cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DeskTime
Vēsture
2013. gadā, intervijā ar Forbes, DeskTime norādīja, ka programmatūru lieto vairāk nekā 12 tūkstoši lietotāju 90 pasaules valstīs, galvenokārt Austrumeiropā, Dienvidamerikā un Āzijā.
2017. gada DeskTime bija vairāk nekā 100 tūkstošu reģistrētu lietotāju visā pasaulē.
Veiktie pētījumi
Savā pastāvēšanas laikā DeskTime ir publicējis vairākus pētījumus, kas balstīti uz programmatūras uzkrāto informāciju par lietotāju darba laika izmantošanas paradumiem.
2013. gadā DeskTime komanda testēja stāvgaldus un secināja, ka, strādājot stāvus, darbinieki ir vidēji par 10% produktīvāki nekā sēžot.
2014. gadā uzņēmums izanalizēja savus lietotājus, kuri bija 10% produktīvāko skaitā un secināja, ka cilvēki ar lielāko darba ražību vidēji strādā 52 minūtes, kam seko 17 minūšu pauze. Šāds ritms līdzinās tā saucamajai Pomodoro tehnikai.
2017. gadā DeskTime savā pētījumā, kurā piedalījās 65 tūkstoši darbinieku no ASV, atklāja, ka virsstundas ir neproduktīvas. Pētījuma dati liecināja, ka strādājošo darba ražība nokrītas par 11% uzreiz pēc nostrādātām 8 stundām un ar katru nākamo stundu turpina samazināties vēl par 19%.
Kaujas vieta "Rokas birzs"
Kaujas vieta "Rokas birzs" (sarunvalodā saukts arī par Bleķa Miķeli) ir vēstures piemineklis, kas atrodas Rokasbirzes ciemā, Dienvidkurzemes novada Aizputes pagastā, valsts autoceļu P112 (Kuldīga—Aizpute—Līči) un V1197 (Aizpute—Ilmāja) krustojumā.
1905. gada revolūcijas laikā 29. decembrī šeit notika tā sauktā Aizputes kara centrālie notikumi. Aizputes kaujai veltīts piemineklis, kura autori ir Valērija Mickēviča un Juris Bajārs, celts 1958. gadā. 2005. gadā, 1905. gada revolūcijas simtgades ietvaros piemineklis tika rekonstruēts. Netālu no šī pieminekļa atrodas piemiņas plāksne, kurā iegravēti kaujā kritušo vārdi.
Kampe
Kampe var būt:
Kalnsētas (nozīmju atdalīšana)
Kalnsētas var būt:
Tour de Suisse
Tour de Suisse ir nedēļu garas šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras katru gadu jūnijā notiek Šveicē. Sacensības pirmoreiz notika 1933. gadā. Kopā ar Critérium du Dauphiné tās tiek uzskatītas par pārbaudes sacensībām Tour de France kopvērtējuma uzvarētāja kandidātiem un tās ir daļa no UCI Pasaules tūres kalendāra. Līdzīgi kā Tour de France un Dauphiné, Tour de Suisse iekļauj kalnu posmus un vismaz vienu individuālo braucienu. Vairāki Tour de Suisse uzvarētāji uzvaras guvuši arī Tour de France kopvērtējumā, to skaitā Edijs Merkss, Lānss Ārmstrongs (uzvaras atņemtas dopinga pārkāpumu dēļ) un Jans Ulrihs. 2005. gadā organizatori pārcēla sacensības tuvāk jūnija sākumam.
Uzvarētāji kopš 1990. gada
Nepilnīgs uzvarētāju saraksts
Bēnes iela (Rīga)
Bēnes iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Iļģuciemā. Bēnes iela sākas krustojumā ar Lilijas ielu un, nekrustojot citas ielas, beidzas apbūvē. Ar gājēju celiņu ielas gals ir savienots ar Riekstu ielu. Ielas garums ir 190 metri un tā sastāv no vienas braukšanas joslas ar asfalta segumu. Ap Bēnes ielu ir dažāda veida dzīvojamās ēkas.
Iela ir nosaukta Bēnes — Dobeles novada Bēnes pagasta centra — vārdā.
Bēnes iela ir savienota ar Lilijas ielu.
Severins Freinds
Severins Freinds (dzimis Frejungā) ir Vācijas tramplīnlēcējs.
Kontinentālajā kausā debitējis 2004. gada decembrī, bet Pasaules kausā debitējis 2007. gada decembrī Engelbergā. Saporo izcīnija savu pirmo uzvaru Pasaules kausā. 2014. gada Olimpiskajās spēlēs uzvarēja Vācijas komandas sastāvā komandu sacensībās, bet individuāli uz lielā tramplīna izcīnīja 4. vietu, bet uz normālā tramplīna — 31. vietu, bet tajā pašā gadā kļuva par pasaules čempionu lidošanā ar slēpēm. 2015. gada Pasaules čempionātā uzvarēja sacensībās uz lielā tramplīna un jaukto komandu sacensībās, bet sacensībās uz normālā tramplīna izcīnija sudrabu, zaudējot tikai Rune Veltam.
Denjels Džirardi
Denjels Džirardi (dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 13 sezonas un 927 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Ņujorkas "Rangers" un Tampabejas "Lightning", 2012. gadā spēlējis līgas Zvaigžņu spēlē.
Spēlētāja karjera
Juniora gados četrarpus sezonas Džirardi aizvadīja dažādos Ontario hokeja līgas klubos. 2003.—04. gada sezonā Gelpas "Storm" sastāvā hokejists kļuva par līgas čempionu. Nākamajā sezonā, spēlējot jau Londonas "Knights" rindās, Džirardi panākumu izdevās atkārtot, vēlāk izcīnot arī Memoriālo kausu.
2005.—06. gada sezonā Džirardi uzsāka profesionāļa karjeru. Lielāko sezonas daļu hokejists aizvadīja Amerikas hokeja līgas vienībā Hartfordas "Wolf Pack". Jau nākamajā sezonā aizsargs debitēja NHL, taču Ņujorkas "Rangers" rindās nostiprinājās vien 2007.—08. gada sezonā. 2011.—12. gada sezonā Džirardi spēlēja NHL Visu Zvaigžņu spēlē. 2011.—12. gada sezonā viņš izcēlās arī ar vislielāko spēles laiku "Rangers" vienībā, savukārt 2013.—14. gada sezonā kopā ar komandu sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Losandželosas "Kings" hokejistiem. Pēc 11 "Rangers" sastāvā aizvadītām sezonām, 2017. gada vasarā Džirardi noslēdza divu gadu līgumu ar Tampabejas "Lightning". 2019. gada 20. septembrī Džirardi paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu.
Allažmuiža
Allažmuiža (agrāk arī Ausmas, Ezerkalns) ir ciems Siguldas novada Allažu pagastā. Izvietojies Tumšupes krastos pie autoceļa P3 4,5 km no pagasta centra Allažiem, 16 km no novada centra Siguldas un 49 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ūdensvistiņas
Ūdensvistiņas (Gallinula) ir dumbrvistiņu dzimtas (Rallidae) ģints, kas apvieno 7 sugas, no kurām divas izmirušas pēdējo 100 gadu laikā. Arī mūsdienās dažu sugu izdzīvošana ir kritiski apdraudēta. Šajā ģintī ir arī vairākas izmirušas aizvēstures ūdensvistiņu sugas, par ko liecina atrastās fosilijas.
To tuvākie radinieki ir lauči. Tā kā ūdensvistiņām ir nervoza uzvedība — tās ik pa laikam norausta asti, kaklu, nogroza muguru — tās angļu valodā mēdz saukt arī par tramīgajiem laučiem. Latīņu vārds Gallinula latviski nozīmē vistiņa.
