cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robs Bleiks
Roberts Bolbijs Bleiks (dzimis Simcejā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, aizsargs, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā Bleiks aizvadījis 20 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Losandželosas "Kings", Kolorādo "Avalanche" un Sanhosē "Sharks". 2001. gadā kļuvis par Stenlija kausa ieguvēju, 1998. gadā izcīnījis Džeimsa Norisa balvu, savukārt 2002. gadā Kanādas izlases rindās kļuvis par olimpisko čempionu. 2014. gadā Bleiks iekļauts Hokeja slavas zālē. Viņš ir arī neformālā Trīs zeltu kluba biedrs.
Spēlētāja karjera
No 1989. līdz 2000. gadam viņš spēlēja Losandželosas "Kings", tad sezonas vidū tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche", kurā nospēlēja līdz 2005.—2006. gada sezonas beigām un atkal nonāca "Kings" sastāvā. Savas karjeras laikā tikai vienreiz viņam izdevies izcīnīt Stenlija kausu, tas viņam izdevās 2000.—2001. gada sezonā Kolorādo "Avalanche" sastāvā.
Sešas reizes (1994, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003) piedalījies NHL zvaigžņu spēlē. 1998. gadā izcīnījis Džeimsa Norisa balvu. No 1996. līdz 2001. gadam bija Losandželosas "Kings" kapteinis.
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1994, 1994, 1997., 1998. un 1999. gada Pasaules čempionātos, 1994. un 1997. gadā izcīnot zelta medaļas. Piedalījies arī 1996. gada Pasaules kausa izcīņā, kur izcīnīja sudraba medaļu. Olimpiskajās spēlēs piedalījies trīsreiz, 2002. gadā izcīnot zelta medaļu.
11. aprīlis
Vārda dienas
Hermanis, Vilmārs
Nebalsīgs bilabiāls eksplozīvs slēdzenis
Nebalsīgs bilabiāls eksplozīvs slēdzenis ir mutvārdu valodās plaši izplatīts līdzskanis. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā šī skaņa tiek apzīmēta ar burtu , attiecīgais X-SAMPA simbols ir <tt>p</tt>.
Nebalsīgs bilabiāls eksplozīvs slēdzenis latviešu valodā tiek apzīmēts ar burtu "p" (kā vārdos pīle vai izkapts) vai "b" nebalsīgā līdzskaņa pozīcijās pirms cita nebalsīga līdzskaņa (kā stabs vai zobs).
Izplatība
Neskatoties uz to, ir lingvistiski ļoti plaši izplatīts. Daudzās valodās ir vismaz vienkāršs, bet daudzas izšķir vairāk kā vienu variāciju. Daudzās Indijas valodās ir pretstatīti aspirētais un vienkāršais.
Raksturojums
Nebalsīga bilabiāla eksplozīva slēdzeņa raksturojumi:
Atveidošana latviešu valodā
Latviešu valodā nebalsīgo bilabiālo eksplozīvo slēdzeni atveido:
Lotigolas un Zemgales pakļaušana
Lotigolas un Zemgales pakļaušana bija Livonijas krusta karu posms, kas sākās pēc Lietuvas karaļa Mindauga atteikšanās no savienības ar Livonijas ordeni. Tā vietā viņš noslēdza sadarbības līgumu ar lielkņazu Aleksandru Ņevski un devās pāri Daugavai karagājienā uz Cēsīm, krievi uzbruka Tērbatai, bet Tranaitis siroja Vīkā. Pēc Mindauga nogalināšanas Tranaitis turpināja iesākto karadarbību, bet viņa pretinieks Vaišelga atjaunoja savienību ar Livonijas ordeni. Karadarbību pret Livoniju 1270. gadā atsāka dižkunigaitis Traidenis, kas neveiksmīgi mēģināja iekarot Daugavpils cietoksni Lotigolā. Viņa sabiedrotais Zemgales ķēniņš Nameisis uzbruka Rīgai. Kara rezultātā Livonijas ordenis pakļāva lielāko daļu no Latgales un Zemgales, bet daļa no zemgaļu un sēļu zemēm vēlāk nonāca Lietuvas dižkunigaitijas pakļautībā.
Priekšvēsture
Pēc 1242. gada sakāves Ledus kaujā Livonijas ordenis atsacījās no pirms tam iekarotās Lotigolas, kuru tas bija ieguvis pēc Jersikas ķēniņa Visvalža nāves. 1248. gadā Mindaugs par Polockas kņazu iecēla savu radinieku Tautvilu. 1253. gadā Tautvils noslēdza savienību ar Livoniju un atteicās no Lotigolas. Pēc tam, kad 1260. gada 13. jūlijā žemaišu karaspēks sakāva Livonijas ordeņa karaspēku Durbes kaujā, Vācu ordeņa teritorijās sākās pamatiedzīvotāju ("zemes ļaužu") sacelšanās.
Lietuviešu un krievu karagājieni uz Livoniju (1262-1269)
Tranaitis pārliecināja Mindaugu atteikties no kristietības un kopā ar viņu doties karagājienā pāri Daugavai uz Līvzemi "pie letiem, kas atkal gribot būt pagāni un vēlas, lai tu lemi pār ļaudīm un pār zemi.” Pēc savas sievas Martas padoma ķēniņš Mindaugs 1262. gadā nosūtīja uz Rīgu savā mītnē dzīvojošo ordeņa pārstāvi Zīvertu pie Livonijas mestra, lai viņš paziņotu par miera laušanu. Vienlaicīgi viņš sūtīja arī vēstniekus pie Vladimiras-Suzdaļas kņaza Aleksandra Ņevska ar lūgumu palīdzēt karā pret Livoniju. Novgorodas kņazs šajā laikā (1260—1263) bija Aleksandra Ņevska otrais dēls Dmitrijs Aleksandrovičs.
Tomēr, kad Mindaugs iebruka Livonijā un nonāca līdz Cēsīm, viņa vadītajam karaspēkam nepalīdzēja ne letu, ne līvu karavīri un arī krievi neieradās palīgā pretēji līguma solītajam: “Kad nonācu šai gājienā pie [Cēsu] pilsētiņas letu daļā, neviens man neslēdza to vaļā, kā Tranaitis bij solījis; un, kad vēl visas zemes tās tik neganti man pretojās, tad dūša sašļuka man dikti. Man likās arī ļoti slikti, ka krievu nebija ar mums, kaut saistīja tos solījums." Novgorodas un Pleskavas krievu karaspēks tikmēr uzbruka Tērbatai un neaizgāja līdz Cēsīm, kā bija vienojušies ar lietuvjiem, bet aprobežojās ar Tērbatas bīskapijas teritorijas postīšanu.
Tai pat laikā Tranaitis 1263. gada februārī devās karagājienā uz Vīku. Mājupceļā lietuviešiem ceļu pie aizsalušās Daugavas aizšķērsoja Livonijas ordeņbrāļi un Rīgas pilsoņi, kas zaudēja nakts kaujā pie Daugavgrīvas klostera.
Pēc žemaišu kunigaiša Tranaiša mudinājuma 1263. gada 12. septembrī Daumants atriebjoties nogalināja ķēniņu Mindaugu un divus viņa dēlus. Tranaitis pēc Mindauga nāves kļuva par Lietuvas un Žemaitijas ķēniņu un kopā ar Nalsenes kungu Daumantu viņš piedalījās cīņās pret Mindauga dēlu Vaišelgu. Pēc Mindauga un viņa brālēna Tautvila nogalināšanas 1263. gadā Vaišelga organizēja plašu koalīciju pret Tranaiti un Daumantu, kurā ietilpa Galīcijas kņazs Švarns un Volīnijas kņazs Vasiļko.
