cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boeing X-43
Šī bezpilota lidmašīna tika radīta, lai pārbaudītu jauna tipa dzinēju, kas ļautu radikāli palielināt ātrumu gan gaisā, gan kosmosā. Izmantotais scramjet ir reaktīvais dzinējs bez kustīgām daļām. Lidmašīnai sasniedzot 5 mahu lielu ātrumu, saspiestais atmosfēras gaiss piegādā dzinējam tieši tik daudz skābekļa, cik vajadzīgs degvielas sadedzināšanai. Šādai lidmašīnai, atšķirībā no raķetes, nav jāved līdzi skābekļa tvertne, un tas nozīmē daudz mazāku svaru.
Vēsturiskajā izmēģinājumā lidmašīna B-52 nogādāja X-43 12 km augstumā. Pēc tam to paātrināja raķete Pegasus, līdz caurplūdes reaktīvais dzinējs spēja patstāvīgi turpināt lidojumu.
X-43 izmēģinājumi sākās ar fiasko. Pirmajā lidojumā 2001. gada jūnijā pievīla starta raķete, un īsi pēc starta X-43 uzsprāga. Bet jau otrajā lidojumā 2004. gada martā mazā lidaparāta sasniegtais maksimālais ātrums bija 7 mahi.
Nomales iela (Rīga)
Nomales iela ir Rīgas iela, Zemgales priekšpilsētas Āgenskalna apkaimē. Nomales iela sākas pie krustojuma ar Atpūtas ielu un beidzas pie garāžām. Nomales ielas kopējais garums ir 275 metri. Gar Nomales ielu iet dzelzceļa līnija Torņakalns—Tukums II.
Ielu savienojumi
Nomales iela ir savienota ar šādām ielām:
Atpūtas iela (Rīga)
Atpūtas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Atpūtas iela sākas krustojumā ar Mazo Nometņu, Margrietas un Ormaņu ielu un beidzas krustojumā ar Liepājas ielu. Atpūtas ielas kopējais garums ir 1017 metri, tā visā garumā klāta ar asfaltu. Ielā ir gan daudzdzīvokļu namu, gan savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Atpūtas iela ir savienota ar šādām ielām:
Arhitektūra
Arhitektūra (la, no grc, archi- — ‘galvenais’,, tektōn — ‘celtnieks’) ir mākslas veids, kas rada telpisku vidi, kurā notiek cilvēka dzīves procesi. Tā ir arī celtņu un dabas objektu kopums, kas veido šo vidi.
Arhitektūra ietver gan materiālās kultūras, gan mākslas vērtības. Arhitektūrai raksturīgās kvalitātes — funkcionālā, konstruktīvā, mākslinieciskā (lietderība, izturība, skaistums) — atrodas dialektiskā mijiedarbībā, noteiktā vēstures periodā veidojot arhitektūras stilu. Arhitektūrai attīstoties, notiek tās specializācija šādas nozarēs: civilā arhitektūra (dzīvojamās un sabiedriskās ēkas, to kompleksi), pilsētbūvniecība, ainavu arhitektūra, interjera arhitektūra, memoriālā arhitektūra un vēsturiskās apbūves restaurācija.
Arhitektūras objektus iedala pēc to stilistiskajām iezīmēm, sociālā pasūtījuma un funkcijas (tautas būvmāksla, sakrālā arhitektūra un laicīgā arhitektūra). Arhitektūras galvenie mākslinieciskās izteiksmes līdzekļi ir telpas organizācija un arhitektonika, mākslu sintēze un specifiski kompozīcijas paņēmieni (proporcijas, mērogs, ritms, apjoms un citi).
Caurplūdes reaktīvais dzinējs
Caurplūdes reaktīvais dzinējs ir virsskaņas reaktīvais dzinējs bez kustīgām daļām, ko izmanto lidmašīnās. Lidaparātam sasniedzot 5 mahu lielu ātrumu, saspiestais atmosfēras gaiss piegādā dzinējam tieši tik daudz skābekļa, cik vajadzīgs degvielas sadedzināšanai virsskaņas ātruma režīmā. Šādai lidmašīnai, atšķirībā no raķetes, nav jāved līdzi skābekļa tvertne, un tas nozīmē daudz mazāku masu.
Arhitektūra
Arhitektūras stili
Pastāv dažādi arhitektūras stili. Katram stilam ir raksturīgas konkrētas iezīmes un īpašību kopums. Arhitektūras stiliem izšķir funkcionālo, konstruktīvo un māksliniecisko pusi. Arhitektūras stilu attīstībā liela nozīme ir bijusi klimatiskajiem, reliģiskajiem, tehniskajiem un kultūras faktoriem. Parasti arhitektūras stili tiek klasificēti vēsturiskā attīstībā hronoloģiskā secībā, lai gan noteiktā laikā un vietā ir līdzās pastāvējuši vairāki arhitektūras stili, piemēram, savulaik tā bija ar baroku un klasicismu vai arī ar jūgenstilu un eklektiku.
Arhitektūras vēsture Latvijā
Liecības ar arhitektūras attīstības sākumiem Latvijā meklējamas arheoloģiskos materiālos un literatūras avotos. No vissenākajiem celtniecības pieminekļiem minami pilskalni, kuru silueti, skaitā vairāki simti, vēl tagad saskatāmi Latvijas ainavā. Arheoloģiskie izrakumi pilskalnu teritorijā ļauj raksturot tā laika ēku tipus un celtniecības paņēmienus. No literatūras avotiem par Latvijas seno celtniecību var uzzināt Islandes vikinga Egila Skalagrimesona sāgā (10. gadsimts). Arheoloģiskie materiāli rāda, ka jau no 10. līdz 12. gadsimtam baltu tautām bijusi liela pieredze un iemaņas koka celtniecības tehnikā.
Apbalvojumi arhitektūrā
Arhitektūrā ir dažāda veida apbalvojumi. Viena no prestižākajām ir Prickera balva, kas bieži tiek salīdzināta kā Nobela prēmija arhitektūrā. Balvas ieguvējs saņem 100 000 ASV dolārus un bronzas medaljonu. Kopš 2008. gada katru gadu tiek rīkots Pasaules arhitektūras festivāls, kurā pasniedz apbalvojumus 17 kategorijās.
Arheoloģija
Arheoloģija (el (arhaīos) — ‘sens’; (-logiā) — ‘mācība’) ir vēstures zinātnes nozare, kas pēta vēsturi, izmantojot lietiskos vēstures avotus — arheoloģiskos pieminekļus (senlietas, senās celtnes, apbedījumus). Šīs liecības parasti iegūst arheoloģiskajos izrakumos. Kaut gan pirmie arheoloģiskie izrakumi izdarīti tālā senatnē (6. gadsimtā p.m.ē.), par zinātni arheoloģija izveidojās tikai 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā.
Par lielāko daļu cilvēces vēstures nav nekādu rakstisku liecību — rakstība parādījās tikai pirms 5000 gadiem, turklāt tikai atsevišķām civilizācijām. Šīs civilizācijas, protams, šobrīd ir vispazīstamākās — vēsturnieki tās ir varējuši pētīt jau ilgu laiku. Bet arī par vietām, no kurām saglabājušās rakstiskas liecības, zināms maz — bieži tās apraksta tikai valdnieku un augstāko šķiru situāciju un viedokli.
Tā kā arheoloģija ir plaša zinātne, tad to mēdz sīkāk iedalīt vai nu pēc perioda, piemēram, aizvēstures vai jauno laiku arheoloģijā, vai nu pēc ģeogrāfiskās vietas, piemēram, klasiskajā vai Senās Divupes arheoloģijā. Dažreiz arheoloģijas apakšnozares ir praktiski neatkarīgas nozares, piemēram, zemūdens arheoloģija, kas pēta kuģu vrakus vai citas ūdenī atstātas cilvēces darbības pēdas, un arheologiem ir jābūt prasmīgiem ūdenslīdējiem. Arheoloģiju dažreiz jauc ar paleontoloģiju, kas pēta aizvēsturiskos augus un dzīvniekus nevis cilvēkus un to priekštečus.
