cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Starptautiskās krimināltiesas izmeklēšana Ukrainā
Nosūtījumi, jurisdikcija un pilnvaras
2022. gada 25. februārī, dienu pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā, SKT prokurors Karims Ahmads Hans paziņoja, ka SKT var "īstenot savu jurisdikciju un izmeklēt jebkuru genocīda aktu, noziegumu pret cilvēci vai kara noziegumu, kas izdarīts Ukrainā". Hans 28. februārī paziņoja, ka plāno uzsākt pilnu SKT izmeklēšanu un, ka viņš ir lūdzis savai komandai "izpētīt visas pierādījumu saglabāšanas iespējas". Viņš norādīja, ka būtu iespējams ātrāk oficiāli sākt izmeklēšanu, ja SKT dalībvalsts nodos lietu izmeklēšanai saskaņā ar Romas statūtu 13. panta (a) apakšpunktu, nevis saskaņā ar 13. panta (c) apakšpunkta proprio motu.
Lietuvas premjerministre Ingrīda Šimonīte 28. februārī paziņoja, ka Lietuva ir lūgusi sākt SKT izmeklēšanu. 2022. gada 2. martā Hans paziņoja, ka ir saņēmis nosūtījumus no 39 valstīm, kas ļāva sākt izmeklēšanu saskaņā ar Romas statūtu 14. pantu. Hans norādīja, ka prokuratūra jau ir "noskaidrojusi iespējamās lietas, kas būtu pieļaujamas". 11. martā nosūtīšanai pievienojās Japāna un Ziemeļmaķedonija, tādējādi kopējais valstu skaits, kas iesniedzis pieteikumu, ir 41. 2022. gada 1. vai 2. martā Situācija Ukrainā tika nodota SKT II Pirmstiesas palātai, kurā ir tiesneši Antuāns Kesija-Mbe Mindua, Tomoko Akane un Rosario Salvatore Aitala, kuriem ir jāizlemj, vai atļaut izmeklēšanu pēc atļaujas pieprasījuma no prokurora K. Hana.
Slaidais grīslis
Apraksts
Slaidais grīslis ir daudzgadīgs, 40-150 cm garš lakstaugs, kam raksturīgi sievišķie ziedi ar 2 drīksnām. Augs veido diezgan skraju ceru, un tam ir resni, ložņājoši pazemes dzinumi. Stublājs ir aplapots visā garumā. Lapas ir raupjas, 0,5-0,8 cm platas, noliekušās uz leju, vienāda garuma ar stublāju. Stublāja galotnē ir 2-4, stāvas vīrišķo ziedu vārpiņas. Zem tām ir 4-10 īskātainas sievišķo ziedu vārpiņas — tās ir stāvas vai lokveidīgi nokarenas, 3-10 cm garas. Seglapas manāmi pārsniedz stublāja garumu. Pūslīša segplēksne ir tumšbrūna, smaila, ar zaļu joslu vidū. Pūslītis parasti ir zaļgans, ieapaļš, ar īsu un veselu knābīti. Zied maija beigās, jūnijā.
Starptautiskās krimināltiesas izmeklēšana Ukrainā
Izmeklēšana
Prokurors K. Hans 2022. gada 3. martā paziņoja, ka sākotnējā komanda, kas sastāvēja no "izmeklētājiem, juristiem un cilvēkiem ar īpašu pieredzi operāciju plānošanā", tika nosūtīta uz "Ukrainas reģionu", lai sāktu vākt pierādījumus. 11. martā viņš paziņoja, ka viņa birojs ir izveidojis speciālu portālu, kurā jebkura persona, kuras rīcībā ir informācija par situāciju Ukrainā, var sazināties ar SKT izmeklētājiem.
Resursi
2022. gada 4. martā Eiropas Savienības (ES) tieslietu ministri lūdza Eurojust atbalstīt kara noziegumu un noziegumu pret cilvēci izmeklēšanu, ko veic valstu tiesas un Starptautiskā Krimināltiesa. 2022. gada 23. martā Francijas Eiropas un Ārlietu ministrija paziņoja, ka tā piešķirs SKT papildu finansējumu 500 miljonu eiro apmērā un vajadzības gadījumā palielinās atbalstu.
Problēmas ar izpildi
SKT paļaujas uz dalībvalstīm, lai palīdzētu izmeklēšanā un izpildē, tomēr daudzas valstis, tostarp Indija, Ķīna un Amerikas Savienotās Valstis, nav SKT locekles. Krievija no Starptautiskās krimināltiesas izstājās 2016. gadā pēc tam, kad SKT lēma, ka Krievijas iebrukums Krimā pielīdzināms "notiekošai okupācijai". Tāpēc Krievijai nav juridiska pienākuma sadarboties ar Starptautisko Krimināltiesu, un tā, visticamāk, nenodos aizdomās turamos, īpaši prezidentu Vladimiru Putinu, tiesai vai apsūdzībai.
Analīze
Tā kā Krievija nav Starptautiskās krimināltiesas locekle, paredzams, ka apcietināšanas orderu izpilde pret aizdomās turamajām personām, kas atrodas Krievijas teritorijā, būs sarežģīta.
Hāpsalu pilsētas pašvaldība
Hāpsalu pilsētas pašvaldība (et) ir viena no 3 Igaunijas Lēnes apriņķa pašvaldībām. Izveidots 2017. gada teritoriālās reformas gaitā, apvienojot Ridalas pagastu un Hāpsalu pilsētu. Pašvaldībā ietilpst 1 pilsēta (Hāpsalu), 2 lielciemi (Paralepa un Ūemeiza) un 56 ciemi. Ziemeļos, dienvidos un rietumos tā robežojas ar Baltijas jūras Veinameri šaurumu, bet austrumos — Lēne-Nigulas pagastu.
Lahojska
Lahojska (be) jeb Logojska (ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Lahojskas rajona centrs pie Hajnas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1078. gadā. Bija nelielas kņazistes centrs, kuri 12. gadsimtā iekļāvās Polockas kņazistē. No 13. gadsimta atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 18. un 19. gadsimtā - Tiškeviču dzimtas īpašumā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gadam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.
Sports
Pie Lahojskas atrodas sporta centrs "Siliči" un "Lohojska".
Nacionālā mākslas galerija
Nacionālā mākslas galerija (en) un tās skulptūru dārzs ir nacionālais mākslas muzejs, kas atrodas Nacionālajā alejā, Vašingtonā, ASV.
Mūsdienās ieeja muzejā ir bezmaksas. Tas tika dibināts kā privātais muzejs 1937. gadā ar kopīgu ASV Kongresa rezolūciju. ASV valsts kases sekretārs Endrū Mellons ziedoja ievērojamu mākslas darbu kolekciju, kā arī līdzekļus muzeja būvniecībai. Galerijas gleznu, zīmējumu, grafikas darbu, fotogrāfiju, skulptūru, medaļu un dekoratīvo darbu kolekcija parāda Rietumu mākslas attīstību no viduslaikiem līdz mūsdienām. Galerijā atrodas vienīgais Leonardo da Vinči darbs, kas atrodas Amerikā. 2009. gadā muzeju apmeklēja 4,6 miljoni cilvēku, tas ir otrs apmeklētākais mākslas muzejs ASV pēc Metropoles mākslas muzeja Ņujorkā un sestais apmeklētākais pasaulē.
Marē
Marē var būt:
Aizupītes
Aizupītes ir ciems Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 6 km no pagasta centra Alsviķiem, 2,5 km no novada centra Alūksnes un 200 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P39 (Alūksne—Ape), faktiski pie pašas Alūksnes pilsētas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Artūrs Kalējs
Artūrs Kalējs (dzimis, miris ) bija latviešu aktieris.
