cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kārlis Kasparsons
Dzīvesgājums
Dzimis 1865. gada 14. oktobrī Siguldas pagasta Vējakrogā kā krogus nomnieka dēls. Ģimnāzijā iespaidojās no Kronvalda darba Nationale Bestrebungen. Ilgus gadus Tērbatas universitātē studēja teoloģiju, pēc tam filoloģiju, dabaszinātnes un medicīnu (1887—1901). Sākumā iestājās latviešu studentu korporācijā Lettonia, bet tad to pameta un kopā ar Aleksandru Daugi, Eduardu Veidenbaumu un Pēteri Pīpkalēju nodibināja literāri-zinātnisku studentu biedrību „Pīpkalonija”, kas izdeva rakstu krājumu „Pūrs” (I—III, 1891—1893), kurā pirmo reizi tika sludinātas Jaunās strāvas idejas. K. Kasparsona raksti ar pseidonīmu K. Siguldiets parādījās laikrakstos „Dienas Lapa”, žurnālos „Austrums”, „Izglītība”, „Izglītības Ministrijas Mēnešraksts”, „Psiholoģiski pētījumi”. 1897. gadā K. Kasparsonu kopā ar 87 citiem jaunstrāvniekiem apvainoja revolucionārajā darbībā un piesprieda 2 nedēļas ieslodzījuma universitātes karcerī. Pēc Tērbatas Universitātes beigšanas 1902. gadā K. Kasparsons strādāja par ārstu Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā Kārlis Kasparsons strādāja Latviešu strēlnieku bataljonu apvienotajā lazaretē. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada pavasarī Kasparsons bija viens no Latviešu radikāldemokrātiskās partijas dibinātajiem, Latvijas Tautas padomes loceklis 1918. gadā.
Latvijas brīvības cīņu laikā bija pirmais Latvijas Republikas izglītības ministrs (1918—1920). Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1918. gada beigās lielinieki Kasparsonu apcietināja, Valmieras cietumā viņš mēģināja izdarīt pašnāvību. Pēc tam, kad K. Kasparsons bija parakstījis iesniegumu, ka vairs nenodarbosies ar politiku, ar P. Stučkas atļauju viņš 1919. gada martā tika atbrīvots no apcietinājuma. 1919. gadā pēc Rīgas atbrīvošanas no lieliniekiem K. Kasparsons atbalstīja Latvijas Augstskolas nodibināšanu.
Pēc kara beigām K. Kasparsons bija Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts, Lāčplēša ordeņa un Kultūras fonda domes loceklis.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā K. Kasparsons lielā vecumā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tālāk uz Dāniju. Trimdā viņš strādāja pie sava pētījuma par baltu valodu sakariem ar ilīriešu valodām. Viņš miris 1962. gada 23. janvārī veco ļaužu mītnē Tistedē, Dānijā. Pelnu urnu apbedīja Bispebjergas kapos Kopenhāgenā.
Zane Aļļēna
Zane Aļļēna ir latviešu aktrise.
Filmējusies seriālos "Svešā seja" un "Mīli mani mūžam" un "Nemīlētie". Pazīstama arī ar piedalīšanos "Tele2" veidotajās reklāmās. Ierunājusi vairāku pasaulē zināmu animācijas filmu varoņus.
Piedalījusies izrādēs Valmieras teātrī, Teātrī TT un Nacionālajā teātrī.
Forlannsunnets
Forlannsunnets (no) ir jūras šaurums Svalbāras rietumos. Tas atdala Špicbergenu austrumos no Prinča Kārļa Zemes rietumos. Šaurums stiepjas 88 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Nosaukts pēc rietumos esošās Prinča Kārļa Zemes (Prins Karl Forland).
Ainārs Vilciņš
Ainārs Vilciņš (dzimis, Ogrē) ir latviešu politiķis, uzņēmējs, atslēdznieks, skijoringists un 13. Saeimas deputāts (mandāts apstiprināts, jo mūžībā devās deputāts Aldis Blumbergs). Darbojās Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā.
13. Saeimā Ainārs Vilciņš bija ievēlēts no politiskās partijas KPV LV saraksta Vidzemes vēlēšanu apgabalā, pēc tam pārstāvēja partiju Suverēnā vara. Ainārs Vilciņš ieguvis vidējo profesionālo izglītību Ogres 32. pilsētas profesionāli tehniskā vidusskolā autoatslēdznieka un autoceltņa vadītāja profesijā. Ainārs Vilciņš nodarbojas ar uzņēmējdarbību un ir valdes loceklis SIA "Yourtime", biedrībā "L.A.M.A.", Latvijas Skijoringa federācijā.
Toms Kantāns
Toms Kantāns (dzimis Rīgā) ir Latvijas starptautiskais lielmeistars šahā (2017).
Biogrāfija
Ar šahu sācis nopietni nodarboties sešu gadu vecumā. Bijis Latvijas junioru šaha čempionātu laureāts dažādās vecuma grupās, pārstāvējis Latvijas Eiropas un pasaules junioru šaha čempionātos. 2007. gadā izcīnījis 2. vietu Eiropas Savienības junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā, bet 2008. gadā šajā turnīrā ieņēmis 3. vietu. Kopš 2009. gada regulāri piedalījies Latvijas šaha čempionātos. Labākie sasniegumi - 1. vieta (2023), 2. vieta (2015, 2017) un 3. vieta (2010, 2014). Daudzkārtējais Latvijas komandu šaha čempionāta uzvarētājs (2010, 2012, 2015). 2022. gada augustā Rīgā izcīnījis 2. vietu starptautiskajā šaha festivāla Rīgas Tehniskās universitātes Open 2022 "A" turnīrā. 2023. gada jūnijā Monreālā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Canadian Transnational 2023 - Classic Crown.
Pārstāvējis Latvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2017. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Personīgā dzīve
2015. gadā apprecējies ar Polijas šaha meistari Annu Kantāni (dzimusi Ivanova).
Alfrēds Alslēbens (sportists)
Alfrēds Kārlis Alslēbens ( (pēc vecā stila — ) — ) bija Latvijas vācbaltiešu vieglatlēts. Piedalījās Stokholmā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gadā Rīgā krāsotāju meistara un vēlākā politiķa un Saeimas deputāta Alfrēda Voldemāra Augusta Alslēbena un viņa sievas Emīlijas Šarlotes, dzimušas Kernas, ģimenē.
Darbojās Rīgas vācu vingrotāju biedrībā, Āgenskalna sporta un vingrošanas biedrībā, kā arī "Unions" sporta biedrībā. 1910. gadā izcīnīja otro vietu augstlēkšanā un šķēpa mešanā Krievijas impērijas čempionātā, kas notika Rīgā. Nākamajā gadā notikušajā čempionātā Sanktpēterburgā izcīnīja uzvaru augstlēkšanā ar 1,65 m un tāllēkšanā ar 6,55 m.
1912. gada olimpiskajās spēlēs Stokholmā izcīnīja 12. vietu desmitcīņā ar 5294,615 punktiem. 1912. gadā kļuva par Baltijas čempionu tāllēkšanā un uzstādīja Krievijas rekordu augstlēkšanā (1,77 m) un tāllēkšanā (6,62 m). 1933. gadā apbalvots ar Latvijas sporta organizāciju apvienības "Nopelnu zīmi" par sasniegumiem vingrošanā.
Miris Rīgas pilsētas 2. slimnīcā Āgenskalnā no gripas komplikācijām. Apglabāts Mārtiņa kapos.
