cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Māris Bērziņš
Biogrāfija
M. Bērziņš beidzis 59. vidusskolu, Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultāti. Strādājis par ekonomistu privātos uzņēmumos un valsts iestādēs. 1998. gadā viņš kļūst par Valsts kultūrkapitāla fonda direktoru, taču vēlāk pievēršas rakstniecībai. 2003. gadā izdota pirmā grāmata — romāns "Ērika Trauma sapnis". Kopš 2007. gada viņš ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.
Andris Riherts
Andris Riherts (dzimis Rīgā) ir Latvijas futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlētāja karjeras laikā pārstāvēja FK Auda, spēlēja aizsarga pozīcijā.
Māris Bērziņš
Biogrāfija
2007. gadā klajā nāk īsprozas krājums „Gūtenmorgens”, kas ieturēts absurda tradīcijā, tas piedzīvojis atkārtotu izdevumu 2009. gadā, papildinātu ar Māra Bišofa ilustrācijām un trīs jauniem stāstiem. Pēc stāsta „Gūtenmorgens un laika mašīna” Elīna Lihačeva 2009. gadā uzņēmusi īsfilmu ar tādu pašu nosaukumu. 2008. gadā nāk klajā bērnu grāmata "Resnais svešinieks". M. Bērziņš rakstījis arī lugas, no kurām divas iestudētas amatierteātrī. Lugas „Pirmā reize”, „Iztēlojies”, „Bezcerīgs gadījums” un „Kabineta suns” saņēmušas veicināšanas prēmijas Nacionālajā lugu konkursā 2006. un 2008. gadā. 2009. gadā izdota grāmata „Iztēlojies. Trīs lugas”, kas ieguva Literatūras gada balvu kā gada labākais sniegums dramaturģijā.
Andris Riherts
No 2006. līdz 2021. gadam bijis galvenais treneris klubā FK Metta. 2021. gadā neilgu laiku strādāja par Riga FC galveno treneri. Bijis arī Latvijas futbola izlases trenera palīgs. 2022. gada jūnijā atgriezās FK Metta galvenā trenera amatā.
Māris Bērziņš
Biogrāfija
21. gadsimta otrajā desmitgadē M. Bērziņš raksta galvenokārt romānus — 2011. gadā nāk klajā romāns "Titāna skrūves", 2013. gadā — "Sveiks, Dzintar Mihail!", 2015. gadā vēsturisko romānu sērijā nāk klajā romāns "Svina garša", kas vēsta par nacistiskās okupācijas laiku Latvijā. 2015. gadā M. Bērziņš par šo romānu ieguvis Dzintara Soduma balvu, vēlāk arī Literatūras gada balvu par labāko prozas darbu.
2015. gadā saņēmis Baltijas Asamblejas balvu literatūrā. 2022. gada aprīlī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķiru).
Alises iela (dziesma)
"Alises iela" ir 1997. gadā komponēta Jāņa Lūsēna dziesma ar Normunda Beļska vārdiem. Dziesmu izpildīja Igo.
Dzejolis “Alises iela” iekļauts grāmatā “Savādā pasaule” un ir veltīts bērniem no nelabvēlīgām ģimenēm, kas izmitināti patversmē Alīses ielā.
2018. gadā "Alises iela" ieguva 92. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Iļjins
Iļjins (ru, no personvārda Iļja (Илья́); sieviešu dzimtē Iļina (Ильина́)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
2004. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
2004. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši grieķu-romiešu cīņā un sievietes brīvajā cīņā sacentās no 8. līdz 11. aprīlim Ankarā (Turcija), vīrieši brīvajā cīņā no 23. līdz 25. aprīlim Haparandā (Somija).
Latvijas cīkstoņi
Eiropas čempionātā no Latvijas piedalījās pieci cīkstoņi:
Vissekmīgāk cīnījās Diāna Djačenko, kas iekaroja augsto 4. vietu, Kristīne Odriņa-Urbova ieņēma 9. vietu. Pārējie Latvijas cīkstoņi pirmajā desmitniekā neiekļuva.
Kārlis Žanis Prieže
Kārlis Žanis Prieže ( — ) bija latviešu politiķis. Bijis nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas prezidija loceklis.
Biogrāfija
Dzimis 1907. gadā lauksaimnieku ģimenē Ventspilī. No 1929. gada iesaistījās nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas pagrīdes darbībā, par ko vairākkārt ticis arestēts un pavadījis vairākus gadus cietumā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā iecelts par LKP Ventspils-Talsu-Tukuma apgabala komitejas sekretāru, kļuvis par nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputātu un tās prezidija locekli. No 1944. līdz 1948. gadam bija Latvijas PSR Augstākās Padomes sekretārs. No 1945. līdz 1949. gadam strādāja LKP Centrālajā komitejā. Līdz aiziešanai pensijā 1962. gadā bija Latvijas PSR Sociālās nodrošināšanas ministra vietnieks.
Miris Rīgā.
Apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga un Sarkanās Zvaigznes ordeņiem, kā arī vairākām medaļām.
Tošpavāri
Tošpavāri ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V854.
Lādezers (nozīmju atdalīšana)
Lādezers var būt:
Reiņu pilskalns (Perečkas kalns)
Reiņu pilskalns jeb Perečkas kalns ir pilskalns Krāslavas novada Asūnes pagasta Reiņu ciemā, uz dienvidrietumiem no Asūnes, Garā ezera austrumu galā. Uz ziemeļrietumiem no pilskalna, ezera ziemeļaustrumu krastā atrodas Reiņu pilskalns.
Dzeņumuiža
Dzeņumuiža ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V854, Kujas upes krastā.
Norvēģijas filkes
Filke (no) ir Norvēģijas administratīvā iedalījuma pirmā līmeņa vienība. Nosaukums cēlies no vecnorvēģu vārda fylki, kas nozīmē "tauta". Norvēģija ir sadalīta 18 filkēs, kas tālāk ir sadalītas 422 komūnās. Svalbāra un Jana Majena sala, kas atrodas ārpus kontinentālās Norvēģijas, sīkāk komūnās netiek dalītas un tām nav filkes statusa. Galvaspilsēta Oslo ir gan filke, gan komūna.
2017. gadā Norvēģijas valdība nolēma aizstāt pašreizējo iedalījumu ar lielākām administratīvajām vienībām — reģioniem. Pirmās izmaiņas tika veiktas 2018. gada 1. janvāri, kad vienā Trendelāgas reģionā apvienojās Nūrtrendelāga un Sērtrendelāga. Par jaunā reģiona centru kļuva Tronheima.
Vēsture
Norvēģija filkēs bija sadalīta jau vikingu laikos un viduslaikos. Sākotnēji filkes tika sauktas valdnieku vārdos, kas tajās valdīja, vai tautas vārdā, kas tajās dzīvoja. Atsevišķas filkes savu nosaukumu ieguva pēc apkārt esošās ainavas. Lielākā daļa veco nosaukumu joprojām sastopama dažādos vietvārdos.
12. gs. beigās valdnieka Sverres laikā Norvēģija tika pādalīta vairākos sīselos (no), kas pastāvēja līdz 1307. gadam. Sākot ar 1308. gadu sīselu sistēmu aizstāja ar lēnēm (no), bet 1662. gada 19. februārī ar karaļa dekrētu lēnes pārdēvēja par amtiem (no).
1919. gadā amti atkal tika pārsaukti par filkēm. Šajā laikā Norvēģijā bija 20 filkes, jo divām pilsētām — Oslo un Bergenai — bija sava filke. 1972. gadā šis skaits samazinājās līdz 19, kad Bergena tika iekļauta Hordalannes filkē. Kopš tā laika filkes vairs nav piedzīvojušas būtiskas izmaiņas.