Pēc karaklausības beigšanas pēc kāda drauga aicinājuma nokļuvis Liepājas fotokinostudijā kur sākusies interese par aktiermākslu, pēc tam pārgājis uz līdzīgu studiju Foto-kino-grafija "Legato" pie režisora un aktiera Ēvalda Valtera un Eižena Kalniņa, kur kā aktieris iesācējs, izturot sīvu konkurenci no 15 kandidātiem, ticis pie galvenās lomas 1927. gadā uzņemtajā un 1928. demonstrētajā reklāmfilmā "Pie vīra kļūt nav grūt". A.Kalējs ir viens no nedaudzajiem latviešu aktieriem, kurš uz teātri aizgājis caur kino. E.Valtera pamudināts  devies aktiermākslas prasmes attīstīt uz Rīgu, vispirms Zeltmata profesionālajā aktieru skolā Latvju dramatiskajos kursos (1931-1935) un tālāk krievu aktiera un režisora Mihaila Čehova studijā, aktieru arodbiedrības teātra skolā (no 1932). Aktieris spēlējis Drāmas ansamblī (1935), trīs sezonas Nacionālajā teātrī (no 1936), Daugavpils teātrī (1939-1941) , Jelgavas teātrī (1941-1953) , Valmieras teātrī (1953-1958) un Dailes teātrī (1958-1994).
Filmējies vairākās filmās, tai skaitā "Zvejnieka dēls" (1957), "Latviešu strēlnieka stāsts" (1958), "Vētra" (1960), "Diena bez vakara" (1962), "Kad lietus un vēji sitas logā" (1967), "Pie bagātās kundzes" (1969), "Vārnu ielas republika" (1970), "Šahs briljantu karalienei" (1973), "Uzticamais draugs Sančo" (1974), "Dāvanas pa telefonu" (1977), "Kļūstiet mana sievasmāte!" (1977) un "Vilkaču mantiniece" (1990), kā arī daudzsēriju filmās "Ilgais ceļš kāpās" (1981) un "Izpostītā ligzda" (1998).
Bijis precējies ar aktrisi Ingu Kalēju, meita aktrise Lelde Kalēja.
Hermanis Kreicers
Hermanis Kreicers var būt:
Börse Berlin
Börse Berlin ir birža, kas atrodas Vācijas galvaspilsētā Berlīnē. Tā ir viena no vecākajām Eiropas biržām, tikusi nodibināta 1685. gadā. Lai labāk atrisinātu saistības ar internacionalizāciju un pieaugušo konsolidācijas spiedienu, Börse Berlin ir veiksmīgi veikusi nišas stratēģiju kopš deviņdesmito gadu vidus, īpašu uzmanību pievēršot tirdzniecībai. Piedāvājot pēc iespējas plašāku klāstu ārvalstu akcijām. Ar „Advent” palīdzību MiFID (Finanšu instrumentu tirgus direktīvu), līdzsvarojot sevī pilnīgi jaunu tirgus segmentu. Veiksmīgi savienot privātos investorus, piedāvājot gatavus piedāvājumus, un risinājumus profesionāliem tirgus dalībniekiem, bija Börse Berlin biržas veiksmes atslēga.
Aptuveni 50% no tirgotās Xontro instrumentiem, ir akcijas, ar uzsvaru uz ārvalstu uzņēmumiem. Gandrīz visi NASDAQ vērtspapīri tiek tirgoti Berlīnē, bet uzņēmumi no Ķīnas vai Dienvidāfrikas ir arī pieejama. Kopumā šī birža veic tirdzniecību vairāk nekā 15 000 akciju no 82 valstīm. Kapitalizācija ir 5.32 miljardi EUR. Pastāv vairāki indeksi- FTSE (The Financial Times Stock) 100 un FTSE 250, tas indeksē 100 un 250 no London Stock Exchange.
Krastmalas grīslis
Krastmalas grīslis ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp visā Latvijas teritorijā, un vietām Āzijā. Dažāda lieluma grupas ir atrodamas purvos un pārpurvotos ūdenstilpju krastos, melnalksnājos.
Apraksts
Krastmalas grīslis ir daudzgadīgs, 50-120 cm garš lakstaugs. Krastmalas grīslis pieder dažādvārpu grīšļu grupai, kurai raksturīgi sievišķie ziedi ar 3 drīksnām un augļa pūslītis ar skaidri nodalītu, divzobainu knābīti.
Auga stublājs ir asi trīsšķautņains, stāvs un raupjš. Lapas ir 0,4-0,6 cm platas, īsākas nekā stublājs vai tikpat garas. Lapu makstis pie stublāja pamata ir sarkanbrūnas un šķeldrainas. Ziedkopas seglapas ir garākas nekā attiecīgā sievišķo ziedu vārpiņa, taču īsākas nekā ziedkopa kopumā. Galotnē ir divas vai trīs vīrišķo ziedu vārpiņas, zem tām ir divas vai trīs šauri cilindriskas, 2-7 cm garas un 0,2-0,5 cm platas sievišķo ziedu vārpiņas. Sievišķo ziedu vārpiņas ir pārsvarā sēdošas, taču apakšējām ir īss kātiņš (līdz 1 cm garumam). Pūslītis ir plakans, trīsšķautņains, zaļš ar labi saskatāmu dzīslojumu. Segplēksne ir brūna, šaura un smaila, garāka nekā pūslītis, vidū ar gaišu joslu. Zied maija beigās un jūnijā.
Kvazimodo ārija
"Kvazimodo ārija" ir viena no Zigmara Liepiņa dziesmām ar Kaspara Dimitera vārdiem, kuru viņš 1997. gadā komponēja operai "Parīzes Dievmātes katedrāle". Kvazimodo lomu atveidoja Igo un Niks Matvejevs, dziedājumam bija divas versijas - pirmā veltīta katedrāles zvaniem, otrā - Esmeraldai. Opera tika izrādīta 96 reizes. Komponists Zigmars Liepiņš par operu saņēma Lielo Mūzikas balvu.
2018. gadā "Kvazimodo ārija" ieņēma 81. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Izraels Šifmans
Izraels Šifmans (ru; dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes rumāņu šaha problēmists.
No 1918. gada Šifmana ģimene dzīvoja Kišiņevā. Beidzis Šarlottenburgas augstāko tehnisko skolu. Pēc izglītības tehniķis elektriķis.
Hitomi Obara
Hitomi Obara (ja; dzimusi, meitas uzvārds Sakamoto) ir bijusī japāņu brīvā stila cīkstone, 2012. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, astoņkārtēja pasaules čempione.
Izraels Šifmans
Šaha kompozīcija
Septiņu gadu vecumā iemācījies spēlēt šahu. Ar šaha kompozīciju aizrāvies no 1924. gada. Piecu gadu laikā publicējis 190 uzdevumus, galvenokārt divvilčus. Ieguvis 80 atzinības, tai skaitā 46 godalgas, no tām 22 pirmās. Ātri izvirzījās par vienu no pasaules vadošiem problēmistiem. Pēc 1928. gada konkursu rezultātiem bija otras (pēc A. Mari, apsteidzot L. Kubbelu, S. Levmanu, G. Nītveltu un K. Mensfīldu, bet 1929. — pirmais. FIDE albumā 1914—1944 publicēti 15 viņa divvilči (vairāk bija tikai Mensfīldam un L. Lošinskim). Viņa vārdā par "Šifmana tēmu" nosaukta viena no šaha kompozīcijas tēmām divvilčos.
Hitomi Obara
Karjera
1998. gadā Hitomi uzvarējusi nacionālā skolu čempionātā svara kategorijā līdz 50 kg. 2000. gadā, 19 gadu vecumā viņa pirmo reizi kļuva par pasaules čempioni, bet pēc uzvaras pasaules čempionātā nākamajā gadā bija spiesta karjerā taisīt pārtraukumu, lai veiktu ceļgala operāciju, un sacensību apritē atgriezās tikai 2004. gadā.
