cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Studentu maijs (1968)
Maija notikumi
8. maijā prezidents Šarls de Golls paziņoja, ka valdība nekad nepiekāpsies vardarbībai. Parīzieši izveidoja "Komiteju pret represijām". Izcilākie franču intelektuāļi - Mišels Fuko, Žans Pols Sartrs, Simona de Bovuāra, Natalī Sarota, Fransuāza Sagāna, Andrē Gorcs, Fransuā Moriaks u.c. - uzstājas ar atbalstu studentu prasībām. Parādījās aicinājumi studentiem un strādniekiem apvienoties kopējā cīņā pret valdību par savu tiesību īstenošanu.
1488. gads
1488. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Studentu maijs (1968)
Maija notikumi
10. maijā notika studentu nemieri visā Francijā. Parīzē apmēram 50 000 demonstrantu tika apturēti pie Sēnas tiltiem, dodoties uz Tieslietu ministriju un Televīzijas pārvaldi. Demonstranti pagriezās atpakaļ, taču tika apturēti uz Senmišela bulvāra, kur pretstāve pārauga barikāžu cīņās ar policiju (t.s. "pirmā barikāžu nakts"). Izmantojot asaru gāzi, ap 6:00 no rīta policijai izdevās barikādes ieņemt (460 arestēti, 367 ievainoto, no tiem 32 smagi).
16. maijā vairāk nekā 50 Francijas rūpnīcu strādnieki, par spīti Francijas komunistiskās partijas noraidošajai nostājai, sāka streiku, atbalstot Parīzes studentu protestus. Virknē vietu strādnieki pārņēma savā kontrolē ražošanas telpas ("Renault" rūpnīcas, metalurģiskais kombināts Nantē u.c.). Pārstāja darboties ostas Marseļā un Havrā. Sākās konflikti starp aģitatoriem no studentu vidus un komunistiem, kas nevēlējās pieļaut studentu anarhistisko ideju ietekmes pieaugumu strādnieku vidū. Izveidojas t.s. studentu Revolucionārās Darbības Komitejas (RDK) kā studentu pašpārvaldes un pašorganizēšanās veids, alternatīva līdz tam pastāvošajam dalījumam pēc piederības fakultātei. Komitejas organizēja pilsētu apgādi ar pārtiku no provinces, apejot starpniekus (ievērojami kritās pārtikas produktu cenas). 21.-22. maijā Nacionālajā sapulcē apsprieda jautājumu par neuzticības izteikšanu valdībai. Pietrūkstot vienai balsij, neuzticība netika izteikta.
23. maijā notika ielu cīņas starp studentiem (t.s. "Otrā barikāžu nakts"), kuri protestēja pret varas iestāžu lēmumu izraidīt vienu no to līderiem Danielu Kon-Benditu kā VFR pavalstnieku no valsts, un policiju. 24. maijā Šarls de Golls savā runā radio atzina, ka tautas ietekme valsti skarošu lēmumu pieņemšanā bijusi niecīga un valsts pārvaldi jādemokratizē. 25. maijā arodbiedrību līderi slepus vienojās par streiku pārtraukšanu, panākot valdības un darba devēju piekāpšanos atsevišķos saimnieciskos jautājumos (t.s. Grenelas vienošanās). 27. maijā Šarletti stadionā plaša pret valdību un Grenelas vienošanos vērsta demonstrācija, ko organizēja ''22. marta kustība'' un sociālisti F.Miterāna vadībā. 29. maijā arodbiedrību vadība piekāpās strādniekiem un pasludināja streika turpināšanu. 30. maijā notika apmēram 500 000 liela arodbiedrību konfederācijas organizēta demonstrācija pret valdību. De Golls pameta Parīzi un devās uz Francijas armijas kontingenta štābu Rietumvācijā, apspriesties par šī kontingenta izmantošanu nemieru apspiešanā ar bruņotu spēku.
Notikumi jūnijā un jūlijā
1. jūnijā de Golls atgriezās Parīzē, atlaida Nacionālo sapulci un paziņoja, ka nepiekāpsies nemierniekiem nevienā jautājumā. Elizejas laukos norisa valdību atbalstītāju demonstrācija (~500 000). Atsākās sarunas ar arodbiedrību vadību par streiku pārtraukšanu. 10.-11. jūnijā notika pēdējās pret valdību vērstās barikāžu cīņas Latīņu kvartālā. Arodbiedrības pārtrauca streiku. 12. jūnijā tika izdots prezidenta dekrēts (Le décret présidentiel du 12 juin 1968 dissout onze mouvements jugés extrémistes) par studentu kreiso radikāļu kustību (22. marta kustība, RDK u.c.) pasludināšanu par nelikumīgām. 14. jūnijā policija ieņēma "Odeon" teātri, bet 16. jūnijā ieņēma Sorbonnu, izdzenāja, arestējot līderus, studentu komūnas Latīņu kvartālā. Nemieri bija apspiesti.
Sekas
Rezultātā sākās plašas pārmaiņas Francijā u.c. Rietumeiropas valstīs gan ekonomikā, gan valsts pārvaldē, gan kultūrā un izglītībā. Notika izmaiņas sabiedrības morālē no konservatīvajām vērtībām (reliģija, patriotisms, cieņa pret autoritāti) uz liberālajām (dzimumu vienlīdzību, seksuālu atbrīvotību, cilvēktiesībām), kā rezultātā daudzas turpmākās pārmaiņas sabiedrībā un uzvedībā turpmāk saistās ar tā saukto "68. gada paaudzi". Norisa augstākās un vidējās izglītības demokratizācija, studenti ieguva neierobežotu politisko darbību augstskolās un studentu pilsētiņās, sociālā statusa paaugstināšanos, bezdarba riska samazināšanos beidzot augstskolu.
Atšķirīgu iemeslu dēļ un ar atšķirīgu vardarbības pakāpi studentu nemieri un protesti noritēja arī citviet, ieskaitot ASV, Meksiku, Japānu, Čehoslovākiju (sk. Prāgas pavasaris), Ķīnu, Dienvidkoreju u. c., taču tie nopietni neapdraudēja šo valstu politiskās sistēmas, kas palika nemainīga.
Jonas Brothers
Jonas Brothers bija amerikāņu popgrupa, kas tika dibināta 2005. gadā Ņūdžersijā, bet beidza pastāvēt 2013. gadā. Grupas dalībnieki bija trīs brāļi: Pols Kevins Džonass, Džozefs Ādams Džonass un Nikolass Džerijs Džonass. 2008. gadā grupas dalībnieki filmējās filmā "Roka nometne" (Camp Rock). Grupa ir izdevusi 4 studijas albumus: It's About Time, Jonas Brothers, A Little Bit Longer un Lines, Vines and Trying Times. Pirmie trīs albumi ir tikuši pārdoti vairāk nekā 8 miljonos kopiju. 2008. gadā grupa tika nominēta Grammy balvai kategorijā "Breakthrough Artist".
Ontārio
Austrumos robežojas ar Kvebeku, rietumos ar Manitobu. Dienvidos robežojas ar Amerikas Savienotajām Valstīm, kā arī apskalo Lielie ezeri, bet ziemeļos Ontārio provinci apskalo Hudzona un Džeimsa līči.
2011. gadā Ontārio provincē dzīvoja aptuveni 12,9 miljoni iedzīvotāju, no kuriem aptuveni 94% dzīvo provinces dienvidos pie Lielajiem ezeriem. Lielākā pilsēta ir Toronto (2,62 miljoni iedzīvotāju). Nākamās lielākās pilsētas ir Otava (883 tūkstoši), Misisoga (713 tūkstoši), Bramptona (524 tūkstoši) un Hamiltona (520 tūkstoši). Pēc 2006. gadā veiktās tautas skaitīšanas datiem lielākās etniskās grupas ir angļi (24,7%), kanādieši (23,0%), skoti (17,5%), īri (16,5%) un franči (11,2%).
