cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boriss Savinkovs
Dzīvesgājums
1903. gadā Savinkovs izbēga no izsūtījuma, aizbraucot no Krievijas un apmetoties Ženēvā. Šeit viņš iestājās eseru partijā, iekļaujoties tās Kaujas organizācijā. Piedalījies vairāku teroristisko aktu, kas tika veikti Krievijā, izstrādē, tajā skaitā iekšlietu ministra Plēves, Maskavas ģenerālgubernatora Aleksandroviča slepkavībās, kā arī slepkavības mēģinājumos pret iekšlietu ministru Durovu un Maskavas ģenerālgubernatoru Dubasovu.
Savinkovs ar laiku tika iecelts par Kaujas organizācijas vadītāja Jevgēnija Azefa vietnieku, savukārt, kad atklājās Azefa sadarbība ar slepenpoliciju, par tās vadītāju. 1906. gadā Savinkovs sagatavojas Melnās jūras flotes admirāļa Čuhnina slepkavību, tomēr tika arestēts. Lai arī tiesa viņam piesprieda nāvessodu, Savinkvam izdevās izbēgt no apcietinājuma un vēlāk šķērsot Krievijas un Rumānijas robežu.
Savinkovs ilgstoši neticēja, ka viņa biedrs Azefs ir bijis ohrankas aģents, kad tas apstiprinājās 1908. gadā, viņš uzstājās kā Azefa aizstāvis trimdā sarīkotajā "goda tiesā", kā arī mēģināja atjaunot Kaujas organizācijas darbību. Nesaktoties uz viņa centieniem, organizācijai neizdevās veikt nevienu teroraktu līdz pat tās izformēšanai 1911. gadā.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma kā brīvprātīgais iestājies Francijas armijā, kuras rindās atradies no 1914. līdz 1917. gadam, vienlaikus darbojies kā vairāku laikrakstu kara korespodents.
Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas notikumiem Savinkovs 9. aprīlī ieradās Krievijā, kur atjaunoja politisko darbību. Viņu iecēla par Pagaidu valdības komisāru 7. armijā. No 28. jūnija — komisārs Dienvidrietumu frontē. Aktīvi uzstājās par karadrbības turpināšanu līdz krievu spēku uzvarai, atbalstot Kerenska valdību. Dienvidrietumu frontē satuvinājies ar Korņilovu, atbalstot tā iecelšanu par frontes komandieri Brusilova vietā.
1917. gada jūlijā Savinkovs kļuva par Kara ministrijas priekšnieku un kara ministra biedru (kara ministrs tobrīd bija premjers Kerenskis), tādējādi iegūstot nozīmīgu lomu pagaidu valdībā. 1917. gada 22. augustā, kad Korņilovs uzsāka uzbrukumu Petrogradas virzinā, iecelts par Petrogradas kara gubernatoru un kara apgabala komandiera pienākuma izpildītāju. Savinkovs mēģināja pierunāt Korņilovu pakļauties Pagaidu valdībai, tomēr nesaskaņu dēļ jau 30.augustā Savinkovs iesniedza valdībai atlūgumu.
Saistībā ar "Korņilova lietu" tika izsaukts uz eseru partijas centrālkomitejas sēdi. Savinkovs uz sēdi neieradās un atteicās sniegt kādus paskaidrojumus, par ko 9. oktobrī tika izslēgts no partijas. Septembrī no Kubaņas kā deputāts ievēlēts Krievijas Republikas Pagaidu sapulcē (priekšparlamentā), kur pildījis pienākumus sapulces sekretariātā.
Pret 1917. gada Oktobra revolūciju Savinkovs attiecās naidīgi, nostājoties Pagaidu valdības pusē. Revolūcijas norises laikā vedis pārrunas ar boļševikiem, tomēr drīz vien pametis Petrogradu, izbraucot uz Gatčinu, kur viņu iecēla par Pagaidu valdības komisāru ģenerāļa Krasnova vienībā. Vēlāk Donā piedalījies Brīvprātīgo armijas formēšanā, darbojies Donas pretpadomju tautas padomē.
1918. gada februārī un martā Savinkovs Maskavā uz gvardes virsnieku organizācijas bāzes izveidoja pagrīdes pretpadomju "Dzimtenes un brīvības aizstāvēšanas savienību", kurā iekļāvās ap 800 cilvēku. Organizācijas mērķis bija padomju varas gāšana, militārās diktatūras ieviešana un kara turpināšana ar Vāciju. Tās ietvaors tika izveidotas vairāki militarizētie grupējumi. Maija beigās sazvērestība tika atklāta, kam sekoja daudzu organizācijas biedru aresti.
Pēc Savinkova organizācijas sarīkoto Jaroslavļas, Ribinskas un Muromas dumpju apspiešanas, Savinkovs ieradās čehu dumpinieku ieņemtajā Kazaņā, tomēr drīz pēc tam pievienojies Kapeļa vienībai. Vēlāk pārcēlies uz Ufu, no kurienes nosūtīts militārajā misijā uz Franciju.
1919. gadā Savinkovs piedalījās sarunās ar Antantes valdībām par palīdzību Baltajai kustībai, vienlaikus meklējot iespējamos sabiedrotos baltgvardu cīņā pret padomju varu. Darbojies vairākās emigrantu organizācijās Francijā. Savukārt 1920. gadā, kad norisinājās Padomju-poļu karš, pēc Pilsudska uzaicinājuma ieradies Polijā, kur vadījis Evakuācijas komiteju, kas vēlāk tika pārdēvēta par "Krievu politisko komiteju", kurā iekļāvās vairāki redzami krievu emigrācijas politiķi un sabiedriskie darbinieki. Piedalījies pretpadomju vienību organizēšanā, kā arī izdevis laikrakstu.
1921. gada oktobrī Savinkovu izsūtīja no Polijas. Pēc attiecību saurašanas ar baltgvardu kustību Savinkovs mēģināja tuvināties krievu nacionālistu kustībām, tomēr faktiski viņš bija nokļuvis politiskā izolācijā.
1924. gada augustā Savienkovs nelegāli ieradās PSRS, kur viņu iemānīja padomju drošības iestādes operācijas "Sindikāts-2" ietvaros. Savinkovs tika arestēts 16. augustā Minskā. Tiesā viņš atzinās savā kontrevolucionārajā darbībā. 29. augustā viņam tika piespriests augstākais soda mērs — nāvessods, tomēr vēlāk sods tika mīkstināts, piespriežot 10 gadu cietumsodu.
1925. gada 7.maijā Savinkovs izdarīja pašnāvību, izlecot no 5. stāva loga pēc pastaigas cietuma pagalmā. Vienlaikus ir izteiktas versijas par to, ka patiesībā Savinkovs tika noslepkavots, piemēram, tā notikumu aprakstījis Aleksandrs Solžeņicins savā darbā "GULAGa arihipelāgs".
Zalkšu dzimta
Zalkšu dzimta (Colubridae) ir augstāko čūsku dzimta, kas ir lielākā no visām čūsku dzimtām un vēl nesenā pagātnē apvienoja apmēram divas trešdaļas jeb 70% no visām čūsku sugām pasaulē. Tomēr saskaņā ar jaunāko sistemātiku šajā dzimtā mūsdienās ir apmēram 200 ģintis (agrāko 300 ģinšu vietā). Zalkšu dzimtas sugas sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Liela sugu dažādība mājo Eirāzijā, Ziemeļamerikā un Austrālijā. Izņemot polāros reģionus, zalkšu dzimtas sugas mājo visu veidu biotopos.
Latvijā mājo divas zalkšu dzimtas sugas: gludenā čūska (Coronella austriaca) un parastais zalktis (Natrix natrix).
