cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ūdenspolo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Sacensību formāts
Sacensībās piedalījās 12 vīriešu un 8 sieviešu izlases.
Kūdra
Kūdra ir organiskas izcelsmes nogulumiezis, kas veidojas no augu paliekām purvos. Purvu kopplatība Latvijā sasniedz 6400 km², gandrīz 10% no valsts teritorijas. Kūdras resursi varētu būt ap 11,3 miljardiem m³ jeb 1,7 miljardi t (sausa masa). Sausu kūdru izmanto par kurināmo. Kūdru lieto arī lauksaimniecībā un dārzkopībā, no tās var izgatavot siltumizolācijas materiālus. Kūdra ir lēni atjaunīgs dabas resurss, tā veidojas arī mūsdienās. Laika gaitā nonākot lielākā dziļumā, attiecīgi augstākā temperatūrā un zem lielāka augšējo slāņu spiediena, kūdra pārvēršas vispirms par brūnoglēm, bet pēc tam par akmeņoglēm.
Kūdra ir irdens, vai vāji konsolidēts kaustobiolīts: organogēni nogulumi, kas satur ne vairāk par 50% minerālvielu (no sausās vielas svara) un ir uzkrājušies, paaugstinātā mitruma un skābekļa nepietiekamības apstākļos nepilnīgi sadaloties atmirušajai augu biomasai. Kūdras sausā viela lielākoties sastāv no daļēji sadalījušos augu atliekām, augu audu sadalīšanas produktiem, šūnu struktūru zaudējušas, tumšas amorfas vielas: humusa, kā arī minerālvielām. Mitruma saturs dabiski mitrajā kūdrā parasti svārstās 85-95% robežās un ir atkarīgs no kūdras sadalīšanās pakāpes un tipa Kūdras veidošanās galvenokārt norisinās purvos. Purvs ir pārmērīgi slapja vieta kur augsnes cilmiezi sedz kūdras kārta, kuras biezums dabīgi nenosusinātajā stāvoklī ir lielāks par 30 cm. Purvu rašanās un veidošanās norisinās dažādi, tomēr saskatāmi divi pamatvirzieni: brīvu ūdeņu aizaugšana un sauszemes pārpurvošanās. Pirmajā gadījumā, attīstoties ūdens augiem un uzkrājoties to atliekām, ūdens daudzums baseinā pakāpeniski samazinās, savukārt otrajā gadījumā, pieņemoties augiem, kas saista ūdeni un rada velēnu, ūdens daudzums uz sauszemes pieaug. Izšķir trīs galvenos kūdru tipus: Kūdras iedalīšana tipos balstās uz kūdras rašanās apstākļiem.
Orķestra bedre
Orķestra bedre ir vieta teātrī (parasti atrodas pazeminātā vietā skatuves priekšā), kurā uzstājas mūziķi. Orķestra bedres tiek izmantotas teātra formās, kurās nepieciešama mūzika (piemēram, opera un balets). Diriģents parasti atrodas orķestra bedres priekšpusē ar skatu uz skatuvi.
Būvniecība
Pacēlāju parasti var nolaist līdz galam līdz noliktavas vietai zem skatuves vai pusceļā līdz grīdas līmenim, vai līdz galam līdz līmenim ar skatuvi. Kad lifts ir nolaists līdz galam, to var piepildīt ar aprīkojumu vai rekvizītiem no skatuves apakšas un pēc tam pacelt un izkraut uz skatuves. Bedri var pacelt tā, lai tā būtu vienā līmenī ar skatītāju sēdvietu grīdu, lai tajā būtu vairāk sēdvietu. Tas ir izplatīts, ja skatuve tiek izmantota rokšovam, bet pēc tam bedres zona tiek izmantota stāvēšanai. Kad bedre ir pacelta līdz galam, vienā līmenī ar skatuvi, to var izmantot kā skatuves daļu, lai dotu vairāk vietas lielākām izrādēm. Šādi uzstādīts lifts dod teātrim daudz lielāku elastību un spēju pielāgoties dažādiem notikumiem, kas notiek teātrī. Tas nodrošina daudz dažādu iestatījumu, katrs no tiem ir individuāls noteikta veida iestudējumiem.
Arī orķestra bedrei nav jāatrodas tieši skatuves priekšā, lai gan daudzi patroni cer redzēt orķestra uzstāšanos skatuves priekšā; ja citur teātros atrodas orķestra bedre, diriģenta kustības var pārraidīt uz monitoriem, kas redzami no skatuves, lai aktieri varētu sekot norādēm.
Vēsture
Agrāk teātra vēsturē no 1500. līdz 1650. gadam orķestra bedre tika saukta arī par pagalmu, un tas bija zemāks līmenis, kurā zemākas klases skatītāji stāvēja, lai skatītos izrādi. Kopumā tas bija ļoti pārpildīts un bija grūti redzēt visu skatuvi. Vietas apjoms pagalmā mainījās dažādos posmos. Visi pārējie sēdētu parastajās sēdvietās, kur bija redzama visa skatuve. Kopš tā laika orķestra bedre ir mainīta un uzlabota, lai labāk darbotos ar mūsdienu teātri. Tagad orķestra bedres ir izstrādātas daudz labāk, un tām ir daudz dažādu pielietojumu
Lietojumi
Reizēm, kad teātrī tiek izrādīta opera vai mūzikls un ir nepieciešama dzīvā mūzika, orķestra bedre tiek nolaista līdz galam un mūziķi spēlējas bedrē skatuves priekšā. Tādā veidā orķestra vadītājs var redzēt, kas notiek uz skatuves, un labāk izjust, kad sākt un pārtraukt mūziku. Dažkārt ir ļoti precīzi norādījumi, kas režisoram jādod noteiktiem skaņas efektiem, un ir ļoti svarīgi, lai tie tiktu izdarīti īstajā laikā. Orķestra spēlēšana bedrē rada problēmas, jo bieži vien pietrūkst vietas un cieš skaņas kvalitāte, jo instrumenti ieplūst cita instrumenta mikrofonos, kad visi tiek saspiesti cieši kopā.
Pirms 19. gadsimta diriģents stāvēja pie skatuves malas ar seju pret publiku un orķestri, ar muguru pret skatuves izpildītājiem, kā parādīts Palais Garnier orķestra bedres plānā. 19. gadsimta beigās tipiskā diriģenta atrašanās vieta mainījās. Tagad diriģents stāv skatītāju pirmās rindas priekšā, ar muguru pret publiku, ar seju pret orķestri un pret izpildītājiem uz skatuves.
1855. gads
1855. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Metelis
Metelis (lt) ir ezers Lietuvas dienvidu daļā, Lazdiju rajonā, ap 7 km ziemeļos no Seirijiem. Sestais lielākais ezers Lietuvā.
Lauka hokejs 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Lauka hokejā 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 2 medaļu komplekti - vīriešu un sieviešu komandu sacīkstēs. Sacensības notiek no 10. līdz 23. augustam, Pekinas pagaidu lauka hokeja laukumā.
Klodava
Klodava (pl) ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz austrumiem no Kolo. Pilsētā ir lielākās darbojošās sāls raktuves Polijā.
No 1793. līdz 1920. gadam (ar pārtraukumu no 1807. līdz 1815. gadam, kad tā atradās Varšavas hercogistes sastāvā) ietilpa Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Vostoka I
Vostoka I bija padomju iekškontinentālā polārstacija Austrumantarktīdā. Tika izveidota kā pagaidu stacija 2. Padomju antarktiskās ekspedīcijas laikā 640 km no piekrastes stacijas Mirnijas. Darbojās no 1957. gada 12. aprīļa līdz 1. decembrim. Stacija tika izveidota Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros 3252 m vjl uz 2900 m bieza ledus vairoga. Polārā nakts šajā apvidū ilgst no 15. maija līdz 27. jūlijam.