Kosmos-2461
Kosmos-2461 (Космос-2461) ir Krievijas GLONASS globālās navigācijas sistēmas pavadonis. Tas ir pavadoņu sērijas GLONASS-M aparāts. Glonass zemes vadības kompleksa numurs tam ir 735. Kosmiskais aparāts orbītā tika palaists 2010. gada martā. Kopā 2020. gada aprīļa tas ir orbitālajā rezervē. Pavadonis ir izvietots Glonass sistēmas trešajā orbitālajā plaknē, punktā Nr. 22.
Kosmos-2461 tika sākta aktīva darbība un ieslēgts sistēmā. Tas tika izvietots Glonass sistēmas trešajā orbitālajā plaknē, punktā Nr. 24.
2020. gada 10. aprīlī GLONASS № 735 tika pārtraukta aktīvā darbība, bet tas atstāts orbitālajā rezervē. 14. aprīlī tā vietā stājās pavadonis Kosmos-2545 (GLONASS № 760).
2020. gada 2. jūnijā sabojājās GLONASS № 731 (Kosmos-2459). To plānoja nomainīt ar rezervē esošo GLONASS № 735, kas bija palaists reizē ar № 731, bet joprojām bija darba kārtībā. Līdz augustam Kosmos-2461 tika pārvietots uz punktu Nr. 22 un ieslēgts sistēmā.
Daibes iela (Rīga)
Daibes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, pilsētas daļā Mārupē. Daibes iela sākas krustojumā ar Brūkleņu ielu un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu, taču turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Daibes iela. Ielas kopējais garums ir 600 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Daibes ielā ir tikai savrupmāju apbūve.
Iela nosaukta Daibes — ciema Tukuma novada Tumes pagastā — vārdā.
Ielas raksturojums
Daibes iela ir 600 metrus gara asfaltēta iela Rīgas Mārupes rietumos, pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu. Iela sākas krustojumā ar Brūkleņu ielu, šķērso Dauguļu ielu, krustojas ar Elejas ielu un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu. Iela turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Daibes iela.
Ielu savienojumi
Daibes iela ir savienota ar šādām ielām:
Pēteris Mucinieks
Dzīves gājums
Dzimis 1899. gada 19. oktobrī Palsmanes pagasta "Variņos" lauksaimnieka ģimenē (tagad Variņu pagastā). Mācījās Palsmanes Ķempju pagasta skolā (1907—1910), Palsmanes draudzes skolā (1910—1914). Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur mācījās evakuētajā Rīgas Kultūrtehniskajā skolā Tverā (1917—1919).
Pēc atgriešanās dzimtenē studēja Latvijas Universitātes tiesību zinātņu nodaļā (1919—1923). 1925. gadā viņu ievēlēja par LU asistentu, papildinājās Vācijā un Francijā (1927), aizstāvēja habilitācijas darbu "Parlamenta atbildība" (1928) un tika ievēlēts par privātdocentu (1928), docentu (1931), vecāko docentu (1934). Lasīja lekcijas par sociālo likumdošanu, pašvaldības tiesībām. Līdztekus no 1933. gada vadīja darba un sabiedrisko zinātņu nodaļu Krišjāņa Barona Tautas augstskolā. No 1936. gada bija Latvijas Darba kameras loceklis.
Vācu okupācijas laikā bija juriskonsults Latviešu pašpārvaldes ģenerāldirekcijā. 1944. gada novembrī iecelts par Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Politekonomijas katedras profesoru, bet 1945. gadā arestēts un izsūtīts uz Arhangeļskas apgabalu.
Pēc Staļina nāves 1954. gadā viņam atļāva atgriezies Latvijā, 1957. gadā reabilitēts. Bija Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Ekonomikas institūta Tiesību sektora zinātniskais līdzstrādnieks, Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Agronomijas fakultātes Lauksaimniecības ekonomikas un organizācijas katedras profesors (1960—1967), Lauksaimniecības ekonomikas fakultātes Darba aizsardzības katedras vadītājs (1967—1973), vēlāk konsultants.
Miris 1980. gada 12. jūnijā Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Druviena
Druviena ir ciems Gulbenes novada Druvienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta austrumdaļā Azandas upes krastā autoceļu V433, V437 un V847 krustojumā 36 km no novada centra Gulbenes un 172 km no Rīgas. Druvienā atrodas pagasta pārvalde, latviskās dzīvesziņas centrs, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru-vecmāšu punkts, pasts un veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie vēsturiskās Druvienas muižas (Druween) centra. Izaugusi pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Plēsums» ciemats. Druvienas muižas apbūve ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ilka Štuheca
Ilka Štuheca (sl; dzimusi Sloveņgradecā) ir slovēņu kalnu slēpotāja, divkārtēja pasaules čempione nobraucienā.
Karjera
Sočos labāko rezultātu sasniedza nobraucienā, ieņemot 10. vietu. Supergigantā ierindojās 13. vietā, bet milzu slalomā bija 31. Startēja arī kombinācijā, bet nefinišēja slaloma braucienā. Leikluisā, Kanādā, izcīnīja savu pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos.
2017. gada Pasaules čempionātā Sanktmoricā kļuva par pasaules čempioni, izcīnot zeltu nobraucienā. 2016.—2017. gada sezonā guva septiņas uzvaras Pasaules kausa posmos un sezonu noslēdza 2. vietā lielajā kopvērtējumā, piekāpjoties tikai Mikeilai Šifrinai. Štuheca izcīnīja divus mazos kristāla globusus par uzvarām nobrauciena un kombinācijas ieskaitēs. Viņa tika atzīta par 2017. gada Slovēnijas gada sportisti.
2017. gada oktobrī guva smagu ceļgala traumu. Viņa bija spiesta izlaist visu sezonu, ieskaitot Phjončhanā. 2018.—2019. gada sezonā atgriezās ar divām uzvarām Valgardenā — gan nobraucienā, gan supergigantā. 2019. gada Pasaules čempionātā Orē aizstāvēja savu pasaules čempiones titulu nobraucienā.
kopā ar snovbordistu Roku Marguču bija karognesēja atklāšanas ceremonijā. Startēja tikai nobraucienā, kurā ieņēma 22. vietu.
Punktu mākonis
Punktu mākonis (angļu: point cloud) ir datu kopums par punktiem kādā koordinātu sistēmā.
Trīsdimensiju koordinātu sistēmā šie punkti parasti tiek definēti ar X, Y, un Z koordinātām, un bieži tiek izmantoti, lai attēlotu objekta ārējo virsmu, formu u.c.
Jūlijs Jaunkalniņš
Jūlijs Jaunkalniņš (dzimis Ieriķos, miris  Petrogradā) bija latviešu gleznotājs, Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas pedagogs, latviešu ziedu glezniecības skolas iedibinātājs. Viens no mākslinieku pulciņa "Rūķis" dibinātājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1866. gada 16. martā Ieriķu muižas vagara ģimenē. 1881. gadā beidza Cēsu apriņķa skolu. Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties J. Lakšes - Laksmaņa zīmēšanas, būvniecības un amatniecības skolā līdz 1885. gadam. Vēlāk mācījās Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas Dekoratīvās glezniecības klasē, ko beidza 1893. gadā. Lai sagatavotos tekstila kompozīcijas klases atvēršanai šajā skolā, papildinājās Francijā Lionā un Parīzē, kā arī Itālijā un Vācijā. Atgriezdamies Pēterburgā, uzņēmās minētās klases izveidi un vadību, kur arī mācīja ornamenta mākslu un zīmēšanu, puķu gleznošanu. 1899. gadā ievēlēts par skolas inspektoru, viņa laikā palielinājās studējošo latviešu skaits un skolas popularitāte. Skolā beidzis darbu 1918. gadā. Miris 1919. gada 14. februārī, apbedīts Pēterburgas Aleksandra Ņevska klostera kapos.
