cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrajinska
Ukrajinska ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, pakļauta Selidoves pilsētas padomei. Akmeņogļu ieguves centrs.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1952. gadā sakarā ar akmeņogļu ieguves šahtas Ukraina (Україна) izbūvi un sākotnēji saukusies par Lisivku (Лисівка, Лисовка). 1963. gadā piešķirts pilsētas statuss un pārdēvēta tagadēja vārdā saistībā ar šahtu.
Biotops
Biotops (el (bios) — 'dzīve' un (topos) — 'vieta') jeb dzīvotne ir samērā viendabīga sauszemes vai ūdens teritorija, kuras pazīmes nosaka dabīgi vai daļēji dabīgi ģeogrāfiskie, biotiskie un abiotiskie faktori un kas piemērota konkrētas sugas eksistencei. Biotopi var būt ļoti dažādi pēc sava veida un platības. Tos var klasificēt pēc vides apstākļiem, augu un dzīvnieku sabiedrībām (biocenozēm) tajos. Biotops kopā ar tajā esošo biocenozi veido bioģeocenozi. Aprakstot biocenozi kā konkrētai sugai piemērotu, to var saukt par dzīvotni, lai gan dzīvotne var iekļaut vairākus blakus pastāvošus biotopus.
Prostatas vēzis
Prostatas vēzis jeb priekšdziedzera vēzis ir slimība, kad vēzis attīstās prostatā, vīriešu reproduktīvās sistēmas dziedzerī. Šī slimība sākas, kad prostatas šūnas pārveidojas un tas notiek nekontrolēti. Šīs bojātās šūnās var izplatīties (metastāzes procesā) tālāk uz citām ķermeņa daļām, it īpaši uz kauliem un limfmezgliem. Prostatas vēža dēļ var būt apgrūtināta, sāpīga urinēšana, erekcijas disfunkcija un citi simptomi.
Kristians Vjēri
Kristians Vjēri (dzimis Boloņā) ir bijušais Itālijas futbola uzbrucējs.
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē. Vairākus gadus viņš tika uzskatīts par vienu no labākajiem uzbrucējiem Eiropā, kas noveda pie tā, ka 1999. gadā viņš kļuva par dārgāko futbolistu pasaulē, kad Internazionale samaksāja Lazio 32 miljonus Sterliņu mārciņu par viņa pakalpojumiem. Šī summa pēc tam ir pārspēta tikai pāris gadījumos.
Vjēri savā karjerā ir spēlējis 12 klubos, no tiem visilgāk Juventus, Athletico Madrid, Lazio un Inter sastāvā, kur viņš ieguva iesauku "Bobogol", gūstot vairāk kā 100 vārtus Nerazzuri rindās. Vjēri savu fizisko īpašību un lieliskās spēles ar galvu dēļ bieži vien tiek aprakstīts kā vecā stila angļu centra uzbrucējs. Viņš ir guvis visvairāk vārtu ar galvu visā Itālijas futbola līgas vēsturē.
Savas karjeras laikā Vjēri izcīnījis vairākas medaļas, kā arī guvis vairākus individuālus apbalvojumus, ieskaitot Pichichi un Capocannonieri (rezultatīvākā spēlētāja) titulus Spānijā un Itālijā, kā arī divreiz Itālijas gada futbolista titulu. Viņš ir arī viens no Itālijas futbola izlases rezultatīvākajiem spēlētājiem Pasaules kausa finālturnīros ar deviņiem vārtiem 9 spēlēs 1998. un 2002 gada turnīros.
Karjeras statistika
344||167||23||14||65||21||432||202 24||24||0||0||10||5||34||29 7||3||2||1||2||1||11||5 375||194||25||15||79||35||477||236
!Kopā||49||23
Sasniegumi
Torino
Juventus
Lazio
Inter Milan
Individuālie sasniegumi
Dziesma
Dziesma ir neliela apjoma vokāls skaņdarbs, kurā muzikālais tēls apvienots ar dzejisko. Parasti dziesma sastāv no pantiem un piedziedājumiem. Nereti dziesmu vārdi jeb lirika ir ar atskaņām, kā dzeja. Dziesmas var saturēt arī reliģiskus tekstus. Bieži vien dziesmas tiek izpildītas dažādu mūzikas instrumentu pavadījumā. Dziesmas var nodziedāt viens dziedātājs, kā arī vairāki, piemēram, duets, trio, kvartets vai pat koris. Dziesmas, kuras ir ieguvušas lielu popularitāti, sauc par hitiem. Izšķir arī tautasdziesmas, kas ir skaņdarbi, kurus izpilda tautas mūzikā.
ASV basketbola izlase
ASV basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv ASV tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Amerikas čempionāts.
Pašlaik (2012. gada marts) ASV izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 1. vietu. Kopš 1989. gada, kad FIBA starptautiskajās spēlēs atļāva piedalīties NBA basketbolistiem, ASV izlase gandrīz simtprocentīgi sastāv no NBA spēlētājiem. Par visu laiku labāko ASV izlases komandu tiek uzskatīta komanda, kuras sastāvā bija Maikls Džordans, Maģiskais Džonsons un citas NBA leģendas. Šī izlase tika nosaukta par "Sapņu komandu" (Dream Team).
Hatpointa pussala
Hatpointa pussala ir ap 20 km gara un vidēji 4 km plata pussala Rosa salas dienvidrietumos. Nosaukums cēlies no Hatpointa zemesraga, kurā britu polārpētnieka Roberta Skota ekspedīcija uzcēla sev bāzes nometni. Pussalas austrumu krastam piekļaujas Rosa šelfa ledājs, bet rietumu krastu apskalo Rosa jūras Makmerdo šaurums (Erebusa līcis).
Pussalas dienvidu galā izbūvētas divas polārstacijas: Antarktīdā lielākā Makmerdo (ASV) un jaunzēlandiešu Skota.
Vairākiem objektiem Hatpointa pussalā ir noteikts vēsturisku aizsargājamu teritoriju statuss.
Ganēša
Ganēša (sanskritā: गणेश, SSTA: Gaṇeśa) ir viena no visvairāk zināmajām un pielūgtajām hinduisma dievībām. Šivas un Pārvatī dēls. Saukts arī par Ganapati, Gajanana, Vinajaka, Vighnaradža u.c., viegli atpazīstams ar savu ziloņa galvu. Viņa vārds nozīmē gan "Ļaužu dievs", gan arī "Ganu dievs" (Gani - Šivas kareivji). Ganēša ir ļaužu dievs, jo atšķirībā no panteona augstākajām dievībām, kuras pielūdz brahmaņi, vienkāršā ziloņdievība ir piemērota visām šķirām un kastām. Uzskatīts par veiksmes, zināšanu un problēmu pārvarēšanas dievu, taču spēj arī radīt problēmas, ja cilvēki ir kļuvuši pārāk ambiciozi un seko negatīvām vēlmēm. Tāpēc tradicionāli tiek pielūgts pirms visu projektu uzsākšanas. Hinduisma ceremonijas sākas ar Ganēšam veltītu lūgsnu. Tā kā Ganēšam piemīt gudrība, to uzskata par intelektuāļu, baņķieru, rakstvežu un rakstnieku dievu. Višnuisma piekritēji, kas par galveno dievu uzskata Višnu, pielūdz Ganēšu kā Krišnas inkarnāciju, uzskatot, ka viņa dzimšanu veicināja Višna.
Jurijs Gagarins
Biogrāfija
1955. gadā Gagarinu iesauca karadienestā, un viņš tika nosūtīts uz lidotāju skolu Orenburgā. 1957. gadā pēc skolas pabeigšanas viņš tika nosūtīts dienestā uz aviācijas bāzi Murmanskas apgabalā, kur lidojumi bieži notika sarežģītos laikapstākļos.