Izplatība
Atkarībā no sugas ūdensvistiņām var būt ļoti plaša izplatība, piemēram, Amerikas ūdensvistiņa (Gallinula galeata), kas dzīvo gan Kanādas un ASV ziemeļu daļā, gan Dienvidamerikā, vai arī izplatība var būt ierobežota un neliela. Endēmiskas sugas sastopamas uz salām, nelielās, ierobežotās teritorijās, piemēram, Zālamana salu ūdensvistiņa (Gallinula silvestris), kas mājo tikai Zālamana salās. Visapdraudētākās sugas ir endēmiskās sugas.
Latvijā sastopama viena ūdensvistiņu ģints suga — ūdensvistiņa (Gallinula chloropus), kas Latvijas teritorijā ir parasta ligzdotāja dīķos un aizaugušos ezeros. Tā nelielā skaitā arī pārziemo, parasti apdzīvotu vietu tuvumā vai pilsētās, kur saglabājas neaizsalstoši ūdeņi.
Izskats un īpašības
Ūdensvistiņu sugas ir neliela vai vidēji liela auguma putni. Mazākā no visām ir Gofa salā dzīvojošā Gofas ūdensvistiņa (Gallinula comeri). To var salīdzināt ar strazdu, tās augstums ir 24 cm, svars 150 g. To apspalvojums pamatā ir tumši brūns vai melns, ar dažām gaišām pazīmēm, baltiem raibumiņiem. Ūdensvistiņas ir labas staigātājas pa sauszemi. To kājas ir spēcīgas, pirksti gari, kas piemēroti iešanai pa mīkstu, nelīdzenu virsmu. Lai arī kājām nav peldpleznu, tās ir labas peldētājas.
Uzvedība
Ūdensvistiņas lielāko daļu savas dzīves pavada uz ūdens. Atšķirībā no citām dumbrvistiņām ūdensvistiņas var diezgan viegli novērot, barojoties atklātās ūdens tilpnēs. Tām ir īsi, noapaļoti spārni, un, neskatoties uz samērā vājo lidošanas prasmi, tās spēj nolidot garas distances. Dažu ūdensvistiņu populācijas migrē līdz 2000 km, piemēram, parastā ūdensvistiņa ziemas laikā pamet Sibīrijas aukstākos ziemeļu apgabalus. Ūdensvistiņas pārlidojumus vienmēr veic naktī.
Ne visas ūdensvistiņu sugas spēj lidot, piemēram, Gofas ūdensvistiņa ir gandrīz lidot nespējīga. Tā spēj pārvarēt tikai dažus metrus. Prasme lidot mazinājusies sugām, kas dzīvo uz salām.
Ūdensvistiņas ir visēdājas un barojas ar dažādiem augiem, ūdens kukaiņiem, maziem grauzējiem, abiniekiem, ķirzakām un citu putnu olām. Tās krastā barojas arī ar ogām, sēklām un augļiem. Ligzdošanas laikā tās agresīvi aizsargā savu teritoriju, bet ārpus ligzdošanas veido lielus, draudzīgus barus, kas kopīgi barojas seklos, augiem bagātos ezeros.
Sistemātika
Ūdensvistiņu ģints (Gallinula)
Raibkrogs
Raibkrogs ir ciems Ventspils novada Puzes pagastā. Izvietojies pagasta rietumos pie Popes—Valdemārpils autoceļa 3,3 km no pagasta centra Blāzmas, 33 kmno novada centra Ventspils un 160 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušā ceļmalas kroga. Ziemeļos no Raibkroga atrodas dabas liegums «Puzes smilšu krupja atradne», kā arī Raibkroga viduslaiku senkapi un dabas piemineklis Čūsku egle.
Atēnas Aleas templis
Atēnas Aleas templis (grc - "sargājošā Atēna") ir viens no svarīgākajiem sengrieķu dievietes Atēnas tempļiem, kas atrodas pie senās Tegejas.
Vēsture
Pirmo templi šeit pēc nostāstiem uzcēla mītiskais ķēniņš Alejs, taču tas nodega lielā ugunsgrēka laikā 395. gadā pr.Kr. Jauno templi nodegušā tempļa vietā 365. gadā pr.Kr. uzcēla arhitekts Skopass. Laodika no Kipras atsūtīja dāvanā Atēnai Aleai peplosu. Pie tempļa sienām karājās lakedemoniešu gūstekņu ķēdes. Vēl templī glabājās tā kuiļa āda un ilkņi, kurš tika nomedīts kalidonas medībās, un kuru savāca Oktaviāns Augusts. Senos laikos templim bija tiesības sniegt patvērumu.
Arhitektūra
Šis templis ir viens no pēdējiem, kas tika veidots doriskā ordera stilā. Tas pēc izmēriem un krāšņuma pārspēja visus citus Peloponēsas tempļus, un bija apjozts ar trīskāršu kolonnu rindu. Cellas sienas greznoja korintiskās puskolonnas. No arhitektoniskā viedokļa īpašu interesi izsauc tempļa frontona kompozīcijas, kuras veidoja pats Skopass, un no kurām ir palicis diezgan daudz fragmentu. Tos caurstrāvo dramatisms, un demonstrē straujas kustības. To veidošanā Skopass atklāti pārkāpa grieķu plastikai tradicionālo klasiski stingro seju traktējumu, nolemjot piepildīt to izteiksmes ar dzīvīgām emocijām.
Luiss Leterjērs
Luiss Leterjērs (fr, dzimis ) ir franču kinorežisors un kinoproducents. Režisors tādām filmām kā "Nepārspējamais Halks", "Titānu cīņa" (Clash of the Titans), "Krāpšanas ilūzija", pirmajām divām filmu sērijas "Kurjers" (Transporter) filmām un "Ātrs un bez žēlastības 10".
Spēles plāns
Spēles plāns (en) ir 2007. gada komēdija, kuras režisors ir Endijs Fikmans. Galvenās lomas filmā atveido Dveins Džonsons, Kira Sedžvika, Moriss Čestnats, Rouzlina Sančesa un Medisona Petisa. Filmas pirmizrāde notika Holivudā.
NFL spēlētājs Džo Kingmans izbauda savu vecpuiša dzīvesveidu līdz brīdim, kad viņš uzzina, ka no iepriekšējām attiecībām viņam ir 8 gadus veca meita Peitona.
Pēteris Galviņš
Pēteris Galviņš ir latviešu aktieris.
Pēc pamatskolas beigšanas iestājies Rīgas Valsts tehnikumā, kur beidzis programmētāju kursu. 2013. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas Dramatiskā teātra aktieru kursu.
Takumi Horiike
Takumi Horiike (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||58||2
Olehs Ždanovs
Olehs Ždanovs (uk; dzimis 1966. gada 30. martā Drēzdenē) ir padomju un ukraiņu karavīrs, Ukrainas Bruņoto spēku rezerves pulkvedis, militārais eksperts un videoblogeris.
Biogrāfija
Dzimis 1966. gada 30. martā Drēzdenē.
1987. gadā absolvējis Hmeļnickas Augstāko artilērijas pavēlniecības skolu. No 1987. līdz 1992. gadam dienējis padomju bruņoto spēku grupā Vācijā, Bornā (visticamāk, 1. gvardes tanku armijas 9. tanku divīzijas 96. pašpiedziņas artilērijas pulkā). No 1992. līdz 1999. gadam dienējis Karpatu militārā apgabala 38. armijas korpusa 128. gvardes mehanizētās divīzijas 331. pašpiedziņas artilērijas pulkā (Perečina, Aizkarpatu apgabals), bet 1997. un 1999. gadā Ždanovs strādāja par pasniedzēju Ukrainas Nacionālajā aizsardzības akadēmijā. No 1999. līdz 2004. gadam viņš strādāja Raķešu spēku un artilērijas galvenajā direkcijā. 2004. gadā viņš dienēja Ukrainas Bruņoto spēku Ģenerālštāba galvenajā operatīvajā direkcijā. 2007. gadā viņš atvaļinājās būdams pulkveža pakāpē.