Arheoloģiskie izrakumi
Arheoloģiskajos izrakumos arheologi vāc liecības par cilvēku pagātni. Arheoloģisko izrakumu veikšanas vieta tiek noteikta veicot vecu karšu, attēlu un dokumentu analīzi, kā arī uzņemot aerofotouzņēmumus. Pirmie veicamie darbi izrakumu vietā ir rūpīga zemes virskārtas noņemšana, izmantojot nelielus darbarīkus, lai priekšlaicīgi nesabojāt iespējamos atradumus. Rakšana izrakumu vietā beidzās tikai tad, kad ir sasniegts zemes slānis, kurā nevar novērot cilvēka darbības pēdas.
Arheoloģiskie periodi
Veicot arheoloģiskos izrakumus, atrastie priekšmeti tiek klasificēti pēc to piederības noteiktiem arheoloģiskajiem periodiem. Dažādos reģionos arheoloģiskie periodi var atšķirties. Eiropā klasiskais arheoloģisko periodu iedalījums ir šāds: akmens laikmets (paleolīts, mezolīts un neolīts), bronzas laikmets, dzelzs laikmets, viduslaiki, jaunie laiki un jaunākie laiki (dažreiz atsevišķi izdala Senās Romas periodu). Protams, teritorijās, kas nebija romiešu pakļautībā, Senās Romas periods nepastāvēja, piemēram, Skandināvijā, kur toties tajā laikā bija vikingu laikmets. Līdzīgi ir arī ar citiem pasaules reģioniem.
Arheoloģijas nozares
Līdzīgi kā citas akadēmiskās zinātnes arī arheoloģiju sīkāk var iedalīt apakšnozares. Nozares galvenokārt tiek klasificētas pēc tā, kam tiek pievērsta uzmanība. Piemēram, ja uzmanība tiek vērsta uz konkrētu ģeogrāfisku vietu, tad izšķir tādas nozares kā Āfrikas arheoloģija, Eiropas arheoloģija vai Austrālijas arheoloģija, savukārt ja pēta konkrētu laika periodu, tas pastāv tādas nozares kā viduslaiku arheoloģija vai Tuvie Austrumu arheoloģija. Arheoloģiju dala arī pēc to specialitātes, piemēram, zemūdens arheoloģijā vai kaujas lauku arheoloģijā.
Ænima
Ænima ir otrais amerikāņu progresīvā metāla grupas Tool albums. To izlaida 1996. gada 17. septembrī plates formātā un 1. oktobrī - CD formātā. Albums tika ierakstīts un veidots 1995.-1996. gadā. RIAA to sertificēja kā trīskāršu platīnu 2003. gada 4. maijā.
Albums parādījās vairākos 1996. gada labāko sarakstos, tai skaitā Kerrang! un Terrorizer. 1998. gadā albums ieguva Grammy balvu par labāko metāla izpildījumu.
Pārskats
Nosaukums Ænima ir vārdu 'anima' ('dvēsele' no latīņu valodas) un 'enema' (klizma no angļu valodas) apvienojums.
Albuma motīvi iekļauj Ēģiptiešu mitoloģiju kā septiņstaru zvaigzni, kas simbolizē Babilonu, un reliģiozo ģeometriju, dalot planētu režģī saistībā ar hromosomām. Grupa veltīja albumu Bilam Hikam (komiķim, kurš, pēc grupas uzskatiem, domāja līdzīgi viņiem) un apgalvoja, ka albums ir daļēji viņa iespaidots. Vāka iekšpusē ir zīmējums, kurā attēlots invalīds, kas līdzīgs Meinardam Džeimsam Kīnanam, un Bils Hiks, kas attēlots kā dzienieks, un ko papildina teksta rinda "Another Dead Hero" (Vēlviens miris varonis). Rindas no BIla Hika "One Good Drug Story" (Kāds labs narkotiku stāsts) tiek lasītas "Third Eye" sākumā, bet "Ænema" dziesmu vārdi atsaucas uz Bila Hika "Arizona Bay" (Arizonas līcis), kas ir vēsta par San Andreas lūzuma sabrukumu. Dziesmas vārdi stāsta, ka vienīgais veids, kā salabot L.A. ir aizskalot visu projām, un iesaka: "Mācies peldēt, mēs tiksimies Arizonas līcī". Zem diska ir attēls, kurā Kalifornija iekrīt Klusajā okeānā.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas rakstījuši Meinards Džeimss Kīnans, Adams Džonss, Džastins Čancelors un Denijs Kerijs, izņemot tās, kur teikts citādāk.
Džejs Spīrings
Džeikobs "Džejs" Fransiss Spīrings (dzimis Mersisaidā, Anglijā) ir angļu futbolists, pussargs. Pašlaik (2021) pārstāv Anglijas klubu Tranmere Rovers.
Klubu karjera
Spīrings bijis "Liverpool" U-18 vecuma grupas komandas kapteinis, kas ieguva FA Jaunatnes kausu 2007. gadā. Arī iepriekšējā sezonā viņš piedalījās šīs trofejas izcīņas finālā pret Mančestras "City", taču togad lielākoties mocījās ar kājas savainojumu. 2007. gada vasarā viņš tika izsaukts uz pieaugušo komandu, trenējoties kopā ar "Liverpool" pamatsastāva spēlētājiem. Ar šo Liverpūles klubu viņš saistīts kopš septiņu gadu vecuma.
Viņš tika atzīts par labāko spēlētāju turnīrā "Torneo di Renate", kurā sacenšas U-20 vecuma grupas vienības. Turnīrā piedalījās arī "AC Milan" un "Parma" jauniešu komandas. Tāpat 2007./2008. gada sezonā Spīrings bija "Liverpool" rezervistu komandā, kas triumfēja Premjerlīgas rezervistu līgā.
Pieaugušo komandas sastāvā Spīrings debitēja, iznākot laukumā uz maiņu UEFA Čempionu līgas mačā pret "PSV Eindhoven", kurā "Liverpool" uzvarēja ar 3:1. Pussargs piedalījās arī 4:0 uzvarā pār Madrides "Real".
komandas galvenais treneris Rafaels Benitess paziņoja, ka piedāvās Spīringam jaunu līgumu. Tā paša gada 6. jūlijā tika izplatīta ziņa, ka futbolists piekritis trīs gadu kontraktam. Spīrings pirmo reizi karjerā spēli uzsāka "Liverpool" pamatsastāvā. Viņš aizvadīja visu maču Līgas kausa izcīņā pret Līdsas "United".
Anglijas Premjerlīgas spēlē pamatsastāvā viņš pirmo reizi izgāja mačā ar "Sunderland", vēlāk gan viņu nomainīja Havjers Maskerano. Taču "Liverpool" oficiālajā vietnē Spīrings saņēma mača labākā futbolista apbalvojumu.
"Liverpool" apstiprināja, ka izīrēs Spīringu citam angļu klubam "Leicester City". Viņš piedalījās deviņās spēlēs un guva vienus vārtus. Pēc īres termiņa beigām viņš atgriezās Liverpūlē.
Rivne
Rivne (uk) ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Rivnes apgabala centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1283. gadā kā Galīcijas-Volīnijas kņazistes pilsēta. 14. gadsimta beigās tā iekļauta Lietuvas lielkņazistē, 1569. gadā kļuva par Polijas—Lietuvas kopvalsts daļu. No 1723. gada pilsēta bija viens no svarīgākajiem Ļubomirsku dzimtas īpašumiem.
