cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cekulzīlīte
Uzvedība un barība
Barojas galvenokārt ar maziem bezmugurkaulniekiem un to kāpuriem. Ārpus vairošanās sezonas arī ar priežu un egļu sēklām un nelielā daudzumā ar augļiem. Barību parasti meklē uz vecu priežu stumbriem un lieliem zariem, kā arī starp skujām. Jo bagātīgāk ar sūnām un ķērpjiem ir apaudzis koks, jo bagātīgākas barošanās iespējas ir cekulzīlītei, tā kā zem sūnām un ķērpjiem dzīvo dažādi kukaiņi. Cekulzīlīte veido barības uzkrājumus, kurus izmanto laikā, kad barības trūkst. Tiek uzkrātas gan sēklas, gan kāpuri, kas tiek paslēpti koku zaros zem ķērpjiem. Cekulzīlīte ir ļoti veikla un akrobātiska, spējot karāties zarā ar galvu uz leju.
Ligzdošana
Cekulzīlītes veido monogāmus pārus uz mūžu. Ligzdošanas sezona ilgst no marta līdz jūnijam. Ligzdai ir kausveida forma, atrodas miruša, trupējoša koka dobumā, kuru cekulzīlīte pati spēj izkašāt. Cekulzīlīte retāk ligzdo dzīva koka dobumā, kuru izkalis dzenis vai dzilna, reizēm sētas mieta dobumā vai zemes iedobē. Labprāt izmanto putnu būrīšus.
Dobumu koka stumbrā plēš tikai mātīte, tas aizņem apmēram 3 nedēļas. Vecais dobums tiek izmantots vairākus gadus, līdz koks nogāžas, lai gan perēšanas kambaris tiek katru gadu izplēsts no jauna. Lai mātīte spētu izplēst dobumu, kokam jābūt samērā sen jau mirušam. Piemēram, parastajai priedei jābūt mirušai vismaz jau 10 gadus. Kad dobums izplēsts, tajā tiek ievīta ligzda, apmēram 5—6 dienas. Tā vīta no sūnām un ķērpjiem, no iekšpuses izklāta ar dzīvnieku vilnu, spalvām un zirnekļu pavedieniem.
Sistemātika
Cekulzīlītei ir 7 pasugas:
Marta fon Grota
Marta fon Grota (, dzimusi, mirusi ) bija Aizputē dzimusi vācbaltiešu izcelsmes vācu pedagoģe. Skolā mācījusies Jelgavā. Darbojusies Tartu. Pirmā pasaules kara laikā deportēta uz Iekškrieviju. Kādu laiku pavadīja boļševiku cietumā. No 1920. gada pārcēlusies uz Minhenes pievārti, Pasingu, kur no 1924. gada vadīja meiteņu skolu, kas kļuva pazīstama ar savām progresīvajām apmācības metodēm un tika saukta par "Grotas skolu". 1936. gadā, nevēlēdamās iekļauties nacistu izglītības sistēmā, pameta darbu.
Rita Ora
Rita Sahatčiu Ora (sq, dzimusi 1990. gada 26. novembrī) ir albāņu izcelsmes britu dziedātāja, komponiste un aktrise. 2012. gadā Rita Ora publicēja savu pirmo albumu, Ora, kas Apvienotajā Karalistē ieguva pirmo vietu. Tajā tika iekļauti trīs viņas singli: Hot Right Now, How We Do (Party) un R.I.P., kas padarīja Ritu Oru par dziedātāju ar visvairāk singliem, kuri ieguvuši pirmo vietu UK Singles Chart 2012. gadā. Orai ir mecosoprāna vokālais diapazons.
Baiba Vanaga
Baiba Vanaga (dzimusi Geķe) ir latviešu aktrise.
Mācījusies Rīgas Franču licejā. 2005. gadā beigusi Latvijas Kultūras akadēmijas dramatiskā un leļļu teātra aktiera programmu un kļuvusi par Latvijas Leļļu teātra aktrisi.
Kārlis Valentīns Emīls Hūgenbergers
Dzīves gājums
Dzimis Ārlavā mācītāja ģimenē. Izglītojās tēva mājās, no 1834. līdz 1837. gadam mācījās Mītavas ģimnāzijā, no 1837. līdz 1942. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1842. līdz 1945. gadam strādāja par mājskolotāju Piltenes draudzē. No 1946. gada bija mācītājs Tukumā, Priekulē un Alūksnē. 1865. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur vispirms bija mācītājs Jēzus baznīcā, bet no 1868. gada skolotājs Aleksandra un Lomonosova ģimnāzijās.
Hranice
Hranice (cz) ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Pršerovas apriņķī pie Bečvas upes. Pie pilsētas atrodas karsta veidojums — 442,5 metrus dziļais Hranices bezdibenis (Hranická propast).
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1169. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Mērišveiskirhene (de). Pilsētā vēsturiski atradās kara skola, arī mūsdienās pie pilsētas ir armijas bāze. No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā, bet kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Cilvēki
Vietējā kara skolā mācījies austriešu rakstnieks Roberts Mūzils (Robert Musil, 1880—1942). Šo pieredzi viņš aprakstījis debijas romānā Die Verwirrungen des Zöglings Törleß (1906). Kara skolā mācījušies arī Austrijas prezidents Teodors Kerners (Theodor Körner, 1873—1957) un austriešu ģeologs Kārlis fon Terzagi (Karl von Terzaghi, 1883—1963).
Krūšu spura
Krūšu spuras ir zivju pāra spuras, kas atrodas abos zivju sānos uzreiz aiz galvas daļas (aiz žaunu vāka vai žaunu spraugām). Šīs spuras ir homologas četrkājaiņu priekšējām ekstremitātēm, kas evolucionējušas no krūšu spurām. Savukārt, četrkājaiņu ekstremitātes, kas atkal ir pielāgojušās peldēšanai ūdenī (piemēram, vaļiem), tiek sauktas par pleznām.
Funkcijas
Krūšu spuras ir paredzētas dažādām funkcijām. Tā kā zivju smaguma centrs atrodas augstāk par peldēšanas centru, tās vienmēr atrodas nestabilā stāvoklī, tiecoties apgriezties ar vēderu uz augšu. Krūšu peldspuru darbība ļauj zivij saglabāt normālu ķermeņa stāvokli telpā. Tāpat tās palīdz zivīm manevrēt ūdenī. Airējot ar vienu vai otru krūšu spuru, vai ar abām kopā zivs pagriežas uz vienu vai otru pusi, uz augšu vai uz leju. Izplešot krūšu spuras, zivis spēj nobremzēt. Primitīvajām zivīm bez peldpūšļa (haizivis, himēras) krūšu spuras veido dinamisko cēlējspēku, ar kuru šīs zivis peldot regulē vertikālo pārvietošanos ūdens masā, jo tās ir smagākas par ūdeni un nepārvietojoties nogrimtu ūdenstilpes dibenā. Savukārt, planierzivis (Exocoetidae) ar palielinātām krūšu spurām spēj pat planēt gaisā.
Daudzas zivis, piemēram Antennariidae krūšu spuras izmanto staigāšanai pa jūras dibenu. Citas zivis, piemēram dūņlēcējas (Periophthalmus), tās izmanto rāpošanai pa sauszemi un pat lai uzrāptos kokos.
