cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spānija
Demogrāfija
2008. gadā Spānijas iedzīvotāju kopskaits oficiāli sasniedza 46 miljonus iedzīvotāju, kā vēsta pašvaldības iestādes "Padrón municipal" dati, kas veic oficiālus reģistrus. Spānijas apdzīvotības blīvums — 91 cilv./km² — ir zemāks nekā lielākajā daļā Rietumeiropas valstu, un iedzīvotāju izvietojums Spānijā ir ļoti nevienmērīgs. Visapdzīvotākās teritorijas ir Vidusjūras piekraste un reģions ap Spānijas galvaspilsētu Madridi.
20. gadsimtā iedzīvotāju skaits Spānijā dubultojās — pamatā iespaidīgā demogrāfiskā uzplaukuma dēļ 1960. gados un 1970. gadu sākumā. Iedzīvotāju skaita pieauguma shēma valstī bija atšķirīga, tomēr pārsvarā tas notika iekšējās migrācijas dēļ — no iekšzemes lauku reģioniem uz industriālajām pilsētām. Ne mazāk kā vienpadsmit no Spānijas piecdesmit provincēm saskārās ar iedzīvotāju skaita samazināšanos. Pēc tam, kad 1980. gados dzimstības līmenis samazinājās un Spānijas apdzīvotības pieauguma temps nokritās, iedzīvotāju skaits atkal sāka pieaugt — iesākumā pamatā tā iemesla dēļ, ka kādreiz 1970. gados vai arī vēl vēlāk uz citām Eiropas valstīm emigrējušie spāņi atgriezās valstī. Pēdējos gados Spānija ir piedzīvojusi lielu imigrantu skaita pieplūdumu — galvenokārt no Latīņamerikas (39%), Austrumeiropas (15%), Ziemeļāfrikas (16%) un no Āfrikas reģioniem uz dienvidiem no Sahāras tuksneša (4%). 2005. gadā Spānija ieviesa trīs mēnešu ilgu amnestijas programmu, ar kuras palīdzību līdz šim ārzemniekiem bez dokumentiem tika piešķirta likumīga pavalstniecība. Daļa Spānijā dzīvojošo ārvalstnieku ir ieradušies no citām ES valstīm — 21% pastāvīgi iedzīvotāji no ārvalstīm. Viņi apmetušies galvenonkārt Vidusjūras piekrastē un Baleāru salās, kur daudzi eiropieši bija izvēlējušies dzīvot pēc aiziešanas pensijā vai arī ar darbu saistītu iemeslu dēļ. Šie ārvalstnieki ir galvenokārt angļi, franči, vācieši un holandieši, kā arī norvēģi.
Būtiski iedzīvotāju skaits samazinājās spāņu kolonistu un imigrantu dēļ, kuri devās uz citām pasaules daļām, visvairāk uz Latīņameriku. Sākot ar 15. gadsimta beigām, liels ibēriešu kolonistu skaits apmetās teritorijā, kas kļuva pazīstama kā Latīņamerika, un mūsdienās vairums baltādaino Latīņamerikas iedzīvotāju (aptuveni viena trešdaļa no iedzīvotāju kopskaita) ir spāņu vai portugāļu izcelsmes. 16. gadsimtā aptuveni 240 000 spāņu emigrēja, lielākoties uz Peru un Meksiku. Šim skaitam nākamajā gadsimtā pievienojās vēl 450 000 spāņu. Laika posmā starp 1846. un 1932. gadu gandrīz 5 miljoni spāņu devās uz abām Amerikas daļām — it īpaši uz Argentīnu un Brazīliju. No 1960. gada līdz 1975. gadam aptuveni divi miljoni spāņu pārceļoja uz Rietumeiropu. Šajā pašā periodā aptuveni 300 000 cilvēku pameta Spāniju, lai dotos uz Latīņameriku.
Pamattautības
1978. gada Spānijas konstitūcija, tās otrajā pantā, atzīst vēsturiskās tautības (spāņu nacionalidad histórica) un reģionus pretstatā ar spāņu tautai (nación). Lielas daļas Spānijas iedzīvotāju identitāte sastāv no dažādu reģionālo identitāšu pārklāšanās, nevis vienīgi spāņu identitātes. Dažas no reģionālajām identitātēm var pat būt pretrunā ar dominējošo spāņu kultūru. Atšķirīgas etniskās grupas Spānijā ir baski, katalāņi, galisieši un citas. Šī "dalītai identitāte" padara identitātes jautājumu Spānijā sarežģītu un neviennozīmīgu.
Mazākumtautību grupas
Spānijā dzīvo aptuveni 650 000—700 000 čigānu; apmēram puse no viņiem — Andalūzijā.
Rumāņu ierašanās sākās 16. gadsimtā. Aplēses par Spānijas rumāņu iedzīvotāju skaitu svārstās ap 700'000. Kanāriju salas līdz 15. gadsimta beigām apdzīvoja iezemieši — guanči. Starp 1609. un 1614. gadu, aptuveni 300'000 morisku jaunie kristieši, kuri turpināja slepeni praktizēt islāmu, tika piespiedu kārtā izraidīti no Spānijas.
Imigrācija
Saskaņā ar Spānijas valdības datiem, 2007. gadā Spānijā bija 4,5 miljoni ārvalstu rezidentu; neatkarīgas aplēses izvirzīja skaitli 4,8 miljoni cilvēku jeb 11% no kopējā iedzīvotāju skaita. Saskaņā ar 2005. gada uzturēšanās atļauju datiem, aptuveni 500 000 bija marokāņi, citi 500 000 bija ekvadorieši, vairāk nekā 200 000 bija rumāņi un 260 000 bija kolumbieši. Citas ievērojamas ārvalstu kopienas ir briti (8%), franči (8%), argentīnieši (6%), vācieši (6%) un bolīvieši (3%). Kopš 2000. gada Spānija ir pieredzējusi augstu iedzīvotāju skaita pieaugumu, kā rezultāts imigrācijas plūsmai, par spīti dzimstībai, kas ir tikai puse rezerves līmeņa. Šī imigrantu pieplūde, jo īpaši to, kas ierodas nelegāli pa jūru, ir radījusi ievērojamu sociālo spriedzi.
Spānijā dzīvo vairāki desmiti tūkstoši imigrantu no bijušajām kolonijām (īpaši Ekvatoriālā Gvineja) un imigranti no vairākām Dienvidsahāras un Karību reģionu valstīm, kuri nesen ir apmetušies Spānijā. Pastāv arī ievērojams skaits Āzijas imigrantu, no kuriem lielākā daļa ir ķīniešu, filipīniešu, Tuvo Austrumu, pakistāniešu un indiešu izcelsmes. Strauji palielinās latīņamerikāņu izcelsmes iedzīvotāju skaits. Citas augošās grupas ir briti (760'000 2006. gadā), vācieši un citi imigranti no pārējās Eiropas.
Eiropas Savienībā Spānijai ir otrais augstākais imigrācijas līmenis procentuālā izteiksmē pēc Kipras, bet ar lielu rezervi, kas ir lielākā absolūtajā skaitā. Ir vairāki iemesli augstajai imigrācijai, tostarp Spānijas kultūras saites ar Latīņameriku, tās ģeogrāfisko stāvokli, tās robežu porozitāte, liela izmēra melnais tirgus un izturība lauksaimniecības un būvniecības nozarēs, kam nepieciešamas zemākas darbaspēka izmaksas, ko piedāvā valsts darbaspēks. Vēl viens statistiski nozīmīgs faktors ir liels skaits iedzīvotāju no ES izcelsmes, kuri parasti atpūšas Spānijas Vidusjūras piekrastē. Faktiski, Spānija bija Eiropas lielākais migrantu absorbētājs no 2002. līdz 2007. gadam, ar tās imigrantiem vairāk nekā divkāršojot kā 2,5 miljoni cilvēku ieradušies. Saskaņā ar "Financial Times", Spānija ir visiecienitākais galamērķis rietumeiropiešiem, apsverot pārvākšanas no savas valsts un meklējot darbu citā ES dalībvalstī.
