cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kapu ezers
Ārējās saites
www.ezeri.lv
Go
Go (Ķīnā — veicji, Korejā — baduk) ir sena stratēģiska galda spēle, kas bija pazīstama Senajā Ķīnā jau aptuveni 2000 gadus pirms mūsu ēras. Šī spēle tradicionāli ir ļoti populāra Āzijā - Ķīnā, Japānā un Korejā, bet, sākot ar 20 gadsimta 2.pusi kļūst pazīstama praktiski visā pasaulē. Pēdējos gados, pateicoties interneta attīstībai, daudzi Go spēlē internetā.
Spēles nosaukums
Amerikā un Eiropas valstīs šo spēli sauc par "go". Šāds spēles nosaukums ir cēlies no spēles nosaukuma japāņu valodā 囲碁 "igo". Ķīnā, spēles vēsturiskajā dzimtenē, spēle tiek saukta par 圍棋 "veicji", bet Korejā - 바둑 "baduk" ("paduk"). Angļu valodā ir pieņemts spēles nosaukumu rakstīt ar lielo burtu, t.i., "Go", lai atšķirtu no cita angļu vārda "go", kas nozīmē "staigāt", "iet". Angļu rakstībā eksistē vēl viens variants - "Goe", ko ieviesa Iņ Čanči. Šī rakstība ir maz izplatīta, tā tiek izmantota tikai materiālos, ko izdod Inga fonds, un tā rīkotajos pasākumos.
Latviešu valodā visbiežāk tiek izmantots tieši "go" nosaukums. Dažreiz arī latvieši raksta spēles nosaukumu ar lielo burtu, ņemot piemēru no angļiem, kaut gan valodas pareizrakstība apgalvo, ka jāraksta ar mazo burtu, kā citi spēļu nosaukumi, piemēram, šahs, dambrete, preferanss u.c. Bieži, īpaši interneta vidē, ir sastopama lielā burta nesistemātiska lietošana, kad pat viena teksta ietvaros lieto abus variantus. Retāk (ķīniešu un korejiešu literatūras tulkojumos) tiek izmantotas divas citas transkripcijas: "veičī" (dažreiz arī sagrozītais "veicī") un "baduk". Krievu literatūrā, kur rakstīts par go, bet tikai pieminēšanas nevis spēles aprakstīšanas formā, spēle ir saukta arī par "облавные шашки", kas tulkojumā nozīmē "dambrete ar aplenkšanu".
Spēles vēsture
Go ir radusies Senajā Ķīnā pirms vairāk nekā 4000 gadu un izplatījusies visā Austrumāzijā, kur šī spēle popularitātes ziņā ir salīdzināma ar šahu rietumu pasaulē. 17. gadsimtā go popularitāte īpaši augstu līmeni sasniedza Japānā, kur tika celts daudz go skolu, izveidotas go organizācijas un ievērojami attīstīta spēles prasme. Vēl 20. gadsimtā Japāna bija go citadele. Tomēr pēdējā laikā starptautiskās (kas šajā gadījumā nozīmē galvenokārt tieši Austrumāzijas spēlētājus) sacensībās spēcīgāki izrādās Ķīnas un Korejas goisti.
Prāga
Prāga (cs) ir Čehijas galvaspilsēta, kas atrodas valsts vidienē pie Vltavas upes. Ievērojams Centrāleiropas ekonomikas, kultūras un tūrisma centrs. Prāgas administratīvajās robežās dzīvo vairāk nekā 1,3 miljoni iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā dzīvo vairāk kā 2,7 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Čehijas lielākā pilsēta un 15. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. Pieder pie attīstītākajiem Centrālās un Austrumeiropas valstu reģioniem, kura IKP uz iedzīvotāju ir lielāks kā vidēji ES.
Go
Spēles noteikumi
Go ir spēle diviem spēlētājiem, ko spēlē, pamīšus liekot kauliņus uz rūtota laukuma, ar mērķi aptvert ar saviem kauliņiem pēc iespējas vairāk brīvas teritorijas.
Prāga
Pilsēta ir ar lieliski saglabātu vēsturisko centru un kopš 1992. gada pilsētas vēsturiskais centrs ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Prāga ir populārs tūrisma galamērķis un 2017. gadā to apmeklēja 8,5 miljoni ārvalstu tūristu. 2014. gadā Prāga ierindojās TripAdvisor sarakstā kā piecpadsmitais labākais tūrisma galamērķis pasaulē, bet 2015. gadā tā tika iekļauta piektajā vietā. Prāga ir piektais populārākais tūrisma galamērķis Eiropā pēc Londonas, Parīzes, Stambulas un Romas.
Go
Spēles noteikumi
Go laukums ir sarūtots ar 19x19 līnijām, veidojot 361 krustpunktu, uz kuriem spēlētāji pamīšus liek savus kauliņus — katram savā krāsā (parasti — melni un balti). Laukuma izmērs var būt arī cits (piemēram, 13x13 vai 9x9), bet oficiālajās sacensībās vienmēr spēlē ar 19x19.
Prāga
Vēsture
Juridiski Prāga kļuva par vienotu pilsētu tikai 1784. gadā, kad apvienoja līdz tam laikam četras atsevišķas pilsētas — Hradčany, Malá Strana, Staré Město un Nové Město, tomēr pilsētas vēsture ir daudz senāka.
Go
Spēles noteikumi
Sākumā laukums ir tukšs, ja vien vājākajam spēlētājam netiek dots handikaps (profesionāļu sacensībās handikapi nekad netiek doti), un gājienu sāk spēlētājs ar melnajiem kauliņiem. Spēlētāja kauliņu krāsa var tikt izvēlēta dažādi, piemēram, dodot melnos kauliņus vājākajam (ar zemāko rangu) vai, izpildot "nigiri". Ja tiek dots handikaps, tad tas vienmēr tiek dots spēlētājam ar melnajiem kauliņiem.
Prāga
Vēsture
Ap 870. gadu uzcēla pirmo Prāgas pili, bet 1085. gadā pilsēta kļuva par Bohēmijas karaļu rezidenci.
1346. gadā sāka valdīt karalis Kārlis IV un Prāga kļuva par Svētās Romas impērijas galvaspilsētu. 1348. gadā nodibināja Kārļa Universitāti, kas bija pirmā universitāte Centrāleiropā. Prāga tajā laikā bija trešā lielākā pilsēta Eiropā. Kārlis IV sāka būvēt vairākas celtnes, kas nosaka Prāgas pašreizējo veidolu, tajā starpā Kārļa tiltu un Sv. Vita katedrāli.
Go
Spēles noteikumi
Spēles laikā spēlētājam ir atļauts gājienu izlaist, kā arī padoties. Ja gājienu izlaiž pēc kārtas abi spēlētāji, spēle beidzas un tiek skaitīti punkti.
Prāga
Vēsture
1378. gadā Prāgā savu darbību izvērsa Jans Huss. Pēc Husa sodīšanas ar nāvi 1415. gadā, 1419. gadā notika Pirmā Prāgas defenestrācija, kura ievadīja Husītu karu sākumu.
Go
Spēles noteikumi
Pastāv vairākas punktu skaitīšanas sistēmas, piemēram, ņemot vērā spēlētāja iegūto teritoriju (brīvie krustpunkti, kurus apņem dzīvi vienas krāsas kauliņi) vai platību (brīvie apņemtie krustpunkti plus uz laukuma esošo dzīvo kauliņu skaits), lai gan lielākoties tās visas pretinieku ieguvumu (punktu) starpību nosaka vienādi. Latvijas spēlētāji pamatā izmanto japāņu sistēmu, kas balstās uz teritorijas novērtēšanu.
