cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autoceļš P35
P35 autoceļš Gulbene—Balvi—Viļaka—Krievijas robeža (Vientuļi) ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Gulbeni caur Balviem un Viļaku ar Krievijas robežu Vientuļos. Autoceļš ir klāts ar asfaltbetona segumu un tā garums ir 69,7 km. Autoceļš šķērso Gulbenes un Balvu novadus.
Vēsture
No 2018. gada septembra līdz 2019. gada oktobrim notika autoceļa sākuma posma (2,14-12,68 km) pārbūves būvdarbi, ko veica SIA "8 CBR". No 2019. gada maija līdz 2020. gada jūnijam notiek autoceļa posma pie Viļakas (59,60-63,04 km) pārbūves būvdarbi, ko veica SIA "Ceļi un tilti". 2020. gadā ceļa posmā no Viļakas līdz valsts robežai paredzēts iesēdumu remonts un ceļa profila labošana, kā arī asfalta virskārtas ieklāšana visā ceļa remonta posmā.
Foļvarka
Foļvarka var būt:
General Electric
General Electric Company, bieži pazīstams kā GE, ir ASV Ņujorkā reģistrēta daudznozaru publiska kapitālsabiedrība. Uzņēmums darbojas šādos segmentos: aviācija, veselības aprūpe, enerģētika, informācijas tehnoloģijas, riska kapitāls un finanses.
General Electric akcijas tiek kotētas Ņujorkas fondu biržā (simbols GE).
Vēsture
Uzņēmums radies no 1876. gadā izveidotās Tomasa Edisona laboratorijas, kurā tika izstrādāta pirmā komerciāli veiksmīgā kvēlspuldze. Ap 1890. gadu Edisons, apvienojot vairākas savas izstrādnes, radīja Edison General Electric Company. 1879. gadā Elihu Tomsons un Edvīns Hjūstons nodibināja Thomson-Houston Electric Company — Edisona kompānijas niknāko konkurenti. 1892. gadā pēc finansista Dž. P. Morgana iniciatīvas abas kompānijas apvienojās, nodibinot General Electric Company.
1896. gadā General Electric bija viena no divpadsmit kompānijām, kura tika iekļauta pirmajā DJIA indeksā, un tā mūsdienās ir vienīgā kompānija, kas vēl aizvien tajā iekļauta. 1919. gadā General Electric nodibināja Radio Corporation of America (RCA), kas iesākumā vienu no vadošajām ASV radioapraides operatoriem, bet vēlāk RCA kļuva par vieno no televīzijas NTSC standarta izstrādātājiem. XX sešdesmitajos gados GE bija viens no vadošajiem datoru ražotājiem.
Nesenā vēsture
2014. gada jūnijā tika panākta vienošanās ar Francijas Alstom par tā enerģētikas biznesa pirkšanu par 12,4 miljardiem EUR. Darījuma ietvaros Alstom tika nodota dzelzceļa signalizācijas aprīkojuma nodaļa GE Signalling un izveidoti trīs kopuzņēmumi ar Alstom (elektrotīklu, atjaunīgās enerģijas un Francijas tvaika turbīnu un kodolspēkstaciju bizness). Pēc regulējošo institūciju atļauju saņemšanas darījums tika pabeigts 2015. gada 2. novembrī.
2014. gada 8. septembrī tika paziņots, ka General Electric ir vienojies ar Zviedrijas uzņēmumu Electrolux par mājsaimniecības ierīču ražotāja GE Appliances pārdošanu par 3,3 miljardiem USD. No GE Appliances and Lighting atsevišķā uzņēmumā tika atdalīta gaismekļu nodaļa GE Lighting. 2014. gada oktobrī GE paziņoja, ka pārdos Polijas banku Bank BPH; tā pārdota 2016. gadā Polijas bankai Alior Bank. 2015. gada aprīlī tika paziņots, ka GE par 26,5 miljardiem dolāru pārdos nekustamā īpašuma portfeli uzņēmumiem Wells Fargo un The Blackstone Group. 2015. gada augustā GE Capital vienojās par 9 miljardiem USD pārdot veselības aprūpes finanšu pakalpojumu biznesu uzņēmumam Capital One. Augustā arī tika paziņots, ka GE Capital Bank tiešsaistes depozītu platforma tiks pārdota Goldman Sachs. Septembrī GE Capital vienojās pārdot transporta finansēšanas nodaļu Kanādas Bank of Montreal. Pēc tam, kad ASV Tieslietu departaments liedza Electrolux iegādāties GE Appliances, 2015. gada decembrī šis darījums tika atcelts. 2016. gada janvārī tika panākta vienošanās par GE Appliances pārdošanu par 5,4 miljardiem USD Ķīnas Haier. 2016. gada oktobrī GE Renewable Energy vienojās par 1,5 miljardiem dolāru pirkt vēja ģeneratoru lāpstiņu ražotāju LM Wind Power; darījums pabeigts 2017. gada aprīlī. Oktobrī tika paziņots, ka GE par 30 miljardiem USD pirks naftas un gāzes ieguves pakalpojumu uzņēmumu Baker Hughes; darījums pabeigts 2017. gada 3. jūlijā, Baker Hughes apvienojot ar GE Oil and Gas.
2017. gada 25. septembrī tika paziņots, ka General Electric elektrifikācijas bizness GE Industrial Solutions par 2,6 miljardiem ASV dolāru tiks pārdots Šveices un Zviedrijas uzņēmumam ABB; darījums tika pabeigts 2018. gada 30. jūnijā.
2020. gada 27. maijā tika panākta vienošanās par GE Lighting pārdošanu mājas tehnoloģiju uzņēmumam Savant Systems.
1998. gada referendums par Pilsonības likumu
1998. gada referendums par Pilsonības likumu bija viens no Latvijas referendumiem par grozījumiem Pilsonības likumā, kas noritēja 1998. gada 3. oktobrī.
Norise
Tā paša gada 3. oktobrī, vienlaikus ar 7. Saeimas vēlēšanām, notika tautas nobalsošana, kurā ar 52,54% "pret" un 44,89% "par" balsīm grozījumi bija apstiprināti (nobalsoja 895 057 pilsoņi). Rīgā un Latgales apgabalā pārsvaru guva "pret" variants, bet ārvalstu iecirkņos, Zemgales, Kurzemes un Vidzemes apgabalos — "par". Vislielākais balsu "par" īpatsvars starp 1. līmeņa administratīvajām teritorijām bija Liepājas rajonā — 55,20% un ārvalstu iecirkņos (68,13%), "pret" — Daugavpilī (78,61%).
Pusmuiža
Pusmuiža ( arī HalbGutshof un Vorwerk) bija kādai muižai piederoša autonoma lauku lielsaimniecība ar zemi, apbūvi un iedzīvotājiem. Reizēm šajos īpašumos tika organizētas klaušu muižas, kurās zemniekiem klaušu kārtā bija jāapstrādā muižnieka īpašumi. Latgalē pusmuižas dēvēja par foļvarkiem ( no ).
Vēsture
Latvijā pusmuižas sāka veidoties kopš 17. gadsimta otrās puses, kad muižnieki ekonomisku apsvērumu dēļ savos īpašumos nodalīja ģeogrāfiski nošķirtās daļas un izveidoja atsevišķas saimniecības. Pusmuižas parasti izrentēja citiem īpašniekiem.
Spāņvalodīgo valstu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā iekļautas valstis, kur spāņu valoda ir valsts valoda (pēc iedzīvotāju skaita) vai tai ir noteikts īpašs statuss:
Citas valstis
Vēl vismaz 10 valstīs, kur spāņu valoda nav valsts valoda, bet tai ir speciāls statuss:: Andora, Beliza, Brazīlija, Gibraltārs, Maroka, Filipīnas, Trinidāda un Tobāgo, ASV, Vatikāns un Rietumsahāra.