Imigrantu skaits Spānijā ir pieaudzis no 500 000 cilvēkiem 1996. gadā līdz 5,2 miljoniem 2008. gadā no kopējā 46 miljonu iedzīvotāju skaita. 2005. gadā vien regulēšanas programma palielināja juridisko imigrantu iedzīvotāju skaitu par 700,000 cilvēkiem. Bezdarbs imigrantu vidū ir pieaudzis līdz 67% 2007. gadā. Spānijas jaunais "Brīvprātīgas atgriešanās plāns" veicina imigrantus atstāt Spāniju trijos gados un piedāvā līdz 25 000 eiro, bet līdz šim, tikai 186 ekvadorieši ir parakstījušies atgriezties. Saskaņā ar programmas pirmajiem diviem mēnešiem pagājušajā gadā, tikai 1,400 imigrantu pieņēma piedāvājums.
Valodas
thumb|300px|Spānijas valodas (vienkāršots) [[spāņu valoda|Spāņu valodā (es vai es, Castilian) runā visā valstī, un tā ir arī vienīgā valoda visā Spānijā, kurai ir oficiāls statuss. Vairākas reģionālās valodas ir deklarētas kā otrās valodas kopā ar spāņu, kā arī komponentu kopienām, kurās tie runā:
Ir arī dažas citas izdzīvojušas romāņu minoritāšu valodas, piemēram, astūriešu—leoniešu grupa, kas ietver divas valodas Spānijā: astūriešu (oficiāli saukta "Bable"), kurai ir aizsargājamo statuss Astūrijā, un leoniešu, kurai ir aizsargājams statuss Kastīlijā un Leonā. Aragoniešu valoda ir neskaidri atpazīstama Aragonā. Gan astūriešu, gan leoniešu un aragoniešu valodām nevienā Spānijas reģionā nav oficiāla statusa atšķirībā no basku, katalāņu/valensiešu un galisiešu valodām. Tas varētu būt saistīts ar nelielo runātāju skaitu, mazāk nozīmīgu rakstu valodas tradīciju, salīdzinot ar katalāņu vai galisiešu valodām, un zemāku pašapziņu runātājos, kas tradicionāli saprot, ka nav spēcīga tautas pieprasījuma pēc to atzīšanas nozīmes reģionos, kuros tie runā. Ziemeļāfrikas spāņu pilsētā Meliljā ievērojama iedzīvotāju daļa runā tarifitu valodā. Tūristu iecienītajos apgabalos Vidusjūras krastos un salās tiek plaši lietota angļu un vācu valoda.
Kultūra
Līdz ar Spānijas ekonomisko uzplaukumu 15. un 16. gadsimtā uzplauka arī tās kultūra. Tā veidojās ļoti sarežģītos apstākļos. Tajā izpaudās gadsimtiem ilgās nacionālās tradīcijas, kā arī to spēcīgi ietekmēja baznīcas dogmas. Baznīcas konservatīvā attieksme pret visu jaunu bremzēja humānisma idejas, tādēļ Spānija ilgāk nekā citas zemes saglabāja kultūras reliģisko raksturu.
Arhitektūra
Spāņu arhitektūra ir attiecināma uz arhitektūru, kura veikta dažādos laika posmos mūsdienu Spānijas teritorijā, kā arī uz to arhitektūru, kuru veidojuši spāņu arhitekti. Vēsturiskās un ģeogrāfiskās daudzveidības dēļ Spānijas arhiktetūra var būt pat krasi atšķirīga ne vien visas valsts teritorijā, bet pat vienā pilsētā.
Spāņu arhitektūras pirmsākumi tiek datēti ar 4000. gadu p.m.ē., kad mūsdienu Spānijas teritorijā ibēri apmetās uz dzīvi un sāka celt ēkas. Patiesā arhitektūras attīstība sākās tikai ar romiešu iekarojumiem, kuri pēc sevis ir atstājuši nenovērtējamus arhitektūras pieminekļus. Pēc vestgotu ierašanās šajā teritorijā, samazinājās celtniecības metožu skaits. Pēc mauru invāzijas 711. gadā tika piedzīvotas radikālas izmaiņas un turpmākos astoņus gadsimtus strauji attīstījās arhitektūra. Piemēram, Kordova pat tika pasludināta par Omeijadas kalifāta kultūras galvaspilsētu. Vēlāk kristiešu karaļvalstīs šis stils saglabājās un tikai lēnām tajā ieplūda romānika un gotika. No 12. līdz 17. gadsimtam Spānijas teritorijā sajaucās arābu un eiropiešu kultūras, kas izpaudās arī arhitektūrā. 15. gadsimta beigās vietējie arhitekti daudz eksperimentēja ar renesanses arhitektūru. 17. gadsimta pirmajā pusē Spānijas arhitektūrā sāka izpausties baroka iezīmes. Viens no spilgtākajiem šā stila paraugiem ir Granadas katedrāles fasāde. Tēlniecībā līdzās milzīgajiem altāra veidoliem — retablo — darināja arī stājskulptūras. 19. gadsimtā arhitektūrā daudz sāka izmantot tēraudu un stiklu. 20. gadsimtā viens no modernisma arhitektiem bija Antonio Gaudi, kurš spēcīgi ietekmēja turpmāko Spānijas arhitektūras attīstību. Mūsdienās labākie spāņu arhitekti ir Rafaēls Moneo, Santjago Kalatrava un Rikardo Bofills.
Mūzika
Spāņu mūzika ārpus Spānijas bieži tiek saukta par flamenko mūziku, kura patiesībā ir Andalūzijas mūzikas žanrs un nav plaši izplatīts visā Spānijas teritorijā. Katram Spānijas reģionam ir raksturīga sava tautas mūzika. Pietiekoši populāra ir arī popmūzika, smagais metāls, rokmūzika un hiphops.
Literatūra
15. gadsimtā Spānijā strauju attīstību piedzīvoja literatūra. Gadsimtu mijā no 15. uz 16. gadsimtu radās tā sauktais "blēžu romānu" žanrs, kas strauji pēc tam izplatījās visā Eiropā. Viens no šā žanra agrīnajiem paraugiem ir "Tormesas Lasariļo dzīve". Bet par augstāko punktu spāņu literatūrā ir uzskatāms Migels de Servantess. Viņš ir tādu darbu autors, kā "Dons Kihots" un "Paraugnoveles".
Vizuālā māksla
Spāņu māksliniekiem radās iespēja uzzināt par tēlotājmākslas attīstību Itālijā un citās zemēs tikai 16. gadsimta otrajā pusē, kad Spānija bija kļuvusi par pasaules mēroga lielvalsti. Līdz tam Spānijā valdīja kultūras reliģiskais raksturs. Viens no tā laika spāņu izcilākajiem māksliniekiem bija El Greko. El Greko vienu no savām slavenākajām gleznām "Grāfa Orgasa guldīšana kapā" uzgleznoja, dzīvodams Spānijas pilsētā Toledo.
20. gadsimta sākumā izcils spāņu mākslinieks bija Pablo Pikaso.
Virtuve
Katrā Spānijas reģionā tās virtuve ir atšķirīga. Spānijā ļoti iecienītas ir zivis un citas jūras veltes, piemēram, menca ķiploku mērcē, moluski, krabji, foreles un citi. Plaši izplatītas ir arī dažādas mērces, gan saldās, gan asās. Arī siers, dārzeņi, desiņas, truša gaļa netiek smādēta. Ne tikai Spānijā, bet arī visā pasaulē plaši ir izplatīti spāņu vīni. Katram reģionam ir raksturīgas arī savas liķiera šķirnes. Populārs ir arī anīsa degvīns.
