cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novodevičjes kapsēta
Izveidojusies 1898. gadā, kapsētas projekta autors ir Ivans Maškovs. Nozīmīgums pieauga 20. gadsimta 30. gados, kad tika pasūtīta vairāku viduslaiku klosteru kapsētu nojaukšana. PSRS laikā šī bija otra prestižākā kapsēta pēc apbedīšanas kremļa sienas nekropolē. No padomju līderiem Novodevičjes kapsētā ticis apglabāts vienīgi Ņikita Hruščovs. Pēc PSRS sabrukuma kremļa siena netiek izmantota cilvēku apbedīšanai, tāpēc Novodevičjes kapsētā tiek apbedītas vienīgi ievērojamākās personas. Starp vairāk nekā 26 000 apbedītajiem ir krievu rakstnieki, mūziķi, dzejnieki, aktieri, politiķi, zinātnieki.
Vilems Barencs
Vilems Barencs (nl; dzimis apmēram 1550. gadā, miris ) bija nīderlandiešu navigators, kartogrāfs, pētnieks un pirmo ekspedīciju uz tālajiem ziemeļiem vadītājs.
Viņš meklēja ziemeļaustrumu jūrasceļu no Eiropas uz Āziju. Plašo jūrasbraucienu, precīzo karšu un apkopoto vērtīgo meteoroloģisko datu dēļ Barencs tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem agrīnajiem Arktikas pētniekiem. Gājis bojā savas pēdējās ekspedīcijas laikā 1597. gadā ceļā no Novaja Zemļas uz Kolas pussalu. Viņa vārdā ir nosaukti dažādi ģeogrāfiski objekti, tai skaitā Barenca jūra.
Emmastes pagasts
Emmastes pagasts (et) bija pagasts Igaunijā, Hījumā apriņķī, atradās Hījumā salas dienvidos. 2017. gada oktobrī visi Hijumā salas pagasti tika apvienoti vienā administratīvā vienībā — Hījumā pagastā. Emmastes pagasta administratīvais centrs bija Emmastes ciems. Pagasts ziemeļos robežojās ar Hīju pagastu un Keinas pagastu. 2017. gada Emmastes pagastā dzīvoja 1,2 tūkstoši iedzīvotāju.
Mahonets
Mahonets (en) bija britu sporta šāvējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
1896. gada Atēnu vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni. Viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā diemžēl precīzi nav zināms; viņš varētu būt ieņēmis 14. līdz 41. vietu.
ROSAT
ROSAT (saīsinājums no Röntgensatellit) bija Vācijas rentgenstaru orbitālā observatorija. Projektu vadīja Vācijas aerokosmiskais centrs ar instrumentiem no Vācijas, ASV un Apvienotās Karalistes. Teleskopu palaida 1990. gadā un sākotnēji tas bija plānots 18 mēnešu darbam, bet nostrādāja vairāk kā astoņus gadus. ROSAT bija lielākais rentgenstaru teleskops tajā laikā.
ROSAT sākotnēji bija plānots orbītā nogādāt ar Space Shuttle, bet pēc Challenger katastrofas par nesēju izvēlējās Delta II. Kosmiskajam aparātam tika saglabāta iespēja to satvert orbītā un ar Space Shuttle nogādāt atpakaļ uz zemes.
ROSAT tika palaists 17:48 UTC no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-17A ar nesējraķeti Delta II 6920-10.
Zaļā kalna funikulers
Zaļā kalna funikulers (lt) ir viens no diviem funikuleriem Kauņā, Lietuvā. Būvēts 1931. gadā un ir vecākais funikulers Lietuvā. Funikulers ir izgatavots no koka plāksnēm un tas ved 142 metrus augšup kalnā no Vītauta Dižā kara muzeja līdz Kauņas Kristus augšāmcelšanās baznīcai.
Funikuleru projektēja inženieru uzņēmums Curt Rudolph Transportanlagen no Drēzdenes, Vācijā, izmantojot AEG elektriskās iekārtas un mehāniskās daļas no Šveices rūpnīcas Bell Maschinenfabrik. Oficiālā atklāšana norisinājās, uz to brīdi bija tikai viena pasažieru kabīne, otras kabīnes vietā izmantoja platformu, piekrautu ar akmeņiem. Gaisā novilktais elektrības kabelis un pantogrāfs, kas to savieno ar vagoniņu, ir paredzēti tikai to apgaismei un sildīšanai. Augšējai pieturai pagrabā tika izvietota visa trošu sistēma, kas nodrošina funikuleru kustību, savukārt apakšējā pieturā līdz pat 1932. gadam nebija pat nojumes.
Funikulers tika pārbūvēts laika posmā starp 1935. un 1937. gadu. Tika uzstādītas jauni, lielāki vagoniņi uz veco vagoniņu rāmjiem un tika uzbūvēta ēka, kas pilda apakšējās pieturas funkciju.
Zaļā kalna funikulers kopš 1993. gada ir iekļauts Lietuvas aizsargājamo vēstures pieminekļu sarakstā.
Šaušana 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Šaušanā  tika sadalīti 15 medaļu komplekti. Sacensības notika no 6. līdz 14. augustam, un tajās tika paredzēta 390 sportistu dalība. Latviju sacensībās pārstāvēja Dainis Upelnieks.
Mīzāni
Mīzāni ir ciems Kantinieku pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 230 km attālumā no Rīgas.
Ezersala
Ezersala (ltg) ir aprūpes ciems Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā Franapoles ezera ziemeļu krastā pie autoceļa V508 7,5 km no pagasta centra Zvirgzdenes, 7 km no novada centra Blontiem un 275 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta sākusi veidoties pēc 1937. gada, kad uz Franapoles muižu no Ilūkstes apriņķa tika pārcelta Ilgas pamatskola un izveidota Ezersalas valsts palīgskola. Skolas nosaukums vairākkārt mainījies, pēckara gados tur atradies bāreņu nams. Skolas pēdējais nosaukums bija Ezersalas speciālā pamatskola, kurā īstenoja pirmsskolas, pamatizglītības un profesionālās pamatizglītības programmas izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem. Skola slēgta 2020. gadā.
Ludoviko di Vartema
Ludoviko di Vartema (it; dzimis ap 1470. gadu Boloņā, miris 1517. gadā Romā) bija itāļu ceļotājs, kurš bija pirmais vai viens no pirmajiem Eiropas kristiešiem, kas nonāca musulmaņu svētajā pilsētā Mekā. Gandrīz viss, kas ir zināms par Ludoviko di Vartemas dzīvi un ceļojumiem nāk no viņa grāmatas Itinerario de Ludouico de Varthema Bolognese, kas pirmo reizi izdota 1510. gadā Romā.
Tiek uzskatīts, ka pirms saviem ceļojumiem pa Tuvajiem Austrumiem Ludoviko di Vartema dienējis armijā. 1502. gadā viņš pameta Eiropu un 1503. gadā sasniedza Aleksandriju Ēģiptē, kā arī devās augšup pa Nīlu līdz Kairai. Pēc tam vinš kuģoja uz Beirūtu, un sasniedza Tripoli, Alepo un Damasku. 1503. gadā kopā ar svētceļnieku karavānu Ludoviko di Vartema, izliekoties par musulmani un iepriekš iestājies mameluku dienestā, devās svētceļojumā uz Meku un Medīnu, kas bija slēgtas pilsētas citu reliģiju piederīgajiem. Tiek uzskatīts, ka viņš bija pirmais vai viens no pirmajiem kristiešiem, kas ieguva un izplatīja Eiropā ziņas par šīm pilsētām.
