cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aivars Lācarus
Dzīvesgājums
2001. gada pašvaldību vēlēšanās Lācaru ievēlēja Talsu domē no Tautas partijas saraksta. Jaunā sasaukuma domē viņu ievēlēja par Talsu domes priekšsēdētāju, gadu vēlāk par Talsu rajona padomes priekšsēdētāju. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās atkal ievēlēts Talsu domē un saglabājis mēra krēslu. 2009. gadā ievēlēts Talsu novada domē. 2013. gadā ievēlēts par Talsu novada domes priekšsēdētāju no partijas "Talsu novada attīstībai". Pēc 2017. gada pašvaldību vēlēšanām turpināja darboties Talsu novada domē kā deputāts.
Kolomija
Kolomija ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabalā pie Prutas upes. Pokutjas reģiona un huculu kultūras centrs.
Vēsture
Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā) kur tā atradās līdz Pirmā pasaules kara beigām. 19. gadsimta beigās apmēram puse no Kolomijas iedzīvotājiem bija ebreji.
Pēc Pirmā pasaules kara Kolomija iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Kolomija tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Cilvēki
Kolomija ir čellista Emanuela Feiermana (Emanuel Feuermann, 1902-1942) dzimtā pilsēta. 1880. gadā vietējā cietumā 3 mēnešus pavadīja dzejnieks Ivans Franko.
Kultūra
Kolomijā atrodas lieldienu olu muzejs (Музей Писанкового розпису).
Burkāns
Dārza burkāns jeb sējas burkāns (Daucus carota sativus) ir savvaļas burkāna pasuga, kuru cilvēks ir iemācījies audzēt uzturam. Burkāni ir vieni no vecākajiem un visvairāk audzētajiem dārzeņiem. Uzturā tiek izmantota tikai burkāna sakne. Tos izmanto arī kā lopbarību. Dārza burkāni no savvaļas burkāniem atšķiras ar biezāku, mīkstāku un oranžāku sakni. Burkānu saknēs ir aptuveni 2% cukura, 6,5% citi ogļhidrāti, kā arī karotīns un vitamīni. To saknes uzturā izmanto gan svaigā veidā, gan termiski apstrādātus, gan arī konservētus.
Apraksts
Tāpat kā savvaļas burkāns, arī dārza burkāns ir divgadīgs. Pirmajā gadā izaug sakne un lapu rozete, bet otrajā gadā izveidojas ziedstublājs, ziedi un sēklas. Lapas ir divkārt līdz pieckārt plūksnaini šķeltas, plūksnas ir lineāri lancetiskas, lancetiskas vai lāpstveida. Ziedi ir sakopoti čemuros un sīki, sastāv no piecām baltām vainaglapām. Burkāna auglis ir dzeloņains, ar diviem sēkleņiem un ar ovālu formu. Burkāna sakni, kas ir ēdamā daļa, veido paplašināts dīgļstumbrs un dīgļsakne. Dažādām burkānu šķirnēm sakne var būt atšķirīgas formas — koniska, cilindriska, ovāla. Tradicionāli burkāna sakne ir sarkani oranža, bet var būt arī dzeltena, balta, violeta vai asinssarkana. Krāsa ir atkarīga no dominējošā pigmenta. Sarkani oranžo krāsu nodrošina karotīns.
Audzēšana
Vislabākā augsne burkānu audzēšanai ir mālsmilts ar vāji skābu (pH 5,5) vai neitrālu (pH 7) reakciju. Augsnei ir jābūt arī irdenai, lai, burkāniem augot, tie nedeformētos. Burkāni labi aug saulainās vietās.
Šķirnes
Burkāni ir vieni no visvairāk audzētajiem sakņu dārzeņiem. Burkānu šķirņu noteikšanā izmanto vairākas pazīmes. Viena no tām ir lapu rozetes stāvoklis — guļoša, pusstāva vai stāva. Agrīnajām burkānu šķirnēm lapu plūksnas ir mazas, bet vēlīnajām šķirnēm — lielas. Nozīmīga ir burkānu saknes forma, kas var būt apaļa, koniska, iegarena, cilindriska, vārpstveida. Reizē ar sakni novērtē arī tās virsmu, kas var būt gluda, ar dažādi izteiktām lenticelām. Šķirņu noteikšanā skatās arī saknes galvu, tas ir, saknes augšējo daļu. Tā var būt līdzena, nedaudz ieliekta, stipri ieliekta, ovāla. Visbeidzot skatās burkānu saknes serdi (burkānu pārgriežot šķērsgriezumā). Saknes serdes forma var būt apaļa, ieapaļi stūraina, šķautņaina vai zvaigžņveida.
Brīze
Visbiežāk brīzes ir vērojamas vasarā, kad temperatūras atšķirība starp jūras un sauszemes gaisu ir vislielākā.
Rīgas Doms
Rīgas Doms (tiek dēvēts arī par Doma baznīcu) ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas galvenais dievnams, arhibīskapa katedrāle Rīgā, Herdera laukumā 6, kurā pastāvīgi darbojas Rīgas Doma evaņģēliski luteriskā draudze. Lielākā viduslaiku baznīca Baltijā, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Doma baznīcas un klostera ansambli veido Latvijas valstij un Latvijas Evaņģēliski luteriskajai baznīcai piederoši nekustamie īpašumi.
Katedrāles būve
Svētās Marijas katedrāles jeb Rīgas Doma kā Livonijas bīskapijas bīskapa rezidences pamatakmens ticis ielikts, aiz bīskapa pils pagalma bijušā līvu zvejniekciema vietā. Svinīgo ceremoniju vadīja bīskaps Alberts. Ziņas par Doma būvniecības sākotnējo periodu līdz mūsdienām nav saglabājušās. Tiek uzskatīts, ka pašreizējā Doma celtniecībā straujš attīstības posms uzsākās 1215. gada pavasarī, kad iekšpilsētā nodega pirmais Doms. Līdzās katedrālei klasiskajā romānikas katedrāļu stilā uzcelts arī Rīgas bīskapijas domkapitula klosteris un Rīgas Doma skola.
Celtnes pamatus būvēja uz koka pāļiem, kuri mūsdienās redzami atsegumā ēkas saimniecības telpās. Sākotnēji būvēts taisnstūra koris ar trīs pusaploces apsīdām, kam pakāpeniski pievienotas draudzes telpas — trīs jomi pēc bazilikas uzbūves principa. Būvniecības gaitā, 1220. gados romānikas konstruktīvā sistēma aizstāta ar gotisko kaļķakmens bluķi ar ķieģeļiem. Rezultātā mainījās baznīcas proporcijas un kompozīcija. Iekštelpu bija paredzēts dalīt ar 8 krustveida balstiem un jomu velves bija domāts pacelt vienā augstumā. Šīs izmaiņas redzamas ēkas ziemeļu portālā, divjomu kapitula sanāksmju zālē un gandrīz kvadrātiskajā klostera pagalmā (kluatrā). Arkotā galerija (velvēm segtā 118 m garā krusteja) ir viens no ievērojamākajiem agrīnās gotikas paraugiem Baltijā. Krustejas 26 traveju augstums un platums ir divarpus reizes mazāks nekā katedrāles dienvidu sānu jomam. To krusta velves balstās uz konsolēm, kas izceļas ar plastisko motīvu bagātību un daudzveidību. Griestus balstīja piloni un ap divus metrus biezas sienas. Katedrāles celtniecība pabeigta 13. gadsimta otrajā pusē. Ap 1300. gadu tika paaugstināts tornis līdz 140 m augstumam.