Sistemātikas izmaiņas
Vēsturiski izveidojies, ka zalkšu dzimta nav zinātniski korekti izdalīta dzīvnieku dzimta. Ilgstoši šī grupa ir izmantota kā čūsku taksonomijas "pārpalikumu" nodaļa — šeit tika saliktas visas tās sugas, kuras citur neiederējās vispār. Tomēr mūsdienu zinātnes jaunākās iespējas, izmantot ģenētiskos pētījumus, lēnām ievieš skaidrību arī zalkšu dzimtā. Vairākas zalkšu dzimtas kādreizējās apakšdzimtas mūsdienās ieguvušas dzimtas statusu vai kļuvušas par apakšdzimtām jaunajās dzimtās.
Saskaņā ar 2011. gada R.D.Oldridža un D.M.Sīva sistemātiku zalkšu dzimtā ir 5 apakšdzimtas, bet 4 apakšdzimtas kļuvušas par jaunām dzimtām. Tās ir gliemjēdāju čūsku dzimta (Pareatidae), Āfrikas zalkšu dzimta (Lamprophiidae), kurai izdalītas četras apakšdzimtas, Āzijas zemesčūsku dzimta (Xenodermatidae) un ūdensčūsku dzimta (Homalopsidae). Zalkšu dzimta joprojām nav līdz galam izprasta un pētījumi šīs grupas sugām turpinās, kas nākotnē var ieviest jaunas taksonomijas izmaiņas.
Kopīgās īpašības
Lielajā sugu dažādībā ir grūti nosaukt tās īpašās dzimtas pazīmes, kas būtu novērojamas pilnīgi visām sugām. Tomēr dažas īpašības piemīt visām sugām. Kā augstāko čūsku grupai piederošām sugām tām visām ir pilnībā izzudis iegurņa un pakaļkāju rudiments. Tām nav vai gandrīz ir izzudusi plaušu kreisā puse, nav zobu augšžokļa priekšzobu kaula daļā, uz galvas tām ir tikai dažas zvīņas un vēdera zvīņas ir tikpat platas kā ķermenis. Lielākā daļa zalkšu dzimtas sugu nav indīgas čūskas vai arī to inde nav bīstama cilvēkam. Tomēr dažas sugas ir samērā bīstamas, piemēram, vāji indīgo boigu (Boiga) kodums var būt pietiekami traumatisks, lai vajadzētu meklēt medicīnisko palīdzību, vai arī ļoti indīgo Āfrikas bumslangu (Dispholidus typus), vīnogu zalkšu (Thelotornis) un ķīļmugurzalkšu (Rhabdophis) kodieni var cilvēkam būt fatāli. Atšķirībā no odzēm un kobrām indīgajiem zalkšiem indes zobi neatrodas priekšpusē, bet žokļa dziļumā.
Atkarībā no sugas šīm čūskām raksturīga liela dažādība lielumā, ķermeņa formās, krāsās un rakstos. Zalkšu dzimtas čūskas var būt īsas, smalkas, druknas, garas un slaidas, pelēkas, neuzkrītošas vai krāsainas. Lielā dažādība liecina par šīs grupas kopējo augsto spēju piemēroties dažādiem apstākļiem, dažādiem barošanās resursiem un, lai arī dažu sugu barošanās ieradumi ir ļoti vispārīgi un plaši, daudzas sugas specializējušās konkrētai barības nišai un īpašiem dzīves apstākļiem.
2014.—2015. gada Pasaules kauss bobslejā
2014.—2015. gada Pasaules kauss bobslejā bija vairāku sacīkšu bobsleja turnīrs, kas sākās Leikplesidā un beidzās  Sočos. Pasaules kausu rīkoja FIBT, kas rīko arī pasaules čempionātu bobslejā, kā arī pasaules kausus un čempionātus skeletonā.
Vīriešu divnieku un četrinieku, un apvienotajā ieskaitē uzvarēja Oskars Melbārdis. Sieviešu divnieku ieskaitē uzvarēja Elana Majersa — Teilore.
Operācija "Papīra Saspraude"
Operācija "Papīra saspraude" (en) bija ASV Kopīgās izlūkošanas mērķu aģentūras (JIOA) slepenā programma, ko lielākoties veica armijas pretizlūkošanas (CIC) speciālie aģenti. Programmas ietvaros vairāk nekā 1600 vācu zinātnieku, inženieru un tehniķu, piemēram, Verners fon Brauns un viņa V-2 raķešu komanda, tika pārvietoti no Vācijas uz ASV, valdības nodarbinātībai, galvenokārt laika posmā no 1945. līdz 1959. gadam. Daudzi bija bijušie nacistu partijas locekļi un daži arī bijušie līderi.
Programmas mērķis bija gūt zinātnisku pārsvaru aukstajā karā. Līdzīgu vācu zinātnieku rekrutēšanas programmu veica arī PSRS.
Galvenie dalībnieki
(skatīt Saraksts ar vācu raķešu zinātniekiem ASV).
Burāšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 0,5 līdz 1 tonna
0.5 līdz 1 tonna bija viena no astoņām olimpiskajām disciplīnām, kas tika aizvadīta burāšanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpisko spēļu laikā Parīzē. Sacensības tika aizvadītas Sēnas upē Mēlanenivelīnas komūnā, tās notika 1900. gada 24. maijā (1. brauciens) un 25. maijā (2. brauciens). Šajās sacensībās startēja vismaz 35 burātāji (20 buru laivas) no trīs valstīm.
Sacensībās tika rīkoti divi braucieni un katra brauciena trīs labākās ekipāžas tika apbalvotas ar olimpiskajām medaļām.
Pirmajā braucienā, 24. maijā, zelta medaļu ieguva Lielbritānijas burātāji Lorns Karijs, Džons Gretons un Eldžernons Modslijs. Sudraba medaļu ieguva Francijas burātāji Žils Valtons, Fēlikss Markots, Viljams Martēns, Žaks Bodrjē un Žans Le Brē. Savukārt bronzas medaļu ieguva Francijas burātāji Marsels Merāns un Emīls Mišelē. Otrajā braucienā, 25. maijā, visas olimpiskās medaļas izcīnīja Francijas burātāji. Zelta medaļu ieguva Luijs Ogists-Dormijs. Sudraba medaļu ieguva Marsels Merāns un Emīls Mišelē. Bet bronzas medaļu ieguva Žils Valtons, Fēlikss Markots, Viljams Martēns, Žaks Bodrjē un Žans Le Brē.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Šajā disciplīnā startēja vismaz 35 sportisti (20 komandas) no 3 valstīm. Visas valstis šajā disciplīnā bija pārstāvētas pirmo reizi.
Iekavās uzrādīts zināmais/dokumentētais sportistu skaits no valsts.
Alēns Bersē
Alēns Bersē (fr, dzimis ) ir Šveices politiķis, valsts prezidents, Sociāldemokrātu partijas pārstāvis. Kopš viņš ir Šveices Federatīvās padomes loceklis, septītais Šveices valdības pārstāvis un Iekšlietu ministrijas vadītājs (Šveices Iekšlietu ministrs). Pirms viņu 2011. gada decembrī ievēlēja par ministrijas vadītāju, viņš bija Šveices Kantonu padomes loceklis, Fribūras kantona pārstāvis kopš 2003. gada.
Veisieju pilsētas seņūnija
Veisieju pilsētas seņūnija ir seņūnija Lietuvā, Alītas apriņķa Lazdiju rajona pašvaldībā, tās dienvidu daļā. Seņūnija sastāv no 3 seņūnaitijām, tajā ir 1 apdzīvota vieta - Veisieju pilsēta.
