cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leo Paiders
Leo Paiders (dzimis, Balvos, Latvijā, miris , Balvos, Latvijā) bija lauksaimnieks, šoferis, sabiedriskais darbinieks (LPSR Augstākās Padomes deputāts (1975—1985), Sociālistiskā Darba varonis (1966)).
Biogrāfija
L. Paiders ir dzimis Balvos. Bērnību pavadījis pie vecākiem — Jura un Bertas, un 6 gadu vecumā sācis iet ganos pie saimniekiem uz algotu darbu. 1941. gadā pabeidza Balvu stacijas septiņgadīgo skolu. Vācu okupācijas laikā strādā pie tēva nelielajā jaunsaimniecībā Alūksnes rajonā, Annas pagastā "Bērzupļavās". 1944. gada augustā iesaukts Padomju armijā. 1945. gadā, pēc ievainojumiem Otrajā pasaules karā, atbrīvots no armijas kā invalīds. No 1945. līdz 1947. gadam dzīvojis vecāku mājās. No 1947. līdz 1950. gadam strādāja kā šoferis Lubānas un Gulbenes MTS (Mašīnu-traktoru stacija). No 1950. līdz 1976. gadam strādā kā vecākais vienkausa ekskavatora mašīnists Madonas CMP (Celtniecības montāžas pārvalde). No 1976. gada strādā kā mašīnists-instruktors Madonas PMK-19 (Pārvietojamā mehanizētā kolonna). PSKP iestājās 1966. gadā.
Paiders bija pirmais mūsu republikas meliorators, kam piešķirts Sociālistiskā Darba Varoņa nosaukums. No 1978. gada — pirmrindas metožu ieviešanas instruktors. Paidera darba laikā Madonas PMK-19 iecirknī ieviesti 27 racionalizācijas priekšlikumi, kā arī sagatavoti 22 vienkausa ekskavatora mašīnisti.
Leo Paiders divas reizes ievēlēts par Latvijas PSR Augstākās Padomes deputātu. Bija Madonas rajona komitejas loceklis, izpildu komitejas loceklis un Madonas rajona darbaudzinātāju padomes priekšsēdētājs.
Grāmatas "Nenovelkot karavīra šineli" (1985) apraksts "Saknes nedrīkst būt kailas" veltīts L. Paideram.
Miris Balvos 1991. gadā 2. novembrī no sirdslēkmes. Apbedīts Skāķu kalnā, Aronas pagastā.
Čeņs Kaige
Čeņs Kaige (陳凱歌, Chén Kǎigē) (dzimis Pekinā) ir ķīniešu kinorežisors.
Kultūras revolūcijas laikā bija hunveibins. 1978. gadā iestājās Pekinas kinoakadēmijā.
Rietumos ievērību guvis ar filmu "Paliec sveika, mana konkubīne" (Farewell My Concubine, Bàwáng Bié Jī, 1993), kas ieguva Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā. Filma ieguva arī BAFTA kino balvu kā labākā filma, kas nav angļu valodā.
Pavlovskis
Pavlovskis (pl, no personvārda Pavels (Paweł); sieviešu dzimtē Pavlovska) ir izplatīts poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
5. tramvaju maršruts (Rīga)
5. tramvaju maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Iļģuciema apkaimes Kurzemes rajonā līdz Ziemeļu rajona Mīlgrāvja apkaimei. No 2023. gada 14. aprīļa uz būvdarbu laiku novirzīts no Iļģuciema uz Imantu, posmā no Botāniskā dārza līdz Iļģuciemam aizstāts ar 5T. maršruta autobusu.
5. tramvaju maršruta kopējais garums ir 31,018 km. Virziena Iļģuciems — Mīlgrāvis kopējais garums ir 15,390 km, bet virziena Mīlgrāvis — Iļģuciems kopējais garums ir 15,628 km.
Darbdienās pa 5. tramvaju maršrutu kursē 7 tramvaji, kuri pavisam veic 98 reisus, bet brīvdienās — 4 tramvaji, kuri pavisam veic 56 reisus (11.2022).
5. tramvaju maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas satiksme" 3. tramvaju depo.
5. tramvaju maršruts ir interesants ar to, ka Mīlgrāvja ielas posmā tam ir tikai vienas sliedes un ka Sliežu ielā tas šķērso dzelzceļa atzaru, kas ir vienīgā vieta Latvijā, kur krustojas tramvaja sliedes ar dzelzceļa sliedēm.
Vēsture
No 2018. gada 28. maija līdz 16. jūnijam un no 11. jūlija līdz 22. augustam (ieskaitot) tramvaja sliežu nomaiņas dēļ Slokas ielas un Jūrmalas gatves krustojumā 5. tramvaja maršruts tika saīsināts no Mīlgrāvja līdz Stacijas laukumam. Remonta laikā maršruta posmā no Stacijas laukuma līdz Iļģuciemam kursēja 5T. autobusu maršruts.
No 2022. gada 6. jūnija līdz 20. jūnijam sakarā ar Prāgas ielas pārvada slēgšanu Rail Baltic būvdarbu dēļ maršruts reisos "Mīlgrāvis — 3. tramvaju depo" un "Iļģuciems — 3. depo" tika novirzīts pa 13. janvāra ielu, izlaižot Centrāltirgus ielu. Otrreiz šādas izmaiņas notika no 2022. gada 11. jūlija līdz 30. jūlijam. Kopš 2023. gada 7. jūnija kursē tikai pa 13. janvāra ielu, sakarā ar sliežu remontu.
No 2022. gada 6. līdz 28. augustam tika saīsināts līdz Ausekļa ielai, posmā no no Sarkandaugavas līdz Mīlgrāvim tika aizstāts ar 5T. maršruta autobusu.
No 2023. gada 14. aprīļa (pagaidām) tramvajs kursē maršrutā no Imantas līdz Milgrāvim. Posmā no Iļģuciema līdz Jūrmalas gatvei tramvaju aizstāj 5T autobuss.
Maršruts
Virzienā Imanta — Mīlgrāvis tramvaji brauc pa šādām ielām: Dammes iela, Anniņmuižas bulvāris, Bebru iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Slokas iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Aspazijas bulvāris, Z. A. Meierovica bulvāris, K. Valdemāra iela, Kronvalda bulvāris, Eksporta iela, Pētersalas iela, Ganību dambis, Tilta iela, Sarkandaugavas iela, Sliežu iela un Tvaika iela.
Virzienā Mīlgrāvis — Imanta tramvaji brauc pa šādām ielām: Tvaika iela, Sliežu iela, Sarkandaugavas iela, Tilta iela, Ganību dambis, Pētersalas iela, Eksporta iela, Kronvalda bulvāris, K. Valdemāra iela, Z. A. Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Kurzemes prospekts, Bebru iela, Anniņmuižas bulvāris un Dammes iela.
Pieturvietas
5. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 74 pieturas. Virzienā Imanta — Mīlgrāvis ir 37 pieturas, tāpat arī virzienā Mīlgrāvis — Imanta ir 37 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) — Imanta''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Maskavas iela, Īsā iela, Mazā Krasta iela, Maskavas iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Kurzemes prospekts, Bebru iela, Anniņmuižas bulvāris un Dammes iela.
Oļegs Znaroks
Oļegs Znaroks (dzimis Ustjkatavā, Čeļabinskas apgabalā, Krievijā) ir krievu tautības bijušais Latvijas hokejists, tagad treneris. Pašlaik (2014) ir Krievijas hokeja izlases galvenais treneris.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā Imanta — '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā)''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Dammes iela, Anniņmuižas bulvāris, Bebru iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Slokas iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Prāgas iela, Centrāltirgus iela, Maskavas iela, Mazā Krasta iela, Īsā iela un Maskavas iela.