2017. gadā Norvēģijas valdība paziņoja par lēmumu līdz 2020. gadam apvienot esošās 19 filkes 11 reģionos.
Pārvalde
Katrai filkei ir divas galvenās pārvaldes struktūras:
Saraksts
Katrai filkei ir piešķirts savs unikālais numurs, kas atbilst ISO 3166 standartam. Numerācija seko Norvēģijas krasta līnijai no Zviedrijas robežas valsts dienvidaustrumos līdz Krievijas robežai ziemeļaustrumos. 13. kods iepriekš bija piešķirts Bergenas filkei, bet kopš apvienošanas ar Hordalanni tas ir izņemts no sistēmas. Tam nav saistības ar triskaidekafobiju — bailēm no skaitļa 13.
Kārlis Dzelzītis
Kārlis Reinholds Dzelzītis (arī Kārlis Dzelzs) ( — ) bija latviešu jurists, dzejnieks un politiķis. Bijis Latvijas Satversmes sapulces deputāts, Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas pārstāvis.
Biogrāfija
Kārlis Reinholds Dzelzītis dzimis (pēc vecā stila — ) Nurmižu pagasta Ramas muižas "Ķopu" (tagad Līgatnes pagastā) saimnieka Mārtiņa Dzelzīša un Jūles dzimušas Gūtmanes ģimenē. Mācījies Siguldas draudzes skolā, Cēsu pilsētas skolā un Blūma reālskolā Rīgā, bet beidzis Jelgavas reālskolu 1911. gadā. No 1912. līdz 1914. gadam studēja Tērbatas un Pēterburgas Universitātēs jurisprudenci.
Pirmajā pasaules karā mobilizēts Krievijas armijā. 1917. gadā Dzelzītis Petrogradā darbojās sociāldemokrātiskajā partijā, laikrakstā "Strādnieku Avīzes", žurnālā "Laika Domas". Viņu ievēlēja arī Petrogradā nodibinātajā Latvijas Pašnoteikšanās savienības valdē (latviešu bēgļu organizācijā).
1919. gadā Dzelzītis atgriezās dzimtenē, iestājās Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijā, kā Latgales apgabala sociāldemokrātu kandidāts tika ievēlēts par Satversmes sapulces deputātu, kur viņš darbojās Satversmes komisijā. 1. Saeimas vēlēšanās LSDSP vairs neizvirzīja viņa kandidatūru kādas nenoskaidrotas saimnieciskas lietas dēļ, kur apvainojumus pret viņu vērsa no Krievijas atgriezušies bēgļi. 1920. gadā beidzis Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultāti ar ''mag. iur.'' grādu, strādāja advokatūrā un par zvērinātu advokātu Rīgā. Papildinot savas zināšanas, viņš 1927. gadā devās uz Franciju un studēja franču literatūru Grenobles Universitātē un mākslu Parīzē. Nonākot konfliktā ar komunistiem, K. Dzelzītis 1931. gadā atkal iestājās LSDSP. 1930. gados aizrāvās ar dārzkopību. Dibināja Līgatnes Dārzkopības pārraudzības biedrību. 1934. gadā bijis īslaicīgā emigrācijā Igaunijā. 1930. gadu otrajā pusē no sociālām idejām pievērsies "dzīvās ētikas" mācībai, kļuvis Rēriha biedrības dalībnieks.
1940. gadā Dzelzītis darbojās padomju advokatūras dibināšanā, taču komunistu uzticību viņš neieguva. Tomēr vācu okupācijas laikā viņu uz pusgadu noturēja apcietinājumā.
1944. gadā Dzelzītis devās uz Austriju, iestājās Insbrukas Universitātē, kur 1948. gadā beidza otru fakultāti — politisko tiesību studijas, un kā pirmais latvietis tur ieguva doktora grādu 'cum laude '. 1950. gadā viņš izceļoja uz Jaunzēlandi, kur vēlāk Velingtonas Universitātē lasīja lekcijas par komunismu un Padomju Savienību. 1959. gadā pārcēlās uz ASV un 11 gadus trijās koledžās lasīja lekcijas politiskajās zinībās un mācīja krievu, vācu un franču valodu. 1971. gadā pensionējās. Runāja piecās svešvalodās, arī viņa raksti sarakstīti trijās valodās un publicēti sešās valstīs. Viņš interesējās par literatūru, sabiedriskajiem un politiskajiem jautājumiem, lasīja referātus un piedalījās konferencēs. Viņa lielākais veikums trimdā ir Raiņa un Aspazijas pieminekļa komitejas noorganizēšana un pieminekļa uzcelšana Kastaņolā, Šveicē 1972. gadā. 1973. gadā Dzelzītis izstājās no LSDSP. Pieņēma katoļticību un iestājās "Daugavas Vanagos".
Dzelzīti interesēja arī literatūra. 1918. gadā pirmās publikācijas Ņižņijnovgorodas krievu preses izdevumos. 1922. gadā iznāca viņa pirmais dzejoļu krājums "Karogu nemiers" ar segvārdu Kārlis Dzelzs. Sadarbojās ar Linardu Laicenu. 1924. gadā iznāca dzejoļu krājums "Sniegs un degošā sirds", bet 1928. gadā stāstu krājums "Gājiens uz nākotni". No 1921. līdz 1937. gadam Dzelzītis sarakstījis arī vairākas juridiskas grāmatas. 1967. gadā iznāca viņa trešais dzejoļu krājums "Pasaules krustceļos", 1981. gadā — "Iesākumā bija vārds".
Kārlis Dzelzītis bija konkordijas "Valdemarija" filistrs.
Mūžībā aizgājis 1982. gada 8. janvārī ASV, Ziemeļkarolīnas štata Solsberijā.
GSAT-16
GSAT-16 ir Indijas sakaru pavadonis. Tas ģeostacionārajā orbītā palaists 2014. gada decembrī. Pavadoni izgatavojusi Indijas Kosmosa pētījumu organizācija (ISRO).
GSAT-16 tika palaists 20:40 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA-221) no Gviānas kosmiskais centra. Kopā ar to tika palaists arī sakaru pavadonis DirecTV 14. Kosmiskais aparāts tika ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā. Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem.
Pavadonis novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 55° austrumu garuma, kur tas nomainīja resursus iztērējušo INSAT-3E un atrodas kopā ar GSAT-8, IRNSS-1A un IRNSS-1B.
Jūdas vēstule
Jūdas vēstule (la) ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata vienu no Jēzus Kristus apustuļiem Tadeju (saukts arī par Jūdu). Tiek pieļauts arī, ka vēstules autors varētu būt Jēzus Kristus brālis Jūda. Šī vēstule ir viena no īsākajām Jaunās Derības vēstulēm, sastāv tikai no vienas daļas. Tā ir saistīta ar Pētera 2. vēstuli. Precīzs vēstules tapšanas laiks nav zināms, bet tiek pieļauts, ka tā uzrakstīta laika posmā starp 62. un 70. gadu, bet varbūt tā tapusi vēlāk.
Sigismunds Luksemburgs
Sigismunds (de, hu, hr, cs; dzimis, miris ) bija Luksemburgu dinastijas Svētās Romas impērijas ķeizars no 1433. gada līdz savai nāvei. Bija arī Ungārijas Karalistes, Horvātijas karalistes, Bohēmijas karalistes, Itālijas karalistes karalis un Romiešu karalis. Pēdējais Luksemburgu dinastijas imperators. Viens no galvenajiem Konstancas koncila (1414—1418) organizētājiem, kas izbeidza pāvestu un antipāvestu pretstāvi (Lielo Rietumu shizmu). Koncila laikā ar nāvi tika sodīts Jans Huss, kas izsauca Husītu karus.