Ganēša
Dievības īpašības
Hinduisms Purānu rakstos vairāk uzsver Ganēšas pozitīvos aspektus, kamēr Budisms izceļ viņa negatīvo un tantrisko aspektu. Ganēša valda pasaulē, kurā veiksmi var sasniegt pārvarot šķēršļus. Kā šķēršļu dievs, Ganēša vai nu traucē cilvēku plāniem, kas ir negatīvs aspekts, vai arī tos likvidē, kas ir pozitīvs aspekts. Ganēša likvidē problēmas, un vienlaikus rada tās, ja netiek pienācīgi apmierināts ar lūgsnām un ziedojumiem. Viņš valda pār mantiskajām un garīgajām vērtībām. Viņš sargā mājas slieksni no ļaunuma, tāpēc Ganēšas attēls Indijā bieži sastopams virs ēku ieejām un uz slēdzenēm. Ganēšas skulptūriņu mājās parasti novieto dienvidu pusē, no kuras nāk dēmoni, un no kuriem Ganēša aizsargā māju.
Jurijs Gagarins
Biogrāfija
1959. gada nogalē Gagarins pieteicās iespējamajiem kosmiskajiem lidojumiem un pēc medicīnas komisiju iziešanas tika ieskaitīts 20 cilvēku kosmonautu kandidātu grupā. Sakarā ar pirmo kosmosa kuģu konstrukcijas īpatnībām, galvenie parametri pretendentiem bija auguma garums (Gagarinam 157 cm), svars un veselība. sākās intensīvi treniņi.
Ganēša
Dievības īpašības
Galvenais Ganēšas pielūdzēju mērķis ir sasniegt veiksmi. Ticīgo mērķi ir praktiski un pasaulīgi. Kultā uzsvaru liek uz pareizu rituāla veikšanu, lai panāktu vēlami pozitīvo dievības reakciju.
Jurijs Gagarins
Biogrāfija
Tā kā bija ziņas, ka ASV gatavojas cilvēku palaist kosmosā 20. aprīlī, tad Galvenais konstruktors Sergejs Koroļovs startu plānoja no laika posmā no 11. līdz 17. aprīlim. Cilvēku, kas dosies pirmajā lidojumā, izraudzījās pēdējā brīdī un par to kļuva Jurijs Gagarins, par viņa dublieri — Germans Titovs. Kosmosa kuģa Vostok-1 starts notika 06:07 UTC (09:07 pēc Maskavas laika). Pēc Zemes viena apriņķojuma kuģis veica bremzēšanu un atgriezās uz zemes. Sakarā ar kļūmi bremzēšanas sistēmā, nolaižamais aparāts nolaidās neplānotā vietā Saratovas apgabalā netālu no Engelsas. Saskaņā ar lidojuma plānu 7 km no zemes virsmas kosmonauts katapultējās un nolaidās ar izpletni, jo nolaižamais aparāts nebija apgādāts ar mīkstas piezemēšanās sistēmu. Lidojuma ilgums bija viena stunda 48 minūtes.
Ganēša
Izcelsme
Lai arī pēdējos gadsimtos aizvien populārāks, Ganēša nav iekļauts klasiskajā hinduisma dievu panteonā. Pirmo reizi pieminēts Purānās, kuru rakstīšana sākas ap m.ē. 300 gadu Guptu impērijas laikā, un kurās balstās modernais hinduisms. Ganēšas kulta izcelsme nav saistīta ar senajiem āriešiem un Vēdām, bet nāk no senāka ziloņdievības kulta. Ganēšas nostāšanās dievu hierarhijas augšgalā samazināja dieva Indras nozīmi. Iespējams, tas saistīts ar Vēdu laikmeta karaļvalstu sabrukumu.
Tamilu valodā Ganēšu sauc par Pillaijar, kas cēlies no vārdiem pallu (zilonis) un pille (bērns) un tādējādi apzīmē ziloņbērnu. Arī sanskritā pila nozīmē ziloni.
Jurijs Gagarins
Biogrāfija
Pēc kosmiskā lidojuma Gagarinam tika piešķirti dažādi apbalvojumi, un viņš piedalījās daudzos pasākumos un braucienos, 1963. gadā bijis Rīgā.
Gagarins kļuva par kosmonautu grupas komandieri. viņš tika iecelts par Kosmonautu sagatavošanas centra priekšnieka vietnieku. Lai gan Gagarins vēlējās turpināt kosmiskos lidojumus, viņam to neļāva. Līdz ar Mēness programmas apstiprināšanu viņš panāca savu atjaunošanu kosmonautu grupā. Gagarins bija Sojuz-1 pilota Vladimira Komarova dublieris startam.
Ganēša
Izcelsme
Ziloņdievības sastopamas plašā Āzijas reģionā no Afganistānas līdz Japānai un no Ķīnas līdz Taizemei. Agrīnie ziloņa dievības attēlojumi uz monētām un skulptūrās saistāmi ar ziloņa pielūgsmi tradicionālajā animismā. Ziloņa dievības aizsākumi meklējami pirmsāriešu ēras Indijas subkontinenta zemkopju kultūrās, kas pielūdza ziloņa dievību, lai novērstu klejojošo ziloņu baru radītos postījumus laukiem un ciematiem. Iespējams, vēlāk šo dievību sāka pielūgt, lai tā novērstu visas nelaimes, un tas vēlāk kļuva par vienu no Ganēšas kulta daļām.
Jurijs Gagarins
Biogrāfija
Jurijs Gagarins gāja bojā treniņlidojumā lidmašīnā MiG-15 kopā ar instruktoru pulkvedi Vladimiru Serjoginu netālu no Novoselovas sādžas Kiržačas rajonā Vladimiras apgabalā. Katastrofas cēlonis nav precīzi noskaidrots. Apglabāts pie Kremļa sienas Maskavā.
Ganēša
Izcelsme
Sākotnējā ziloņa dievība zināma kā Vigna-asura, dēmons, kas rada problēmas. Viņš bija ļauno Vignu vadonis, un regulāri radīja problēmas gan cilvēkiem, gan dieviem, ja vien netika pienācīgi apmierināts. Šī dievība vēlāk transformējās Vinajakā, šķēršļu radītājā, kas joprojām bija ar kaprīzu raksturu. Vinajaka bija Pārvatī dēls un Šivas palīgu Ganu vadonis. Šeit meklējami Ganēšas aizsākumi, viens ko kura aspektiem ir šķēršļu radīšana nepatiesiem pielūdzējiem un palīdzība patiesi lūdzošajiem. Pakāpeniski jauno Ganēša dievību iekļāva hinduisma panteonā, padarot viņu par Pārvāti un Šivas dēlu. Rodas leģendas, kas izskaidro viņa ziloņa galvu. Ja sākotnēji Ganēšu pielūdza tāpēc, lai tas neradītu jaunas problēmas, drīz to sāka pielūgt kā aizstāvi pret visām problēmām.
9. gadsimtā Ganēšu iekļāva hinduisma dievu pieciniekā, kopā ar Šivu, Višnu, Sūrju un Devi, kā vienu no pieciem vienīgā Dieva aspektiem – ūdeni, gaisu, uguni, zemi un ēteri. Ganēša ir ūdens dievība, ūdens elements, kas atbilstoši hinduismam, pastāvēja pirms pasaules radīšanas.
Jurijs Gagarins
Biogrāfija
Ventspilī Vasarnīcu ielā 1972. gadā uzstādīja pieminekli Gagarinam, kuru demontēja 1992. gadā, bet 2021. gadā tā galvenā sastāvdaļa — metālā lieta Gagarina galva skafandra ķiverē — tika uzstādīta Irbenē, radioastronomijas centrā.
Ganēša
Izcelsme
10. gadsimtā reliģiskais ordenis Ganapataja Sampradaja, kas uzplauka Maharaštras reģionā, uzskatīja Ganēšu par augstāko būtni, Brahmas iemiesojumu, kosmosa radītāju, kas sniedz visas dāvanas un atceļ visas barjeras. Šī ordeņa sešas sektas pielūdza atšķirīgus Ganēšas aspektus.