Oļegs Znaroks
Latvijas pilsonība O. Znarokam tika piešķirta 1996. gadā par īpašiem nopelniem valsts labā, tomēr 2001. gadā O. Znaroks izšķīrās par labu Vācijas pasei, šī iemesla dēļ Latvijas pilsonība hokejistam tika anulēta un šobrīd viņš ir Vācijas pilsonis.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) — Mīlgrāvis''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Maskavas iela, Īsā iela, Mazā Krasta iela, Maskavas iela, Centrāltirgus iela, Prāgas iela, Aspazijas bulvāris, Z. A. Meierovica bulvāris, K. Valdemāra iela, Kronvalda bulvāris, Eksporta iela, Pētersalas iela, Ganību dambis, Tilta iela, Sarkandaugavas iela, Sliežu iela un Tvaika iela.
Oļegs Znaroks
2006. gadā viņš kļuva par Latvijas izlases galveno treneri, ieņēma šo amatu līdz 2011. gadam. 2008. gadā O. Znaroks tika apstiprināts par Kontinentālās hokeja līgas kluba Balašihas MVD galveno treneri, ar šo komandu sasniedza KHL finālsēriju 2010. gadā, ar OHK "Dinamo" komandu divas reizes ir izcīnījis Gagarina kausu (2012, 2013). 2014. gadā apstiprināts par Krievijas hokeja izlases galveno treneri, ar kuru kļuva par 2014. gada Pasaules čempionāta uzvarētāju.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā Mīlgrāvis — '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā)''' tramvaji brauc pa šādām ielām: Tvaika iela, Sliežu iela, Sarkandaugavas iela, Tilta iela, Ganību dambis, Pētersalas iela, Eksporta iela, Kronvalda bulvāris, K. Valdemāra iela, Z. A. Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, Prāgas iela, Centrāltirgus iela, Maskavas iela, Mazā Krasta iela, Īsā iela un Maskavas iela.
Ventava
Ventava (rakstiskajos avotos: Wynda vai Winda) bija senās Kursas zeme (la) Ventas upes lejtecē no Abavas ietekas uz leju līdz pat jūrai. Tā robežojās ar Vanemas zemi austrumos un Bandavas zemi dienvidos. Tagad tās teritorijā daļēji atrodas Ventspils novads, kā arī neliela daļa no Kuldīgas novada. Līdz 1230. gadam Ventava bija Kursas valdnieka Lamekina valsts sastāvā ar nosaukumu "Sagares zeme".
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) — Imanta''' ir 23 pieturas.
Oļegs Znaroks
Spēlētāja karjera
O. Znaroka tēvs Valērijs bija Čeļabinskas apgabalā pazīstams futbola un hokeja treneris. Jau junioru vecumā jaunais hokejists spēlēja augstā līmenī un 1981. gadā tika iekļauts PSRS izlasē un spēlēja Eiropas junioru čempionātā. Vēlāk bijis arī PSRS hokeja izlases sastāvā 1990. un 1991. gadā.
Ventava
Nosaukums
Ventavas nosaukums ir cēlies no Ventas upes nosaukuma.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas
Bet virzienā Imanta — '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā)''' ir 25 pieturas.
Oļegs Znaroks
Spēlētāja karjera
No 1995. līdz 1999. piedalījies četros Pasaules čempionātos Latvijas hokeja izlases sastāvā, bijis izlases kapteinis. O. Znaroka gūtie vārti izšķirošajā spēlē ar Šveices izlasi 1996. gadā Eindhovenā Pasaules čempionāta B grupā ļāva Latvijas izlasei pirmo reizi nokļūt spēcīgāko komandu divīzijā.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) — Mīlgrāvis''' ir 30 pieturas.
Ventava
Iedzīvotāji
Ventava bija Baltijas somu apdzīvota zeme, kuru priekšteču klātbūtne šajā zemē ir izsekojama kopš Sārnates apmetnes laikiem. Senāko iedzīvotāju kultūra pēc arheoloģisko atradumu datiem ir bijusi tuva tagadējo sāmu materiālajai kultūrai. Vikingu laikos Ventas ūdensceļu izmantojuši arī skandināvu tirgotāji un sirotāji. Jaunākajā dzelzs laikmetā (11.—12. gadsimtā) Ventavu iekaroja kurši. Jau pirmsvācu laikos notika vietējo iedzīvotāju pārkuršošanās un ar to saistīta agrāko somugrisko vietu vārdu izzušana vai latviskošanās. Vēl mūsdienās Ventas lejteces pamatiedzīvotājus no upes grīvas līdz Zlēkām, kas runā īpašā tāmnieku izloksnē, dēvē par ventiņiem. Latviešu Indriķa hronikā minēts, ka Cēsīs dzīvo vendi, kas, padzīti no Ventas apkaimes, mitinājušies pie Rīgas Senā kalna. No turienes kurši viņus atkal padzinuši, un vendi aizgājuši uz Cēsīm.
Oļegs Znaroks
Trenera karjera
Vairākus gadus vadīja dažādas Latvijas junioru izlases un strādāja arī par vairāko iepriekšējo izlases treneru asistentu. 2006. gadā viņš kļuva par Latvijas izlases galveno treneris vienlaicīgi esot arī Latvijas hokeja līgas kluba SK Rīga 20 galvenais treneris. Pēc starta 2011. gada Pasaules čempionātā, kurā Latvijas izlase izcīnīja 13. vietu, O. Znaroks tika atbrīvots no Latvijas izlases galvenā trenera amata.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas
Tāpat arī virzienā Mīlgrāvis — '''3. tramvaju depo (Fridriķa ielā)''' ir 30 pieturas.
Ventava
Administratīvais iedalījums
Ventavas teritorija bija sadalīta karadraudzēs, kas tika sauktas senā Baltijas somu vārdā par "kiligundām". 1230. gada līgumā ar Romas pāvesta legātu bija uzskaitītas šādas Sagares zemes kiligundas:
Oļegs Znaroks
Trenera karjera
2008. gadā O. Znaroks tika apstiprināts par Kontinentālās hokeja līgas kluba Balašihas MVD galveno treneri, ar šo komandu sasniedza KHL finālsēriju 2010. gadā. Viņa asistents Latvijas izlasē un Piemaskavas klubā ir ilgstošais partneris Latvijas izlasē Harijs Vītoliņš. Pēc 2009.-2010. gada KHL sezonas MVD komanda apvienojās ar Maskavas "Dinamo", bet O. Znaroks tika apstiprināts par jaunizveidotā kluba OHK "Dinamo" galveno treneri. Kopā ar komandu 2012. un 2013. gadā izcīnīja Gagarina kausu. Gan 2012., gan arī 2013. gadā Znaroks ieguva līgas labākā trenera apbalvojumu.
Paralēli darbam ar Krievijas izlasi, 2016. gada 1. jūnijā Oļegs Znaroks tika iecelts par Sanktpēterburgas SKA galveno treneri uz diviem gadiem. Jau pirmajā sezonā komanda uzvarēja Gagarina kausā (finālā tika pieveikts esošais čempions – Magņitogorskas "Metallurg"), tādējādi Znaroks kļuva par pirmo treneri, kurš ieguva šo trofeju trīs reizes. 2018. gada 30. aprīlī Oļegs Znaroks tika atcelts no galvenā trenera amata pēc līguma termiņa beigām.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Tvaika iela (pārdēvēta par Daudersala )
Ventava
Ģeogrāfija
Pēc arheoloģisko izrakumu un vēsturisko dokumentu datiem var secināt, ka Ventavas zeme bijusi viena no visblīvāk apdzīvotajām Kursas daļām. Tajā atradušās vairāk kā 30 apdzīvotas vietas (Mugurēvičs, 2000). Apdzīvotās teritorijas kopējā platība bijusi aptuveni 600 km2 liela un stiepusies apmēram 50 km garumā gar Ventas abiem krastiem, kas kalpojusi kā galvenais ūdensceļš. Vislielākā apdzīvotība bijusi tagadējo Zlēku un Priednieku apkārtnē, kur blakus atrasti Baltijas somiem, skandināviem un kuršiem raksturīgi arheoloģiski priekšmeti. Galvenais pilskalns atradies tagadējā Pabērzkalnā ar diviem paralēliem zemes vaļņiem un šauru plakumu. Pēc viena uzskata Kursas ķēniņa Lamekina rezidence Vindava (Wynda) atradusies tagadējās Zlēkās, kas 1230. gadā dēvēta par Normis kiligundu (Mugurēvičs, 1999, 2000).
