cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dārziņu 58. līnija
Ielu savienojumi
Dārziņu 58. līnija krustojas ar:
Programmētājs
Vēsture
Britu grāfiene un matemātiķe Ada Lavleisa tiek uzskatīta par pirmo programmētāju, jo viņa bija pirmā, kas 1842. gada oktobrī publicēja daļu programmas (konkrēti algoritmu), kas bija paredzēta ieviešanai Čārlza Bebidža analītiskā mašīnā. Algoritms tika izmantots, lai aprēķinātu Bernulli skaitļus.
Aristidis Akratopuls
Aristidis Akratopuls (gr) bija grieķu tenisists, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Programmētājs
Vēsture
1941. gadā vācu būvinženieris Konrāds Cūze bija pirmais, kas izpildīja programmu programmējamā elektroniskā skaitļotājā.
Aristidis Akratopuls
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Aristidis Akratopuls 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja gan tenisa vienspēļu, gan arī dubultspēļu turnīrā.
Programmētājs
Programmētāji Latvijā
Programmētāja izglītību iespējams apgūt augstākās izglītības pakāpē, studējot dažāda līmeņa profesionālās programmētāju vai akadēmiskās datorzinātņu programmās.
Lielākajai daļai respondentu ir iegūta augstākā izglītība, bet 20% no visiem atbilžu sniedzējiem ir tikai vidējā izglītība. Nedaudz vairāk kā 70% no augstākās izglītības ieguvušajiem atzīst, ka savas zināšanas programmēšanā ieguvuši pašmācību ceļā ar tiešsaistes kursu palīdzību. Pie šī ir svarīgi pieminēt, ka augstākā izglītība IT sfērā ir 35%, bet programmēt universitātē ir iemācījušies tikai 13%. Vadoties pēc aptaujas, tikai 20% no uzņēmumiem ir lokāli un strādā uz vietējo tirgu. Bet, ņemot vērā globalizāciju, tas ir normāli, ka lielākā daļa uzņēmumu strādā uz citām valstīm, jo tā tiek paplašinātas uzņēmuma izaugsmes iespējas. 26% jeb ceturtdaļa no respondentiem strādā mazos uzņēmumos, kur ir mazāk par 10 darbiniekiem IT departamentā, savukārt trešdaļa no visiem strādā lielos uzņēmumos, kur ir vairāk kā 100 IT speciālistu. Pelnošākie programmētāji ir Java programmētāji ar 10+ gadu pieredzi. Skatoties nozari kopumā, 2020. gadā 90%+ no visiem respondentiem pelnīja vismaz 1000 eiro mēnesī.
1986. gadā aizsākās Latvijas Programmētāju dienas tradīcija. Pasākums ik gadu pulcē Latvijas augstskolu studentus, mācībspēkus, uzņēmumu pārstāvjus un IT entuziastus. Pasākuma ietvaros norisinās konference, kurā par aktuālām un inovatīvām tēmām runā gan akadēmiskās vides, gan IT industrijas eksperti. Studentiem tiek organizētas praktiskās darbnīcas, kurās iemācīties ko pavisam jaunu.
Mazirbes iela (Jūrmala)
Mazirbes iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Mazirbes iela sākas krustojumā ar Dzirksteles ielu un beidzas krustojumā ar Pļaviņu ielu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Mazirbes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Mazais ezers (Viesīte)
Mazais ezers (arī Mazais Viesītes ezers, Viesītes pilsētas ezers) ir aizaugošs ezers Jēkabpils novada Viesītes pilsētā. Dibens - dūņains. Ezera vārdā nosaukta viena no Viesītes ielām - Mazezera iela.
Kontralts
Kontralts ir viszemākais sieviešu balss tips, kas ir zemāks par sieviešu altu, bet augstāks par vīriešu tenoru. Kontralta balss diapazona robežas ir no Fa mazās oktāvas līdz Fa otrajai oktāvai. Bieži operu partitūrās kontralta balss partijas ir rakstītas arī zēnu balsīm. Visraksturīgākais un visizteiksmīgākais ir zemais un daļēji vidējais kontralta balss reģistrs.
Kontraltus mēdz iedalīt koloratūrkontraltos, liriskajos kotraltos un dramatiskajos kontraltos.
Literatūra
Kārkliņš, Ludvigs. Mūzikas Leksikons. Izd. R.: "Zvaigzne", 1990. — 336. lpp., il. ISBN 5-405-00266-6.
Janu valoda
Valoda izzuda 1916. gadā līdz ar tās pēdējā runātāja Iši nāvi. Iši runāja jahu dialektā, un, atšķirībā no citām izmirušajām Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju valodām, janu valoda ir salīdzinoši labi dokumentēta.
Cilšu nosaukumi Yana un Yahi abos norādītajos šīs valodas dialektos nozīmē "cilvēks".
Dialekti
Zināmi četri janu valodas dialekti:
Radniecība
Janu valodu kopīgi ar karuku, čimariku, šastu, pomoanu (pomo) un palaihnihanu valodām bieži pieskaita hipotētiskajai hokanu valodu saimei, izdalot tās atsevišķā ziemeļhokanu valodu grupā.
Iši — pēdējais jahs
Sērijā "Apvārsnis" latviski izdota Teodoras Krēberes grāmatā "Iši divās pasaulēs". Tās autore bija izcilā antropologa un Iši drauga Alfrēda Krēbera dzīvesbiedre. Grāmatā aprakstīts gan pēdējā janu/jahu cilts indiāņa dzīvesstāsts, gan visas jahu tautiņas vēsture, tradīcijas un traģiskā bojāeja 19.gs. otrajā pusē.
Juris Jope
Juris Jope (dzimis Liepājā) ir latviešu aktieris, opermūziķis.
2011. gadā beidzis Latvijas Kultūras akadēmijas dramatiskā teātra aktiera kursu. Mācījies arī Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas operdziedāšanas klasē. Izglītību papildinājis pie Anitas Garančas un Gaļinas Barisjukas. Pašlaik studē maģistrantūrā Lietuvas Mūzikas akadēmijā.
Latvijas Nacionālajā operā debitējis 2014./2015. gada sezonā. Tāpat piedalījies vairākās Latvijas Nacionālā teātra izrādēs, kā arī vairākās Raimonda Paula koncertprogrammās.
Lielvārdes novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Lielvārdes novada pašvaldības vadītāji. Lielvārdes novads tika izveidots 2004. gada 16. novembrī reorganizējot Lielvārdes pilsētu ar lauku teritoriju. 2009. gada 1. jūlijā novadam pievienoja Jumpravas un Lēdmanes pagastus.
Uzskaitījums
{{legend| skyblue| Latvijas ceļš |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #9e1b34| Pilsoniskā savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue| Reģionu alianse |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #F0E68C| Vidzemes partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33| Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #258B4C| Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}}
Kurts Fridrihsons (filma)
"Kurts Fridrihsons" ir Latvijas dokumentālā filma, izdota 2018. gadā. Filmas režisore ir Dzintra Geka-Vaska. Scenārija autore ir Gundega Repše.
Sižets
Scenārija autores Gundegas Repšes veidots personisks stāsts par mākslinieka Kurta Fridrihsona dzīves ceļu Latvijas vēstures līkločos.