Atceļā Džidā Ludoviko di Vartema pievienojās kuģim, kas devās uz Adenu Arābijas pussalas dienvidos, taču tur tika apcietināts kā kristiešu spiegs. Pēc atbrīvošanās no ieslodzījuma viņam izdevās turpināt ceļu uz austrumiem, apceļojot Jemenu, Persiju, Indiju, Ceilonu, Birmu, Sumatru, Moluku salas, Borneo un Javu. Atceļā Indijā Ludoviko di Vartema iestājās Portugāles dienestā, ko vadīja Indijas vicekaralis Fransišku di Almeida, lielāko daļu šī laika pavadot Kočinā.
Eiropā Ludoviko di Vartema atgriezās portugāļu armādas kuģī São Vicente pa jūrasceļu apkārt Āfrikai, apmeklējot portugāļu Austrumāfrikas kolonijas Mombasu un Kilvu. Pēc piecu gadu ceļojuma (1502—1507) Ludoviko di Vartema nokļuva Eiropā, devās no Portugāles uz Romu, kur 1510. gadā izdeva grāmatu Itinerario de Ludouico de Varthema Bolognese, kas pēc tam piedzīvojusi daudzus atkārtotus izdevumus un tulkojumus, sniedzot informāciju par Dienvidāziju 16. gadsimta sākumā.
Segura
Sākas Seguras grēdā Andalūzijā, tek par Mursijas reģionu, bet lejtecē, Valensijas apgabalā, ietek Vidusjūrā. Lielākā pilsēta upes krastos — Mursija. Lielākā pieteka — Mundo. 20. gadsimta deviņdesmitajos gados Segura bija viena no piesārņotākajām upēm Eiropā, jo upes ieleja ir intensīvas lauksaimniecības un pārtikas rūpniecības reģions. 21. gadsimta sākumā tika aktivizēts pasākumu komplekss, kura rezultātā upes ūdens kvalitāte ievērojami uzlabojusies.
Atlas F.C.
Atlas Fútbol Club ir profesionāls Meksikas futbola klubs no Gvadalaharas, kurš piedalās Meksikas augstākajā futbola līgā jeb Liga MX. Komanda savas mājas spēles aizvada Estadio Jalisco stadionā, kurā ir 56 713 skatītāju vietas.
Dibināts 1916. gadā, klubs ir izcīnījis trīs augstākās līgas titulus un četrus Meksikas kausus. Komanda lielākos sasniegumus guva 1950. un 1960. gados, bet 2021–22. gada sezonā kļuva par vienu no retajiem klubiem, kas uzvarēja gan Apertura, gan Clausura čempionātā.
Astoņkāju ģints
Astoņkāju ģints (Octopus) ir astoņkāju dzimtas (Octopodidae) lielākā ģints, kurā ir vairāk nekā 100 sugas. Šīs ģints sugas ir sastopamas visos pasaules okeānos un daudzās jūrās.
Sistemātika
Sugas, kas atzīmētas ar (*), ir diskutablas, vai tās ir atsevišķas sugas, vai citu sugu sinonīmi.
Kongseja
Vēsture
Salu, iespējams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā. Atklājums tika aizmirsts un salu no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens. Kongseja, tāpat kā visa Karaļa Kārļa Zeme ir nozīmīgākā polārlāču ziemošanas vieta Svalbārā. Salā novērots līdz pat 14 migu uz vienu kvatdrātkilometru blīvums. 20. gadsimta sākumā salā tika rīkotas intensīvas lāču medības, sezonā nomedījot līdz pat 100 lāču. Medības pilnībā tika aizliegtas 1971. gadā, bet kopš 1985. gada salā aizliegta jebkāda cilvēku aktivitāte bez speciālas atļaujas.
Neiespējamais
"Neiespējamais" (es) ir 2012. gada Spānijas mākslas filma angļu valodā par 2004. gada Indijas okeāna zemestrīci. Galvenajās lomās Naomi Votsa un Jūens Makgregors. Filma saņēmusi Spānijas nacionālā kinofestivāla Goijas balvas nominācijās "Labākais režisors", "Labākā montāža", "Labākais producentu darbs" un "Labākā skaņa un specefekti".
Naomi Votsa par lomu šajā filmā tikusi izvirzīta Zelta globusa balvai nominācijā "Labāka aktrise" un nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" 85. Kinoakadēmijas balvai.
Tidore
Tidore (id) ir sala Indonēzijā, Moluku salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, kopā ar citām piekrastes saliņām un Obi teritoriju Halmaheras rietumu krastā veido Tidore Kepulauanas (Tidores salu) pilsētu. Pilsētas teritorijā administratīvi ietilpst provinces galvaspilsēta Sofifi.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā Halmaheras rietumu piekrastē 10 km no tās krasta. Jūrasšaurumi salu atdala no Ternates ziemeļos un Mares dienvidos. Rietumu krastu apskalo Moluku jūra.
Salu veido divi stratovulkāni — Kiematubu (1750 m vjl) salas dienvidos un zemākā Sabale salas ziemeļos. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži. Vulkāna nogāzēs krustnagliņu birzis.
Mīzeiši
Mīzeiši (arī Midiši) ir ciems Dagdas pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Tekvondo 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Tekvondo  tika sadalīti 8 medaļu komplekti. Sacensības notika no 17. līdz 20. augustam, un tajās tika paredzēta 128 sportistu dalība.
Džou dinastija
Lai arī Džou dinastijas valdīšanas laiks Ķīnā bija visilgākais no visām dinastijām, reāla politiskā un militārā vara dinastijas karaļiem piederēja tikai līdz 771. gadam p.m.ē. Rietumu Džou laikā (1046.–771. p.m.ē.) centralizēto karaļa varu sāka vājināt pusneatkarīgās feodālo vasaļu valstiņas. Pēc 771 p.m.ē. dinastija zaudēja reālo varu. Sākās Austrumu Džou periods, kas beidzās ar pēdējā karaļa nogalināšanu.
Oranjestade
Oranjestade ir Arubas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsēta atrodas Arubas dienvidu krastā netālu no galējā rietumu punkta. 2010. gadā Oranjestadē dzīvoja gandrīz 30 tūkstoši cilvēku.
Džou dinastija
Pirmā Džou galvaspilsēta līdz 771.p.m.ē. atradās Haojiņā pie Huanhe upes, pie mūsdienu Sjiaņas pilsētas. Dinastijas pastāvēšanas pēdējos gadsimtos galvaspilsētu pārcēla uz Luoji, mūsdienu Luojaņu.
Rietumu Džou (1046-771 p.m.ē.)
1046. gadā p.m.ē. dinastijas dibinātājs Dzji Fa veda 45 000 kareivju lielu armiju kaujā pret pēdējo Šanu dinastijas karali Džou. Lai arī Šanu vara tika sagrauta, tiem uzticīgas vienības vēl kādu laiku turpināja pretošanos. Karalis Dzji Fa valdīja tikai pāris gadus, un troni mantoja viņa mazgadīgais dēls. Par reģentu kļuva viens no viņa onkuļiem. Neapmierināti ar reģenta varas pieaugumu, reģenta brāļi uzsāka sacelšanos. Valdnieka onkuļu sacelšanās zināma Trīs sargu sacelšanās (1042.-1039. p.m.ē.). Dumpim pievienojās vēl nesakautie Šanu lojālisti un pierobežu vasaļvalstiņas. Reģenta uzvarošā armija apspiežot dumpi paplašināja valsts teritoriju. Lai nostiprinātu jauno dinastiju, šajā laikā tiek radīta Debesu mandāta teorija, kas izskaidroja, kāpēc dievi novērsās no Šanu dinastijas un uzticēja varu Džou dinastijai. Tiek aizliegta Šanu piekoptā cilvēku upurēšana.