Mišela Obama
M. Obama saņēmusi bakalaura grādu socioloģijā un afroamerikāņu studijās Prinstonas Universitātē un ieguvusi jurista kvalifikāciju Harvadas Universitātes Tiesību skolā. Strādājusi par juristi un kopienu organizatori, bet 1996. gadā kļuva par Čikāgas Universitātes dekāna vietnieci kopienas un brīvprātīgā darba jautājumos. Laika posmā no 2007. līdz 2008. gadam viņa aktīvi piedalījās vīra 2008. gada ASV prezidenta vēlēšanu kampaņā.
Mordehajs Nuroks
Mordehajs (Markuss) Nuroks ( — ) bija Latvijas ebreju rabīns, Latvijas un Izraēlas politiķis. Partijas Mizrahi vadītājs, pirmo četru Saeimu deputāts no Ebreju nacionālā bloka. Izraēlas kneseta deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gadā Tukumā ebreju rabīna ģimenē. 1903. gadā bija delegāts Bāzeles 6. cionistu kongresā. No 1913. līdz 1915. gadam bija rabīns Jelgavā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, darbojās ebreju bēgļu palīdzības komitejā Maskavā, pārstāvēja Austrumeiropas ebrejus Parīzes miera konferencē. 1921. gadā atgriezās Latvijā.
Pēc Latvijas okupācijas viņu 1941. gadā arestēja "par valsts noslēpuma izpaušanu" - viņš publiski izpauda informāciju par mēģinājumu savervēt viņu par NKVD ziņotāju un vervētāja aģenta personu. Lietas izmeklētāji nespēja pietiekami pierādīt apsūdzētā vainu tā notiesāšanai (kas parādās vēlākajos lēmumos par izmeklēšanas termiņa pagarināšanu - 8. aprīlī, 4. maijā, - kā arī tiesas procesa pārtraukšana un lietas izskatīšanas atlikšana jau Čkalovas apgabaltiesas Krimināllietu tiesas kolēģijā, 1941. gada septembra vidū). PSRS Augstākās tiesas priekšsēdētājs I. Goļakovs pieņēma lēmumu par Nuroka lietas ārpolitiski “sevišķu” raksturu (pēc notikušā ebreju antifašistiskā mītiņa Maskavā un ASV prezidenta Rūzvelta uzstāšanās preses konferencē), par kuru gala lēmumu jāpieņem bija pašam PSRS iekšlietu tautas komisāram L. Berijam, - 1942. gada 8. aprīlī M. Nuroku no pirmstiesas ieslodzījuma atbrīvoja.
Viņa ģimene gāja bojā holokaustā Rīgā. 1945. gadā Nurokam atļāva emigrēt no PSRS uz Šveici. 1947. gadā viņš ieradās Palestīnā (Lielbritānijas mandātteritorijā un darbojās politikā. 1949. gadā ievēlēts Izraēlas valsts pirmajā knesetā (Izraēlas parlamentā), kurā bija deputāts četros sasaukumos. 1952. gadā bija Pasta ministrs. Šajā gadā neveiksmīgi kandidēja uz prezidenta amatu. Savas dzīves laikā viņš daudz rakstīja par reliģioziem jautājumiem daudzās valodās. Miris 1962. gadā 8. novembrī Telavivā.
Odilons Redons
Odilons Redons (, * 1840. gada 20. aprīlī Bordo, † 1916. gada 6. jūlijā Parīzē) bija franču mākslinieks, simbolisma pārstāvis. Uzskata, ka grafikā Redons ietekmējies no Gojas, savukārt viņa gleznu kolorīts ietekmējis, piemēram, Matisa daiļradi. Redona gleznām raksturīga ornamentalitāte; dažkārt tajās parādās erotiska tematika ("Veneras dzimšana"). Starp nozīmīgākajiem Redona darbiem jāmin gleznas "Ofēlija" (apm. 1900.-1905. g.), "Kiklops" (apm. 1914. g.), "Buda" (apm. 1905. g.) un grafikas "Smaidošais zirneklis" (1881), "Krauklis" (1882), "Meža gars" (1880).
Redons radīja gandrīz 200 grafikas darbu; starp tiem jāmin sērijas "Sapnī", "Veltījums Gojam" un "Svētā Jāņa apokalipse", kā arī Edgara Alana Po darbu ilustrācijas.
USA-227
USA-227, zināms arī kā NRO L-27, ir ASV militārs pavadonis. Tas tika palaists Nacionālā izmeklēšanas biroja vajadzībām.
Pavadonis tika palaists 23:38 UTC ar nesējraķeti Delta IV M+(4,2) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas. Starta koda nosaukums Gryphon.
Lai gan kosmiskā aparāta parametri un misijas detaļas oficiāli netiek izpaustas, neatkarīgi eksperti uzskata, ka NRO L-27 ir militārās sakaru sistēmas Satellite Data System trešās paaudzes pavadonis. SDS-3 sistēma sastāv no eliptiskās un ģeostacionārās orbītās riņķojošiem aparātiem, kas paredzēti radiosignālu retranslācijai.
USA-227 ievadīts ģeostacionārā orbītā. Sākotnēji atradās punktā 30,4° rietumu garuma. No 2011. gada augusta atrodas 10° rietumu garuma, kur nomainījis USA-155
Balsošanas sistēma
Balsošanas sistēma, arī vēlēšanu sistēma, ļauj balsotājam izvēlēties starp variantiem. Visbiežāk ir jāizvēlas starp vairākiem kandidātiem, kurš ieņems kādu sabiedrisku amatu. Balsošanu var izmantot arī, lai noskaidrotu, piemēram, kam piešķirt kādu konkrētu apbalvojumu, vai arī, lai noskaidrotu kuru no atšķirīgajiem darbības plāniem pielietot. Balsošanu var pretstatīt saskaņotai lēmumu pieņemšanai vai arī hierarhiskām un autoritātām sistēmam.
Viens no balsošanas sistēmu veidiem, kas kļuvis izplatīts līdz ar informācijas tehnoloģiju attīstību, ir e-balsošana, kuras ietvaros balsošanu veic ar elektroniskajiem līdzekļiem.
Impresionisma literatūra
Jēdziens impresionisma literatūra ir visai neskaidrs. Jēdzienu "impresionisms" mēdz attiecināt uz dažādu 19.gs. nogales un 20.gs. sākuma rakstnieku literāro darbību. Par impresionistiem dažkārt mēdz uzskatīt vairākus franču un angļu simbolisma dzejniekus (Stefanu Malarmē, Arturu Rembo, Polu Verlēnu, Oskaru Vaildu, Arturu Saimonsu). Lielākoties impresionisti bija dzejnieki, taču par impresionistisku dažkārt dēvē arī modernisma prozu, kas gandrīz pilnībā pievēršas tikai varoņu iekšējās dzīves atklāsmei (Marsels Prusts, Virdžīnija Vulfa u.c.).
Tiek uzskatīts, ka viens no impresionisma literatūrā avotiem ir naturālisms: tam - tāpat kā impresionismam - raksturīga pievēršanās detaļām, un, attēlojot fizisko pasauli, gan naturālisms, gan impresionisms bieži vien tiecas to savā ziņā kopēt. Taču impresionisma literatūra ir daudz lielākā mērā subjektīva: pasaule impresionisma literatūrā tiek attēlota nevis tāda, kāda tā it kā ir, bet gan tāda, kāda tā tiek uztverta. Impresionisma literatūra ir iespaidu literatūra - šie iespaidi var būt gan iekšēji (psiholoģiski), gan ārēji. Impresionisma dzeja tiek uzskatīta gan par pamatā romantismam (vai jaunromantismam) piederīgu modernisma priekšteci, gan arī par modernisma sastāvdaļu.