Fridrihsons bija Gundegas Repšes mātes māsas vīrs. Filmā Gundega Repše, kā arī citi cilvēki, kas tuvu pazina mākslinieku, stāsta par Fridrihsona dzīves notikumiem, par skolas gaitām, pievēršanos glezniecībai, Parīzes apmeklējumu, saraksti ar franču rakstnieku Andrē Židu. Vēlāk seko kara notikumi, iesaukšana vācu armijā, bēgļu gaitas Kurzemē. Filmā attēlota arī Fridrihsona pēckara dzīve un saistība ar "Franču grupu", apcietināšana 1951. gadā un Sibīrijā pavadītais laiks. Aizkadrā tiek lasītas Fridrihsona vēstules sievai no izsūtījuma vietas. Stāstīts arī par atgriešanos Latvijā 1956. gadā un turpmāko mākslinieka darbību. Filmas kadros iepludināti fragmentu attēli no Fridrihsona gleznām.
Bristoles līcis (Lielbritānija)
Bristoles līcis (en, cy — ‘Severnas jūra’) ir līcis Lielbritānijas dienvidrietumu piekrastē starp Kornvolas pussalu dienvidos un Velsu ziemeļos. Izstiepts austrumu—rietumu virzienā 230 km garumā no Severnas grīvlīča līdz Ķeltu jūrai. Līča rietumu robeža tiek vilkta no Hārtlenda raga Devonā līdz Sentgovanshedam Velsas dienvidrietumos. Pie ieejas līcī Landi sala. Pusdiennakts plūdmaiņas līdz 14,4 m. Dienvidu krastā Eksmūras nacionālais parks, ziemeļu un austrumu krasts blīvi apdzīvots, lielākās pilsētas ir Bristole, Kārdifa, Ņūporta un Svonzi.
Bruno (filma)
"Bruno" (en) ir 2009. gada Apvienotās Karalistes un ASV mokumentālā kinokomēdija, kuras režisors ir Lerijs Čārlzs. Sižets balstīts uz seriāla Da Ali G Show tēlu.
Filma ir par homoseksuālu modes reportieri Bruno Gehardu (atveido Saša Barons Koens), kurš kopā ar savu palīgu Lucu (Gustafs Hamarstens) dodas uz ASV, lai iekarotu Holivudu, tomēr Bruno gājieni bieži vien šokē amerikāņu sabiedrību. Filmu veidoja studijas Media Rights Capital, Four By Two Films un Everyman Pictures, ar tās izplatīšanu nodarbojās Universal Pictures. Filmas pirmizrāde notika 2009. gada 10. jūlijā.
Silūrs
Silūra sākumam raksturīgi Zemes garozas grimšanas procesi un dziļu jūru veidošanās, kas maksimumu sasniedza Landoveras laikmetā. Tajās izgulsnējās tumši pelēki un melni argillīti ar graptolītu paliekām. Arī ģeosinklinālēs notika galvenokārt grimšana. Šajā laikā izplatīts bija zemūdens vulkānisms. Perioda beigās savienojoties Āzijas un Sibīrijas, Eiropas un Ziemeļamerikas kontinentiem, notika Zemes garozas celšanās un kalnu veidošanās (Kaledonijas krokošanās cikls). Ģeosinklinālajās zonās notika Zemes garozu veidojošo slāņu krokošanās, kuru pavadīja aktīvs vulkānisms. Uz platformām notika orogēno kustību izraisīta jūras baseinu regresija un plašu šelfa jūru veidošanās, kurās izgulsnējās organogēnie karbonātieži, ģipšakmeņi un akmeņsāls.
Arī Latvijas teritorijā ir plaši pārstāvēti silūra nogulumi, kas atrodas zem devona nogulumiem. To virsma atrodas no 161,5 m zem jūras līmeņa (Kolkā) līdz 949,5 m zem jūras līmeņa (Papē).
Silūra sistēmas dalījums
Silūra sistēmu iedala 2 nodalījumos, 4 nodaļās un 8 stāvos:
Dzīvība
Silūra perioda ūdenstilpēs dominēja aļģes. Daudzas sugas attīstījās sausākā vidē — uz mitras zemes. Silūra vidū radās pirmie sauszemes augi — psilofīti, kas strauji attīstījās par augstākajiem augiem.
Bezmugurkaulnieku faunu sāka pārstāvēt gandrīz visas klases. Seklajās jūrās attīstījās bagāta koraļļu, gliemju, pleckāju un jūras liliju fauna. Bija arī liela trilobītu un galvkāju — nautiloīdu dažādība. Uzplaukumu sasniedza graptolīti. Jūrās plaši izplatījās rifi, kurus veidoja stromatoporas, tabulāti un heliolitoideji. Uz sauszemes iznāca pirmie posmkāji — skorpioni.
No mugurkaulniekiem silūrā plaši attīstījās bezžokļaiņi (telodonti, heterostraki, osteostraki, anaspidas). Šajā laikā tika pārstāvētas visas galvenās bezžokļaiņu grupas. Silūrā parādījās pirmās īstās zivis — akantodes, bruņuzivis un pat pirmās starspurzivis.
Derīgie izrakteņi
Silūra perioda nogulumos ir sastopamas vara sulfīdu rūdas (Urāli, Norvēģija). Ar Dienvidurālu un Vidusāzijas kramu saturošajiem slāņiem ir saistītas mangāna un fosforītu atradnes. ASV (Ņujorkas un Alabamas štatos) ir atklātas un atrodas izstrādes stadijā dzelzs rūdu atradnes, ka arī ģipša iegulas (Ņujorkas štata centrālā daļa). Galvenie silūra sistēmas derīgie izrakteņi ir dzelzs rūdas, zelts, varš, degslāneklis, fosforīti un barīts.
Dārziņu 60. līnija
'''Dārziņu 60. līnija''' ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētas Dārziņu apkaimē. Tā sākas pie krustojuma ar Dārziņu ielu un beidzas pie Dārziņu attekas. Ielas garums ir 71 metrs.
Ielu savienojumi
Dārziņu 60. līnija krustojas ar:
Lucy (asteroīdu zonde)
Lucy ir ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) zonde, kas paredzēta galvenās asteroīdu joslas un Jupitera trojiešu asteroīdu izpētei. Tas ir Discovery programmas 13. kosmiskais aparāts. Zonde tika palaista 2021. gada 16. oktobrī.
Lucy projekta galvenā pētniecības iestāde ir Southwest Research Institute (SwRI). NASA Godarda Kosmosa lidojumu centrs nodrošina vispārēju misijas vadību, sistēmu inženieriju, kā arī drošību un misijas nodrošināšanu. Kosmisko aparātu izgatavoja uzņēmums Lockheed Martin Litltonā, Kolorado.
Misija ir nosaukta par godu australopitekam Lūsijai, jo trojiešu pētījumi varētu atklāt "planētu veidošanās fosilijas": materiālus, kas sašķēlās Saules sistēmas agrākajā vēsturē, veidojot planētas un citus ķermeņus.
Konstrukcija
Izvērstā stāvoklī Lucy izmēri ir 14,25 × 7,2 × 2,78 m. Zondei ir divi saules bateriju paneļi 7,3 m diametrā.
Zinātniskie instrumenti:
Lucy ir arī papildu eksperimentāla lāzera sakaru sistēma.
Lidojuma gaita
Lucy tika palaista 09:34 UTC ar nesējraķeti Atlas V 401 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-41.
Pēc zondes atdalīšanās no raķetes pēdējās pakāpes tika sākta ieprogrammēta saules bateriju paneļu izvēršana, bet viens no paneļiem neatvērās pilnībā. Tika secināts, ka tas ir 70 līdz 95 procenti no pilnībā atvērta stāvokļa.