Pēc Polijas Trešas dalīšanas 1795. gadā nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1919. gadā īsu brīdi bija Ukrainas Tautas republikas pagaidu galvaspilsēta. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Rivni iekļāva atjaunotajā Polijas valstī. Otrā pasaules kara sākumā, pēc Polijas kampaņas 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 28. jūnija līdz 1944. gada 2. februārim atradās vācu okupācijā, bija Ukrainas reihskomisariāta administratīvais centrs. No 1991. gada ir Ukrainas Rivnes apgabala centrs.
Cilvēki
Rivne ir riteņbraucēja Serhija Hončara (Сергій Гончар, 1970), politiķa Jurija Lucenko (Юрій Луценко, 1964) un poļu sabiedriskās darbinieces Annas Valentinovičas (Anna Walentynowicz, 1929—2010) dzimtā pilsēta.
19. gadsimta sešdesmitajos gados vietējā skolā mācījās krievu rakstnieks Vladimirs Koroļenko (Владимир Галактионович Короленко, 1853—1921), bet 20. gadsimta sākumā — amerikāņu ekonomists Saimons Kuznecs (Simon Kuznets, 1901—1985). Pirmā pasaules kara laikā Rivnes hospitālī strādāja lielkņaze Olga Aleksandrovna (Ольга Александровна, 1882—1960).
Pateicības diena
Izcelsme un vēsture
Pateicības dienas izcelsme tiek saistīta ar pļaujas un ražas svētkiem, kuri daudzās kultūrās kopš seniem laikiem tradicionāli ir tikuši svinēti, tomēr tās pamatā ir arī vairāki vēsturiski un reliģiozi notikumi. Visplašāk pazīstamais šāds notikums ir saistīts ar angļu kolonistu nodibināto Plimutu Masačūsetsā. Pirmā ziema jaunajā kolonijā izrādījās īpaši barga un daudzi kolonisti mira no bada un slimībām, taču, pateicoties vietējiem vampanoagu cilts indiāņiem, kolonija izdzīvoja. Pēc pirmās sekmīgās ražas 1621. gadā kolonisti sarīkoja pateicības svinības.
Ar laiku Pateicības dienas tradīcija izplatījās, lai gan precīza diena ilgu laiku nebija oficiāli noteikta. Pateicības dienas rīkoja lai atzīmētu ražu vai citus ievērojamus notikumus. Piemēram, Amerikas neatkarības kara laikā dažādas kolonijas atzīmēja Pateicības dienas par godu atsevišķām uzvarām pār angļiem, vai par godu štata konstitūcijas pieņemšanai. Īpaši ievērojama ir 1777. gada Pateicības diena, ko pasludināja Džordžs Vašingtons par godu uzvarai pār angļiem pie Saratogas.
1863. gadā Amerikas pilsoņu kara laikā prezidents Abrahams Linkolns noteica, ka Pateicības diena svinama novembra pēdējā ceturtdienā. Šis datums tika ievērots ik gadu līdz lielās depresijas laikam. 1941. gadā ASV Kongress pārcēla Pateicības dienu uz novembra ceturto ceturtdienu.
Tradīcijas
ASV Pateicības dienas mielastā tradicionāli galvenais ēdiens ir tītara cepetis. Populārs uzskats saista šo tradīciju ar Plimutas kolonistiem un indiāņiem, kas cēla tītaru galdā savā pirmajā Pateicības dienā. Tītars ir kļuvis par neoficiālu Pateicības dienas simbolu un daļa amerikāņu šo dienu pat sauc par tītardienu. Kopš 1947. gada ir iegājies Pateicības dienā svinīgi pasniegt vienu dzīvu tītaru un divus cepešus ASV prezidentam.
Pateicības dienai ir liela loma sabiedrības un īpaši ģimenes kopības sajūtas veicināšanā. Tā tiek uzskatīta arī par amerikāņu identitātes sastāvdaļu. Sākotnēji pateicība tika vērsta uz Dievu - par ražu, brīvību un citām svētībām. Mūsdienās vairums cilvēku svin pateicības dienu kā sekulārus svētkus un izsaka pateicību, pirmām kārtām, saviem ģimenes locekļiem, draugiem un kopienu vadītājiem.
Filips IV Skaistais
Filips IV Skaistais (fr; dzimis 1268. gada aprīlī—jūnijā, miris ) bija Kapetingu dinastijas Francijas karalis no 1285. gada līdz nāvei 1314. gadā. No 1284. līdz 1305. gadam kā Filips I kopā ar sievu Žannu I bija Navarras karalis un Šampaņas grāfs.
Viņa tēvs bija iepriekšējais Francijas karalis Filips III, māte — karaliene Aragonas Izabella. Filips dažādiem līdzekļiem turpināja savu priekšteču aizsākto karaļnama kontrolējamo teritoriju paplašināšanu un varas centralizāciju Francijā. Viņš vairākas reizes karoja ar Angliju, tomēr neveiksmīgi. Lai izlīgtu ar Angliju, Filips IV atdeva par sievu Anglijas karalim Edvardam II savu meitu Francijas Izabellu. Filipa valdīšanas laikā pieauga Francijas loma Eiropas politikā. 1302. gadā Filips sasauca pirmos ģenerālštatus.
Viņš ir pazīstams arī kā Templiešu ordeņa iznīcinātājs. Ordeņa iznīcināšana noslēdzās ar mestra Žaka de Molē nāvessodu 1314. gada martā.
Bija nesaskaņas ar pāvestu, kuru rezultātā pāvests pārcēlās uz Aviņonu.
Karalis mira 1314. gada 29. novembrī pēc negadījuma medībās izraisītas slimības. Filipa IV trīs dēli bija nākamie trīs Francijas karaļi: Luijs X, Filips V, Šarls IV. Neviens no viņiem gan neatstāja vīriešu kārtas pēcnācējus, kas vēlāk izraisīja Simtgadu karu ar Angliju un Valuā dinastijas nostiprināšanos Francijas tronī Kapetingu vietā.
Prospect Point
Prospect Point var būt:
Voldemārs Kernigs
Voldemārs Kernigs, arī Vladimirs Kernigs (de, ru, dzimis 1840. gada 16./28. jūnijā Liepājā; miris Pēterburgā) bija vācbaltiešu internists un neirologs, kura vārdā ir nosaukts viens no svarīgākajiem klīniskajiem simptomiem meningīta diagnostikā — Kerniga simptoms.
Dzīvesgājums
Dzimis 1840. gadā Liepājā (pēc citu autoru datiem — Sanktpēterburgā). Studēja medicīnu Tērbatas universitātē, bija Ādolfa Vahsmuta (Adolph Wachsmuth) skolnieks. 1864. gadā ieguva doktora grādu par zinātnisko darbu "Eksperimentāli dati par siltuma regulāciju cilvēkiem" (Experimentelle Beiträge zur Kenntnis der Wärmeregulirung beim Menschen). 1864. gadā kļuva par ārsta asistentu Obuhova slimnīcā Pēterburgā, 1865. gadā pieņemts pastāvīgā darbā šajā slimnīcā, kur nostrādāja visu savu mūžu. 1871.-1878. gadā bija Pēterburgas ārstu apvienības („Verein St. Petersburger Ärzte“) zinātniskais sekretārs. Paralēli tam viņš strādāja arī par ārstu Pēterburgas kurlmēmo skolā (1873—1890) un par internās medicīnas docētāju ķeizarienes Marijas institūtā (1881—1886). Slavens kļuva pēc raksta publicēšanas par kādu tipisku akūta meningīta simptomu publicēšanas medicīnas žunālā „St. Petersburger Medizinische Wochenschrift“ 1882. gadā. 1890. gadā kļuva par Obuhova slimnīcas ginekoloģijas klīnikas galveno ārstu. 1896.-1917. gadā bija Vācu ārstu biedrības („Deutsche Ärztliche Verein“) Pēterburgā prezidents. Līdz pat savai nāvei 1917. gadā bija Petrogradass acu dziednīcas direktors.
