cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pavasari
Pavasari ir ciems Mārupes novada Salas pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā Lielupes kreisajā krastā 7,5 km no pagasta centra Spuņciema, 35 km no novada centra Mārupes un 37 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Pavasara muižas (Pawassern) centru.
Elkšņupe
Elkšņupe ir Lokmenes kreisā krasta pieteka Aizkraukles novadā.
Iztece Iršu pagasta dienvidos. Tek rietumu virzienā. Ietek Lokmenē mežainā apvidū. Vidustecē šķērso valsts autoceļu V964 (Taurupe–Vecbebri).
Kaļķupīte (Odzes ezera pieteka)
Kaļķupīte ir Odzes ezera pieteka Aizkraukles novadā.
Tek dienvidu virzienā. Ietek Odzes ezerā tā ziemeļu krastā. Kaļķupīti nešķērso valsts autoceļi.
Jerometichenoriidae
Jerometichenoriidae ir Pygocephalomorpha kārtas izmirušu augstāko vēžu dzimta. Šo dzimtu 1978. gadā izdalīja Frederiks Šrams, pamatojoties uz aprakstīto jauno ģinti un sugu Jerometichenoria grandis no Krievijas Ņencu autonomā apvidus. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, perma periodā. Dzimtā ir iekļauta viena ģints, Jerometichenoria ar vienu sugu. Ir konstatēta morfoloģiska līdzība starp Jerometichenoria un Pittinucaris, taču pagaidām oficiāli šī Brazīlijas ģints Jerometichenoriidae dzimtā iedalīta nav. Tāpat tika skatīta iespēja šajā dzimtā ievietot Sosiocaris ģinti no Itālijas, taču arī tā palikusi inertae sedis statusā.
Apraksts
Karapksa rostrums ir mazs vai arī tā vispār nav. Uz karapaksa ir nodalīti kuņģa un aknu apgabali. Pāri aknu apgabalam iet mediāla dorsāla rieva.
Centrālamerikas krupji
Centrālamerikas krupji (Incilius) ir viena no krupju dzimtas (Bufonidae) ģintīm, kas apvieno 40 krupju sugas. Tās sastopamas Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā, izplatības areālam plešoties no ASV dienvidiem līdz Panamai un tālāk gar Klusā okeāna krastu, sasniedzot Ekvadoru. Šīs sugas galvenokārt mājo tropu mežos, gan kalnos, gan līdzenumos nelielu upīšu krastos. Dažas sugas ir ļoti plaši izplatītas un sastopamas dažādos biotopos, lauksaimniecības zemes un pilsētu vides ieskaitot, piemēram, krasta krupis (Incilius nebulifer).
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē Centrālamerikas krupji tika klasificēti kā apakšģints īsto krupju ģintī (Bufo), bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem šī grupa izdalīta kā atsevišķa ģints.
Sistemātika
Centrālamerikas krupju ģints (Incilius)
Cionistu organizācija "Mizrahi"
Cionistu organizācija "Mizrahi", saīsināti "Mizrahi", agrākajā drukā "Mizrachi", bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta Rīgā 1922. gadā un likvidēta 1934. gadā, līdz ar valsts apvērsumu, pēc kura tika likvidētas visas Latvijas politiskās partijas. Partijas vienīgais vadītājs bija Mordehajs Nuroks. Partija pirmajās Saeimas vēlēšanās bija Ebreju apvienotā nacionālā bloka kopīgajā sarakstā kopā ar partijām Histadrut-Hacionit un Ebreju nacionāldemokrātu partiju, turpmākajās vēlēšanās piedalījās kā atsevišķa partija un ietilpa mazākumtautību partiju blokā, vienubrīd pēc bloka organizētās valdības gāšanas (1926. gadā) tā līderis Nuroks vadīja Ministru kabinetu. Politiski partija parasti turējās kopā ar latviešu politiķu kreiso spārnu, starptautiski bija aktīva Vispasaules ebreju kongresā, lai gan tās saimnieciskā pozīcija bija labēja un aizstāvēja privātīpašnieku tiesības pret valsts monopoliem, kā arī iestājās pret ebreju saimniecisku diskrimināciju no valsts iestāžu puses.
Ideoloģijas rašanās
Reliģisko cionistu kustība "Mizrahi" tika dibināta Viļņā 1902. gadā rabīna Reinsa sasauktajā pasaules reliģisko cionistu konferencē, noformējoties no kopš 19. gadsimta vidus attīstošās ideoloģijas. Kustība uzskatīja, ka cionisma centrā jābūt Torai un augošajam ebreju laicīgajam nacionālismam jābūt pakļautam reliģisko mērķu sasniegšanai. Viens no "Mizrahi" pamatlicējiem un kā pirmām kārtām reliģiskas kustības ideologiem bija toreizējais Bauskas (1895—1904), vēlākais Jeruzalemes ortodoksālais rabīns Ābrams Īzaks Kūks, kurš uzskatīja jūdaismu un ebreju nacionālismu par nesaraujami saistītiem. Kustības vārds ivritā nozīmē "austrumus", bet veidots kā akronīms no vārdiem "Merkaz Ruhani" — "reliģijas centrs".
Jau 19. gadsimta vidū reliģiskā cionisma idejas bija kļuvušas populāras Latvijā; viens no šīs kustības atbalstītājiem, ietekmīgais koktirgotājs Šmuels Hiršfelds šo ideju iespaidā 1882. gadā izceļoja uz Palestīnu un nodibināja tur pilsētu Rišon Le Cionu. Šajā laikā reliģiskais cionisms bija daudz stingrāks kā nākamajā gadsimtā; viens no tālaika viņa redzamākajiem pārstāvjiem un organizācijas "Hovevej Cion" ("Cionas mīlētāji") vadītājiem un Bauskas rabīns (1862—1889) Mordehajs Eliasbergs iestājās pret neticīgo ebreju-cionistu ielaišanu Izraēlā, jo tur viņu grēks pret ticību būšot daudz lielāks. Taču pēc gadiem 20 viņš savu Palestīnas apmeklējumu rezultātā savu attieksmi mīkstināja, un tas pats vēlāk notika ar Kūku.
Parhima
Parhima ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidaustrumiem no Šverīnes. Apriņķa centrs. Senajā apbūvē - ķieģeļu gotika. Pilsētas pievārtē atrodas bijušais militārais lidlauks, kas mūsdienās pārveidots par civilo.
Pilsēta radusies 12. gadsimtā. 16. gadsimtā piedzīvoja uzplaukumu. 1554. gadā šeit tika dibināta ģimnāzija. Attīstību iedragāja Trīsdesmitgadu karš. Parhima ir prūšu feldmaršala Helmuta fon Moltkes (Helmuth Karl Bernhard von Moltke, 1815-1840) dzimtā pilsēta.
Cionistu organizācija "Mizrahi"
Latvijas politikā
Latvijā pēc neatkarības iegūšanas šo kustību kā politisku partiju uz 1921. gada 1. Saeimas vēlēšanām noformēja Latvijā no bēgļu gaitām atgriezies Mordehajs Nuroks. Partija uzreiz izrādījās konfliktā ar ortodoksālo jūdaismu atbalstošo Mordehaja Dubina vadīto partiju "Agudas Israel", kura bija cionismam naidīga un uzskatīja to par novēršanos no jūdaisma laicīgu mērķu vārdā. Pretējā flangā atradās liberālie anticionisti, kuri uzskatīja, ka ebrejiem sava valsts nav vajadzīga un tiem jāintegrējas esošajā sabiedrībā, un laicīgie nacionālisti, kuri iestājās par cionismu un pret reliģiju. Pazīstamais Krievijā dzimušais ebreju darbinieks Vladimirs Žabotinskis vizītes laikā Latvijā 1923. gadā palīdzēja organizēties laicīgajai cionistu-revizionistu kustībai "Betar", kura iestājās par Izraēlas zemes atgūšanu jebkuriem līdzekļiem un kuras starptautiskā galvenā mītne 1926.-1930. gadā atradās Rīgā. No ebreju partijām Latvijas Saeimā vairākkārt iekļuvuši tikai ortodoksi "Agudas Israel", reliģiskie cionisti "Mizrahi", kreisie reliģiskie cionisti "Ceirei Mizrahi" un kreisais "Bunds". Vēlēšanu propaganda starp partijām visu laiku bija diezgan agresīva un personiski orientēta pat pēc tālaika standartiem; ebreju partiju darbību lielā mērā noteica personālijas, īpaši Nuroks un Dubins.