Morfoloģija
thumb|340px|[[Daudzspurzivjveidīgās|Daudzspurzivs (Polypterus bichir) krūšu spuras uzbūve:
1 — lepidotrīhijas (ādas kaulu stari)
2 — radiālijas
3 — bazālijas
4 — lāpstiņa
5 — kleitrums
6 — apakšējais kleitrums
Starspurzivju apakšklasei pāra spuru iekšējais (proksimālais) skelets ir vienkāršāks. Daudzspurzivīm krūšu spuru pamatā atrodas trīs daļēji pārkaulojušies bazālie elementi; tiem pievienojas virkne sīku radiāliju, kurām savukārt pievienojas lepidotrihiju pamatnes. Pārējām starspurzivīm spuru bazālie elementi reducējas. Krūšu spurās dažas pārkaulojušās radiālijas pievienojas pie krūšu spuru joslas (t.i. plecu joslas), bet lepidotrīhijas — pie radiālijām, dažreiz arī tieši pie krūšu spuru joslas.
Publicistikas stils
Publicistikas stils, žanrs ir valodas paveids jeb stils, ko pārsvarā pielieto plašsaziņas līdzekļos. Publicistikas stilā izmanto gan zinātniskā, gan daiļliteratūras, gan sarunvalodas stila elementus. Publicisktikas stilu raksturo aktualitāte, mērķtiecīgums, konkrētība, plašs mākslinieciskās izteiksmes līdzekļu lietojums, daudz īpašvārdu, plašāk pazīstamu terminu un profesionālismu. Publicistikas valoda ir daudzveidīga, tāpēc mūsdienu stilistikā to ne vienmēr uzskata par vienotu stilu.
Publicistikas žanros tiek iekļauti:
Stens Roulijs
Stenlijs Rūperts Roulijs (en; dzimis, miris ) bija austrāliešu vieglatlēts, sprinteris 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja vienu zelta un trīs bronzas medaļas vieglatlētikā.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja četrās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās, kur visās izcīnīja olimpiskās medaļas. Savu pirmo olimpisko medaļu (bronzas) viņš izcīnīja 14. jūlijā 60 metru skriešanas disciplīnā. Viņa rezultāts fināla skrējienā bija 7,2 sekundes, piekāpjoties amerikāņiem Volteram Tjūksberijam un Alvinam Krencleinam. Nākama dienā, 15, jūlijā, viņš izcīnīja vēl vienu bronzas medaļu 100 metru skriešanā ar rezultātu 11,2 sekundes. Šajā disciplīnā viņš piekāpās amerikāņiem Alvinam Krencleinam un Frenkam Džervisam. Trešo bronzas medaļu viņš izcīnīja 200 metru disciplīnā, kur viņa rezultāts bija 22,9 sekundes. Šoreiz viņš piekāpās Normenam Pričardam un Voltram Tjūksberijam.
Roulijs arī uzvarēja nacionālajos čempionātos 100 un 220 jardos 1898. un 1900. gadā.
Oļšaņiki
Oļšaņiki ir ciems Šķaunes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 308 km attālumā no Rīgas.
Krāsnas igauņi
Krāsnas igauņi bija Krievijā, Pleskavas apgabalā dzīvojoša igauņu etniskā grupa. 19. un 20. gadsimta mijā ekspedīciju pie Krāsnas igauņiem veica pētnieks Oskars Kallass (Oskar Kallas), kas par to ir uzrakstījis grāmatu Kraasna maarahvas ('Krāsnas igauņi" [burtiski: Krāsnas zemes ļaudis]). Pēc viņa uzskata, Krāsnas igauņi ir cēlušies no Dienvidaustrumigaunijas (Setomā).
Vieta
Krāsna (mūsdienās — Krasnogorodska) ir neliela pilsēta, kas atrodas Pleskavas apgabala rietumu daļā, 120 km uz dienvidiem no Pleskavas, 51 km no Pitalovas un 28 km uz austrumiem no Opočkas. Pirmo reizi tā tika pieminēta 1464. gadā.
Vēsture
Nav precīzas atbildes uz jautājumu, kad Krāsnas igauņi pārcēlušies no Setumā. Mūsdienu Igaunijas teritorijā 1816. un 1819. gadā atcēla dzimtbūšanu. Tas nozīmēja, ka zemniekiem bija tiesības nopirkt privātu nekustamu īpašumu, taču muižnieki vēlējās pārdot to diezgan dārgi, tādējādi zemnieki to nevarēja atļauties. Daudzi zemnieki palika bez īpašuma, tādēļ radās agrārā pārapdzīvotība un Igaunijas guberņā bija diezgan grūti izdzīvot. Igauņi sāka emigrēt uz Krievijas kaimiņu guberņām, piemēram, Pēterburgas guberņu vai Pleskavas guberņu. Jau 18. gs. igauņi bija sākuši pārcelties uz Krāsnas apkārtni. Iespējams, ka igauņi Krāsnā dzīvojuši arī agrāk.
Cilvēki ir pārcēlušies uz apgabalu, kur bija vairāk vietas un bija tukši ciemi. Nav zināms, vai cilvēki atnāca paši vai viņus piespieda pārcelties. Iespējams, ka dažiem muižniekiem bija muižas gan Setomā, gan Krāsnas apgabalos un igauņi bija piespiesti pārcelties. Iespējams, ka daži pārcēlās, kad uzzināja, ka ir iespēja dabūt zemi un ar to tikt pie labākas dzīves. Vietējie muižnieki ar prieku pieņēma zemniekus, kuriem šeit bija vieglāka dzīve nekā Dienvidigaunijā, kur cilvēku bija vairāk. Kallass piemin, ka, kaut sākumā tautai bija vieglāka dzīve nekā dzimtenē, tomēr laika gaitā viņi kļuva par dzimtcilvēkiem un tika atbrīvoti tikai 1861. gadā, kad visā Krievijā notika dzimtbūšanas atcelšana.
Iedzīvotāji
Kopā ar Pokrovskas pagastu (4 ciemati) bija 32 igauņu ciemati, kuros dzīvoja 978 sievietes un 999 vīrieši, kopā veidojot 1977 cilvēku. Kalass piemin, ka tas var būt diezgan liels skaits un argumentē to ar cilvēcisko faktoru. Daļa no krievu sievietēm pārcēlās uz dzīvošanu Krāsnas apgabalā, arī daļa no igauņu sievietēm pārcēlās uz citiem apgabaliem. Īstenībā ir grūti pateikt, cik daudz igauņu ciematu bija sākotnēji Krāsnas apgabalā. Pēc pētnieka vārdiem, tur dzīvojuši cilvēki nevar pateikt precīzu skaitli, kas pastāvēja sākotnēji, jo kaut kādi ciemati bija pazuduši. Kallass arī piemin ciematu nosaukumus. Tie varēja būt abās valodās jeb igauniski un krieviski vai pārtulkoti no igauņu valodas krievu valodā, vai arī tiem bija tikai krieviskais nosaukums.
Kallass ir novērojis, ka vislabāk piederība pie setu kultūras Krāsnas tautai bija redzama tērpos, kas izteikti līdzinājās setu tautastērpiem.
Krāsnas igauņu izloksne
Jau Oskara Kallasa ekspedīcijas laikā informācijas par Krāsnas izloksni bija maz. Valoda bija saglabājusies galvenokārt lūgšanās, dziesmās un mīklās. Spriežot pēc valodas piemēriem, var secināt, ka Krāsnas igauņu izloksne visvairāk līdzinās setu izloksnei. Setu valoda Krāsnas apgabala iedzīvotājiem bija viegli saprotama, tomēr citi igauņu dialekti viņiem radīja lielas grūtības. Atšķirības starp Setu un Krāsnas izloksnēm ir diezgan mazas.
