cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jokelas skolas apšaude
Norise
Policijas patruļa ieradās ap pulksten 11:55, kam vēlāk sekoja ap simts policistu, arī Karhuryhmä speciālo uzdevumu vienība un vairāki atvaļinātie policisti, kas aplenca skolas ēku. Kad policija mēģināja uzsākt sarunas, šāvējs pulksten 12:04 atklāja uguni arī uz policistiem, tomēr nevienu neievainojot.
Konfrontācija beidzās pēc aptuveni 40 minūtēm, kad Auvinens mēģināja izdarīt pašnāvību, tomēr neveiksmīgi un tika atrasts skolas tualetē vēl dzīvs, bet bez samaņas 13:53.
Auvinens tika aizvests uz Helsinku universitātes centrālo slimnīcu Tolo pilsētā, bet mira tajā pašā vakarā 22:15.
Slepkavības ierocis
Peka Ēriks Auvinens ieroča turēšanas atļauju ieguva trīs nedēļas pirms slaktiņa. Viņš bija arī Helsinku šaušanas kluba biedrs.
Par ieroci Auvinens izmantoja SIG Mosquito 22. kalibru. Ierocis bija iegūts legāli un reģistrēts uz Peka Ērika Auvinena vārda 19. oktobrī. Pats Auvinens gan vēlējās iegādāties jaudīgāku ieroci - 9 mm Beretta - tomēr policija šim ierocim atļauju neizsniedza, tādēļ tika izmantots iepriekš minētais 22. kalibra ierocis.
Gatavošanās noziegumam
Pēc ieroča turēšanas atļaujas saņemšanas Auvinens trenējās šaušanā. Šaušanas klubā viņš veica 1 stundas treniņsesiju, kā arī trenējās patstāvīgi.
Par saviem nodomiem Auvinens informēja, ievietojot vairākus video interneta portālā YouTube ar segvārdu Sturmgeist89, kuros viņš bija redzams turot rokā ieroci. Citā video bija redzams kā viņš trenējas šaujot pa ābolu. Vienā no saviem video viņš pat bija atklājis datumu, kurā bija ieplānojis slaktiņu, publicējot video Jokela High School Massacre 11/7/2007, kurā kā fona mūzika skanēja KMFDM dziesma "Stray Bullet".
Krieg
Krieg ir vācu industriālā roka grupas KMFDM remiksu albums, kas sastāv no remiksētām grupas 2009. gada albuma Blitz dziesmu versijām. Albums tika izdots.
Jokela
Jokela ir mazpilsēta Tūsulas pašvaldībā, Somijā. Jokelā dzīvo aptuveni 6000 iedzīvotāju. Helsinki atrodas apmēram 30 kilometru attālumā no Jokelas.
Pilsētā 1996. gada 21. aprīlī notika smaga vilcienu avārija, kurā četri cilvēki tika nogalināti un 75 cilvēki ievainoti. Radot zaudējumos vairāk kā 4,3 miljonus eiro. Bet 2007. gada 7. novembrī Jokelas skolā notika apšaude, kuras laikā astoņi cilvēki tika nogalināti.
Vēsture
Līdz 19. gadsimta vidum Jokelas apkārtne bija reti apdzīvota. Jokelas attīstība sākās līdz ar dzelzceļa līnijas atklāšanu 1862. gadā. 1874. gadā tika atvērta ķieģeļu rūpnīca. Industriālā attīstība arī veicināja Jokelas iedzīvotāju skaita pieaugumu no 570 iedzīvotājiem 1920. gadā līdz 1617 iedzīvotājiem 1950. gadā.
Jokelas skolas apšaude
Pilsētiņa kļuva bēdīgi slavena pasaules mērogā pēc Jokelas skolas apšaudes 2007. gada 7. novembrī, kad šīs skolas skolnieks Peka Ēriks Auvinens atklāja uguni uz skolēniem un skolas darbiniekiem, nogalinot 8 cilvēkus un izdarot pašnāvību.
Jāņmuiža (Priekuļu pagasts)
Jāņmuiža ir apdzīvota vieta Cēsu novada Priekuļu pagastā. Izvietojusies Gaujas kreisajā krastā netālu no autoceļa P20 un Rīgas—Valkas dzelzceļa (stacija Jāņamuiža) 7,5 km no pagasta centra Priekuļiem, 8 km no novada centra Cēsīm un 93 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Jāņa muižas (Johannenhof) kungu mājas. Jāņmuižā atrodas ģimenes ārsta prakse, viesu nams, vairāki veikali. Agrāk atradās sākumskola un Jāņmuižas Profesionālā vidusskola.
Vēsture
1757. gadā Jāņa muiža kā Cēsu pils muižas sastāvdaļa parādījās Vidzemes muižu arklu revīziju dokumentos. 1777. gadā Cēsu pilsmuižas īpašnieks Kārlis Ādams Volfs uz septiņu Līvu pagasta zemnieku māju bāzes izveidoja atsevišķu Jāņa muižu, ko norakstīja mūža lietošanā savai sievai Regīnai, dzimušai fon Rautenfeldei. Tajā pašā gadā viņš Cēsu pilsmuižu pārdeva Kārlim Eberhardam fon Zīversam. Jāņmuižu vēlāk iznomāja vairākiem nomniekiem, līdz 1912. gadā to iegādājās latviešu tirgotājs un Cēsu luterāņu baznīcas draudzes priekšnieks Andrejs Kampe (1867—1919), kuru Latvijas brīvības cīņu laikā lielinieki nošāva.
1920. gada zemes reformas rezultātā no Jāņa muižas atdalīja vairākas saimniecības, bet muižas centrs 150 ha kopplatībā nokļuva pēdējā nomnieka dēla diplomāta Andreja Kampes (1905—1942) īpašumā ar nosaukumu „Vairogi“. Pēc Otrā pasaules kara, 1946. gadā, uz Jāņmuižu pārcēla Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas skolu (vēlāko Jāņmuižas Profesionālo vidusskolu), kurai nodeva muižas ēkas un zemi. 2004. gadā bijušajā kungu mājā atklāts Jāņmuižas Profesionālās vidusskolas vēstures muzejs. Pašlaik agrākā muižas centra teritorija sadalīta starp bijušā īpašnieka Andreja Kampes radiniekiem.
Bernhards Dīriķis
Bernhards Dīriķis (dzimis, miris ) bija latviešu žurnālists, sabiedrisks darbinieks, jaunlatviešu kustības dalībnieks. Viņš bija tulkotāja, publicista Andreja Dīriķa brālis.
Vairogs (heraldika)
Heraldiskā vairoga forma līdz 16. gadsimtam mainījās līdzi ar kaujas vairoga izskatu, bet pēc tam, kad vairogs pārstāja kalpot kā bruņojuma veids, turpināja attīstīties līdzi dizaina novitātēm un dominējošajiem mākslas stiliem kultūrā (baroks, manierisms, ampīrs, rokoko, jūgends u.c.).
Bernhards Dīriķis
Biogrāfija
Dzimis Ērgļu pagasta "Vējavu" māju saimnieka ģimenē. Bērnību pavadīja Jēkabmiesta (tagad Jēkabpils) tuvumā Sēlijā, kur viņa tēvs rentēja muižu. Mācījās Tērbatas Skolotāju seminārā un studēja Pēterburgas Skolotāju institūtā.
No 1852. līdz 1858. gadam strādāja Ārensburgas apriņķa skolā par krievu valodas skolotāju, pēc tam pārcēlās uz Rīgu un pieņēma vietu Vidzemes kamerālpalātā, t.i. kļuva par valsts ierēdni. Mēģināja nodibināt latviešu biedrību pēc vācbaltu Latviešu Draugu biedrības parauga un laikrakstu, taču dažādu iemeslu dēļ šī iecere neizdevās. Nostrādājis četrus gadus Pleskavā par akcīzes ierēdni, viņš atgriezās Rīgā un pēc pāris gadiem realizēja savus agrākos nodomus.