2015. gadā viņš bija Kijivas apgabala padomes 7. sasaukuma reģionālās padomes deputāta kandidāts no apvienības Samopomich, taču netika ievēlēts.
Darbība žurnālistikā
Kopš 2016. gada viņš bieži uzstājies televīzijā un Ukrainas, Krievijas, Baltkrievijas un Irākas medijos. Viņš bieži parādās televīzijā, raksta rakstus tādiem Ukrainas medijiem kā Gordon, Obozrevatel, Glavred un uzstājas tiešraidē Ukrainas Vienoto ziņu telemaratonā.
Viņš ir izveidojis savu YouTube kanālu, kur publicē video ar militāro operāciju analīzi, un kurā viņam ir 600 tūkstoši abonentu.
Privātā dzīve
Kopš 1987. gada viņš ir precējies ar Ludmilu Ždanovu. Viņa ieņem stratēģiskās attīstības direktores amatu izdevniecībā Здоров'я України. Dēls Volodimirs ir uzņēmējs-konditors.
Fenosa
Fenosa (grc) bija sena pilsēta Grieķijā, Azānijā, Arkādijas ziemeļos, uz dienvidrietumiem no Kilini kalna. Uz dienvidiem no Fenosas atrodas beznoteces karsta baseins, kurš drenējas caur pazemes noteku (καταβόθρα) Ladonas upē, un veido seklu ezeru ar periodisku katastrofiski augstu ūdens līmeni. Blakus esošajā Arhajafenosā ir arheoloģijas muzejs.
Vēsture
Par Fenosu rakstīja vēl Homērs, jo fenosieši piedalījās Trojas karā Agapenora, Ankeja dēla vadībā, kurš no Agamemnona dabūja 60 kuģus, lai pārceltos pāri Egejas jūrai. Strabona laikā tas bija nenozīmīgs ciems.
Hērakls dzīvoja Fenosā pie savas vecmāmiņas Laomonas, Guneja meitas un Amfitriona mātes, pēc tam, kad viņu no Tirintas padzina Eirisfejs. Pēc vietējā nostāsta Hērakls uzbūvēja pazemes notekas ūdens novadīšanai no Fenosas līdzenuma. Pēc Pausānija ziņām plūdu laikā Fenosa bija appludināta pilnīgi zem ūdens. Pausānija laikā kalnos bija saglabājušās atzīmes, līdz kādam līmenim bija pacēlies ūdens.
Caur Fenosu tecēja Aroānijas upe, kas ir pazīstama arī kā Olbiosa (Όλβιος). Pēc vietējā nostāsta kanālu tai 50 stadiju garumā izraka Hērakls.
Marta Krūmiņa-Vitrupe
Marta Krūmiņa-Vitrupe (dzimusi Marta Legzdiņa; Vitrupe, Viļķenes pagasts —  Ņujorka, ASV) bija Latvijas dzejniece, literāte un šaha meistare, kas 1941. gadā uzvarēja Latvijas šaha čempionātā.
Biogrāfija
Marta Krūmiņa-Vitrupe dzimusi kuplā lauksaimnieku ģimenē, kurā jau auga četras meitas un dēls. Mācījusies Limbažu ģimnāzijā. Konservatorijā Rīgā apguvusi klavierspēli. Precējusies ar savu novadnieku — dramaturgu un dzejnieku Hugo Teodoru Krūmiņu (1901—1990), kas bijis mākslinieku biedrības "Zaļā vārna" biedrs. Viņu mājās Vitrupes pagasta "Vecmelbāržos" bieži pulcējušās radošas personības: Eriks Ādamsons, Aleksandrs Čaks, Jānis Grots, Aleksandrs Grīns, Jānis Sudrabkalns, Mārtiņš Zīverts. Šeit notikuši literāri lasījumi, teātra uzvedumi un muzikāli pasākumi. Otrā Pasaules kara gados Marta Krūmiņa-Vitrupe kopā ar dzīvesbiedru atstāja Latviju. Trimdas sākuma gadus dzejniece ar ģimeni aizvadīja Vācijā — Huzumā, Flensburgā, Lībekā. 1948. gadā viņa iestājās Latviešu preses biedrībā. 1950. gadā Marta Krūmiņa-Vitrupe pārcēlās uz ASV, Klīvlendu, kur strādāja Klīvlendas pilsētas slimnīcas laboratorijā, bet mūža pēdējos gadus viņa dzīvoja Ņujorkā. Marta Krūmiņai-Vitrupei bija divi bērni, četri mazbērni un 6 mazmazbērni.
Šahistes karjera
Marta Krūmiņa-Vitrupe bija Valmieras sporta biedrības biedre. 1938. gadā viņa kļuva par Vidzemes šaha meistari, un tajā pat gadā piedaloties Latvijas šaha čempionātā sievietēm dalīja 1.—3. vietu. Vēlāk gan pārspēlēs viņa palika trešā. 1941. gadā marta Krūmiņa-Vitrupe ieguva Latvijas sieviešu šaha čempiones nosaukumu, izcīnot pārliecinošu uzvaru pār visām pretiniecēm. Tikai 1999. gadā Danai Reizniecei izdevās atkārtot šādu simtprocentīgu rezultātu Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālā.
Literārā daiļrade
Marta Krūmiņa-Vitrupe dzejai ir raksturīgs dzimtās zemes rūpīgs apraksts (dzejoļi "Rasas pilīte" un "Smilgas") un vēsturisko notikumu izpratne caur personīgo pieredzi, kuru vēlāk nomaina ilgas pēc zaudētās tēvzemes. Tautas liktenim ir veltīti dzejoļi "Gājiens naktī", "Aizvestajam draugam", "Leģionāram". Interesants ir dzejolis "Šachmeistara Apšenieka atcerei", kurš veltīts ievērojamajam šahistam Fricim Apšeniekam, kas spējis uzvarēt gan Aļehinu, gan Eivi, bet ir bezspēcīgs spēlē pret savu nāvi. Marta Krūmiņas-Vitrupes esejās ir atrodamas pārdomas par sava laika aktuālajām problēmām: 1991. gadā komponists Pauls Dambis ir komponējis dziesmas ar Marta Krūmiņas-Vitrupes dzeju - "Dziesma smilgai" un "Dziesma rasai".
Bibliogrāfija
Marta Vitrupe "Dziesma smilgai", Rīga, "Jumava", 2005, ISBN 9984-05-837-9.
Viesabonēšana
Viesabonēšana ir iespēja mobilo ierīču abonentam izmantot citu tīklu pakalpojumus ārpus sava oparatora tīkla. Abonentam ar viesa operatoru nav jāslēdz līgums, bet maksa par šiem pakalpojumiem tiek maksāta savam operatoram, pie kam maksa var būt augstāka nekā savā tīklā. Izplatītākais viesabonēšanas pielietojums ir mobilo telefonu jomā, abonentiem dodoties uz citiem reģioniem vai valstīm un turpinot izmantot savu mobilo ierīci ar agrāko numuru sarunām un datu pārraidei.
Konstantīns Fjodorovs
Konstantīns Fjodorovs (dzimis ) ir Latvijas futbolists, uzbrucējs.