1926. gada decembrī, kad bija jāsastāda jauna valdība un sociāldemokrāta A. Rudēvica mēģinājums neizdevās, prezidents J. Čakste lūdza to izdarīt M. Nuroku, jo latvieši sadrumstalotības dēļ to nebija varējuši izdarīt. M. Nuroks šo uzdevumu paveica pāris dienās, sarunājot atbalstu mazākumtautību partijās un izveidojot sociāldemokrātu valdība, kurā pats Nuroks nepiedalījās un to neplānoja, bet šī valdība vienalga tika saukta par "Nuroka valdību". Pēc šīs diplomātiskās veiksmes, 1928. gadā "Mizrahi" ieguva 38% ebreju partiju balsu (trīs ceturtdaļas no tām — Rīgā un Liepājā) un Saeimā iekļuva ne tikai Mordehajs Nuroks, bet arī partijas otrais numurs — viņa brālis.
1933. gadā Nuroks un viņa partija stingri iestājās pret jauno Hitlera valdību Vācijā, kura uzreiz sāka saimnieciskus pasākumus pret ebrejiem, un aicināja Latvijas valdību rīkoties pret kreisajiem un labējiem ekstrēmistiem, kā arī boikotēt Vācijas uzņēmumus. Par šo pozīciju pret partiju tika sākta tiesvedība, kuru pārtrauca Ulmaņa apvērsums. Tomēr boikota organizatori tika īslaicīgi ieslodzīti Liepājas nometnē.
Mordehaja Nuroka darbība pēc Latvijas partijas likvidācijas
Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma "Mizrahi" tika aizliegta kopā ar citām politiskajām partijām. Nuroks, kurš bija stingrs demokrātijas un Satversmes aizstāvis, jaunajai valdībai bija lieks — Ulmanim tuvāka bija "Agudas Israel", kuras vadītājs Dubins tam bija tuvs paziņa un kuri, kā reliģiskie ortodoksi, daudz mazāk bija uztraukti par Latvijas politikā notiekošo. Dubinam arī vienīgajam tika ļauts publicēt vienīgo ebreju avīzi "Haint" idišā 1934.-1940. gados un faktiski turpināt nepolitisko partijas darbības daļu kā biedrībai "Machane Israel". Nuroks šajā laikā pievērsās starptautiskai darbībai un dažādos ebreju saietos brīdināja par nacisma briesmām, piemēram, pasaules ebreju kongresā Ženēvā 1936. gadā kritizējot ebreju lielrūpniekus, kreisos internacionālistus un reliģiozos ortodoksus, kuri nenovērtējot nacisma bīstamību ebrejiem, kā arī pasaules valdības, kuras esot pārāk iecietīgas pret Hitlera agresīvajiem plāniem. 1939. gadā īsi pirms Otrā pasaules kara sākšanās Vispasaules cionistu kongresā kā viens no "Mizrahi" frakcijas oficiālajiem līderiem noslēguma runā viņš teica: "neviens no mums nevar izvairīties no kaujas (...) Kad mēs aizbrauksim no Ženēvas vistraģiskākajā brīdī, mēs pacelsim savas rokas pret debesīm un lūgsim, lai lielgabalu troksnis apklustu un pasaulē vairs nebūtu granātu krusas." Tomēr viņa brīdinājumi netika uztverti pietiekami nopietni ne pasaulē, ne Latvijā.
Buršu iela
Buršu iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Buršu iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas savienojoties ar Maiznieku ielu. Ielas garums ir 80 metri, tādējādi tā ir viena no īsākajām ielām Rīgā. Visa garumā tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Buršu ielā ir vienvirziena satiksme virzienā no Slokas ielas. Ielā atrodas tikai viena adrese — savrupmāja Buršu ielā 5, ko 1990. gados uzcēla toreizējais "Latvijas dzelzceļa" vadītājs Andris Zorgevics. Tai pieguļ Latvijas Metodistu baznīcas zemesgabals (Slokas ielā 6).
Ielu savienojumi
Buršu iela ir savienota ar šādām ielām:
Joannidis
Joannidis (gr — 'Joanna dēls', no personvārda Joanns (Ιωάννης)) ir grieķu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Hosē Santamarija
Savu karjeru 1948. gadā sācis Urugvajas komandā Nacional. 1957. gadā pievienojies Spānijas komandai Real Madrid, ar ko viņš izcīnīja kopumā 12 titulus, tai skaitā četrus Eiropas kausus.
Dzimis Urugvajā, Santamarija ir pārstāvējis gan Urugvajas, gan Spānijas futbola izlases. Pārstāvot Urugvaju, piedalījies 1954. gada FIFA Pasaules kausā, bet, pārstāvot Spāniju, 1962. gada FIFA Pasaules kausā.
No 1980. līdz 1982. gadam bijis Spānijas futbola izlases galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Nacional
Real Madrid
Rostokas Universitāte
Rostokas Universitāte ir sabiedriski finansēta universitāte Rostokā, Vācijā. Tā tika dibināta 1419. gadā un skaitās vecākā un lielākā universitāte kontinentālajā Ziemeļeiropā un Baltijas reģionā. Šī ir trešā vecākā pašlaik esošā universitāte Vācijā.
Šajā universitātē studēja Kurzemes hercogi Vilhelms Ketlers (no 1590) un Jēkabs Ketlers, luterāņu mācītāji Georgs Mancelis (no 1612), Pauls Einhorns (no 1615), Jānis Reiters (no 1674/1675) un daudz citi studenti no Latvijas (Rīgas, Livonijas (Vidzemes), Kurzemes).
Vēsture
Rostokas Universitāti (la) 1419. gadā nodibināja Mēklenburgas-Šverīnas hercogi Johans IV und Albrehts V kopā ar Rostokas pilsētas rāti. 1419. gada 13. februārī Romas pāvests Martins V parakstīja bullu par universitātes dibināšanas atļaušanu, bet svinīgā atklāšanas ceremonija notika 1419. gada 12. novembrī. Sākumā Rostokas Universitātē bija juridiskā, medicīniskā un mākslu (Facultas artium) fakultātes, bet teoloģijas fakultāti atvēra tikai 1433. gadā.
15. gadsimta laikā universitātē studēja vairāk kā 400 studenti no dažādām Ziemeļeiropas valstīm, arī no Livonijas. Reliģisko strīdu dēļ universitāti pārcēla uz Greifsvaldi (1437-1443) un Lībeku (1487-1488). 1542. gadā universitāte pievienojās baznīcas reformācijai. 1569. gadā nodibināja universitātes bibliotēku.