Medību Suņi
Medību Suņu zvaigznāju 17. gadsimtā ieviesa Jans Hevēlijs. Zvaigznājs simbolizē suņus, kuri iet Vēršu Dzinēja pavadā.
Bernhards Dīriķis
Biogrāfija
1870. gadā sāka izdot nedēļas laikrakstu "Baltijas Vēstnesis" (bija arī tā redaktors), bet 1877. gadā nodibināja pirmo latviešu dienas avīzi "Rīgas Lapa". 1880. gadā abas avīzes nonāca akciju sabiedrības "Dīriķis un biedri" īpašumā, "Baltijas Vēstnesim" pārtopot par dienas avīzi "Rīgas Lapas" vietā, bet "Baltijas Vēstneša" vietā par nedēļas avīzi kļūstot "Balsij".
Sarakstīja pirmo latviešu rakstniecības vēsturi latviešu valodā "Latviešu rakstniecība" (1860), kā literatūrkritiķis tajā lielu uzmanību pievēršot arī analizējamo darbu valodas kvalitātei.
Miris 1892. gada 25. augustā (6. septembrī pēc jaunā stila) Rīgā. Apglabāts Lielajos kapos.
Drusti
Drusti ir apdzīvota vieta Smiltenes novada Drustu pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie autoceļa P29 Brengūža un Krogus ezera krastā 26 km no novada centra Smiltenes un 120 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Autoceļš P58
P58 autoceļš Viļāni—Preiļi—Špoģi ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A12 Viļānos caur Preiļiem ar autoceļu A13 pie Špoģiem. Autoceļš ir 62,2 garš un visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes, Preiļu un Augšdaugavas novadus.
Vēsture
2015. gada 27. janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P58 posma Pelēči-Kolomosti (53,8-58,1km) seguma uzturēšanas darbiem.
Svētā Anna
Svētā Anna (gr; he — žēlastība, skaistums) ir Jēzus Kristus vecmāmiņa, Jaunavas Marijas māte, Svētā Joahima sieva.
Dzīvesgājums
Sena leģenda vēsta, ka Anna piedzima Jūdejā, kur Bētlemē bija viņas dzimtās mājas. Pēc nostāstiem viņas vecāki — Stolanus un Emerentiana — bija karaliskās Dāvida dzimtas pēcteči. Viņi netiecās pēc pasaulīgiem labumiem, bija tikumīgi, taisnīgi un Dievpaklausīgi, veica labus darbus. Viņu dzīve pagāja nepārtrauktā lūgšanā, pārdomās par garīgām lietām un darbu. Annas dievbijīgo audzināšanu vecāki papildināja ar kalpošanu Jeruzalemes templī Ar savu vīru Joahimu, kas arī nāca no Dāvida dzimtas, apprecējās 24 gadu vecumā. Viņš uzauga pārtikušā un jaukā ģimenē Nācaretē. Joahims un Anna uzskatīja savu laulību par Dieva noslēgtu svētu savienību. Abi ievēroja Dieva likumus, gāja Dievbijības ceļu draudzīgi un paklausīgi. Savu mantību dalīja trīs daļās: vienu upurēja dievnamam, otru izdalīja nabagiem un svētceļotājiem, trešo atstāja sev.
Anna bija visu sievu paraugs. Kaut arī kopā ar Joahimu bija laimīgi, tomēr Dievs viņus nebija aplaimojis ar pēcnācējiem. Savas laulības 20 gados viņiem nebija ne dēlu, ne meitu. Jūdu kultūrā ģimeni bez bērniem uzskatīja par Dieva sodu. Lēnprātīgi panesa šo neslavu, izsakot lūgšanās Dievam savas bēdas. Kaut arī gadiem ejot cerība mazinājās, tomēr jo dedzīgākas kļuva lūgšanas par pēcnācējiem. Neiztika bez publiskiem apvainojumiem. Kādu dienu Joahims devās uz Jeruzalemi, lai svētnīcā noliktu upurdāvanas. Priesteris, kas vadīja dievkalpojumu, upurdāvanas nepieņēma, norādot uz pēcnācēju iztrūkumu: "Nav labi, ka tu pirmais noliec savas upurdāvanas, bet neesi radījis Izraēlas pēcnācēju". Joahims saprata, ka bez pēcnācējiem viņš nedrīkst nolikt upurdāvanas. Nobēdājies, viņš nolēma pie Annas neatgriezties. Pameta māju, sievu un devās tuksnesī. Kalnos uzslēja būdu un gavēja tur 40 dienas un 40 naktis, gaidot, lai Dievs uzlūko viņa bēdas.
Priecīgā ziņa darīja ģimeni ļoti laimīgu. 8. septembrī, Annas 45. dzīves gadā, viņai piedzima meitiņa, kurai, atbilstoši jūdu paradumam, piecpadsmitajā dzīves dienā deva vārdu.
Tradīcija vēsta, ka, pildīdami Dievam doto solījumu, 80. dienā pēc Marijas piedzimšanas vecāki aiznesa savu vienīgo bērnu, vēl pavisam mazu meiteni, uz Jeruzalemes svētnīcu, lai izpildītu solījumu un veiktu upurēšanu. 14 gadu vecumā Marija kļuva par Jāzepa no Nācaretes sievu. Joahims drīz vien nomira. Anna apmetās dzīvot kopā ar meitu un viņas vīru Nācaretē, sasniedzot 80 gadu vecumu. Savā nāves stundā atvadījās no tuviniekiem, novēlēja Dievam savu dvēseli un aizmiga Kungā, saņemot Jēzus svētību un uzklausot Marijas un Jāzepa lūgšanas. Viņa apglabāta blakus Joahimam Kedrona ielejā.
Kaut arī Evaņģēlijos par Marijas un viņas mātes Annas radiniekiem teikts diezgan maz, mazticama bet nozīmīga ārpus Bībeles tradīcija piedēvē Annai vairākus pēcnācējus, jo pēc Joahima nāves Anna it kā esot vēl divas reizes precējusies (pēc «Zelta leģendas») : ar Kleopu un pēc tam ar Solomiju. Katrā laulībā Annai piedzima viena meita: Marija, Jēzus māte, Kleofa Marija un Solomija Marija. Svētās Annas māsa bija Sobe, kura bija Svētās Elizabetes māte.
Annas trīs laulību koncepciju sauc par "tribimum", XVI gs vidū to nosodīja Tridentas koncils. Svētais Jānis no Damaskas uzskatīja, ka Anna sastāvēja laulībā tikai vienu reizi. Tā uzskata arī visa kristīgā tradīcija. Bez tam Jānis no Damaskas uzskatīja, ka Matfans, Annas tēvs bija arī Jēkaba tēvs, kas savukārt bija Svētā Jāzepa tēvs — tātad, Jāzeps un Jaunava Marija bija otrās pakāpes brālēns un māsīca.
Pielūgsme
Annai veltītās baznīcas Austrumos parādījās kopš 6. gadsimta, kamēr Rietumos viņai netiek pievērsta īpaša uzmanība līdz 12. gadsimtam. «''6. gadsimta vidū Konstantinopolē uzcēla Annas svētnīcu. Viduslaikos pilsētas Aptā (Provansā) un Dīrenā Vācijā uzskatīja, ka tām pieder Annas relikvijas. Rietumos pastiprināta Annas pielūgsme sākās 14. gadsimtā, ļoti populāra tā kļuva 15. gadsimtā, bet kulmināciju sasniedza 16. gadsimtā''». Pirmais klosteris viņas godam radās 701. gadā Floriakā netālu no Ruānas.
