cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 2008. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā
Latvija - Īslande
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 6 800; tiesnesis - Kellijs (Īrija)
Latvija: Koliņko - Kļava (Kačanovs 84'), Smirnovs, Stepanovs, Zirnis - Bleidelis (Višņakovs 46'), Astafjevs, Laizāns, Soloņicins - Karlsons, Verpakovskis (Pahars 59').
Ziemeļīrija - Latvija
2006. gada 11. oktobris
Windsor Park, Belfāsta; skatītāji: 14 500; tiesnesis - Fleišers (Vācija)
Latvija: Koliņko - Kačanovs, Smirnovs (Gorkšs 46'), Stepanovs, Zirnis - Soloņicins (Višņakovs 85'), Astafjevs, Laizāns - Pahars, Karlsons, Verpakovskis (Kalniņš 78').
Lihtenšteina - Latvija
2007. gada 28. marts
Rheinpark, Vaduca; skatītāji: 1680; tiesnesis - Gumenī (Beļģija)
Latvija - Spānija
2007. gada 2. jūnijs
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 10 000; tiesnesis - Tomsons (Skotija)
Latvija: Koliņko - Kļava, Zakreševskis, Ivanovs, Zirnis - Bleidelis (Perepļotkins 86'), Astafjevs, Laizāns, Rubins (Soloņicins 66') - Verpakovskis, Karlsons (Cauņa 89').
Latvija - Dānija
2007. gada 6. jūnijs
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 7 500; tiesnesis - Trefoloni (Itālija)
Latvija: Koliņko - Kļava, Stepanovs, Ivanovs, Zirnis - Bleidelis (Soloņicins 66'), Astafjevs, Laizāns, Rubins (Cauņa 75') - Verpakovskis, Karlsons (Pahars 61').
Latvija - Ziemeļīrija
2007. gada 8. septembris
Latvija: Vaņins - Kļava, Ivanovs, Gorkšs, Zirnis - Bleidelis, Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis (Blanks 90'), Karlsons (Rimkus 72').
Spānija - Latvija
2007. gada 12. septembris
Estadio Carlos Tartiere, Sevilja; skatītāji: 26 000; tiesnesis - Jefets (Izraēla)
Latvija: Vaņins - Kļava, Ivanovs, Gorkšs, Zirnis - Bleidelis (Višņakovs 75'), Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis (Blanks 90'), Karlsons (Pahars 64').
Īslande - Latvija
2007. gada 13. oktobris Laugardalsvöllur, Reikjavīka; skatītāji: 4 700; tiesnesis - Dīns (Anglija)
Latvija: Vaņins - Kļava, Ivanovs, Gorkšs, Zirnis - Višņakovs (Žigajevs 90'), Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis (Pahars 78'), Karlsons (Rimkus 59').
Dānija - Latvija
2007. gada 17. oktobris Parken stadions, Kopenhāgena; skatītāji: 19 004; tiesnesis - Čakirs (Turcija)
Latvija - Lihtenšteina
2007. gada 17. novembris Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 4 800; tiesnesis - Moens (Norvēģija)
Latvija: Vaņins - Kļava, Ivanovs, Gorkšs, Zirnis - Bleidelis (Višņakovs 82'), Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis (Rimkus 78'), Karlsons (Pahars 72').
Zviedrija - Latvija
Latvija: Koliņko - Ivanovs, Stepanovs, Gorkšs, Zirnis - Bleidelis (Višņakovs 43'), Astafjevs (Soloņicins 49'), Laizāns, Rubins - Verpakovskis, Karlsons (Pahars 62').
Bāmijāna
Bāmijāna ir pilsēta Afganistānā, Bāmijānas vilajeta administratīvais centrs, atrodas aptuveni 240 km uz ziemeļrietumiem no galvaspilsētas Kabulas, pie Kondozas (Bāmijānas) upes. Tā ir Hazāredžātas (hazāru apdzīvota reģiona) kultūras centrs. Pilsētā dzīvo 70 028 iedzīvotāju (2006), no kuriem lielākā daļa ir hazāri, tiem seko tadžiki, tatāri un puštuni. Bāmijāna pazīstama galvenokārt ar savām gandrīz divtūkstoš gadu senajām klintīs izcirstajām Budas statujām, ko 2001. gadā uzspridzināja talibi. Pašlaik Bāmijānā atklāti pasaulē vecākie eļļas gleznojumi.
Āzijas čempionāts basketbolā
Tomēr kopš 2017. gada turnīrs tika pārdēvēts par FIBA ​​Āzijas kausu, un tagad tajā piedalās komandas no FIBA ​​Okeānijas. Turklāt tā bija pirmā, kas tika spēlēta jaunā četru gadu ciklā, un vairs nav daļa no kvalifikācijas procesa Pasaules kausam vai olimpiskajām spēlēm.
Bāmijāna
Vēsture
Bāmijānas vēsture sniedzas divus tūkstošus gadu senā pagātnē, kad tā ietilpa budistu Kušānu valstī. 3. gadsimtā budisti klintī bija izgrebuši milzīgu Budas statuju un 5. gadsimtā izgreba vēl vienu, vairāk kā 50 m augstu. Citās klintīs tika izkaltas alas, kurās dzīvoja un un dievu pielūdza līdz pat 8000 mūku. Trešajā gadsimtā Kušānu valstī iebruka un to sagrāva persiešu Sasanīdi, kas pakļāva arī Bāmijānu. 5. gadsimtā reģionā iebruka baltie huņņi, kas valdīja mūsdienu Afganistānas teritorijā līdz 7. gadsimta sākumam, kad varu atkal atguva Sasanīdi. 7. gadsimta vidū reģionā iebruka un to pakļāva arābi, kas vietējās tautas pamazām pievērsa islāmam. 870. gadā pilsētu ieņēma persiešu Safarīdi, bet nedaudz vairāk kā simts gadus vēlāk to pakļāva Gaznevīdi.
1221. gadā pilsētu aplenca Čingishana mongoļu karaspēks. Aplenkuma laikā kāds bultas šāviens nogalināja Čingishana mīļāko mazdēlu Moetukenu. Pēc nedēļu ilga aplenkuma Bāmijāna tika iznīcināta tik pilnīgi, ka bojā bija gājuši ne vien visi cilvēki, bet arī suņi un kaķi, un turpmāk šajā vietā tika aizliegts apmesties. Pēc mongoļu uzbrukuma Bāmijāna vēl ilgi neatguvās — mongoļu nopostītās pilsētas drupas joprojām atgādina par Čingishana iebrukumu.
Āzijas čempionāts basketbolā
Pirmais Āzijas čempionāts notika 1960. gadā Filipīnās. Pašreizējie Āzijas čempioni ir Austrālijas izlases spēlētāji, taču visvairāk uzvaras turnīrā ir izcīnījusi Ķīnas izlase — 16 reizes.
Bāmijāna
Vēsture
Jaunu nozīmi pilsēta ieguva Pirmā angļu-afgāņu kara laikā (1839-1842) — vispirms pilsētā uz laiku patvērās britu vajātais Afganistānas valdnieks Dosts Muhammeds, bet vēlāk tajā atradās britu karaspēka bāze.
Afganistānas pilsoņu kara laikā (1996—2001) 1998. gada 13. septembrī pilsētu ieņēma talibi, kuri tur nekavējoties uzsāka etnisko tīrīšanu, nogalinot vairāk kā 500 hazāru tautības vīriešus. Tika nodedzināti arī vairāki apkārtnes ciemi, kuru iedzīvotāji bija spiesti doties bēgļu gaitās. Nākamā gada 21. aprīlī talibi no pilsētas tika atspiesti, bet 9. maijā to atkal atguva, nogalinot ikvienu pilsētas iedzīvotāju, ko sastapa. Nogalināto skaits nav precīzi zināms, bet tas mērāms vairākos simtos. Lielākā daļa iedzīvotāju jau bija pametusi pilsētu, dodoties bēgļu gaitās.