Lemjē
Lemjē (fr — 'labākais') ir franču cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Rīgas Doms
Katedrāles būve
15. gadsimta pirmajā pusē katedrāle pārbūvēta: centrālais joms paaugstināts, uzbūvējot rietumu šķērsjomu un sānu kapelas, līdz ar to Sv. Marijas katedrāle tika pārvērsta par baziliku. Tajā pat laikā tika paaugstināts baznīcas tornis, kuram bija astoņstūru piramidāla smaile, kas tajā laikā droši vien to darīja par augstāko torni Rīgas pilsētā.
Reformācija
1524. gadā baznīca smagi cieta t.s. svētbilžu grautiņos — luterāņu pūlis iebruka Rīgas baznīcās, tās izdemolējot. Nemierus uzsāka Rīgas melngalvji, kas svētā Pētera baznīcā sadauzīja savu altāri. Nākamajās dienās altāru un svētbilžu dauzīšana svētā Pētera un svētā Jēkaba baznīcās kļuva masveidīga, bet vēlāk tā pārsviedās uz Domu, kur bija divdesmit altāri. Rīgas rāte, izmantojot situāciju, novembrī aizliedza Domā rīkot dievkalpojumus, konfiscēja Baznīcas īpašumus, kā arī slēdza katedrāli un klosterus (no izpostīšanas paglābās tikai cisterciešu un franciskāņu sieviešu klosteri). Tad luterāņi vēlreiz izpostīja Domu, iepriekšējā arhibīskapa Jaspera Lindes bronzas kapa pieminekli pārlēja lielgabalos, bet Dievmātes Marijas altāra gleznas nolēma t. s. raganu pārbaudei: peldināja Daugavā un pēc tam sadedzināja. Smags trieciens katoļiem bija baznīcas dārglietu konfiscēšana, hospitāļu, domkapitula īpašumu pārņemšana, bibliotēkas daļēja izpostīšana, milzuma mākslas darbu iznīcināšana un garīdznieku, mūku un mūķeņu padzīšana no Rīgas. Pēc katoļticīgo iedzīvotāju padzīšanas no pilsētas ēka netika izmantota.
, svētdienā pirms Vasarsvētkiem, Rīgas iekšpilsētā izcēlās ugunsgrēks, kā rezultātā nodega Doma torņa smaile. 1561. gadā pēdējais Rīgas arhibīskaps markgrāfs Brandenburgas Vilhelms pārdeva izpostīto Doma baznīcu ar palīgēkām Rīgas pilsētai par 18 000 markām (3,6 tonnām sudraba)  — kopš tā laika baznīcas ēka bija Rīgas pilsētas īpašumā, kura tur ielaida konkrētu evaņģēlisko luterāņu draudzi kulta īstenošanai. 1595. gadā ēku izremontēja, pārbūvēja, uzcēla jaunu torni ugunsgrēkā bojā gājušā vietā. Klostera ēkas sāka izmantot saimnieciskām vajadzībām, krustejā un iekšpagalmā atvēra tirgu, apakšstāvā iekārtoja pilsētas bibliotēku.
Pārbūves 18.-19. gadsimtā
1710. gadā Rīgas aplenkuma laikā stipri cieta baznīcas ēkas jumts. Atjaunojot nopostīto, tika pārbūvēti baznīcas sānjomu jumti, mainot jumtu slīpumus. 1772. gadā Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II aizliedza apbedīšanu baznīcās, no Doma tika pārvesti apbedījumi, tā rezultātā paaugstinot baznīcas grīdas līmeni. 1775. gadā Rīgas rāte lika nojaukt torņa smaili un uzcelt jaunu — pašreiz redzamo — barokālo torņa virsotni.
1812. gada kara laikā baznīcu izmantoja pārtikas krājumu, tai skaitā sālītas gaļas, uzglabāšanai, un mūsdienu restauratori turpina censties likvidēt uz dažām sienām redzamos izsāļojumus.
1856. gadā tika pārbūvēta vecā galvenā portāla priekštelpa, ap ēku tika nojauktas daudzas piebūves, izveidojot sākotnējo Doma laukumu (20. gadsimtā tas tika paplašināts līdz mūsdienu izmēriem). 1884. gadā vācu ērģeļbūves firma "Walcker Orgelbau" baznīcā iebūvēja slavenās Doma ērģeles, kas tolaik bija lielākās pasaulē — 6768 koka un metāla stabules. No 1881. gada līdz 1914. gadam norisinājās Vēstures un senatnes pētītāju biedrības Rīgas Doma būvnodaļas veiktie remonta un restaurēšanas darbi baznīcā un krustejā. 1888.—1891. gados virs krustejām izbūvēja telpas Rīgas muzejam un arhīvam (tagad Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs). No 1888. gada Rīgas Doms bija Vācu evaņģēliski luterisko draudžu savienības īpašums, ierakstīts zemesgrāmatā uz Doma baznīcas vārda.
1931. gada referendums
Pēc tam, kad Progresīvās apvienības pārstāvis Marģers Skujenieks un Demokrātiskā centra līderis Jānis Breikšs ierosināja tautas nobalsošanu par Latvijas lielākās baznīcas atņemšanu vācu draudzei, 1931. gadā notika referendums par "Likumu par Māras baznīcu". Referendumam pretojās Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas virsvalde, uzskatot to par iejaukšanos baznīcas autonomijas lietās. Kaut arī referendumā piedalījās nepietiekams skaits balsotāju, Saeima nobalsoja par baznīcas atņemšanu vācu draudzei.
Doma koncertzāle
Laikā no 1959. gada līdz 1962. gadam Doms tika pielāgots koncertzāles vajadzībām: veikts ērģeļu kapitālais remonts, tika demontēts altāris un ievietoti krēsli ar skatu uz ērģelēm. Dienvidu spārnā izvietoja Rīgas vēstures un kuģniecības muzeju, visu ēku nododot muzeja pārziņā. 1981.—1984. gados pēc LPSR valdības pasūtījuma Nīderlandes ērģeļbūves firma "Flentrop Orgelbouw Zaandam" veica ērģeļu rekonstrukciju. Paralēli tika veikti interjera restaurēšanas darbi un rekonstruētas inženierkomunikācijas, nomainīts torņa smailes vara apšuvums, abu galeriju margas, izgatavots jauns gailis un restaurēta lode, iekārtota torņa automātiskās ugunsdzēšanas sistēma, uzstādītas iekārtas gaisa kondicionēšanai zālē un tornī izbūvētas telpas to izvietošanai. 1989.—1990. gados pie baznīcas sienas izveidoja plašu padziļinājumu, norokot ap 3 m biezo gadsimtos uzkrāto kultūrslāni, kas ļauj uztvert Doma baznīcas sākotnējos apjomus un redzēt 13. gadsimtā būvētos pamatus.
Mūsdienās
1991. gadā, atjaunojoties Latvijas Republikai, ēka nonāca Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas rīcībā. 1992. gadā Latvijas Republikas Augstākā padome noteica, ka likums "Par īpašumu atdošanu reliģiskām organizācijām" neattiecas uz valstij īpaši nozīmīgo kultūras pieminekli, Rīgas Domu, kura statuss jānosaka ar īpašu likumu, kuru pieņēma vēlāk, atzīstot "Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas īpašumtiesības uz tās vēsturisko īpašumu — Rīgas Domu un tam piesaistīto zemesgabalu, izņemot Rīgas vēstures un kuģniecības muzeja ēku un tai piesaistīto zemesgabalu". Nepietiekami kvalitatīvas ēkas uzturēšanas dēļ ēkas tehniskais stāvoklis strauji pasliktinājās. 2004. gada 7. jūnijā Latvijas Republikas kultūras ministre Helēna Demakova uzdeva uz pārbaudes laiku slēgt Rīgas Domu, jo ēkas izpētē tika konstatēts, ka jebkurā brīdī var krist Doma vidējā kolonna. 2005. gadā Rīgas Domu iekļāva "Pasaules pieminekļu fonda" 2006. gada 100 apdraudētāko objektu sarakstā. Kopš 2011. gada notiek baznīcas restaurēšanas darbi. Mūsdienās baznīcas garums ir 87,1 m, platums 43,5 m, augstums ap 90 m.
