad beidzot trešais. Tam, kurš atklāj spēli, ir jāspēlē vienam pret pārējiem diviem, kuri savus stiķus skaita kopā.
Spēles gaita
Tas spēlētājs, kurš paziņo, ka atklāj spēli, paņem no galda 2 tur atsevišķi noliktās kārtis un pievieno tās pie savām. No šīm 10 kārtīm viņš var nolikt 2 kārtis pēc savas izvēles, kā tas viņam izdevīgāk. Parasti cenšas nolikt to mastu, no kura ir tikai viena vai divas kārtis, mazākas par dūzi, lai spēlē varētu šo mastu sist ar trumpi. Vēlams arī pēc iespējas nolikt kārtis ar lielākām acīm, jo šīs 2 kārtis tiek pieskaitītas spēlē saņemtajiem stiķiem. Nav ieteicams nolikt dūzi, ja tas ir vienīgais no tā masta, jo ir lielas izredzes ar šo dūzi ņemt stiķi. Spēlētājam, lai uzvarētu, vajag iegūt vismaz 61 aci. Ja pretiniekiem kopā ir vismaz 30 acis, tad spēlētājs saņem no katra 1 punktu, ja ir mazāk par 30 acīm — 2 punktus, bet, ja nav neviena stiķa — 3 punktus.
Ja spēlētājam pēc viņa aprēķiniem ir tik labas kārtis, ka viņš var cerēt uzvarēt bez 2 kāršu piepirkšanas, viņš pieteic zoli, kas nozīmē; ka viņš spēlē bez 2 kāršu piepirkšanas. Šīs kārtis tad tiek pieskaitītas pie pretinieku saņemtajiem stiķiem.
Ja zoles spēlētājs iegūst vismaz 61 aci, viņš saņem no katra pretinieka 5 punktus; ja 91 aci — 6 punktus; ja visus stiķus — 7 punktus.
Bet, ja spēlētājs, spēlēdams parasto spēli, neiegūst 61 aci, arī tad, ja viņš iegūst 60 acis, uzvar mazie, viņš maksā katram pretiniekam 2 punktus. Ja spēlētājam ir mazāk par 31 aci, viņš maksā katram — 3 punktus, ja nav neviena stiķa -4 punktus. Ja zoles spēlētājs neiegūst 61 aci, viņš maksā katram pretiniekam 6 punktus; ja ir mazāk par 31 aci — 7 punktus, bet, ja nav neviena stiķa — 8 punktus.
Vairākkārt visiem nopasējot, var sakrāties vairākas pules. Nākamās spēles spēlētājs vinnējot saņem attiecīgo punktu daudzumu ne tikai no spēles pretiniekiem, bet arī papildus pa punktam no katra spēlētāja. Tas, protams, var notikt tikai tik ilgi, kamēr bankā ir iemaksas. Ja ir jau vismaz viena pule, un spēlētājs, spēlējot kā lielais, zaudē, viņš saņem personīgo puli. To var izņemt viņš pats, vinnējot spēli, bet nekādus papildus punktus nesaņemot. Ja personīgo puli izņem kāds cits, viņš saņem papildus 2 punktus no pules īpašnieka.
Pēc kāršu izdalīšanas, spēles atklāšanas un 2 piepērkamo kāršu apmainīšanas (zoles gadījumā 2 kāršu apmainīšana izpaliek), tas, kam ir priekšroka, izspēlē 1 kārti pēc savas izvēles. Kas paņem stiķi, tam pieder nākamā izspēle.
Partneris (trešā roka) nedrīkst piemest savu kārti ātrāk par partneri, kam ir otrā roka. Tāpat netiek pieļauta tā saucamā kāršu vilkšana iepriekš.
Pareizi izspēlēta kārts nevar tikt apmainīta.
Uz izspēlēto kārti jāatbild vienmēr ar to pašu mastu, turklāt dāmas un kalpi ir trumpji. Ja nav rokā attiecīgā masta kārts, var pēc izvēles piemest kādu citu mastu vai arī pārsist ar trumpi.
