cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jauktais koris "Juventus"
Godalgas
1993., 2018. – 3. vietas laureāts Dziesmu svētku "koru karos"
1967. – 2. vieta Tautas koru skatē Ventspilī
1983., 1997. – 1. vieta Kauņas starprepubliku augstskolu koru konkursos "Juventus"
1979. – 2. vieta Kauņas starprepubliku augstskolu koru konkursos "Juventus"
1997. – "Grand Prix" Šīenas starptautiskajā koru konkursā Norvēģijā
2005. – 2. vieta un zelta diploms Lindenholchauzenas koru konkursā "Harmonie" Vācijā
2007. – 4. vieta garīgās mūzikas un tautas mūzikas kategorijās E. Grīga starptautiskajā koru konkursā Bergenā, Norvēģijā
2011. – 1. vieta jaukto koru kategorijā un "Grand Prix" IX Starptautiskajā garīgās mūzikas festivālā "Sudraba zvani" Daugavpilī
2011. – 1. vieta jaukto koru kategorijā Ohridas starptautiskajā koru konkursā Maķedonijā
2011. – 2. vieta jaukto koru kategorijā un konkursa "Grand Prix" (Grand Amber Prize) S. Šimkus starptautiskajā koru konkursā Klaipēdā, Lietuvā
2013. – 1. vieta un speciālbalvas par labāko obligātā skaņdarba izpildījumu un interesantāko programmu augstskolu koru konkursā "Juventus"
2013. – 2. vieta Māsmehelenas starptautiskajā koru konkursā Beļģijā
2015. – 1. vieta un speciālbalvas par interesantāko programmu, labāko obligātā skaņdarba izpildījumu un labāko 20. – 21. gadsimta skaņdarba izpildījumu augstskolu koru konkursā "Juventus"
2017. – "Grand Prix" un 1. vieta jaukto koru kategorijā 53. starptautiskajā koru festivālā Montrē Šveicē
2018. – "Grand Prix" un 1. vieta jaukto koru kategorijā 14. starptautiskajā koru konkursā "Mundus Cantat" Sopotā, Polijā
Sultāne Aiše-Humašaha
Sultāne Aiše-Humašaha (ota) bija osmaņu princese, Sultānes Mihrimahas un Rustema Pašā (lielvezīrs 1544–1553; 1555–1561) vienīgā meita. Viņa bija Suleimana Lieliskā un viņa mīļākās dzīvesbiedres un likumīgās sievas Sultānes Hirremas mazmeita.
Biogrāfija
Viņa ir dzimusi Stambulā 1543. gadā, viņa bija vecāku pirmais bērns un vienīgā meita, iespējams, arī vecvecāku pirmais mazbērns. Saņēma labu izglītību, iecienīja dzeju. Viņai bija vairāki brāļi, kuru skaits un vārdi gan tiek apstrīdēti. Tiek ziņots, ka viņu tāpat kā viņas māsīcu, Sultāni Humašahu, ļoti mīlēja viņu vectēvs. Ap 1557. gadu viņa apprecējās ar topošo lielvezīru Semizu Ahmedu Pašā un kopā viņiem bija vairāki bērni. Viņa bija arī Semiza Mehmeda Pašā vecmāmiņa.
Aiše-Humašaha bija politiski aktīva, būdams lielvezīra sieva un varenās Sultānes Mihrimahas meita. Viņa bija arī mātes vienīgā mantiniece, un mantoja ne tikai viņas milzīgo bagātību (ieskaitot 5 pilis), bet arī fondus, kas pēc Mihrimahas testamenta vēlāk tika nodoti dēliem. Droši vien sekojot mātes piemēram, Murada III laikā Aiše-Humašaha uzturēja tuvas attiecības ar Sultāni Safiji.
Pastāv versija, ka 1590. gadā Sultāne apprecējās trešoreiz ar Azizu Mahmudu.
Nāve
Neilgi pirms nāves viņa ar dēlu devās svētceļojumā un drīz pēc atgriešanās Aiše-Humašaha nomira savā pilī Uskudarā. Saskaņā ar vienu no versijām Aiše-Humašaha tika apglabāta viņas iespējamā vīra Aziza Mahmuda kompleksā, kura celtniecību viņa sponsorēja. Saskaņā ar citu versiju viņa tika apglabāta sava otrā vīra Ahmeda Feriduna Pašā mauzolejā, Sultānes Mihrimahas mošejā Edirnekapi.
Bērni
Ar pirmo vīru Aišei-Humašahai bija četri dēli un divas meitas;
Karls Veiprehts
Karls Georgs Ludvigs Vilhelms Veiprehts (de; — ) bija vācu izcelsmes Austroungārijas flotes virsnieks, ģeofiziķis un polārpētnieks. Kopā ar kartogrāfu Jūliusu fon Pajeru viņš no 1872. līdz 1874. gadam vadīja Austroungārijas Ziemeļpola ekspedīciju, kuras laikā tika atklāts Franča Jozefa Zemes arhipelāgs. Veiprehts 1879. gadā kopā ar Georgu fon Neimajeru nodibināja Starptautisko polāro komisiju, kuras pētniecības projekti 1882.–1883. gadā noveda pie Pirmā Starptautiskā polārā gada.
Izcelsme un izglītība
Dzimis 1838. gada 8. septembrī Darmštatē kā trešais bērns tiesas tiesas advokāta Ludviga Veiprehta un viņa sievas Marijas Magdalēnas Sofijas ģimenē. Veselības apsvērumu dēļ viņa tēvs 1842. gadā kopā ar ģimeni devās uz Bādkēnigu Odenvaldē kā grāfa Erbaha-Šēnbergas kamerdirektors. Sākotnēji bērnus mācīja privātskolotāji. No 1852. gada Karls mācījās Darmštates pilsētas Humānajā ģimnāzijā, bet jau pēc gada pārgāja uz Augstāko tirdzniecības skolu (mūsdienu Darmštates Tehnisko universitāti).
Militārā karjera
1856. gadā 18 gadu vecumā Veiprehts pievienojās Austroungārijas kara flotei. 1861. gadā viņš tika paaugstināts bocmaņa (Fähnrich zur See) pakāpē un kuģoja ar fregati Radetzky Vilhelma fon Tegethofa vadībā, kurš veicināja viņa zinātniskās tieksmes. 1865. gadā studējis ģeogrāfa Augusta Petermaņa lekciju, ko 23. jūlijā nolasīja Ģeogrāfu sanāksmē Frankfurtē pie Mainas. Petermans bija paziņojis, ka ir jānoorganizē vācu ekspedīcija uz ziemeļiem, lai iekļūtu, viņaprāt, ledus brīvajos ūdeņos starp Špicbergenu un Novaja Zemļu un, iespējams, pat līdz Ziemeļpolam. Veiprehts apsolīja Petermanam savu atbalstu un 1866. gada martā piedāvāja finansēt šādu ekspedīciju ar 2000 taleriem, kā arī vadīt ekspedīciju. Tomēr, sākoties Austrijas—Prūsijas karam, plānam nebija lemts piepildīties.