Velīnā 16. un agrīnā 17. gadsimtā svētā Morajas Gosavi vadībā Ganapatajas kļuva par spēcīgu reliģisko kustību. Viņa dēls Čintamani uzcēla vairākus Ganēšam veltītus tempļus. Ganēšas popularitāti Mahārāštrā veicināja tas, ka tas bija jaunās Maratu impērijas premjerministru ģimenes, Pešavu, ģimenes dievs. Ganapatajas radīja Ganēšas kulta reliģisko literatūru (Ganesa Purāna un Srī Ganapati Atharvasīrsa) un lūgšanu tekstus.
Reģionālās variācijas
Ar Ganēšu saistītas dievības sastopamas arī Tibetas, Ķīnas un Japānas budistu panteonos, kur vairāk saistītas ar hinduisma tantrisko tradīciju. Ganēšas kults ap 6. un 7. gadsimtu sasniedz arī Dienvidāzijas zemes, šeit sastopamajās skulptūrās Ganēšu dažreiz attēlo kā cilvēku, bez ziloņa galvas.
Tibetas budismā izplatīti tantriskie teksti, kuru saknes meklējamas 7. un 8. gadsimta hinduistu tekstu tulkojumos. Tibetā Ganēšu saista ar līdzjūtīgā Bodisatvas Avalokitešvara tēlu, kurš atbildīgs par ēdienu, bagātību, seksu un īpašām spējām.
Ķīnā sastopams gandrīz tikai negatīvām īpašībām apveltīts Ganēša, kam piemīt Vinājakas daba, kas rada dažādas problēmas un šķēršļus. Tādēļ kulta mērķis ir nevis uzlabot lūdzēja dzīvi, bet nomierināt Ganēšu un samazināt viņa negatīvo ietekmi dzīvē. Ķīnā ziloņdievību Vinajaku uzskata par traucējošu un negatīvu spēku, kas jānomierina ar rituāliem un mantrām. Ķīniešu tradīcijās dievības ar ziloņu galvām asociējas ar ļaunumu.
Japānas Šingon budisma virzienā viena no dievībām ir ziloņdievs Kangitens, kura pavadone ir sieviešu dzimuma ziloņdieviete un pāris parasti atainots apskāvienā vai seksuāla akta laikā. Japānas ziloņpāra kults visticamāk nācis no Ķīnas 8. gadsimtā, taču izvērstāki kulta apraksti datējami ar 17.gs. Pāra duālisms un apskāviens simbolizē pretspēku savienošanos. Džainismā Ganēšas tēls parādās vēlu, ap 9.gs. un vienmēr tikai savā pozitīvajā, šķēršļu pārvarētāja veidā.
Izskats
Ganēšas skulptūras un attēli ir plaši izplatīti Indijā un valstīs, kurās pastāv hinduisms. Hindu sektas viņu pielūdz neatkarīgi no citām piederībām. Uzticība Ganēšam ir plaši izplatīta un joprojām paplašinās gan džainismā, gan arī budismā. Pašas agrīnākās Ganēšas skulptūras, kurās skaidri atpazīstams šis dievs, ir datējamas ar 5.gs. Pirms tam pastāvējušie ziloņdievības attēli ir pārāk atšķirīgi, un saistīti vai nu ar ziloņdievības, vai Vinājakas kultu. Visagrīnakajos attēlos Ganēšam ir divas rokas un abi viņa ilkņi ir nebojāti. Ganēšu var attēlot dažādi - kā bērnu; kā jaunieti; ar piecām galvām, desmit rokām un trešo aci; kopā ar savām sievām; kā draudīgu karotāju, vai dejotāju un svētības devēju. Dažreiz Ganēšu attēlo arī ar ziloņu vadāmo durkli (ankusha) rokā, un agrīnās versijās ar redīsu, kas aug pazemē, tāpēc brahmaņi to nelieto uzturā. Šāda pazemes auga izmantošana pārtikā saskan ar dēmonisko Vinājakas dabu.
Ganēša parasti attēlots ar apaļu vēderiņu un saldumiem, kas viņam ļoti garšo. Parasti attēlots kā četrrokains vai dažkārt sešrokains cilvēks, kam ir ziloņa galva ar nolauztu ilkni. Vienā rokā parasti tur cirvi, kas simbolizē spēju pārvarēt problēmas, otrā rokā tur cilpu, kas simbolizē viņa spēju radīt problēmas tiem, kuru ambīcijas ir pārāk lielas, vai kas veic nepareizas izvēles. Trešā roka parasti tur rīsu kūciņu trauku, un ceturtā ir pacelta, svētot cilvēkus. Bieži attēlots vienā rokā turot nolauztu ziloņa ilkni. Ganēšas nolauzto ilkni izskaidro ar to, ka viņš to izmantojis kā rakstāmrīku ar kuru pierakstīja leģendāro eposu Mahābhārata. Dažās interpretācijās nolauztais ilknis arī simbolizē to, ka iekšējā perfekcija parasti nesakrīt ar ārējo izskatu. Ganēšam ap vēderu apsieta čūska. Tas tādēļ, ka reiz, pēc lielas maltītes Ganēša jājis uz savas peles, bet to nobiedējusi čūska. Ganēša nokritis no peles un viņa vēders pārsprādzis. Tā sasiešanai Ganēša izmantojis to pašu čūsku. Mīts arī vēsta, ka zudušais ilknis izskaidrojams ar to, ka Mēness esot smējies par Ganēšas nokrišanu no savas žurkas, uz ko viņš reaģējis dusmās iemetot Mēnesim ar vienu ilkni.
Ganēša simbolizē visu grotesko un neparasto, normālā un nenormālā vienotību. Viņš demonstrē, ka dievišķajam nav jābūt skaistam. Ganēšas lielā galva simbolizē viņa lielo gudrību. Nolauztais ilknis arī norāda uz mūsu spēju agresivitāti pārvērst mierā un gudrībā.
Parasti zem Ganēša attēliem un statujām ir redzama pele, pār kuru viņš valda. Precīzāk, tā ir bandikota žurka. Pele/žurka ir lepnuma, vēlmju un nepieklājības simbols, jo vēlmes vairojas tikpat ātri kā peles. Pele/žurka arī simbolizē bailes un nervozitāti, ko palīdz pārvarēt ticība Ganēšam. Cilvēku prāts ir kā pele, tajā visu laiku šaudās dažādas domas, aizmirstot, ka tas ir mūsu spēka un gudrības avots. Gan ziloņi, gan peles spēj pārvarēt visus šķēršļus un sasniegt visu ko grib. Pele ir arī Ganēšas izpausmes forma (vahana), ar kuras starpniecību tas pārvietojas un sasniedz jebkuru vietu. Tādēļ Ganēšu dažreiz attēlo jāšus uz peles/žurkas.
Izcelsmes mīti
Jau pastāvošās ziloņdievības iekļaušana hinduisma panteonā arī radīja nepieciešamību pēc leģendām par Ganēša ziloņa galvas izcelšanos. Ar Ganēšas dzimšanu saistīti dažādi mīti. Viens no tiem vēsta, ka pēc tam, kad Šiva atteicās radīt dēlu, viņa sieva Pārvatī izveidoja auduma lelli un lūdza Šivu to padarīt dzīvu. Cits mīts vēsta, ka Pārvatī bija apnicis tas, ka Šiva vienmēr traucē viņai mazgāties, tāpēc mazgājoties viņa dubļus samīcīja lellē, kas kļuva dzīva un nostājās pie durvīm. Ieraugot svešinieku, kas šķērsoja viņa ceļu, Šiva dusmās nocirta viņam galvu. Lai nomierinātu Pārvatī skumjas, Šiva apsolīja Ganēšam atjaunot galvu. Pirmais dzīvnieks, ko Šiva ieraudzīja ir zilonis, un viņa nocirstā galva arī tiek Ganēšam. Šiva nejauši ir nocirtis arī vienu no ziloņa ilkņiem, kuru Ganēša turpmāk tur savā rokā.