Astrofizika
Astrofizika (no grc — 'zvaigzne' un grc — 'daba') ir astronomijas nozare, kas, izmantojot fizikas un ķīmijas pētniecības principus, pēta kosmisko objektu (zvaigžņu, galaktiku, u.c.) fizikālās īpašības, ķīmisko sastāvu un to mijiedarbību. Matērijas fiziskās īpašības lielos apmēros un visuma rašanos pēta kosmoloģija.
Astrofizika pēta Saules, planētu, komētu vai zvaigžņu un miglāju fizikālās īpašības un ķīmisko sastāvu (ko pēta arī kosmoķīmija). Galvenās astrofizikas eksperimentālās metodes ir spektrālā analīze, fotogrāfija un fotometrija kopā ar vienkāršiem astronomiskajiem novērojumiem. Spektroskopiskā analīze pārstāv nozari, ko dēvē par astroķīmiju jeb debess ķermeņu ķīmiju, jo galvenie spektroskopa mērījumi ļauj analizēt astronomisko objektu ķīmisko sastāvu. Fotometriskie un fotogrāfiju pētījumi dažreiz tiek iedalīti sīkākās nozarēs — astrofotogrāfijā un astrofotometrijā. Kā pastāvīga zinātnes nozare tā radās 19. gadsimta vidū, savukārt astrofizikas nosaukums pastāv kopš 1865. gada, kad to ieviesa Johans Kārlis Frīdrihs Colners.
Praksē mūsdienu astronomiskie pētījumi bieži sevi ietver lielu daļu teorētiskās un novērošanas fizikas. Atsevišķi astrofizikas pētījumi mēģina raksturot tumšās matērijas, tumšās enerģijas, melno caurumu un citu astronomisko objektu īpašības; noteikt, ir vai nav iespējama ceļošana laikā, vai pastāv tārpejas un multivisumi; noskaidrot Visuma izcelšanos un tā nākotni.
Bereznes rajons
Bereznes rajons ir Ukrainas Rivnes apgabala bijusī administratīvā iedalījuma vienība. Robežojās ar Rivnes apgabala Korecas, Hoščas, Kostopiļas, Sarnu un Rokitnes rajoniem, kā arī Žitomiras apgabala Novogradas Volinskas rajonu. Likvidēts 2020. gada 17. jūlijā, iekļauts Rivnes rajonā.
Rajona mūsdienās neeksistējošā Lipņiku ciemā dzimis pirmais poļu kosmonauts Miroslavs Hermaševskis (Mirosław Hermaszewski, 1941).
Jurijs Borzakovskis
Jurijs Borzakovskis (ru; dzimis ) ir krievu vieglatlēts, startē 800 metru distancē.
Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs, lielākos panākumus guvis 2004. gadā Atēnās, kad šajā distancē guva uzvaru. Tāpat ar panākumiem startējis citās augsta līmeņa sacensībās. Pasaules čempionātos izcīnījis divas sudraba (2003, 2005) un divas bronzas medaļas (2007, 2011). Eiropas čempionātos ir izcīnījis zelta medaļu 2010. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2002. gadā Minhenē 4×400 metru stafetē izcīnīja sudrabu. Sportista personiskais rekords 800 m distancē ir 1:42,47 min, sasniegts 2001. gadā.
Sieviete
Sieviete ir cilvēka sievišķais dzimums. Termins ‘sieviete’ parasti tiek attiecināts uz pieaugušu cilvēku, bet ar terminu ‘meitene’ apzīmē sievišķā dzimuma bērnu vai jaunieti. Socioloģijā un psiholoģijā šis termins tiek attiecināts arī uz personas dzimtes indentitāti. Sieviete pēc dzimumpiederības tiek atšķirta no vīrieša.
Sievietes bioloģija un dzimums
Bioloģiski sievieti raksturo sieviešu reproduktīvie dzimumorgāni, kuru loma ir bērna ieņemšana, iznēsāšana un barošana. Sievietes hromosomas ir XX atšķirībā no vīrieša XY.
Kaut arī sieviešu dzimstība ir zemāka nekā vīriešu (attiecība 2016. gadā bija aptuveni 100:103), pateicoties ilgākam sieviešu vidējam dzīves ilgumam šī attiecība izlīdzinās, un starp vecāka gada gājuma cilvēkiem sieviešu ir vairāk nekā vīriešu. Kopējā pasaules sieviešu un vīriešu attiecība ir 100:101,5. Starp 65 gadu un vecākiem cilvēkiem šī attiecība ir vairs tikai 100:80,5.
Sievietes loma sabiedrībā
Sabiedrībā bieži tiek nošķirtas dzimumu lomas un tiesības. Sievietes loma ģimenē bieži vien ir mātes statuss, viņu uzdevums ir bērnu zīdīšana, to aprūpe, izglītošana un aizsargāšana. Lielākajā daļā sabiedrisko iekārtu sievietēm vēsturiski ir tikusi atvēlēta otršķirīga loma un sieviešu tiesības ir bieži vairāk ierobežotas nekā vīriešu tiesības. Sievietes lomu un tiesības kopš 19. gadsimta beigām, jo sevišķi Rietumeiropā un Ziemeļamerikā, būtiski ir ietekmējis feminisms.
Feminisms
Feminisms ir ideoloģiju un politiski sociālo kustību kopums, kuru mērķis ir panākt dzimumu līdztiesību, balstoties uz principu, ka sievietes un vīrieši ir tiesībās vienlīdzīgi cilvēki. Ar feminismu saistītās ideoloģijas un sociālās kustības ir rīkojušas kampaņas par sieviešu civiltiesībām (līgumtiesības, īpašuma tiesības, vēlēšanu tiesības), par tiesībām uz abortu, par kontracepcijas līdzekļu pieejamību un grūtnieču aprūpi, par aizsardzību no vardarbības ģimenē, pret seksuālu uzmācību un izvarošanu, par darba tiesībām, ieskaitot dzemdību atvaļinājumu, un līdzvērtīgu darba atalgojumu, kā arī pret citām diskriminācijas formām.
Sieviešu sports
Mūsdienas sievietes gan amatieru, gan profesionālā līmenī sporto teju vai visos sporta veidos. Sieviešu līdzdalība un popularitāte dažādos sporta veidos strauji pieauga 20. gadsimtā, it īpaši gadsimta pēdējos 25 gados, atspoguļojot pārmaiņas mūsdienu sabiedrībā. Lai gan līdzdalības un snieguma līmenis dažādās valstīs un sporta veidos joprojām ir ļoti atšķirīgs, mūsdienās sieviešu sporta veidi ir plaši atzīti visā pasaulē. Atsevišķos gadījumos sieviešu dalība konkrētā sporta veidā ir populārāka nekā vīriešu, piemēram, daiļslidošanā. Daudzos sporta veidos sievietēm ir atšķirīgi sacensību noteikumi nekā tā paša sporta veida vīriešiem.
Terminoloģija
Sieviete pēc statusa, vecuma un citām pazīmēm sauc dažādos vārdos. Šeit ir neliels uzskaitījums ar tiem:
Rimberts
Svētais Rimberts (la, arī Rembert, vai Rembart, dzimis 830. gadā — miris 888. gada 11. jūnijā) bija Hamburgas-Brēmenes arhibīskaps, hronikas Vita sancti Anscarii autors.