Moriss Ševaljē
Moriss Ševaljē (fr; dzimis, miris ) bija franču aktieris un dziedātājs. Ševaljē ir zināms ar piedalīšanos tādās filmās kā The Smiling Lieutenant, Love Me Tonight, Love in the Afternoon un Gigi. Viņa pazīstamākās izpildītās dziesmas ir Louise, Mimi, Valentine un Thank Heaven for Little Girls. Ševaljē raksturīgi bija ģērbties smokigā ar salmenīcu, kas veidoja viņa savdabīgo stilu.
Nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris galvenajā lomā — par filmām The Love Parade (1929) un The Big Pond (1930). 1959. gadā saņēmis Kinoakadēmijas goda balvu. 1960. gadā Ševaljē piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Saules sistēmas mazais ķermenis
Saules sistēmas mazais ķermenis ir Saules sistēmas objekts, kurš nav ne planēta, ne pundurplanēta, ne pavadonis. Šādu terminu 2006. gadā ieviesa Starptautiskā Astronomijas savienība ar Rezolūciju 5A.
Vairums mazo ķermeņu orbītas atrodas asteroīdu joslā, Koipera joslā un Orta mākonī. Arī pārējos Saules sistēmas apgabalos atrodas mazie ķermeņi, tikai mazākā koncentrācijā.
Aiša (upe)
Aiša (arī Aise, Aišate, Aizšate) ir Tirzas labā krasta pieteka Madonas un Cēsu novados.
Iztece — uz dienvidiem no Grotūžiem. Augštecē tek dienvidaustrumu virzienā, vidustecē un lejtecē — rietumu — ziemeļrietumu virzienā. Ietek Tirzā pie Krasta Skanuļu mājām. Aišu šķērso valsts autoceļi V850 (Grotūži—Klētskalns).
Ēze
Ēze ir vaļēja krāsns metālu karsēšanai un kausēšanai. Kalšanai nepieciešamā dzelzs temperatūra ir 1100—1300°С, un ēze bija pirmais un vienkāršākais līdzeklis tādu sasniegt. Vēsturiski to lietoja kalēji metāla nokaitēšanai pirms apstrādes — kalšanas un rūdīsanas. Pirmās ēzes zināmas no vairāk kā 4000 gadu senatnes, bet Latvijas teritorijā tās pazīstamas kopš mūsu ēras sākuma. Ēze sastāv no ar ķieģeļiem izlikta, vaļēja pavarda, kurā ievieto degošo vielu — agrāk koku vai ogles, mūsdienās biežāk koksu, mazutu vai deggāzi,— un pievieno tajā vai virs tās karsējamo materiālu. Pavarda sānos vai tā dibenā atstāj caurumus — dūkas, caur kuriem ar plēšām, ventilatoriem vai kompresoriem pievada spēcīgākai degšanai vajadzīgo papildus gaisu. Virs pavarda atrodas dūmgāzu savācējs, parasti ar dūmvadu un skursteni.
Laika mašīna
Laika mašīna ir hipotētiska ierīce ceļošanai laikā pretēji tā dabiskajai gaitai. Laika mašīna ir viena no populārākajām zinātniskajā fantastikā aprakstītajām ierīcēm.
Fizikā par laika mašīnu bieži sauc laiktelpu ar slēgtām, ar telpu nesaistītām līknēm (tas ir, laiktelpu, kurā novērotājs principā var satikties ar sevi).
Vēsture
Vienā no leģendas par doktoru Faustu variācijām ir minēts “laika kuģis”, ar kuru viņš kopā ar Trojas Helenu bēg no Mefistofeļa. Tomēr šis kuģis nebija ierīce, tas pārvietojās ar īpašu buru palīdzību, kuras varēja piepūst tikai laika vējš.
Krievu rakstnieka A. Veltmana darbā “Kalimerosa senči” (1836) attēlots fantastisks hipogrifs, kas galveno varoni pārnes pagātnē — dažreiz tas tiek uzskatīts par laika mašīnas “bioloģisku” prototipu.
Viens no pirmajiem stāstiem, kurā pārvietošanās laikā notiek ar mehāniskas laika mašīnas palīdzību, ir Edvarda Peidža Mičela (Edward Page Mitchell) The Clock that Went Backward. Tas ir neparasts pulkstenis, kas spēj nogādāt cilvēkus nesenā pagātnē.
1887. gadā spāņu rakstnieks Enrike Gaspars i Rimbau (Enrique Gaspar y Rimbau) Barselonā publicēja romānu El anacronópete, kurā pirmo reizi literatūrā parādās ierīce, ar kuru var pārvietoties laikā. Tas, iespējams, bija pirmais literārais darbs, kurā ceļošana laikā notiek ar mehāniskas iekārtas palīdzību. Kritiķis Endrū Sojers (Andrew Sawyer) ir izteicies, ka šis stāsts "šķiet, ir pirmais literārais darbs, kurā aprakstīta laika mašīna", piebilstot, ka par tādu parasti tiek uzskatīts Edvarda Peidža Mičela The Clock that Went Backward, bet viņš nedomājot, ka ar pulksteni ir pietiekami.
Ceļošanu laikā ar mehāniskiem līdzekļiem popularizēja Herberta Velsa 1888. gadā sarakstītais īsais stāsts "Laika argonauti", kam 1895. gadā sekoja romāns "Laika mašīna", un drīz šī ideja guva plašu popularitāti.
20. gadsimta vidū tēmu par ceļošanu laikā jaunā veidā interpretēja amerikāņu fantasts Aizeks Azimovs 1955. gadā izdotajā romānā "Mūžības beigas" (The End of Eternity) un Pols Andersons filmā "Laika patruļa".
Teorija
1948. gadā austriešu izcelsmes amerikāņu matemātiķis Kurts Gēdels atrada risinājumu Einšteina gravitācijas lauka vienādojumiem, kas apraksta rotējošo Visumu. Ceļojot šāda Visuma telpā, astronauts varētu sasniegt savu pagātni. Šādā Visumā rotācijas kustībā tiktu iesaistīta gaisma (un attiecīgi cēloņsakarības starp objektiem), kas ļautu materiāliem objektiem pārvietoties pa trajektorijām, kas ir slēgtas ne tikai telpā, bet arī laikā. Gēdela risinājums tika novērtēts kā tīri matemātiski apsvērumi — galu galā nekas neliecina, ka mūsu Visums rotētu. Neraugoties uz to, Gēdela iegūtais rezultāts parādīja, ka relativitātes teorija neizslēdz virzību atpakaļ laikā.
Vēl viena iespēja nokļūt pagātnē ir saistīta ar ejai līdzīgas sarežģītas topoloģijas izveidošanu trīsdimensiju telpā, izmantojot spēcīgu gravitācijas lauku. Ja viens šādas ejas gals rotē ap otru, tad caur šādu eju varētu nokļūt pagātnē.
Filozofiskā un zinātniskā kritika
No filozofiskā viedokļa iespēja izveidot laika mašīnu nozīmētu, ka viss, kas bija, ir un būs pasaulē, reāli eksistē katrā konkrētā brīdī, matērija neattīstās, notikumi ir līdzīgi punktiem telpā, ko var sasniegt ar tās palīdzību. Tomēr, pēc dažu filozofu domām, kopš 1985. gada šāds domāšanas stils nav zinātnisks.