Kaut valoda 20. gadsimta sākumā vairs netika ikdienā lietota, Kallasa ekspedīcijas laikā 12 ciemos bija saglabājušies ap 100 igauņu valodas pratēju. Pēc viņa datiem, Meisa ciemā (Mõisa küla) dzīvoja 37 igauņu valodas pratēji, kas visi bija 30 vai vairāk gadu veci. Ciema iedzīvotāji ļoti slikti zināja krievu valodu, jo ciemā dzīvoja tikai viens krievs. Paraskovas ciemā (Paraskova küla) dzīvoja 15 valodas pratēji, kā arī viena krieviete, kura arī labi prata Krāsnas izloksni, jo viņas vīrs bija igaunis. Ivatsovas ciems (Ivatsova küla) bija tīri igauņu ciems, bet krievu valodas ietekme bija diezgan stipra un ekspedīcijas laikā dzimto valodu prata tikai 12 cilvēki. Pārējos ciemos bija vēl mazāk Krāsnas izloksnes pratēju.
Tā kā jau pierakstīšanas laikā, 20. gadsimta sākumā, Krāsnas igauņu izloksnes pratēju bija maz un cilvēki pārgāja uz krievu valodas lietošanu, Krāsnas igauņu izloksnē ir vērojama krievu valodas ietekme.
Krāsnas igauņu izloksnes raksturojošās pazīmes:
Vietvārdi
Līdz mūsdienām saglabājušos saimniecību nosaukumus, kuras tika sauktas pašu saimnieku vārdos, meklēt Krāsnas apgabalā ir veltīgi. Tieši pretēji: saimniecība tika saukta nākamā īpašnieka vārdā. Ciemos blakus nosaukumiem krievu valodā bija arī igauņu nosaukumi, piemēram, Naha ciems, Tammo ciems, Hani ciems u.c.. Ir bijuši arī citi ciemu nosaukumi igauņu valodā, piemēram, Poddubnaja ciems, kas igauniski tika saukts savādāk, bet informācija par to nav saglabājusies. Ir arī ciemu nosaukumi, kas ir no krievu valodas igauniskoti, piemēram, Спирбва = Piirora, Барашки = Paraskova, Червицова = Tsertseva. Pihkva (Pleskava) un Petseri (Pečori) ir vienīgie pilsētu nosaukumi, kas ir saglabājušies Krāsnas igauņu valodā, pārējās ir nākušas no krievu valodas, piemēram, Kraasna (Krāsna), Opotska (Opočka) u.c.
Personvārdi un uzvārdi
Krāsnas igauņu un krievu uzvārdi ir reti sastopami. Krievijas Impērijas laikā gan Krievijā, gan Igaunijā uzvārdi netika cilvēkiem piešķirti. Krāsnas igauņi piederēja pie krievu kristīgās baznīcas, tāpēc to vārdi ir arī atvasināti no krievu vārdiem, daudzi ir bijuši saīsināti un jau tādā veidā ienākuši igauņu valodā.
Ikdienas dzīve
Pēc Kallasa datiem, Krāsnas igauņi bija zemnieki, viņiem nebija izglītības. Viņiem pašiem zeme nepiederēja, to vajadzēja nomāt, bet nomas maksa nebija liela. Par labu zemi maksāja 3 rubļus un 40 kapeikas gadā, par sliktāku zemi – mazāk. Par problēmu kļuva nepietiekams zemes daudzums, visiem tās nepietika, tāpēc visiem ģimenes locekļiem nebija pietiekami daudz darba. Zeme nebija viena saimnieka īpašums, bet visa ciema īpašums. Ja kāds no saimniekiem vēlējās veikt kādus uzlabojumus vai apkopt zemi jaunā manierē, viņam bija jāprasa atļauja no visa ciema iedzīvotājiem. Zemi apstrādāja pašu spēkiem, bez mašīnu palīdzības. Bagātākie savu zemi arī iznomāja citiem, kā arī pirka no muižas sev papildu zemi. Šādos gadījumos palīdzēja zemnieku banka, kas deva aizdevumu 90% apmērā no zemes vērtības. Lielākā daļa Krāsnas igauņu visu dzīvi pavadīja savos dzimtajos ciemos, tiem bija diezgan šaura izpratne par pasauli. Krāsnas igauņi bija arī diezgan nabadzīgi. Tas bija saistīts ar darba, kā arī ar izglītības trūkumu. Kallass apraksta, ka viņi ir arī bijuši nevīžīgi, bieži staigāja netīri un nekopti. Pirtī arī tie devās reti, jo domāja, ka “kādēļ ir jāmazgājas, ja rīt tik un tā atkal jāiet strādāt”. Ar izglītību Krāsnā iepazinās caur baznīcu un to priesteriem, vēlāk tika uzcelta arī skola. Tomēr Krāsnas pusē baznīca ar tautas izglītošanas uzdevumu netika galā. Valodas pratēju nebija pietiekami daudz, tāpēc iedzīvotāji tā arī netika pietiekami izglītoti.
Jānis Mežaraups
Jānis Mežaraups ( — ) bija Latvijas agronoms un politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latviešu zemnieku savienības biedrs. No 1938. gada bijis akciju sabiedrības "Kūdra" priekšsēdētājs.
Biogrāfija
Jānis Mežaraups piedzima Aknīstes pagastā. Mācījies Jēkabpils vidusskolā, vēlāk studējis agronomiju Latvijas Universitātē.
1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā no Latviešu zemnieku savienības saraksta. Parlamentā darbojās līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gadā. No 1935. līdz 1938. gadam Mežaraups bija Iekšlietu ministrijas Informācijas un propagandas daļas vadītājs. 1938. gadā bija Sabiedriski kulturālā departamenta direktors. iecelts par akciju sabiedrības "Kūdra" priekšsēdētāju. Otrā pasaules kara laikā devies trimdā.
Miris Sinsinati, ASV.
Dace Melbārde
Dace Melbārde (dzimusi ) ir latviešu kultūras darbiniece, politiķe, Eiropas Parlamenta deputāte, pārstāv apvienību "Jaunā Vienotība" (iepriekš Nacionālo apvienību). Bijusi Latvijas Nacionālā kultūras centra direktore, Latvijas kultūras ministre piecās valdībās un Saeimas deputāte. Šobrīd ievēlēta Eiropas Parlamentā.
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Valmieras 1. vidusskolā (1989), Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (bakalaura grāds vēstures zinātnēs, 1994), Latvijas Kultūras akadēmijā (maģistra grāds kultūras teorijas, administrācijas un vēstures specialitātē, 1996) un Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē (maģistra grāds sabiedrības vadībā, 2001).
Laikā no 1992. līdz 1995. gadam bijusi izglītības un informācijas darba galvenā speciāliste Latvijas Kara muzejā. No 1994. līdz 1996. gadam vadījusi kultūras centru Latvijas Policijas akadēmijā. No 1996. līdz 1999. gadam bijusi Valsts Jaunatnes iniciatīvu centra direktora vietniece. Pēc tam līdz 2004. gadam bijusi ģenerālsekretāre UNESCO Latvijas Nacionālajā komisijā. No 2003. līdz 2005. gadam Rīgas Vēsturiskā centra saglabāšanas un attīstības padomes priekšsēdētāja. No 2004. līdz 2006. gadam Ministru kabineta padomes „Izglītība visiem” locekle.