Svētās Annas personība plašu izplatību ieguva Vācijā, aptverot plašus iedzīvotāju slāņus. Bet pēc tam viņai asi uzbruka Mārtiņš Luters. Un ievērojams viņas svētbilžu skaits tika iznīcināts 16. gadsimta luterāņu izvērstā ikonokarā, kas bija vērsts uz Svēto rakstu vienkāršošanu un skaidrošanu.
Svētās Annas relikvijas glabājas Afonas klosterī Kotlumšā.
Austrumu kristietības tradīcijā Svētās Annas kults uzplauka sākot no VI gadsimta, bet rietumu tradīcijā — no XII gadsimta.
Romas Katoļu baznīca atzīmē Annas dienu 26. jūlijā.
Dažādās versijās Annas dzimtas koks ir atšķirīgs (sk. Kunga radu problēmu). Svētās dzimtas koka variants, kas likts rietumu ikonogrāfijas pamatā, ir šāds:
Natta!
Natta! ir TIM w.e. izmantojamais zīmols MPVP (Mobilo Pievienotās Vērtības Pakalpojumu) laukā.
TIM w.e. ir pārstāvēts aptuveni 60 valstīs, tas sasniedz gandrīz 2 miljardus mobilo tālruņu lietotājus, izmantojot savus pārdošanas kanālus un sadarbību ar vairāk kā 200 mobilo sakaru operatoriem visā pasaulē. TIM w.e. darījumu aktivitāte balstās uz pakalpojuma modeļa, ar kuru uzņēmums nodrošina plašu produktu virkni tieši lietotājiem caur SMS, WAP un MMS, iesaistot ciešu sadarbību ar izplatīšanas kanālu virkni, ieskaitot mediju kompānijas, tīkla operatorus, Interneta portālus, aksesuāru ražotājus un mazumtirgotājus.
Pakalpojumi
Tiešā pārdošana: TIM w.e. laiž tirgū mobilas personalizācijas produktus, izmantojot reklāmu televīzijā, Internetā un žurnālos. Šīs metodes tiek lielākoties pielietotas, lai reklamētu zvanu melodijas, spēles un teksta pakalpojumus, izmantojot abonēšanas modeli. Tas veido 82% no TIM w.e. aktivitātēm.
Telco: šī tirdzniecības zīmola piedāvātie kontenti (zvanu melodijas, video melodijas, ekrāna bildes, ekrāna saudzētāji, utt.) ražoti mobilo sakaru operatoriem. Gandrīz 12% no uzņēmuma darbības orientēti uz Telco.
Masu saziņas līdzekļi: augoša joma, masu saziņas līdzekļu pakalpojumi ietver sevī interaktīvo televīziju un šobrīd veido 6% no TIM w.e. darījumu aktivitātēm.
Nelsons
Nelsons var būt:
Divkauja
Divkauja jeb duelis (no fr, kas savukārt no la — 'kauja divatā') ir sadursme starp diviem cilvēkiem, kuras dalībnieki cīnās par savu godu, lai atriebtos, atbildei uz apvainojumu vai citu nodomu vadīti. Mūsdienās šis termins tiek attiecināts arī uz gaisa kauju starp diviem iznīcinātāju pilotiem. Divkaujās abiem cilvēkiem ir vienāds apbruņojums.
Pistole rītausmā — divi cilvēki, kas aizstāvēs savu godu, norunātajā vietā satiksies 06:20. Divkauja sāksies kad abi satiksies un skaties būs vērsts uz pretinieku, pēc 10 soļiem pēc likumiem ir atļauts izšaut, kas pirmais izšauj, parasti uzvar.
Dikijs Betss
Dikijs Betss (en, dzimis ) ir amerikāņu ģitārists, dziedātājs, dziesmu autors un komponists, viens no The Allman Brothers Band dibinātājiem. 1995. gadā iekļauts Rokenrola slavas zālē. 1996. gadā ieguvis Grammy balvu par instrumentālo kompozīciju "Jessica". Atzīts par vienu no visu laiku izcilākajiem ģitāristiem. Žurnāls "Rolling Stone" Dikiju Betsu ievietojis 58. pozīcijā "simts visu laiku izcilāko ģitāristu" sarakstā.
Turki
Turki (turku: Türkiye Türkleri, Turcijas turki) ir apzīmējums tautai, kā arī nācijai (millets), kuras piederīgajiem pirmā valoda ir turku valoda un viņi vai viņu priekšteči ir dzimuši Turcijā.
Mežāzis
Mežāzis ir viens no 12 zodiaka zvaigznājiem. Lai gan tas ir salīdzinoši blāvs (blāvākais no visiem zodiaka zvaigznājiem) tas, iespējams, ir senākais zvaigznājs, kas zināms cilvēcei, jo ziemas saulgriežos Saule atrodas tieši šajā zvaigznājā, tādējādi piesaistot seno astronomu interesi. Vācu astronoms Johans Galle šajā zvaigznājā pirmo reizi novēroja Neptūnu.
Vairogs (nozīmju atdalīšana)
Vairogs var būt:
Īstbeisa
Īstbeisa (en — ‘Austrumu bāze’) bija ASV atbalsta bāze izpētes ekspedīcijām Antarktīdā. Ierīkota 1940. gada 11. martā kā viena no divām Ričarda Bērda ASV Antarktikas dienesta ekspedīcijas atbalsta bāzēm (otra bija Vestbeisa vai Litlamerika III uz Rosa šelfa ledāja). Atrodas uz nelielās Stoningtonas salas tās ziemeļu galā Margeritas līča austrumos pie Antarktīdas pussalas rietumu krasta. Stacija tika izbūvēta no saliekamām konstrukcijām. Stacijas komandieris bija Diks Bleks (Dick Black), bet komandiera vietnieks — Finns Ronne. Stacijā pārziemoja 26 cilvēku komanda. Ekspedīcijas darbības laikā tika apsekoti plaši apgabali Antarktīdas pussalas abos krastos un Aleksandra I salas apvidū. 1941. gada 22. martā stacijas personāls steidzamības kārtā tika evakuēts ar diviem lidmašīnu reisiem, jo agrās ledus segas dēļ ekspedīcijas kuģis nevarēja piekļūt salai.
1946. gadā Īstbeisa tika izmantota par apmetnes vietu 200 m attālās britu Stoningtonailendas polārstacijas izbūves laikā.
Īstbeisa kā galvenais atbalsta punkts tika izmantots arī 1947./1948. gada Finna Ronnes privātās izpētes ekspedīcijas gaitā. Ekspedīcijas sastāvā bija 23 cilvēki, starp kuriem bija ekspedīcijas vadītāja un galvenā pilota sievas Edīte Ronne (Edith Ronne) un Dženija Dārlingtone (Jenny Darlington) — pirmās Antarktīdā pārziemojušās sievietes. Pēc ekspedīcijas beigām Īstbeisa periodiski tika izmantota dažādu ekspedīciju īslaicīgai izmitināšanai. Dažas bāzes būves pielāgotas britu polārstacijas vajadzībām, kā arī izmantotas kā būvmateriāls.
1998. gadā Īstbeisai tika piešķirts vēstures pieminekļa un speciāli aizsargājamas vietas statuss un tā ir vecākā saglabājusies amerikāņu stacija Antarktīdā. 1992. gadā stacija un tās apkārtne tika sakopta un pielāgota tūristu apmeklējumiem.
Hanss Kelzens
Hanss Kelzens (de, dzimis, miris ) bija austriešu/ASV jurists un tiesību filozofs. Viens no galvenajiem tiesību pozitīvisma pārstāvjiem. Konstitucionālās tiesas koncepcijas autors. Pirmās konstitucionālās tiesas — Austrijas Konstitucionālās tiesas izveidotājs un tās tiesnesis.