Padomju dzīvesveids
Stagnācijas pēdējos gados padomju sabiedrībā skaidri iezīmējās problēmas, kas asi izpaudās perestroikas laikā, un noveda pie strauja PSRS sabrukuma.
Izaugsmes apsīkums
1975. gadā padomju iedzīvotāji vidēji patērēja uz pusi mazāk kartupeļu, un ēda divreiz vairāk gaļas nekā 1951. gadā. 1960. gadā 8% iedzīvotāju bija televizors, 4% ledusskapis, 4% veļasmašīna. 1975. gadā jau 74% bija televizors, 62% ledusskapis un 65% veļasmašīna. Padomju vara to visu demonstrēja kā sociālistiskās iekārtas panākumus. Vienlaikus, padomju iedzīvotājiem bija liegta saskare ar Rietumiem, kur šajā laikā notika vēl straujāka ekonomikas izaugsme un iedzīvotāju dzīves līmenis bija daudz augstāks.
Baltijas republikās bija salīdzinoši viens no augstākajiem dzīves līmeņiem Padomju savienībā. Kaukāza republiku iedzīvotājus uzskatīja par korumpētiem melnā tirgus darboņiem, kamēr Vidusāziju par ļoti atšķirīgu un atpalikušu.
Sociālā politika
Izglītību, medicīnu, bērnudārzus, mājokli, sabiedrisko transportu valsts nodrošināja par velti, vai par mākslīgi pazeminātām cenām. Pakalpojumu kvalitāte bija zema, trūkstot jebkādai konkurencei.
Valsts centās nodrošināt darbavietas visiem, bieži pret cilvēku gribu nosūtot tos uz reģioniem vai neperspektīvām darbavietām. Tika saglabāta neproduktīva un darbietilpīga ražošana, kas nodarbināja tūkstošiem cilvēku, kas ražoja zemas kvalitātes produktus. Stagnējošā ekonomika nespēja radīt nepieciešamo darbavietu skaitu, un valstī radās slēptais bezdarbs, kas īpaši skāra sievietes un padomju Vidusāzijas republiku iedzīvotājus. Vienlaikus, parādījās iespējas papildus peļņai. Ļoti labi atalgoja darbu Sibīrijā, kur primitīvos dzīves un darba apstākļus atsvēra vairākas reizes lielāka alga.
Labākas dzīves meklējumos lauku jauniešu liela daļa devās strādāt uz pilsētām, tā saasinot darbaspēka trūkumu neefektīvajā padomju lauksaimniecībā. Pilsētās strādājošie bieži mainīja darbavietas, meklējot iespējas uzlabot savu sadzīvi (galvenokārt, atsevišķu dzīvokli).
Lai novērstu sabiedrības nemieru, pārtikas pamatproduktu cenas tika turētas nemainīgi zemas, kamēr iekāroto statusa produktu (īpaši automašīnu) cenas un pieejamību uzturēja mākslīgi augstu. Tas nodrošināja vismaz šķietamu sociālo vienlīdzību. Kā izņēmums minama padomju nomenklatūra, taču arī tās privilēģijas, salīdzinājumā ar mūsdienām, nebija tik uzkrītošas. Nomenklatūra saņēma papildus prēmijas, iespējas iepirkties labi apgādātos pārtikas un sadzīves preču specveikalos, vieglāku piekļuvi statusa priekšmetiem — dzīvokļiem, vasarnīcām, automašīnām un atpūtas braucieniem uz Austrumu bloka valstīm.
Kamēr PSRS Eiropas daļā dzīvojošajās tautās ikdienas sadzīves problēmas izraisīja dzimstības krišanos, padomju varas sniegtais dzīves līmeņa pieaugums iepriekš nabadzīgajā Vidusāzijā noveda pie strauja dzimstības pieauguma, ilgtermiņā draudot ar slāvu tautu ietekmes samazināšanos PSRS.
1960. gadā 13% bērnu apmeklēja bērnudārzus, 1970. gadā 32% un 1975. gadā 37%. Tas galvenokārt attiecās uz pilsētām, kamēr mazpilsētās un laukos bērni auga mājās. Lai risinātu bērnudārzu trūkumu, jaunajām mātēm pagarināja pēcdzemdību atvaļinājumus.
Brežņeva varas gados obligāto pamatizglītību pagarināja no 8 uz 10 gadiem. Lielā mērā tika nodrošināta vidusskolas vai profesionālā vidējā izglītība, taču problēmas radīja iekļūšana augstskolās, kur labāk izglītotās pilsētu inteliģences bērni baudīja priekšrocības. Skolu darba kvalitāti vērtēja pēc tā, cik daudzi skolēni veiksmīgi pabeidza katru klasi. Lai arī daudz pūļu pielika, uz otro gadu palikušo skolēnu skaita samazināšanai, izplatīta bija atzīmju inflācija. Sākot ar 1972. gadu universitāšu iestājeksāmenos vērtēja arī vidusskolas atzīmes. Pēc aptuveniem datiem, 20-30% studētgribētāju izgāzās universitāšu iestājeksāmenos. Vidusāzijā caurkritušo skaits bija tuvu 70%. Skolotājiem reizi 5 gados bija jāiziet profesionāla pārbaude. 1980. gadā pārbaudīja 2 miljonus skolotāju, no kuriem 17% lika uzlabot prasmes.
Veselības aprūpes sistēma
Valsts budžets nodrošināja bezmaksas medicīnas pakalpojumus. Brežņeva varas gados iezīmējās tendence samazināt tēriņus veselības nozarei. 1950. gadā 5,2% budžeta atvēlēja medicīnai, 1960. gadā 6,6%, 1970. gadā 6%, 1975. gadā 5,2% un 1980. gadā 5%. Medicīnas iestādēm bija noteikts apkalpojamo pacientu plāns, katrai slimībai (neatkarīgi no individuālā pacienta situācijas) bija noteikts slimnīcā pavadāmo dienu skaits. Pastāvēja problēmas ar sterilitāti, kas noveda pie pēcoperāciju infekcijām. Slimnīcām bija noteikts pieļaujamo nāves gadījumu skaits. Lai to nepārsniegtu, slimnīcas bieži atteicās uzņemt smagi slimos iedzīvotājus. Par spīti propagandai, sāka pieaugt jaundzimušo mirstība, tāpēc šos datus pārtrauca publiskot 1974. gadā.
Statistiski PSRS bija visvairāk slimnīcas gultu uz vienu iedzīvotāju. Taču slimnīcu inventārs un sniegtie pakalpojumi bija primitīvi. Trūka modernas iekārtas, klientu aprūpi bieži veica formāli. Medicīnas darbinieku algas bija zemas, un plaši izvērsās atklāta "pateicību" došana (ziedi, konfektes, alkohols) un kukuļošana, lai saņemtu labāku aprūpi un tiktu pie prestižāka ārsta.
Sistēma nebija vienlīdzīga. Ārpus sabiedriskajām poliklīnikām un slimnīcām pastāvēja dažādu iestāžu un ministriju slimnīcas, kas bija pieejamas tikai noteiktam iedzīvotāju lokam. Sava sistēma pastāvēja svarīgākajām ministrijām, Zinātņu akadēmijai un citām prestiža grupām. Nomenklatūras vajadzībām izveidoja dažādas slēgtās slimnīcas, kurās bija pieejamas Rietumu zāles un medicīnas kvalitāte bija daudz augstāka. Par to rūpējās Veselības aizsardzības ministrijas Ceturtā nodaļa.