Kristus apraudāšana (Mantenja)
Kristus apraudāšanas tēma ir populārs sižets viduslaiku un renesanses mākslā, kaut arī šī metode ar tematu, kas pazīstams kā "Kristus svaidīšana", periodam ir neierasta. Lielākā daļa "apraudāšanu" parāda lielāku kontaktu starp sērotājiem un ķermeni. Gleznā ir bagātīgs gaismas un ēnu kontrasts, tas iemieso dziļu patosa sajūtu. Vardarbīgā perspektīva, kas pietuvina un dramatizē guļošo tēlu, uzsverot anatomiskas detaļas, īpaši Kristus krūškurvi, pastiprina ainas reālismu un traģēdiju. Caurumi Kristus rokās un kājās, kā arī abu sērotāju sejas tiek attēlotas bez ideālisma vai retorikas koncepcijas. Līķi pārklājošā drapērija veicina dramatisko efektu. Kompozīcijas fokuss tiek vērsts uz Kristus dzimumorgāniem — šāds uzsvars šajā periodā bieži sastopams Jēzus tēlā, īpaši kā zīdainim; tas saistīts ar teoloģisko uzsvaru uz Jēzus cilvēcīgumu, kā to uzsvēris Leo Šteinbergs un citi kritiķi.
Mantenja, iespējams, radīja šo gleznu savai bēru kapelai. To atrada viņa dēli viņa studijā pēc mākslinieka nāves un pārdeva, lai nomaksātu parādus.
Šobrīd glezna atrodas Pinacoteca di Brera gleznu galerijā Milānā, Itālijā, kur tā nonāca 1824. gadā.
Kohilas pagasts
Kohilas pagasts (et) ir viena no 4 Igaunijas Raplas apriņķa pašvaldībām tā ziemeļos. Pašvaldībā ietilpst 1 pilsētciemats (Kohila), 3 lielciemi (Aespa, Hagari un Prillimē) un 21 ciems. Robežojas ar Harju apriņķa Saku pagastu ziemeļos, Harju apriņka Kozes pagastu austrumos, Raplas pagastu dienvidos un Harju apriņķa Saues pagastu rietumos.
Romuva
Romuva (Romowe) bija teiksmaina prūšu svētnīca un galvenā priestera krīvu krīva mītne, kas esot atradusies Sembas rietumu daļā.
Vācu hronists Simons Grūnavs savā „Prūsija hronikā” to nosaucis par Rikojotu (Rickoyott). Viņš aprakstīja tur augošu spēcīgu un lielu ozolu, kas bijis 6 olektu resns un zaļojis kā ziemā, tā vasarā (war stetis grün, winter und sommer). Tā lapotne esto bijusi tik lekna, ka tai cauri nav spējis izsūkties pat lietus.
Ap ozolu esot bijis nostiepts audums, aiz kura drīkstēja ieiet tikai pats krīvs un augstākie vaideloši. Ozolā bijuši novietoti trīs dievu — nāves dieva Patola (vai Pikula), zibens dieva Pērkona, kā arī ražas un kara dieva Patrimpa — tēli. Pie ozola vienmēr degusi svētā uguns, kurā doti ziedojumi un kas kurināta ar ozolkoka malku. Ja uguns kādreiz izdzisusi, tās uzraugošajam vaidelotim par to esot bijis jāsamaksā ar savu dzīvību.
Sazaroto taku dārzs
"Sazaroto taku dārzs" ir indīroka grupas „Sigma” debijas albums, kas izdots 2015. gada 11. martā. Tas ieguvis Mūzikas ierakstu Gada balvu kategorijā "Alternatīvās mūzikas un indie albums".
Tapšana
Albumā apkopotas dziesmas, kas tapušas jau no grupas darbības pirmajiem gadiem. Albuma nosaukums ir aizgūts no H. L. Borhesa stāsta. Albuma dizainere ir māksliniece Laura Feldberga. Dziesmu mūzikas autori ir grupas dalībnieki, tekstu autors ir Ozoliņš. Dziesmā "Dionīss" izmantots Kārļa Vērdiņa dzejolis. Albums ierakstīts grupas "Sigma" ierakstu studijā, Ilvara Jansona studijā un Sound Division studijā. Albumu producējuši un aranžējuši Haralds Stenclavs, Kaspars Lastovskis un Jānis Ozoliņš, miksējuši un māsterējuši H. Stenclavs un K. Lastovskis.
Albumā iekļauti grupas pirmie singli „Dionīss”, „Sazaroto taku dārzs”. un "Īzaks".
Vērtējums
Albums saņem labvēlīgas atsauksmes no vairākiem mūzikas kritiķiem.
Producents un mūziķis Guntars Račs albuma apskatā "Facebook" profilā raksta: "Klausoties jauno albumu, kura dziesmas, cik var noprast, radītas dažādos laikos, tomēr [jāatzīst, ka] ir izdevies kopumā saglabāt viendabīgu skanējumu, kurā dominē Jānis Ozoliņš, gan kā LV mūzikai savdabīgas balss īpašnieks (vietām vokālie paņēmieni citē "Radiohead" līdera Thom Yorke īpatnējo manieri), gan kā dziesmu autors, gan arī kā lieliskas dzejas autors."
Portāla "Delfi" kritiķis Henriks Eliass Zēgners uzteic grupas oriģinalitāti: "Visas muzikālās detaļas un nianses kopā veido viendabīgo "Sigmas" atmosfēru, kurai latviešu mūzikā tik tiešām līdziniekus grūti saskatīt. Balansējot starp dažādu žanru robežām (šķietami vislabāk atbilstot indīpopa žanram, dažos brīžos paviesojoties psihedēliskā roka mūzikas lauciņā, bet ar sarežģītajām struktūrām aizskarot teju džeza virtuozitāti), pamatā esošās klavieru melodijas un dziesmu teksti veido svaigu balsi, kura ir gan nemāksloti sarežģīta un nojaušami gudra, gan sirsnīga un viegli melanholiska. Neviltoti savdabīga un nekautrīgi jūtīga.
Laikraksta "Diena" mūzikas kritiķis Uldis Rudaks uzsver "Sigmas" latviešu popmūzikai netipisko skanējumu un augstvērtīgos dziesmu tekstus: "ar pavisam jaunas lapaspuses atvēršanu latviešu popmūzikā var apsveikt grupu "Sigma", kuras melodiski tīkamās melanholiskās dziesmas ir latviski, turklāt tās pat gribētos dēvēt par dziesmās izdziedātu dzeju".
"Neatkarīgās Rīta Avīzes" žurnālists Sandris Vanzovičs kritizē grupas nosaukuma izvēli, tomēr atzinīgi izsakās gan par dziesmu tekstiem, gan arī par visu albumu kopumā: ""Sigma” ir viens no interesantākajiem, kvalitatīvākajiem un arī savdabīgākajiem projektiem, kāds pēdējā laikā piedzīvots latvju mūzikā. Izrādās, ka ļoti labas kompozīcijas var iespēlēt arī tikai ar klavieru, basa un bungu palīdzību — bez ģitāras šajā gadījumā var pat iztikt. Lielākais pluss gan te ir vokāls, kas ir perfekts, ar nelielu falseta piesitienu. [..] No dziesmām — teicamas ir „Īzaks” un „Sazaroto taku dārzs”, arī „Svešinieks”, „Ledus”, „Sprostā” un būtībā arī visas pārējās, neviena nekrīt ārā no konteksta. No aranžijas viedokļa interesanta ir kompozīcija „Sirēnu sala”, kurā sirēnu balsis spilgti atveido Baiba Berķe."