Kārlis Lielais
Kārlis Lielais (la, fr, de; dzimis, miris ) bija franku karalis, Karolingu dinastijas pārstāvis. 800. gadā Romā pāvests viņu kronēja par pirmo Svētās Romas imperatoru. No Kārļa Lielā vārda (Carolus) cēlies vārds "karalis" ar tā locījumiem dažādās baltu (Karalis, Karalius) un slāvu valodās (Král, Król, Kralj, Krůl, Крал, Краљ, Король), kā arī ungāru (Király) un turku valodā (Kral). Kārļa Lielā valdīšana iezīmējas ar Rietumeiropas varas koncentrāciju, t.s. Karolingu renesansi kultūrā un Rietumeiropas kopējās identitātes izveidi.
Dzīvesgājums
Kārlis Lielais dzimis franku valdnieka Pipina Īsā ģimenē Āhenē, iespējams, 742. vai 747. gadā. Viņa vectēvs bija Kārlis Martels (Charles Martel).
Kārļa Lielā valdīšanas laiks Eiropas attīstības kontekstā ir svarīgs ar 800. gadu, kad Kārlis Lielais veica savu piekto ceļojumu uz Romu un Romas pāvests Leons III viņam uzlika galvā imperatora kroni, pasludinot franku ķēniņu Kārli par jauno Romas imperatoru. No līdzšinējo, Vidusjūras reģionā valdošo tradīciju viedokļa, viņam nebija šādu tiesību, pie kam arī Konstantinopolē valdošā Bizantijas valdnieka tituls bija "Romas imperators". Rietumeiropa līdz ar to bija uzsākusi veidot pati savu varas un politisko attiecību sistēmu. Tā bija spērusi pēdējo izšķirošo soli savas ģeopolitiskās robežas novilkšanā attiecībā pret Austrumromas impēriju un Arābu kalifātu.
Kārlis Lielais nomira pēc 47 valdīšanas gadiem 814. gadā. Pēc Kārļa Lielā nāves viņa izveidotā spēcīgā impērija īsā laika posmā pārstāja pastāvēt, līdzko bija miris tās enerģiskais valdnieks. Viņam mirstot, franku lielvalsts aizņēma mūsdienu Franciju, Beļģiju, Nīderlandi, Šveici, lielāko daļu Vācijas, kā arī daļu no Itālijas un Spānijas.
Valdīšanas raksturojums
Kārlis Lielais Eiropas vēsturē un kultūrā atstājis daudzas, reizēm nepamanāmas pēdas.
Kaut arī jau Hlodvigs I par sava troņa vietu bija izvēlējies Parīzi, Kārlim Lielajam vēl nebija savas pastāvīgas galvaspilsētas. Viņa "mobilais" galms ceļoja no vienas domīnijas uz otru. Taču tas bija izskaidrojams nevis ar kādu īpašu karaļa ceļošanas prieku, bet nepieciešamību uzraudzīt vietējos augstmaņus, kuri centās iegūt iespējami lielāku neatkarību no karaļa varas. Tādēļ šajās domīnijās pastāvēja arī vietējās, karalim tieši padotas, varas struktūras. Domīnijas bija sadalītas vēl sīkākās teritoriālajās vienībās - komitatēs (comitates). Tās aizvietoja agrāko romiešu izveidoto administratīvi teritoriālo struktūru, kuras pamatā bija pilsētas (civitates), skaitā ap 800. Taču Kārļa Lielā impērijā izveidotās komitates bija tikai apmēram 300. Savukārt Kārļa Lielā galmu un ikdienas valsts lietas kopumā organizēja viņa iecelta civila administrācija. Tā veidojās arī pirmās Eiropas valsts pārvaldes struktūras.
Kārļa Lielā galma apritē atkal parādījās vairāku iepriekšējo gadsimtu laikā piemirstais, senais vārds "Eiropa". Tas Kārlim Lielajam bija nepieciešams ne tikai viņa pārvaldāmo pasaules daļu apzīmēšanai, bet arī lai distancētos no Bizantijas un pagānu zemēm.
Kārļa Lielā laikā Eiropā aizsākās aktīvs dažādu jaunievedumu process dažādās saimnieciskās jomās, lielā mērā tāpēc, ka viņš pats bija enerģisks novators. Viņa laikā tika uzceltas vairākas pilis, tilti pār Reinu un Mainu, bet Reinas un Donavas iztekas savienotas ar kanālu. Pateicoties karaļa iniciatīvai, romāņu arhitektūra sāka izplatīties teritorijās uz ziemeļiem no Alpiem.
Kārļa Lielā laikā būtiski uzlabojās arī dažādas saimniecības jomas. Atjaunojās tirdzniecība ar Angliju un visā Ziemeļjūras piekrastē. Preču apmaiņā savu vietu atkal ieņēma nauda — sudraba monētas — to kalšana atjaunojās pēc Kārļa Lielā norādījuma.
Monetārā sistēma balstījās uz Kārļa mārciņu (fr), kas saturēja mārciņu sudraba 20 solīdu (vēlāko šiliņu) jeb 240 denāriju (vēlāko feniņu) vērtībā. Mārciņa un solīds bija vienīgi skaitīšanas un svara vienības, kā monētas tika kalti vienīgi sudraba denāriji.
Music & Me
Music & Me ir amerikāņu mūziķa Maikla Džeksona trešais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Motown Records. Visā pasaulē albums ticis pārdots vairāk nekā četros miljonos kopiju.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (4. diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu ceturtajā dienā (15. februārī) sacīkstes norisinājās 7 disciplīnās un tiks izcīnīti 6 medaļu komplekti.
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Daiļslidošana
03:00 - 06:55 - Pāri, brīvā programma (medaļu izcīņa)
Distanču slēpošana
20:00 - 21:15 - Sievietes, 10 km brīvais stils
22:30 - 00:00 - Vīrieši, 15 km brīvais stils
Kamaniņas
03:00 - 05:55 - Sievietes, 1. un 2. brauciens
Snovbords
20:30 - 22:50 - Vīrieši, kross
00:00 - 01:00 - Vīrieši, kross, fināls
Kalnu slēpošana
21:45 - 23:30 - Vīrieši, nobrauciens, fināls ''sacīkstes pārceltas no 13. februāra''
Latvijas Republikas satiksmes ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas satiksmes ministri ir Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi kopš 1918. gada. Politiskā līmenī vada Satiksmes ministriju.
No līdz  amata nosaukums bija Latvijas Republikas satiksmes un darbu ministrs.
30px Latvijas Republika (1918 — 1940) 30px
{{legend| #FF0000 | Latvijas Darba partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FFFF00 | Demokrātiskais Centrs |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #BA55D3 | Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #008080 | Kristīgo zemnieku partija/Kristīgo zemnieku un katoļu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Latvijas Republika (1990 — mūsdienas) 30px
{{legend| #87CEEB | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C6930A | Tēvzemei un Brīvībai |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FFB90F | Tēvzemei un Brīvībai/LNNK |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #800080 | Latvijas Pirmā Partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #741569 | LPP/LC |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #741C27 | Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #647A28 | Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33 | Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue   | Jaunā konservatīvā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #5A0505 | Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Arhajs
Arhajs (grc — 'sens') ir otra senākā Zemes ģeoloģiskās vēstures eona, kas norisinājās aptuveni pirms 4 līdz 2,5 miljardiem gadu.