Sports
Spānijas futbola līga La Liga tiek uzskatīta par vienu no spēcīgākajām futbola līgām pasaulē. Populārākie, kā arī vieni no panākumiem bagātākajiem klubiem Eiropas futbola turnīros, ir Madrides "Real" un "Barcelona". Arī citi klubi, kā Madrides "Atletico", "Sevilla", "Villarreal" un "Valencia", ir veiksmīgi startējuši Eiropas kausos. Spānijas futbola izlase 2010. gadā ir izcīnījusi FIFA Pasaules kausu, kā arī trīs reizes uzvarējusi Eiropas čempionātā (1964, 2008, 2012).
Arī basketbolā Spānijas klubi regulāri cīnās par Eiropas kausiem. Slavenākie spāņu basketbola klubi ir Madrides "Real", FC Barcelona un Badalonas "Joventut". Šie klubi ir uzvarējuši gan Eirolīgā, gan ULEB Eirokausā. Vairāki spāņu basketbolisti ir spēlējuši un spēlē arī NBA. Slavenākie no tiem ir Pau Gazols, Hosē Kalderons, Rūdijs Fernandess un Serhio Rodrigess.
Dižskābaržu rinda
Dižskābaržu rinda (Fagales) ir dažādām dzimtām piederīgi koki un krūmi. Atsevišķi autori dižskābaržu rindu mēdz sadalīt 2 rindās - dižskābaržu (Fagales) rindā un bērzu (Betulales) rindā.
Dižskābaržu rindā ietilpst, (syn.: Carpinaceae),  un.
Piltene
Piltene ir sena pilsēta Kurzemes ziemeļu daļā, Ventspils novadā, pie Zvirbuļupes ietekas Ventas upes vecajā gultnē - Vecventā. Slavena ar to, ka savā laikā ir bijusi Kurzemes bīskapijas galvenā pilsēta un tās pēdējā bīskapa un vienīgā Livonijas karaļa Magnusa pēdējā rezidence 16. gadsimtā.
Vēsture
Pirms 13. gadsimta, vēl pirms Ventspils dibināšanas, Piltene veidojās kā Ventas lejteces galvenā tirdzniecības vieta, drošā attālumā no Baltijas jūras sirotāju (vikingu) tieša uzbrukuma draudiem. Līdzīgā veidā veidojās senās upju ostas Daugmalē, Jelgavā, Grobiņā un Turaidā. Iespējams arī, ka vecā kuršu osta atradusies pie Lagzdīnes pilskalna. Ap 1220. gadu, pēc nepierādītām hipotēzēm un tautas teikām, Dānijas karalis Valdemārs II (1170-1241) licis Piltenē uzbūvēt pili. Ir zināms, ka šajā laikā dāņu karaspēks karaļa Valdemāra II vadībā iekaroja Tallinu (1219), bet Zobenbrāļu ordenis iekaroja Sāmsalu (1227). 1230. gadā kuršu ķēniņa Lamekina līgumā ar Romas pāvesta sūtni Alnas Balduīnu latīņu valodā pieminēta kiligunda Langis, kas atbilst mūsdienu Landzei, atrodas pāris km attālumā no Piltenes. 1309. gadā pirmo reizi tika pieminēta Kurzemes bīskapa Burharda (Burchard) (1300-1311) Piltenes pils, kurā atradusies bīskapa kanceleja un soģa (Stiftsvogt) sēdeklis. 1330. gadā lietuviešu karaspēks aplencis pili, bet nespēja to ieņemt. Ap pili bijis miestiņš (suburbium). 1350. gadā Pilteni piemeklēja mēra epidēmija.
1557. gadā Piltenei piešķīra Rīgas pilsētas tiesības un tiesas varu pēc Aizputes, Kuldīgas un Ventspils namnieku parauga. 1559. gadā Dānijas karalis Frederiks II no Kurzemes un Sāmsalas bīskapa Jāņa IV Minhauzena nopirka viņa tiesības uz Sāmsalu, bet pēc tam 1560. gada maijā no koadjutora Ulriha Bēra, kuram saskaņā ar kanoniskajām tiesībām pēc bīskapa nāves vai atteikšanās būtu jākļūst par jauno Kurzemes bīskapu, atpirka arī Kurzemes bīskapa tiesības par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. 1578. gadā pēc zaudētās cīņas par Livonijas karalistes izveidi Krievijas cara Ivana IV vasaļatkarībā, Magnuss apmetās Piltenē kā pēdējais luterticīgais Kurzemes bīskaps. 1579. gadā Magnuss padevās Polijas virskundzībai. 1583. gadā bīskaps Magnuss, neatstādams mantiniekus, mira Piltenē. Līdz ar to Kurzemes bīskapijas pastāvēšanu uzskata par izbeigušos. 1585. gadā pēc tā sauktā "Piltenes mantojuma kara" (Kronborgas miera līgums) Dānija pilnībā atteicās no bijušās Kurzemes bīskapijas teritorijas par labu Polijai-Lietuvai.
1617. gadā Kurzemes bīskapija tika pārvērsta par autonomu Piltenes apgabalu Polijas-Lietuvas pakļautībā. Visa administratīvā vara pārgāja Aizputei. 1585. gadā pils inventarizācijas akti uzrāda tās izpostīto stāvokli. 1621. gadā tika pieminēts, ka pils ir pa pusei sagruvusi, savukārt ap 1750. gadu sagāzās pēdējā pils apdzīvojamā daļa.
Turki Vācijā
Turki Vācijā (arī Vācijas turki, tr) ir turku tautības iedzīvotāji, kas dzīvo Vācijā un veido lielāko mazākumtautības grupu valstī.
Sākotnējie iedzīvotāji
Ģermāņu tautas ar turkiem saskārās jau 17. un 18. gadsimtā, kad Osmaņu impērija uzsāka Balkānu teritoriju pakļaušanu. 1529. un 1683. gados osmaņi centās ieņemt Vīni, to aplencot. Pēc pēdējā aplenkuma osmaņi atkāpās un pēc viņiem palika liels daudzums turku, kas palika Vācijas teritorijā uz dzīvi kā dezertieri vai gūstekņi.
Nākamais posms sākās ar Prūsijas paplašināšanos 18. gadsimta vidū. 1731. gadā Kurzemes hercogs Ferdinands Ketlers esot Prūsijas karalim Frīdriham Vilhelmam I uzdāvinājis 20 turku miesassargus, bet Prūsijas kavalērijā kādreiz esot dienējuši 1.000 turku kareivji. Prūsijas karaļa prieks par dāvinājumu esot atspoguļojies viņa iecietīgajā attieksmē pret islāmticīgajiem kareivjiem paša armijā.
1740. gadā Frīdrihs Lielais, lai stiprinātu katoļticīgo iecietību, paziņojis: „Visas ticības ir vienādi labas, ja to piekritēji ir godprātīgi un, ja turki vai pagāni nāktu dzīvot mūsu valstī, mēs viņiem būvētu mošejas un tempļus.”
Pirmajiem turku izcelsmes kareivjiem tika atļauts svētdienās lūgšanām izmantot arī lūgšanu telpas. Berlīnē radās nepieciešamība pēc turku kapiem, kas tika izveidoti 1866. gadā.
Berlīnes un Konstantinopoles (tagad Stambula) starpā 18. gadsimtā tika nodibinātas diplomātiskās attiecības un abas pilsētas jau 19. gadsimtā bija noslēgušas tirdzniecības līgumus. Līgumu ietekmē abu pilsētu starpā notika aktīva iedzīvotāju apmaiņa starp osmaņu un ģermāņu valstīm. Līdz ar to turku kopiena Berlīnē kļuva arvien lielāka līdz pat Pirmajam pasaules karam.