Ja kāds aiz pārskatīšanās nav devis pieprasīto mastu, bet atmetis kādu citu mastu vai sitis ar trumpi, tad, pirms šis stiķis nav noņemts no galda, viņš var šo kļūdu izlabot (datora variantā gan netiek dota iespēja iziet nepareizi). Ja kļūdu pielaidusi vidus roka, tad arī beidzamā roka var pārmainīt savu kārti, skatoties pēc vajadzības. Ja kāds no partneriem ir ņēmis savu kārti atpakaļ, nākamajās izspēlēs otrs partneris drīkst izspēlēt šo pretēji noteikumiem parādīto mastu tikai ar spēlētāja piekrišanu.
Ja turpmākajā spēles gaitā vai arī tikai spēles beigās izrādās, ka kāds nepareizi rīkojies ar pieprasīto mastu, pretējā puse skaitās par uzvarētāju. Ja vainīgā puse tomēr jau būtu vinnējusi līdz nepareizās spēles momentam, tai nāk par labu tikai tie stiķi, kuri līdz tam ir saņemti. Tāpēc arī pirms spēles beigām paņemtie stiķi nedrīkst tikt sajaukti, lai katrā laikā būtu iespējams konstatēt spēles noteikumu pārkāpšanu. Pirms spēles var vēlreiz apskatīt beidzamo stiķi vai arī pieprasīt no pretējās puses to uzrādīt.
Spēles laikā sarunas starp partneriem par spēles gaitu un veidu ir aizliegtas.
Ja spēlētājs redz, ka viņš nevar uzvarēt, viņam ir tiesības pirms trešā stiķa izspēles paziņot, ka viņš uzskata sevi par zaudētāju: Šinī gadījumā viņš pazaudē tikai vienkāršu spēli. Partneriem nav tiesību iepriekš izbeigt spēli; ja tomēr viens no viņiem noliekot kārtis, atzīst sevi par zaudētāju, šis paziņojums ir saistošs arī otram partnerim, bet spēlētājam ir tiesības prasīt spēles turpināšanu, ja ar to viņš cer panākt augstāku vinnesta pakāpi.
Līdz šim minētie spēles noteikumi ir saistoši visiem spēles dalībniekiem. Turpmākie aizrādījumi nav tik obligāti, bet tomēr tie būtu jāievēro, sevišķi iesācējiem. Pēc kāršu izdalīšanas katram spēlētājam vajag uzmanīgi pārbaudīt savas kārtis, lai izšķirtos, vai drīkst atklāt spēli. Tikpat neizdevīgi ir nopasēt labu spēli. Stāvokļa noskaidrošanu atvieglo kāršu sakārtošana rokā pēc mastiem; atsevišķu mastu vietu nākamajās spēlēs vajag mainīt, lai pretiniekam nedotu iespēju (atkarībā no kārts ieņemtās vietas) pēc izspēles uzminēt, cik un kādas kārtis no šā paša masta vēl atrodas pretspēlētāja rokā.
Pilnīgi drošas kārtis vinnēšanai ir ļoti reti, tomēr pie zināmas ievingrināšanās ātri var aprēķināt, vai dabūtās kārtis ir derīgas spēles atklāšanai. Ja tā izšķiras starp vienkāršo spēli un zoles spēli, ja rodas šaubas, labāk spēlēt zemāko spēli (sevišķi, ja bankā ir iemaksas, kuras zoles spēles gadījumā nevar saņemt).
Stratēģija
Ja ir vājas kārtis, kad uzvarēt var tikai ar labvēlīgu apstākļu izmantošanu, jāskaita acis paša saņemtajos stiķos, lai varētu īstā brīdī vai nu atmesties, vai ņemt stiķi trūkstošo acu skaita iegūšanai. Turpretim gadījumā, kad rokās ir stipras kārtis, jāskaita acis pretinieku stiķos, lai varētu atstāt pretiniekus jaņos, t.i., lai viņiem būtu mazāk nekā 30 acis. Partnerim izdevīgāk skaitīt savu stiķu acis.