Punktu mākonis
Punktu mākoni var izveidot, izmantojot, piemēram, 3D skeneri. 3D skeneris izvieto lielu daudzumu punktu uz objekta virsmas un bieži vien arī izvada punktu mākoni kā datu failu tālākai apstrādei.
Jūlijs Jaunkalniņš
Mākslinieciskā darbība
Gleznojis ainavas, visbiežāk akvareļa tehnikā. Darinājis arī zīmējumus audumu paraugiem. Mākslinieks uzskatāms par latviešu ziedu glezniecības konsekventu iedibinātāju.
Punktu mākonis
3D skenēšanas procesā iegūtais punktu mākonis tiek izmantots dažādiem mērķiem, tostarp, lai izveidotu 3D CAD modeļus saražotajām detaļām, metroloģijā / kvalitātes pārbaudē, animāciju veidošanā un liela mēroga vizualizācijās.
Jūlijs Jaunkalniņš
Izstādes
Izstādēs sācis piedalīties 1910. gadā.
Punktu mākonis
Ģeogrāfiskajās informācijas sistēmās punktu mākonis ir viens no galvenajiem avotiem, lai veidotu digitālos augstuma moduļus reljefiem. Līdzīgi, punktu mākonis tiek izmantots, lai veidotu pilsētvides 3D modeļus.
Kaut punktu mākonis var tikt atveidots un apskatīts, to uzreiz tieši nevar izmantot 3D lietotnēs. Lai punktu mākoni izmantotu 3D lietotnēs, parasti tas tiek pārveidots uz poligonu tīklojuma (polygon mesh) vai trīsstūra tīklojuma (triangle mesh) modeli, NURBS virsmas modeli vai CAD virsmas modeli.
Stjuarts Pīrss
Stjuarts Pīrss (en, dzimis ) ir Anglijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Anglijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) Pīrss ir viens no West Ham United treneriem.
Kā spēlētājs, pārstāvējis Wealdstone, Coventry City, Nottingham Forest, Newcastle United, West Ham United un Manchester City. Vislabāk pazīstams no laika Nottingham Forest, kur viņš bija komandas kapteinis un kļuva par visu laiku spēlēm bagātāko kluba futbolistu.
Ar Anglijas futbola izlasi piedalījies 1990. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1992. un 1996. gada Eiropas čempionātā.
Pēc karjeras beigām Manchester City komandas sastāvā, viņš kļuva par Kevina Kīgana palīgu klubā. 2005. gadā jau kļuvis par kluba galeno treneri. 2007. gadā kļuvis par Anglijas U21 izlases treneri, ko viņš vadīja līdz 2013. gadam. Bijis Lielbritānijas izlases treneris 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. 2012. gadā vienā mačā vadījis Anglijas futbola izlasi. No 2014. līdz 2015 vadījis Nottingham Forest. Kopš 2020. gada viņš ir viens no Deivida Moiza asistentiem West Ham United.
Spēlētāja karjera
Nottingham Forest
Manchester City
Individuālie sasniegumi
Autoceļš A11 (Lietuva)
Autoceļš A11 Šauļi-Palanga ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas ved no Šauļiem caur Kuršēniem, Telšiem, Plunģi un Kretingu uz kūrortpilsētu Palangu. Autoceļa garums ir 146,85 kilometri.
Ātruma ierobežojums uz autoceļa lielākoties ir 70 - 90 km/h. Tas ir viens no svarīgākajiem autoceļiem ziemeļu Žemaitijā savienojot reģiona lielākās pilsētas.
Autoceļš ietilpst Eiropas maršrutā E272.
Kantāns
Kantāns (sieviešu dzimtē Kantāne) ir latgaliešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Juris Gornavs
Juris Gornavs (dzimis Rīgā) ir latviešu aktieris.
Filmējies vairākās latviešu filmās, tai skaitā "Kur pazudis Elvis?", "Ziemassvētku jampadracis", "Rīgas sargi","Likteņdzirnas", "Dvēseļu putenis" "Pitons" kā arī seriālā "Saldā indes garša" un "Ugunsgrēks".
Stēfans Ēdbergs
Stēfans Bengts Ēdbergs (sv; dzimis ) ir bijušais zviedru tenisists, bijis pasaules ranga līderis gan vienspēlēs, gan dubultspēlēs.
Kopumā karjeras laikā sportists izcīnīja uzvaru 48 vienspēļu un 18 dubultspēļu turnīros. Guvis uzvaru sešos Grand Slam vienspēļu un trijos dubultspēļu turnīros. Tāpat 1989. gadā uzvarējis Masters Grand Prix turnīrā un četras reizes Zviedrijas komandas sastāvā uzvarēja Deivisa kausa izcīņā. 1990. un 1991. gadā Ēdbergs tika atzīts par ATP gada labāko spēlētāju. Uzvarējis vienspēļu turnīrā, bet tajā gadā tas bija demonstrējumu sporta veids,. gadā Seulā izcīnīja bronzas medaļu vienspēlēs un dubultspēlēs.
Sirpis un āmurs
Sirpis un āmurs (☭; ru) ir viens no komunisma simboliem, kas uzsver sirpja simbolizētās zemniecības un āmura simbolizētās strādniecības vienotību cīņā pret mantīgajām šķirām.
Simbols radies 1918. gadā, kad boļševiki to pieņēma kā emblēmu, kas tika izmantota zīmogos un dokumentu veidlapās, aizvietojot iepriekš izmantoto sirpi un arklu. Vēlāk tas kā heraldikas elements tika iekļauts padomju ģerboņos, karogos un citur. Arī ārpus Padomju Savienības šis simbols gan tieši, gan arī pielāgojot tā elementus tika izmantots kā nacionālo un starptautisko komunistisko kustību simbols. Mūsdienās vairākās valstīs, tajā skaitā Latvijā, sirpja un āmura simbola izmantošana publiskos pasākumos ar nolūku slavināt totalitārismu un noziedzīgo padomju režīmu ir aizliegta.
Podjuhņeviči
Podjuhņeviči ir ciems Robežnieku pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 293 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V626.
Igaunija 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Igaunija 1936. gada vasaras olimpiskās spēles, kas notika Nacistiskās Vācijas galvaspilsētā Berlīnē, bija piektās vasasaras olimpiskās spēles un kopsummā septītās olimpiskās spēles, kurā tā piedalījās. 1936. gada Berlīnes olimpiskās spēles bija pēdējās olimpiskās spēles, kad Igaunija startēja kā neatkarīga valsts. No 1952. līdz 1988. gadam Igaunijas sportisti olimpiskajās spēlēs piedalījās tikai citu valstu delegāciju sastāvā, galvenokārt Padomju Savienības sastāvā. Kā neatkarīga valsts Igaunija olimpiskajās spēlēs atgriezās 1992. gadā.