2001. gadā Bāmijāna piesaistīja visas pasaules uzmanību, kad talibi uzspridzināja gandrīz divtūkstoš gadus senās Budas statujas, pamatojot savu rīcību ar to, ka islāms aizliedz attēlot dzīvas būtnes. Šāds vandalisma akts notika, par spīti vairāku valstu un starptautiski atzītu muzeju paustajai gatavībai atpirkt statujas, lai tās izvestu no valsts drošībā. Tūlīt pēc statuju iznīcināšanas sausuma nomocītajā valstī (Afganistānā četrus gadus nebija lijis lietus) nolija lietus, ko talibu garīgais līderis mulla Muhameds Omārs izskaidroja šādi: "Mēs sasitām elkus un Allāhs mums atsūtīja lietavas. Ņemot dolārus no Rietumiem [statuju saglabāšanai], mēs nekad nevarētu panākt lietus nolīšanu."
Stroncijs
Stroncijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Sr un atomskaitli 38. Stroncijs ir sārmzemju metāls. Stroncijs aktīvi reaģē ar gaisa skābekli un tāpēc brīvā veidā dabā nav sastopams. Stroncijs ir sastopams galvenokārt karbonātu un sulfātu (celestīna) veidā. Stroncijs liesmu iekrāso sarkanā krāsā, šādiem mērķiem pirotehnikā lieto stroncija nitrātu. Stroncijs savienojumos var būt tikai divvērtīgs.
Stroncijs nav toksisks elements, taču tā radioaktīvais izotops stroncijs-90, ko lieto kā radioaktīvā bēta starojuma avotu, nonākot organismā, ir ļoti bīstams. Stroncijs pēc bioloģiskajām īpašībām līdzīgs kalcijam, tādēļ uzkrājas kaulos.
Stroncijs nelielos daudzumos ir konstatēts arī cilvēka organismā, bet tā bioloģiskā nozīme nav zināma.
Atrašanās dabā
Tīrā veidā stroncijs dabā nav atrodams. Tas galvenokārt ir atrodams celestīna un stroncianīta minerālos.
Raksturojums
Stroncijs ir pelēks, sudrabains metāls, kas ir mīkstāks nekā kalcijs. Ķīmiski aktīvs elements. Labi reaģē ar ūdeni, veidojot stroncija hidroksīdu (Sr(OH)2) un ūdeņraža gāzi.
Izmantošana
Stroncijam ir līdzīgas ķīmiskās īpašības kā kalcijam un bārijam, bet to izmanto salīdzinoši maz, galvenokārt lielo izmaksu dēļ. Stronciju galvenokārt izmanto pirotehnikā, lai uguņošanā iegūtu spilgti sarkanu krāsu.
Okeānijas čempionāts basketbolā
FIBA Okeānijas čempionāts basketbolā (en) ir galvenais vīriešu basketbola izlašu turnīrs Okeānijā, kurā tiek noteikta kontinenta spēcīgākā valstsvienība. Turnīru organizē FIBA Oceania. Katrs čempionāts ir arī kā kvalifikācijas turnīrs Olimpiskajām spēlēm vai Pasaules čempionātam. Okeānijas čempionāts notiek kopš 1971. gada.
Riņķa līnija
Riņķa līnija ir visu to plaknes punktu kopa, kuri atrodas vienādā attālumā no kāda fiksēta plaknes punkta. Šo punktu sauc par riņķa līnijas centru, bet attālumu — par tās rādiusu. Riņķa līnijas un riņķa jēdzieni ir cieši saistīti, taču nav identiski. Riņķis ir riņķa līnijas iekšpuse jeb plaknes daļa, ko ierobežo riņķa līnija un kurā atrodas tās centrs.
Senāks riņķa līnijas nosaukums latviešu valodā ir aploce.
Riņķa līnijas īpašības
Jebkurai riņķa līnijai piemīt šādas īpašības:
Riņķa līnijas garuma aprēķināšana
Riņķa līnijas garums ir kur r — rādiuss, d — diametrs, \pi\, — konstante pī.
Riņķa līnijas loks
Riņķa līnijas loka garums ir: kur \pi - konstante pī, r - radiuss un \alpha - centra leņķa lielums.
Riņķa līnijas loku var atrast pret centra leņķi, kurš balstās uz loku. Loka leņķiskais lielums ir vienāds ar centra leņķi, kurš balstās uz loku.
Apvilktas riņķa līnijas
Saka, ka riņķa līnija ir apvilkta daudzstūrim jeb daudzstūris ir ievilkts riņķa līnijā, ja visas daudzstūra virsotnes atrodas uz riņķa līnijas.
Jebkuram trijstūrim var apvilkt riņķa līniju vienā vienīgā veidā. Tās centrs atrodas trijstūra malu vidusperpendikulu krustpunktā. Trijstūrim apvilktas riņķa līnijas centrs ne vienmēr atrodas trijstūra iekšpusē (platleņķa trijstūrim apvilktas riņķa līnijas centrs atrodas ārpus trijstūra). Regulāram trijstūrim apvilktas riņķa līnijas centrs atrodas uz trijstūra augstuma un sadala to attiecībā 2:1, skaitot no trijstūra virsotnes. Ap taisnleņķa trijstūri apvilktas riņķa līnijas centrs atrodas tā hipotenūzas viduspunktā.
Ap četrstūri var apvilkt riņķa līniju tad un tikai tad, ja tā pretējo leņķu summa ir 180°.
Ap jebkuru regulāru daudzstūri var apvilkt vienu vienīgu riņķa līniju.
Ievilktas riņķa līnijas
Jebkurā trijstūrī var ievilkt vienu vienīgu riņķa līniju, un tās centrs atrodas šī trijstūra leņķu bisektrišu krustpunktā. Trijstūra laukums ir vienāds ar tā pusperimetra un ievilktas riņķa līnijas rādiusa reizinājumu. Ja regulārā trijstūrī ir ievilkta riņķa līnija, tad šīs riņķa līnijas centrs atrodas uz tā augstuma un sadala to attiecībā 1:2, skaitot no trijstūra pamata, turklāt īsākais no iegūtajiem nogriežņiem ir ievilktās riņķa līnijas rādiuss.
Četrstūrī var ievilkt riņķa līniju tad un tikai tad, ja tā pretējo malu garumu summas ir vienādas. Ja četrstūrī var ievilkt riņķa līniju, tad tā laukumu var aprēķināt kā pusperimetra un ievilktās riņķa līnijas rādiusa reizinājumu.
Jebkurā regulārā daudzstūrī var ievilkt vienu vienīgu riņķa līniju. Regulāra daudzstūra laukums ir vienāds ar daudzstūra pusperimetra un daudzstūrī ievilktās riņķa līnijas rādiusa reizinājumu.
Polārajā koordinātu sistēmā
Polārajā koordinātu sistēmā riņķa līniju, kuras centrs sakrīt ar koordinātu sākumpunktu, apraksta vienādojums: kur R ir tās rādiuss. Šis vienādojums ir analogs taisnes vienādojumam y = a Dekarta koordinātu sistēmā, kas apraksta taisni, kas paralēla x asij un atrodas augstumā a virs tās.