Pētījumu programma ietvēra meteoroloģiju, aeroloģiju, aktinometriju un glacioloģiju. Stacija sastāvēja no četrām ēkām, kurās izvietojās radiostacija, elektrostacija, virtuve un kopkajīte, dzīvojamā telpa. 60 m uz ziemeļiem atradās aeroloģijas paviljons.
Aprīkojums uz stacijas vietu tika nogādāts ar transporta karavānu no Mirnijas stacijas 18. martā. Pēc astoņu mēnešu darbības stacija tika slēgta un daļu aprīkojuma pārveda uz ģeomagnētiskā pola rajonu, kur tika izveidota pastāvīgā stacija Vostoka. Vēlāk Vostoka I tika izmantota kā viena no rezerves nometnēm degvielas un citu krājumu uzglabāšanai transporta karavānu apkalpošanā maršrutā Mirnija - Vostoka.
Srodas apriņķis
Srodas apriņķis var būt:
Kubas futbola izlase
Kubas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Kubu starptautiskās futbola sacensībās. Kubas futbola izlasi pārvalda Kubas Futbola asociācija. Savu pirmo oficiālo spēli izlase aizvadīja 1930. gadā, cīnoties pret Jamaikas izlasi. Kubas izlase pagaidām vienīgo reizi FIFA Pasaules kausā piedalījās 1938. gadā, kad iekļuva ceturtdaļfinālā. CONCACAF Zelta kausa turnīrā Kubas izlases lielākais sasniegums ir iekļūšana ceturtdaļfinālā. CONCACAF čempionātā tā 1971. gadā ir ieguvusi 4. vietu.
Džims Kerijs
Džims Kerijs (en, īstajā vārdā Džeimss Jūdžīns Kerijs (James Eugene Carrey), dzimis Ņūmārketā, Kanādā) ir amerikāņu un kanādiešu kinoaktieris un komiķis.
Biogrāfija
Džims Kerijs piedzima 1962. gada 17. janvārī Ņūmārketas pilsētā, Ontārio provincē, Kanādā. 16 gadu vecumā pameta skolu, uzstājās komiķu klubos. Pēc gada pārvācās uz Losandželosu, ASV, sāka piedalīties humoristiskos šovos, spēlēt nelielas lomas kino.
Pirmie nozīmīgie panākumi bija 1994. gadā ar lomām filmās "Eiss Ventura: Zvēru detektīvs" un tai sekojošajās komēdijās "Maska" ar Kemeroni Diasu un "Stulbs un vēl stulbāks". Filma "Stulbs un vēl stulbāks" ar 16 miljonus dolāru lielu budžetu pasaules tirgū nopelnīja 246 miljonus, bet "Maska" — 230 miljonus dolāru.
Kerijs sešas reizes nominēts Zelta globusa balvai, no kurām divreiz šo balvu ieguva — par lomām filmās "Trūmena šovs" (1998) un "Cilvēks uz Mēness" (1999). Pārējās nominācijas bija par lomām filmās "Maska" (1994), "Melis melis" (1997), "Kā Grinčs nozaga Ziemassvētkus" (2000), "Gaišo atmiņu mūžīgais starojums" (2004).
2004. gadā Kerijs ieguva ASV pilsonību, vienlaicīgi saglabājot arī Kanādas pilsonību.
Džeimss Brauns
Džeimss Džozefs Brauns (en; dzimis Bārnvelā, Dienvidkarolīnas štatā, ASV, miris  Atlantā, Džordžijas štatā, ASV) bija amerikāņu dziedātājs un dziesmu autors. Viņš tiek uzskatīts par soulmūzikas krusttēvu. Viņš sāka karjeru ar dziedāšanu gospeļkoru grupās. Viņš ir pazīstams kā viena no ievērojamākajām 20. gadsimta populārās mūzikas personām. Tāpat viņš tika saukts par vissmagāk strādājošo personu šovbiznesā. Vēl viņam tika piedēvētas vairākas iesaukas, tai skaitā Artūra Konlija dziesmā Sweet Soul Music viņš tika pieminēts kā soulmūzikas karalis. Brauna sacerētā mūzika ietekmējusi afrikāņu populārās mūzikas ritmus. Mūziķis ir saņēmis Grammy balvu par mūža ieguldījumu mūzikā. Tāpat viņš ir ticis uzņemts Rokmūzikas slavas zālē. Kopumā izdeva vairāk nekā 50 studijas albumus. Četri albumi tika iekļauti žurnāla Rolling Stone 2003. gadā izdotajā 500 visu laiku izcilāko albumu sarakstā: Live at the Apollo (1963), In the Jungle Groove (1986), Star Time (1991) un 20 All-Time Greatest Hits! (1991).
Viņš mūziķa karjeru uzsāka 1956. gadā un guva lielus panākumus 1950. un 1960. gadu laikā. Dž. Brauns uzstājās arī Arēnā "Rīga". Miris no sirds mazspējas.
Pšedeča
Pšedeča - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Klodavas, tāda Pšedečas ezera krastā.
Rakstos pirmoreiz minēta 1136. gadā. No 1793. līdz 1920. gadam (ar pārtraukumu no 1807. līdz 1815. gadam, kad tā atradās Varšavas hercogistes sastāvā) ietilpa Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Sareptas sinepe
Savvaļā aug dienvidaustrumu Āzijā. Sareptas sinepe ieviesusies arī Eiropā, Āzijā, Āfrikā un Amerikā. Latvijā aug reti, galvenokārt Rīgas apkārtnē. Aug nezālienēs un gar dzelzceļiem.
Latvijas Zemnieku savienība
Darbība
1990. gada janvārī izveidoto partijas dibināšanas iniciatīvas grupu veidoja Jānis Kinna, vecbiedri Arvīds Kalējs un Edvīns Kļaviņš, lauksaimniecības ekonomists Arturs Boruks, zemes ierīkotājs Oļģerts Leščinskis, jurists Vilnis Grasis. LZS darbības atjaunošanas konference notika, tajā piedalījās 384 biedri (no tiem 32 vecbiedri). LZS pirmais kongress sanāca, par pirmo partijas priekšsēdētāju tika ievēlēts Aivars Berķis.
Bezpartijiskā deputāta Oskara Grīga 5. Saeimas vēlēšanu iekļaušana vēlēšanu sarakstā izprovocēja vairāku valdes locekļu aiziešanu un gala rezultātā — Latviešu Zemnieku savienības rašanos. 1994. gadā, izejot no koalīcijas ar Latvijas Ceļu, LZS nokļuva opozīcijā. Nedemokrātiska valdes gribas uztiepšana 1998. gada kongresā izprovocēja citādi domājošo politiķu Gundara Bērziņa, Edmunda Krastiņa, Riharda Pīka, Ata Slaktera un Aigara Kalvīša aiziešanu no partijas. Visi pieci togad pievienojās jaunizveidotajai Tautas partijai.
2000. gada vasarā LZS politiskajā vadībā tika organizēts zemnieku pikets un ceļu blokāde robežpunktos piespieda valdību respektēt Lauksaimniecības likumā nostiprinātās zemnieku tiesības. 2002. gadā LZS un Latvijas Zaļā partija izveidoja vēlēšanu apvienību (Zaļo un Zemnieku savienība), kas sekmīgi startēja vēlēšanās. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās LZS zaudēja pozīcijas daudzās Latvijas pilsētās, tomēr vairāk nekā 100 pašvaldību vadītāji, vairāk kā 200 pašvaldību deputātu, 11 no 26 rajonu padomēm turpināja vadīt LZS pārstāvji.