Tai laikā Rīgā pie Livonijas mestra ieradās Vaišelgas sūtņi no Lietuvas un piedavāja slēgt militāru savienību un vēstīja, ka ķēniņš Vaišelga "priecājoties it paties [..] un jūtot lielu svētlaimību, ka baudījis tas uzticību, ko mestrs parādījis tam." Arī Polockas kņazs Konstantīns Bezrocis noslēdza savienību ar Livonijas ordeni, kurā atdāvināja tam zemes mūsdienu Latgales un Sēlijas teritorijā, ko apstiprināja Romas pāvests. Lietuvas dižkunigaitis Vaišelks kņazu Konstantīnu padzina no Polockas un viņš apmetās Vitebskā.
Zemgaļu sacelšanās apspiešanai apvienotais krustnešu karaspēks 1264. gadā rīkoja karagājienus uz Kursas dienvidu daļu un Zemgali. Pēc sakāves kaujā pret zemgaļiem ordeņa vadība uzcēla Mītavas pili tuvāk Rīgai Lielupes krastos, taču zemgaļi vēlreiz sakāva mestra vadīto ordeņa karaspēku kaujā pie Mītavas 1265. gadā. Tikmēr Vaišelga kopā ar Galīcijas-Volīnijas kņaziem 1264. gadā sakāva Tranaiša karaspēku, nogalināja viņu un piespieda Nalsenes kunigaiti Daumantu bēgt uz Pleskavu. Lietuviešu kunigaitis Sukse kļuva par Rīgas arhibīskapa vasali un bija spiests uzturēties tagadējās Latgales teritorijā. Pēc Vaišelgas nākšanas pie varas Lietuva pārtrauca palīdzēt prūšiem, žemaišiem, kuršiem un zemgaļiem. Pēc tam, kad 1266. gadā Daumants tika ievēlēts par Pleskavas kņazu, Vaišelga devās karagājienā uz Pleskavu. 1267./1268. gada ziemā Vaišelga atteicās no varas un par jauno Lietuvas dižkunigaiti kļuva Švarns. Jaunais Livonijas ordeņa mestrs Oto fon Luterbergs noslēdza pret lietuviešiem vērstu pamieru ar Novgorodu.
Ultravox
Vēsture
Dibināta 1973. gadā, kad saucās Tiger Lily, un atradās spēcīgā pankroka ietekmē. 1977. gadā grupa nomaina nosaukumu uz Ultravox! un drīz pēc tam tiek atmesta izsaukuma zīme, tādējādi kļūstot par Ultravox.
Lotigolas un Zemgales pakļaušana
Lietuviešu un krievu karagājieni uz Livoniju (1262-1269)
Tomēr 1268. gada janvārī Novgoroda uzsāka lielu karagājienu uz Dānijas pakļautībā esošo Viruzemi, kuru vadīja Pleskavas kņazs Daumants, Perejaslavļas-Zaļeskas kņazs Dmitrijs, Suzdaļas kņazs Jurijs, Tveras kņazs Svjatoslavs, Vladimiras kņazs Mihails un Novgorodas posadņiki Dmitrijs un Mihails ar savām karadraudzēm, kopā apmēram 30 000 karavīru. Tērbatas bīskaps Aleksandrs sapulcināja Livonijas karaspēku un pēc Rakveres kaujas piespieda iebrucējiem atkāpties, kaut pats krita kaujā. Atbildes karagājienā mestra Oto fon Luterberga vadītais karaspēks aplenca Pleskavu 1269. gadā un piespieda noslēgt miera līgumu. 1269. gadā Zelta Ordas Vladimiras baskaks (gubernators) Amragans kopā ar krievu kņaziem gatavoja karagājienu uz Kolivanu, bet Dāņu Igaunijas pārvaldnieks piedāvāja atteikties no Narvas zemes, tāpēc iebrukums Igaunija tika atcelts. Tālākajā karadarbībā krievu kņazi vairs nepiedalījās.
Ultravox
Vēsture
Pirmie trīs albumi nekādus panākumus negūst, bet stāvoklis mainās līdz ar Midža Jūra pievienošanos 1979. gadā. Ceturtais albums Vienna iegūst platīna statusu Apvienotajā Karalistē un kļūst par grupas lielāko veiksmi tās vēsturē. Līdz 1986. gadam tiek izlaisti vēl četri studijas albumi, kas visi iekļūst britu top-10. 1986. gadā grupu pamet tās līderi Jūrs (turpina 1985. gadā uzsākto solokarjeru) un Kriss Kross, bet grupa 1988. gadā beidz pastāvēt.
Lotigolas un Zemgales pakļaušana
Karš ar dižkunigaiti Traideni (1270-1282)
1269. gada nogalē pēc uzvaras karā ar Galīcijas-Volīnijas kņaziem par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Traidens, kas apvienoja lietuviešu, žemaišu un zemgaļu karaspēku un gar jūru vadīja uz Sāmsalu. To uzzinot, Livonijas ordeņa mestrs Oto fon Luterbergs pārtrauca karagājienu uz Zemgali un atgriezās Rīgā, lai vadītu ordeņa bruņinieku un "zemes ļaužu" karaspēku uz Vīku. Tur tiem piepulcējās arī karapulki, kurus komandēja Dānijas karaļa vietvaldis Tallinā Zigfrīds, Tērbatas bīskaps Frīdrihs un Leales (Lihulas) bīskaps Hermanis. Karuzes kaujā uz aizsalušās jūras Traideņa karaspēks sakāva krustnešus, tuvcīņā krita mestrs Oto, 52 bruņnieki un vairāk kā 600 citu karavīru. Traideņa vadītajam karaspēkam bijis ap 1600 kritušo. Arī nākamais ordeņa mestrs Andreass no Vestfālenes 1270. gadā krita kaujā pret lietuviešiem.
Ultravox
Vēsture
1992. gadā viens no grupas dibinātājiem Billijs Karijs mēģina atjaunot Ultravox, pieaicinot jaunus dalībniekus. Tiek izlaisti divi studijas albumi, kas nekādus panākumus negūst, un 1996. gadā Ultravox otro reizi pārtrauc darbību.
2008. gadā grupa apvienojas tās klasiskajā sastāvā un dodas Return to Eden koncerttūrē, kas ilgst līdz 2010. gada maijam.
2011. gada 21. janvārī grupas mājas lapā parādās paziņojums, ka Ultravox no pagājušā gada rudens strādā pie jauna albuma.
Lotigolas un Zemgales pakļaušana
Karš ar zemgaļiem un žemaišiem (1285-1290)
Pēc zemgaļu ķēniņa Nameiša nāves ordenim izdevās pārņemt iniciatīvu, un mestrs Villekīns Tērvetes Svētkalnā uzcēla Heiligenbergas pili, kurā nometināja 300 karavīru lielu garnizonu komtura vadībā. Žemaiši ar zemgaļiem ar tiem laikiem modernu kara tehniku 1285. gada ziemā aplenca Heiligenbergas pilskalnu, tomēr ordeņa brāļiem un viņu karakalpiem izdevās nosargāt pili. 1287. gada pavasarī zemgaļi mēģināja ieņemt Rīgu un Ikšķili un sakāva ordeņa karaspēku Garozas kaujā. 1289. gada martā zemgaļu karaspēks iebruka Rīgas arhibīskapijas zemēs un nokļuva līdz pat Tērbatas bīskapijai.