Dzīvība
Tieši arhajā atrastas senākās liecības par dzīvību, datētas ap 3,4—3,6 miljardu gadu vecos iežos, tās ir krama slānekļos atrastās baktēriju un zilaļģu fosilijas, kā arī stromatolītu atliekas. Pirmā dzīvība eksistējusi ļoti ekstrēmos apstākļos, jo tai laikā uz Zemes bija ļoti zems pH (skābs okeāna ūdens), Zemi klājusi bieza mākoņu sega, saules gaisma bija ierobežota, atmosfērā nebija skābekļa un norisinājās intensīvs vulkānisms. Arhaja noslēgumā, attīstoties zilaļģēm jeb ciānbaktērijām, sākās fotosintēze ar skābekļa izdalīšanos, kas mainīja atmosfēras sastāvu.
Stratigrāfiskais dalījums
Arhaja apakšējā robeža nav noteikta. Periodu pirms arhaja sauc par katarhaju. Tālāk arhaju nomaina proterozojs. Arhaju sīkāk iedala četros laika posmos:
Dienvidaustrumanglija
Dienvidaustrumanglija (en) ir Anglijas reģions, kas atrodas valsts dienvidos. Sevī ietver deviņas ceremoniālās grāfistes, kā arī dažus desmitus unitāros un municipālos rajonus. Reģiona administratvais centrs ir Gildforda, Sarejas grāfiste.
Verdzība Romas impērijā
Verdzība Romas impērijā bija vislielākā pēc apmēra salīdzinājumā ar citām senajām valstīm, tomēr tā atbilda tā laika sabiedrības interesēm, kļūstot par katalizatoru tās attīstībai.
Vergu ieguve
II gs. p.m.ē. Apenīnu pussalā valdošo stāvokli ieņēma attīstītā jeb klasiskā verdzība. Atšķirībā no patriarhālās verdzības sistēmas, attīstītās verdzības apstākļos saimniekošanas mērķis jau bija virsprodukta iegūšana. Saimniecībās (lauku muižās vai amatnieku darbnīcās) arvien vairāk specializējās konkrētu preču ražošanā. Pirms tam izolētās saimniecības, kas līdz šim apkalpoja sevi vai tuvāko apkaimi, tagad nodibināja vairāk vai mazāk ciešus sakarus ar pilsētu tirgu. Valsts ekonomiskā attīstība radīja aizvien lielāku pieprasījumu pēc vergiem, un to apmierināja dažādi vergu ieguves avoti.
Iepriekšējos gadsimtos darbaspēks Romā komplektējās no plebejiem, atkarīgajiem klientiem un parādniekiem. Taču parādu verdzība Romas pilsoņu vidū bija atcelta jau 326. g. p.m.ē., klientu ekonomiskā atkarība vājinājās, daudzi plebeji un klienti saņēma savā īpašumā nelielus zemes gabalus un piespiest tos strādāt cita labā bija grūti. Risinājums bija viens: par papildu darbaspēku varēja kļūt tikai visas tiesības un jebkuru īpašumu zaudējis vergs no ārienes.
Parādu verdzība neattiecās uz pārējiem Apenīnu pussalas un iekaroto provinču iedzīvotājiem. Nodokļu ievācēji aizdeva provinču iedzīvotājiem naudu uz augstiem procentiem un, ja parādnieki nespēja atmaksāt parādu, padarīja viņus par vergiem. Tādējādi parādu verdzība bija viens no vergu iegūšanas avotiem. Zināma nozīme bija vergu iekšējai atražošanai - verdzībā dzimušu bērnu izaudzināšanai. Taču šāda vergu izaudzināšana maksāja vairāk nekā pērkot vergu tirgū. Vergu tirgu papildināja arī pirāti. (II gs. p.m.ē. beigās un I gs. p.m.ē. sākumā piratērija pieņēma visai plašus apmērus un pirāti piegādāja vergu tirgiem lielu skaitu vergu.) Tomēr piratērijai, tāpat kā citiem vergu iegūšanas blakus avotiem, piemēram, sevis un savu bērnu, kriminālnoziedznieku pārdošanai verdzībā, nebija lielas ekonomiskas nozīmes. Vēlāk paši romieši visai nesaudzīgi izskauda pirātus no savām teritorijām. Otrkārt, šajā laikā strauji pieauga Romas ārējā ekspansija, kas bija vērsta uz jaunu teritoriju sagrābšanu. Pilnībā mainījās karu raksturs. Ja V-IV gs. p.m.ē. romieši vispirms centās pievienot sev jaunas teritorijas, konfiscējot sev pakļauto tautu zemi, tad II-I gs. p.m.ē. raksturīga karu parādība bija iekaroto zemju iedzīvotāju masveida pakļaušana verdzībai - romiešu rokās nonāca sagūstītie karavīri un pretestību izrādījušo pilsētu civiliedzīvotāji, kā arī to īpašums. Gūstekņus pārdeva vairāksolīšanā, parasti lielās grupās tos uzpirka vergu tirgotāji, kuri pavadīja romiešu karaspēku.
Vergu tirdzniecība
Attiecīgi, II gs. p.m.ē. vidū Vidusjūras baseina zemēs strauji attīstījās vergu tirdzniecība. Vergu tirgi pastāvēja katrā pilsētā, kur ikviens brīvais varēja pirkt vai pārdot vergus. Līdztekus lokālajiem tirgiem pastāvēja lielāki reģionālie tirgi, piemēram, Dēlas salā (Grieķija), Akvilejā (Itālija) un Tanaīdā (Donavas grīva). Dēlas tirgū saveda vergus no visas Vidusjūras austrumu daļas un dažkārt te dienā pārdeva līdz 10 000 vergu. Akvilejā nonāca vergi no pāralpu Gallijas, Reinas un Donavas apgabaliem. Tanaīdā tirgojās ar sarmatiem un citām Melnās jūras piekrastes tautām. No šiem lielajiem tirgiem vergi nonāca novadu tirgos, bet no turienes - vietējos tirgos.
Vergu pārdeva kā jebkuru citu preci. Par zīmi, ka vergu pārdod, tam nozieda kājas ar krītu un galvā uzlika vainagu. Pārdevējs sīki informēja pircēju par visām verga labajām un sliktajām īpašībām. Sevišķi veiksmīgu karu gadījumā vergu cena nokritās dažkārt līdz 4 denārijiem, taču vidējā cena bija 400-500 denāriji par jaunu un fiziski spēcīgu cilvēku. Augsti kvalificēti vergi maksāja vairākas reizes dārgāk.
Lauksaimniecība
Vergu un kara laupījumu pieplūdums no ārienes veicināja saimniecības attīstību. Strauji pieauga vergu skaits un to īpatsvars valstī. Verdzība strauji izplatījās vadošajās saimniecības nozarēs: lauksaimniecībā, kalnrūpniecībā, metalurģijā, celtniecībā. Vergu izmantošanas morālie ierobežojumi, kas pastāvēja patriarhālās verdzības laikā, tika pakāpeniski atmesti - vergs tika pielīdzināts lietai un nonāca saimnieka pilnīgā rīcībā.