Gatavojoties 9. Saeimas vēlēšanām, 2006. gada kongresā LZS pieņēma jaunu partijas programmu. Turpināja sadarbību ar LZP un noslēdza sadarbības līgumu ar reģionālo partiju "Latvijai un Ventspilij", kuru vada Ventspils mērs Aivars Lembergs. Pirmajā Dombrovska valdībā darbojās četri ZZS ministri — Uldis Augulis, Jānis Dūklavs, Tatjana Koķe un Dagnija Staķe, otrajā Dombrovska valdībā — Uldis Augulis, Jānis Dūklavs, Rolands Broks un Ilona Jurševska.
2007. gada marta beigās gadskārtējā LZS kongresā tika pārvēlēta partijas vadība un valde. 2010. gada un 2011. gada Saeimas vēlēšanās partija atkal startēja kopā ar LZP un "Latvijai un Ventspilij". 2010. gada martā partijā bija 1 700 biedri. No 2000. līdz 2019. gadam partiju vadīja Augusts Brigmanis.
Augstākajā Padomē
Nodibinoties LZS, tās biedriem Augstākajā Padomē radās iespēja izveidot patstāvīgu 7 deputātu frakciju. 4 no šīs frakcijas deputātiem darbojās AP Lauksaimniecības komisijā.
Bušmeņi
Bušmeņi (arī sani vai basarva) ir kopējs apzīmējums vairākām radniecīgam tautām Āfrikas dienvidos. Apdzīvo tuksnešu un pustuksnešu reģionus Botsvānā, Namībijā un Dienvidāfrikā, piekopj galvenokārt klejotāju dzīvesveidu un nodarbojas ar medībām un vākšanu. Kopā ar hotentotiem veido tā saukto kapoīdo rasi, kas no pārējiem Āfrikas dienvidu iedzīvotājiem atšķiras ar gaišāku ādas krāsu un citām iezīmēm. Kopējais skaits ir ap 90 tūkstošiem, no kuriem vairāk kā puse dzīvo Botsvānā.
Etnonīms
Kopējie nosaukumi «bušmeņi», «basarva» un «sani» visi ir eksoetnonīmi un lielākā vai mazākā nozīmē tiek uztverti kā pejoratīvi. Nosaukums «bušmeņi» cēlies no holandiešu valodas bosjesman — ‘mežu cilvēks’. Nosaukums «basarva» cēlies no cvanu valodas un nozīmē ‘tie, kas neseko lopiem’ un tiek lietots Botsvānā. Nosaukums «sani» ir hotentotu izcelsmes un nozīmē ‘tie, kas paceļ no zemes’ un tiek plaši lietots Dienvidāfrikā un Namībijā.
Ģenēze
Bušmeņi no ģenētiskā viedokļa varētu būt senākā tauta pasaulē, jo bušmeņu vīriešiem konstatēta pati pirmatnējākā Y hromosomas versija no visām, kādas atrastas dažādām tautām. Reizē vissenākā ir viņu mitohondriju DNS versija, kas tiek pārmantota pa mātes līniju. Par spīti tam, teorētiski iespējams, ka bušmeņu kultūra attīstījusies relatīvi nesen. Arheoloģiskie izrakumi gan liecina, ka gandrīz nemainīga kultūras forma attiecīgajā apvidū eksistējusi 30 000 gadu.
Aleksandrs Kvasņevskis
Aleksandrs Kvasņevskis (pl, dzimis ) ir poļu politiķis, Polijas prezidents no 1995. līdz 2005. gadam. Sociālistiskās Polijas laikā darbojās poļu sociālistiskajā studentu organizācijā (Socjalistyczny Związek Studentów Polskich). 1988. - 1989. gadā bija Sporta ministrs komunistiskajā Zbigņeva Mesnera un Mečislava Rakovska vadītajā valdībā.
Pēc sociālisma sabrukuma Polijā, vadīja Polijas Apvienotās strādnieku partijas (Polska Zjednoczona Partia Robotnicza) mantinieci Polijas Sociāldemokrātijas (Socjaldemokracja Rzeczypospolitej Polskiej) partiju. Kā tās kandidāts uzvarēja Lehu Valensu 1995. gada Polijas prezidenta vēlēšanās. Kaut arī iesākumā jaunievēlētā prezidenta oponenti baidīja ar Polijas atgriešanos sociālismā, Kvasņevskis turpināja Polijas iesākto ceļu uz tirgus ekonomiku un iestāšanos NATO un ES, realizējot saukli par "visu poļu prezidentu". 1997. gadā referendumā tika pieņemta jauna valsts konstitūcija, vecās, modernizētas staļiniskās vietā. 1999. gadā Polija iestājās NATO.
2000. gadā ar ar 53.9% balsu tika ievēlēts uz otru termiņu. Pēc 2001. gada 11. septembra uzbrukuma ASV, atbalstīja ASV Karā pret terorismu. Polija bija viena no stingrākajām ASV atbalstītājām tās iebrukumā Irākā, tāpēc Polijas spēki vadīja vienu no Irākas okupācijas zonām. 2004. gadā Polija iestājās ES. Kvasņevskis bija viens no līderiem, kuri atbalstīja kristietības sakņu pieminēšanu jaunizstrādātājā Eiropas konstitūcijā. 2005. gadā beidzās Kvasņevska otrā (pēdējā) mandāta termiņš un par prezidentu tika ievēlēts konservatīvais politiķis Lehs Kačiņskis.
Kopš 2006. gada Kvasņevskis ir pasniedzējs Džordžtaunas Universitātē.
Parabola
Parabolu var iegūt arī šķeļot konusu ar plakni, kas paralēla kādai no tā veidulēm.
Vienādojums
Parabolas kanoniskais vienādojums ir Parabolai ar šādu vienādojumu tās simetrijas ass sakrīt ar X asi.
Parabola reālajā pasaulē
Labi zināms piemērs, kur dabā sastopama parabola, ir slīpi pret horizontu sviesta ķermeņa trajektorija. Fizikā pierāda, ka šādā gadījumā ķermeņa trajektorija ir parabola, ja neņem vērā gaisa pretestību. Pie noteiktiem nosacījumiem paraboliska trajektorija var būt kosmosā lidojošam ķermenim, tomēr visbiežāk to trajektorijas ir eliptiskas.
Haidena Panetjēra
Haidena Panetjēra (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise un dziedātāja.
Vislabāk pazīstama ar Klēras Benetas lomu NBC seriālā "Izredzētie: Pasauli glābjot" (2006–2010) un Džuljetas Bārnsas lomu seriālā "Nešvila" (2012–2018), par lomu pēdējā divas reizes nominēta Zelta globusa balvai. Aktrises karjeru uzsākusi 1990. gadu vidū ar lomām seriālos One Life to Live (1994–1997) un Guiding Light (1996–2000). Atveidojusi lomas tādās filmās kā "Atcerieties Titānus" (Remember the Titans, 2000), "Strīpainis" (Racing Stripes, 2005), "Stilīgā māmiņa" (2004), "Ledus princese" (2005) un "Kliedziens 4" (Scream 4, 2011).
Rīgas vagonbūves rūpnīca
Pēc PSRS sabrukuma rūpnīca veica nelielus pasūtījumus, nodarbojoties galvenokārt ar esošo vilcienu remontu un modernizāciju. Tika izlaisti arī daži jauni vilcieni.
RVR vēsture
austriešu rūpnieks Oskars Freivirts (de) saņēma Krievijas Impērijas ķeizara atļauju dibināt vagonbūves un mehāniskās apstrādes rūpnīcu akciju sabiedrību "Fēnikss" (Phoenix). Rūpnīcas būvniecībai viņš iepirka tolaik neapbūvētu klajumu Čiekurkalnā pie Rīgas—Pleskavas dzelzceļa. Projektēšanai pieaicināja pazīstamo Rīgas arhitektu Kārli Felsko. 1897. gada beigās rūpnīcā strādāja jau vairāk nekā 2 000 strādnieku. Rūpnīca specializējās preču, pasažieru, ledus vagonu un platformu ražošanā. 1902. gadā rūpnīcā izgatavoja aptuveni 7 000 vagonu.