Lai arī Šiva atzīst Ganēšu par savu dēlu, vienmēr tiek uzsvērts, ka viņš nav Ganēšas miesīgais tēvs. Šiva nevēlas radīt bērnus, jo ir askēts, kas taupa savu sēklu un arī mūžīgs dievs, kam nav nepieciešami bēru rituāli, kas pēc tradīcijas ir jāizpilda bērniem. Vienlaikus, mīti stāsta par viņa seksuālajām attiecībām ar Pārvatī, kas speciāli novieto jaunradīto Ganēšu par savas vannasistabas durvīm tāpēc, lai tas neļautu ienākt Šivam un piepildīt savas seksuālās vēlmes.
Lai arī mīti vēsta, ka Ganēša ir tikai Pārvatī radīts, to pielūdz kā Parvati un Šivas dēlu. Dažviet Ganēšu uzskata par neprecētu, citviet viņam piedēvē laulību ar Budi (gudrību) un Sidhi (veiksmi). Citās tradīcijās viņam ir arī trešā sieva Righi (pārticība). Atkarībā no reģiona tradīcijām, Ganēšu uzskata par askētu, kas atturas no seksa, vai arī precētu ar vairākām sievām. Taču šīm laulībām parasti nepiemīt seksuāls raksturs. Ganēšam vairāk piemīt vecākiem uzticīga bērna tēls un raksturs.
Turcijas valsts iekārta
Turcijas valsts iekārta ir sekulāra, parlamentāra, demokrātiskas pārstāvniecības republika, kuras valdības vadītājs ir ministru prezidents.
Turcijas valsts iekārtas pamatā ir varu dalīšanas princips. Izpildvara piered valdībai, likumdevēja vara pieder daļēji valdībai un Turcijas Lielajai Nacionālai Asamblejai. Tiesu vara ir neatkarīga no izpildvaras un likumdevēja varas. Pašreizējā Turcijas konstitūcija tika pieņemta pēc valstī notikušā militārā apvērsuma un tajā ir nostiprināts sekulārisma princips.
Valsts vadošās amatpersonas
Valsts galva ir valsts prezidents (tr). Valsts prezidentu ievēl Lielā Nacionālā Asambleja uz septiņiem gadiem. Valsts prezidents var nebūt asamblejas deputāts. Pašreizējais valsts prezidents Abdullahs Gils tika ievēlēts.
Izpildvara pieder ministru prezidentam (turku: Başbakan) un Ministru kabinetam (turku: Bakanlar Kurulu). Ministri var nebūt asamblejas deputāti. Ministru prezidentu ievēl ministri slēgtā balstojumā un pašreizējais ministru prezidents ir Redžeps Tajips Erdogans, kura pārstāvētā islāmiski konservatīvā Taisnības un attīstības partija 2002. gada vēlēšanās ieguva vairākumu balsu skaitu asamblejā.
Asamblejas (parlamenta) priekšsēdētājs ir Bīlents Arinčs, kurš pārstāv augstāk minēto partiju. Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs ir Hašims Kiličs. Bruņoto spēku komandieris ir Ilkers Bašbū.
Valsts iekārtas principi
Turcijas konstitūcija un vairums lielāko partiju uzskati balstās uz šādiem principiem:
Pastāv arī vairāki citi principi, kas ietekmē mūsdienu Turcijas valsts iekārtu un politiku:
Partijas un vēlēšanas
Jau kopš 1950. gada valsts politikā dominē konservatīvās partijas. Valdošā Taisnības un attīstības partija, neskatoties uz to, ka vairāki tās biedri pārstāv islāmiskus uzskatus, sevi asociē ar Demokrātisko partiju. Kreiso spārnu pārstāv Republikāņu tautas partija ar tās stabilo un elektorātu no lielākajām pilsētām, piekrastes rajoniem, vidusšķiras un atsevišķām minoritātēm kā alevīti un kurdi.
Tiesu sistēma
Tiesu sistēmas neatkarība un brīvība ir noteikta konstitūcijā. Tiesu darbībā nedrīkst iejaukties neviena organizācija vai amatpersona un tām ir jāizpilda tiesu lēmumi. Tiesai, pieņemot lēmumu, tas jāpamato ar tiesību normām, kas noteiktas konstitūcijā, likumos, jurisprudencē un tiesu praksē.
Tiesu sistēmai ir sarežģīta iekārta. Turcijā nav tiesas piesēdētāju un tiesneši savu lēmumu pieņem pēc faktiem, kurus pamato ar advokāta un prokurora uzrādītiem pierādījumiem. Mazāk svarīgas civillietas un administratīvos pārkāpumus izlemj miertiesnesis. Viņš izskata arī lietas par mazākiem kriminālnoziegumiem, par kuriem paredzēts sods, sākot ar nelielu naudas sodu līdz īslaicīgam arestam. Pirmās instances tiesa trīs tiesnešu sastāvā izskata lielākas civillietas un smagus noziegumus. Par visiem tiesas spriedumiem krimināllietās var iesniegt apelāciju.
Visas tiesas sēdes ir atklātas. Ja lietu izskata slēgtā sēdē, tiesai jānorāda šādas sēdes pamatotība. Tiesu sistēmas un prokuratūras darbības pamatus nosaka konstitūcija. Tiesnesi vai prokuroru nevar atbrīvot no amata, ierobežot tiesības vai atvaļināt, izņemot ar paša piekrišanu vai, sasniedzot pensijas vecumu. Bāriņtiesām ir sava atsevišķa iekārta.
Izmeklēšanu par tiesneša pārkāpumu var veikt tikai ar Tieslietu ministrijas atļauju un tad tiek izveidota īpaša juristu un tiesnešu komisija.
Tiesnešu un Prokuroru Augstākā Padome ir augstākā lēmējinstitūcija, kas uzrauga tiesu sistēmas integritāti un nosaka tiesnešu profesionalitātes pārbaudes un prasības. Šīs padomes priekšsēdētājs ir ministru prezidents Redžeps Tajips Erdogans.
Šobrīd Turcijā notiek jaunas valsts Tiesu informācijas sistēmas izveide. Šī sistēma ļaus piekļūt visiem tiesu lēmumiem un dokumentiem ar interneta starpniecību.
Eiropas Cilvēktiesību Tiesas lēmumi Turcijā tiek uzskatīti par līdzvērtīgiem Augstākās tiesas lēmumiem. Visi starptautiskie līgumi un protokoli Turcijā tiek uzskatīti par saistošiem.
Armijas ietekme
Neskatoties uz to, ka Turcijas dibinātājs Mustafa Kemals Ataturks uzskatīja, ka bruņotajiem spēkiem jābūt šķirtiem no valsts, militārās aprindas par savu pienākumu uzskata valsts ideoloģijas — kemalisma aizstāvēšanu. Turcijas valsts pārvaldē un politikā joprojām bruņotajiem spēkiem ir ievērojama ietekme, it īpaši jautājumos par valsts drošību. Ietekme pēdējā laikā ir pakāpeniski mazinājusies, pateicoties Valsts drošības paromes darbībai.
Bruņotie spēki vairākas reizes ir tieši iejaukušies valsts pārvaldē. 20. gs. beigās armija ir pat pārņēmusi valsts pārvaldi savās rokās. Militārie apvērsumi tika sarīkoti 1960., 1971. un 1980. gadā. Pēdējā tiešā iejaukšanās valsts pārvaldē bija 1997. gadā, kad bruņotie spēki panāca islāmiski noskaņotā ministru prezidenta Nedžmetina Erbakana atstādināšanu.