Eksperimenti
Tiek uzskatīts, ka pašreizējā civilizācijas tehnoloģiskajā līmenī laika mašīnu nevar uzbūvēt. Tomēr dažkārt presē tiek ziņots par slepeniem eksperimentiem, kas saistīti ar pārvietošanos laikā, kurus, iespējams, veikušas militārpersonas. Vislabāk zināmi ir divi šādi “eksperimenti”:
Pseidozinātnes laika mašīna
Daži paranormālu parādību atbalstītāji uzskata, ka cilvēks pats ir dabiska laika mašīna un var veikt ceļojumus laikā. Šo prātojumu ietvaros tiek apkopoti ģeoloģisko un paleontoloģisko atradumu katalogi, it īpaši cilvēku pēdu vai apavu nospiedumi, kā arī metāla skrūves un naglas klinšu slāņos, kas ir vairākus simtus miljonu gadu veci. Piemēram, Maskavas Aviācijas institūtā darbojošās apvienības Космопоиск rīkotā ekspedīcija V. Černobrova vadībā Kalugas apgabala dienvidos atrada šādu skrūvi akmenī, kura vecumu anomālo atradumu atbalstītāji lēš ap 200 miljoniem gadu. Ufologi šādus artefaktus mēģina izskaidrot ar citplanētiešu ierašanos, dažādu reliģiju kreacionisti ar cilvēces eksistēšanu jau dziļā senatnē (pirms simtiem miljonu vai pat miljardiem gadu.  Raugoties no ģeoloģijā un paleontoloģijā vispārpieņemtajiem priekšstatiem, šādi “neparasti” atradumi nemaz nav cilvēka klātbūtnes pēdas (domājams, ka šķietamie cilvēku pēdu nospiedumi ir dabiski izveidojušies šķēlumi iežos, dažādas "skrūves" un "mikroshēmas" — pārakmeņojušās seno būtņu daļas.
Zinātniskās fantastikas literatūra un kino
Laika mašīnas izskata un darbības principa apraksts rakstnieku un zinātniskās fantastikas filmu veidotāju vidū ir ļoti daudzveidīgs.
Visos gadījumos kopējs ir tas, ka varoņiem nepieciešams ar pults (ievadiekārtas) palīdzību norādīt to laiku, uz kuru tie vēlas pārvietoties. Lielākajā daļā gadījumu pats ceļojums no ceļotāja skata punkta nav momentāns, bet notiek it kā pārvietošanās pa laika asi noteiktā ātrumā.
Zinātniskās fantastikas literatūrā sastopami dažādi laika mašīnu nosaukumi: hronocikls, temporālā lauka kapsula, hronoportācijas kamera, hronoskafs, hronokats, hronokārs, laika spirāle u.t.t.
Nejauša pārvietošanās laikā
Kādā no Disneja animācijas seriāla DuckTales epizodēm Skrūdžs Makdaks nokļūst 40 gadu tālā nākotnē un pēc tam ar grūtībām atgriežas mājās, izmantojot maģiskas “laika smiltis”. Citā sērijā Skrūdžs un viņa trīs brāļadēli nonāk senajā Grieķijā — 1100. gadā pirms mūsu ēras, nokļuvuši kādas ļaunas burves izraisītas "laika viesuļvētras" epicentrā.
Izgudrojumi
Laika mašīna var būt kompakta ierīce, kā Staņislava Lema stāstā “Pazudusī laika mašīna”, tā var arī apvienot pārvietošanos telpā un laikā, kā filmā “Kin-dza-dza” vai seriālā Doctor Who. Harija Potera romānos figurē laika ritenis kulona formā, kas atkarībā no mehānisma apgriezienu skaita spēj pārnest tā īpašnieku pagātnē.
Viens no pirmajiem laika mašīnas "izgudrotājiem" Herberts Velss neiedziļinājās ierīces konstrukcijas detaļās. Viņa mašīnas darbības princips balstīts uz kustību pa laika asi tāpat kā pa jebkuru no trim citām dimensijām, un "vienīgā atšķirība starp Laiku un jebkuru no trim telpiskajām dimensijām ir tā, ka pa to pārvietojas mūsu apziņa". Ceļotājs tiek nogādāts citā laikā kopā ar noteiktu apkārtni (vairāku metru apjomā) ap laika mašīnu.
Čehu zinātniskās fantastikas rakstnieka Jozefa Nesvadbas stāstā un tāda paša nosaukuma filmā “Rīt es piecelšos un applaucēšos ar tēju” (cz) laika ceļojumu tūrisma kompānija palaiž orbītā kuģi ar pasažieriem un pilotiem, notiek ceļojums laikā un pēc tam kuģis nolaižas uz Zemes.
Angļu teleseriālā Doctor Who laika mašīna TARDIS ir kosmosa kuģis, kas maskēts kā policijas kabīne, un iekšpusē tas ir daudz lielāks, nekā izskatās no ārpuses. Tas ir, šī mašīna var iedarboties arī uz telpas ģeometriskajiem parametriem.
Triloģijā "Atpakaļ nākotnē" laika mašīna tiek parādīta modificēta DeLorean auto formā. Brāļu Strugacku zinātniskās fantastikas romānā “Pirmdiena sākas sestdienā” (Понедельник начинается в субботу) laika mašīnai ir velosipēda forma.
Filmā "Ivans Vasiļjevičs maina profesiju" (1973) laika mašīna pārveido par pagātni pusi no istabas.
Filmā “Terminators” apgalvots, ka pagātnē var ceļot tikai bioloģiski objekti vai objekti, kas pārklāti ar dzīviem audiem, tāpēc ceļotājs pagātnē parādās kails.
Dažās filmās parādīts, ka laika mašīnas iznīcināšana rada nopietnas sekas. Piemēram, Saimona Velsa 2002. gada filmā “Laika mašīna” (The Time Machine) tās eksplozija izraisa spēcīgu lokālu laika paātrinājumu, kā rezultātā visi, kas atrodas tā rādiusā, mirst no vecuma.
Kūdaicīši
Kūdaicīši ir ciems Līksnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 208 km attālumā no Rīgas.
Saļiena
Saļiena (agrāk — Saliene) ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 18 km no pagasta centra Sakas, 56 km no novada centra Grobiņas un 197 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Salienes muižas (Sallenen) centru.
Ševaljē
Ševaljē (fr) ir franču cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nikolajs Kārkliņš
Nikolajs Kārkliņš (et; dzimis, miris ) bija latviešu izcelsmes Igaunijas grieķu-romiešu stila cīkstonis, Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvējs.
Vorena
Vorena var būt:
Nikolajs Kārkliņš
Biogrāfija
1928. gadā Nikolajs Kārkliņš beidza Tamsalu pamatskolu. Ar cīņas sportu sāka nodarboties 1933. gadā. 1934. gadā Kārkliņš uzvarēja Igaunijas čempionātā grieķu-romiešu cīņā smagajā svarā. Viņš bija pēdējais no igauņu cīkstoņiem, kas spēja pieveikt Kristjanu Palusalu.
Pēc Berlīnes olimpiādes, kurā Igauniju smagajā svarā pārstāvēja Kristjans Palusalu, Tallinā 1936. gada oktobrī norisinājās starptautisks turnīrs grieķu-romiešu cīņā ar trīskārtēja Eiropas čempiona vācu smagsvara Kurta Hornfišera piedalīšanos. Šajā turnīrā Kārkliņš bija otrais, viņš pieveica titulēto vācieti, bet zaudēja pirmās vietas ieguvējam Palusalu.
1938. gada 24.—27. aprīlī Tallinā noritēja Eiropas čempionāts grieķu-romiešu cīņā. Pussmagajā svarā, kur traumētā Augusta Neo vietā samazinot svaru par 8 kg, piedalījās Kārkliņš, bija 7 dalībnieki. Pirmā kārtā viņš bija brīvs, otrajā — guva tīru uzvaru pret itāli U.Silvestri, trešajā pēc punktiem ar 3:0 uzvarēja Arnoldu Kalniņu (Latvija), ceturtajā ar 3:0 pieveica vācu cīkstoni V. Zēlenbinderu, bet piektajā pēc punktiem ar 1:2 zaudēja čempionāta uzvarētājam zviedram A. Kadjeram.