Pēc dumpja sakāves iestājās miers, taču novājinājās provinču kontroles sistēma, valdniekam aizvien vairāk zaudējot tiešo varu. Dinastija sākotnēji turpina iekarojumu politiku, mēģinot pakļaut dienvidu Ču karalisti (1030.-223. p.m.ē.), taču ceturtais Džou karalis un lielākā daļa armijas šajā karagājienā krita.
Valsts teritorijas izaugsme pārsniedza dinastijas centrālās administrācijas iespējas, un provinču pārvaldīšanai iecēla valdošās dzimtas pārstāvjus un karavadoņus, kas laika gaitā kļuva aizvien neatkarīgāki. Sāka veidoties feodālās lojalitātes attiecību sistēma fenjaņ (feng jian), provinču un teritoriju pārvaldnieku amatiem kļūstot mantojamiem. Pusautonomie feodālie pārvaldnieki mēdza karot savā starpā, kā arī pretojās, ja provinces pārvaldnieks vēlējās centralizēt savu varu. Tādējādi militārus konfliktus radīja gan centralizācija, gan decentralizācija.
Divpadsmitais karalis, Dzji Gunšens (781.-771. p.m.ē.) kļuva par pēdējo Rietumu Džou valdnieku. Savas konkubīnes Bao Si iespaidots, 779. gadā karalis šķiras no savas aristokrātiskās sievas, padzen likumīgi troņmantinieku, apprec savu konkubīni un jaundzimušo dēlu pasludina par kroņprinci. Saniknotais karalienes tēvs, Šen marķīzs kopā ar cilšu karaspēku 771. p.m.ē. ieņēma galvaspilsētu Haojiņu un nogalināja Ju Vanu. Augstmaņu apspriedē šķirtās sievas dēls, kā īstais kroņprincis, tiek pasludināts par karali Dzji Jidzju. Ņemot vērā Haojiņai nodarītos postījumus, viņš galvaspilsētu pārcēla uz Luoji, tā aizsākot Austrumu Džou periodu.
Austrumu Džou (771-256 p.m.ē.)
Šajos gadsimtos karaļu vara pār reģioniem kļuva aizvien formālāka un centrs vairs nevarēja ietekmēt provinču kļūšanu par neatkarīgām valstīm. Austrumu Džou dinastijas valdnieki saglabāja savu reliģiski ceremoniālo nozīmi, taču viņu valsts bija gandrīz vismazākā no valstīm, kas izveidojas vienotās Džou valsts vietā.
Šo laiku aizņēma Pavasara un Rudens periods (770.-475. p.m.ē.) un tam sekojošais Karojošo valstu periods (475.-221. p.m.ē.). Ārējo draudu gadījumā provinču valdnieki tikās, izvēlot hegemonu (bo), kam uzticēja kopējā karaspēka vadību.
403. gadā p.m.ē. Džou karalis atzina Han, Žao un Vei valstu pilnīgo neatkarību. 344. gadā Vei hercogs sevi pasludināja par karali. 256. gadā iekaroja Džou galvaspilsētu Luojaņu, un nogalināja pēdējo dinastijas karali. Sadalīto valsti 221. gadā p.m.ē. atkal apvienoja Cjiņu dinastija. Pēdējie Džou dinastijas spēki vēl septiņus gadus izrādīja pretestību, un tad meklēja patvērumu Vei valstī, kas pastāvēja līdz 209. gadam p.m.ē.
Kultūra
Kā tas bieži notiek pasaules vēsturē, nepārtrauktā karadarbība veicināja politisko un saimniecisko progresu. Karojošās valstis nostiprināja savas armijas, uz uzlaboja lauksaimniecību, kurā sāka izmantot dzelzs darbarīkus. Militāros panākums nodrošināja valsts armijas lielums, ieroču kvalitāte, pārtikas krājumi un spēja būvēt aizsardzības celtnes. Attīstījās tirdzniecība, ieviesa metāla monētas, ražības uzlabošanai paplašināja apūdeņošanas kanālu tīklu un sāka lietot dzelzs darbarīkus.
Ap 600.p.m.ē. Ķīnā beidzas bronzas laikmets un sākās dzelzs laikmets. Šajā laikā tiek sasniegts ķīniešu bronzas priekšmetu izgatavošanas meistarības augstākais punkts. Uzplauka filozofija un literatūra. Ķīniešu hieroglifu rakstība iegūst savu klasisko formu un šajā laikā rakstītie teksti ir saprotami mūsdienu ķīniešiem.
Pārtikai galvenokārt audzēja prosu, mazāk lietojot rīsus un dažādus savvaļā augošus dārzeņus. Daudz ēda zivis. Augstmaņi vairāk patērēja mājlopu un medījuma gaļu. Gaļas patēriņš pakāpeniski samazinājās, izplešoties lauksaimniecībai, kas samazināja neapstrādāto ganību un mežu platības. Vēlīnā Rietumu Džou laikā ēda galvenokārt cūkgaļu un vistas gaļu, jo šiem mājdzīvniekiem nevajadzēja ganības.
Oranjestade
Pilsētu sāka būvēt 1796. gadā ap Zautmana fortu (Fort Zoutman). Sākotnēji tai nebija oficiāla nosaukuma. 1820. gados tika piešķirts pašreizējais nosaukums.
Dialektika
Dialektika (el pār/caur un legein runāt) vispārīgā nozīmē ir attīstība visā tās kopumā, formu daudzveidībā un pretrunīgumā. Jēdziena iedibinātājs Sokrats ar šo vārdu saprata spriešanas metodi, kuras pamatā ir dialogs un saruna. Vēlāk radās hēgeliskā dialektika, kas ir skaidrojoša metode, kas atrisina pretrunu starp tēzi un antitēzi, izmantojot sintēzi. Dialektiskā metode paredz īstenības pētīšanu caur tās kustību, attīstību un pretrunām. Tā ir metafizikai pretēja zinātniskās izziņas metode.
Aumeisteru ezeri
Aumeisteru ezeri, arī Zaķu ezeri, ir ezeru grupa Valkas novada Zvārtavas pagastā. Izvietojušies Sedas līdzenuma malā Aumeisteru paugurvaļņa ziemeļu galā. 15 grupas ezeru kopplatība ap 2,4 km². Lielākajiem ezeriem grupas dienvidos ir kopēja notece no Vadaiņa pa Laužu kanālu uz Vijas augšteci. Mazākajiem ziemeļu mežezeriem notece pa grāvjiem uz Gauju un tās vecupju ezeriem. Galvenie grupas ezeri ir:
Vadaiņa dienvidu krastam piekļaujas Vadaiņu purva dabas liegums, bet ziemeļos no Garūļa — Bednes purva dabas liegums.