Kara laikā Veiprehts izcēlās jūras kaujā pie Lisas, kurā tika uzvarēta Itālijas flote, būdams bruņufregates Drache navigācijas virsnieks. Pēc tam viņš tika nosūtīts uz Meksiku ar tvaikoni Elisabeth, lai atbalstītu imperatoru Maksimiliānu. Kad Elizabeth 1868. gadā atgriezās Pulā, viņš devās pie Petermana, lai galu galā īstenotu savus plānus attiecībā uz Arktiku. Tika panākta vienošanās, ka Veiprehtam jāved neliels kuģis uz Grenlandes austrumu krastu, lai gūtu sākotnējo pieredzi Arktikā. Tomēr, kad Veiprehts pārcieta Karību jūras reģionā iegūtās malārijas recidīvu, Petermans Pirmo Vācijas Ziemeļpola ekspedīciju uzdeva vadīt kapteinim Karlam Koldevejam.
Pirmais arktiskais ceļojums
1869. un 1870. gadā Veiprehts kartēja Adrijas jūras austrumu piekrasti. 1870. gadā viņš tika norīkots uz Tunisu, lai novērotu 22. decembra pilno Saules aptumsumu. Veiprehts jau rudenī bija saticis Jūliusu Pajeru, kurš tikko bija atgriezies no Otrās Vācijas polārās ekspedīcijas. Vīri vienojās par kopīgu izlūkošanas braucienu uz apgabalu uz ziemeļaustrumiem no Špicbergenas 1871. gada vasarā. No vienas puses, kā sponsors darbojās Petermans, kuram vēl bija līdzekļi no ziedojumiem iepriekšējām ekspedīcijām, no otras puses, grāfs Hanss Vilčeks, imperators Francis Jozefs I un Frankfurtes ģeogrāfijas biedrība. Ekspedīcija atstāja Trumsi uz Isbjørn klāja 1871. gada 21. jūnijā. Ledus apstākļi tajā gadā bija labvēlīgi, un kuģis 1. septembrī sasniedza 78° 43′ N un 42° 30′ A pozīciju Barenca jūrā tikai ar nelielu dreifējošo ledu. Petermans redzēja, ka viņa teorija par no ledus brīvo Ziemeļu Ledus okeānu apstiprinājās un mudināja uz citu ekspedīciju ar lielāku kuģi.
Austroungārijas Ziemeļpola ekspedīcija
21. augustā Admiral Tegetthoff iestrēga ledū un kopā ar to dreifēja uz ziemeļrietumiem. Kuģis neatbrīvojās arī 1873. gada vasarā. 30. augustā ziemeļos tika pamanīta zeme, kuru Veiprehts nosauca par Ķēniņa Franča Jozefa Zemi. 1873. gada 1. novembrī kuģis atradās pietiekami tuvu Vilčekas salai, lai apkalpe varētu izkāpt krastā. Kamēr Peijers 1874. gada pavasarī pētīja jaunatklāto zemi un gandrīz sasniedza 82. platuma grādu Fligeli ragā, Veiprehts palika uz kuģa. 20. maijā viņš pameta Admiral Tegetthoff un veda apkalpi uz dienvidiem, līdzi ņemot ragavas un laivas. Novaja Zemļā viņi sastapa krievu kuģus, kas viņus nogādāja atpakaļ uz Norvēģiju.
Pirmais Starptautiskais polārais gads
1875. gadā Veiprehts ierosināja sistemātiski pētīt Arktiku starptautiskā sadarbībā. Šim nolūkam ap Ziemeļpolu būtu jāizveido pētniecības stacijas. Veiprehta nemitīgais darbs pie šī projekta beidzot noveda pie 2. Starptautiskajā meteoroloģijas kongresā Romā 1879. gadā pieņemta lēmuma noorganizēt Starptautisko polāro gadu. Veiprehts kļuva par Starptautiskās Polārās komisijas locekli, kuru sākotnēji vadīja Georgs fon Neimajers un kas rūpējās par sagatavošanos. Rezultātā Pirmā Starptautiskā polārā gada ietvaros vienpadsmit valstis izveidoja 14 stacijas (12 ziemeļu puslodē un divas dienvidu puslodē), kurās 1882./1883. gadā divpadsmit mēnešu laikā tika īstenota saskaņota zinātnisku pētījumu programma.
Karls Veiprehts nenodzīvoja līdz sava mūža darba kulminācijai. Viņš nomira no plaušu tuberkulozes 1881. gada 29. martā Mihelštatē. Viņa brālis, ārsts Roberts Veiprehts, atveda viņu mājās no Vīnes Austrijas imperatora salonā, kad viņš jau bija miris. Viņš tika apbedīts 1881. gada 31. martā līdzās savam tēvam Kēnigas kapsētā.
Pagodinājumi
Kārlis Veiprehts savas dzīves laikā tika godināts vairākkārt. Londonas Karaliskā ģeogrāfijas biedrība viņam 1874. gadā piešķīra zelta medaļu. Fiume viņam piešķīra goda pilsoņa statusu, bet Frankfurtes ģeogrāfijas biedrību iecēla Veiprehtu par goda biedru. Veiprehts ir III pakāpes Dzelzs kroņa ordeņa kavalieris.
Lai arī Veiprehts neļāva Pētermanam nosaukt salu Franča Jozefa Zemē viņa vārdā, vairākas ģeogrāfiskās vietas vēlāk ieguva viņa vārdu:
Veiprehta vārdā nosauktas ielas Bādkēnigā, Vīnē, Grācā, Minhenē, Darmštatē, Mihelštatē, Mēdlingā un Alcejā.
Kopajevs
Kopajevs (ru, no копач — 'racējs'; sieviešu dzimtē Kopajeva (Копа́ева)) ir izplatīts krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Juris Sējāns
Juris Sējāns (1952) ir latviešu televīzijas režisors un mūziķis, rokgrupu "Menuets" un "Pērkons" basģitārists. Jūrmalas pilsētas Goda pilsonis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1952. gada 30. septembrī Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonā, dzīvoja Asaros, mācījās Asaru astoņgadīgajā skolā, Jūrmalas 4. vidusskolā un Jūrmalas Mūzikas skolā, kur apguva flautas spēli. 1968. gadā kopā ar brāli Andri un citiem skolēniem nodibināja grupu "Menuets", grupas pirmais mēģinājums notika brāļu Jura un Andra Sējānu vecāku mājā Asaros.
Kopš 1981. gada Juris Sējāns līdztekus bija arī rokgrupas "Pērkons" basģitārists un dziedātājs, pārdzīvoja grupas aizlieguma periodus no 1983. līdz 1984. un no 1985. līdz 1987. gadam. Kopā ar Imantu Kalniņu un Juri Kulakovu sacerēja rokoratoriju "Kā jūra, kā zeme, kā debess" ar Māra Čaklā dzeju.
Strādā Latvijas Televīzijā par režisoru, veidojot kultūras raidījumus.