Klasteru analīze
Klasteru analīzes galvenais mērķis ir sagrupēt novērojumus, balstoties uz to īpašībām, lai beigu objektu klasteri būtu ļoti homogēni klastera ietvaros, bet starp klasteriem heterogēni. Nosaukums klasteru analīzei cēlies no angļu vārda cluster — sakopojums, grupa. Termins klasteru analīze pirmo reizi lietots 1939. gadā, taču, ņemot vērā veiksmīga rezultāta iegūšanai veicamo loģisko un aritmētisko operāciju skaitu, tās plaša pielietošana kļuva iespējama tikai 1980. gados, attīstoties datortehnikai. No pārējām daudzdimensiju klasifikācijas metodēm tā atšķiras ar faktu, ka iepriekš nepastāv informācija par ģenerālās kopas sadalījumu, t.i., nav tā saucamo apmācības izlašu. Klasteru analīzi var uzskatīt kā aprakstošu un neteorētisku daudzdimensiju analīzes metodi, kas pārsvarā tiek izmantota kā palīglīdzeklis.
Analīzes soļi
Visiem pētījumiem, kas veikti izmantojot klasteru analīzi, ir raksturīgi sekojoši galvenie soļi:
Pielietojums
Klasteru analīzes metodoloģija ir plaši pielietojama medicīnā, arheoloģijā, psiholoģijā, kā arī mārketinga pētījumos. Šī metode ir vērtīgs datu analīzes rīks liela apjoma informācijas klasifikācijā tās tālākās apstrādāšanas nolūkos. Ar klasteru analīzi saprot nevis kādu noteiktu metodi, bet dažādu klasifikācijas algoritmu kopu, kas palīdz atrast atbildi uz kopējo pamatjautājumu — kā organizēt datus nozīmīgās struktūrās.
Klasteru pazīmes
Jebkuru klasteri var raksturot ar dažādām pazīmēm, kas sniedz labāku ieskatu klastera būtībā un paskaidro tā nozīmi. Jebkurš klasteris ir raksturojams ar šādiem pamata rādītājiem:
Nepilnības
Lai gan klasteru analīzes metode sniedz ļoti vienkāršu iespēju sagrupēt dotos datus, tādējādi ļaujot tālāk operēt ar homogēnām grupām, tomēr literatūrā tiek uzsvērtas arī šīs metodes nepilnības:
AIDS
Cēloņi
AIDS izraisa divi vīrusi, kas pieder pie retrovīrusu grupas. Pētnieki AIDS vīrusu atklāja 1983. gadā Francijā un 1984. gadā ASV. Vīruss kļuva pazīstams kā HIV-1. 1985. gadā Francijā zinātnieki atklāja vēl vienu radniecīgu vīrusu, kas izraisa AIDS. Šis vīruss, saukts HIV-2, pārsvarā sastopams Āfrikā. HIV-1 sastopams visā pasaulē.
HIV inficē noteiktus leikocītus, ieskaitot T līdzētājšūnas un makrofāgus, kam ir liela nozīme imūnsistēmas darbā. Vīruss piesaistās noteiktām molekulām, kas atrodas tikai šūnu virspusē. Šīs molekulas sauc par CD4 receptormolekulām, visbiežāk sastopamas uz T līdzētājšūnu, monocītu, makrofāgu šūnu virsmas, mazāk neiroglijas un taisnās zarnas epitēlija šūnu virsmas. Kad HIV vīruss iekļūst vienā no šīm šūnām, vīruss ievieto savus gēnus šūnas reproduktīvajā sistēmā un izmanto to, lai radītu vairāk HIV. Šī infekcija nogalina CD4 šūnu un izplata AIDS vīrusus uz citām CD4 šūnām, kur process atkārtojas.
Simptomi
HIV var atrasties ķermenī 2—12 gadus, tam ārēji nekādi neizpaužoties. Inficēta persona var nodot vīrusu citai personai gan tad, kad ir simptomi, gan tad, kad to nav. Infekcija ar HIV visiem inficētajiem ilgst visu mūžu. Cilvēkiem, kas inficējušies ar HIV, pamazām parādās simptomi, ko var izraisīt arī mazāk svarīgas kaites. Gadījumā ar HIV infekciju šie simptomi ir paildzināti un bieži arī stiprāki. Simptomi mēdz būt šādi: palielināti limfmezgli, nogurums, drudzis, apetītes un svara zudums, caureja, mutes un vagīnas iekaisumi un infekcijas, nakts sviedri utt.
Parasti HIV izraisa spēcīgu “šķērdēšanas sindromu”, kas izpaužas kā nopietns svara zudums, vispārēja veselības pasliktināšanās un beigās arī nāve. Daudzos gadījumos vīruss inficē smadzenes un nervu sistēmu. HIV var izraisīt plānprātību, kam raksturīgas sajūtu, domāšanas vai atmiņas problēmas. HIV smadzeņu infekcija var izraisīt arī kustību vai koordinācijas problēmas.
Oportūniskās slimības
HIV iedarbība uz imūnsistēmu padara inficētos cilvēkus uzņēmīgus pret slimībām, ar ko parasti nesaslimst vai kas parasti nav nopietnas. Šīs slimības dēvē par oportūniskām, jo tās izmanto imūnsistēmas sabrukumu. Ja cilvēkam ir oportūniskā slimība, kāda cita smaga slimība vai noteikts skaits bojātu CD4 šūnu, tiek uzskatīts, ka ar HIV inficētajai personai ir AIDS.
Ir daudzas oportūniskās slimības, ar ko parasti slimo AIDS slimnieki. Ziemeļamerikā un Eiropā visbiežāk sastopamās ir pneumocystis carinii pneimonija, barības vada iekaisums, Kaposi sarkoma un citomegalovīrusa retinīts. Cilvēki, kuriem ir AIDS, parasti saslimst ar vismaz vienu no šīm slimībām.
Pneumocystis carinii pneimonija, kas ir plaušu infekcija, ir visbiežākais AIDS slimnieku nāves cēlonis. Barības vada iekaisums izraisa spēcīgas sāpes barības rīšanas laikā, kas mēdz izraisīt svara zudumu un atūdeņošanos. Kaposi sarkoma ir vēža paveids, kas parasti parādās uz ādas. Audzēji var izskatīties kā zilumi, bet tie aug. Citomegalovīrusa retinīts ir acu infekcija, kas var izraisīt aklumu.
Vēl viena slimība, kas nosaka AIDS ar HIV inficētiem slimniekiem, ir tuberkuloze. Daudzas desmitgades tuberkulozes gadījumu skaits ASV mazinājās. 1980. gadu vidū ārsti ievēroja, ka aug tuberkulozes gadījumu skaits HIV slimnieku vidū. Novājinātās imūnsistēmas dēļ cilvēki, kam ir HIV, ir sevišķi uzņēmīgi pret tuberkulozi.
Personai, kas inficējusies ar HIV, 2—12 gadu laikā pēc inficēšanās attīstās HIV. Bērnam, kas dzimis, jau inficējies ar HIV, šis periods parasti ir īsāks. Medicīniska ārstēšana var pagarināt šo laiku, novilcinot saslimšanu ar oportūniskajām slimībām. Dažiem cilvēkiem, kas inficēti ar HIV jau vairāk kā 12 gadus, nav simptomu vai tie ir ļoti nelieli. Dažiem ir HIV simptomi, bet nav oportūnisko slimību simptomu.
Diagnoze un medicīniskā aprūpe ar HIV inficētajiem un AIDS slimniekiem
Testi, kas ļauj noteikt HIV-1 atrašanos asinīs, kļuva plaši pieejami 1985.gadā. Testi, kas ļauj noteikt HIV-2 atrašanos asinīs, kļuva plaši pieejami 1992.gadā. HIV testi nosaka HIV vīrusa antivielu atrašanos asinīs. Antivielas ir olbaltumvielas, ko ražo noteikti baltie asinsķermenīši un kas reaģē ar noteiktiem vīrusiem, baktērijām vai nepazīstamām vielām, kas nokļūst ķermenī. Antivielu pret HIV atrašanās asinīs liecina par inficēšanos ar šo vīrusu.
