cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Divi mīlētāji
"Divi mīlētāji" (en) ir 2008. gada ASV romantiska drāma, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Džeimss Grejs. Galvenās lomas atveido Gvineta Paltrova, Vinesa Šo, Hoakins Fīnikss, Izabella Roselīni un Eliass Koteass. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Vecpuisim Leonardam jāizvēlas starp ģimenes draudzeni, kuru viņa vecāki vēlas Leonardam izprecināt, un skaisto jauno kaimiņieni.
Braņicku pils
Braņicku pils (pl) ir vēlā baroka stilā celts pils komplekss Polijas ziemeļaustrumu pilsētā Bjalistokas centrā.
Pils 17. gadsimta vidū celta kā Polijas-Lietuvas kroņa hetmaņa Jana Klemensa Braņicka rezidence. Vienlaicīgi ar pils celtniecību Bjalistoka ieguva pilsētas tiesības. Būdams pazīstams mecenāts, Braņickis uz pili aicināja daudzus māksliniekus, dzejniekus un mūziķus. Tika nodibināts balets, teātris un orķestris. Līdz ar Polijas Pirmo dalīšanu pils nokļuva Prūsijas sastāvā, bet no 1807. gada — Krievijas impērijā. Pils tika nopostīta Otrā pasaules kara laikā, tomēr pēc kara atjaunota. Mūsdienās pilī atrodas Bjalistokas Medicīnas universitāte.
Alvins un burunduki (seriāls)
Alvins un burunduki (stilizēti kā ALVINNN !!! un burunduki, en) ir ASV, Francijas, Apvienotās Karalistes CGI animācijas muzikāls televīzijas seriāls, ko producē Bagdasarian Productions un Technicolor Animation Productions, piedaloties Francijas televīzijas kanālam M6. Par seriāla izveidi paziņoja 2010. gadā un tā pamatā ir klasiskie "Alvins un burunduki".
Animāciju veido Technicolor Productions Francijā, bet Bagdasarian Productions ASV ir atbildīga par balss ierakstīšanu un mūzikas producēšanu. Seriālu izplata franču zīmolu pārvaldības kompānija PGS Entertainment. Seriāla pirmizrāde notika Francijas televīzijas kanālā M6. 2015. gada augustā Nickelodeon ieguva seriāla apraides tiesības ASV.
Latvijā seriālu var skatīties televīzijas kanālos Nickelodeon un STV.
1589. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1589. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, izņemot Piltenes un Grobiņas apgabalus. Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Salinīki (Malnavas pagasts)
Salinīki ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 283 km attālumā no Rīgas.
Imants Skrastiņš
Imants Skrastiņš (dzimis Skultē, miris  Rīgā,Latvijā) bija latviešu aktieris, dziedātājs un radio teātra režisors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1941. gadā Skultē, 1951. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Taurupi, kur viņa tēvs strādāja par Taurupes stacijas priekšnieku. Mācījās Taurupes astoņgadīgajā skolā, pēc 7. klases beigšanas pārcēlās uz Rīgu, kur absolvēja Rīgas 1. vidusskolu. Vēl skolas laikā sāka filmēties, Skrastiņa debija bija Artūra loma filmā "Rita" (1957). 1963. gadā absolvēja Latvijas Valsts konservatoriju un strādāja par Jaunatnes teātra aktieri, tāpat kā viņa jaunākais brālis aktieris Guntis Skrastiņš. Kā aktieris un režisors darbojās arī Radioteātrī.
1980. gados Imants Skrastiņš kļuva populārs Raimonda Paula dziesmu izpildītājs, uzvarēdams Mikrofona aptaujā 1980 ar dziesmu "Kamolā tinēja". No 2004. gada viņš darbojās Nacionālajā Valsts radio un televīzijas padomē. Miris 2019. gada 9. septembrī Rīgā. Apglabāts Rīgas 1. Meža kapos.
Jani Hakanpē
Jani Hakanpē (fi, dzimis ) ir Somijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Hakanpē pārstāv NHL komandu Dalasas "Stars". 2010. gada NHL draftā Hakanpē ar kopējo 104. numuru ceturtajā kārtā izvēlējās Sentluisas "Blues".
Frānsisa Makdormanda
Frānsisa Makdormanda (en; dzimusi Sintija Anna Smita (Cynthia Ann Smith) ) ir amerikāņu aktrise.
Jani Hakanpē
2011. gadā debitējis Somijas komandas Espo "Blues" rindās. Vēlāk pārcēlies uz Ziemeļameriku, kur spēlējis AHL komandās Piorijas "Rivermen" un Čikāgas "Wolves". 2015. gadā atgriezies Somijā un pievienojies Oulu "Kärpät". Ar "Kärpät" komandu 2018. gadā kļuvis par Somijas hokeja līgas uzvarētāju. 2019. gadā noslēdzis līgumu ar NHL komandu Anahaimas "Ducks". 2021. gada aprīlī viņš tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes", bet tā paša gada jūlijā uz Dalasas "Stars".
Frānsisa Makdormanda
Filmējusies vairākās režisoru brāļu Koenu filmās (precējusies ar vienu no viņiem — Džoelu Koenu), tai skaitā "Vienkārši asinis" (1984), "Arizonas audzināšana" (1987), "Fārgo" (1996), "Cilvēks, kura nebija" (2001), "Sadedzināt pēc izlasīšanas" (2008) un "Sveicināts, Cēzar!" (2016).
Jani Hakanpē
Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 2019. gada Pasaules čempionātā.
Frānsisa Makdormanda
Septiņas reizes nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai, no tām trīs reizes balvu saņēmusi kā labākā aktrise galvenajā lomā — par lomām filmās "Fārgo", "Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā" (2017) un "Klejotāju zeme" (2020), bet par pēdējo ieguvusi balvu arī kā viena no labākās filmas producentiem. Pārējās trīs nominācijas bijušas kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" — par lomām filmās Mississippi Burning (1988), "Gandrīz slaveni" (2000) un "Ziemeļu zeme" (North Country, 2005).
Par filmu "Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā" ieguvusi arī Zelta globusa balvu un BAFTA kino balvu. Divas BAFTA kino balvas ieguvusi par filmu "Klejotāju zeme" (kā labāka aktrise un producente). Par darbu televīzijā ieguvusi divas Primetime Emmy balvas. Spēlējusi lomas arī Brodvejā teātrī, par ko ieguvusi Tony balvu. Viena no retajām aktrisēm, kas ieguvusi visas trīs nozīmīgās balvas aktierspēlē.
Pelotons
Pelotons ir termins, ar ko šosejas riteņbraukšanas sacensībās apzīmē galveno braucēju grupu. Termins radies no franču valodas vārda peloton, ar ko apzīmē militāro vienību — vadu. Braucēji grupā ietaupa enerģiju, izmantojot citu braucēju aizvēju. Aizvēja ietekme ir ievērojama — braukšana lielas grupas vidū gaisa pretestību var samazināt līdz 5-10%. Šīs ietaupītās enerģijas izmantošana paver plašas taktiskās iespējas braucēju sadarbībai un sāncensībai. Terminu izmanto arī, lai vispārīgi apzīmētu profesionālo riteņbraucēju kopienu, piemēram, salikumā "profesionālais pelotons".
Aslans Mashadovs
Dzimis izsūtījumā Kazahstānā, 1957. gadā ģimene atgriezās Čečenijā. Padomju armijas dienestā no 1969. gada. No 1981. gada dienēja Padomju armijā Ungārijas teritorijā, kur kļuva par pulka komandieri. No 1986. gada - Padomju armijas pulka komandieris Viļņā. Mashadova karaspēka daļa piedalījās padomju pusē 1991. gada janvāra notikumos Lietuvā, piesedzot OMON uzbrukumu Viļņas televīzijas tornim.