Jāskaita izgājušās kārtis no atsevišķiem mastiem, lai varētu aprēķināt, pie kura spēles dalībnieka atrodas vēl neizspēlētās kārtis; uz spēles beigām vajag noteikti zināt (pēc spēles gaitas novērošanas), kur atrodas vēl neizgājušie trumpji; kā arī kārtis ar lielākām acīm.
Ar vājām kārtīm bieži spēli var uzvarēt tikai ar īstā laikā izdarītu atmešanos, t.i., piesviešanu pretinieka stiķim (sevišķi trešajai rokai pēc izspēles). Atrodoties otrā rokā, var nomest nederīgu kārti, ja izspēlētā kārts ir ar mazām acīm; šis stiķis tomēr ir jāņem ar trumpi, ja paredzams, ka partnerim ir jāpiedod lielākas acis no attiecīgā masta vai arī šis stiķis var izšķirt spēles iznākumu.
Trešā roka var uz iztrūkstošo mastu (pat ar lielāku acu skaitu) atmest nederīgu kārti, ja ar šā stiķa atdošanu pretiniekam spēle netiek jau tūliņ zaudēta un pretinieks ar to iegūst tomēr mazāk acu nekā ar nākamo stiķi, kurš būtu jāatdod pretiniekam, ja attiecīgā kārts paliktu rokā.
Spēles iznākums lielā mērā atkarīgs no partneru pareizas spēles. Bieži spēlētājs ar stiprām kārtīm pazaudē un otrādi — spēlētājs ar vājām kārtīm vinnē.
Ir svarīgi nedot spēlētājam iespēju izdevīgi nomest liekās kārtis. Partneriem jācenšas spēli iekārtot tā, lai spēlētājs atrastos vidus rokā, ar to partnerim ir iespēja izdevīgi piemest kārti ar lielākām acīm vai pārsist ar trumpi. Ja spēlētājam ir otrā roka, partnerim jāizspēlē pēc iespējas garākais masts, t.i., no kura viņam visvairāk kāršu rokā. Ja šo stiķi saņem izspēlētājs, viņš var spēlēt šo pašu mastu vēlreiz, lai piespiestu spēlētāju izlikt lielāku trumpi un dotu otram partnerim iespēju nomest nederīgu kārti.
Ja spēlētājs pēc izspēles atrodas trešajā rokā, jācenšas izspēlēt tādu kārti, lai ar šī stiķa paņemšanu otrs partneris nāktu pie izspēles, līdz ar to spēlētājs paliktu otrajā rokā. Ja spēlētājs atrodas trešajā rokā, jāizspēlē īsākais masts, ja iespējams, vienīgo šī masta kārti.
Ja partneriem trūkst no vinnesta tikai dažas acis, jāmēģina izspēlēt kārti ar nelielām acīm, cerot, ka spēlētājs negribēs šim samērā niecīgajam stiķim izlietot lielu trumpi; caur to otram partnerim tiks dota iespēja saņemt šo stiķi arī tad, ja viņa rīcībā nav stipru trumpju.
Ja rokās ir tikai viens trumpis ar mazām acīm, jācenšas to pēc iespējas ātrāk piemest pretinieka stiķim, lai vēlāk trumpju izspēlē varētu piedot kārtis ar lielākām acīm partnera paņemtajiem stiķiem.
Ja ir izredzes vēlreiz tikt pie izspēles, tad spēlētājam atrodoties pirmajā rokā, partneris nedrīkst atmest beidzamo mazāko kārti no tā masta, no kura visas citas kārtis jau izgājušas. Šī kārts ir ļoti izdevīga izspēlei.
No spēlētāja izspēlēto kārti ar lielākām acīm var tomēr neņemt ar trumpi, ja atmest kādu nederīgu kārti izrādās izdevīgāk.
Spēles varianti
Zoli spēlē arī 4 personas. Kāršu dalītājs pats paliek bez kārtīm. Ja vinnē spēlētājs, kāršu dalītājs pazaudē līdzīgi ar abiem partneriem un otrādi. Var spēlēt arī ar tādu norunu, ka kāršu dalītājs dalību neņem.