Berlīnes olimpiskajās spēlēs Igaunija bija pārstāvēta ar 37 sportistiem (visi vīrieši), 8 olimpiskajos sporta veidos. Šajās olimpiskajās spēlēs tā izcīnīja 7 medaļas, no tām 2 zelta, 2 sudraba un 3 bronzas medaļas. Šis ir līdz šim labākais sasniegums olimpiskajās spēlēs. Kā arī šajās olimpiskajās spēlēs pirmoreiz kāds igauņu sportists izcīnīja divas olimpiskās zelta medaļas vienās spēlēs. Šis sportists bija cīkstonis Kristjans Palusalu, kurš izcīnīja divas zelta medaļas, vienu grieķu-romiešu cīņā un otru brīvajā cīņā. Augusts Neo, kurš šajās olimpiskajās spēlēs piedalījās arī cīņas sportā arī izcīnīja divas olimpiskās medaļas, vienu sudraba medaļu un vienu bronzas medaļu.
Vairāki igauņi startēja citu valstu delegāciju sastāvā:
Ivans Rodrigess
Ivans Rodrigess (es; dzimis ) ir bijušais Puertoriko beisbolists, spēlējis ķērāja pozīcijā.
Karjeras laikā pārstāvējis Teksasas "Rangers" (divas reizes), Floridas "Marlins", Detroitas "Tigers", Ņujorkas "Yankees", Hjūstonas "Astros" un Vašingtonas "Nationals" klubus. Taču lielāko karjeras daļu aizvadījis "Rangers" sastāvā. I. Rodrigess MLB līgā debitēja.
Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem ķērājiem līgas vēsturē, kā arī tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem aizsardzības tipa ķērājiem. I. Rodrigess 1999. gadā tika atzīts par Amerikāņu līgas vērtīgāko spēlētāju (MVP). 2003. gadā "Marlins" sastāvā viņš izcīnīja uzvaru Pasaules sērijā, vēl 2006. gadā spēlēja Pasaules sērijā "Tigers" sastāvā. 14 reizes ticis iekļauts startam Visu zvaigžņu spēlē.
Jasinuvata
Jasinuvata ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, ietilpst Doneckas aglomerācijā, faktiski viena no Doneckas ziemeļu piepilsētām. Jasinuvatas rajona centrs (rajonā neietilpst).
Apdzīvotā vieta izveidojusies kā ciemats pie dzelzceļa stacijas, kas nosaukta netālā Jasinuvatas ciema vārdā. 20. gadsimta sākumā izveidojās par ievērojamu dzelzceļa mezglu. 1926. gadā iekļauta pilsētciematu kategorijā, 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. Mūsdienās svarīgs dzelzceļa mezgls, mašīnbūves un pārtikas uzņēmumi.
Ārpusbiržas tirgus
Ārpusbiržas tirgus (en, de) ir tirdzniecība ar finanšu instrumentiem (piemēram, akcijām) pa tiešo starp darījumā iesaistītajām pusēm (pircēju un pārdevēju), bez biržas uzraudzības.
Švarcenberga/Rūdu kalni
Švarcenberga/Rūdu kalni ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Rūdu kalnu apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1282. gadā. Īsi pēc Otrā pasaules kara beigām teritorijā ap Švarcenbergu nodibinājās t.s. Švarcenbergas republika. Neskaidru iemeslu dēļ līdz 1945. gada 24. jūnijam, kad to ieņēma Sarkanā armija, šo teritoriju neokupēja Sabiedroto karaspēks. VDR laikā pilsētā atradās liela veļas mašīnu rūpnīca.
Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
Pie pilsētas, Rokelmana kalnā, atrodas 1938. gadā uzceltā brīvdabas estrāde, otra lielākā Vācijā.
Cilvēki
Švarcenberga ir komponista Gotfrīda Heinriha Štelcera (Gottfried Heinrich Stölzel, 1690-1749) dzimtā pilsēta.
Autoceļš A12 (Lietuva)
Autoceļš A12 Latvija-Šauļi-Tauraģe-Krievija ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas ved no Latvijas robežas netālu no Jonišķiem uz Krievijas robežu netālu no Tauraģes. Autoceļa garums ir 186,09 kilometri.
Ātruma ierobežojums lielākoties ir 90 km/h. Nelielā posmā uz dienvidiem no Šauļiem autoceļš pārtop par atdalītu joslu autoceļu. Autoceļš tiek dēvēts arī par Via Hanzeatica, jo viduslaikus tas bija ļoti svarīgs tirdzniecības ceļš starp Hanzas savienības pilsētām.
Kristīne Klētniece-Sika
Kristīne Klētniece-Sika (dzimusi ) ir latviešu aktrise un režisore.
Latviešu aktrises un režisores Dzintras Klētnieces un režisora Naura Klētnieka meita. No 2001. līdz 2016. gadam bija Jumpravas kultūras nama amatierteātra vadītāja. Kopš 2009. gada strādā dienas centrā "Saulessvece".
Vjetkas rajons
Vjetkas rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala austrumos. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Dobrušas rajonu dienvidautrumos, Gomeļas rajonu dienvidrietumos, Budas-Kašaļovas rajonu rietumos un Čačerskas rajonu ziemeļrietumos, kā arī Krieviju austrumos.
Vjetkas rajona Starija Hramiku ciemā dzimis padomju politiķis Andrejs Gromiko (Андре́й Андре́евич Громы́ко, 1909 - 1989).
Mētagmuiža
Mētagmuiža (arī Mežciems, Mētaka, Mētakas pusmuiža) ir ciems Limbažu novada Liepupes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumos 14,4 km no pagasta centra Mustkalniem, 37,2 km no Salacgrīvas un 80,2 km no Rīgas.
Uzvara
Uzvara var būt:
2016. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi
Šajā lapā ir apkopoti visu 2016. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Linkolna
Linkolna var būt:
Aizupes (Ģibuļu pagasts)
Aizupes (arī Mazgaviļnieki, Uzvara) ir ciems Talsu novada Ģibuļu pagastā. Izvietojušās Vidusupes krastos pie autoceļa A10 10 km no pagasta centra Pastendes, 15 km no novada centra Talsiem un 124 km no Rīgas. Ciems izveidojies pēckara gados, kad tur bija kolhoza «Uzvara» (vēlāk kolhoza «Draudzība» iecirkņa) centrs. No 1920. līdz 1944. gadam Aizupēs bija pamatskola. Aizupēs ir veikals un autoserviss. Šajā vietā pie Vidusupes un ceļa krustojuma ir atradies senais Cēlējkrogs (Zehleikrug).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Grundānu pilskalns
Grundānu pilskalns (arī Kara kalns) atrodas Latgalē, Krāslavas novada Skaistas pagasta Grundānu ciemā, uz dienvidiem no Dreidza ezera. Pilskalnu 1928. gadā aprakstīja Ernests Brastiņš.
Pilskalns ir savrups kalns, kas paceļas pār apkārtni 20 metru augstumā. Pilskalns daudzus gadus arts, Brastiņš novērojis kultūrslāņa atliekas. Šeit atrastas senlietas. Ar pilskalnu saistās teika par pili, kas nogrimusi kalnā.
Podlesje
Podlesje ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Jīterboga
Jīterboga (de) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Teltovas-Flēmingas apriņķī, 65 kilometrus uz dienvidrietumiem no Berlīnes, pie Hāfeles pietekas Nutes.