1910. gadā pēc rekonstrukcijas rūpnīca palielināja saražotās produkcijas apjomu. 1913. gadā rūpnīcā izgatavoja 4 000 preču vagonu un 200 pasažieru vagonu, tai skaitā salonvagons Krievijas Impērijas ķeizara galmam un augstākās klases pasažieru vagoni Itālijai. Rīgas vagoni skaitījās vieni no labākajiem Krievijā. Pirmā pasaules kara laikā rūpnīcas darbība tika apturēta. Uzņēmuma aprīkojums un daļa no rūpnīcas darbiniekiem 1915. gadā tika evakuēti uz Ribinskas pilsētu Krievijā. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas, laika posmā no 1919. līdz 1923. gadu rūpnīcas teritorijā atradās Dzelzceļu virsvaldes darbnīcas. 1922. gada 30. jūnijā apstiprināti "Rīgas savienoto metalurģisko, lokomotīvju, vagonu un mašīnu fabrikas "Fenikss" statūti. Valdes priekšsēdētājs bija Frīdrihs Kette. 1923. gadā tika uzsākti rūpnīcas ēkas renovācijas darbi un darbs pie Latvijas dzelzceļa metālizstrādājumu pasūtījumu izpildes. Rūpnīcas tehniskais aprīkojums bija augstā līmenī. Tika pielietotas jaunas tehnoloģijas — tādas, kā tērauda elektriskā kausēšana. 1925. gadā rūpnīca uzsāka ražot jauna tipa vagonus pēc Latvijas dzelzceļu pasūtījuma. a/s „Fēnikss” un Liepājas kara ostas darbnīcās līdz 1931. gadam pavisam tika izgatavoti 196 šāda tipa vagoni, to skaitā 146 III klases vagoni. Viens no šiem vagoniem saglabājies, pilnībā restaurēts un apskatāms Latvijas dzelzceļa vēstures muzejā. 1928. gadā no Padomju Savienības tika saņemts pasūtījums 1180 vagonu izgatavošanai, turklāt pēc Rīgas pilsētas valdes pasūtījuma tika izgatavoti 40 tramvaju vagoni. 1931. gadā rūpnīcā tika komplektētas 6 Tk (1-1-1) lokomotīves valsts uzņēmuma "Latvijas dzelzceļi" vajadzībām. Katlus, riteņpārus, armatūru un tvaika mašīnas daļas šīm lokomotīvēm izgatavoja ''Friedrich. Krupp A.G. (Nr.234, 235, 236) un Henschel & Sohn'' (Nr.237, 238, 239) rūpnīcās, bet vadītāju kabīnes un ūdens tankus izgatavoja un galīgās montāžas darbus veica Rīgā, akciju sabiedrībā “Fēnikss”. Pēc līdzīgas shēmas 1930. gadā Latvijas dzelzceļiem tika izgatavots Eiropas jeb normālplatuma motorvagons "Balodis" - rāmis, dzenošais mehānisms, ritoša daļa no Vācijas, bet virsbūve, interjera daļas un montāža veikta A/s "Fenikss".
1930. gados uz rūpnīcas "Fēnikss" bāzes tika nodibināta jauna akciju sabiedrība "Vairogs". Nozīmīgs notikums bija "Ford Motor Company" automobiļu montāžas licences saņemšana. 1937.—1940. gadu laikā, neskaitot kara pasūtījumus, rūpnīcā tika izgatavotas 332 vieglās un vairāk nekā 1200 kravu automašīnas Ford, turklāt tika izgatavoti arī 200 autobusi. Šajā laika posmā tika pilnveidota vagonbūve un rūpnīca bija lielākais automašīnu ražotājs Baltijas valstīs.
Pēc Otrā pasaules kara rūpnīca galvenokārt nodarbojās ar vagonu remontu un renovāciju, kā arī tanku un automobiļu apkopi. 1945. gadā Padomju Savienības valdība ar īpašu dekrētu noteica uzņēmuma virzību tālākā tautsaimniecības attīstībā. RVR tika saņemts valsts pasūtījums piepilsētas elektrovilcienu vagonu ražošanai PSRS pilsētu dzelzceļu tīklu apgādei. 1947. gadā tika izlaista pirmā tipa elektrosekcija, 1949. gadā tika uzsākta tramvaju vagonu MTV-82 ražošana. 1951. gadā saražotās produkcijas apjoms bija 300 elektrovilcienu un 76 tramvaju vagonu gadā. Līdz ar produkcijas apjoma palielināšanos, pieauga arī darbinieku skaits.
1966. gadā rūpnīcā tika uzstādīts elektrovilcienu motorvagonu ražošanas rekords - 569 vienību gadā. 1960. gadu beigās uzņēmumā jau tika nodarbināti 5963 darbinieki. Sākot ar 1970. gadu, tika uzsākta regulāra elektrovilcienu piegāde Bulgārijai un Dienvidslāvijai. 1974. gadā tika uzbūvēts ātrgaitas elektrovilciens ER200, kas spēja sasniegt ātrumu 200 km/h. Jaunā vilciena vagonu garums bija 26 metri, bet virsbūve bija izgatavota no alumīnija sakausējuma. 1978. gadā RVR tika izgatavoti jau 685 dzelzceļa un 241 tramvaja vagoni.
1991. gadā RVR kļuva par patstāvīgu uzņēmumu. 1993. gada 22. jūnijā rūpnīca tika pārveidota par valsts akciju sabiedrību. 1994. gadā tika saņemti pirmie pasūtījumi no Baltkrievijas. Baku un Odesas pilsētām tika izgatavoti divi jaunas, savienotās konstrukcijas TR2 tramvaji. Tika atjaunota sadarbība ar Ukrainas, Baltkrievijas, Lietuvas, Krievijas, Serbijas un Bulgārijas dzelzceļiem. Gandrīz 50 gadus RVR bija vienīgā elektrovilcienu, dīzeļvilcienu un tramvaju ražotāja PSRS teritorijā un viena no lielākajām Eiropā. Laikā no 1947. līdz 1993. gadam rūpnīcā tika izgatavoti vairāk nekā 20 347 elektrovilcienu, 1934 dīzeļvilcienu un 7744 tramvaju vagonu.
Pārveide
Pirms 2007.—2010. gada globālās finanšu krīzes sākuma 2007. gada aprīlī 75 % RVR akciju piederēja Holdinga kompānija Felix, bet 25 % — SIA Vairogs K.
2009. gada 31. decembrī par Rīgas vagonbūves rūpnīca 67 % akciju īpašnieku kļuva Kiprā reģistrēts uzņēmums Mysea Enterprises Limited. 24,75 % akciju saglabāja SIA Holdinga kompānija Felix, bet 8,25 % — SIA Vairogs K. 2009. gada decembra sākumā valstij pastarpināti piederošā AS Pasažieru vilciens izsludināja vilcienu iepirkuma konkursu, pēc kura būtu jāpiegādā 34 elektrovilcieni un 7 dīzeļvilcieni un kura lielu daļu finansētu Eiropas Savienības Kohēzijas fonds. Līguma otra daļa paredzēja šo vilcienu uzturēšanu 30 gadu periodā. Tajā piedalījās arī Rīgas vagonbūves rūpnīca sadarbībā ar Kanādas uzņēmumu Bombardier. 2010. gada 5. martā Mysea Enterprises Limited ieķīlāja bankā Latvijas Krājbanka sev piederošās RVR akcijas. 2011. gada 31. maijā RVR ieķīlāja Latvijas Krājbankā visu savu mantu.