Rīgas Domā aktīvi darbojas Doma draudze. Svētdienās un darbadienu rītos notiek regulāri dievkalpojumi. Valsts svētkos un dažādos valsts mēroga pasākumos Rīgas Domā notiek īpaši dievkalpojumi. Rīgas Doms turpina darboties arī kā koncertzāle. Muzejā, tai skaitā iekšējo pagalmu aptverošajā krustejā, apskatei izstādīti dažādi vēsturiski eksponāti.
Videokarte
Videokarte (grafikas adapteris) ir datora ierīce, kas ģenerē tekstu vai attēlus attēlošanai datora ekrānā. Videokarte var būt vai nu speciāla paplašināšanas plate, vai arī tās funkcionalitāte var būt iebūvēta pamatplatē. Lai arī lielākajai daļai pasaulē saražoto datoru lieto iebūvētās videokartes, jaudīgākās videokartes ir atsevišķas plates.
Videokarte sastāv no grafiskā procesora (GPU), kas nodrošina attēla ģenerēšanu neatkarīgi no centrālā procesora (iebūvētajām videokartēm GPU funkcionalitāti iebūvē mikroshēmojuma ziemeļu tiltā); videoatmiņas, kur glabājas attēlojamais attēls (3D videokartēm tur var atrasties arī citi dati) un RAMDAC (ciparanalogu pārveidotājs kas secīgi nolasa videoatmiņas attēla apgabalu un pārveido par videosignālu, kuru laiž uz ekrānu), šo funkcionalitāti mūsdienās parasti iebūvē GPU. RAMDAC ir neliela iebūvētā atmiņa, kur glabājas dati par krāsu paleti. Vēl videokartēm ir video BIOS, kur glabājas GPU programmatūra.
Izejas
Ekrāna pieslēgšanai videokartēm ir sekojošas izejas:
Viduslaiku skolas
Vēsture
Lasīšanas un rakstīšanas prasme viduslaikos nebija plaši izplatīta. Ne vien zemnieki ,bet arī vairums dižciltīgo, to skaitā daudzi hercogi un karaļi, neprata izlasīt un nespēja izlasīt nevienu vārdu. Toties bez lasīšanas un rakstīšanas nevarēja iztikt garīdznieki. Viņiem bija jāpārzina un jāsaprot Bībele, jāprot izskaidrot Dieva vārdu un novadīt dievkalpojumu.
Videokarte
Videokaršu iedalījums
Videokaršu iedalījums pēc pamatplates savienojuma interfeisa:
Viduslaiku skolas
Vēsture
Tādēļ arī pirmās skolas veidojās pie klosteriem un bīskapu rezidencēm, kur atradās bibliotēkas un dzīvoja mācīti ļaudis. Šajās skolās, kuru audzēkņi nāca galvenokārt no dižciltīgajām ģimenēm, sagatavoja nākamos mūkus un mācītājus.
Videokarte
Videokaršu iedalījums
Jaunākajām 3D videokartēm ir relatīvi liels elektrības patēriņš. Jaudīgākie eksemplāri mēdz patērēt vairāk elektrības nekā viduvējas jaudas dators kopā. AGP slots var piegādāt līdz 42W un PCI-Express slots — līdz 150W, taču jaudīgākās videokartes patērē vairāk, tāpēc tās ar atsevišķu vadu pieslēdz tieši pie barošanas bloka.
Viduslaiku skolas
Skolas aizsākumi
Vispirms baznīcas skolas skolēnam bija jāapgūst latīņu valoda, kurā notika visas mācības. Viduslaikos un vēlāk – 16. un 17. gadsimtā latīņu valoda bija izglītoto ļaužu valoda, ar kuras starpniecību sapratās spāņu, angļu, vācu un citu zemju garīdznieki un zinātnieki.
Viduslaiku mācīšanās
Skolotāja vieta bija uz paaugstinājuma, bet skolēni ap viņu sasēdās uz parastiem ķeblīšiem vai soliem. Tā kā grāmatas un papīrs bija dārgi, galvenā zināšanu apgūšanas metode bija mācīšanās no galvas. Visvairāk tika lasīta Bībele un citi reliģiska rakstura teksti. Kā rakstāmrīki tika izmantoti asi metāla vai kaula irbulīši, bet burtnīcu vietā – ar vasku apziesti koka dēlīši, kas bija parocīgi daudzkārtējai lietošanai.Tā kā nākamajiem garīdzniekiem un mūkiem bija jābūt vispusīgi izglītotiem, viņiem mācija dažādas zinības – aritmētiku, mūziku, astronomiju un citas. Par mazākajiem disciplīnas pārkāpumiem sekoja sods, galvenokārt pēršana. Žagari bija jāsagādā pašiem skolniekiem.
Skolēni viduslaikos
Skolēni viduslaikos bija ļoti noslogoti. Mācības sākās 5 vai 6 no rīta un ilga līdz 4 pēcpusdienā. Brīvlaika nebija. Pat svētdienās un svētku dienās bērni bija parasti aizņemti, jo viņiem bija jādzied dievkalpojumos, kāzās vai bērēs. Pilsētas skolas bija pieejamas kā zēniem, tā meitenēm.
Oborņiku apriņķis
Oborņiku apriņķis ir apriņķis Polijā, Lielpolijas vojevodistē. Robežojas ar Lielpolijas vojevodistes Čarnkovas-Tšcjankas, Hodzežas, Vongrovecas, Poznaņas un Šamotulu apriņķiem.
2009. gada Austrālijas Grand Prix
2009. gada Austrālijas Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kura norisinājās no līdz  Albertparka sacīkšu trasē. Šī bija pirmā Grand Prix izcīņa, kurā piedalījās Brawn GP komanda un autobraucējs Sebastjēns Buemi.
Piektdienas un sestdienas testi
Pirmajā testu sesijā abi Williams piloti, Niko Rosbergs un Kadzuki Nakadžima, uzstādīja labākos apļa laikus, trešais palika Kimi Reikenens no Ferrari, bet ceturtais - Rubenšs Barikello no Brawn GP. McLaren pilots Heiki Kovalainens palika piektais, kamēr viņa komandas biedrs Luiss Hamiltons spēja sasniegt tikai 16. labāko laiku. Sestais palika otrs Brawn GP pilots Džensons Batons, septītais - Felipe Masa no Ferrari, bet pirmo astotnieku noslēdza Timo Gloks no Toyota.
Otrajā testu sesijā joprojām ātrākais bija Niko Rosbergs, kam sekoja Rubenšs Barikello. Trešo labāko laiku uzstādīja Jarno Trulli no Toyota, ceturtais bija Red Bull pilots Marks Vebers, bet uzreiz aiz viņa palika Džensons Batons. Gloks bija sestais, Nakadžima - septītais, bet otrais Red Bull pilots Sebastiāns Fetels uzstādīja astoto labāko apļa laiku.
Trešajā testu sesijā turpināja dominēt Niko Rosbergs, aiz kura otro un trešo labāko apļa laiku uzrādīja attiecīgi Trulli un Batons. Masa bija vienīgais no Ferrari braucējiem, kurš tika pirmajā desmitniekā, paliekot ceturtais. Vēl pirmajā astotniekā iekļuva Nakadžima, Barikello, Vebers un Gloks.