1396. gada Sigismunds vadīja apvienoto kristiešu armiju, kura uzbruka Osmaņu impērijai. 25. septembrī sultāns Bajezids I smagi sakāva krustnešus Nikopoles kaujā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1368. gadā Nirnbergā Svētās Romas impērijas ķeizara Kārļa IV ģimenē. Bērnību pavadīja Ungārijas galmā, tekoši runāja ungāru valodā, jo kopš sešu gadu vecuma bija saderināts ar Ungārijas troņmantinieci. Ungārijas troni ieguva 1385. gadā, Zvolenā apprecoties ar karalieni Ungārijas Mariju.
Sigismunda vēlēšanās par Romiešu karali vairākums kūrfirstu nobalsoja par viņa brālēnu, Brandenburgas valdnieku Morāvijas Jobstu, bet Saksijas hercogs joprojām atbalstīja 1400. gadā atcelto Sigismunda pusbrāli Vāclavu IV. Pāris mēnešus uz troni bija trīs Luksemburgu dinastijas pretendenti, līdz 1411. gada janvārī Jobsts mira, bet slimais Vāclavs IV necentās atgūt troni.
1414. gadā Sigismunds devās kronēties uz Āheni, tajā pašā gadā Konstancas koncils pieņēma lēmumu par Jana Husa sodīšanu ar nāvi. Sigismunds cieta neveiksmi Husītu karu sākumā, bet 1429. gadā viņš ļāva Lietuvas dižkunigaitim Vītautam kronēties par Lietuvas karali, kas nenotika Vītauta nāves dēļ.
No savas varas 27 gadiem Sigismunds tikai 2 pavadīja impērijas teritorijā. Luksemburgas hercogistē valdīja viņa radiniece Elizabete, bet varu Brandenburgas markgrāfistē viņš nodeva Frīdriham Hohecollernam.
Lādezers
Lādezers (agrāk Ausmas) ir ciems Limbažu novada Limbažu pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā Lādes ezera dienvidaustrumu krastā pie autoceļa P9 12 km no pagasta pārvaldes, 11 km no novada domes Limbažos un 75 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta (Ausmas) izveidojusies pēckara gados 2,5 km no bijušās Lādes muižas centra kā kolhoza «Komunārs» (vēlāk — «Lādezers») centrālais ciemats. Mājokļu celtniecība ciemā visintensīvāk notikusi 1970.—1980. gados. Ciemā ir četras daudzstāvu mājas, kompakta tipveida («Līvānu» tipa un slikātķieģeļu) privātmāju apbūve, kā arī 21. gadsimta sākumā veidojusies jaunā apbūve Lādes ezera piekrastē. Ražošanas sektors izvietots ciema austrumu daļā, kur darbojas šūšanas cehs un kokapstrādes uzņēmums. Lādezera ciemā ir pamatskola, pasts, veikals.
Valtaiķu pils
Vēsture
Senās kuršu Bandavas zemes Valtaiķu pils (Walteten) pēc 1253. gada Kursas dalīšanas līguma nonāca Livonijas ordeņa pārvaldē. 1388. gadā pirmo reizi rakstos pieminēta Livonijas ordeņa Kuldīgas komturejas Jaunā pils (castrum Novum). 1392. gada 30. jūnijā Kurzemes bīskaps noslēdza līgumu ar Livonijas ordeņa mestru par zemju apmaiņu. Livonijas ordenis ieguva agrāk bīskapam pakļauto kuršu Megavas daļu uz dienvidiem no Sventājas upes apmaiņā pret Valtaiķu novadu (Nuwelues). 1421. gadā pieminēta bīskapa Jaunā pils, kas 1508. gadā dēvēta par Nygenhusze.
Lādezers
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Valtaiķu pils
Vēsture
1559. gadā Dānijas karalis Frederiks II no Kurzemes bīskapa koadjutora Ulriha Bēra atpirka Kurzemes bīskapa tiesības par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. Šajā laikā Valtaiķu pils pieminēta kā Niehus (1561) un Neygenhauss (1568). Pēc Magnusa nāves Dānijas un Polijas—Lietuvas ūnijas pretenzijas uz Kurzemes bīskapiju izraisīja tā saukto Piltenes mantojuma karu, kura laikā poļi 1583. gadā ieņēma Valtaiķu pili (Nyenhuss). 1617. gadā Kurzemes bīskapiju pārveidoja par autonomu Piltenes apgabalu Polijas-Lietuvas pakļautībā, bet kara laikā nopostīto pili vairs neatjaunoja.
Apraksts
Pils atradās 10-15 metrus augstā Vaipas upes ielejas labajā krastā, kas padarīja to grūti pieejamu no dienvidu puses. No pārējām pusēm to sargāja aizsarggrāvji. 1,6 metrus biezā laukakmeņu mūra pamati aizņem 61х61 metrus lielu kvadrātveida laukumu. Dienvidaustrumu mūra iekšpusē atradās 11х7 metrus plaša dzīvojamā ēka.
Brentvuda
Brentvuda bija vieta, kur 1994. gadā notika Nikolas Braunas Simpsones un Ronalda Goldmena saduršana Nikolas Braunas Simpsones savrupnamā Bundy Drive rajonā. Nikolas bijušais vīrs futbolists un aktieris O. Dž. Simpsons tika attaisnots slepkavībās, taču vēlāk civilprocesā tika atzīts par vainīgu noziegumā. Pēc tam tika pārdota O. J. Simpsona māja Brentvudā. Jaunie īpašnieki nojauca Simpsona māju un uzcēla jaunu savrupnamu.
Medusbišu apakšdzimta
Medusbišu apakšdzimta (Apinae) ir plēvspārņu (Hymenoptera) apakšdzimta, kas pieder bišu dzimtai (Apidae). Tā ir viena no lielākajām bišu dzimtas apakšdzimtām, kas apvieno medusbites, bezdzeloņa medusdbites, orhidejbites, kamenes un daudzas citas mazāk pazīstamas bišu sugas. Mūsdienās medusbišu apakšdzimtā tiek klasificētas arī pūkbites (Anthophorini), kas nesenā pagātnē bija daļa no pūkbišu dzimtas (Anthophoridae). Pārējās pūkbišu sugas mūsdienās veido divas citas bišu dzimtas apakšdzimtas - dzegužbišu apakšdzimtu (Nomadinae) un namdarbišu apakšdzimtu (Xylocopinae).
Reiņi (Liezēres pagasts)
Reiņi ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Medusbišu apakšdzimta
Medusbišu apakšdzimtā ir 19 ciltis, no tām visplašāk izplatītā ir bezdzeloņa medusbišu cilts (Meliponini). Atbilstošajā klimatiskajā zonā tās ir sastopamas visā pasaulē.
Reiņi (Liezēres pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V847.
Medusbišu apakšdzimta
Īpašības
Lielākā daļa sugu, izņemot medusbites, kamenes un bezdzeloņa medusbites, ir bites vientuļnieces, turklāt vairākas ciltis ir kleptoparazīti. Tās ir Ericrocidini, Isepeolini, Melectini, Osirini, Protepeolini un Rhathymini. Medusbišu apakšdzimtas sugām ir dažas atšķirīgas īpašības, kādas var novērot ļoti reti citām bišu sugām. Viena no tām ir tēviņu ieradums veidot kopīgas gulēšanas grupas uz augiem. Vakarā uz viena auga sapulcējas vairāki tēviņi, ieķeras augā ar žokļiem un kopīgi izguļ visu nakti līdz rītam. Reizēm to kājas kļūst ļenganas un brīvi nokarājas gar augu. Medusbišu apakšdzim tas sugas reizēm ziedputekšņu vietā ievāc ziedu eļļu, ar kuru baro savus kāpurus. Šāds ieradums ir novērots vēl tikai dažām grumbuļbišu dzimtas (Melittidae) sugām. Medusbišu apakšdzimtas sugas ir visnozīmīgākie ziedošo augu apputeksnētāji.