Oļegs Znaroks
Trenera karjera
No 2019. gada 29. aprīļa Znaroks ir hokeja kluba Maskavas "Spartak" galvenais treneris.
Klasiskās šosejas riteņbraukšanas sacensības
Klasiskās šosejas riteņbraukšanas sacensības ir profesionālas viendienas šosejas sacensības starptautiskajā kalendārā. Vairums no sacensībām, no kurām visas notiek Rietumeiropā, profesionālo sacensību kalendārā ir bijušas jau vairākas desmitgades, bet vecākās pirmoreiz notikušas jau 19. gadsimtā. Parasti tās notiek katru gadu aptuveni tajā pašā datumā. Piecas nozīmīgākās no šīm sacensībām tiek sauktas par klasiku "pieminekļiem".
Oļegs Znaroks
Darbs ar Krievijas izlasi
2014. gadā tika apstiprināts par Krievijas hokeja izlases galveno treneri, ar kuru kļuva par 2014. gada Pasaules čempionāta uzvarētāju, finālā uzvarot Somijas izlasi ar rezultātu 5:2. Finālmača laikā pats Znaroks nevarēja vadīt komandu un skatījās maču no skatītāju tribīnēm, jo bija diskvalificēts uz vienu spēli, kuru viņam uzlika Starptautiskās hokeja federācijas Disciplinārā komiteja par draudīgu žestu Zviedrijas hokeja izlases trenerim Rikardam Grēnborjam pusfinālā. Pēc spēles Znaroks taisnojās, ka viņš it kā rādījis oponentam uz savu slimo rīkli. Krievijas izlases finālspēli vadīja galvenā trenera palīgs Harijs Vītoliņš.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Trolejbusu parks (pārdēvēta par 1.Trolejbusu parks )
Ventava
Rūnakmens par Ventavu
Uz bagātīgi izrotātā piemiņas akmens tā augšdaļā redzams krusts, ko apņem rūnu raksts, kas vijas uz leju un nobeidzas ar samezglotām vītnēm. Uzraksts vēsta, ka akmens ir piemineklis kādam vikingam Æi..... (vārds nodrupis), kas miris Vindavā (Vindö — ui(t)au). Mirušajam bija divas māsas un trīs brāļi. Hróðvaldr(?), Hróðgautr, Hróðarr, Þorsteinn. Tie bija tēvabrāļi.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Dispansers (pieturvieta slēgta)
Klasiskās šosejas riteņbraukšanas sacensības
2005.-2007. gada sezonās klasikas bija daļa no UCI ProTour sacensību sērijas, kuru organizēja Starptautiskā Riteņbraukšanas federācija. Šajā kopvērtējumā bija iekļautas arī vairākas daudzdienu sacensības kā Tour de France, Giro d'Italia, Vuelta a España, Parīze—Nica un Critérium du Dauphiné Libéré, kā arī vairākas citas viendienas sacensības. ProTour aizvietoja Šosejas riteņbraukšanas Pasaules kausa seriālu, kurš iekļāva tikai viendienas sacensības. 2008. gada sezonā vairums no klasikām un visas lielās tūres nebija ProTour sastāvā saistībā ar nesaskaņām starp UCI un ASO, kura organizē Tour de France un vairākas citas lielas sacensības. 2009. gadā ProTour tika nomainīts ar UCI Pasaules tūri un sastāvā iekļautas daudzas no šīm sacensībām.
Oļegs Znaroks
Darbs ar Krievijas izlasi
Znaroka vadībā nākamajos pasaules čempionātos Krievijas izlasei atkārtot 2014. gada panākumu vairs neizdevās. 2015. gadā Prāgā komanda finālā zaudēja kanādiešiem ar graujošu rezultātu 1:6 un ieguva sudraba medaļas. 2016. un 2017. gadā bija jāsamierinās ar bronzu, jo 2016. gadā pusfinālā komanda zaudēja somiem, bet 2017. gadā kanādiešiem.
Ventava
Rūnakmens par Ventavu
Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas no apakšējā kreisā stūra un iet uz augšu:
Seno skandināvu valodas transkripcija:
Ventavas sadalīšana (1253)
1253. gada 4. aprīļa līgumā, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestrs, Ventavas zeme tika sadalīta divās daļās proporcijā 2:1. Ziemeļu daļu (divas trešdaļas) saņēma Livonijas ordenis, bet dienvidu daļu (vienu trešdaļu) turpmāk pārvaldīja Kurzemes bīskapija.
Līgumā minētās Ventavas apdzīvotās vietas Livonijas ordeņa daļā (divas trešdaļas no valsts):
Līgumā minētās Ventavas apdzīvotās vietas Kurzemes bīskapa daļā (viena trešdaļa no valsts):
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Pētersalas iela (virziens uz Milgrāvis pārdēvēta par Ganību dambis )
Kinoteātris Kosmoss (pārdēvēta par Katrīnas iela )
Jūrskola (pārdēvēta par Kronvalda bulvāris )
Valguma iela (pārdēvēta par Nacionālāis bibliotēka )
Krists Straume
Krists Straume (dzimis Rīgā) ir latviešu kanoe airētājs, startē smailīšu divniekos.
5. tramvaju maršruts (Rīga)
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
L. Laicena iela (pārdēvēta par Nometņu iela )
Krists Straume
Karjera
Airēšanā trenējas kopš astoņu gadu vecuma. Kopā ar Alekseju Rumjancevu 2008. gada Eiropas U-23 čempionātā izcīnīja uzvaru.
Kopā ar Kristapu Zaļupi piedalījies Pekinā. Tajās izcīnīja 7. vietu 1000 m distancē un 10. vietu uz pusi īsākā distancē, kas bija viens no labākajiem latviešu startiem olimpiskajās spēlēs. Ar panākumiem ir startējis Latvijas čempionātos un Latvijas Olimpiādēs, kurās vairākas reizes ir kļuvis par sacensību uzvarētāju gan vieniniekos, gan divniekos. 2007. gada Pasaules čempionātā smailīšu divniekā 500 m distancē izcīnījis 5. vietu.
2011. gada Pasaules kausa sezonas trešajā posmā 29. maijā K. Straume pārī ar Alekseju Rumjancevu izcīnīja uzvaru kanoe airēšanā un smaiļošanā 200 metru distancē. 2011. gada Eiropas čempionātā 200 m distancē kopā ar A. Rumjancevu izcīnīja 4. vietu. 2011. gada Pasaules čempionātā viņi izcīnīja 6. vietu 200 metru distancē, tādējādi kvalificējoties. Olimpiskajās spēlēs viņi izcīnīja 11. vietu 200 m distancē.
Oļegs Znaroks
Darbs ar Krievijas izlasi
2018. gadā Znaroka vadībā Krievijas komanda, spēlējot ar vārdu "Olimpiskie sportisti no Krievijas", uzvarēja Phjončhanas olimpisko spēļu hokeja turnīrā un ieguva zelta medaļas.