Kvalifikācija
Kvalifikācijas pirmajā daļā ātrākos apļa laikus uzrādīja abi Brawn GP piloti Rubenšs Barikello un Džensons Batons, bet trešais bija Red Bull pilots Marks Vebers. Otrajā daļā joprojām abi Brawn GP piloti palika vadībā, bet trešajā vietā bija otrs Red Bull pilots Sebastiāns Fetels. Pagājušā gada F1 pasaules čempions Luiss Hamiltons tā arī otrajā daļā trasē neizbrauca ātrumkārbas problēmu dēļ un palika piecpadsmitajā vietā. Kvalifikācija noslēdzās ar Džensona Batona pole-position iegūšanu, otrajā vietā atstājot savu komandas biedru Rubenšu Barikello. Otro starta rindu nākamās dienas sacīkstēs aizņēma Sebastiāns Fetels un Roberts Kubica, bet trešo starta rindu - Niko Rosbergs un Timo Gloks.
Rezultāti
Piezīme. Formulām, kuras ir aprīkotas ar KERS sistēmu, pievienots simbols "‡".
Sacīkste
No sacīkstes sākuma līdz beigām līderis bija Džensons Batons. Trasē divreiz devās drošības mašīna, pirmoreiz pēc Kadzuki Nakadžimas avārijas, otrreiz pēc Roberta Kubicas un Sebastiāna Fetela sadursmes. Otro vietu izcīnīja Rubenšs Barikello, bet trešo - Jarno Trulli, kuram to pēc sacīkstes atņēma sakarā ar piešķirto 25 sekunžu sodu. Tādējādi uz 3. vietu pacēlās Luiss Hamiltons. Vēlāk gan Luisu Hamiltonu, gan Heiki Kovalainenu, gan visu McLaren komandu diskvalificēja par apzinātu maldināšanu, tāpēc Jarno Trulli atguva savu 3. vietu.
Rezultāti
Piezīme. Formulām, kuras ir aprīkotas ar KERS sistēmu, pievienots simbols "‡". "SV" nozīmē starta vieta.
Kopvērtējums pēc sacīkstes
Abās ieskaitēs parādīti tikai pirmie pieci piloti/komandas.
Pornoaktieris
Pornoaktieris vai pornoaktrise ir aktieris vai aktrise, kas piedalās pornofilmās, pornogrāfiskās fotogrāfijās vai šovos.
Dažas instances uzskata komerciālo pornogrāfiju par prostitūcijas paveidu, kaut arī lielākā daļa erotisko un pornogrāfisko filmu aktieri dažādu iemeslu dēļ to neuzskata par prostitūciju. Viens no argumentiem ir tāds, ka ierasti aktieriem par darbu maksā studijas, nevis seksa partneri.
Košalinas apriņķis
Košalinas apriņķis ir apriņķis Polijā, Rietumpomožes vojevodistes ziemeļaustrumos. Robežojas ar Rietumpomožes vojevodistes Slavno, Ščecinekas, Bjalogardas un Kolobžegas apriņķiem, Pomožes vojevodistes Slupskas un Bitovas apriņķiem, Baltijas jūru, bet Košalina ir anklāvs apriņķa teritorijā.
2010. gada NBA izslēgšanas spēles
2010. gada NBA izslēgšanas spēles bija turnīrs pēc 2009.—2010. gada NBA regulārās sezonas beigām. Izslēgšanas spēles sākās. Izslēgšnas spēlēs piedalījās astoņas komandas no katras konferences, kas bija iekļuvušas savas konferences astoņu labāko komandu skaitā.
Klīvlendas "Cavaliers" bija veiksmīgākā komanda regulārajā sezonā, tādējādi viņi ieguva mājas spēļu priekšrocības visām turnīra kārtām. "Cavaliers" otro gadu pēc kārtas triumfēja Centrālajā divīzijā. Regulārās sezonas uzvarētājas titulu komanda nodrošināja 5. aprīlī. "Cavaliers" izkrišana no cīņas par NBA čempiontitulu otrajā kārtā pret Bostonas "Celtics" bija sliktākais rādītājs regulārās sezonas labākajai komandai pēc Dalasas "Mavericks" zaudējuma 2007. gada izslēgšanas spēļu pirmajā kārtā Goldensteitas "Warriors".
Abu konferenču čempioni, Bostonas "Celtics" un Losandželosas "Lakers", tikās 2010. gada NBA finālsērijā.
Izslēgšanas spēļu rezultāti
Komandas, kas iezīmētas treknrakstā, kvalificējas nākamai kārtai.
Gāzmaska
Gāzmaska ir individuālās aizsardzības līdzeklis elpošanas orgānu, sejas un acu pasargāšanai no kaitīgo vielu (gāzu un aerosolu) iedarbības.
Lielākoties gāzmasku sejas daļu veido gumijas vai elastīga polimēru materiāla maska, kas cieši aptver visu ķermeņa galvas daļu. Maskai ir polikarbonāta acenes, kā arī var būt papildierīces runāšanai, dzeršanai (ar caurulīti no rezervuāra), kā arī aceņu notīrīšanai. Savukārt elpošanas nodrošināšanai pie pašas gāzmaskas ir pievienots vārstu mezgls vai arī caurule uz gāzmaskas kārbu.
Pēc gāzmasku pielietošanas mērķa tās iedala filtrējošās un izolējošās gāzmaskās:
Filtra darbības laiks ir ierobežots. Skābekļa padeve var notikt arī, izmantojot gaisa kompresoru. Šāda tipa padeve lielākoties tiek izmantota, darbojoties slēgtās telpās, piemēram, rūpniecībā. Gāzmaskas tiek arī iedalītas pēc jomām, kurās tās tiek pielietotas — civilās, militārās un rūpniecības gāzmaskās.
Filtru klasifikācijas
Efektivitātes klases
Filtri speciālajām un AX tipa gāzēm šādi netiek iedalīti, tomēr tiem varbūt specifisks sadalījums, piemēram, filtri ogļskābajai gāzei tiek iedalīti pēc skaitļa, kas apzīmē pieļaujamo filtra piesātinājumu, pēc kura tas ir jānomaina.
Filtri pret aerosoliem tiek iedalīti:
Rakstot konkrētās gāzmaskas abreviatūru, klases tiek rakstītas uzreiz pēc kaitīgās vielas apzīmējuma.
Filtrs var aizsargāt gan no viena tipa kaitīgajām vielām, gan arī praktiski jebkurā kombinācijā pret vairākām kaitīgajām vielām uzreiz.
Imeria
Imeria ir studenšu korporācija Latvijā, kuras mērķis ir apvienot mūža draudzībā un tradīcijās dažādu paaudžu bijušās un esošās studentes, veicināt un sniegt atbalstu imeriešu personības izaugsmei, mūžizglītībai, sasniegumiem darbā un zinātnē, ar izcilām personībām stiprinot Latvijas valsti.
Dibināšana
Bija jau nodibinātas studenšu korporācija Daugaviete un Gundega, pastāvēja studenšu biedrība Varavīksne. Tajā laikā, studējot LU Medicīnas fakultātē, ciešas draudzības saites bija izveidojušās starp trim vecāko kursu studentēm un, lai arī turpmāk paliktu vienotas un nepārtrauktu saites ar studējošo jaunatni, viņas, pieaicinot vēl citas līdzīgi domājošas studentes (kopā 12), izlēma dibināt jaunu korporāciju — Imeria.