Dekarta koordinātu sistēmā
Dekarta koordinātu sistēmā riņķa līniju nevar aprakstīt ar vienu y = f(x) tipa vienādojumu, jo vienai x vērtībai var atbilst divas y vērtības. Ja riņķa līnijas centrs atrodas koordinātu sākumpunktā, tad to apraksta vienādojums kur R ir riņķa līnijas rādiuss. Šajā vienādojumā y ir apslēpta funkcija no x. Izsakot y, iegūst: Šajā vienādojumā plus un mīnus zīme atbilst attiecīgi augšējam un apakšējam riņķa līnijas puslokam. Ja riņķa līnijas centrs neatrodas koordinātu sākumpunktā, tad to apraksta vienādojums kur x0 un y0 ir riņķa līnijas centra koordinātas.
Parametriskā formā riņķa līniju apraksta vienādojumu sistēma: kur parametrs t, kas mainās no 0 līdz 2π, atbilst leņķim, kādu ar koordinātu x asi veido stars, kas "zīmē" riņķa līniju.
Vēsture
Riņķa līnijas bija zināmas jau pirms rakstītās vēstures. Tās ir riteņa pamats, kas kopā ar tādu izgudrojumu kā zobrats padara iespējamu moderno civilizāciju. Matemātikā riņķa līniju pētīšana palīdzēja attīstīties ģeometrijai un matemātiskajai analīzei.
Vašingtona monuments
Vašingtona monuments en atrodas ASV galvaspilsētā Vašingtonā. Obelisks celts par godu pirmajam ASV prezidentam Džordžam Vašingtonam. Tas ir obelisks, kas atrodas pie nacionālās alejas rietumu gala. Monuments celts no marmora, granīta un gneisa. Pašlaik obeliskam ir divi rekordi: pasaules augstākais obelisks un augstākā akmens struktūra pasaulē. Obelisks ir 169,294 metrus augsts. Augstākas monumentu kolonnas eksistē, bet tās nav no akmens. Obelisks tika izstrādāts pēc Roberta Milla skices. Obelisku sāka celt 1848. gadā un beidza 1884. gadā, gandrīz 30 gadus pēc arhitekta nāves. Obeliska pamatakmens tika ielikts 1848. gada 4. jūlijā. Uzceļot tas kļuva par pasaules augstāko būvi pārspējot 157 metrus augsto Ķelnes katedrāli. 1889. gadā to pārspēja Eifeļa tornis. Monuments tika bojāts 2011. gada Virdžīnijas zemestrīcē, tāpēc pašlaik tas sabiedrībai nav pieejams.
2011. gada Virdžīnijas zemestrīce
Virdžīnijas zemestrīce nodarīja bojājumus Vašingtona monumentam. Nacionālo parku serviss ziņoja, ka obeliska virsotnē tika atklāta plaisa un paziņoja, ka monuments tiks slēgts, lai salabotu radušos bojājumus. Dažas no monumenta daļām pat bija izkritušas no savām vietām. Monumenta lifts tika bojāts. Nacionālo parku serviss tāpat paziņoja, ka plaisas tiks aizvērtas, lai pasargātu monumentu no lietus un sniega. Monumenta pārbaudei jau iztērēts vairāk kā $200 000.
Aizsargi (organizācija)
Aizsargi bija pēc Somijas aizsargu organizācijas parauga izveidota paramilitāra brīvprātīgo organizācija Latvijā (1919—1940), kuras uzdevums bija palīdzēt valsts iestādēm uzturēt mieru, drošību un kārtību. Pirms likvidācijas 1940. gadā organizācijā bija 60 684 dalībnieku — 31 874 aizsargi, 14 810 aizsardzes un 14 000 jaunsargi.
Izveide
Pie aizsargu sākumiem Latvijā stāvēja Pagaidu valdības iekšlietu ministrs Miķelis Valters, kurš 1918. gada beigās ierosināja pašvaldībām veidot “apsardzības” vienības. Dibināta 1919. gada 20. martā ar Latvijas Pagaidu valdības vadītāja K. Ulmaņa un iekšlietu ministra M. Valtera rīkojuma un “Noteikumiem par aizsargu nodaļām pagastos”. 1920. gadā dienests aizsargos kļuva obligāts, nosakot, ka tajos jāstājas visiem vīriešiem no 18 līdz 60 gadu vecumam, kas vēl nebija mobilizēti armijā. Aizsargu uzdevums bija gādāt par drošību aizmugurē, tie varēja pārbaudīt dokumentus, izdarīt kratīšanas, aizturēt, lietot ieročus. Šajā laikā vēl nebija vienotas aizsargu uniformas, bet bruņojums pamatā sastāvēja no armijai neatbilstošiem ieročiem, piemēram, medību bisēm. Ar karastāvokļa atcelšanu Latvijā 1921. gadā pārorganizēta par patstāvīgu militāru formāciju.
Pēc Neatkarības cīņu beigām aizsargos ieplūda daudz atvaļināto militārpersonu. Tā ietekmē 1921. gadā aizsargus sāka dēvēt par militarizēto policiju. Atļāva nēsāt formas, ieročus. Ieroči atradās personiskā glabāšanā, lietošanā un pašiem tie bija arī jākopj. Latvijas aizsargu rīcībā bija tikai vieglais kājnieku bruņojums. Jāpiebilst, ka Igaunijā un Somijā aizsargi bija daudz smagāk bruņoti un viņu rīcībā atradās pat lielgabali un bruņumašīnas.
Organizācijas darbību regulēja Iekšlietu ministrijas instrukcijas. Aizsargu organizācijā varēja brīvprātīgi iestāties ikviens lojāls pilsonis, kas nebija tiesas sodīts un bija militāri apmācīts, līdz ar to pamatsastāvu galvenokārt veidoja Latvijas armijas atvaļinātie virsnieki, instruktori un kareivji. Pēc sociālā stāvokļa Aizsargu organizācijas biedru 3/4 bija laucinieki (ap 30% vecsaimnieku, 20% jaunsaimnieku un 25% strādnieku) un 1/4 pilsētnieki.
Aizsargus finansēja no valsts budžeta, tomēr paradoksāli, ka šis finansējums neveidoja ne pusi LAO līdzekļu. Lielāko daļu deva pašu aizsargu iemaksas, ziedojumi, dažādos sarīkojumos ieņemtais, kā arī no aizsargu īpašumu apsaimniekošanas gūtais. 1937./1938. gadā LAO budžets bija divi miljoni latu, no kuriem valsts piešķirtais finansējums – 600 tūkstoši latu.
Sastāvs
Aizsargu teritoriālās vienības īsi pirms likvidācijas bija šādā sastāvā un izvietojumā:
Bez tam bija vēl atsevišķs Dzelzceļu aizsargu pulks, Aizsargu aviācijas pulks ar 31 lidmašīnu, 3 aizsargu jūras divizioni u.c. speciālas vienības.
1926. gadā izveidojās LAO sieviešu nodaļa – aizsardzes. 1930. gadu beigās to bija ap 12 tūkstošiem. 1939. gadā izveidoja aizsargu jaunatnes organizāciju – jaunsardzi. Tajā bija 11 600 dalībnieku un 400 dalībnieču. LAO arī pirms tam rūpējās par jaunatnes patriotisko audzināšanu, uzņemoties šefību par mazpulkiem.