Pārtikas problēmas
No 1975. gada aizvien plašāk izpaudās dažādu pārtikas produktu regulārs trūkums. Strādnieku neapmierinātību ar pārtikas pamatproduktu trūkumu lielajās pilsētās izdevās daļēji risināt ar pārtikas kartīšu ieviešanu un kampaņveidīgu pārtikas piegāžu uzlabošanu. Mazpilsētās un laukos preču un pārtikas situācija vienmēr bija sliktāka, ko daļēji kompensēja piemājas saimniecībās izaudzētā pārtika. Kolhozos strādājošie veica tikai nepieciešamā darba minimumu, koncentrējoties uz savām privātajām saimniecībām. Ražas novākšanai (kartupeļiem, kokvilnai) lauku darbos regulāri nosūtīja pilsētniekus, skolēnus un karavīrus. Piena un gaļas trūkums svarīgajās rūpniecības pilsētās Gorkijā un Toljati 1981. gadā izraisīja stihiskus strādnieku streikus, ko izbeidza, veikaliem ātri piegādājot pārtiku.
Nabadzība
Brežņeva varas gados veica jaunu nabadzības līmeņa aprēķinu, kurā četru cilvēku ģimenei mēnesī vajadzēja 267 rubļus. PSRS vidējā alga šo līmeni sasniedza 1974. gadā. Tajā pašā gadā nabadzīgajām ģimenēm sāka izmaksāt 12 rubļu pabalstu par katru bērnu zem astoņu gadu vecuma. 1981. gadā vidējā viena strādājošā mēnešalga sasniedza 172,5 rubļus, tādējādi četru cilvēku ģimenes ienākumi pēc nodokļiem bija ap 310 rubļiem. Vieglajā rūpniecībā, apkalpojošajā sfērā, veselībā un kultūrā strādājošie parasti saņēma zemākās algas. 1981. gadā inženieri saņēma no 95-150 rubļiem, skolotāji no 80-140 rubļiem, ārsti no 100-170 rubļiem mēnesī. Vidējā pensija 1981. gadā bija 58,8 rubļi mēnesī. Trūkums un nabadzība tikai veicināja zādzības no darbavietām, melno tirgu un kukuļņemšanu. 1980. gadā vairāk par 250 rubļiem mēnesī uz vienu ģimenes locekli saņēma 1,3% iedzīvotāju. 150-250 rubļus — 17,1%, 75-150 rubļus 55,9%. Mazāk par 75 rubļiem — 25,8% iedzīvotāju. Lai arī algas pakāpeniski cēla, nedaudz cēlās arī cenas. No 1980. līdz 1985. gadam gaļas cena auga par 5%, desu par 13%, zivju par 2%, augļu un dārzeņu par 21%. Vidējā inflācija šajos gados bija 6%. Pārtikai iedzīvotāji tērēja ap 34% savas mēnešalgas.
Reāli pastāvošo iedzīvotāju ienākumu nevienlīdzību demonstrē valsts krājkases dati. Krievijā, Baltkrievijā, Ukrainā un Baltijas republikās 10% noguldītāju piederēja līdz 15% noguldījumu. Gruzijā, Armēnijā, Kazahijā, Moldāvijā 10% noguldītāju piederēja līdz 22% noguldījumu, kamēr Azerbaidžānā un Vidusāzijā 10% piederēja no 33% līdz 55% kopējo noguldījumu. Padomju varas vājums dienvidu republikās, kurās bija saplūdusi klanu un partijas vara, nozīmēja, ka šeit veidojās spēcīgi ēnu ekonomikas un noziedzības grupējumi, kas izpletās pa pārējo Savienību.
Patērētāju sabiedrības veidošanās
Daudzus padomju dzīves trūkumus PSRS valdība pamatoja ar lielajiem Otrā pasaules kara postījumiem, taču laikam ejot, iedzīvotāji šim argumentam ticēja aizvien mazāk. Komunistiskā ideoloģija zaudēja savu pievilcību, iedzīvotājiem regulāri pārliecinoties, ka partijas saukļi un lozungi bieži paliek nepiepildīti. Ideoloģiskā vienaldzība veicināja cinismu pret padomju sistēmu un pieaugošu koncentrēšanos uz savas labklājības vairošanu.
No 1973. līdz 1980. gadam, starptautiskā saspīlējuma atslābuma politikas ietvaros, PSRS pārtrauca padomju tautu valodās raidošo Rietumu radio staciju signālu bloķēšanu, paverot informācijas un izklaides logu. Aizvien plašākie kontakti un saskare ar Rietumu dzīvesveidu radīja Rietumu preču kultu. Daļa iedzīvotāju, galvenokārt tūrismam atvērtajās lielpilsētās un nomenklatūras pārstāvji, izmantoja iespējas iegādātie Rietumu preces, kuru stils un kvalitāte acīmredzami bija augstākā līmenī. Īpaši neapmierināti ar lēno attīstību bija jaunieši, kas arī bija visieinteresētākie patēriņa kultūrā un Rietumu precēs. Džinsi kļuva par vienu no pieprasītākajiem produktiem, un to nēsāšanu padomju ideoloģija centās apkarot.
Dārzkopības kooperatīvu veidošana deva iespēju nelielu vasarnīcu celtniecībai. Turīgākā iedzīvotāja daļa vismaz daļēji savus līdzekļus varēja iztērēt automašīnu un kooperatīvo dzīvokļu iegādē. Savus jaunos dzīvokļus iedzīvotāji mēģināja piepildīt ar sekcijām, čehu kristālu un citiem prestiža objektiem.
Dzīvokļu trūkums
Pieaugošā industrializācija un laucinieku pārcelšanās uz pilsētām nodrošināja ražošanu ar darbiniekiem, taču valsts nespēja vienlīdz ātri celt mājas. Pēc oficiālajiem datiem, pilsētniekiem pieejamā dzīvojamā platība 1982. gadā sasniedza 9 kv.m. uz cilvēku (1950. gadā tie bija 5 kv.m.). Priviliģētajā Maskavā izdevās sasniegt 11,3 kv.m. uz cilvēku. 1960. gadā 60% iedzīvotāju dzīvoja komunālajos dzīvokļos. 1980. gadā 20% iedzīvotāju dzīvoja komunālajos dzīvokļos, un 5% rūpnīcu kopmītnēs. Proporcionāli jauno dzīvokļu celtniecības apjomiem palielinājās to iedzīvotāju neapmierinātība, kas vēl gaidīja dzīvokļa rindā. Priekšroku bieži ieguva iebraucēji, kas ieradās, lai strādātu rūpnīcās. Pastāvēja dažādas pilsētu, rūpnīcu un ministriju dzīvokļu rindas, taču visās tajās bija jāgaida daudzus gadus.
No 1973. līdz 1982. gadam noslēgto laulību skaits par sešiem miljoniem pārsniedza uzbūvēto dzīvokļu skaitu, kas nozīmēja, ka daudzas jaunās ģimenes dzīvoja kopā ar vecākiem. Neprecētiem cilvēkiem atsevišķu dzīvokli saņemt bija gandrīz neiespējami. Laukos un kolhozos problēmu nedaudz atviegloja privātmāju iegādes un celtniecības iespējas. Puslegāli darbojās dzīvokļu maiņas tirgus, kā arī istabu izīrēšana apakšīrniekiem. Lai pārceltos uz dzīvi pilsētās, bija nepieciešama oficiāla pieraksta atļauja (propiska). Lai to saņemtu, uzplauka viltus laulības, pilsētniekiem precoties ar propiskas kārotājiem no laukiem vai citām pilsētām.