Par vilcienu iepirkuma konkursa uzvarētāju tika atzīts Spānijas uzņēmums Construcciones y Auxiliar de Ferrocarriles S.A. (CAF) un 2012. gada 2. aprīlī ar to tika noslēgts līgums. CAF izvēlējās Rīgas vagonbūves rūpnīca kā apakšuzņēmēju. Neilgi pēc līguma parakstīšanas atklājās, ka vairāki līguma nosacījumi neatbilda valdības apstiprinātajai pozīcijai, un līgums tika pieprasīts pārslēgt līgumu ar atbilstošiem noteikumiem. 2012. gada 3. oktobrī paziņots, ka vienošanās starp Pasažieru vilciens un CAF par jauno vilcienu iegādi nav panākta.
Rīgas vagonbūves rūpnīca bija parādsaistības pret AS Latvijas Krājbanka vairāk nekā 10 miljonu eiro apmērā, un tās ievērojamu laiku netika pildītas. Pēc Latvijas Krājbanka bankrota tās likvidācijas administratori vēlējās atgūt RVR ieguldītos līdzekļus. 2013. gada oktobrī bija plānota Latvijas Krājbanka prasījuma tiesību pret RVR izsole, bet tā nenotika, jo neviens nebija iemaksājis noteikto nodrošinājumu. Tad bija plānots sākt RVR mantas izsoli pa daļām. 2014. gada 17. februārī nenotika RVR piederošo VRC Zasulauks akciju izsole, jo nebija pieteicies neviens pretendents.
2014. gada 15. maijā notika izsole, kurā izsolītas Rīgas vagonbūves rūpnīca 100 % akcijas kā kustamās mantas lietu kopība kopā ar Latvijas Krājbanka piederošajām prasījuma tiesībām pret RVR 14 109 420,08 EUR apmērā. Akcijas par 4,545 muljoniem EUR iegādājās SIA East-West Industrial Group, kura dibināta 2014. gada 8. maijā. East-West Industrial Group ir apvienojušies trīs investori: Latvijā reģistrēts investīciju uzņēmums SIA CBLM (25,09 %); Latvijas pilsonis Aleksandrs Brandavs (33,7%), kura uzņēmējdarbība ir saistīta ar pasažieru pārvadājumiem; Krievijas pilsonis Igors Sušencovs (41,22 %), kurš pārstāv Krievijas privātā kapitāla uzņēmumu grupu, kuras sastāvā ir smagās mašīnbūves holdings PTPA un tā pamata darbība saistīta ar cauruļvadu infrastruktūras elementu ražošanu, saldēšanas iekārtu ražošanu u.c.
RVR paziņoja, ka plāno sadarbībā ar Baltkrievijas uzņēmumu Belkommunmaš ražot zemās grīdas tramvaju AKSM-843. Tika veikta arī ER2 vilcienu modernizācija. Noritēja darbi arī pie jaunu sēriju izveides: ER22, ER29 un ER35.
2015. gadā RVR strādāja ar lielu peļņu. 2016. gadā uzņēmums strādāja ar 2,96 miljonu eiro lieliem zaudējumiem un nodarbināja 182 darbiniekus. 2016. gada nogalē AS Rīgas vagonbūves rūpnīca vērsās Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā, prasot tiesisko aizsardzību. 2017. gada aprīlī uzņēmumam sākts maksātnespējas process. RVR to apstrīdēja, un augustā Vidzemes priekšpilsētas tiesa lēma pārtraukt maksātnespējas procesu. 14. novembrī Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija pieņēma lēmumu sākt Rīgas vagonbūves rūpnīca maksātnespējas procesu. 2018. gada martā izsolē nonāca uzņēmuma manta. Uz to brīdi RVR nodokļu parāds sasniedza gandrīz divus miljonus eiro.
RVR tramvaji
Rīgas Vagonbūves Rūpnīca bija viena no vadošajām tramvaju rūpnīcām bijušajā PSRS teritorijā.
MTV-82
Tehniskie parametri
RVR-50
Izgatavots tikai vienā eksemplārā un tika izmantots tikai Maskavā. Izmantošanas periods nav zināms. RVR-50 sērijas tramvaji bija prototipi tramvajam RVR-6.
Tehniskie parametri
RVR-51
Izgatavots tikai vienā eksemplārā un tika izmantots tikai Maskavā. Izmantošanas periods nav zināms. RVR-51 sērijas tramvaji bija prototipi tramvajam RVR-6.
Tehniskie parametri
RVR-55
Tika izmantots tikai Maskavā. Izmantošanas periods nav zināms. RVR-55 sērijas tramvaji bija prototipi tramvajam RVR-6.
RVR-57
Tika izmantots tikai Maskavā. Izmantošanas periods nav zināms. RVR-57 sērijas tramvaji bija prototipi tramvajam RVR-6.
Tehniskie parametri
RVR-6
Tika ražots trīs variantos - RVR-6 (1960.-1966. gads, 918 gab.), RVR-6M (1966.-1974. gads, 1988 gab.) un RVR-6M2 (1974.-1987. gads, 3110 gab.). Galvenās atšķirības starp variantiem ir šādas - RVR-6M ir ar nedaudz palielinātu jaudu salīdzinājumā ar RVR-6. Savukārt ar RVR-6M2 parādās iespēja tos savienot 2-3 vagonu vilcienos (parādījās kontaktligzdas vagona priekšā un aizmugurē). Starp pirmajiem un pēdējiem RVR-6M2 modeļiem ir nelielas atšķirības, kas neļauj tos savā starpā savienot vilcienā (sākotnējais + pēdējais).
1972. gadā līdz ar RVR logo nomaiņu (no ritenis ar spārniem un RVZ (kirilicā) uz RVR (tikai burtiem)) mainījās arī logo atrašanās uz vagoniem - no vagona priekšas tas tika pārlikts uz labo sānu (tieši aiz priekšējām durvīm.
Tehniskie parametri
Nerealizētās sērijas
1980. gados RVR sāka darbu pie jaunu tramvaju sēriju izveides, kuras netika realizēta PSRS sabrukuma un RVR darbības apturēšanas dēļ.
RVR-7
Līdz mūsdienām saglabājušies tikai 2 neiznīcināti eksemplāri. Viens ir Ņižņijnovgorodas tramvaju muzejā. Otrs ir Tveras 2. depo (izjaukts pa detaļām). 1974. gadā tika izgatavoti 2 vagoni, kurus divus gadus testēja Rīgā. Šo testu laikā tika veiktas daudzas modifikācijas tramvaja virsbūvē. 1976. gadā viens vagons tika izgatavots priekš izstādes "Интербытмаш-76" Maskavā. Pēc šīs izstādes visi ražotie vagoni nonāca Maskavā - Apakovas Depo. Ātri tika nolemts vagonus nogādāt Gorkijā (tagad Ņižņijnovgoroda), lai testētu vagonus uz sarežģīta reljefa līnijām. Šajā pašā gadā tika saražoti vēl 4 vagonu, kuri 1978. gadā arī tika nogādāti Gorkijā. 1978. gadā tika saražoti vēl 10 tramvaji, kuri nonāca Gorkijā un Kazaņā. Līdz ar šajā gadā ražotajiem tramvajiem tika izmainītas daudzas apgaismes ierīces gan salonā, gan ārējās.
1980. gadā viens vagons tika pārvests no Gorkiju uz Kaļiņinu (tagad Tvera), lai tur turpinātu testus. 1982. gadā 6 vagoni no Gorkijas tika nodoti Novosibirskai, lai tur veiktu nopietnas modifikācijas. Šajā pašā gadā Gorkijā pārtrauca izmantot RVR-7 tramvajus. Laika posmā no 1982. līdz 1985. gadam tika ražoti vēl 8 RVR-7 vagoni. Neskatoties uz uzlabojumiem, jaunajos testos, atklājās jaunas nepilnības. 1985. gadā tika apturēts projekts RVR-7.