Dzīvesgājums
Dati par Rimberta dzīvi ir visai trūcīgi. Viņa skolotājs bijis katoļu misijas vadītājs Skandināvijā un no 831. gada Hamburgas, bet no 845. gada arī Brēmenes arhibīskaps Anskars (arī Ansgars), ar kuru Rimberts iepazinās Turnholtas klosterī Flandrijā. Rimberts kļuva par viņa amata pēcteci un no 865. līdz 888. gadam ieņēma Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa amatu. Būdams arhibīskaps, viņš rezidēja Brēmenē. Veica arī misijas darbu Dānijā un Zviedrijā. No karaļa Arnulfa ieguvis Brēmenei naudas kalšanas, tirgus un muitas privilēģijas. Saskaņā ar kāda garīdznieka no 888. līdz 909. gadam sarakstīto Rimberta dzīves aprakstu (Vita sancti Rimberti), domājams, ka viņš miris 888. gadā.
"Svētā Anskara dzīve"
Pēc 876. gada kopā ar kādu citu Anskara skolnieku Rimberts sacerējis sava priekšgājēja dzīvesstāstu — Svētā Anskara dzīve (Vita sancti Anscarii), ko veltījis Korbijas klostera mūkiem. Blakus svēto dzīves aprakstiem raksturīgajiem brīnumu stāstiem, sapņiem un vīzijām darbs satur arī daudz vērtīgu ziņu par tā laika Ziemeļeiropu, tai skaitā arī par Baltiju. Vita sancti Anscarii ir pirmais Skandināvijas vēstures rakstu avots. Latvijas vēsturei īpaši nozīmīgi ir minētā sacerējuma XXX nodaļa, kurā aprakstīts dāņu iebrukums Kursā 853. gadā un zviedru karaļa Olava sirojums Kursā ap 854. vai 855. gadu. Vita sancti Anscarii ir pirmais viduslaiku avots, kurā atrodama pirmās hronoloģiski datējamās ziņas par Kursu, vārdā nosaukta kāda no latviešus veidojušajām ciltīm — kurši (Chori), sniegtas ziņas par to, ka Kursa iedalīta 5 valstīs (civitates), kā arī pieminētas divas kuršu pilsētas (urbes) — Seeburg (latviešu literatūrā parasti Jūrpils vai Ezerpils, domājams tagadējā Grobiņa) un Apulia (Apole tagadējās Lietuvas teritorijā).
Hronikas izdevumi
Vita sancti Anscarii kopā ar Vita sancti Rimberti izdevis Georgs Vaics (Waitz) 1884. gadā sērijā Scriptores rerum Germanicarum in usum scholarum. Abi sacerējumi arī iespiesti zviedru avotu izdevumā Scriptores rerum Suecicarum II sējumā. Vita sancti Anscarii XXX nodaļa iespiesta — Latvijas vēstures avoti. 2.sēj.: Senās Latvijas vēstures avoti. 1.burtnīca. Red. Švābe, A. Latvijas Vēstures institūta apgāds, Rīga, 1937. 3.—5.lpp. Nr.5. XXX nodaļas tulkojums latviešu valodā publicēts — Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls. 1937., Nr.1, 49.—51.lpp.; Dunsdorfs, E. Senie stāsti: Latvijas vēstures lasāmgrāmata. Melnburna: Austrālijas Latvietis, 1955., 15.—17.lpp.
1290. gads
1290. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Punduris
Punduris var būt:
Dispersija (statistika)
Dispersija ir rādītājs, ko izmanto statistikā kā starpposmu standartnovirzes noteikšanā un secinošās statistikas metožu izvēlē. Tā ir attāluma mērs, jo raksturo novērojumu vidējo kvadrātisko novirzi no izlases vidējā lieluma. Arī aprēķināšanā nozīmīga loma ir izlases vidējam aritmētiskajam.
Eksistē šādi dispersiju veidi:
Daugavpils ūdens
Vēsture
1885. gadā pilsētas dome noslēdza kontraktu ar “Dinaburgas ūdensvada biedrību” ūdensvada ierīkošanai. 1889. gadā ekspluatācijā stājās sūkņu stacija “Gajoks — 1” ar jaudīgumu 2 tūkst. m³ /dienn. un pirmās 16 ēkas Gajokā, pilsētas centrs saņēma ūdeni no pilsētas ūdensvada. No 1890. līdz 1900. gadam katru gadu ūdensvadam tika pieslēgtas 14 — 32 ēkas. 1892. gadā pieslēdz dzelzceļa pasažieru staciju. 1893. gadā ūdeni saņēma Cietokšņa iedzīvotāji.
1904. gadā uzbūvēta pirmā akmens ūdensguve (rezervuārs) un pilsētas dome nosaka gada maksu par pilsētas kanalizācijas lietošanu. 1919. gadā ūdensvadam pieslēgtas 650 ēkas un pa gadu pilsēta saņēmusi 50 miljonus spaiņu ūdens. 1928. gadā pilsētas dome izpirka ūdensvadu par 334 115 latiem un “Dvinskas ūdensvada sabiedrība” tika likvidēta. No 1928. līdz 1940. gadam pilsēta ik gadu saņēma no 28 līdz 58 miljoniem spaiņu ūdens, 44% dzīvokļiem ir ūdensvads, 5% no tiem aprīkoti ar vannām.
1995. gadā uzsākta Pasaules Bankas liela mēroga projekta “Ūdensapgāde un kanalizācija Daugavpilī” realizēšana, kura paredz jaunas ūdensgūtnes “Ziemeļi” no pazemes avotiem un notekūdeņu mūsdienīgu bioloģiskās attīrīšanas iekārtu būvniecību. 1998. gadā ūdensvada kanalizācijas saimniecības uzņēmums “Ūdensvads” pārveidots par Daugavpils pašvaldības sabiedrību ar ierobežotu atbildību Daugavpils Ūdens. 1999. gadā pilsētas ūdensapgādes 110. gadskārta. Pa gadu tīklos padots vairāk nekā 12 miljoni m³ dzeramā ūdens, ūdensvada tīklu garums sastāda 228 km, kanalizācijas tīkli — 185 km.
2000. gadā pabeigta kanalizācijas attīrīšanas iekārtu rekonstrukcija ar notekūdeņu attīrīšanas bioloģiskās fāzes un atūdeņošanas un dūņu stabilizācijas palīgietaišu kompleksa būvniecību, kas spēj izvadīt un efektīgi attīrīt līdz 60 tūkstošiem m³ notekūdeņu diennaktī. 2001. gadā ekspluatācijā pieņemta ūdensgūtne “Ziemeļi”, kas apvienojusi ar ūdens padeves vadu sistēmu 13 artēziskos urbumus un ūdens atdzelžošanas staciju ar jaudu 30 tūkstošiem m³/dienaktī. Pilsētas ūdensapgāde tiek īstenota pilnībā no pazemes avotiem. 2004. gadā LR Komercreģistrā ierakstīta kapitālsabiedrība - SIA “Daugavpils ūdens”. 2005. gadā uzsākta Eiropas Kohēzijas fonda projekta “Ūdenssaimniecības attīstība Daugavpilī, II kārta” realizēšana.
Moše Sanbars
Moše Sanbars (he; dzimis, miris ) - Izraēlas ekonomists, Izraēlas Bankas prezidents 1971—1976. gadā.
Dzelzceļa līnija Rīga—Orla
Dzelzceļa līnija Rīga—Orla bija 1858.-1868. gadā privātas akciju sabiedrības uzcelta 1546,7 km gara Krievijas impērijas dzelzceļa līnija, kas savienoja Baltijas jūras ostas pilsētu Rīgu ar Orlas staciju Krievijas vidienē. Tai bija atzars uz Jelgavu-Mažeiķiem-Liepāju, Bolderāju un Tukumu, kā arī savienojums ar dzelzceļa līniju Pēterburga—Varšava.