IRNSS-1A
Kosmiskajā aparāta izmēri ir 1,58 m x 1,50 m x 1,50 m. Tajā uzstādīta navigācijas aparatūra (L5 un S frekvenču josla) un lokācijas aparatūra (C joslas raidītājs). Bez tam pavadonī uzstādīti atstarotāji lāzerlokācijai.
IRNSS-1A tika palaists 18:11 UTC ar nesējraķeti PSLV-XL (lidojums C22) no Satiša Dhavana kosmosa centra pirmā starta laukuma.
Pavadonis tika izvietots ģeosinhronā orbītā ar slīpumu 29°, pozīcijā 55° austrumu garuma.
2016. gada jūlijā sabojājās viens rubīdija atompulkstenis, vēlāk arī pārējie divi. Līdz ar to navigācijas mērķiem pavadonis vairs nebija izmantojams.
Tipiskie grifi
Tipiskie grifi, tipisko grifu ģints (Gyps) ir vanagu dzimtas (Accipitridae) ģints, kas pieder pie grifu apakšdzimtas (Aegypiinae). Šajā ģintī ir apvienotas 8 mūsdienās dzīvojošas grifu sugas, kuras visas izplatītas Vecās Pasaules siltākajos reģionos. Lielākā sugu dažādība sastopama Āzijā un Āfrikā. Eiropā mājo tikai baltgalvas grifs (Gyps fulvus). Latvijā baltgalvas grifs ir rets ieceļotājs. Līdz šim reģistrēti 7 novērošanas gadījumi, pēdējais no tiem – 2012. gadā.
Izskats un īpašības
Tipiskie grifi ir liela auguma putni ar kailu seju, platiem, gariem spārniem un to apspalvojums uz ķermeņa lielākajai daļai sugu ir tumšs. Salīdzinot ar citām grifu ģintīm, šīm sugām galvas ir vairāk apspalvotas. Galvu un kaklu atkarībā no sugas sedz biezākas vai retākas dūnas, dažām sugām kaila ir visa galva un kakls. Ap kakla pamatni grifam aug kupla apkakle, kas barojoties novada tekošās asinis un šķidrumus, neļaujot sasmērēties ķermeņa apspalvojumam. Grifiem ir spēcīgs knābis ar līku galu, bet vājas kājas, kas nav piemērotas ķermeņu sagrābšanai un noturēšanai. Šīs ģints sugām ir raksturīgs ļoti ietilpīgs kuņģis un visa gremošanas sistēma, kas var uzņemt lielu barības daudzumu.
Lielākais ģintī ir Himalaju grifs (Gyps himalayensis), kura ķermeņa garums var sasniegt 150 cm, spārnu plētums 310 cm, svars 12 kg. Mazākais ģintī ir Bengālijas grifs (Gyps bengalensis), kura mazāko īpatņu ķermeņa garums ir 76 cm, spārnu plētums 205 cm, svars 3,5 kg.
Uzvedība
Grifi ir maitas putni un pamatā barojas ar maitu, kuru atrod, izmantojot redzi. Parasti tie planē augstu debesīs, meklējot kādu kritušu dzīvnieku. Ja viens kaut ko ierauga un laižas zemē, pārējie tam seko. Pie kritušā dzīvnieki bieži izceļas ķildas un cīkstēšanās par labāko barošanās vietu, toties barā grifi spēj no upura padzīt pat samērā lielus plēsējus.
Komandantstunda
Komandantstunda jeb policijas stunda ir aizliegums personām bez atļaujas noteiktā diennakts laikā brīvi pārvietoties ārpus dzīvesvietas, lai ieviestu un uzturētu kārtību, samazinātu upuru skaitu ārkārtas stāvokļa laikā vai kara laikā.
Vēsture
Lai ierobežotu iedzīvotāju sacelšanos, jau kopš viduslaikiem tika izmantota komandantstunda, tostarp Viljama I Iekarotāja laikā. Pirms ASV pilsoņu kara vairums dienvidu štatu noteica policijas stundu vergiem.
Pirmā un Otrā pasaules kara laikā tika ieviesta arī kara policijas stunda. Pirmā pasaules kara laikā, lai taupītu degvielu, Lielbritānijas Tirdzniecības padome ieviesa oficiālu policijas stundu, kas paredzēja, ka veikaliem un izklaides iestādēm līdz plkst. 22.30 ir jāizdzēš apgaismojums.
Saistībā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā 2022. gada 24. februārī daudzos Ukrainas reģionos tika ieviesta policijas stunda, kas ierobežoja civiliedzīvotāju pārvietošanos nakts laikā bez īpašām atļaujām. Policijas stundas sākuma un beigu laiku noteica reģionālā padome katrā apgabalā atsevišķi. Piemēram, Kijivā tas tika noteikts no plkst. 22:00 līdz 7:00. Ja apdzīvotās vietas tika apšaudītas īpaši spēcīgi vai pastāvēja risks, ka pilsētās varētu iebrukt Krievijas karaspēks, policijas stundu pagarināja līdz pat vairākām dienām, piemēram, Kijivā no 15. līdz 17. martam.
Jūlija Ratkeviča
Cīkstones karjera
Pārstāvot Baltkrieviju 2005. gada Eiropas čempionātā Varnā, Ratkeviča izcīnīja bronzas medaļu svara kategorijā līdz 59 kg. Pēc pāriešanas uz Azerbaidžānu viņa izcīnīja zelta medaļu 2009. gada pasaules čempionātā Herningā un 2011. gada Eiropas čempionātā Dortmundē.
Ratkeviča 2012. gada vasaras olimpiādē Londonā sacentās sieviešu brīvā stila svara kategorijā līdz 55 kg. 1. kārtas mačā viņa pieveica Mariju Prevolaraki no Grieķijas, bet nākamajā kārtā zaudēja Saori Jošidai. Tādējādi Ratkeviča kvalificējās gandarījuma cīņai, kur viņa pārspēja amerikāņu cīkstoni Kelsiju Kembelu. Bronzas medaļu finālā viņa pieveica Valēriju Žolobovu no Krievijas.
2013. gadā Ratkeviča uzvarēja vasaras universiādē Kazaņā, finālcīņā pieveicot amerikānieti Elisoni Ragani.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Ratkeviča sacentās svara kategorijā līdz 58 kg un cīņā par bronzas medaļu zaudēja Tunisijas cīkstonei Marvai Amri.
Juris Vīksniņš
Džordžs (Juris) Vīksniņš (dzimis 1937. gadā Rīgā, miris ) bija latviešu ekonomists.
Biogrāfija
Vīksniņš dzimis Rīgā 1937. gadā. Sešu gadu vecumā, Otrā pasaules kara laikā, kopā ar ģimeni pameta dzimteni. 1950. gadā pēc ilgiem gadiem pārvietoto personu nometnēs Eiropā Vīksniņš pārcēlās uz Filadelfijas apgabalu. Pēc tam, kad kļuva par ASV pilsoni, Juris nomainīja savu vārdu.
Vīksniņš ieguvis bakalaura grādu ekonomikā ar izcilību Templa Universitātē (Temple University) 1959. gadā, maģistra grādu Pensilvānijas Universitātē 1960. gadā, bet doktora grādu (Ph.D.) Džordžtaunas Universitātē (Georgetown University) 1964. gadā, kur arī tai pašā gadā sācis strādāt par mācību spēku. Kopš 2003. gada bija emeritēts ekonomikas profesors.