Žurnāla "Pastaiga" rubrikas "Notikumu izlase" sadaļā "Albumi" atzinīgi vērtēta albuma oriģinalitāte: "Iedvesmojošs albums uz Latvijas mūzikas skatuves — poētiskas spriedzes piesātināti Jāņa Ozoliņa [..] dziesmu teksti latviešu mēlē, Kaspara Lastovska ģitāra un Uģa Eihvalda sitaminstrumenti. Patīkami, ka solists norobežojas no klišejām un dzied par jauna vīrieša jūtām, niansēm bagātīgām un trauslām kā cilvēcīguma un jūtīguma luksoforiem ikdienas steigas uzbriedinātajā dzīvē. [..] Šo mūziku negribas dēvēt par popmūziku, jo tā izraisa vēlmi reflektēt par to, kas esam."
Žurnāla "Mūzikas Saule" kritiķe Dace Volfa salīdzina albumu ar agrīnajiem "Coldplay" ierakstiem un atzinīgi vērtē tā kvalitāti: "tas ir noslīpēts līdz sīkākai detaļai, padarot klausītājiem ieraksta klausīšanos ļoti komfortablu — atliek vien baudīt [..]. Šis ir ilgi gaidīts un vērtīgs pienesums Latvijas populārajai mūzikai. [..] Kandidāts uz 2015. gada labākā albuma statusu."
Rakstnieks un publicists Ilmārs Šlāpins žurnālā "Rīgas Laiks" atzinīgi novērtē grupas skanējumu un nekomerciālo pieeju mūzikai: "Īstenojot devīzi, ka labai mūzikai jau nevajag daudz, viņi ir reducējuši savu skanējumu līdz balsij, bungām, basģitārai un taustiņinstrumentiem [..], ļaujot vienmērīgā melodiskā zīmējuma klausītājiem pievērst uzmanību detaļām un ierāmējumam — dziesmu tekstiem, vārdiem, alūzijām un kultūrcitātiem." Arī I. Šlāpins pievērš uzmanību dziesmu tekstiem: ""Sigma" (pateicoties dziedātāja un dziesmu autora Jāņa Ozoliņa profesionālai tuvībai ar literāro vidi) reabilitē dzeju kā dziedamu un klausāmu mediju, un tas ļauj veidot albumu kā dzejoļu vai stāstu krājumu."
Žurnālā "Veto Magazine" Andrejs Vīksna nosauc albumu par monolītu un emocionāli spēcīgu ierakstu, kā arī tiecas definēt šādas mūzikas žanru: "Piemērotu žanrisko apzīmējumu "Sigmas" mūzikai atrast nav viegli — latviešu mūzikas vidē viņu skanējums ienes pavisam jaunas vēsmas, un arī pasaules kontekstā līdzinieku ir maz. Ja nu kāds rāmis tomēr jāuztiepj, tad piemērotākais ir melanholisks alternatīvais roks un grūti latviskojamais termins "chamber pop", kas apzīmē inteliģentu poproku ar klasiskās mūzikas elementiem. [..] Viņu dziesmas ir sarežģītas un vērtīgas gan muzikāli, gan tekstuāli — "Sazaroto taku dārzs" klausītājam ir jāizstaigā vairākkārt, lai atšifrētu visas sīkās detaļas un nozīmes."
Žurnālā "FHM" Kaspars Zaviļeiskis dēvē albumu kā "melanholiski svaigu" un atzinīgi vērtē izpildījumu, kas noslīpēts līdz "mirdzošai kvalitātei", piešķirdams albumam piecus punktus.
Atzinība
Albums vairākkārt minēts starp gada labākajiem latviešu populārās mūzikas ierakstiem.
2015. gada novembrī albums tiek nominēts jaundibinātajai Austras balvai kā pretendents uz gada labākā albuma nosaukumu.
Portāla "TVnet" mūzikas kritiķis Jānis Žilde iekļauj albumu savā 25 gada labāko latviešu albumu apskatā: "Grupas ienākšana Latvijas populārajā mūzikā bija spilgta, jo "Sazaroto taku dārzs" izklausās vairāk kā kāds trešais, ceturtais albums - tas ir pārsteidzoši nobriedis, lai būtu debijas ieraksts; izteiksmīga un tehniski precīza ir solista Jāņa Ozoliņa balss, kas raisa patīkamas asociācijas ar Rufusu Veinraitu un Tomu Jorku."
2016. gada 14. janvārī tiek paziņots, ka albums nominēts Mūzikas ierakstu Gada balvai trīs nominācijās: "Labākais alternatīvās un indie mūzikas albums", "Labākā debija" un "Gada albums". 2016. gada 15. martā albums iegūst balvu nominācijā "Alternatīvās mūzikas un indie albums".
2017. gada 28. februārī albums tiek apskatīts mūzikas žurnālista Ulda Rudaka autorraidījumā “Zibens pa dibenu”, kurš iepazīstina klausītājus ar vadītāja atlasītajiem simts visu laiku labākajiem latviešu mūzikas albumiem. 2018. gada 13. decembrī Latvijas Nacionālajā bibliotēkā tiek atklāta mūzikas ierakstu izstāde "Zibens pa dibenu", kurā iespējams aplūkot un noklausīties arī albumu "Sazaroto taku dārzs".
Lāheras ezers
Lāheras ezers (de, ), arī Lāhas ezers (Laach See), ir kalderas krāterezers Vācijā, Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē. Ezers atrodas Eifela plakankalnē, 24 km uz ziemeļrietumiem no Koblencas un 37 km uz dienvidiem no Bonnas. Lāheras ezers izveidojies pirms 13 tūkstošiem gadu, kad notika vulkāna izvirdums. Ezera platība ir 3,31 km², un tas ir lielākais ezers Reinzemē-Pfalcā. No ezera izdalās gāzes, kas norāda uz pastāvīgu vulkānismu arī mūsdienās.
Melanholija (filma)
"Melanholija" (en) ir 2011. gada zinātniskās fantastikas psiholoģiska drāmas filma, ko režisējis dāņu režisors Larss fon Trīrs. Filmas ir stāsts par divu māsu nesaskaņām laikā, kad Zemei tuvojas Planēta klaidonis, draudot sadurties ar Zemi. Trīra ideja bija attēlot to, kā depresijas nomākts cilvēks augsta stresa apstākļos izturas daudz mierīgāk nekā citi cilvēki. Filmu galvenokārt producēja Dānijā, tomēr iesaistīja arī starptautiskus filmu veidotāji no Zviedrijas, Francijas, Vācijas un Itālijas. Filmēšana notika Zviedrijā.
"Melanholija" uzņemta, ietekmējoties no vācu romantisma. Par filmas titulmūziku tika izvēlēta Riharda Vāgnera uvertīra no operas "Tristans un Izolde".
Filmas pirmizrāde notika 2011. gada maijā 64. Kannu kinofestivālā. Tās preses konference izpelnījās īpašu uzmanību ar Trīra divdomīgajiem izteikumiem par Ādolfu Hitleru un nacismu, pēc kura festivāla vadošās personas pasludināja Trīru par persona non grata. Viena no galveno lomu atveidotājām Kirstena Dansta saņēma kinofestivāla labākās aktrises balvu.
Filmu var iedalīt trīs daļās, kuru uzbūve ir ļoti līdzīga operas struktūrai. Būtībā šo filmu var uztvert kā režisora interpretāciju par Riharda Vāgnera operu "Tristans un Izolde".