Prāga
Vēsture
1526. gadā Prāga nokļuva Hābsburgu monarhijas sastāvā. 1583. gadā par Svētās Romas imperatoru ievēlēja Rūdolfu II un pilsēta otrreiz kļuva par impērijas galvaspilsētu un Eiropas kultūras centru.
Go
Spēles noteikumi
Uzvarēt spēlētājs var, ja iegūst vairāk punktu nekā pretinieks, ja pretinieks padodas vai arī ja pretinieks nepagūst laikā veikt savu gājienu gadījumā, kad tiek izmantota laika skaitīšanas sistēma. Sacensībās iespējamas arī automātisks zaudējums, piemēram, ja neievēro spēles noteikumus, neierodas uz spēli u.c.
Prāga
Vēsture
1618. gadā notika Otrā Prāgas defenestrācija, kas bija Trīsdesmitgadu kara tiešais iemesls. Prāgu vairākkārt okupēja (zviedru, franču, bavāriešu, prūšu) armijas, kas pārtrauca Prāgas "zelta laikmetu".
Go
Dzīvība un nāve
Ja spēle nav iepazīta, pirmajā brīdī varētu likties, ka spēles gaitā notiek nemitīga abu spēlētāju kauliņu noķeršana, kas vai nu turpinās bezgalīgi, vai, vienam spēlētājam esot prasmīgākam, tas vienkārši noķer visus pretinieka kauliņus un tā arī spēle beidzas. Un tomēr go spēlēs pretinieku iegūtie punkti lielākoties atšķiras pavisam maz — kā tas iespējams?
Prāga
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara Prāga kļuva par jaunās Čehoslovākijas galvaspilsētu. 1938. gadā, pēc Minhenes vienošanās, Vācijas karaspēks okupēja Sudetu apgabalu, bet 1939. gadā Vācija okupēja visu Čehiju. 1942. gadā čehu pagrīdnieki Prāgā nogalināja Reinhardu Heidrihu, tuvojoties Sarkanajai armijai, 1945. gadā Prāgā sākās sacelšanās.
Go
Dzīvība un nāve
Izrādās, ka uz laukuma var veidoties tādas kauliņu grupas, kas nav noķeramas. Tās ir grupas, kuru struktūrā ietilpst vismaz divi "caurumi" — ar grupas kauliņiem pilnībā apņemti tukši krustpunkti —, kurus sauc par acīm. Šādas nenoķeramas grupas sauc par dzīvām, un, saprotams, visa spēle pamatā sanāk cenšanās šādas grupas izveidot, izveidot tās pēc iespējas lielākas, kā arī neļaut tādas izveidot pretiniekam.
Prāga
Vēsture
1948. gadā varu sagrāba komunisti. 1968. gadā Prāga bija galvenais Prāgas Pavasara centrs. 1969. gada 19. janvārī čehu students Jans Palahs Vāclavas laukumā veica pašsadedzināšanos, protestējot pret PSRS iebrukumu.
Go
Dzīvība un nāve
Kauliņi, kas vairs nevar kļūt par dzīviem, lai arī cik gājienus pretinieks neizlaistu, tiek saukti par mirušiem un spēles beigās tiek uztverti kā noķerti. Kauliņu dzīvīgums, saprotams, ir atkarīgs no spēlētāju prasmes, un, runājot par situāciju uz spēles laukuma, kauliņu grupas parasti sauc par dzīvām vai mirušām atkarībā no runātāja novērtēšanas prasmes.
Prāga
Vēsture
1989. gadā Prāga bija Samta revolūcijas centrs. 1993. gadā, sabrūkot Čehoslovākijai, Prāga kļuva par Čehijas galvaspilsētu. 2002. gadā Prāga smagi cieta Vltavas izraisītajos plūdos.
Go
Dzīvība un nāve
Zīmējumā redzamas divas grupas, kas abas ir dzīvas, jo katra satur divas acis. Lai pretinieks šādu grupu noķertu, tam ir nepieciešams to pilnībā aplenkt, tātad vajadzētu aizpildīt arī abas acis, bet divas acis reizē (katrā gājienā atļauts uzlikt tikai vienu kauliņu) aizpildīt nav iespējams.
Prāga
Cilvēki
Prāgā dzimuši:
Go
Dzīvība un nāve
Bez dzīviem un mirušiem kauliņiem spēles beigās uz laukuma var būt arī abpusēji dzīvi kauliņi. Abpusēja dzīvība (seki) rodas situācijā, kad abām pusēm nepieciešami (vismaz) divi gājieni, lai noķertu pretinieka grupu, bet ar pirmo gājienu tiek dota iespēja kauliņus pirmajam noķert pretiniekam.
Abpusējas dzīvības piemērs redzams otrajā attēlā. Ja, mēģinot noķert melnos, pirmo gājienu izdarītu baltie, pašai baltajai grupai paliktu vairs tikai viens brīvais punkts, un melnie nākamajā gājienā baltos noķertu. Ja pirmie gājienu izdarītu melnie, pašiem melnajiem paliktu vairs tikai viens brīvais punkts, un baltie nākamajā gājienā tos noķertu. Pēc tam melnie vairs nevar atturēt baltos no divu acu izveidošanas, līdz ar to balto grupa kļūst dzīva un vairs nav noķerama.
Galdiņš
Go laukums lielākoties ir koka dēlis, kas sarūtots ar noteiktu skaitu līnijām. Standarta variantā līniju skaits ir 19x19, lai gan tiek lietoti arī mazāki 13x13 un 9x9 galdiņi, kā arī tam pašam dēlim vienā pusē varētu būt uzzīmēts 19x19, bet otrā pusē 13x13 laukums. Agrāk 19x19 vietā standarts bija 17x17. Galdiņš parasti ir vai nu kvadrātisks (ķīniešu variants), vai arī mazliet garens (attiecībā 15:14) (japāņu variants), lai, skatoties no malas, izskatītos kvadrātisks.
Tradicionāls go galdiņš ir apmēram 14-21 cm biezs pats uz savām koka kājiņām, lai būtu pareizajā augstumā, kad spēlētāji sēž uz tatami paklājiem. Apakšpusē parasti ir kvadrātiska sprauga, lai galdiņš laika gaitā nedeformētos, kā arī lai uzlabotu skaņu, kas rodas, kauliņus liekot uz dēļa. Dārgākie tradicionālie go galdiņi tiek taisīti no retā kajas koka (priežu rinda) un var pārsniegt 10 000 latu vērtību. Augstāk tiek vērtēti galdiņi, kuru šķiedras dzīslojums ir regulārāks, taisnāks un tāds ir arī galdiņa malās, ne tikai augšpusē.
Lētāki galdiņi tiek taisīti 2 līdz 5 cm biezumā bez kājiņām, bieži vien salokāmi. Par materiālu tiek izmantoti tādi koki kā dižskābardis, egle, ķirškoks. Vēl lētāki un vieglāk pārnēsājami laukumi tiek veidoti uz plāniem, salokāmiem kartona un plastmasas materiāliem. Tiek ražoti arī magnētiskie galdiņi ar metālisku virsmu — ceļojumiem.
Kauliņi
Go spēles kauliņiem ir jābūt divās krāsās, kas parasti ir balta un melna. Lai kompensētu optisku ilūziju un visi kauliņi izskatītos vienādi, melnie kauliņi tiek taisīti par apmēram 2 līdz 3 procentiem lielāki nekā baltie. Vienā spēles komplektā parasti ietilpst 160 vai 180 katras krāsas kauliņu.
Kauliņus parasti gatavo no dažāda veida plastmasas (lētākie), stikla (populārākie) vai slānekļa (melnajiem) un gliemežnīcas (baltajiem) (dārgākie). Tie ir 7 līdz 11 mm biezi (pieprasītāki ir biezākie) un ar diametru līdz 22 mm. Lielāki kauliņi par 22 mm var vairs nesaiet uz standarta izmēra laukuma.