1924. gada rudenī ievēlēja pirmo prezidiju: seniore — Olga Roze, viceseniore — Margrieta Krimberga, sekretāre — Vanda Ozola, kas sagatavoja korporācijas statūtus reģistrēšanai LU Padomē un apstiprināšanai Rīgas Apgabaltiesā. Dibinātāja Erna Vilde ieteica izvēlēties korporācijas nosaukumu — Imeria, kas ir saistīts Jumeras (tagad — Jumaras) upi un Livonijas Indriķa hronikā minēto Imeras apgabalu Ziemeļvidzemē — no Jumaras ietekas Gaujā līdz Zilajam kalnam un Burtnieku ezeram. Jumeras upīte Vidzemē nekad neaizsalst. Tā visu ziemu tek bez mitas, un vienmēr ir darbīga. Nav kā Latvijas mazās upītes, kas pa vasaru izžūst un tikai rudenī atkal sāk plūst. Dibinot Imeriu, kad bija nodibinājušās jau Daugaviete, Gundega un Dzintra, jaunās imerietes sprieda — mēs nu būsim tās jaunākās, mēs nu būsim tās mazākās, bet mēs būsim kā tā mazā upīte, ka mēs neizsīksim.
S!k! Imeria darbību Apgabaltiesā apstiprināja, kas arī tiek uzskatīts par oficiālo dibināšanas dienu.
Imerias dibinātāju pirmās sanāksmes (līdz apstiprināšanai Rīgas Apgabaltiesā) notika privātos dzīvokļos, jo pašām vēl sava mitekļa nebija. Telpu meklējumos, imerietes pirmos korporācijas pastāvēšanas gadus bieži mainīja īrējamos dzīvokļus, pats jaukākais no tiem ir atradies O. Kalpaka bulvārī 1, kur tika svinēta pirmā nozīmīgākā jubileja — Imerias 10 gadi.
Drīz pēc Imerias dibināšanas,, visas četras latviešu studenšu korporācijas sanāca kopā un vienojās dibināt Studenšu Prezidiju konventu, kura galvenais mērķis bija panākt studenšu korporāciju un to ārējo nozīmju oficiālu atzīšanu. Kad Imeria pārņēma prezidēšanu, tika izstrādāti un apstiprināti Studenšu prezidiju konventa statūti, uz tiem uzspiests Imerias kā prezidējošas korporācijas zīmogs.
1928. gadā dibināta Imerias Filistru Biedrība.
Trimda
Līdz 1940. gada vasarai Imeria jau 30 reizes bija uzņēmusi jaunas meitenes, un kopējais imeriešu skaits pārsniedza trīs simtus. Tomēr 1940. gada 13. jūlijā ar Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas valdības lēmumu Imeriu, tāpat kā daudzas citas organizācijas, slēdza. Imerietes skāra represijas, izsūtījums, daudzas devās bēgļu gaitās — uz Zviedriju, Vāciju, ASV un citām pasaules valstīm. Pirmais komeršs pēc kara notika 1945. gada 19. novembrī Vācijā, Vircburgas nometnē. Piedalījās 10 imerietes.
Pirmās Imerias darbību ārpus Latvijas 1948. gadā atjaunoja imerietes Ņujorkā un Venecuēlā, pēc tam arī Vācijā, Anglijā, Zviedrijā un arī Austrālijā. Pirmais Globālais Prezidijs uzsāka darbību Ņujorkā 1953. gadā. 1953. gada martā iznāca pirmās Imerias Ziņas un 1954.gada janvārī Ņujorkā uzņēma pirmās meitenes (31.c.).
Imerietes ārpus Latvijas tikās konventos, atjaunoja Imerias tradīcijas, audzināja jaunās meitenes un kopā svinēja Imerias svētkus. Latvijā palikušajām imerietēm tas bija liegts, tomēr viņas satikās dzimšanas un vārda dienu svinībās un citos, ārēji ar korporāciju nesaistītos pasākumos.
Atjaunošana Latvijā
Imerias darbība Latvijā atjaunota 1990. gada 12. aprīlī pie Latvijas Universitātes. Tika ievēlēts pirmais prezidijs, audzinātāja, uzņemtas pirmās meitenes — bijušo imeriešu meitas un mazmeitas. Pirmais coets pēc Imerias darbības atjaunošanas Latvijā tika nosaukts par Atmodas coetu.
Imerias darbībai atjaunojoties, sanākšanas vietas tika mainītas it bieži: Latvijas Universitāte, Krišjāņa Barona memoriālais muzejs u.c., tomēr "savas mājas" sajūtu svešās telpās grūti rast. Tāpēc patiesu prieku visām imerietēm sagādāja fil! Valentīnas Vītolas piedāvājums nopirkt korporācijai pašai savu dzīvokli — Pulkveža Brieža ielā 8. Pašlaik šis dzīvoklis kļuvis par mājām visām imerietēm — ne vien Latvijā, bet visā pasaulē dzīvojošajām. Tas kļuvis par vietu, kur allaž gaidīti tuvi un tāli ciemiņi.
Devīzes
Imeria ir draudzības iedvesmota, patiesas draudzības izauklēta. Un no šīs draudzības arī radusies devīze „Viena par visām, visas par vienu”.
No priežu stumbriem tika aizgūta Imerias brūnā krāsa, kas simbolizē tēvzemes mīlestību. No gaišzilajām debesīm virs priežu galotnēm, Baltijas jūras un vienmēr jaunu atklājumu pilnās zinātnes tika aizgūta gaiši zilā krāsa. Un zelts kā sievietes pienākuma apziņa.
Krāsas
Korporācijas Imeria krāsas ir brūns-zils-zelts, kas simbolizē:
Cirķelis
Cirķelis — kaligrāfisks raksta zīmju VCFI! savijums (latīniskā izteiciena “Vivat, crescat, floreat Imeria (in aeternum)” abreviatūra).
Sadraudzības organizācijas
Imeriai ir divas sadraudzības organizācijas ārvalstīs: Igaunijā — studenšu korporācija Amicitia un Somijā — studentu nācija Pohjois Pohjalainen Osakunta.
Carnikava
Carnikava (no liv — ‘ošleja’, de — ‘Gaujas grīva’) jeb agrāk Sānkaule  ir vairāk nekā 800 gadu sena apdzīvota vieta Ādažu novadā, Carnikavas pagasta centrs. Atrodas Vidzemes rietumos netālu no Gaujas ietekas Rīgas līcī tās kreisajā krastā. Pēc iedzīvotāju skaita, Carnikava ir lielākais ciems (2022) Latvijā.
Vēsture
Carnikava — 18. un 19. gadsimtos saukta arī kā Meņģeļu muiža  — pirmo reizi minēta Indriķa Livonijas hronikā 1211. gadā kā līvu karaspēka pulcēšanās vieta (kā Coywemunde un Coiwemunde), daļa no Kubeseles novada. "Latviešu Avīzes" 19. gadsimta pirmajā pusē kā pamatnosaukumu latviešu valodā min — Sānkaule, Krišjānis Barons rakstīja — Sānkeaute.
1626. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Krimuldas pilsnovadā nodeva pusi Carnikavas kā allodu (neierobežotu dzimtīpašumu) ģenerālkambarkungam Didrihsonam, otra puse (Neyhoff, Zarneko, Penners) tika nodota kā lēnis majoram Paulam Vulfam, esot karalienei Kristīnei kā īpašniecei; 1627. gadā dižciltīgais Pauls Vulfs atpirka Gerda Didrihsona daļu par 1500 dālderiem, 1653. gadā karaliene Kristīne piešķīra to Vulfa dēliem Jēkabam, Gustavam, Jānim, Kārlim un Hermanim Vīgantam, 1662. gada 13. maijā piešķīra tiesības muižu pārdot, 1674. gada 23. novembrī muižu par 11 000 specija Alberta dālderiem ieguva landrāts Gustavs fon Mengdens, bet 1678. gadā Mengdenam kronis piešķīra tiesības lietot uz 1626. gada privilēģijas pamata Didrihsona daļu ; 1678. gadā karalis Kārlis XI izpirka šīs daļas ar visām tiesībām.