Vēsture
Kā daudzas pilsētas Brandenburgā, Jīterboga veidojusies slāvu apmetnes vietā. Kā Jutriboc pirmoreiz minēta 1007. gadā Merzeburgas Tītmāra rakstos. 1174. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Viduslaikos Jīterboga un apkārtne bija Magdeburgas arhibīskapijas ekslāvs. Trīsdesmitgadu kara laikā pilsētas apkaimē 1644. gada 23. novembrī notika Jīterbogas kauja, kurā zviedri sakāva Svētās Romas impērijas karaspēku. Napoleona karu laikā 1813. gada 6. septembrī pie pilsētas notika Dennevicas kauja, kurā koalīcija Prūsijas, Krievijas un Zviedrijas sastāvā sakāva Francijas karaspēku. 1815. gada Vīnes kongress piešķīra Jīterbogu Prūsijai.
Nacistu valdīšanas laikā pilsētas apkaimē tika izbūvēta liela armijas karabāze. Pēc Otrā pasaules kara, kad Jīterboga līdz 1991. gadam bija VDR sastāvā, šeit atradās liela Padomju armijas karabāze, kurā uzturējās līdz par 40 000 karavīru.
Cilvēki
No 1519. gada pilsētā darbojās Tomass Mincers (Thomas Müntzer, 1489 – 1525).
Čina
Čina, oficiāli Činas Pavalsts (my), ir viena no Mjanmas pavalstīm valsts ziemeļrietumos. Robežojas ar Indijas Manipuras un Mizoramas štatiem ziemeļos un ziemeļrietumos, Bangladešu — rietumos, Rakhainu — dienvidos un Magvi un Sikainu austrumos. Administratīvais centrs ir Hakha. Iedzīvotāju lielākā daļa pieder činu tautām un ciltīm.
Administratīvā vienība izveidota Birmai iegūstot neatkarību 1948. gadā kā Činu atsevišķais apvidus (en). 1974. gada 4. janvārī piešķirts nacionālās pavalsts statuss.
Stradiņi (Varakļānu pagasts)
Stradiņi ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6,4 km no pagasta centra Kokariem, 5,5 km no novada centra Varakļāniem un 196,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu A12 (Jēkabpils—Rēzekne—Ludza—Krievijas robeža (Terehova)) un P84 (Madona—Varakļāni) krustojuma.
Rimstavas
Rimstavas var būt:
Zeks Stefens
Zeks Stefens (en, dzimis ) ir ASV futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, ASV futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Stefens pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Manchester City.
Valdis Vanags
Valdis Vanags ir latviešu aktieris.
Absolvējis Latvijas Kultūras akadēmiju dramatiskā teātra aktiera specialitātē. Kopš 2007. gada ir Latvijas Leļļu teātra aktieris.
Laidzes iela (Rīga)
Laidzes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, kas, izbūvējot Kārļa Ulmaņa gatvi, sadalīta divās savstarpēji nesavienotās daļās. Posms uz dienvidiem no K. Ulmaņa gatves ir savienots ar Līdaku ielu un Ugāles ielu, bet otra daļa — ar Lībagu ielu, atduroties pret dzelzceļa līniju Rīga—Tukums. Savienojumi ar K. Ulmaņa gatvi pieejami tikai gājējiem. Ielas kopējais garums ir 300 metri, tā klāta ar grants segumu. Laidzes ielā ir tikai savrupmāju apbūve.
Iela nosaukta Laidzes — ciema Talsu novadā — vārdā.
Ielu savienojumi
Laidzes iela ir savienota ar šādām ielām:
Šķēles
Šķēles ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumos 11,6 km no pagasta centra Kokariem, 10,7 km no novada centra Varakļāniem un 201,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P84 (Madona—Varakļāni), Teicijas upes krastā.
Eduards Grāvītis
Eduards Grāvītis (dzimis Rīgā) ir latviešu diriģents un mūzikas skolotājs.
Biogrāfija
No 1964. līdz 1971. gadam mācījies Emīla Dārziņa speciālās mūzikas vidusskolas kora nodaļā. 1971. gadā beidzis Rīgas 36. vidusskolu. 1977. gadā pabeidzis Rīgas Pedagoģiskās skolas Mūzikas skolotāju nodaļu. 1981. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas Pedagoģijas nodaļu Gido Kokara diriģēšanas klasē.
No 1993. līdz 1994. gadam bijis Latvijas Nacionālās operas galvenais kormeistars.
2002. gadā Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā ieguvis maģistra grādu kordiriģēšanā.
Lovailenda
Lovailenda vai Lova sala (en, es), arī Bahas sala (es; Argentīnas avotos), ir sala Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga dienvidrietumos, tā ir vistālāk dienvidos esošā sala. Ap 28 km platais Osmaras šaurums ziemeļrietumos to šķir no Smita salas. Salu klāj ledus vairogs, krasti roboti, piekrastē daudz nelielu saliņu un klinšu.
Salu 19. gadsimta sākumā atklāja un aptuveni nokartēja roņu mednieki. Nosaukta vai nu aprakstoši — ‘Zemā sala’ — salīdzinājumā ar kaimiņos esošo kalnaino Smita salu, vai arī par godu amerikāņu roņu medību kuģa Esther kapteinim Edvardam Lovam (Edward Low). Dažkārt saukta arī par Džeimisona salu (Jameson Island), domājams, par godu kādam no roņu medniekiem.
Eduards Grāvītis
Biogrāfija
1978. gadā izveidojis Latvijas Mākslas akadēmijas kamerkori "Senais kalns", kuru vadījis līdz 2009. gadam.
Darbojies arī kā žūrijas loceklis jaukto koru skatēs.
1992. gadā saņēmis speciālo diriģentu godalgu Grand Prix starptautiskajā kora mūzikas konkursā Debrecenā (Ungārijā).
Ekotoksikoloģija
Ekotoksikoloģija ir vides zinātnes apakšnozare, kas radās, apvienojot toksikoloģijas (zinātne par toksiskām vielām) un ekoloģijas (pētījumu objekts ir atsevišķu organismu kopienas un procesi dabas vidē) pamatatziņas un pētījumu metodes.
Kruīza prāmis
Kruīza prāmis ir kuģis, kurš apvieno kruīza kuģa un ROPAX prāmja īpašības. Daudzi pasažieri ceļo ar kuģiem, lai izbaudītu kruīzu, paliekot galamērķī tikai dažas stundas vai neatstājot kuģi pavisam, kamēr citi izmanto kuģus kā transportlīdzekļus.
Kruīza prāmju kustība ir koncentrēta pārsvarā Ziemeļeiropas jūrās, īpaši Baltijas jūrā un Ziemeļjūrā. Tomēr līdzīgi kuģi pārvietojas arī pāri Lamanšam, kā arī Īrijas jūrā, Vidusjūrā un pat Atlantijas okeāna ziemeļos. Tāpat kruīza prāmji tiek ekspluatēti no ostām Indijā, Ķīnā un Austrālijā.
Baltijas jūras kruīza prāmji
Baltijas jūras ziemeļos, maršrutos starp Turku un Helsinkiem Somijā un Zviedrijas galvaspilsētu Stokholmu, desmitiem gadu ir sacentušies divi konkurējoši uzņēmumi: Viking Line un Silja Line. Kopš 1990. gadiem kā viens no reģiona vadošajiem uzņēmumiem ir izaudzis Tallink, kura izaugsmes kulminācija tika sasniegta 2006. gadā nopērkot Silja Line.
Sava laika lielāko kruīza prāmju uzskaitījums
Termins kruīza prāmis parādījās tikai 1980. gados. Tomēr to sāka attiecināt arī uz vecākiem prāmjiem ar lielu skaitu kajīšu papildus citām sabiedriskajām, automašīnu un pasažieru pārvadāšanas telpām.