Dzīvesgājums
Dzimis Prāgā. Divu gadu vecumā ar ģimeni pārcēlās uz Vīni. Pabeidzis ģimnāziju, uzsāka studijas Vīnes Universitātē. sāka vadīt lekcijas publiskajās tiesībās un tiesību filozofijā. Kelsens apprecējās ar Margareti Bondu, pārim bija divas meitas.
Izveidoja un rediģēja vēstnesi Zeitschrift für öffentliches Recht Vīnē. Kelzens strādāja pie jaunās Austrijas konstitūcijas izveidošanas. Vēlāk Kelzens tika iecelts par Satversmes tiesas tiesnesi uz mūžu. 1925. gadā viņš publicēja grāmatu Allgemeine Staatslehre. 1930. gadā tika atstādināts no amata tiesā. Vēlāk Kelzens tika pieņemts par profesoru Ķelnes Universitātē 1930. gadā. Kad nacisti nāca pie varas Vācijā 1933. gadā, viņš tika atcelts no amata un pārcēlās uz Ženēvu, Šveici. Ženēvā Kelzens sāka vairāk interesēties par starptautiskajām tiesībām. No 1936. līdz 1938. gadam viņš bija profesors vācu Prāgas Universitātē.
viņš pārcēlās uz Amerikas Savienotajām Valstīm un pasniedza lekcijas Hārvarda Universitātē, kļuva par politisko zinātņu katedras vadītāju.
Kelzena galvenais mantojums ir daudzu mūsdienu Eiropas konstitūciju modelis. Pēc viņa veidotās sistēmas vadās daudzas valstis pasaulē. Viņa modelim ir raksturīgas konstitucionālās tiesas.
Eduards Laimiņš
Eduards Laimiņš ( — ) bija latviešu virsnieks, inženieris un politiķis.
Biogrāfija
Dzimis Trikātas pagasta "Zaltēs" lauksaimnieka ģimenē. Pamatizglītību ieguvis Trikātas draudzes skolā. Pēc skolotāja Jēkaba Mūrnieka ierosmes 1899. gadā Laimiņš iestājās Ufas mērnieku skolā, kuru beidza 1902. gadā.
Pēc mērnieku skolas beigšanas iestājies Sanktpēterburgas Kara topogrāfu skolā. 1904. gadā beidzis topogrāfijas kursu, iegūstot virsnieka pakāpi kara topogrāfu korpusā. Bijis latviešu studentu korporācijas Latvia biedrs. 1927. gadā apbalvots ar Aizsargu Nopelnu krustu.
Vecates pagasts
Vecates pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām, Burtnieka ezera ziemeļu krastā. Robežojas ar sava novada Burtnieku, Jeru, Matīšu, Skaņkalnes, Mazsalacas un Sēļu pagastiem, kā arī Limbažu novada Braslavas pagastu.
Upes
Mellupīte, Mugurupe, Pēkšenupīte, Rozas upe, Rūja, Seda, Vecupīte.
Ezeri
Ķiruma ezers, Rebeles ezers, Žērbeles ezers.
Vēsture
1935. gadā Vecates pagasta platība bija 42,6 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Vecates ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet atjaunoja 1949. gadā līdz ar pagasta likvidēšanu. 1954. gadā Vecates ciemam pievienoja daļu Ziemeļu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2006. gadā Vecates pagasts apvienojās ar Matīšu pagastu, izveidojot Burtnieku novadu. 2021. gadā Burtnieku novadu iekļāva Valmieras novadā.
Tagadējā Vecates pagasta teritorijā atradušās vairākas muižas. Salacas kreisajā krastā pie iztekas no Burtnieka ezera kopš 16. gadsimta atrodas Vecates muiža (Alt-Ottenhof). Muižas dzīvojamā ēka bija saglabājusies līdz 20. gadsimta 60. gadiem; tajā bijis iekārtots klubs. Pašreiz muižas vietā palikuši tikai pagrabi un drupas, bet ir sakopts parks.
Valdeķu pils, kas celta 1896. gadā kā Ķošķeles muižas īpašnieka barona Vulfa vasaras rezidence, bijusi ļoti grezna, ekstravaganta celtne ar plašām stiklotām lodžijām, erkeriem, skārda jumtu un smailiem tornīšiem — vienīgā tāda apjoma un apdares koka pils Latvijā. Padomju laikā pilī iekārtota sarīkojumu zāle un lopkopēju dzīvokļi. Pamazām pils nokurināta malkā, līdz 2000. gadā galīgi sagrauta.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vecate (pagasta centrs), Košķele, Rūdekas, Rimeikas.
Nemirstība
Nemirstība ir dzīve fiziskā vai dvēseles formā, kas ilgst nenoteikti ilgu laiku.
Nemirstību fiziskā formā var izdalīt divos veidos :
Kagans
Kagans bija valdnieka tituls agrajos viduslaikos tjurku tautām. Mongoļu impērijas "hanu hans". Pirmoreiz minēts ķīniešu hronikās 3. gs. mūsu ērā saistībā ar Centrālāzijas tautu sjanbi. 402. gadā titulu pieņēma žužaņi. No tiem pārņēma avāri un tjurki (no 552. gada), kuri 6. gs. vidū izveidoja pašu lielāko tā laika klejotāju valsti - Tjurku kaganātu.
Eiropā Lielās tautu staigāšanas laikā bija trīs kaganāti: Avāru, Tjurku un Hazāru.
9.-12. gs. kagana titulu pieņēma Kijevas kņazi.
Tlaskala
Tlaskala (, izrunā: ) ir štats Meksikas vidū, uz austrumiem no galvaspilsētas Mehiko. Rietumos no tā atrodas Mehiko, ziemeļrietumos Idalgo, bet no ziemeļiem, austrumiem un dienvidiem to aptver Pueblas štats. Tlaskala ir mazākais no Meksikas štatiem, aizņemot tikai 0,2% valsts teritorijas. Štata un tā galvaspilsētas Tlaskalas vārds saglabājies no pirmsspāņu indiāņu pilsētvalsts vārda. Tlaskalas indiāņi noslēdza savienību ar spāņu konkistadoriem pret Actekiem, tāpēc Tlaskala saglabājusies relatīvi neskarta gan koloniālajā periodā, gan Meksikas neatkarības laikā. Štata ekonomika balstās uz lauksaimniecību, vieglo rūpniecību un tūrismu.
1963.—1964. gada NBA sezona
1963.—1964. gada Nacionālās basketbola asociācijas sezona bija 18. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 9 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Bostonas "Celtics" spēlētāji, kas piecu spēļu finālsērijā pieveica Sanfrancisko "Warriors" ar 4—1. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Oskars Robertsons ("Royals"), savukārt Vilts Čemberlens ("Warriors") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
1963. gada NBA drafts notika, tajā Ņujorkas "Knicks" ar pirmo numuru izvēlējās Ārtu Heimanu. 14. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Boston Garden arēnā Bostonā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 111–107. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Sinsinati "Royals" spēlētājs Oskars Robertsons.
Regulārā sezona
Piezīmes
Trinidāda
Trinidāda (en) ir sala Karību jūrā, lielākā no 23 Trinidādas un Tobāgo salām un piektā lielākā Antiļu salu arhipelāga sala. Vistālāk dienvidos esošā Karību jūras sala, atrodas tikai 11 km no Dienvidamerikas krasta.
Lielākā pilsēta ir Portofspeina, kuras aglomerācijā ap 270 000 iedzīvotāju. Salā dzīvo ap 1,3 miljoni iedzīvotāju — 96% no visas valsts iedzīvotājiem.
Džeimss Maksvels
Džeimss Klārks Maksvels (en, dzimis, miris ) bija skotu fiziķis un matemātiķis. Londonas Karaliskās biedrības loceklis (1860).