1992. gadā atgriezās Čečenijā. Komandēja čečenu militāros spēkus Pirmajā Čečenijas karā (1994-1996), izcīnot de facto neatkarību no Krievijas. Pēc Džohara Dudajeva nāves Krievijas specidiestu operācijas rezultātā 1996. gada 17. oktobrī kļuva par valdības vadītāju, bet 1997. gada 27. janvārī tika ievēlēts par Ičkērijas prezidentu. Mashadovs tomēr nespēja konsolidēt varu savās rokās. 1999. gadā ar čečenu spēku uzbrukumu Dagestānas teritorijā sākās Otrais Čečenijas karš. Krievijas spēki, kuru pusē pārgāja daļa no kaujiniekiem, kas karoja pret Krieviju Pirmajā Čečenijas karā, līdz 2000. gada vasarai ieņēma lielākās apdzīvotās vietas, bet Mashadova vadītie separātisti turpināja partizānu karu.
2005. gada 8. martā Mashadovu nogalināja Krievijas specdienestu operācijā.
Rutki
Rutki var būt:
1588. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1588. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, izņemot Piltenes un Grobiņas apgabalus. Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Blaževiči
Blaževiči ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumu daļā 10 km no pagasta centra Priežmales, 15 km no novada centra Aglonas un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa V569, Rušona ezera krastā. Blaževičos atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — Blaževiču pilskalns ar apmetni.
M1 Abrams
Abrams pirmo reizi izmantots kaujās Persijas līča karā, vēl izmantots Afganistānas karā, Irākas karā ASV dienestā, savukārt Irākas Abrams tanki ir piedalījušies karā pret ISIS, kā arī tos izmantoja Saūda Arābija Jemenas pilsoņu karā.
Tank Urban Survival Kit
Tank Urban Survival Kit (TUSK) ir M1 Abrams bruņu aizsardzības uzlabojumu sērija, kas paredzēta, lai uzlabotu kaujas spējas pilsētvidē. Vēsturiski pilsētas un citi tuvie kaujas lauki bija neparocīgas vietas, kur karadarbībā izmantot tankus. Tanka priekšējās bruņas ir daudz spēcīgākas nekā sānos, augšpusē vai aizmugurē. Pilsētas vidē uzbrukumi var nākt no jebkura virziena, un uzbrucēji var pietuvoties pietiekami tuvu, lai droši trāpītu tanka bruņu vājajām vietām vai sasniegtu pietiekamu augstumu, lai trāpītu augšējai bruņai.
Dzeltenie tārtiņi
Dzeltenie tārtiņi, dzelteno tārtiņu ģints (Pluvialis) ir tārtiņu dzimtas (Charadriidae) ģints, kas apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tās ligzdo ziemeļu puslodes vai nu Arktikas, vai mērenās joslas reģionā. Latvijā sastopamas 3 dzelteno tārtiņu ģints sugas: dzeltenais tārtiņš (Pluvialis apricaria), tundras tārtiņš (Pluvialis fulva) un jūras ķīvīte (Pluvialis squatarola). Dzeltenais tārtiņš ir izvēlēts par Latvijas Gada putnu 2015.
Izskats un īpašības
Lielākais ģintī ir dzeltenais tārtiņš, kura lielāko indivīdu ķermeņa garums ir 29 cm, svars 312 g. Dzeltenais tārtiņš ir arī lielākā visas tārtiņu apakšdzimtas suga. Mazākais ģintī ir tundras tārtiņš (Pluvialis fulva), kura mazāko indivīdu ķermeņa garums ir 23 cm, svars 100 g.
Šarls de Žobērs
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Žobērs startēja tranšejas šaušanā, pārstāvot Franciju. Šajā disciplīnā viņš ieguva 12 punktus, izcīnot dalīto 7. vietu.
Pēc 12 gadiem viņš startēja Stokholmas olimpiskajās spēlēs, kur piedalījās piecās šaušanas disciplīnās. Labākos rezultātus viņš ieguva tranšejas šaušanā komandām un 30 metru ātršaušanā ar pistoli komandām.
Kimija Jui
Kimija Jui (油井 亀美也, Yui Kimiya, dzimis ) ir Japānas kosmonauts, kara lidotājs.
Viņa pirmais kosmiskais lidojums sākās 2015. gada jūlijā, startējot Krievijas kosmosa kuģī Sojuz TMA-17M. Bija SKS-44 un SKS-45 lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 2015. gada decembrī.
TAME
TAME EP Linea Aerea del Ecuado (darbojas ar zīmolu TAME) ir Ekvadoras nacionālā lidsabiedrība. Galvenā bāze atrodas Mariscal Sucre starptautiskajā lidostā Kito. Dibināta 1962. gadā. Lidsabiedrība pieder valstij.
Lidsabiedrība dibināta 1961. gada 17. decembrī ar nosaukumu Transportes Aereos Militares Ecuatorianos (saīsinājumā TAME). To sākotnēji apkalpoja Ekvadoras gaisa spēki. Pirmais lidojums veikts decembrī ar lidmašīnu Dakota C-47.
2011. gadā lidsabiedrība no gaisa spēku pakļautības pārveidota par valdībai piederošu kapitālsabiedrību.
Matejka
Matejka (arī Mateika, Maceika, Maceiku ezers, Mateikas ezers, Mateika ezers, Matejkas ezers, Moseikas ezers, Žabinka) ir neliels ainavisks publisks ezers Krāslavas novada Robežnieku pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā dienvidos no Robežnieku ciema. Krasti zemi, lēzeni, slīpi, dibens — dūņains, dūņu slānis 0,1—2,8 m. Ietek 3 grāvji, iztek strauts uz netālo Lielo Gusena ezeru. Mīt karūsa, rauda, līnis, asaris, līdaka. Ir peldvieta, atpūtas vieta.
TAME
TAME ir piedzīvojusi vairākus incidentus un katastrofas. Traģiski beigušies lidojumi 1976., 1981., 1983., 1984., 1988., 1998. un 2002. gadā.
Bajārs (latviešu zemnieks)
Bajārs senāk bija latviešu feodāļa, vēlāk bagāta zemnieka apzīmējums Latvijā.
Stefans Češeiko-Sohackis
Stefans Češeiko-Sohackis (pl, ru, 1891—1934) bija Daugavpils (tolaik Dvinskas) strādnieku padomes deputātu izpildkomitejas priekšsēdētājs (1917–1918), vēlāk Dvinskas kara revolucionārās komitejas priekšsēdētājs (1918–1919).
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 17. maijā Čerņihivas guberņas Ņežinas pilsētā poļu izcelsmes muižnieka Vaclava Češeiko-Sohacka un viņa sievas Valērijas, dzimušas Boguslavskas, ģimenē. 1893. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Daugavpili. Mācījās Daugavpils reālskolā, strādāja par provizora mācekli. 1905. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā, 1913. gadā apcietināts un izsūtīts uz Sibīriju. 1917. gadā tika ievēlēts par Viskrievijas Satversmes sapulces locekli. No 1917. novembra līdz 1918. februārim bija Dvinskas strādnieku padomes deputātu izpildkomitejas priekšsēdētājs.