Tikai pēc mestra Kūno karagājiena uz Zemgali 1289. gada ziemā un Zemgales galīgās nopostīšanas Vācu ordenim 1290. gadā izdevās pakļaut visu Latvijas teritoriju.
2010.—2011. gada Latvijas Kauss futbolā
2010./2011. gada Latvijas Kausa izcīņa futbolā sākās un noslēdzās ar finālspēli.
Vilja
Vilja var būt:
Grand Theft Auto III
Grand Theft Auto III, zināma arī kā GTA III un GTA 3 ir action-adventure žanra spēle, kuras veidotāji ir DMA Design (tagad Rockstar North). Šī ir pirmā spēle GTA sērijā, kura veidota trīsdimensionālā grafikā. Spēle tika izdota 2001. gada oktobrī Playstation 2 konsolei, 2002. gada maijā PC un 2003. gadā Xbox konsolei. Spēlei tika izdots turpinājums - Grand Theft Auto: Vice City. Spēles darbība norisinās 2001 gadā, izdomātā pilsētā — Libertīsitijā. Spēles pilsēta ir veidota pēc Ņujorkas, ASV
Sižets
Bankas aplaupīšanas laikā, spēles galveno varoni Klaudu nodod viņa draudzene Katalīna, ar savu līdzzinātāju. Viņa sašauj Klaudu un atstāj viņu sašautu. Tomēr Klauds izdzīvo. Viņu apcietina uz 10 gadiem. Kamēr viņš tiek pārvests, notiek uzbrukums policijas konvojam. Klauds ar draugu 8-Ball izbēg. Ar 8-Ball palīdzību, galvenais varonis tiek pieņemts darbā kā algots slepkava. Spēles gaitā Marijai, mafijas līdera Salvatore sievai, viņš iepatīkas. Salvatore kļūst aizdomīgs un mēģina ievilināt spēles galveno varoni lamatās. Marija viņu brīdina un izglābj. Marija iepazīstina Klaudu ar Yakuzu, pie kā viņš strādā pēc tam.
Spēlēšana
Galvenajam varonim ir jāpilda misijas uz trīs salām. Tās ir - Portlenda, Stauntonas sala un Shoresidas ieleja. Galvenais varonis var skriet, iet un lēkt. Ja iekrīt ūdenī — noslīkst. Pilsētā ir metro, bet vilciens ir pieejams tikai Portlendā. Ir iespējams braukt ar auto. Iespējams izmantot ieročus un kauties.
Bandas jūra
Bandas jūras gultne ir līdz 5800 metru dziļa, pašos austrumos atrodas Vēbera ieplaka — 7440 metrus dziļa. Bandas jūra atrodas seismiski aktīvā zonā, šeit bieži notiek zemestrīces. Jūras sāļums — 34,5 ‰, virsējā ūdens slāņa vidējā temperatūra — 27°С, plūdmaiņas — 2,4 metri.
Salīdzinoši grūti pieejamā Bandas jūra ir izcila vieta niršanas entuziastiem, jo šeit daba ir mazskarta, Bandas jūras koraļļu rifos ir ļoti augsta bioloģiskā daudzveidība.
Robežas
Bandas jūru ielenc Lielās Zunda salas rietumos, Mazās Zunda salas dienvidos un Moluku salas ziemeļos un austrumos. Ziemeļos Bandas jūra pāriet Moluku jūrā, austrumos — Arafuru jūrā, dienvidos — Timoras jūrā un Savu jūrā, dienvidrietumos — Floresas jūrā un rietumos — Javas jūrā.
Bandas jūras salas
Bandas jūrā pilnībā vai daļēji atrodas šādas salas (nepilnīgs saraksts):
Valingu (stacija)
Valingu (et) ir pieturas punkts Tallinas - Keilas dzelzceļa līnijā Harju apriņķa Saues pagasta Valingu ciemā un atrodas 23,3 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Valingu pieturas punkts tika atklāts dažus mēnešus pēc Pēskilas-Keilas elektrificētā iecirkņa nodošanas ekspluatācijā. Valingu apstājas lielākā daļa Keilas, Paldiski, Rīsiperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošo elektrovilcienu (izņemot Keilas ekspresi). Valingu pieturas punktā ir divas 150 metru garas pasažieru platformas.
Ampērmetrs
Ampērmetrs ir mērierīce, ar kuru mēra elektriskās strāvas stiprumu. Tā skala ir graduēta strāvas stipruma vienībās: ampēros (A), miliampēros (mA) vai mikroampēros (µA). Pirmā ampērmetra funkcionalitāte balstījās uz Zemes magnētisko lauku. 19. gadsimta beigās tika veikti uzlabojumi un ampērmetru varēja novietot jebkādā pozīcijā, un mērījumiem bija lielāka precizitāte.
Agrākais ampērmetrs bija galvanometrs, kas izmantoja nekustīgu spoli un pastāvīgu magnētu. Spolē plūstošā mērāmā strāva pievelk magnētu, kas savienots ar rādītāju.
Strāvas mērīšanai ampērmetru elektriskajā ķēdē jāieslēdz virknē.
Vēsture
Sakarību starp elektrisko strāvu, magnētisko lauku un fizikāliem spēkiem norādīja Hanss Kristians Ersteds un 1820. gadā viņš novēroja sakarību, ka kompasa adata rāda ziemeļu virzienā.
Mērvienības
Ampērmetra iedaļas vērtību c (A/ied., ja ampērmetra mērvienība ir ampērs) aprēķina pēc formulas
,
kur I_{AN} ir ampērmetra nominālā strāva, ir ampērmetra pilnas skalas iedaļu skaits.
Ampērmetra pretestība
Virknē ieslēgtam ampērmetram piemīt noteikta pretestība R_A. Pēc Oma likuma ķēdes posmam spriegums uz ampērmetra spailēm U_A=IR_A, kur I ir caur ampērmetru plūstošā strāva, kuras stiprums jāizmēra. Lai ampērmetrs būtiski nemainītu spriegumu visā strāvas kontūrā, R_A salīdzinājumā ar ķēdes posma pretestību R jābūt pēc iespējas mazai.
Skalas diapazona paplašināšana
Lai paplašinātu ampērmetra skalas diapazonu, mērot līdzstrāvu, ampērmetram paralēli pieslēdz rezistoru (šuntu). Ja ar ampērmetru izmērāmā maksimālā strāva ir I_A, bet jāizmēra strāva I>I_A, caur šuntu jāplūst I_S=I-I_A. Spriegums uz šuntu un ampērmetru ir vienāds: U_S=U_A jeb, tātad nepieciešamā šunta pretestība
.
Ja ar ampērmetru jāizmēra reizes stiprāka strāva, nekā paredz ampērmetra diapazons, nepieciešamā šunta pretestība
Ja šunts ir saskaņots ar mēraparātu, vienas iedaļas vērtību var aprēķināt pēc
,
kur I_{SN} ir šunta nominālā strāva.
Lai paplašinātu ampērmetra skalas diapazonu, mērot maiņstrāvu, izmanto strāvmaini. Tad vienas iedaļas vērtību var aprēķināt pēc
kur k_I ir strāvmaiņa transformācijas koeficients.
Merila Strīpa
Mērija Luīza "Merila" Strīpa (en; dzimusi Samitā, Ņūdžersijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise. Viņa tiek uzskatīta par vienu no visu laiku talantīgakajām aktrisēm.