Tehniskie parametri
TR-1
Projekts TR-1 bija pirmais savienotā tramvaja projekts PSRS teritorijā. Šis projekts bieži tiek salīdzināts ar ER200 vilcieniem, jo šī projekta maksimālais sasniegtais ātrums ir virs 90 km/h. TR-1 nekad nav pametis Rīgu. Tas tika testēts Rīgā un atrodas RVR teritorijā. 2009. gadā RVR TR-1 tika nodots metāllūžņos.
Tehniskie parametri
TR-2
Projekts TR-2 bija mēģinājums atjaunot projektu TR-1 piešķirot tam nedaudz savādāku variantu. TR-2 atšķirība no TR-1 bija par vienu posmu mazāk. Bet citas iezīmes palika līdzšinējās - izmēri, jauda, ātrums. Viens tramvajs vēl 1997. gadā tika testēts Rīgā (uz 4. maršruta). Otrs tramvajs jau no 1994. gada tika izmantots Baku. Rīgas tramvajam bija divu veida strāvas noņēmēji - stangas tipa (izmantots Rīgā) un pantogrāfs (lai tramvaju varētu izmantot testos Odesā).
Pēc atgriešanās no Odesas un nelieliem uzlabojumiem tramvaja nākamais mērķis bija piebiedroties otram TR-2 tramvajam Baku. Bet tik tālu tramvajs nenonāca un tagad tas atrodas - Maskavas Lokomotīvju Remonta Rūpnīcā. Bija plānots ka TR-2 atgriezīsies Rīgā, bet tas nenotika un visticamāk TR-2 tika norakstīts metāllūžņos Maskavā.
Tehniskie parametri
TR-1 četrasu versija
Kopā ar TR-2, vismaz ideju līmenī tapa arī šīs sērijas četrasu tramvajs. Tā kā šis modelis nekad netika realizēts, tam nav piešķirts modeļa nosaukums (netika uzbūvēts pat prototips). Šis tramvajs bija paredzēts kā viena posma tramvajs.
AR1
Tehniskie parametri
AR2
Tehniskie paramatri
DR1 / DR1P / DR1A / DR1B
DR1 tika ražots no 1963. gada. Sākotnēji tas bija ar apaļu priekšgalu, bet no DR1-09 tika ražoti kantaini priekšgali. Sērijveida dīzeļvilcienu ražošana sākās 1967. gadā. DR1P tika ražots no 1970. gada, tam bija startģeneratora piedziņa. DR1A tika ražots no 1976. gada, kaut gan eksperimentālais vilciens tika izgatavots jau 1973. gadā. DR1A-168 un DR1A-318—332 tika saražoti ar savādāku priekšgalu (DR1A-168 bija zemāks prožektora novietojums). DR1A tika ražoti līdz 1998. gadam, no 2005. līdz 2011. gadam tika ražoti dīzeļvilcieni DR1B Baltkrievijas dzelzceļiem, to priekšgals un mašīnista kabīne ir līdzīgi Latvijas modernizētajiem ER2T elektrovilcieniem. Vilcienos tika uzstādīti Zvezda M756B dīzeļdzinēji, hidropārvads GDP-100.
Tehniskie parametri
ER1
Projektēts Maskavas un Ļeņingradas (Sanktpēterburga) piepilsētas līnijām. Pirmo vilcienu (ER1-01) iesauca par "Komsomoļskij" un to izmantoja uz Maskavas - Klinas līnijas līdz 1990. gadam. Rīgā ER1 tika ražoti līdz 1960. gadam. Nākamos divus gadus to ražoja Kaļiņinas rūpnīca (tagad Tvera). Vilcieni vēl joprojām tiek izmantoti Krievijā un Ukrainā.
Vilcienu ražošanas apjoms 50. gadu beigās un 60. gadu sākumā strauji palielinājās. 1957. gadā tika saražoti 50 vagoni, 1958. gadā 80, 1959. gadā 498, bet 1960. gadā jau 705 (kopā ar Kaļiņinā ražotajiem).
Tehniskie parametri
ER2 / ER2R / ER2T
ER2R ir ar savādāku bremzēšanas sistēmu nekā ER2. Šī pati bremzēšanas sistēma tika izmantota arī ER2T. Sākotnēji ER2 bija ar vecā (apaļā) dizaina galvas vagoniem, bet 1974. gadā, sākot ar ER2—1028, tika radīts jauns (kantains) dizains, padarot galvas vagonus garākus - 21,5 m, nevis 19,6 m. ER2T bija uzlabotie ER2R modeļi, tie tika ražoti laikā no 1987. - 1997. gadam un ražošana apstājas pie ER2T-7249. Kopš 1990. gada tika izgatavoti tikai 6 vilcieni ar 14 vagoniem. 2003. gadā tika izgatavots pēdējais vilciens ER2T-7251 pēc Gruzijas pasūtījuma ar jaunu dizainu. Vilcieni vēl joprojām tiek izmantoti daudzās bijušajās PSRS valstīs.
Tehniskie parametri
ER3
ER3 bija elektrovilciens ar automašīnistu. Faktiski ER3 bija tikai projekta apzīmējums elektrovilcienam ER2A-413, kurš no rūpnīcas tika izlaists ar automašīnista sistēmu. Elektrovilciens tika uzbūvēts 1963. gadā. Automašīnista sistēmā bija daudz kļūdu, tāpēc pēc pāris gadiem izmēģinājumu ekspluatācijas šī sistēma tika noņemta. Iespējams, automašīnista sistēma sākotnēji bija arī 1974. gadā uzbūvētajam ER200-1.
ER6
Vienīgais šīs sērijas vilciens tika izgatavots jaunas bremžu sistēmas testam (izmantota sākot ar ER2R sērijas vilcieniem). Bāzēts uz ER1. 1965. gadā vienīgais ER6 vilciens tika pārbūvēts par ER1 un tālāk kalpoja ar apzīmējumu ER1/6-01. Tika izmantots līdz 1990tajiem gadiem (pēdējās ziņas ir par izmantošanu 1996. gadā).
Tehniskie parametri
ER7
ER7 bija pirmais maiņstrāvas elektrovilciens PSRS. Uz ER7 bāzes tika būvēts elektrovilciens ER9 - ER7 modernizētā versija. 1961.—1963. gadā visu vilcienu motorvagoni tika modernizēti, un vilcieni saņēma sērijas apzīmējumu ER7K. Rezerves detaļu trūkuma dēļ visi elektrovilcieni tika norakstīti 1972. gadā. ER7 tika ekspluatēti Gorkijas dzelzceļā.
ER9 / ER9P / ER9M / ER9E / ER9ET / ER9T
ER9P izgatavots no 1964. gada un tam ir nedaudz savādāks dzinēja izvietojums nekā ER9. Kopš 1974. gada ER9P ražoja ar jauno (kantaino) dizainu. ER9M ražots no 1976. gada un tiek izmantoti citi materiāli nekā pirms tam ražotajos ER9 sērijas vilcienos. ER9E ražots no 1981. gada ar savādāku dzesēšanas sistēmu. ER9T ražots kopš 1988. gada un atšķiras ar riteņiem. ER9K jeb EM9 ir bāzēts uz ER9T, bet ražots citur. ziņu nav Par ER9ET un ER9TM ziņu nav.
Tehniskie parametri
ER10
Pie ER10 sērijas izveides darbojās trīs fabrikas - RVR, Kaļiņinas vagonbūves rūpnīca un RER (Rīga). Vilcieni tika izmantoti no 1960. līdz 1974. gadam. Katrā vilcienā bija tikai 4 vagoni, bet divus šādus vilcienus varēja apvienot vienā. ER10 sērijas vilcieni varēja apkalpot tikai stacijas ar augstām platformām, jo durvīm nebija kāpnes. Pirmais PSRS teritorijā ražotais vilciens ar 3 durvīm katrā vagona pusē.