Kara gadījumā Valsts prezidentam bija tiesības Aizsargu organizāciju nodot Latvijas Republikas Kara ministrijas rīcībā. Aizsargu organizācijas administratīvi saimnieciskā pamatvienība bija nodaļa (katrā pagastā viena). Pilsētās un speciālos pulkos aizsargi bija apvienoti administratīvi saimnieciskās vienībās, raugoties no lietderības viedokļa. Aizsargu organizācija ieņēma redzamu vietu arī kulturāli sabiedriskā dzīvē, esot vai vienīgie sabiedriskās dzīves organizētāji ārpus pilsētām. Tai piederēja 89 nekustami īpašumi, galvenokārt Tautas nami.
1923. gada 26. augustā Rīgas Latviešu biedrības telpās sanāca 1. un vienīgais aizsargu kongress. Debatēs 99 delegāti diskutēja, vai LAO nākotnē būt kā policijas palīgiem vai tomēr vairāk orientēties uz armiju. Lēmums bija kompromiss: aizsargi politiski pakļausies Iekšlietu ministrijai, bet militāri – Kara ministrijai. Kongresā pirmo reizi tika nosaukti organizācijas uzdevumi: noziedzības apkarošana un tiesiskās kārtības, nacionāli valstiskās iekārtas uzturēšana; militāri fiziskā audzināšana, kulturāli nacionālo pasākumu sekmēšana, armijas atbalstīšana kara gadījumā ar ārējo ienaidnieku. Tomēr faktiski aizsargi darbojās bez regulējošās likumdošanas, pēc izjūtas, bet ievērojot disciplīnu. Konfliktsituācijas ar policiju aizsargiem nebija svešas, tādēļ 1926. gadā tika izdota Iekšlietu ministrijas instrukcija, kas sīki reglamentēja aizsargu piedalīšanos noziedzības apkarošanā. To drīkstēja tikai īpaši svarīgos gadījumos.
Aizsargi bija galvenie 1934. gada 15. maija apvērsuma tiešie izpildītāji. 1936. gadā par augstāko aizsargu vadoni tika pasludināts valsts un ministru prezidents K. Ulmanis. 1937. gadā aizsargu organizācija tika pakļauta sabiedrisko lietu ministram. Pastāv viedoklis, ka pāriešana Sabiedrisko lietu ministrijas pakļautībā 1937. gadā mazināja aizsargu militāro lomu un nozīmēja lielāku LAO pārorientēšanos uz patriotisko, ideoloģiskās audzināšanas un kultūras darbu. Aizsargi kļuva par privileģētu organizāciju ar nodokļu atlaidēm un plašu rīcības brīvību sabiedriskās un saimnieciskās darbības jomā. Pēc LU vēstures profesora Ilgvara Butuļa domām, pēc Savstarpējās palīdzības pakta starp Latviju un PSRS noslēgšanas, baidoties no PSRS iespējamās reakcijas, Aizsargu vadība “apzināti neorientēja aizsargus darbībai, kas būtu adekvāta sarežģītajai situācijai, kultivējot skaistus melus par Latvijas jauno ģeopolitisko situāciju”. Žurnāls “Aizsargs” apgalvoja, ka "PSRS bāzes Baltijā nenozīmējot Maskavas iejaukšanos šo valstu iekšējās lietās". 30. gadu otrajā pusē LAO bija 68 tūkstoši biedru (ieskaitot sieviešu un jauniešu nodaļas) jeb 3,6% valsts iedzīvotāju. Kara gadījumā aizsargi 1931. gadā spēja dot 30 tūkstošus ekipētu vīru, 60 – 70% aizsargu bija armijas militārā dienesta pieredze.
Likvidācija
Organizācija tika likvidēta 1940. gada 23. jūnijā pēc Latvijas okupācijas. Aizsargu rindas krietni saruka līdz 31,7 tūkstošiem vīru, apmācības kļuva retākas. Sarkanās armijas kara tribunāls 20. decembrī Latvijas Aizsargu organizācijas vadītājam ģenerālim Kārlim Praulam piesprieda nāves sodu, 1941. gada 30. janvārī viņu nošāva Ulbrokas mežā. Līdz 1941. gada jūnijam padomju okupācijas iestādes apcietināja aptuveni 80% aizsargu komandieru (2200), kurus deportēja vai nogalināja. Nacionālo partizānu cīņās 1941. gada vasarā 128 kritušo partizānu vidū lielākā daļa bija bijušie aizsargi.
Vācu spēkiem okupējot Latviju, tika izveidoti kārtības bataljoni un visus bijušos aizsargus ieskaitīja palīgpolicijas C grupā, izmantojot svarīgu objektu apsargāšanai. 1942. gada otrajā pusē C grupas locekļus apriņķos savāca vienkopus, pievienojot viņiem daļu apriņķu policijas, un sāka nosūtīt uz Austrumu fronti, iekļaujot vācu armijas vienībās. Līdz 1943. gadam šādā veidā aizsargus mobilizēja aptuveni 20 bataljonos. 1944. gada februārī sākās sarunas par aizsargu organizācijas oficiālu atjaunošanu.
Organizācija tika atjaunota 1944. gada 22. jūlijā. Organizācijas sastāvā skaitījās arī 28. jūlijā izveidotā Kureļa grupa. Taču jau 1945. gada 1. janvārī aizsargu organizācija faktiski beidza pastāvēt.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Aizsargu organizācijas vietu ieņēma Latvijas Republikas Zemessardze. Paralēli izveidojās arī vairākas nevalstiskas grupas, kuras pasludināja sevi par AO mantiniekiem, piem. Latvijas Aizsargu organizācija u.c.
Severiano Baljesteross
Severiano "Sīvs" Baljesteross Sota (es; dzimis, miris ) bija profesionāls spāņu golferis, bija pasaules ranga līderis.
Viņš bija viens no labākajiem golferiem pasaulē laika posmā no 1970. gadu vidus līdz 1990. gadu vidum. Karjeru uzsāka 1976. gadā, kad 19 gadu vecumā bija otrais The Open Championship. Laika posmā no 1979. līdz 1988. gadam golferis uzvarēja piecos lielajos turnīros, tāpat ar panākumiem startēja Ryder kausa izcīņā, palīdzot Eiropas komandai triumfēt vairākas reizes. 1990. gados viņš vairs neguva lielus panākumus ar muguru saistītu savainojumu dēļ. Par profesionāļa karjeras beigām spānis paziņoja 2007. gadā un jau nākamajā gadā viņam tika atklāts smadzeņu audzējs.
S. Baljesteross mira 54 gadu vecumā no smadzeņu vēža.
Līga Kļaviņa (vieglatlēte)
Līga Kļaviņa (dzimusi Tukumā, Latvijā) ir bijusī latviešu vieglatlēte, startēja septiņcīņas sacensībās, kaut arī savu profesionālo karjeru sāka kā augstlēcēja. L. Kļaviņa startēja 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Sidnejā. Pēc sporta karjeras beigām strādā valsts pārvaldē.
L. Kļaviņa 2005. gadā apprecējās ar Evitu Gošu (šobrīd politiķe, pārstāv "Attīstībai/Par!"). Pāris audzina divus bērnus.
L. Kļaviņa darbojas valsts pārvaldē, ir Finanšu ministrijas valsts sekretāra vietniece finanšu politikas jautājumos.
Triode
Triode ( - trīs... + (elektr)ods) - elektronu lampa ar trim elektrodiem - anodu, karsējamu katodu un vadīšanas (stūrēšanas) elektrodu - tīkliņu. Triode bija pirmā elektroniskā pastiprināšanas ierīce, kas sākta pielietot 20. gadsimta sākumā. Senāk par pusvadītāju triodēm jeb kristāliskajām triodēm sauca tranzistorus.