Arturs Gedvillo
Arturs Gedvillo (dzimis (pēc citiem datiem  ), miris ) bija Latvijas poļu tautības vieglatlēts.
Dzimis Rīgā Kauņas guberņas Telšu pilsoņa poļa Jāzepa Gedvillo (1871—1910) un latvietes Dorotejas Apsalons (1876—1940) ģimenē.
Izglītību ieguvis V. Olava komercskolā, ko beidzis 1925. gadā. No 1925. līdz 1927. gadam mācījies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes Ekonomikas nodaļā. Strādājis Valsts Zemes bankā par grāmatvedi no 1930. līdz 1944. gadam.
Pārstāvējis sporta klubu "Marss", LSB. Piedalījies Parīzē, kur startējis 100 m distancē, nav pārvarējis priekšskrējienu, rezultāts nav ticis fiksēts.
Sešas reizes kļuvis par Latvijas čempionu dažādās distancēs. 1924. gadā uzstādījis personisko rekordu 100 m distancē — 11,2 s.
Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa 1. šķiras goda zīmi 1937. gadā.
1939. gadā precējies ar Hertu Inu Gulmani, 3 bērni — Zigrīda Ināra, Ausma Rūta, Ēriks.
Gundega Repše
Gundega Repše (dzimusi 1960. gada 13. janvārī Rīgā) ir latviešu rakstniece un mākslas zinātniece.
1960.—1990.
1985. gadā beigusi Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Mākslas vēstures un teorijas nodaļu. Bijusi referente Mākslinieku savienībā (1985-1992), līdzstrādniece žurnālā “Liesma”, laikrakstā “Labrīt”, “Izglītība un Kultūra”, žurnālā “Karogs”, kopš 90. gadiem ir profesionāla rakstniece.
Pirmā publikācija ir stāsts „Kamielis Vecrīgā” laikrakstā „Literatūra un Māksla” 1979. gadā. Kopš 1982. gada Repše publicē rakstus un recenzijas par literatūras, mākslas un sabiedriskiem jautājumiem. Pirmais stāstu krājums Koncerts maniem draugiem pelnu kastē tiek pieskaitīts pie “jaunā viļņa” jeb t.s. "nikno meiteņu" prozas, kurā izpaužas nepieciešamība domāt individuāli un atteikties no padomju ideoloģijas tiražētajiem stereotipiem. Romānā Ugunszīme atklāti likteņu pavērsieni un tālaika varas postošā klātbūtne XX gs. 40.—60. gadu Latvijas inteliģencē. Romāns balstās uz reāliem faktiem, jo Latvijā 40. gadu beigās bija literatūras un mākslas darbinieku grupas, kuras vienoja interese par franču kultūru (skatīt: Franču grupa).
1990.—2000.
90. gados Repše kļūst par vienu no spilgtākajām personībām latviešu mūsdienu prozā. G. Repšes neatslābstošā interese par kultūras procesiem vērojama viņas rakstītajās grāmatu recenzijās un slejās “Dienas” kultūras lappusēs.
Nozīmīgākais Repšes īsprozas krājums ir Septiņi stāsti par mīlu, kur ar daudzveidīgiem mākslinieciskiem paņēmieniem, laika un telpas metamorfozēm, iztēli rosinošiem simboliem un kultūrvēstures citātiem moderni attēlotas atklāsmes, ko izraisa mīlestība.
Romāna Ēnu apokrifs galvenā varone Nīna bēg no dažādu stereotipu slazdiem, kuros viņu mēģina saķert, lai ieslodzītu aprobežotu jūtu pasaulē, tomēr neatrod attaisnojumu savai kaislību dzītajai eksistencei. Šī romāna tulkojums publicēts Vācijā. Romānā Sarkans atkal pausts robežpārkāpšanas motīvs, starp atšķirīgajām romāna daļām ("Cinobrs", "Karmīns" un "Purpurs") nav tiešas saistības, bet tās vieno dzīvības sarkanā pamatkrāsa. Atsaucoties uz H. K. Andersena pazīstamās pasakas motīviem, G. Repše radījusi romānu Īkstīte, par kuru piešķirta Literatūras gada balva kā par 2000. gada labāko latviešu prozas darbu.
2000.—2010.
Paralēli top arī citi romāni, stāstu krājumi, kā arī interviju krājumi ar rakstniekiem un grāmatas, kas saistītas ar mākslu un māksliniekiem.
Repše saņēmusi Raiņa un Aspazijas fonda balvu (1993) un Literatūras gada balvu par izcilu devumu 2000. gada prozā.
Kopš 2010. gada
G. Repše sāk nodarboties ar Latvijas vēsturei veltītas prozas veicināšanu. 2011. gadā iznāk 12 rakstnieču stāstu krājums "Mēs. XX gadsimts". Tam seko 13 romānu sērija, kuras ietvaros 13 latviešu rakstnieki sarakstīja romānus par dažādiem 20. gadsimta Latvijas vēstures periodiem. Romānu sēriju no 2014. līdz 2018. gadam izdeva apgāds "Dienas grāmata". 2018. gadā G. Repše saņem Baltijas Asamblejas balvu par romānu sērijas "Mēs. XX gadsimts" organizēšanu un šajā sērijā izdoto romānu "Bogene".
Romāni
Romānu cikls "Smagais metāls":
Romānu cikls "Substances":
Alfonsu de Albukerks
Viens no viņa ievērojamākajiem sasniegumiem bija Goa iekarošana 1510. gadā (šeit arī miris 1515. gadā), kā arī Malakas ieņemšana 1511. gadā. Viņš bija pirmais eiropiešu jūrasbraucējs, kurš vadīja floti gan Persijas līcī, gan Sarkanajā jūrā. Alfonsu de Albukerks tiek uzskatīts par ļoti efektīvu militāro komandieri. Militārie konflikti, kuros viņš bija tieši iesaistīts, notika Indijas okeāna piekrastēs un bija mērķēti uz tirdzniecības ceļu kontroli. Viņa panākumi šajās kampaņās ļāva Portugālei kļūt par pirmo globālo koloniālo impēriju vēsturē.
Pēdējos piecos dzīves gados viņš pievērsās Portugāles koloniālo īpašumu pārvaldīšanai, kur viņa darbībai kā Portugāļu Indijas vicekaralim bija liela loma koloniālās varas un tirdzniecības sakaru nostiprināšanā visā reģionā. Viņš pārraudzīja ekspedīcijas, kuru rezultātā tika nodibināti diplomātiskie kontakti ar Taizemi, Mjanmu, Timoru un Moluku salām (Antoniu de Abreu un Fransišku Serrau ekspedīcija, kura pirmā kuģoja Klusajā okeānā). Viņš iedibināja ceļu Eiropas tirdzniecībai ar Ķīnu, kā arī palīdzēja nodibināt diplomātiskās attiecības ar Etiopiju un Persiju.
Podļesicas
Podļesicas ir ciems Skaistas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 287 km attālumā no Rīgas.
Leopolds Auers
Leopolds Auers (ungāru: Auer Lipót; dzimis Ungārijā, miris  Vācijā) bija ungāru vijolnieks, pedagogs, diriģents un komponists.