Džou dinastija
Kultūra
Nepārtraukto iekšējo un ārējo konfliktu gadsimtos sabrūk aristokrātisko attiecību sistēma, kas līdzīga daudz vēlākajam feodālismam Eiropā. Politiskie pretinieki un konkurenti tiek nogalināti. Ambiciozi prinči nogalina savus tēvus. Zvērestiem un līgumiem nav nekādas nozīmes. Desmiti un simti tūkstoši sakauto armiju kareivju tiek nogalināti vai aprakti dzīvi. Nepārtrauktā nestabilitāte deva karjeras iespējas veiksmīgiem un talantīgiem valstsvīriem un karavadoņiem, kas piedāvāja savus pakalpojumus valdniekiem. Katrā valstiņā izveidojās civilierēdņu šķira, kas radīja dažādus valsts pārvaldes modeļus un politiskās teorijas, tāpēc šo periodu sauc arī par Simts filozofijs skolu periodu. Piecas no ietekmīgākajām teorijām bija Lu valstī iesāktais konfūcisms (dibinātājs Konfūcijs), daoisms (dibinātājs Laodzi), mohisms (Mo Zi), legālisms (Šan Jaņs un Han Fei) un militārisms (Suņdzi un Suņ Bins).
Bārtons Finks
Filmas darbība notiek 1941. gadā. Tā ir par jaunu dramaturgu Bārtonu Finku (Turturo) no Ņujorkas, kuru nolīgst filmu studija Holivudā, lai viņš rakstītu scenārijus. Bārtons apmetas lētā viesnīcā, blakus apdrošināšanas aģentam Čārlijam (Gudmens). Drīz Bārtons sāk piedzīvot aizvien dīvainākus un savādākus notikumus.
Ainažu Ziemeļu mols
Ainažu Ziemeļu mols ir pašlaik neizmantota hidrotehniska būve (mols) Ainažu ziemeļrietumos, netālu (mazāk nekā 100 m) no robežas ar Igauniju. Izbūvēts no laukakmeņiem 20. gadsimta sākumā, tā garums krastā bija 361 metri un līcī — 482 metri.
1911. gadā Valmieras šaursliežu pievadceļu sabiedrība izstrādāja projektu Ainažu ostas viļņlauža ziemeļu gala savienošanai ar krastu. Mola būves nolūks bija ierīkot šaursliežu dzelzceļa Ainaži—Valmiera—Smiltene atzarojumu no Ainažu stacijas līdz viļņlauzim, lai atvieglotu kuģu izkraušanu un iekraušanu. Dambja būvi iesāka 1912. gadā. Uz dambja ierīkoja sliežu ceļu, tomēr būvdarbus pārtrauca Pirmais pasaules karš. 1915. gadā kara iestādes pavēlēja no dambja noņemt un aizvest sliedes.
Mūsdienās no Ziemeļu mola Ainažos saglabājies vairāk nekā puskilometru garš mola posms, kas sastāv no lieliem laukakmeņiem (garums krastā ap 450 metri un līcī — 180 metri). Mola atliekas redzamas arī tālāk jūrā kā lielas akmens salas. Tam blakus atrodas dažādām putnu sugām bagātās randu pļavas (Randu pļavu dabas liegums, kur tās plešas lielākajā platībā, atrodas uz dienvidiem no Ainažiem), un no Ziemeļu mola iespējama putnu vērošana jūrā.
Ilmāja
Ilmāja ir dzelzceļa stacija dzelzceļa līnijā Jelgava—Liepāja starp staciju Kalvene un pieturas punktu Padone. Tā atrodas Dienvidkurzemes novada Vecpils pagastā. Apmēram 3 km no stacijas atrodas apdzīvotas vietas Dižilmāja un Mazilmāja.
2021. gada aprīlī Satiksmes ministrija lūgusi Durbes novada pašvaldībai izvērtēt stacijas slēgšanu.
Vēsture
Ilmājas stacija tika atvērta 1929. gadā, neilgi pēc dzelzceļa līnijas Jelgava—Liepāja atklāšanas. Līdz 2001. gadam šeit apstājās dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Pēc šī vilciena atcelšanas pasažieru apgrozība stacijā nenotiek. Stacija darbojas kā starpstacija, tajā notiek vilcienu izmainīšanās. Pasažieru dīzeļvilcieni nepietur kopš 2001. gada 15. augusta.
Stavrula Colakidu
Stavrula Colakidu (gr; dzimusi Kavalā) ir Grieķijas starptautiskā lielmeistare šahā (2016).
Biogrāfija
Sekmīgi piedalījusies Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 2013. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2014. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā (uzvarējusi Laura Unuka). 2015. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā Colakidu piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2016. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2018. gadā saņēmusi starptautiskā vīriešu meistara nosaukumu (IM).
Latvijas ceļu muzejs
Latvijas ceļu muzejs ir muzejs Milzkalnē, Smārdes pagastā. Muzejs atklāts 1982. gadā Ogrē, bet pašreiz atrodas Šlokenbekas muižas teritorijā un muižas telpās. Latvijas Ceļu muzejam tika izsniegta muzeja akreditācijas apliecība.
Muižas dzīvojamās ēkas astoņās zālēs ir izvietota muzeja ekspozīcija par Latvijas ceļu un tiltu vēsturi, to celtniecību un uzturēšanu, kā arī pārvaldes struktūru un darbinieku tradīcijām. Lejas ratnīcā izvietoti ceļu būves mehānismi un Livonijas satiksmes un ūdens ceļu kartes palielinātā kopija. Kalna ratnīcā izvietota zirgu iejūgu un ratu kolekcija, kā arī zirgu vilkmes ierīces ceļu darbiem. Muižas pagalmā izvietota brīvdabas ekspozīcija.
Vēsture
Sākotnēji ceļu muzeju sāka veidot Ogrē, Ogres upes krastā parkā pie Šoseju pārvaldes iecirkņa mājas. Ceļinieki no visas Latvijas vāca, veda un ziedoja muzejam dažādas ar ceļiem un to būvi saistītas lietas. Muzejā tika izveidots stiklots paviljons, kur vēlāk glabājās Marshall tvaika veltnis, daļēji Latvijā ražotais autogreiders Catepillar un citi muzeja eksponāti. Muzeju apmeklētājiem atklāja 1982. gada maijā.
Ar laiku muzejs kļuva par šauru, jo tur vairs nevarēja izvietot visu smago tehniku. Kopš 1975. gada ceļinieki bija uzsākuši atjaunot un restaurēt 5. ceļu būvniecības rajona mītni — Šlokenbekas muižas ansambli. Atjaunotajā Latvijas republikā sākoties īpašumu privatizācijai, atjaunotajai muzeja mājai uzradās īpašnieks, un 2000. gadā uz jauno Ceļa muzeja mītni pārveda dokumentus, stendus, inventāru, eksponātus un smago tehniku.
Brīveru Garadkas kalns
Brīveru Garadkas kalns ir pilskalns, kas atrodas Krāslavas novada Andrupenes pagasta ziemeļaustrumos, uz ziemeļaustrumiem no Andrupenes.
Pilskalnu 1941. gadā pirmoreiz aprakstīja Pēteris Stepiņš. Tas stiepjas austrumu-rietumu virzienā. Pār apkārtni paceļas par 13 metriem. Pilskalna plakums apmēram 100 metrus garš un 10-20 metrus plats.
Ilgstošas aršanas rezultātā pilskalns zaudējis savu formu. Rietumu nogāzē atrastas bezripas trauku lauskas, kas pieminekli ļauj datēt ar mūsu ēras 1. gadu tūkstoti.
Aberdeen FC
Aberdeen FC ir Skotijas futbola klubs, kura bāzes vieta ir Aberdīna. Tas ir dibināts 1903. gadā. Pašlaik spēlē Skotijas Premjerlīgā. Komanda mājas spēles aizvada Pittodrie stadionā. Kluba futbolisti četras reizes ir izcīnījuši Skotijas čempiontitulu un septiņas reizes kļuvuši par Skotijas kausa ieguvējiem. 1983. gadā komanda trenera Aleksa Fergusona vadībā uzvarēja UEFA Kausu ieguvēju kausa izcīņā un ieguva UEFA Superkausu.