Mācījies Edinburgas Universitātē (1847—50), beidzis arī Kembridžas Universitāti (1854). Māršala koledžas, Londonas Karaliskās koledžas un Kembridžas Universitātes profesors. Kembridžas Universitātes Kevendiša laboratorijas dibinātājs un vadītājs (no 1871). Klasiskās elektrodinamikas pamatlicējs; viens no statistiskās fizikas un gāzu kinētiskās teorijas pamatlicējiem. Veicis zinātnisko darbu arī optikā, mehānikā. 1859. atklājis statistisko molekulu sadalījumu pēc ātrumiem (Maksvela sadalījums). Noteicis sakarības starp galvenajiem siltumfizikālajiem parametriem (1860; Maksvela termodinamikas sakarības). Pētījis gāzu viskozitāti, difūziju un siltumvadītspēju. Formulējis teorēmu elastības teorijā (Maksvela teorija). Attīstījis krāsu redzes teoriju (1861), radījis vienu no pirmajām krāsu kvantitātes mērīšanas iekārtām. Maksvelu uzskata par aditīvo krāsu teorijas tēvu: viņš palūdza fotogrāfu Tomasu Sutonu nofotografēt rūtainu skota pleda strēli trīs reizes — vispirms ar sarkanu, tad ar zaļu un, visbeidzot, ar zilu krāsu filtru. Visi trīs attēli tika izgatavoti un tad projicēti uz ekrāniem, izmantojot atsevišķus projektorus. Kad šos trīs attēlus apvienoja, tika iegūts pilnībā krāsains attēls, tādējādi nodemonstrējot aditīvo krāsu principu.
1855.—1865. gadā izveidojis elektromagnētiskā lauka teoriju, ko formulējis vienādojumu sistēmas veidā (Maksvela vienādojumi). Šajā teorijā ieviesis nobīdes strāvas jēdzienu, paredzējis elektromagnētiskos viļņus (1865) un to izplatīšanos telpā ar gaismas ātrumu, izvirzījis ideju, ka gaismai ir elektromagnētisko viļņu daba (1865). Aprēķinājis gaismas spiedienu (1873). 1873. gadā darbā “Elektrība un magnētisms” publicēja vienotu teoriju par elektrību un magnētismu.
Elektromagnētisma teorija ir mūsdienu klasiskās fizikas pamatā. 1879. Maksvels publicēja H. Kevendiša pētījumus elektrībā.
Maksvela sadalījums
Sadalījumu devis Dž. K. Maksvels 1859. gadā. Makroskopiskas fizikālas sistēmas (parasti gāzes) molekulu sadalījums pēc to ātruma, impulsa vai enerģijas, pastāvot saistītam līdzsvaram ar apkārtējo vidi un molekulām kustoties pēc klasiskajiem fizikas likumiem. Izmantojot Maksvela sadalījumu, iegūst dažādu fizikālās sistēmas lielumu vidējās vērtības. Maksvela sadalījuma uzskatāmai interpretācijai izmanto grafiskās metodes. Maksvela sadalījumu var iegūt no Gibsa sadalījuma klasifikācijas statistiskajā fizikā.
Ņižņijnovgorodas apgabals
Ņižņijnovgorodas apgabals (ru) ir Krievijas federācijas subjekts valsts Eiropas daļas centrā. Ietilpst Pievolgas federālajā apgabalā un apgabala centrs Ņižņijnovgoroda ir arī federālā apgabala centrs.
Ziemeļrietumos apgabals robežojas ar Kostromas apgabalu, ziemeļaustrumos — Kirovas apgabalu, austrumos ar Merijelu un Čuvašiju, dienvidos ar Mordoviju, dienvidrietumos ar Rjazaņas apgabalu, bet rietumos ar Vladimiras un Ivanovas apgabalu.
Atrodas Austrumeiropas līdzenuma vidienē. Klimats mēreni kontinentāls. Vidējā temperatūra janvārī ir -12 °C, bet jūlijā — +19 °C.
Volga sadala apgabalu divās daļās. Citas lielas upes — Volgas pietekas Oka, Sura, Keržeņeca.
Pilsētas
Lielākās pilsētas: Ņižņijnovgoroda, Dzeržinska, Arzamasa. Senākā apgabala pilsēta — Gorodeca. Pazīstama pilsēta ir Sarova, gan kā Sarovas Serafima mājvieta, gan kā PSRS (vēlāk Krievijas) atompētniecības centrs. Apgabala teritorijā pēc leģendas atradusies Kitežas pilsēta.
Katalonija
Katalonija (ca, ; oc, ; es, ) ir reģions Pireneju pussalas ziemeļaustrumos. Katalonijas konstitucionālais statuss ir strīdus objekts starp Spānijas Karalisti, kas to uzskata par savu autonomo apgabalu, un Katalonijas parlamentu, kas ir pasludinājis Katalonijas Republikas neatkarību. Tā robežojas ar Franciju un Andoru ziemeļos, ar Spānijas Aragonas autonomo apgabalu rietumos, Valensijas autonomo apgabalu dienvidos, bet austrumos to apskalo Vidusjūra (krasta līnija 580 km). Oficiālās valodas ir katalāņu, spāņu un araniešu (oksitāņu valodas dialekts). Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Barselona, kas ir otra visapdzīvotākā pašvaldība Spānijā.
19. un 20. gadsimtā Katalonija piedzīvoja lielu ekonomisku izaugsmi, piesaistot strādniekus no citiem Spānijas apgabaliem. Barselona kļuva par vienu no Eiropas lielākajām industrializētajām lielpilsētas teritorijām un Katalonija par ievērojamu tūrisma galamērķi. 2017. gada 27. oktobrī Katalonijas parlaments pasludināja Katalonijas Republikas neatkarību.
Vēsture
Otrā Pūniešu kara laikā 3. gadsimta beigās p.m.ē. tagadējā Katalonija tika iekļauta Romas Republikas sastāvā kā Tuvās Spānijas (Hispania citerior) provinces, vēlāk Tarragonas Spānijas (Hispania Tarraconensis) provinces daļa ar galvaspilsētu Tarragonu. Pēc Rietumromas impērijas sabrukuma to iekaroja vestgoti. 8. gadsimtā tajā iebruka arābi, pēc Franku valsts sadalīšanās 9. gadsimta beigās izveidojās suverēna Barselonas grāfiste. 1137. gadā tā apvienojās personālūnijā ar Aragonas karalisti. Pēc tam, kad 1469. gadā Aragonas karalis Ferdinands II apprecējās ar Kastīlijas karalieni Izabellu I, kopš 1516. gada Katalonija bija Spānijas karalistes sastāvā. 1659. gadā Katalonijas ziemeļu apgabalus (tagadējo Rusijonu) pievienoja Francijai. Napoleona karu laikā no 1812. līdz 1814. gadam visa Katalonija bija iekļauta Francijas impērijas sastāvā. Spānija Otrās republikas laikā 1932. gadā izveidoja Katalonijas autonomiju, ko likvidēja pēc Fransisko Franko uzvaras Spānijas pilsoņu karā 1939. gadā, bet atkal atjaunoja 1977. gadā.
Neatkarības kustība
2000. gadu sākumā Katalonijā pastiprinājās kustība par neatkarību no Spānijas. 2013. gada 11. septembrī aptuveni 400 000 cilvēku piedalījās akcijā "Katalonijas ceļš" (Via Catalana), sadodoties rokās un izveidojot 400 kilometrus garu dzīvo ķēdi no robežas ar Valensijas apgabalu līdz Francijas robežai ziemeļos. Akciju organizēja nevalstiskā organizācija "Katalonijas Nacionālā sapulce" pēc 1989. gada Baltijas ceļa parauga. Latviešu komponista Mārtiņa Brauna skaņdarbs "Saule, Pērkons, Daugava" (katalāņu versijā Ara és l'hora ("Tagad ir laiks") ar dzejnieka Mikela Merti i Pola vārdiem) 2014. gada septembrī tika pasludināts par Katalonijas neatkarības himnu. 2014. gada novembrī katalāņu nacionālisti noorganizēja neoficiālu referendumu, kurā 80,7% no balsotājiem atbalstīja neatkarību. Spānijas Konstitucionālā tiesa atzina referendumu par nelikumīgu. 2015. gada septembrī neatkarības atbalstītāji paziņoja, ka 27. septembra reģionālās vēlēšanas būs neatkarības de facto atzīšanas referendums.