, pirms novembrī paredzētajām valsts prezidenta vēlēšanām bruņoto spēku vadība izteica pārmetumus valdošajai Taisnības un attīstības partijai un izplatīja sava viedokļa skaidrojumu. Paziņojumā bruņotie spēki uzsvēra, ka vienmēr iesaistīsies jautājumos, kas skar sekulārismu. Paziņojuma beigās tika izteikti slēpti draudi par to, ka bruņotie spēki ir gatavi jebkurā mirklī iejaukties valsts pārvaldes lietās: "Turcijas Bruņotie spēki apņemas izpildīt likumos noteiktos pienākumus, lai aizstāvētu negrozāmos Turcijas Republikas pamatprincipus. Mūsu uzticība šādam pienākumam ir nelokāma."
Izēra
Izēra ir Francijas departaments, viens no astoņiem Ronas-Alpu reģiona departamentiem. Šis ir viens no 83 oriģinālajiem departamentiem, kas tika izveidoti Franču revolūcijas laikā. Tas administratīvi sīkāk dalās trijos apgabalos (arrondissements):
Bjalobžegu apriņķis
Bjalobžegu apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Grujecas, Kozeņices, Radomas un Pšisuhas apriņķiem.
Izkaisītā skleroze
Izkaisītā, izsētā jeb multiplā skleroze (saīsinājumā MS) ir hroniska autoimūna slimība. Tās cēloņi vēl nav pilnībā noskaidroti. Paša cilvēka imūnsistēma uzbrūk centrālajai nervu sistēmai (CNS), izraisot iekaisumu galvas un muguras smadzeņu mielīna apvalkā, kas vietām daļēji vai pilnīgi noārdās. Šo procesu sauc par demielinizāciju. Tādējādi samazinās nervu spēja pārvadīt impulsus uz un no smadzenēms, kas izraisa izkaisītās sklerozes simptomus — piemēram, uztveres orgānu traucējumus, kustību traucējumus — atkarībā no bojājuma vietas. Demielinizācijas vietā veidojas cieti rētaudi — skleroze, no kuras cēlies slimības nosaukums. Lielākai daļai pacientu vidējais dzīves ilgums neatšķiras no populācijas vidējā dzīves ilguma, tomēr īpaši agresīvas slimības formas gadījumā dzīves ilgums var būt saīsināts. Saskarsmē ar izkaisītās sklerozes slimnieku nav iespējams saslimt veselam cilvēkam, jo tā nav infekcijas slimība.
Izkaisīto sklerozi pirmo reizi diagnosticēja franču ārsts Žans Martins Šarko 1868. gadā, bet anatomiskos muguras smadzeņu bojājumus pirmo reizi aprakstīja 1838. gadā Roberts Karsvells (Robert Carswell).
Epidemioloģija
thumb|Izkaisītās sklerozes riska zonu karte Izkaisītā skleroze ([[2008—2010) ir diagnosticēta aptuveni 2—2,5 miljoniem cilvēku visā pasaulē. Latvijā tā skar vidēji 51 cilvēku uz 100 000 iedzīvotāju. Novērojumi liecina, ka, jo tālāk no ekvatora atrodas valsts, jo biežāka ir saslimšana ar izkaisīto sklerozi tās iedzīvotāju starpā. Latvija ir augstā riska zonā, jo atrodas Eiropas ziemeļu daļā, kur saslimstības līmenis ir augstāks nekā citur pasaulē.
Svarīgs šķiet arī etniskais faktors. Baltās jeb kaukāziešu rases pārstāvjiem ir novērota izteiktāka organisma nosliece uz šo slimību nekā citiem. Piemēram, Amerikas Savienotajās valstīs statistiski vislielākais ir skandināvu un it īpaši zviedru izcelsmes slimnieku procents. Šis fakts ir hipotēzes pamatā pēc kuras izkaisītā skleroze varētu būt uzradusies mūsu ēras pirmajā tūkstošgadē Skandināvijā un izplatījusies pasaulē vienlaikus ar vikingu migrāciju.
Izkaisītā skleroze visbiežāk tiek diagnosticēta 20 līdz 40 gadu vecumā, retāk pēc 40 gadu vecuma — vidēji 20% gadījumu, bet 10% gadījumu tā skar arī pusaudžus un mazākus bērnus. Parasti ar to trīs reizes vairāk slimo sievietes nekā vīrieši, turpretim vīriešiem slimība progresē ātrāk un izpaužas agresīvākā formā.
Ir konstatēts, ka grūtniecības laikā slimības gaitā iestājas remisija, bet recidīvi notiek apmēram trīs mēnešus pēc dzemdībām. Tāpat šķiet, ka recidīvus izraisa dažas virālas infekcijas.
Cēloņi
Vēl pilnībā nav zināms, kas izraisa izkaisīto sklerozi. Lielākā daļa pētnieku uzskata, ka tā ir autoimūna slimība, kas rodas pazeminātu ķermeņa aizsargspēju rezultātā. Izskatās, ka to nevar ģenētiski pārmantot, tomēr pastāv iespēja, ka slimībai ir kāda ģenētiska uzņēmība. Tas izskaidro faktu, ka ģimenēs, kurās jau kāds ir slims ar izkaisīto sklerozi, ir nedaudz lielāks saslimšanas risks. Iespējams, ka šo risku slimnieku bērniem, brāļiem un māsām nosaka līdzīgā vide, dzīves apstākļi un vispārējā slimību uzņēmība. Kopš 1970 gadiem tika pārbaudīti daži iespējami slimībā iesaistītie gēni, tādi kā HLA (Human leukocyte antigen) gēnu grupai piederošie. 2007. gada jūlijā, divu gēnu variantu iesaistība tika pierādīta : IL2RA un IL7RA, abi atbildīgi par interleikīna (vielas, kas ir iesaistīta imūnās reakcijas procesos un kuras klātbūtne pastiprina slimības attīstības risku) receptoriem.
Citas alternatīvās hipotēzes tiek pārbaudītas, tādas kā elektromagnētisko viļņu ietekme. Ir pierādīts, ka Epšteina-Barra vīrusa infekcija, kas izpaužas kā infekciozā mononukleoze bērniem un pusaudžiem, ir viens no izkaisītās sklerozes vēlākās attīstīšanās riska faktoriem.
Slimības formas
Remitējoša forma. To raksturo pēkšņa viena vai vairāku simptomu parādīšanās, kuri sešu līdz desmit nedēļu laikā pilnīgi pazūd. Starplaikos ir stabils veselības stāvoklis. Recidīvu biežums ir ļoti individuāls, starp tiem var paiet vairāki mēneši vai gadi.
Visbiežākā ir remitējoši progresējoša forma, ko dēvē par klasisko. Tās gadījumā recidīvi atkārtojas regulāri ar pilnīgu zaudēto funkciju atgūšanu 10-15 gadu laikā. Vēlāk zaudēto funkciju atgūšana pēc katra uzliesmojuma ir tikai daļēja un neiroloģiskie traucējumi paliek lielākā vai mazākā mērā. Tomēr slimības remitējošs raksturs saglabājas un kā iepriekš starp recidīviem paiet vairāk vai mazāk laika. Definitīvie, ikdienas dzīvi apgrūtinošie traucējumi iestājas apmēram pēc 17 gadiem slimības, kuri apmēram pēc 25 gadiem noved pie zināmas invaliditātes pakāpes.
Sekundāri progresējoša forma iestājas daļai slimnieku (50% gadījumu) ar remitējošo formu 10 gadu laikā. To raksturo veselības stāvokļa ātrāka vai lēnāka regulāra pasliktināšanās, kurā vairs nekonstatē izteiktas remisijas ne paasinājumus.
Primāri progresējoša forma kur uzreizi regulāri un stabili pastiprinās slimības simptomi. Šai slimības formai nav raksturīgi ne paasinājumi, ne strauji uzlabojumi. Visbiežāk kā pirmais simptoms ir apgrūtināta staigāšana. Slimības attīstība norisinās lēnām, slimnieka stāvoklim pasliktinoties nemanot, pamazām kombinējoties dažādiem neiroloģiskiem traucējumiem vairāku gadu laikā.