Daugavpils vācu okupācijas laikā 1918. gadā pārcēlās uz Vitebsku, kur bija Vitebskas guberņas izpildkomitejas loceklis, vēlāk nodaļas vadītājs, pilsētas padomes priekšsēdētājs un justīcijas nodaļas komisārs. Kad Sarkanā armija 1918. decembrī ieņēma Daugavpili, viņu iecēla par pilsētas kara revolucionārās padomes priekšsēdētāju un Dvinskas apriņķa izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieku. 1919. janvārī Stučkas valdība viņa vietā iecēla Kārli Balodi (1893-1938). Pēc tam, kad Polijas un Latvijas armijas daļas 1920. gada sākumā ieņēma Daugavpili, S. Češeiko-Sohackis atkal pārcēlās uz Vitebsku, kur vadīja pilsētas padomi. Vēlāk pārcēlās uz Samāru, kur bija Graudaugu kultūru institūta direktors (Самарский институт зерновых культур, 1926-1929), kādu laiku bija Kijivas Poļu pedagoģiskā insitūta direktors.
1933. gada 15. augustā viņu kopā ar brāli Ježiju Češeiko-Sohacki apcietināja PSRS politpārvalde (Объединённое государственное политическое управление, ОГПУ) un apsūdzēja spiegošanā un kontrevolucionāras organizācijas veidošanā. Viņa brālis Lubjankas cietumā 4. septembrī izdarīja pašnāvību. Nošauts Maskavā 1934. gada 1. jūnijā, aprakts Vagaņkovas kapsētā (Ваганьковское кладбище).
Medemciems
Medemciems ir ciems Olaines novada Olaines pagastā. Izvietojies Medema purva vidū starp Rīgas—Jelgavas dzelzceļu un Baložu pilsētu 9,6 km no pagasta centra Jaunolaines, 12 km no novada centra Olaines un 14 km no Rīgas centra.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā vasarnīcu un mazdārziņu kolonija. Lielāko daļu veido dārzkopības kooperatīvi (VEF-Baloži, Ieviņa-99, Komutators, Rīts, Rītausma), kas ierīkoti bijušo kūdras izstrādņu teritorijā. Ciema ziemeļdaļā ir viensētu apbūves rajons. Ciemam teritoriāli pieskaitīti arī jaunie apbūves rajoni dienvidaustrumos no Baložu stacijas (Virši, Purmaļi).
Medemciemā iedzīvotāju skaits ir pieaudzis no 84 personām 2000. gadā līdz 1618 deklarētajiem iedzīvotājiem 2022. gadā.
Medemciema iedzīvotāji sarīkoja pirmo Latvijā tiešsaistes protesta akciju, prasot tuneļa izbūvi slēgtā autoceļa A8 pagrieziena uz Medemciemu vietā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Salinīki (Mežvidu pagasts)
Salinīki ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 264 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A13.
Vera Ņeboļsina
Vera Ņeboļsina (ru; dzimusi Tomskā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2007).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt četru gadu vecumā, bet šaha turnīros sākusi piedalīties sešu gadu vecumā un drīzumā uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā U7 vecuma grupā. 1998. gadā Spānijā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionāta U10 vecuma grupā. 1999. gadā bijusi otrā Pasaules junioru šaha čempionāta U10 vecuma grupā (uzvarējusi Katerina Lagno). 2000. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionāta U12 vecuma grupā. 2007. gadā kopā ar Valentīnu Guņinu dalījusi pirmo vietu Krievijas junioru šaha čempionāta U18 vecuma grupā. 2006. gadā bijusi otrā starptautiskajā šaha turnīrā Tomskā. 2007. gadā Erevānā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionāta U20 vecuma grupā un bijusi otrā starptautiskajā šaha turnīrā Senlo (Francija).
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Ņeboļsinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Koljanss
Koljanss (it) jeb Augstā Varte (de) ir 2780 metrus augsts kalns uz Austrijas un Itālijas robežas. Tas ir augstākais kalns Karintijas Alpu grēdā un augstākais kalns Itālijas Friuli-Venēcijas Džūlijas reģionā.
Ežupīte (Briedes pieteka)
Ežupīte ir Briedes kreisā krasta pieteka Limbažu un Valmieras novados uz dienvidiem no Matīšiem.
Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Briedē pie Jaunburtnieku skolas. Upi šķērso valsts autoceļš V112 (Puikule – Rencēni – Vēveri).
Stavangeres "Oilers"
Stavangeres "Oilers" ir hokeja komanda, kas bāzēta Stavangerē, Norvēģijā, un spēlē Norvēģijas hokeja līgā. Klubs dibināts 2000. gadā. "Oilers" ir septiņkārtēja Norvēģijas čempione. Visus titulus komanda izcīnījusi laika posmā no 2009. līdz 2017. gadam. 2014. gadā "Oilers" uzvarēja Kontinentālā kausa izcīņā.
No 2013. līdz 2016. gadam komandas rindās spēlēja latviešu uzbrucējs Rūdolfs Balcers.
Markuss Nutivāra
Markuss Nutivāra (fi, dzimis ) ir Somijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2020. gada Nutivāra pārstāv NHL komandu Floridas "Panthers". 2015. gada NHL draftā Nutivāru ar kopējo 189. numuru septītajā kārtā izvēlējās Kolumbusas "Blue Jackets".
Iepriekš spēlējis Somijas komandās Joensū "Jokipojat", Oulu "Kärpät" un Kajāni "Hokki", kā arī četras sezonas pavadījis Kolumbusas "Blue Jackets" rindās.
AH-64 Apache
Boeing AH-64 Apache (/əˈpætʃi/) ir amerikāņu divu turbovārpstu uzbrukuma helikopters ar astes riteņa tipa šasiju un tandēma kabīni divu cilvēku apkalpei. Tam ir uz deguna piestiprināts sensoru komplekts mērķa iegūšanai un nakts redzamības sistēmām. Tas ir bruņots ar 30 mm (1,18 collas) ķēdes pistoli M230, kas atrodas starp galveno šasiju, zem lidmašīnas priekšējās fizelāžas, un četriem cietajiem galiem, kas uzstādīti uz spārnu balstiem bruņojuma un krājumu pārvadāšanai, parasti AGM-114 Hellfire maisījums. raķetes un Hydra 70 raķešu podi. AH-64 ir ievērojama sistēmu dublēšana, lai uzlabotu kaujas izturību.
Pārskats
AH-64 Apache ir četru lāpstiņu galvenais rotors un četru lāpstiņu astes rotors. Apkalpe sēž tandēmā, pilotam sēžot aiz un vai virs otrā pilota/ložmetēja. Abi apkalpes locekļi spēj patstāvīgi vadīt lidmašīnu un veikt ieroču izmantošanas darbības. AH-64 darbina divi General Electric T700 turbovārpstas dzinēji ar augstu uzstādītām izplūdēm abās fizelāžas pusēs. Apache ir izmantoti dažādi dzinēju modeļi; tie, kas atrodas Lielbritānijas Gaisa spēkos, izmanto Rolls-Royce dzinējus. 2004. gadā General Electric Aviation sāka ražot jaudīgākus T700-GE-701D dzinējus, kuru jauda ir 2000 ZS (1500 kW) AH-64D.
Bauskas novads
Bauskas novads ir Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas gaitā 2021. gada 1. jūlijā izveidota Latvijas pašvaldība, kurā tika apvienoti Bauskas novads, Iecavas novads, Rundāles novads un Vecumnieku novads. Robežojas rietumos ar Jelgavas novadu, ziemeļos ar Ķekavas un Olaines novadiem, austrumos un ziemeļos ar Ogres novadu un dienvidos ar Lietuvas Panevēžas apriņķa Biržu rajona un Pasvales rajona pašvaldībām, kā arī Šauļu apriņķa Pakrojas rajona pašvaldību. Novada centrs atrodas Bauskas pilsētā.