Vēlēšanās katalāņu nacionālistu partijas ieguva absolūto vairākumu 135 vietu reģionālajā parlamentā. 9. novembrī parlaments nobalsoja par oficiālu atdalīšanās procesa uzsākšanu no Spānijas. Spānijas premjerministrs Mariano Rahojs vērsās Spānijas Konstitucionālajā tiesā, lai apturētu atdalīšanos un tiesa atzina Katalonijas atdalīšanās procesu par nelikumīgu. Reģionu atdalīšanās ir aizliegta Spānijas konstitūcijā un Rahojs apsūdzēja neatkarības aktīvistus nācijas izšķīdināšanā.
2016. gada 27. janvārī Katalonijas reģionālā valdība apturēja plānu atdalīties no Spānijas līdz 2017. gada vidum, paziņojot, ka vienpusējas neatkarības deklarācijas nebūs.
Katalonijas neatkarības referendums
2017. gada 7. septembrī Katalonijas parlaments pieņēma likumu par Katalonijas neatkarības referenduma rīkošanu 1. oktobrī, par ko nobalsoja 72 no 83 reģionālajiem deputātiem, bet 52 Spānijas vienotības atbalstītāji pirms balsojuma atstāja sēžu zāli. Lēmumu tūlīt atbalstīja reģionālās valdības vadītājs Karless Pudždemons, bet Spānijas konstitucionālā tiesa paziņoja par Katalonijas parlamenta lēmuma apstādināšanu.
Referenduma priekšvakarā Spānijas valdība paziņoja, ka policija slēgusi un nozīmogojusi 1300 no 2315 vēlēšanu iecirkņiem. Balsošanas dienā 2017. gada 1. oktobrī Spānijas policija mēģināja nepieļaut balsošanu, ieņemot referenduma iecirkņus un konfiscējot urnas un biļetenus. Tomēr, lai gan liela daļu balsošanas iecirkņu bija slēgti, referendums notika. 90,18% balsotāju atbalstīja atdalīšanos no Spānijas, bet referendumā piedalījās 43% no aptuveni 5,3 miljoniem balsstiesīgo.
Neatkarības pasludināšana
2017. gada 27. oktobrī Katalonijas parlaments, kurā ir 135 deputātu, ar 70 balsīm "par" un desmit "pret", diviem deputātiem nododot tukšus biļetenus, nobalsoja par neatkarības pasludināšanu no Spānijas. Opozīcija balsojumu boikotēja. Tajā pašā dienā Spānijas Senāts Madridē nobalsoja par pilnvaru piešķiršanu Spānijas valdībai ieviest Katalonijā tiešo pārvaldi. Spānijas premjers Marjano Rahojs tajā pašā dienā atlaida Katalonijas valdību un parlamentu, izsludinot jaunas reģionālās vēlēšanas 21. decembrī. Viņš pavēstīja, ka valdība lūgusi Spānijas Konstitucionālo tiesu anulēt Katalonijas parlamenta rezolūciju par neatkarības pasludināšanu. Spānijas centrālā valdība paziņoja, ka slēgs Katalonijas valdības pārstāvniecības visā pasaulē, izņemot Briselē esošo. Karless Pudždemons aicināja katalāņus demokrātiski pretoties Madrides rīkojumiem atlaist viņa valdību un reģionālo parlamentu.
Iedzīvotāji
2016. gadā Katalonijā bija 7,45 miljoni iedzīvotāju. Aptuveni 5,49 miljoni no tiem dzīvo Barselonas provincē. Apmēram 38% Katalonijas iedzīvotāju dzimtā valoda ir katalāņu, bet 45% — spāņu valoda.
1964. gads
1964. bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Zeļenogradska
Izveidojusies četrus kilometrus uz ziemeļiem no vikingu laiku pilsētas Kaupas, kas kopš 14. gadsimta bija pazīstama kā Višķauti (Wiskiauten, tagad Mohovoje). Līdz 1945. gadam Zeļenogradskas (Krancas) vēsture ir Austrumprūsijas (Vācijas) vēstures sastāvdaļa. Dibināta kā kroga vieta 1252. gadā. No 19. gadsimta sākuma pilsēta sāka attīstīties kā kūrorts. 1844. gadā Kranca ieguva kūrorta tiesības. Apbūve salīdzinoši maz cieta Otrā pasaules kara laikā. Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS, 1946. gadā Kranca tika pārdēvēta par Zeļenogradsku.
Kranca ir vācu lidotājas un uzņēmējas Beātes Ūzes (Beate Uhse, 1919—2001) dzimtā pilsēta.
Eiropas Savienības Publikāciju birojs
Eiropas Savienības Publikāciju birojs ir starpiestāžu birojs, kura uzdevums ir izdot Eiropas Kopienas un Eiropas Savienības iestāžu publikācijas.
Publikāciju birojs ik dienas izdod Eiropas Savienības Oficiālo Vēstnesi 22 valodās (vai 23 valodās, ja ir pieprasīts attiecīgo numuru izdot arī īru valodā). Tas ir pasaulē vienīgais laikraksts, kuru izdod tik daudzās valodās.
Vairogs
Vairogs jeb senāk šķīda ir rokā turams aizsegs pret aukstajiem ieročiem. Tā bija daļa no apbruņojuma senlaiku karavīriem, lai aizsargātos no bultām, zobenu cirtieniem, vāļu sitieniem un kaujas cirvju uzbrukuma. Vairogus izgatavoja no koka vai metāla, un to izmēri un formas bija dažādas.
Arī mūsdienās vairogi tiek izmantoti policijā vai bruņotajos spēkos.
Āfrikas Futbola konfederācija
CAF (Confederation of African Football, Āfrikas futbola konfederācija) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Āfrikā. CAF ir viena no 6 FIFA kontinentālajām federācijām. Tās galvenie organizētie turnīri ir Āfrikas Nāciju Kauss, kurā sacenšas izlases, kā arī CAF Čempionu Līga, kurā piedalās spēcīgākie Āfrikas kontinenta klubi. Konfederācija tika dibināta 1957. gadā un kopš 1970. gada tai ir garantēta pārstāvniecība Pasaules kausa finālturnīrā. Organizācijā ir 56 dalībvalstis.
Nikole Stota
Nikole Stota (Nicole Marie Passonno Stott, dzimusi ) ir NASA kosmonaute, inženiere.
Otro lidojumu viņa veica 2011. gada februārī — martā misijā STS-133 (kosmoplāna Discovery pēdējā lidojumā).
2015. gada 31. maijā Stota atstāja NASA astronautu vienību.
Kopti
Kopti ir etnoreliģiska grupa Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos. Tie ir pēcteči kristītajiem Senās Ēģiptes iedzīvotājiem. Vēsturiski runāja koptu valodā, bet tagad šī valoda ir palikusi tikai kā liturģiskā valoda. Lielākā daļa no koptiem ir pievērsušies koptu pareizticīgajai baznīcai. Kopējais koptu skaits tiek lēsts no 10 līdz 20 miljoniem, no kuriem lielākā daļa dzīvo Ēģiptē. Aptuveni 10% no Ēģiptes iedzīvotājiem ir kopti.
Kriss
Kriss ir asimetrisks duncis, ko lietoja vietējie Indonēzijas, Malaizijas, Singapūras, Taizemes un Brunejas iedzīvotāji. Lai gan kriss savu atpazīstamību ir ieguvis, pateicoties tā viļņveidīgajam asmenim, tam var būt arī taisns asmens. Tas tika izmantots gan kā ierocis, gan rituāliem.