Skaņu celiņā dominē Riharda Vāgnera operas "Tristans un Izolde" uvertīra, kas atkārtojas un pastiprina filmas naratīvu — var teikt — filma ir "pieslīpēta", lai derētu operai. Kopumā filmas sižeta līnijas var izdalīt vairākos līmeņos — galvenā tēma, kas tiek risināta, ir pasaules bojāeja un rīcība šādos gadījumos, kas kopumā nerezumējas. Papildlīnijas, kas izceļ galveno — civilizācijas sasniegumi un pieņēmumi, cilvēcīgas reakcijas, haoss, depresija. Filmas sākumā režisors atklāj, kā beigsies filma, un tas palīdz koncentrēties uz izrādītajām emocijām un jūtām, reakciju ķēdēm, ko risina personāži. Pats režisors atzīst, komentējot filmas beigas: "Līdzīgi kā "Titānikā" — neviens cits nobeigums nevarētu būt vēl nobeidzošāks".
Apkakles sīgas
Apkakles sīgas (Chlamydotis) ir sīgu dzimtas (Otididae) liela auguma putnu ģints, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas sugas.
Nesenā pagātnē abas sugas tika klasificētas kā viena suga — apkakles sīga (Chlamydotis undulata). Ģenētiskie pētījumi liecina, ka tās viena no otras nodalījušās pirms apmēram 0,9 miljoniem gadu.
Latvijā
Latvijā varētu būt iespējams novērot vienu apkakles sīgu ģints sugu — apkakles sīgu (Chlamydotis macqueenii). Tomēr vienīgo reizi tā novērota 1880. gadā.
Izskats
Atšķirībā no citām sīgām abām sugām ir vāji izteikts dzimumu dimorfisms, īpaši apspalvojumā. Tas ir gaišs, smilšu brūns ar tumšāk brūnu raibumojumu mugurpusē. Apakšpuse balta. Uz gaiši pelēkā kakla sāniem garāku spalvu melna garensvītra. Lidojumā uz smilšu brūnajiem spārniem var redzēt melnbaltu rakstu. Pamanāmākā atšķirība abām sugām ir starp tēviņu melnbaltajām apkaklēm: Sahāras sīgai melnās apkakles daļu veido melnas spalvas, bet apkakles sīgai melnbaltas. Arī cekuls abām sugām ir atšķirīgā krāsā: Sahāras sīgai balts, apakakles sīgai melnbalts. Mātītes cekuls un kakla spalvas ir īsākas.
Uzvedība
Abas sugas ligzdo tuksnešainos reģionos vai citās līdzīgās, atklātās un smilšainās, vietās. Kā visas siģas arī apkakles sīgas ir ļoti uzmanīgas un nervozas, un necieš cilvēka klātbūtni. Līdz ar pārmērīgu un neapdomīgu medību politiku, cilvēku darbības ietekmētām vides izmaiņām pēdējos gados abu sugu populācijas ir ļoti samazinājušās.
Konformists
"Konformists" (it) ir 1970. gada Itālijas, Francijas un Vācijas kopražojuma politiska drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Bernardo Bertoluči. Filmā galvenās lomas atveido Žans Luijs Trentiņāns, Stefānija Sandrelli, Gastons Moskins, Dominike Sanda un Pjērs Klementī. Filma balstīta uz Alberto Moravijas 1951. gada tāda paša nosaukuma romānu.
Filma stāsta par itāli, kurš kļūst par fašistu slepenās policijas biedru, kuri dod viņam uzdevumu nogalināt viņa bijušo skolotāju, antifašistu, kurš aizbēdzis uz Parīzi.
Arī mūsdienās filmu vērtē pozitīvi gan attiecībā uz tās kinematogrāfisko sniegumu, gan tās politisko saturu. Filmai ir bijusi liela ietekme uz citām filmām, īpaši Frānsisa Forda Kopolas "Krusttēvs" triloģiju. "Konformists" tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām filmām. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 98% vērtējums.
Jāšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Jāšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Šī bija pirmā reize, kad olimpisko spēļu programmā bija iekļauts jāšanas sports. Jāšanas sports tika aizvadīts Breteja laukumā, 7. apgabalā, Parīzē. Tās notika no 1900. gada 29. maija līdz 2. jūnijam. Jāšanas sacensībās tika aizvadītas 5 disciplīnas, no kurām šobrīd Starptautiskā Olimpiskā komiteja atzīst 3 disciplīnas (konkūrs, augstlēkšana un tāllēkšana). Šī bija pirmā reize, kad jāšana bija iekļauta olimpisko spēļu programmā.
Visas disciplīnas bija atvērtas abiem dzimumiem. Kopējais dalībnieku skaits jāšanā precīzi nav zināms. Taču tas varētu 58 sportisti. Dalībnieku skaita aprēķināšanu apgrūtina fakts, ka jātnieks varēja piedalīties sacensībās vairākas reizes ar dažādiem zirgiem. Kopumā bija pārstāvētas 8 valstis, taču olimpiskajās disciplīnās startēja piecu valstu pārstāvji. Sacensībās startēja arī divas sievietes — jātnieces: Elvīra Gerra un Mulēna.
No disciplīnām, kuras atzīst Starptautiskā Olimpiskā komiteja, visvairāk medaļu izcīnīja Beļģija (4 medaļas). Olimpiskās medaļas izcīnīja trīs valstis.
Sacensību kalendārs
— fināls (medaļu izcīņa)
Pārstāvētās valstis un sportisti
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs jāšanas sacensībās startēja 58 sportisti no 8 valstīm. Tikai daļai no sportistiem ir zināma precīza identitāte.
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Nekustīgs ceļa krustojums
Nekustīgs (strups) ceļa krustojums ir viena līmeņa sliežu ceļu savstarpējs krustojums, taču tas nepilda pārmijas funkcijas. Nekustīgu ceļu krustojumu iedala divās grupās:
Taisnleņķa nekustīgs ceļa krustojums
Taisna leņķa nekustīgs krustojums var krustot viena platuma vai atšķirīga platuma sliežu ceļus. Taisnleņķa krustojums sastāv no 4 krusteņiem, 4 pretsliedēm, no 1 pa iekšējo kontūru noslēgtas pretsliedes un mazākām detaļām. Taisnleņķa krustojumos sliežu pārtraukuma dēļ var notikt spēcīgs sitiens pa serdi vai pretsliedi. Lai to novērstu reni pielāgo riteņa uzmalas formai, lai uzmala pa to varētu brīvi ripot. Ieejas šādās renēs veido lēzenas, aptuveni 1 mm/m.
Slīpleņķa nekustīgs ceļa krustojums
Slīpleņķa nekustīgs ceļa krustojums pēc konstrukcijas atgādina krustpārmiju pārvedu, ja tai nebūtu asmeņu. Slīpleņķa krustojuma darba šķautnes tāpat zīmē rombu. Nekustīgu ceļa krustojumu var iebūvēt kā šķērsā ceļu pārejā, tā atklātā vietā. Nekustīgs ceļa krustojums sastāv no 2 smailo krusteņu komplektiem un 2 strupo krusteņu komplektiem romba mazo diagonāļu virsotnēs. Atšķirībā no pārmiju pārvedām, kurām krusteņu marku pieraksta ar 1/n, nekustīgajam to pieraksta kā 2/n, kas izriet no to pielietojuma šķērsās ceļu pārejās, padarot smailā krusteņa marku krustojumam 2x stāvāku par to krusteņu marku, no kādām pārmiju pārvedām ceļš uz slīpleņķa krustojumu ved. Bez standarta krusteņa markas 2/n, par standartu tāpat ir pieņemts leņķis grādos: 75, 60, 30. Līklīnijas slīpleņku nekustīgos krustojumus izgatavo pēc speciāliem projektiem, ņemot vērā konkrētos vietējos apstākļus, kad taisnos slīpleņķa krustojumus nav iespējams izmantot. Krusteņi kā smailie tā strupie var būt ar kustīgām un nekustīgām serdēm.