Kauliņu forma var būt lēcveidīga — tradicionāli kauliņu forma Japānā, kā arī Eiropā — vai arī ar plakanu pamatu, kas ir raksturīga forma go kauliņiem Ķīnā.
Ziemeļlatvija (laikraksts)
Ziemeļlatvija ir reģionālās preses izdevums Latvijā, lielākais Valkas un Smiltenes novada laikraksts. Laikraksta "Ziemeļlatvija" izdevējs ir SIA "Reģionu Mediji". Laikraksts iznāk otrdienās un piektdienās. Vidējā izdevuma tirāža — 3150 eksemplāru, viena numura vidējā auditorija — 16 000 lasītāju. Laikraksta apjoms — 12—16 lpp. Piektdienās laikraksts iznāk ar televīzijas programmas pielikumu "TVDiena". Laikraksts dibināts 1925. gadā, pirmais numurs iespiests.
Vēsture
Laikraksts ar pārtraukumiem un dažādiem nosaukumiem iznāk kopš 1925. gada. No 1925. līdz 1940. gadam — Ziemeļlatvija, no 1944. — 1953. gadam — "Mūsu Zeme", no 1953. līdz 1989. gadam — "Darba karogs", no 1989. līdz 1992. gadam — "Mūsu Zeme". 1992. gadā laikrakstam tika atjaunots tā vēsturiskais nosaukums — "Ziemeļlatvija".
Ziemeļlatvija (1925—1940)
1925.gada pavasarī tika dibināta paju sabiedrību „Ziemeļlatvija" reģionālā laikraksta materiālās bāzes nodrošināšanai. Laikraksta idejiskais iniciators — ievērojamais Valkas izdevējs un grāmatu tirgotājs Jānis Rauska (1873—1967), tādu periodisko izdevumu kā — "Blāzma" (1907—1911), "Laiks" (1911—1939), "Ziemeļ-Latvijas Kalendārs" (1913—1919, līdz 1916. gadam "Ziemeļ-Vidzemes Kalendārs", "Kāvi" (1910—1913) izdevējs. Laikraksta "Ziemeļlatvija" sākotnējā tirāža — 3000 eksemplāru. Laikraksts iznāca reizi nedēļā, laika posmā no 1925. līdz 1940. gadam. Līdz 1929.gadam laikrakstu izdeva paju sabiedrība „Ziemeļlatvija", pēc tam izdošanu pārņēma Jānis Rauska. Valsts okupācija un tai sekojošais Otrais pasaules karš laikraksta "Ziemeļlatvija" darbību pārtrauca.
Laikraksta redaktori:
Mūsu Zeme (1944—1953)
Reģionālā laikraksta funkcijas 1944. gada janvārī pārņēma LK(b)P Vidzemes apgabala komiteja (Latvijas Komunistiskās Partijas Vidzemes apgabala komiteja). Kopš 1944.gada septembra laikrakstu sāka izdot LK(b)P Valkas apriņķa komiteja un Valkas apriņķa izpildkomiteja. Laikraksts iznāk reiz nedēļā. Sākot ar 1945. gada 10. maiju — 3 reizes nedēļā. Laikraksta apjoms — 1 lapa.
Laikraksta redaktori:
Darba Karogs (1953—1989)
1953. gada februārī laikrakstam tika piešķirts jauns nosaukums — "Darba Karogs", pilnā nosaukumā — LKP Valkas rajona komitejas un Valkas rajona darbaļaužu deputātu padomes orgāns. Laikrakstu izdeva no 1953.—1989. gadam IV, kad tas atguva iepriekšējo nosaukumu "Mūsu Zeme". Laikraksts iznāca trīs reizes nedēļā, tā apjoms kopš 1956. gada — 4 lapaspuses.
Laikraksta redaktori:
Mūsu Zeme (1989—1992)
1989. g. 5. maijā laikraksts atguva iepriekšējo nosaukumu "Mūsu Zeme" un šādu vārdu tika izdots līdz 1992. gada 29. aprīlim. "Mūsu Zeme" iznāca trīs reizes nedēļā. Vienlaikus, paralēli Valkas rajona oficiālajam laikrakstam, no 1989. gada oktobra līdz 1991. gada oktobrim tika izdots arī LTF Valkas, Smiltenes un Strenču nodaļas informatīvais biļetens „Ziemeļlatvija", kura redaktors bija Vents Armands Krauklis, bet redakcijas adrese: Valka, Zvaigžņu iela 12.
Laikraksta redaktori:
Ziemeļlatvija (kopš 1992. gada)
Neilgi pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu tika atjaunots arī ziemeļvidzemes laikraksts "Ziemeļlatvija". Ar atgūto nosaukumu tas iznāk kopš 1992. gada maija.
Laikraksta redaktori:
Rīgas gambīts
"Rīgas gambīts" ir 2000. gadā uzņemta četrsēriju televīzijas filma. Filma stāsta par kriminālpolicijas darbinieka veiktu populāra žurnālista slepkavības izmeklēšanu, kas notiek uz lielu naftas tranzīta kompāniju apvienošanās fona. Katras sērijas ilgums ir ap 45 minūtēm.
Sižets
Tiek nogalināts žurnālists Arnis Krusa. Slepkavību izmeklē kriminālpolicisti Nils Lūsis (Normunds Bērzs) un Auzāns (Aivis Piliņš), izmeklēšanā tiek iejaukti divu naftas kompāniju īpašnieki (Juris Kalniņš un Juris Bartkevičs), ar kuriem Krusam bijuši kopīgi darījumi, kā arī viena īpašnieka meita Petra Roga (Agnese Zeltiņa). Vēlāk izrādās, ka saistība ar slepkavību ir valdības amatpersonām un SAB aģentiem.
Filmēšanas gaita
Iecere radīt savu filmu režisoram Armandam Zvirbulim un vienam no raidījuma "Popkultūras akadēmija" veidotājiem Atim Balodim radās vēl 1994. gadā, kad viņi izlēma uztaisīt filmu ar dinamisku un spraigu sižetu. Tam vislabāk atbilda detektīva žanrs. Scenāriju uzrakstīja Valdis Tīrmanis, bet pie sižeta vēlāk piestrādāja gan Zvirbulis, gan Balodis. Nosaukums "Rīgas gambīts" palika tāds, kāds bija izdomāts paša sākumā, pēc autoru domām tas izteica dzīves un šaha partijas līdzību. Prototipu filmas varoņiem neesot bijis, un attēlotie notikumi ir izdomāti. Filmu veidoja režisors Armands Zvirbulis, režisora asistente Liene Žeimunde, filmas direktors Atis Balodis, stilu un grimu veidoja Biruta Magele.
Pirmās filmas epizodes tika nofilmētas 1997. gada vasarā, bet galvenais filmēšanas posms ilga no 1998. līdz 2000. gadam. Uzņemšanas grupas sākotnējā iecere bija veidot divas pusotru stundu garas sērijas, bet televīzijas specifikas dēļ tapa četras četrdesmit piecas minūtes garas sērijas. Filmēšana ritēja Rīgā, Liepājā un pie Usmas ezera, tā notika reālos interjeros, pilsētu ielās, ministrijās un birojos.
Pirmo reizi filmu izrādīja 2000. gadā Lielā Kristapa informatīvajā skatē. Televīzija filmu pārraidīja rudenī, to rādīja pēc ziņu raidījuma "Panorāma".
2001. gada maijā filma ieguva Nacionālās radio un televīzijas padomes prēmiju kā Gada raidījums televīzijā (2000. gadā).
Belarus (traktors)
Belarus (ru jeb Белару́сь) ir četrriteņu traktori, kurus kopš 1950. gada ražo Baltkrievijā, Minskas traktoru rūpnīcā (Мінскі трактарны завод; Ми́нский тра́кторный заво́д, МТЗ). Minskas traktoru rūpnīcā saražo 8% no visiem pasaules riteņtraktoriem.