Mostiskas rajons
Mostiskas rajons ir Ļvivas apgabala administratīvā iedalījuma vienība Ukrainā. Robežojas ar Ļvivas apgabala Javorivas, Horodokas, Sambiras un Starijsambiras rajoniem, kā arī Poliju.
Džūbas Universitāte
Džūbas Universitāte (en) ir 1975. gadā dibināta publiska universitāte Dienvidsudānas galvaspilsētā Džūbā. Mācības notiek angliski. Otrā Sudānas pilsoņu kara laikā (1983—2005) tā tika pārcelta uz Hartūmu. Pēc tam, kad 2011. gadā Dienvidsudāna ieguva neatkarību, universitāte atgriezās Džūbā.
Kalnu slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — milzu slaloms vīriešiem
Milzu slaloms vīriešiem bija viena no 11 disciplīnām kalnu slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Ledus upes slēpošanas trasē, Nacionālajā kalnu slēpošanas centrā, Pekinā, 2022. gada 13. februārī. Sacensībās kopā bija pārstāvēti 89 sportisti no 62 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu ieguva Šveices sportists Marko Odermats (finiša laiks — 2:09.35), sudraba medaļu ieguva Slovēnijas sportists Žans Kraņecs (finiša laiks — 2:09.54), bet bronzas medaļu ieguva Francijas sportists Matjē Fevrs (finiša laiks — 2:10.69). Visi šie sportisti ieguva savas pirmās olimpiskās medaļas. Slovēnis Žans Kraņecs bija pirmais, kurš Slovēnijai izcīnīja olimpisko medaļu šajā disciplīnā.
Šajā disciplīnā startēja arī Latvijas sportists Miks Zvejnieks. Viņš izcīnīja 26. vietu (finiša laiks — 1:09.59). Šis ir līdz šim Latvijas augstākais panākums šajā disciplīnā.
Rezultāti
Sportistiem bija jāveic divi braucini. Finiša laiks tika aprēķināts ņemot vērā abu braucienu kopējo laiku.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 89 sportisti no 62 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Pireneju zilspārnu žagata
Pireneju zilspārnu žagata (Cyanopica cooki) ir vārnu dzimtas (Corvidae) endēma Pireneju pussalas putnu suga. Sastopama Spānijā un Portugālē. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Ilgu laiku pastāvēja uzskats, ka zilspārnu žagatu ģintī ir tikai viena suga, tomēr pēdējo gadu DNS pētījumos atklājās, ka Eiropā dzīvojošā Pireneju zilspārnu žagata un Āzijas zilspārnu žagata (Cyanopica cyana) nav viena suga, bet divas atšķirīgas sugas. Pireneju zilspārnu žagatas senākās fosilijas, kas atrastas pussalā, ir apmēram 44 000 gadus vecas.
Izplatība
Pireneju zilspārnu žagata ir nometnieks un sastopama Pireneju pussalas centrālajā un dienvidrietumu daļā: Portugāles rietumos un dienvidos, Spānijas centrālās daļas austrumos un dienvidos. Uzturas līdz 700 m virs jūras līmeņa. Sliktos laika apstākļos var ieklejot Spānijas ziemeļos un Francijas dienvidrietumos.
Izskats
Pireneju zilspārnu žagata ir vidēji liels putns ar ļoti garu asti. Ķermeņa garums ir 34—36 cm, astes garums 19—20 cm, spārnu plētums 38—40 cm, svars 65—76 g.
Vizuāli atgādina Eiropas žagatu (Pica pica), tikai ķermenis ir nedaudz slaidāks, kā arī tās knābis un kājas ir proporcionāli mazākas un slaidākas. Muguras apspalvojums ir gaiši rozīgi brūns, pavēdere un krūtis gaišākas, centrālajā daļā kļūstot gandrīz baltas. Galvas virsa melna ar metālisku spīdumu. Pakakle balta. Aste pelēkzilā krāsā. Spārnu primāro lidspalvu buras iekšējā puse ir melna, ārējā pelēkzila ar baltu galu (gandrīz puse no spalvas). Spēcīgais knābis melns, acis tumši brūnas, kājas melnas.
Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunie putni ir tumšāki un brūnāki, un to galvas melnajām spalvām ir gaiši brūni gali, veidojot uz galvas lāsumainu rakstu. Spārni un aste ar brūnganu toni.
Laimdonis Grasmanis
Laimdonis Grasmanis (dzimis Krievijā, miris  Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem.
Pireneju zilspārnu žagata
Uzvedība
Pireneju zilspārnu žagata uzturas atklātos mežos (īpaši iecienīti ir ozolu un priežu meži), augļu dārzos un olīvkoku birzīs kāda strauta vai upītes tuvumā. Sastopama arī ceļmalās, tīrumu malās un tuksnešainās vietās ar dažiem kokiem, bet vienmēr kādas garākas un kuplākas veģetācijas tuvumā, kur varētu briesmu gadījumā noslēpties.
Laimdonis Grasmanis
Biogrāfija
Laimdonis Grasmanis dzimis 1916. gada 12. maijā Krievijā, kur atradās ģimene bēgļu gaitās. Bērnību pavadījis Liepājā pie audžuvecākiem. Māksliniecisko izglītību guvis Liepājas lietišķās mākslas vidusskolā dekoratīvās glezniecības nodaļā (1933 — 1937) un Latvijas Mākslas akadēmijā Figurālās glezniecības meistardarbnīcā (1937 — 1942, no kuras izstājās kara gados. Bijis Drāmas teātra, tagadējā Latvijas Nacionālā teātra galvenais mākslinieks un Rīgas Kinostudijas mākslinieks inscenētājs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada, Kino Savienības biedrs no 1962. gada.
Pireneju zilspārnu žagata
Uzvedība
Pireneju zilspārnu žagata ir sabiedrisks un skaļš putns, uzturas baros visa gada garumā. Nakts atpūtas vietās veido lielus barus, kuros var būt vairāki simti īpatņu. Piekrastes kāpu mežos reizēm var novērot lielus barus. Starp Pireneju zilspārnu žagatām un Eiropas žagatām vienmēr norisinās sāncensība. Parasti dominē parastās žagatas, bet piekrastē Pireneju zilspārnu žagatas. Briesmu gadījumā viss bars kopīgi padzen ienaidnieku. Ligzdošanas laikā žagatas kļūst īpaši agresīvas, var uzbrukt pat cilvēkam, ja tas tuvojas ligzdai.
Barība
Pireneju zilspārnu žagata ir visēdāja, tā barojas ar augļiem, sēklām un citām augu daļām, kukaiņiem (piemēram, tauriņiem, skudrām un sienāžiem) un to kāpuriem, kā arī ar citiem bezmugurkaulniekiem, dažādiem maziem rāpuļiem un maitas gaļu. Iecienītas ir ozolzīles un olīvas. Apdzīvoto vietu tuvumā barības meklējumos pārmeklē arī cilvēku atkritumus, īpaši ziemas laikā. Barību meklē uz zemes, pārstaigājot un pārmeklējot barošanās teritoriju, kukaiņus tā ķer arī lidojumā, māk izvilkt no koku mizas rievām kāpurus.