No 1760. līdz 1789. gadam to sadalīja rātei pakļautajā Rostokas Universitātē un Mēklenburgas hercogiem pakļautajā Bicovas (Bützow) Universitātē, bet pēc tam atkal apvienoja. 1827. gadā Rostokas Universitāte pārgāja Mēklenburgas-Šverinas lielhercogistes pakļautībā. VDR pastāvēšanas laikā tā tika saukta par Vilhelma Pīka Universitāti (Wilhelm-Pieck-Universität Rostock, 1976-1990).
Luksemburgas eiro monētas
Luksemburgas eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Luksemburga.
Valsts puses izskats
Luksemburgas likumdošana paredz, ka uz visām monētām jābūt attēlotam Luksemburgas lielhercogam. Luksemburgas monētu valsts pusē izmantoti trīs nedaudz atšķirīgi dizaini ar lielhercoga Anrī attēlu. Uz monētām ir uzraksts ar valsts nosaukumu luksemburgiešu valodā. Pašreizējais dizains neatbilst jaunākajām eiro monētu dizaina vadlīnijām, kas nosaka, ka Eiropas Savienības karoga zvaigznes visām valstīm jāatveido vienādi — aplī gar monētas ārmalu, neiekļaujot tajā nacionālā dizaina elementus.
2 eiro apgrozības piemiņas monētas
Luksemburga 2 eiro piemiņas monētas izdod kopš 2004. gada. Luksemburga izdod Luksemburgas lielhercogiem veltītu monētu sēriju.
Bez šīs sērijas Luksemburga ir izdevusi trīs Eiropas ekonomiskajai vienotībai veltītas monētas, kuras izdeva visas eirozonas valstis kopā, taču, tā kā Luksemburgas likumdošana prasa, lai uz visām monētām būtu valdošā lielhercoga portrets, tām ir nedaudz mainīts dizains, iekļaujot lielhercoga attēlu kā latento attēlu, kas redzams pagriežot monētu noteiktā leņķī. Šī tehnoloģija izmantota arī dažu monētu no lielhercogu sērijas dizainā.
Īpašas iezīmes
Uz Luksemburgas monētām ir kaltuves un meistaru zīmes, kā arī dizaineres iniciāļi. Dizaineres iniciāļi, kas atrodami uz standarta apgrozības monētām, ir stilizēti burti YGC, kas pieder Ivetai Gastoērai-Klērai. Tā kā monētas netiek kaltas Luksemburgā, tad zīmes uz tām pieder dažādām citu valstu kaltuvēm. Uz līdz 2005. gadam kaltajām monētām ir Nīderlandes karaliskās kaltuves zīme — Merkura zizlis. Uz 2005. un 2006. gadā kaltajām monētām ir Somijas naudas kaltuves logo un burts S, bet uz 2007. un 2008. gadā kaltajām monētām — pārpilnības rags, kas ir Parīzes naudas kaltuves filiāles logo, un burts F. Burti abos gadījumos ir saīsinājums no valsts, kurā monētas kaltas, nosaukuma. Kopš 2009. gada monētas atkal tiek kaltas Nīderlandē. Meistaru zīmes uz Nīderlandē kaltajām monētām ir loks ar bultu un zvaigzne (meistars Eriks J. van Shauvenburgs) uz ar 2002. gadu datētajām monētām, kas kaltas 2000.gadā, un trīsmastu burukuģis (Mārtens Brauvers) uz visām pārējām šai valstī kaltajām monētām. Uz Francijā kaltajām monētām meistara zīme ir mežrags, vilnis un zivs (Ibērs Larivjērs).
Ventspils dome
Ventspils dome ir Ventspils pilsētas pašpārvaldes augstākā iestāde. Sastāv no 13 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās. Tā darbojas Jūras iela 36.
2021. gada Ventspils domes vēlēšanās uzvarēja partijas "Latvijai un Ventspilij" saraksts ar 54,32% balsu, bet tā kā tās līderi Aivaru Lembergu pirmās instances tiesa atzina par vainīgu virknē noziegumu un apcietināja, Lembergam pietrūka balsis lai astoto reizi pēc kārtas kļūtu par Ventspils domes priekšsēdētāju. Tā vietā "Latvijai un Ventspilij" izveidoja koalīciju ar Nacionālo apvienību un par priekšsēdētāju 2021. gada 5. jūlijā kļuva līdzšinējais priekšsēdētāja vietnieks Jānis Vītoliņš no "Latvijai un Ventspilij".
Termiņa sākumā
Pēc 2021. gada Ventspils domes vēlēšanām Ventspils domē iekļuva deputāti no pieciem vēlēšanu sarakstiem. Vislielāko vēlētāju atbalstu ieguva Latvijai un Ventspilij saraksts.
KF Onix Banjë
KF „Onix” (sq) ir Kosovas futbola klubs no Peča Banjas, kas šobrīd spēlē Kosovas Pirmajā līgā.
Ocelots
Ocelots (Leopardus pardalis) ir neliela auguma kaķu dzimtas (Felidae) plēsējs, kas pieder pie Dienvidamerikas kaķu ģints (Leopardus). Ocelotam ir 10 pasugas.
Tas sastopams Dienvidamerikā, ieskaitot Trinidādas un Margaritas salas un Centrālamerikā. Tā izplatības ziemeļu robeža ir Meksika un Teksasas galējie dienvidi ASV. Retu reizi to var novērot arī Arizonas dienvidos.
Ocelots atgādina mazu jaguāru, un tā kažokāda tika uzskatīta par īpaši vērtīgu. Lai to iegūtu, tika nogalināti tūkstošiem ocelotu, līdz 1972. gadā tā kļuva apdraudēta suga. Pateicoties aizsardzības pasākumiem, kopš 1996. gada ocelotu populācija ir sākusi atjaunoties un kopš 2008. gada tā vairs netiek klasificēta kā apdraudēta suga, tomēr dažas pasugas joprojām ir kritiski apdraudētas.
Izskats
Ocelots ir lielākais no visiem Dienvidamerikas kaķiem. Tā ķermeņa garums, galvu ieskaitot, ir 55—101,5 cm, papildus astes garums 27—45 cm, svars 6,6—18,6 kg.
Tam ir mīksts, zīdains un īss matojums, noapaļotas ausis un relatīvi lielas priekšķepas. Kažoka krāsa var būt dažāda, no gaiši zeltaini brūnas līdz tumši sarkanbrūnai vai pelēkbrūnai. Uz gaišākā pamata izceļas melni vai tumši brūni, rozetes veida vai pildīti plankumi. Rozetes iekšienē matojums ir tumšāk ruds nekā pārējā kažoka pamatkrāsa. Dažiem indivīdiem plankumi var saplūst kopā, veidojot neregulāras formas garensvītras, īpaši bieži to var redzēt uz muguras. Pavēdere un pakakle ir gaišākas nekā mugura. Uz melno ausu aizmugurējās plaknes ocelotam ir koši balti laukumi. Uz katra vaiga un pieres tam ir divas melnas svītras. Aste ir samērā gara, un uz tās bieži plankumu vietā veidojas melni gredzeni.
Kūdra (Salas pagasts)
Kūdra ir apdzīvota vieta Mārupes novada Salas pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā pie autoceļa A10 un Kūdras dzelzceļa stacijas 9 km no pagasta centra Spuņciema, 29 km no novada centra Mārupes un 38 km no Rīgas.
Ocelots
Uzvedība
Ocelots pamatā ir nakts dzīvnieks un ļoti teritoriāls. Tas bezbailīgi aizstāv savu teritoriju, un šādas cīņas reizēm beidzas ar nāvi. Lai paziņotu par ieņemtu teritoriju, ocelots to iezīmē ar urīnu un fekālijām. Lai arī tas ir vientuļnieks un parasti satiekas tikai, lai pārotos, reizēm var novērot viena dzimuma ocelotus kopīgi atpūšamies koku zaros. Atpūtai tas piemeklē lapotnes segtu, ēnainu vietu. Tēviņa teritorija ir 3,5—46 km² liela, mātītes teritorija ir mazāka — 0,8 līdz 15 km². Teritorijas nemēdz savstarpēji pārklāties.