Uzbūve
Vakuuma triodes elektrodi atrodas stikla vai metāla balonā, no kura izsūknēts gaiss. Anods un katods mēdz būt tāpat kā diodēm, bet tīkliņam parasti ir tievas stieplītes spirāles forma, kas aptver katodu un atrodas anoda iekšpusē. Par tīkliņu šis elektrods tiek dēvēts tādēļ, ka pirmajās triožu konstrukcijās tas tiešām bija smalks stieples tīkliņš, ko novietoja starp katodu un anodu.
Darbības princips
Triodes darbības princips ir visas lampu elektronikas pamatā, jo arī gandrīz visām sarežģītākajām lampām tas ir pēc būtības līdzīgs. Tāpat kā diodei un jebkurai citai vakuuma lampai, triodē termoelektronu emisijas rezultātā no sakarsētā katoda atraujas brīvi elektroni, kas veido elektronu mākoni ap katodu. Pieliktā pozitīvā anodsprieguma ietekmē šie elektroni lido anoda virzienā. Ja tīkliņam, kas novietots starp katodu un anodu (parasti tīkliņš atrodas daudz tuvāk katodam, nekā anodam), nav pielikts potenciāls, triodes darbība neatšķiras no diodes darbības, jo atstarpes starp tīkliņa stieplītēm ir nesalīdzināmi lielākas par elektrona izmēriem. Turpretī, ja tīkliņam pieliek relatīvi nelielu pozitīvu spriegumu, anodstrāva diezgan strauji pieaug, jo elektroni tīkliņa elektriskajā laukā iegūst papildus paātrinājumu. Neliela daļa elektronu saduras ar tīkliņu un dod tā saucamo tīkliņstrāvu. Ja tīkliņam pievada negatīvu spriegumu, elektroni no tā tiek atgrūsti un uz anoda nenonāk, kaut arī anoda pozitīvais potenciāls var būt visai liels (triode tiek "aizvērta"). Tādējādi nelielas sprieguma izmaiņas uz tīkliņa rada samērā lielas anodstrāvas izmaiņas - padodot derīgo signālu uz triodes tīkliņa, signāls tiek pastiprināts. Sarežģītākās daudztīkliņu lampās šo tīkliņu sauc arī par stūrējošo tīkliņu, jo tas "vada" elektronu plūsmu triodē.
Izmantošana
Mūsdienās vakuuma triodes gandrīz pilnīgi aizstātas ar pusvadītāju ierīcēm, izņemot gadījumus, kad nepieciešams iegūt lielu jaudu ar vienkāršu konstruktīvu risinājumu (piemēram, radioraidītāju izejas pakāpēs). Triodes lieto arī augstas kvalitātes skaņas pastiprinātājos, jo vakuuma lampu amplitūdas-frekvences raksturlīknes, kā arī to dotais skaņas spektrs ir tīkamāks cilvēka ausij, salīdzinājumā ar tranzistoriem.
Ārējās saites
Elektronenröhre Elektronrör
Kārlis Ernsts fon Bērs
Kārlis Ernsts fon Bērs (, dzimis Pībē (Piibe), miris  Tērbatā) bija vācbaltiešu biologs, viens no embrioloģijas pamatlicējiem.
Dzīvesgājums
Kārlis Ernests fon Bērs bija cēlies no bruņinieku Bēru dzimtas Igaunijas atzara (Ritter von Baer, Edler von Huthorn). Mācījās Rēveles Domskolā un Tērbatas Universitātē. Pēc tam studēja Berlīnē, Vīnē un Vircburgā. Bija vācbaltu studentu korporācijas Estonia biedrs. Kopš 1817. gada bija Kēnigsbergas Universitātes profesors. 1834. gadā pārcēlās uz Sanktpēterburgu, kur darbojās Pēterburgas Zinātņu akadēmijā. Pēdējos dzīves gadus (1867-1876) pavadīja Tērbatā, kur kļuva par vienu no redzamākajiem darvinisma kritiķiem.
Interesējās par embrioloģiju (cita starpā atklāja notohordu), antropoloģiju (kraniometriju). Viens no pirmajiem lietoja jēdzienu bioloģiskais laiks. Devās vairākās ekspedīcijās (uz Novaju Zemļu, Kaspijas jūru, Lapzemi). Krievijas Ģeogrāfijas biedrības dibinātājs un pirmais priekšsēdētājs.
Tartu Bēram uzcelts piemineklis, bet uz 2 Igaunijas kronu banknotes bija Bēra portrets.
Skelets
Skelets (el — 'izžāvēts') ir bioloģiska sistēma, kas pilda dzīvo organismu balsta funkciju. Biežāk šo terminu attiecina uz dzīvnieku ķermeņa uzbūvi, tomēr par skeletu var saukt arī auga stumbra un galveno zaru kopumu.
Citoskelets
Citoskelets (gr — 'šūna') piešķir šūnām formu un stabilitāti, nodrošina šūnu kustības un organoīdu pārvietošanos. Funkciju ziņā to var salīdzināt ar dzīvnieku kauliem un muskuļiem. Tas ir kā tīkls, kas caurauž visu citoplazmu un ir veidots no tieviem olbaltumvielu pavedieniem ― mikrofilamentiem, starpfilamentiem un mikrocaurulītēm. Ar citoskeleta palīdzību, šūnās notiek arī vielu transports. Bez tam tas nodrošina signālu pārnešanu no vienas šūnas uz citu. Citoskeleta sastāvā esošās olbaltumvielas šūnas dzīves cikla laikā vajadzības gadījumā var savienot noteiktās struktūrās un pēc tam atkal noārdīt.
Publijs Kvintīlijs Vārs
Publijs Kvintīlijs Vārs (la) bija romiešu politiķis un karavadonis Augusta valdīšanas laikā. Lielākoties viņu atceras triju Romas leģionu un savas dzīvības zaudējuma dēļ, kad ģermāņu vadonis Armīnijs uzbruka Teitoburgas meža kaujā.
Kalcijs
Atrašanās dabā
Kalcijs ir piektais visbiežāk sastopamais ķīmiskais elements Zemes garozā (3,6% no Zemes garozas masas). Izplatītākie kalciju saturošie ieži ir kaļķakmens, krīts un marmors. Kalcija savienojumi sastopami gandrīz visos dabā esošajos ūdeņos, tie ir galvenais ūdens cietības cēlonis. Kalcija savienojumi atrodas gandrīz visos augu un dzīvnieku audos. Cilvēka organismā kalcijs ir aptuveni 1,5% no masas, bet citos dzīvniekos kalcija procentuālais daudzums ir no 1,4 līdz 2%, galvenokārt skeletā kalcija fosfāta un kalcija karbonāta sastāvā. Svarīgākie kalcija minerāli ir kaļķakmens (kalcija karbonāts), ģipšakmens (kalcija sulfāts) un dolomīts. Brīvā veidā kalcijs ir mīksts metāls, kas aktīvi reaģē ar gaisa skābekli un ūdeni. Brīvā veidā kalciju var iegūt, elektrolizējot hlorīda kausējumu. Tāpat kā visi sārmzemju metāli, kalcijs savienojumos var būt tikai divvērtīgs. Kalcijs ietilpst gandrīz visās neorganiskajās saistvielās (ģipsis, kaļķi, cements).
Īpašības
Kalcijs pieder pie ķīmiski aktīviem metāliem, tāpēc to uzglabā petrolejā vai hermētiski noslēgtās metāla kārbās. Nonākot saskarē ar gaisu, tas sairst. Kalcijs reaģē ar visiem nemetāliem, bet ar metāliem tas veido cietus šķīdumus un intermetāliskos savienojumus, kas ietilpst sakausējumu sastāvā. Kalcijs reaģē ar daudzām saliktām vielām, arī ar ūdeni.