M. Strīpa ir visvairāk Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju saņēmusī aktrise. Viņa tikusi nominēta 21 Kinoakadēmijas balvām un ir saņēmusi trīs, no kurām vienu kā labākā aktrise otrā plāna lomā filmā "Krāmers pret Krāmeri" un divas kā labākā aktrise galvenajā lomā filmās "Sofijas izvēle" un "Dzelzs lēdija". Bez tam Strīpa ir tikusi nominēta 32 Zelta globusa balvām, no kurām ieguvusi astoņas.
Filmēties M. Strīpa uzsāka 1977. gadā televīzijas filmā The Deadliest Season, tajā pašā gadā viņa debitēja arī kinofilmā "Džūlija" (1977). Dažas no pazīstamākajām filmām, kurās piedalījusies M. Strīpa, ir "Briežu mednieks" (1978), "Krāmers pret Krāmeri" (1979), "Franču leitnanta draudzene" (1981), "Sofijas izvēle" (1982), "Prom no Āfrikas" (1985), "Medisonas apgabala tilti" (1995), "Adaptācija" (2002), "Sātans Pradas brunčos" (2006), Mamma Mia! (2008), "Džulī un Džūlija" (2009), "Dzelzs lēdija" (2011), "Augusts: Osedžas zeme" (2013), "Jo dziļāk mežā" (2014), "Florense Fostere Dženkinsa" (2016), "Slepenie dokumenti" (2017), "Mamma Mia! Mēs atkal esam klāt" (2018), "Mazās sievietes" (2019).
Haralds cur Hauzens
Haralds cur Hauzens (de; dzimis, miris ) bija vācu medicīnas zinātnieks, virusologs. 2008. gadā viņš saņēma Nobela prēmiju par pētījumiem par cilvēka papilomas vīrusa (HPV) infekcijas cēlonisko saistību ar dzemdes kakla vēzi.
Dzīvesgājums
Dzimis 1936. gada 11. martā Gelzenkirhenes (tolaik Gelsenkirchen-Buer) pilsētā Vācijā Eduarda cur Hauzena un viņa sievas Melānijas ģimenē. Viņa māte bija latviete, dzimusi un augusi Rīgā. 1950. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Fehtu (Vechta), kur viņš 1955. gadā pabeidza mācības Antonija ģimnāzijā (Gymnasium Antonianum).
Studēja bioloģiju un medicīnu Bonnas, Hamburgas un Diseldorfas universitātēs. 1960. gada viņš Diseldorfas universitātē aizstāvēja medicīnas doktora grādu un strādāja par zinātnisko asistentu šīs universitātes Medicīniskās mikrobioloģijas institūtā. 1965. gadā viņš pārcēlās uz ASV, kur strādāja Filadelfijas Bērnu slimnīcas Vīrusu laboratorijās, kur piedalījās pētījumos par Epšteina-Barra vīrusa kancerogēno iedarbību uz limfocītiem. 1969. gadā viņš atgriezās Vācijā un strādāja Vircburgas universitātes Virusoloģijas institūtā, pēc tam ieguva profesora vietu Erlangenes-Nirnbergas universitātes Klīniskās virusoloģijas katedrā (1972) un Freiburgas universitātes Virusoloģijas un higiēnas katedrā (1977). 1983. gadā viņš publicēja savu pētījumu rezultātus par cilvēka papilomas vīrusa (HPV) 16. apakštipa klātbūtni dzemdes kakla vēža paraugos. Tai pašā gadā Haraldu cur Hauzenu ievēlēja par Vācu Vēža pētniecības centra (Deutsches Krebsforschungszentrum) fonda valdes priekšsēdētāju Heidelbergā. 1993. gadā viņš otro reizi apprecējās ar savu darba kolēģi Eteli Mišelu de Viljē (Ethel-Michele de Villiers). 2003. gadā viņš atstāja Vācu Vēža pētniecības centra vadītāja posteni. 2008. gada Nobela prēmijas komiteja medicīnā un fizioloģijā nolēma H. cur Hauzenam piešķirt prēmiju par saistības atklāšanu starp HPV infekciju un dzemdes kakla vēzi. Vienlaikus šo prēmiju par cilvēka imūndeficīta vīrusa (HIV) atklāšanu saņēma Liks Montaņjē (Luc Montagnier) un Fransuāza Barē-Sinusi (Françoise Barré-Sinoussi). Līdz 2010. gadam viņš bija vēža pētniecības žurnāla International Journal of Cancer galvenais redaktors. 2012. gada 7. septembrī Haralds cur Hauzens Starptautiskā medicīnas kongresa ietvaros uzstājās ar lekciju Latvijas Universitātes Lielajā aulā.
Miris, 87 gadu vecumā.
Šūmeikera krāteris
Pirms Starptautiskā Astronomijas savienība krāterim bija piešķīrusi tā pašreizējo vārdu, neoficiāli to dēvēja par Mosona krāteri (par godu Antarktikas pētniekam Daglasam Mosonam. Šūmeikera vārds krāterim tika piešķirts, godinot astronomu Jūdžinu Šūmeikeru. Neliels daudzums viņa mirstīgo atlieku atradās kosmiskajā aparātā Lunar Prospector, kurš tika ietriekts krāterī, cerībā atrast tajā ūdeni.
Pētnieku uzmanību krāteris piesaistīja pēc tam, kad Lunar Prospector bija atklājis paaugstinātu ūdeņraža klātbūtni šajā un blakus esošajos krāteros. Krātera pamatne pastāvīgi ir noēnota. Saule to tieši neapspīd, tāpēc temperatūra šeit ir zemāka par 100° K. Esošie apstākļi bija labvēlīgi, lai krātera iekšpusē varētu atrasties ūdens ledus veidā. Lunar Prospector tika ietriekts krāterī, lai trieciena rezultātā radītajā putekļu mākonī meklētu ūdens pēdas. Eksperiments bija nesekmīgs, ūdens tā arī netika atrasts.
Mofo
Mofo bija latviešu rokgrupa no Rīgas, kas dibināta 2002. gadā. Grupā darbojās dziesmu autors Arnis Račinskis, bundzinieks Pēteris Lunde, basģitārists Toms Ostrovskis un ģitārists Ingus Rozenblats, kurš grupu atstāja gadu vēlāk. Mofo debitēja radio ēterā ar dziesmu "Nekas nav beidzies" 2003. gada vasarā, kam sekoja "Tavs Radio Melo" gadu vēlāk. 2006. gadā grupa pabeidz un izdod debijas albumu ar tādu pašu nosaukumu — "Mofo". Šī albuma periodā grupai bija pievienojies Astro'n'out ģitārists Mārtiņš Elerts. Debijas albums satur 15 dziesmas, tai skaitā "Nekas nav beidzies", "Meitene no filmām", "Tavs radio melo", "Es tevi nopirkšu", "Uz manas ielas" un Baložu Pilni Pagalmi klasiskā hita "Mans lielais rakstāmgalds" versiju.
2006. gada nogalē Elertu nomainīja ģitārists Edgars Rubenis, kam sekoja jaunu dziesmu komponēšana un otrā albuma ieraksts 2007. gadā. Mofo otrais albums "Raķete" tiek ierakstīts Zviedrijā pie dāņa Petera Helmsa un pabeigts Rīgā Sound Division studijā ar skaņu operatoru Gati Zaķi. Albumā ir 12 dziesmas, tai skaitā "Mīnu Lauks", "Raķete", "Lielveikals", "Pagalmos ir miers", "Džungļi" un citas. Tomēr albums piedzīvoja izdevēja/finansiālu neveiksmi un palika neizdots līdz 2009. gada vasarai.