Barošanās
Ocelots parasti medī maza izmēra dzīvniekus. Tie var būt dažādi mazi zīdītāji, piemēram, dažādi grauzēji, truši un oposumi. Tas medī arī ķirzakas, bruņurupuči, vardes, krabji, putni un zivis. Visi upuri parasti ir daudz mazāki par pašu ocelotu, lielākie ir truši, bruņneši, mērkaķi un oposumi. Medījumu tas atrod, izmantojot ožu, bet ocelotam ir arī ļoti laba redze gan dienā, gan naktī. Tas ļoti labi peld, rāpjas kokos, bet lielāko daļu sava medījuma tos nomedī uz zemes.
Reprodukcija
Ocelots pārojas vienu reizi gadā, lai gan mātīte sapārojas atkārtoti, ja mazuļi iet bojā. Pārošanās var notikt jebkurā gada periodā. Pēc sapārošanās, pāris šķiras un mazuļus audzina tikai mātīte. Tā piemeklē vietu migai, kas var būt kāda ala klinšainā apvidū, koka dobums vai ērkšķainu krūmu un koku biežņa. Grūsnības periods ilgst 79—82 dienas. Parasti piedzimst viens akls un plānām pūkām klāts kaķēns. Retos gadījumos ir 2 vai 3 kaķēni. Salīdzinot ar citiem maza auguma kaķiem, ocelota kaķēni aug lēnām. Piedzimstot tie sver 250 g, acis tiem atveras pēc 15—18 dienām. Migu tie sāk pamest 3 mēnešu vecumā, bet paliek kopā ar savu māti līdz 2 gadu vecumam. Tad tie atdalās no ģimenes un nodibina savu teritoriju. Nebrīvē ocelots var sasniegt 20 gadu vecumu.
Cekulpīle
Latvijā
Latvijā cekulpīle ir parasta caurceļotāja un piemērotās vietās, piemēram, seklos, ar veģetāciju bagātos ezeros un zivju dīķos parasta ligzdotāja. Latvijā ligzdo apmēram 800 - 1200 pāru. Nelielā skaitā valsts rietumu daļā regulāri pārziemo.
Izskats
Cekulpīle ir neliela vai vidēji liela pīle, kurai raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums ir 42—48 cm, svars 753—1026 g, mātītes ķermeņa garums ir 30—44 cm, svars 629—906 g. Abu dzimumu spārnu izplētums ir apmēram 70 cm. Abiem dzimumiem ir cekuls, tikai tēviņiem tas ir izteiktāks un pamanāmāks.
Dzimumiem ir atšķirīgs arī apspalvojums. Tēviņi ir melnbalti, ar zilivioletu, metālisku spīdumu uz tumšajām spalvām. Tiem ir koši melna galva, kakls, spārni un mugura, bet vēders, sāni un spārnu apakšas ir baltas. Arī uz spārnu virspuses ir balta, plata šķērsjosla. Mātītes apspalvojums ir šokolādes brūns, kas uz muguras, galvas un kakla ir tumšāks. Sāni ir gaišāk dzeltenbrūni, pavēdere un spārnu apakšas baltas. Mātītēm reizēm cekuls nav attīstījies. Gan tēviņiem, gan mātītēm ir koši dzeltenas acis un tumši pelēks knābis ar melnu galu. Jaunās cekulpīles izskatā ir līdzīgas mātītēm, lai gan krāsas ir mazāk košas, cekuli mazāki un knābja gals nav melns. Arī tēviņi ārpus vairošanās sezonas kļūst līdzīgāki mātītēm - melnais apspalvojums kļūst brūngans, cekuls mazāks vai izzūd pavisam.
Uzvedība
Cekulpīle ligzdo aizaugušu un seklu ezeru krastos, tā sastopama arī jūras krastā un lagūnās, kā arī slapjos purvos. Cekulpīle dod priekšroku ūdenstilpēm, kas ir 3—5 metrus dziļas un kuru krasti aizauguši ar garām zālēm, piemēram, niedrēm. Niedres ne tikai paslēpj un pasargā no plēsējiem, bet nodrošina arī aizvēju. Ziemas mēnešos cekulpīles uzturas lielākās un atklātākās ūdenstilpēs. Migrācijas laikā tās var novērot arī upju krastos. Cekulpīles ir izteikti ūdensputni un vienmēr uzturas ūdens tuvumā.
Olu dēšanas un perēšanas laikā tēviņš ap ligzdu nostiprina teritoriju, kuru apsargā no citiem tēviņiem un ienaidniekiem. Kad mazuļi izšķiļas tēviņs, atstāj mātīti. Ārpus vairošanās sezonas cekulpīles ir sabiedriskas un veido barus. Kopumā tēviņi ir samērā klusi, izņemot riesta laiku. Visvieglāk cekulpīli var atšķirt no citām līdzīgām sugām, vērojot ieniršanu, jo cekulpīlēm šis ieradums ir atšķirīgs no pārējām nirējpīlēm. Pirms ieniršanas tās nedaudz izceļas no ūdens, lai būtu vieglāk ienirt. Jaunie putni un mazuļi pavada īsāku laiku zem ūdens kā pieaugušie, tie arī parasti nirst daudz seklākos ūdeņos. Ieniršanas dziļums pieaug atbilstoši pīles lielumam. Zem ūdens tās uzturas, sākot ar dažām sekundēm un beidzot ar minūti.
Atsevišķos gadījumos raksturīgs fakultatīvais ligzdošanas parazītisms: tā iedēj savas olas citu sugasmāsu ligzdās. Tiek uzskatīts, ka šāda parādība izveidojas situācijās, ja cekulpīlēm trūkst vietas, kur izveidot savu ligzdu.
Barība
Cekulpīles kā visas nirējpīles barojas, ienirstot zem ūdens un meklējot dažādus ūdenskukaiņus, moluskus, kukaiņu kāpurus un vēžveidīgos. Cekulpīle pārmeklē zemūdens augus un augsni, apgriežot apkārt akmentiņus un citus noslīkušus priekšmetus, zem kuriem varētu slēpties upuri. Ja upuris ir neliels, tas tiek norīts uzreiz vesels, bet, ja tas ir lielāks, cekulpīle to iznes krastā, kur ar knābi vispirms atbrīvojas no gliemja vai vēžveidīgā čaulas. Tā barojas arī ar dažādu augu lapām, stiebriem un saknēm, retāk ar sēklām.
Ligzdošana
Cekulpīles veido monogāmus pārus, kuri tiek izveidoti lidojuma laikā uz ligzdošanas vietām. Pāris paliek kopā līdz jūnijam beigām vai jūlija sākumam. Lai arī par jauno paaudzi rūpējas tikai mātītes, tēviņi neperē un nerūpējas par mazuļiem, tēviņš ligzdošanas sezonas iesākumā veic sarga lomu, vēro apkārtni un brīdina, ja nepieciešams. Ligzda tiek būvēta starp biezi saaugušiem augiem, īpaši iecienītas ir nelielas saliņas, kas plēsējiem nav sasniedzamas no krasta. Būvniecībai tiek izmantoti dažādi pieejamie augi, bet beigās tā tiek izklāta ar dūnām, kuras mātīte izrauj sev no krūtīm. Paiet apmēram nedēļa, līdz ligzda ir uzbūvēta. Perēšana iesākas tikai tad, kad mātīte ir beigusi dēt olas, apmēram 6—14, bet visbiežāk 8—10. Olas ir olīvzaļas vai zaļpelēkas. Inkubācijas periods ilgst apmēram 26—27 dienas un visi pīlēni izšķiļas vienas diennakts laikā. Uzreiz pēc izšķilšanās mazuļi spēj sekot savai mātei un baroties paši. LIgzda tiek pamesta, līdzko pēdējais pīlēns ir izšķīlies. Jaunās cekulpīles lidot sāk apmēram 50 dienu vecumā un uzreiz pēc tam kļūst pastāvīgas.