Bijusi valsts sekretāra vietniece kultūrpolitikas jautājumos Latvijas Kultūras ministrijā no 2004. līdz 2009. gadam. Laika posmā no 2005. līdz 2009. gadam Vispārējo latviešu Dziesmu un deju svētku mākslinieciskās padomes locekle. Nākamos divus gadus bijusi Britu padomes pārstāvniecības Latvijā vadītāja. 2011. gadā kļuva par Kultūrizglītības un nemateriālā mantojuma centra direktori, amatā bijusi līdz 2013. gadam, kad kļuvusi par kultūras ministri. Stājoties kultūras ministres amatā, no 2013. gada 31. oktobra ieņēmusi padomes locekles amatu Valsts Kultūrkapitāla fonda un Sabiedrības integrācijas fonda padomēs.
2001. gadā saņēmusi Latvijas ārlietu ministrijas apbalvojumu par nopelniem Latvijas valsts stiprināšanā. 2005. gadā saņēmusi Spīdolas balvu par veiksmīgu darbu pie valsts kultūrpolitikas vadlīniju izstrādes. 2013. gadā saņēmusi Ministru kabineta Atzinības rakstu par "nozīmīgu ieguldījumu nemateriālā kultūras mantojuma jomā, sabiedrības saliedēšanā un Vispārējo latviešu Dziesmu un deju svētku tradīcijas stiprināšanā". 2013. gadā D. Melbārdei ticis piešķirts ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordenis.
Politiskā darbība
Pēc Žanetas Jaunzemes-Grendes demisijas 2013. gada oktobrī D. Melbārde tika apstiprināta Latvijas kultūras ministres amatā kā Nacionālās apvienības virzīta bezpartijiska pārstāve Valda Dombrovska valdībā. Amatu saglabājusi gan Laimdotas Straujumas pirmajā, gan otrajā valdībā, gan arī Māra Kučinska valdībā un tai sekojošajā Krišjāņa Kariņa valdībā, kas tika apstiprināta 2019. gada janvārī.
Ieņēmusi kultūras ministres amatu piecās valdībās:
2014. gada februārī iestājusies Nacionālajā apvienībā. 2014. gadā tikusi ievēlēta 12. Saeimā, tāpat vēlētāju uzticību saņēmusi arī 13. Saeimas vēlēšanās.
2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās ievēlēta Eiropas Parlamentā un atstājusi ministres amatu. Eiropas Parlamentā ir pievienojusies Eiropas Konservatīvo un reformistu grupai, kas ir sestā lielākā politiskā grupa 9. sasaukuma Parlamentā.
2022. gada 22. augustā pievienojusies partiju apvienībā "Jaunā Vienotība" esošajai partijai "Vienotība" un kļuvusi par tās valdes locekli. Paziņojumā medijiem D. Melbārde paskaidroja, ka lēmums par pievienošanos partiju apvienības "Jaunā Vienotība" komandai ir ilgstošu pārdomu rezultāts, ko "primāri ir noteicis mans un partiju apvienības kopīgs redzējums par Latvijas un Eiropas vērtībām un attīstības prioritātēm."
Barana grāvis
Barana grāvis ir Daugavas attekas Barana pieteka Jēkabpils novada Ābeļu pagastā. izteka no Liepu purva ziemeļaustrumiem. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Baranā iepretim Ābeļu salām, lejpus Lašiem. Lejtecē šķērso valsts autoceļu V783 (Jēkabpils – Dignāja – Ilūkste).
Savonas province
Savonas province ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļrietumos, Ligūrijas reģionā. Provinci dienvidos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Savona. Provinces kopējā platība ir 1545 km2, 2008. gada beigās tajā dzīvoja 286 107 iedzīvotāji. Savonas province sīkāk iedalās 69 komūnās.
Rūdu kalnu apriņķis
Rūdu kalnu apriņķis ir apriņķis Vācijā, Saksijas federālajā zemē. Apriņķis robežojas ar Saksijas Fogtlandes apriņķi, Cvikavas apriņķi, Cvikavu, Vidussaksijas apriņķi, kā arī Čehiju.
Rūdu kalnu apriņķis iedalās 27 pilsētās un 35 kopienās. Pilsētas ir Annaberga-Buholca, Aue, Cšopava, Cvēnica, Eibenštoka, Elsnica/Rūdu kalni, Elterleine, Ērenfrīdersdorfa, Geiere, Grinhaina-Beierfelde, Jēštate, Johanngeorgenštate, Lautere-Bernsbaha, Lesnica, Lūgava, Marienberga, Obervīzentāle, Olbernhava, Pokava-Lengefelde, Šeibenberga, Šletava, Šnēberga, Štollberga/Rūdu kalni, Švarcenberga/Rūdu kalni, Talheima/Rūdu kalni, Tuma, Volkenšteina.
3C. autobusu maršruts (Daugavpils)
'''3C. autobusu maršruts''' ir Daugavpils sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Autoostas līdz Spaļu ielai. 3C. autobusu maršrutu apkalpo A/S "Daugavpils satiksme".
Pieturvietas
3C. autobusu maršrutā ir 29 pieturas, virzienā Autoosta—Spaļu iela ir 15 pieturas, bet virzienā Spaļu iela—Autoosta ir 14 pieturas.
Andrjus Gudžus
Andrjus Gudžus (lt; dzimis ) ir lietuviešu vieglatlēts, startē diska mešanas sacensībās.
Guvis panākumus junioru līmenī, ir pasaules junioru un Eiropas U-23 čempions. Riodežaneiro, Brazīlijā, ieņēmis 12. vietu. Nākamajā gadā pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļu, šo panākumu atkārtojot arī 2018. gada Eiropas čempionātā. 2017. gada IAAF Dimanta līgas sezonas uuzvarētājs diska mešanā. Gudžus 2017. un 2018. gadā tika atzīts par Lietuvas gada labāko sportistu.
Moriss Salomē
Moriss Gustavs Fernāns Salomē (fr; dzimis, miris ) bija franču vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Salomē startēja 800 metru skriešanas disciplīnā. Šajā disciplīnā viņš kvalifikācijas kārtas priekšskrējienā ieguva 4. vietu, taču precīzs viņa rezultāts nav zināms. Fināla skrējienam viņš nekvalificējās.
Viņš tika nogalināts Pirmā pasaules kara laikā.
Samtredija
Samtredija (ka) ir pilsēta Gruzijā, Imeretijas mharē, Samtredijas municipalitātes centrs. Izvietojusies valsts rietumu daļā Kolhidas zemienē Rioni upes labajā krastā 244 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi. Nozīmīgs sauszemes transporta mezgls.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izaugusi 1870. gados no maza lauku ciema pēc Tbilisi—Poti dzelzceļa līnijas izbūves. 1921. gadā tai piešķirts pilsētas statuss. Kā nozīmīgs dzelzceļa mezgls pilsēta 1990. gados vairākkārt bija nemieru pārņemta; sākotnēji 1990. gada jūlijā pretpadomju sacelšanās laikā, bet 1993. gada oktobrī Gruzijas pilsoņu kara laikā to neilgu laiku kontrolēja Zviada Gamsahurdijas atbalstītāji.
Berelēha
Berelēha (sah — ‘vilku pārpilnā’) jeb Bjorjoļoha (ru) ir 754 kilometrus gara upe Krievijas Sahas republikā, Indigirkas kreisā krasta pieteka.
Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta krastā ir Čkalovas ciems upes vidustecē, kā arī Čokurdahas pētniecības stacija.
Ričards Robinsons
Ričards Robinsons (en; dzimis ) ir ASV šahists, kas šaha turnīros pārstāvēja Bermudu.
Biogrāfija
Pēc izcelsmes ir no Ņujorkas, taču ilgus gadus nostrādājis Bermudā. Pazīstams kā pastāvīgs ASV šaha turnīru dalībnieks. Lielāko panākumu šahā sasniedzis 1996. gadā Erevānā, kad Bermudu komandas sastāvā Pasaules šaha olimpiādē individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu pie 2. galdiņa, apsteidzot pēc sava procentuālā rezultāta lielmeistaru Alekseju Jermoļinski.