Ludvigs Teteris
Ludvigs Teteris (dzimis Ventspils apriņķa Jūrkalnes pagastā; miris 2003. gada 7. maijā) bija latviešu inženieris un sabiedriskais darbinieks, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Ventspils apriņķa Jūrkalnes pagasta "Deku" mājās zemnieku ģimenē. Mācījās Jūrkalnes pamatskolā un Alsungas vidusskolā, kuru absolvēja 1961. gadā. 1961. gadā sāka studijas Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas (LLA) Lauksaimniecības mehanizācijas fakultātē, bet 1962. gadā iesaukts Padomju armijā. 1965. gadā atsāka studijas LLA Lauksaimniecības mehanizācijas fakultātē un 1970. gadā ieguva inženiera mehāniķa kvalifikāciju.
Strādāja LLA mācību un pētījumu saimniecībā "Vecauce" par lauksaimniecības tehnikas ekspluatācijas inženieri un 1974. gadā kļuva par šīs saimniecības galveno inženieri. No 1976. gada bija Dobeles rajona apvienības "Lauktehnika" pārvaldnieks, no 1986. gada LLA mācību un pētījumu saimniecības "Vecauce" direktors. Vairākos sasaukumos bija Auces pilsētas un Dobeles rajona padomju deputāts.
Pēc AP deputāta pilnvaru laika beigām turpināja strādāt LLU mācību un pētījumu saimniecībā "Vecauce". 1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Auces pilsētas domē no saraksta "Mēs Aucei" un bija Auces pilsētas domes priekšsēdētāja vietnieks.
Miris 2003. gada 7. maijā.
Apbalvojumi
2000. gadā L. Teteri apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
Nikolajs Kopajevs
Nikolajs Kopajevs (ru;, Voroņeža — , Čerņivci) bija PSRS sporta meistars šahā (1940) un šaha teorētiķis.
Biogrāfija
Bijis pazīstams kā šaha atklātņu un galotņu teorētiķis. Pētījis skotu un spāņu atklātnes, atstājis paliekošas analīzes torņu galotnēs, kas ļauj Kopajevu salīdzināt ar Nikolaju Grigorjevu un Andrē Šeronu. Papildinājis arī Alekseja Troicka analīzes galotnē "divi zirdziņi pret bandinieku". Bijis Ukrainas čempions šaha kompozīcijā etīžu grupā. Sekmīgi piedalījies arī klātienes šaha turnīros. 1950. gadā Kijevā izcīnījis 3. vietu Ukrainas šaha čempionātā (uzvarējis Jefims Hellers). Kopš 1967. gada līdz sava mūža beigām neskaidru iemeslu dēļ pārstājis sadarboties ar šaha izdevumiem. Bijis apjomīga šaha arhīva īpašnieks, kurš pazudis pēc Kopejeva nāves.
1737. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1737. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu provinču sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Lieliskais piecinieks
«Lieliskais piecinieks» ir Latvijas Radio erudīcijas spēle. Tā tiek raidīta kopš 1992. gada. Spēle tiek raidīta svētdienās plkst. 14.06.
Spēli izveidoja Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātes absolventi Ainars Latkovskis un Ivo Krumholcs, pielāgojot BBC spēli Brain of Britain. Kopš 1994. gada tās vienīgais veidotājs un vadītājs ir Ivo Krumholcs. Sākotnēji spēlē sacentās pieci dalībnieki — pa vienam no Rīgas, Kurzemes, Latgales, Vidzemes un Zemgales, taču pašlaik piedalās četri dalībnieki (piektais pieciniekā ir raidījuma vadītājs).
Spēle notiek četrās kārtās, katrā kārtā tiek uzdoti 13 jautājumi. Katrs jautājums tiek uzdots vienam spēlētājam. Ja spēlētājs atbild nepareizi, iespēja atbildēt tiek dota nākamajam spēlētājam. Par pareizi atbildētu jautājumu tiek piešķirts viens punkts. Par trim pēc kārtas pareizi atbildētiem jautājumiem tiek piešķirts vēl viens punkts, un nākamais jautājums tiek uzdots nākamajam spēlētājam. Uzvar spēlētājs ar lielāko punktu skaitu.
Žans Fransuā de Laperūzs
Žans Fransuā de Galo, grāfs de Laperūzs (dzimis, miris visticamāk 1788. gadā) bija franču jūrasbraucējs, kura ekspedīcija pazuda Okeānijā, veicot pasaules apceļošanu.
Kara flotē no 15 gadu vecuma. Septiņgadu kara laikā ievainots Kiberonas līča kaujā. Komandējis fregati, franču flotei cīnoties pret angļiem ASV Neatkarības karā.
Bojana Stamenova
Bojana Stamenova (sr; dzimusi Belgradā) ir serbu soulmūzikas, džeza un ritmblūza dziedātāja, kas pārstāvēja Serbiju 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu Beauty Never Lies. Viņa arī piedalījās bērnu konkursā Boško Buha Theatre.
Žans Fransuā de Laperūzs
1785. gada 1. augustā ekspedīcija no Brestas devās ceļā. Apbraucot Hornas ragu, 1786. gada 9. aprīlī ekspedīcija ieradās Lieldienu salā. Tālāk ceļš veda uz Havaju salām, Aļasku, Kaliforniju. Vēlāk, šķērsojot Kluso okeānu, Laperūzs ieradās Makao, 1787. gada 9.aprīlī - Manilā. Tālāk Laperūzs devās uz Sahalīnu un Kamčatku, kur 1787. gadā 7. septembrī sasniedza Petropavlovsku. 1787. gada 6. decembrī Laperūza ekspedīcija ieradās Samoa, kur vietējo iedzīvotāju uzbrukumā gāja bojā 12 cilvēku, to skaitā "Astrolabes" kapteinis. 1788. gada 24. janvārī Laperūzs ieradās Sidnejā, Austrālijā. 10. martā ekspedīcija devās tālākā ceļā, un ekspedīcijas tālākais liktenis precīzi nav zināms.
Tika organizētas vairākas glābšanas ekspedīcijas līdz 1826. gadā Vanikoro salā tika atrastas kuģa avārijas pēdas. 1964. gadā tika atrasts "Busoles" vraks un pierakstīta salinieku leģenda par kuģu bojāeju.
Sitnīki
Sitnīki (agrāk Sitņagi) ir ciems Vārkavas novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta dienvidos 11,9 km no pagasta centra Vārkavas, 14,1 km no novada centra Vecvārkavas un 219,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Kahokijas uzkalni
Kahokijas uzkalnu štata vēsturiskā vieta (en) ir arheoloģisko izrakumu vieta Ilinoisā, ASV. Šī ir lielākā pirmskolumba laika apdzīvotā vieta, kas atrodas uz ziemeļiem no Meksikas. Atrodas Kolinsvilas pilsētas robežās štata dienvidu daļā.
Gvelfas "Storm"
Gvelfas "Storm" (en) ir hokeja komanda, kas ir bāzēta Gvelfā, Kanādā, un spēlē Ontārio hokeja līgā. Komanda dibināta 1991. gadā. 1998., 2004. un 2014. gadā "Storm" kļuvusi par līgas čempioni.