Martins Brodērs
Martins Pjērs Brodērs (fr; dzimis Monreālā, Kvebekā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, vārtsargs. Praktiski visu savu karjeru, 21 sezonas, aizvadījis NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" rindās. Kopā ar "Devils" kļuvis par trīskārtēju Stenlija kausa ieguvēju, četrreiz kā līgas labākais vārtsargs ieguvis Vezinas balvu. 2018. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.
Pašlaik (2022) Brodērs ir NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" padomnieks.
M. Brodēra tēvs Deniss Brodērs arī bija izcils hokeja vārtsargs.
Spēlētāja karjera
M. Brodēru 1990. gada NHL draftā izraudzījās ar kopējo 20. numuru. Trīs reizes (1995., 2000. un 2003. gadā) kopā ar Ņūdžersijas "Devils" viņš izcīnīja Stenlija kausu. 1994. gadā ieguva Kaldera balvu. 5 reizes ieguvis arī Viljama Dženingsa balvu (1997, 1998, 2003, 2004, 2010). 3 reizes ieguvis arī Vezinas balvu (2003, 2004, 2007). 8 reizes piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlē.
M. Brodēram pieder virkne NHL rekordu. Viņš ir absolūtais rekordists pēc "sausā" aizvadīto spēļu skaita gan NHL regulārajās sezonās (kopš 2009. gada, kad apsteidza Terija Savčuka rekordu), gan play-off spēlēs (šo rekordu viņš dala ar Patriku Ruā), kā arī rekordists starp vārtsargiem pēc uzvaru skaita regulārajā sezonā.
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1996. un 2005. gada Pasaules čempionātos (abi notika Austrijā), abas reizes izcīnot sudraba medaļas. Piedalījies arī 1996. un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, 2004. gadā izcīnot čempionu titulu, bet Olimpiskajās spēlēs M. Brodērs piedalījies četrreiz — 1998., 2002., 2006. un 2010. gadā. 2002. un 2010. gadā viņš kopā ar Kanādas izlasi izcīnīja zelta medaļu.
Vejherovo apriņķis
Vejherovo apriņķis ir apriņķis Polijā, Pomožes vojevodistes ziemeļos. Robežojas ar Pomožes vojevodistes Puckas, Kartuzu un Lemborkas apriņķiem, Gdiņu, kā arī Baltijas jūru.
Ziemeļamerikas lapsa
Ziemeļamerikas lapsa (Vulpes macrotis) ir suņu dzimtas (Canidae) lapsu ģints (Vulpes) plēsējs. Ziemeļamerikas lapsa ir bieži sastopama lapsu suga Ziemeļamerikā. Tā apdzīvo teritorijas Meksikas ziemeļos, Kalifornijā, Arizonā, Aidaho, Nevadā, Oregonā, Teksasā, Ņūmeksikā un Jūtā. Daudzi uzskata, ka šī lapsa ir un Amerikas korsaks ir viena suga. Tomēr ģenētiskie pētījumi liecina, ka tās ir divas atšķirīgas sugas. Ja abām sugām apdzīvotā teritorija pārklājas, tās mēdz savā starpā krustoties. Pēcnācējus hibrīdus pieskaita pie Amerikas korsaka.
Izskats un ieradumi
Ziemeļamerikas lapsa ir mazākā suņu dzimtas suga Ziemeļamerikā. Lapsu garums bez astes ir 45 - 54 cm, astes garums 25 – 34 cm, augstums skaustā 18–26 cm, svars 1,6 - 2,7 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Tai ir ļoti lielas ausis, apmēram 71 - 95 mm garas. Lielās ausis karstajā klimatā palīdz samazināt ķermeņa temperatūru un nodrošina lielisku dzirdi. Ziemeļamerikas lapsai ir pelēks kažoks ar rūsganu vai dzeltenīgu toni, melns astes gals. Mugura vienmēr ir tumšāka nekā pavēdere. Atšķirībā no pelēkajām lapsām tai nav svītras visas astes garumā.
Uzvedība
Ziemeļamerikas lapsa ir nakts dzīvnieks, bet reizēm pamet alu arī dienas laikā. Visbiežāk tā dodas medībās uzreiz pēc saulrieta, medījot nelielus dzīvniekus; žurkas, peles, trušus, kukaiņus, zivis un putnus. Vienu un to pašu teritoriju var apdzīvot vairākas ģimenes, bet medīt tās kopā neiet.
Ziemeļamerikas lapsas neveido ilglaicīgus pārus, tās var mainīt pāri katru gadu. Lapsēni dzimst laikā no marta līdz aprīlim. Vecāki bērnus audzina kopā, lietojot lielākas ģimenes alas. Parasti piedzimst 3-14 kucēni.
Sistemātika
(†) - izmirusi organismu grupa
Elektriskais lauks
Elektriskais lauks ir lauks, kas pastāv ap jebkuru elektriski lādētu ķermeni vai lādiņu, un Kulona likumu var interpretēt šādi: viens no lādiņiem, piemēram q_2 = q \, ir lauka avots, bet otrs, q_1 \, atrodas tā radītajā laukā un uz to darbojas Kulona spēks \vec{F} \.
Lādētu ķermeni, ap kuru pastāv elektriskais lauks, sauc par elektriskā lauka avotu.
Elektrisko lauku, kura avoti ir nekustīgi lādiņi, sauc par elektrostatisku lauku.
Elektriskā lauka intensitāte
Elektriskā lauka intensitāte jeb elektriskā lauka intensitātes vektors \vec{E} \ raksturo elektrisko lauku katrā telpas punktā. Elektriskā lauka intensitāte ir Kulona spēks \vec{F} \, kurš pielikts vienu kulonu lielam pozitīvam punktveida lādiņam.
Elektrisko lauku var attēlot ar elektriskā lauka intensitātes līnijām, tās ir iedomātas līknes, kuru pieskares vektori katrā to punktā ir vērsti elektriskā lauka intensitātes veiktora \vec{E} \virzienā, šo līniju biežums ir proporcionāls \vec{E} \ modulim. Šīm līnijām norāda virzienu (\vec{E} \virziens), tās sākas pozitīvajos lādiņos un beidzas negatīvajos.
Skalārā forma
No Kulona likuma izriet, ka
\pi ir pī
Vektoriālā forma
\pi ir pī
Elektriskā lauka cirkulācija
Secinājums, ka elektriskā lauka cirkulācija ir darbs, izriet no tā, ka pēc definīcijas elektriskā lauka intensitāte ir spēks, kurš darbojas uz vienības punktveida lādiņu, un šis pozitīvais vienības lādiņš pārvietojas elektriskajā laukā \vec{E} \ pa ceļu l \.
Galvenais raksts Elektriskā lauka cirkulācija
Elektromagnētiskās indukcijas likums
Elektromagnētiskās indukcijas likums ir
Vairāk par elektromagnētiskās indukcijas likumu skatīt šeit
Superpozīcijas princips
Superpozīcijas princips: vairāku avotu radītais elektriskais lauks \vec{E} \ jebkurā telpas punktā ir atsevišķu avotu lauku summa
Tas nozīmē, ka elektriskie lauki pārklājas, viens otru neietekmējot.
Homogēna elektriskā lauka darbs
Punktveida lādiņam q atrodoties elektriskajā laukā \vec{E} (elektriskā lauka intensitāte), uz to darbojas elektriskais jeb Kulona spēks. Lādiņam pārvietojoties par attālumu, elektriskā lauka darbs , kur \alpha ir leņķis starp pārvietojuma vektoru un elektriskā lauka intensitātes vektoru. Pārvietojuma projekcija intensitātes vektora virzienā.