Šajā laikā grupa nospēlēja daudzus koncertus, kā arī sarakstīja jaunas dziesmas, kuras varētu veidot "Mofo" 3. albumu. Tomēr "Raķetes" albuma likstas kavēja grupas attīstību un jaunais materiāls tika piefiksēts tikai demo versijās. 2009. gada nogalē Arnis Račinskis un Pēteris Lunde ierakstīja dziesmu "1983". Vēlāk grupa faktiski pārstāj eksistēt.
Pienvedēja Piedzīvojumi
Pienvedēja Piedzīvojumi ir rokgrupa no Latvijas, kas dibināta 1994. gadā Sabilē. Grupas pamatsastāvs nav mainījies kopš tās dibināšanas. Māris Žigats (vokāls, bass), Aldis Lunde (ģitāra) un Pēteris Lunde (sitamie instrumenti).
Mona de Bo
Rīgas eksperimentālās roka grupas "Mona de Bo" pamatā ir Edgars Rubenis (ģitāra) un Edgars Eihmanis (bungas). Izdevusi trīs albumus.
Kuba
Grupa sastāvēja no Toma Ostrovska, Mareka Amerika, Jāņa Žildes, Martineza Gonzalesa un Arņa Račinska. 2002. gadā izdotais albums "15 Episodes Of Kuba" 2003. gadā saņēma divas Latvijas mūzikas ierakstu Gada balvas (labākais debijas un labākais instrumentālās mūzikas ieraksts). 2005. gada novembrī iznāca grupas radio singls "Baku". 2006. gada augustā iznāca grupas radio/TV singls "Aukstu tēju". Dziesmai tiek izveidots arī video, kura autors ir režisors Roberts Kuļenko. 2006. gadā pēc 5 gadu pastāvēšanas grupa paziņoja par muzikālās darbības pārtraukšanu.
Satellites LV
Satellites LV ir latviešu mūzikas grupa, kuras sastāvā šobrīd ir apvienības dibinātāji Jānis Žilde un Edgars Žilde, kā arī Toms Ostrovskis, Mareks Ameriks un Ervings Znotiņš. Grupa 1990. gadu otrajā pusē, kā The Satellites, ieguva popularitāti ar vairākiem veiksmīgiem singliem un uzvaru mūzikas festivālā "Liepājas Dzintars" 1997. gadā. Gan grupas pirmais britpopa albums "Piens", gan arī 2001. gadā izdotais postroka ieraksts "Kind of Glue" ir uzskatāmi par pirmajiem savā stilā izdotiem albumiem Baltijas valstīs.
Raadio
Jānis Žilde (Konstruktoriņš) un Arnis Račinskis (Laborants) izveidoja projektu "Raadio", par kura galvenajām ietekmēm min 1980. gadu popmūziku un tā dēvēto elektronisko "datapop" mūzikas stilu. 2004. gada nogalē tika ierakstīti divi jauni elektroniski skaņdarbi, no kuriem viens ar nosaukumu "Automāts" kļuva par radiosinglu. Dziesma ar Edmunda Jansona videoklipu tika nominēta arī Gada balvai.
Jānis Veselis
Jānis Veselis (1896—1962) bija latviešu rakstnieks. Darbojās dažādos periodiskajos izdevumos, literatūras kritikā, uzskatāms par vienu no talantīgākiem prozaistiem ar savu īpašo stilu un savdabīgu pasaules skatījumu īsās prozas darbos un romānos.
Biogrāfija
Dzimis 1896. gada 1. aprīlī Neretas pagasta Āniņos zemnieku ģimenē. Mācījās Neretas Andreja skolā un Jēkabpils pilsētas skolā. Pirmā Pasaules kara laikā 1915. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, pēc demobilizācijas 1918. gadā dzīvoja vecāku mājās Degumniekos netālu no Lubānas ezera, piedalījās brīvības cīņās. 1920. gada aprīlī laikraksts "Republikas Sargs" iespieda viņa pirmo dzejoli "Nav žēl", drīz vien vairāki dzejoļi un stāsts "Tuksnesī" parādījās arī laikrakstā "Latvijas Kareivis".
1921. gadā Veselis pārcēlās uz dzīvi Rīgā, pārtikdams vienīgi no sava literārā darba. Rakstīja stāstus, noveles, romānus un radīja pats savu literārās izteiksmes veidu – teiksmas. Sevišķu ievērību viņš ieguva ar romānu "Tīrumu ļaudis", ko 1928. gadā godalgoja Kultūras fonds. Bija laikrakstu "Latvijas Vēstnesis" un "Jaunākās Ziņas" līdzstrādnieks. Otrā pasaules kara laikā bija apgāda "Latvju grāmata" redaktors, 1942. gadā izdeva latviešu mitoloģijas iespaidā tapušās "Latvju teiksmas".
1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā pārcēlās uz ASV, kur strādāja par latviešu grāmatu kolportieri. Jānis Veselis bija PEN kluba biedrs un studentu konkordijas Konkordija Valdemārija biedrs.
Miris 1962. gada 18. maijā, teicot runu "Daugavas Vanagu" sanāksmē Milvokos, apglabāts Kalamazū Riversaidas kapsētā.
Maiks Knuble
Maiks Knuble (dzimis 1972. gada 4. jūlijā Toronto) ir bijušais latviešu izcelsmes amerikāņu hokejists, uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 1068 spēles Nacionālajā hokeja līgas klubos Detroitas "Red Wings", Ņujorkas "Rangers", Bostonas "Bruins", Filadelfijas "Flyers" un Vašingtonas "Capitals". 1998. gadā, spēlējot "Red Wings" sastāvā, izcīnījis Stenlija kausu.
Spēlētāja karjera
NHL tika draftēts 1991. gadā, ar kopējo 76. numuru Detroitas "Red Wings" komandā, bet savu pirmo spēli NHL aizvdīja 1996.—1997. gada sezonā. Lai gan 1996.—97. gada sezonā "Red Wings" kļuva par Stenlija kausa čempioniem, Knubles vārds uz kausa netika iegravēts, jo viņš nebija aizvadījis pietiekami daudz spēļu. 1997.—98. gada sezonā, vēl neesot pilnībā nostiprinājies "Red Wings" sastāvā, Knuble kopā ar komandu tomēr izcīnīja Stenlija kausu.
1998. gada vasarā uzbrucējs tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers". 1998.—99. gada sezona izvērtās par pirmo pilno NHL sezonu Knubles karjerā. 1999.—2000. gada sezonas otrajā pusē "Rangers" aizmainīja Knubli uz Bostonas "Bruins". 2002.—03. gada sezonu Knuble uzsāka vienā maiņā ar Džo Torntonu un Glenu Mareju, kā rezultātā ar 59 punktiem viņš kļuva par trešo rezultatīvāko "Bruins" spēlētāju. 2004. gadā noslēdza trīs gadu līgumu ar Filadelfijas "Flyers". 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Zviedrijā, taču 2005.—06. gada sezonā guva 65 punktus "Flyers" rindās. Tā izvērtās par viņa rezultatīvāko NHL sezonu.
2009. gada 1. jūlijā Knuble noslēdza divu gadu līgumu ar Vašingtonas "Capitals". "Capitals" rindās hokejists aizvadīja trīs sezonas. 2013. gada janvārī atgriezās "Flyers", tās sastāvā aizvadot vēl 28 spēles un noslēdzot profesionāla spēlētāja karjeru.