Līdinghauzens
Līdinghauzens var būt:
Omolka
Omolka ir ciems Pelēču pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 231 km attālumā no Rīgas.
Kurjanovas ezers (dabas parks)
<mapframe text="Rāznas nacionālais parks" width=290 height=290 zoom=13 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q28055894" } Kurjanovas ezers ir dabas parks Latgalē. Izvietojies Zilupes līdzenuma dienviddaļā, administratīvi ietilpst Ludzas novada Līdumnieku pagastā. Dabas parka kopējā platība (pēc VZD datiem) ir 258,6 ha, no tiem Kurjanovas ezers 125,5 ha (48,5 %), valsts mežs ziemeļos un ziemeļrietumos no ezera 70,3 ha (27,2 %), privātīpašumi dienvidos un austrumos no ezera 61,7 ha (23,9 %), pašvaldības īpašums 1,1 ha (0,4 %). Galvenais dabas parka objekts ir Kurjanovas ezers, mežam ir ainavas nozīme, kā arī tas rada dabisku barjeru pret biogēno ieplūdi ezerā. Mežos dominē apses, kuras pamazām tiek izcirstas un aizstātas ar platlapjiem. Dabiskie mežu biotopi aizņem tikai 7,3 ha – slapjais priežu mežs valsts mežā un platlapju mežs privātīpašumā.
Bioloģiskā nozīme
Ezerā atrodams neparasti liels īpaši aizsargājamo biotopu un augu sugu skaits: 5 Latvijas īpaši aizsargājamie biotopi (najādu audzes, sīkās lēpes audzes, akmeņaina, smilšaina un grantaina grunts ezeros) un 3 sugas (mazā najāda, lokanā najāda, mieturu hidrilla), t.sk. viena ES Biotopu direktīvas suga, kā arī viens no Biotopu direktīvas biotopiem – mezotrofi ezeri ar bentiskām mieturaļģēm. Vienīgais pašlaik zināmais ezers Latvijā, kur vienā ezerā kopā aug divas ļoti retas najādu sugas – lokanā un mazā najāda. No citiem makrofītiem sastopamas niedres, meldri, kosas, elši, bultenes, vilkvālītes, kalmes, elodejas, lēpes, daudzlapes. No zivju sugām šeit zināmas līdaka, asaris, rauda, plaudis, plicis, rudulis, līnis, karūsa, ķīsis, akmeņgrauzis, ezerā dzīvo platspīļu vēži. Atļauta licencēta makšķerēšana un ezerā ielaisti zandartu mazuļi.
Biotops "ezeri ar mieturaļģu Charophyta augāju" šeit būtiski atšķiras no citiem šī biotopa ezeriem Latvijā ar to, ka piekrastē bieži ir minerālgrunts. Minerālgrunts piekraste šeit aizņem ievērojamu platību (7 % no ezera platības). Citiem hāru ezeriem valstī piekraste ir viscaur dūņaina. Pavisam hāras sastopamas 26% ezera. Pateicoties tām, ūdens dzidrība atbilst mezotrofam, nevis eitrofam ezeram, kāds tas ir pēc biomasas daudzuma.
Mežos sastopamas šeit parastās dzīvnieku sugas: stirnas, mežacūkas, alņi, bebri un āpši, ezera krastā redzētas arī ūdru darbības pēdas. Aizsargājami augi dabas parka mežos, pļavās un purvos nav atrasti. Ezera krastos atrodas vairākas atpūtas vietas un peldvietas. Parks ir Natura 2000 teritorija ar kodu 0304400.
Kurjanovas ezera dabas parka režīms
Visa teritorija ir dabas parks bez funkcionālā zonējuma. Ap ezeru 150 m joslā noliegta kapitāla būvniecība, ezerā aizliegti motorizēti transporta līdzekļi un rūpnieciskā zveja. Parka teritorijā ir 3 dzīvojamās mājas, bet tikai viena no tām apdzīvota. Apkārtnes iedzīvotājiem ezers ir iecienītākā peldvieta un makšķerēšanas vieta, tai skaitā no laivām. Atpūtniekiem ar autotransportu pieejams ir DR, ZA un Z krasts. DR krastā viena atpūtas vieta pārsvarā tiek lietota iebraukšanai ezerā ar laivu, tur ir pašvaldības noteikts ceļa servitūts pieejai publiskajam ezeram.
Sapropeļa krājumiem ezerā ir rūpnieciska nozīme, tā iegulas apjoms - >2550 tūkst. m3. Pašlaik tie netiek izmantoti, lai neizjauktu stabilo ezera ekosistēmu.
Vēsture
No 1952. līdz 1977. gadam Kurjanovas ezerā ik gadus veikta rūpnieciskā zveja. Vēlākos gados rūpnieciskā zveja veikta neregulāri. Nozvejas pamatmasu veidoja līdakas un raudas. Zivju krājumi papildināti 1965. gadā, ielaižot sudrabkarūsu un karpu mazuļus. Līdz 1993. gadam ezera D krastā darbojās liellopu ferma, kas mūsdienās ir pārbūvēta par dzīvojamo ēku. Pašlaik bijušās fermas ietekmes rajonu raksturo bagātīgs virsūdens augājs apmēram 50 m platā joslā ezera D krastā. Pirms dabas parka izveides ezers 2000.–2002. gados bija iznomāts privātai rūpnieciskai zvejai. 2003. gadā tika veikta tā izpēte, pēc kuras "Latvijas ezeri" ieteica izveidot šeit aizsargājamu dabas teritoriju, kas tika izdarīts 2004. gadā.
Kultūrvēstures pieminekļi
Dabas parka teritorijā kultūrvēsturisko objektu nav. Netālu no tā – apm. 0,5 km uz R no ezera – ir Čižiku viduslaiku kapsēta, kas ir vietējas nozīmes kultūras piemineklis. Apmēram 2 km uz ZR no ezera atrodas valsts nozīmes kultūras piemineklis – Ciblas (Djatlovkas) senkapi. Ezera D krastā ir bijušās Kurjanovas pusmuižas parks ar vairākiem veciem kokiem. Parks ir nekopts un aizaudzis.
Tas notika ielejā
"Tas notika ielejā" (en) ir 2005. gada vesterns, kuras režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Deivids Džeikobsons. Galvenās lomas filmā atveido Evana Reičela Vuda, Edvards Nortons, Deivids Morss, Rorijs Kalkins un Aviva. Filmas pirmizrāde notika Kannu filmu festivālā.
Filmas sižets notiek Sanfernando ielejā. Hārlans ir jauns vīrietis, kurš tic tam, ka viņš ir kovbojs. Kādu dienu Hārlans satiek dumpiniecisku jaunu meiteni Oktouberu, ar kuru viņš drīz vien uzsāk attiecības.
Diplakanti
Diplakanti (Diplacanthus) ir klimatijveidīgo akantodu ģints. Tās pārstāvji dzīvoja devona periodā, bija izplatīti Skotijā, Kanādā, Dienvidāfrikā u.c. Šīs dzimtas pārstāvji ir sastopami arī Latvijas devona nogulumos. Diplakantu tipveida suga ir Diplacanthus crassisimus.