Markuss Hennikeinens
Iepriekš spēlējis Somijas hokeja līgas komandās Hemēnlinnas HPK un Jiveskiles JYP, AHL komandās Lake Erie Monsters un Tūsonas "Roadrunners" un NHL komandā Kolumbusas "Blue Jackets".
Somijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2017. gada Pasaules čempionātā.
Mitrofans Grekovs
Mitrofans Grekovs (ru), īstajā vārdā Mitrofans Martiščenko (Митрофан Мартыщенко, dzimis, miris ) bija Padomju Krievijas batālā žanra gleznotājs.
Dzimis kazaku ģimenē. Studēja Odesas mākslas skolā, pēc tam pārgāja Pēterburgas Mākslas akadēmijā, kur mācījās pie batālā žanra klasiķiem Iļjas Repina un Franca Rubo. Pirmajā pasaules karā devās uz fronti, no kurienes atveda daudz skiču. Krievijas pilsoņu karā brīvprātīgi karoja Sarkanās armijas rindās. Zīmēja Semjona Budjonnija vadīto 1. kavalērijas armiju. Bija Revolucionārās Krievijas Mākslinieku Asociācijas biedrs.
Viņa pazīstamāko gleznu vidū ir "1. kavalērijas armijas taurētāji" (Трубачи Первой Конной армии), "Tačanka" (Тачанка), "Ģenerāļa Pavlova sasalušie kazaki" (Замерзшие казаки генерала Павлова). Vadīja kolektīvu, kas veidoja panorāmu "Uzbrukums Perekopam" (Штурм Перекопа).
Miris 1934. gada 27. novembrī. Apbedīts Novodevičjes kapsētā. Viņa vārdā ir nosauktas mākslas skolas Rostovā un Odesā un kara mākslinieku studija Maskavā. Novočerkaskā atrodas Grekova memoriālā muzejmāja. Daži viņa darbi ir izstādīti Tretjakova galerijā.
1974. gada FIFA Pasaules kausa komandu sastāvi
Rakstā uzskaitīti visu 1974. gada FIFA Pasaules kausa dalībvalstu komandu sastāvi.
🇦🇺 [[australia national football team|australia]]
Treneris: Rale Rasičs
Treneris: Luiss Alamoss
Treneris: Georgs Bušners
Treneris: Helmuts Šēns
🇧🇷 [[brazil national football team|brazil]]
Treneris: Mariu Zagalu
Treneris: Miļans Miļaničs
Treneris: Villijs Ormonds
Treneris: Blagoje Vidiničs
🇧🇬 [[bulgaria national football team|bulgaria]]
Treneris: Hristo Mladenovs
Treneris: Rinuss Mihelss
Treneris: Roberto Porta
🇸🇪 [[sweden national football team|sweden]]
Treneris: Georgs Ēriksons
🇦🇷 [[argentina national football team|argentina]]
Treneris: Vladislao Kaps
Treneris: Antuāns Tasī
🇮🇹 [[italy national football team|italy]]
Treneris: Feručio Valkaredži
🇵🇱 [[poland national football team|poland]]
Treneris: Kazimežs Gorskis
Vilde
Vilde var būt:
Koronavīrusu dzimta
Koronavīrusu dzimta (Coronaviridae — 'vainagvīrusi') ir viena no nidovīrusu kārtas dzimtām. Tie ir vienķēdes RNS vīrusi, kas inficē putnus, abiniekus, zīdītājus un cilvēku un var izraisīt respiratoras, kuņģa-zarnu trakta, aknu un neiroloģiskas slimības. Dzimta iedalās divās apakšdzimtās: Orthocoronavirinae un Letovirinae. Orthocoronavirinae apakšdzimtā ietilpst četras ģintis — alfa-, bēta-, delta- un gammakoronavīrusi. To sastāvā ir zināmas septiņas sugas, kas var inficēt cilvēku, tās ir alfakoronavīrusi HCoV-NL63 un HCoV-229E, un bētakoronavīrusi HCoV-OC43, HCoV-HKU1, SARS-CoV, MERS-CoV un SARS-CoV-2. Pēdējās trīs sugas var izraisīt smagu akūtu respiratoru sindromu.
Nosaukums
Dzimtas nosaukums cēlies šiem vīrusiem raksturīgās formas dēļ: to izaugumi elektronmikroskopā atgādina vainagu. Koronavīrusu “vainags” sastāv no īpašām olbaltumvielām (tā saucamajiem S-proteīniem), kas spēj saistīties ar transmembrānajiem receptoriem uz šūnu virsmas, jo imitē cilvēka organismā vienmēr esošas molekulas (tāpēc "vainags" apgrūtina cilvēka imūnsistēmai koronavīrusu atpazīšanu). Piemēram, SARS-CoV-2 vīruss saistās ar angiotenzīnu konvertējošo enzīmu 2, lai endocitozes ceļā nonāktu šūnā.
Apraksts
Koronavīrusu genoms sastāv no vairāk nekā 20 000 nukleotīdiem, tas ir viens no lielākajiem vīrusu genomiem.
Cilvēka koronavīrusu infekcijas
Koronavīrusi ir RNS vīrusi, kas izraisa gan dzīvnieku, gan cilvēku infekcijas. Atsevišķi dzīvnieku koronavīrusi mutējoties spēj pāriet uz cilvēkiem un izraisīt nopietnas epidēmijas, piemēram, SARS (2002—2003), MERS (2012—2015, 2018—pašlaik) un COVID-19 (kopš 2019) epidēmijas. Koronavīrusi var izraisīt akūtu elpceļu saslimšanu (vairāk nekā 10% saaukstēšanās gadījumu cilvēkiem izraisa koronavīrusi, piemēram, alfakoronavīruss HCoV-229E un bētakoronavīruss HCoV-OC43), atipisko pneimoniju, arī gastroenterītu.
Klasifikācija
Ir atklātas divas koronavīrusu apakšdzimtas, kas sastāv no vienas un četrām ģintīm:
Pāces dīķis
Pāces dīķis vai Baložezers ir mākslīga ūdenstilpe Talsu novada Dundagas pagastā. Uzstādināts uz Pāces pietekas Vīgriežupītes kolhoza «Dundaga» zivsaimniecības vajadzībām. Krasti zemi, dibens dūņains, ziemeļos smilšains. Dīķī divas salas ar kopējo platību 2 ha. Notece ziemeļu galā zem autoceļa P77 pa betona slieksni uz Pāces dzirnavezeru. Mīt līdaka, asaris, rauda, līnis, plaudis, plicis, rudulis, mailīte. Ziemeļrietumu krastā Pāces ciems, viesu nams.
Aleksandrs Matanovičs
Aleksandrs Matanovičs (sr; dzimis, Belgradā) ir Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (1955).