Kahokijas uzkalni
Parks aizņem 890 ha lielu platību, te atrodas ap 80 uzkalniem. Senajos laikos šī vieta bija daudz plašāka — 16 km2 platībā ar apmēram 120 cilvēka uzbērtiem dažāda izmēra, formas un funkciju uzkalniem. Lielākais no uzkalniem — Mūku uzkalns (Monks Mound) — ir apmēram 30 m augsts, 291 m garš un 236 m plats. Lielākā un ietekmīgākā apdzīvotā vieta Misisipi kultūrā. Lielāko varenību Kahokija sasniedza 13. gadsimta pašā sākumā, kad to apdzīvoja ap 20 tūkstošiem cilvēku.
Leons Sējāns
Leons Sējāns (1957) ir latviešu mūziķis, rokgrupu "Menuets" un "Pērkons" ģitārists. Jūrmalas pilsētas Goda pilsonis.
Kahokijas uzkalni
1982. gadā Kahokija iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Gvelfas "Storm"
Komandas rindās savus junioru gadus aizvadījusi virkne vēlāko NHL spēlētāju, kuru starpā ir tādi spēlētāji kā Dens Klutjē, Menijs Malhotra, Kreigs Andersons, Dastins Brauns, Raiens Kalahens, Drū Dautijs, Tods Bertuci. Pēdējos gados "Otters" sastāvā spēlējuši arī Rihards Pāniks, Robijs Fabri.
Leons Sējāns
Dzīvesgājums
Dzimis 1957. gada 29. decembrī Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonā, dzīvoja Asaros. 1974. gadā pievienojās grupai "Menuets", kuras dibinātāji bija arī viņa brāļi Juris un Andris Sējāni un kuras pirmais mēģinājums notika viņa vecāku mājā Asaros.
Gvelfas "Storm"
1995.—96. gada sezonu "Storm" rindās aizvadīja latviešu uzbrucējs Herberts Vasiļjevs, savukārt 2006.—07. gada sezonā vairākas spēles komandas rindās aizvadīja Artūrs Ozoliņš.
Leons Sējāns
Dzīvesgājums
Kopš 1981. gada Leons Sējāns līdztekus bija arī rokgrupas "Pērkons" ģitārists, pārdzīvoja grupas aizlieguma periodus no 1983. līdz 1984. un no 1985. līdz 1987. gadam.
Sakari Salminens
Sakari Salminens (dzimis 1988. gada 31. maijā) ir somu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2017) Salminens spēlē SM līgas vienībā Pori "Assat".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Salminens sāka 2007.—08. gada sezonā, tajā aizvadot 30 spēles SM līgas kluba Pori "Assat" sastāvā. Jau nākamajās divās sezonās Salminens bija viens no rezultatīvākajiem komandas spēlētājiem.
2010. gada starpsezonā uzbrucējs pārcēlās uz Kuopio "KalPa" vienību, tajā kļūstot par komandas vadošo spēlētāju. Salminena rezultativitāte turpināja augt ar katru sezonu. 2012.—13. gada sezonu uzbrucējs pirmo reizi noslēdza ar vairāk nekā vienu vidēji spēlē gūtu punktu, 54 spēlēs atzīmējoties ar 55 punktiem.
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī 2013. gada Pasaules čempionātā.
Lielie Kokini
Lielie Kokini ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 240 km attālumā no Rīgas.
Alvis Lapiņš
Alvis Lapiņš (dzimis Sesavas pagastā) ir latviešu scenārists, darbojies arī kā režisora palīgs.
1967. gadā absolvējis Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti. 1970. gadā absolvējis Vissavienības Valsts Kinematogrāfijas institūtu.
Aleksandrs Bočagovs
Aleksandrs Bočagovs (ru; — ) bija Latvijas krievu izcelsmes jurists un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts.
Alvis Lapiņš
Strādājis pie daudzām filmām, tai skaitā "Ūdensbumba resnajam runcim", "Ziemassvētku jampadracis", "Aija", "Saulessvece", "Zītaru dzimta (Vecā jūrnieku ligzda)", "Emīla nedarbi", "Ja nebūtu šī skuķa", "Tāpēc, ka esmu Aivars Līdaks", "Vectēvs, kas bīstamāks par datoru".
Aleksandrs Bočagovs
Biogrāfija
Dzimis Rīgā tirgotāju Semjona un Klaudijas ģimenē. 1904. gadā beidzis Rīgas Aleksandra ģimnāziju. Studējis jurisprudenci vispirms Pēterburgas Universitātē, pēc tam Maskavas Universitātē, kuru pabeidzis 1909. gadā. Atgriezies Rīgā, kur bija jaunākais tiesamatu kandidāts Rīgas apgabaltiesā. 1911. gadā kļuvis par vecāko tiesamatu kandidātu.
1910. gadā Bočagovs tika iecelts kolēģijas sekretāra pakāpē, 1911. gadā — paaugstināts par titulāro padomnieku. No 1911. gada bija Rīgas-Valmieras miertiesas papildu miertiesnesis, no 1914. gada — 13. iecirkņa miertiesnesis Siguldā. Neilgi pirms Vācijas armijas ienākšanas evakuējies no Siguldas. 1917. gadā Latvijā dibinājis Krievu nacionāldemokrātisko savienību, 1918. gadā dibinājis Pareizticīgo draudžu savienību. Bogačovs bija abu organizāciju priekšsēdētājs līdz 1923. gadam. 1918. gada maijā sāka strādāt Rīgā par zvērinātu advokātu.
1917. gada augustā ievēlēts Rīgas domē no Krievu nacionāldemokrātiskās savienības saraksta. Rīgas domē ievēlēts vairākkārt. Bijis Tautas padomes loceklis no Krievu nacionāldemokrātu saraksta, kā arī Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts (ievēlēts no Apvienoto krievu saraksta).
No 1918. līdz 1940. gadam bija 3. Rīgas savstarpējās kredītbiedrības juriskonsults. Tāpat ir bijis Latvijas Profesiju kameras loceklis, Krievu darba savienības un Krievu juridiskās biedrības priekšsēdētājs, Vidzemes Patronāta biedrības, Latvijas Juristu biedrības, Rīgas krievu Sv. Nikolaja palīdzības biedrības un Krievu kluba Rīgā biedrs, F. Sadovņikova nabagu patversmes komitejas loceklis.
Padomju okupācijas laikā, sākot ar 1941. gada janvāri, bija advokāts Rīgas 2. juridiskajā konsultācijā. Vācu okupācijas laikā 1941. gada septembrī ieskaitīts advokatūras sastāvā. No 1942. gada marta līdz 1944. gada oktobrim strādāja Rīgā par notāru. 1944. gada novembrī atkal kļuva par advokātu juridiskajā konsultācijā Rīgā, 1946. gada augustā izslēgts no Advokātu kolēģijas. Pēc tam bija Rīgas gāzes, ūdensvada un kanalizācijas tresta juriskonsults.
Miris Rīgā. Apglabāts Pokrova kapos.