Tehniskie parametri
ER11
Bāzēts uz ER22. Galvasmotorvagonus un motorvagonus ražoja Rīgas vagonbūves rūpnīca, bet piekabvagonus - Kaļinskas vagonu rūpnīca. No rūpnīcas vienīgais ER11 sastāvs tika nodots Baltkrievijas dzelzceļam, bet vēlāk nodots Gorkijas dzelzceļam. 1971. gadā galvas un piekabvagoni pārveidoti par ER22, un tie tika nodoti citiem dzelzceļiem, bet motorvagoni tika norakstīti un nodoti atpakaļ uz RVR.
Tehniskie parametri
ER12
Uz ER12 tika izmantoti impulsu strāvas pārveidotāji, līdzīgi kā modernizētajos elektrovilcienos ER2I, ļaujot ietaupīt elektroenerģiju līdz 12%. Visi ER12 elektrovilcieni nr.6001, 6002, 6003 tika piegādāti Igaunijas dzelzceļam. 1990. gadu vidū visi vilcieni pārveidoti par sērijas ER2 elektrovilcieniem (vietējais apzīmējums ER2S).
Tehniskie parametri
ER200
Vienīgais PSRS ātrgaitas vilciens. Agrāk tika izmantots uz Maskavas - Sanktpēterburgas līnijas. Pirmo vilcienu izgatavoja 1974. gadā, bet regulāra satiksme sākās tikai 1984. gadā. 1988. gadā tika izgatavoti divi jauni galvas vagoni, lai aizvietotu jau nolietotos. Otru vilcienu RVR izgatavoja pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. - 1994. gadā.
2006. gadā šie vilcieni uz līnijas bija tikai piektdienās un visu ceļu veica 3 stundās 55 minūtēs. Sakarā ar jaunās ātrgaitas šosejas Maskava - Sanktpēterburga izveidi šī ātrgaitas līnija zaudēja agrāko nozīmi. 2009. gadā ER200 vagonus bija paredzēts renovēt un izmantot uz piepilsētas līnijām pēc jauno ātrgaitas vilcienu Sapsan iegādes, tomēr tie tika izņemti no ekspluatācijas un kļuva par Krievijas dzelzceļu muzeju eksponātiem.
Tehniskie parametri
ER22 / ER22M / ER22V
Bāzēts uz ER10 un bijušās S sērijas vilcieniem. Prototips uzbūvēts jau 1960. gadā. ER22 sērija izmantota līdz 2002. gadam.
Tehniskie parametri
ER25
ER25 tika būvēti 1970. un 1980. gados priekš Bulgārijas dzelzceļiem, kur tie saņēma sērijas apzīmējumu 32 (ER25 uzlabotajai versijai (1988—1991) bija apzīmējums 33.). Bāzēts uz ER2 un ER9, tomēr bija cits priekšgals un pie mašīnista telpas, līdzīgi kā ER31, bija bagāžas telpa. Sliežu platums 1435 mm.
Tehniskie parametri
ER29
ER29 bija pirmais elektrovilciens ar palielinātu tamburu un vagonu garumu 21500 mm. Uz ER29 tika izmantota rekuperatīvā bremzēšanas sistēma. Vienīgais ER29 vilciens izgatavots 1985. gada decembrī, tika izmēģināts Lietuvā, pēc tam līdz 1990. gadu vidum tika ekspluatēts Ukrainas Dienvidrietumu dzelzceļā. Patlaban tiek plānota vilciena atjaunošana.
ER31
ER31 tika būvēti 1980. gados Dienvidslāvijas dzelzceļiem, kur tie saņēma sērijas apzīmējumu 412. Sliežu platums 1435 mm.
Tehniskie parametri
ER33
ER33 tika būvēti 1990. gados Bulgārijas dzelzceļiem, kur tie saņēma sērijas apzīmējumu 33. Bāzēts uz ER2 un ER9, tomēr bija cits priekšgals un pie mašīnista telpas, līdzīgi kā ER31, bija bagāžas telpa. Sliežu platums 1435 mm.
Tehniskie parametri
ER35
ER35 tika būvēti 1990. gados Serbijas dzelzceļiem, kur tie saņēma sērijas apzīmējumu 412/416. Sliežu platums 1435 mm.
Tehniskie parametri
ER5
1958. gadā pēc PSRS Satiksmes ministrijas uzdevuma tika projektēts elektrovilciens ER5. Tam bija plānotas 3 durvis katrā vagona pusē, rekuperatīvi-reostatiskā bremzēšanas sistēma, kā arī vagona garums 24,2 m un izeja tikai uz augstajām platformām.
Tehniskie parametri (plānotie)
ER24
Elektrovilciens ER24 tika projektēts 1980. gados. Tolaik RER bija grūtības izgatavot vilces elektrodzinēju ar spriegumu 1500V, un kurš būtu domāts priekš elektriskās bremzēšanas, bet uz ER24 bija plānoti 750V sprieguma dzinēji. ER24 projektēšana tika pārtraukta 1991. gadā. Vēlāk uz ER24 bāzes Demihovas mašīnbūves rūpnīca uzbūvēja sērijas ED2T elektrovilcienu.
Tehniskie parametri (plānotie)
ER30
ER30 — elektrovilciens ar palielinātu tamburu un vagonu garumu 21500 mm, projektēts 1985. gadā.
Kailā trūkumzālīte
Kailā trūkumzālīte ir neliels, līdz 30 cm garš, dzeltenzaļš, daudzgadīgs neļķu dzimtas lakstaugs ar stipri zarainu, zemei pieguļošu stumbru. Lapas pretējas, vienkāršas, olveida vai eliptiskas. Pielapes plēvainas, gar malu ar matiņiem. Ziedi sīki, dzeltenzaļi, galviņveida ziedkopās lapu žāklēs. Zied no jūnija līdz septembrim. Auglis ir riekstiņš.
Augs izplatīts Eiropā (izņemot ziemeļu apgabalus), sastopams Āfrikā un Āzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā aug visā valsts teritorijā. Aug smilšainos laukos, ceļmalās, gar dzelzceļa stigām.
Otto Ūdentiņš
Otto Ūdentiņš ( — ) bija Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis. Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu veterāns. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.
Latvijas okupācijas laikā parakstīja bruņoto spēku kapitulācijas aktu, vēlāk bija Sarkanās armijas ģenerālmajors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 19. decembrī Liezēres pagastā. Latvijas armijā no 1930. gada strādāja Latvijas bruņoto spēku štābā. 1940. gada 16. jūnijā viņu pēc PSRS ultimāta saņemšanas Latvijas valdība nosūtīja uz sarunām ar Sarkanās armijas pārstāvi ģenerālpulkvedi D. Pavlovu okupētās Lietuvas Jonišķu dzelzceļa stacijā. Pēc četru stundu sarunām 17. jūnijā plkst. 13.00 viņš parakstīja Latvijas armijas kapitulācijas aktu — tā nepretosies ienākošajām Sarkanās armijas daļām, paliekot savās mītnēs.
Latvijas armijas kapteinis A. Krimuldēns savās atmiņās pieminējis, ka "Latvijas armijas štāba operatīvās daļas priekšnieks pulkvedis leitnants Ūdentiņš Jonišķu stacijas restorānā sarīkotajā neoficiālajā maltītē jautājis Pavlovam: “Kas ar mums būs?”, bet tas atbildējis: “Mēs būsim sabiedrotie karā pret Vāciju. Tā ir mūsu kopējais ienaidnieks. Mēs iesim uz Berlīni”."
Pēc Latvijas okupācijas ģenerālmajors O. Ūdentiņš bija 24. teritoriālā (latviešu) strēlnieku korpusa štāba priekšnieks. Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1946. gadam bija docents Sarkanās armijas Ģenerālštāba akadēmijā. No 1946. līdz 1956. gadam — LVU kara katedras vadītājs. 1956. gada kļuva par PSRS personālo pensionāru. Miris 1988. gada 22. janvārī Rīgā.