Slimības gaita var pieņemt ļaundabīgu tendenci, pie kuras pirmie simptomi ir izteikti smagi, bet traucējumi neatgriezeniski. Tie skar uzreizi smadzeņu stumbru un pēc trim-četriem gadiem slimības, bet dažreiz tikai pēc tās dažiem mēnešiem nopietni apdraud dzīvību.
Par labdabīgo izkaisīto sklerozi runā tad kad pacientiem tiek novēroti reti slimības saasinājumi. Ja 5—7 gadu laikā pēc slimības pirmajām pazīmēm ir pilnīgi saglabāta neiroloģiska funkcija vai iestājusies minimāla nespēja, slimības attīstības gaita tiek vērtēta kā pozitīva. Neskatoties uz to nākamo 10-15 gadu laikā var tikt konstatēta progresējošā forma. Dažos ļoti retos gadījumos ir iespējama pilnīga spontāna atveseļošanās.
Par juvenīlo formu runā, kad cilvēks saslimst pirms 16 gadu vecuma. Pirmā uzliesmojuma klīniskajā ainā bieži novēro drudzi, galvas sāpes, vemšanu, redzes traucējumus un kāju paralīzi. Tālāk slimības attīstība ne ar ko daudz neatšķiras no tās klasiskās formas. Ņemot vērā slimības agro sākumu nopietna invaliditāte parasti iestājas 30—40 gadu vecumā.
Simptomi
Tā kā bojājumi var rasties jebkurā CNS vietā, slimniekiem nav vienota simptomu kopuma. Pat vienam cilvēkam katru reizi tie ir citādi. Slimība noris viļņveidīgi, tās paasinājumi mijas ar remisijām. Remisiju laikā novērojama daļēja vai pilnīga, — vismaz slimības sākumstadijās,- zaudēto funkciju atgūšana. Tomēr vispārējā slimības gaita ir progresējoša.
Simptomi ar gadiem kombinējas, radot stabilus neiroloģiskus traucējumus.
Kā pirmais simptoms visbiežāk ir novērojama pēkšņa, neizskaidrojama redzes pasliktināšanās, miglaina redze vai redzes dubultošanās vienai vai abām acīm, skotoma (redzes lauka daļas izkrišana), atsevišķu krāsu gammu neatšķiršana, sāpes acīs, sāpes aiz acs orbītas, nistagms, optiskais neirīts. Acs dibena apskatē konstatē redzes nerva iekaisuma pazīmes. Redze spontāni uzlabojas sešu līdz desmit nedēļu laikā. Kortikoīdu lietošana paātrina izveseļošanos. Ir izzināta sakarība starp pirmo neizskaidrota acs neirīta epizodi un citu neiroloģisko simptomu parādīšanos nākamo piecu gadu laikā, pēc kuriem izkaisītās sklerozes diagnoze tika apstiprināta.
Procesam parādoties citos CNS audos, sākas jušanas traucējumi, galvas reiboņi, līdzsvara, kustību koordinācijas traucējumi, īpatnējas tirpšanas vai dedzinošas sajūtas, pārejošs locekļu vājums, stīvums, gaitas izmaiņas, paralīzes, arī urīna saturēšanas grūtības. Daļai pacientu rodas arī hroniskas grūtības pilnīgi iztukšot urīnpūsli : 5 — 10 % gadījumu tas ir pirmais slimības simptoms, bet parasti tas attīstās pēc 10 gadiem slimības tiem, kuriem jau ir zināmi traucējumi sensorai un motorai kāju funkcijai. Tomēr pilnīga urīnpūšļa atonija iestājas tikai izņēmuma kārtā. Vēdera izejas traucējumi ir novērojami apmēram 50% slimnieku simpātiskās nervu sistēmas traucējumu dēļ, kā arī kā samazinātas vispārējas mobilitātes sekas. Dzimumtraucējumi piemeklē 50-90% vīriešu un 40—80% sieviešu.
Izmaiņas uzvedībā, trauksme, garastāvokļa svārstības, depresija. Daļai slimnieku depresijas periodi mijas ar augstas uzbudināmības un eiforijas periodiem, ko var pielīdzināt bipolārajam sindromam. Šīs uzbudināmības izpausmes bieži sakrīt ar kortikoīdu preparātu lietošanas periodiem.
Retos gadījumos pirms fizisko simptomu parādīšanās slimniekiem ir novērojama psihotiska uzvedība Tika atrasts sakars starp psihisko svārstību biežumu un sklerozes jauno un veco perēkļu daudzumu smadzeņu centrālajā un pakauša daļās, kā arī smadzeņu dobumu apvidū, ko konstatē Magnētiskās rezonanses izmeklēšanas uzņēmumos. Stresa situācija šķiet arī nemazsvarīga šo traucējumu attīstībā. Psihozes (it īpaši paranoīdā) slimības vēlīnās stadijās sākas, kad tiek skartas smadzeņu deniņu daļas.
50-60% slimnieku ar laiku tiek konstatēti kognitīvie traucējumi. Biežāk vīriešiem nekā sievietēm. Tie pirmkārt attiecas uz atmiņas un loģiskas spriešanas pavājināšanos, turpretim valodas funkcija netiek skarta. Traucējumu smagumu nosaka galvas smadzeņu bojājuma pakāpe. Vairumā gadījumu tie paliek neizteikti un raksturīgi slimības progresējošai formai, retāk remitējošai. Parasti īslaicīgā atmiņa necieš. Vislielākās grūtības sagādā jaunas vielas iegaumēšana, kamēr seno notikumu atcerēšanās paliek nevainojama. Ikdienas dzīvē cilvēkam prasa piepūli sevis organizēšana, plānošana, paredzēto uzdevumu atcerēšanās. Tā pati rīcība, kas bija kļuvusi automātiska, sāk pēkšņi sagādāt grūtības.
Tulkošana
Tulkošana ir vienā valodā rakstītu tekstu vai mutvārdu pārnešana, atveidošana un/vai skaidrošana citā valodā.
Visvairāk valodās tulkotie darbi pasaulē ir Jaunā derība (pilnā apjomā pārtulkota aptuveni 1240 valodās), 1883. gadā izdotais Karlo Kollodi pasaku stāsts „Pinokio” (pārtulkots aptuveni 260 valodās), Jehovas liecinieku 2005. gadā izdotais „Ko patiesībā māca Bībele?” (pārtulkots 244 valodās) un 17. gadsimtā izdotā Džona Banjana divdaļīgā grāmata „Svētceļnieka gaita” (pārtulkota vismaz 200 valodās).
Vārda cilme
Latviešu valodnieks Konstantīns Karulis latviešu valodas vārda „tulkošana” cilmi saista ar vārdu „tulkot”, kas savukārt nāk no „tulks”, ko uzskata par līdz 13. gadsimtam ienākušu aizguvumu no senaustrumslāvu тълкъ ar nozīmi 'skaidrojums' (salīdzinājumā ar krievu толк — 'saprašana, spriedums' un 'толковать' — 'skaidrot'), kas visticamāk etimoloģiski saistīts ar latiņu „loquī” ('runāt'). Vārds „tulks” pirmo reizi rakstiskos avotos parādās 17. gadsimtā jau tā pašreizējā formā.
Veidi
Tulkošanu iedala rakstiskajā tulkošanā, ko veic tulkotājs, un mutvārdu tulkošanā, ko veic tulks. Rakstiski visbiežāk tulko dažādus dokumentus, vēstules, brošūras, rokasgrāmatas, e-pasta vēstules, pamācības, juridiskus dokumentus, zinātniskus tekstus, kā arī literārus tekstus — prozu, dzeju (latviešu valodā dzejas tulkošanu dēvē par atdzeju), lugas utt. Savukārt mutiski visbiežāk tulko konferences, seminārus, sanāksmes, lietišķas sarunas, pārrunas, video un Skype konferences, tālruņa sarunas, kinofilmas.