Cilvēkiem ar HIV diagnosticē AIDS, ja testi rāda, ka viņiem ir mazāk kā 200 CD4 šūnu uz mikrolitru asiņu, vai ja viņi saslimst ar vienu vai vairākām oportūniskajām slimībām. Visiem ar HIV inficētajiem vajadzētu regulāri pārbaudīt CD4 šūnu skaitu asinīs un parūpēties, lai par viņu veselību nepārtraukti gādā ārsts.
Izveidoti ārstniecības līdzekļi, bet nav atrastas zāles pret HIV vai AIDS infekcijām. Pētnieki ir pētījuši vairākas zāles, kas apstādina HIV augšanu laboratorijas apstākļos. Vienas no šīm pretvīrusu zālēm ir zidovadīns, agrāk saukts par azidotimidīnu un parasti zināms kā AZT. Pētījumi liecina, ka AZT var novilcināt saslimšanu ar oportūniskajām slimībām.
AZT darbojas, kavējot HIV vairošanos CD4 šūnā. Diemžēl zālēm ir toksiski blakusefekti, ieskaitot nopietnu mazasinību, kad nepieciešama asins pārliešana. Arī divām citām pretvīrusu zālēm, didanozīnam (ddI) un zalcitabīnam (iepriekš sauktam par dideoksicitidīnu un parasti pazīstamam kā ddC), ir bīstami blakusefekti. Zinātnieki turpina meklēt iedarbīgākas un drošākas pretvīrusu zāles.
Fordefransa
Fordefransa ir Francijas aizjūras reģiona un departamenta Martinikas administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Martinikas salas rietumos, ziemeļos no Fordefransas līča. Fordefransa ir izvietojusies šaurā līdzenumā starp jūru un kalniem. Tā ir Martinikas galvaspilsēta kopš 1660. gada. Savulaik tās nosaukums bija Fort-Royal.
AIDS
Diagnoze un medicīniskā aprūpe ar HIV inficētajiem un AIDS slimniekiem
Ārsti ārstē AIDS arī, cīnoties pret oportūniskajām infekcijām. No pneumocystis carinii pneimonijas var izsargāties, lietojot īpašas antibiotikas vai ik mēnesi ieelpojot zāles pentamidīnu. Lai cīnītos pret Kaposi sarkomu, ārsti izmanto interferonus.
Fordefransa
1839. gadā pilsētu stipri nopostīja zemestrīce, bet 1890. gadā — ugunsgrēks. Mūsdienās tā ir nozīmīgākā Martinikas ostas pilsēta. Nozīmīgākās eksportpreces ir cukurniedres, kakao un rums. Netālu no pilsētas atrodas karstie avoti.
AIDS
Diagnoze un medicīniskā aprūpe ar HIV inficētajiem un AIDS slimniekiem
Pētnieki meklē zāles, kas palīdzētu atjaunot normālu imūnsistēmas darbību. Tiek uzskatīts, ka zālēm pret AIDS jāaptur vīrusa augšana, jaizsargā no oportūniskajām slimībām un jāatjauno imūnsistēma.
Izsargāšanās no HIV
Lai izvairītos no inficēšanās ar HIV vīrusu, jāizvairās no dzimumsakariem ar personām, kas ir vai varētu būt inficētas. Iedarbīgākais izsargāšanās veids ir atturēšanās no dzimumattiecībām vai intīmām attiecībām ar tikai vienu, neinficētu personu. Medicīniskās un veselības aizsardzības autoritātes iesaka lietot prezervatīvu, stājoties dzimumsakaros ar personām, kas inficējušās ar HIV, vai personām, kuru infekcijas statuss ir nezināms. Narkotiku lietotājiem vajadzētu izvairīties no tādu zemādas adatu lietošanu, ko jau lietojusi cita persona. Ārsti iesaka ar HIV inficētām sievietēm nebarot savus bērnus ar krūti.
Daudzās valstīs visas ziedotās asinis pārbauda ar HIV noteikšanas testiem. Šie testi ir ievērojami paaugstinājuši asins pārliešanu drošību. 1992.gadā asinis sāka pārbaudīt arī pret HIV-2.
Veselības aizsardzības organizācijas ir izveidojušas norādījumus, kas palīdzētu izsargāties no HIV ārstniecības jomā. Tagad ārsti, zobārsti un citi veselības aprūpes darbinieki daudzu pārbaužu un procedūru laikā lieto cimdus, maskas un citus aizsargājošus apģērba gabalus.
Pētnieki patlaban mēģina izstrādāt drošas, iedarbīgas un ekonomiskas vakcīnas pret HIV infekciju. Tomēr pat tad, ja HIV pārnēsāšana tiktu pārtraukta, vēl daudzus gadus turpinātos AIDS gadījumi, jo miljoniem cilvēku visā pasaulē jau ir inficējušies ar vīrusu, un tiem vēl attīstīsies slimība. Šī iemesla dēļ zinātnieki mēģina radīt vakcīnas, lai stiprinātu imūnsistēmu cilvēkiem, kas jau ir inficējušies ar HIV.
AIDS vēsture. HIV rašanās un izplatība
Zinātnieki nav droši par to, kā, kad un kur HIV vīruss attīstījās un pirmoreiz inficēja cilvēkus. Pētnieki parādījuši, ka HIV-1 un HIV-2 ir radniecīgāki imūndeficīta vīrusiem, kas inficē pērtiķus, nekā viens otram. Tāpēc pastāv pieņēmums, ka HIV attīstījās no vīrusiem, kas parasti inficē pērtiķus Āfrikā, un kaut kā tika pārnests uz cilvēkiem. Arguments pret šo teoriju ir tāds, ka HIV ir atrasts tikai cilvēkos. Tas nekad nav atrasts savvaļas pērtiķiem vai citu sugu dzīvniekiem.
Pirmoreiz AIDS kā ‘jaunu’ slimību diagnosticēja 1980. un 1981. gadā Losandželosas un Ņujorkas ārsti. Ārsti konstatēja stāvokli kā kaut ko jaunu, jo visi pacienti pirms tam bija veselīgi, jauni, homoseksuāli vīrieši, kas cieta no retām vēža un pneimonijas formām. Nosaukums "AIDS" tika izgudrots 1982.gadā. Zinātnieki drīz vien noteica, ka AIDS attīstās, imūnsistēmai novājinoties, un ka vīruss, kas izraisa novājināšanos, tiek pārnēsāts caur dzimumsakariem, kopīgām narkotiku šļircēm un inficētu asins pārliešanu.
Pēc tam, kad 1983. un 1984. gadā HIV noteica kā AIDS cēloni, pētnieki izveidoja testus, kas ļāva noteikt inficēšanos ar HIV.
Pasaules Veselības organizācija ziņo, ka 2004. gada beigās 37,2 miljoni pieaugušo un 2,2 miljoni bērnu ir inficēti ar HIV. 2004. gadā 4,9 miljoni inficējās ar HIV un 3,1 miljons nomira no AIDS. Kopš 1981. gada no AIDS ir miruši 23,1 miljoni cilvēku no 79,9 miljoniem inficēto.