Emigrācija uz Vāciju
Ievērojamākā iedzīvotāju migrācija uz Vāciju 1960. gados bija sekas straujajam dabiskajam iedzīvotāju skaita pieaugumam pašā Turcijā, kā arī darbaspēka trūkumam ziemeļrietumu Eiropā. 1950. gadu vidū visās Rietumeiropas valstīs, tai skaitā Rietumvācijā, tika piedzīvots ievērojams darbaspēka trūkums. Kā viens no labākajiem risinājumiem tika izraudzīta darbaspēka piesaistīšana no Vidusjūras valstīm. Sakarā ar Berlīnes mūra celtniecību 1961. gadā, darbaspēka krīze tika vēl vairāk saasināta un Vācija noslēdza ar Turciju pirmo darbaspēka ievešanas līgumu. Vācijas darba devēju iespaidā 1962. un 1963. gadā iebraukušajiem strādniekiem tika noteikts divu gadu uzturēšanās termiņš.
Saskaņā ar līgumu, 1961. gadā turku viesstrādnieku skaits valstī bija 7.116. Līgums Vāciju padarīja par līderi viesstrādnieku uzņemšanas ziņā un jau 1973. gadā Vācijā bija 80% no visiem Eiropā esošajiem turku viesstrādniekiem, bet šis īpatsvars līdz 1990. gadam samazinājās līdz 70%, kas tāpat Vāciju padarīja par līderi turku imigrantu skaita ziņā. Lielākā daļa turku bija pārliecināti, ka Vācijā viņi dzīvos tikai uz laiku un vēlāk atgriezīsies Turcijā, lai sāktu jaunu dzīvi ar nopelnīto naudu. 1966.–1967. gada recesijas laikā un sakarā ar naftas krīzi pēc 1973. gada bija novērojama straujākā turku viesstrādnieku izceļošana no Vācijas. Pēdējais lielākais turku izbraukšanas vilnis notika 1981.–1984. gadā, kad Vācija pieredzēja bezdarba krīzi. Tomēr izceļojušo turku skaits bija samērā mazs un turku minoritāte turpināja pieaugt.
Ģimeņu veidošana
1970. gados Turcijā atgriezās aptuveni 400.000 turku, bet citi no Turcijas brauca uz Vāciju, izmantojot tiesības ciemoties pie ģimenes locekļiem. Tā rezultātā 1974.–1988. gadā turku skaits Vācijā dubultojās un izlīdzinājās dzimumu līdzsvars, kā arī vidējais turku iedzīvotāju vecums bija kļuvis daudz jaunāks par vāciešu iedzīvotāju vidējo vecumu. 1987. gadā tikai 21% no vāciešiem bija jaunāki par 21 gadu, bet turku iedzīvotāju vidū šis īpatsvars bija 42%. 1967. gada recesijas laikā turku viesstrādnieku ievešana apstājās, bet pēc tam BfA (Bundesversicherungsanstalt für Angestellte) mainīja nosacījumus darba vīzu iegūšanai un ieveda pārsvarā sievietes. Politikas maiņa tika veikta tādēļ, ka darbaspēks bija nepieciešams tādās nozarēs kā apkalpojošā sfēra, elektronika, tekstilrūpniecība un apģērbu ražošana. Turklāt, bija nepieciešams sekmēt etnisku turku ģimeņu veidošanos. Bija paredzēts, ka tā tiks novērsti iespējamie draudi vietējai sabiedrībai. Vairums sievu brauca uz Vāciju pie saviem vīriem, kā arī daļa sieviešu cerēja tā panākt, ka viņu vīri un bērni varēs doties uz Vāciju kopā ar viņām. 1974. gadā tika veiktas izmaiņas viesstrādnieku ģimeņu veidošanas noteikumos un turku strādnieki to izmantoja, aizbraucot uz Turciju, apprecot sievas un, atgriežoties kopā ar viņām Vācijā. 1976. gadā turku viesstrādnieku vidū sieviešu īpatsvars jau sasniedza 27%.
Berlīnes mūra nojaukšana
Pēc Berlīnes mūra nojaukšanas 1989. gadā sākās intensīvas diskusijas par nacionālā sastāva un pilsonības jautājumiem, kā arī par turku minoritātes vietu apvienotās Vācijas valstī. Publiskās debates pārauga ksenofobiskā attieksmē un vardarbīgā rīcībā pret turku tautības iedzīvotājiem. Visspēcīgākā pretestība turku minoritātei bija Vācijas austrumu pavalstīs, kur apvienošanās ietvaros tika īstenotas plašas sociālas un ekonomiskas reformas. Turku minoritāte jutās apdraudēta visā Vācijā un sākotnējais 1.500 policijai ziņoto vardarbīgu uzbrukumu skaits gada laikā pieauga līdz 2.000. Politikā parādījās aicinājumi veidot „zonas bez ārzemniekiem” (Ausländer-freie Zonen) un attīstījās neonacistu grupējumi, izraisot lielāku sabiedrības interesi par integrācijas jautājumiem un liberāļu pausto „multikulturālas sabiedrības” veidošanas ideju. Ļoti lēni tika virzīti grozījumi pilsonības likumā, aizstājot izcelsmes principu ar dzimšanas vietas principu pilsonības iegūšanā. Problemātisks jautājums joprojām ir dubultpilsonība. Neskatoties uz šiem kavējošajiem faktoriem, arvien vairāk otrās turku iedzīvotāju paaudzes pārstāvji iesaistās politikā.
Politiskā darbība
Vācijas politikā turki bijuši samērā inerti, jo sākotnējie turku imigranti domāja, ka ieradušies Vācijā tikai uz laiku. Tikai daži turki ir ieguvuši Vācijas pilsonību un lielākā daļa Vācijas turku interesējas par Turcijas, nevis Vācijas politiku. Politiskā aktivitāte no turku puses pieaugusi pēdējo gadu laikā, pat nepilsoņu vidū. Vairākums turku ir Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas (SPD) atbalstītāji dēļ šīs partijas nostājas imigrācijas un naturalizācijas jautājumos. Sociālajā aptaujā pēc 2005. gada Vācijas federālajām vēlēšanām atklājās, ka 90% turku balsojuši par Gerharda Šrēdera Sociāldemokrātu un Zaļo apvienību. Šobrīd gan federācijas, gan pavalstu līmenī ir daudzi turku izcelsmes deputāti. 2008. gadā Džems Ezdemirs (tr) kļuva par Vācijas Zaļās partijas vadītāju.
Vācijas turki Bundestāgā
notika Bundestāga (parlamenta) 17. sasaukuma vēlēšanas, kurās ievēlēti četri (no visiem 622) turku izcelsmes locekļi:
Vācijas turki Eiropas Parlamentā
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta (EP) oficiālo informāciju, kopš 3. sasaukuma no Vācijas bijuši pieci turku izcelsmes deputāti. Šobrīd, 7. sasaukumā Vācijas turkus pārstāv viens EP deputāts — Ismails Ertugs (tr).
Noslēpumainais tikodendrs
Noslēpumainais tikodendrs (Ticodendron incognitum) ir tikodendru dzimtas vienīgā suga. Tas tika atklāts Kostarikā samērā nesen, tikai 1989. gadā. Noslēpumainais tikodendrs sastopams Centrālamerikā. Tas ir atzīts par retu sugu starptautiskā līmenī un iekļauts globālajā Sarkanajā sugu sarakstā. Noslēpumainais tikodendrs ir līdz 20 m augsts mūžzaļš koks, kura tuvākie radinieki ir bērzu dzimtas koki.
Viktorija (Kanāda)
Viktorija (en) ir pilsēta Kanādā Britu Kolumbijas administratīvais centrs. 2021. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits pārsniedza 91 tūkstoti. Tā atrodas valsts galējos dienvidrietumos uz Vankūveras salas, aptuveni 100 km attālumā no Britu Kolumbijas lielākās pilsētas Vankūveras, kas atrodas kontinentā. Pilsēta ir nosaukta Lielbritānijas karalienes Viktorijas vārdā. Viktorija ir viena no reģiona vecākajām pilsētām, briti šeit sāka dzīvot ap 1840. gadiem. Pilsētā ir saglabājušās vairākas vēsturiskās celtnes. Viktorija ir populārs tūristu galamērķis.
Šajā pilsētā ir uzaudzis basketbolists Stīvs Nešs. Viktorija bija viena no 2007. gada FIFA U-20 Pasaules kausa rīkotājām.