2018. gada 12. aprīlī kļuva zināms, ka pasaules čempionātā Dānijā komandu vadīs Iļja Vorobjovs, un Znaroks pārņems komandas konsultanta amatu. 2018. gada 31. maijā oficiāli beidzās līguma termiņš starp Oļegu Znarku un Krievijas Hokeja federāciju. 2018. gada 27. novembrī Znaroks tika iecelts par Krievijas nacionālās komandas galvenā biroja konsultantu. Viņa pienākumos ietilpst rezerves sagatavošana - darbs ar junioru, jaunatnes un olimpiskajām komandām.
Privātā dzīve
Oļega Znaroka jaunākā meita Alise Znaroka ir modele.
Klasiskās šosejas riteņbraukšanas sacensības
Klasikas
Profesionālās sacensības, kuras UCI apzīmē kā klasikas:
Pavasara klasikas
Kopā Milāna—Sanremo, Bruģētās klasikas un Ardēnu klasikas veido "Pavasara klasikas", visas notiek martā un aprīlī.
Pieminekļi
Pieci riteņbraukšanas pieminekļi ir vecākie un prestižākie viendienas notikumi sacensību kalendārā. Tie ir:
Tikai trīs braucēji savas karjeras laikā ir uzvarējuši visos piecos "pieminekļos": Rodžers De Vlāminks, Riks Van Lojs un Edijs Merkss, visi trīs ir beļģi un tikai Edijs Merkss ir katru no tiem uzvarējis vairāk kā vienu reizi. Viņiem gandrīz pievienojās īrs Šons Kellijs, uzvarot visos citos pieminekļos, bet Flandrijas tūrē trīsreiz finišējot otrais (1984, 1986 un 1987). Nīderlandietis Enī Keipers uzvarēja visos pieminekļos, izņemot Ljēža—Bastoņa—Ljēža, kurā viņš finišēja otrais 1980. gadā. Arī francūzis Luizons Bobē uzvarēja visos, izņemot Ljēža—Bastoņa—Ljēža. Beļģu braucējam Fredam De Breinem arī pietrūka vienas uzvaras, viņš bija otrais Giro di Lombardia 1955. gadā. Tāpat Žermēns Derike uzvarēja visos, izņemot Giro di Lombardia. No 21. gadsimta braucējiem vispusīgākais ir Filips Žilbērs, kam pietrūka tikai Milāna—Sanremo uzvaras.
Lielbritānijas hokeja izlase
Lielbritānijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Apvienoto Karalisti (Angliju, Velsu un Skotiju; Ziemeļīrijas hokejisti drīkst pārstāvēt arī Īrijas izlasi) starptautiskajās hokeja spēlēs. Lielbritānijas hokeja izlase ir 1910. gada Eiropas čempione - tas bija pirmais Eiropas čempionāts. Tā ir arī 1936. gada Pasaules un Olimpiskā čempione - Pasaules čempionāts notika Olimpisko spēļu ietvaros. Pašlaik tā spēlē 1. divīzijā un pēdējos gados labākais sniegums Pasaules čempionātos ir izcīnītā 18. vieta 2001. gadā. 2018. gadā Lielbritānija ieguva 2. vietu 1. divīzijas A grupā, līdz ar to kvalificējās 2019. gada Pasaules čempionāta Elites divīzijai.
2023. gadā tā atrodas 18. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā un spēlē 2023. gada Pasaules čempionāta 1. divīzijas A grupā.
Vabole
Vabole var būt:
Straume
Straume var būt:
Dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja
Dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja ir 180 km gara dzelzceļa līnija Latvijā, kas savieno Jelgavas un Liepājas pilsētas. Līnija iet caur Jelgavas novadu, Dobeles novadu, Tukuma novadu, Saldus novadu, Kuldīgas novads, Dienvidkurzemes novadu. Līnijā ir 16 km garš divceļu posms Jelgava—Glūda, pārējos 164 km līnijā ir 1 sliežu ceļš. Pa līniju tiek pārvadātas kravas galvenokārt uz un no Liepājas ostas (6 vilcienu pāri dienā pēc 2013./2014. gada grafika).
Pasažieru vilciens Rīga—Liepāja virzienā uz Liepāju dodas piektdienās un svētdienās, bet no Liepājas uz Rīgu — sestdienās un svētdienās. Posmā Jelgava—Dobele darbdienu rītos no Dobeles uz Rīgu kursē ekspresvilciens (vakaros no Rīgas uz Dobeli).
Vēsture
Dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja netika būvēta kā vesela līnija — jau 1873. gadā tika izbūvēta dzelzceļa līnija Jelgava—Mažeiķi, no kuras mūsdienās līnijā atrodas posms Jelgava—Glūda. 1925. gadā tika uzsākta posma Glūda—Liepāja būve, tādēļ posmā Jelgava—Glūda tika izbūvēts otrs sliežu ceļš. Posms Glūda—Liepāja tika atklāts 1929. gadā.
2001. gada 15. augustā līnijā tika pārtraukta pasažieru vilcienu kustība, jo trūka līdzekļu vilcienu modernizācijai. Līdz atcelšanai vilciens kursēja divreiz dienā. Satiksme tika atjaunota pēc 5 gadiem — 2006. gada 30. martā, bet sāka kursēt paaugstināta komforta dīzeļvilciens "Kurzeme", kurš pieturēja tikai lielākajās stacijās. No 2006. gada 31. marta līdz 2008. gada 1. janvārim vilciens pieturēja Brocēnu stacijā. No 2011. gada 5. septembra dīzeļvilciens pietur arī Bikstu dzelzceļa stacijā. No 2014. gada 1. jūnija dīzeļvilcienam virzienā uz Liepāju noteikta papildu apstāšanās Olaines stacijā. No 2010. gada 15. februāra līdz 2015. gada maija beigām vilciens tika norīkots tikai nedēļas nogalēs — piektdienās un svētdienās no Rīgas, bet sestdienās un pirmdienās — no Liepājas. No 2014. gada 30. marta līdz maija beigām dīzeļvilciens vairākās dienās bija atcelts Skrundas dzelzceļa tilta remontdarbu dēļ. No 2015. gada 1. februāra līdz 24. maijam (ieskaitot) svētdienas pēcpusdienā kursēja savienotais dīzeļvilciena reiss Līvāni—Rīga—Liepāja.
2017. gada 8. aprīlī un 2019. gada 20.—21. jūlijā norīkots papildu vilciens Rīga—Liepāja—Rīga. Paredzēta vilciena kursēšana uz Rīgu arī svētku dienās 2018. gada 1. janvārī, 2. aprīlī, 1. maijā un 19. novembrī, 26. decembrī, 2019. gada 1. janvārī, 22. aprīlī, 1., 6. maijā. 2018. gada 12. oktobrī dīzeļvilciens pieturēja turpceļā Brocēnu dzelzceļa stacijā.
Stacijas
Dzelzceļa līnijā ir 11 stacijas un 16 pieturas punkti (netiek izmantoti pēc vilciena Rīga—Liepāja atcelšanas 2001. gadā).
Digitālā ziema
"Digitālā ziema" ir Ingus Baušķenieka soloalbums, izdots 1998. gadā ierakstu kompānijā "Studija Mix".
Albuma dziesmas ir ierakstītas Ingus Baušķenieka mājas studijā laika posmā no 1997. gada jūlija līdz 1998. gada februārim.
Šī albuma populārākā dziesma ir radio singls "Čības" (14. vieta Latvian Airplay Top).
Džimmu
Imperators Džimmu (神武天皇; Jinmu Tennō) bija pirmais Japānas imperators, kuru tradicionāli uzskata par Japānas valsts dibinātāju 7. gadsimtā pirms mūsu ēras.