Elektriskā lauka darbs ir pozitīvs (A>0), ja pozitīvs lādiņš (q>0) pārvietojas intensitātes līniju virzienā (d>0) vai negatīvs lādiņš (q<0) pārvietojas pretēji tām (d<0) (pozitīva darba gadījumā lauks paātrina lādiņa kustību). Lauka darbs ir negatīvs (A<0), ja pozitīvs lādiņš kustas pretēji intensitātes līnijām vai negatīvs lādiņs kustas intensitātes līniju virzienā (negatīva darba gadījumā lauks bremzē lādiņa kustību). Lauks neveic darbu, ja lādiņš pārvietojas perpendikulāri intensitātes līnijām.
Kulona spēks ir potenciāls spēks, un nekustīgu lādiņu elektriskais lauks ir potenciāls lauks.
Lādiņa potenciālā enerģija elektriskajā laukā
Lādiņam elektriskajā laukā piemīt potenciālā enerģija W, kuras izmaiņa, kas rodas, lādiņam pārvietojoties, ir vienāda ar elektriskā lauka darbu šajā pārvietojumā:. Par lādiņa potenciālās enerģijas nulles līmeni var pieņemt tā potenciālo enerģiju jebkurā lauka punktā. Ja elektriskais lauks pastāv galīgā telpā (tātad bezgalībā E_\infin=0), par potenciālās enerģijas atskaites sākumpunktu izvēlas bezgalīgi tālu punktu (W_\infin=0); šādā gadījumā, kad lādiņš pārvietojas no bezgalības uz lauka punktu P, lauks pastrādā darbu un lādiņa potenciālā enerģija šajā punktā ir W_P=-A.
Lādiņam q_0 atrodoties attālumā r no vienmērīgi lādētas sfēras centra, ja sfēras rādiuss r_0\leq r, tā potenciālā enerģija, kur q ir lauka avota lādiņš, \varepsilon ir absolūtā dielektriskā caurlaidība (, kur  ir elektriskā konstante,  ir relatīvā dielektriskā caurlaidība).
Elektriskā lauka potenciāls un potenciālu starpība
Elektriskā lauka konkrēta punkta enerģētisko stāvokli raksturo potenciāls \varphi (mērvienība — V). , kur W ir lauka potenciālā enerģija, A ir lauka darbs, kas veicams, lai pārvietotu lādiņu no konkrētā lauka punkta uz potenciālās enerģijas nulles līmeni, q_0 ir lādiņš, kas atrodas laukā, N·m2·C-2, q ir lauka avota lādiņš, \varepsilon ir vides relatīvā dielektriskā caurlaidība, r ir attālums no lādiņa līdz konkrētajam lauka punktam.
Elektriskā lauka potenciālu starpība (spriegums U_{12}) starp diviem lauka punktiem ir darbs A_{12}, kuru pastrādā lauks, ja starp šiem punktiem pārvietojas pozitīvs vienības lādiņš.
Virsmu, kuras visos punktos elektriskā lauka potenciāls ir vienāds, sauc par ekvipotenciālu virsmu; katrai potenciāla vērtībai atbilst noteikta ekvipotenciāla virsma. Ja lādiņa trajektorija atrodas uz vienas ekvipotenciālās virsmas, tad tā potenciālā enerģija nemainās (W=const) un elektriskais lauks neveic darbu (A=0). Ekvipotenciālās virsmas var attēlot ar ekvipotenciālajām līnijām. Elektriskā lauka intensitātes līnijas ir perpendikulāras ekvipotenciālajām līnijām.
Vadītāju virsmas potenciāls
Elektriskajos vadītājos (to iekšienē) elektrostatiskā lauka intensitāte \vec{E}=0 — lauks pastāv tikai telpā ārpus vadītājiem, tāpēc ka vadītājam pievadītie lādiņi novietojas tikai uz tā virsmas un iekšienē nekompensētu lādiņu nav. Vadītāja virsmas punktos elektrostatiskā lauka intensitātes vektors ir perpendikulārs pret virsmu un virsmas lādiņi nepārvietojas (elektrostatiskais līdzsvars). Vadītāja virsma ir ekvipotenciāla virsma. Savienojot vairākus vadītājus, to virsmu potenciāli izlīdzinās.
Zemes elektriskais lauks
Zemes kopējais lādiņs ir apmēram -6⋅105 C. Atmosfēra ap Zemi visumā uzlādēta pozitīvi, pozitīvais lādiņš noplūst uz Zemi un tās negatīvo lādiņu samazina, taču pastāv tādi procesi kā zibens, kas Zemes lādiņu atjauno. Zemes virsmas potenciālu parasti pieņem par potenciāla nulles līmeni. Elektriskā lauka intensitāte Zemes tuvumā vidēji ir 130 V/m. Cilvēka auguma augstumā Zemes elektriskā lauka potenciālu starpība vidēji ir 200 V, bet starp Zemes virsmu un atmosfēras augšējiem slāniem potenciālu starpība sasniedz 400 000 V.
Vadītājus var savienot ar Zemi (iezemēt), tādējādi tiek izlīdzināti vadītāju un Zemes potenciāli.
1893. gads
1893. bija garais gads, kas sākās pirmdienā.
Minskas traktoru rūpnīca
Minskas traktoru rūpnīca (, МТЗ) ir traktoru rūpnīca Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Tā nodarojas ar četrriteņu traktoru Belarus ražošanu. Rūpnīca tika dibināta 1946. gada 29. maijā.
Graudzāles
Graudzāles var būt:
1500. gads
1500. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Kibucs
Kibucs (ivr. קִבּוּץ‎; no קְבוּצָה, kvuca - "grupa", "kolektīvs") - lauku iedzīvotāju komūnas tips Izraēlā (vēl tur pastāv lauksaimniecības kooperatīvu tips mošavs ), lauksaimniecības kooperatīvs, kura pamatpazīme ir kopīpašums (pār dzīvesvietu, darba inventāru), līdztiesība darba pienākumos un sociālo pakalpojumu izmantošanā, atteikšanās no algota darba. Analogs PSRS pastāvējušajai lauksaimnieku kooperācijas formai "kolhozs". Pamatā kibucu iedzīvotāji nodarbojas ar lauksaimniecības kultūru audzēšanu, taču atsevišķos kibucos pastāv arī rūpnīcas un darbnīcas, kas ražo rūpniecībai nepieciešamas detaļas.
Tapšana
XIX gs. beigās sākās cionisma ideoloģijas inspirēta masveida ebreju migrācija uz Osmaņu impērijas provinci Palestīnu. Migrācija norisa organizēti, grupās, un arī finansiālu palīdzību no atbalsta finanšu fondiem piešķīra nevis individuāli, bet grupām. Līdz ar to zemi kur apmesties, ebreju imigranti no osmaņu feodāļiem (pamatiedzīvotāji palestīnieši bija dzimtcilvēku statusā, un osmaņu likumi nepieļāva tiem zemes privātīpašumu) kolektīvi iepirka auglīgākās lauksaimniecības zemes, lai veidotu pirmās ebreju kopienas. Bez tam kolektīvo apmetņu veidošanos veicināja no šīs zemes padzīto vietējo iedzīvotāju neapmierinātības (pat agresijas) izpausmes, kas lika organizēt dzīvi vienkopus, apsargātos ciematos. Šo kopienu iekšējā pašorganizācija veidojās, par pamatu ņemot jūdaisma praviešu dzīvesveidu, utopiskā sociālisma un marksisma idejas, kuras vienotā koncepcijā apvienoja cionistu aktīvisti, piemēram, Josifs Trumpeldors, Maņa Šohata, Josifs Baracs u.c. Tika noteiktas kolektīvas īpašumtiesības (pār dzīvesvietu, darba inventāru), līdztiesība darba pienākumos un sociālo pakalpojumu izmantošanā, atteikšanās no algota darba. Pirmā šāda kolektīvā lauksaimniecība - Dganija ("Kvutzat Degania") - tika izveidota 1909. gadā. Uz Pirmā pasaules kara beigām Palestīnā jau bija 8 kibuci, kuros dzīvoja aptuveni 300 locekļu. Britu mandāta laikā kibucu skaits, pateicoties plašajai cionistu jaunatnes no ASV un ebreju imigrācijai no Krievijas strauji pieauga līdz 176, kuros dzīvoja aptuveni 47 400 iedzīvotāju, nodrošinot sevi ar visu nepieciešamo lauksaimniecības produkciju. Apgūstot jaunas teritorijas, kuras ebreji plānoja iekļaut savā topošajā valstī, plaši tika veidotas t.s. homa u-migdal ("tornis un siena") apmetnes stratēģiski svarīgās vietās. Praktiski visi pieaugušie kibucu iedzīvotāji bija zemessardzes "Hagana" biedri, līdz ar to bruņojums un militārā apmācība ļāva paplašināt kibucu teritoriju un nodrošināties pret vietējo iedzīvotāju uzbrukumiem.