Svara kategorija līdz 51 kg 2008. gada Pekinas olimpisko spēļu programmā nebija iekļauta, tāpēc Hitomi plānoja piedalīties svara kategorijā līdz 55 kg. Taču viņa zaudēja nacionālā čempionāta pusfinālā, un tiesības pārstāvēt valsti šajā svarā tika uzticētas Saori Jošidai.
Izraels Šifmans
Šaha kompozīcija
No 1928. līdz 1930. gadam Šifmana bijis šaha žurnāla Revista Română de Şah divvilču nodaļas redaktors.
Hitomi Obara
Karjera
Drīz uzsāka darbu Japānas bruņotajos spēkos. 2010. gada oktobrī paziņoja par laulību, bet 2011. gada septembrī nomainīja uzvārdu Samamoto pret vīra uzvārdu Obara.
2012. gada olimpiskajās spēlēs piedalījās cīņās svara kategorijā līdz 48 kg. Pusfinālā uzvarēja Kanādas cīkstoni Kerolu Huiņu, finālā pieveica Azerbaidžānas pārstāvi Mariju Stadņiku un kļuva par olimpisko čempioni. Pēc uzvaras olimpiādē paziņoja par sporta karjeras beigšanu.
Hitomi Obara ir divu bērnu māte.
Lielais Pamirs
Lielais Pamirs (persiešu: Pāmīr-e Bozorg, Pāmīr-e Kalan) ir ap 80 km gara un 2 līdz 6 km plata trogieleja Pamira dienviddaļā un Afganistānas un Tadžikistānas robežas. Izvietojusies starp Dienvidaličuras grēdu ziemeļos un Vāhānas grēdu ziemeļos. Ielejā vairāki ezeri, lielākais no kuriem ir Zorkels. No ezera rietumu virzienā iztek viena no Amudarjas augštecēm Pāmira. Austrumu virzienā no Karadunga ezera iztek Istika. Pēc vienas no versijām, Pamira kalnu nosaukums cēlies no šādu ieleju apzīmējuma, ko dēvē par «pamiriem».
Ielejā nav pastāvīgo iedzīvotāju, to vasarās izmanto vahanu un kirgīzu lopkopji kā sezonas ganības.
Vasilis Spanulis
Vasilis Spanulis (el, Vassilis Spanoulis; dzimis ) ir profesionāls grieķu basketbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Grieķijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2013) pārstāv Grieķijas līgas klubu Pirejas "Olympiacos".
Karjera
Karjeru uzsāka GS Larissa kluba sastāvā, 2003. gadā ieguva Grieķijas līgas labākā jaunā spēlētāja balvu. Pēc tam pārgāja uz Atēnu "Maroussi", pēc iespaidīgās 2004.—2005. gada sezonas, kurā viņš iekļuva Grieķijas līgas finālā un Eirokausu ceturtdaļfinālā, V. Spanulis tika aizmainīts uz Atēnu "Panathinaikos", kur viņš kļuva par vienu no Eiropas basketbola lielākajām zvaigznēm.
2005.—2006. gada sezonā V. Spanulis debitēja Eirolīgā un pirmoreiz tika iekļauts Eirolīgas simboliskajā izlasē. 2006.—2007. gada sezonu viņš aizvadīja NBA kluba Hjūstonas "Rockets" sastāvā, taču pēc sezonas atgriezās "Panathinaikos". Tā sastāvā 2009. gadā V. Spanulis kļuva par Eirolīgas čempionu un tika atzīts par Final Four MVP. 2010. gada vasarā pārgāja uz Pirejas "Olympiacos". 2012.—2013. gada sezonā tika atzīts par Eirolīgas regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju.
Grieķijas izlases sastāvā izcīnījis sudrabu 2006. gada Pasaules čempionātā. 2005. gada Eiropas čempionātā tika izcīnīta zelta medaļa, savukārt 2005. gadā — bronza. Pēc 2015. gada Eiropas čempionāta paziņoja par karjeras beigšanu izlasē.
Svedas
Svedas (la) ir amarantu dzimtas (Amaranthaceae) ģints. Šīs ģints dabiskais izplatības areāls ir no mērenās joslas un subtropiem līdz sausajiem tropiem.
Klasifikācija
Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 90 sugas, no kurām Latvijā ir sastopama tikai viena — jūrmalas sveda (Suaeda maritima).
Lusiu
Lusimars Ferreira da Silva (pt, dzimis ), zināms arī kā Lusiu (Lúcio), ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, pārstāvējis Brazīlijas futbola izlasi.
Brazīlijas futbola izlases sastāvā Lusiu ir spēlējis 2002., 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā. 2002. gadā ar Brazīlijas izlasi arī uzvarēja.
Sasniegumi
Bayern Munich
Inter Milan
Brazīlija
Tatra KT4
Tramvajs Tatra KT4 tika ražots trijās modifikācijās: Tatra KT4SU, kas bija paredzēts Padomju Savienības tramvaju sistēmai, Tatra KT4YU, kas bija paredzēts Dienvidslāvijas tramvaju sistēmai un Tatra KT4D, kas bija paredzēts Austrumvācijas tramvaju sistēmai.
Konstrukcija
Tatra KT4 sastāv no divām daļām, kuras savā starpā ir saistītas ar šarnīru. Tas ir vienvirziena ar četriem motoriem, tam ir standarta augstā grīda. Pasažieru iekļuvi tramvajā nodrošina 4 durvis (pa divām durvīm katrā daļā). Vadītāja kabīne no salona ir atdalīta ar starpsienu un durvīm. Pasažieru sēdvietas ir izvietotas šķērsām pēc 2 + 1 sistēmas, lielākā daļa no tām ir braukšanas virzienā. Tramvajam Tatra KT4 riteņus var uzstādīt standarta atstatumā — 1435 mm. Ir iespējams uzstādīt arī citus gabarītus un citādu atstatumu starp riteņiem.
Tatra KT4D
Pirmie divi tramvaji Tatra KT4 brauca 1974. gadā Potsdamā, vēlāk tos piegādāja vēl 11 citām VDR pilsētām. Tramvaji brauca gan kā viens vagons, gan kā vairāki kopā sakabināti vagoni (M+M). Kopsummā tika piegādāti aptuveni 1042 šādu tramvaju.
Tatra KT4SU
1976. gadā tramvajs Tatra KT4SU tika piegādāts Ļvivai Ukrainas PSR, vēlāk vēl 6 citām Padomju Savienības pilsētām. Kopsummā tika piegādāti aptuveni 415 šādu tramvaju.
Tatra KT4YU
1980. gadā arī Dienvidslāvijas pilsētas Zagreba un Belgrada izteica vēlmi iegādāties šādus tramvajus. Kopsummā tika piegādāti aptuveni 271 šādu tramvaju.
Tramvaju piegādes
Laikā no 1974. gada līdz 1997. gadam tika saražoti aptuveni 1748 tramvaji.
Cēsu vēsture
Cēsu vēsture aptver laika periodu no Cēsu dibināšanas pie senā Gaujas tirdzniecības ceļa līdz mūsdienām. Senā Cēsu pils 1208. gadā kļuva par pirmo Zobenbrāļu ordeņa cietoksni letu un igauņu zemju pakļaušanai.
Pirmsākumi
Cēsis izveidojās Gaujas ielejas malā starp latgaļu valsts Tālavas un Idumejas zemēm. Šeit saplūda kopā vikingu-krievu tirdzniecības ceļa ziemeļu un austrumu nozarojumi. Jau tas vien, ka krievu valodā ir veci nosaukumi Adzelei (Očela), Alūksnei (Olysta) un Cēsīm (Kesj), liecina, ka pleskaviešiem un novgorodiešiem šie tirdzniecības punkti bija pazīstami jau pirms vācu laikiem.