Secīgā tulkošana
Secīgā jeb konsekutīvā tulkošana ir mutiskās tulkošanas veids, kurā tulks noklausās garāku runas fragmentu un pēc tam teikto pārtulko citā valodā. Atkarībā no vienā piegājienā pārtulkojamā teksta garuma izšķir īso un garo secīgo tulkošanu. Īsajā secīgajā tulkošanā tulks tulko ik pēc 2—3 teikumiem, turklāt tulks parasti neveic piezīmes. To parasti izmanto lietišķās sarunās, īslaicīgos apmeklējumos, muzejos u.c. Garajā secīgajā tulkošanā tulks noklausās daudz garāku, no 5 līdz 10 un pat 20 minūtēm garu runu oriģinālvalodā un pēc tam, balstoties uz veiktajām piezīmēm, to pārnes mērķvalodā. Mūsdienās Latvijā un pārējā pasaulē arvien vairāk izmanto garo secīgo tulkošanu.
Sinhronā tulkošana
Sinhronā jeb simultānā tulkošana ir mutiskās tulkošanas veids, kurā tulks sēž skaņas necaurlaidīgā kabīnē un austiņās klausās sanāksmes telpā mikrofonā runāto un ar pāris sekunžu nobīdi to pārtulko tulkojumvalodā. Tulkojot sinhroni, salīdzinot ar secīgo tulkošanu, tiek ietaupīts laiks, taču tai vajadzīga samērā sarežģīta un dārga aparatūra, kā arī liela tulku koncentrēšanās un prāta piepūle, jo tulkam vienlaikus jāklausās un jārunā, tāpēc kabīnē visbiežāk atrodas vēl vismaz viens vai divi tulkotāji, kas darbojošos tulku ik pēc 10—30 minūtēm nomaina.
Izglītība
2013. gadā Latvijā izglītību tulkošanā 15 dažādās studiju programmās piedāvāja 9 valsts un privātās augstskolas (Latvijas Universitāte, Ventspils Augstskola, Rīgas Tehniskā universitāte, Daugavpils Universitāte, Rēzeknes Tehnoloģiju akadēmija, Ekonomikas un kultūras augstskola, Starptautiskā praktiskās psiholoģijas augstskola, Baltijas Starptautiskā akadēmija un Sociālo tehnoloģiju augstskola), kā arī vienu — Sociālās integrācijas valsts aģentūra :
Augstākās izglītības padome visaugstāk novērtēja Ventspils Augstskolas profesionālo maģistru studiju programmu „Juridisko tekstu tulkošana” un Latvijas Universitātes profesionālo maģistru studiju programmu „Rakstiskā tulkošana”, kas kopš 2011. gada uzņemtas arī Eiropas Savienības sadarbības tīklā „Eiropas maģistrs tulkošanā”.
Tulkošanas atmiņas programmas
Tulkotāju darbā plaši tiek izmantotas tulkošanas atmiņas programmas, kas radītas ar mērķi nevis aizvietot tulkotājus, bet gan strādāt sadarbībā ar tiem, lai uzlabotu tulkošanas procesa ātrumu un kvalitāti. Tulkošanas atmiņas programmas palīdz nodrošināt tulkojuma saskaņotību, „atceroties” pareizo tulkojumu un iesakot tulkotājam to katru reizi, atkal sastopoties ar konkrēto frāzi. Samazinot izmaksas, ko rada darbs vairākās valodās, šādas tehnoloģijas ne vien palīdz saglabāt daudzās valodas — tās samazina izmaksas Eiropas uzņēmumiem un citām organizācijām, ko saista kopīgs darbs Eiropas vienotajā tirgū.
Dmitrijs Kaļiņins
Dmitrijs Kaļiņins (ru; dzimis 1980. gada 22. jūlijā) ir krievu hokejists, aizsargs, Krievijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) Kaļiņins spēlē Kontinentālās hokeja līgas klubā Maskavas "Spartak".
Spēlētāja karjera
Savas profesionālā spēlētāja gaitas Kaļiņins uzsāka dzimtajā Čeļabinskā, 1996.—97. sezonā aizvadot savas pirmās spēlē Krievijas Superlīgas kluba Čeļabinskas "Traktor" rindās. 1998. gada NHL draftā Dmitriju ar augsto 18. numuru izvēlējās Bufalo "Sabres", un jau vasarā spēlētājs pārcēlās uz Ziemeļameriku, lai nākamajā sezonā spēlētu Kvebekas Junioru līgas kluba Monktonas "Wildcats" sastāvā. 1999.—2000. sezonā Kaļiņins debitēja arī Nacionālajā hokeja līgā, aizvadot četras spēles "Sabres" rindās. Jau nākamajā sezonā viņš bija izcīnījis vietu Bufalo komandas pamatsastāvā. 2004.—05. gada NHL lokauta laikā Kaļiņins atgriezās Eiropā, sezonu aizvadot Magņitogorskas "Metallurg" rindās, taču pēc lokauta aizsargs atgriezās NHL.
2008. gada 1. jūlijā Dmitrijs kļuva par neierobežoto brīvo aģentu un jau divas dienas vēlāk parakstīja līgumu ar Ņujorkas "Rangers". Sezonas gaitā viņš tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes" vienību, taču 2009. gada vasarā atgriezās Krievijā, pievienojoties Kontinentālās hokeja līgas kluba Ufas "Salavat Julajev" rindām. Kaļiņins spēlēja arī 2010. gada KHL Zvaigžņu spēlē. 2010.—11. sezonā Kaļiņins kopā ar komandu izcīnīja Gagarina kausu.
2011. gadā Kaļiņins pievienojās Sanktpēterburgas SKA rindām. Tās sastāvā 2014.—15. gada sezonā izcīnīja savu otro Gagarina kausa titulu. 2016. gada vasarā Kaļiņins pievienojās Maskavas "Spartak" rindām.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2010. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī septiņos Pasaules čempionātos, 2008. un 2009. gadā izcīnot zelta medaļas.
Darels
Darels var būt:
3. aprīlis
3. aprīlis ir gada 93. diena pēc Gregora kalendāra (94. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 272 dienas.
Spīrsa
Spīrsa var būt:
3. aprīlis
Vārda dienas
Daira, Dairis, Daiva
Losice
Losice - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz austrumiem no Sedlces. Pilsētā atrodas TV un radioraidītājs ar 297 metrus augstu pārraides antenu.
Linu ezers
Linu ezers var būt:
Rēzeknes fogti
Rēzeknes fogti bija Livonijas ordeņa Rēzeknes fogtejas pārvaldnieki līdz 1559. gadam.
Fogtejas administratīvais centrs un fogtu rezidence bija Rēzeknes pils (Rozitenes pils) Rēzeknes upes ielejā. Ordeņa fogtu pils Lotigolas zemē uzcelta 1285. gadā, pirmais zināmais Rēzeknes fogts bija Oto Pašedahs. Fogtu pienākumos ietilpa nodevu ievākšana, pils aizsardzība pret lietuviešu un krievu karaspēku uzbrukumiem un piedalīšanās ordeņa karagājienos. Slavenākais Rēzeknes fogts 1482.—1488. gadā bija Valters fon Pletenbergs.
Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms fon Firstenbergs 1558. gadā ordeņa fogtu pili ieķīlāja Polijas karalim, Livonijas kara laikā pili 1577.-1579. gadā ieņēma Krievijas cars Ivans IV Bargais, bet poļu-zviedru kara 1601. un 1625.-1626. gadā Rēzeknes pili ieņēma zviedru karaspēks. Otrā Ziemeļu kara laikā pie Rēzeknes pils 1656. gadā notika kauja starp krievu un zviedru karaspēkiem, kuras laikā Rēzeknes pils tika galīgi sagrauta un zviedru karaspēkam izdevās sakaut daudz lielākus krievu spēkus. 1660. gadā to atkal iekļāva Inflantijas vaivadijas sastāvā, bet pils bija zaudējusi savu agrāko militāro nozīmi. 1712. gadā no pils bija palikušas tikai drupas.