ASV hokeja izlases rindās Knuble piedalījies četros pasaules čempionātos — 1995., 1999., 2001. un 2005. gadā, kā arī 2006. gada ziemas olimpisko spēļu hokeja turnīrā, kopā ASV valsts izlasē ir aizvadījis 34 spēles, gūstot 8 vārtus un 5 rezultatīvas piespēles (kopā iegūstot 13 punktus) un 26 soda minūtes.
Ascīdijas
Ascīdijas (Ascidiacea) — hordaiņu tipa tunikātu apakštipa klase, kuras pārstāvji ir piemērojušies sēdošam dzīves veidam.
Morfoloģija
Ascīdijām ir maisveidīgs ķermenis (0,1 — 30 cm.), kura apakšgals ir piestiprināts pie jūras dibena pamatnes, bet augšgalā atrodas divas atveres - mutes un kloākas sifoni. Ascīdijas ķermenis klāts ar tuniku — biezu apvalku, kurš veidojas no ādas epitēlja izdalījumiem, kas satur tunicīnu (īpaša, augu celulozei līdzīga viela). Mutes sifons ved milzīgā rīklē, kas aizņem lielu daļu no ascīdijas ķermeņa. Rīkles sienā ir daudz sīku žaunu atveru — stigmu, kas atveras nevis uz āru, bet blakusžaunu, jeb atriālajā dobumā, kurš, savukārt, ir savienots ar kloākas sifonu. No rīkles dibena atiet īss barības vads, kas pāriet paplašinātā kuņģī, aiz kura seko zarna ar anusu, atvērdamās atriālajā dobumā, kloākas sifona tuvumā. Dažām sugām uz kuņģa sienām ir krokaini vai pauguraini izspīlējumi, kurus sauc par aknu izaugumiem, tomēr tos nevar uzskatīt par augstāko hordaiņu aknu analogiem. Gremošanas fermentus izdala cauruļveida piloriskie dziedzeri, kas atrodas kuņģa sienās.
Par elpošanas orgānu kalpo rīkle. Bet asinsrites sistēma ascīdijām ir īpatnēja. No īsas cauruļveidīgas sirds viena gala atiet asinsvads uz rīkli, kur rīkles sienās tas sazarojas. No otra sirds gala asinsvadi iet uz iekšējiem orgāniem (uz kuņģi, zarnu, dzimumdziedzeriem u.c.) un mantiju, kur asinis ieplūst nelielos dobumos - lakūnās. Sirds dažas minūtes secīgi saraujas vienā virzienā, tad pretējā virzienā. Asinis līdz ar to plūst te uz iekšējiem orgāniem un mantiju, te uz rīkles sienām, kur tās piesātinās ar skābekli. Tātad asinsrites vietā šeit notiek svārstveidīga asins kustība pa vieniem un tiem pašiem asinsvadiem, kuri pārmaiņus izdara gan artēriju, gan vēnu funkcijas. Ascīdiju asinīs sastopamas šūnas - vanadocīti. Tie satur vanādiju un brīvu sērskabi, kuras koncentrācija sasniedz 9%. Šīs šūnas sastāda 98% no asins šūnām.
Horda pieaugušām ascīdijām izzūd, nervu caurulīte aizvietojas ar nervu gangliju, no kura atiet nervu pavedieni.
Izplatība
Ascīdijas ir tipiski jūru iemītnieki un tās sastopamas praktiski visās jūrās, no litorālās piekrastes zonas līdz kontinentālā šelfa malai, un dažas sugas pat okeāniskajā abisālē. Tropos sugu sastāvs ir daudzveidīgāks. Vietām ascīdijas veido ļoti blīvas audzes, kad uz 1m² konstatēti 8000 — 10000 īpatņu ar kopējo masu līdz 140 kg. Dažas sugas veido apaugumus uz kuģu zemūdens daļām. Ascīdijas barojas ar nofiltrētiem sīkiem organismiem un detrītu.
Vairošanās
Ascīdijas ir hermafrodīti organismi, tomēr vīrišķās un sievišķās dzimumšūnas katram indivīdam nobriest dažādos laikos, kas nepieļauj pašapaugļošanos. No apaugļotām olām izšķiļas sīki kāpuri, kas nedaudz atgādina kurkuļus. Līdzīgi, kā citiem hordaiņiem, tiem astes daļā ir horda un nervu caurulīte. Kāpuri brīvi peld tikai dažas dienas, bet pēc tam piestiprinās substrātam. Tad tie iziet metamorfozes procesu un pāriet uz sēdošu dzīvesveidu. Daudzas ascīdijas spēj vairoties arī pumpurojoties, reizēm veidojot kolonijas. Ascīdijas dalās vieniniekascīdijās un koloniālascīdijās.
Sistemātika
Klasē zināmas ap 1000 sugu, kas dalās 3 kārtās (reizēm 5 kārtās).
Klase
Latvijas Radio
Latvijas Radio ir sabiedriskais medijs Latvijā, kas raida kopš. Raidstacija ir bāzēta Rīgā. Kopš 1993. gada 1. janvāra, Latvijas Radio ir Eiropas Raidorganizāciju apvienības biedrs.
Vēsture
1924. gadā Saeimas budžeta komisija nolēma piešķirt finansējumu Latvijas Radiofona stacijas izveidei Pasta un Telegrāfa virsvaldes ēkā. 1925. gada pavasarī ar kuģi no Francijas ostas Denkerkas atveda divus antenas mastus un raidītāja iekārtu, ko uzstādīja līdzās radiostacijai. 1925. gada 1. novembrī Latvijas Pasta un telegrāfa departamenta Rīgas radiofons tika atklāts ar operas „Madame Butterfly” translāciju. 1925. gadā klausījās 330 abonentu, 1927. gadā tam bija 5460 abonentu un radiofons raidīja septiņas stundas darbdienās un deviņas stundas svētdienās. 1928. gadā abonentu skaits sasniedza 18 980, abonentmaksas nosedza sākotnējās valsts investīcijas. Pirmā radioreportāža 1929. gada 29. jūnijā vēstīja par Zviedrijas karaļa Gustava V vizīti Rīgā, tā paša gada beigās visi abonenti sāka saņemt žurnālu “Rīgas Radiofona Programma”. 1938. gadā radiofons raidīja mūziku un ziņas vidēji 11,5 stundas dienā. VEF ražoto radioaparātu cenas 1930. gados bija 100 — 500 lati.
Pēc Latvijas okupācijas tas kļuva par PSRS propagandas raidītāju 12 stundas dienā, bet nacistu okupācijas laikā kļuva par Sendergruppe Ostland sastāvdaļu, raidot 15–20 stundas diennaktī, arī vācu valodā. 1944. gada 12. oktobrī Rīgas Radiofonu nodedzināja un vienu no blakus esošajiem radio torņiem saspridzināja. 1946. gada decembrī Latvijas Radio sāka raidīt no Doma laukuma.
2023. gadā tika plānota apvienošanās ar Latvijas Televīziju no 2024. gada 1. janvāra, kļūstot par Latvijas Sabiedrisko mediju. Attiecīgo likumprojekta grozījumu virzība Saeimā tika apturēta 27. martā, valdībai novērtējot tos kā sasteigtus.
Latvijas Radio 1
Sauklis: "Latvijas Radio 1 — vienmēr pirmais"
Latvijas Radio 1 ir nacionālā programma latviešu valodā, kuras mērķis, veicot sabiedriskā radio uzdevumus, ir informēt, izglītot un izklaidēt, rosināt viedokļu daudzveidību, aizstāvēt demokrātiskās vērtības un veicināt pārmaiņas sabiedrībā. Programmas saturu veido ziņas par notikumiem Latvijā un pasaulē, informācija un Latvijas politisko, sociālo, tautsaimniecības un kultūras dzīves jautājumu analīze, raidījumi bērniem, literatūra un raidlugas, kā arī reliģiskie raidījumi, folkloras mantojums un mūzika.