Rīgas 1. slimnīca
'''Rīgas 1. slimnīca''' ir Latvijas ārstniecības iestāde, kas atrodas Rīgas centra rajonā. Kopš 2010. gada slimnīca piedāvā plaša profila diagnostikos izmeklējumus, ambulatoru un plānveida stacionāra ārstēšanu, kā arī rehabilitāciju un īslaicīgo sociālo aprūpi. Slimnīca ir Rīgas pilsētas pašvaldība s izveidota kapitālsabiedrība un visas SIA „Rīgas 1. slimnīca” kapitāla daļas pieder Rīgas pilsētas pašvaldībai.
Šī ir vecākā civilā slimnīca Latvijā, kas dibināta 1803. gadā. Slimnīca ir gan Latvijas medicīnas kultūrvēsturisks, gan arī arhitektūras piemineklis. Tās celtniecībā un izbūvē realizētas savam laikam progresīvas idejas un šo darbu vadījuši izcilākie Rīgas arhitekti. Slimnīcas atrašanās adrese ir Bruņinieku ielā 5.
Rīgas Nabagu slimnīca
1803. gada 15. maijā Pēterburgas priekšpilsētā aiz Karātavu ielas uzcēla Rīgas Nabagu slimnīcu  ar 50 vietām. Pirmais slimnīcas direktors un vienīgais ārsts bija Dr. med.& chir. Joahims fon Ramms. 1804. gadā slimnīcā ārstējās 137 slimnieki (69 sievietes un 68 vīrieši). Slimnīcas teritorijā ierīkoja dārzu, kas bija domāts gan slimnieku pastaigām, gan ārstniecības augu audzēšanai. 1806. gadā izveidoja slimnīcas ambulanci. Tika nodibināts mājas ārsta postenis. 1807. gadā tika reģistrēta pirmā lielākā operācija: astoņas mārciņas smagas lipomas ekstirpācija. Šajā gadā ārstējās 1036 slimnieki. Ambulancē palīdzību saņēma 169 cilvēki. 1809. gadā par galveno ārstu pieņēma Dr. med. Kārli fon Vilpertu. Pēc Rīgas priekšpilsētu nodedzināšanas 1812. gada kara laikā 1813. gada vasarā slimnīcu slēdza. 1814. gada vasarā slimnīca atsāka savu darbību, taču tajā vairs bija palikušas tikai 30 gultasvietas. 1817. gadā slimnīcas vadīšanu uzņēmās direktors un galvenais ārsts Dr. med. Georgs Pahts. Slimnīcā tika izveidota jauna nodaļa ar piecām vietām, ko nosauca par dzemdību patversmi. Tajā strādāja viena vecmāte. 1818. gadā slimnīcā sāka darboties aptieka. 1819. gadā slimnīcā kopumā ārstējās 406 rīdzinieki. Naktī no 3. uz 4. oktobri izcēlās ugunsgrēks un nodega divas ēkas. 1820. gadā palātu ierīkošanai uzsāka divu jaunu korpusu celtniecību, un gada laikā celtniecības darbus pabeidza. 1821. gadā slimnīcas vadību pārņēma Dr. med. Vilhelms fon Cekels, kurš vienlaikus pildīja arī galvenā ārsta pienākumus. 1826. gadā slimnīcā ieviesa palātu minimālo obligāto iekārtojumu, proti, gultām bija jābūt vienādā augstumā, garumā, platumā, zaļā krāsā un numurētām. Tās nedrīkstēja atrasties cieši blakus, pa vidu bija novietoti galdiņi. Galvgaļos bija piestiprinātas melnas tāfeles ar slimnieku vārdiem un diagnozēm. Katram slimniekam bija savi cinka trauki un higiēnas piederumi. 1828. gadā par slimnīcas galveno ārstu kļuva Dr. med. Jūlijs Mēbe.
1832. gadā slimnīcas vadību pārņēma Dr. med. Bernhards Frīdrihs Bērenss - viens no slimnīcas paplašināšanas un jaunbūves iniciatoriem, nodaļu specializācijas aizsācējs. Ielas posmu gar slimnīcu pārdēvēja par Botāniskā dārza ielu. 1834. gadā izveidoja specializētās ķirurģijas un iekšķīgo slimību terapijas nodaļas.
1837. gadā slimnīcas teritorijai pievienoja blakus esošās kazarmas, tās paplašinot un pielāgojot ārstniecības vajadzībām. Rezultātā gultasvietu skaits sasniedza divus simtus. Šajā laikā slimnīcā ārstējās ne tikai strādnieki, zeļļi, strādnieces un kalpones, iestāšanās grāmatās daudzi bija reģistrēti kā Rīgas pilsoņi, pilsoņu sievas, meitas un dēli. 1840. gadā izveidoja dzemdību un ginekoloģisko nodaļu. 1841. gadā izbūvēja un aprīkoja specializēto palātu ķirurģiskajām operācijām. Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības sēdēs slimnīcas mediķi demonstrēja savus sasniegumus, piemēram, paracentēzes operāciju pleirīta pacientam, operāciju sakarā ar čūlu zem anālās atveres slēdzējmuskuļa, operāciju ceļgalā pēc šautas brūces, u.c. 1842. gadā izveidoja nodaļu baku slimniekiem. Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības sēdē nolasīja ziņojumu par slimnīcā veikto noslīdējušas dzemdes veiksmīgo amputāciju. 1846. gadā slimnīcā bez direktora B. Bērensa strādāja vēl trīs nodaļu vadītāji - Vilhelms Bornhaupts, Leo fon Rolands un Aleksandrs fon Bērents. 1847. gadā (28. janvārī) slimnīcas galvenais ārsts B. Bērenss pirmo reizi Krievijas Impērijā izmantoja ētera narkozi. Šajā pat gadā viņš sāka pielietot arī rektālo narkozi. 1848. gadā slimnīcā sāka lietot hloroforma narkozi.
1859. gadā Botāniskā dārza ielu pārdēvēja par Bruņinieku ielu. 1863. gadā slimnīcas vadību pārņēma direktors un galvenais ārsts Dr. med. Aleksandrs fon Bērents. Šajā gadā pirmo reizi mēģināja veikt olnīcas cistas rezekciju. 1864. gadā slimnīcā veica pirmo sekmīgo vēža operāciju. 1867. gadā slimnīcā sāka pielietot ģipša saites. 1870. gadā uzcēla trīs jaunas barakas ķirurģiskajai nodaļai ar vienvietīgām un divvietīgām palātām turīgajiem pilsoņiem.
1873. gadā pabeidza būvēt sešas mūra celtnes, kas bija savstarpēji savienotas ar pārsegtiem gaiteņiem. Terapijas un ķirurģijas nodaļas ieguva katra pa 36 gultasvietām. Slimnīcā vienlaicīgi varēja ārstēties 403 slimnieki. 1874. gadā par slimnīcas direktoru un galveno ārstu kļuva Dr.med. Eižens fon Bohmanis. Tika uzcelta jauna saimniecības ēka. 1875. gadā tika atvērta nervu slimību ārstēšanas nodaļa. Tā bija jau ceturtā specializētā nodaļa slimnīcā ar 37 gultasvietām. 1877. gadā pirmo reizi tika veikta miega artērijas liģēšana pēc durta ievainojuma. 1878. gadā slimnīcas teritorijā tika uzcelta kapela un morgs. Par iekšķīgo slimību nodaļas vadītāju kļuva Pauls Hampelns.
1879. gadā iesāka būvēt vēl četras koka barakas. Sāka pielietot antiseptiskos pārsējus. 1883. gadā izveidoja infekcijas slimību nodaļu, kurā ārstēja baku, difterijas, dizentērijas un izsitumu tīfa slimniekus. Izveidoja arī patstāvīgu patologanatomijas nodaļu. 1886. gadā slimnīcā veica pirmo žultspūšļa operāciju.