Laimdonis Grasmanis
Mākslinieciskā darbība
Mākslinieciskajā vidē sava laika spilgta un radoša personība, kas apveltīta ar lielām darba spējām. Stājglezniecībā strādājis galvenokārt akvareļa un eļļas glezniecības tehnikās, gleznojis ainavas un portretus. Portretējis galvenokārt latviešu aktierus — Elzu Radziņu, Lidiju Freimani, Pēteri Pētersonu, Hariju Liepiņu, Jāni Osi, Hariju Avenu, Arnoldu Mīlbretu un citus, šiem darbiem ir liela kā mākslinieciska tā arī kultūrvēsturiska vērtība. Mākslinieka gleznas ir vitālas, ar kāpinātu krāsainību un ekspresiju, gleznojumā izmantojot sulīgus, plašus triepienus. Akvareļa tehnikā darinājis galvenokārt ainavas, arī portretus (Olga Krūmiņa, Ēvalds Valters, Artūrs Dimiters, Karps Klētnieks), izmantojot klasiskā akvareļa paņēmienus un dzidrā pludinājuma tehniku.
Pireneju zilspārnu žagata
Ligzdošana
Riesta laiks zilspārnu žagatām ir ziemā, kad izveidojas monogāmi pāri. Ligzdo vaļīgās kolonijās, vienā ha apmēram 14 pāri. Ligzda tiek sakrauta no apmēram vienāda garuma zariem (šis slānis sastāda apmēram 50% no kopējā kārtojuma). Pēc tam ligzda no iekšpuses tiek plāni izklāta ar mizām, papīru, auduma gabaliņiem, bet uz šī "paladziņa" zilspārnu žagata sanes zemi, apmēram 5 mm biezumā. Zemes slānis pēc tam tiek noklāts ar sūnām (60% no kopējiem iekšējā slāņa materiāliem), maziem papīra un auduma gabaliņiem, vilnu un dzīvnieku spalvām. Ligzdu būvē mātīte, bet tēviņš un daži palīgi pienes materiālus.
Atrodas 3—15 metru augsumā no zemes. Lielākā daļa ligzdu ir orientētas uz austrumiem. Celtniecības darbi pārim aizņem apmēram 10—15 dienas. Ligzda katru gadu tiek būvēta no jauna, jo vecās ligzdas zilspārnu žagata nekad neizmanto.
Laimdonis Grasmanis
Skatuves meistara darbība
Bijis viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem. Būdams Drāmas teātra galvenais mākslinieks, veidojis aptuveni 100 dažādiem iestudējumiem skatuves ietērpu, bez tam darinājis skatuves ietērpus arī Dailes teātrim un Operetes teātrim. Bijis labs dažādu stilu un laikmetu pazinējs.
Pireneju zilspārnu žagata
Ligzdošana
Ligzdot zilspārnu žagta sāk jūnija sākumā. Dējumā ir 5—6 olas. Tās ir gaiši brūnas, baltas vai zaļganpelēkas ar violetiem vai pelēkiem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst apmēram 17 dienas. Perē tikai mātīte. Ik pa pusstundai tēviņš tai atnes barību, un iztīra ligzdu no fekālijām. Izšķiļoties putnēnus sedz retas, gaišas dūnas. Mātīte olu čaumalas apēd.
Laimdonis Grasmanis
Mākslinieka inscenētāja darbība
Rīgas Kinostudijā kā mākslinieks inscenētājs strādājis no 1956. gada, dodot savu artavu sekojošu filmu tapšanā: "Zvejnieka dēls", "Rita", "Šķēps un roze", "Sūtņu sazvērestība", "Kapteiņa Enriko pulkstenis", "Pie bagātās kundzes", "Vella kalpi".
Dans Ločmelis
Dans Ločmelis (dzimis ) ir latviešu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. 2023.-24. gada sezonā spēlēs Masačūsetsas Universitātes hokeja komandā NCAA turnīrā.
Lielāko daļu karjeras aizvadījis Zviedrijas jaunatnes līgās, Luleå HF komandas sastāvā dažas spēles aizvadījis arī Zviedrijas čempionātā. 2020.-21. gada sezonā dažas spēles aizvadījis arī Latvijas čempionātā HK Mogo sastāvā.
2022. gada NHL draftā Ločmeli 4. kartā ar kopējo 119. kārtas numuru izraudzījās Bostonas "Bruins".
Latvijas hokeja izlases sastāvā Pasaules čempionātā debitējis 2023. gadā. Pārstāvējis arī Latvijas U-18 un U-20 izlases Pasaules čempionātā.
Bulunas uluss
Bulunas uluss (, sah) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļu daļā Ļenas lejtecē. Administratīvais centrs ir Tiksi pilsētciemats Laptevu jūras krastā. Nosaukums aizgūts no kādreizējā Bulunas apriņķa centra, 1957. gadā likvidētā Bulunas ciema.
Ģeogrāfija
Robežojas ar Ustjanas un Verhojanskas ulusiem austrumos, Evenu Bitantajas un Žiganskas ulusiem dienvidos un Oļeņokas un Anabaras ulusiem rietumos. Ziemeļos ulusa teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Laptevu jūra. Ulusam pieder Jaunsibīrijas salas.
Ulusa teritorija izvietojusies Ļenas, Oļeņokas un Omolojas upju lejtecē. Ulusa rietumu daļa Ļenas kreisajā krastā izvietojusies Ziemeļsibīrijas zemienē, kur paceļas Čehanovska un Prončiščeva skrausti. Austrumu daļā Ļenas labajā krastā dominē Verhojanskas grēdāja kalni. Ulusa ziemeļu daļu aizņem plašā Ļenas delta. Deltā un Laptevu jūras piekrastē dominē arktiskās tundras ainava, bet vairāk uz dienvidiem — taigas skrajmeži.
Rajona teritorijā izvietojies Ustjļenas dabas rezervāts, kā arī dabas liegums «Jaunsibīrijas salas».
Vēsture
Uluss izveidots 1930. gada 10. decembrī, likvidējot Bulunas apriņķi un izveidojot četrus nacionālos rajonus. Ulusa centrs sākotnēji bija Kjusjuras ciemā Ļenas krastā iepretī vēsturiskajai Bulunai, bet 1957. gadā centru pārcēla uz Tiksi.
Iedzīvotāji
Rajona lielākā apdzīvotā vieta ir tā centrs Tiksi ar 4793 iedzīvotājiem. Citas lielākās apdzīvotās vietas ir bijušais centrs Kjusjura (1345), Taimilira (757), Bikovska (527), Nami (503), Naiba (469), Siktjaha (289) un Ustjoļeņoka (27).
Padone
Padone ir neizmantots dzelzceļa pieturas punkts dzelzceļa līnijā Jelgava—Liepāja starp staciju Ilmāja un pieturu Durbe. Pietura atrodas Durbes pagastā, blakus tai ir jau pirms kara būvētais autoceļa V1204 Durbe—Padone—Kugras pārvads. Kaut arī stacijas ēka vairs nepastāv, uz to joprojām ved neliels autoceļš V1243. Padones pieturā nav saglabājies ne perons, ne kādas citas būves, bet stacijas ēkas atliekas apaugušas ar krūmiem.
Vēsture
Padones pietura tika atklāta 1930. gadā, neilgi pēc līnijas Jelgava—Liepāja atklāšanas. Sākumā pasažieru vajadzībām tika izmantots vagons, bet stacijas ēka Padonē uzbūvēta 1939. gadā (arhitekts Jānis Šarlovs). 1945. gadā šeit ir bijusi stacija ar četrām pārmijām. Padones pieturā līdz 2001. gada 15. jūnijam pieturēja dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Kopš 2001. gada šis pieturas punkts ir neizmantots. Stacijas ēka mūsdienās nojaukta.
Kails Volkers
Kails Volkers (dzimis ) ir Anglijas futbolists, Anglijas Premjerlīgas kluba Manchester City un Anglijas futbola izlases labās malas aizsargs.