Šahs
Šaha vēsture
Šahs attīstās jau aptuveni pusotru tūkstoti gadu. Tā pirmsākumi meklējami Indijā ap mūsu ēras 6. gadsimtu, kad to sauca par čaturangu. Daudzas un dažādas spēles gadsimtu gaitā nav izturējušas laika pārbaudi, turpretī šaham piemīt ilggadība. Cilvēkam piemīt tieksme pārbaudīt savas prāta spējas, pacīnīties radošajā jomā ar citiem. Senā spēle ir populāra arī tādēļ, ka tā ir daudzpusīga. Mūsdienās šahs ir gan sports, gan māksla, gan zinātne. Šahs noder aktīvai kulturālai atpūtai un vienlaikus tas ir savdabīga piedzīvojumu un izjūtu pasaule. Katrs var tajā atrast kaut ko sev noderīgu. Sacensības dod iespēju mēroties spēkiem — tāpat kā tas ir citos sporta veidos. Skaistas partijas, kombinācijas, galotnes, etīdes un uzdevumi sajūsmina ne mazāk kā labs skaņdarbs vai talantīgs aktiera tēlojums. Šaha teorijas studēšana, novitāšu meklējumi šajā jomā sagādā apmierinājumu cilvēkiem, kam tieksme uz zinātnisku domāšanu. Šahs attīsta garīgās spējas, fantāziju, trenē atmiņu, rada un pilnveido gribas īpašības un iemaņas — uzvarētgribu, apņēmību, aukstasinību, sīkstumu, atjautību, koncentrēšanās spēju, domāšanas disciplinētību. Pazīstamais padomju pedagogs Vasilijs Suhomļinskis rakstīja: "Bez šaha nevaru iedomāties garīgo spēju un atmiņas audzināšanu. [..] Šaha spēlei jāiekļaujas pamatskolas dzīvē kā vienam no garīgās kultūras elementiem." "Šahs — tas ir cilvēka prāta pārbaudes akmens." J. V. Gēte, vācu dzejnieks.
Šaha spēle
Šaha spēle ir prāta sacensība starp diviem partneriem (pretiniekiem), tas norit uz speciāla galdiņa, noteiktā secībā pārvietojot (izdarot gājienus) figūras saskaņā ar pieņemtiem noteikumiem.
Šaha galdiņš
Šaha galdiņš, kam ir kvadrāta forma, sadalīts 64 kvadrātiņos — rūtiņās. Tie labākas uzskatāmības dēļ nokrāsoti pārmaiņus tumšā un gaišā krāsā un šaha valodā tiek saukti par melnajiem un baltajiem lauciņiem. Horizontālās lauciņu rindas tiek apzīmētas ar cipariem no 1 līdz 8, bet vertikālās — ar latīņu alfabēta pirmajiem burtiem a, b, c, d, e, f, g, h. Tādā veidā katram atsevišķam šaha galdiņa lauciņam, kas atrodas horizontāles un vertikāles krustojumā, ir savs apzīmējums. Nosaucot lauciņu, vispirms jāizrunā burts, bet pēc tam cipars. Piemēram: b5 (b pieci), c3 (c trīs) utt.
Šaha pozīcija
Šaha pozīcija ir figūru stāvoklis uz šaha galdiņa, pie tam papildus jābūt zināmam: kurai no pusēm ir gājiena kārta; abu pušu rokādes iespējamības; "sitiena garāmejot" iespējamība. Tas var attiekties uz kādas figūras pozīciju, visu figūru kopumu, kādu konkrētu šaha atklātni, vidusspēles motīviem vai spēles beigu pozīciju. Šaha kompozīcijā ir arī aktuāli termini, kā legāla vai nelegāla pozīcija, t.i., vai šāda pozīcija pēc noteikumiem varētu pastāvēt. Piemēram, nelegāla pozīcija būtu, ja baltie šahotu melnos un melnie neiziet no šaha.
Šaha figūras
Katram partnerim, sākot spēli, ir 16 vienādas krāsas figūras (baltas vai melnas), kurām katrai ir savs nosaukums un savs apzīmējums. Figūru skaits un nosaukums katram partnerim partijas sākumā: 1 karalis, 1 dāma, 2 torņi, 2 laidņi, 2 zirdziņi, 8 bandinieki.
Šaha spēles noteikumi
Spēles sākumā galdiņš jānovieto starp abiem pretiniekiem tā, lai pa labi no katra spēlētāja atrastos baltais stūra lauciņš (proti, h1 vai a8), un šaha figūras uz tā jāsaliek stingri noteiktā kārtībā. Baltās figūras vienmēr jānovieto uz pirmās un otrās, bet melnās — uz septītās un astotās horizontāles, turklāt katra figūra aizņem tikai vienu lauciņu. Tāpat jāiegaumē, ka sākumā balto dāma vienmēr atrodas uz baltā lauciņa, bet melno — uz melnā. Ar kādas krāsas figūrām jāspēlē katram partnerim, nosaka ar izlozi. Spēli vienmēr sāk baltie (t.i., spēlētājs ar baltajām figūrām). Pēc balto gājiena ar savu gājienu atbild melnie, tad seko balto otrais un melno otrais gājiens, balto trešais, melno trešais utt., secīgi līdz spēles beigām. Katru atsevišķu spēles reizi sauc par šaha partiju. Tādējādi katrs pretinieks pēc kārtas izdara pa vienam gājienam, pārvietojot katru reizi pēc izvēles kādu savu figūru no viena lauciņa uz otru. Nevienam no partneriem nav tiesību izdarīt divus gājienus pēc kārtas. Novietot figūru uz lauciņa, kuru aizņēmusi sava figūra (t.i., savas krāsas figūra), nav atļauts, bet var novietot figūru uz lauciņa, kuru aizņēmusi pretinieka figūra, iepriekš noņemot ("paņemot", "nositot") pēdējo no galdiņa. Šahā (atšķirībā no dambretes) pretinieka figūras ņemšana nav obligāta. Nevienai figūrai, izņemot zirdziņu, nav tiesību "lēkt pāri" savām vai pretinieka figūrām.
Rokāde
Galvenais noteikums, kas jāņem vērā, izdarot gājienu, ir šāds — katrs gājiens ir vienas figūras pārvietošanās uz citu lauciņu. Taču šim noteikumam ir viens izņēmums: abiem partneriem ir tiesības uz īpatnēju gājienu, kad uzreiz pārvietojas vienas krāsas divas figūras - karalis un tornis. Šo kombinēto gājienu sauc par rokādi un to izdara šādā veidā: karali pārvieto torņa virzienā pāri vienam lauciņam (t.i., nostājoties uz tās pašas krāsas lauciņa), bet torni pārceļ pāri karalim un novieto tam līdzās. Tā kā partneriem ir pa diviem torņiem, izšķir divu veidu rokādes: karaļa spārnā - īsā (0-0), bet dāmas spārnā - garā rokāde (0-0-0). Jāatceras, ka katrs spēlētājs vienas partijas laikā var izmantot rokādes tiesības tikai vienu reizi. Turklāt rokādi izdarīt drīkst, ja ievēro šādus piecus priekšnoteikumus:
Uzbrukums un aizsardzība
Lai uz šaha galdiņa varētu risināties cīņa, figūrām citai uz citu būtiski jāiedarbojas. Šo mērķi var sasniegt, draudot ar savu figūru gājieniem sist pretinieka figūras. Protams, tāpat rīkojas arī pretinieks. Citiem vārdiem sakot, šaha cīņas būtība ir uzbrukumi un uzbrukumu atvairīšana (t.i., aizsargāšanās no draudiem). Sākot partiju, abu partneru rīcībā ir uzbrukuma un aizsardzības līdzekļi (baltajiem nedaudz labāk, jo viņi sāk, tātad, viņiem ir labāka attīstība), bet turpinājumā katra šahista resursu nosaka viņa prasme rīkoties ar savām figūrām. Gandrīz katra uzbrukuma gadījumā (uzbrukums ne katru reizi ir bīstams) iespējams vismaz viens no pieciem paņēmieniem, kā aizsargāt apdraudēto figūru:
Karaļa nozīme šahā
Ja šaha cīņas gaitā tiek zaudēta dāma, torņi, laidņi, zirdziņi, bandinieki, tad partija vēl var turpināties. Turpretim karaļa liktenis tieši nosaka cīņas iznākumu. Karalis ir it kā sava karaspēka centrālā ass, ap kuru risinās visi notikumi partijā. Šīs ass iziešana no ierindas izraisa katastrofu — zaudējumu šaha kaujā, partijas tūlītējas beigas. Savukārt karaļa liktenis atkarīgs no pārējo figūru darbības, kas nosaka tā lomu uz šaha galdiņa. Citiem vārdiem sakot, figūra ir līdzeklis, ar ko var uzbrukt pretinieka karalim un aizsargāt savējo. Pretinieki cenšas pārvietot savas figūras nevis kā pagadās, bet gan mērķtiecīgi, tas ir, tā, lai, uzbrūkot pretinieka nometnei, galu galā padarītu to nespējīgu pasargāt savu karali un vienlaikus neļautu pretiniekam apdraudēt savu galveno figūru. Ja kāda no pretinieka figūrām draud nākamajā gājienā ņemt (sist) karali, tas nozīmē, ka karalim pieteikts šahs. Tas ir it kā brīdinājums bez vārdiem: "Ja neizvairīsies, iesi bojā!" Atšķirībā no citām apdraudētajām figūrām, karalis nekavējoties jāaizsargā. Turklāt no pieciem iepriekš aplūkotajiem aizsardzības līdzekļiem karalim noder tikai pirmie trīs, bet pret zirdziņa vai bandinieka uzbrukumu - tikai pirmie divi. Nedrīkst aizmirst, ka karalim nav tiesību atkāpties uz lauciņiem, kurus apdraud pretinieka figūras, tāpat tas nedrīkst ņemt aizsargātu figūru.