Rīgas pilsētas slimnīca
No 1887. gada sāka oficiāli lietot Rīgas pilsētas slimnīcas nosaukumu. 1887. gadā pirmo reizi Baltijā Ādolfs fon Bergmanis veica kuņģa rezekciju kuņģa vēža pacientam. 1888. gadā uzbūvēja divas saimniecības barakas, kurās ierīkoja dezinfekcijas kameru ar tvaika sterilizāciju, kā arī jaunu veļas mazgātavu ar tvaika mašīnām. 1889. gadā slimnīcu sāka vadīt Dr. med. Oto Girgensons. Pēc veiktās pārbūves piemērotākas telpas ieguva neiroloģijas nodaļa. Šajā laikā visbiežāk sastopamās nervu slimības bija histērija, neiralģija, apopleksija, alkoholisms, mielīts, tabess, psihoze un epilepsija. 1891. gadā veica pirmo apendicīta operāciju Latvijā. Instrumentus, operācijas materiālus un veļu sāka sterilizēt ar tvaiku. Pie slimnīcas atvēra ambulanci. Pārveidoja arī dzemdību nodaļu, pirmo reizi Rīgā ierīkojot atsevišķu nodaļu jaundzimušajiem. 1892. gadā operāciju vajadzībām uzcēla jaunu Ьаraku. Izbūvēja arī patologanatomijas un bakterioloģijas kabinetus. Slimnīcas teritorijā izveidoja dzīvokļus visam personālam, kas deva iespēju pacientiem saņemt palīdzību jebkurā laikā. 1898. gadā izveidoja pirmo rentgena kabinetu Latvijā. 1899. gadā par slimnīcas direktoru un galveno ārstu kļuva Dr. med. Rūdolfs Hērvāgens. 1900. gadā veica pirmo kuņģa vēža operāciju Latvijā. Uzceļot divus jaunus korpusus, terapijas un ķirurģiskā nodaļas paplašināja attiecīgi par 40 un 38 vietām. 1901. gadā slimnīcas vadību pārņēma Dr. med. Kārlis Deibners. 1902. gadā atvēra specializēto ādas un venerisko slimību nodaļu. Dzemdību nodaļā izveidoja Vecmāšu skolu ar mācību maksu 150 rubļu apmērā. Mācības sāka septiņas audzēknes.
1903. gadā uzcēla trīs mūra paviljonus ķirurģijas nodaļai (papildu 67 vietas) un ginekoloģijas nodaļai (papildu 71 vieta). Atsevišķas telpas (60 vietas) izveidoja ādas un venerisko slimnieku ārstēšanai. Šajā laikā izplatītākās veneriskās slimības bija sifiliss, gonoreja, veneriskās čūlas. 1904. gadā atvēra bezmaksas dzemdību poliklīniku grūtniecēm, nodibināja Rīgas Ātrās mediciniskās palīdzības staciju, apgādātu ar zirgu pajūgiem slimnieku transportēšanai. 1907. gadā pabeidza galvenās pārvaldes ēkas celtniecību, kuras augšstāvā ierīkoja dzīvokļus. Uzcēla arī noliktavu slimnieku mantu uzglabāšanai. Uzsāka trīsstāvu ambulances ēkas celtniecību. Slimnīcā vienlaikus varēja ārstēties jau 782 slimnieki. No tām 71 vieta bija paredzēta turīgākajiem pilsoņiem vienvietīgajās un divvietīgajās palātās. 1909. gadā slimnīcā veica pirmo totālo gastrektomiju. Šajā gadā pabeidza ambulances celtniecību un jaunas telpas aptiekai. Holeras slimniekiem tika uzcelta otrā baraka.
Rīgas pilsētas 1. slimnīca
1940. gadā slimnīcas vadību pārņēma ārsts internists Roberts Šiliņš. Ambulanci atdalīja no slimnīcas un pārdēvēja par Rīgas 1. poliklīniku. Ārstēšanās maksa tika paaugstināta līdz 5,5 Ls dienā vispārējā klasē, pirmajā klasē bija jāpiemaksā 5 Ls, otrajā - 2,5 Ls. Izmaksas lielākoties sedza slimokase vai pašvaldības. Sāka projektēt jaunu dzemdību nodaļu. No Sarkanā Krusta slimnīcas uz Rīgas 1. slimnīcu pārcēla hospitālās ķirurģijas klīniku, no 2. slimnīcas - nervu slimību, hospitālās terapijas, vēlāk arī dzemdniecību un ginekoloģijas klīniku. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā apcietināja un izsūtīja vairākus slimnīcas darbiniekus. Pilsētā, ienākot vācu armijai, tika nošauts ārsts I. Bēniņš; Būhenvaldes nāves nometnē tika nogalināts profesors Vladimirs Mincs. Slimnīcā tika sašaurināta iedzīvotāju ārstēšana, jo pirmajā vietā bija vācu karavīru aprūpe. Ievainoto ārstēšanai slimnīcā nodibināja jaunu - neiroķirurģijas nodaļu. Tika likvidēta Ātrās medicīniskās palīdzības stacija. 1942. gadā slimnīcu sāka vadīt Jūlijs Vītoliņš. Karalaika apstākļos slimnīcā strādāja 1234 cilvēki (60 ārsti un zobārsts, 123 žēlsirdīgās māsas, 10 vecmātes, 31 sanitārs, 8 masieri, 602 slimo kopējas, 42 kancelejas darbinieki).
Rīgas pilsētas 1. klīniskā (ātrās medicīniskās palīdzības) slimnīca
Latvijas PSR laikā 1944. gada rudenī to nosauca par Rīgas pilsētas 1. klīniskā slimnīcu, slimnīcas galvenais ārsts līdz 1948. gadam bija Roberts Šiliņš. 1955. gadā Nikolajs Skuja ieviesa augšējā gremošanas trakta ezofagogastroduodenoskopiju (EGDS). 1959. gada 7. maijā tika veikta pasaulē pirmā elektrohidrauliskā litotripsija. To veica Viktors Goldbergs un Leo Roze. 1966. gadā Vilis Purmalis ieviesa holangioskopijas metodi. No 1970. gada to pārdēvēja par Rīgas pilsētas 1. klīnisko ātrās medicīniskās palīdzības slimnīcu, kurai 1976. gadā piešķīra Nikolaja Burdenko vārdu. 1975. gadā Ģertrūde Eniņa ieviesa smadzeņu asinsvadu ehopulsogrāfijas metodi.
Rīgas 1. slimnīca
2009. gadā pēc Veselības ministrijas reorganizācijas lēmuma, Rīgas 1. slimnīcā tika likvidēta diennakts neatliekamās medicīniskās palīdzības nodaļa, un kopš tā laika slimnīca piedāvā tikai ambulatoru, dienas stacionāra palīdzību un diagnostiku.
Organizācija
=== Valde ===
Movable Type
Movable Type ir plaši izplatīta tīmekļa žurnālu programmatūra, ko izstrādā Kalifornijā (ASV) bāzētā kompānija Six Apart. Viena no tās zināmākajām iespējām ir Trackback, kas tika ieviesta laidienā 2.2 un kopš tā laika ir ieviesta arī daudzās citās tīmekļa žurnālu vadības programmās. Movable Type atbalsta arī lielāko daļu citu populāru tīmekļa žurnālu iespēju, piemēram, lietotāju kontus, komentārus, rakstu kategorizēšanu un tēmas, turklāt tās funkcionalitāti var papildināt ar spraudņu palīdzību.
Austrālijas sieviešu basketbola izlase
Austrālijas sieviešu basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Austrāliju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Okeānijas čempionāts. Kopš 2017. gada Austrālijas izlase piedalās arī Āzijas čempionātā. Izlases lielākais panākums ir sudrabs trijās Olimpiskajās spēlēs.