1938. gada 26. un 27. novembrī Tallinā notika triju klubu Kalev (Tallina), Sports (Tallina) un Rīgas LAS sacensības grieķu-romiešu cīņā. Tajās Kārkliņš (Sports) sīvi cīnījās ar Bietagu (LAS). Tiesneši Kārkliņam piešķīra punktu uzvaru ar rezultātu 2:1.
1940. gadā no 14. līdz 21. decembrim Maskavā notika PSRS absolūtās meistarsacīkstes grieķu-romiešu cīņā, kurās piedalījās 14 cīkstoņi, tai skaitā arī 3 igauņi. Nikolajs Kārkliņš ieguva 6. vietu (uzvarēja Kotkass), 12 cīņās izcīnot 2 plecu uzvaras, 5 cīņās uzvarot pēc punktiem un ciešot 5 zaudējumus.
Bisītes
Bisītes jeb ķerveļi (Gyromitra) ir Latvijā vidēji bieži sastopamu asku sēņu ģints, kura 21. gadsimta sākumā saturēja ap 40 zināmu sugu, no kurām Latvijā atrastas 4 līdz 6. Divu sugu piederība bisītēm vēl tiek apšaubīta — vairoga bisītes (Discina perlata jeb Gyromitra perlata) un apaļsporu bisītes (Pseudorizhina sphaerospora jeb Gyromitra sphaerospora), un to latviskie nosaukumi ir provizoriski. Bisītes ir pārsvarā pavasara mēnešos sastopamas sēnes, kuras viegli atpazīstamas pēc to cepurīšu nelīdzenā, smadzeņveidīgā izskata. Vairums Latvijas bisīšu ir indīgas; to kopīgās indīgās vielas giromitrīna daudzumu ir iespējams būtiski samazināt ar vārīšanu ar obligātu ūdens noliešanu vai žāvēšanu, tomēr pilnīgi atbrīvoties no tā nevar. Bisīšu indīguma pakāpe stipri atkarīga no ārējiem apstākļiem.
Isikula apgabals
Isikula apgabals (ky) ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļaustrumos ap Isikula ezeru. Ziemeļos robežojas ar Kazahstānas Almati apgabalu, austrumos — Ķīnas Siņdzjanas Uiguru autonomo reģionu, dienvidos — Narinas apgabalu, rietumos — Čujas apgabalu. Apgabala centrs ir Karakola; citas lielākās pilsētas ir Balikči un Čolponata. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (86,2%; 2009) un krievi (8,0%), kā arī kazahi (1,5%) u.c.
Bisītes
Ģinti aprakstījis E. M. Frīss 1849. gadā. Agrāk tika iekļauta rumpuču dzimtā (Helvellaceae), pēc 1997. gada pētījumiem pievienota Discinaceae dzimtai. Tomēr sīkāka bisīšu sugu ģenētiska izpēte pagaidām nav veikta, un pēc tādas ir iespējamas sistemātikas izmaiņas.
Isikula apgabals
Ģeogrāfiski apgabals aizņem starpgrēdu Isikula ieplaku, kurā izvietojies Isikula ezers, kā arī Tjanšana ziemeļu nogāzi un tā atzarus. Apgabala austrumu galā uz robežas ar Ķīnu paceļas 7439 m augstā Dženiša smaile (bijusī Uzvaras smaile).
Bisītes
Ekoloģija
Visas bisītes ir saprotrofas, tātad atmirušu organiku izmantojošas sēnes. Parastā bisīte, dižā bisīte un vairoga bisīte mērenajā joslā aug pavasaros, īpaši aprīlī un maija sākumā, biežāk skuju koku mežos, biežāk izvēloties saulainas un smilšainas vietas. Anomālos laika apstākļos var izaugt arī citos mēnešos. Apaļsporu bisīte aug maijā—jūnijā, biežāk mitros egļu mežos tumšās vietās. Rudens bisīte sastopama rudeņos mitrās, gaišās vietās un savas formas dēļ agrāk tika pieskaitīta rumpuču ģintij.
Līdzība ar citām sugām
Tās bisītes, kas augļķermeņus veido pavasarī, reti kad sastopamas vienlaicīgi ar vasarā un rudenī augošajām sēnēm. Izņēmums ir pēc sagatavošanas ēdamie lāčpurni (Morchella ģints) un ķēvpupi (Verpa bohemica), kuri arī atrodami pavasarī, un ar kuriem tos sēņotāji mēdz jaukt. Šīs biežās jaukšanas dēļ tiek ieteikts visas asku sēnes pirms lietošanas vismaz reizi novārīt un noliet ūdeni, kas varētu vismaz vājināt bisīšu indi, ja tās iekļūtu starp ēdamajām sēnēm. Tomēr atšķirības starp ģintīm ir visai redzamas: ja lāčpurni ir tīkloti šūnaini, tad bisīšu virsmas krokas ir lokani viļņotas, bez redzamām šūnām. Bisīšu cepurītēm parasti ir sarkanīga nokrāsa, kādas nekad nav lāčpurniem. Lāčpurni arī ir pēc kopējās formas redzami regulārāki. Ķēvpupi pēc formas atgādina lāčpurnus, bet to virsma arī ir viļņota kā bisītēm.
Isikula apgabals
Apgabals pirmoreiz izveidots 1938. gadā kā Isikula apvidus (Иссык-Кульский округ), 1939. gadā pārdēvēts par apgabalu. Likvidēts 1959. gadā, teritoriju reorganizējot par republikas pakļautības rajoniem. Apgabals atjaunots 1970. gadā; no 1988. līdz 1990. gadam tam bija pievienota lielākā daļa likvidētā Narinas apgabala.
Nikolajs Kārkliņš
Biogrāfija
1941. gada decembrī Tallinā notika "atbrīvotās" Igaunijas 1. grieķu-romiešu meistarsacīkstes, smagajā svarā uzvarēja Nikolajs Kārkliņš.
Otrā pasaules kara laikā Kārkliņš atstāja Igauniju. Pēc kara dzīvoja Kanādā. Kārkliņš nomira 87 gadu vecumā Monreālā.
Bisītes
Līdzība ar citām sugām
Rudens bisīti var sajaukt ar tai līdzīgajiem rumpučiem, īpaši elastīgo rumpuci (Helvella elastica). Tam ir līdzīga forma un krāsa, taču atšķirībā no bisītēm, gluda cepurītes virsma.
Indīgums un lietošana pārtikā
Tāpat kā daudzas sēnes, bisītes ir vienlaikus indīgas un lietojamas pārtikā pēc atbilstošas sagatavošanas, turklāt par to, kāda sagatavošana ir atbilstoša, pastāv savstarpēji pretrunīgi viedokļi. Tāpat kā par pašu indīgumu, neraugoties uz to, ka indīgais giromitrīns ir atrasts vismaz divās parasti sastopamajās Latvijas bisīšu ģints sēnēs (parastajā un dižajā; par rudens bisīti apgalvojumi ir pretrunīgi).
Vakšenieki
Vakšenieki (ltg) ir ciems Balvu novada Krišjāņu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 1,5 km no pagasta centra Krišjāņiem, 47 km no novada centra Balviem un 249 km no Rīgas.
Bisītes
Indīgums un lietošana pārtikā
Droši zināmie fakti ir:
Vakšenieki
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V493 (Ruskulova–Bērzpils), Vakšas upes krastā.