Brīnumbērns
Auers piedzima 1845. gadā Vesprēmā ebreju ģimenē. Sākumā viņš mācījās spēlēt vijoli pie vietējā koncertmeistara. Vēlāk viņš turpināja studijas Budapeštā pie Ridlija Kohne (Ridley Kohné). Ar savu debijas Mendelsona Violin Concerto skaņdarbu viņš ieinteresēja dažus turīgus sponsorus, kuri nosūtīja viņu uz Vīni — turpināt studijas, kas nu tika sponsorētas. Viņš dzīvoja sava skolotāja Jākoba Donta (Jakob Dont) mājās. Savos memuāros Auers rakstīja, ka Donts bija tas, kurš iemācīja viņam vijoļspēles tehnikas pamatus. Vīnē Leopolds apmeklēja arī kvarteta nodarbības ar seru Jozefu Hellmesbergeru (Joseph Hellmesberger, Sr.).
Kad Auers sasniedza 13 gadu vecumu, sponsorētā nauda aptrūkās. Viņa tēvs nolēma, ka nu ir laiks kāpt pa karjeras pakāpieniem. Ienākums no vietējiem koncertiem bija diezgan trūcīgs un nespēja tēvu un dēlu paglābt no nabadzības. Noklausīšanās pie Henrija Vjukstempa (Henri Vieuxtemps) Grazas pilsētā beidzās ar neveiksmi. Arī vizīte Prīzē bija nesekmīga. Auers nolēma meklēt palīdzību pie Jozefa Joakīma (Joseph Joachim), kas tajā laikā bija Hannoveres pilsētas karaliskais koncertmeistars. Divus gadus Auers pavadīja pie Joakīma (1861. — 1863. g.), kas kļuva par pagrieziena punktu viņa karjerā. Vairāk nekā caur nodarbībām, viņš apguva vērīguma spējas un izkopa asociācijas. Viņš jau bija labi sagatavots vijolnieks. Pasaule atkārtoti sāka pievērst uzmanību vācu mūzikai, tā cienīja virtuozu radītās vērtības. Auers vēlāk rakstīja,
"„Joakīms bija mans iedvesmas avots un paplašināja manu redzesloku lielākā mākslā, kuru es līdz šim nebiju apjautis. Es pētīju lielo meistaru notis un mēģināju iedziļināties viņu darbos, tādā veidā ar Joakīma palīdzību es iemācījos strādāt ne tikai ar rokām, bet arī ar galvu. Ar saviem biedriem studentiem es izpildīju arī kamermūziku.”"
Uz koncerta skatuves Auers atgriezās 1864. gadā. Panākumi ļāva kļūt par koncertmeistaru Diseldorfā. 1866. gadā tādu pašu amatu viņš ieņēma Hamburgā; turpat viņam bija stīgu instrumentu kvartets. 1868. gadā viņš tika ielūgts uz Londonu, lai izpildītu Bēthovena Archduke, trijatā, ar Antonu Rubinšteinu un čellistu Alfredo Piatti. Rubinšteins meklēja vijoles profesoru Sanktpēterburgas konservatorijai un šajā amatā ieteica Aueru. Auers piekrita piedāvātajam trīs gadu kontraktam, patiesībā viņš tur palika 49 gadus.
Amerika
1918. gadā viņš pārcēlās uz Amerikas Savienotajām Valstīm. 23. martā viņš uzstājās Karnegijas hallē, tāpat arī Bostonā, Čikāgā un Filadelfijā. Savās mājās — Manhatanā — viņš pasniedza privātnodarbības. 1926. gadā viņš sāka strādāt Muzikālās Mākslas institūtā (vēlāk Džuliada skola). 1928. gadā viņš kļuva par mācībspēku Kurtisa Mūzikas institūtā, kas atradās Filadelfijā. 1930. gadā viņš mira Lošvicē, Drēzdenes priekšpilsētā (Vācija), un tika apglabāts Fernklifas kapsētā Hatsdeilā, Ņujorkā.
Spēlēšana
Pjotrs Iļjičš Čaikovskis bija sevišķi aizgrābts ar Auera vijoļspēli. 1874. gada parādīšanos Maskavā Čaikovskis aprakstīja kā „ļoti izteiksmīgu, saturiski smalku un dzejisku”. Šis smalkums un dzejiskums gan prasīja milzīgu cenu. Aueram, kā jau māksliniekam, bija vājas rokas. Apņēmības pilns, viņš strādāja vienā laidā, jo vēlējās uzturēt savu tehniku lieliskā kondīcijā. Viņš rakstīja: „Manas rokas ir tik vājas, un to uzbūve ir tik nožēlojama, ka, ja nespēlēju vijoli dažas dienas un paņemu instrumentu, es jūtos tā, it kā būtu zaudējis spēlēšanas spējas.”
Par spīti šim trūkumam, Auers sasniedza daudz, jo regulāri strādāja. Viņa vijoles tonis bija necils, bet pievilcīgs, viņa tehnika — noslīpēta un eleganta. Auera spēlei trūka kvēles, taču ar klasisku cildenumu viņš to panāca. Tas atklājās pēc ierakstu veikšanas ASV. Tajos bija klausāms muzikants, ar lielisku tehniku, nevainojamu intonāciju, asu ritmu un baudāmu vijoļspēli.
Diriģēšana
Auers bija arī aktīvs diriģents. 1880. un 1890. gados viņš vadīja Krievu Mūzikas savienības orķestra koncertus, kas norisinājās ļoti neregulāri. Kad uz Krieviju brauca koncertēt slaveni solisti, piemēram, Joakīms, Leopolds Auers vienmēr vēlējās kāpt uz diriģenta platformas. Tāpat viņš diriģēja saviem studentiem, kuri no viesizrādēm atgriezās mājās.
Mācīšana
Aueru atceras kā vienu no nozīmīgākajiem vijoļspēles pedagogiem. Viņš bija viens no pieprasītākajiem skolotājiem. Starp viņa audzēkņiem iekļaujas tādi ievērojami mākslinieki, kā: Miša Elmans, Jaša Heifecs, Nātans Milšteins, Efrēms Zimblaists, Džordžs Bulangers, Benno Rabinofs, Ketlīna Pērlova, Oskars Šumskis un Saša Lasersons. Auers mācīja arī jauno Klāru Rokmoru.
Līdzīgi, kā pianists Ferencs Lists, Auers savās nodarbībās nefokusējās uz tehnisku vijoļspēli. Tā vietā māceklis bija orientēts izprast mūzikas būtību, priekšstatu par to. Ja students „aizķērās” pie tehniskas problēmas, Auers nepiedāvāja nekādu risinājumu. Viņš nepielika pūles, lai studentam parādītu pareizo fragmentu. Tomēr Auers bija dedzīgs tehniskas spēles piekritējs. Baidoties uzdot jautājumu skolotājam, daudzi studenti ar savām problēmām vērsās viens pie otra (paradoksāli, bet pirms 1900. gada, kad Auers vairāk fokusējās uz tehniskām detaļām, viņš neizcēla nevienu spējīgu studentu).
Auers novērtēja mācekļu talanta dotības, taču nepacieta disciplīnas trūkumu, paviršību un nodarbību kavēšanu. Viņš pieprasīja punktualitāti. No studenta viņš sagaidīja prātīgus darba ieradumus un uzmanību detaļām. Nodarbības bija tik nogurdinošas kā solokoncerti — patiesībā, abi bija viens un tas pats.