Rikijs Bobijs — ātruma karalis
"Rikijs Bobijs — ātruma karalis" (en) ir 2006. gada ASV sporta komēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Ādams Makejs. Galvenās lomas atveido Vills Ferels, Džons Reilijs, Saša Barons Koens, Gerijs Kols, Maikls Klārks Dankans un Džeina Linča. Filmas pirmizrāde notika.
FK Minija (1962)
FK Minija bija Lietuvas futbola klubs no Kretingas, kas dibināts 1962. gadā, agrāk spēlēja Lietuvas čempionāta augstākajā līgā. Klubs beidza pastāvēt 2016. gadā.
Rikijs Bobijs — ātruma karalis
Rikijs Bobijs ir pirmajā vietā NASCAR līgā, pateicoties līgumam ar viņa labāko draugu un komandas biedru Kelu Notonu jaunāko. Kad Formula 1 franču izcelsmes braucējs Žans Žirārs sāk savu ceļu pretī virsotnē, tiek pārbaudīts Rikija talants un uzticība.
Juris Vīksniņš
Biogrāfija
Vīksniņa specialitāte bija makroekonomika, ekonomisko sistēmu salīdzinājumi un saimnieciskās attīstības jautājumi, viņš publicējis vairākus zinātniskus pētījumus angļu valodā par Latvijas un Baltijas valstu ekonomiku, sākot jau no padomju laikiem.
Vīksniņš bija Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis un "Ekonomistu apvienības 2010" biedrs, strādāja par konsultantu Latvijas Bankā no 1992. gada līdz 2005. gadam, kā padomnieks piedalījās Latvijas Bankas valūtas reformā. Viņa nozīmīgākais padoms Latvijas nacionālās valūtas atjaunošanā — piesaistīt latu Starptautiskā Valūtas fonda norēķinu vienībai SDR valūtu grozam. 2003. gadā apbalvots ar 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Viņš saņēmis balvu arī no Amerikas Studiju fonda — grupas, kas veicina brīvā tirgus ekonomiku.
Profesors Vīksniņš sniedzis konsultācijas ASV centrālās bankas — Federālo rezervju sistēmas — valdei, Pasaules Bankai, ASV Starptautiskās Attīstības aģentūrai un Starptautiskajam Valūtas fondam.
Piemiņa
2018. gadā Latvijas Bankas izsludinātajā studentu zinātniski pētniecisko darbu konkursā tika iedibināta Jura Vīksniņa vārdā nosauktā speciālbalva, kas paredzēta labākajam darbam, kas integrēs ekonomikas un vēstures zinātniskās metodes, sniedzot novatorisku skatu uz kādu no Latvijas, Baltijas valstu vai Eiropas tautsaimniecības attīstības posmiem vai ekonomikas ideju vēstures kontekstā.
Deivids Letermans
Deivids Maikls Letermans (en; dzimis ) ir amerikāņu televīzijas raidījumu vadītājs un komiķis.
Baltkrievijas milicija
Baltkrievijas Republikas milicija (be; ru) ir Baltkrievijas tiesībsargājošā iestāde, kas atbild par regulāru policijas darbu valstī.
Deivids Letermans
Kopš 1993. gada vada sarunu šovu Late Show with David Letterman. Pirms tam no 1982. gada vadījis komēdijsarunu šovu Late Night with David Letterman. Letermans ir ar visgarāko vakara šovu vadītāja karjeru ASV. Viņš ir arī televīzijas un kinoproducents. Viņa dibinātais uzņēmums Worldwide Pants Incorporated producē viņa šovu, kā arī The Late Late Show with Craig Ferguson. 1996. gadā žurnāls TV Guide viņu ierindoja 45. vietā 50 izcilāko televīzijas zvaigžņu sarakstā. Pēdējā Late Show sērija tika pārraidīta 2015. gada 20. maijā.
Baltkrievijas milicija
Vēsture
Sākotnēji milicija Baltkrievijā tika dibināta 1917. gada 4. martā Februāra revolūcijas laikā, kad boļševiku politiķis Mihails Frunze tika iecelts par vietējās Minskas civilās milicijas pagaidu policijas priekšnieku. Tikai trīs dienas vēlāk, dažādās Baltkrievijas pilsētās sākās policijas nodaļu izveides process. Pagaidu noteikumi par policiju tika izdoti 1917. gada 17. aprīlī, izveidojot miliciju kā valsts varas izpildinstitūciju. Baltkrievijā, tāpat kā visā jaunizveidotajā Padomju Krievijā, milicija aizstāja iepriekšējos cariskās policijas dienestus, piemēram, ohranu. 1917. gada 10. novembrī (28. oktobrī pēc vecā stila), dažas dienas pēc Oktobra revolūcijas, Iekšlietu tautas komisariāts (NKVD) izdeva dekrētu par pirmo normatīvo aktu, kas noteica padomju milicijas izveidi.
Baltkrievijas Sociālistiskajā Padomju Republikā 1919. gadā tika izveidota vienota policijas struktūra, kas 1920. gada 30. novembrī tika izveidota kā BPSR Galvenā milicijas pārvalde. Baltkrievijas PSR slepenpolicijas pienākumus 1934. gada jūlijā pārņēma NKVD, bet 1946. gada martā pienākumus nodeva BPSR Iekšlietu ministrijai. 1991. gada 1. martā Baltkrievijas Augstākā padome pieņēma likumu "Par policiju", kas ir galvenais normatīvais akts, kas regulē neatkarīgas republikas iekšlietu iestāžu darbību. Baltkrievijas Nacionālā sapulce 2007. gada 17. jūlijā pieņēma likumu, ar kuru Baltkrievijas milicija faktiski kļuva par Baltkrievijas Iekšlietu ministrijas pamata un vadošo iestādi. Mūsdienās 4. marts tiek uzskatīts par Baltkrievijas modernā milicijas dienesta dzimšanas dienu.
Struktūra
Miliciju veido:
Bruņutis
Apraksts
Bruņutis ir 0,5-7 mm gari kukaiņi. Tām ir spilgti izteikts dzimuma dimorfisms. Mātītes tiktāl piemērojušās parazītiskam dzīvesveidam, ka vairs neatgādina kukaiņus, bet izaugumus uz augiem. To ķermeni klāj plāns hitīna apvalks un dažāda veida un blīvuma vaska atdalījumu bruņas jeb vairogs. Kukaiņiem raksturīgais ķermeņa posmojums saglabājies tikai arhaiskākajiem šīs grupas pārstāvjiem un tēviņiem. Tēviņiem ir labi attīstīti taustekļi, spārni, kājas, acis, bet barošanās orgāni pieaugušā stāvoklī ir pilnīgi reducējušies. Tēviņi ir reti sastopami.
Vairošanās
Bruņutis vairojas partenoģenētiski. Mātītes zem bruņas dēj neapaugļotas olas vai dzemdē dzīvus kāpurus. Pārvietoties spēj tikai pirmās, retāk otrās stadijas kāpuri. Latvijā uz kokiem parazitējošām bruņutīm gadā attīstās viena paaudze, ievazātajām siltumnīcu sugām (>15 sugas) 3—4 paaudzes. Uz kokiem un krūmiem bruņutis ziemo olu stadijā zem nedzīvās mātītes bruņas, vai arī kā otrās stadijas kāpuri mizu plaisās.
Barošanās, kaitīgums un apkarošana
Bruņutu tēviņi un kāpuri sūc sulu no augu virszemes daļām, dažas siltumnīcu sugas arī no saknēm. Bruņutīm ir polifāgas, oligofāgas un monofāgas sugas. Latvijā konstatētas ap 60 sugām. Dārzos, apstādījumos un siltumnīcās biežāk sastopamas ir grimoņu, komatveida, mīkstā augumāju, pūkainā un vītolu bruņuts. Bruņutu apsēstie augi nīkuļo, zaudē dabisko krāsu un iet bojā. Bruņutis ir arī augu vīrusu slimību pārnēsātājas. Tās apkaro ar pieskares insekcīdiem, kā arī gāzējot.