Mūsdienās šī dzelzceļa līnija ir sadalīta starp Latvijas, Baltkrievijas un Krievijas dzelzceļiem. Dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils un Daugavpils—Indra ir vienas no galvenajām Latvijas dzelzceļa līnijām.
Vēsture
1866. gadā dzelzceļa sabiedrība uzbūvēja līnijas pagarinājumu līdz Vitebskai, bet 1868. gadā cauri Smoļenskai līdz Orlai. 1894. gadā tā pārgāja valsts īpašumā. Pēc Pirmā pasaules kara beigām šis dzelzceļš tika sadalīts starp Latviju un PSRS un vairs nekalpoja kā vienota dzelzceļa līnija. Padomju laikā, neskaitot tālsatiksmes vilcienus, līnijā kursēja vietējie vilcieni maršrutos Rīga—Bigosova un Daugavpils—Bigosova. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas dīzeļvilcieni kursēja no Daugavpils līdz Indrai, taču 2000. gadā vietējā pasažieru satiksme tika pārtraukta. 2002. gada jūnijā atcēla arī dīzeļvilcienu Rīga—Daugavpils—Indra. 2007. gadā pasažieru satiksme līnijā tika pilnīgi pārtraukta līdz ar vilciena Rīga—Gomeļa atcelšanu, bet līnijā no jauna sāka kursēt vilciens Rīga—Minska.
Džordžo Vazāri
Džordžo Vazāri (it, ; dzimis, miris ) bija itāļu arhitekts, gleznotājs un mākslas vēsturnieks. Pārstāvējis manierismu.
Izglītību uzsāka pie vitrāžu mākslinieka Gijoma de Marčillata (Guglielmo de Marcillat) Areco. Pēc tam turpinājis izglītoties Florencē pie Andreas del Sarto (Andrea del Sarto), kā arī Bačo Bandinelli (Baccio Bandinelli).
Pazīstams ar grāmatu "Slavenāko gleznotāju, tēlnieku un arhitektu dzīves apraksti" (Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori da Cimabue insino a' tempi nostri), kurā apkopotas dažādu itāļu renesanses mākslinieku biogrāfijas. Grāmatas pirmais izdevums iznāca 1550. gadā, savukārt otrais — 1568. gadā. Grāmatas biogrāfijas kļuva par vieniem no svarīgākajiem rakstiskajiem avotiem mākslas vēsturē. 1562. gadā, strādādams Florencē pie Mediči, nodibinājis Zīmēšanas skolu.
Vazāri galvenais darbs arhitektūrā bija pils Palazzo degli Uffizi, kuras celtniecība tika uzsākta 1560. gadā, 1585. gadā to pabeidzis Bernardo Buontalenti.
Demidivkas rajons
Demidivkas rajons ir Ukrainas Rivnes apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Rivnes apgabala Mliņivas un Radiviļivas rajoniem, kā arī Volīnijas apgabala Horohivas un Luckas rajoniem.
Dubno rajons
Dubno rajons ir Ukrainas Rivnes apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Rivnes apgabala Rivnes rajonu, kā arī Ternopiļas, Ļvivas un Volīnijas apgabaliem. Sākotnēji izveidots 1939. gadā, bet 2020. gadā reorganizēts, pievienojot vairākus citus rajonus.
Berezne
Berezne ir pilsēta Ukrainas rietumos, Rivnes apgabalā pie Slučas upes. Līdz 2020. gadam Bereznes rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1445. gadā kā Polijas—Lietuvas ūnijas apdzīvota vieta. Iekļāvusies Krievijā pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Berezne iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Izglītība
Pilsētā darbojas meža koledža.
Ekscesa koeficients
Ekscesa koeficients (kurtosis) ir statistisks rādītājs, ar kura palīdzību var noteikt rezultātu izkliedi pa x asi. Citiem vārdiem sakot, cik lielā mērā rezultāti tuvojas centrālajam punktam. Ja ekscess ir negatīvs, tad normālsadalījuma zvanveida grafiks izskatās pieplacināts pie x ass, ja pozitīvs - "zvans" ir augsts un šaurs. Ja ekscesa koeficients tuvojas nullei (aptuveni robežās ±1 - atkarībā no izlases apjoma), tad var runāt par atbilstību normālsadalījumam.
Rīgas Herdera institūts
Rīgas Herdera institūts (de; la) bija privāta augstskola Rīgā (1921—1939), kas gatavoja vācbaltiešu teologus, skolotājus un sabiedriskos darbiniekus.
Dibināšana
Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma un Latvijas Republikas nodibināšanas vācbaltiešu minoritāte zaudēja agrāko politisko ietekmi. Vācbaltiešu kulturālās identitātes saglabāšanai 1921. gada 7. septembrī tika reģistrēta "Herdera biedrība", kas Johana Gotfrīda Herdera Rīgas darbības piemiņai nodibināja Herdera institūtu. Līdz 1923. gada beigām tas pastāvēja kā slēgta sabiedriskas organizācijas iestāde.
1924. gada 2. janvārī Latvijas Republikas Ministru kabinets atzina Herdera institūtu par privātu augstskolu. 1927. gadā tika pieņemts likums par Herdera institūtu Rīgā, kur bija minēts, ka tā uzdevums ir veicināt un izplatīt zinātni Latvijas vācu tautības piederīgo starpā, gatavojot šīs tautības kulturālai darbībai vajadzīgos darbiniekus, it sevišķi teologus vācu baznīcu draudzēm un skolotājus. 1925. gadā Herdera biedrība institūta vajadzībām iegādājās namīpašumu, ko pārbūvēja par augstskolu un atklāja 1930. gada 15. septembrī. Ēka ir saglabājusies, atrodas Elizabetes ielā 29, Rīgā, un šobrīd ēkā izvietojusies Čehijas Republikas vēstniecība.
Institūta struktūra un finansējums
1930.-1931. mācību gadā Herdera institūtā strādāja 39 docētāji, studēja 233 studenti (teoloģiju — 23, tiesības — 86, humanitārās zinātnes — 68, matemātiku un dabas zinātnes — 54) un 161 brīvklausītājs.
Institūtu finansiāli atbalstīja "Vācbaltiešu tautas sabiedrība" (Deutsch-Baltische Volksgemeinschaft) un 1928. gada 18. janvārī dibinātā biedrība “Gesellschaft der Freunde und Förderer des Herder Institut in Riga” ar nodaļām Latvijā un Vācijā, kas K.Ulmaņa valdības veicinātās latviskošanas kampaņas iespaidā 1938. gada 6. oktobrī tika pārveidota par "Herdera institūta draugu un veicinātāju biedrību".
Slēgšana
1939. gada 11. jūlijā "Herdera biedrība" tika pārveidota par "Rīgas Herdera sabiedrību". Herdera institūta rektors profesors Vilhelms Klumbergs 9. oktobrī paziņoja Latvijas Izglītības ministram Jūlijam Auškāpam par institūta vēlēšanos turpināt darbu kā pētniecības institūtam (Forschungsinstitut) Vācijas un Latvijas sakaru veicināšanai. Izglītības ministrs uzskatīja Herdera institūta darbības turpināšanu par nelietderīgu un pauda uzskatu, ka tikai pēc kara beigām var sākt organizēt kultūras sakarus ar gluži jaunu pieeju un uz gluži jauniem pamatiem. Vācijas sūtnis Latvijā U. fon Kotce (U. von Kotze) tikās ar ministru J. Auškāpu apstākļu noskaidrošanai un apstiprināja, ka arī Vācijas valdība sevišķi nespiežot uz šāda institūta pastāvēšanu Rīgā, tomēr pauda neizpratni par to, ka Rīgā turpināja pastāvēt Franču licejs un Angļu institūts.