Karjera
Volkers karjeru sāka savas dzimtās pilsētas Šefīldas klubā Sheffield United. 2009. gada vasarā Volkers pievienojās Tottenham Hotspur, nākamajā sezonā viņu izīrējot atpakaļ Šefīldai. Vēlāk ticis izīrēts gan Queens Park Rangers, gan Aston Villa, līdz kļuva par stabilu Tottenham Hotspur pamatspēlētāju.
2017. gadā pievienojās Manchester City.
Anglijas futbola izlasē spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Manchester City
Denijs Makelī
Denijs Desmonds Makelī (nl; dzimis Vilemstadē, Kirasao) ir Nīderlandes futbola tiesnesis. Papildus tiesāšanai viņš strādā par policijas inspektoru Roterdamā un par Nīderlandes Karaliskās futbola asociācijas tiesnešu attīstības koordinatoru.
2018. gada FIFA Pasaules kausā viņš bija viens no video tiesneša asistentiem. Šos pienākumus pildīja arī 2019. gada FIFA Pasaules kausā sievietēm. Makelī tiesāja 2019.—2020. gada UEFA Eiropas līgas finālspēli starp Sevilla FC un Milānas "Internazionale".
Indijas rūpija
Indijas rūpija ir Indijas nacionālā valūta. Indijas rūpijas plaši izmanto arī Butānā un Nepālā, lai gan šajās valstīs tā nav oficiālā valūta. Indijas rūpijas simbols ir, bet ISO 4217 kods ir INR. Viena rūpija sīkāk dalās 100 paisēs. Indijas rūpija ir piecpadsmitā visvairāk mainītā naudas vienība pasaulē pēc tās vērtības.
Denijs Makelī
2021. gada aprīlī Makelī tika apstiprināts par vienu no tiesnešiem 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Viņš tika nozīmēts tiesāt turnīra atklāšanas spēli starp Itālijas un Turcijas izlasēm.
Klaudiu Tafarels
Klaudiu Andrē Mergens Tafarels (pt, dzimis ) ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Savā 18 gadus ilgajā spēlētāja karjerā viņš pārstāvēja klubus Brazīlijā, Itālijā un Turcijā. Vislielākos panākumus guvis ar Itālijas klubu Parma, ar kuru viņš divreiz ieguva Coppa Italia un vienreiz ieguva UEFA Kausu ieguvēju kausu, kā arī ar Turcijas Superlīgas klubu Galatasaray, ar kuru viņš divreiz kļuva par Turcijas čempionu, vienreiz izcīnīja UEFA kausu un vienreiz UEFA Superkausu.
Brazīlijas futbola izlases sastāvā nospēlējis 101 maču. Uzvarējis 1994. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1989. un 1997. gada Copa América. Piedalījies arī 1990. un 1998. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
Parma
Atlético Mineiro
Galatasaray
Brazīlija
Mīžasāta
Mīžasāta ir ciems Ambeļu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Speigas ezers.
Amnesty International
Amnesty International (AI) ir nevalstiska cilvēktiesību organizācija, kas apvieno ap 3 miljoniem biedru vairāk kā 150 valstīs. Tā cīnās par politieslodzīto atbrīvošanu, bēgļu tiesību ievērošanu, spīdzināšanas izskaušanu, nāvessoda atcelšanu, Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas ievērošanu un citiem mērķiem cilvēktiesību jomā. Organizāciju 1961. gadā Apvienotajā Karalistē izveidoja britu jurists Pīters Benensons. 1977. gadā tā saņēma Nobela miera prēmiju. ANO to ir apbalvojusi ar Apvienoto Nāciju Organizācijas balvu Cilvēktiesību jomā.
Nāves zvaigzne
"Nāves zvaigzne" (en) ir izdomāta kosmosa stacija un galaktikas superierocis, kas attēlots Džordža Lūkasa izveidotajā "Zvaigžņu karu" franšīzē.
Uzskata, ka pirmās "Nāves zvaigznes", kas parādās sākotnējā 1977. gada filmā "Zvaigžņu kari: Jaunā cerība", diametrs pārsniedz 160 kilometrus, un to apkalpo aptuveni 1,7 miljoni militārpersonu un 400 000 droīdu (robotu). Otrā "Nāves zvaigzne" parādās filmā "Zvaigžņu kari: Džedu atgriešanās", un tā ir ievērojami lielāka — 200 kilometru diametrā, un, kaut arī tā nav pabeigta, ir tehnoloģiski attīstītāka nekā tās priekšgājēja. Abas "Nāves zvaigznes" uzbūvēja Galaktikas impērija, lai stiprinātu kontroli pār galaktiku, un tās ir bruņotas ar speciālu kristālu darbināmiem superlāzeriem, kas var iznīcināt veselas planētas. Pirmajai "Nāves zvaigznei" ir vajadzīgs ievērojams laiks, lai pilnībā uzlādētu savu superlāzeru, un Dumpinieku alianse to iznīcina, izmantojot tās vājo vietu: izplūdes atveri, kurai trāpot ar precīzu šāvienu, izraisās ķēdes reakcija visā stacijas infrastruktūrā. Otro "Nāves zvaigzni" iznīcina tiešs uzbrukums tās galvenajam reaktoram, jo ​​tās nepilnīgais stāvoklis ļauj kosmosa kuģiem lidot caur tās infrastruktūru.
Kopš pirmās parādīšanās "Nāves zvaigzne" ir kļuvusi par kultūras ikonu un plaši atzītu Zvaigžņu karu franšīzes elementu. Tas iedvesmoja daudzus līdzīgus superieročus fantastikā, kā arī citos "Zvaigžņu karu" darbos. 2015. gada filma "Zvaigžņu kari: Spēks mostas" iepazīstināja ar Zvaigžņiznīcinātāja bāzi, planētu, kuru Pirmais ordenis pārveidoja par superieroci. Lai gan tas ir jaudīgāks un tehnoloģiski attīstītāks par abām "Nāves zvaigznēm" un spēj iznīcināt visas planētu sistēmas, dumpinieki to iznīcina.
Melnrīkles žagatsīlis
Melnrīkles žagatsīlis (Calocitta colliei) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (Corvidae) Meksikas ziemeļrietumos dīzvojoša putnu suga. Ģeogrāfisko variāciju nav. Areāla dienvidos reizēm hibridizējas ar savu tuvāko radinieku — baltrīkles žagatsīli (Calocitta formosa).
Izplatība
Melnrīkles žagatsīlis ir nometnieks, sastopams Klusā okeāna piekrastē no Sonoras dienvidiem līdz Halisko un Kolimas ziemeļrietumiem. Sastopams gan zemienēs, gan kalnos līdz 1800 m virs jūras līmeņa. Reizēm klejo ziemeļu virzienā, sasniedzot Arizonas dienvidus.
Izskats
Melnrīkles žagatsīlis ir vidēja auguma vārnu dzimtas putns ar ļoti garu asti, izteiksmīgu, melnu cekulu un noapaļotiem spārniem. Ķermeņa garums 58—77 cm, svars 225—251 g. Aste garums ir vairāk nekā puse no kopējā garuma.
Apspalvojums uz muguras un pakauša koši zils, aste tumšāk zila. Seja melna ar gaiši ziliem vaigu laukumiem un uzacīm, kas savienojas ar zilo pakausi un kakla aizmuguri. Pakakle un krūtis melnas. Vēders balts. Astes malējās lidspalvas ar baltiem galiem. Spēcīgais knābis melns un masīvs, arī kājas melnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunajiem putniem cekula spalvu gali ir melni un zilais vaiga laukums mazāks un tumšāks. Abu žagatsīļu hibrīdiem uz krūtīm un pakaklē ir gan melnas, gan baltas spalvas.