Vecmīlgrāvis
Vecmīlgrāvis ir Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, kurā ietilpst Rīgas pilsētas daļas Rīnūži un Ziemeļblāzma. Vecmīlgrāvja apkaime atrodas Rīgas Z daļā netālu no Daugavas ietekas jūrā. Pa sauszemi tā robežojas ar Vecdaugavas, Trīsciema un Mīlgrāvja (savienojums pa Mīlgrāvja tiltu) apkaimēm, bet pa ūdeni tai ir robežas ar Sarkandaugavas, Kundziņsalas, Voleru, Bolderājas, Daugavgrīvas un Mangaļsalas apkaimēm. Vecmīlgrāvja apkaimes robežas ir Mīlgrāvis, Daugava, Audupe, Laivinieku iela, līnija no Atlantijas ielas līdz Vecāķu prospektam, Vecāķu prospekts, Jaunciema iela.
Kalcijs
Izmantošana
Kalciju izmanto par reducētāju reto un grūti kūstošo metālu, piemēram, torija, berilija, tantala, cirkonija, vanādija, iegūšanai no to oksīdiem vai halogenīdiem. Kalciju lieto par leģējošo piedevu svina un citos sakausējumos. To izmanto arī skābekļa un sēra izdalīšanai no tērauda un citiem sakausējumiem, gāzu palieku absorbēšanai vakuumiekārtās, šķidro organisko vielu atūdeņošanai.
Vecmīlgrāvis
Vecmīlgrāvja apkaimes kopējā platība ir 6,073 km², kas ir par 1/5 vairāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 11 701 metri. Iekšēji Vecmīlgrāvja apkaime sastāv no 2 atsevišķiem rajoniem — ZR daļā Rīnūži (primāri ostas teritorija), centrālajā un DA daļā Vecmīlgrāvis (primāri dzīvojamā teritorija), lai gan nereti tiek atsevišķi izdalīta arī Ziemeļblāzmas teritorija, kas atrodas Vecmīlgrāvja apkaimes centrālajā daļā. Apkaimes robežas ir skaidri identificējamas, jo to no ZR, R, DR un DA puses apņem virszemes ūdens objekti, bet Z robežu veido dzelzceļa līnijas. Ņemot vērā jau esošo apkaimes raksturu un tās platību, Vecmīlgrāvja apkaimē arī perspektīvā būs vismaz 2 lokālie centri, taču kopumā šo teritoriju var uztvert un attīstīt kā telpiski un funkcionāli vienotu teritoriju — apkaimi.
Skelets
Eksoskelets
Eksoskelets ir ārējais skelets, kas balsta un aizsargā ķermeni. Tas piešķir ķermenim raksturīgo formu un krāsu, pasargā no ievainojumiem, kavē ūdens atdevi. Visbiežāk tas ir sastopams posmkājiem (tādiem kā zirnekļi, kukaiņi un vēžveidīgie) un citiem bezmugurkaulniekiem (piemēram, gliemjiem). Hitīna eksoskelets netraucē kustībām, taču tas kavē augšanu. Tāpēc posmkāji veco apvalku periodiski nomet un, kamēr jaunais vēl ir mīksts, intensīvi aug. Šajā laikā dzīvnieku mīkstais ķermenis ir neaizsargāts pret plēsējiem. Gliemjiem kalcija karbonāta skelets aug reizē ar dzīvnieku, pie čaulas atveres malas tiek pievienots jauns materiāls, taču nekustīgā čaula traucē dzīvniekam pārvietoties. Tā kā augšana notiek nevienmērīgi, uz čaulas virsmas redzamas sīkas rievas.
Pretēji bieži izplatītam uzskatam, adatādaiņiem nav ārējā skeleta, jo kaļķa plātnītes attīstās zemādas saistaudos. Uz plātnīšu virsmas ir daudz sīku pauguru, pie kuriem piestiprinās skeleta ārējā daļa ― dzelkņi (jūraszvaigznēm) vai adatas (jūrasežiem).
Vecmīlgrāvis
Nosaukums
Savu nosaukumu Mīlgrāvis ir ieguvis pateicoties ūdensdzirnavām, ko ierīkojuši cisterciešu Sv. Nikolaja klosterbrāļi uz 13. gadsimtā izraktā kanāla, kas savieno Ķīšezeru ar Daugavu. Tas tika rakts, lai pavasara palu laikā ātrāk noskrietu ūdeņi no Ķīšezera palieņu pļavām. Atkarībā no vēja virziena mainījās arī straumes virziens, tāpēc ordeņbrāļi ierīkoja tur ūdensdzirnavas. Kanālu nosauca par Dzirnavu grāvi (de). Šobrīd mūku kādreiz raktais kanāls nkļuvis par 200 metrus platu un 9 metrus dziļu starpteku, kuras malā izvietojusies Rīgas kuģu būvētava. Ūdens strēle Mīlgrāvi sadala Vecmīlgrāvī (uz ziemeļiem no kanāla) un Jaunmīlgravī jeb Mīlgrāvī (uz dienvidaustrumiem no kanāla).
Skelets
Eksoskeleta veidi
Hitīns ir elastīgs, slāpekli saturošs polisaharīds, kas atrodas posmkāju ķermeņa ārējā apvalkā jeb kutikulā. Hitīnam piesātinoties ar kalcija karbonātu (vēžveidīgajiem un daudzkājiem) vai ar olbaltumvielām (zirnekļiem un kukaiņiem), tas iegūst papildus izturību. Kutikula ir veidota no vairākām plātnēm, atsevišķi katram ķermeņa posmam. Uz posmu robežām tā ir mīksta un maz traucē kustībām, taču kavē augšanu. Lai atbrīvotos no traucējošās ķermeņa segas, periodiski tiek izdalīti īpaši sekrēti, kas šķīdina kutikulas iekšējo slāni. Tas uzsūcas ķermenī, radot materiālu jaunas kutikulas veidošanai, bet atlikušais ārējais slānis pārplīst. Pēc vecās ķermeņa segas nomešanas ādas epitēlija šūnas izdala jaunu hitinizētu kutikulu, kuras sacietēšana ilgst no dažām stundām līdz vairākām dienām. Sakarā ar dzīvi ūdens vidē vēžveidīgajiem, atšķirībā no zirnekļveidīgajiem un kukaiņiem, eksoskeletā nav paša ārējā lipoproteīnu slāņa, kas aizkavē ūdens iztvaikošanu no organisma. Šī īpatnība saglabājas arī nedaudzajām sugām, kas sekundāri pārgājušas dzīvot uz sauszemes. Lai organisms nezaudētu ūdeni, šīs sugas mīt vietās ar paaugstinātu gaisa mitrumu.
Vecmīlgrāvis
Vēsture
Sākotnēji tagadējā Vecmīlgrāvja teritorija piederēja Daugavgrīvas cisterciešu klosterim, no 1305. gada tā bija Livonijas ordeņa Daugavgrīvas Nikolaja cietokšņa teritorijā, vēlāk to iekļāva Mangaļu muižas zemes īpašumā. Zviedru Vidzemes laikā 1678. gadā dibināja Daugavgrīvas draudzes skolu un luterāņu baznīcu, pie kuras atrodas Vecmīlgrāvja kapi.