Biogrāfija
Viens no spēcīgākajiem 20. gadsimta Dienvidslāvijas šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos (1962, 1969, 1978). Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklu starpzonu turnīros (1952, 1958, 1967, 1976). Vislabāk nospēlējis 1958. gadā, kad bijis vienīgais starpzonu turnīra dalībnieks, kas spējis sagādāt zaudējumu turnīra uzvarētājam un nākamajam Pasaules šaha čempionam Mihailam Tālam, un dalot 7. vietu, tikai par puspunktu atpalicis no pretendentu turnīra dalībniekiem Roberta Fišera un Fridrika Oulafsona. Daudzu starptautisko šaha turnīru godalgoto vietu ieguvējs. Par panākumiem turnīros FIDE 1951. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1955. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Bijis arī viens no starptautiskā izdevuma Chess Informator ("Šaha informators") idejas autoriem, kurš iznāca Belgradā kopš 1966. gada. Šajā izdevumā pirmo reizi tika savāktas teorētiski nozīmīgākās šaha partijas no svarīgākajiem turnīriem, kā arī veikta pirmā šaha atklātņu klasifikācija ar trīszīmju koda palīdzību. Vēlāk "Šaha atklātņu enciklopēdijā" šī klasifikācija tika uzlabota.
Pāces ezers
Pāces ezers var būt:
Valentīns Smits
Valentīns Smilts (en; dzimis, miris ) bija britu regbists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Smits bija Lielbritānijas regbija komandas (Moseley Wanderers) spēlētājs. Viņi olimpiskajā regbija turnīrā, piekāpjoties Francijas komandai, ieguva sudraba medaļu.
Simičs
Simičs var būt:
Jerometichenoria
Jerometichenoria ir Pygocephalomorpha kārtas un Jerometichenoriidae dzimtas izmirušu augstāko vēžu ģints. Šo ģinti 1978. gadā aprakstīja Frederiks Šrams, izmantojot paraugus no Pečoras upes pie Narjanmaras (Ņencu autonomais apvidus, Krievija) apakšējā perma nogulumiem. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, perma periodā, Eiropas ziemeļos. Jerometichenoria ir monotipiska ģints, kuru pārstāv tikai viena suga Jerometichenoria grandis.
Etimoloģija
Ģints nosaukta par godu profesoram Joēlam Hedgpetam (pēc viņa literārā pseidonīma, Džeroma Tihenora), kurš studenta gados pētīja izmirušos un mūsdienu posmkājus, un kura iniciatīvas un dažādu apstākļu rezultātā tika atklāts šīs ģints eksemplārs (ģints ir zināma tikai pēc viena eksemplāra).
Apraksts
Karapakss bez rostruma, taču pirms kakla rievas karapksa priekšpusē ir mediāli dorsāls ķīlis. Kuņģa dzelkšņi ir lieli un ķīļveidīgi, ar attīstītiem priekšējiem paplašinājumiem. Karapaksa priekšējos stūros ir lieli priekšējie sānu dzelkšņi. Plata kakla rieva vidusdaļā saplūst ar mediālo muguras rievu, kas tālāk mediāli aiziet līdz karapaksa aizmugurējai malai. Karapksa ārējā malā kakla rievas līmenī ir ieliekums.
Valentīna Golubenko
Biogrāfija
Igaunijas pilsētas Kohtla-Jerves šaha kluba Diagonaal audzēkne. Sešpadsmit reizes uzvarējusi Igaunijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. No 1997. līdz 2002. gadam pārstāvējusi Igauniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 2004. gadā aizsākās konflikts starp Golubenko un Igaunijas šaha federāciju, kura iebilda, ka šahiste bez Igaunijas pilsonības pārstāv valsti oficiālajos šaha turnīros. Konflikta rezultātā Golubenko kopš 2007. gada šaha turnīros pārstāv Horvātiju. Kā Horvātijas pārstāve 2008. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Tajā pašā gadā Naļčikā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Viktorijai Čmilītei.
Pārstāvējusi Horvātijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Maiļupīte (Skanstupītes pieteka)
Maiļupīte ir Skanstupītes kreisā krasta pieteka Aizkraukles novadā.
Iztek pie Maiļupsalas ciema. Tek rietumu virzienā, paralēli autoceļam V959 (pievedceļš Pļaviņām), kurš augštecē šķērso Maiļupīti. Lielākajā tecējuma daļā veido Aiviekstes pagasta un Pļaviņu pilsētas robežu.
Raimonds Vilde
Raimonds Vilde (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas volejbolists, tagad — volejbola treneris. Pašlaik (2012) ir Latvijas vīriešu volejbola izlases galvenais treneris.
PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars. Karjeras laikā spēlējis Latvijas, Grieķijas, Itālijas un Igaunijas klubu sastāvos. Latvijā, Grieķijā un Igaunijā arī izcīnījis čempiona titulu. Guvis panākumus arī izlašu karjeras laikā. PSRS izlases sastāvā izcīnīja sudrabu 1988. gada Seulas olimpisko spēļu turnīrā. 1985. gadā izcīnīja sudrabu Pasaules kausa izcīņā un kļuva par Eiropas čempionu, 1986. gadā izcīnīja otro vietu Pasaules čempionātā. 1986. gadā R. Vilde ticis atzīts par gada populārāko Latvijas sportistu. 13 spēles aizvadījis arī Latvijas izlasē, tās sastāvā izcīnījis dalītu 9.—12. vietu 1995. gada Eiropas čempionātā.
Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par treneri. Trenējis Grieķijas un Latvijas klubus. Tāpat viņš ir pašreizējais Latvijas vīriešu volejbola izlases galvenais treneris.
Par sasniegumiem sportā ticis piešķirts V šķiras Triju Zvaigžņu ordenis.
Jeļena Ahmilovska
Jeļena Ahmilovska (arī Jeļena Ahmilovska-Donaldsone; ru;, Ļeņingrada, Krievijas PFSR — , Kirklanda, Vašingtona, ASV) bija Krievijā dzimusi ASV starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1977). Pretendente uz Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukumu (1986).
Dzīve PSRS
Jeļena Ahmilovska piedzima ģimenē, kurā visi spēlēja šahu. 1969. gadā ģimene pārcēlās no Ļeņingradas uz Krasnojarsku, bet Jeļena sāka nodarboties ar šahu vietējā Pionieru pilī. Pēc skolas beigšanas viņa beidza Krasnojarskas universitātes juridisko fakultāti. 1970. gadu otrajā pusē izvirzījās par vienu no spēcīgākajām PSRS šahistēm. 1975. gada PSRS zonas turnīrā dalīja 1.—2. vietu, iekļūstot 1976. gada starpzonu turnīrā, kur arī dalīja 1.—2. vietu ar Allu Kušniru. 1977. gada pretendentu cikla pusfināla mačā Tallinā viņa minimāli zaudēja Maijai Čiburdanidzei ar 5,5:6,5 (+3 −4 =5). PSRS izlases sastāvā Ahmilovska uzvarēja Pasaules šaha olimpiādēs 1978. un 1986. gadā, turklāt 1978. gadā Buenosairesā viņa pie sava galdiņa uzrādīja absolūti labāko rezultātu — 10 punkti no 10 iespējamajiem. 1980. gadā viņa uzvarēja Krievijas sieviešu šaha čempionātā. 1981. gadā tika apbalvota ar ordeni "Goda Zīme". 1986. gadā Malmē Ahmilovska uzvarēja pretendentu turnīrā un ieguva tiesības sacensties par Pasaules šaha čempiones nosaukumu. Tomēr sasniegt augstāko titulu neizdevās, jo atkal bija jāpiedzīvo zaudējums pret Maiju Čiburdanidzi ar 5,5:8,5 (+1 −4 =9). 1987. gadā tika apbalvota ar PSRS Nopelniem bagātā sporta meistares nosaukumu.