Bisītes
Indīgums un lietošana pārtikā
Pavasarī visbiežāk atrodamās bisīšu sugas Latvijas mikologi neieteic lietot pārtikā ne pēc kādas sagatavošanas, jo risks saindēties saglabājas pēc jebkādas apstrādes.
Pasaulē bisīšu indīgumam ir dažāda pieeja: daudzās valstīs to publisku tirdzniecību aizliedz, kamēr, piemēram, Somijā tā ir atļauta, bet ar skaidri redzamu brīdinājumu izlikšanu. ASV ar bisītēm saindējas vidēji ap 50-100 cilvēku gadā, taču nāves gadījumi ir reti. Rietumeiropā zināmās saindēšanās ar bisītēm 1782.—1965. gados bija nāvējošas 14,5% gadījumu. Kopumā PSRS vienas pašas bisītes deva ap 45% visu saindēšanās gadījumu ar sēnēm, kas kopā ar bisīšu saindēšanās augsto letālumu bija smagākā medicīniskā problēma ar tām.
Frīstaila slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — Big Air vīriešiem
Big Air vīriešiem bija viena no 13 disciplīnām frīstaila slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Šoganas Big Air arēnā, Pekinā. 2022. gada 7. februārī tika aizvadīta kvalifikācijas kārta, bet 6. febuārī notika fināla sacensības. Sacensībās kopā bija pārstāvēti 31 sportists no 13 valstīm. Šī bija pirmā reize, kad Big Air disciplīna vīriešiem bija iekļauta olimpiskajās spēlēs.
Kvalifikācija
Kvalifikācijas sacensībās startēja 31 sportists. Viņiem tajās bija jāveic trīs braucienu mēģinājumi. Par kuriem tika doti punkti. Kvalifikācijas rezultātu veidoja divu labāko mēģinājumu punktu summa. Fināla kārtai kvalificējās 12 labākie sportisti pēc rezultāta.
— kvalifikācija finālam.
Fināls
Fināla kārtā startēja 12 labākās sportistes no kvalifikācijas kārtas. Arī šajā kārtā katra sportisti veica trīs brauciena mēģinājumus par kuriem tika doti punkti. Fināla rezultātu veidoja divu labāko mēģinājumu punktu summa.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 31 sportisti no 13 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Turaidas iela
Turaidas iela var būt:
Dārziņu 61. līnija
Ielu savienojumi
Dārziņu 61. līnija krustojas ar:
Hetere Maka Donalda
Hetere Lina Maka Donalda (angļu: Heather Lynn Mac Donald; dzimusi 1956. gada 23. novembrī Losandželosā, ASV) ir amerikāņu konservatīva politikas komentētāja, esejiste un advokāte. Viņa ir Manhatanas institūta (Manhattan Institute) līdzstrādniece un City Journal redaktore.
Uzskati
Viņa ir pazīstama ar savu viedokli par policiju un kritisko nostāju pret krimināltiesību reformām, ko apraksta savā grāmatā "The War on Cops", un seljās "The Myth of the Racist Cop" un "The Myth of Systemic Police Racism". Maka Donalda ir aprakstīta kā "policistu atbalstītāja". Viņa noraida, ka ASV policija ir sistemātiski rasistiska, nosaucot to par "nepatiesu naratīvu".
Maka Donalda sevi uzskata par sekulāru konservatīvu. Viņa ir teikusi, ka konservatīvisms ir pārāks par liberālismu tikai pašu tikumības principu dēļ, uzsverot, ka reliģija nav neatņemama konservatīvisma sastāvdaļa. Viņa tic, ka konservatīvisma vērtības var tikt aizstāvētas bez "neredzamu dievību vai reliģijas palīdzības".
Piedzīvojumu laiks
"Piedzīvojumu laiks" (en), sākotnēji "Piedzīvojumu laiks ar Finu un Džeiku" (Adventure Time with Finn & Jake), ir Amerikas Savienoto Valstu animācijas seriāls, kuru radīja Pendletons Vords televīzijas kanāla Cartoon Network vajadzībām. Tā pirmā sērija tika rādīta, savukārt pēdējā sērija bija. Seriāls ir par zēnu Finu un viņa burvju suni Džeiku. Abi dodas piedzīvojumos un iestājas par taisnību Ooo zemēs (Lands of Ooo). Latvijā seriālu demonstrēja televīzijas kanālā TV3.
Zirkaukas ciems
Zirkaukas ciems bija administratīvi teritoriāla vienība Viļānu rajonā. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Viļānu pagastā izveidoja Zirkaukas ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Viļānu rajonā. Ciemu likvidēja 1951. gada 18. jūlijā, Šverņika kolhoza teritoriju iekļaujot Rikavas ciemā, bet kolhoza «Vienotā saime» teritoriju iekļaujot Viļānu ciemā.
Simetriskā aizsardzība
Simetriskā aizsardzība ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. d2-d4 d7-d5 2. c2-c4 c7-c5 '''.
Pieder pie dāmas gambīta un to klasificē pie slēgtām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu D06.
Vēsture
Pirmais šo atklātnes variantu aprakstījis Alesandro Salvio 1604. gadā. Tas bieži tiek saukts arī par Austrijas aizsardzību, jo to pētījuši Austrijas šahisti Hanss Haberdics (1901–57), Hanss Millers (1896–1971) un lielmeistars Ernsts Grīnfelds. Šo atklātni savā praksē lietojuši daudzi vadošie šahisti: Emanuels Laskers, Makss Eive, Rūdolfs Špīlmans, Vera Menčika, Ģula Brejers, Zīgberts Tarrašs, Žaks Mizess, Frenks Māršals, Kārlis Šlehters, Georgs Marko, Nikola Padevskis, Rihards Rēti, Pāls Benko, Burhards Malihs, Andrija Fuderers, Jeruns Pikets, Heiki Vesterinens, Arturs Bisgaiers, Maksims Dlugi, Pjotrs Svidlers, Boriss de Greifs, Ilmārs Starostīts, Mihails Ulibins, Jevgēņijs Gleizerovs, Žuža Polgāra un citi.
Pašvitine
Pašvitine (lt) ir Lietuvas mazpilsēta jeb miests (lt) Šauļu apriņķa Pasvales rajonā, seņūnijas un seņūnaitijas centrs. Tā atrodas pie 152. autoceļa Jonišķi—Linkuva), 20 kilometrus uz dienvidiem no Latvijas robežas, 16 km uz dienvidaustrumiem no Jonišķiem un 13 km uz ziemeļrietumiem no Linkuvas, Švitines (Latvijā — Svitenes) upītes abos krastos. Saskaņā ar 2011. gada tautas skaitīšanu tajā dzīvoja 350 cilvēki.
Vietējie ceļi ved uz Lauksodi—Žeimeli (#2932), Rimkūniem—Linkuvu un Barjūniem (#1609), Draudeļiem—Kaleviem (#2907) un Pamūši—Šauļiem (#4001).
Miestā ir 1852. gadā uzcelta baznīca, kurā 1904. gadā nākamais Lietuvas Republikas prezidents Antans Smetona apprecējies ar muižnieci Sofiju Hodakauskaiti no Gavenoniem (Pašvitines pagastā), pamatskola, bibliotēka, pasts (LT-83028). Apskates objekti — Pašvitines bļodakmens, vējdzirnavas, bijusī klēts — tagad veikals, Žvirbliņu ozols (1,5 km uz ziemeļrietumiem no Pašvitines centra).