11. gadsimtā Cēsīs ieradās vendi, kuri apmetās Riekstu kalnā (atrodas Pils parkā). Riekstu kalnā uzbūvēja koka pili aizsardzības nolūkiem, ko vācu krustneši sauca vendu vārdā — par Venden. No tā arī cēlies pilsētas vāciskais nosaukums. Nosaukums Cēsis ir daudz senāks. Lībieši, kas dzīvojuši Gaujas otrā krastā, saukuši tirdzniecības centru par "kest", kas nozīmē "pāri, otrā pusē". Līdzskaņu mijas rezultātā rodas tagadējais nosaukums, kuru pēc Latvijas valsts nodibināšanas atgūst Cēsis.
Livonijas laikmets
Bīskaps Alberts krustnešu iekaroto zemi sadalīja starp Rīgas bīskapiju un ordeni, pēdējam piešķirot kreiso Gaujas krastu. Cēsis kļuva par zobenbrāļu ordeņa bāzi, no kurienes viņi iesāka latviešu un igauņu pakļaušanu. 1206. gadā Cēsu vendi pārgāja kristīgajā ticībā un līdz ar to kļuva par Livonijas bīskapijas pavalstniekiem. Vairākus gadus zobenbrāļi dzīvoja vendu koka pilī Riekstu kalnā (Vecpilī). 1208. gadā Tālavas latviešu kungi Tālivaldis, Varidotis un Rūsiņš un Cēsu Bertolds parakstīja pret igauņiem vērstu draudzības līgumu. Bertolds vēlāk Cēsu pilī pildījis ordeņa meistara vietnieka amatu. Tāpēc vācieši šo pili un vēlāko mestra rezidenci tolaik sauca par Bertholdsburg, bet Novgorodas un Pleskavas krievi par Pertuev gorod. Mūra pils celtniecība noritēja no 1206. līdz 1236. gadam ordeņa mestru Venno un Folkvina vadībā.
Pils kļuva par Cēsu komturu un fogtu mītni. Iespējams, ka pirmā Zobenbrāļu ordeņa meistara Venno vārds vēl tagad saglabājies Cēsu igauniskajā nosaukumā (Võnnu). Tā kļuva par galveno atbalsta punktu tālākiem karagājieniem pret latviešiem un igauņiem.
1210. gadā liels igauņu karaspēks aplenca Cēsu veco koka pili, kurā zobenbrāļi toreiz vēl dzīvoja kopā ar vendiem. Igauņi sakrāva lielas baļķu grēdas un pielika tām uguni, lai aizdedzinātu pili, un no mežiem atvilka lielus kokus ar visām saknēm, no tiem izveidoja kaut ko līdzīgu aplenkumtornim, kuru viņi nostiprināja un nodrošināja ar citiem baļķiem, un, cīnīdamies no apakšas, arī no augšas sīvi uzbruka pils ļaudīm ar uguni un dūmiem. 1221. gadā Indriķa hronikā par novgorodiešu iebrukumu pieminētas mājas un ciems Cēsu pils tuvumā.
1225. gadā Romas pāvesta legāts Vilhelms no Modenas savā ceļojuma aprakstā min, ka pie pils dzīvojuši latvieši un vācieši. 1226. gadā rakstos parādās Cēsu rātskungs Teodorihs, tātad Cēsīm jau bijusi rāte un pilsētas tiesības. 1237. gadā pēc zobenbrāļu sagrāves Saules kaujā Cēsu pils kļuva par jaunizveidotā Livonijas ordeņa mestra rezidenci un šeit sākās plaši pils pārbūves darbi. Tāpat celtniecība vērsās plašumā arī pie pils esošajā ciemā.
1262. gadā Cēsu iedzīvotāji atvairīja Mindauga vadītā Lietuvas karaspēka uzbrukumu. Žemaišu vadonis Tranaitis bija viņam solījis letu un līvu atbalstu, tomēr Cēsu pils aizstāvji viņam nepadevās un Mindaugs lika saviem pulkiem doties mājup.
1271. gadā dokumentā ir minēts, ka Cēsīm ir zīmogs ar Svētās Katrīnas attēlu. 1280. gadā Atskaņu hronikā minēts, ka Cēsu zemessargi Rīgas aizstāvēšanā pret zemgaļiem devušies ar sarkanbaltsarkanu karogu. Hronists to nosaucis par "latviešu karogu". 1284. gadā tiek iesvētīta Cēsu baznīca kā Livonijas ordeņa Doma baznīca.
Livonijas pilsoņu kara laikā no 1297. līdz 1330. gadam Cēsu pils pirmo reizi bija Livonijas ordeņa mestru rezidence. 1383. gadā Cēsis jau minēta kā pilsēta, kuru aptvēra mūri ar trīs torņiem un četriem vārtiem. 1429.-1434. un 1470.-1471. gadā Cēsu pilī īslaicīgi apmetās Livonijas ordeņa mestrs. Tirdzniecības attīstība 15. gadsimtā veicināja tālāku Cēsu attīstību. Cēsis kļuva par Hanzas pilsētu, bet 15. gadsimta beigās Cēsu pilsēta ieguva tiesības kalt naudu. Tirgotājiem lielāko peļņu deva tirdzniecība ar Krieviju, jo tajā sākotnēji galvenais tirdzniecības ceļš gāja gar Cēsīm un tālāk caur Tērbatu, kur atradās plašas preču noliktavas. Arī pašā Cēsu pilsētā Novgorodas un Pleskavas tirgotājiem bija savas noliktavas. Cēsu saimnieciskā loma vēl vairāk nostiprinājās, kad 16. gadsimtā tirdzniecības ceļš caur Tērbatu vairs netika plaši lietots. Tā vietā kravu plūsma starp Rietumeiropu un Krieviju virzījās no Cēsim gar Raunu, Smilteni, Api un tālāk uz Pleskavu un Novgorodu. Šajā kravu plūsmā nozīmīgu vietu ieņēma sāls un siļķes, kuras no Rietumeiropas veda uz Krieviju, pretējā virzienā transportējot vasku, kažokādas u.c. 1413. gadā Žilbērs de Lanuā Cēsis aprakstīja kā lielu nocietinātu pilsētu: "No turienes [Siguldas] uz priekšu es vienmēr devos pa minēto Livonijas zemi no vienas pilsētas uz otru, pa starpām arī pa pilīm, nocietinātām vietām un komandantūrām, kas piederēja minētā ordeņa mestram, un es nonācu kādā lielā nocietinātā pilsētā, vārdā Cēsis (une grosse ville fermée nommée Winde), kas ir komandantūra un pils."
Livonijas-Maskavijas karu laikā 1481. gadā uz Cēsu pili no Rīgas ordeņa pils tika pārvests Livonijas arhīvs, zelta, sudraba, dārglietu un citu bagātību krājumi un Cēsis kļuva par pastāvīgo Livonijas ordeņa galvaspilsētu. Cēsu labklājība un uzplaukums turpinājās visu Livonijas ordeņa mestra Valtera fon Pletenberga valdīšanas laiku — vairāk kā 40 gadus. Taču, kad Pletenbergs nomira Cēsu pilī 1535. gadā, Krievija, kuras karaspēku viņš vairākkārt bija sakāvis, atsāka izvirzīt savas pretenzijas uz Vidzemi.