1738. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1738. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu provinču sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
PUCP-Sat-1
PUCP-Sat-1 ir Peru pirmais pavadonis. Tas orbītā palaists 2013. gada novembrī. PUCP-Sat-1 paredzēts mazāka pavadoņa Pocket-PUCP palaišanai. Projektu vada universitātes Pontificia Universidad Católica del Perú (PUCP) Radioastronomijas institūts.
Džordžo Agambens
Džordžo Agambens (dzimis ) ir itāļu filozofs. Attīstījis Kārļa Šmita idejas par valsts izņēmuma stāvokli, Vitgenšteina idejas par dzīvesformām (lebensform), ietekmējojoties no Fuko idejām par biopolitiku.
PUCP-Sat-1
PUCP-Sat-1 veidots pēc CubeSat 1U standarta kuba formā ar malām 10 cm un masu 1,27 kg (kopā ar Pocket-PUCP). Tajā ir izvietoti 19 iekšējie sensori temperatūras mērīšanai. Kosmiskajā aparātā iebūvēts pikopavadoņa Pocket-PUCP izmešanas mehānisms. Saules baterijas izgatavotas EADS Astrium Vācijā. Pavadoņa stabilizāciju nodrošina pasīvie neodimēdija magnēti un aktīvie žiroskopi.
Džordžo Agambens
Dzimis Romā, studēja tiesības un filozofiju La Sapenca universitātē. Piedalījās Heidegera semināros. Draudzējas un sadarbojas ar daudziem redzamiem Itālijas un Francijas intelektuāļiem. Pētījis Benjamina daiļradi, bija Benjamina rakstu itāļu valodā redaktors. Pasniedzis dažādās Itālijas, Francijas un ASV universitātēs. Kritizējis ASV reakciju uz 2001. gada 11. septembra uzbrukumiem.
PUCP-Sat-1
6. decembrī 08:00 UTC no PUCP-Sat-1 tika izlaists pikopavadonis Pocket-PUCP.
Igors Bobkovs
Igors Bobkovs (dzimis 1991. gada 2. janvārī) ir krievu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2019) Bobkovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Omskas "Avangard" rindās.
Spēlētāja karjera
Karjeru Ziemeļamerikā Bobkovs uzsāka 2010.—11. gada sezonā, kad pievienojās Ontārio hokeja līgas klubam Londonas "Knights". Sezonas gaitā vārtsargs aizvadīja divas spēles arī Amerikas hokeja līgas kluba Sirakjūsas "Crunch" rindās. Nākamajā sezonā Bobkovs spēlēja OHL vienībā Kingstonas "Frontenacs", "Crunch" rindās aizvadot četras spēles.
2012.—13. un 2014.—15. gada sezonās Bobkovs tika pieteikts vairākām NHL spēlēm Anahaimas "Ducks" rindās, taču laukumā ne reizi nedevās, tā arī nepiedzīvojot savu NHL debiju. No 2012. līdz 2015. gadam spēlēja AHL vienības Norfolkas "Admirals" un ECHL kluba Jūtas "Grizzlies" rindās.
2015. gada vasarā atgriezās Krievijā, pievienojoties KHL klubam Vladivostokas "Admiral". "Admiral" sastāvā aizvadīja trīs sezonas, līdz parakstīja divu gadu līgumu ar Omskas "Avangard".
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. un 2011. Pasaules čempionātos junioriem, 2011. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Piektās koalīcijas karš (1809)
Piektās koalīcijas karš (fr, 1809) bija daļa no Eiropas valstu koalīcijas kariem pret Francijas impēriju. Piektajā koalīcijā pret Napoleona vadīto armiju 1809. gadā iesaistījās Austrijas Impērija, Apvienotā Karaliste, Portugāles karaliste, Spānijas Karaliste, Sicīlijas karaliste un Sardīnijas Karaliste. Francijas impērijas pusē karoja tās vasaļvalstis Varšavas hercogiste, Holandes karaliste, Itālijas karaliste, Neapoles karaliste, kā arī Reinas konfederācija un Šveice.
Laikā, kad Napoleona armija iebruka Spānijā, Austrijas Impērijas ķeizars 1809. gada 9. aprīlī pieteica karu Francijai un iebruka Itālijā un Polijā. Austrijas cerības uz plašu tautas sacelšanos pret franču virsvaru vācu zemēs nepiepildījās. Ap 90 000 karavīru lielā Napoleona armija 13. maijā iegāja Vīnē un 6. jūlija kaujā pie Vagramas sagrāva Piektās koalīcijas spēkus. 14. oktobrī Austrija un Francija Šēnbrunnā noslēdza miera līgumu.
Kara bērnības muzejs
Kara bērnības muzejs (bosniešu: Muzej ratnog djetinjstva) ir vēstures muzejs Sarajevā, Bosnijā un Hercegovinā, kas tika atvērts 2017. gada janvārī. Muzejs iepazīstina ar bērnu pārdzīvoto Bosnijas kara pieredzi, veidojot stāstu ar priekšmetiem, video liecībām un mutvārdu vēstures fragmentiem. 2018. gadā kā daļa no 2018. gada Eiropas muzeju gada balvas muzejam tika piešķirta Eiropas Padomes muzeju balva, kas ir viena no prestižākajām muzeju nozares balvām.
Projekts sākās 2010. gadā, kad Jasminko Halilovičs, Sarajevas uzņēmējs, aktīvists un “kara bērns”, izmantoja tiešsaistes platformu, lai apkopotu īsus jaunu pieaugušo atmiņu stāstus, kuri bija bērni Bosnijas kara laikā. Atmiņas iesniedza vairāk nekā 1000 jauniešu. Halilovičs apkopoja šos atmiņas grāmatā, kas tika publicēta 2013. gadā. Grāmata pēc tam ir tulkota vācu un japāņu valodā.
Kad Halilovičs sāka sarakstīties ar jaunajiem pieaugušajiem, kuri iesniedza atmiņas, viņš saprata, ka daudziem bijušajiem “kara bērniem” joprojām ir specifiski priekšmeti, kurus viņi saista ar savām atmiņām. Viņš sāka strādāt ar citu jauno profesionāļu komandu, lai izveidotu muzeja kolekciju, galu galā savācot vairāk nekā 3000 priekšmetu un vairāk nekā 60 mutiskas vēstures liecības.
Muzeja kolekcijā ir dienasgrāmatas, rotaļlietas, fotogrāfijas, apģērba gabali un dažādi citi priekšmeti, kurus ziedojuši karā izdzīvojušie. Visi priekšmeti tiek pasniegti kopā ar pirmās personas atmiņām no personas, kura tos ziedojusi. Papildus priekšmetiem apmeklētāji var klausīties liecības un lasīt fragmentus no mutvārdu vēstures intervijām.
Buvaisars Saitijevs
Buvaisars Saitijevs (ce, ru; dzimis Hasavjurtā, Dagestānā) ir bijušais čečenu tautības Krievijas cīkstonis, startē brīvajā cīņā.
Viņš izcīnīja trīs zelta medaļas olimpiskajās spēlēs (1996, 2004, 2008). Uzvarējis arī 6 pasaules čempionātos un 6 Eiropas čempionātos.