Morelosa
Morelosa (, izrunā: ) ir štats Meksikas vidū, uz dienvidiem no galvaspilsētas Mehiko. Austrumos no tā atrodas Puebla, dienvidos Gerrero, rietumos un ziemeļos Mehiko štats, bet ziemeļrietumos Mehiko federālais distrikts. Morelosa ir otrs mazākais Meksikas štats. Štata lielākajā daļā visu gadu ir silts klimats, tāpēc plaši tiek audzētas cukurniedres un labība. Jau no Acteku impērijas laikiem klimats piesaista viesus no Mehiko ielejas - daudzi Mehiko iedzīvotāji nedēļas nogales pavada Morelosā.
16. februāris
16. februāris ir gada 47. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 318 (319 garajā gadā) dienas.
Vārda dienas
Džuljeta, Jūlija
Creedence Clearwater Revival
Creedence Clearwater Revival jeb CCR vai vienkārši Creedence aizsāka savu darbību Kalifornijas štata Elkerito. Grupa sastāvēja no Džona Fogertija (John Fogerty), Toma Fogertija (Tom Fogerty), Stjū Kuka (Stue Cook) un Daga Kliforda (Doug Clifford). Par grupas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 1959. gads.
Goin Out
Goin Out ir latviešu rokgrupas Age Of Stones 2007. gada EP ieraksts, kas ietver sešas dziesmas.
Šetlandes ponijs
Šetlandes ponijs ir Šetlendas salu poniju šķirne. Ņemot vērā ponija mazo izmēru, zirdziņi ir vieni no spēcīgākajiem visā zirgu dzimtā. Tas ir spējīgs nest pieaugušu vīru pāri kalniem, un tas var vilkt smagas kravas, kas var būt divas reizes smagākas par pašu poniju. Lielie vezumnieki var vilkt apmēram pusi no sava svara.
Šķirne mūsdienās ir ļoti populāra, un tā ir sastopama gandrīz visur pasaulē, gan Eiropā, gan Amerikā, gan Austrālijā. Ponijs ir kļuvis par mājas mīluli, un tie bieži ir bērnu pirmie jājamzirgi. Ponijs ir vienā augumā ar bērnu, tādēļ rada bērniem drošības sajūtu. Ponijus izmanto arī iejūgā. Amerikā un Anglijā Šetlandes ponijus apmāca par aklo cilvēku pavadoņiem, tas var kļūt par labāku pavadoni nekā suns. Ponijs, salīdzinot ar suni, ir jāapmāca ilgāk, bet tas dzīvo ilgāk par suni, un darbu izpilda precīzāk.
Arī Latvijā Šetlandes poniji paliek arvien populārāki starp zirgu mīļotājiem. Latvijā šobrīd ir viena Šetlandes poniju audzētava - Malteni. Šetlandes ponijs ir izmantots vairāku šķirņu izveidē, kā, piemēram, falabella un Amerikas ponijs.
Izskats un raksturs
Šetlandes poniji ir neliela auguma, to augstums skaustā ir 86 - 107 cm. Šetlandes ponijam ir maza galva, reizēm tā profils ir ieliekts. Tam ir plati novietotas acis un mazas ausis. Ponijam ir īss, muskuļains kakls, kompakts un stingrs augums, spēcīgas, paīsas kājas salīdzinot ar ķermeņa garumu. Lai arī mugura ir īsa, tā ir plata. Ponijam ir garas un biezas krēpes un aste. Ziemā tam uzaug biezs, dubults kažoks.
Šetlandes ponijam ir gandrīz visas iespējamās krāsas, ieskaitot dārku. Galvenokārt tie ir melni, rudi, bēri, sirmi, palsi, pāti, salni, pāli un sudrabskari. Netiek reģistrēti lāsumaini Šetlandes poniji, kā arī poniji ar šampanieša gēnu, lai gan tādi poniji reizēm ir sastopami, kad Šetlandes ponijs ir bijis sakrustots ar citu šķirni.
Šetlendas salu klimats ir neviesmīlīgs un skarbs, ar brāzmainiem un aukstiem vējiem. Klimats ir radījis ponija mazo izmēru un izturīgo dabu. Poniji ir ļoti izturīgi, un ātri piemērojas vispieticīgākajiem apstākļiem. Tie ir mierīgi, draudzīgi un inteliģenti, bet, ja Šetlandes ponijs netiek pareizi audzināts, tas ātri var kļūt par situācijas noteicēju un galveno "saimnieku". Poniji dzīvo garu mūžu, tie bieži nodzīvo ilgāk par 30 gadiem.
Vēsture
Šetlandes poniji salās dzīvo kopš bronzas laikmeta. Ir daudz diskusiju par to, no kurienes tieši ieradās mazie poniji, iespējams, ka poniji Šetlendas salās ieradās no Skandināvijas pirms 10 000 gadiem. Līdz pēdējam ledus laikmetam salas bija savienotas ar Skandināviju. Viens no uzskatiem ir tāds, ka tie ir cēlušies no primitīvā tundras zirga, citi uzskata, ka tie ir pēcteči ķeltu ponijiem. Ponijus pagātnē izmantoja dažādiem lauksaimniecības un mājsaimniecības darbiem.
19. gadsimtā, sākoties rūpniecībai, Šetlandes ponijus sāka intensīvi lietot ogļu raktuvēs. Tūkstošiem poniju tika izvesti uz lielo salu - Lielbritāniju. Smagais darbs attīstīja smago Šetlandes poniju tipu. Vietējie iedzīvotāji ļoti augstu vērtēja savus mazos zirdziņus, jo abu izdzīvošana bija atkarīga vienam no otra. Poniji ne tikai darīja smagus darbus, to garo krēpju un astes astrus lietoja zvejas tīklu un auklu pagatavošanai, kā arī gultas matraču pildīšanai.
1885. gadā uz ASV tika eksportēti pirmie 75 poniji. Šobrīd Amerikas un Kanādas audzētāji ir izveidojuši Amerikas Šetlandes poniju tipu, kas ir vieglāks un smalkāks, proporcijās līdzīgāks zirgam.
Dāniels Sēdins
Dāniels Sēdins (dzimis Ernskeldsvikā, Zviedrijā) ir bijušais zviedru hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 17 sezonas Nacionālās hokeja līgas kluba Vankūveras "Canucks" sastāvā. Kopumā 1306 spēlēs guvis 1041 punktus, 2011. gadā bija līgas rezultatīvākais spēlētājs, iekļauts simboliskajā izlasē. Zviedrijas hokeja izlases rindās kļuvis par 2006. gada olimpisko čempionu, kā arī izcīnījis trīs Pasaules čempionātu medaļas.
Viņa dvīņu brālis Henriks ilgus gadus spēlēja kopā ar Danielu "Canucks" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionālā hokejista karjeru Dāniels uzsāka 1997. gadā, pievienojoties Zviedrijas Elitsērijas klubam MoDo Hockey, kurā spēlēja līdz pat 2000. gadam, kad nonāca "Canucks" rindās. 1999. gadā kopā ar Henriku ieguva Zelta ripu, kas tiek pasniegta Zviedrijas labākajam hokejistam, kurš spēlē Zviedrijas hokeja līgā.