Teritoriālais iedalījums
Bauskas novada pašvaldības teritorija iedalās 4 apvienībās, apvienību iedalījums ir šāds:
Iecavas apvienība: Iecavas pilsēta, Iecavas pagasts;
Rundāles apvienība: Rundāles pagasts, Svitenes pagasts, Viesturu pagasts;
Bez no kādreizējā Aizkraukles rajona pievienotajiem Kurmenes un Valles pagastiem Bauskas novada teritorija sakrīt ar agrākā Bauskas rajona teritoriju, kāda tā bija 2009. gadā.
Daba
Bauskas novads atrodas Zemgales līdzenuma austrumdaļā, ZA nomale ir Viduslatvijas nolaidenuma DR mala. Teritorija galvenokārt līdzena, Skaistkalnes un Taurkalnes apkaimē pauguraina. Augsnes — galvenokārt auglīgas velēnu karbonātu augsnes uz bezakmeņu māla pamatnēm, arī velēnu podzolētās, novada ZA daļā biežāk smilšainas un smilšmāla podzolētās augsnes. Derīgie izrakteņi: dolomīts (Mežotne, Gulbji), ģipsis (Skaistkalne), māls (Mežotne), saldūdens kaļķieži (Pellaju purvs), kūdra (lielākie kūdras purvi — Briģu, Lādzēnu).
Vidējā temperatūra janvārī -5 °C, jūlijā 17 — 17,5 °C. Nokrišņi 500-650 mm gadā. Klimats nedaudz siltāks un sausāks par vidējo Latvijā. Meži 1981. gadā aizņēma 30% toreizējā Bauskas rajona teritorijas, vairums mežu atrodas novada austrumos un ziemeļaustrumos (Taurkalnes un Misas skujkoku masīvi).
Upes
Gandrīz visa novada teritorija atrodas Lielupes baseinā. Lielākās upes: Lielupe, tās satekupes Mēmele un Mūsa, pietekas Iecava, Misa, Īslīce, Svitene.
Ūdenstilpes
Ezeru novadā maz, lielākie — Taurkalnes Aklais ezers (0,24 km²) un Zāļezers (0,3 km²). Mākslīgās ūdenskrātuves — Lādzēnu dīķi (kopplatība 2,6 km²), Arves ezers kopā ar Beibežu dīķi (1 km²), Ozolaines dīķis (0,7 km²), Staņķu dzirnavu ezers (0,23 km²).
Vēsture
Teritorijas apdzīvotība konstatēta kopš 5. gadu tūkstoša p.m.ē. Mūsu ērā to šķērsoja tirdzniecības ceļi pa Lielupi un Klaipēdas-Pleskavas ceļš. 13. gadsimtā novadā notika daudzas kaujas starp krustnešiem, zemgaļiem un lietuviešiem, pēc zemgaļu atkāpšanās uz Lietuvu sadursmes turpinājās starp Livonijas Konfederāciju un Lietuvas lielkņazisti.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Izglītība
Bauskas novadā atrodas kopā 32 izglītības iestādes:
Apskates objekti
Rundāles pils, Bauskas pils, Kaucmindes muiža, Skaistkalnes katoļu baznīca, Bauskas vecpilsēta, novadpētniecības muzejs un motormuzejs, Trušu pilsētiņa Bauskā, brīvdabas muzejs “Ausekļa dzirnavas”, Mežotnes pils un pilskalns, Jumpravmuižas parks, orientēšanās poligons Vecumniekos.
Sadraudzības pašvaldības
Bauskas novadm ir 18 sadraudzības pašvaldības:
Andreass Martinsens
Andreass Martinsens (dzimis ) ir norvēģu hokejists, uzbrucējs, Norvēģijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) spēlē Šveices hokeja līgas vienībā EV Zug
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Martinsens sāka 2007.—08. gada sezonā, kuru aizvadīja Norvēģijas hokeja līgas komandas Lillehammer IK sastāvā. 2009. gadā uzbrucējs kādu laiku spēlēja Allsvenskan līgas klubā Leksands IF, taču tad atgriezās Lilehammerē, tās sastāvā spēlējot līdz pat 2012. gadam. 2012. gada maijā noslēdza līgumu ar Vācijas hokeja līgas klubu Diseldorfas "Metro Stars". 2014.—15. gada sezonā Martinsens jau bija viens no komandas rezultativākajiem spēlētājiem.
2015. gada maijā noslēdza viena gada līgumu ar NHL klubu Kolorādo "Avalanche". Nākamajā sezonā tā rindās Martinsens aizvadīja 55 spēles, atzīmējās ar 11 rezultativitātes punktiem. "Avalanche" rindās spēlēja arī 2016.—17. gada sezonā, līdz 2017. gada 1. martā tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens". Pēc sezonas beigām Martinsens tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks". Tās rindās turpmākajās divās sezonās spēlēja vien epizodiski, lielāko daļu laika aizvadot AHL vienībā Rokfordas "IceHogs". 2019. gada otrajā pusē vispirms nonāca Anahaimas "Ducks", bet drīz pēc tam arī Pitsburgas "Penguins" sistēmā. Martinsens turpināja spēlēt AHL, līdz 2020. gada janvārī līgums ar viņu tika lauzts.
2020. gada sākumā Martinsens atgriezās Eiropā, kur pievienojās EV Zug rindām.
Jarmila Kratohvīlova
Jarmila Kratohvīlova (cs; dzimusi ) ir bijusī Čehoslovākijas vieglatlēte, startējusi 400 m un 800 m distancē. Pašreizējā pasaules rekordiste 800 m distancē. Tiek uzskatīta par visu laiku labāko čehu skrējēju.
Karjera
Piedalījusies Maskavā, kur 400 m distancē izcīnīja sudraba medaļu, zaudējot VDR vieglatlētei Maritai Kohai. Pirmajā Pasaules čempionātā 1983. gadā Helsinkos viņa izcīnīja divas zelta un vienu sudraba medaļu. Kļuva par čempioni gan 400 m, gan 800 m distancē, Čehoslovākijas komandas sastāvā izcīnīja sudraba medaļu 4×400 m stafetē. 400 m distanci Kratohvīlova uzvarēja, uzstādot jaunu pasaules rekordu, Kohai piederošo (48,16 s) pārspējot par 17 sekundes simtdaļām. 1987. gada Pasaules čempionātā Romā viņa ieņēma 5. vietu 800 m distancē, to veicot 1:57,81 minūtē. 1982. gada Eiropas čempionātā izcīnījusi divas sudraba medaļas, Eiropas čempionātā telpās ir trīs zelta medaļu laureāte. 1981. un 1983. gadā tika atzīta par Čehoslovākijas gada labāko sportisti. 1983. gadā tika atzīta arī par Eiropas gada labāko sportisti un labāko vieglatlēti Track & Field vērtējumā.
Minhenes Olimpiskajā stadionā Kratohvīlova 800 m distanci veica 1:53,28, kas bija jauns pasaules rekords. Kopš tā laika vienīgi Kenijas sportiste Pamela Dželimo 2008. gadā distanci ir veikusi 1:54,01 minūtē, pietuvojoties Kratohvīlovas rezultātam. Viņas rekordu 400 m distancē Koha pārspēja pēc diviem gadiem, taču čehietes rekords 800 m nav pārspēts vēl joprojām. Kratohvīlova un Koha ir vienīgās, kas 400 m distanci ir veikušas ātrāk nekā 48 sekundēs. Rekords 800 m sievietēm ir vecākais no pašreizējiem pasaules rekordiem vieglatlētikā stadionā gan vīriešiem, gan sievietēm. Viņa bija arī ir arī Pasaules rekorda īpašniece 400 m skrējienā telpās (49,56 s) līdz 2023. gada februārim, kad to laboja Femke Bola no Nīderlandes..