Natālija Buksa
Natālija Buksa (uk; dzimusi Ļvivā) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (2015).
Biogrāfija
2006. gadā uzvarējusi Ukrainas junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2015. gadā uzvarējusi Ukrainas junioru šaha čempionātā un Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupās. Par šo panākumu FIDE 2015. gadā Buksai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
2016. gadā Ukrainas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi sudraba medaļu (uzvarējusi Jeļizaveta Malahova). 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Hoangu Thaņu Čangu, bet 2. kārtā zaudējusi Sopiko Guramišvili.
2019. gadā pārstāvējusi Ukrainu Pasaules komandu šaha čempionātā. 2020. gada decembrī Hersonā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 39. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm.
Pārstāvējusi Ukrainas komandu Pasaules šaha olimpiādē un 2022. gadā uzvarējusi komandu vērtējumā.
Tecudži Haširatani
Tecudži Haširatani (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||72||6
Java Message Service
Java Message Service (JMS) ir Java ziņojumapmaiņas starpprogrammatūras lietojumprogrammas saskarne (API) ziņojumu sūtīšanai starp diviem vai vairākiem klientiem. JMS API definē interfeisus un saistīto semantiku, kas ļauj Java rakstītām programmām sazināties ar citām ziņojumapamaiņas realizācijām.
JMS ir Java Platform, Enterprise Edition (Java EE) daļa. Sākotnēji tā tika definēta ar Sun Microsystems izstrādātu specifikāciju, bet tagad projektu vada Java Community process.
Java Message Service nodrošina saziņu starp dažādiem izplatītas lietojumprogrammas komponentiem:
Modeļi
JMS API atbalsta divus atšķirīgus ziņojumapamaiņas modeļus:
No punkta uz punktu
No punkta uz punktu sistēmā ziņojumi tiek sūtīti atsevišķiem saņēmējiem, kas uztur ienākošo ziņojumu rindas. Šī ziņojumapmaiņas tipa pamatā ir ziņojumu rindu, sūtītāju (ražotāju) un saņēmēju (patērētāju) jēdziens. Katrs ziņojums tiek adresēts konkrētai rindai, un saņēmēji klienti izgūst ziņojumus no rindām, kas izveidotas, lai turētu savus ziņojumus. Lai gan jebkurš skaits ražotāju var nosūtīt ziņojumus uz rindu, katrs ziņojums ir garantēti jāpiegādā, un tikai vienam saņēmējam tas ir jāsaņem. Rindas uzglabā visus ziņojumus, kas tiem nosūtīti, līdz ziņojumi tiek patērēti vai kamēr beidzas to derīgums. Ja neviens patērētājs nav reģistrēts, lai uzņemtu ziņojumus, rinda tos notur līdz brīdim, kad patērētājs reģistrējas, lai tos patērētu. Sistēma negarantē, ka ziņojumi tiks saņemti tādā secībā, kādā tie tika nosūtīti.
Publicēšana — abonēšana
"Publicēšana — abonēšana" modelis atbalsta ziņojumu publicēšanu noteiktā ziņojuma "tēmā". Abonenti var reģistrēt vēlmi saņemt ziņojumus, kas publicēti konkrētajā ziņojumu tēmā. Šajā modelī ne izdevējs, ne abonents nezina neko cits par citu.
Pastāv laika atkarība starp izdevējiem un abonentiem. Izdevējam ir jāizveido ziņu tēma klientiem, kas vēlas abonēt. Abonentam ir pastāvīgi jāpaliek aktīvam, lai saņemtu ziņas, ja vien tas nav izveidojis ilglaicīgu abonementu. Šādā gadījumā ziņojumi, kas tiek publicēti, kamēr abonents nav savienots, tiek pārsūtīti ikreiz, kad tiek veikta atkārtota savienošana. Atkarībā no tā, cik saņēmēji ir abonējuši tēmu, ziņojumu var saņemt vairāki patērētāji vai nesaņemt neviens.
JMS nodrošina veidu, kā datu sniegšanā nodalīt lietojumslāni no transporta slāņa. Vienas un tās pašas Java klases var izmantot, lai sazinātos ar dažādiem JMS nodrošinātājiem, izmantojot vajadzīgā nodrošinātāja Java Naming and Directory Interface (JNDI) informāciju. Klases vispirms izmanto savienojuma fabriku, lai izveidotu savienojumu ar rindu vai tēmu, un pēc tam izmanto aizpildīšanu un ziņojumu nosūtīšanu vai publicēšanu. Saņēmēja pusē pēc tam klienti saņem vai abonē ziņojumus.
URI shēma
Java Message Service URI shēmu RFC 6167 definē kā.
Raiens Makdonehs
Raiens Makdonehs (dzimis ) ir amerikāņu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2023) Makdonehs pārstāv Nacionālās hokeja līgas kluba Našvilas "Predators" rindas.
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — abrocīga grūšana vīriešiem
Abrocīga grūšana vīriešiem bija viena no divām svarcelšanas disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā.
Raiens Makdonehs
Spēlētāja karjera
Pēc trim NCAA čempionāta Viskonsinas universitātes komandā aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Makdonehs sāka 2010.—11. gada sezonā. Sezonu viņš sāka Amerikas hokeja līgas klubā Konektikutas "Whale", taču 2011. gada 3. janvārī tika izsaukts uz NHL, atlikušo sezonas daļu aizvadot Ņujorkas "Rangers" rindās.
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — abrocīga grūšana vīriešiem
Sacensības tika aizvadītas 7. aprīlī Panatinaiko stadionā un tajās startēja 6 sportisti no 5 valstīm. Katram sportistam bija trīs reizes jāveic grūšana ar abām rokām.
Raiens Makdonehs
Spēlētāja karjera
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī 2011. gada Pasaules čempionātā.
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — abrocīga grūšana vīriešiem
Zelta medaļu izcīnīja Dānijas sportists Vigo Jensens. Viņš Dānijai izcīnīja pirmo zelta medaļu olimpiskajās spēlēs. Sudraba medaļu izcīnīja Lonsestons Eliots no Lielbritānijas, bet bronzas medaļu Grieķijas sportists Sotirijs Versis.
Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Elīza Fogele
Elīza Fogele (de, dzimusi kā Elīza Johanna Kalsinga (de); Rīga — miršanas gads nav zināms) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas meistare šahā.
Biogrāfija
Vācu laikrakstā "Rigasche Stadtblätter" saglabājušās ziņas, ka Elīza Johanna Kalsinga 1895. gada jūlija beigās kristīta Rīgas Doma baznīcā. 1928. gada 19. aprīlī apprecējusies ar vācbaltiešu izcelsmes kantoristu Jāni Fogeli (de) un pieņēmusi vīra uzvārdu.