Apraksts
Nelielas zivis ar nedaudz izliektu muguras līniju. Ķermeņa maksimālais augstums atrodas priekšējā muguras spuras dzelkšņa vietā, kas projicējas starp krūšu un vēdera spuru. Aizmugurējās muguras spuras dzelksnis projicējas pretī anālajam dzelksnim vai arī nedaudz pirms tā. Muguras, vēdera un anālā dzelkšņu peldplēves aiziet pilnībā vai gandrīz pilnībā līdz dzelkšņu galiem. Aste ir īsa un spēcīga. Cirkumorbitālais gredzens sastāv no vienas iegarenas un daudzām īsām plātnītēm. Plecu joslas ādas un endoskeleta elementus veido krūšu un admediānie dzelkšņi, skapulokorakoīds, prokorakoīds, pinnālās un priekšējās vēdera plātnes, savienotas ar locītavu vai saaugušas kopā vienotā struktūrā katrā ķermeņa pusē. Ārējie (krūšu) dzelkšņi ir daudz lielāki par iekšējiem (admediānajiem) dzelkšņiem. Dzelkšņi ornamentēti ar rupjām gareniskām ribiņām, vietām paugurainām. Krūšu spuru dzelkšņiem aizmugurējā malā ir sīku dzelksnīšu rinda.
Zvīņas
Zvīņas pārsvarā ir sīkas. Gareniskie ķīlīši uz vainaga ir šauri, augsti un sadalīti ar dziļām vadziņām. Vainaga priekšējā daļā tie izvietoti radiāli vai vēdekļveidīgi. Aizmugurējā daļā bieži vien orientēti perpendikulāri vainagam. Parasti krasi izceļas daudz platākais un augstākais centrālais ķīlis. Kakliņš ir augsts, gluds vai ar izaugumiem sānu sieniņās. Pamats ir neliels un izliekts. Vainagu veido mezodentīns. Zvīņās ir kanālu tīkls, kas caur porām atveras augstu kakliņa aizmugurē. Pamatnes bezšūnu kaula audi ir caurausti ar lieliem, zarotiem kanāliem. Šarpeja šķiedra ir izteikti saskatāma. Radiālie kanāli virs pamatnes virsmas un augšupejošie kanāli kakliņā ir ar pārtraukumiem un atstarpēm.
Sistemātika
(†) - izmirušu organismu grupa.
2021. gada Copa América
2021. gada Copa América bija 47. Copa América turnīrs, kas notika no 2021. gada 13. jūnija līdz 10. jūlijam Brazīlijā. Turnīru organizēja Dienvidamerikas Futbola konfederācija (CONMEBOL). Tajā piedalījās visas 10 CONMEBOL ietilpstošās vīriešu futbola izlases.
Bija paredzēts, ka turnīrā piedalīsies arī Austrālijas un Kataras izlases kā uzaicinātās komandas. Tomēr 2021. gada 23. februārī Austrālijas un Kataras futbola asociācijas paziņoja par izstāšanos no turnīra, jo uz šo laiku tika pārceltas 2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēles Āzijas zonā. Līdz ar to pirmo reizi kopš 1991. gada Copa América piedalījās tikai 10 CONMEBOL izlases.
Par Copa América čempioniem kļuva Argentīnas futbolisti, kas finālā ar 1:0 pieveica Brazīlijas izlasi. Argentīnai šis bija 15. tituls un pirmais kopš 1993. gada. Par turnīra vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Lionels Mesi. Viņš kopā ar Kolumbijas futbolistu Luisu Diasu guva arī visvairāk vārtu — četrus katrs. Par turnīra labāko vārtsargu atzina argentīnieti Emiljano Martinesu. Fair Play balvu saņēma Brazīlijas izlase.
Grupu turnīrs
Visi spēļu laiki norādīti pēc vietējā laika (UTC−3 vai UTC−4). Iekavās norādīts Latvijas (Austrumeiropas vasaras) laiks.
Pelēkcekula zīlīte
Izplatība
Pelēkcekula zīlīte izplatīta Himalaju piekalnēs (Nepālā, Butānā, Tibetā, Indijas ziemeļos, Mjanmas ziemeļaustrumos) un Ķīnas centrālās daļas dienvidos.
Izskats
Pelēkcekula zīlīte ir vidēja auguma zīlīte ar garu, stāvu cekulu. Ķermeņa garums 11,5—12,5 cm, svars 11—14 g.
Apspalvojums mugurpusē pelēks vai pelēkbrūns, pavēderē gaiši oranžīgi brūns. Galva un cekuls pelēki, pelēkos vaigus ieskauj balta vai gaiši pelēka josla, kas aizmugurē savienojas un izveido apkakli, pazode pelēkbrūna. Aste pelēka, knābis pelēks, acis sarkanbrūnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunajiem putniem cekuls ir īsāks nekā pieaugušajiem.
Uzvedība un barība
Pelēkcekula zīlīte ir nometnieks, mājo mērenās joslas mežos un subtropu un tropu mitrajos kalnu mežos. Uzturas gan atklātos, gan biezos platlapu, skujkoku un jauktu koku mežos, ozolu un rodedendru mežus ieskaitot. Sastopama līdz 4270 m virs jūras līmeņa. Ziemas periodā no augstkalniem pārvietojas zemāk.
Pelēkcekula zīlīte ir ļoti veikla un akrobātiska. Barību meklē koku apakšējos un vidējos zaros, reizēm uz zemes. Parasti uzturas pa pāriem vai nelielās grupās, reizēm jauktu sugu baros. Galvenokārt barojas ar bezmugurkaulniekiem un to kāpuriem.
Ligzdošana
Par pelēkcekula zīlītes ligzdošanas ieradumiem zināmi ļoti maz faktu. Ligzda tiek iekārtota trupējoša koka dobumā, to izklājot ar sūnām un dzīvnieku vilnu. Dējumā apmēram 5 baltas olas ar kastaņbrūniem raibumiņiem.
Sistemātika
Pelēkcekula zīlītei ir 4 pasugas:
Milss
Milss var būt:
Turkmenbaši līcis
Turkmenbaši līcis (tk) ir Kaspijas jūras lagūnveida līcis tās dienvidaustrumos. Administratīvi atrodas Turkmenistānas Balkana vilajetā.
Atrodas iegarenā lagūnā, ko no jūras atdala smilšu strēles un Gizilsuvas sala. Ziemeļos līcis piekļaujas Turkmenbaši pussalai, dienvidos — Čelekenas pussalai. Līča ziemeļaustrumos atrodas mūsdienās izsīkušās Uzbojas grīva. Krasti stipri izroboti, sēkļaini, daudz seklu līču. Ūdens sāļums sasniedz 13—16 ‰.
Līča ziemeļu krastā Turkmenbaši pilsēta un osta.
Zemais Tauerns
Zemais Tauerns (de) ir Centrālo Austrumu Alpu daļa Austrijas centrālajā daļā, Zalcburgā un Štīrijā. Augstākā virsotne - 2863 metrus augstais Hohgollings. Kalnos vairāki slēpošanas kūrorti, to skaitā Obertauerna un Šladminga.
Standzes ciems
Standzes ciems (arī Diždēnavas, Standzesciems) ir ciems Ventspils novada Tārgales pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā 6,5 km no pagasta centra Tārgales, 16,7 km no novada centra Ventspils un 194,4 km no Rīgas.
Mecamoras atomelektrostacija
Mecamoras atomelektrostacija jeb Mecamoras AES, zināma arī kā Armēnijas atomelektrostacija, ir vienīgā atomelektrostacija Dienvidkaukāzā; tā atrodas 36 kilometrus uz rietumiem no Erevānas pie Mecamoras pilsētas. Apkārtējā zeme nav izmantojama lauksaimniecībai. Tā ir tikusi nosaukta par vienu no bīstamākajām un sliktāk aprīkotajām atomelektrostacijām pasaulē. Līdzīgi kā citām agrīnajām VVER-440 elektrostacijām, bet atšķirīgi no Rietumvalstu vieglā ūdens reaktoriem, Mecamoras atomelektrostacijai trūkst ierobežojošas ēkas, kas parasti ir pastiprināta dzelzsbetona vai tērauda struktūra, kas iekļauj kodolreaktoru. 2015. gadā tā saražoja ap 40 % no Armēnijai nepieciešamās elektrības.