Mats
Ja karalim pieteikts šahs, bet nav nevienas aizsardzības iespējas, tad pieteikts mats (t.i., šahs, no kura nav glābiņa) un tās ir partijas beigas. Spēlētājs, kurš nomatojis pretinieka karali, tiek uzskatīts par partijas uzvarētāju. Ja partija tiek spēlēta turnīrā vai mačā, tabulā uzvarētājam ieraksta vienu (1) punktu, bet zaudētājam nulli (0). Pabeidzot turnīru vai maču, dalībnieku iegūtie punkti tiek saskaitīti. Par uzvarētāju kļūst dalībnieks, kurš savācis visvairāk punktu. Tātad, mats — šaha cīņas galamērķis. Citiem vārdiem sakot, partnerim jācenšas nostādīt pretinieka karali bezizejas stāvoklī, t.i., pieteikt tam tādu šahu, no kura nav iespējams aizsargāties. Izvēloties jebkuru gājienu, jāņem vērā tā mērķtiecība. Parasti tas, kuram ir liels materiāla zaudējums (t.i., viņš ir zaudējis ievērojamu daļu no savām figūrām un tādējādi arī aizsardzības spējas), negaidot, kad viņa karalim tiks pieteikts mats, atzīst sevi par zaudētāju. Tādu "pirmstermiņa" kapitulāciju sauc par padošanos. Ilgstošu, bezcerīgu pretošanos augsti kvalificēti šahisti uzskata par sliktu stilu. Turpretī, ja līdz "kailiem karaļiem" cīnās iesācēji, tā nav nosodāma rīcība.
Neizšķirts šaha spēlē
Ne vienmēr šaha partijas rezultāts ir viena spēlētāja uzvara. Nereti nevienam no partneriem neizdodas gūt virsroku, un tad partija tiek atzīta par neizšķirtu jeb, kā teica senāk, pretinieki salīgst mieru. Pats vienkāršākais neizšķirta piemērs — pēc savstarpējas abu armiju izcīnīšanas uz galdiņa paliek tikai karaļi. Pēc spēles noteikumiem karaļi nevar tuvoties viens otram; loģiski, ka tie nevar viens otram pieteikt ne šahu, ne matu. Tādēļ šādā situācijā spēle zaudē nozīmi un tiek pārtraukta, bet iznākumu novērtē par neizšķirtu. Par bezierunu neizšķirtām pozīcijām uzskata arī tādas, kurās spēku samērs nav pietiekams, lai nomatotu pretinieka karali. Pie tādām pozīcijām pieskaitāmas: Šaha teorijā zināmi arī daudzi citi stāvokļi ar neizšķirtu spēku samēru. Bieži pozīcijas neizšķirta raksturs nosakāms ne tik daudz pēc spēku samēriem, cik pēc figūru izvietojuma uz galdiņa. Lai partija neilgtu bezgalīgi, neizšķirtu pēc vājākās puses pieprasījuma fiksē tad, ja tās pretinieks ar pietiekamiem spēkiem nevar (vai neprot) pieteikt matu 50 gājienos. Tomēr šis noteikums prasa obligāti ievērot divus priekšnoteikumus: pirmkārt, šajos 50 gājienos nedrīkst būt nevienas nomaiņas, otrkārt, nedrīkst būt izdarīts neviens gājiens ar bandinieku. Ja tas notiek, jāsāk jauna gājienu uzskaite (jauna 50 gājienu sērija). Ja abi partneri, baidīdamies pasliktināt savu figūru stāvokli, atkārto vienus un tos pašus gājienus, partijas rezultāts arī tiek atzīts par neizšķirtu. Pēc pašreizējiem noteikumiem neizšķirts šādos gadījumos tiek fiksēts pēc viena partnera pieprasījuma, kad viena un tā pati pozīcija atkārtojusies trīs reizes (šajā pozīcijā katru reizi gājienā kārtai jābūt vienai un tai pašai pusei). Neizšķirtu var pieprasīt arī tad, ja pozīcija trīsreiz atkārtojusies dažādos partijas posmos. Kad nevienai no pusēm nav pamata cīnīties par uzvaru, neizšķirtu var fiksēt pēc abpusējas vienošanās. Tādos gadījumos viens no partneriem piedāvā uzskatīt pozīciju par neizšķirtu (pieņemts teikt: piedāvāju neizšķirtu), un otrs, ja tāpat novērtē pozīciju, piedāvājumu pieņem. Ja pēdējais nepiekrīt šādam pozīcijas novērtējumam, viņš tiesīgs partnera piedāvājumu noraidīt, un partija tiek turpināta. Trīskāršās pozīcijas atkārtošanās paveids ir mūžīgais šahs, t. i., virkne nepārtraukti sekojošu šahu, no kuriem apdraudētajam karalim nav iespējams izvairīties. Parasti šādu paņēmienu, ja vien tas ir iespējams, cenšas izmantot vājākā puse — glābdamies no zaudējuma.
Pats
Uz šaha galdiņa dažkārt rodas stāvoklis, kurā viens no pretiniekiem, kad ir gājiena kārta, nevar spēlēt ne ar vienu figūru (karali ieskaitot), turklāt viņa karalis netiek šahots (citādi, tas būtu mats). Šādu situāciju sauc par patu, un partiju skaita par neizšķirtu. Visbiežāk pata stāvoklis gadās tad, kad viens no karaļiem, zaudējis visu savu karaspēku, nokļūst pretinieka figūru aplenkumā. Parasti šāda veida pats rodas, ja vientuļais karalis tiek nemākulīgi matots, vai arī spēlētājs, kuram ir liels pārsvars, pārsteidzīgi un neuzmanīgi aizraujas ar pretinieka figūru medībām. Galvenais pata cēlonis - paviršība uzvarētās pozīcijās. Dažkārt šahistam, kuram draud mats, izdodas radīt pata stāvokli, apzināti upurējot savu pēdējo (vai pat priekšpēdējo) figūru. Pats var būt arī likumsakarīgs cīņas rezultāts. Ja turnīrā vai mačā partija beigusies ar neizšķirtu, abiem partneriem tabulā ieraksta puspunktu (1/2). Neizšķirtus tāpat pieskaita punktu kopsummai.
Figūru salīdzināmā vērtība
Uz šaha galdiņa dažādām figūrām ir dažādas iespējas. Piemēram, vienai figūrai, lai nokļūtu no galdiņa vienas malas līdz otrai, vajadzīgs tikai viens gājiens, turpretim citai - vairāki gājieni. Dažas figūras iet tikai pa vienas krāsas lauciņiem, citas var pārvietoties pa visiem sešdesmit četriem. Dāma, novietota galdiņa centrā, kontrolē (tur pa sitienam) 27 lauciņus, turpretim zirdziņš - tikai astoņus utt. Figūru kustīgums un spējas sist nosaka to spēku (un attiecīgi arī vērtību). Šaha teorija un prakse noteikušas figūru salīdzināmo vērtību, pēc kuras jāvadās, lai izvairītos no materiālā zaudējuma. Pretējā gadījumā pretinieks iegūs spēku pārsvaru, kas galarezultātā var izraisīt karaļa bojāeju. Par figūru salīdzināmās vērtības pamatvienību pieņemts uzskatīt visvājāko figūru - bandinieku (sakarā ar bandinieka mazo vērtību to dažreiz pat neuzskata par figūru).