1939. gada 30. oktobrī Vācija ar Latviju parakstīja līgumu par vācu minoritātes izceļošanu. Vācbaltiešiem, kas vēlējās izceļot, līdz 1939. gada 15. decembrim bija labprātīgi jāizsaka griba "uz visiem laikiem izstāties no Latvijas pavalstniecības". 28. novembrī Ministru Kabinets atcēla Herdera institūta statūtus un pieņēma likumu par Herdera institūta Rīgā likvidēšanu līdz 15. decembrim.
1939. gada 12. decembrī Vācijas Ārlietu ministrijas VI nodaļas vadītājs F. fon Tvardovskis (von Twardowskie) Latvijas sūtnim Berlīnē Edgaram Krieviņam ierosināja pārvērst Herdera institūtu par Vācu kultūras institūtu, kas radītu priekšnoteikumus abu tautu zinātnieku sadarbībai gara mantu un kultūras sasniegumu savstarpējai apmaiņai. 1939. gada 16. decembrī tika likvidēta "Herdera institūta draugu un veicinātāju biedrība", bet "Rīgas Herdera sabiedrība" turpināja darboties arī pēc vācbaltiešu piespiedu izceļošanas un tika slēgta tikai 1941. gada 22. martā, neilgi pirms Vācijas uzbrukuma PSRS. Uz Vāciju tika izvesti Herdera institūta arhīvi un mācību līdzekļi, kas lielā vairumā bija Vācijas valsts vai privātu vācbaltiešu firmu īpašums.
Pētniecības institūts ar nosaukumu "Herdera institūts Marburgā" (Herder-Institut Marburg) Vācijas Federatīvajā Republikā Marburgā tika atjaunots 1950. gadā ar mērķi pētīt Austrumviduseiropas (Ostmitteleuropa) kultūru no viduslaikiem līdz mūsdienām. Tajā apkopota daļa no Baltijas valstīm izvestajiem arhīviem un dokumentu kolekcijām.
Aleksandrs fon Mēdems
Aleksandrs fon Mēdems (von Medem, 1770.30.III Rumbas muižā—1842.13.XII) bija Kurzemes muižnieks un sabiedriskais darbinieks, Kurzemes galma kambarkungs un landhofmeistars (1818-1821).
Dzīvesgājums
Dzimis 1770. gadā Rumbas muižā (Rumbenhof) muižnieka Ernesta Johana fon Mēdema un viņa sievas Šarlotes Margaretas fon Mēdemas ģimenē. 1784. gadā viņš uzsāka tieslietu studijas Jelgavas Pētera akadēmijā. Kopš 1796. gada bija Rumbas muižas (Dobeles pilskunga tiesā) īpašnieks, Dobeles pilskunga tiesas maršals (1797—1799, 1802—1814). No 1803. līdz 1807. gadam bija Jelgavas virspilskunga tiesas asistents, vēlāk tās kanclers (1809—1818) un Kurzemes galma virstiesas prezidents (1818—1841).
Sabiedriskā darbība
Kurzemes literatūras un mākslas biedrības dibinātājs (1815). Jelgavas brīvmūrnieku Jāņa ložas „Zu den drey Gekrönten Schwerdtern“ atjaunotājs (1815) un pirmais pārraugs (1815-1822). Pēterburgas kapitula "Fēnikss" loceklis Austrumu bruņinieka pakāpē.
Tuomo Rūtu
Tuomo Īsaki Rūtu (fi; dzimis Vantā, Somijā) ir profesionāls somu hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā, Somijas hokeja izlases dalībnieks.
Viņa brāļi Jarko un Miko arī ir profesionāli hokejisti.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru uzsāka 1999. gadā SM līgas klubos HIFK un Jokerit. Kopumā Somijā aizvadīja četras sezonas, pēc tam turpināja karjeru Ziemeļamerikā. 2001. gada NHL draftā viņu Čikāgas "Blackhawks" izraudzījās ar kopējo 9. kārtas numuru. No 2003. līdz 2007. gadam spēlēja Čikāgas "Blackhawks" kluba sastāvā NHL. 2006.—07. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes", tās rindās aizvadot nākamās 7 sezonas. No 2014. līdz 2016. gadam spēlēja Ņūdžersijas "Devils" sastāvā.
2016. gada oktobra nogalē atgriezās Eiropā, pievienojoties Šveices hokeja līgas klubam HC Davos, bet jau pēc gada (2017) beidza spēlētāja karjeru.
Somijas hokeja izlases sastāvā piedalījies četros Pasaules čempionātos (2006, 2007, 2008, 2011). 2006. un 2008. gadā Somijas izlase izcīnīja bronzu, 2007. gadā — sudrabu, bet 2011. gadā kopā ar izlasi izcīnījis Pasaules čempiona titulu. Tāpat viņš bija Somijas izlases sastāvā startam 2010. un 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kur Somija izcīnīja bronzas medaļas.
Kristofs Levins fon Manteifels-Cēge
Kristofs Levins fon Manteifels-Cēge (von Manteuffel-Szoege, 1725-1802) bija Kurzemes muižnieks no Manteifeļu dzimtas, Platones, Blankenfeldes un Biles muižu īpašnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1725. gada 10. decembrī Platones muižas īpašnieka Kristofa Frīdriha fon Manteifeļa-Cēges un viņa sievas Luīzes Katarīnas ģimenē. Studējis Halles un Jēnas universitātēs Vācijā, vēlāk Kurzemes bruņniecības pilvarotais pārstāvis un bezierunu pakļaušanās Krievijai pretinieks. Uzņemts Halles brīvmūrnieku ložā „Zu den drei goldenen Schlüsseln“ (1743). Kopā ar brāļiem Johanu Frīdrihu un Kristoferu Georgu Dītrihu Mēdemiem dibināja deputācijas ložu „Zu den drei goldenen Rosen“. Pirmās Jelgavas ložas „Zu den drey Gekrönten Schwerdtern“ dibinātājs un pirmais tās krēsla meistars (1754).
Miris 1802. gada 17. jūnijā.
LR
LR var būt:
Apes pagasts
Apes pagasts ir viena no Smiltenes novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos, Igaunijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Apes pilsētu (eksklāvs) un Trapenes pagastu, Alūksnes novada Alsviķu, Jaunlaicenes un Veclaicenes pagastiem, kā arī Igaunijas Veru apriņķa Reuges pagastu (agrāk Hānjamā, pirms tam Menistes un Varstu pagastiem).
Rūtu
Rūtu var būt:
Apes pagasts
Reljefa formas
Ančku grava, Baudu kalns, Bombu kalns, Dauškānu kalns, Kazu grava, Koruļu kalns, Lielais kalns, Lielanšu grava, Maizes kalns, Paures kalns, Sedlu kalns, Slaucītāja kalns, Torņa kalns, Vosukalns.
Upes
Ančku strauts, Ašupīte, Blīgzne, Bērzupurva grāvis, Cekulupīte, Grīdupe, Jašupīte, Lielais grāvis, Mazuļu strauts, Melnāpurva grāvis, Melnupe, Nakri strauts, Peļļupīte, Salu grāvis, Silamītes strauts, Vaidava, Vosu grāvis, Zvirgzdupīte.
Ūdenstilpes
Ančkas dzirnavezers, Bezdibenis, Eniķu ezers, Grūbes ūdenskrātuve, Kalekaura ezers, Lielais ezers, Peļļu ezers, Rencītis, Rumpānu dzirnavezers, Trapānu dzirnavezers, Vītuma ezers.
Purvi
Bērzu purvs, Bremžu purvs, Cinaklis, Ezera purvs, Kampes purvs, Klajais purvs, Melnais purvs, Muškas purvs, Teteru purvs, Tīreļu purvs, Uskanu purvs.