Lietuvas lielkņaziste
1459. (pēc citiem datiem — 1495.) gadā Pašvitinē tikusi uzcelta pirmā baznīca. Ciemats un muiža 1495. gadā un 1621.–1842. gadā piederēja Žemaitijas bīskapijai.
1585. gada inventarizācija atzīmē, ka toreiz muižu pārvaldījis Andris Bilevičs, pēc viņa nāves — viņa sieva Sofija. Kungu māja bijusi veca, ar koka torni un žogu; muižai piederēja 6 ciemati. 1638. gadā ciemā bijušas 15 mājas. Bīskapa Merkeļa Ģedraiča laikā Pašvitini atguva Žemaitijas bīskapija un uzcēla jaunu baznīcu.
18. gadsimta beigās no Pašvitines muižas gadā bīskaps saņēmis 13 036 zelta monētas.
Krievijas impērija
1802. gadā tika atvērta draudzes skola, kura 1853. gadā kļuva par pamatskolu.
1841. gadā ciemā bija 580 iedzīvotāju; draudzes locekļu — 677. 1852. gadā par pagasta līdzekļiem tika sākta celt un 1857. gadā M. Valanča iesvētīta jauna ķieģeļu gotiska baznīca. Valanča laikā Pašvitīnē tika izvērsta atturības kampaņa, ierobežota degvīna tirdzniecība un daudzi krodziņu īpašnieki ebreji tika izlikti no viņu tirdzniecības vietām. 1859. gadā tika izveidota nabagmāja, kurā ievietoja 12 nabadzīgus cilvēkus.
Kopš cariskās Krievijas laikiem Pašvitine bija pagasta centrs. 1903. gadā tur bija 1062 iedzīvotāji. 1903. gadā tika nodibināta patērētāju biedrība, kurā 1912. gadā bija 260 biedri. Pirms Pirmā pasaules kara tika organizēts lietuviešu koris, biedrības “Saulė” filiāle un skola ar 30 skolēniem.
Neatkarības gadi
Tomēr kaujā uzvarēja lielinieki un izveidoja Pašvitinē savu revkomu (revolucionāro komiteju). Taču 1919. gada februārī revkoms tika arestēts. Izveidojās faktiski divvaldība ar formālu sarkano kontroli, kuras laikā prolietuviskie partizāni cīnījās ar lieliniekiem.
Neatkarības gados Pašvitine uzplauka. Ciems tika labiekārtots, tika uzbūvēta elektrostacija un tvaika pienotava. 1928. gadā tika uzcelts Neatkarības piemineklis. Bija pamatskola, strēlnieku bibliotēka un katoļu organizācija ar lasītavām, pagasta valde, policijas iecirknis, pasts, veselības un veterinārie punkti, ugunsdzēsēju brigāde, aptieka, kooperatīvs, neliela kredītbiedrība, linu iepirkšanas punkts, vairāki veikali, vairākas amatniecības darbnīcas, linu vērpšanas un kāršanas dzirnavas.
1923. gadā Pašvitinē bija 126 mājokļi un 818 iedzīvotāji, 1930. gadā — 126 mājas, 1939. gadā ap 1100 iedzīvotāju.
Okupāciju laiks
1941. gada 14. jūnijā padomju vara izsūtīja ap 30 cilvēkus, ieskaitot skolotājus, no Pašvitines uz Sibīriju. 1941. gada jūnija sākumā Pašvitini nopostīja milzīgs ugunsgrēks, nacistu okupācijas laikā Žagarē tika noslepkavoti Pašvitines ebreji.
Padomju okupācijas laikā Pašvitine bija apīliņķes (ciema) un kolhoza centrs, tomēr vēl 1959. gadā tajā bija tikai 387 iedzīvotāju.
Drengo ģimene
Drengo ģimene (franču: Drengot) bija Normandijas normāņu augstmaņu ģimene, kuras pārstāvji bija vieni no pirmajiem normāņu algotņiem, kas ieradās Itālijas dienvidos, lai kalpotu langobardu valdniekiem un uzsāka normāņu iekarojumus Itālijā. Viņu vara Itālijā atpalika no normāņu Otvilu ģimenes, kas izvirzījās par valdošo visos Itālijas dienvidos.
Pirmās ziņas par ģimeni parādās 1017. gadā, kad pieci Drengo brāļi — Osmonds, Rūdolfs, Žilbērs, Askletīns un Rainulfs kopā ar 250 normāņu karotājiem ieradās Romā, bet pēc tam devās uz langobardu pilsētām Salerno un Kapuju, no kurienes pievienojās langobardu dumpim pret Bizantijas impērijas varu Apūlijā. Dumpinieki sākumā guva panākumus, bet 1018. gadā tika smagi sakauti. Kaujā krita Osmonds un Žilbērs. 1022. gadā reģionā ieradās Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha II armija un tika atjaunota stabilitāte. Rūdolfs Drengo atgriezās Normandijā. Jaunākais brālis Rainulfs Drengo ar saviem kareivjiem 1029. gadā iestājās Neapoles hercoga Serdžio IV dienestā. Pateicībā par Rainulfa panākumiem Serdžio viņam izprecināja savu māsu un iecēla par Aversas grāfu. Tā dzima pirmā normāņu valstiņa Itālijā. Askletīns Drengo par dienestu Otvilu armijā 1042. saņēma tiesības uz Ačerencas pilsētiņu Apūlijā.
Kārlis Frīdrihs Celters
Netipiski savam laikam bija Johana Sebastiāna Baha mūzikas cienītājs. No Celtera interesi par Bahu saņēma viņa skolnieks Fēlikss Mendelsons. 1829. gada 11. martā Berlīnē Mendelsons atskaņoja Baha Mateja pasiju, kas bija pagrieziena punkts Baha daiļrades atkalatzīšanā.
Kūdiņi
Kūdiņi ir ciems Biķernieku pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Svīnhūvuda senāts
Svīnhūvuda senāts bija pirmā neatkarīgās Somijas valdība. 1917. gada oktobrī ievēlētais parlaments 1917. gada 27. novembrī izveidoja Senātu Pēra Ēvinda Svīnhūvuda vadībā. Tajā nebija pārstāvēti sociāldemokrāti. Šī valdība 1917. gada 4. decembrī pieņēma Somijas neatkarības deklarāciju, ko parlaments apstiprināja 6. decembrī. Pilsoņu kara laikā Helsinkus ieņēma Sarkanā gvarde, bet Senāta locekļiem izdevās izbēgt no pilsētas. Valdība no 1918. gada 29. janvāra līdz 3. maijam darbojās Vāsā, kad tika saukta arī par Vāsas senātu. Senāts darbojās līdz 1918. gada 27. maijam, kad Pērs Ēvinds Svīnhūvuds nolika Senāta priekšsēdētāja pilnvaras, jo 18. maijā viņš bija ievēlēts par Somijas karalistes reģentu.
Senāta sastāvs:
Žorži Luiss Frellu Filju
Žorži Luiss Frellu Filju (dzimis ) jeb Žoržinju ir Brazīlijā dzimis Itālijas futbolists, pussargs, Itālijas futbola izlases dalībnieks. 15 gadu vecumā pārcēlies uz Itāliju. Līdz 2023. gadam spēlēja Anglijas Premjerlīgas kluba Chelsea F.C. sastāvā.
Kopš (2023) spēlē citā Anglijas Premjerlīgas komandā Londonas Arsenal F.C.
Sasniegumi
Napoli
Chelsea
Itālija
Aizklāņupe
Aizklāņupe (, arī Aizklāņu upe, Mazupīte, Aizklāņu valks) ir ūdenstece Talsu novada Kolkas pagastā.