Blākaiņi
Blākaiņi ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V847.
Hornāda
Hornāda (sk jeb Hernāda hu) ir 286 kilometrus gara Šajo upes kreisā krasta pieteka Slovākijā (pirmos 193 kilometrus) un Ungārijā. Hornādas garums ir lielāks par tās ietekupes Šajo garumu.
Iztece - Zemajos Tatros pie Krāļovas kalna. Iesākumā tek austrumu virzienā, pie Kisakas ciema pagriežoties uz dienvidiem. Ietek Šajo uz dienvidaustrumiem no Miškolcas. Lielākā pieteka - Torisa. Hornādas krastos atrodas Krompahi, Spišske Vlahi, Spišska Nova Vesa un Košice.
Evakuācija
Evakuācija ir organizēta cilvēku, materiālo un kultūras vērtību pārvietošana drošās vietās, kā arī karaspēka izvešana un valsts iestāžu, sabiedrisko organizāciju un pat valdību pārcelšanās. Evakuāciju var izraisīt dažādi notikumi, tostarp dabas katastrofas, piemēram, viesuļvētras, zemestrīces, plūdi, meža ugunsgrēki, cunami un vulkānu izvirdumi. Tās var būt nepieciešamas arī, reaģējot uz cilvēka izraisītiem negadījumiem, piemēram, rūpnieciskām avārijām, ķīmisku vielu noplūdēm, kodolkatastrofām, teroristu uzbrukumiem un pilsoņu nemieriem. Dažos gadījumos evakuācija var būt nepieciešama arī ārkārtas medicīniskās situācijās, slimību uzliesmojumu gadījumos un citās ar veselību saistītās krīzēs.
Galvenais evakuācijas mērķis ir aizsargāt iedzīvotājus no iespējama kaitējuma, pārvietojot tos uz drošāku vietu, līdz draudi ir novērsti.
Aizalksne
Aizalksne (arī Aizaļksne) ir ciems Vārkavas novada Rožkalnu pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 14,9 km no pagasta centra Rimicāniem, 10,8 km no novada centra Vecvārkavas un 217,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļa V682 (Špoģi–Arendole–Vecvārkava–Sīļi), Augšdedzes upes krastā.
Bādbelciga
Bādbelciga (de; līdz 2010. gadam — Belciga (de)) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Potsdamas-Mitelmarkas apriņķa centrs 70 kilometrus uz dienvidrietumiem no Berlīnes. Pilsēta atrodas Augšflēminga dabas parka (Naturpark Hoher Fläming) teritorijā, kas ir viena no Eiropā ievērojamākajām lielās sīgas (Otis tarda) atradnēm.
Knospe
Knospe (de — ‘pumpurs’) bija Vācijas Kriegsmarine slepena meteostacija Arktikā 2. Pasaules kara laikā. Izvietojusies Svalbāras galvenās salas Špicbergenas ziemeļrietumos. Knospe bija pirmā no vairākām secīgi izveidotām Vērmahtas autonomajām meteostacijām Arktikā.
Vēsture
Knospe bija pirmā no deviņām Vērmahta meteostacijām, kas tika ierīkotas Svalbārā 2. Pasaules kara laikā. Sakarā ar Sabiedroto konvoju aktivitātēm ceļā uz Murmansku un sekojošo karadarbības intensificēšanos Arktikā, Vācijas Kara flotei un Gaisa spēkiem radās pastiprināta nepieciešamība aktuālā meteoroloģiskā informācijā. Sākotnēji meteoinformāciju mēģināja nodrošināt ar speciāli aprīkotiem zvejas kuģiem, bet tie bieži tika nogremdēti. Kara flote un Gaisa spēki veidoja katra savu meteoroloģisko novērojumu tīklu un bieži konkurences dēļ aktuālā iformācija pie citām bruņoto spēku vienībām nonāca ar novēlošanos. Tika nolemts izveidot slepenas autonomas meteostacijas Ziemeļu Ledus okeāna salās, kurām būtu centrāla pakļautība.
Knospes stacija tika ierīkota 1941. gada oktobrī un tās vadītājs bija ornitologs un polārpētnieks Hanss Roberts Knespels (Hans-Robert Knoespel), no kura uzvārda tika atvasināts stacijas nosaukums. Meteostaciju ierīkoja Lillīhēka fjorda rietumos pie Signehamnas līča. 14 km uz dienvidiem 1912.—1914. gadā darbojās vācu polārtacija Ebeltofthāfene, kas zināmā mērā nodrošināja meteoroloģisko novērojumu pārmantojamību.
Bādbelciga
Cilvēki
Bādbelciga ir komponista Kārļa Gotlība Reisingera (Carl Gottlieb Reissiger, 1798 – 1859) dzimtā pilsēta.
Knospe
Vēsture
Vienības aprīkojums Špicbergenā tika nogādāts ar kuģiem Fritz Homann un Sachsen no Ķīles caur Trumsi. Stacija sāka darboties 29. oktobrī, bet meteoroloģiskie novērojumi tika uzsākti 1. novembrī. Stacijas apkalpē bija seši cilvēki, tās vadītājs Knespels, meteorologs, divi radiooperatori, tehniskais asistents un loģistiķis. Stacija veidojās no divām koka ēkām, kuras uzbūvēja no tā sauktajiem «Knespeļa klucīšiem» — speciāliem universāliem moduļiem, kurus uz vietas vajadzēja tikai samontēt. Atstatus tika izveidota vasaras nometne.
Līdz pat 1942. gada februārim Knospes personāls sūtīja ziņojumus par ik stundu veiktiem laikapstākļu un temperatūras novērojumiem. Papildus tam tika veikti arī jūras bioloģijas un ornitoloģiskie novērojumi.
Stacijas personālu 1942. gada augustā evakuēja ar zemūdeni U-435. Tā paša gada oktobrī Knospes vietā tika izveidota meteostacija Nusbauma.
Vecauces luterāņu baznīca
Visām trim Aucēm (Lielaucei, Jaunaucei un Vecaucei) sākumā bijusi viena baznīca, kas, domājams, atradusies Vecauces muižas teritorijā. Tā kā Vecauces vārds ir hercoga Gotharda Ketlera 1567. gada recesā par baznīcu celšanu, jāpieņem, ka baznīca tai laikā nav vairs bijusi lietojama. 1573. gadā Vītiņos sapulcējušies apkārtējo muižu īpašnieki un nolēmuši celt baznīcu, kas arī uzcelta. 1729. gada 18. jūlijā baznīcas tornī iespēra zibens un baznīca nodega. 1744. gadā tika uzcelta jauna baznīca no akmeņiem ar torni. 1866. gadā baznīca paplašināta. Pirmā pasaules kara laikā baznīca cieta minimāli, tomēr tika aizvests zvans un izpostītas ērģeles. 1932. gadā tajā ierīkoja elektrisko apgaismojumu. Iesākumā Vecauces baznīca bija Lielauces baznīcas filiālbaznīca, un tikai 1935. gadā Vecauces draudze atdalījās no Lielauces. Baznīcas ēka cieta Otrā pasaules kara laikā, jo Sarkanā armija baznīcas telpās ierīkoja kalēju darbnīcu (pēc citām ziņām hospitāli). Kara laikā pazuda baznīcas altārglezna "Jēzus uz jūras". 1947. gadā baznīcu izremontēja un atsākās dievkalpojumi. Solus nodedzināto vietā aizņēmās no Dubultu baznīcas, bet baznīcas tornī tika uzvilkts Ķērkliņu baznīcas zvans.