1987. gadā beigusi karjeru, pēc tam pievērsusies treneres darbam.
Kratohvīlovas ievērojami ātrākie laiki un viņas netipiski fiziskā ķermeņa uzbūve bijis pamats baumām par dopinga lietošanu sportisko rezultātu sasniegšanai.
Latviešu valodas aģentūra
Latviešu valodas aģentūra ir Izglītības un zinātnes ministrijas pārraudzībā esoša valsts pārvaldes iestāde. Izveidota 2009. gada 1. jūlijā, reorganizējot Valsts valodas aģentūru un Latviešu valodas apguves valsts aģentūru. Aģentūras darbības mērķis ir veicināt latviešu valodas – Latvijas Republikas valsts valodas un Eiropas Savienības oficiālās valodas – statusa nostiprināšanu un ilgtspējīgu attīstību.
Džordans Pīls
Džordans Hevorts Pīls (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis, rakstnieks, producents un režisors.
Kļuvis pazīstams ar lomu skeču komēdijšovā Key & Peele (2012—2015). 2016. gadā Par šo skeču sēriju kā viens no producentiem ieguvis Emmy balvu. Darbojies arī skeču seriālā Mad TV. Filmējies epizodiskā lomā seriālā "Fārgo".
Kā režisors debitējis 2017. gadā ar šausmu filmu "Prom!". Filmu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labāko filmu (Pīls bija viens no filmas producentiem), kā arī Pīls nominēts kā labākais režisors un par labāko oriģinālscenāriju. No šīm nominācijām ieguva vienu balvu — par labāko oriģinālscenāriju. Viņš ir viens no pirmajiem, kas par savu debijas filmu saņēmis šīs trīs nominācijas, kā arī pirmais afroamerikānis, kas vispār nominēts šajās kategorijās. 2018. gadā viņu kā producentu nominēja Kinoakadēmijas balvai kategorijā ""Labākā filma" par režisora Spaika Lī filmu "Melnais KKKlanmens". 2019. gadā Džordans Pīls saņēma BAFTA Britannia balvu par izcilību režijā. Režisējis arī atzīto šausmu filmu "Mēs" (2019) un zinātniskās fantastikas šausmu filmu "Nē" (Nope, 2022).
Vītolu pienaine
Taksonomija
Šo sugu ar nosaukumu Agaricus aspideus aprakstījis Eliass Magnuss Frīss 1815. gadā, 1825. gadā viņš tai deva nosaukumu Galorrheus aspideus, mūsdienu nosaukumu Lactarius aspideus Fr. devis arī viņš 1838. gadā.
Arī citi autori, kā parasti, devuši savus nosaukumus:
Žozefs Labē
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Labē startēja tranšejas šaušanā, pārstāvot Franciju. Šajā disciplīnā viņš ieguva 12 punktus, izcīnot dalīto 7. vietu.
Vītolu pienaine
Kladu sistēma
Pēc pašlaik nepilnīgiem ģenētiskiem pētījumiem vītolu pienaine iekļauta Aspideini apakšsadaļā un Uvidi sadaļā. Apakšsadaļas pārstāvjiem parasti ir lipīgas, gļotainas, dzeltenīgas vai krēmkrāsas cepurītes un balta piensula, kas mīkstumu nokrāso purpura vai violetu.
Augšanas apstākļi
Galvenokārt vītolu mikorizas sēne. Latvijā parasti aug nelielās grupās mitrās kaļķainās augsnēs, nereti ceļmalās, mitros un purvainos lapu koku un jauktos mežos septembrī un oktobrī, citās zemēs atzīmēta jau no jūlija-augusta. Pēc daļas avotu, sastopama arī kopā ar bērziem un, iespējams, alkšņiem. Atrasta gandrīz visā Eiropā un Ziemeļamerikā (lai gan daļa mikologu sugas atrašanu Ziemeļamerikā apstrīd), arī Japānā. Biežāk zālainās vietās ezeru tuvumā.
Barības vērtība
Laba ēdamā sēne, taču sīvās sulas dēļ iepriekš novārāma. Rietumeiropā, tāpat kā daudzas citas Latvijā ēdamas sēnes ar sīvu piensulu, parasti tiek uzskatīta par neēdamu. Daudzās Eiropas valstīs (ieskaitot Poliju, Čehiju, Vāciju, Dāniju un Zviedriju) iekļauta aizsargājamo sugu sarakstos sugai nepieciešamo purvaino mežu izzušanas dēļ.
Karaliskie Tenenbaumi
"Karaliskie Tenenbaumi" (en) ir 2001. gada ASV komēdija, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Vess Andersons. Galvenās lomas atveido Gvineta Paltrova, Daniels Glovers, Džīns Hekmens, Andželika Hjūstone, Bills Marijs, Bens Stillers, Lūks Vilsons un Ouens Vilsons. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkas filmu festivālā.
Vītolu pienaine
Līdzīgās sugas
Ārēji līdzīgākā pienaiņu ģints suga ir slapjā pienaine L. uvidus; daži autori agrāk uzskatīja tās abas par vienu sugu. Slapjās pienaines cepurītei ir brūngans tonis un tā ir vidēji lielāka, tās mīkstumam aptiekas smarža. Violetā pienaine Lactarius violascens atšķiras ar tumšāku cepurīti un koncentriskām joslām uz tās. Centrāleiropā tiek jaukta ar ļoti līdzīgo, bet masīvāko un mazāk izcilnētām sporām apveltīto Lactarius flavidus, kuru daļa autoru uzskata par vienu sugu ar vītolu pienaini. L. flavidus parasti aug mazāk mitrās vietās kopā ar ozoliem, dižskābaržiem un skābaržiem, Latvijā pašlaik nav konstatēta. Ziemeļamerikā aug līdzīga suga Lactarius aspideoides, kas atšķiras ar redzamām joslām uz cepurītes. Polārapgabalos un augstkalnu rajonos kopā ar pundurvītoliem sastopamas Lactarius salicis pasugas, kuru lapiņas bāli dzeltenbrūnas un sporas pilnīgi tīklotas.
Karaliskie Tenenbaumi
Disfunkcionālas ģimenes ekscentriskie locekļi dažādu iemeslu dēļ nelabprāt satiekas zem viena jumta.
Alija Izetbegovičs
Alija Izetbegovičs (bs,, dzimis , miris ) bija bosniešu advokāts, filozofs, politiķis un rakstnieks. No 1990. līdz 1996. gadam bija Bosnijas un Hercegovinas Republikas prezidents, bet pēc tam, no 1996. līdz 2000. gadam bija bosniešu pārstāvis Bosnijas un Hercegovinas prezidentūrā.
Redīsi
Dārza redīsi (Raphanus raphanistrum subsp. sativus) ir tīruma pērkones pasuga, citos avotos kā atsevišķa krustziežu dzimtas suga (Raphanus sativus), kas tiek audzēta kā kultūraugs. Redīsu vasa aug no 20 līdz 80 cm augstumā. Sakne ir mietsakne, kas bieži ir sarkanā krāsā, bet var būt arī melnā (rutkiem) un pat zilā krāsā. Šīs saknes, kas arī tiek saukta par redīsiem, tiek lietotas uzturā. Uzturā var lietot arī redīsu lapas. Apakšējā daļā ir dobs stublājs.