Saimniecība
Augstākais kibuca pārvaldes orgāns ir kopsapulce, ko parasti sasauc reizi nedēļā svarīgāko jautājumu lemšanai (mazos kibucos - arī ikdienas jautājumu lemšanai). Kibucu vada sekretariāts (ģenerālsekretārs, kas kūrē visu kibucu skarošus jautājumus, saimniecības sektora vadītājs, kasieris, kurš atbild par finanšu jautājumiem un pārstāv kibucu bankās u.c. finanšu iestādēs, kā arī saimniecības, darba, izglītības un privāto lietu komisiju priekšsēdētāji).
Kibuci apvienoti 3 pamatorganizācijās: Ha-Tnu'aha-kibbucitha, Ha-Kibbucha-arci — Ha-Šomerha-ca'ir un Ha-Kibbucha-dati, kuras izveidojušās no dažādām kibucu apvienībām, kuras sāka rasties jau XX gs. 20. gados. Reizi 3-4 gados katras apvienības pārstāvji (visu kibucu locekļu ievēlēti) kopsapulcē ievēl Savienības centru, kurā ievēl Sekretariātu un tam pakļautās nozaru komitejas. Katrai apvienībai ir arī savi savstarpējās palīdzības fondi (no turīgāko kibucu dalības maksām un ziedojumiem no malas), kā arī centralizēta saimniecības vadība. 1962. gadā izveidotā Kibucu kustības savienība (Britha-tnu'aha-kibbucit) vada, saskaņojot savu darbību ar katru apvienību, kopīgo jautājumu organizēšanu, kā arī pārstāv kibucu kustību valdībā un Ebreju aģentūrā.
Kibuca locekļi algu par darbu nesaņem, tās vietā tiem nodrošināti visi dzīves apstākļi. Ir noteikta vispārēja 8 stundu darba diena. Sasniedzot pensionēšanās vecumu, darba dienas stundu skaits tiek samazināts. Fiziski smagus vai netīrus darbus, nakts maiņas, sestdienu un svētku dienu dežūras pilda visi kibuca locekļi rindas kārtībā. Parasti cilvēks pilda konkrētus darbus vairākus gadus bet, ja viņš pats vēlas, vai ir tāda nepieciešamība, to var pārcelt citu darbu veikšanai. Katram kibuca loceklim reizi gadā pienākas atvaļinājums, kā arī ir pieejams personiskais budžets, kura lielumu nosaka reizi gadā kopsapulcē. Tāpat katram loceklim pieejama kibuca ēdnīca (arī dzīvokļos ir virtuves, kur iedzīvotāji var sev gatavot pārtiku), veļas mazgātava, apģērbu noliktava un poliklīnika. Bērni tiek audzināti kopīgi, vispirms t.s. silītēs, pēc tam bērnudārzos. Pievakari bērni pavada kopā ar vecākiem (pēdējās desmitgades daudzos kibucospat ļauj bērniem nakšņot vecāku dzīvokļos). Katrā kibcā ir sava pamatskola, bet pēc tās absolvēšanas pusaudži apmeklē kibucu kopējās vidusskolas (dažos turīgākajos kibucos ir sava vidusskola).
Hasmanis
Hasmanis (de; sieviešu dzimtē Hasmane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Rečitatīvs
Rečitatīvs (no la — 'lasīt skaļā balsī' ) ir vokālā forma — runai tuvs dziedājums. Operā parasti ievada āriju, tā ritms un intonācija ir brīvi. Izmanto arī oratorijās un romancēs.
Jānis Bunkšs
Jānis Bunkšs (dzimis ) ir latviešu valsts un sabiedrisks darbinieks. Bijis trīs Saeimas sasaukumu deputāts, kā arī bijis ministrs.
Biogrāfija
Dzimis Dobelē šofera Jāņa Bunkša vecākā (1925–2008) un skolotājas Marijas Barones (1930) ģimenē. 1968. gadā pabeidzis Aizupes astoņgadīgo skolu, 1971. gadā — Jelgavas 2. vidusskolu, 1979. gadā absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultāti, ieguvis inženiera mehāniķa specialitāti. 1992. gadā turpat ieguvis ekonomikas zinātņu maģistra grādu.
1970. gadu pirmajā pusē pēc dienesta armijā strādājis par matemātikas skolotāju Aizupes pamatskolā. Nodarbojies ar orientēšanās sportu.
No 1979. līdz 1983. gadam bijis asistents un laboratorijas vadītājs Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, kurā strādāja līdz 1990. gadam. Iestājies Latvijas Tautas frontē.
No 1990. līdz 1993. gadam bijis Jelgavas pilsētas tautas deputātu padomes priekšsēdētājs.
1993. gadā kandidējis 5. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta kā viens no partijas dibinātājiem, tomēr parlamentā netika ievēlēts.
No 1993. līdz 1994. gadam bija Pašvaldību reformu departamenta direktors.
No līdz  bija pašvaldību lietu ministrs, no  līdz  — pašvaldību lietu valsts ministrs (no  kā īpašu uzdevumu ministrs valsts pārvaldes un pašvaldību reformas jautājumos).
8. Saeimas vēlēšanās Bunkšs atkal kandidēja no Latvijas Ceļa saraksta, taču netika ievēlēts. 2003. gada janvārī viņš kļuva par Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas izpilddirektora pienākuma izpildītāju un apturēja dalību partijā. Vēlāk Bunkšs kļuva par komisijas izpilddirektoru.
2008. gadā Bunkšu apbalvoja ar Jelgavas pilsētas Goda zīmi.
Lihtenšteinas firstu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Lihtenšteinas Firsistes monarhi jeb firsti. Kopš neatkarības iegūšanas 1608. gadā Lihtenšteinu ir pārvaldījuši 16 monarhi. Visi monarhi ir pārstāvējuši Lihtenšteinu dinastiju. Pašreizējais valsts vadītājs ir Hanss Ādams II, kurš valsti pārvalda no 1989. gada 13. novembra. Kopš 2004. gada 15. augusta formāli valsts tiešo pārvalde tika uzticēta Hansa Ādama II dēlam princim Aloizam.
Fendt
Fendt ir Vācijas uzņēmums, kas nodarbojas ar lauksaimniecības tehnikas - traktoru ražošanu. To dibinājis Ksavers Fents 1937. gadā. 1997. gadā to pārpirka AGCO kompānija.
Fendt ir radījis pasaulē ātrāko sērijveida traktoru Fendt Vario 936, kas spēj attīstīt 65 km/h lielu ātrumu.
Jādekšas
Jādekšas ir ciems Talsu novada Ķūļciema pagastā. Izvietojusies pagasta rietumos vietā, kur Jādekša un Žurnikupe satek Dzedrupē pie autoceļa V1401 5 km no pagasta centra Ķūļciema, 27 km no novada centra Talsiem un 92 km no Rīgas.