Bruno
Bruno var būt:
Linezers (Rīga)
Linezers (arī Linu ezers) ir beznoteces ezers Rīgā, Biķernieku mežā, starpkāpu ieplakā. Izvietojies starp iekšzemes kāpām ar mīkstu, tīru ūdeni. Tikai nokrišņu un gruntsūdeņu ūdensgūtve. Krasti lēzeni. Peldvieta. Ap ezeru 1960. gados uzbūvēta Biķernieku mototrase.
No zivju sugām ezerā dzīvo grundulis, asaris, karpa, karūsa, mailīte, rauda, rudulis.
Ķelti
Ķelti (el, la) bija indoeiropiešu cilšu grupa, kas runāja ķeltu valodās (tās piederēja pie indoeiropiešu valodu saimes) un apdzīvoja plašu reģionu no Eiropas rietumu piekrastes un Britānijas salām gar visu grieķu un romiešu zemju (antīkās civilizācijas) ziemeļu robežu. Ķeltu priekšteči parādījās Centrālās Eiropas dienvidu daļā (Bohēmijā, Austrijas ziemeļu daļā, Bavārijā) ap 6. gadu simtu p.m.ē., lai gan atsevišķi pētnieki specifisku ķeltu kultūru sāk identificēt no apmēram 1200. gada p.m.ē. Ķelti pakāpeniski izplatījās pārējā subkontinenta teritorijā, līdz 1. gadu tūkstoša p.m.ē. 2. pusē tie jau dominēja lielā daļā Eiropas — mūsdienu Īrijas, Lielbritānijas, Spānijas un Francijas teritorijās, vēlāk arī Ziemeļitālijā, Balkānos un pat Turcijas centrālajā teritorijā. To kultūra, valoda, reliģija, paradumi būtiski ietekmēja pārējās Eiropā uz ziemeļiem no Alpiem dzīvojošās tautas.
Ķeltu kultūra
Vārdu "ķelti" (keltoi) pirmo reizi lietojis grieķu vēsturnieks Hekatejs (Ἑκαταῖος) 517. gadā p.m.ē. Ķelti bija viena no grieķiem pazīstamajām barbaru ciltīm.
Ķelti bija tuvākie romiešu kaimiņi, bet vēlāk — romiešu pakļauto provinču iedzīvotāji. Tādēļ romieši labi pazina ķeltus, viņu dzīvesveidu, kultūras īpatnības un ir atstājuši par to daudz rakstisku liecību. Pateicoties šīm liecībām, kā arī jaunāko laiku pētījumiem, kas balstās uz arheoloģiskiem izrakumiem, par ķeltiem ir zināms vairāk nekā par daudzām citām tālaika Eiropas tautām. Tai pašā laikā zināmie vēsturiskie fakti par Baltijas reģiona pirmiedzīvotāju dzīvesveidu pārsteidzoši atgādina daudzus aprakstus un artefaktus no ķeltu pasaules. Tas ļauj izteikt domu, ka Eiropas tautas uz ziemeļiem no Alpiem, dzīvojot samērā līdzīgos ģeogrāfiskajos un klimatiskajos apstākļos, attīstījušas arī visai līdzīgu kultūras modeli. Turklāt baltu ciltis pirmajā gadu tūkstotī p.m.ē. apdzīvoja teritorijas vairāk uz dienvidiem — starp Daugavas un Oderas upju baseiniem. Tādēļ baltu apdzīvotās teritorijas gar Oderas upi atradās tiešā saskarē ar ķeltu un ģermāņu teritorijām. Arī viena no ķeltu (Halštates tipa) apmetņu vietām atrasta Polijā, netālu no Gorževices (Gorszewice) pilsētiņas, apmēram 25 km uz ziemeļrietumiem no Poznaņas. Ziemeļaustrumu virzienā no šīs vietas līdz Vislai, aiz kuras jau sākās sākotnējās baltu teritorijas, ir tikai kādi 150 km.
Ķeltu cilšu sociālajā struktūrā un reliģijā konstatējamas kopīgas pazīmes, taču ne mazāk ir arī atšķirību. Piemēram, politiskās struktūras ķeltu pasaulē variēja no sīkām cilšu zemēm kuru politiskā virsbūve sastāvēja no cilts (zemes) vecākā vai virsaiša un dažiem tā tuvākajiem līdzgaitniekiem, līdz pat samērā stingri centralizētām pirmsvalstīm, sava veida reģionālām „lielvarām”, kā arverni un aedui Gallijā vai katuvelāni (Catuvellauni) Britānijā.
Trīs kārtas ķeltu sabiedrībā bija: karavīri, priesteri (druīdi) un brīvie zemkopji.
Nereti atsevišķas ķeltu ciltis nodarbojās ar sirošanu kaimiņu zemēs un svarīgs to ienākumu avots bija salaupītā manta un gūstekņi, kuri tika padarīti par vergiem.
Pēdējos gadsimtos p.m.ē. ap daudziem ķeltu cietokšņiem jau bija izveidojušās pilsētas ar iepriekš plānotām ielu līnijām, kur mājas bija uzbūvētas vienādās rindās.
Ķeltu sociālā un ekonomiskā attīstība ilgu laiku noritēja neatkarīgi no grieķu—romiešu civilizācijas ietekmes. Daudzos gadījumos šī ietekme līdz zināmam laikam vispār nav konstatēta. Piemēram, Bohēmijā arheoloģisko izrakumu rezultātā Vltavas krastā pie Zāvistas pilsētas atklāts apjomīgs senu būvju komplekss, kura pamatā ir vairāki nocietināti pilskalni ar prasmīgi izbūvētu nocietinājumu sistēmu. Kompleksa centrā bijusi Akropole — plašs kultūras centrs ar altāri, kur acīmredzot notikušas dažādas kulta ceremonijas. Zāvistas kompleksā arheologi nav konstatējuši nekādas nozīmīgas pazīmes, kas liecinātu par grieķu—romiešu kultūras ietekmi uz vietējo ķeltu materiālo saimniecību. Tas ļauj izdarīt svarīgu secinājumu, proti, tautas, kas apdzīvoja teritorijas uz ziemeļiem no klasiskās pasaules atradās uz patstāvīga attīstības ceļa.
Citās ķeltu apdzīvotās teritorijās ne mazums piemēru liecina par jūtamu Vidusjūras civilizāciju ietekmi uz ķeltu sabiedrību. Donavas augštecē, mūsdienu Bādenes Virtembergas zemē Vācijā, atklāts Heineburgas (Heuneburg) pilskalns. Tas bija nozīmīgs ķeltu atbalsta centrs un krustpunkts tirdzniecības ceļā no Ziemeļeiropas Alpu kalnu pāreju virzienā, kā arī uz Vidusjūras austrumu piekrastes zemēm. Visvairāk Heineburgas pilskalns piesaista uzmanību ar 6. gadsimtā p.m.ē. izbūvētajām aizsardzības sienām, kur par būvmateriālu izmantoti uz akmens pamatnes sakrauti saulē kaltēti ķieģeļi. Šāda būvniecības tehnoloģija bija raksturīga Senajai Grieķijai, bet pilnīgi netipiska Eiropas centrālajā daļā. Tas pat jāatzīmē kā visai neveiksmīgs antīkās pasaules izgudrojumu pielietojums, acīmredzot tādēļ vēlākā laika Heineburgas aizsardzība tika pārbūvētas saskaņā ar tradicionālo ķeltu tehnoloģiju. Ķeltu pilskalnu nocietinājumu pamatā bija sarežģītas zemes uzbērumu, akmeņu vaļņu un aizsarggrāvju sistēmas. Pilskalnu aizsargsienas parasti tika izveidotas no akmens krāvumiem, nelietojot kaļķu javu.