Pozīcijas un gājienu pieraksts
Pierakstot pozīciju, pieņemts vispirms norādīt balto figūru stāvokli, pēc tam melno. Vispirms pieraksta karaļa, tad dāmas, torņu, laidņu, zirdziņu un bandinieku stāvokli. Vienādās figūras pieraksta to atrašanās secībā no a vertikāles līdz h vertikālei, ja tās ir vairākas uz vienas vertikāles, tad secībā no 1. līdz 8. horizontālei. Atainojot partijas gaitu, pieraksta "iziešanas lauciņu" - uz kura figūra nostājas. Labākas pārskatāmības dēļ pieņemts vispirms saīsināti pierakstīt figūru, kas izdarījusi gājienu, pēc tam starp diviem lauciņu apzīmējumiem liek domuzīmi vai atņemšanas zīmi ":" (piemēram, 2.Lf1 - c4 vai 6. Zf3xe5). Pierakstot bandinieka gājienu, pieņemts tā saīsinājumu nelietot (piemēram, 1.e2 - e4). Kad bandinieks sasniedzis savu pārvēršanās lauciņu (baltajiem - astotā horizontāle, melnajiem - pirmā), gājiena atzīmei tiek pievienots tās figūras saīsinātais apzīmējums, par kuru minētais bandinieks tiek pārvērsts (piemēram, 39. c7 - c8D). Ar 0 - 0 apzīmē īso, bet ar 0 - 0 - 0 garo rokādi. Pieņemts apzīmēt šahu ar +, matu ar #. Pēdējos liek tūlīt aiz attiecīgā gājiena (piemēram, 5. Df7xf8#). Šaha literatūrā pieņemts lietot arī vairākus citus apzīmējumus (tos gan var neizmantot partijas pierakstā spēles laikā), kurus liek pēc attiecīgā gājiena apzīmējuma.
Dažos šaha izdevumos lieto vēl dažas papildzīmes, tādā gadījumā grāmatas ievadā tās tiek izskaidrotas. Pierakstot partiju, ļoti svarīgi fiksēt visus balto un melno gājienus tādā secībā, kādā tie izdarīti uz galdiņa. Gājieni tiek numurēti, turklāt balto gājienu un melno atbildi kopā skaita par vienu gājienu. Kad aplūko pozīciju, kurai iepriekšējie gājieni nav zināmi, sāk skaitīt ar pirmo gājienu. Ja pozīcijas analīze sākas ar melno gājienu, trūkstošā balto gājiena vietā jāliek trīs punkti (piemēram, 1.... e7 - e5). Gājienus partijā parasti pieraksta stabiņveidā (balto gājienu kreisajā pusē, melno — labajā), bet var rakstīt arī nepārtrauktās rindās. Šaha literatūrā attiecīgā gājiena pierakstiem bieži seko vērtējums, paskaidrojums. Tos sauc par komentāriem. 1. e2 - e4 e7 - e5 2. Zg1 - f3 Zb8- c6 3. Lf1 - c4 d7 - d6 4. Zb1 - c3 Lc8 - g4 5. 0 - 0 Zc6 - d4? 6. Zf3: e5! 6.... Lg4xd1?? 7. Lc4xf7+ Ke8 - e7 8. Zc3 - d5#. Šo partiju pierakstu sistēmu sauc par pilno notāciju. Lietota tiek arī saīsināta (īsa) notācija. Tās būtība ir tāda, ka, spēlējot partiju, zinām, uz kāda lauciņa figūra atrodas, tādēļ pieraksta tikai saīsināto apzīmējumu un lauciņu, uz kura tā tiek novietota (piemēram, 2. Lc4 vai 1.... e5). Ja uz viena lauciņa var nostāties divas vienāda nosaukuma figūras (piemēram, 6....Zge7 vai 9. T8d2). Saīsinātajā notācijā visas pārējās zīmes paliek nemainīgas, izņemot gadījumu, kad ņem ar bandinieku. Tad pēc gājiena numura raksta vertikāles burtu, uz kura bandinieks bija stāvējis, pievienojot ņemšanas zīmi un lauciņa apzīmējumu, uz kura bandinieks nostājies pēc ņemšanas. Piemēram, ja pilnajā notācijā rakstītajām 3. f4xe5, tad saīsinātajā raksta 3. fxe5. Ja notiek ņemšana garāmejot, tad pēc FIDE (Starptautiskā šaha federācija) noteikumiem jāpieraksta vēl burti g.e. (garāmejot).
Uzvedības noteikumi šaha spēles laikā
Ja spēlētājs, kuram ir gājiena kārta, pieskaras savai figūrai (netīši vai tīši), viņam obligāti ar šo figūru jāizdara gājiens, bet, ja pieskaras pretinieka figūrai, tā jāņem ar savu figūru neatkarīgi no tā, vai tas ir izdevīgi vai ne. Pieskaršanās savai figūrai, ar kuru nedrīkst izdarīt gājienu, kā arī pieskaršanās pretinieka figūrai, kuru nevar ņemt, paliek bez sekām, tas ir, spēlētājs var izdarīt jebkuru citu gājienu pēc savas izvēles. Turklāt nav jāizdara nekādi soda (piespiedu) gājieni ar karali vai kādu citu figūru. Ja šahists vienlaikus pieskaras savai un pretinieka figūrai, viņam noteikti jāņem šī pretinieka figūra ar savējo, kurai viņš pieskāries, bet, ja tas nav iespējams, jāņem ar jebkuru citu savu figūru. Ja vispirms skarta sava figūra, bet pēc tam pretinieka, kuru ar savu skarto figūru nevar ņemt, jāizdara jebkurš cits gājiens ar savu skarto figūru. Sakārtot uz galdiņa neprecīzi novietotu figūru (tikai tad, ja ir gājiena kārta!) var pēc tam, kad partneris ir brīdināts ar vārdu „sakārtoju”. Pretējā gadījumā stājas spēkā likums „ja esi pieskāries, tad jāiet!” Roka atņemta — gājiens izdarīts! Gājiens tiek uzskatīts par izdarītu, kad šahists savu figūru pārvietojis no viena lauciņa uz citu un atņēmis no tās roku; pārvēršot bandinieku, nolicis tā vietā citu tās pašas krāsas figūru un atņēmis no tās roku; izdarot rokādi, nolicis uz cita lauciņa karali, pēc tam torni un atņēmis no torņa roku. Ja rokāde nav izdarīta saskaņā ar noteikumiem (piemēram, karalis pārgājis pāri apdraudētam lauciņam un tamlīdzīgi), karalis un tornis tiek novietoti iepriekšējā stāvoklī, un jāizdara gājiens ar karali vai arī jānoroķējas uz pretējo pusi. Nedrīkst "ņemt atpakaļ" izdarītu gājienu, lai tā vietā ietu citur. Taču, ja roka vēl nav no figūras atņemta, atļauts ar šo figūru izdarīt jebkuru citu gājienu. Nevajag šo figūru ilgi turēt rokā virs galdiņa. Labāk to nostādīt atpakaļ uz sākotnējā lauciņa un tad labi apdomāt, uz kuru lauciņu šai figūrai iet. Minētie noteikumi jāievēro arī vieglajās (treniņa) partijās. Tas pieradina pie uzmanība gājienu izvēlē un pie spēles disciplīnas, kas novērsīs nepatīkamus zaudējumus steigas un nejaušu pieskārienu dēļ. Arī no partnera jāprasa stingri ievērot uzvedības noteikumus. Ja abi pretinieki izdara savstarpējas atlaides, tas nav taisnīgi attiecībā pret citiem sacensību dalībniekiem. Nekad nepieskarieties figūrām, iekams neesat izšķīries, ar kuru no tām jāizdara gājiens! Partneriem jābūt korektiem vienam pret otru neatkarīgi no tā, kā norit spēle un kāds tai iznākums. Partija jāsāk ar rokasspiedienu un ar to jābeidz pēc jebkura rezultāta. Partijas norises laikā jāievēro klusums un kārtība. Nedrīkst pieskarties galdiņa lauciņiem, lai atvieglotu sev gājienu aprēķinu. Jāapsveic pretinieks ar uzvaru un kopā ar viņu paškritiski jāizanalizē tikko spēlēto partiju, meklējot izdarītās kļūdas, lai no zaudējuma varētu mācīties (nav obligāti). Neētiski rīkojas tie šahisti, kuri pēc zaudējumiem dažās partijās sāk spēlēt pavirši un pat pamet turnīru, tā nereti izbojājot sacensību sportiskos un kvalifikācijas rezultātus.