Livonijas karš
Livonijas kara laikā 1559.-1560. gadā Krievijas cara Ivana IV karaspēks nopostīja Cēsu pilsētu, bet pili neieņēma. 1566. gadā pēc Livonijas bruņniecības padošanās akta parakstīšanas ("Sigismunda Augusta privilēģija") Cēsis tika iekļautas Lietuvas lielkņazistei piederošās "Livonijas kunigaitijas" (jeb Pārdaugavas hercogistes) sastāvā. 1569. gadā pēc Žečpospolitas izveides, tā kļuva par abu valstu kopēju domēni (kondomīniju). 1577. gadā latvieši zemessargi padzina poļu garnizonu no Cēsu pils un tajā apmetās princis Magnuss, kurš nosacīti skaitījās Livonijas valdnieks. Ivans IV atkārtoti iebruka Vidzemē un ieņēma Cēsu pili un pilsētu. Lai gan Magnuss Cēsis jau bija apsolījis atdot krievu karaspēkam, pilsētas aizstāvji padoties atteicās. Nevēloties nonākt krievu rokās, Cēsu pili tās aizstāvji, skaitā ap 300, to skaitā arī sievietes un bērni, paši uzspridzināja, paliekot aprakti zem tās drupām. Drīz pēc tam poļu, vācu un latviešu zemessardze pili atguva. 1578. gadā pili atkal aplenca ap 18 000 krievu un tatāru karavīru, bet šoreiz uzvaru guva pils aizstāvji. 1582. gadā pēc Livonijas kara beigām Cēsis kļuva par Pārdaugavas hercogistes katoļu bīskapa apmešanās vietu. 1598. gadā Cēsis kļuva par Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldītās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijas galveno pilsētu.
Zviedrijas un Krievijas lielvalstu pakļautībā
Poļu—zviedru kara laikā Cēsis vairākkārtīgi ieņēma viena vai otra karojošā puse, līdz 1621. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs galīgi pakļāva pilsētu. 1657. gada oktobrī Otrā Ziemeļu kara laikā Cēsis ieņēma Lietuvas lielkņazistes karaspēks, kas uz laiku atjaunoja Cēsu vaivadijas pašpārvaldi. Jau 1658. gada jūlijā Zviedru Vidzemes militārā virspavēlnieka Roberta Duglasa vadītais zviedru karaspēks atguva Cēsis. 1665. gadā atvērta pirmā publiskā slimnīca. 1671. gadā pilsētu nopostīja liels ugunsgrēks. 1700. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā Cēsis ieņēma Saksijas karaspēks. 1701. gadā tās atkaroja zviedri.
1703. gadā pilsētu un pili iekaroja Krievijas karaspēks, pili krievi vairs neatjaunoja. 1748. gadā lielā ugunsgrēka laikā gājis bojā pilsētas rātsnams un lielākā daļa pilsētas. Kara un ugunsgrēka postījumu rezultātā Cēsis kļuva par nožēlojamu sādžu — 1764. gadā tajā skaitījās tikai 70 namu ar apmēram 600 iedzīvotājiem. Piemēram, Krievijas Impērijas kanclers Aleksejs Bestuževs-Rjumins, kuram Krievijas ķeizariene Elizabete bija uzdāvinājusi Cēsu pili, nonācis konfliktā ar Cēsu pilsētu, pavēlēja uzart pilsētas ielas un apsēt tās ar auzām. Par šo "sējumu" postīšanu draudēja miesassods vai pat nāvessods. 1777. gadā Cēsu pilsmuižu iegādājās Kārlis Eberhards fon Zīverss. 1782. gadā nodibināta dziedāšanas biedrība "Harmonija". 1783. gadā tika atvērta jauna skolas ēka, kas vēl tagad ir viens no ģimnāzijas korpusiem. 1785. gadā Cēsis kļuva par apriņķa pilsētu. Šajā laikā Cēsīs dzīvoja vairāk nekā 1000 iedzīvotāju. 1814. gadā nodibināta Cēsu pilsētas namnieku biedrība "Muse" pēc Rīgas līdzīga nosaukuma biedrības parauga. Cēsu iedzīvotāju skaits strauji pieauga 19. gadsimtā: no 1 300 iedzīvotājiem 1817. gadā tas palielinājās līdz 6 356 iedzīvotājiem 1897. gadā.
1826. gadā Bērzaini pie Cēsīm savā īpašumā ieguva pedagogs Alberts Holanders un uz šejieni pārcēla savu privāto 1825. gadā Vecbrenguļos dibināto ģimnāziju, kura ieguva Bērzaines ģimnāzijas nosaukumu. 1882. gadā tika uzcelta jauna ģimnāzijas ēka. 20. gadsimta sākumā Cēsis bija lielākā pilsēta Vidzemē (ja neskaita Valku, kuru vēlāk sadalīja 2 pilsētās). 1915. gadā Pirmā pasaules kara sākumā pilsētā ieradās tūkstošiem no Kurzemes un Zemgales padzīto bēgļu. Tika nodibināta bēgļu apgādāšanas komiteja, kas algoja ārstu un divas žēlsirdīgās māsas, kā arī katru dienu izsniedza ap 1700 maltīšu. 1917. gada oktobrī vara Cēsīs nonāk latviešu strēlnieku komitejas rokās (Iskolats). 1918. gada 18. februārī Krievija atteicās no tiesībām uz Vidzemi par labu Vācijai (Brestļitovskas miera līgums), 20. februārī Cēsis ieņēma ķeizariskās Vācijas armija.
Pēc neatkarīgās Latvijas nodibināšanas
1918. gada 18. novembrī pēc Latvijas Republikas nodibināšanas pilsētā tika nodibināta Cēsu rota, kas 8. decembrī kļuva par vienu no pirmajām nacionālā karaspēka vienībām. 1918. gada 23. decembrī pilsētu ieņēma lielinieki. 1919. gada 31. maijā Cēsis atbrīvoja Ziemeļlatvijas partizāni, bet 1. jūnijā pilsētā ienāca 2. Cēsu kājnieku pulks, kura sastāvā izveidoja Cēsu 8. (skolnieku) rotu. 1919. gada 6.-23. jūnijā pie Cēsīm latviešu un igauņu karaspēks sakāva uzbrūkošo vācbaltiešu landesvēru (Cēsu kaujas), kas piespieda vāciešus noslēgt Strazdumuižas pamiera līgumu. 1925. gadā atvērta mūzikas skola. 1935. gadā pils parkā izveidotas terases un kāpnes (arh. J. Rozenbergs) ar skulptūrām (tēln. K. Jansons un R. Āboltiņš). 1939. gadā uzcelta Cēsu Valsts Draudzīgā aicinājuma ģimnāzija. 1940. gada 17. jūnijā pilsētu okupēja Sarkanā armija. 1941. gada 14. jūnijā tika veiktas pirmās iedzīvotāju masveida deportācijas. 1941. gada 5. jūlijā pilsētu okupēja nacistiskās Vācijas armija, bet 1944. gada 26. septembrī pilsētu atguva Sarkanā armija. 1949. gada 25. martā tika veiktas iedzīvotāju masveida deportācijas.
Trešās atmodas laikā Cēsis kļuva par vienu no neatkarības atjaunošanas kustības centriem. 1988. gada 14. jūnija piemiņas gājienā rotkalis Daumants Kalniņš pirmoreiz atklāti nesa sarkanbaltsarkano karogu. Cēsīs tika nodibināta pirmā Latvijas Tautas frontes nodaļa ārpus Rīgas. 1988. gada 20. oktobrī Jaunās pils Lādemahera tornī atklāti pacēla Latvijas valsts karogu.
1998. gadā tiek atjaunots Uzvaras piemineklis.