Vēsture
Atomelektrostacijas komplekss sastāv no divām vienībām. Pirmās iedarbināšana notika 1976. gada 22. decembrī, bet otrās 1980. gada 5. janvārī. To pārvalda slēgta akciju sabiedrība, kuras mērķis ir droša un rentabla enerģijas ražošana. Atomelektrostacija sastāv no diviem VVER-440 V270 modeļa kodolreaktoriem, tā atrodas vietā, ko apdraud zemestrīces, seismiskā noturība ir 8 magitūdas. Šī iemesla dēļ to būvēja tādu, lai tā izturētu 9 magnitūdu zemestrīci. Kopējā jauda ir 815 MW, katrai vienībai ir 407,5 MW jaudas. Pēc 1989. gada zemestrīces PSRS Ministru padome nolēma, ka esošie divi reaktori ir jāizslēdz. Pēc PSRS sabrukuma Armēnijai bija nopietnas problēmas ar energoapgādi un tika nolemts iedarbināt otro reaktoru. Pirms tam izpētei un konsultācijām tika piesaistīti starptautiski uzņēmumi. Tā rezultātā tika izstrādāts darbības plāns, kas paredzēja pēc sešu gadu pārtraukuma 1995. gada 5. novembrī iedarbināt otro reaktoru, ļaujot atrisināt Armēnijas energoapgādes problēmas.
Romāns Bargais
Romāns Bargais (dzimis 1987. gada 5. septembrī Džūkstē) ir latviešu aktieris.
Biogrāfija
R. Bargais uzaudzis Džūkstē, beidzis Džūkstes vidusskolu. Skolas laikā piedalījies runas konkursā "Zvirbulis". 2011. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas dramatiskā aktiera kursu pie kursa vadītāja Edmunda Freiberga. Pirms iestāšanās Kultūras akadēmijā gadu nomācījies amatierteātra režiju Latvijas Kultūras koledžā. Pēc studijām atveidojis lomas dažādos teātros. Kopš 2017. gada ir Nacionālā teātra štata aktieris.
Nozīmīgākās lomas Nacionālajā teātrī: Ludviks ("Sudraba slidas", 2011), Ķirzaka (R. Bugavičutes "Sarkangalvīte un vilks", 2015), loma izrādē "Veiksmes stāsts" (2016), Līgavainis (F. Garsijas Lorkas "Asins kāzas", 2016), Ignats, Igors Sikorskis (I. Ābeles "Klūgu mūks", 2017), Ludis Mārcis (R. Blaumaņa "Trīne", 2017). Atveidojis vairākas lomas K. Serebreņņikova iestudētajās izrādēs — G. Bīhnera "Voiceks" (2012) un Raiņa, I. Strukas "Raiņa sapņi" (2015).
Dailes teātrī atveidojis Endija lomu izrādē „Nakts vēl nav galā” (pēc M. Tadjedinas filmas, 2014).
2018. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
2018. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija 16. ikgadējais Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss, kas notika Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Šī bija jau otrā reize, kad konkurss notika valstī (iepriekš 2010. gada konkurss).
20 valstis piedalījās konkursam, kas bija augstākais dalībvalstu skaits konkursa vēsturē,mpirmo reizi piedaloties Kazahstānai un Velsai. Francija konkursā atgriezās pēc 14 gadu pārtraukuma, kā arī Azerbaidžāna un Izraēla. No konkursa izstājās Kipra.
Konkursā pirmo reizi uzvarēja Roksana Veņģele no Polijas ar dziesmu Anyone I Want To Be.
Norises vieta
EBU paziņoja, ka konkurss notiks Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Šī bija otrā reize, kad Baltkrievija rīko konkursu, iepriekš rīkojot 2010. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursu.
Baltkrievijas premjerministra vietnieks Vasīlijs Žalko apstiprināja, ka konkurss notiks novembrī 2010. gada konkursa norises vietā Minskas Arēnā Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā. Tomēr tika paziņots, ka konkursa norises vieta vēl nav zināma, un arēna ir tikai viena no iespējamajām rīkotājarēnām. tomēr tika apstiprināts, ka konkurss notiks Minskas Arēnā, Minskā, Baltkrievijā.
Terni province
Terni province ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Umbrijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Terni. Provinces kopējā platība ir 2122 km2, 2008. gada beigās tajā dzīvoja 232 311 iedzīvotājs. Terni province sīkāk iedalās 33 komūnās.
Limbažu iela (Jūrmala)
Limbažu iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Limbažu iela sākas krustojumā ar Edinburgas prospektu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 190 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Limbažu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ondzuļi (Riebiņu pagasts)
Ondzuļi ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 209 km attālumā no Rīgas.
Karniolas medusbite
Karniolas medusbite (Apis mellifera carnica) (dažādos reģionos arī Karintijas medusbite, Krainas medusbite, Karpatu medusbite) ir rietumu medusbišu Eiropas medusbišu pasuga, kas pielāgojusies Centrālās un Dienvidaustrumu Eiropas videi. Pasuga nosaukta par godu vēsturiskajam Karniolas (Krainas) reģionam, kurš atradās mūsdienu Slovēnijā, un vistālāk ziemeļos mītošā no Balkānu populācijas Eiropas medusbitēm. Mūsdienās tā ir viena no visā pasaulē visvairāk audzētajām medusbišu pasugām.
Saimnieciskā nozīme
Pasuga ir kļuvusi par vienu no populārākajām biškopju vidū, pateicoties tās labajai spējai aizsargāties pret slimībām, tajā pašā laikā esot saudzīgai pret biškopjiem. Šīs bites labi pielāgo strādnieku populāciju nektāra pieejamībai, ātri variējot strādnieku bišu populācijas lielumu atbilstoši pieejamās barības daudzumam. Pateicoties tam, bagātīga nektāra periodos "karniolietes" ir ar lielu strādnieku skaitu un tādējādi šajos periodos savāc un uzglabā lielu daudzumu medus un ziedputekšņu. Tās ir pielāgojušās vēsākam klimatam nekā pasaulē vispopulārākās "itālietes".
Apraksts
Karniolas medusbites ir aptuveni tāda paša izmēra kā saimniecībā populārās Itālijas medusbites (A. m. Ligustica), taču atšķiras ar to parasti tumši brūni pelēko krāsu, ko atvieglo pieklusinātas gaišāk brūnas krāsas svītras. Viņu hitīns ir tumšs, bet uz ķermeņa ir iespējams atrast gaišākas vai brūnas krāsas gredzenus un punktus. Neizteiksmīgā krāsojuma dēļ viņas sauc arī par "pelēkajām bitēm".
"Karniolietes" ir gandrīz tikpat lielas un garas kā Latvijā parastā pasuga — Eiropas tumšā medusbite (A. m. mellifera), lai gan to vēders ir daudz plānāks. Turklāt Karniolas medusbitei ir ļoti gara mēle (6,5 līdz 6,7 mm), kas ir svarīgi āboliņa audzētājiem, īsa elkoņa locītava un ļoti īsi matiņi.