Apvienotās Karalistes pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas Apvienotās Karalistes (Lielbritānijas) pilsētas (angļu valodā: city). 2013.g. Apvienotajā Karalistē ir 69 oficiālās pilsētas (city).
Pilsētas statuss tiek piešķirts ar karaļa hartu. Atsevišķos gadījumos pilsētas statusa robežas nesakrīt ar reālo pilsētas platību, vai arī zem vienas pilsētas statusa ir apvienotas vairākas pilsētas. Tiesības izmantot pilsētas nosaukumu ir tikai prestižs un nedod nekādas papildus privilēģijas. Pilsētas statuss netiek piešķirts automātiski, izpildot konkrētus kritērijus. Anglijā un Velsā pilsētas statuss ir vietām, kurās ir katedrāles un galvenās diecēzes centrs. Šis nosacījums tika ieviests 1888.g. Pašlaik, piešķirot pilsētas statusu apdzīvotajai vietai, galvenie ir ģeogrāfiskie un vēsturiskie faktori, tostarp arī pietiekami liels iedzīvotāju skaits. 20. gadsimtā pilsētas statuss bija piešķirts tikai 14 pilsētām, 2000.g. — 39 pilsētām. Pēdējoreiz pilsētas statuss tika piešķirts 2012.g., par godu karalienes Elizabetes II dimantu jubilejai, kad pilsētas statusu ieguva Čelmsforda, Pērta, Sentasafa un Arma.
Šajā uzskaitījumā nav iekļautas tās pilsētas, kas atrodas Britu aizjūras teritorijās.
Vabole (stacija)
Vabole ir dzelzceļa stacija līnijā Krustpils—Daugavpils, kas atrodas Augšdaugavas novadā Vaboles pagastā, apmēram 1 km uz ziemeļiem no pagasta centra Vaboles. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Stacija tika atvērta 1931. gadā kā pieturas punkts.
1930. gados te uzbūvēja stacijas ēku, kā arī no stacijas uz kūdras fabriku tika izbūvēts šaursliežu dzelzceļš. Šodien vecā stacijas ēka tiek izmantota kā dzīvojamā māja (Dzelzceļa māja 371. km). Jaunā stacijas ēka tika uzcelta padomju laikos, taisnā dzelzceļa posmā, aptuveni 500 m Krustpils virzienā no vecās dzelzceļa stacijas ēkas.
Liepa
Liepa var būt:
Rīgas loža "Jāņuguns"
Rīgas loža "Jāņuguns" bija vienīgā brīvmūrnieku loža, kas Rīgā darbojās pēc Pirmā Pasaules kara. Ložu pēc latviešu kuģu kapteiņa Mārtiņa Sniķera ierosmes 1924. gada 17. novembrī nodibināja Rīgā dzīvojošie brīvmūrnieki, kas pēc pasaules kara bija palikuši Latvijā. Dibinātāji pārsvarā bija vācu militārās ložas "Hanziešu uzticība" (Hanseatentreue) brāļi. Loža sākumā strādājusi Anglikāņu ielā 5, Rīgas Tirgotāju apvienības nama lielajā zālē, vēlāk Lielās ģildes namā. Ložas brāļu vairākumu veidoja Lielās ģildes un Sv. Jāņa (Mazās) ģildes locekļi, kā arī Melngalvju brālības locekļi, kuģu kapteiņi un fabriku īpašnieki.
Dibināšanas patentu loža saņēma no Vācijas Brīvmūrnieku Lielās Zemes Ložas, bet drīz vien pasludināja sevi par no ārzemju lielložām neatkarīgu ložu. Rīgas loža "Jāņuguns" strādāja Cinnendorfa rituāla pirmajos trīs grādos, augstākos grādos esošie brāļi brauca uz Kēnigsbergas Andreja ložu un kapitulu. Pēc brīvmūrniecības aizlieguma Vācijā 1935. gadā Rīgas loža "Jāņuguns" mēģināja pievienoties Zviedrijas lielložai, bet, nesaņēmusi atbalstu, apturēja darbību 1938.gadā.
Galvenais ložas aktīvās darbības pārtraukšanas iemesls bija tas, ka lielākais vairums tās biedru bija vācbaltiešu tirgotāji un rūpnieki, kas baidījās, ka viņu tālākā līdzdalība brīvmūrnieku ložā var izsaukt Vācijas partneru morālu nosodījumu un saimnieciskas represijas. Tāpēc "Jāņuguns" biedru skaits strauji samazinājās no 60 līdz 30. Finanšu grūtību dēļ ložai nācās atteikties no savām telpām Lielās ģildes namā un mitināties kādā mednieku klubā. Rīgas loža "Jāņuguns" atjaunoja darbību 1993. gada 8. maijā, tika regularizēta Seno, brīvo un akceptēto mūrnieku (AF&AM) sistēmā 1996. gada maijā. 2003. gada 8. martā tā kopā ar Rīgas ložām "Pie zobena" un "Ziemeļzvaigzne" nodibināja Latvijas lielložu.
Arafuru jūra
Arafuru jūra (en, id) ir Klusajam okeānam piederīga malas jūra, atdala Austrāliju no Āzijas. Dažreiz uzskata arī par piederīgu Indijas okeānam.
Sekla jūra, tās dziļums pārsvarā 50—80 metri, dziļums pakāpeniski pieaug rietumu virzienā, taču nepārsniedz 240 m. Nereti par Arafuru jūras daļu uzskata arī ūdeņus rietumos no Aru salām — šeit atrodas dzelme, kuras dziļums sasniedz 3680 m. Tā kā jūra ir sekla, tā stipri iesilst un virs tās veidojas tropiskie cikloni.
Ūdens virsējā slāņa sāļums ir 34—35‰, temperatūra — 25—28 °C. Plūdmaiņas pie Jaungvinejas krastiem sasniedz 7,6 m.
Potenciāla naftas un dabasgāzes ieguves vieta. Vērtīga zivju un garneļu zvejas vieta, viena no produktīvākajām jūrām šajā ziņā. Šos resursus apdraud nelegāla zvejniecība. 2002. gadā nodibināta īpaša starpvalstu un nevalstisko organizāciju apvienība jūras ilgtspējīgai apsaimniekošanai — ATSEF.
Robežas
Ziemeļos — Jaungvineja, ziemeļrietumos — Tanimbaru salas, Kajas salas, Aru salas, Bandas jūra un Seramas jūra. Austrumos — Torresa šaurums, kas savieno ar Koraļļu jūru. Dienvidos — Austrālija, tai skaitā lielais Karpentārija līcis. Austrumos — Timoras jūra.
Ģeoloģiskā pagātne
Jūra atrodas virs Arafuru šelfa, kas ir daļa no Sahulas šelfa — Austrālijas kontinentālā šelfa. Kad pēdējā ledus laikmetā jūras līmenis bija par līdz 130 metriem zemāks, daļa Arafuru jūras, Karpentārija līcis un Torresa šaurums bija sausi un rezultātā Austrālija kopā ar Jaungvinejas salu veidoja ievērojami lielāku kontinentu — Sahulu.
Valsts sekretārs
Valsts sekretārs var būt:
Briņģu ezers
Puslokā ap ezeru izvietojušās vairākas mājas, no kurām vistuvāk ir Briņģu muiža.
Jēkabs Ketlers
Jēkabs Ketlers (dzimis Kuldīgā (Goldingenā), miris  Jelgavā (Mītavā)) bija Kurzemes un Zemgales hercogs. Valdīja 40 gadus — no 1642. līdz 1682. gadam. Viņš tiek uzskatīts par ievērojamāko Kurzemes un Zemgales hercogu.