Rūpnīcu un valsts iestāžu darbinieki centās risināt dzīvokļu problēmu, veidojot dzīvokļu kooperatīvus. Pirms 1977. gada divistabu kooperatīvā dzīvokļa iegūšanai uzreiz bija jāiemaksā 5000 rubļi, atlikušo cenu samaksājot 15 gadu laikā. Vēlāk pirmo maksājumu palielināja līdz 6500 rubļiem. Pat pie šādām cenām kooperatīvo dzīvokļu piedāvājums neapmierināja pieprasījumu. Kooperatīvos dzīvokļus parasti būvēja nomalēs un jaunajos mikrorajonos, kuros trūka veikalu un servisu. Priviliģētām iestādēm, organizācijām un ministrijām deva iespēju savus dzīvokļus (bieži specprojektus, vai no labākas kvalitātes materiāliem) būvēt tā sauktajā "klusajā centrā" — nedaudz nost no galvenajām centra ielām un citu iedzīvotāju uzmanības. Augstos amatos strādājošie nereti izmantoja nelegālas iespējas iegūt valsts būvmateriālus, lai būvētu privātmājas. 1974. gadā atklājās, ka Gruzijas PSR nelegāli uzceltas 50 000 privātmājas.
Negatīvās tendences
Ja galveno pārtikas produktu cenas gandrīz nebija mainītas kopš 1962. gada, tad algas bija pieaugušas gandrīz par 70%, kas radīja piedāvājuma un pieprasījuma nesakritību. Iedzīvotājiem nebija kur likt naudu. Rindas, nevajadzīgu produktu pirkšana vēlākai pārdošanai un melnais tirgus bija pieaugošā naudas apjoma rezultāts. Nestabila preču piedāvājuma rezultātā cilvēki masveidā izpirka visu. Īpaši augstu vērtēja deficītās preces no Austrumu bloka valstīm, kuras demonstrēja īpašnieka statusu.
Dažādu preču trūkums veicināja naudas pārpalikumu sabiedrībā. Viens no šīs problēmas rezultātiem bija motivācijas zudums, jo pat palielinoties algai, par to nevarēja iegādāties vēlamās preces. Otrs rezultāts bija visuresošais melnais tirgus un blata sistēma, attīstoties paralēlajai patēriņa ekonomikai, kas tikai palielināja preču deficītu un korupciju. Veikalu darbinieki daudzas preces izpārdeva melnajā tirgū par paaugstinātām cenām, tā vēl vairāk samazinot veikalā esošo produktu daudzumu.
Melnais tirgus daļēji stabilizēja stāvokli valstī, jo samazināja plānveida ekonomikas radītās problēmas vismaz daļēji nodrošinot deficīto produktu pieejamību. 1972. gadā vismaz 1/3 naudas valstī tika tērēta melnajā tirgū, vai noguldīta bankās. Uzkrājumu apjoms no 1965. līdz 1978. gadam pieauga septiņkārtīgi.
Korupcija Padomju Savienībā bija sastopama visos sabiedrības un partijas līmeņos, līdz par Kremļa elitei. Kaukāza un Vidusāzijas republikās korupcija bija institucionalizēta, notika dažādu amatu pārdošana.
Pieauga dažāda veida noziedzība, ko atspoguļoja TV seriāli un kinofilmas, pieauga kriminālromānu popularitāte. Milicijas korumpētība bija labi zināma, to dažādi centās ierobežot VDK, kas noveda pie abu iestāžu pārstāvju konfliktiem. VDK, kuras rīcībā bija reālā informācija par situāciju valstī, kļuva par vienu no institūcijām, kas bija gatava atbalstīt reformas. Tas īpaši izpaudās Andropova valdīšanas laikā, kad sākās kampaņa pret korupciju.
Vienveidīgajā un ierobežotajā padomju sabiedrībā pieauga alkoholisms un pašnāvības. Neapmierinātību ar sadzīvi iedzīvotāji slīcināja alkoholā, strauji pieaugot alkoholiķu skaitam. Valdība izmantoja alkoholu kā sabiedrības kontroles līdzekli. Piemēram, alkohola veikali atradās netālu no lielajām rūpnīcām. Degvīna pudeles korķi nevarēja aizvērt, veicinot pudeles ātru izdzeršanu. Vīrieši bieži sametās trijatā vienai pudelei, to izdzerot turpat pie veikala. Alkohola patēriņš uz vienu cilvēku pieauga no 1,9 litriem 1952. gadā līdz 14,2 litriem 1984. gadā. Atšķirībā no Rietumvalstīm, alkohola patēriņu PSRS pamatā veidoja nevis vīns un alus, bet degvīns. Pašnāvība skaits uz 100 000 iedzīvotāju pieauga no 17,1 1965. gadā līdz 29,7 1984. gadā.
Izmaiņas sabiedrībā
Rakstnieki un gleznotāji aizvien vairāk pievērsās nacionālām tēmām, daudzas grāmatas un filmas pievērsās Krievijas Impērijas varenībai, uzsverot tās pozitīvos aspektus. Sabiedrībā cirkulēja dažāda satura nelegālā literatūra, ko radīja pretpadomju disidenti un valsts vajātās reliģiskās kopienas.
Samazinoties kadru mainībai un apsīkstot straujai izaugsmei, pasliktinājās pilsētu inteliģences karjeras iespējas. Izglītības sistēma radīja vairāk inženierus un speciālistus nekā ekonomika spēja nodarbināt. Daudzi savu darbalaiku pavadīja neproduktīvi, vai staigājot pa veikaliem. Augstākās nomenklatūras pārstāvju bērniem tika nodrošinātas vietas prestižās augstskolās un karjeras iespējas. Lai arī labais tonis prasīja nomenklatūras priviliģēto stāvokli slēpt, viņu acīmredzami labākais dzīvesveids veicināja pārējo iedzīvotāju neapmierinātību.
Režīma nestabilitāte
Padomju režīma un partijas varas pieaugošo vājumu demonstrēja tas, ka atklātu protestu un streiku gadījumos netika izmantots bruņots spēks, bet ātri rasts risinājums sadzīves situācijas uzlabošanai. Režīms baidījās, ka atklāts konflikts ar saviem iedzīvotājiem varētu novest pie situācijas, kurā partija zaudētu varu. Armijas daļas visticamāk atteiktos šaut uz iedzīvotājiem, un VDK vienību ilgstoša lojalitāte partijai, kuras korupciju tā labi zināja, arī nebija garantēta. Armija, īpaši pēc Jaruzeļska veiktā apvērsuma Polijas Tautas Republikā, plašu nemieru gadījumā varētu mēģināt pati sagrābt varu. Novecojošā un konservatīvā padomju vadība nebija gatava radikālām reformām, joprojām tērējot lielus līdzekļus militārajām vajadzībām un neefektīvajai lauksaimiecībai. Padomju iedzīvotāju neapmierinātība ar ikdienas trūkumiem vēl neizvērsās atklātā visas padomju sistēmas kritikā. Tā izlauzās Gorbačova Perestroikas laikā.
Mazais ledus laikmets
Mazais ledus laikmets ir vēsāka klimata periods pēc viduslaiku siltā perioda. Tradicionāli tas tiek definēts kā laikposms no 16. līdz 19. gadsimtam, taču daļa ekspertu to definē kā laikposmu no 1300. līdz 1850. gadam. Lai arī tehniski šis nebija ledus laikmets, terminu zinātniskajā literatūrā 1939. gadā ieviesa francūzis Fransuā Matē (François E. Matthes). NASA Zemes observatorija atzīmējusi trīs patiesi auksta laika periodus: viens sākās ap 1650. gadu, otrs — ap 1770. gadu, pēdējais — 1850. gadā. Ir tikuši izvirzīti vairāki cēloņi: Saules starojuma cikliskie kritumi, paaugstināta vulkāniskā aktivitāte, izmaiņas okeāna cirkulācijas procesā, izmaiņas Zemes orbītā un aksiālais slīpums un cilvēku populācijas samazināšanās.