Džīns Kelijs
Jūdžīns Karens "Džīns" Kelijs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris, dejotājs, dziedātājs, režisors, producents, horeogrāfs. Viņš ir pazīstams ar savu atlētisko un enerģisko dejošanas stilu, savu labo izskatu. Mūsdienās Dž. Kelijs ir pazīstams ar lomām filmās "Dziedot lietū" un An American in Paris, viņš bija nozīmīga persona Holivudas muzikālajās filmās no 1940. gadu vidus līdz 1950. gadu beigām. 1952. gadā saņēmis Kinoakadēmijas goda balvu par karjeras sasniegumiem, vēlāk saņēmis vairākas balvas par mūža ieguldījumu. 1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts viņu ierindoja dižāko Amerikas ekrāna leģendu saraksta "Visu laiku izcilākā vīriešu kārtas zvaigzne" 15. vietā. 1976. gadā Kelijs bija viens no Amerikas Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijas vadītājiem.
Tibetas impērija
Tibetas impērija ir vēsturnieku dots nosaukums tibetiešu lielvalstij, kas Tibetā pastāvēja no aptuveni 600. gada līdz aptuveni 900. gadam. To pārvaldīja Jarlungas ielejas dinastija jeb Pugjel (ķēniņa Pu dinastija), tās valdnieku oficiālais tituls bija tsenpo. Tibetas impērija pastāvēja laikā, kad arī tās kaimiņos radās un nostiprinājās spēcīgas valstis. Ķīnā pie varas nāca Tanu dinastija, izveidojās Uiguru kaganāts (742-848).
Izveidošanās
Pirms vienotas valsts izveidošanās Tibetas iedzīvotāji veidoja cilšu un klanu konfederācijas. Starp tām izvirzījās Jarlungas ielejas valdnieki, kas 6. gadsimta laikā pakļāva pārējās konfederācijas. Jarlungas ieleja atrodas Tibetas dienvidos, un tās valdnieki pakāpeniski ieguva varu pār centrālo Tibetu. Pakļauto klanu valdnieki saglabāja spēcīgas pozīcijas impērijas pārvaldē, bieži saradojoties ar valdošo ģimeni. Šajā laikā tibetieši piekopa animisko Bon reliģiju, ticot gariem, kas dzīvo visapkārt. 608. gadā ķīniešu Sui dinastijas hronikās pirmo reizi minēta tibetiešu delegācijas ierašanās, bet dokumentāli pierādāma Tibetas vēsture sākās ķēniņa Songtsena Gampo laikā.
Izplešanās
Songtsena Gampo valdīšanas laikā (617 vai 629-650) jaunā valsts strauji izpletās, iekarojot Nepālu un daļu mūsdienu Indijas Bihāras štata. Iekarota tika arī senā Šangšung valsts rietumu Tibetā, apdraudot ķīniešu varu pār Zīda ceļu. Šajā laikā uz Ziemeļindijā lietotā alfabēta bāzes izveidojās tibetiešu alfabēts.
Ķēniņa Mangsonga Mangtsana valdīšanas laikā (663-676) Tibeta izpletās Tarimas ieplakā un 670. gadā sakāva rietumu turkus. Sekojošie trīs ķēniņi kāpa tronī vēl bērna gados, tāpēc to dēvē par reģentu laiku, jo varu ilgstoši kontrolēja reģenti un ministri. Turpinājās teritoriālās izplešanās politika, galvenokārt uz ziemeļiem, Tarimas ieplakā un mūsdienu Gaņsu provincē, kur notika sīvas cīņas ar ķīniešiem par Zīda ceļa pārvaldību. Ķēniņa Tridu Songtsana laikā (676-704) tibetieši iekaroja Nandžao karalisti tagadējās Juņnaņas provinces teritorijā. Pēc ķēniņa Tride Tsuktsana (valdīja 705-755) nogalināšanas viņa sieva, Tanu dinastijas princese, veicināja budisma attīstību. 762. gadā mazgadīgais ķēniņš Trisongs Detsans pārgāja budismā. Ap 779. viņš nodibināja pirmo budistu klosteri un uzlika iedzīvotājiem maksāt nodokļus klosteru uzturēšanai, kas radīja konfliktus starp budistiem un senās Bon reliģijas piekritējiem. Daļa tibetiešu pieņēma jauno ticību, kamēr citi nevēlas maksāt jaunos nodokļus klosteru un mūku uzturēšanai.
Karš ar ķīniešiem
Trisonga Detsana valdīšanas laikā Tibeta sasniedza jaunu varenības laikmetu. Izmantojot 755. gadā sākušās An Lušana sacelšanās izraisītās jukas, tibetieši iebruka Tanu dinastijas zemēs, atgūstot iepriekšējās desmitgadēs zaudētās teritorijas. Uzbrukums turpinājās Ķīnas centrālo rajonu virzienā, un 763. gadā tibetieši ieņēma tā galvaspilsētu Siaņu. Turpmākos simts gadus Tibetas robeža atradās netālu no Siaņas, uzturot patstāvīgus draudus Tanu dinastijai. 764. gadā tibetiešu uzbrukums Gaņsu vainagojās ar tibetiešu kontroli pār Zīda ceļu. No 786. līdz 848. gadam tibetieši kontrolēja Duņhuaņas oāzi, kuras tuvumā 19. gs. atklāja tibetiešu manuskriptu glabātuvi, kas sniedz unikālu informāciju par Tibetas impēriju. 786. gadā tibetieši veiksmīgi karoja Tanu teritorijā. Viņi sagrāba miera noslēgšanai nosūtīto ķīniešu ģenerāļu delegāciju un izlaupīja Ordosas provinci. Šim karam sekoja ilgstoši tibetiešu kari ar Tanu sabiedroto Uiguru kaganātu, kas beidzās ar miera līguma noslēgšanu 822. gadā. Tajā pašā gadā noslēgtais miera līgums ar Tanu dinastiju nākamos 20 gadus nodrošināja mieru.
Tride Songtsana (799-815) valdīšanas laikā tibetieši karoja Abāsīdu kalifāta pierobežas zemēs, iekarojot Kabulu.
Sabrukums
Langdarmas valdīšanas laikā (838-842) notika budisma apspiešana, kas visticamāk saistīta ar ķēniņa mēģinājumu atgriezt daudzos mūkus un mūķenes sabiedrībā un likt tiem atkal maksāt nodokļus. Papildus ienākumu zaudējumam, ko radīja daudzie budistu mūki, valsts ekonomika lielā mērā balstījās uz karagājienos salaupītajiem līdzekļiem, kas zuda, iestājoties mieram. 842. gadā Langdarmu nogalināja budistu mūks. Drīz pēc valdnieka nāves sākās impērijas novājināšanās. Pēc 851. gada sacelšanās Tibeta zaudēja varu pār Gaņsu. Ap 900. gadu valsts neatgriezeniski sabruka.
Alireza Beiranvands
Alireza Beiranvands (dzimis ) ir Irānas futbolists, vārtsargs, Irānas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Beļģijas Pro līgas kluba Royal Antwerp sastāvā.
Sasniegumi
Perespolis
Individuālie sasniegumi
Sestrjēra
Sestrjēra (it, oc, pms) ir kalnu ciemats Itālijā, Pjemontas reģionā. Kopš 2015. gada janvāra tā ir daļa no Turīnas metropoles (pirms tam bija daļa no Turīnas provinces). 2017. gada 1. janvārī komūnā dzīvoja 929 cilvēki. Sestrjēra atrodas 17 km no Itālijas un Francijas robežas.
Setrjēra ir populāra kalnu slēpošanas kūrortpilsēta. 2006. gada ziemas olimpisko spēļu ietvaros šeit norisinājās visas vīriešu kalnu slēpošanas sacensības, kā arī šeit bija viens no trim šo spēļu olimpiskajiem ciematiem.
2021. gada NHL drafts
2021. gada NHL drafts bija 59. NHL drafts, kurš norisinājās 2021. gada 23. jūlijā. Kopā tika draftēti 224 spēlētāji septiņās kārtās.