Ar pigmentācijas vērtējumu no 0 (pilnīgi tumšs) līdz 9 (pilnīgi spilgti dzeltens) A. m. carnica novērtē kā 1,3, kamēr "Eiropas tumšās" A. m. mellifera vērtējums ir 2,1 un košās A. m. Ligustica iegūst 7,8 punktus.
Krievijā no Karniolas medusbites atsevišķi izdala Karpatu medusbiti A. m. carpatica, tomēr Rietumos šo atdalījumu neatzīst.
Populācijas
Carnica pasugas ietvaros, pēc Frīdriha Rutnera domām, var identificēt divas grupas ar salīdzinoši nelielām īpašību atšķirībām, kuras nevar tik precīzi atšķirt vienu no otras, lai varētu runāt par atsevišķu pasugu: Alpu populācija (Austrija, Slovēnija, Slovākija) un Panonijas populācija (Ungārija, Karpati, liela daļa bijušās Dienvidslāvijas).
Vācija
1937. gadā Trešais reihs arī biškopībā īstenoja rasu politiku, lai aizsargātu un veicinātu Eiropas tumšās medusbites kā savas ideoloģijas "Asinis un augsne" paplašinājumu (Blut und Boden — nacistu sauklis, kas nosaka grupu ar vienotu izcelsmi un ģeogrāfisku apgabalu), aizliedzot citu medusbišu importu un regulējot bišu audzēšanu; tomēr atvieglojums tika pieļauts nedaudziem Karniolas medusbišu kopējiem Vācijas dienvidos, kas kopumā veidoja 13%. Bet pēc Austrijas aneksijas 1938. gadā A. m. carnica audzētāju skaits reihā pieauga līdz 31%. 1939. gadā tika veikti pasākumi, lai samazinātu "karnioliešu" skaitu apmēram par 95%. Biškopības literatūrā tajā laikā tika izmantota nacionālsociālistu idejiskā leksika, piemēram, "Svešie trani ir jāiznīcina".
Tomēr, sākot ar 1940. gada ziemu, biškopību visā Vācijā izpostīja milzīgas saimju nāves slimības dēļ, un ierobežojumi attiecībā uz izturīgāko "karnioliešu" audzēšanu tika atcelti. Pēc kara šī retorika tika atmesta, un Vācijas biškopības biedrības nolēma paturēt tikai A. m. carnica, kā rezultātā Eiropas tumšā medusbite tagad kļuvusi par apdraudētu pasugu Vācijā.
Viljams Savards
Viljams Savards (en; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija britu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Savards 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja maratona skriešanas disciplīnā. Diemžēl viņš bija viens no sešiem sportistiem, kas izstājās no sacensībām un nefinišēja.
Goruški
Goruški, arī Goruška vai Rožukalns, bija apdzīvota vieta Alūksnes novada Liepnas pagastā. Atradās pagasta austrumu daļā 15 km no pagasta centra Liepnas, 50 km no novada centra Alūksnes un 251 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atradās pie autoceļa V403. Mazāk kā kilometru ziemeļu virzienā atradās Latvijas—Krievijas robeža.
Linu iela (Jūrmala)
Linu iela ir iela Jūrmalā, Bāžciema apkaimē. Linu iela sākas krustojumā ar Griķu ielu un beidzas krustojumā ar Auzu ielu. Kopējais ielas garums ir 450 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Linu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
9. minibusu maršruts (Daugavpils)
9. minibusu maršruts ir Daugavpils sabiedriskā transporta minibusu maršruts, kas kursē no Autoostas līdz Grīvai.
Pieturvietas
9. minibusu maršrutā ir 13 pieturas, virzienā Autoosta — Grīva ir 5 pieturas, bet virzienā Grīva — Autoosta ir 8 pieturas.
Bei Juimins
Bei Juimins (zh, ; dzimis, miris ), rietumos zināms arī kā I. M. Pejs (Ieoh Ming Pei, I. M. Pei), bija ķīniešu izcelsmes amerikāņu arhitekts.
Viņš ir dzimis Guandžou, Ķīnā, uzaudzis Honkongā un Šanhajā. 1935. gadā pārvācās uz ASV. Tur iestājās Pensilvānijas Universitātē, taču ātri pārgāja uz Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtu, ko arī vēlāk absolvēja. Viņš ir bijis vairāku ievērojamu celtņu projektētājs un arhitekts, tai skaitā Džona F. Kenedija bibliotēkas, Nacionālās mākslas galerijas austrumu būves, Luvras "piramīdas", Ķīnas bankas torņa un islāmiskās mākslas muzeja.
Karjeras laikā ir saņēmis vairākas balvas. 1979. gadā B. Juimins saņēma AIA zelta medaļu, 1989. gadā bija pirmais Praemium Imperiale balvas saņēmējs, 1983. gadā viņš saņēma Prickera balvu, ko dažkārt uzskata par Nobela prēmiju arhitektūrā, savukārt 2003. gadā arhitekts bija nacionālā dizaina muzeja mūža ieguldījuma balvas saņēmējs.
Chrysolina graminis
Chrysolina graminis ir lapgraužu dzimtas suga, kurā ietilpst 7 pasugas. Sugas pārstāvji ir sastopami Eirāzijā, tai skaitā arī Latvijā.
Antons Korobovs
Antons Korobovs (uk; dzimis Kemerovā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2003).
Chrysolina graminis
Izplatība
Chrysolina graminis sensu lato ir sastopama no Pireneju pussalas līdz Rietumķīnas. Nominālā pasuga (C. graminis graminis) ir izplatīta Eiropā; C. graminis artemisiae ir sastopama Dienvidaustrumeiropā, Kazahstānā, Centrālāzijā, Dienvidsibīrijā un Mongolijā; C. graminis auraria — Daurijā, Tālajos Austrumos, Austrummongolijā un Ķīnā; C. graminis christianae — Francijā; C. graminis mediterranea — Korsikā un Spānijā; C. graminis rugulosa — Francijā; C. graminis santonici — centrālajos Alpos.
Pieaugušo vaboļu apraksts
Pieaugušo vaboļu (imago) ķermeņa garums ir 8—11 mm. Ūsas ir īsas ar paplašinātiem augšējiem posmiem. Spiculum gastrale ir resns un Y-veidīgs.
Antons Korobovs
Biogrāfija
Harkivas šaha skolas audzēknis. Daudzkārtējais Ukrainas junioru šaha čempionātu dalībnieks, kuros izcīnījis divas zelta medaļas: 1998. gadā U16 vecuma grupā un 2001. gadā U20 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Ukrainu Pasaules un Eiropas junioru šaha čempionātos, kuros 2001. gadā izcīnījis 2 sudraba medaļas: Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā un Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.
Chrysolina graminis
Pieaugušo vaboļu apraksts
C. graminis auraria ķermenis ir gaiši zaļš vai sarkanīgs ar vara toni. Segspārni uz diskiem ir ar plašu zilu strīpu un ar tievu — uz šuves.
Antons Korobovs
Biogrāfija
2002. gadā Aluštā pirmo reizi uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. 2004. gadā Ukrainas šaha čempionātā bijis otrais. 2008. gada Ukrainas šaha čempionātā kļuvis par bronzas laureātu. 2011. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā zaudējis 2. kārtā. 2012. gadā Kijivā otro reizi uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā Maskavā dalījis 1.-3. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Aerofłot Open. 2013. gadā Varšavā uzvarējis Eiropas čempionātā šaha ātrspēlē. 2013. gadā piedalījies arī Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā tikai 5. kārtā zaudējis nākamajam turnīra uzvarētājam Vladimiram Kramņikam. Pasaules kausa izcīņā piedalījies arī 2015. gadā, bet zaudējis jau 2. kārtā.