Roms Ubarts
Roms Ubarts (dzimis ) ir bijušais lietuviešu vieglatlēts, startēja diska mešanas sacensībās. Ir pārstāvējis PSRS un Lietuvas izlases. R. Ubarts izcīnīja zelta medaļu 1992. gada olimpiskajās spēlēs Barselonā un sudraba medaļu 1988. gada olimpiskajās spēlēs Seulā. 1986. gada Eiropas čempionātā viņš izcīnīja zelta medaļu.
10. aprīlis
Vārda dienas
Anita, Anitra, Zīle, Annika
Papīrs
Papīrs ir materiāls plānu lapu veidā, kas ir paredzēts rakstīšanai, grāmatu iespiešanai, banknošu izgatavošanai un citiem mērķiem. Sarunvalodā par papīriem sauc arī dokumentus.
Papīra vēsture
Tikai 1899. gadā tika patentēta nepārtrauktas darbības papīra mašīna. Sākotnēji papīru izgatavoja no augu šķiedru audumu lupatām, pēc tam iemācījās iegūt lietojamas celulozes šķiedras arī no koka, galvenokārt no priedēm.
Papīra ražošana
Neatkarīgi no šķiedras veida, papīru var izgatavot gan ar rokām, gan ar speciālām mašīnām. Papīrs galvenokārt sastāv no celulozes šķiedrām, kas ir dažus milimetrus līdz pat vairākus centimetrus garas. Papīru izgatavo, sapresējot kopā mitras celulozes šķiedras. Labām papīra šķirnēm pirms presēšanas šķiedras ķīmiski izbalina. Papīra masai mēdz pievienot dažādas līmvielas (piemēram, kolofoniju vai parafīnu), lai šķiedras labāk turētos kopā, kā arī pildvielas (krītu, kaolīnu, talku), lai papīrs labāk izskatītos un būtu piemērotāks drukāšanai.
Papīra veidi
Papīra veidi ir atkarīgi no izejmateriāla, ražošanas veida, ražošanas aprīkojuma un mērķa, kam tas ir paredzēts. Šeit ir uzskaitīti tikai daži no papīru veidiem:
Papīra izmantošana
Papīra pielietojums:
1541. gads
1541. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Aleksandrs I
Aleksandrs I var būt:
Bobijs Fišers
Roberts Džeimss Fišers (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu šahists, vienpadsmitais pasaules čempions šahā (1972—1975).
Dzīvesgājums
Šahu iemācījies spēlēt 6 gadu vecumā, nopietni sācis spēlēt 9—11 gadu vecumā. Tajā pašā vecumā sācis spēlēt meistara līmenī un jau pēc 3 gadiem pārliecinoši uzvarējis ASV šaha čempionātā, kļūstot par visu laiku jaunāko Amerikas čempionu šahā. Vienu gadu vēlāk, 15 gadu vecumā, kļuvis par jaunāko lielmeistaru šaha vēsturē. Viņa rekords netika pārspēts līdz pat 1991. gadam. 16 gadu vecumā kvalificējies pretendentu turnīram, kļūstot par jaunāko pretendentu uz čempiona titulu, bet Fišera optimistiskā domāšana nepalīdzēja. Viņš turnīrā sadalīja 5. vietu (+8 –11 =9). Viņa rezultātu visi ļoti apbrīnoja, bet ne pats Fišers, kaut gan toreizējais pasaules čempions šahā Mihails Botviņņiks apliecināja, ka jaunajam šahistam priekšā ir gaiša nākotne. Gadu vēlāk Fišers spēlēja 1960. gada šaha olimpiādē, pārstāvot ASV pie 1. galdiņa, un beigās ASV ieņēma otro vietu. Fišera rezultāts bija lielisks (+10 =6 –2). Tajā pašā gadā viņš paziņoja, ka uzvarēšot nākamajā pretendentu turnīrā un kļūšot par jaunāko pasaules čempionu šaha vēsturē, un nākamajā kvalifikācijas turnīrā uz pretendentu turnīru izskatījās, ka Fišera vārdi sāk piepildīties, jo viņš pārliecinoši uzvarēja ar 17,5 no 22 punktiem (+13 =9 –0), tādējādi esot divus ar pusi punktus priekšā padomju lielmeistariem. Bet pretendentu turnīrā nācās samierināties ar vilšanos, jo viņš finišēja ceturtais no astoņiem dalībniekiem. No tā brīža Fišers pat nepiedalījās pretendentu turnīros līdz 1971. gadam, viņa nākamais lielais sasniegums bija rekorda uzvara 1963. gada ASV čempionātā ar 100% rezultātu 11/11 punktiem.
1972. gadā Reikjavīkā Fišers kļuva par pasaules čempionu šahā, uzvarot Borisu Spaski. Savu titulu Fišers pat necentās aizstāvēt pret jauno krievu zvaigzni Anatoliju Karpovu, jo uzskatīja, ka organizatori nepiekrīt viņa prasībām. Pēc titula iegūšanas nepiedalījās vairs nevienā šaha turnīrā līdz 1992. gadam, kad viņš Dienvidslāvijā vēlreiz uzvarēja Spaski. Šī uzvara viņam atnesa 3 000 000 USD prēmiju un aresta ordera izdošanu ASV par Dienvidslāvijai noteikto ekonomisko sankciju pārkāpšanu. Fišers neatgriezās ASV un pazuda no mediju redzesloka.
2002. gadā viņš parādījās sabiedrībā, izvirzot dažādas antisemītiskas sazvērestības teorijas (par spīti tam, ka viņš pats ir ebrejs), intervijā Filipīnu radio slavējot 11. septembra terora aktus un apgalvojot, ka "Ameriku vajadzētu noslaucīt no zemes virsas".
Savas dzīves pēdējos gados uzturējās Ungārijā un citās valstīs. 2004. gada jūlijā tika aizturēts Japānā par ceļošanu ar nederīgu ASV pilsoņa pasi un ieslodzījumā pavadīja 8 mēnešus, cīnoties pret izdošanu ASV. 2005. gadā saņēma Islandes pilsonību un ieradās tur. "Bobijs Fišers 12 gadus tiek vajāts par šaha spēlēšanu valstī, kas vairs neeksistē, un saskaņā ar likumiem, kas nav vērsti pret nevienu citu," aģentūrai Reuters Reikjavīkā situāciju par Fišera politisko vajāšanu un medijos pasludināšanu par "garā vāju" komentēja islandiešu šahists Hrafns Jokulsons.
Goldensteitas "Warriors"
Goldensteitas "Warriors" (en) ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas bāzēts Sanfrancisko, Kalifornijas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Rietumu konferences Klusā okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1946. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NBA.
Komanda nodibināta Filadelfijā, Pensilvānijas štatā, 1946. gadā kā Filadelfijas "Warriors", kas bija Amerikas Basketbola asociācijas (ABA) biedrs. Vēlāk tā pārcēlās uz Sanfrancisko Kalifornijā un tika pārdēvēta par Sanfrancisko "Warriors", bet 1971. gadā uz tās piepilsētu Oklendu, kur ieguva komandas tagadējo nosaukumu. Pašlaik Goldensteitas "Warriors" ir vienīgā NBA komanda, kuras nosaukumā nav norādīts tās štats vai pilsēta (en — ‘Zelta štats’ — poētisks Kalifornijas nosaukums).