Ceļš (filma)
"Ceļš" (it) ir 1954. gada Itālijas drāmas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Federiko Fellīni. Filmā galvenās lomas atveido Džuljeta Mazīna, Entonijs Kvinns un Ričards Beisharts.
Filma stāsta par jaunu meiteni, kuru viņas māte atdod ceļojošā cirka spēkavīram.
Filmas filmēšanas process bija garš un sastapās ar vairākām problēmām, kā finansējuma nepietiekamība, problēmas aktieru meklēšanā, un vairāki pārtraukumi. Turklāt tieši pirms filmēšanas procesa baigām Fellīni piedzīvoja nervu sabrukumu, prasot medicīnisku palīdzību, lai filmu pabeigtu. Sākotnējā kritiķu reakcija bija skarba, un filmas demonstrēšana Venēcijas kinofestivālā izraisīja publisku kautiņu starp Fellīni atbalstītājiem un kritiķiem. Neskatoties uz to, Fellīni saņēma festivāla "Sudraba lauvas" balvu kā labākais režisors. "Ceļš" saņēma arī Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā" un nomināciju kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs".
Mūsdienās, saskaņā ar Amerikas Kinoinstitūtu, "Ceļš" ir viena no visu laiku ietekmīgākajām filmām. 2022. gada žurnāla Sight & Sound 100 visu laiku labāko filmu režisoru sarakstā filma ierindojās 38. vietā.
Rīgas Daugavas pamatskola
Rīgas Daugavas pamatskola ir Rīgas pamatskola bērniem ar garīgās attīstības traucējumiem Aglonas ielā 57, Ķengaragā. Absolvējot Rīgas Speciālo internātpamatskolu, skolēni ar garīgās attīstības traucējumiem parasti turpina mācības uz Rīgas 2. pamatskolu apgūt profesiju vai iet strādāt par palīgstrādniekiem.
Izglītības programmas
Speciālās pamatizglītības mazākumtautību programmas izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (21015621), Speciālās pamatizglītības mazākumtautību programma izglītojamajiem ar garīgās veselības traucējumiem (21015721), Speciālās pamatizglītības mazākumtautību programma izglītojamajiem ar garīgās attīstības traucējumiem (21015821).
Vēsture
Skola dibināta 1958. gadā kā '''11. dzelzceļa vidusskola''', ko 1961. gadā pārdēvēja par '''1. Latvijas dzelzceļa internātskolu''', 1962. gadā par '''Rīgas 4. internātpamatskolu'''. 1997. gadā to pārdēvēja par Rīgas Speciālo internātpamatskolu. 2019. gada 20. jūnijā Rīgas dome līdz ar vairāku citu skolu nosaukumu maiņu nolēma no 2019. gada 1. augusta pārdēvēt skolu par Rīgas Daugavas pamatskolu.
Pēteris Upītis
Pēteris Upītis var būt:
Džeimss Arturs
Džeimss Endrū Arturs (en; dzimis ) ir angļu dziedātājs un dziesmu autors.
2012. gadā uzvarēja "X Faktora" 9. sezonā. Viņa uzvaras singls Impossible Lielbritānijas singlu topā uzreiz pēc uzvaras debitēja 1. vietā, kopumā tikuši pārdoti 1,4 miljoni kopiju Lielbritānijā, tādējādi šis ir visu laiku sekmīgākais uzvaras singls šova vēsturē. Kopumā izdevis divus studijas albumus: James Arthur un Back from the Edge.
2020. gada F1 sezona
2020. gada F1 sezona, oficiāli pazīstama kā '''2020. gada FIA Pirmās formulas Pasaules čempionāts' (en), ir Starptautiskās Automobiļu federācijas (FIA'') sankcionētās Pirmās formulas 71. čempionāta sezona.
Sezonu sākotnēji bija plānots sākt martā, tomēr COVID-19 pandēmijas dēļ sezonas sākums tika atlikts līdz jūlijam. Tāpat pandēmija ieviesa būtiskas izmaiņas sacīkšu kalendārā — sezona sastāvēja no 17 kārtām (sākotnēji plānoto 22 vietā), vairākas sacīkstes tika atceltas, no kurām daļa tika aizvietotas ar citām. Sezonas atklāšanas posms notika 5. jūlijā Austrijā, bet sezonas noslēguma posms tika aizvadīts 13. decembrī Abū Dabī.
Septīto pasaules čempiona titulu ieguva Luiss Hamiltons, bet konstruktoru kausu jau septīto sezonu pēc kārtas izcīnīja Mercedes vienība.
Komandas un braucēji
2020. gada sezonā piedalījās šādas komandas un piloti:
Sezonas kalendārs
Sākotnējā kalendārā tika plānoti 22 Grand Prix, tomēr COVID-19 pandēmija ieviesa būtiskas izmaiņas sacīkšu kalendārā. Sezonas sākums tika pārcelts, 13 sacīkstes tika atceltas, daļu no tām aizvietojot ar citām. Galīgajā kalendarā bija 17 Grand Prix.
Šīs sacīkstes tika iekļautas sākotnējā kalendārā, tomēr tika atceltas COVID-19 pandēmijas dēļ:
Pilotu kopvērtējums
Punkti pilotu individuālajā kopvērtējumā tiek piešķirti tikai tiem braucējiem, kuri katrā sacīkstē finišē pirmajās desmit pozīcijās. Papildus punktu saņem tas, kurš veicis ātrāko apli, ja viņš finišējis starp pirmajiem desmit dalībniekiem.
Piezīmes:
Konstruktoru kopvērtējums
Piezīmes:
Nauris
Nauris var būt:
Pasaules lielāko politisko partiju uzskaitījums
Šis ir saraksts ar pasaules lielākajām politiskajām partijām. Par partijas biedru skaitu, parasti, ziņo pašas partijas, līdz ar to dati var būt neobjektīvi.
Oktobra rajons
Oktobra rajons var būt:
Piņķupīte
Piņķupīte var būt:
UEFA Eiropas konferences līga
UEFA Eiropas konferences līga (en, UECL) ir gadskārtējas futbola sacensības Eiropas futbola klubiem, ko no 2021. gada organizē UEFA. Klubi kvalificējas sacensībām, pamatojoties uz sniegumu nacionālajās līgās un kausa izcīņas sacensībās. Tas ir trešais Eiropas klubu futbola līmenis pēc Čempionu līgas un Eiropas līgas.
Pirmā sezona notika 2021.—2022. gadā. Par pirmajiem uzvarētājiem kļuva Itālijas kluba AS Roma futbolisti.
Sacensībās galvenokārt piedalās komandas no zemāk rangā esošām UEFA dalībnieku asociācijām. Neviena komanda nekvalificējas tieši grupu turnīram, 10 komandas grupu turnīrā nonāk pēc zaudējuma Eiropas līgas kvalifikācijas izslēgšanas kārtā, bet pārējās — no Eiropas Konferences līgas kvalifikācijas. Kopējā klubu pārstāvniecība Eiropas klubu turnīros netiek palielināta, turnīrs tika izveidots, samazinot Eiropas līgas dalībnieku skaitu.
Vēsture
Sacensību oficiālais nosaukums "UEFA Eiropas konferences līga" tika paziņots.