Ernests Martēns
Ernests Martēns (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Martēns startēja gan peldēšanas, gan ūdenspolo sacensībās. Ūdenspolo turnīrā viņš bija komandas Pupilles de Neptune de Lille #1 biedrs. Komanda turnīrā startēja tikai pirmās kārtas mačos, kur zaudēja Beļģijas ūdenspolo komandai, Briseles peldēšanas un ūdenspolo klubs. Peldēšanā viņš startēja 4000 metru brīvā stila disciplīnā, kur ar rezultātu 1:26:32.2 izcīnīja 7. vietu.
HC Fribourg-Gottéron
HC Fribourg-Gottéron ir profesionāla hokeja komanda, kas bāzēta Fribūrā, Šveicē, un spēlē Šveices hokeja līgā. Komanda dibināta 1938. gadā.
Šveices čempiones titulu komanda nekad nav izcīnījusi, taču četras reizes tā ir izcīnījusi sudraba medaļas. Pēdējo reizi komanda to paveica 1994. gadā.
2014.—15. gada sezonā komandā spēlēja latviešu uzbrucējs Jānis Sprukts.
Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests
Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests (Durrell Wildlife Conservation Trust) ir starptautiska dabas aizsardzības organizācija, kuras mērķis ir savvaļā dzīvojošo sugu un pasugu aizsardzība un saglabāšana. 1963. gadā ar nosaukumu Džērsijas savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests dibināja Džeralds Darels. Tika pārdēvēts 1999. gada 26. martā. Atrodas Džērsijas salā senas muižas teritorijā, kur 1959. gadā Darels izveidoja Džersijas zooloģisko dārzu.
Par tresta simbolu izvēlējās dodo,— putnu, kas kādreiz dzīvoja Maurīcijā un ļoti strauji bija iznīcināts tūliņ pēc salas atklāšanas. Par šo izvēli grāmatā "Noķeriet man kolobusu" Darels rakstīja: "Ar to gribējām simboliski parādīt, cik viegli un cik īsā laika sprīdī cilvēku nesaprātīgā rīcība un alkatība spēj izdzēst dzīvnieku sugu no zemes virsas tā, ka pat pēdas nepaliek".
Trests gadu garumā ir ņēmis dalību aptuveni 50 aizsardzības programmās 18 dažādās valstīs.
Andrejs Jessens
Andrejs Jessens (dzimis, miris ) bija latviešu bendija, hokeja un futbola spēlētājs.
1920. gados pievērsās bendijam, kļuva par vienu no labākajiem uzbrucējiem Latvijā. Latvijas Sporta biedrības sastāvā četras reizes kļuvis par Latvijas čempionu.
1930. gadu sākumā pievienojās Rīgas US hokeja komandai, kuras sastāvā kļuva par Latvijas čempionu 1937. gadā. Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījās 1935. gada Pasaules čempionātā, kur spēlē pret Nīderlandes izlasi guva trīs vārtus, kas ir pirmais Latvijas sportistu hat trick Pasaules čempionātā.
Otrā pasaules kara beigās nokļuva Vācijā, pēc tam pārcēlās uz dzīvi Kanādā, kur miris 1965. gadā.
Grimšova aizsegšanās
Grimšova aizsegšanās ir tēma šaha kompozīcijā. Tās būtība — aizsargājoties no drauda vai gājiena spaida dēļ, divas pretinieka dažādā virzienā ejošas tālšāvēja  figūras (viena no tām var būt bandinieks) spiestas iet uz kritisko lauciņu, kur tās savstarpēji aizsedzās divos variantos. Divvilcī šī aizsegšanās nekavējoties noved pie mata.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Maltečkas dzirnavu ezers
Maltečkas dzirnavu ezers ir mākslīga ūdenstilpe Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā. Uzstādināta uz Maltas upes pie Utānu—Stikutu ceļa, ūdens enerģiju izmantoja dzirnavu darbināšanai.
Fabiāno Karuāna
Fabiāno Karuāna (it; dzimis, Maiami) ir Itālijas un ASV starptautiskais lielmeistars šahā (2007).
Biogrāfija
Piedzimis itāļu izcelsmes amerikāņu ģimenē Floridā. Ir ASV un Itālijas dubultpilsonis. 1996. gadā viņa ģimene pārvākusies uz Ņujorku, kur Karuāna iemācījies spēlēt šahu. No astoņu gadu vecuma jau aizrāvies ar šahu, bet no deviņu gadu vecuma sācis piedalīties nopietnos turnīros. 2002. gadā kļuvis par jaunāko ASV šahistu, kas turnīrā uzvarējis lielmeistaru (cietušais bija Latvijā dzimušais Aleksandrs Voitkēvičs). Tajā pašā gada uzvarējis Panamerikas junioru čempionātā (U-10), bet 2003. gadā atkārtojis šo panākumu U-12 vecuma grupā. 2004. gadā pārcēlies uz dzīvi Madridē un savu šahista karjeru turpinājis Eiropā, kur pārstāvējis Itāliju. Četras reizes uzvarējis Itālijas šaha čempionātos (2007, 2008, 2010, 2011).
Itālijas un ASV izlašu sastāvā piedalījies šaha komandu sacensībās:
2007. gadā 14 gadu, 11 mēnešu un 20 dienu vecumā kļuvis par ASV un Itālijas jaunāko lielmeistaru visu laiku vēsturē.
Dažādu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs. 2014. gadā izcīnījis Pasaules vicečempiona titulu ātrajā šahā. Tajā pašā gadā izcīnījis ievērojamu panākumu Sentluisā, kur starptautiskajā šaha turnīrā Sinquefield Cup startējis ar 7 uzvarām pēc kārtas, bet kopvērtējumā izcīnījis 8½ punktus 10 partijās un par 3 punktiem apsteidzis Pasaules čempionu šahā Mangnusu Kārlsenu.
2018. gada martā Berlīnē uzvarējis pretendentu turnīrā un izcīnījis tiesības piedalīties mačā par Pasaules čempiona nosaukumu šahā. 2018. gadā Sentluisā izcīnījis sudraba medaļu ASV šaha čempionātā. 2018. gada novembrī Londonā zaudējis mačā par Pasaules čempiona šahā nosaukumu pret Norvēģijas lielmeistaru Magnusu Karlsenu ar 6:9.
2019. gada oktobrī Daglasā izcīnījis 2. vietu FIDE Grand Swiss turnīrā.
2021. gada janvārī ierindojies 4. vietā Veikanzē (Nīderlande) vadošo lielmeistaru šaha turnīrā. 2021. gada aprīlī Jekaterinburgā palicis 4. vietā Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā. 2021. gada jūnijā Bukarestē dalījis 7.-8. vietu Grand Chess Tour 1. posma turnīrā. 2021. gada oktobrī izcīnījis 2. vietu ASV šaha čempionātā.