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1697. gadā tiesu dokumentos. Ciemā ietilpst sešas mājas.
Aizsargu Nopelnu krusts
Aizsargu Nopelnu krusts bija Latvijas aizsargu organizācijas augstākā goda zīme no 1927. līdz 1940. gadam. To piešķīra par varonību vai izcilu darbību aizsargu organizēšanā un apmācībā.
Goda zīme "Aizsargu Nopelnu krusts" tika nodibināta 1927. gadā. Mērķis bija godināt tos cilvēkus, kas veikuši pašaizliedzīgu darbu valsts iekšējā miera un kārtības uzturēšanā. Goda zīmes piešķiršanu izlēma aizsargu valde, kas sastāvēja no aizsargu priekšnieka un pa vienam vēlētam aizsargu priekšstāvim no Latvijas novadiem. Piešķiršanu bija jāakceptē Iekšlietu ministram. Ar Aizsargu Nopelnu krustu varēja apbalvot arī valsts amatpersonas, karavīrus un ārzemniekus.
Goda zīme bija balts, emaljēts krusts ar zelta malām uz ozollapu vainaga fona. Vidū rombs ar sarkanu fonu, kurā attēlota roka, kas satvērusi zobenu. Lente sarkan—balt—zelta krāsās. Goda zīme bija jānēsā svētkos un svinīgos pasākumos. Izskata autors bija mākslinieks Kasparsons. Reizē ar šo goda zīmi tika nodibināta arī Aizsargu medaļa Par uzcītību.
Pēdējoreiz apbalvojums tika pasniegts 1939. gada 20. martā, ko noteica 1938. gadā pieņemtais likums "Par ordeņiem un goda zīmēm".
Ierocis
Ierocis ir noteikts instruments, kas radīts, vai tiek izmantots, lai ievainotu, nogalinātu, vai padarīt rīkoties nespējīgu kādu cilvēku, vai citu dzīvu būtni. Ieročus izmanto arī, lai iznīcinātu kādus priekšmetus vai objektus. Ierocis pārsvarā ir domāts uzbrukumam, bet tikpat labi to var izmantot aizsardzībai.
Ierocis praktiski var būt jebkurš priekšmets, sākot ar akmeni un beidzot ar atombumbu. Ieroči var būt vienkārši savā uzbūvē, kā arī ļoti sarežģīti, piemēram, automātiskās tēmēšanas raķetes ar siltuma uztveršanas mehānismu.
Vēsture
Cilvēki ir vienmēr bijuši konfliktējuši savā starpā, parasti teritoriju un resursu dēļ, reti konflikti ir risināti mierīgā ceļā.
Ir izcēlušies kari starp valstīm, nācijām un savienībām, vispazīstamākie ir Pirmais pasaules karš un Otrais pasaules karš.
Arheologi ir pierādījuši, ka cilvēks ir izmantojis ieročus jau pašā cilvēces pirmsākumā.
Jau akmens laikmetā cilvēks bija spiests izmantot ieročus, lai aizstāvētu savu teritoriju, vai nomedītu kādu dzīvnieku. Pirmie ieroči bija primitīvi, un mazāk efektīvi nekā mūsdienās. Par pirmo ieroci tiek uzskatīts kāds akmens, vai koka zars. Šie ieroči nebija pietiekoši efektīvi.
Kad cilvēks attīstījās, palielinājās arī izmantoto ieroču klāsts. Ļoti spēcīgs un bieži izmantots kļuva šķēps, jo ar tā garumu un formu cilvēks varēja uzbrukt no droša attāluma. Metot to ar milzīgu spēku pret ienaidnieku, tas varēja bojāt vairākus iekšējos orgānus un tādēļ prasmīgās rokās tas tika uzskatīts par nāvējošu ieroci.
Agrajos viduslaikos aizvien vairāk tika izmantota dzelzs kā ieroču izstrādes materiāls. Dzelzi vairākkārt izmantoja tādēļ, ka pie noteiktas temperatūras to ir viegli apstrādāt, bet atdzesēts šis metāls ir ļoti izturīgs, pretēji akmenim, kas ir mazāk izturīgs un grūti apstrādājams. No dzelzs tika veidoti zobeni, kas ar savu formu un izmēriem bija ideāli tuvcīņas ieroči, bet apgūt cīņu ar zobeniem nebija viegli.
Viduslaikos armijās ietilpa šāda veida kareivji: kājnieki, bruņinieki (parasti augstmaņi) un strēlnieki (pastāvēja arī citi kareivju veidi). Bruņinieka ekipējumā bez zobena ietilpa vairogs un bruņas.
Bruņas bija veidotas no plānas norūdītas dzelzs kārtas, apmēram 1—2 cm biezumā. Tomēr ar bruņām nevarēja aizsegt visas ķermeņa daļas, netraucējot bruņinieka pārvietošanās funkcijai. Tādēļ tika izveidoti vairogi, kas bija universāli aizsardzības līdzekļi. Ar vairoga palīdzību bruņinieks varēja atvairīt ienaidnieka triecienus un pasargāt sevi no strēlnieku bultām. Neskatoties uz ekipējuma lielo svaru, bruņinieki adaptējās un kļuva prasmīgi tā lietošanā.
Strēlnieku ekipējumā nebija nekādas papildus aizsardzības, izņemot bruņinieku iekšējo "bruņu kreklu", kas bija veidots no vairākiem ķēdēm līdzīgiem savienojumiem. Strēlnieks arī papildus saņēma ķiveri, kas bija līdzīga bruņinieku ķiverēm, bet ar plānāku dzelzs kārtu. Pie jostas tika piestiprināts vidēja izmēra duncis tuvcīņas gadījumiem.
Pamatierocis bija loks, kas kompensēja visus pārējos strēlnieka mīnusus. Ar loka palīdzību strēlnieks varēja veikt vairākus precīzus un spēcīgus šāvienus. Bulta, kas izšauta no loka, var pārsniegt 50 km/h. Ar šādu ātrumu bulta var izlauzties cauri bruņām un smagi ievainot bruņinieku, bet vairogs turpretim bruņām bija pārāks un bultas cauri tam nevarēja izlauzties. Loks bija pamats arbaletam, kas savukārt bija iedvesmas avots šaujamieročiem.
Attīstoties ieroči ir kļuvuši ļoti daudzveidīgi un ar dažādu lietojumu, mūsdienās ieročus lieto ne tikai iznīcināšanai, bet apdullināšanai (neletālie ieroči), elektrosistēmu atslēgšanai (elektromagnētiskie ieroči).
Moriss Rišārs
Žozefs Anrī Moriss Rišārs (, dzimis Monreālā, Kanādā, miris  Monreālā, Kanādā) bija kanādiešu hokejists, spēlējis labās malas uzbrucēja pozīcijā. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem hokejistiem, 1998. gadā veiktajā The Hockey News apskatā Rišārs tika ierindots 5. vietā starp 100 visu laiku izcilākajiem NHL spēlētājiem. Gadu pēc savas karjeras beigām 1961. gadā viņš tika uzņemts arī Hokeja slavas zālē.
Profesionālā spēlētāja karjeru Rišārs uzsāka 1942. gadā, pievienojoties NHL klubam Monreālas "Canadiens". 1943.—1944. gada sezonā viņš pirmo reizi izcīnīja Stenlija kausu, bet 1944.—1945. gada sezonā kļuva par pirmo NHL spēlētāju, kas 50 spēlēs guvis 50 vārtus. 1944. gadā viņš aizvadīja divas spēles, kurās katrā guva piecus vārtus. 1947. gadā Rišārs ieguva Harta balvu. Visu karjeru aizvadīja "Canadiens" rindās, kurā no 1956. gada līdz pat karjeras beigām 1960. gadā bija komandas kapteinis. Karjeras laikā par Stenlija kausa ieguvēju viņš kļuvis astoņas reizes, piecas reizes bijis NHL rezultatīvākais spēlētājs. Viņš ir spēlējis arī 14 NHL visu zvaigžņu spēlēs.