Dabas aizsardzība
Apes dolomīta atsegums, Ašu purvs, Grūbes dolomīta atsegums, Korneti–Peļļi
Vēsture
1935. gadā Valkas apriņķa (1946.-1949. gados Alūksnes apriņķa) Jaunrozes pagasta platība bija 48,91 km² un tajā dzīvoja 1014 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Apes un Jaunrozes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. No 1949. gadā abi ciemi ietilpa Apes rajonā. 1954. gadā Jaunrozes ciemu pievienoja Apes ciemam. 1956. gadā Apes rajonu likvidēja, ciemu pievienoja Apes pilsētai, izveidojot tās lauku teritoriju un iekļāva Alūksnes rajonā. Apes lauku teritorijai 1963. gadā pievienoja Jaunlaicenes ciema kolhoza «Padomju Dzimtene» teritoriju. 2009. gadā Apes pilsētu ar lauku teritoriju iekļāva Apes novadā. 2010. gadā Apes lauku teritoriju pārdēvēja par Apes pagastu. 2021. gadā Apes novadu iekļāva Smiltenes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
ar Apes pilsētu
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Uskani, Grūbe, Dauškāni.
Joy Division
Joy Division strauji nodalījās no pankroka, kas bija grupas dalībniekus sākotnēji iedvesmojis uz muzikālu darbību, un attīstīja stilu un skanējumu, kas bija raksturīgs postpanka žanram septiņdesmito gadu beigās, tā kļūstot par vieniem no postpanka pionieriem. Viņu 1978. gadā pašizdotais ieraksts An Ideal for Living ieinteresēja Mančestrā labi pazīstamo televīzijas reportieri Toniju Vilsonu. Un tā Joy Division debijas albums Unknown Pleasures tika izdots 1979. gadā Tonija Vilsona jaunizveidotās neatkarīgās ierakstu kompānijas Factory Records paspārnē un guva labas atsauksmes no britu preses. Par spīti grupas augošajiem panākumiem, vokālists Īans Kērtiss cīnījās ar depresiju un citām problēmām, to starpā laulības šķiršanu un epilepsiju. Ar laiku Kērtisam uzstāšanās kļuva arvien apgrūtinošāka - bieži vien koncertu laikā viņam sākās epilepsijas lēkmes.
Silēzija
Silēzija (pl, de, cs, la) ir vēsturisks novads Centrāleiropā, kura lielākā daļa mūsdienās atrodas Polijas sastāvā, bet mazākas daļas — Čehijā un Vācijā.
Joy Division
1980. gada maijā, dienu pirms došanās grupas pirmajā ASV turnejā, Kērtiss, depresijas pārņemts, izdarīja pašnāvību. Pēc viņa nāves grupa izdeva otro albumu Closer (1980) un singlu Love Will Tear Us Apart, kas kļuva par Joy Division populārāko dziesmu. Tā kā grupas dalībnieki jau pirms Īana nāves bija norunājuši, ka, ja kāds no viņiem pametīs Joy Division, grupa būs jāpārsauc, atlikušie grupas dalībnieki izveidoja New Order.
Silēzija
Silēzija ir bagāta ar dažādiem derīgajiem izrakteņiem un citiem dabas resursiem, novadā ir atrodamas akmeņogles, varš, cinks, sudrabs, kadmijs, svins. Novads ģeogrāfiski ir kalnains. Silēzijā atrodas vairāki rūpniecības apgabali. Lielākā pilsēta ir Vroclava, kas ir vēsturiskā novada galvaspilsēta. Aiz Vroclavas seko Katovice Polijā un Ostrava Čehijā kā novada nākamās lielākās pilsētas. Silēzijas lielākā upe ir Odera.
Joy Division
Vēsture
Samners un Huks neatkarīgi viens no otra apmeklēja tikko izveidotās grupas Sex Pistols šovu Mančestras Brīvajā tirdzniecības zālē (Free Trade Hall). To apmeklēja tikai no 35 līdz 40 skatītājiem. Ar šo šovu aizsākās Mančestras pankmūzikas laiki, jo tieši šis koncerts iedvesmoja tā apmeklētājus izveidot pašiem savu grupu. Samners vēlāk ir pat teicis, ka tieši Sex Pistols iznīcināja mītu par popzvaigznēm, ka mūziķi nav sava veida dievi, kurus pielūgt. Iespaidojušies no Sex Pistols, viņi izveidoja arī savu grupu kopā ar viņu draugu Terijs Meisons (Terry Mason), kurš arī bija apmeklējis šo pašu šovu. Samners nopirka ģitāru, Huks - basģitāru, bet Meisons - bungas. Viņi ievietoja Mančestras Virgin Records veikalā sludinājumu, ka meklē dziedātāju. Īans Kērtiss, kuru jau iepriekš visi trīs pazina, pieteicās un viņš tika uzņemts grupā bez noklausīšanās.
Silēzija
Vēsture
Silēzija, kurā dzīvoja dažādu etnisko grupu pārstāvji, dažādos vēstures posmos ir piedzīvojusi ļoti lielas robežu izmaiņas. Pirmās vēsturiski zināmās valstis, kuras valdīja šajā novadā, ir Lielmorāvija un Bohēmija. 10. gadsimtā Silēziju ieguva poļi, kuru valsts tikai sāka veidoties, tomēr drīz vien novads sašķēlās vairākās hercogistēs, kam par pamatu kalpoja vāciešu pieaugošā ietekme Silēzijā. Hercogistes pakļāvās Bohēmijas kronim, tomēr jau 1526. gadā tās pārgāja Hābsburgu dinastijas rokās. Pēc kara par Austrijas mantojumu Silēziju ieguva Prūsija. Vēlāk novads kā daļa no Prūsijas iekļāvās Vācijas Impērijā. Lielākā daļa Silēzijas austrumu daļas kļuva par Polijas daļu pēc Pirmā pasaules kara. Atlikušās teritorijas kļuva par daļu no Čehoslovākijas. Pēc Otrā pasaules kara ar Potsdamas konferences lēmumu lielākā daļa no tām arī tika pievienota Polijai. Nelielas daļas no Silēzijas kļuva par daļu no Vācijas un vēlākās Čehijas.
Joy Division
Studijas albumi
! rowspan="2" width="33"|Gads ! rowspan="2" width="215"|Nosaukums ! colspan="2" width="55"|Augstākā pozīcija topā !style="width:2em;font-size:75%"|UK !style="width:2em;font-size:75%"|US
Silēzija
Vēsture
Mūsdienās novada iedzīvotāji lielākoties runā savu valstu nacionālajās valodās, respektīvi, poļu, čehu un vāciešu, tomēr novadā pastāv dažādi specifiski dialekti, kuros runā vairāki desmiti tūkstoši kādreizējā Silēzijas iedzīvotāji. Pēc 1905. gada datiem Silēzijas iedzīvotāju lielākā daļa bija vācieši (ap 75%) un poļi (vairāk kā 20%). Lielākā daļa vāciešu no šī novada tika deportēti pēc Otrā pasaules kara, kad faktiski visa Silēzijas nokļuva Polijas rokās.
2012. gada Tour de France
2012. gada Tour de France bija 99. Tour de France velobrauciens, kas norisinājās no līdz. Tūre sākās ar prologu Beļģijas pilsētā Ljēžā, turpinājās Francijas (un nedaudz arī Šveices) ceļos, bet noslēdzās pēc aizvadītiem 20 posmiem un 3497 kilometriem kā vienmēr Elizejas laukos, Parīzē.
2012. gada Tour de France piedalījās 22 komandas un 198 riteņbraucēji. Šajā gadā Tour de France nepiedalījās Latvijas riteņbraucēji.