Uzvedība
Melnrīkles žagatsīlis mājo subtropu sausos vai daļēji mitros krūmainos mežos, upju ielejās. Uzturas pa pāriem vai nelielās grupās, kas kopīgi barojas. To bieži var novērot sēžam kāda krūma galotnē vai lielāka koka zaros. Barojoties tas parasti stāv uz vienas kājas, bet ar otru kāju tur barību. Spēcīgo knābi tas lieto kā āmuru, lai pāršķeltu riekstus un sēklas vai lai sadalītu gabalos lielākus augļus. Melnrīkles žagatsīlis mēdz slēpt barību, veidojot uzkrājumus.
Žagatsīlis ir skaļš un aktīvs putns, tā kliedzieni ir griezīgi un atgādina papagaiļa ķērkšanu. Toties riesta laikā spēj neticami saldi un skanīgi gulgot. Kopumā ligzdošanas laikā žagatsīlis ir daudz klusāks nekā ārpus vairošanās sezonas.
Barība
Melnrīkles žagatsīlis ir visēdājs un barojas ar jebko, ko var atrast: ar sēklām, augļiem, bezmugurkaulniekiem, vardēm un ķirzakām. Ja ir izdevība, tad izēd arī no citu putnu ligzdām olas un putnēnus. Barību meklē koku lapotnē, krūmos vai atklātās vietās.
Ligzdošana
Melnrīkles žagatsīlis dzimumbriedumu sasniedz 3—5 gados. Veido monogāmus pārus. Kad pāris izveidojies, tas kopīgi būvē kausveida ligzdu. Tā būvēta no palieliem, masīviem zariem, savīta kopā ar sausu zāli un mizas gabaliņiem. No iekšpuses izklāta ar sūnām, ķērpjiem un saknītēm. Ligzda atrodas dzeloņainos krūmos vai kokos, 8—30 m augstumā no zemes.
Melnrīkles žagatsīļiem raksturīga kooperatīvā ligzdošana — par mazuļiem rūpējas abi vecāki, to iepriekšējā gada pēcnācēji un bara jaunās mātītes. Palīgi palīdz arī būvēt ligzdu. Dējumā 3—7 baltas olas ar brūniem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 17—20 dienas. Perē tikai mātīte, bet tēviņš to tikmēr baro. Pēc izšķilšanās mazuļi ir kaili un nevarīgi. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki un to palīgi. Jaunie putni ligzdu atstāj 18—40 dienu vecumā.
Subates katoļu baznīca
Subates Svētā Miķeļa Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Augšdaugavas novada Subates pilsētā, Tirgus laukumā 17.
Vēsture
1723. gadā jezuīti vecās brūkošās baznīcas vietā uzcēla jaunu koka dievnamu. Taču tā nepastāvēja ilgi un 1763. gadā Ilūkstes jezuītu superiors Tomass Karvackis reizē ar jaunas Ilūkstes baznīcas būvniecību uzcēla jaunu dievnamu arī Subatē. 1773. gadā jezuīti izbeidza savu misiju Subatē, viņu vietā ieradās lazaristi no Ilūkstes.
1831. gadā, vecās baznīcas vietā, kas bija būvēta uz senas kapsētas, tika uzcelta tagadējā Subates mūra baznīca. Būvniecības darbus finansēja grāfs Miķelis Plāters-Zībergs un iesvētīja Svētā Miķeļa Erceņģeļa godam un aizbildniecībai. 1994. gadā prāvests Vincents Bārzda nodibināja Subates katoļu draudzes pansionātu "Miera nams".
Eksterjers
Baznīca ir laukakmeņu mūra celtne, būvēta senbazilikas stilā, tā ir 30 metrus gara, 16 metrus plata un 9 metrus augsta ēka bez torņiem ar cinkotā skārda jumtu, kas segts 1976. gadā. Dievnamam ir trīs ārdurvis un 14 logi. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz mūra žogs. Dārzā atrodas vienā laikā ar baznīcu būvēts laukakmeņu zvanu tornis ar vārtiem. Tornī ir viens bronzas zvans. Netālu no zvanu torņa ir 1889. gadā uzstādīts īpatnējs koka krusts.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Andrejs Skadiņš. Draudze sāka veidoties 1677. gadā, nodibinoties jezuītu misijai. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Subatē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek katru dienu. Draudzei ir septiņas kapsētas — Subates, Kazimiervalles, Baltmuižas, Varnišķu, Gulbenes, Červonkas un Kaminčas kapsēta.
Draudzes lielākie svētki un atlaidas
Draudzes lielākie svētki ir Sveču diena, Svētā Jura diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki, Svētā Antona diena, Svētā Miķeļa diena, Jaunavas Marijas aizgādības svētki.
Mofs Tarkins
Mofs Tarkins jeb Vilhufs Tarkins ir izdomāts tēls Džordža Lūkasa izveidotajā "Zvaigžņu karu" filmu sērijā. Viņš pirmoreiz parādās 1977. gada filmā "Zvaigžņu kari: Jaunā cerība", kur Mofu Tarkinu attēlo Pīters Kušings. Vilhufs Tarkins ir viens no diviem filmas galvenajiem ļaundariem. Filmā Tarkins tiek attēlots kā augsts Galaktikas Impērijas virsnieks, kurš ir atbildīgs par operācijām slepenajā kosmosa bāzē "Nāves zvaigzne". Cenšoties uzzināt, kur atrodas dumpinieku bāze, viņš pavēl ar "Nāves Zvaigznes" superlāzeru iznīcināt planētu Alderānu. Mofs Tarkins tiek nogalināts filmas beigās, kad Lūks Debesgājējs iznīcina "Nāves zvaigzni".
Ārpus oriģinālās 1977. gada filmas "Jaunā cerība" Tarkina tēls parādās dažādās citās grāmatās un filmās, tostarp animācijas sērijās "Zvaigžņu kari: Klonu kari", "Zvaigžņu kari: Dumpinieki" un "Zvaigžņu kari: Sliktā partija", kā arī filmās "Zvaigžņu kari: Situ atriebība".
Tarkina varonis ir labi novērtēts, un viņu sauca par "vienu no visbriesmīgākajiem ļaundariem Zvaigžņu karu vēsturē".
Mjaiši
Mjaiši ir ciems Ciblas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Maltas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas Maltas pilsētas.
Maltas pilsētas salīdzinot ar citu valstu pilsētām ir mazas, vai pat ļoti mazas. Tomēr daļa no kopienām tradicionāli tiek uzskatītas par pilsētām (mt), lai gan nav būtiskas atšķirības starp pilsētām un ciemiem. Malta ir sadalīta 68 vietējās padomēs (kunsilli lokali).
Markantonio Bentegodi stadions
Markantonio Bentegodi ir stadions Veronā, Itālijā. Stadionā ir 39 371 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Hellas Verona F.C. un arī Veronas "Chievo".
Atlético San Luis
Club Atlético de San Luis, pazīstams kā Atlético San Luis, ir profesionāls Meksikas futbola klubs no Sanluisas Potosi, kurš piedalās Meksikas augstākajā futbola līgā jeb Liga MX. Klubs tika dibināts 2013. gadā un tas aizvietoja Sanluisas Potosi komandu San Luis, kas pārcēlās uz citu vietu. Klubs Liga MX iekļuva 2019. gadā.