Kvalifikācija
Līdzīgi kā UEFA Čempionu līgā, Eiropas Konferences līgas kvalifikācija tiks sadalīta divos "zaros" — čempionu zarā un līgas zarā. Čempionu zarā piedalīsies komandas, kas būs zaudējušas Čempionu līgas kvalifikācijā.
Komandu skaits, kas no katras valsts piedalīsies tieši Eiropas Konferences līgas kvalifikācijā, ir atkarīgs no vietas UEFA koeficientu rangā:
Grupu turnīrs un izslēgšanas spēles
Ir paredzēts, ka grupu turnīrā piedalīsies 32 komandas, kas tiks sadalītas astoņās grupās pa četrām komandām katrā. Grupu pirmo vietu ieguvēji kvalificēsies astotdaļfinālam, bet otro vietu ieguvēji — izslēgšanas priekšsacīkšu kārtai, kurā sacentīsies ar komandām, kas iegūs trešās vietas Eiropas līgas grupu turnīrā. Šīs kārtas uzvarētāji arī iekļūs astotdaļfinālā, kam sekos ceturtdaļfināli, pusfināli un fināls.
Eiropas konferences līgas uzvarētājiem būs tiesības nākamajā sezonā piedalīties UEFA Eiropas līgas grupu turnīrā. Plānots, ka spēles tiks aizvadītas ceturtdienās.
Lilija Amerika
Lilija Amerika (dzimusi, mirusi ) bija latviešu aktrise.
Aktierspēli apguvusi Dailes teātra I studijā, pēcāk bijusi ilggadēja Dailes teātra aktrise. Darbojusies arī Jelgavas teātrī, Drāmas teātrī un Leļļu teātrī. Filmējusies filmās "Nepabeigtās vakariņas" un "Teātris".
Pilsonis četri
"Pilsonis četri" ieguva 87. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā dokumentālā filma", kā arī saņēma BAFTA kino balvu kā labākā dokumentālā filma.
Ruby
Ruby (tulkojumā: ‘rubīns’) ir atvērtā pirmkoda objektorientēta programmēšanas valoda, kuru izstrādāja japāņu datorzinātnieks Jukihiro Macumoto laika posmā no 1993. līdz 1995. gadam. Tās attīstība notiek joprojām. Ar Ruby programmēšanas valodu var apstrādāt tekstu, kā arī tikpat labi uzturēt sistēmu darbību. Tā ir neatkarīga no platformas, kurā tiek izmantota. Ruby ir bezmaksas programmatūra.
Ruby (nozīmju atdalīšana)
Ruby var būt:
Višķi (Plāņu pagasts)
Višķi ir ciems Valmieras novada Plāņu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 4,3 km no pagasta centra Plāņiem, 25,2 km no novada centra Valmieras un 144,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas autoceļu V182 (Cempi–Brenguļi–Trikāta–Vijciems) un V242 (Raudiņa–Višķi) krustojumā.
Džuljeta Mazīna
Džulija Anana "Džuljeta" Mazīna (it, dzimusi, mirusi ) bija itāļu aktrise.
Mazīna vislabāk pazīstama ar Dželsomīnas lomu filmā "Ceļš" (1954) un Kabīrijas lomu filmā "Kabīrijas naktis" (1957). Abu filmu režisors ir Federiko Fellīni un tās saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā".
Piedalījusies arī filmās "Eiropa 51" (Europa ’51, 1952), "Krāpnieki" (Il bidone, 1955), "Džuljeta un gari" (Giulietta degli spiriti, 1965).
1943. gadā aprecējusies ar režisoru Federiko Fellīni.
Vasiļova (Maļinovas pagasts)
Vasiļova ir ciems Augšdaugavas novada Maļinovas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā starp autoceļu A13 un Medupi 2,4 km no pagasta centra Maļinovas, 21 km no novada centra Daugavpils un 242 km no Rīgas.
Vasiļovas pusmuiža no 1881. līdz 1891. gadam piederēja Krišjānim Pliekšānam, tajā mēdza ciemoties viņa dēls Jānis Pliekšāns, vēlākais dzejnieks Rainis. Bijušo māju vietā uzstādīts piemiņas akmens.
Rašisms
Rašisms (krievu un uk, hibrīdvārds no en — 'Krievija' un fašisma) jeb Krievijas fašisms ir termins, ko daudzi pētnieki, politiķi un žurnālisti lieto, lai apzīmētu ideoloģiju, sociālo praksi un politisko režīmu pēcpadomju Krievijā.
To definē kā Krievijā radušos fašisma paveidu, kam raksturīgs pareizticīgais tradicionālisms, ksenofobija, šovinisms, iedomāta krievu izredzētība un "īpašā misija", imperiālisms, totalitārisms, pārkrievošana, ideja par Maskavu kā trešo Romu, eirāzisms, resentiments un revanšisms.
Vēsture
Jēdzienu "rusisms" 1995. gadā sāka lietot Ičkērijas Čečenu Republikas prezidents Džohars Dudajevs, lai raksturotu Krievijas karadarbību Čečenijā kā pieaugošu galēji labējās ideoloģijas izpausmi. Viņaprāt, rusisms ir "naida ideoloģijas paveids, kura pamatā ir lielkrievu šovinisms, bezdvēseliskums un amorālums." No citiem zināmajiem fašisma, rasisma un nacionālisma veidiem tas atšķiroties ar savu īpašo nežēlību gan pret cilvēkiem, gan dabu, un tā darbības princips esot "visu un visa iznīcība, izdedzinātās zemes taktika". Pēc Dudajeva nāves jēdzienu turpināja lietot čečenu separātistu vadoņi un ideologi, tostarp Ičkerijas Čečenu republikas trešais prezidents Aslans Mashadovs, kurš 2004. gada intervijā rašismu nosauca par Čečenijas galveno ienaidnieku.
Citur jēdzienu neformāli sāka lietot 2008. gadā, Krievijas—Gruzijas kara laikā, bet angļvalodīgajos plašsaziņas līdzekļos tas sāka izplatīties pēc Krievijas—Ukrainas kara sākuma, kad Krievijas Federācija 2014. gadā okupēja Ukrainai piederošo Krimas pussalu un iebruka Ukrainas Donbasā, bet vēl vairāk — pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā. Vislielākā loma jēdziena popularizēšanā bija Augstākajai Radai un Borisa Sevastjanova dziesmai "Tas, bērniņ, ir rašisms" (Это, детка, рашизм).
2021. gada jūnijā tika izdota ap 5000 vārdu gara Vladimira Putina eseja "Par krievu un ukraiņu vēsturisko vienotību", kurā citstarp apgalvots, ka ukraiņi un krievi esot "viena tauta", "viens veselums", to nošķirtība esot vienīgi dažu kļūdu un ārēju spēku apzinātas rīcības rezultāts, bet "Ukrainas patiesa suverenitāte ir iespējama tikai partnerībā ar Krieviju".
2022. gada 3. aprīlī, dienā, kad pasaulē kļuva zināms par Bučas slaktiņu, Krievijas valsts informācijas aģentūra RIA Novosti izdeva politologa Timofeja Sergeiceva rakstu “Kas Krievijai jādara ar Ukrainu?”, kurā ieteikts ukraiņu eliti likvidēt, Ukrainu kā valsti iznīcināt, bet Ukrainas iedzīvotājiem veikt "deukrainizāciju", "deeiropeizāciju" un "pāraudzināšanu". Vairāki Ukrainas plašsaziņas līdzekļi rakstu nodēvēja par rašisma manifestu.