Mihails Mjasņikovičs
Mihails Mjasņikovičs (, ; dzimis ) ir Baltkrievijas politiķis. No 2010. līdz 2014. gadam viņš bija Baltkrievijas premjerministrs.
Mihails Mjasņikovičs dzimis Ņasvižas rajonā. 1972. gadā absolvēja Brestas inženierceltniecības institūtu, bet 1989. gadā — Minskas Augstāko partijas skolu. No 1985. līdz 1986. gadam bija Baltkrievijas Komunistiskās partijas Minskas pilsētas sekretārs. No 1986. līdz 1990. gadam — Baltkrievijas Komunālās saimniecības ministrs. No 1991. līdz 1994. gadam — Baltkrievijas premjerministra pirmais vietnieks.
1994. gada prezidenta vēlēšanās Mjasņikovičs vadīja Lukašenko galvenā pretinieka Vjačeslava Kebiča vēlēšanu štābu. Pēc Lukašenko uzvaras vēlēšanās viņš tika uzaicināts strādāt pie Lukašenko un no 1996. līdz 2001. gadam bija Lukašenko administrācijas vadītājs. No 2000. līdz 2010. gadam Mjasņikovičs vadīja Baltkrievijas Nacionālo zinātņu akadēmiju.
2010. gada 28. decembrī Mihails Mjasņikovičs tika iecelts par Baltkrievijas premjerministru, nomainot amatā Sergeju Sidorski. Šo amatu viņš pildīja līdz 2014. gada 27. decembrim, kad viņu nomainīja Andrejs Kobjakovs.
2015.—2019. gadā bija Baltkrievijas Nacionālās Sapulces Republikas Padomes priekšsēdētājs.
Bumbu patvertne
Bumbu patvertnes ir būves, kas paredzētas iedzīvotāju aizsardzībai pret ienaidnieka uzbrukumiem no gaisa (bombardēšanas). Daudzējādā ziņā tās ir līdzīgas bunkuriem, lai gan tās nav paredzētas aizsardzībai pret uzbrukumiem no zemes.
Vēsture
Otrā pasaules kara laikā kā pretgaisa patvertnes tika izmantotas dažāda veida būves, piemēram, pagrabi. Pirmā pasaules kara laikā bombardēšanas uzlidojumu dēļ Apvienotajā Karalistē par patvertnēm tika pārbūvētas 80 īpaši pielāgotas Londonas metro stacijas.
Latvijā
Aukstā kara gados Latvijā tika uzbūvēts simtiem patvertņu, kur padomju nomenklatūrai un militārpersonām patverties kodolkara gadījumā. Pēc neatkarības atgūšanas valsts formāli rūpējās par šiem civilās aizsardzības objektiem, bet faktiski nekādi ieguldījumi un uzturēšana nenotika. 2008. gada krīzes laikā, lai ietaupītu līdzekļus, valdība atlikušajiem 300 bunkuriem atcēla civilās aizsardzības objekta statusu, ļaujot īpašniekiem ar tiem rīkoties pēc saviem ieskatiem. Vairums tika privatizēti, nojaukti, applūduši, sagruvuši vai tiek izmantoti citiem mērķiem, piemēram, kā rūpniecības cehs, noliktava vai muzejs. Gan Rīgas pilsētas, gan Latvijas valsts civilās aizsardzības plānos militāra apdraudējuma gadījumā uzsvars tiek likts uz iedzīvotāju apziņošanu un evakuāciju, nevis patvertnēm. Tātad – par vietu, kur droši sagaidīt evakuāciju, katram jāparūpējas pašam.
Izdomātā dzīve
"Izdomātā dzīve" (en) ir 2006. gada komēdija, kuras režisors ir Marks Forsters. Galvenās lomas atveido Vills Ferels, Megija Jillenhola, Dastins Hofmans, Kvīna Latifa un Emma Tompsone. Filmas pirmizrāde notika.
I.R.S. auditors Herolds Kriks drīz vien sāk dzirdēt balsi, kas stāsta visu viņa dzīvi, turklāt šo balsi dzird tikai pats Herolds. Drīz vien balss sāk ietekmēt visu Herolda dzīvi.
Kaupiņēni
Kaupiņēni ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Fraņas partizānu hospitālis
Fraņas partizānu hospitālis (sl) ir 1963. gadā dibināts brīvdabas muzejs Slovēnijā, kurā saglabāts Otrā pasaules kara Pretošanās kustības partizānu hospitālis, kurš slepeni darbojās no 1943. gada decembra līdz kara beigām. Tas atradās nomaļā vietā, šaurā Pasicas upes aizā, netālu no Doleņi Novaki ciema. Hospitālī bija paredzētas vietas vismaz 120 pacientiem. Pirms pacientu nogādāšanas hospitālī tiem tika aizsietas acis. Tā ieeju varēja sasniegt pa maskētiem tiltiem, ieejas tika mīnētas. Līdz kara beigām okupācijas varas iestādes hospitāli tā arī neatrada. 2007. gadā komplekss cieta plūdos, tomēr līdz 2010. gadam tika atjaunots.
15. ieroču SS prettanku divizions
15. ieroču SS prettanku divizions bija Latviešu leģiona prettanku un zenītartilērijas vienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. Kaujas gaitas beidza ar padošanos rietumu sabiedrotajiem Šverīnā 1945. gada 2. maijā.
Ārlavas pils
Ārlavas pils (la, de) bija senās Vanemas, vēlāk kristiešu Kurzemes bīskapijas pils Ārlavas draudzes novadā. Pastāvējusi līdz 16. gadsimtam. Līdz mūsdienām pils dripas nav saglabājušās. Tika uzskatīts, ka tās varētu atrasties zem Ārlavas muižas ēku pamatiem, taču 1999. gada apsekojumā netika atrastas ne zemes nocietinājumu pēdas, ne viduslaiku mūru paliekas.
15. ieroču SS prettanku divizions
Izveidošana
Lai arī formālā pavēle par 15. divīzijas prettanku vienību formēšanu tika izdota tikai 1943. gada 9. jūnijā, 15. prettanku diviziona izveidi kapteinis Leonhards Trēziņš uzsāka jau 1943. gada aprīlī Grobiņā un Liepājā, līdz ar oficiālo rīkojumu Trēziņš tika iecelts par vienības komandieri. Sākotnēji divizions tika saformēts ar 2 prettanku lielgabalu rotām, pa 12 lielgabaliem katrā, un vienu 20 mm zenītlielgabalu rotu, 23 virsnieku un 40 instruktoru sastāvā. Diviziona virsnieki un instruktori, sākot ar 1943. gada maiju, izgāja kursus Bolderājā un 22. jūnijā Liepājā sāka ierasties diviziona jauniesauktie.
Ārlavas pils
Vēsture
Vanemas kuršu Arwale pilskalns pēc 1253. gada Kursas valsts dalīšanas līguma nokļuva Kurzemes bīskapu pārvaldē. Pirmo reizi Ārlavas pilsnovads (borchsokinge) pieminēts 1497. gadā. 1537. gadā Kurzemes bīskaps Hermanis Ronebergs pili nodēvējis par "mūsu māju Ārlavā" (in unserem Hause tho Arwallenn).
15. ieroču SS prettanku divizions
Izveidošana
Pie 15. prettanku diviziona izveidoja arī trīs prettanku rotas, kas tika ieskaitītas 15. divīzijas grenadieru pulkos (32. pulkā, 33. pulkā un 34. pulkā). Līdz 1. jūlijam divizionā bija ieradušies 1500 jaunkareivju, tie gan tika iedalīti arī grenadieru pulkiem paredzētajās prettanku rotās, ne tikai paša diviziona bateriju sastāvā. Jūlija beigās prettanku rotu pārcēla uz 15. zenītartilērijas divizionu, tās vietā saformēja jaunu 3. rotu ar 75 mm prettanku lielgabaliem.