Vēl papildus var pieminēt tādu zoles veidu kā mazā zole. Tā ir spēle, kurā zolētājs nedrīkst paņemt nevienu stiķi. Uzvarot saņem no katra spēlētāja pa 6 punktiem, zaudējot atdod pa 7.
Audi A8
Audi A8 — pilnvērtīgs pārstāvnieciskās klases sedans, ko kopš 1994. gada ražo un tirgo Vācu autoražotājs Audi. Audi A8 tiek uzskatīti par Audi V8 modeļa pārņēmējiem un tagad jau ceturto paaudzi Audi A8 tiek piedāvāti gan ar priekšpiedziņas, gan pilnpiedziņas versijās, gan īsās, gan garās riteņu bāzes versijās. Pirmās divas paaudzes izmantoja Volkswagen Group D platformu, un pašreizējā paaudze bija atkarīga no MLB platformas. Pēc sākotnējā 1994. gada modeļa izlaides, Audi izlaida otro paaudzi 2002. gada beigās, trešo 2009. gada beigās, bet ceturto un līdzšinējo — 2017. gadā.
Atzīmēti kā pirmie masu tirgus auto ar alumīnija šasiju, visi Audi A8 modeļi ir izmantojuši šo būvniecības metodi sadarbojoties ar Alcoa, realizēti kā Audi Space Frame.
Mehāniski modernizēta, augstas veiktspējas versija A8 debitēja 1996. gadā kā Audi S8. S8 modeļus ražoja tikai Audi Neckarsulm rūpnīcā un tie tika aprīkoti ar Audi Quattro pilnpiedziņas sistēmu. Tie tika ražoti īsās un garās riteņu bāzes veidā.
Attīstība
1982. gadā Ferdinands Piëch parakstīja līgumu ar Aluminum Company of America. Mērķis bija projektēt un attīstīt automobili, kas būtu krietni vieglāks par jebkuru citu savā klasē esošu automobili (lai kompensētu to, ka standarta pilnpiedziņa bija ap 100 kg smagāka nekā konkurentu aizmugurējā piedziņa). 1980. gadu beigās tika nolemts, ka mērķa uzņēmums būs 1988. gadā ieviestā V8 (Typ 4C) flagmaņa pēctecis. Līdz 1990. gadam Krisa Bērda un Dirka van Braeckel galīgais projekts tika izvēlēts un iesaldēts sērijas ražošanai 1991. gada vidū. 1993. gada septembrī Audi Space Frame (ASF) Concept tika atklāts 1993. gada Frankfurtes motoršovā (IAA) kā D2 Typ 4D prototips pulētā alumīnijā. Eksperimentālā ražošana sākās 1993. gada decembrī, un izstrāde beidzās 1994. gada sākumā, un tās kopējās izmaksas bija $700 miljoni.
Ievads
Audi A8 (Typ 4D) tika prezentēts 1994. gada februārī un debitēts 1994. gada Ženēvas auto izstādē martā, un pilna apjoma rūpnīcas ražošana sākās 1994. gada jūnijā, lai gan 1997. gada modeļu gadā tas kļuva pieejams Ziemeļamerikā tikai 1996. gada oktobrī. Atšķirībā no sava priekšgājēja Audi V8 modeļa, kas tika būvēts uz jau esošas tērauda platformas, A8 atkausēts uz tolaik jaunās Volkswagen grupas D2 platformas, viss alumīnija monokoks, realizēts kā “Audi Space Frame” (ASF), kas palīdzēja samazināt svaru un saglabāt strukturālo stingrību. Sedans tika piedāvāts gan A8 (standarta riteņu bāze), gan A8 Long jeb garās riteņu bāzes (LWB) versijā. Automašīnas atjauninājumi 1997. gadā ietvēra sešu iekšējo drošības spilvenu pievienošanu. A8 bija paredzēts kā konkurents vācu ražošanas līderiem Mercedes Benz S Class un BMW 7 Series, kas tolaik sacentās arī pret britu Jaguar XJ un japāņu Lexus LS.