Attīstītās verdzības sistēmas apstākļos notika pāreja no sīkražošanas (zemkopībā un amatniecībā) uz lielāku, centralizētu saimniecību, kur izmantoja vienkāršo un daļēji sarežģīto kooperāciju. Ja patriarhālās verdzības apstākļos dominējošais saimniecības tips bija neliela saimniecība vai darbnīca, kur strādāja 2-5 cilvēki, tad jau II gs. p.m.ē. otrajā pusē to nomainīja muižas ar 100-300 jugeriem zemes un 15-30 strādnieku skaitu. Vienam īpašniekam piederošie vergi bija viņa saime. Tā bija sadalīta divās daļās: pilsētas (familia urbana) un lauku (familia rustica) saimē. Bija arī īpašnieki, kam piederēja tūkstošiem vergu, taču šādi latifundisti magnāti bija retums.
Vergu darbs bija ienesīgs tikai tad, ja vergi nepārtraukti strādāja, tāpēc tas bija visrentablākais tad, ja vergu grupa bija relatīvi neliela, kad kontrole varēja būt efektīvāka. Turpretī plašajās muižās - latifundijās (latus fundus - plašs lauku īpašums), vergu bija tik daudz, ka tos bija grūti kontrolēt. Šādās lielās saimniecībās vergu darba priekšrocības neitralizēja darba zemais ražīgums. Tās bija mazāk ienesīgas un tehniski vairāk atpalikušas nekā vidēja lieluma saimniecības un tām nebija liela loma Itālijas ekonomikā. Steidzīgi veicamu sezonas darbu laikā gan dažkārt nolīga arī brīvos strādniekus, tomēr tie tikai papildināja vergu darbu un tos izmantoja īsu laiku.
Katons (II gs.p.m.ē.) un Varrons (I gs.p.m.ē.), kuri sarakstījuši lauksaimniecībai veltītus darbus, nevarēja iedomāties ienesīgas saimniecības pastāvēšanu bez vergu darba. Lai vergus nodarbinātu, tiem tika iecelti uzraugi. Savukārt īpaši centīgiem vergiem tika piešķirta lielāka pārtikas deva, labāks apģērbs un pat neliels īpašums personīgai lietošanai (piemēram, pāris aitas, mājsaimniecības piederumi). Šādu īpašumu sauca par pekūliju.
Ar tirgu saistītā vergturu saimniecība, kurā izvērsās intensīva un racionāla ražošana, kļuva par dominējošo saimniecības tipu. Vienas un tās pašas muižas ietvaros pastāvēja preču ražošanas saimniecība un tajā pašā laikā naturālā saimniecība. Preču ražošanas muižas struktūras izpēte rāda, ka tajā pastāvēja visas lauksaimniecības nozares. Latifundija nodrošināja sevi ar visiem lauksaimniecības produktiem, tā nepirka un nepārdeva šos produktus. Tomēr šo daudzo blakus nozaru vidū dominēja kāda viena nozare, piemēram, vīnkopība, olīvkopība vai augļkopība utt., kuras produkcija tika piegādāta tirgū. Īpaši šīs nozares attīstībai tika iepirkti vergi speciālisti.
Amatniecība
II-I gs.p.m.ē. mijā Apenīnu pussalā sākās strauja amatniecības attīstība. Vergu darba, it īpaši helēnistisko zemju augsti kvalificēto amatnieku darba plaša ieviešana, rosīgi tirgus sakari starp pilsētu un laukiem, pilsētu augšana un iedzīvotāju skaita palielināšanās pilsētās stimulēja amatnieciskās ražošanas attīstību. Atšķirībā no lauksaimniecības, amatniecībā lielāka nozīme bija brīvajiem amatniekiem, kaut gan bieži sastopamas amatnieku darbnīcās ar 10-20 strādniekiem, kur visi vai puse bija vergi. Pārsvarā tomēr bija brīvo amatnieku darbnīcas, kur vergu darbu izmantoja maz. Visai lielu lomu amatniecībā ieguva brīvlaisto vergu darbs, kuriem pašiem bija sīkas darbnīcas vai arī viņi strādāja algotu darbu. Pieauga amatnieku specializācija, piemēram, vieni gatavoja jostas, citi sprādzes, vēl citi acis skulptūrām utt.
Attīstoties visas sabiedrības kultūrai un inteliģences līmenim, palielinājās arī pieprasījums pēc intelektuāla darba un ekskluzīvām precēm. No vergu pamatmasas, kas strādāja vergturu villās un amatnieku darbnīcās izdalījās un turpmāk tikai pieņēmās spēkā tādu vergu grupa, kas veica inteliģentu darbu: skolotāji, arhitekti, aktieri, dzejnieki, kā arī augsti kvalificēti amatnieki un mākslinieki, kuriem īpašnieks ļāva strādāt zināmā mērā patstāvīgi. Daudziem no viņiem bija materiālie līdzekļi un pašiem piederēja vergi (vikāriji).
Negatīvās tendences
Vergu skaita nekontrolēta palielināšanās, it īpaši pēc jaunu teritoriju iekarošanas, vienlaikus radīja arī lielu spriedzi. Vergi, kuri tika sagūstīti jau būdami pieauguši un brīvi karavīri, nebija īpaši paklausīgi zemes apstrādātāji. Tādos gadījumos bieži bija individuālā terora, vergu bēgšanas un darbarīku bojāšanas gadījumi, kā arī tad, ja radās izdevīgi apstākļi, atklāts dumpis ar ieročiem rokās. Atsevišķi vergu sacelšanās gadījumi notika diezgan regulāri un lielākās sacelšanās (piemēram, Spartaka gladiatoru, Sicīlijas vergu dumpji) dažkārt pat apdraudēja pašas Romas valsts pastāvēšanu.
Līdz ar pilsētu palielināšanos pieauga arī bez īpašuma esošo pilsoņu, kuri nevēlējās pelnīt iztiku algotā darbā - lumpenu - skaits, kuri no valsts prasīja aizvien lielākus līdzekļus to uzturēšanai. Municipālā aristokrātija, kas bija cieši saistīta ar tirgu, pamazām sāka izputēt. Vairs nepietika nauda, lai nomaksātu nodokļus, uzturētu vergus, iegādātos ražošanas līdzekļus, nemaz nerunājot par greznuma priekšmetiem. Valstī bija liels skaidras naudas trūkums, kas apgrūtināja saražotās produkcijas pārdošanu. Lai izvairītos no nemieriem pilsētās, valdība ieviesa fiksētās pārtikas cenas.
Izmaiņas
Ja II-I gs. p.m.ē. vergu pieprasījumu Apenīnu pussalas saimniecībās apmierināja uz iekaroto tautu rēķina, tad m.ē. I gs. impērijas teritoriālā paplašināšanās apsīka, un valdība vairāk rūpējās par teritorijas saglabāšanu, nevis paplašināšanu - tirgū vairs nepiedāvāja tik lielus vergu apjomus, kā karu laikā. Taču pieprasījums pēc vergiem nemazinājās. Pieprasījuma un piedāvājuma nesakritība veicināja cenu kāpšanos. Ja II-I gs. p.m.ē. vergs vidēji maksāja 400-500 denārijus, tad I gs. vergs maksāja jau 600-700 denārijus. Ja līdz m.ē. izdevīgāk bija pirkt vergu tirgū, tad tagad pilnībā mainījās attieksme pret vergu pašatražošanos. Pieauga verdzeņu skaits, vergiem ļāva veidot ģimenes un radīt bērnus. Šādi verdzībā dzimuši vergi bija daudz paklausīgāki un jau kopš bērnības apmācīti konkrētā amatā, tāpēc kotējās visai augstu. Nu jau vergu ģimenēm ļāva aizvien lielāku brīvību izmantot pašiem savu īpašumu (pekūliju).