Pārcelšanās uz ASV
1988. gadā Jeļena Ahmilovska PSRS izlases sastāvā spēlēja Pasaules šaha olimpiādē Salonikos. Viņa bija viena no komandas līderēm (7,5 no 8), bet PSRS izlase bija stabila turnīra līdere. Tomēr četras kārtas pirms turnīra beigām Ahmilovska paziņoja par savām laulībām ar ASV šaha komandas kapteini Džonu Donaldsonu un pameta PSRS izlasi. Tā rezultātā par olimpiādes uzvarētājām kļuva Ungārijas šahistes — māsas Polgaras. Laulībās ar Donaldsonu Ahmilovskai piedzima meita, tomēr vēlāk viņi izšķīrās, un Ahmilovska apprecējās ar starptautisko meistaru Georgiju Orlovu. Pāris dzīvoja netālu no Sietlas, un viņiem bija dēls, kas piedzima 1990. gadā. ASV Jeļena Ahmilovska kļuva par trīskārtējo valsts čempioni šahā (1990, 1993, 1994). 2012. gada sākumā viņai tika atklāts smadzeņu audzējs, kas kļuva par iemeslu pāragrai nāvei. Ahmilovskas spēlei bija raksturīga pozicionālas spēles izjūta, laba aizsardzība un galotņu tehnika, kā arī māka pacietīgi aizsargāties grūtās pozīcijās.
Allajiahas uluss
Allajiahas uluss (, sah) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais uluss (rajons) tās ziemeļaustrumu daļā Indigirkas lejtecē Austrumsibīrijas jūra krastā. Administratīvais centrs ir Čokūrdāhas pilsētciemats. Nosaukumu uluss ieguvis no Indigirkas kreisā krasta pietekas Allajiahas, kuras krastā atradās iepriekšējais administratīvais centrs (līdz 1936. gadam) Allajiahas ciems.
1967. gada Eiropas čempionāts basketbolā
1967. gada Eiropas čempionāts basketbolā (EuroBasket 1967) bija 15. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Somijā laika posmā no līdz. Eiropas čempionātā piedalījās 16 Eiropas vīriešu basketbola valstsvienības. Uzvaru tajā izcīnīja PSRS izlase.
Allajiahas uluss
Ģeogrāfija
Uluss izvietojies Indigirkas upes lejtecē un ietver tās plašo deltu. Austrumos robežojas ar Ņižņekolimskas un Sredņekolimskas ulusiem, dienvidos — ar Abijas ulusu, bet rietumos — ar Ustjanas ulusu. Ziemeļos ulusa krastus apskalo Austrumsibīrijas jūra. Teritorijas lielākā daļa atrodas Janas—Indigirkas zemienē. Dienvidrietumos paceļas Polousnija skrausts, bet austrumos — Kondakovas augstiene. Biezs upju tīkls, kura lielāko daļu veido Indigirka ar pietekām (Allajiaha, Berelēha, u.c.), kā arī Austrumsibīrijas jūrā ietekošās Hroma, Šandrina u.c. Daudz ezeru. Ievērojamu teritoriju ulusa ziemeļrietumos aizņem Kitalika nacionālais parks, kas izveidots Sibīrijas baltās dzērves — sterha aizsardzībai.
Uluss izvietojies aiz polārā loka, tā ainavu veido tundra un arktiskais tuksnesis. Valda mūžīgais sasalums.
Vēsture
Uluss (rajons) izveidots 1931. gada 20. maijā, izdalot to no Ustjanas ulusa.
Iedzīvotāji
2020. gadā ulusā dzīvo 2697 iedzīvotāji; to skaitam tendence samazināties. Pēc nacionālā satāva 39% ir jakuti, 32% krievi, 20% eveni, 3% jukagiri. Administratīvi uluss iedalās Čokūrdāhas pilsētciematā, četros naslegos (pagastos), no kuriem viens ir jukagiru nacionālais naslegs un starpciemu teritorijā, kurā izveidots Ojotunas nacionālais nomadu naslegs.
Ulusa pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Čokūrdāha ar 2077 iedzīvotājiem, Oļeņegorska (254), Čkalova (135), Ruskoje Ustje (128) un Ničalaha (121). Ulusa teritorijā darbojas divas tundras pētniecības stacijas (Čokurdaha un Kodaka), kā arī vairākas darbojošas vai slēgtas hidrometeoroloģiskās polārstacijas (Ruskoje Ustje, Indigirskaja, Ostrovņemkova).
Vietējo iedzīvotāju tradicionālā nodarbošanās ir lopkopība (ziemeļbrieži), zveja un medības. Daļa iedzīvotāju piekopj nomadu dzīvesveidu.
Liams Kūpers
Liams Kūpers (en, dzimis ) ir Skotijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Skotijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2014.gada Kūpers pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Leeds United.
Skotijas futbola izlases sastāvā Kūpers debitēja pret Krieviju.
KF Fushë Kosova
KF Fushë Kosova (sq) ir Kosovas futbola klubs no Fuše Kosovas, kas šobrīd spēlē Kosovas Pirmajā līgā.
Žņaudzējčūsku dzimta
Žņaudzējčūsku dzimta (Boidae) ir viena no čūsku apakškārtas (Serpentes) dzimtām, kas pieder pie zemāko čūsku virsdzimtas (Henophidia). Tā apvieno 58 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas tiek iedalītas 7 apakšdzimtās un 14 ģintīs.
Žņaudzējčūskas mēdz saukt arī par boačūskām vai vienkārši par boa. Tās ir samērā primitīvas čūskas, un neviena žņaudzējčūska nav indīga. Tās mājo Amerikā, Āfrikā, Eiropā, Āzijā un dažās Klusā okeāna salās.
Spar
SPAR, sākotnēji DESPAR, stilizēts kā DE SPAR, ir starptautisks Nīderlandes uzņēmums, kas nodrošina kopīgu zīmolu, piegādes un atbalsta pakalpojumus pārtikas mazumtirdzniecības veikaliem, kas pieder atsevišķiem īpašniekiem. To 1932. gadā Nīderlandē dibināja Adriāns van Vels, un tagad tas apvieno vairāk nekā 13 500 veikalu 48 valstīs. Uzņēmuma nosaukums ir saukļa "Door Eendrachtig Samenwerken Profiteren Allen Regelmatig" akronīms, ko van Vels izmantoja, lai aprakstītu zīmolu, un tulkojumā nozīmē "Harmoniski sadarbojoties, pastāvīgu labumu gūst visi".
Žņaudzējčūsku dzimta
Izskats un īpašības
Žņaudzējčūskām, līdzīgi kā pitoniem, ir pagarināti žokļa un deniņu kauli, tie spēj brīvi kustēties un ievērojami izplesties. Šīm čūskām ir raksturīgas vairākas primitīvu čūsku iezīmes. Tām ir saglabājušies pakaļkāju aizmetņi, kas redzami pat no ārpuses nelielu piešu izskatā. Tēviņiem tie ir lielāki un labāk saskatāmi. Atšķirībā no pitoniem žņaudzējčūskām dzimst dzīvi mazuļi.
Spar
Uzņēmuma galvenā mītne atrodas Amsterdamā. Tas īsteno franšīzes programmu un ir pārstāvēts lielākajā daļā Eiropas valstu, kā arī daudzās citās visā Āzijā, Āfrikā un Okeānijā.
Latvija
2022. gada maijā tika ziņots, ka vasarā SPAR uzsāks darbību Latvijā, atverot pirmos veikalus. Pirmo SPAR veikalu atvēra 11. augustā Saldū.