Pirmo tautasdziesmu latviešu valodā publicējis Carnikavas mācītājs, ķecerīgais Tērbatas Universitātes profesors Frīdrihs Meins. Līdz 2017. gada 10. decembrim, kad baznīcu nodedzināja, 1728. gadā celtā Carnikavas baznīca bija visvecākā Vidzemes koka baznīca. Carnikavas pagasta teritorija veidojusies no Gaujas Meņģeļu muižas, kuras dzimtskungs 18. gadsimta otrajā pusē bija Sv. Romas impērijas grāfs Ernsts Reinholds fon Mengdens, pēc kura pasūtījuma, īstenojot itāliešu projektu Kristofa Hāberlanda būvēta greznākā pils Vidzemē — Carnikavas pils. Carnikavas kapi izveidoti 1773. gadā, šajā laikā arī celts arhitektūras piemineklis Mengdenu kapliča, kura izdemolēta Otrā pasaules kara laikā. 1782. gadā muiža ar tās kapellu piederēja pie Daugavgrīvas draudzes, 1826. gadā — pie Ādažu. 1849. gada 8. janvārī Kristians Panders par 85 tūkstošiem sudraba rubļu ieķīlāja muižu savam brālim Pēterim Panderam, kurš 19. gadsimta otrajā pusē sāka pārdot mājas vietējiem zemniekiem un zvejniekiem, bet bez zvejas tiesībām — par tām vajadzēja maksāt atsevišķu nomu.
Carnikavas jeb Meņģeles pagastu nodibināja tikai 1866. gadā. Carnikavieši 1875. gadā nodibināja labdarības biedrību un ar kori piedalījās II Vispārējos Dziesmu svētkos. Kopš 19. gadsimta Carnikavas pagastā darbojās draudzes skola. Carnikava izsenis ir pazīstama ar lašu un nēģu zveju. 1906. gada 14. maijā Tēvija ziņoja, ka muižu no P. Pandera par 500 000 rubļu nopircis Heinrihs Gēgingers.
Līdz 1949. gadam Carnikava bija Ādažu pagasta centrs. 1945. gadā Ādažu pagastā tika izveidots Carnikavas ciems, bet 1954. gadā to pievienoja Ādažu ciemam. Carnikavas pagasts Rīgas rajona sastāvā izveidots 1992. gada 2. aprīlī, kad no Ādažu pagasta tika atdalītas zvejnieku kolhoza «Carnikava» zemes un vasarnīcu ciemi gar šoseju P1. 2006. gada 21. martā pagasts tika reorganizēts par novadu, kuru 2021. gada 1. jūlijā administratīvi teritoriālās reformas rezultātā pievienoja Ādažu novadam kā Carnikavas pagastu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Izglītība un kultūra
Carnikavā darbojas deviņgadīgā skola, jauniešu deju kolektīvs "Abi divi", pirmskolas bērnu deju grupa "Dālderītis", vidējās paaudzes deju kolektīvs "Arnika".
Personības
Carnikavā savā īpašumā strādājis biologs, embrioloģijas tēvs Kristians Panders, no 1827. līdz 1842. gadam veicot zinātnisko izpēti par paleontoloģiju, īpaši devona un silūra periodu.
Carnikavas novada Siguļu kapsētā atdusas viens no ievērojamākajiem latviešu dzejniekiem Ojārs Vācietis ar dzīvesbiedri dzejnieci — Ludmilu Vācieti (Azarovu). Carnikavā ilgstoši dzīvojis riteņbraucējs Toms Skujiņš, kurš 2021. gadā tika atzīts par Carnikavas novada gada sportistu.
Carnikavas nēģi
Carnikavas nēģus uzskata par latviešu delikatesi. Apaļmutnieks upes nēģis (Lampetra fluviatilis) pieder bezžokļaiņu Agnatha virsklases nēģu klasei, ir pat miljons gadu sena suga. Carnikavieši senāk nēģi dēvēja par zutiņu, lai neizklausītos vāciski, bet smalkajās aprindās to dēvēja par neinaugu (no de — 'deviņacis'). 20. gadsimta divdesmito un trīsdesmito gadu laikrakstos Carnikava dēvēta par "nēģu karalisti". Carnikavā vērienīgi svin Nēģu svētkus.
Edijs van Halens
Edvards Lodevijks van Halens (Edward Lodewijk van Halen, dzimis Nijmēgenā, miris 2020. gada 6. oktobrī Santamonikā) bija nīderlandiešu izcelsmes amerikāņu ģitārists, komponists un producents, plašāk pazīstams kā Edijs van Halens (Eddie Van Halen). Pasaules atzinību ieguvis kā smagā roka grupas Van Halen dibinātājs un soloģitārists. Līdz septiņu gadu vecumam dzīvoja Nīderlandē līdz ģimene pārcēlās uz Pasadīnu, Kalifornijā, kur 1972. gadā kopā ar brāli Aleksu van Halenu nodibināja grupu Van Halen. Kopš 2006. gada šajā grupā spēlē arī Edija van Halena dēls Volfgangs.
Furazāns
Furazāns (1,2,5-oksadiazols, C2H2N2O) pieder pie heterocikliskajiem "aromātiskajiem" savienojumiem. Tā pieclocekļu cikls satur 2 slāpekļa atomus, starp kuriem ir skābekļa atoms. Furazānam ir struktūrizomērs — 1,3,4-oksadiazols, kurā cikla skābekļa atoms ir savienots ar 2 oglekļa atomiem.
Atrašanās dabā
Furazāni dabā nav sastopami, bet furazāna gredzens ietilpst sintētiskā anaboliskā steroīda - furazabola - sastāvā.
Iegūšana
Furazānu un tā atvasinājumus iegūst, atšķeļot ūdeni no glioksīma tipa savienojumiem (α-diketonu dioksīmiem). Tādējādi furazānus var uzskatīt par savdabīgiem α-dioksīmu anhidrīdiem.
Īpašības
Ja furazāna gredzens ir aizvietots pie abiem oglekļa atomiem, tam piemīt liela stabilitāte un tas neatveras, pat iedarbojoties ar kālija permanganātu - oksidējas tikai sānķēdes. Oksidējot dimetilfurazānu, rodas atbilstošā dikarbonskābe. Monoaizvietotie furazāni sadalās vieglāk (iedarbojoties ar sārmu, rodas ketoskābju nitriloksīmi). Piemēram, no metilfurazāna rodas pirovīnogskābes nitriloksīms (nitrili - savienojumi, kas satur nitrilgrupu −C≡N; oksīmi - savienojumi ar grupu =N−OH).
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko šlāgermūzikas vai kantrī mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā.
Līdz 2002. gadam nominācijas nosaukums bija Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru mūzikas albums, bet 2003. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu. Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā
1444. gads
1444. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Oborņiki
Oborņiki - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Poznaņas pie Vartas upes.
No XVIII gadsimta līdz 1919. gadam ietilpa Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Lēnā nolaišanās
Lēnā nolaišanās — kosmiskā lidaparāta piezemēšanās uz debess ķermeņa virsmas ar tādu ātrumu, ka netiek bojāts kosmiskais lidaparāts un necieš apkalpe.
Liar
Liar ir igauņu grupas Vanilla Ninja ceturtais singls un trešais singls no albuma Traces of Sadness. Singls tika izdots. Singls iekļuva 5 valstu topos, un visaugstāko pozīciju dziesma ieņēma Igaunijā (4. vieta).
Živuha
Živuha ir Rēzeknes upes labā krasta pieteka Rēzeknes novada Vērēmu un Audriņu pagastos, upes ūdeņi ir piemēroti karpveidīgo zivju audzēšanai.
Živuhas izteka atrodas pie Jermolām, no kurienes tā tek uz dienvidiem. Upi šķērso autoceļi A12 un P36, Greivuļos upes labajā krastā atrodas kartodroms, bet upes pretējā krastā - Ančupānu kalnu memoriāls.