Pirms tam, lielo iekarošanas karu laikā, kad tirgū nemitīgi tika piedāvātas jaunas un jaunas vergu partijas, vergu īpašnieki nepievērsa uzmanību labai attieksmei pret vergiem: ja vergs saslima vai kļuva nevarīgs, to vai nu pārdeva, vai atstāja likteņa varā, jo izdevīgāk bija nopirkt jaunu vergu. Toties m.ē. sākumā tā izturēties pret vergiem vairs nevarēja. Tas mainīja ne tikai vergu sadzīvi, bet arī juridisko statusu. Valdība sāka iejaukties vergu un vergturu attiecībās, postulējot, ka vergs ir ne tikai sava saimnieka īpašums, bet arī valsts padotais. Ja vergs bija izdarījis kādu noziegumu, saimnieks nevarēja viņu vairs sodīt ar nāvi vai aizsūtīt uz rūdas raktuvēm - nācās vērsties tiesā. Ja pierādījās, ka īpašnieks pret vergu slikti izturas, tad pašvaldība pārdeva vergu labākam saimniekam. Pēc likuma vergu nogalināšanu pielīdzināja svešzemnieka nogalināšanai. Daudzi vidējo saimnieku īpašnieki atlaida vergus brīvībā, piesaistot tos pie savas zemes kā algādžus. Palielinājās arī pekūlija loma. Bieži vergus iznomāja, pie tam vergs saņēma daļu savas nopelnītās algas.
Romiešu sabiedrībā sāka kļūt populārs viedoklis, ka brīvība ir cilvēka dabiskais stāvoklis, un vergs ir zaudējis brīvu apstākļu sagadīšanās pēc, - tātad vergs ir tāds pats cilvēks kā viņa īpašnieks. Tas viss liecināja par tuvojošos krīzi.
Sīkās saimniecības aizstājušās latifundijas, lai atrisinātu sasāpējušo darbaspēka jautājumu un palielinātu ražīgumu, sāka dalīt daļu un pat visu savu teritoriju, un iznomāt to koloniem (brīvajiem zemniekiem). Sākotnēji koloni apstrādāja latifundiju zemi paralēli ar vergiem (t.s. decentralizētā latifundija) un maksāja nomu naudā. Taču tas nebija īpaši efektīvi (kolonam pašam nācās vest saražoto produkciju uz tirgu, kas pieņēma daudz zemes apstrādei nepieciešamā laika). Daudzas kolonu saimniecības izputēja. Lai no tā izvairītos, latifundiju īpašnieki sāka nomu ņemt no koloniem nevis naudā, bet gan graudā. Tagad kolonam nebija vairs nepieciešamības pašam meklēt noietu savai produkcijai un viņš bija ieinteresēts labi apstrādāt zemi, jo 2/3 ražas palika viņa īpašumā.
Egļupe (stacija)
Egļupe ir pieturas punkts līnijā Rīga—Lugaži. Tas atrodas Siguldas novada Inčukalna pagastā. Pieturas punkts atrodas netālu no Vidzemes šosejas posma Rīga—Sigulda. Darbdienās Egļupē pietur 10 vilcienu pāri, brīvdienās — nedaudz mazāk. Egļupē pietur dīzeļvilcieni maršrutos Rīga—Sigulda, Rīga—Valmiera un Rīga—Valga (tikai viens reiss virzienā uz Valgu). Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Vilcieni Egļupes pieturas punktā pietur kopš 1981. gada.
Proterozojs
Proterozojs (el, próteros — ‘pirmais, agrākais’;, zo̱í̱ — ‘dzīvība’) ir Zemes ģeoloģiskās vēstures posms — eona, kas sācies pirms apmēram 2,5 miljardiem gadu un beidzies pirms (541,0 ± 1,0) gadu, nomainot arhaju. Ir visilgākā eona Zemes vēsturē. Sīkāk tiek iedalīts paleoproterozoja, mezoproterozoja un neoproterozoja ērās.
Šai periodā Saules starjauda bijusi par līdz 30% zemāka nekā pašlaik, magma zem kontinentālajām plātnēm ir bijusi karstāka un šķidrāka, tādēļ tektoniskie procesi šajā laikmetā notikuši ātrāk. Proterozoja beigās izveidojušies Zemes garozas pacēlumi — kontinenti un konsolidējušās senās platformas, notikušas būtiskas izmaiņas Zemes atmosfēras sastāvā un klimatā. Okeāna ūdeņos sākusies sulfātu sedimentācija, veidojies kaļķakmens un dolomīts. Stabilizējās Pasaules okeāna izmēri. Vietām izveidojās augsne.
Arhajā izveidojusies dzīvība turpinājusi evolucionēt un proterozojā radušies eikarioti, agrīnie augi, sēnes un dzīvnieki. Tomēr no šī perioda līdz mūsdienām iežos saglabājušās ļoti maz fosiliju, jo tālaika organismiem līdz pašiem pēdējiem miljoniem gadu trūka skeleta. Esošās fosilijas pārstāv galvenokārt zilaļģu un baktēriju dzīvības produkti — stromatolīti un mikrofitolīti, mikrofitofosilijas (akritarhi) un dažādu bezskeleta dzīvnieku, kā tārpu un meduzoīdu atliekas.
Naftalīns
Naftalīns (C10H8) ir balta kristāliska viela ar raksturīgu smaržu. Tas ir vienkāršākais aromātiskais ogļūdeņradis ar kondensētiem cikliem. Naftalīna molekulas sastāv no diviem kondensētiem benzola cikliem. Plaši pazīstams ir naftalīna kā kožu atbaidīšanas līdzekļa pielietojums saimniecībā. Naftalīns viegli sublimējas.
Vēsture
Naftalīns pirmo reizi tika iegūts 1819. līdz 1821. gadā no akmeņogļu darvas. Naftalīna bruto formulu noteica 1826. gadā, struktūrformulu - 1866. gadā.
Iegūšana
Naftalīnu, tāpat kā citus kondensētos aromātiskos savienojumus, iegūst galvenokārt no akmeņogļu darvas. Akmeņogļu darva satur aptuveni 10 masas % naftalīna. Naftalīnu var iegūt arī no naftas, bet mūsdienās šādi iegūtā naftalīna daudzums ir mazs. Destilējot darvu, iegūst maisījumu, kas satur ≈50% naftalīna, šim maisījumam pievieno nātrija sārmu, lai atdalītu skābos piemaisījumus (dažādus fenolus) un destilē vēlreiz. Ja nepieciešams īpaši tīrs naftalīns, beigās lieto pārkristalizēšanu no dažādiem šķīdinātājiem.
Īpašības
Naftalīnam ir iespējamas 3 rezonanses struktūras (vienā gadījumā vertikālā dubultsaite ir vidū, otrajā un trešajā gadījumā - vienā no malām). Atšķirībā no benzola, oglekļa saišu garumi naftalīnā ir atšķirīgi. Saites 1-2, 3-4, 5-6 un 7-8 ir ≈136 pm garas, bet saites starp pārējiem oglekļa atomiem ir ≈142 pm garas.
Tāpat kā benzolam, naftalīnam ir iespējama elektrofilā aromātiskā aizvietošana. Tā kā naftalīns ir strukturāli nestabilāks, tam ir labāka reaģētspēja, nekā benzolam. Monoaizvietotiem naftalīniem ir iespējami 2 izomēri - alfa un beta vietā. Parasti vairāk veidojas alfa izomērs, tāpēc, ka alfa izomēram veidojas vairāk stabilu rezonanses struktūru (alfa aizvietotam ir iespējamas 7 struktūras, no kurām 4 ir aromātiskas, bet beta aizvietotam ir tikai 6 struktūras, ko kurām 2 ir aromātiskas). Sulfonēšanas reakcijas gan ir izņēmums, un tur izomēru attiecības ir atkarīgas no reakcijas norises apstākļiem. Vietas 1, 4, 5 un 8 ir alfa vietas, vietas 2, 3, 6 un 7 ir beta vietas.