Izteka — no Bažu purva. Tek rietumu virzienā. Ietek Rīgas līcī pie Aizklāņiem. Aizklāņupi šķērso valsts autoceļš P131 (Tukums—Ķesterciems—Mērsrags—Kolka).
Parastās pupiņas
Parastās pupiņas (Phaseolus vulgaris), krūmu pupiņas jeb dārza pupiņas ir viengadīgs tauriņziežu dzimtas pākšaugs, kas tiek plaši kultivēts tā ēdamo sēklu, pupiņu, dēļ. Pupiņu dabiskā izcelsmes vieta ir Centrālamerika un Dienvidamerika. Šī auga sēklas — pupiņas — satur daudz olbaltumvielu, tas ir ļoti vērtīgs uzturā lietotais augs. Tiek audzētas daudzās valstīs, īpaši subtropu un mērenās joslas zemēs, un ir viens no nozīmīgākajiem kultūraugiem jaunattīstības valstīs. Pupiņas nevajag jaukt ar pupu (vīķu) ģints (Vicia) vai Vigna ģints sugām, kas arī tiek plaši kultivētas un vizuāli ir līdzīgas.
Apraksts
Pupiņām ir trīsstaraini saliktas lapas. Stublājs ir stāvs un vijīgs, var izaugt līdz 0,6 metru garumam. Ziedi ir baltā vai tumši purpura krāsā, nekārtni, tauriņveidīgi, sakārtoti ķekaros. Apputeksnēšanu veic dažādi kukaiņi. Tā auglis ir pāksts. Pupiņas vislabāk aug augsnē, kuras pH līmenis ir 7,5, un gaisa temperatūra aptuveni +25 °C.
Indīgums
Vārītas pupiņas ir veselīgas, bet, lietojot uzturā svaigā veidā vai nepietiekami izvārot, tās var būt veselībai bīstamas. To sastāvā atrodas lektīns. Pirms gatavošanas ir svarīgi pupiņas vairākas stundas mērcēt un pirms vārīšanas mērcēšanas ūdens noteikti ir jānolej un tām jāuzlej jauns, svaigs ūdens. Svaigu un nepietiekami vārītu pupiņu ēšana var izraisīt nelabumu, vemšanu un caureju. Parasti šie simptomi izzūd dažu stundu laikā pēc šādu pupiņu ēšanas.
Berlīnes Šēnefeldes lidosta
Berlīnes Šēnefeldes lidosta (de) bija lidosta Vācijā, tās galvaspilsētas Berlīnes otra lielākā starptautiskā lidosta. Tā bija izvietota pilsētas dienvidaustrumu pierobežā Brandenburgas federālajā zemē, 20 km no pilsētas centra. Lidostas nosaukums bija veidots no netālās Šēnefeldes pilsētiņas. Ilgus gadus Šēnefeldes lidlauks bija lielākais un galvenais Austrumvācijas aviotransporta mezgls. Līdz slēgšanai 2020. gadā tā bija lidsabiedrību Condor, easyJet un Ryanair bāzes lidosta.
Vēsture
2006. gadā līdzās Šēnefeldes lidostai tika uzsākta Brandenburgas lidosta būvniecība. Jaunā lidosta tika atklāta 2020. gada 31. oktobrī, bet Šēnefeldes lidosta slēgta 25. oktobrī. Daļu no vecās lidostas infrastruktūras paredzēts izmantot Vācijas valdības vajadzībām.
Forbes 100 slavenības
Forbes 100 slavenības (angļu: Forbes Celebrity 100) ir ikgadējs saraksts, ko apkopo žurnāls Forbes. Šāds saraksts tiek veidots kopš 1999. gada. Saraksta mērķis ir uzskaitīt 100 visspēcīgākās slavenības pa publicēto gadu. Faktori, kas tiek ņemti vērā, ietver ienākumus, Google meklēšanas rezultātus, fanu bāzes, ieskaitot klipus un žurnālu vākus.
2014
Par 2014. gada slavenību Nr.1 tika atzīta dziedātāja Bejonse Noulza.
2012
Par 2012. gada slavenību Nr.1 tika atzīta dziedātāja un aktrise Dženifere Lopesa.
2011
Par 2011. gada slavenību Nr.1 tika atzīta dziedātāja Lady Gaga.
2010
Par 2010. gada slavenību Nr.1 tika atzīta TV seja, personība Opra Vinfrija.
2009
Par 2009. gada slavenību Nr.1 tika atzīta aktrise Andželīna Džolija.
2008
Par 2008. gada slavenību Nr.1 tika atzīta TV seja, personība Opra Vinfrija.
Sērpentas gekons
Sērpentas gekons (Nactus serpensinsula) ir gekonu dzimtas ķirzaka, kas endēma Maurīcijai. Veido divas pasugas.
Forbes 100 slavenības
2007
Par 2007. gada slavenību Nr.1 tika atzīta TV seja, personība Opra Vinfrija.
Sērpentas gekons
Izskats
Ķermeņa garums līdz 6 cm, astes līdz 10,5 cm. Uz galvas un muguras garenvirzienā ribu izcilnīšu rindas. Krāsa pelēcīgi brūna ar nelieliem tumšiem lāsumiem un gaišiem plankumiem. Aiz kakla, uz muguras un astes brūnas šķērssvītras. Vēders gaišs.
Forbes 100 slavenības
2006
Par 2006. gada slavenību Nr.1 tika atzīta aktieris Toms Krūzs.
Sērpentas gekons
Izplatība un dzīvesveids
Dzīvo divās nelielās salās — Raundā un Sērpentā, kuras atrodas 15—20 km uz ziemeļrietumiem no Maurīcijas. Mitinās uz krūmājiem un citiem augiem apaugušajām nogāzēm un palmām. Kalpo par barību scinkiem, gekoniem un Bolyeria ģints čūskām.
Forbes 100 slavenības
2005
Par 2005. gada slavenību Nr.1 tika atzīta TV seja, personība Opra Vinfrija.
Sērpentas gekons
Pasugas
Sērpentas gekons veido divas pasugas:
Forbes 100 slavenības
2004
Par 2004. gada slavenību Nr.1 tika atzīta aktrieris Mels Gibsons.
Sērpentas gekons
Pasugas
1994. gadā jaunā pasuga ieguva nosaukumu vienskaitļa formā durrelli. 2004. gadā tika pievērsta uzmanība, ka pasugas apzīmējums veltīts diviem cilvēkiem, un tam būtu vajadzīga daudzskaitļa forma. Saskaņā ar to, durrelli nomainīja uz durrellorum.
Forbes 100 slavenības
2002
Par 2002. gada slavenību Nr.1 tika atzīta dziedātāja Britnija Spīrsa.
2001
Par 2000. gada slavenību Nr.1 tika atzīta aktieris Toms Krūzs.
2000
Par 2000. gada slavenību Nr.1 tika atzīta aktrise Džūlija Robertsa.
1999
Par 1999. gada slavenību Nr.1 tika atzīts basketbolists Maikls Džordans.
Sofija Marso
Sofija Marso (dzimusi ) ir franču aktrise, kas tēlojusi 38 filmās. Marso jau pusaudža gados ieguva slavu, spēlējot galvenās lomas filmās La Boum un La Boum 2, par ko viņa ieguva Cēzara balvu. Vēlāk viņa piedalījās vairākās citās nozīmīgās Francijas filmās — Fanfan, La fille de d'Artagnan un Al di là delle nuvole — un ārzemju filmās: "Drošsirdis" un "Ar pasauli nepietiek".
Nataļja Kuksina
Nataļja Kuksina (ru; dzimusi ) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionāta medaļniece.