Skelets
Eksoskeleta veidi
Posmkāju ārējais skelets kalpo ne tikai aizsardzībai, bet arī kā virsma muskuļu piestiprināšanai. Uz skeleta iekšējās virsmas ir īpaši izaugumi, pie kuriem piestiprinās muskuļu kūlīši. No hitīna veidotās struktūras ir stingrākas nekā mugurkaulnieku muskuļu cīpslas, tomēr var izstiepties un uzkrāt enerģiju, ko dažas sugas, piemēram, sienāži, izmanto lekšanai. Kāju locītavās kutikula ir plānāka un elastīgāka, kas atvieglo kustības. Nomainot ārējo skeletu, posmkāji daļēji atbrīvojas arī no vielmaiņas galaproduktiem.
Vecmīlgrāvis
Vēsture
Kad 18. gadsimta beigās netālu uzcēla Balto baznīcu, vecais dievnams zaudēja savu nozīmi un sabruka, bet vēl līdz 20. gadsimtam tuvējo apkārtni dēvēja par ciemu pie Vecās baznīcas. Baltā baznīca (1788), kas pašreizējā izskatā celta no 1876. līdz 1879. gadam un atjaunota 1926. gadā, ir vienīgā baznīca, kuras zvanu tornī atrodas bāka. Tā iedegas uz 2 sekundēm ik pēc 2 sekundēm, un ir saskatāma četru jūras jūdžu attālumā. Līdz 20. gadsimta sākumam ap baznīcu bija laukakmeņu krāvums, lai aizkavētu baznīcas izskalošanu pavasara plūdu laikā.
Skelets
Eksoskeleta veidi
Arī vienšūņiem foraminīferām organismu sedz čaula, kuras pamatā ir hitīns. Dažas sugas ar māņkājiņu palīdzību satver un piesaista (aglutinē) ārējam skeletam smilšu graudus, gliemju čaulu daļiņas vai citus sīkus svešķermeņus. Vairumam foraminīferu čaulai ir plāns hitīna pamats, bet tā ir piesātināta ar kalcija karbonātu, retāk ar silīciju vai organiskām vielām. Tā ir izturīga, bet ievērojami vieglāka par aglutinētajām čaulām. Pētot dažāda vecuma nogulumiežus, konstatēts, ka foraminīferas ar aglutinētām čaulām ir evolucionāri senākas.
Vecmīlgrāvis
Vēsture
1874. gadā atklāja Mangaļu pagasta skolu, 1876. gadā līdzās baznīcai pēc Krišjāņa Valdemāra iniciatīvas atvēra Mangaļu jūrasskolu, bet tā tika sagrauta Pirmā pasaules kara laikā. Intensīvāk Vecmīlgrāvja teritoriju sāka apdzīvot tikai 19. gadsimta otrajā pusē, līdz tam te bijušas vien dažas zvejnieku mājas.
Skelets
Eksoskeleta veidi
Citiem vienšūņiem, piemēram, radiolārijām jeb starītēm, eksoskelets sastāv no minerālvielām ― silīcija dioksīda vai stroncija sulfāta. Tas ir izturīgs un viegls, aizsargā ķermeni un ar dažādiem izaugumiem palielina virsmu, kas sekmē peldēšanu ūdenī.
Koraļļu skelets sastāv no kalcija karbonāta, retāk no ragvielai līdzīgas vielas. Ārējais šūnu slānis jeb ektoderma izdala kaļķi, kas kausveidā apņem ķermeni no ārpuses (sešstarkoraļļiem) vai izgulsnējas starp abiem šūnu slāņiem esošajā mezoglejā (astoņstarkoraļļiem). Pateicoties cietajam skeletam, koraļļi var veidot milzīgas kolonijas.
Vecmīlgrāvis
Vēsture
21. gadsimtā Vecmīlgrāvī visvairāk investīciju ticis veikts 2003. un 2006. gadā. Visvairāk tika investēts 2003. gadā — 2,22 mljn. Ls, kas tika ieguldīti 8 objektos. Vislielākais objekts bija naftas produktu termināla "Vexoil Bunkering" celtniecība. 2006. gadā lielākā investīciju daļa tika ieguldīta vienā objektā — piestātnes VM-4 1. kārtā. Kopumā šajā apkaimē tika ieguldīts dažāda veida objektu celtniecībā, izņemot sporta ēkas un biroju ēkas.
Skelets
Eksoskeleta veidi
Eksoskelets var būt ne tikai dzīvniekiem un vienšūņiem, bet arī dažām aļģēm. Kramaļģu šūnas no ārpuses aptver bruņas, kas sastāv no silīcija dioksīda amorfās formas. Parasti bruņas atgādina divus vāciņus, uz kuriem lielākajai daļai šūnu ir dažādas formas izaugumi, kas palielina virsmu un atvieglo aļģes noturēšanos ūdens slānī.
Moluku salas
Moluku salas, pazīstamas arī kā Garšvielu salas, ir arhipelāgs Indonēzijas austrumos. Uz rietumiem no Moluku salām atrodas Sulavesi, uz austrumiem — Jaungvineja, ziemeļus apskalo Filipīnu jūra, bet dienvidos atrodas Mazās Zunda salas.
Vecmīlgrāvis
Infrastruktūra
Uz Vecmīlgrāvi kursē 2., 24., 29. un 58. autobusu maršruts. Apkaimē ir dzelzceļa Rīga — Skulte stacija Ziemeļblāzma. Šeit ir daudzi pārtikas lielveikali, savs tirdziņš, kafejnīcas, poliklīnika un slimnīca ("Jūras medicīnas centrs").
Izglītība
Vecmīlgrāvī atrodas Rīgas 31. vidusskola, Rīgas 46. vidusskola, Rīnūžu vidusskola un vairāki bērnudārzi, kultūras namā "Ziemeļblāzma" darbojas bibliotēka.
2017. gada pētījumā "Optimālā vispārējās izglītības iestāžu tīkla modeļa izveide Latvijā" tika konstatēts, ka Daugavas labajā krastā uz ziemeļiem no centra (Sarkandaugava, Mīlgrāvis, Vecmīlgrāvis) ir izvietotas sešas vidusskolas, lai gan skolēnu skaits (443) ilgtermiņā ir pietiekams tikai vienai. Rīgas 28. vidusskola, Rīgas 29. vidusskola un Rīgas 31. vidusskola skolēnu trūkuma dēļ neatvēra 10. klases. Pētījuma autori ieteica reorganizēt tās vidusskolas, kurās obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indekss ir zemāks (Rīgas 46. vidusskola OCE indekss 32,4%), Puškina licejs OCE 33,5%) par pamatskolām. Viena kopīga apkaimes vidusskola varētu tikt veidota uz Rīnūžu vidusskolas (OCE 42,5%) bāzes, kurā pašlaik arī ir nepietiekams skolēnu skaits, tikai ar nosacījumu, ka skolēniem šajā vidusskolā tiek nodrošināts atbilstošs valsts valodas apguves līmenis. Pētījuma autori apzinās, ka daļai Sarkandaugavā dzīvojošo ērtāk būs doties uz Jāņa Poruka vidusskolu Čiekurkalnā vai vidusskolām centrā, līdz ar ko iespējamais vidusskolēnu skaits vienīgajā apkaimes vidusskolā pēc reorganizācijas, visticamāk, nepārsniegtu 300.
Moluku salas
Administrācija
Administratīvi Moluku salas ir sadalītas divās Indonēzijas provincēs: Moluku un Ziemeļmoluku provincēs. Lielākās Ziemeļmoluku provinces salas ir Halmahera, Obi, Morotai, Bačanu salas un Sulas salas, bet lielākās Moluku provinces salas ir Serama, Buru, Ambona, Baratdajas salas, Tanimbaras salas, Aru salas un Kai salas.