Vankūveras klubs Dānielu draftēja 1999. gadā, izvēloties viņu ar kopējo 2. numuru. 2004.—2005. sezonas NHL lokauta laikā Dāniels spēlēja savā "dzimtajā" klubā — MoDo Hockey. 2005.—2006. sezonā abi Sēdini spēlēja vienā uzbrucēju trijniekā kopā ar Ansonu Kārteru, un bija sezonas rezultatīvākā maiņa komandā. 2010.—11. gada sezonā, kurā "Canucks" izdevās sasniegt Stenlija kausa finālsēriju, Daniels bija visas līgas rezultatīvākais spēlētājs. 2018. gada aprīlī kopā ar dvīņu brāli Henriku paziņoja par karjeras beigšanu. Jūnijā kopā ar dvīņu brāli saņēma Kinga Klensija balvu.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā Dāniels spēlējis 2000., 2001., 2005. un 2013. gada Pasaules čempionātos, kā arī 2006. gada Turīnas Olimpiskajās spēlēs, kļūstot par Olimpisko čempionu. 2014. gada olimpiskajā turnīrā izcīnījis sudraba medaļas. Spēlējis arī 1997., 1998., 1999. un 2000. gada Pasaules čempionātos junioriem.
Evo Moraless
Huans Evo Moraless Ajma (es, dzimis Orinokā), zināms arī vienkārši kā Evo  ir bolīviešu politiķis, no 2006. gada līdz 2019. gada novembrim bija Bolīvijas prezidents, pirmais valsts pamatiedzīvotājs, kuram izdevās kļūt par Bolīvijas prezidentu. Viņš ieviesa dažādas kreisas reformas, lai mazinātu nevienlīdzību un nabadzību, kā arī samazinātu ārvalstu uzņēmumu, īpaši ASV, ietekmi Bolīvijas saimniecībā.
Jaunība un aktīvisms
Dzimis, nelielā ciematā Isaljavi (Isallawi), kas atrodas Orinokas kantonā, Oruro departamentā. Viens no septiņiem aimaru Djonisio Moralesa Čokes un Marijas Ajmas Mamani ģimenes bērniem. Tomēr izdzīvot izdevās tikai Evo, viņa māsai Esterei un brālim Ugo. Bērnībā uzauga, runājot aimaru valodā, viņa vecāku ģimene audzēja lamas.
No 1977. līdz 1978. gadam Moraless dienēja obligātajā militārajā dienestā. Pēc atgriešanās viņa ģimene pārvācās uz Kočabambas departamentā esošo Čapares provinci, jo Isaljavi lauksaimniecību bija traucējis el ninjo. Šeit Evo iemācījās arī kečvu valodu. Viņš iesaistījās kokas audzēšanā, kuras lapas indiāņi tradicionāli patērē košļājot, un iestājās vietējajā cocalero jeb kokas audzētāju arodbiedrībā. 1980. gadā notika valsts apvērsums un galēji labējais valsts prezidents Luiss Garsija Mesa aizliedza politiskās partijas. 1980. gados ASV rīkoja karu pret narkotikām, kas skāra vietējos kokas lapu audzētājus, jo no tām ir iespējams ražot arī kokaīnu. Evo aktīvi iesaistījās politikā pēc tam, kad vietējo kokas audzētāju karavīri apsūdzēja par kokaīna kontrabandu un policija viņu piekāva un sadedzināja dzīvu. 1982. gadā kreisais Ernans Siless Svaso kļuva par Bolīvijas prezidentu demokrātiskā ceļā, taču tad ieviesa neoliberālas reformas un privatizēja lielu daudzumu valsts uzņēmumu ar ASV atbalstu. Sākās strauja inflācija un bezdarbs sasniedza 25%, Evo Moraless kļuva par arodbiedrības vietējās nodaļas ģenerālsekretāru. ASV turpināja savu cīņu pret kokas audzēšanu, sūtīja uz Bolīviju savus karavīrus, lai tie palīdz Bolīvijas armijai iznīcināt kokas laukus un vardarbīgi apspiest kokas audzētājus. Evo aizstāvēja tos audzētājus, kas atteicās no viņiem piedāvātās kompensācijas un atteicās pārtraukt audzēt tradicionālo koku. Arodbiedrība to uzskatīja par kultūras apdraudējumu un ASV iejaukšanos uzskatīja par amerikāņu imperiālismu.
1980. gadu otrajā pusē cocalero arodbiedrība organizēja plašus protestus pret kokas auga aizliegšanu. Evo šajā laikā ieņēma dažādus augstus amatus šajā arodbiedrībā. Mobilā policijas vienība lauku apgabaliem (Unidad Móvil Policial para Áreas Rurales, UMOPAR) viņu piekāva un atstāja nomirt kalnos, taču arodbiedrības biedri viņu atrada un izglāba. Kādu laiku Moraless apsvēra domu par partizānu karu, taču drīz nosvērās par labu vēlēšanu ceļam. 1994. gada augustā viņš tika arestēts, taču drīz pēc tam viņu atbrīvoja.
Iesaistīšanās politikā
arodbiedrības izveidoja "politisko instrumentu" Asambleju tautu suverenitātei (Asamblea por la Sobernía de los Pueblos, ASP). Bolīvijas Nacionālā vēlēšanu tiesa neatzina to par politisko partiju. Lai šo problēmu apietu, ASP vēlēšanās piedalījās ar apvienību Vienotie kreisie (Izquierda Unida', IU). Viņi uzvarēja vairākos apgabalos un Evo tika ievēlēts Nacionālajā Asamblejā par Čapares pārstāvi. 1997. gada vēlēšanās viņi ieguva 4 vietas parlamentā, iegūstot 3,7% valsts mērogā, bet veselus 17,5% Kočabambas departamentā.
Nesaskaņu dēļ par to, kurš vadīs partiju, Evo ar saviem atbalstītājiem atšķēlās no ASP un nodibināja jaunu partiju — Politisko instrumentu tautu suverenitātei (Instrumento Político por la Soberanía de los Pueblos, IPSP). Uz IPSP pārgāja tik daudz ASP biedru, ka ASP praktiski izjuka un tās vadītājs iestājās citā, centriski labējā koalīcijā. Moraless panāca, ka viņi var pārņemt izbeigušos, bet reģistrētu partiju Kustību uz sociālismu (Movimiento al Socialismo — MAS). Tā izveidojās jauna politiskā partija ar nosaukumu Kustība uz sociālismu — politiskais instruments tautu suverenitātei (Movimiento al Socialismo — Instrumento Político por la Soberanía de los Pueblos, MAS-IPSP jeb vienkārši MAS). MAS nebija diez cik bagāta, tādēļ paļāvās galvenokārt uz brīvprātīgo darbu. Tā arī strādāja nevis kā atsevišķa organizācija, bet kā politiskais spārns sociālai kustībai.
sākās plaši protesti, kad Tunari ūdens korporācija sāka pārdot ūdeni divreiz dārgāk. Notika arī vardarbīgas sadursmes ar policiju. MAS iestājās pret šāda veida netaisnībām un kļuva populāra kā atšķirīga protesta partija un tā arī turpināja kļūt populārāka. 2002. gada prezidenta vēlēšanās MAS ieguva 20,94% balsu, kļūstot par otru lielāko Bolīvijas partiju. ASV vēstniecība Bolīvijā atklāti izrādīja nepatiku pret MAS, pirms vēlēšanām paziņojot, ka ASV palīdzības programmas Bolīvijai tiks atsauktas, ja MAS uzvarēs, taču tas tikai palielināja MAS reitingus.
Pirmais termiņš (2006—2009)
2003. gadā sākās plaši protesti pret Bolīvijas dabasgāzes ieguves vietu pārdošanu ASV kompānijām par cenu, kas mazāka par tirgus cenu. Sadursmēs gāja bojā 80 cilvēki un vēl vairāki simti ievainoti. Tas izraisīja politisku nestabilitāti un 2005. gada vēlēšanās Evo Moraless ieguva 53,7% balsu un 2006. gada 22. janvārī tika inaugurēts prezidenta amatā. Inaugurācijas ceremonijā klāt bija arī Venecuēlas prezidents Ugo Čavess un Brazīlijas prezidents Lula da Silva.