Regulāru nedēļas nodarbību vietā, studentiem tika prasīts izpildīt visu uzdoto kompozīciju uzreiz. Lai sagatavotos, tas parasti prasīja vairāk nekā vienas nedēļas darbu. Kad students bija gatavs spēlēt, viņam vajadzēja 10 dienas pirms vizītes pierakstīties uz noklausīšanos. Studentam prasīja ierasties ar noskaņotu instrumentu un atbilstošā apģērbā. Tika pasaukts mūzikas pavadītājs. Tāpat neiztika bez skatītājiem — to vidū bija ne tikai studenti un viņu vecāki, bet arī atsevišķi viesi un ievērojami mūziķi. Auers uz nodarbību parasti ieradās laicīgi; visam uz to laiku jau vajadzēja būt sagatavotam. Nodarbības laikā Auers staigāja pa telpu, vēroja, laboja, uzmundrināja, izteica rājienus, kā arī skaidroja. „Mēs nedrīkstējām izkustēties no vietas, līdz priekšnesums netika pilnīgi pabeigts”, atcerējās kāds students.
Galgauska
Galgauska, agrāk — Veiši, ir ciems Gulbenes novada Galgauskas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Vijatas upes krastā pie autoceļa V847 un tagad slēgtā Ieriķu—Abrenes dzelzceļa (stacija Galgauska), 17 km no novada centra Gulbenes un 176 km no Rīgas. Galgauskā atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru punkts un veikals. Bijušās pamatskolas (slēgta 2019. gadā) ēkā atrodas pirmsskolas izglītības iestādes "Ābolīši" Galgauskas grupa.
Leopolds Auers
Mācīšana
Uzņemšana Auera paspārnē bija privilēģija, ko ieguva tikai talantīgi audzēkņi. Pārējos sagaidīja izturības pārbaudījums un smags darbs. Auers varēja būt stingrs, skarbs un bargs. Tā, piemēram, kādu nelaimīgu studentu meistars regulāri izslēdza. Auers novērtēja dzīvīgumu un entuziasmu. Viņš nīda garlaicību un rāmu vijoļspēli.
Galgauska
Vēsture
Apdzīvotā vieta (Veiši) izveidojusies pie Veišu pusmuižas, Galgauskas pagasta valdes un skolas — ap 4 km no vēsturiskās Galgauskas muižas centra. Izaugusi pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Kopdarbība» ciemats. Galgauskas pamatskola un dziedāšanas biedrības nams ir vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Leopolds Auers
Mācīšana
Lai gan Auers spieda ārā no studentiem visu, ko varēja, viņš ziedoja tiem savu laiku. Viņš gādāja par audzēkņu materiālajām vajadzībām — nodrošināja tos ar skolas naudu, labvēļiem, kā arī labākiem instrumentiem. Valdības birojos viņš pielietoja savu vārda ietekmi, nodrošinot ebreju studentus ar apmešanās vietām. Viņš veidoja no saviem studentiem personības — deva tiem stilu, gaumi, muzikālo audzināšanu. Turklāt, liekot lasīt grāmatas, sekmējot uzvedību, karjeras iespējas, un pieslīpējot manieres, viņš centās paplašināt audzēkņu redzesloku. Tāpat viņš mudināja mācīties ārzemju valodas, kuras būs nepieciešamas starptautiskajai karjerai.
Galgauska
Vēsture
Uz ziemeļiem no Galgauskas atradās PSRS raķešu bāze (23. raķešu divīzijas 30. raķešu pulka 3. diviziona pozīcijas), ko pilnībā demontēja 2017. gadā.
Leopolds Auers
Mācīšana
Pat tad, kad students kāpa pa karjeras kāpnēm, Auers to vēroja ar tēvišķīgu skatu. Diriģentiem un koncertu aģentiem viņš aizrakstīja neskaitāmas vēstules. Laikā, kad Miša Elmans gatavojās savai Londonas debijai, Auers ceļoja kopā ar viņu. Pēc Efrēma Zimbalista un Ketlīnas Perlovas debijām Auers saglabāja ciešus kontaktus.
Galgauska
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Leopolds Auers
Novēlējumi
Aueram tika veltīti vairāku mūziķu skaņdarbi. Piemēram, Čaikovska Violin Concerto, sākumā viņš gan to nevēlējās spēlēt. Ne jau tāpēc, ka uzskatīja to par „nenospēlējamu”, bet tāpēc, ka „daži no fragmentiem neatbilda mūzikas instrumenta raksturam, un, lai gan ideāli atskaņoti, neskanēs tā, kā komponists iedomājies”. Šo skaņdarbu viņš nospēlēja vēlāk, bez dažiem, viņaprāt, nevajadzīgiem fragmentiem.
Kompozīcijas un rakstīšana
Auers savam instrumentam sarakstīja tikai neliela daudzuma skaņdarbu. Viens no tādiem ir Rapsodie hongroise, kas veltīts vijolei un klavierēm. Viņš sarakstīja vairākus vijoļkoncertu beigu fragmentus. Starp tiem ir Bēthovena, Mocarta un Brāmsa (Bēthovena Violin Concerto un Brāmsa Violin Concerto) kompozīcijas. Viņš sarakstīja arī trīs grāmatas: Violin Playing as I Teach It (1920. g.), My Long Life in Music (1923. g.) un Violin Master Works and Their Interpretation (1925. g.). Viņš aranžēja arī Paganīnī 24th Caprice.
Abrahams Maslovs
Abrahams Harolds Maslovs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu psihologs un filozofs.
LocalBitcoins
LocalBitcoins ir 2012. gadā dibināts vienādranga serviss kriptovalūtas Bitcoin apmaiņai pret fiat naudu. Serviss darbojas kā starpnieks starp pircēju un pārdevēju, kas savā starpā veic ārpusbiržas darījumus, norēķinoties skaidrā naudā, ar bankas pārskaitījumu vai caur citām norēķinu sistēmām.
Haralds Hāns
Haralds Hāns (dzimis, miršanas datums nav zināms) bija Latvijas vieglatlēts.
Pārstāvējis Rīgas "Unionu". Piedalījies Stokholmā. Stokholmā startējis 200 m distancē, kur savā priekšskrējienā ieņēmis 5. vietu (rezultāts nav fiksēts).
Trūkst informācijas par sportista dzīvi, ilgi ticis uzskatīts, ka viņš nepārstāvēja Rīgu.
Jevgenija Stalidzāne
1968. gadā absolvēja Rīgas Politehnisko institūtu iegūstot specialitāti siltuma un elektroenerģijas procesu automatizācijā. Līdz politiskās karjeras sākšanai darbojusies arodbiedrībās, bija ilggadēja arodbiedrības «Enerģija» priekšsēdētāja.
Politiskā darbība
1998. gadā J. Stalidzāne tika ievēlēta 7. Saeimā no Jaunās partijas saraksta, 2000. gadā no maija līdz augustam bija partijas Saeimas frakcijas vadītāja. 2000. gada decembrī izstājās no Jaunās partijas. 2002. gadā J. Stalidzāne bija starp Latvijas Pirmās partijas dibinātājiem, un rudenī no tās saraksta tika ievēlēta 8. Saeimā. Saeimā strādāja līdz 2006. gadam.
Pēc tam kandidējusi arī 9., 10. un 11. Saeimas vēlēšanās no politiskajiem spēkiem, kas bija saistīti ar Aināru Šleseru ("Par Labu Latviju", Šlesera Reformu partija LPP/LC, "Vienoti Latvijai"), taču ne reizi netika ievēlēta Saeimā.
J. Stalidzāne nomira. Apbedīta Jelgavas Zanderu kapos.