Ņemot par paraugu Holandes ekonomiskos panākumus, hercogs Jēkabs izveidoja uz eksportu vērstu ražošanu (manufaktūras), kuģubūvi un globālu tirdzniecības tīklu ar Kurzemes kolonijām Āfrikā un Amerikā. Labi pratis latviešu valodu.
Dzīvesgājums
Jēkabs dzimis 1610. gada 28. oktobrī Kuldīgas pilī Kurzemes hercoga Vilhelma Ketlera un Prūsijas hercoga meitas Sofijas Hohencolernas ģimenē. Māte mira dzemdībās, viņa tēvs jaundzimušajam deva Jēkaba vārdu un lūdza Anglijas karalim Džeimsam (Jēkabam) I kļūt par mazā prinča krusttēvu un aizbildni. 1617. gada 4. aprīlī Kurzemes landtāgs atņēma hercogam Vilhelmam hercoga titulu un uz visiem laikiem izraidīja no hercogistes. Jēkabs šajā laikā uzturējās Štetīnes un Berlīnes galmos, 1622. – 1624. gadā viņš mācījās Rostokas, pēc tam Leipcigas Universitātē.
1624. gada jūlijā viņa audžutēvs Kurzemes hercogs Frīdrihs lika 13 gadīgajam princim Jēkabam atgriezties Jelgavā. Pēc karaļa Sigismunda III nāves Polijas Seims 1632. gadā piekrita Vilhelma un viņa dēla Jēkaba hercoga tiesību atjaunošanai un jaunais karalis Vladislavs IV tās Viļņā 1633. gadā apstiprināja. Tādēļ Poļu—krievu kara (1632—1634) kaujās pie Smoļenskas pret Krievijas caristi piedalījās arī Kurzemes hercoga pulks prinča Jēkaba vadībā.
Pēc kara beigām 1634. gadā princis Jēkabs apceļoja Rietumeiropu, apmeklēja Parīzi un Londonu. Amsterdamā studēja kuģu būvniecību, bet Leidenē – tautsaimniecību un ģeogrāfiju. 1638. gadā viņa tēvocis hercogs Frīdrihs iecēla Jēkabu par līdzvaldnieku. 1642. gada 16. augustā viņš tika apstiprināts par pilntiesīgu hercogu un ķērās pie radikālām saimnieciskām reformām. Balstīdamies uz merkantīlisma teoriju, Jēkabs muižās uzlaboja lauksaimniecību, attīstīja rūpniecību, tirdzniecību un kuģubūvi. Tika noslēgti tirdzniecības līgumi ar Dāniju, Franciju un Venēciju (1643), Portugāli (1648), Holandi (1653), Angliju (1654), Spāniju (1656) un daudzām citām zemēm, ieskaitot Osmaņu impēriju. 1645. gadā viņš apprecējās ar Brandenburgas kūrfirsta Georga Vilhelma meitu princesi Luīzi Šarloti.
1646. gadā viņš panāca, ka Polijas-Lietuvas valdnieks Vladislavs IV nodeva Kurzemes muitas pārvaldi hercoga rokās, kas deva lielus ienākumus no Lietuvas un Baltkrievijas preču eksporta caur Kurzemes ostām. 1647. gadā karalis Vladislavs IV apstiprināja Daugavas ostai Jaunjelgavai pilsētas privilēģijas un ģerboni.
1651. gadā pēc hercoga Jēkaba ierosmes Lībekā notika miera sarunas starp Polijas-Lietuvas un Zviedrijas diplomātiem, kas beidzās bez panākumiem. 1651. gadā tika uzcelts Jēkabforts Āfrikā, Gambijas upes grīvā. 1654. gadā tika sākta Tobago kolonizēšana Dienvidamerikā, nosaucot koloniju par "Jauno Kurzemi". 1654. gada 30. jūlijā hercogs Jēkabs pievienojās Vestminsteres līgumam, kas izbeidza Anglijas-Nīderlandes karu (1652–1654). 1654. gada 26. augustā hercogs Jēkabs nosūtīja Romas pāvestam Inocentam X piedāvājumu veikt kopīgu Dienvidu puslodes zemju (Terra Australis) izpēti un kolonizāciju, solot pāvestam jaunajās kolonijās visu garīgo varu un pusi no koloniālās darbības ienākumiem.
Otrā Ziemeļu kara sākumā 1656. gadā hercogs Jēkabs parakstīja pret zviedriem vērstu sadarbības līgumu ar Krievijas caristes pārstāvi Afanasiju Ordinu-Naščokinu, vēlāko Kokneses vaivadu. Viņš ar Kurzemes amatnieku palīdzību Kokneses ostā uzbūvēja pirmo krievu flotili Baltijas jūras baseinā, izveidoja eksporta preču centrālo noliktavu, uzpirka Kurzemes manufaktūru ražojumus un vara stieņus un ierīkoja Krievijas monētu kaltuvi. No 1658. līdz 1660. gadam Jēkabs ar ģimeni atradās zviedru gūstā. Šai laikā tika iznīcināta Kurzemes flote un tā zaudēja savas kolonijas. Pēc kara beigām flote tika atjaunota un Kurzemei pat izdevās atkarot Tobago salu no Nīderlandes. Kopumā ņemot Jēkaba koloniālā politika bija veiksmīga, bet karš ar zviedriem pilnībā sagrāva viņa valsts saimniecību. Pēdējos 20 valdīšanas gados Jēkabs nesekmīgi centās atgūt hercogistes pirmskara saimniecisko līmeni, pārorientējoties uz Dānijas karalim pakļautās Norvēģijas un Islandes tirgiem. Viņš iegādājās divus dzelzsāmurus un trīs metāla kausējamās krāsnis Norvēģijas kalnos un uz 12 gadiem ieguva tiesības ar trīs saviem kuģiem izvest no Islandes zivis, gaļu, ādas, zvērādas, vilnu, putnu spalvas un ievest dažādus Kurzemes ražojumus, galvenokārt labību un linsēklas.
1678.—1679. gada ziemā hercogs saslima, ārsti noteica visdažādākās diagnozes un ārstēja pēc daždažādām receptēm, bet hercoga veselības stāvoklis kļuva ļaunāks un viņš sāka klepot asinis. Aizdomās par viņa noburšanu arestēja, pratināja un Bauskā uz sārta sadedzināja hercoga muižas pārvaldnieku Magnusu Luftu (Luhtu). Miris 1682. gada Jaungada naktī 1. janvārī Jelgavas pilī.
Pēcnācēji
Jēkabs bija precējies ar Luīzu Šarloti no Brandenburgas (1617—1676), Brandenburgas kūrfirsta Georga Vilhelma meitu. Viņiem bija deviņi bērni: 5 dēli un 4 meitas.
Latvijas futbola izlase 1936. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1936. gadā''' aizvadīja 5 spēles, no kurām četrās izcīnītas uzvaras, bet vienā spēlēts neizšķirti. Latvijas izlase kļuva par Baltijas kausa ieguvējiem, pārspējot gan Lietuvas, gan Igaunijas izlases. Šajā gadā par izlases galveno treneri kļuva austrietis Rūdolfs Štancels. Šī kļuva par Latvijas futbola izlases pirmo sezonu kopš 1923. gada, kurā komanda nav piedzīvojusi nevienu zaudējumu.
Spēles
🇱🇻 latvia: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Nikolajs Levitanuss, Voldemārs Bērziņš, Jānis Lidmanis, Alfrēds Verners, Roberts Pakalns, Alberts Šeibelis, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
🇱🇻 latvia: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Nikolajs Levitanuss, Voldemārs Bērziņš, Jānis Lidmanis, Alfrēds Verners, Roberts Pakalns, Alberts Šeibelis, Jānis Rozītis, Ēriks Raisters.