1683. gads
1683. (MDCLXXXIII) bija parastais gads, kas sākās piektdienā (pēc Gregora kalendāra) jeb pirmdienā (pēc Jūlija kalendāra).
1994.—1995. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 1994.—1995. gada sezona''' bija 49. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 27 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Hjūstonas "Rockets" spēlētāji, kas četru spēļu finālsērijā pieveica Orlando "Magic" ar 4—0. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Sanantonio "Spurs" spēlētājs Deivids Robinsons, par finālsērijas vērtīgāko tika atzīts Hakīms Oladžuvons ("Rockets").
1994. gada NBA drafts notika, tajā Milvoki "Bucks" ar pirmo numuru izvēlējās Glennu Robinsonu. 45. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Fīniksā. Tajā Rietumu komanda uzvarēja Austrumus ar 139—112. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Mičs Ričmonds ("Kings").
Maikls Džordans atgriezās NBA pēc pusgada ilga pārtraukuma, kura laikā izmēģināja veiksmi beisbolā.
Pa konferencēm
Piezīmes
Tamāra Abalde
Tamāra Abalde Diasa (es; dzimusi Ferollā, Spānijā) ir spāņu basketboliste, Spānijas basketbola izlases dalībniece, pašlaik (2010) pārstāv Spānijas līgas kluba Rivas Ecópolis rindās. Ir pārstāvējusi Spānijas izlasi 2008. gada Pekinas Olimpiādē un 2009. gada Eiropas čempionātā.
Windows 98
Windows 98 (kodētais nosaukums Memphis) ir grafiska operētājsistēma, ko izstrādājis uzņēmums Microsoft. Tā bija otrā lielā izlaide Windows 9x operētājsistēmu sērijā. Ierakstīšanai datu nesējos tā tika nodota 1998. gada 15. maijā un pārdošanā nonāca 25. jūnijā. Windows 98 bija nākamā versija pēc Windows 95. Tāpat kā tās priekšgājēja, tas bija hibrīds 16 bitu/32 bitu monolīts produkts ar MS-DOS bāzētu sāknēšanas stadiju. Windows 98 1999. gada 5. maijā sekoja Windows 98 Second Edition, bet pēc tam 2000. gada 14. septembrī Windows 2000. 2002. gada 30. jūnijā Microsoft izbeidza plaši pieejamu atbalstu Windows 98 un 98 SE versijai, bet 2006. gada 11. jūlijā — pagarināto atbalstu.
Šķirsteņu ezers
Šķirsteņu ezers (arī Lielais Šķirstiņu ezers) ir ezers Augšdaugavas novada Medumu pagastā. Izvietojies Augšzemes augstienē Augšzemes aizsargājamajā ainavu apvidū ziemeļos no Meduma ezera dabas parkā «Medumu ezeraine». Līčains ezers ar augstu dienvidu un ziemeļu krastu; ziemeļos paceļas 162,6 m augstais Šķirsteņu kalns. Ietek 4 strauti un avoti (tai skaitā no Mazā Šķirsteņu ezera), iztek strauts uz Liniņu ezeru un tālāk uz Pakrāci. Makrofīti: niedres, kalmes, meldri, kosas, lēpes, glīvenes. Mīt karpa, karūsa, līdaka, rauda, asaris. Ir peldvietas; dienvidu krastā ciems Vasariški.
Rubīdijs
Rubīdijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Rb un atomskaitli 37. Rubīdijs ir mīksts, sudrabbalts sārmu metāls. Rubīdijs dabā nav sastopams brīvā veidā, jo ir ķīmiski ļoti aktīvs — var uzliesmot gaisā; intensīvi reaģē ar gaisa skābekli, ūdeni, oglekļa dioksīdu, tāpat, kā visi pārējie sārmu metāli. Rubīdijs ir sastopams dažos minerālos. Tāpat, kā visi sārmu metāli, rubīdijs var būt tikai vienvērtīgs.
Izotopi
Rubīdijam ir tikai viens stabils izotops — rubīdijs-85, kas veido 72,17% no visa dabā sastopamā kopējā rubīdija daudzuma. Otrs izotops rubīdijs-87 (27,83%) ir nestabils. Tā pussabrukšanas periods ir 4,81 gadi.
Izmantošana
Rubīdijam un tā sāļiem ir ļoti neliels komerciālais pielietojums. Rubīdija savienojumus dažreiz izmanto uguņošanā, lai iegūtu purpura krāsas gaismas. To pievieno arī stiklam un keramikai, lai piešķirtu purpura nokrāsu. Tas tiek izmantots fotoelementu ražošanā, kā arī termoelektriskajos ģeneratoros, kur, izmantojot magnetohidrodinamisko principu, rubīdija joni veido augstu temperatūru un laiž cauri magnētisko lauku. Tā kā rubīdijs viegli jonizējas, tad uzskata, ka to potenciāli varētu izmantot arī kosmosa kuģu jonu dzinējos.
Jānis Brekte
Jānis Brekte (dzimis, miris ) bija latviešu gleznotājs — akvarelists. Bijis viens no sava laika ražīgākajiem un populārākajiem akvarelistiem.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā dārznieka ģimenē 1920. gada 15. augustā, bērnību pavadīja Lizumā. 1934. gadā atgriezās Rīgā un mācījās Kārļa Brencēna zīmēšanas kursos (1936—1939) un studēja Latvijas Mākslas akadēmijā (1940—1948), kur viņa pedagogi bija Leo Svemps, Nikolajs Breikšs, Kārlis Miesnieks. 1950. gadā viņu uzņēma Mākslinieku savienībā.
Miris Rīgā, apbedīts Lizuma Sila kapos.
Meita — akvareliste Ilona Brekte, arī viņas bērni, dvīņi Kristians Brekte un Patrīcija Brekte ir mākslinieki.
Izstādes
Izstādēs piedalījies no 1943. gada.
Piemiņai
Lizumā iekārtota pastāvīga mākslinieka darbu ekspozīcija. Izdotas reprodukciju mapes ar mākslinieka darbiem: Rīgā (1980); Maskavā (1982); Mākslas kalendārs (1982).
Sentlūsija
Sentlūsija ir salu valsts Ziemeļamerikā, Karību jūras reģiona austrumos uz robežas ar Atlantijas okeānu. Sentlūsija ir daļa no Mazajām Antiļu salām. Atrodas ziemeļos no Sentvinsenta un Grenadīnas, ziemeļrietumos no Barbadosas un dienvidos no Martinikas. Salas kopējā platība ir 617 km2 un 2009. gadā Sentlūsijā iedzīvotāju skaits sasniedza 173 765 cilvēku. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Kastri, kurā dzīvo apmēram trešdaļa salas iedzīvotāju.
Ģeogrāfija
Sala ir 617 kvadrātkilometrus liela. Sentlūsijas kalni ir klāti ar biezu mežu, te ir daudz strauju upju un strautu. Salas augstākā virsotne ir Žimī kalns, kura augstums sasniedz 959 metrus. Pitonu kalni ir salas visslavenākais apskates objekts. To virsotnes slejas 798 metru un 750 metru augstumā.
Pierādījumi salas vulkāniskajai izcelsmei ir atrodami daudzviet. Sufriēras tuvumā ir vulkāniskie krāteri un burbuļojoši dubļu vulkāni, kas izdala sēra gāzes. Pāri pilsētai slejas divas vulkānu virsotnes. Uz dienvidiem no salas atrodas 18 vulkāniskas izcelsmes virsotņu un krāteru virkne. Salā ir daudz skaistu pludmaļu, dienvidrietumu krastā dažas no tām klātas ar melno vulkānisko smilti.
Vēsture
Sentlūsiju Kolumbs atklāja 1502. gada 13 decembrī Sv. Lūsijas dienā. Laika posmā no 1605. līdz 1638. gadam, briti mēģināja izveidot patstavīgu apmetni, taču mēģinājumi bija neveiksmīgi, karojošo indiāņu - karību dēļ.