Ģeogrāfija
Lielākā daļa Moluku salu ir kalnainas, izņēmot Tanimbaras un Aru salas, kuras ir zemas un purvainas. Reģionā regulāri notiek zemestrīces, īpaši Ternates salā un Bandas salās, kur atrodas aktīvi vulkāni. Moluku salās valda tropiskais klimats, kur nokrišņu daudzums ir robežās no 2000 līdz 3800 mm gadā. Tikai neliela daļa no salu sauszemes platības ir aramzeme, pārējo daļu klāj lietus mežs. Ir arī atklātas savannas, kā arī salu krastus bieži veido mangrovju purvi. Salas ir pārejas zona starp Āzijas un Austrālijas floru un faunu. Daudzas dzīvnieku un augu sugas ir sastopamas tikai šajā reģionā.
Vēsture
Vēsturiski Moluku nosaukums attiecināts uz četrām karalistēm Moluku salu ziemeļos — Ternati, Tidori, Bačanu un Džailolo. Šo sultanātu savienība tika dēvēta par Moloku Kie Raha — ‘Moluku četri kalni’. Šo sultanātu ietekme dažādos laikos izplatījās uz visām tagadējām Moluku salām, kā arī Jaungvineju un Sulavesi, bet šīs teritorijas parasti netika iekļautas Moluku. Par Garšvielu salām arhipelāgu nodēvēja eiropieši un ķīnieši, taču šis nosaukums vairāk attiecināms uz Bandas salām, kas vēsturiski pazīstamas ar muskatriekstu audzēšanu.
Skelets
Endoskelets
Endoskelets ir iekšējais skelets, raksturīgs hordaiņiem, daudziem sūkļiem un adatādaiņiem. Tas balsta ķermeni, piešķir stabilitāti un formu, aizsargā iekšējos orgānus, kā arī nodrošina brīvas kustības. Īstais endoskelets attīstās no mezodermas, šāds skeleta veids ir hordaiņiem un adatādaiņiem. Sūkļu skeletam ir citādāka izcelsme.
Sūkļi
Sastopamas arī sugas pilnīgi bez skeleta, bet šo organismu izmēri ir ļoti sīki. Iespējams, ka bez skeleta atbalsta sūkļi nevar izaugt lieli. Pretstatā stiklsūkļu un spongīnsūkļu izmēri gan augstumā, gan diametrā var sasniegt aptuveni 1 metru.
Hordaiņi
Hordaiņu tipa dzīvniekiem embrionālās attīstības laikā balsta funkciju veic elastīga stiegra ― horda, kas stiepjas visā ķermeņa garumā. Bezgalvaskausaiņu apakštipa pārstāvjiem (lancetniekiem) tā saglabājas visu mūžu, bet daudziem mugurkaulniekiem jeb galvaskausaiņiem to nomaina no skriemeļiem veidots mugurkauls. Hordaiņu skelets ir savienots ar muskulatūru un veido balsta-kustību orgānu sistēmas pasīvo daļu. Lielākajai daļai mugurkaulnieku, kauli ir galvenie skeleta elementi. Nākamie svarīgie elementi ir skrimšļi, kas zīdītājiem atrodas, galvenokārt, locītavās. Turpretim citiem dzīvniekiem, piemēram, skrimšļzivīm, no skrimšļaudiem ir veidots viss skelets. Mugurkaulnieku skelets ne tikai veic balsta funkciju un aizsargā iekšējos orgānus, bet arī piedalās organisma vielmaiņā ― uzkrāj kalciju, fosforu un citus ķīmiskos elementus.
Karte
Karte var būt:
Skelets
Hordaiņi
Mugurkaulniekiem izšķir ass skeletu (mugurkaulu), galvaskausu, ekstremitāšu un to joslu skeletu. Dažreiz endoskeletu papildina labi attīstīts ārējais skelets, piemēram, kaula zvīņas vai bruņas. Lai gan mugurkaulnieku skeletiem ir daudz līdzību, tie atšķiras dažādu klašu pārstāvjiem, vai arī ieguvuši izmaiņas, dzīvniekiem pielāgojoties noteiktam dzīves veidam.
Zivis
Zivju skelets sastāv no skrimšļiem (skrimšļzivīm) vai no kauliem (kaulzivīm). Kā ass skelets pieaugušiem dzīvniekiem funkcionē no skriemeļiem sastāvošs mugurkauls, ar kuru nekustīgi savienots galvaskauss. Mugurkaulam ir vidukļa un astes nodalījums, pie vidukļa skriemeļu sānizaugumiem piestiprinātas tievas ribas. Galvaskausam ir smadzeņu kapsula un viscerālā daļa, kurā ietilpst žokļi un žaunu loki. Uz žokļiem, aukslēju kauliem un lemeškaula atrodas zobi, kuri dzīves laikā atjaunojas. Zobu daudzums, forma un izvietojums atkarīgs no zivs barošanās veida. Kaulzivīm ir kustīgi žaunu vāki un žaunu loki, kas nodrošina ūdens plūsmu gar žaunām arī laikā, kad zivs nepeld. Kaula elementi balsta zivs spuras. Arī skrimšļzivju muguras spuras kļuvušas cietas, jo elastīgais skrimslis ir piesātināts ar minerālvielām.
Ādas aizsardzību nodrošina zvīņas. Skrimšļzivīm ir mikroskopiskas plakoīdās zvīņas, veidotas no dentīna plātnītes ar blīvāku emaljas dzelkni vidū (no šīm vielām sastāv zīdītāju zobi). Tās daļēji ir iegremdētas ādā ar platāko daļu uz āru, kas ķermenim piešķir raupju struktūru. Dažu sugu rajām ir atsevišķas lielas, dzelkņainas zvīņas. Kaulzivīm ir divējādas zvīņas ― ar gludu ārējo malu (cikloīdās) vai ar zobainu malu un asu virsmu (ktenoīdās). Zvīņu viena mala ir iegremdēta ādā, bet otra vērsta uz āru un daļēji pārsedz blakus esošās, kā rezultātā rodas gluda ķermeņa sega. Zvīņas aug visu zivs dzīves laiku. Intensīvas barošanās un augšanas laikā zvīņām veidojas platākas un gaišākas joslas, bet lēnākas augšanas periodā tās ir šaurākas un tumšākas. Ja, mehāniski traumējot, daļa zvīņu tiek zaudētas, tās spēj reģenerēties.
Abinieki
Abiniekiem ir mazāk kaulu nekā citu mugurkaulnieku uzbūvē. Ass skeletam ir četri nodalījumi: kakla, vidukļa, krustu un astes. Lai gan kakla nodalījumā ir tikai viens skriemelis, tomēr tas nodrošina galvas kustīgumu gan horizontālā, gan vertikālā plaknē. Pie vidukļa nodalījuma ir īsi ribu aizmetņi. Dažādām sugām ir ļoti atšķirīgs astes skriemeļu skaits: astainajiem abiniekiem tie ir 22―36, bet bezastainajiem apmēram 12, kas saplūduši vienā kopīgā kauliņā. Astainajiem abiniekiem ir īsas vienāda garuma kājas, bet bezastainajiem abiniekiem, salīdzinājumā ar priekškājām, ir garas un muskuļotas pakaļkājas, kas labi piemērotas lekšanai. Ir arī bezkājainie abinieki, kuriem kopējais muguras skriemeļu skaits sasniedz 200―300.
Abinieku galvaskausam ir saplacināta forma. Pieaugušā stāvoklī tas saglabā diezgan daudz skrimšļa. Uz žokļu kauliem ir sīki zobi, kas daļai sugu, piemēram, krupjiem, reducējas.