Rišāra vārda nosaukta arī balva, kuru kopš 1999. gada pasniedz katras NHL sezonas visvairāk vārtus guvušajam spēlētājam.
Rumja
Rumja (pl, kašūbu: Rëmiô) — pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē, uz ziemeļrietumiem no Gdiņas. Kopā ar Vejherovo un Redu ietilpst t.s. Kašūbijas trīspilsētas aglomerācijā (Małe Trójmiasto Kaszubskie).
Rakstos kā ciemats pirmoreiz minēta 1224. gadā. Poljas kampaņas laikā pilsētā notika smagas kaujas. Otrā pasaules kara laikā pilsētā atradās vācu lidmašīnu Focke-Wulf rūpnīca, kuru 1944. gada 6. augustā bombardēja ASV aviācija.
Vācu politiķes, Padzīto federācijas (Bund der Vertriebenen) vadītājas Ērikas Šteinbahas (Erika Steinbach; 1943) dzimtā pilsēta.
Metāli
Metāli (el (métallon) — ‘raktuves’) ir tādu elementu veidotās vienkāršās vielas vai to sakausējumi, kam piemīt metāliskas īpašības (salīdzinoši laba siltumvadītspēja un elektrovadītspēja, metālisks spīdums, plastiskums u.c.). Metāliem raksturīgs īpaša veida kristālrežģis, kurā liela daļa vērtības elektronu ir visiem atomiem kopīgi un var brīvi pārvietoties. Ķīmisko saiti, kurai raksturīga atomu sasaiste ar šādu brīvo elektronu palīdzību, sauc par metālisko saiti. Metāliskas īpašības piemīt lielākajai daļai no pazīstamajiem ķīmiskajiem elementiem. Metālu sakausējumi ir nozīmīgi konstrukciju materiāli. Ķīmiskajos savienojumos metāliem var būt tikai pozitīvas oksidēšanas pakāpes, atšķirībā no nemetāliem, kam var būt arī negatīvas vērtības. Lielākā daļa metālu brīvā veidā nav stabili un oksidējas (korodē), veidojot stabilākus savienojumus. Metāliem parasti tiek pievienoti citi metāli, lai uzlabotu to izturību un citas īpašības.
Ja metālu pakļauj lielai fiziskai slodzei, tad cietie metāli (tērauds) salūst, bet mīkstie (svins, alumīnijs) lokās un deformējas. Daži tērauda veidi nerūsē (nerūsošais tērauds).
Cilvēku dzīvē nozīmīgākie metāli ir dzelzs, alumīnijs, varš, niķelis, cinks, zelts, sudrabs.
Pēc sastāva
Metālus tradicionāli iedala melnajos metālos un krāsainajos metālos. Melnie metāli ir galvenokārt dzelzs un tās sakausējumi (čuguns, tērauds). Tēraudi savukārt mēdz būt rūsoši un nerūsoši. Pie melnajiem metāliem pieskaita arī hromu un mangānu, kā arī to sakausējumus. Pārējie metāli tiek dēvēti par krāsainajiem metāliem.
Pēc blīvuma
Pēc blīvuma metālus iedala smagajos metālos un vieglajos metālos. Smagie metāli ir tādi metāli, kuru blīvums lielāks par 5 g/cm3. Mazāk blīvos metālus sauc par vieglajiem metāliem. Visblīvākais metāls ir osmijs.
Pēc kušanas temperatūras
Metālus, kas kūst zemākā temperatūrā, nekā dzelzs (1538 °C), sauc par viegli kūstošiem metāliem. Tipiski viegli kūstošie metāli ir alva un svins. Pavisam viegli kūst sārmu metāli un sārmzemju metāli, savukārt dzīvsudrabs ir izkusis jau istabas temperatūrā. Augstās temperatūrās kūstošus metālus sauc par grūti kūstošiem metāliem. Tipiski grūti kūstošie metāli ir hroms, vanādijs, tantāls; visgrūtāk kūstošais metāls ir volframs (3422 °C).
Atsevišķi mēdz izdalīt vairākas metālisko elementu grupas. Piemēram, periodiskās sistēmas pirmās pamatgrupas elementus tradicionāli sauc par sārmu metāliem, jo to hidroksīdi ir stipri sārmi. Otrās pamatgrupas elementi ir sārmzemju metāli, jo to oksīdi (senāk saukti par "zemēm"), rada bāzisku vidi, iedarbojoties ar ūdeni. Retāk sastopamus metālus, kā cēriju, rēniju vai volframu, sauc par retajiem metāliem. Lantanīdus, kā arī itriju un skandiju dēvē par retzemju metāliem. Zeltu, sudrabu un platīna grupas metālus sauc par cēlmetāliem.
Metālu iegūšana
Lielākā daļa metālu dabā sastopami rūdās, tīrā veidā pastāv vien daži mazaktīvi metāli. Ar metālu iegūšanu no rūdām nodarbojas metalurģija. Vispirms rūdu bagātina, atdalot no tās nevajadzīgos iežus. To var izdarīt ar dažādām metodēm, kuras darbojas pēc rūdas un ieža savstarpējām atšķirībām:
Pēc tam no bagātinātās rūdas, izmantojot reducēšanas procesu (metāla joniem tiek pievienoti elektroni, šajā procesā enerģija tiek patērēta), tiek iegūts atbilstošais metāls. Šis process var norisināties dažādos apstākļos:
Reakcijas ar nemetāliem
Daudzi metāli reaģē ar ūdeņradi, veidojot hidrīdus, kuros ūdeņraža oksidēšanas pakāpe ir -1.
Ar halogēniem (VII A grupas elementiem) reaģē gandrīz visi metāli.
Vairums metālu, izņemot pašus neaktīvākos (kā sudrabu, zeltu, platīnu) reaģē ar skābekli, veidojot oksīdus.
Vairums metālu, ieskaitot tādu neaktīvu metālu kā sudrabs, reaģē ar sēru. Ar sēru nereaģē, piemēram, platīns un zelts.
Aktīvākie metāli spēj reaģēt arī ar citiem nemetāliem, kā slāpekli vai fosforu.
Reakcijas ar ūdeni
Ar ūdeni spēj reaģēt aktīvie un vidēji aktīvie metāli. Aktīvie metāli reaģē ar ūdeni parastos apstākļos, izdalās ūdeņradis un veidojas šķīstošs hidroksīds — sārms.
Reakcijas ar skābēm
Šo reakciju norise un rezultāts ir atkarīgi no dažādiem faktoriem: no metāla aktivitātes, skābes stipruma un stabilitātes, skābes šķīduma koncentrācijas, temperatūras, kā arī no tā, vai reaģējošās skābes anjons ir oksidētājs.
Tomēr arī neaktīvie metāli spēj reaģēt ar oksidējošām skābēm, bet ar karaļūdeni reaģē arī paši neaktīvākie metāli.
Reakcijas ar sāļiem
To, kā noritēs metālu reakcijas ar sāļu ūdens šķīdumiem, var noteikt pēc metālu elektroķīmisko spriegumu rindas. Šīs metālu katjonu reducēšanas reakcijas sāļu ūdens šķīdumos norit ar metāliem, kas elektroķīmiskajā spriegumu rindā atrodas aiz magnija (par magniju aktīvāki metāli paši kāri reaģē ar ūdeni). Tās ir tipiskas aizvietošanas reakcijas, kas noris līdz galam, ja rodas šķīstoši sāļi. Nešķīstošie sāļi izgulsnējas uz metāla virsmas un to pasivē.