Noslēdzot vienošanos ar indiāņiem, franči izveidoja apmetni 1650. gadā. XVII gs. vidū sāka veidoties cukura plantācijas. Un sākās masveidīga āfrikāņu vergu ievešana Sentlūsijā. Mulati un afrikāņi dominēja starp salas iedzīvotājiem.
1803. gadā briti konfiscēja Sentlūsiju, un 1814. gadā saskaņā ar Parīzes līgumu, Francija atteicās no Sentlūsijas. Sentlūsija kļuva par Lielbritānijas koloniju.
Līdz 1814. gadam, kad sala beidzot nonāca britu jurisdikcijā, Sentlūsija bija konflikta vieta starp Angliju un Franciju. 14 reizes Sentlūsijā mainījās īpašnieki. 1834. gadā britu koloniālās varas iestādes atcēla verdzību uz salas.
No 1838. līdz 1958. gadam Sentlūsija bija daļa no Lielbritānijas Aizvēja salu kolonijas, no 1958. līdz 1962. gadam Vestindijas federācijā.
1967. gadā Sentlūsija saņēma asociētās valsts statusu ar Lielbritāniju un saņēma pašpārvaldes tiesības iekšējās lietās.
Sentlūsijai tika piešķirta pilnīga neatkarība 1979. gada 22. februārī.
Valodas
Oficiālā valoda ir angļu valoda. Sentlūsijā antiliešu kreolu valodā runā 95% iedzīvotāju un sarunvalodā šo valodu sauc par "Patwa". Šo antiliešu kreolu valodu izmanto literatūrā un mūzikā, un tā iegūst oficiālu atzinību.
Sākoties franču kolonizācijai, sāka attīstīties arī kreolu valoda. Kreols veidojās no franču un rietumāfrikas valodām. Daudzi vārdi ir iegūti no indiāņu - karību valodas.
Antiliešu kreolu valodā runā arī Dominikā, Martinikā, Gvadelupā, Sentvinsentā un Grenādā.
Ekonomika
Sentlūsijas ekonomika balstās uz tūrismu un ārzonas uzņēmumiem. 2008. gadā IKP bija 1,8 miljardi ASV dolāru jeb aptuveni 11,1 tūkst. ASV dolāru uz vienu iedzīvotāju. IKP sadalījums pa nozarēm: lauksaimniecība - 5%, rūpniecība - 15%, pakalpojumi - 80%. Reālais IKP pieaugums 2008. gadā samazinājās līdz 1,7%.
Nodarbinātības struktūra: lauksaimniecība - 22%, rūpniecība un tirdzniecība - 25%, pakalpojumu sfērā - 54%.
Galvenās tradicionālās tautsaimniecības nozares ir tūrisma pakalpojumi un lauksaimniecība. Galvenā kultūra ir banāni; tiek audzēti arī kokosrieksti, mango, kakao, citrusaugļi, vīnogas, cukurniedres. Sentlūsija ir otrā lielākā banānu eksportētājvalsts, Karību reģionā. Aktīvi attīstās ārvalstu tūrisms, kas nodrošina aptuveni 50% no ārvalstu valūtas peļņas. Sentlūsiju katru gadu apmeklē 300 tūkstoši tūristu.
Sentlūsijā ir attīstīta lauksaimniecības izejvielu pārstrāde, tekstilizstrādājumu un apģērbu ražošana, mēbeļu, kartona iepakojuma, cigarešu, bateriju un elektronisko ierīču, dzērienu un būvmateriālu ražošana. Ir tranzīta naftas termināls un naftas pārstrādes rūpnīca.
Salu piekrastes ūdeņos notiek intensīva zveja, piemēram, 2000. gadā tika nozvejots 1795 tonnas zivju, galvenokārt tunzivis un karaliskās makreles, kā arī delfīni.
Purvmiršu dzimta
Purvmiršu dzimta (Myricaceae) ir neliela augu dzimta. Ģintis, , un. Latvijā savvaļā dzimta ir pārstāvēta ar vienu sugu -, kas Latvijā ir aizsargājama suga. Gan parasto purvmirti, gan dažas Vaskmirtes sugas Latvijā audzē augu kolekcijās.
Anakreonts
Anakreonts (Ἀνακρέων, dzimis ap 570.-580.g. p.m.ē., miris ap 485.-495.g. p.m.ē.) bija viens no nozīmīgākajiem sengrieķu dzejniekiem, īpaši pazīstams ar savu mīlas un dzīru liriku; no viņa vārda radies apzīmējums "anakreontiskā lirika". Anakreonts rakstījis arī satīriska rakstura dzejoļus un epigrammas. No Anakreonta darbiem saglabājušies tikai fragmenti.
Dzīve
Anakreonts dzimis Teosā, joniešu pilsētā, kas atradās Mazāzijā. Par viņa vecākiem drošu ziņu nav, un arī par viņa paša dzīvi zināms visai maz.
Domājams, ka Anakreonts kopā ar daudziem jo daudziem teosiešiem 545.g. p.m.ē. devies trimdā uz Trāķiju, kad Teosai draudēja persiešu karaspēka iebrukums (Persijā tolaik valdīja Kīrs). Trāķijā viņi nodibināja koloniju - Abdēras. Persieši tolaik aktīvi centās iekarot grieķu kolonijas Mazāzijā, un ir iespējams, ka arī Anakreonts piedalījies to aizstāvēšanā.
No Trāķijas Anakreonts pārcēlies uz Samas Polikrāta galmu, bet pēc Polikrāta nāves 522.g. p.m.ē. devies uz Atēnām. Atēnās viņš darbojies Hiparha aizgādniecībā. Pēc Hiparha nāves Anakreonts, iespējams, atgriezies Teosā, kur arī miris (saskaņā ar citiem avotiem viņš miris Tesālijā).
Avesta
Avesta ir primārais svēto tekstu krājums zoroastrismā, kas galvenokārt ir uzrakstīts avestas valodā. Nosaukuma etimoloģija ir neskaidra, lai gan tiek uzskatīts, ka tas ir cēlies no persiešu valodas vārda apastāk, kas nozīmē "pamatteksts". Avesta sarakstīta laika posmā no 9. līdz 3. gadsimtam p.m.ē. Visvecākā sastāvdaļa Avestas reliģisko tekstu krājumā ir vecās himnas jeb gāthas ("dziedājumi"), kas satur reliģiskus pravietojumus, pamudinājumus un tā tālāk, un ko uzskata par paša Zaratustras sacerētām. Sasanīdu impērijas laikā tā tika sadalīta 21 atsevišķā grāmatā.
Vēsturnieki Avestu izmanto kā svarīgu seno austrumu tautu vēstures avotu.
Kirstija Koventrija
Kirstija Koventrija (en; dzimusi ) ir Zimbabves peldētāja.
Piedalījusies četrās Olimpiskajās spēlēs. 2000. gadā Sidnejā augstāko vietu (12.) ieņēma 100 m peldējumā uz muguras. 2004. gadā Atēnās kļuva par čempioni 200 m peldējumā uz muguras, izcīnīja sudrabu 100 m uz muguras un bronzu 200 m kompleksajā stilā. 2008. gadā Pekinā atkārtoja panākumu 200 m peldējumā uz muguras, tāpat izcīnīja trīs sudraba medaļas: 100 m uz muguras un 200 m un 400 m kompleksajā stilā. 2012. gadā Londonā augstākais sasniegums bija 6. vieta 200 m uz muguras un 200 m kompleksajā stilā, Londonā Koventrija bija Zimbabves karognesēja atklāšanas ceremonijā.
Ar panākumiem startējusi Pasaules čempionātā garajā baseinā, kur izcīnījusi trīs zelta medaļas, tāpat vairākas medaļas izcīnījusi Pasaules čempionātā īsajā baseinā. Ir izcīnījusi vairāk nekā 10 zelta medaļas Visāfrikas spēlēs.