2021. gada novembrī Rīgā izcīnījis 2. vietu 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā un iekļuvis 2022. gada FIDE Pretendentu turnīrā. 2022. gada janvārī dalījis 7.-8. vietu tradicionālajā Tata Steel Masters lielmeistaru turnīrā. 2022. gada jūlijā Madridē ierindojies 5. vietā Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā. 2022. gada oktobrī Sentluisā uzvarējis ASV šaha čempionātā. 2022. gada decembrī Almati dalījis 2.-3. vietu Pasaules ātrā šaha čempionātā. 2023. gada maijā Bukarestē uzvarējis starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā GCT Superbet Chess Classic.
Hidrauliskais dzinējs
Hidrauliskais dzinējs ir dzinējs, kas paredzēts hidrauliskās enerģijas pārvēršanai mehāniskajā enerģijā. Pie hidrauliskajiem dzinējiem ir pieskaitāmi hidromotori, hidrocilindri un hidroturbīnas.
Hidrauliskie dzinēji mēdz būt tilpuma un hidrodinamiskie. Praksē biežāk izmanto tilpuma hidrauliskos dzinējus, jo pie vienādas izstrādājamās jaudas, tie ir kompaktāki un vieglāki. Tilpuma hidrauliskie dzinēji pēc konstrukcijas līdzinās tilpuma sūkņiem. Tāpat šiem dzinējiem ir arī analogi starp pneimatiskajiem dzinējiem.Tomēr ne visus sūkņus var izmantot kā hidrauliskos dzinējus, piemēram, virzuļsūknis var darboties tikai kā sūknis sadales vārstu sistēmas dēļ.
1739. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1739. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu provinču sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
2021. gada Aizkraukles novada domes vēlēšanas
'''2021. gada Aizkraukles novada domes vēlēšanas''' notika 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Aizkraukles novada domē tika ievēlēti 19 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 10 kandidātu saraksti, kas kopā sastāvēja no 168 kandidātiem.
Vēlēšanu norise
Oficiālajā vēlēšanu dienā, sestdienā,, iecirkņi bija atvērti no pulksten 7ː00 līdz 20ː00 (LAT) , bet ikkatrā iecirknī vēlētājs varēja arī balsot iepriekš — gan pirmdienā, , no pulksten 16ː00 līdz 20ː00 (LAT) , gan ceturtdienā, , no pulksten 9ː00 līdz 16.00 (LAT) , gan arī piektdienā, , no pulksten 13ː00 līdz 20ː00 (LAT).
Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti. COVID-19 pandēmijas dēļ iecirkņos bija jāievēro dažādi epidemioloģiskās drošības pasākumi, kā, ierodoties iecirknī, bija jāvelk sejas maska, jāievēro divu metru distance no citiem cilvēkiem un jādezinficē rokas, papildus arī tika ieteikts uz vēlēšanām nākt ar savu pildspalvu.
Balsošanas sistēma
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad dome tiek ievēlēta uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Novada domē tiek ievēlēti 19 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir no 30 001 līdz 60 000 cilvēkiem.
Tiesības piedalīties Aizkraukles novada domes vēlēšanās ir Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem ir reģistrēta dzīvesvieta Aizkraukles novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Aizkraukles administratīvajā teritorijā pieder nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).
Kandidātu saraksti
tika izlozēti sarakstu kārtas numuri.
Vangari Maatai
Vangari Maatai (Wangari Muta Maathai; dzimusi, mirusi ) bija Kenijas sabiedriskā un politiskā darbiniece. 2004. gadā viņa bija pirmā afrikāniete, kura ieguva Nobela miera prēmiju par viņas ieguldījumu ilgtspējīgā attīstībā, demokrātijas un miera sekmēšanā.
Pēc izglītības Maatai ir bioloģijas zinātņu doktore. Izglītību ieguvusi gan dzimtajā Kenijā, gan vēlāk, izmantojot ārvalstu stipendiju, Amerikas Savienotajās Valstīs. Septiņdesmitajos gados, kad viņa atgriezās dzimtenē, iesaistījās sabiedriskajās aktivitātēs. 1977. gadā Maatai izveidoja nevalstisko organizāciju Zaļās jostas kustība, kas nodarbojas ar koku stādīšanu, lai nodrošinātu koksnes resursu atjaunošanos, saglabāšanos, kā arī novērstu zemes noplicināšanu. Kopš organizācijas izveidošanas tā ir nodrošinājusi vairāk kā 45 miljonu koku iestādīšanu Kenijā. Paralēli tam šī organizācija aizstāv cilvēktiesību ievērošanu un aizsardzību. Kopš 1986. gada Zaļās jostas kustība darbojas arī citās Āfrikas valstīs.
2003. gadā Maatai ievēlēja Kenijas parlamentā. Šajā laika periodā viņa bija arī Vides ministra vietniece. 2004. gadā viņa saņēma Nobela miera prēmiju par ieguldījumu ilgtspējīgā attīstībā, demokrātijas un miera sekmēšanā. Galvenokārt prēmija tika piešķirta par Zaļās jostas kustības veiktajām aktivitātēm. Viņa bija pirmā afrikāniete un divpadsmitā sieviete, kura ieguva šo atzinības apliecinājumu. 2009. gadā pēc Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāra Pana Kimuna iniciatīvas Maatai kļuva par ANO miera vēstnieci klimata izmaiņu jautājumos.
Džu Dzjiņera
Džu Dzjiņera (zh, ; dzimusi ) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2019).
Biogrāfija
2016. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā meiteņu G14 vecuma kategorijā. 2017. gadā bijusi trešā Āzijas 3.5 zonas turnīrā aiz Džai Mo un Ni Šicjuņas, apsteidzot Suņu Fanhui, un izcīnījusi tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2018. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Ķīnas sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Lelu Džavahišvili, bet 2. kārtā zaudējusi Natālijai Pogoņinai. 2021. gada maijā izcīnījusi 3. vietu Ķīnas sieviešu šaha čempionātā.
2021. gada novembrī Rīgā izcīnījusi 3. vietu 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm. 2022. gada septembrī Astanā izcīnījusi 3. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2023. gada februārī Minhenē ierindojusies 5. vietā FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2023. gada aprīlī Ņūdelī dalījusi 1.-3. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņam piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2019. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Koka topoloģijas tīkls
Parasti koka tīkli
Parastu koka tīkla topoloģiju raksturo divi parametri: sazarojums — d, paaudžu skaits — G. Kopējo mezglu skaitu — N, un perifēro ierīču mezglu N_p, aprēķina pēc formulas :
Rīki strādāšanai ar tīkliem
Grupa no Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta ir izstrādājusi funkciju kopu Matlab programmā, kas var palīdzēt analizēt tīklus. Šos rīkus var izmantot arī koku tīklu izpētei.
Dace Rīdūze
Dace Rīdūze (dzimusi Cēsīs) ir latviešu režisore.
Kā režisore strādājusi Izglītības un zinātnes ministrijas kultūras namā un Hermaņa Paukša Akadēmiskajā teātrī un Dramaturgu teātrī. 1997. gadā sākusi strādāt studijā "Animācijas Brigāde". 2000. gadā uzņemta Latvijas Kinematogrāfistu savienībā.