1930. gados bijusi viena no Latvijas šahistēm, kas sekmīgi piedalījusies pirmajos Latvijas sieviešu šaha čempionātos un citos, tajā skaitā vīriešu šaha turnīros. 1934. gadā kā Fogele-Kalsinga atrodama vācu laikraksta "Rigasche Rundschau" šaha nodaļas šaha uzdevumu risinātāju sarakstos. 1937. gadā dalījusi 1.-2. vietu ar Mildu Lauberti 1. Latvijas sieviešu šaha čempionātā, bet bezcerīgi zaudējusi papildu mačā ar 0:4. Tā laika turnīra apskatos bieži dēvēta par Hamburgas vai Amsterdamas šaha meistari, taču trūkst dokumentālu pierādījumu, kas apliecinātu šo faktu. 1938. gada martā pārstāvējusi strādnieku arodbiedrību 100 galdiņu šaha mačā pret valsts un pašvaldību darbiniekiem, kurā pie 50. galdiņa uzvarējusi Emīliju Šmiti. 1938. gada 2. Latvijas sieviešu šaha čempionātā, nepiedaloties Mildai Laubertei, dalījusi 1.-3. vietu ar Martu Krūmiņu un Emīliju Šmiti. 1939. gadā Ķemeru - Rīgas starptautiskā šaha turnīra laikā pārliecinoši uzvarējusi papildu turnīrā un kļuvusi par Latvijas šaha meistari. 1939. gada februārī piedalījusies Latvijas Darba kameras (LDK) 3. šaha čempionāta B klases 2. grupās vīriešu turnīrā, kurā astoņu dalībnieku konkurencē izcīnījusi 4. vietu, bet pēc tam uzvarējusi LDK sieviešu turnīrā, apsteidzot 2. vietas ieguvēju Emīliju Šmiti. 1939. gada jūnijā Vācu darbinieku savienības komandas sastāvā, kuras līderis bija Georgs Hodakovskis, kļuvusi par LDK komandu turnīra uzvarētāju, turklāt pie sava 7. galdiņa dalījusi pirmo vietu vīriešu konkurencē.
1939. gada decembrī piedalījusies Latvijas Šaha savienības A klases klasifikācijas turnīra 2. grupā, kuru noslēgusi priekšpēdējā vietā (uzvarējis Jānis Krūzkops), nospēlējot 11 partijās tikai 3 neizšķirtus ar Kārli Ozolu, Jāni Frīdi un Martu Krūmiņu. Tas bija pēdējais zināmais Fogeles šaha turnīrs. 1939. gada 15. decembrī viņas vīrs Jānis Fogels sakarā ar vācu tautības Latvijas pilsoņu repatriāciju tika atlaists no Latvijas pavalstniecības. Visticamāk, ka pēc tam Fogelu ģimene 1940. gadā ir pametusi Latviju.
Otrā pasaules kara laikā 1943. gada 30. decembrī pēdējo reizi minēta presē sakarā ar tēva Roberta Kalsinga bēru sludinājumu. Par Fogeles tālāko likteni trūkst informācijas.
Pēteris Goļicins
Pjotrs (Pēteris) Goļicins (ru, 1660—1722) bija Krievijas caristes sūtnis Svētās Romas impērijas ķeizara galmā Vīnē (1701—1706) Lielā Ziemeļu kara laikā. Vēlāk Arhangeļskas gubernators (1708—1711), okupētās Rīgas gubernators (1713—1718) un Kijivas gubernators (1719—1722).
Dzīvesgājums
Cēlies no kņazu Goļicinu dzimtas. Dzimis 1660. gadā Toboļskas un Kijivas vaivada Alekseja Goļicina un viņa sievas Irinas Hilkovas ģimenē. No 1684. gada nepilgadīgā Krievijas cara Pētera galminieks jeb stoļniks (стольник). Gatavojoties karam ar Zviedriju, 1698. gadā cars Pēteris viņu nosūtīja uz Venēciju, bet pēc kara sākuma 1701. gadā uz Vīni, kur viņš ķeizara Leopolda I galmā nesekmīgi risināja sarunas par Krievijas atbalstīšanu pēc tās armijas sakāves Narvas kaujā, piesolot katoļu ticības atļaušanu Krievijā.
Pēc atgriešanās Krievijā cars Pēteris viņu 1708. gadā iecēla par Arhangeļskas gubernatoru, 1710. gadā par Senāta locekli, 1712. gadā par Maskavas garnizona virskomendantu (обер-комендант). 1713. gada 24. aprīlī viņš tika iecelts par krievu ieņemtās Rīgas gubernatoru. No starptautisko tiesību viedokļa Rīgas gubernatori līdz 1721. gadam bija Zviedrijas karaļa ieceltie Nilss Strembergs (1709—1710) un Henriks Oto Albedils (1719).
1718. gadā viņš lika uz robežas apcietināt valsts nodevībā apvainoto cara Pētera dēlu Alekseju, kas atgriezās no trimdas Neapolē. 1719. gadā Goļicins tika iecelts par Kijivas gubernatoru, miris 1722. gadā Kijivā.
Dīlsa—Aldera reakcija
Dīlsa—Aldera reakcija jeb diēnu sintēze ir svarīga organiska ciklopievienošanās reakcija, kuras laikā tā saucamie dienofili (vielas, kuru molekulās ir divkāršās saites, kas aktivētas ar kaimiņos esošu elektronakceptoru vai donoru grupu) savienojas ar konjugētajiem diēniem (tādiem diēniem, kuru molekulās starp abām dubultsaitēm ir viena vienkāršā saite jeb 1,3-diēniem). Reakcijas rezultātā rodas sešlocekļu cikls ar vienu divkāršo saiti. Reakcijā var iesaistīties ne tikai acikliskie vai cikliskie 1,3-diēni, bet arī enīni jeb alkinilalkēni (vielas, kas satur grupējumu −C=C−C≡C−) un nepiesātināti savienojumi, kas satur ketogrupas vai cianīdgrupas (−С=С−С=О, −С=С−С≡N). Dienofilu lomu parasti pilda alkēni vai alkīni, kam blakus dubultsaitei esošajam oglekļa atomam pievienota kāda elektronakceptora grupa. Kā dienofili spēj reaģēt arī vielas, kuru molekulas satur dubultsaites ar heteroatomu ( >С=О, >С=N−, −СN, −N=О, −S=O, −N=N−). Piemēram, aktīvs dienofils ir akroleīns, kurš spēj reaģēt arī kā diēns; labi dienofili ir hinoni un acetilēndikarbonskābe.
Īpašos apstākļos var realizēt diēnu sintēzi starp divām diēnu (piemēram, izoprēna) molekulām; šādā ceļā var sintezēt terpēnus. Diēnu sintēzes rezultātā viegli dimerizējas ciklopentadiēns (šī reakcija ir apgriezeniska).
Iedarbojoties ar sevišķi aktīviem dienofiliem (piemēram, heksafluorbutīnu), diēnu sintēzes reakcijā stājas pat benzola stabilā molekula. Reakcijas rezultātā rodas biciklo[2,2,2]oktatriēna jeb barelēna atvasinājumi. Daudz vieglāk notiek analoģiska reakcija ar naftalīnu, bet antracēns reaģē pavisam viegli, rodoties savienojumiem ar diviem izolētiem benzola gredzeniem.
Vēsture
Reakciju atklājuši un izpētījuši vācu ķīmiķi Kurts Alders un Oto Dīlss (Otto Paul Herrmann Diels) 1928. gadā. Viņi konstatēja papildu sešlocekļu cikla rašanos, butadiēnam reaģējot ar benzohinonu vai maleīnskābes anhidrīdu. Ar diēnu sintēzes palīdzību viņi ieguva lielu daudzumu dažādu jaunu organisko savienojumu. Par šo atklājumu abiem ķīmiķiem 1950. gadā piešķirta Nobela prēmija ķīmijā.
Reakcijas mehānisms
Abu jauno saišu izveidošanās (tā saucamā 1,4-pievienošanās) notiek sinhroni donorakceptormijiedarbības rezultātā, kur donors ir 1,3-diēns, bet akceptors — dienofils.
Izmantošana
Reakciju izmanto organiskajā sintēzē dažādu ciklisku un policiklisku savienojumu, piemēram, steroīdu, iegūšanai. Ar šīs reakcijas palīdzību iegūst vairākus hloru saturošos pesticīdus, piemēram, hlordānu un aldrīnu.