Savukārt divaizvietotiem naftalīniem teorētiski iespējami 10 izomēri, ja aizvietotāji ir vienādi un 14 izomēri - ja tie ir dažādi. Īpaši izdalāmi 1,8-aizvietotie izomēri jeb peri-izomēri - to īpašības daudzējādā ziņā līdzīgas divaizvietoto benzolu orto-izomēriem.
Naftalīnu iespējams hidrogenēt, iegūstot 1,2,3,4-tetrahidronaftalīnu (tetralīnu) vai dekahidronaftalīnu (dekalīnu) (biciklo-4.4.0-dekāns). Šos savienojumus lieto par šķīdinātājiem. Oksidējot naftalīnu, var iegūt ftalskābi vai tās anhidrīdu.
Izmantošana
Naftalīnu galvenokārt lieto par ķīmisko izejvielu. Nozīmīgākais šāda veida pielietojums ir ftalskābes anhidrīda ražošanai, lai arī lielākus daudzumus ftalskābes anhidrīda iegūst no o-ksilola. Vēl no naftalīna iegūst alkilnaftilsulfonātus, kurus lieto par virsmaktīvām vielām (mazgāšanas līdzekļiem). Naftalīnu lieto arī par dažu organisko krāsvielu izejvielu. Naftalīnu lieto arī par insekticīdu (galvenokārt pret kodēm, bet ne tikai) un par metālu korozijas inhibitoru.
Dienvidrietumanglija
Dienvidrietumanglija (en) ir Anglijas reģions, kas atrodas valsts dienvidu daļā. Reģionā atrodas septiņas ceremoniālās grāfistes un astoņas unitārās administratīvās vienības. Lielākā pilsēta ir Bristole.
Forever, Michael
Forever, Michael ir amerikāņu mūziķa Maikla Džeksona ceturtais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Motown Records. Šis bija pēdējais Motown Records izdotais M. Džeksona albums. Kritiķi albumu novērtēja galvenokārt pozitīvi. Atšķirībā no iepriekšējiem 1970. gados izdotajiem albumiem, šis albums neguva komerciāli labus panākumus.
Skiti
Skiti šaurākajā nozīmē ir apzīmējums irāņu grupas valodā runājošām ciltīm, kas kopš 7. gadsimta pirms Kristus dzīvoja tagadējās Krievijas un Ukrainas dienviddaļas stepēs un uzturēja ciešus sakarus ar Melnās jūras grieķu kolonijām un tālāk uz ziemeļiem dzīvojošajām pirmbaltu un pirmsomugru ciltīm. Plašākā nozīmē par skitiem dēvē visas indoirāņu valodās runājošās ciltis, kas šajā periodā dzīvoja Austrumeiropas un Centrālāzijas stepju zonā (sarmati, saki u.c.), kas izveidoja nomadu tautu agrīnos valstiskos veidojumus (Skītija, Sarmatija, Alanija u.c.). Seno autoru ietekmē, kas visus barbarus iedalīja ķeltos, ģermāņos un skitos, līdz pat viduslaikiem par skitiem dēvētas arī citas šajā reģionā dzīvojošās ciltis. Skitu kultūra ir atstājusi ietekmi uz toreizējo kaimiņtautu kultūrām, tostarp ķeltu, ģermāņu, slāvu, baltu un somugru tautām.
Lejupslīde (ekonomika)
Lejupslīde jeb recesija (no la — ‘iešana atpakaļ’) ir daļa no ekonomiskā cikla, kurai raksturīgs regresīvu saimniecisko procesu kopums. Tas ilgst vairākus mēnešus pēc kārtas. Lejupslīdes laikā vērojams vērtspapīru kursu kritums, samazinās vai apstājās iekšzemes kopprodukta (IKP) pieaugums, saasinās bezdarba problēma. Lejupslīde var izraisīt ekonomisko krīzi.
Lejupslīde parasti sākas vienā valstī, bet pēcāk var izplatīties arī citās valstīs.
Definīcija
Par lejupslīdi parasti dēvē procesu, kad divus ceturkšņus (sešus mēnešus) pēc kārtas ir novērojama iekšzemes kopprodukta (IKP) samazināšanās valsts saimniecībā.
Jaunjelgavas rajons
Jaunjelgavas rajons bija Latvijas PSR administratīvi teritoriālā vienība. Izveidota, apvienojot bijušā Jēkabpils apriņķa Jaunjelgavas pilsētas un Daudzeses, Mazzalves (daļu), Seces un Sērenes pagastu, Bauskas apriņķa Kurmenes un Taurkalnes pagastu un Ogres apriņķa Birzgales pagasta teritorijas. Rajona centrs bija Jaunjelgavas pilsēta. Rajons no 1952. līdz 1953. gadam ietilpa Rīgas apgabalā. Rajons likvidēts, tā teritoriju iekļaujot Baldones, Bauskas un Jēkabpils rajonos.
Administratīvi teritoriālais iedalījums
Jaunjelgavas rajonā dibināšanas brīdī ietilpa 1 pilsēta un 18 ciema padomes:
Teritoriālās izmaiņas
Uz likvidēšanas brīdi rajonā bija 1 pilsēta un 11 ciema padomes:
Suntažu pagasts
Suntažu pagasts ir viena no Ogres novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļdaļā. Robežojas ar sava novada Ķeipenes, Lauberes, Tīnūžu, Rembates un Ogresgala pagastiem, Ropažu novada Ropažu pagastu un Siguldas novada Mālpils pagastu.
Daba
Suntažu pagasta teritorija atrodas Viduslatvijas jeb Madlienas nolaidenumā, Pagasta virsmas reljefā dominē lēzeni viļņots līdzenums, kas pazeminās rietumu virzienā un kuru no Uceniem līdz Lielajiem Kangariem šķērso osu pauguri virkne.
Upes
Suntažu pagasta lielākā upe ir Mazā Jugla, kas šķērso pagastu austrumu - rietumu virzienā. Pagasta teritorijā upe stipri līkumo, tās gultnē ir vairāki krāčaini posmi ar laukakmeņu sakopojumiem; vietumis upes krastos atsedzas dolomīti. Pagasta teritorijā Mazajā Juglā ieplūst dažādas nelielas un sīkas upītes, no kurām lielākā ir Abze ( Abza).
Dabas aizsardzība
Pagasta rietuma daļā, aiz Juglas ciems, Rīgas virzienā atrodas Lielie Kangari - lielākais osu valnis Latvijā; šaura, 26 km gara osu grēda, kas pacsļas 10–15 m virs purvainās apkārtnes un iestiepjas arī Rīgas rajona Ropažu pagastā. Par dabas liegumu pasludinātās teritorijas augstākā vieta sasniedz 65 m augstumu vjl. Ar Lielajiem Kangariem saistītas teikas par milzi, kuram Rīgā nopirktais sāls maiss, ejot pāri Kangaru purvam, kļuvis par smagu. Milzis izbēris maisa saturu un izveidojis tiltu pār purvu. Pa Lielo Kangaru pauguru grēdas virsmu izbūvēts autoceļš, kas ļauj pilnībā izjust šīs īpatnējās reljefa formas. Lielie Kangari sākas ar osa pauguru, seno lībiešu senapmetni - Ķoderu pilskalnu (lielā vīra gulta) - garš, kokiem apaudzis paugurs, daļa no Lielo Kangaru pauguru grēdas. Paugura galos saglabājušās seno nocietinājumu uzbērumu atliekas. Pagasta austrumu daļā Kastrānes pilskalnā aug dižozols ar stumbra apkārtmēru 5,4 m un vīksna ar stumbra apkārtmēru 6,5 m. Netālu no tā atrodas Upīšu ozols - stumbra apkārtmērs 7,4 m.