Latvijas Radio 2
Populārās latviešu mūzikas programma. Pirmsākumi ir meklējami 1995. gadā, kad tika nolemts veidot Jauniešu izklaidējoši izglītojošu kanālu Latvijas Radio ietvaros. Kopš 2000. gada 1. janvāra "LR 2" pārgāja uz pilnas diennakts raidīšanu.
Latvijas Radio 3 — Klasika
Sauklis: "Mode mainās — klasika paliek"
Latvijas Radio 3 ir vienīgā klasiskās mūzikas raidstacijā Latvijā, kurā ietilpst klasiskā, mūsdienu, pasaules un džeza mūzika, kultūras raidījumi, ziņas. "Klasikā" skan latviešu oriģinālmūzika un latviešu mūziķu ieskaņojumi no koncertzālēm un Radio fonotēkas arhīva. Dalība Eiropas Raidorganizāciju savienībā (EBU) "Klasikai" garantē koncertus un tiešraides no pasaules koncertskatuvēm, sniedzot iespēju popularizēt arī Latvijas mūziķu sniegumu pasaulē. Darbu Latvijas Radio 3 — Klasika uzsāka 1996. gada 6. janvārī.
Latvijas Radio 4 — Doma laukums
Sauklis: "Ваше пространство и Ваше время" (lv)
Integrācijas programma krievu un citās Latvijā dzīvojošo tautu mazākumtautību valodās. Informācija un analīze par Latvijas politisko, sociālo, tautsaimniecības un kultūras dzīvi, mūziku un jaunatnes lietām. Pēc plkst. 15:00 — muzikāli-informatīva programma: krievu un ārzemju popmūzikas dziesmas, kā arī ziņu izlaidumi četras reizes stundā.
Latvijas Radio 5 — Pieci.lv
Sauklis: "Radio, kas klausās!"
Pieci.lv ir mūzikas radio kanāls jauniešu auditorijai. Vairākas stundas dienā kanālā skanēja arī Radio NABA veidotas programmas, ko nodrošina sadarbība ar Latvijas Universitāti.
Latvijas Radio 6 - Radio NABA
Radio NABA ir brīvā formāta radiostacija, kas pirmo reizi ēterā izskanēja 2002. gada 1. decembrī. Ēterā var dzirdēt alternatīvo rokmūziku, pasaules tautu mūziku, klasisko rokmūziku, džezu, kā arī dažādus alternatīvos strāvojumus: industriālo, elektronisko, eksperimentālo, avangarda mūziku u.c.
Canon AE-1
Canon AE-1 ir 35 mm filmu spoguļkamera. To ražoja Canon Camera K. K. (tagad Canon Incorporated) Japānā no 1976. gada aprīļa līdz 1984. gadam. Tajā ir izmantots elektroniski kontrolēts horizontāls fokālās plaknes slēdzis, tā konstrukcija jau ražošanas laikā tika uzskatīta par vecmodīgu. Slēdža laika diapazons ir no 2 sekundēm līdz 1/1000 sekundes daļai, plus Bulb režīms. Slēdža sinhronizācija ar zibspuldzi ir iespējama ar 1/60 sekundes un ilgākiem slēdža laikiem. Fotoaparāta korpusa izmērs: 87 mm augstumā, 141 mm platumā, 48 mm biezumā, tas sver 590g. Lielākā daļa fotoaparātu ir melni ar metāliskām detaļām, daži ir pilnīgi melni.
AE-1 ir vēsturiski nozīmīga spoguļkamera savu pārdošanas apmēru dēļ. Palīdzot ievērojamai reklāmas kampaņai, kopumā tika pārdoti 5 miljoni kameras eksemplāru, tas bija nepieredzēts sasniegums spoguļkameru tirgū.
Īpašības
AE-1 pieejamo aksesuāru starpā ir motorizēts kadru pārtinējs Canon Winder A (spēj pārtīt ar ātrumu līdz 2 kadriem sekundē), Canon Databack A (kadru numuru vai datuma iegaismošana filmiņā), Canon Speedlight 155A (GN 17 pie ASA 100) un Canon Speedlight 177A (GN 25 pie ASA 100) elektroniskās zibspuldzes.
AE-1 tiek izmantots mikroprocesors, fotoaparātu baro viena 4LR44 vai PX-28 baterija, tam ir manuāla fokusēšana. Iespējama vai nu manuāla ekspozīcija vai slēdža prioritātes automātiska ekspozīcija. Ekspozīciju var noteikt vadoties pēc šautriņas rādījuma uz f-skaitļu skalas skatu meklētāja labajā pusē. Rādījumus nosaka iebūvēts eksponometrs (mērījums tiek ņemts no attēla vidus daļas izmantojot silīcija fotoelementu).
Dizaina vēsture
AE-1 bija pirmais modelis no Canon pilnībā pārstrādātā spoguļkameru piedāvājuma. Septiņdesmitajos un astoņdesmitajos gados notika sīva sacensība starp lielākajiem spoguļkameru ražotājiem: Canon, Nikon, Minolta, Pentax un Olympus. No 1975. līdz 1985. gadam notika pāreja no metāliskiem, pilnībā manuāliem fotoaparātiem uz kompaktākiem modeļiem, kas izmanto mikroshēmas. Pateicoties elektronikas straujai attīstībai, ražotāji bija pastāvīgā sacensībā radot arvien automatizētākus fotoaparātus.
Lai gan Canon Camera K. K. bija ražojusi 35 mm fotoaparātus jau desmitiem gadu, kompānija visu laiku atradās Nippon Kokagu K. K. kompānijas un tās ražoto Nikon fotoaparātu ēnā. Lai gan Canon bija fiksēta objektīva tālmēra fotoaparātu vadošais ražotājs (šī tipa fotoaparātus Nikon neražoja), Canon spoguļkamerām piederēja ievērojami mazāka tirgus niša kā Nikon sāncensēm. Nikon kameras, pazīstamas ar lielisku materiālu un konstrukcijas kvalitāti dominēja prestižo profesionālo spoguļkameru tirgu, tajā citi ražotāji nespēja ielauzties.
Saskaņā ar izmaksu samazināšanas filozofiju Canon AE-1 konstrukcijā izmantoja salīdzinoši daudz plastmasas, padarot kameru lētāku un vieglāku, bet arī mazāk izturīgu pret triecieniem. Canon pūlējās slēpt plastmasas izmantošanu, dažas plastmasas detaļas tika pārklātas ar vairākiem metāliskiem slāņiem lai radītu metāla sajūtu. Elektronikas izmantošana ļāva vienkāršot fotoaprāta iekšējo konstrukciju un iztikt ar mazāk mehāniskiem savienojumiem. Fotoaparāta modulārā konstrukcija ļāva ražošanā izmantot automātiskas konveijeru līnijas. Diemžēl izmaksu apsvērumu dēļ plastmasa tika izmantota arī dažās mehāniskās, kustīgās detaļās.
AE-1 netika pozicionēta kā profesionāla kamera. Tā ir salīdzinoši vienkārša lietošanā iesācējiem, tomēr ir pieejami arī manuāli uzstādījumi un aksesuāri pieredzējušākiem fotogrāfiem. Pateicoties fotoaparāta plašajām tehniskajām iespējām un zemajai cenai, AE-1 iegādājās miljoni fotogrāfu-amatieru.