Inesis Budovskis
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt skolas gados. Ātri izvirzījies Valmieras rajona labāko šahistu vidū. Galvenokārt piedalījies korespondencšaha turnīros, kur sasniedzis savus labākos rezultātus. Divas reizes Valmieras rajona komandas sastāvā uzvarējis Latvijas korespondencšaha komandu čempionātos (1974.-1975., 1994.-1996.). Vairākkārt bijis Latvijas lauku korespondencšaha individuālo čempionātu laureāts - divas reizes izcīnījis 2. vietu (1968.-1970., 1985.-1986.) un trīs reizes bijis 3. vietā (1965.-1967., 1971.-1972., 1980.-1982., 1987.-1989.). Vairākkārt piedalījies arī Latvijas korespondencšaha čempionāta finālos, kur izcīnījis 2. vietu 8. čempionātā (1971.-1972.). Par nopelniem korespondencšahā ieguvis Latvijas meistara nosaukumu.
Trīs reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos, kuros vienmēr dalījis devīto vietu. 1973. gadā Kuldīgā uzvarējis sporta biedrības "Vārpa" turnīrā.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu, it īpaši latviešu gambīta teorijā, kur bijis svarīga jauninājuma autors - 1. e4 e5 2. Zf3 f5 3. Zxe5 Df6 4. Zc4 fxe4 5. Zc3 Df7 6. Ze3 c6 '''7. d3!'''. Budovska partijas, kurās spēlēts latviešu gambīts, ir pieminētas daudzās šaha atklātņu teorijas rokasgrāmatās.
Bruņiševa
Bruņiševa ir ciems Alūksnes novada Pededzes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 6 km no pagasta centra Pededzes, 34 km no novada centra Alūksnes un 235 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P42, pavisam netālu no Latvijas—Krievijas robežas. Blakus uz ziemeļrietumiem atrodas Šeļehovas purvs.
Aizpurve (Medņevas pagasts)
Aizpurve (arī Aizpuri) ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 2,2 km no pagasta centra Semenovas, 9 km no novada centra Viļakas un 255,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Lodumas ezera ziemeļu krastā.
Rīgas Arkādijas vidusskola
Rīgas Arkādijas vidusskola ir Rīgas vidusskola, kas atrodas Melnsila ielā 6, Āgenskalnā, pirmskolas izglītības programmas īsteno skolas filiālē Pārslas ielā 14.
Vēsture
Rīgas 53. vidusskola ir dibināta 1961. gadā. 1993. gadā likvidētās Rīgas 3. vakara (maiņu) vidusskolas telpās Mazajā Nometņu ielā 24 atvēra Rīgas 53. vidusskolas filiāli. 1995. gadā pievienoja Rīgas 26. vidusskolu, kas līdz tam atradās Zeļļu ielā 4. 1997. gadā 1. – 9. klašu skolēnus no sākumskolas Kapseļu ielā 11 pārcēla uz ēku Melnsila ielā 6. 2012. gadā tai pievienoja Rīgas Šampētera vidusskolu un līdz 2016. gadam mācības notika arī ēkā Šampētera ielā 98.
2021. gada 18. februārī Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departaments atbalstīja Rīgas 53. vidusskolas apvienošanu ar 1969. gadā dibināto Rīgas 61. vidusskolu Pārslas ielā 14 un Rīgas Arkādijas vidusskolas izveidi.
Ļubaņas rajons
Ļubaņas rajons ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Saļihorskas, Sluckas un Starija Darohu rajoniem, Mogiļevas apgabala Hluskas rajonu, kā arī Gomeļas apgabala Akcjabrsku, Pjetrikavas un Žitkaviču rajoniem.
Holīča
Holīča (sk) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Skalicas apriņķī Zāhorjes reģionā.
Vēsture
Holīča rakstos pirmoreiz minēta 1205. gadā. Pilsēta veidojusies ap 11. gadsimtā ungāru būvētu cietoksni. Pilsēta mongoļu nopostīta 1241. un 1256. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Holīča līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā. 1736. gadā pilsētu iegādājās Marijas Terēzijas vīrs imperators Francis I. Tas veicināja pilsētas attīstību, jo tika uzbūvētas vairākas manufaktūras, bet pils izbūvēta par Marijas Terēzijas vasaras rezidenci. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.
Cilvēki
2001. gadā absolūtais vairākums (93,82 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvoja arī čehi (3,68 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (66,36 %), nereliģiozi (23,20 %) un luterāņi (6,04 %).
Margarita Voiska
Margarita Voiska (dzimusi Sofijā, Bulgārijā) ir Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM 1985).
Biogrāfija
Kopš 1980. gadiem ir viena no vadošajām Bulgārijas šahistēm. Sešpadsmit reizes ir kļuvusi par Bulgārijas sieviešu šaha čempionāta medaļnieci: 11 zelta (1982, 1983, 1984, 1998, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010), 2 sudraba (1986, 1993) un 3 bronzas (1988, 2001, 2005) un šajā rādītājā ir absolūta savas valsts rekordiste. Bulgārijas izlases sastāvā Voiska ir 19	reizes (1980-2016) piedalījusies Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs un kopā ar komandu 1984. gadā izcīnījusi sudraba medaļu. Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātos Bulgāriju viņa ir pārstāvējusi 8 reizes (1992, 2001-2013).
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā - Belgradā (1988), Brno (1989), Atēnās (1990), Budapeštā (1991), Drēzdenē (1992).
Sekmīgi piedalās senioru šaha sacensībās. 2013. gadā Plovdivā uzvarēja Eiropas senioru šaha čempionātā.
Jeržābeks
Jeržābeks (cz, no jeřáb — 'dzērve'; sieviešu dzimtē Jeržābekova (Jeřábeková)) ir čehu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Debora Tanena
Debora Tanena (en, dzimusi ) ir amerikāņu akadēmiķe un valodniecības profesore Džordžtaunas Universitātē Vašingtonā. Saņēmusi apbalvojumus par savu ieguldījumu Prinstonas Universitātē, darbojusies centrā, kas pētījis cilvēku uzvedības pamatprincipus un ietekmes. Par saviem pētījumiem lasījusi lekcijas daudzās pasaules valstīs, tāpat arī sarakstījusi grāmatas, dažādus rakstus un analīzes par dzimumu atšķirībām saziņā.
Izglītība
Tanena absolvējusi Hanteras koledžas vidusskolu un ieguvusi bakalaura grādu koledžā, kas tagad ir daļa no Bingemtonas Universitātes. Ieguvusi arī grādu angļu literatūrā, kurā ieguvusi arī maģistra izglītību. Vēlāk turpinājusi studijas Kalifornijas Universitātē un ieguvusi maģistra un doktora grādu valodniecībā.
Pētījumi
Tanenas pētījumi sākās tad, kad viņa savas disertācijas rakstīšanas laikā kopā ar draugiem izanalizēja cilvēku savstarpējo attiecību izpausmes. Šis pētījums par saziņas mijiedarbības un stila atšķirībām vairākos dažādos līmeņos un saistībā ar dažādām situācijām, tostarp sarunas stila atšķirības, kas saistītas ar dzimumu. Tanena strādāja pie "duālās kultūras" tradīcijas, kas apgalvo, ka vīriešu un sieviešu runas stili ir atšķirīgi saistībā ar dažādām kultūrām. Katram dzimumam specifiskās sazināšanās īpatnības rodas jau bērnībā, kad augot, zēni un meitenes spēlējas savā starpā viendzimuma grupās. Tā rezultātā vīriešiem un sievietēm vēlāk dzīvē ir grūtības saziņā ar pretējo dzimumu. Tanena bija veikusi plašu pētījumu par šo tēmu. Tomēr daži valodnieki ir iebilduši pret Tenenas apgalvojumiem no feminisma viedokļa.