Šķirnes
Vispārīgi redīsu šķirnes tiek grupētas četrās grupās pēc to nogatavošanās laika posma. Visplašākā grupa ir pavasara redīsi, pie kuras pieder tādas šķirnes kā Champion, Cherry Beauty, Cherry Belle, Comet, Early Scarlet, Globe, Red Boy un Sparkler White Tip. Citas lēni augošās ir vasaras, rudens un ziemas šķirnes. Šajās šķirnēs ietilpst arī rutki. Redīsu šķirnes grupē arī pēc krāsām, izmēriem, saknes garuma, garšas un citām pazīmēm.
Izmantošana
Redīsu saknes plaši izmanto kulinārijā, lai gan uzturā var izmantot arī tā lapas. Redīsu saknes bieži ēd svaigā veidā, pievienojot tos salātiem. Redīsu lapas dažreiz pievieno zupām.
No redīsu sēklām iegūst redīsu sēklu eļļu. Tās potenciālais izmantošanas veids varētu būt kā biodegviela.
Austrumu zemēs, piemēram, Japānā un Korejā, no redīsu saknes veido cilvēku figūriņas. Mūsdienās tas vairs nav tik aktuāli, bet savulaik ar šīm figūriņām spēlējās bērni. Savukārt Oahakas štata pilsētās (Meksikā) 23. decembrī, pirms Ziemassvētkiem, ir tā sauktā Redīsu nakts (es), kurā cilvēki sacenšas, kurš ir izaudzējis vislielākos redīsus.
Montrē
Montrē (fr, ) ir pilsēta Šveices rietumos, Vo kantonā. Pilsēta atrodas Alpu kalnu pakājē pie Ženēvas ezera. 2016. gadā pilsētā dzīvoja 26,6 tūkstoši cilvēku. Montrē ir viena no veselības kūrortpilsētām. Nozīmīgs ienākumu avots ir tūrisms. Pilsētas apkārtnē nodarbojas ar lauksaimniecību un vīnkopību.
Katru gadu jūlijā notiek Montrē džeza festivāls, kas ir atzīts par otru nozīmīgāko džeza festivālu pasaulē uzreiz aiz Monreālas festivāla.
Kārlis Valbrots
Kārlis Augusts Valbrots (de; Amsterdama —  Berlīne) bija Vācijas šahists.
Biogrāfija
19. gadsimta beigās bijis viens no perspektīvākajiem Vācijas jaunajiem šahistiem. 1893. gadā Ķīlē 8. Vācijas šaha savienības kongresā dalījis 1.-2. vietu ar Kurtu fon Bardelebenu. Piedalījies arī Vācijas šaha savienības kongresos Drēzdenē (1892) un Leipcigā (1894, dalījis 4.-5. vietu). 1897. gada Berlīnes šaha turnīrā dalījis 3. vietu. Aizvadījis vairākus šaha mačus ar sava laika vadošajiem šahistiem. 1891. gadā uzvarējis Emīlu Šallopu ar 5½:3½ (+5, −3, =1); 1892. gadā uzvarējis Kurtu fon Bardelebenu ar 7:2 (+5, −0, =4); 1894. gadā nospēlējis neizšķirti ar Žaku Mizesu — 6½:6½ (+5 −5 =3).
Bijis aktīvs šaha spēles popularizators: sniedzis simultānspēles seansus, vadījis šaha nodarbības, nodibinājis divus šaha klubus. No 1899. gada septembra līdz 1902. gada februārim vadījis šaha nodaļu Berlīnes laikrakstā Berliner Lokal-Anzeiger.
Pāragri miris no tuberkulozes.
Zaiga Jansone
Zaiga Jansone-Ivanova (dzimusi ) ir profesionālo karjeru beigusi latviešu tenisiste un trenere, PSRS starptautiskās klases sporta meistare. Pieckārtējā PSRS čempione, četrkārtējā Eiropas amatieru čempione un 1973. gada Universiādes čempione sieviešu dubultspēlēs, jaukto dubultspēļu uzvarētāja 1968. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa paraugsacensību turnīrā.
Biogrāfija
Tenisā lielākos panākumus Zaiga ieguva 1960. gadu beigās un 70. gadu sākumā. Jau 1968. gada vasaras olimpisko spēļu izstādes turnīrā Mehiko 17 gadus vecā Jansone jauktajās dubultspēlēs pārī ar Vladimiru Korotkovu ieguva zelta medaļu, finālā pieveicot pāri, kurā spēlēja vācietis Ingo Budings un amerikāniete Džeina Bartkoviča. Papildinājums šai uzvarai bija bronzas medaļa sieviešu dubultspēlē: izstādes turnīrā Jansone un viņas partnere meksikāniete Sesilija Rosado ceturtdaļfinālā bija bez sāncensēm, pusfinālā nospēlēja tikai vienu maču, zaudējot nākamajām čempionēm Rosai Darmonai un Džūlijai Heldmenai, bet kā pusfinālistes saņēma bronzas medaļas.
No 1969. līdz 1973. gadam Jansone, spēlējot pārī ar vadošo padomju tenisisti Olgu Morozovu, piecas reizes kļuva par PSRS čempioni sieviešu dubultspēlēs. 1970. gadā viņas tikās PSRS čempionāta vienspēļu finālā un Jansone zaudēja ar rezultātu 4-6, 3-6. Šajā periodā četras reizes Jansone un Morozova uzvarēja Eiropas amatieru čempionāta sieviešu dubultspēļu turnīrā, bet 1973. gadā ieguva Maskavas universiādes zelta medaļas. Atklātās ēras turnīros, kur amatieri un profesionāļi uzstājās kopā, Jansones labākais individuālais panākums bija iekļūšana 1971. gada Vimbldonas turnīra ceturtajā kārtā. Tajā pašā gadā viņa kopā ar Morozovu iekļuva savas karjeras vienīgajā atklāto turnīru tenisa dubultspēļu finālā — Kentas atklātajā čempionātā (Kent Open), kur zaudēja pieredzējušajām laukuma saimniecēm māsām Trumenām. Jauktajās dubultspēlēs Jansones labākais rezultāts Grand Slam turnīros bija iekļūšana ceturtajā kārtā — tas notika Vimbldonā 1969. gadā, kur viņas partneris bija Sergejs Ļihačovs.
Karjeras pēdējos gados Zaiga, kura apprecējās ar citu Latvijas tenisistu Eināru Ivanovu, sacensībās piedalījās ar pēc laulības pieņemto dubultvārdu. 1981. gadā viņa absolvēja Latvijas Valsts universitāti, iegūstot žurnālistes profesiju, bet pēc tam sev izvēlējās trenera karjeru. Viņa mācīja Jūrmalas sporta skolā, bet 1993. gadā šajā pilsētā atvēra Zaigas Jansones-Ivanovas tenisa skolu.
Raiņa kapa piemineklis
Raiņa kapa piemineklis atrodas Raiņa kapos, Rīgā. Pieminekļa kolonādes arhitekts ir Pēteris Ārends, pieminekļa tēlnieks — Kārlis Zemdega. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Alegoriskā jaunekļa skulptūra izcirsta no sarkana Somijas granīta monolīta, kas sver ap 60 tonnām un atvests no Turku apkaimes. Skulptūra simbolizē „radošā gara nemirstību, brīvības, atjaunotnes un pilnības alkas”.