Ir piederējis pasaules rekords gan 100 m, gan 200 m uz muguras. Septiņas reizes tikusi atzīta par Āfrikas gada labāko peldētāju starp sievietēm.
Pabažu pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Inčupes un Pabažu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Saulkrastes rajonā. Mūsdienās Pabažu pagasta teritorija iekļauta Saulkrastu novada Saulkrastu pilsētā un Saulkrastu un Sējas pagastos, Ādažu novada Ādažu un Carnikavas pagastos un Limbažu novada Vidrižu pagastā.
STS-118
STS-118 bija Space Shuttle Endeavour ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Starts notika 22:36:42 UTC no Kenedija kosmiskā centra starta laukuma 39A. Tika veiktas četras kosmonautu iziešanas atklātā kosmosā. Nolaišanās notika.
Šis bija pirmais Endeavour lidojums pēc STS-113 (pēdējais lidojums pirms Columbia katastrofas) 2002. gadā. Šis bija pirmais lidojums, kad Space Shuttle tika apgādāts ar elektrības pārveidotāju, kas ļautu kosmoplānam vajadzības gadījumā saņemt elektroenerģiju no SKS elektrosistēmas, tādējādi paildzinot kosmosa kuģa atrašanos pieslēgtam pie stacijas.
STS-118 misijas galvenais uzdevums bija uzstādīt SKS fermas konstrukciju S5, nomainīt sabojājušos žiroskopu, uzstādīt ārējo kravas platformu, pārvietot uz staciju svaigu pārtiku, ūdeni, aparatūru un citus materiālus.
Apkalpe
Barbara Morgana ir pirmā skolotāja, kas lidojusi kosmosā. Viņai paredzēts kosmosā veikt izglītojošu programmu. Barbara bija dubliere skolotājai Kristai Makolifei (Christa McAuliffe), kura gāja bojā Challenger katastrofā īsi pēc starta.
Sākotnēji bija paredzēts šajā lidojumā uz SKS nogādāt Kleitonu Andersonu, bet viņš tika pārcelts uz STS-117. Viņa vietā tika nozīmēts Els Drū.
Pirms Columbia katastrofas STS-118 apkalpe bija paredzēta šāda:
Derīgā krava
Endeavour kravas telpā atradās: Uz zemi atgriezās tikai Spacehab modulis, pārējās kravas palika SKS.
1. lidojuma diena (8. — 9. augusts)
Starts notika pēc plāna 22.36.42 UTC. Astoņas ar pusi minūtes pēc pacelšanās tika izslēgti trīs galvenie dzinēji, un Endeavour iegāja sākotnējā orbītā. 37 minūtes pēc starta Kelijs un Hobo iedarbināja kosmoplāna orbitālos manevrēšanas dzinējus, lai paceltu orbītas zemāko punktu. Pēc ieiešanas orbītā tika atvērtas kravas nodalījuma durvis (dzesēšanas sistēmas radiatori), aktivizēts Spacehab modulis. Apkalpe nodarbojās ar plānotajiem darbiem, tai skaitā ar skafandru pārbaudi.
2. lidojuma diena (9. — 10. augusts), saslēgšanās ar SKS
Apkalpe, izmantojot Endeavour manipulatoru, veica siltumizolācijas plāksnīšu novērošanu, iegūtos datus nosūtot uz zemi analīzei.
Tika publiskots, ka, analizējot starta laikā uzņemtos attēlus, tika secināts, ka no ārējās degvielas tvertnes bija atdalījušies deviņi mazi izolācijas gabali. Vismaz trīs no tiem varēja trāpīt kosmoplāna siltumizolācijas plāksnītēm.
Saslēgšanās operācijas ar staciju sākās 12.30 UTC. Pirms ciešās pietuvošanās Endeavour veica stacijas aplidojumu 180 m attālumā no tās, lai stacijas apkalpe varētu nofotografēt kosmoplāna apšuvuma stāvokli. Saslēgšanās notika 18.02 UTC. Divu stundu laikā notika savienojumu hermetizācijas pārbaudes, 20.04 UTC tika atvērtas Endeavour un stacijas lūkas, un abas apkalpes satikās.
3. lidojuma diena (10. — 11. augusts), 1. iziešana
Misijas vadības pārstāvji paziņoja, ka uzņemtajos attēlos ir redzms kosmoplāna siltimizolācijas plāksnīšu bojājums — bedrīte aptuveni 8 cm diametrā.
10. augustā īsi pirms 21.00 UTC Koldvela ar kosmoplāna manipulatoru no kravas telpas izcēla S5 fermu. Hobo ar stacijas manipulatoru to pārņēma un pārvietoja pagaidu pozīcijā. Vēlāk kosmonauti aktivizēja elektropārveidotāju SSPTS, un Endeavour sāka saņemt 6,5 kW elektroenerģiju no stacijas saules baterijām. Tas ļauj vajadzības gadījumā paildzināt kosmoplāna uzturēšanos pie stacijas.
16.28 UTC sākās pirmā iziešana atklātā kosmosā, kuru veica R. Mastračio un D. Viljamss, lai veiktu S5 uzstādīšanas darbus. Č. Hobo un K. Andersons vadīja stacijas manipulatoru. S5 oficiāli tika uzstādīts 18.26 UTC. To pievienoja saules bateriju bloka S4 galā, un tas kalpos par starpposmu, pie kura nākamgad paredzēts uzstādīt saules baterijas S6. Mastračio un D. Viljamss veica aizbīdņu ievietošanu vajadzīgajās vietās, tādējādi fiksējot S5. Pēc tam viņi noņēma manipulatora fiksatoru un veica kabeļu savienošanu starp S5 un S4. Tad viņi pārvietojās uz stacijas Z1 fermu, lai novērotu P6 radiatora salikšanu (vēlāk, STS-120 misijas laikā, P6 tiks pārvietots uz citu vietu) un fiksētu to. Darbi tika izpildīti ātrāk par plānu, un kosmonautiem atlika laiks paveikt citus papildu darbus. Iziešanas ilgums bija 6 stundas 17 minūtes.
19.52 UTC, kosmonautu iziešanas laikā, sabojājās stacijas Destiny moduļa vadības primārais dators. Rezerves dators momentāni pārņēma vadību, un trešais dators stājās rezerves datora vietā. Datora iziešana no ierindas neietekmēja stacijas darbību un iziešanu kosmosā.
4. lidojuma diena (11. — 12. augusts)
20.56 UTC Endeavour un SKS apkalpes apstiprināja, ka SSPTS iekārta darbojas normāli, un lidojuma vadība oficiāli apstiprināja misijas pagarināšanu līdz 14 dienām. Pēc lāzerapskates, ko veica ar kosmoplāma manipulatoru, tika secināts, ka bojātas 2 plāksnītes 2,5 cm dziļumā, kas ir puse no karstumizturīgo plāksnīšu biezuma. Speciālistiem uz zemes jāveic papildu aprēķini un pārbaudes, lai noteiktu, vai nepieciešams plāksnīšu remonts.
5. lidojuma diena (12. — 13. augusts), 2. iziešana
15.32 UTC sākās 2. iziešana kosmosā, kurā piedalījās R. Mastračio un D. Viljamss, veicot stacijas žiroskopa (CMG-3) nomaiņu, kurš sabojājās 2006. gada beigās. Vispirms viņi demontēja bojāto CMG no Z1 konstrukcijas un novietoja blakus īslaicīgā pozīcijā. Tad no vaļējās kravas platformas ESP-3 Endeavour kravas telpā tika izņemts jaunais žiroskops ar rāmi un pārvietots uz ESP-2 pie Quest slūžu kameras. Tad pats žiroskops tika izņemts no rāmja un uzstādīts Z1. Veco žiroskopu kosmonauti novietoja rāmī uz ESP-2, kur tas paliks līdz laikam, kad to nogādās uz zemi misijā STS-122. Papildus kosmonauti veica kosmoplāna bojātās vietas fotografēšanu.