Sausums
Sausums ir ilgs laika posms bez nokrišņiem. Parasti sausuma laikā ir ļoti augsta gaisa temperatūra un zems gaisa mitrums, kas samazina mitruma daudzumu augsnē, samazinot vai iznīkstot ražai.
Saūda Arābija
Saūda Arābija ir valsts Arābijas pussalā. Tā robežojas ar septiņām valstīm, un ar astoto - Bahreinu to saista jūrā uzbērts ceļš.
Sausums
Sausuma sākumā parasti ir ilgstošs anticiklons. Liela karstuma dēļ iztvaiko ūdens (atmosfēras sausums) un krietni samazinās augsnes mitrums (augsnes sausums).
Saūda Arābija
Saūda Arābija ir Arābu līgas, Līča arābu valstu sadarbības padomes, Islāma sadarbības organizācijas, Nepievienošanās kustības un OPEC dalībvalsts. Tā ir viena no OPEC dibinātājvalstīm.
Sausums
Sausuma laikā ūdens piekļuve augam caur sakņu sistēmu samazinās, patērētā ūdens daudzums, kas tiek izmantots transpirācijai pārsniedz to ūdens daudzumu, ko augs saņem no augsnes. Tiek apgrūtināta arī normāla fotosintēzes norise.
Saūda Arābija
Ģeogrāfija
Valstij ir 2640 km gara jūras robeža, no kuras, aptuveni 1760 km garumā valsts rietumdaļā tā iet gar Sarkanās jūras piekrasti, bet atlikusī - gar Persijas līci valsts austrumos. Gar Sarkanās jūras piekrasti stiepjas šaurs (no 15 līdz 65 km platumā) piekrastes līdzenums, tālāk iekšzemē, paralēli līdzenumam ir izvietojušās kalnu grēdas. Dienvidu virzienā kalni kļūst augstāki - līdz pat Saūdā kalnam (3133 m) galējos dienvidos. Saūda Arābijas ziemeļaustrumos plešas milzīga plakankalne, kura sasniedz 1800 m augstumu un pazeminās austrumu virzienā līdz Persijas līcim. Saūda Arābijas dienvidos un dienvidaustrumos atrodas pasaulē lielākais vienlaidu smilšu tuksnesis - Rubelhālī jeb Tukšais kvadrāts. Šeit lietus dažkārt nelīst gadiem ilgi.
Sausums
Visbiežāk sausumi novērojami stepju zonā, retāk mežastepju zonā. Ļoti reti (2 līdz 3 reizes gadsimtā) sausums var būt arī mežainajās teritorijās. Jēdziens "sausums" neattiecas uz tuksnešiem un pustuksnešiem, kur šāds sauss un karsts laiks ir norma, tur tas ir katru gadu un visu laiku.
Saūda Arābija
Klimats
Saūda Arābijā ir karsts un sauss klimats. Vasarā gaisa temperatūra var sasniegt +50 grādus., bet naktis ir vēsas, un ziemā mēdz būt arī sals. Nokrišņu valsts lielākajā daļā ir maz; galvaspilsēta Rijāda saņem vidēji 85 mm gadā, bet Asīra kalnos to ir trīs līdz četras reizes vairāk. Saūda Arābijas sausais klimats ir iemesls tam, ka valstī nav pastāvīgu upju un ezeru.
Iedzīvotāji
Pēc 2013. gada datiem Sauda Arābijā dzīvoja 26 939 583 iedzīvotāji, no tiem 5 576 076 bija nepilsoņi.
2010. gadā lielākā daļa imigrantu bija no Indijas (1 300 000), Pakistānas (900 000), Ēģiptes (900 000), Jemenas (800 000), Bangladešas (500 000), Filipīnām (500 000), Šrilankas (350 000), Jordānijas/Palestīnas (260 000), Indonēzijas (250 000), Sudānas (250 000), Sīrijas (100 000), Turcijas (100 000). Sauda Arābijā īpaši norobežotās geto līdzīgās zonās dzīvo arī apmēram 100 000 imigrantu no Rietumvalstīm.
Imigranti var pretendēt uz Sauda Arābijas pilsonību pēc 10 valstī nodzīvotiem gadiem, ja viņi teicami runā arābiski un ir islāmticīgi.
Lauksaimniecība
Lauksaimniecībā tradicionāla nozare ir lopkopība, lopus gana nomadi arābi - beduīni. Lauksaimnecības kultūras audzē tikai kalnu piekājē, valsts dienvidrietumos un oāzēs, kas izraibina tuksneša ainavu uz ziemeļiem no Tukšā kvadrāta. Valstī īsteno liela mēroga ūdens atsāļošanas un apūdeņošanas projektu. Apstrādājot jūras ūdeni, atdalot sāli un radot saldūdeni, tiek saražots miljoniem litru ūdens. Pēdējā laikā ar atsāļošanas un apūdeņošanas projektu palīdzību izdevies apgūt lielas tuksnešu platības, pārvēršot tās auglīgā zemē. Rezultātā Saūda Arābijā attīstās zemkopība. Valstī galvenās lauksaimniecības kultūras ir kvieši, mieži, dateles, augļi, tiek gatavoti arī piena produkti. Visbiežāk audzētie mājlopi ir aitas, kazas un kamieļi.
Nafta
Naftu Saūda Arābijā atklāja 1936. gadā, un 2002. gadā valstī ik dienu saražoja 10,5 miljonus barelu naftas. Šeit atrodas pasaulē lielākie naftas un dabasgāzes krājumi, tos vērtē kā ceturto daļu no visas pasaules naftas resursiem. Ienākumi no naftas ne tikai dominē valsts ekonomikā, veidojot vairāk nekā 90% eksportprodukcijas, tie arī piešķir valstij svarīgu lomu pasaules ekonomikā. Naftas krājumi atrodas galvenokārt valsts austrumdaļā - Persijas līča piekrastē. Milzīgie ienākumi no naftas tiek izmantoti, lai celtu modernas pilsētas, attīstītu infrastruktūru, ostas, celtu slimnīcas un skolas, lai apgādātu pilsētas ar elektrību. Tos arī izmanto, lai attīstītu citas nozares, kā ķīmisko rūpniecību, metālapstrādi un farmaceitisko rūpniecību.
Ekonomika
Saūda Arābija ir bagātākā Vidējo Austrumu valsts, un tai ir liela ietekme reģionā. Tā uztur ciešus sakarus gan ar saviem arābu kaimiņiem, gan Rietumu pasaules valstīm. Valstij kļūstot bagātākai, pieaug tās ieguldījums reģiona militārajos un ekonomiskajos darījumos. Valsts ir arī ieguldījusi līdzekļus vairākos Persijas līča un Vidējo Austrumu reģiona palīdzības un investīciju projektos un bieži slēdz līgumus ar ASV, Japānas, Francijas un Lielbritānijas kompānijām par aizsardzības un civilās celtniecības projektiem. Daudzi saūdieši dodas mācīties uz Eiropas un Ziemeļamerikas augstskolām.