Uz pieminekļa ir citāts no Raiņa dzejoļa:
"Un spēcīgs celšos es pret sauli augšā" RAINIS 11.IX 1865 — 12.IX 1929
Pieminekļa tapšana
Pēc Raiņa nāves tika nodibināts Raiņa piemiņas fonds, kas vāca līdzekļus kapu pieminekļa celšanai. Drīz izdevās savākt 40 000 latu. Raiņa piemiņas pastmarkas ienesa 21 000 latu. 1931. gada 11. decembrī fonda valde izsludināja pieminekļa metu konkursu. No 35 iesniegtajiem projektiem tika izraudzīts kombinēts projekts no Pētera Ārenda un Kārļa Zemdega piedāvājuma — projektā bija iekļauta kolonāde (arhitektoniskā daļa) un figurāls veidojums (skulpturālā daļa). Kolonādes celšanas darbus par 16 000 latu veica Oto Dambekalns un tā celta no Raunas šūnakmeņa. Granīta pieminekļa izveidošanai tika atvēlēti 30 000 lati. , Raiņa dzimšanas dienā, ar svinīgu mītiņu tika atklāta kolonāde. Atklāšanā uzrunu teica Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš:
Tad runāja Raiņa dzīvesbiedre Aspazija, pēc kuras runas Reitera koris nodziedāja „Sirds tik grūta”. Tad runāja dzejnieks Kārlis Dziļleja, Kārlis Skalbe, deputāts Fēlikss Cielēns un izglītības ministrs Atis Ķeniņš, arodbiedrību un sociāldemokrātu organizāciju pārstāvji.
Pēc Ulmaņa apvērsuma jau pavisam klusi 1935. gadā tika uzstādīta skulpturālā daļa „Ģēnija pamošanās”. Jaunākās tēlniecības apskatā Uga Skulme kritizēja pieminekļa ansambļa nesakritību — monolītā granīta un vieglā šūnakmeņa kombinācijas neveiklumu.
Arī Aspazija neslēpa, ka Raiņa kapa piemineklis viņu neapmierina, jo tas neatstāj vietu viņai. Abu kopējo pieminekli viņa bija iedomājusies šādu — Rainis, kā Jāzeps no lugas pēdējā cēliena, aiziet tuksnesī, bet Aspazija, kā mirstošā Mirdza no Vaidelotes. „Tādējādi būtu akmenī tiešām panākts, ka gars ar garu savienojas.”
Deņeva
Deņeva ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumu daļā 7 km no pagasta centra Priežmales, 18 km no novada centra Aglonas un 244 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V569, netālu atrodas Deņevas ezers.
Stols (kalns)
Stols (sl) jeb Hohštūls (de) ir 2236 metrus augsts kalns uz Austrijas un Slovēnijas robežas. Tas ir augstākais kalns Karavanku grēdā. Pirmā dokumentētā uzkāpšana kalna virsotnē notika 1794. gadā.
Salinīki (Nautrēnu pagasts)
Salinīki ir ciems Nautrēnu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 254 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V557 (Dricāni_Nautrēni).
Ciema apkaimē atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Salenieku senkapi.
Mokri Jali
Mokri Jali (uk) ir upe Ukrainas austrumu daļā, Dņepras baseinā, Vovčas kreisā krasta pieteka Doneckas apgabalā. Sākas Pieazovas augstienē Volnovahas pilsētā, plūst rietumu un vēlāk ziemeļrietumu virzienā. Ieplūst Vovčas upē lejpus Hrišivskes ciema. Pietekas nelielas, bez pastāvīgas noteces, lielākās ir Kašlahača un Šaitanka (labās), kas ietek upē pie Velika Novosilkas pilsētciemata, kas ir lielākā apdzīvotā vieta krastos.
Upes nosaukums ‘Mitrie krasti’ cēlies no upes augštecē 18. gadsimtā no Krimas ieceļojušajiem urumiem, kuru valodā, kas tuva Krimas tatāru valodai, jali nozīmē ‘krasts’. Augstāk pa straumi Vovčā ietek mazāka pieteka — Suhi Jali.
2023. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm
2023. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm ir devītais FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrs. Tas norisinās Austrālijā un Jaunzēlandē, laika posmā no 2023. gada 20. jūlija līdz 20. augustam. Šī ir pirmā reize, kad FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīru rīko divas valstis.
Finālturnīrā pirmo reizi piedalās 32 izlases, tās tika sadalītas astoņās grupās pa četrām. Lēmums paplašināt komandu skaitu no 24 līdz 32 tika pieņemts.
Uda
Uda (ru), lejtecē arī Čuna (Чуна), ir Sibīrijas upe, Tasejevas labā satekupe. Sākas no kalnu ezera Udas grēdā netālu no Tivas robežas. Tek ziemeļu virzienā pa Vidussibīrijas plakankalni. Lejpus Čunskas tiek saukta par Čunu. Satekot ar Birjusu, veido Angaras lielāko pieteku Tasejevas upi. Jauktā ūdens pieplūde, ledus sega no oktobra līdz aprīlim. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Ņižņeudinska un Čunska. Upi šķērso Transsibīrijas dzelzceļš.
2023. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm
Grupu turnīrs
Spēļu sākuma laiki norādīti pēc vietējā laika (UTC+8, UTC+9:30, UTC+10 vai UTC+12). Iekavās norādīts Latvijas laiks (UTC+3).
Izslēgšanas spēles
Spēļu sākuma laiki norādīti pēc vietējā laika (UTC+9:30, UTC+10 vai UTC+12). Iekavās norādīts Latvijas laiks (UTC+3).
Sevastopoles aplenkums (1941—1942)
Sevastopoles aplenkums (ru), pazīstama arī kā Sevastopoles aizstāvēšana un kauja par Krimu (Оборо́на Севасто́поля и би́тва за Крым) jeb vienkārši kauja par Sevastopoli (de), bija kauja un aplenkums, kas norisinājās Otrā pasaules kara laikā Krimas pussalas teritorijā. Aplenkums ilga no 1941. gada 30. oktobra līdz 1942. gada 4. jūlijam, kura laikā Ass valstu spēki (galvenokārt vācu, rumāņu un itāļu karaspēka vienības) centās ieņemt Sevastopoli, kas tajā laikā tika uzskatīta par vienu no svarīgākajām Padomju Savienības karabāzēm Melnās jūras krastos un visnocietinātāko ostas pilsētu pasaulē.
Pēc Sevastopoles krišanas un pārējās Krimas pussalas ieņemšanas vācu armijai pavērās iespēja atbrīvot liekas karaspēka vienības uz citiem frontes sektoriem, un uzsākt padziļinātāku koncentrēšanos uz 1942. gada vasaras stratēģisko ofensīvu PSRS dienvidrietumos ar mērķi sasniegt vitāli svarīgās Kaukāza naftas atradnes.
Krimas kampaņa
Lai gan 17. septembrī Erihs fon Manšteins pārņēma Vienpadsmitās armijas virspavēlnieka statusu, uzdevums, kas viņam bija jāpaveic ne būt nebija viegls — vērmahta virspavēlniecība Vienpadsmitajai armijai nozīmēja divus būtiskus uzdevumus — sadalīt armiju divās daļās un ļaut vienai daļai turpināt virzīties gar Melnās jūras piekrasti Rostovas virzienā līdz Donas lejtecei, tādējādi atbalstot vācu 1. tanku armijas labo flangu, kamēr otrā daļa uzņemtos Krimas okupāciju un tās galvenā cietokšņa — Sevastopoles ieņemšanu. Tādējādi uz kādu laiku Vienpadsmitā armija tika sadalīta divos kontingentos, kur pirmais (sastāvēja no XXX armijas korpusa un IL kalnu korpusa) — turpināja virzību austrumu virzienā, bet otrais (sastāvēja no LIV armijas korpusa) — devās Krimas virzienā. Tomēr Manšteins apzinājās faktu, ka viņa armijas spēki nebija pietiekoši, lai vienlaicīgi uzņemtos šāda mēroga operācijas (gan Rostovas, gan Sevastopoles virzienā), līdz ar to pats personīgi sāka koncentrēties vairāk uz Krimas pussalas ieņemšanu.