6. lidojuma diena (14. — 15. augusts)
ar kosmoplāna manipulatoru no Endeavour kravas telpas tika izcelta ārējā kravas platforma ESP-3 un uzstādīta uz P3 fermas.
B. Morgana novadīja mācību stundu bērniem no Aidaho. 25 min viņa atbildēja uz skolēnu jautājumiem.
7. lidojuma diena (15. — 16. augusts), 3. iziešana
R. Mastračio un K. Andersons veica 3. iziešanu atklātā kosmosā, kura sākās 14.37 UTC. Iziešanas laikā viņi pārvietoja divus CETA Cart (Crew and Equipment Translation Aid) no S1 un P1, noņēma P6 raidītāju, pārvietoja S joslas SASA antenu no P6 uz P1. Skafandra cimdu pārbaudes laikā, kura notiek ik pēc 30 minūtēm, Mastračio atklāja plīsumu uz viņa cimda īkšķa. Lai būtu droši, Ričards atgriezās slūžu kamerā 19.52 UTC. Kleitons pabeidza plānotos darbus un atgriezās stundu vēlāk. Pēc atgriešanās tika veikta cimda analīze. Skafandra cimds sastāv no pieciem slāņiem, un plīsums bija aizgājis tikai līdz otrajam slānim
8. lidojuma diena (16. — 17. augusts)
Apkalpe turpināja mantu pārnešanu no kosmoplāna uz staciju. Morgana un Drū veica izglītojošo programmu ar studentiem.
Tika pieņemts lēmums neveikt bojāto siltumizolācijas plāksnīšu remontu orbītā, jo pēc pārbaudēm uz zemes tika secināts, ka šāds bojājums nerada bīstamību kosmosa kuģim, ieejot atmosfērā.
9. lidojuma diena (17. — 18. augusts)
Apkalpe turpināja mantu pārnešanu.
10. lidojuma diena (18. — 19. augusts), 4. iziešana
19.46 UTC notika simboliska abu apkalpju atvadīšanās, un lūkas tika aizvērtas 20.10 UTC.
11. lidojuma diena (19. — 20. augusts), atvienošanās no stacijas
Endeavour atvienojās no SKS 11.56 UTC.
12. lidojuma diena (20. — 21. augusts)
Apkalpe kravāja mantas un gatavojās nosēšanai.
13. lidojuma diena (21. augusts), nolaišanās
15.20 UTC tika iedarbināti dzinēji, lai veiktu bremzēšanas manevru un noietu no orbītas. Nolaišanās bija paredzeta uz Kenedija kosmiskajā centra lidlauka. 16.32.16 UTC pakaļējie riteņi pieskārās skrejceļam, priekšējie — 16.32.29 UTC. Endeavour pilnībā apstājās 16.33.20 UTC. Lidojuma ilgums bija 12 dienas 17 stundas 56 minūtes un 38 sekundes.
Sākotnējā karstumizturīgo plāksnīšu apskate rādīja, ka tās labi pārcietušas iziešanu cauri atmosfērai.
Parastais ozols
Parastais ozols (la) ir dižskābaržu dzimtas ozolu ģints koku suga, kas ir vienīgā šīs ģints suga, kura Latvijā aug savvaļā. Ir arī selekcionētas vairākas dekoratīvas apstādījumu šķirnes. Parastais ozols izaug liels koks ar vērtīgu koksni, augļi — rieksti, kurus sauc arī par zīlēm jeb ozolzīlēm. Zīles senāk cilvēki izmantoja pārtikā (gatavoja "ozolzīļu kafiju"), kā arī tās ir nozīmīgs barības avots dažādiem dzīvniekiem. Latvijā ir izdīgušas un turpina augt 1200 gadu vecas ozolzīles. Lielākais koksnes blīvums starp Eiropas ozoliem ir Latvijā. Tādēļ daudzu Eiropas viduslaiku mākslinieku gleznām kā pamats ir izmantots tieši ozolkoks no Latvijas.
Simbolisms latviešu kultūrā
Baltu reliģijā ozolu birzīs ir dzīvojuši dievi, tāpēc arī latviešu mitoloģijā un kultūrā ozoli ieņem īpašu vietu. Par ozola simbolismu latviešu kultūrā liecina tādi salīdzinājumi kā „Vīrs kā ozols”, „Stalts kā ozols”, „Stiprs kā ozols”. Tautas dziesmās un senajos ticējumos ozols simbolizē tautu dēlu un stipru vīru, tādēļ šūpuli, šūpuļa līksti un pirmās pirtsslotas zēnam gatavo no ozola. Vislielākie latviešu svētki Jāņi, ir vasaras saulgriežu laiks, kad līgotāji vij ozolzaru vainagus un liek tos galvā Jānim, ar ozolzariem pušķo mājas, pajūgus un automašīnas.
Pēc senlatviešu ticējuma Jāņu naktī meitām jāmet Jāņu vainagi ozolā. Tās, kuru vainagi ar pirmo sviedienu paliks zaros, tajā pašā gadā izies pie vīra. Pārējām būs vēl precinieks jāgaida. Cik reizes vainags nokrīt zemē, tik gadi jāgaida.
Mūsdienās ozola zariem ir rotāts Latvijas Republikas ģerbonis, firmu un organizāciju emblēmas. Ozols tiek izmantots nosaukumos, uzvārdos, mājasvārdos. Vēl arvien ozola zaru vītnes ir rotājums ne tikai vasaras saulgriežos, bet arī ģimenes godos, valsts svētkos, Dziesmu svētkos, atklājot un iesvētot jaunas ēkas, tiltus un pieminekļus. Ozola lapa Latvijā ir īpaši aizsargājamo dabas teritoriju simbols.
Pielietojums medicīnā
Ozolu mizas preparātu iedarbība pamatojas uz miecvielu spēju sablīvēt, miecēt ādu, gļotādas. No drogas gatavo tējas un novārījumus, kurus lieto kā savelkošus, pretiekaisuma līdzekļus, caurejas, kuņģa un zarnu asiņošanu ārstēšanai. Ārīgi tos lieto mutes dobuma skalošanai hroniska rīkles iekaisuma (tonsilīta), stomatītu, kā arī ādas iekaisumu, ja izdalās daudz eksudātu, un apdegumu ārstēšanai, pret hemoroidālām asiņošanām, peldēm pret roku un kāju svīšanu, skalojumiem, uroģenitālo orgānu, akūtu iekaisumu ārstēšanai. Tautas medicīnā parastā ozola mizu izmanto tāpat kā zinātniskajā medicīnā, bet bez tam vēl apsaldējumu, izgulējumu, skrofulozes ārstēšanai, skalojumiem pret baltajiem ziediem un trihomonu invāzijām. Iekšķīgi lieto dizentērijas, pārmērīgu menstruālo asiņošanu, urīnpūšļa iekaisumu, cingas, rahīta, aknu un liesas slimību ārstēšanai, kā arī pret saindēšanos ar sēnēm un vara sāļiem. Uz lapām izveidojušos pangu novārījumu lieto apdegumu un apsaldējumu ārstēšanai. Ozolu mizas pulveri ar melnās papeles pumpuriem līdzīgās daļās vārot eļļā vai taukos (uz 1 — 2 ēdamkarotēm drogas 10 ēdamkarotes eļļas), gatavo ziedi, ko lieto izgulējumu ārstēšanai. Ozolu miza ietilpst dažādu jaukto tēju sastāvā.
Dižozoli
Lielāko daļu no Latvijas dižkokiem aizņem tieši ozoli. Par dižozolu saucas ozols ar apkārtmēru virs 4 metriem. Latvijas lielākie dižozoli pārsniedz 9 metru apkārtmēru. Kaives dižozols, kas atrodas Tukuma novada Sēmes pagastā, kā arī koks kas atrodas Ropažu novada Garkalnes pagastā ar 10,2 m apkārtmēru ir resnākais ozols Baltijā un Ziemeļeiropā.