Vēsture
No 1920. līdz 1940. gadam Suntažu pagasts ietilpa Rīgas apriņķī. 1934. gadā Suntažiem piešķīra ciema tiesības. 1935. gadā pagasta platība bija 126 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Juglas un Suntažu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Suntažu ciemam pievienoja Juglas ciemu, 1965. gadā Kastrānes ciema Raiņa kolhoza teritoriju. 1977. gadā daļu Suntažu ciema teritorijas pievienoja Rembates un Tīnūžu ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīvā teritorija iekļauts Ogres novadā.
Apvidus attīstības vēsture
Suntaži ir radušies senā Vidzemes lībiešu apdzīvotā apgabalā. Arī vārdam "Suntaži" ir lībiska izcelsme (senos dokumentos Sundesel, Sundzel, Sundseln vai Sunzel).
1223. gadā Mazās Juglas labajā krastā bīskaps Alberts uzcēla bīskapa pili. 1318. gadā tā minēta kā Livonijas ordeņa īpašums, kas patvarīgi atņemts Rīgas virsbīskapam. 1436. gadā virsbīskaps Hennings Šarpenbergs Suntažu pili ar īpašumu pārdeva savam domkapitulam.
1566. gadā, sabrūkot Livonijas Konfederācijai, Rīgas arhibīskapiju likvidēja un pili ieguva domdekāns Jakobs Meks, kas vēlāk kļuva par poļu kastelānu. Viņš Suntažu lēni oficiāli saņēma 1568. gadā Grodņā no Polijas karaļa Sigismunda Augusta. 1577. gadā, karojot ar zviedriem, poļu karavīru nodaļas vadītājs Dembinskis pili ieņēma un nodedzināja. Vēlāk pils tika atjaunota. Lielā Ziemeļu kara laikā senā pils tika nopostīta un vēlāk uz vecajiem pamatiem tika uzcelta jaunā pils. 1764. gadā Suntažu muiža pārgāja barona Honalda Gustava Ingelstroma īpašumā (viņa māte dzimusi Meka). 1780. gadā muižā valdīja grāfs fon Mengdens, 1782. gadā - majors Magnuss Johans fon Grothuss. 1816. gadā muiža nonāca Hānenfeldu dzimtas īpašumā. Pirmā pasaules kara laikā Hānenfeldi aizbrauca uz Vāciju.
1920. gadā uz pili pārcēla Suntažu skolu, un tā tur atrodas arī tagad. Suntažu teritorijā ir bijušas vēl vairākas muižas - Briežu muiža, Ķeveļmuiža, Jāņmuiža, Mācītājmuiža, Kastrānes muiža, Veczaļmuiža, Jaunzaļmuiža, Annasmuiža, Mežmuiža. Pagasta teritoriju šķērsojuši daudzi ceļi. Svarīgākais bijis Rīgas ceļš pāri Kangaru kalniem. Ceļa malā atradušies daudz krogu - Ķoderkrogs, Briežkrogs ((Juglā), Kumeļkrogs (Zīlniekos), Kraukļkrogs, Suntažkrogs, Kazkrogs, Silakrogs u.c.
Nozīmīgs vēsturisks objekts ir Suntažu luteriskā baznīca. Suntažu draudzē ietilpa Suntažu, Sidgundas, Kastrānes un Vatrānes pagasts, kā arī daļa Lauberes pagasta. 1223. gadā Suntažos uzcelta koka kapela, kurā sludināja bīskapa Alberta atsūtītais mācītājs Dītrihs. Baznīca minēta 1457. gadā. 1557. gadā baznīcu un pili sagrāva krievu cara Ivana Bargā karapulki. Tagadējā mūra baznīca uzcelta 1782. gadā (arhitekts K. Hāberlands). No 1845. gada līdz 1847. gadam ap 1500 latviešu Suntažu apkaimē pārgāja pareizticībā, tāpēc uz Ērgļu pusi tika uzcelta pareizticīgo baznīca. Tā bija diezgan pieticīga, tāpēc 1909. gadā uzcelta jauna ķieģeļu baznīca.
Senākas ziņas par skolu pirmsākumiem Suntažu apkaimē minētas 1736. gadā, taču visintensīvāk skolu celtniecība notika 19. gadsimta otrajā pusē, kad Suntažos pie Boķiem uzcēla pagasta skolu, pie Uceniem (puceļā uz Annenhofu, Annasmuižu jeb Juglu )- luteriešu draudzes skolu un pareizticīgo draudzes skolu (tagadējās Cielavas).
1906. gadā Suntažos ieradās cara soda ekspedīcija, jo 1905. gadā tika nodedzināta Hānenfeldu pils un visa apkaime bija diezgan revolucionāra. Soda ekspedīcija nošāva 18 cilvēkus, daudzus nopēra, tika nodedzinātas vairākas mājas.
Pirmā pasaules kara laikā Suntažu apkaime daudz cieta 1917. gada kaujās, taču Latvijas Republikas laikā samērā ātri tika atjaunota. Tūlīt pēc Ķeguma HES uzcelšanas Suntažos tika ievilkta elektrība. 1938. gadā līdz Suntažiem ekspluatācijā tika nodots Rīgas - Ērgļu dzelzceļa posms. Tagadējā Upespilī atradusies Suntažu muižas Kastrānes pusmuiža. Arī tā bijusi Meku dzimtas īpašums. Vēlāk tā nonākusi Tranzē dzimtas īpašumā. Blakus muižai bija ūdensdzirnavas; tagad tās ir izpostītas. Suntažu draudzē darbojušies vairāki ievērojami cilvēki.
No 1636. gada līdz 1653. gadam draudzes mācītājs bija Solomons Guberts (Gubertus). Viņš izmantoja 16. gadsimta ārsta un astrologa Z. Stopija zinātniski praktisko enciklopēdiju un sarakstīja Latvijā pirmo lauksaimniecības rokasgrāmatu "Stratagema oeconomicum oder der Akker-Student". Būtībā tā bija īsta 17. - 18. gadsimta enciklpēdija par saimniekošanu. Grāmatas nodaļās bija ziņas par visdažādākajiem lauku darbiem, ēku būvniecību, kaitēkļu un nezāļu apkarošanu, sēklu sagatavošanu, mājdzīvnieku turēšanu, maizes cepšanu, ziepju vārīšanu u. tml. Interesanti, ka šo grāmatu, kas 1645. gadā Rīgā izdota vāciski, Mihails Lomonosovs pārtulkoja krievu valodā. Lielu līdzdalību tālaika sabiedriskajā dzīvē ņēma arī mācītājs Johans Teodors Bērents, viņš sastādīja "Vidzemes kalendāru" un rakstīja tam dažādus pielikumus. Netālu no Mazās Juglas, "Dēliņos" pie Kangaru kalniem, daudzas vasaras pie sievastēva ir pavadījis rakstnieks Jānis Jaunsudrabiņš. Suntažu vidusskolu 1966. gadā ar sudraba medaļu absolvējis dzejnieks Viktors Avotiņš.
Apdzīvotās vietas
Pagasta centrs ir Suntaži, citas lielākās apdzīvotās vietas ir Jugla, Glāznieki, Upespils, Ķieģeļceplis, Viršņukalns.