Žņaudzējčūsku dzimta
Barošanās
Savus upurus, kā jau šo čūsku nosaukums norāda, žņaudzējčūskas pirms apēšanas nožņaudz. Tās apvijas ap savu upuri vairākas reizes cieši apkārt, tvērienu pakāpeniski savelkot arvien ciešāku. Lielu žņaudzējčūsku medījums parasti ir mājas kaķa lielumā, lai gan anakondas barojas arī ar jauniem tapiriem. Upuris tiek norīts vesels. Paiet vairākas dienas vai pat nedēļas, līdz medījums tiek pilnībā sagremots. Neskatoties uz savu spēcīgo un iespaidīgo augumu, žņaudzējčūskas kopumā nav cilvēkam bīstamas. Izņēmums ir anakonda, kas var uzbrukt arī cilvēkam. Lai arī klejo dažādas leģendas par žņaudzējčūskām, kas apvijas tik cieši, ka salauž sava upura kaulus, tomēr tā nav patiesība. Žņaudzējčūsku medījumam nekad nav deformēti kauli, un upuri mirst noslāpstot.
Sistemātikas izmaiņas un diskusijas
Mūsdienās žņaudzējčūsku dzimtas sistemātika, balstoties uz jaunākajiem DNS pētījumiem, ir vairākas reizes izmainīta. Kādreiz dzimtā bija tikai 2 apakšdzimtas, toties mūsdienās tās ir 7. Vairākas no tām, iespējams, ar laiku tiks izdalītas kā atsevišķas dzimtas; gumijas žņaudzējčūsku apakšdzimta (Charininae), Kalabārijas žņaudzējčūsku apakšdzimta (Calabariinae), Klusā okeāna žņaudzējčūsku apakšdzimta (Candoiinae), Madagaskaras žņaudzējčūsku apakšdzimta (Sanziniinae) un smilšu žņaudzējčūsku apakšdzimta (Erycinae).
Peski 1
Pirmie Peski ir ciems Laucesas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Kaučers (aizsargājamo ainavu apvidus)
Kaučers ir aizsargājamo ainavu apvidus Preiļu novada dienviddaļā, Rušonas pagastā. Apvidus nosaukts Kaučera ezera vārdā, kas atrodas aizsargājamās teritorijas centrā. Bez Kaučera teritorijā atrodas vēl 6 ezeri: Baibas ezers, Esereits, Limins, Meirauka, Salmejs un Stūponu ezers. Caur teritorijas ziemeļu daļu iet valsts autoceļš V742 (Preiļi–Gaiļmuiža–Feimaņi). Pie tā atrodas Gaiļmuiža.
Teritorijā sastopams liels skaits aizsargājamu augu un dzīvnieku sugu: lokanā najāda (Najas flexilis), apaļlapu dumbrene (Pseudocalliergon trifarium), platlapu vijzobe (Tortula latifolia), lielziedu uzpirkstīte (Digitalis grandiflora), divjoslu airvabole (Graphoderus bilineatus), zirgskābeņu zilenītis (Lycaena dispar), četrzobu pumpurgliemezis (Vertigo geyeri), lielais tritons (Triturus cristatus), sila ķirzaka (Lacerta agilis), grieze (Crex crex), melnā dzilna (Dryocopus martius), pelēkā dzilna (Picus canus). Tā ir Natura 2000 teritorija.
Apvidus teritorijā atrodas Šņepstu pilskalns un Tišas vecticībnieku lūgšanu nams.
Šāndors Petēfi
Šāndors Petēfi (dzimis kā Aleksandrs Petrovičs, visticamāk miris ) bija serbu/slovāku izcelsmes ungāru nacionālais dzejnieks, 1848. gada revolūcijas dalībnieks Ungārijā.
Dzimis serbu tirgotāja ģimenē. Kad Šāndoram bija gads, ģimene pārcēlās uz Kiškunfēleģhāzu, kuru Petēfi vēlāk uzskatīja par savu dzimto pilsētu. Pamācījies Banskas Štjavnicas ģimnāzijā, Šāndors Petēfi strādāja dažādus darbus. 1842. gadā tika publicēts pirmais Petēfi dzejolis.
Nobriestot revolūcijai Ungārijā, 1848. gada 15. martā Šāndors Petēfi bija to cilvēku vidū, kuri pūļa priekšgalā pārņēma varu Peštā un Budā. Tajā pat dienā Petēfi publiski nolasīja savu "Nacionālo dziesmu" (Nemzeti dal), kas kļuva par ungāru nacionālās atmodas simbolu. Vēlāk Petēfi iestājās ungāru kaujas vienībās. Visticamāk (viņa ķermenis netika atrasts) kritis cīņā pret Krievijas impērijas okupācijas spēkiem Transilvānijā Šegešvāras kaujas laikā.
Chrysolina quadrigemina
Chrysolina quadrigemina ir lapgraužu dzimtas suga. Izplatīta Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikā, kā arī ir introducēta Ziemeļamerikā, Dienvidamerikā, Austrālijā un Jaunzēlandē. Šī ir viena no vērtīgākajām Chrysolina sugām, jo viegli pielāgojas jaunām teritorijām un efektīvi cīnās ar divšķautņu asinszāli un samazina šīs kaitīgās nezāles daudzumu. Chrysolina quadrigemina ir radnieciska Chrysolina hyperici sugai, no kuras atšķiras ar nedaudz lielākiem izmēriem un dažām morfoloģiskām raksturīpašībām.
Izplatība
Chrysolina quadrigemina izplatīta Eiropā (Pireneju pussala, Itālija, Dalmācija (Horvātijas reģions) un Šveice), Āzijā un Ziemeļāfrikā (Alžīrija, Tunisija, Ēģipte).
Šī suga bija iekļauta 2004. gada Latvijas cietspārņu sugu sarakstā. Taču pēc Latvijas lapgraužu apakšdzimtas sugu pārskates 2009. gadā šī suga ir izslēgta no Latvijas vaboļu saraksta. Šī suga nav sastopama Latvijā.
Introdukcija
Šī suga skaitās labs aģents cīņā pret invazīvo un govīm un kazām toksisko nezāli — divšķautņu asinszāli. Chrysolina quadrigemina ir ievesta Ziemeļamerikā 1944. gadā nezāles kontroles programmā. Jau 1946. gadā šīs vaboles iedzīvojas jaunajā teritorijā, savairojas un tiek savāktas (apmēram 5000 indivīdi) lai izplatītu jaunajās zemēs. 1951. gadā Chrysolina quadrigemina apguva 21 Kalifornijas apgabalus, kur divšķautņu asinszāle izraisa īpašu problēmu, un samazināja šīs nezāles skaitu līdz nedraudošam līmenim. 1957. gadā Kalifornijas štata ziemeļos divšķautņu asinszāles biežums samazinājās uz 99%.
Tai pašā laikā, 1944. gadā šī lapgraužu suga tiek ievesta arī Austrālijā, kur tā viegli iedzīvojas. Tālāk 1963. — 1968. gados no Austrālijas to ieveda Jaunzēlandē. Līdzīgi kā Ziemeļamerikā, šajos divos reģionos arī ir izteikta problēma ar divšķautņu asinszāli. Ievešanai Austrālijā tiek izmantotas vaboles no dažādiem ģeogrāfiskiem reģioniem un efekts bija dažāds. No sākuma tika izmantotas vaboles, kas bija savāktas Britu salās. Šajā gadījumā efekts bija negatīvs — vaboles neiedzīvojās jaunajā vietā. Otra ievešanas reizē efekts bija pozitīvs, vaboles, kas savukārt tika savāktas Vidusjūras reģionā, iedzīvojās jaunajā vietā.
Pieaugušā īpatņa apraksts
Pieaugušā īpatņa (imago) ķermeņa garums ir 6 — 7,1 mm. Ķermenis ir mēreni spožs, bronzas, purpura un/vai zilā krāsā.