Mineapolisa
Mineapolisa (en, latviski nereti atveidota arī kā Mineapole) ir lielākā pilsēta Minesotas štatā, ASV, kā arī ir Henepinas apgabala administratīvais centrs. Kopā ar blakus esošo Sentpolas pilsētu (štata galvaspilsēta) un apkārt esošajām gandrīz 200 piepilsētām veido t.s. Dvīņu Pilsētu (Twin Cities) aglomerāciju, kas ir sestā lielākā aglomerācija ASV ar aptuveni 3,2 miljoniem iedzīvotāju. Pašā Mineapolisas pilsētā 2006. gadā bija 369 051 iedzīvotājs.
Pilsēta dibināta 1856. gadā Misisipi upes rietumu krastā pie Sv. Antonija ūdenskrituma (Saint Anthony Falls), vienīgā ūdenskrituma uz Misisipi, pilsētas tiesības tai tika piešķirtas 1867. gadā. Mūsdienās Mineapolisa atrodas abos upes krastos.
Uz dienvidrietumiem no pilsētas atrodas Mineapolisas-Sentpolas starptautiskā lidosta (MSP).
Pilsētā bāzēta viena no lielākajām un nozīmīgākajām ASV universitātēm - Minesotas Universitāte, kā arī vairākas profesionālā sporta komandas: NBA basketbola komanda Minesotas "Timberwolves", NFL amerikāņu futbola komanda Minesotas "Vikings", kā arī MLB beisbola komanda Minesotas "Twins". Savukārt NHL hokeja komanda Minesotas "Wild" spēlē Sentpolā.
Mineapolisā dzimuši filmu režisori brāļi Koeni, mākslinieks Prinss, u.c.
Mineapolisā darbojas arī aktīva trimdas latviešu kopiena, pilsētā atrodas Mineapoles un Sentpolas Latviešu evaņģēliski luteriskās draudzes baznīca.
Lāčsuņu dzimta
Lāčsuņi ir izmirusi, aizvēsturiska plēsēju kārtas (Carnivora) dzimta, kas pieder suņveidīgo apakškārtai (Caniformia). Lāčsuņiem tuvi radinieki bija suņlāču dzimta (Hemicyonidae)
Lāčsuņi kādreiz bija plāši izplatīti, tie dzīvoja Ziemeļamerikas, Eiropas, Āzijas un Āfrikas kontinentos no eocēna vidus līdz pleistocēnam pirms 46,2 - 1,8 miljoniem gadu, kopumā uz zemes dzīvojot apmēram 44,4 miljonus gadu. Iesākumā lāčsuņi dzīvoja Vecajā pasaulē un Jauno pasauli tie sasniedza pirms 7 miljoniem gadu.
Vecās pasaules un senākās lāčsuņu ģintis bija Daphoenodon, kas dzīvoja pirms 42 - 16 miljoniem gadi, Temnocyoninae (dzīvoja pirms 33 - 20 miljoniem gadu) un nedaudz jaunākās lāčsuņu ģintis Ysengrinia (dzīvoja pirms 30 - 20 miljoniem gadu), Cynelos (dzīvoja pirms 24 - 7 miljoniem gadu) un Amphicyon (dzīvoja pirms 23 - 5 miljoniem gadu) sekojot zālēdājiem, nokļuva Ziemeļamerikā.
Hanna Montana
"Hanna Montana" (en) bija amerikāņu TV seriāls. Tas pirmoreiz tika raidīts Disney Channel televīzijas kanālā, kā arī sestdienu rītos to pārraidīja ACB televīzijas kanāls. Latvijā seriālu pārraidīja televīzijas kanāls TV3. Seriālam iznāca četras sezonas ar 98 sērijām un seriāla filmēšana pēc tam tika pārtraukta. Pēdējā sērija tika pārraidīta. Seriāla vadošā dziesma ir Hannas Montanas izpildītā The Best of Both Worlds.
Lāčsuņu dzimta
Izskats un īpašības
Miocēna iesākumā liels skaits lāčsuņu migrēja no Eirāzijas uz Ziemeļameriku pa Beringa jūras šauruma ceļu. Šajā laikā lāčsuņi bija lielākie Ziemeļamerikas plēsēji.
Hanna Montana
Seriāla sižeta pamatā ir dubultu dzīvi dzīvojošas meitenes dzīve: dienā viņa ir parasta meitene Mailija Stjuarta (tēlo Mailija Sairusa), taču vakaros viņa kļūst par pasaulē plaši pazīstamu popdziedātāju Hannu Montanu (arī attēlo M. Sairusa). Par viņas identitāti zin tikai ģimene un tuvākie draugi, taču seriāla ceturtās sezonas sērijā I'll Always Remember You viņa to atklāj arī visai pasaulei. Mailijas Stjuartas tēvu tēlo Mailijas Sairusas tēvs īstajā dzīvē Billijs Rejs Sairuss.
iznāca uz seriālu balstīta filma "Hanna Montana".
Salvadoras futbola izlase
Salvadoras futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Salvadoru starptautiskās futbola sacensībās. Salvadoras futbola izlasi pārvalda Salvadoras Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1921. gadā, cīnoties pret Kostarikas izlasi. Salvadora divreiz (1970. un 1982. gadā) ir piedalījusies FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, taču visās spēlēs zaudēja. Zelta kausa izcīņā labākais sasniegums ir iekļūšana ceturtdaļfinālā. CONCACAF čempionātā divas reizes izlase ir ieguvusi 2. vietu (1963, 1981). 1943. gadā Salvadora kļuva par toreizēja CCCF čempionāta uzvarētājiem.
Skaidrīte Smildziņa-Budovska
Karjera
Basketbolu sākusi spēlēt Rīgas 1. bērnu sporta skolā pie Aivara Rasas. Rasas vadībā 1958. gadā Rīgas "Daugavas" sastāvā kļuvusi par Latvijas čempioni un PSRS čempionāta bronzas medaļas ieguvēju. Vēl 1958. gadā spēlējusi VEF komandā. 1958. gadā kļuva par jaundibinātā Rīgas TTT spēlētāju, laikposmā no 1963. līdz 1969. gadam bija kluba kapteine. TTT sastāvā ir 11 reizes uzvarējusi Eiropas čempionvienību kausā, kas ir dalīts rekords turnīra vēsturē ar Dzintru Grundmani, Tamāru Kārkliņu-Hendeli un Uļjanu Semjonovu. Tāpat 12 reizes kļuva par PSRS čempioni un 1959. gadā tika izcīnīta uzvara PSRS ziemas meistarsacīkstēs.
No 1959. līdz 1968. gadam spēlējusi PSRS izlasē. Tās sastāvā izcīnījusi trīs Pasaules čempionāta zelta medaļas (1959, 1964, 1967). 1964. gada Pasaules čempionātā tika atzīta par labāko centra uzbrucēju pasaulē, tāpat žurnālisti viņai piešķīra skaistākās basketbolistes titulu Miss Basketball Mundial. PSRS sastāvā divas reizes kļuvusi arī par Universiādes čempioni (1965, 1967).
1853. gads
1853. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Skaidrīte Smildziņa-Budovska
Karjera
1960. gadā kļuvusi par PSRS sporta meistari, 1966. gadā — PSRS starptautiskās klases sporta meistari un 1968. gadā — PSRS Nopelniem bagāto sporta meistari. 1998. gada 26. oktobrī tikusi apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Ir LBS Goda biedre.
Privātā dzīve
apprecējusies ar sporta ārstu un vēlāko politiķi Māri Budovski. Ģimenē izaudzinātas divas meitas: Evija un Agnija. Evijai ticis piedāvāts arī spēlēt TTT komandā, bijusi TTT jaunatnes komandas dalībniece. Abas meitas pabeigušas Latvijas Medicīnas akadēmiju, Agnija pabeigusi arī Rīgas Biznesa augstskolu.