Neatkarība un valdība
Lai gan reģionam ir sena vēsture un tas ir bijis apdzīvots jau tūkstošiem gadu, Saūda Arābijas karaliste ir salīdzinoši jauna valsts. Tā radās 20. gadsimta sākumā, kad emīrs Ibn Saūds (1882-1953) citu pēc citas iekaroja Arābijas pussalas teritorijas, sākot ar Rijādu 1901. gadā un beidzot ar Asīra kalnu reģionu 1920. gadā. 1932. gadā Ibn Saūds izveidoja Saūda Arābijas karalisti. Saūda dzimtas pēcteči turpina vadīt valsti, kurā absolūtā vara pieder monarham. 1993. gadā pašreizējais valdnieks Fahds īstenoja politiskas reformas un izveidoja Konsultatīvo padomi, kuras 60 locekļi karalim dod padomus. Ieviesa arī kārtības rulli un deva pilnvaras 13 Saūda Arābijas municipālajām padomēm. Tomēr Saūda Arābija joprojām ir valsts, kurā valda viena ģimene, kas pieņem visus galvenos politiskos lēmumus. Valstī nav politisko partiju un plašsaziņas līdzekļi ir pakļauti stingrai cenzūrai. Satelīttelevīziju, piemēram, aizliedza 1994. gadā. Pastāv arī stingri noteikumi interneta lietošanā, un strikti ievērotas reliģiskās tradīcijas.
Bastians Šveinšteigers
Bastians Šveinšteigers (de; dzimis Kolbermorā, Vācijā) ir bijušais vācu futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Vācijas futbola izlases dalībnieks. Šveinšteigers ir aizvadījis 13 sezonas Minhenes "Bayern", nospēlējot tieši 500 spēles un gūstot 67 vārtus. Viņa apbalvojumos ietilpst astoņi Bundeslīgas tituli, septiņi Vācijas kausi, UEFA Čempionu līgas tituls un FIFA Pasaules kauss.
Sasniegumi
Bayern Munich
Manchester United
Vācija
Dženifere Zūra
Dženifere "Dženna" Zūra (en; dzimusi Stučinska (Stuczynski) ) ir amerikāņu vieglatlēte, startē kārtslēkšanas sacensībās.
Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs. 2008. gadā Pekinā izcīnījusi sudrabu, zaudējot vienīgi krievietei Jeļenai Isinbajevai, savukārt pēc četriem gadiem Londonā viņa kļuva par čempioni. 2007. gada Pasaules čempionātā Osakā Dž. Zūra ierindojās 10. vietā, savukārt pēc četriem gadiem Tegu izcīnīja 4. vietu, 2013. gadā Maskavā ieņēma 2. vietu. Ir izcīnījusi sudraba medaļu 2008. gada Pasaules čempionātā telpās. 2013. gadā uzstādījusi pasaules rekordu kārtslēkšanā telpās — 5,02 m.
Šenberga
Šenberga (Schönberg) var būt:
Jūraszirnekļi
Jūraszirnekļi (Pantopoda) ir jūras helicerātu Pycnogonida klases vienīgā kārta. Tie ir jūru kosmopolīti, kas ir atrasti gan ekvatoriālajos rajonos (Karību jūra, Vidusjūra), gan polārajos arktiskajos un antarktiskajos rajonos. Zināmas ap 1000 jūraszirnekļu sugu. To izmēri ir no 1-10 mm līdz 90 cm dažām dziļūdens sugām, kuru lielākā daļa tomēr ir sīki organismi.
Morfoloģija
Jūraszirnekļa ķermenis ir sadalīts četros segmentos, no kuriem parasti atiet septiņi ekstremitāšu pāri. Četri no tiem ir pievienoti pie galvas segmenta: ar spīlēm bruņoti helifori (ar kuriem jūraszirnekļi notur, saplēš un reizēm arī ķer laupījumu), ar jūtīgiem sariņiem pārklatās palpas, kājiņas oliņu pārnēsāšanai un ejkāju pāris. Pārējie trīs ejkāju pāri ir piestiprināti katrs pie sava segmenta. Ejkājas sastāv no 8 posmiem, kas atiet no gara ķermeņa segmenta izauguma un nobeidzas ar galveno nadziņu un diviem palīgnadziņiem. Ar tiem jūraszirneklis tik stipri ieķeras substrātā, ka tos ir grūti atdalīt no apaugušās pamatnes, kur tas barojas. Bieži vien jūraszirnekļi aplauž savas garās kājas, tāpēc daudziem eksemplāriem atsevišķas reģenerējušās kājas ir nedaudz gaišākas par pārējām.
Dažādām sugām kāju uzbūve atšķiras no klasiskā varianta, tāpēc uz šīs īpašības pamata arī tiek veikta sugu klasifikācija. Pirmkārt, var nebūt visi trīs pirmie kāju pāri vai arī daži no tiem. Daudzām sugām ir raksturīgs dzimumu dimorfisms: mātītēm oliņu pārnēsāšanas kājiņas ir īsākas, nekā tēviņiem vai arī vispar to nav. Otrkārt, ķermeņa segmentu un, tātad, arī ejkāju skaits var atšķirties no parastā: ir zinamas 7 sugas ar pieciem un 2 sugas ar sešiem ejkāju pāriem. Tie, parasti, ir liela izmēra jūraszirnekļi.
Ķermeņa dobums ir sadalīts ar horizontālu starpsienu (septu) muguras un vēdera nodalījumos, kuros hemolimfa plūst pretējos virzienos. Jūraszirnekļu sirds ir reducējusies, ar plānām sieniņām, bez saraušanās elementiem, un, domājams, ka hemolimfas cirkulācijā nepiedalās. Iespējams, ka daudz lielāka loma tās cirkulācijā ir zarnas peristaltikai, kuru veido zarnu aptverošais šķērssvītroto muskuļu šķiedru tīkls, un horizontālās septas svārstībām.
Tika uzskatīts, ka specializētas elpošanas un izvadsistēmas jūraszirnekļiem nav. Tomēr nesen sugai Nymphopsis spinosissima tika aprakstīti orgāni, kas pēc savas uzbūves ir līdzīgi citu posmkāju izvadorgānu dziedzeriem. Tie atrodas heliforu bazālajos posmos. Jūraszirnekļu apvalks (kutikula) ir nepārkaļķojies un samērā plāns, nosēts ar daudziem ādas dziedzeriem, kas atvieglo gāzu apmaiņu caur apvalku. „Elpo” jūraszirnekļi ar visu ķermeņa virsmu, jo garās kājas un mazais ķermenis nodrošina pietiekami lielu virsmas laukumu. Jūraszirnekļiem galvas priekšējā daļā ir snuķis, kuram galā ir Y-veidīga mute. Ar to tie iesūc bezmugurkaulnieku mīkstos audus. Primārā barības pārstrāde notiek rīklē, kas iet cauri visam snuķim. Rīkles aizmugurējā daļā ir smalcināmais aparāts, kurš sasmalcina barību tik smalki (līdz 1 µm), ka cauri neiziet neviena vesela šūna. Sagremo barību viduszarnas atzarojumos, kuri iestiepjas ejkājās. Nobeidzas gremošanas sistēma ar īsu aizmugurējo zarnu.
Salikto fasetacu, kā vēžveidīgajiem vai kukaiņiem, jūraszirnekļiem nav. Galvas segmenta dorsālajā (muguras) pusē atrodas acu pauguriņš ar diviem actiņu pāriem, kas spēj noteikt tikai gaismas virzienu un intensitāti. Vēl ir viens pāris „sānu orgānu”, kuru funkcija pagaidām vēl nav izpētīta.Dziļūdens formām, kas dzīvo pilnīgā tumsā, acu pauguriņš ar actiņām parasti ir reducējies. No citiem jūraszirnekļu maņu orgāniem var minēt sariņus un sīkas sensillas, kuras klāj visu ķermeni, un it īpaši kājas.
Ekoloģija un barošanās
Šie mazie posmkāji plaši izplatīti dažādās pasaules daļās un pārsvarā dzīvo seklā jūrā, tomēr ir sastopami arī 7000 metru dziļumā. Tie apdzīvo gan jūras, gan estuāriju vidi. Jūraszirnekļi efektīvi slēpjas zem akmeņiem, kā arī starp aļģēm, kas aug gar jūras piekrasti.