Nedēļu pēc tam, kad Manšteins bija pārņēmis Vienpadsmitās armijas vadību, viņš pavēlēja savam padotajam ģenerālim Erikam Hansenam (Erik Hansen) un viņa LIV armijas korpusam uzbrukt padomju karavīru pozīcijām Perekopa zemesšaurumā, kas kalpoja par vienīgo sauszemes ceļu caur kuru vācieši no Ukrainas teritorijas varēja iekļūt Krimas pussalā. Masšteins apzinājās faktu, ka, lai ieņemtu Krimas pussalu, bija svarīgi pārraut Perekopa zemesšauruma aizsardzības līniju pēc iespējas ātrāk, jo, iepriekš studējot kartes, fotogrāfijas un citus ziņojumus par Perekopas apkārtni, vācieši uzzināja, ka Perekopa zemesšaurumu pārsvarā veidoja tikai klaja zemiene, kas sevī neietvēra praktiski nevienu koku vai augstu pakalnu, kas tādējādi vismaz kaut cik varētu kalpot par nelielu dabisku aizsardzības barjeru. Turklāt pats zemesšaurums bija tikai 8 km plats, kur šāda ģeogrāfiskā situācija viennozīmīgi padomju karaspēka aizsardzības līniju padarīja efektīvāku pret gaidāmo vācu uzbrukumu. Padomju karaspēks, kas bija izvietots Krimas pussalā, vārda tiešajā nozīmē Perekopa zemesšaurumu bija pārvērtis par teju vai pilnīgu fortifikācijas līniju, kas bija nocietināta teju vai 15 km dziļumā un sevī ietvēra bunkurus, aizsardzības tranšejas, mīnu laukus un dzeloņstiepļu barjeras.
Tiklīdz Manšteina Vienpadsmitajai armijai bija izdevies forsēt Perekopa zemesšauruma aizsardzības līniju, tā zibenīgi savā kontrolē pārņēma tikpat kā visu Krimas pussalu. 1. novembrī Manšteina armijai izdevās ieņemt Krimas oficiālo galvaspilsētu Simferopoli, bet jau līdz 16. novembrim ieņemt Kerčas pussalu un visu pārējo Krimas austrumdaļu. Līdz ar to atlikušās padomju karaspēka vienības atkāpās uz Sevastopoli jeb pēdējo Sarkanās armijas kontrolēto cietoksni Krimas pussalā.
Ass valstis
Par Sevastopoles un Krimas iekarošanu galvenokārt atbildēja vācu Vienpadsmitā armija, kuru no 1941. gada septembra līdz 1942. gada jūlijam komandēja viens no talantīgākajiem vācu Otrā pasaules kara stratēģiem — ģenerālis Erihs fon Manšteins. Savā beidzamajā uzbrukumā Sevastopoles cietoksnim — 1942. gada jūnijā — vācu Vienpadsmitā armija sastāvēja no diviem korpusiem (XXX un LIV armijas korpuss). Lai gan daudzi no Vienpadsmitās armijas vācu karavīriem bija pieredzējuši un pārliecināti par gaidāmo uzvaru, lielie zaudējumi, kas tika piedzīvoti pirmajā karadarbības gadā pret Sarkano armiju, bija ievērojami samazinājuši tās skaitlisko apjomu. Līdz ar to 1942. gada vasarā abi Vienpadsmitās armijas korpusi kopumā saturēja tikai 7 kājnieku divīzijas, kas tajā brīdī bija tikai no 35 līdz 75 procentu pilnā spēku apjomā.
Rumānijas militārās vienības, kas piedalījās Sevastopoles aplenkuma laikā, ietvēra ģenerālmajora Georga Avramešku (Gheorghe Avramescu) komandēto Rumānijas kalnu korpusu, kas Krimas kampaņas laikā tika nozīmēts tiešā vācu Vienpadsmitās armijas pakļautībā. Kopumā Rumānijas kalnu korpuss sastāvēja no trim divīzijām (1. kalnu divīzija, 4. kalnu divīzija un 18. kājnieku divīzija), kas padziļinātāk bija iedalītas 18 kājnieku bataljonos un veidoja teju vienu ceturto daļu no visiem Ass valstu spēkiem Krimas pussalā. Lai gan Sevastopoles aplenkuma laikā rumāņu karaspēka vienības bija drosmīgas un pietiekami agresīvas, tām regulāri trūka artilērijas atbalsta, kas lielā mērā jau bija novērojama Odesas aplenkuma laikā. Šī iemesla dēļ vācieši centās atbalstīt savus rumāņu sabiedrotos, apgādājot tā kalnu korpusu ar iepriekš pārtverto padomju artilēriju.
Lai sagrautu Sevastopoles cietoksni, vācu Vienpadsmitā armija (gan skaita, gan izmēra ziņā) mobilizēja visu laiku lielākos artilērijas ieročus, kādus jebkad savā rīcībā bija kontrolējusi kāda no vācu armijām Austrumu frontē — vērmahts uz Krimas pussalu transportēja 785 vācu un 112 rumāņu vidējos un smagos artilērijas ieročus, no kuriem vislielāko uzmanību Sevastopoles aplenkuma laikā ieguva masīvā vācu 600 mm pašgājēju mortīra Karl-Gerät un grandiozais 800 mm dzelzceļa lielgabals Dora. Lai gan šie artilērijas ieroči bija ļoti masīvi un biedējoši, tiem piemita arī savas vājības — tie bija ļoti smagi un lēni, līdz ar to prasīja samērā lielu apkalpes personālu, kas tos regulāri varētu pārlādēt un apkalpot, kur bieži vien bija nepieciešamas pat vairākas dienas, iekams šos masīvos artilērijas ieročus izdevās pārlādēt un notēmēt pareizajā virzienā. Diemžēl abu masīvo artilērijas ierīču raidītie šāviņi lielākoties bija salīdzinoši neprecīzi, kas tādējādi tos padarīja mazāk efektīgus.
Visbeidzot primāro atbalstu uz jūras piegādāja Itālija, kuras 101. jūras eskadra kapteiņa Frančesko Mimbelli (Francesco Mimbelli) vadībā kalpoja par praktiski vienīgo jūras militāro kontingentu Krimas kampaņas laikā. 101. jūras eskadra bija daļa no Itālijas Karaliskās flotes, kas sastāvēja no 4 motorizētajām torpēdlaivām, 5 sprāgstošajām motorlaivām un 6 CB klases mazajām zemūdenēm. 1942. gada maija vidū Itālijas 101. jūras eskadra galvenokārt tika nobāzēta Jaltas un Feodosijas ostās, kur tā regulāri veica uzbrukumus padomju jūras konvojiem, kas centās piegādāt papildkrājumus Sevastopoles garnizonam. Līdz 17. jūnijam, kad Krimas ūdeņus beidzot sasniedza arī vācu 1. jūras eskadra, Itālijas 101. jūras eskadra kalpoja par vienīgo Ass valstu jūras militāro kontingentu Krimas apkārtnē.