Jūlija beigās no diviziona atskaitīja arī ap 200 vīru 2. latviešu brigādes prettanku diviziona izveidei un ap 600 vīru tieši 2. brigādes vajadzībām, 15. prettanku divizionā palika ap 650 vīru.
Ārlavas pils
Vēsture
Ārlavas pils vēl pieminēta 1555. gadā bīskapa piļu sarakstā, neilgi pēc tam 1559. gadā Dānijas karalis Frīdrihs II no Kurzemes bīskapa koadjutora Ulriha Bēra atpirka Kurzemes bīskapa tiesības par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. Pēc Magnusa nāves Dānijas un Polijas-Lietuvas pretenzijas uz Kurzemes bīskapiju izraisīja tā saukto Piltenes mantojuma karu. Pēc kara beigām Polija-Lietuva naudas trūkumā dēļ Ārlavas pilsnovadu līdz 1660. gadam ieķīlāja Prūsijas hercogistei, Ārlavas pils vairs netika atjaunota.
15. ieroču SS prettanku divizions
Izveidošana
Diviziona formēšana turpinājās 1943. gada rudenī, 28. novembrī tika likvidēta 3. rota, to sadalot pa 1. un 2. rotu, un diviziona vadība bija šāda:
Ārlavas pils
Vēsture
1582. gadā pirmoreiz minētas Lubezeres (Lubbessern) un Sasmakas (Sassmacken) muižas, Ārlavas draudzes novada centra funkcijas pārņēma Sasmaka (no 1926. gada Valdemārpils).
15. ieroču SS prettanku divizions
Izveidošana
Diviziona komandieris - kapteinis Leonhards Trēziņš
1943. gada decembra sākumā pienāca pavēle divizionu izformēt, paliekot abām prettanku rotām, kas nosūtāmas uz fronti.
Kaujas darbība Krievijā
22. un 23. janvārī notika spēcīgs ienaidnieka uzbrukums, kas spieda vācu vienības atiet ap 25 km uz rietumiem, janvāra beigu dienās abas diviziona rotas bija nonākušas Lokņas stacijā, no kurienes turpināja virzību uz Staraja Rusu, kur novietojās 15. divīzijas štāba tuvumā pie Redjas upes. Šeit abas rotas skaitījās rezervē līdz uzsāka gājienu virzienā Belebelka — Dedoviči — Čihačevo, pie Čihačevo tās kā kājnieku vienības izmantoja aizsardzības kaujā, sasniedzot novietojumu uz dienvidaustrumiem no Ostrovas.
15. prettanku diviziona rotas piedalījās 1944. gada 16. marta kaujā Veļikajas pozīcijās, atvairot ienaidnieka tanku uzbrukumu augstienei, par varonību šajā kaujā kapteinis Trēziņš saņēma I šķiras Dzelzs krustu un tika paaugstināts par majoru.
Otrreizēja izveidošana
1944. gada 8. augustā majors Trēziņš saņēma pavēli no bijušajiem diviziona vīriem, papildinot tos ar jauniesauktajiem, atkal izveidot pilnvērtīgu 15. prettanku divizionu, 10. augustā saņemot 2000 jauniesauktos no Cēsu, Valmieras un Valkas apriņķiem. Topošā diviziona personālsastāvs ar kuģiem tika nosūtīts uz Vāciju, 1944. gada 13. augustā sasniedzot Dancigu. Virsniekus un instruktorus nosūtīja uz kursiem Prāgas pievārtē, to prombūtnes laikā vadību uzņēmās vācu virsleitnants Markovics. Pēc virsnieku atgriešanās no kursiem diviziona sastāvs bija šāds:
Diviziona komandieris - majors Leonhards Trēziņš
Kaujas darbība Pomerānijā
1945. gada 22. janvāra rītā divizions kopā ar 15. sakaru bataljonu un 15. fizilieru bataljonu izgāja uz fronti, caur Konicu uzsākot virzību uz Cempelburgu, to sasniedzot 23. janvāra 05:00 un turpinot virzību uz Vansburgu. Plānoto virzību uz Immenheimu nācās pārtraukt, jo to jau bija ieņēmis ienaidnieks. 11:45 divizions izvērsās gar ceļu Immenheimas virzienā, sedzot 15. fizilieru bataljona uzbrukumu, pilsēta tika atgūta, 15. prettanku divizionam ieņemot aizsardzības pozīcijas pilsētas dienvidos, 1. rota palīdzēja atsist ienaidnieka uzbrukumu 34. pulka vienībām. Pēc divīzijas komandiera pavēles divizions tālāk tika iesaistīts Nakeles ieņemšanā, to sasniedzot 24. janvāra vakarā, iznīcinot vairākus ienaidnieka tankus.
Masaharu Sudzuki
Nacionālā izlase
!Kopā||2||0
Skadmane
Skadmane var būt:
Senatne
Senatne ir latviešu kora dziesma jauktajam korim ar Raiņa vārdiem. 1904. gadā to sacerēja komponists Emīls Dārziņš. Tajā pašā gadā vienā tonalitātē ar Emīla Dārziņa romantisko kordziesmu arī Emilis Melngailis sacerēja episki nosvērtu šīs dziesmas versiju.
Tapšanas vēsture
1897. gadā advokātu un žurnālistu Jāni Pliekšānu apcietināja par piederību organizācijai "Jaunā strāva" un pēc ilgākas izmeklēšanas 1899. gadā izsūtīja uz Slobodsku Vjatkas guberņā. Trimdā tapa viņa pirmais dzejoļu krājums, kurā bija iekļauts arī dzejolis "Senatne". Dzejas krājumu ar nosaukumu "Tālas noskaņas zilā vakarā" izdeva pēc autora atgriešanās dzimtenē 1903. gadā.
Emīls Dārziņš šajā laikā finansiālo grūtību dēļ bija pārtraucis studijas Pēterburgas konservatorijā un strādāja par dziedāšanas skolotāju Natālijas Draudziņas ģimnāzijā un Ata Ķeniņa meiteņu skolā Rīgā. Savukārt Emilis Melngailis 1901. gadā bija beidzis Pēterburgas konservatorijas kompozīcijas klasi un darbojās Pēterburgas vācu avīzē St. Petersburger Zeitung.
Dziesma vairākkārt bijusi iekļauta Vispārējo latviešu dziesmu un deju svētku programmā.
Audriņu ciema iedzīvotāju piemiņas vieta
Audriņu ciema iedzīvotāju piemiņas vieta ir vēstures piemineklis, kas atrodas Rēzeknes novada Audriņu pagasta Audriņu ciemā, valsts autoceļa P36 (Rēzekne—Gulbene) malā.
Seradellas
Seradellas (la) ir tauriņziežu dzimtas ģints. Tās dabiskais izplatības areāls ir Makaronēzijā, Eirāzijā no Eiropas līdz Vidusjūrai un Irānai, Dienvidamerikā no Brazīlijas dienvidiem līdz Argentīnas ziemeļaustrumiem.
Sugas
Ģintī ir oficiāli atzītas šādas sugas un dabiski sastopami hibrīdi:
Virgabaļi
Virgabaļi ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V847.
Blendovas tuksnesis
Blendovas tuksnesis (Pustynia Błędowska) 9 km garš un 3—4 km plats smiltājs Polijas vidienē Silēzijas vojevodistē pie Dombrova Gurņičas pilsētas. Izvietojies galvenokārt Silēzijas augstienē un tā platība ir 32 km². Blendovas tuksnesis ir lielākais tālu no jūras piekrastes esošais smiltājs Viduseiropā.