6. rezerves korpuss (Vācija)
'''Vācijas impērijas 6. rezerves korpuss, saīsināti VI. R.K.''' bija militārā formācija Vācijas impērijas karaspēka sastāvā Pirmā pasaules kara  (1914–1918) un Latvijas brīvības cīņu laikā.
Kaujas ceļš
Silēzijas 6. rezerves korpuss ģenerāļa Konrāda fon Goslera vadībā tika izveidots Breslavas pilsētā pēc vispārējās mobilizācijas izziņošanas 1914. gada 2. augustā, tajā ietilpa 11. un 12. rezerves divīzijas. 22. augustā tas 5. armijas sastāvā cīnījās Beļģijas un Francijas teritorijā. 1916. gadā piedalījās Verdenas un Sommas kaujās. 1918. gada Pavasara ofensīvas laikā cīnījās 17. armijas un 7. armijas sastāvā.
Pēc Novembra revolūcijas un Pirmā pasaules kara beigām 1919. gada janvārī 6. rezerves korpusu pakļāva Vācijas austrumu robežu apsardzei Kēnigsbergā izveidotajai Ziemeļu armijas virsvadībai (Armeeoberkommando Nord). Lai aizsargātu Austrumprūsijas pierobežu reģionus no iespējamā Padomju Latvijas armijas (PLA) uzbrukuma, Liepājā esošajam Vācijas armijas garnizonam pievienoja no brīvprātīgajiem izveidoto Dzelzsdivīziju. Visus šos spēkus 1919. gada 1. februārī apvienoja 6. rezerves korpusā, par kura komandieri iecēla Liepājas militāro gubernatoru Rīdigeru fon der Golcu.
Lielie Krīviņi
Lielie Krīviņi ir ciems Biķernieku pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 245 km attālumā no Rīgas.
6. rezerves korpuss (Vācija)
Kaujas ceļš
Pēc sakāves Cēsu kaujās 1919. gada 26. jūnijā Dzelzsdivīzija pārgāja Latvijas Pagaidu valdības (A. Niedras kabinets) pakļautībā — divīzijas personālsastāvs nezaudēja savu Vācijas pavalstniecību, apgāde un algas palika Vācijas armijas ziņā. Pēc Strazdumuižas pamiera sakautajiem vācu spēkiem nekavējoties bija jāpārtrauc jebkāda kara darbība un jāatstāj Rīga, tomēr Vācijas armijas 6. rezerves korpuss joprojām uzturējās Kurzemē un Zemgalē. 21. septembrī fon der Golcs noslēdza līgumu ar Pāvelu Bermontu, saskaņā ar kuru vācu okupētās teritorijas civilpārvalde tika nodota Bermontam, bet Latvijā dislocētie vācu spēki formāli pārgāja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas pakļautībā.
Pēc ģenerāļa Rīdigera fon der Golca atsaukšanas 1919. gada 12. oktobrī par Rietumkrievijas armijas vācu daļu komandieri Kurzemē un Žemaitijā tika iecelts ģenerālis Valters fon Eberharts, kas vadīja vācu karaspēka vienību tālākās kaujas līdz 1919. gada decembra vidum pret Latvijas un Lietuvas karaspēkiem.
Perma-36
Perma-36 bija neoficiāls nosaukums Gulaga soda nometnei pie Kučino ciema, 100 km uz ziemeļaustrumiem no Permas Krievijā, kura zināma arī pēc nosaukuma saīsinājuma ITK-36. Izveidota 1946. gadā, tā darbojās līdz pat 1987. gada decembrim, kad tā tika slēgta. Taču, atšķirībā no citām Gulaga nometnēm, tā netika iznīcināta un 1994. gadā, pēc Krievijas cilvēktiesību aizstāvības organizācijas Memorial inicinatīvas, tās vietā tika izveidots politisko represiju vēstures memoriālais muzejs «Perma-36».
Linavas iela
Linavas iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Tā sākas krustojumā ar Aglonas ielu un beidzas strupceļā. Kopējais ielas garums ir 67 metri.
Vēsture
Iela tika izveidota 1936. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies.
Ielu savienojumi
Linavas iela krustojas ar šādām ielām:
Jermolas
Jermolas (arī Jermoli) ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā vietējo autoceļu V562 (Greivuļi _ Ilzeskalns) un V574 (pievedceļš Burzavas asfaltbetona rūpnīcai) krustojumā, uz austrumiem no Jermolu meža, 4 km no pagasta centra Sondoriem, 8 km no novada centra Rēzeknes un 242 km no Rīgas. Pašlaik Jermolās darbojas divas zemnieku saimniecības, kā arī muzikālais teātris-studija «Baltie lāči».
Rubeņu baznīca
Rubeņu Svētā Pētera un Pāvila Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Jēkabpils novada Rubenes pagasta centrā Rubeņos.
Vēsture
Rubeņu pirmais dievnams ir bijis koka ēka, ko cēluši jezuīti 1759. gadā Svēto Pētera un Pāvila godam. Tas atradies Rubeņu vecajā kapsētā, no tagadējās baznīcas gala durvīm labajā pusē aiz žoga. Baznīca bijusi Bebrenes draudzes filiāle, lai gan pie tās pastāvīgi dzīvojuši priesteri. Pēc mūra dievnama uzcelšanas veco koka baznīcu nojauca un no iegūtajiem būvmateriāliem uzcēla nelielu kapelu draudzes kapos.
Eksterjers
Baznīca ir mūra celtne, būvēta krusta veidā, 30 metrus gara, 17 metrus plata ēka ar vienu torni un skārda jumtu. No ārpuses apmesta un krāsota, mūrus atbalsta daudzi piloni. Ieejas durvis no gala un sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz mūra žogs ar lieliem vārtiem fasādē. Dārzā atrodas prāvesta Andžāna uzceltā plebānija un saimniecības ēkas. Šeit, dārzā arī apbedīti priesteri, tāpēc redzamas prāvestu Ādama Dobkieviča un Antona Rimoviča kapu vietas.
Interjers
Tā ir trīs navu telpa ar koka grīdu un griestiem, kas segti līmeniski. Virs ieejas ir kora telpas, kas balstās uz diviem pīlāriem, tajās ir ērģeles. Presbitērija abās pusēs ir sakristejas. Presbitērijā pie sienām redzamas četras evaņģēlistu gleznas. Dievnamā ir trīs altāri. Galvenais jeb centrālais ir mūra altāris ar koka virsbūvi, tas atrodas centrā pie presbitērija gala sienas. Tajā ir glezna "Kristus Olīvu dārzā", bet virs tās Svētā Miķeļa glezna. Abos altāra sānos ir mākslinieces Balules izveidotie eņģeļu tēli. Abi sānu altāri bagātīgi rotāti kokgriezumiem. Labās puses altārī ir Svētā Pētera, bet kreisajā — Svētās Ģimenes glezna. Aplūkojama ir kancele, četri feretroni, no kuriem trīs ir ļoti seni. Īpatnējs ir kokā griezts kristību trauks, ko tā pamatā tur trīs eņģeļu figūras, bet virsējā daļā atrodas Pestītāja Kristīšanas Jordānā tēli.