Darbi
Tanenas sarakstīto publikāciju un darbu apjoms ir liels. Viņa ir sarakstījusi un rediģējusi vairākas grāmatas arī par sarunvalodas stilu, atkārtošanu, starppersonu saziņu, dzimumu un diskursa analīzi. Tanena kļuva plaši pazīstama ASV pēc grāmatas "Tu vienkārši nesaproti" (You Just Don't Understand) publicēšanas. Tā tika publicēta 1990. gadā un 8 mēnešus atradās pirmajā vietā Ņujorkas bestselleru sarakstā, kā arī tulkota 30 valodās. Tanenas sarakstīto grāmatu saraksts ir garš – "Tas nav tas, ko es gribēju teikt", "Runājot ar saviem vecākiem", "Tu vienmēr būsi mammas favorīts" u.c.
Stepans Kirilovs
Stepans Kirilovs ( — ) bija Latvijas krievu izcelsmes politiķis. Bijis Krievijas Valsts domes 4. sasaukuma un Latvijas 3. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Stepans Kirilovs piedzima (pēc vecā stila — ) Daugavpilī vecticībnieku ģimenē. 1894. gadā pabeidza Daugavpils pilsētas skolu. No 1895. līdz 1896. gadam mācījās telegrāfistu skolā. 1908. gadā Kirilovs nokārtoja skolotāja eksāmenu. No 1913. līdz 1914. gadam Petrogradas Tautas universitātē noklausījās lauksaimniecības zinātņu kursu.
Laika periodā no 1899. līdz 1912. gadam Kirilovs tika ievēlēts Daugavpils domē, Daugavpils apriņķa un Vitebskas guberņas valdē. Kirilovs bija Daugavpils pašpalīdzības kredītiestāžu organizators. Tajā pašā laikā viņš aktīvi darbojās vecticībnieku kopienā, rīkoja teoloģiskus kursus, baznīcslāvu valodas un dziedāšanas stundas un bija viens no Daugavpils vecticībnieku brālības organizatoriem. Kirilovs piedalījās 1909. un 1912. gada Viskrievijas Vecticībnieku kongresā. 1912. gadā Kirilovs tika ievēlēts Krievijas Valsts domes 4. sasaukumā no Vitebskas guberņas. Viņš sākotnēji darbojās budžeta komisijā, pēc tam — vecticībnieku lietu komisijā.
Pirmajā pasaules karā Kirilovs piedalījās pārsiešanas punktu izveidošanā un sanitārā transporta un hospitāļu tīkla izveidē frontes apkārtnē. Par darbu apbalvots ar Sv. Jura ordeni. Pēc Februāra revolūcijas Kirilovs devās uz Krievijas dienvidiem, kur viņš organizēja vietējo vecticībnieku patērētāju biedrību un vīndaru kooperatīvu. Viņš tika ievēlēts Berdjanskas (mūsdienu Ukraina) pilsētas valdē. Krievijas pilsoņu kara laikā viņam četras reizes tika piespriests nāvessods, taču viņam izdevās no tā izvarīties.
Pārmediju stāstniecība
Pārmediju stāstniecība ir process, kurā kāds stāsts tiek izstāstīts, izmantojot vairākas mediju platformas un formātus, izmantojot digitālās tehnoloģijas.
Stepans Kirilovs
Biogrāfija
1921. gadā Kirilovs atgriezās Latvijā un tika ievēlēts Daugavpils domē. Viņš izdeva laikrakstu «Staroobrjadčeskij Vestņik» (Старообрядческий Вестник — ‘Vecticībnieku Vēstnesis’) un žurnālu «Staroobrjadčeskij Mir» (Старообрядческий Мир — ‘Vecticībnieku Pasaule’). 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no vecticībnieku un pareizticīgo saraksta. Parlamentā darbojās līdz 1931. gadam. 1930. gadā bija iecelts par zemkopības ministra biedru bez balstiesībām valdībā.
Otrā pasaules kara laikā krita Kirilova dēls un mazdēls. Ņemot vērā savu politisko darbību Krievijas Impērijā un Latvijā, viņš ar ģimeni devās uz Vāciju, taču 1945. gadā ienākot PSRS karaspēkam, atgriezās Latvijā. Stepans Kirilovs nomira Rīgā pēc smagas slimības. Apglabāts Ivana kapos.
Pārmediju stāstniecība
Pārmediju stāstniecība raksturo procesu, kurā neatņemami daiļliteratūras elementi tiek sistemātiski “izkaisīti” pa vairākiem piegādes kanāliem ar mērķi izveidot koordinētu izklaides pieredzi. Ideālā gadījumā katrs medijs pievieno kādu unikālu elementu, lai bagātinātu stāstu. Autors Henrijs Dženkinss (en) kā pārmediju stāstniecības piemēru min DC komiksus. Proti, ir komiksi, kuros tiek aprakstīti varoņu dzīves stāsti, tālāk tiek veidotas filmas, kas sniedz papildu ieskatu varoņa dzīvē. Ja komiksu faniem šķiet, ka kādas ainas no kopējā stāsta pietrūkst gan komiksos, gan filmās, fani paši sāk veidot savus stāstījumus — fanu stāstus.
Vēsture
Ar pārmediju stāstniecības konceptu pirmo reizi iepazīstināja Henrijs Dženkinss 2003. gada janvārī. Pārmediju stāstniecību var skaidrot arī caur semiotikas un narrataloģijas konceptiem. Semiotika ir zinātne par zīmēm un, kā daudzi pētnieki uzskata, disciplīna, kas saistīta ar veidošanas un interpretācijas procesiem.
Trasnmediju stāstniecība ir stāstījuma struktūra, kas pārvar gan valodu (semiotiku), gan mediju (narratoloģiju). Dažas efektīvas pārmediju stāstniecības stratēģijas veido jaunu perspektīvu par oriģinālo materiālu un tā kontekstu cita medija platformā. Efektīvai pārmediju stāstniecībai nav pasīva pieeja, tā vietā tā meklē veidus, kā iesaistīties populārā kultūrā, padarot stāstu par savu un sniedzot jaunu kontekstu.
Pirmsākumi satura izplatīšanai dažādās precēs un medijos ir atrodami japāņu mārketinga jaukto mediju (media mix) stratēģijā 1960. gadu sākumā.
Interneta lietošanai kļūstot populārākai 1990. gados, vairāki dažādu produktu veidotāji sāka pētīt veidus, kā izstāstīt stāstus un izklaidēt auditoriju, izmantojot jaunas platformas. Daudzi no šiem piemēriem bija tā sauktās alternatīvās realitātes spēles (alternative reality games (ARG)), kas eksistēja reālajā laikā un tām bija milzīga auditorija. Daži no šiem piemēriem:
Eimura kanāls
Ļoti mainīgā caurplūduma dēļ kanāla grīvu jūra bieži pienes ar smiltīm, un pašlaik pa kanāla asi raktā grīva ir pārvietojusies par vairāk nekā 300 metriem ziemeļu virzienā. Jaunā gultne daļēji erodējusi Garciema priekškāpu valni, pilnībā noskalojot to 250 metru garumā.
Aleksandrs III Dankelds
Aleksandrs III (en, gd; dzimis, miris ) bija Skotijas karalis no 1249. gada līdz nāvei 1286. gadā.
Kā Aleksandra II vienīgais dēls par karali tika kronēts septiņu gadu vecumā. 1251. gadā tika apprecināts ar 11 gadus veco Anglijas karaļa Henrija III meitu Anglijas Margarēti. 1262. gadā sāka valdīt patstāvīgi. 1263. gadā atvairīja Norvēģijas karaļa Hākona IV iebrukumu, kura valdījumā tolaik bija salas Skotijas rietumu piekrastē. 1266. gadā Norvēģijas karalis Magnuss V atdeva Skotijai Hebridu salas un Menas salu.