2022. gada 19. maijā Krievijas Federālais sakaru, informācijas tehnoloģiju un plašsaziņas līdzekļu uzraudzības dienests pieprasīja dzēst rakstus Vikipēdijā angļu valodā par rašismu un Krievijas 2022. gada iebrukumu Ukrainā. Tajā pašā dienā The New York Times izdeva amerikāņu vēsturnieka, fašisma pētnieka un Jeila Universitātes profesora Timotija Snaidera rakstu "Mums tas ir jāpasaka. Krievija ir fašistiska", kurā viņš pauda viedokli, ka Krievija atbilstot lielākajai daļai fašisma pētnieku lietotajiem ideoloģijas kritēriju — vadoņa kults, Otrajā pasaules karā mirušo kults un "mīts par impēriskā diženuma bijušo zelta laikmetu, ko atjaunos karš kā attīrošs vardarbības akts".
Raksturojums
Literatūrzinātnieks, žurnālists un politiķis Aleksejs Grigorjevs uzskata, ka krievu fašismam tāpat kā vācu nacismam ir raksturīga sadalītās tautas koncepcija un uzdevums to "atkalapvienot" vienā valstī. Ja vācu nacisma gadījumā šajā koncepcijā īpaša loma bija atvēlēta austriešiem, tad krievu fašismā tāda esot ukraiņiem. Savukārt aicinājumus ukraiņus "denacificēt" un Mariupolē veikto iedzīvotāju slaktiņu viņš ir pielīdzinājis nacistu Galīgajam risinājumam (Endlösung).
Neatkarīgās Rīta Avīzes žurnālists Bens Latkovskis uzskata, ka Putina režīmu nevar saukt par fašistisku, jo putinisma jeb rašisma galvenā atšķirība no fašisma "abas šīs ideoloģijas nostāda politiskā spektra gandrīz vai pretējās pusēs" Ja fašisms bija revolucionāra ideoloģija, kuras mērķis bija izveidot jaunu antropoloģisko kārtību un jauna tipa cilvēku, kam bija vajadzīga ārkārtīgi plaša sabiedrības politizācija un mobilizēšana, tad rašisms "ir kontrrevolucionārs, strikti iestājas pret jebkādām sociālām reformām un sabiedrības mobilizāciju".
Madlēna Furnjē-Sarlovēze
Madlēna Furnjē-Sarlovēze (fr; dzimusi, mirusi ) bija franču golfere. Startējusi 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja sieviešu golfa turnīrā, kur izcīnīja 6. vietu.
Diaphorina
Diaphorina ir lapblusiņu dzimtas ģints. Tajā ietilpst vairāk nekā 70 sugas. Tās barojas uz citrusiem un dažiem radniecīgiem augiem. Lapblusiņa Diaphorina citri ir, iespējams, vislielākais citrusu kaitēklis pasaulē. Šī lapblusiņa (kā arī Trioza erytreae) izplata baktērijas Candidatus liberibacter, kas izraisa citrusu zaļēšanas slimību. Šī slimība var nogalināt veselu augu.
Dažas sugas:
Veldze (upe)
Veldze (vidustecē saukta arī Krēslas upīte, Piņķupīte, Griķupe) ir Riežupes kreisā krasta pieteka Kuldīgas novada Kabiles un Rumbas pagastos. Sākas no grāvju sistēmas Ēģenieku purva rietumu malā Kabiles pagastā. Augštecē tek pa Austrumkursas augstieni, lejtece — pa Pieventas līdzenumu. Augštece un vidustece līdz autoceļam P120 regulēta. Lejtecē upe stipri līkumaina, vairāki ūdenskritumi. Ietek Riežupē pie Rumbeniekiem. Lielākās pietekas ir Bāliņstrauts, Serenvalks, Ezervalks un Plocis (visas kreisās).
Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Lejas un Veldze. Upi šķērso autoceļi P120 un P121.
Megumi Sakata
Megumi Sakata (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Velorullis
Velorullis ir velotrenažiera veids, kas ļauj braukt ar velosipēdu iekštelpās, nepārvietojoties uz priekšu. Tomēr, atšķirībā no citiem velotrenažieru veidiem, velorullis nestiprinās pie velosipēda rāmja un braucējam treniņa laikā ir sevi uz tā jābalansē. Velorullis parasti sastāv no trijiem cilindriem jeb "ruļļiem" (divi aizmugurējam ratam, viens priekšējam), pa kuriem tiek braukts ar velosipēdu. Siksna savieno vienu no aizmugurējiem ruļļiem ar priekšējo, tādā veidā minot pedāļus, tiek griezts arī priekšējais rats. Ruļļu izvietojuma attālumu parasti var mainīt, lai tas atbilstu velosipēda riteņu bāzei. Priekšējais rullis tipiski tiek noregulēts nedaudz uz priekšu no priekšējā rata rumbas.
Ruļļi
Ruļļi parasti ir veidoti no koka, alumīnija sakausējuma vai plastmasas. Labākās īpašības piemīt alumīnija sakausējumiem, jo plastmasas ruļļi mēdz saliekties vai zaudēt formu lietošanas gaitā. Daļa ruļļu ir veidoti ieliekta (paraboliska) cilindra formā, lai palīdzētu noturēt braucēju ruļļa centrā.
Rāmis
Rāmis var būt izgatavots no sametināta tērauda vai presēta alumīnija. Tas var būs vidū salokāms ērtākai uzglabāšanai vai pārvietošanai.
Džons Viljams Šultens
Džons Viljams Šultens (en; 1821. gadā — ) bija vācu izcelsmes ASV šahists.
Biogrāfija
Pēc profesijas bijis vīnu tirgotājs, kurš bieži ceļojis no ASV uz Eiropu un atpakaļ. Sava aktīvā dzīves stila dēļ laikā no 1840. gadu sākuma līdz 1850. gadu beigām nospēlējis vairākus mačus ar gandrīz visiem tā laika vadošajiem šahistiem — Ādolfu Andersenu, Aleksandru Dešapelu, Danielu Harvicu, Bernhardu Horvicu, Lionelu Kizericki, Polu Morfiju, Gustavu Neimani, Žilu Arnu de Rivjēru, Ežēnu Ruso, Pjēru Sentamānu, Čārlzu Henriju Stenliju, Tassilo fon der Lazu un Johanness Cukertorts, kuros pārsvarā cietis zaudējumus. Pazīstamākā Šultena partija ir 1857. gadā Ņujorkā uzvarētā pret Polu Morfiju, kurā pēdējais labākā pozīcijā nepamanījis vienkāršu mata draudu un cietis sakāvi jau 18. gājienā.
Šultena vārdā ir nosaukts šaha atklātņu variants Evansa gambītā: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Lc5 4. b4 Lxb4 5. c3 La5 6. d4 exd4 7. O-O b5.
Kavalērija (filma)
"Kvalērija" (en) ir 2018. gada ASV kara filma, kuras režisors ir Nikolajs Fuglsigs. Filmā galvenās lomas atveido Kriss Hemsvorts, Maikls Šenons, Maikls Penja, Navids Negahbans, Trevante Rodss, Džefs Stulcs un Tads Lukinbils. Filma ir balstīta uz Daga Stentona grāmatu Horse Soldiers.
Filma stāsta par ASV Armijas Īpašo uzdevumu vienību, kura tiek nosūtīta uz Afganistānu uzreiz pēc 11. septembra uzbrukuma.
Filmas "Kavalērija" filmēšana sākās 2017. gadā Ņūmeksikā. Tās pirmizrāde notika un to Ziemeļamerikā izlaida Warner Bros., bet starptautiski Lionsgate. Filma saņēma dažādus kritiķu vērtējumus, kuri slavēja aktieru sastāvu un sižetu, bet kritizēja neiedziļināšanos pašā karā Afganistānā.