No 1997. līdz 2019. gadam mājas spēles komanda aizvadīja Oracle Arena Oklendā, bet 2019. gadā pārcēlās uz Sanfrancisko Chase Center.
Savas pastāvēšanas vēsturē "Warriors" ir 5 reizes uzvarējis NBA čempionātā (1955–1956, 1974–1975, 2014–2015, 2016–2017, 2017–2018), 7 reizes ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 8 reizes — divīzijas čempionu. Vēl vienu reizi par līgas čempioniem kļuva 1947. gadā, kad vēl pastāvēja BAA.
Iemūžinātie numuri
Goldensteitas "Warriors" savu leģendāro spēlētāju piemiņai ir iemūžinājuši piecu spēlētāju numurus:
Abdulhamids I
Abdulhamids I, arī Abdulhamids Svētais (osmaņu turku valodā: عبد الحميد اول [abdy:l hami:di evvel]) (1725. gada 20. marts — 1789. gada 7. aprīlis) bija Osmaņu impērijas sultāns (1774. gada 21. janvāris — 1789. gada 7. aprīlis). Viņa tēvs bija sultāns Ahmeds III (1703—1730) un viņš nokļuva tronī pēc sava brāļa Mustafa III (1757—1774).
Dzīve harēmā
Saskaņā ar osmaņu galma tradīcijām, viņš līdz nokļūšanai tronī kopā ar saviem brālēniem un māsīcām dzīvoja slēgtajā Topkapi pils harēmā. Pamata izglītību vēsturē un kaligrāfijā viņam nodrošināja viņa māte sultāna Rabia Semi.
Dzīve ieslodzījumā viņu bija attālinājusi no laicīgās dzīves un tādēļ viņa palīgi un padomnieki varēja brīvi ar viņu manipulēt. Savos uzskatos Abdulhamids I bija ļoti reliģiozs un tādēļ atbalstīja pacifistisku politiku. Viņa valdīšanas sākumā valsts finanses bija diezgan sliktā stāvoklī un vairs nevarēja atļauties iespaidīgos maksājumus jeničeriem. Neskatoties uz viņa miermīlīgumu, notika karadarbība un Kozlujas kaujā osmaņi zaudēja, kā rezultātā 1774. gada 21. jūlijā tika noslēgts Kučuk-Kainardžas līgums.
Cēlsirdīgais sultāns
Neskatoties uz neveiksmēm karalaukā, Abdulhamids tika uzskatīts par cēlsirdīgako no visiem osmaņu sultāniem. 1782. gadā viņš pārņēma ugunsdzēsēju brigādes vadību, bet, pateicoties savai reliģiskajai pārliecībai, cilvēki viņu iesauca par svēto (veli). Kad Abdulhamids bija kāpis tronī, karaspēka vadība viņam prasīja prēmijas, bet sultāns atbildēja: „Mūsu kasē vairs nav prēmiju un tagad tas jāielāgo visiem mūsu dēliem karavīriem.”
Abdulhamidam izdevās apturēt sacelšanos Sīrijā un Morejā, bet uz Krimas zaudējumu fona šie panākumi bija niecīgi. 1787. gadā pret Krieviju atkal tika pasludināts karš, bet Krievijas pusē nostājās Austroungārija. Osmaņu pusē pievienojās Zviedrija un Prūsija, bet nesniedza nekādu praktisku atbalstu. Neskatoties uz nelieliem panākumiem karā ar Krieviju, Osmaņu impērija 1788. gadā zaudēja Očakovu, kurā krievi nogalināja visus iedzīvotājus. Četrus mēnešus vēlāk, sešdesmit četru gadu vecumā Abdulhamids mira un tika apglabāts Bahčekapi kapličā, ko pats sev bija uzcēlis.
Ģimene
Dēli: Mustafa IV (1807—1808) (Aišas Sineperveres dēls), Mahmuds II (1808—1839), Murads, Nusrets, Mehmeds, Ahmeds, un Suleimans.
Upmale (zeme)
Upmale bija seno zemgaļu zeme Lielupes baseinā, tagadējo Ķekavas novada Baldones pagasta, Bauskas un Jelgavas novadu, kā arī Lietuvas Pasvales rajona teritorijā.
Robežojās ar Tērvetes, Dobeles, Silenes zemgaļu zemēm, sēļu Medenes zemi un Daugavas līvu zemēm. Mežotnes pilskalns bija Upmales zemes galvenais cietoksnis, vēlāk Zemgales bīskapijas bīskapa, prāvesta un kapitula rezidences vieta. 13. gs. Upmales zemgaļi naidojās ar kaimiņos esošajiem Salas līviem un Tērvetes zemgaļiem.
Silbermond
Silbermond ir vācu rokgrupa. Grupas dalībnieki ir Stefānija Klosa, Andreass Novāks, Johannes Štolle un Tomass Štolle. Grupa ir izdevusi trīs studijas albumus: Verschwende Deine Zeit, Laut Gedacht, Nichts Passiert. Visi trīs albumi ir saņēmuši kādu sertifikātu trijās vāciski runājošās valstīs: Vācijā, Austrijā un Šveicē. Grupas pazīstamākās dziesmas ir "Krieger des Lichts", "Das Beste", "Irgendwas bleibt", "Symphonie". 2009. gadā grupa saņēma MTV Europe Music Award balvu kā Vācijas labākie izpildītāji. Tāpat grupa ir saņēmusi vairākus nacionāla mēroga apbalvojumus.
Biogrāfija
Silbermond grupas dalībnieki pirmo reizi satikās 1998. gadā, lai startētu konkursā "ten Sing". Divus gadus vēlāk viņi nolēma dibināt savu grupu. Sākumā viņi darbojās ar nosaukumu Jast (nosaukums veidots pēc dalībnieku vārdu pirmajiem burtiem). 2001. gadā grupa mainīja nosaukumu uz Silbermond, sākumā izpildot dziesmas vācu valodā.
2004. gada februārī Silbermond uzstājās kā iesildītājmākslieki Dženetai Bīdermanei. Vēlāk viņi izdeva savu debijas singlu "Mach's DIR selbst", pēc tam sekoja debijas studijas albuma Verschwende deine Zeit izdošana, kas Vācijā un Austrijā tika sertificēts ar dubulto platīna disku. Pēc veiksmīgās debijas albuma izdošanas tika izdoti vēl trīs singli, tai skaitā viena no grupas slavenākajām dziesmām: "Symphonie". 2004. gada nogalē grupa devās koncerttūrē un 2005. gada aprīlī tika izdots grupas pirmais DVD Verschwende Deine Zeit - Live, kas Vācijā tika sertificēts ar zelta disku.
2006. gadā Silbermond izdeva otro studijas albumu Laut Gedacht. Albums ierindojās Vācijas un Austrijas topu 1. vietā. Trešais singls no šī albuma "Das Beste" kļuva par pirmo grupas dziesmu, kas ir ierindojies Vācijas singlu topa pirmajā vietā. 2007. gada 7. jūlijā grupa uzstājās Live Earth pasākuma ietvaros Hamburgā.
Trešais albums Nichts Passiert tika izdots 2009. gada 20. martā. Tas iekļuva Vācijas, Austrijas un Šveices topu pirmajā vietā.
Diskogrāfija
{{columns |width=450px
Singli
}}
Vladislavs Poņakovs
Vladislavs Poņakovs dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, aizsargs.
Mustafa IV
Mustafa IV (osmaņu turku valodā: مصطفى رابع [mustafa:ji ra:bi]) (1779. gada 8. septembris — 1808. gada 15. novembris), 29. Osmaņu impērijas sultāns (1807-1808). Viņa tēvs bija sultāns Abdulhamids I (1774—89). Sultāna Selima III valdīšanas laikā viņš izpelnījās īpašu valdnieka labvēlību.