1997. gadā Audi ieviesa pirmās sērijas ražošanas elektroniskās stabilitātes kontroli (ESP) pilnpiedziņas automobiļiem (Audi A8 un Audi A6) — pasaulē pirmajiem ražošanas automobiļiem ar gan priekšējo, gan aizmugurējo sānu drošības spilveniem.
1997. gadā jaunais A8 bija pieejams ar priekšējo riteņu piedziņu (FWD) vai ar pastāvīgo četrriteņu piedziņu (Quattro). FWD modeļus darbina 2,8 litru V6 dzinējs, kas attīsta 142 kW (193 PS; 190 bhp), un 3,7 litru V8 dzinējs, kas attīsta 169 kW (230 PS; 227 bhp), savukārt quattro saņēma 4,2 litru V8, kas attīsta 221 kW (300 PS; 296 bhp).
A8 ir pieejams ar standarta luksusa ērtībām, tostarp divvietīgu zonu klimata kontroli, koka un ādas iekšējo apdari, apsildāmiem sēdekļiem, kā arī uzlabotu Bose audiosistēmu.
1999. gadā 2000. modeļa gadā parādījās restyle versija ar jauniem, lielākiem, skaidriem priekšējiem lukturiem un zemāku priekšējo stiprinājumu ar standarta projekcijas miglas lukturiem. Tāpat tika izlaists arī 3,7-litru V8 FWD modelis, aiz sevis atstājot 2,8 V6 modeli ar garo riteņu bāzi un īsās riteņu bāzes 4,2-litru quattro. Šiem atjaunotajiem automobiļiem bija arī pārtaisīti ārējie durvju rokturi un radioantena tika iebūvēta. 2000. gadā Ziemeļamerikas A8 tirgus tika paplašināts, iekļaujot tajā A8 L.
2001. gadā Audi ieviesa savu jauno W12 dzinēju, kompakto 6,0 litru agregātu, kas izstrādāts, efektīvi sapārot divus VR6 dzinējus kopā pie kloķvārpstas. Dzinējs ātri kļuva pieejams A8, lai gan tikai Eiropas un Āzijas klientiem. No tā ieviešanas, pārtraucot darbību 2003. gadā, tika ražoti tikai 750 D2 “W12” modeļi. 2001. gads iezīmēja arī augstas veiktspējas S8 varianta debija Ziemeļamerikas tirgos.
2002. gadā A8 L saņēma standarta ksenona lampas (HID) un apsildāmo stūres ratu. Tika pievienota arī riepu spiediena kontroles sistēma (TPMS), atjaunināta Symphony II stereo sistēma un pievienota plašāka krāsu izvēle. 2002. gadā visi A8 varianti saņēma bagāžnieka iekšējo atvēršanas rokturi, lai atvieglotu bēgšanu gadījumā, ja indivīds tika iesprostots.
Šīs paaudzes rūpnīcas ražošana 2002. gada 4. augustā tika pārtraukta ar saražotiem 105,092 modeļiem.
Coupé (prototips)
1997. gadā IVM Automotive no Minhenes, Vācijā uzbūvēja divdurvju Audi A8 Coupé. Auto tika atklāts 1997. gada Ženēvas motoršovā. Audi nolīga IVM, lai uzbūvētu prototipu, un apsvēra iespēju ražot transportlīdzekli. Kupejai bija no jauna izgatavots alumīnija korpuss, īsāks nekā ražotajam A8 salonam. Tāpat kā “Mercedes-Benz” CL-Class nebija centrālā “B” statņa, piešķirot automobilim vienlaidu dizainu ar pakāpeniski slīpu jumtu. Automašīnā bija pielāgoti ādas sēdekļi, kuros varēja sēsties četri. Galu galā Audi nolēma nelaist A8 Coupé ražošanā, citējot mazākus pārdošanas rādītājus par līdzīgo BMW 8 Series (E31) un Mercedes-Benz S-Class Coupé. Tika uzbūvēts tikai viens A8 Coupé. Viens prototips, krāsots “Ming Blue pearl", paliek IVM Automotive īpašumā un atrodas Minhenē. Tā pēdējā publiskā parādīšanās notika 2002. gadā testa braucienu sērijā.