Pēc vairāku gadu desmitu pakaļdzīšanās Nikon optiskajam pārākumam Canon veiksmes formula beidzot bija atrasta: smalkas tehnoloģijas vienkāršai lietošanai, lētākas iekšējās detaļas un elektronika zemai cenai, agresīva reklāma. Par spīti pieredzējušo fotogrāfu iebildumiem, ka automātika iznīcina fotogrāfijas mākslu, automātika izrādījās labākais veids kā piesaistīt foto amatierus.
AE-1 skatu meklētājā ir tikai viena šautriņa, kas parāda ieteicamo f-skaitli. Nav šautriņas, kas parādītu uz lēcas uzstādīto f-skaitli. Slēdža laika prioritātes režīms ir vairāk piemērots sporta fotogrāfijai kā attēla dziļuma saglabāšanai, tomēr slēdža 1/1000 maksimālais ātrums nav īsti piemērots arī sportam. Baterijas nodalījuma durtiņas bieži lūza, laika gaitā fotoaparātu īpašnieki sāka ziņot par slēdža mehānisma nolietošanos (bēdīgi slavenais "Canon spiedziens" (en)). Kopš FD sistēmas lēcu ražošanas pārtraukšanas AE-1 fotoaparāta pieprasījums lietotu fotoaparātu tirgū ir krities.
Latvijas Florbola savienība
Latvijas Florbola savienība (LFS) ir galvenā par florbolu atbildīgā organizācija Latvijā. LFS tika dibināta, bet tā iestājās Starptautiskajā florbola federācijā. Tā organizē Latvijas čempionātu florbolā (gan Virslīgas, gan 1. līgas, gan arī zemāko līgu turnīrus), kā arī to pārstāv Latvijas florbola izlase.
12. aprīlis
12. aprīlis ir gada 102. diena pēc Gregora kalendāra (103. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 263 dienas.
Vārda dienas
Ainis, Jūlijs
Juba II
Juba II (la, grc) bija Numīdijas, vēlāk Mauretānijas karalis.
Juba II bija Numīdijas valdnieka Jubas I dēls. Kad Numīdiju iekaroja romieši Jūlija Cēzara vadībā, Juba I izdarīja pašnāvību. Cēzars nogādāja Jubu Romā, kur viņš iemācījās latīņu un grieķu valodu un ieguva pat Romas pilsonību. Vēlākajos gados Juba kļuva par vienu no Oktaviāna uzticamākajiem sabiedrotajiem. Starp 29. un 27. gadu p. m. ē. Juba II tika iecelts par Numīdijas karali — uzticamu romiešu sabiedroto. Oktaviāns arī noorganizēja Jubas II laulības ar Kleopatru Selēnu, Marka Antonija un Kleopatras VII vienīgo meitu.
Tomēr Jubas II politika bija tik romanizēta, ka Juba II tika pārcelts par Mauretānijas valdnieku. Jubas II laikā Mauretānija piedzīvoja strauju uzplaukumu, un Plūtarhs atzinis Jubu II par vienu no savu laika izcilākajiem valstvīriem.
Juba II sarakstījis grāmatas latīņu un grieķu valodā par vēsturi, ģeogrāfiju, gramatiku un citiem jautājumiem. Plīnijs Jaunākais raksta, ka Juba II ir Kanāriju salu nosaukuma autors, jo salās bijis daudz niknu suņu (la).
1597. gads
1597. bija parastais gads, kas sākās trešdien.
1994. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''Latvijas futbola 1. līgas 1994. gada sezona''' bija 3. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 12 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru. Par 1. līgas čempioniem kļuva "Kvadrāts".
Sātana bībele
Sātana bībele ir Antona Laveja 1969. gadā sarakstīts eseju, novērojumu un sātanisko rituālu pamatkrājums. Grāmatā tiek apskatīts sātanisms, apsvērta filozofija un domas, kas rada sātanisma pamatprincipus. Sātanisti uzsver, ka Sātana bībele nedrīkst būt pakļauta interpretācijai, jebkāda veida iztirzāšanai vai revīzijai, bet visi noteikumi vai pretrunīgie principi tiek apsvērti un lietoti tikai sātanismam.
1994. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
Turnīra tabula
Sp = Aizvadītās spēles; U = Uzvaras; N = Neizšķirti; Z = Zaudējumi; + = Gūtie vārti; - = Zaudētie vārti; V = Vārtu starpība; Pkt = Punkti
Sokolku pagasts
Sokolku pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība Latgalē. Robežojas ziemeļos ar Viļānu pagastu, austrumos ar Sakstagala pagastu, dienvidos ar Silmalas pagastu, rietumos ar Preiļu novada Galēnu pagastu, Rēzeknes novada Viļānu pagastu un Viļānu pilsētu. Pagasta centrs atrodas Strupļos.
Daba
Sokolku pagastā ir kūdras, smilšu un grants resursi. Vietējie iedzīvotāji purvos agrāk gatavoja kūdras briketes, jo apkārtnē meža resursi ir nelieli.
Upes
Ciskoda
Vēsture
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Viļānu pagastā izveidoja Sokolu ciema padomi. Sokolu ciems ietilpis Viļānu apriņķī (1947-1949) un Viļānu (1949-1962) un Rēzeknes (pēc 1962. gada) rajonos. 1954. gadā Sokolu ciemam pievienoja likvidēto Skudnovkas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Sokolku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Viļānu novadā. 2021. gadā Viļānu novadu iekļāva Rēzeknes novadā.
Iedzīvotāji
Pēc PMLP datiem 2016. gadā pagastā dzīvoja 748 iedzīvotāji. Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Sokolku pagasts ir viens no Latvijas pagastiem, kuru iedzīvotāju absolūtais vairākums (70,60%) ir krievi, latvieši ir 27,25% no pagasta iedzīvotājiem.
Daļa pagasta iedzīvotāju strādā Viļānos vai gadījuma darbos mežistrādē.
Pagastā ir pamatskola, pasta nodaļa, 2 kokzāģētavas, 4 veikali, bibliotēka, tautas nams, feldšeru-vecmāšu punkts.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas - Strupļi, Skudnovka, Ustroņi, Bokāni, Zvīdriņi, Sokolki, Repši, Jugermani, Jakuški, Tumuški, Dilmaņi, Jaunmurāni, Vecmurāni, Taukuļi, Antoņiški, Parapani, Akremi, Zavarujevka, Podļizovka.
Ievērojamākie cilvēki
No Sokolku pagasta ir cēlušies publicists Staņislavs Belkovskis, kordiriģente Terezija Broka, dzejnieks, tautsaimniecības zinātņu doktors, ASV Viskonsinas Universitātes profesors Francis Murāns.
Kursa (valsts)
Kursas ķēniņvalsts (la, de) bija kuršu apdzīvoto pilsnovadu apvienība viduslaikos, kas pirmo reizi pieminēta 9. gadsimta hronikā "Svētā Anskara dzīve" sakarā ar vikingu uzbrukumu kuršu ķēniņvalsts galvenajai pilsētai Ezerpilij. 1230. gadā daļa kuršu ķēniņa Lamekina vadībā noslēdza līgumu ar Rīgas domkapitulu, ordeni un Rīgas pilsētu, apņemoties pāriet kristietībā un pildīt attiecīgus pienākumus. 1232. gadā Romas pāvests Gregorijs IX par Kurzemes pārvaldnieku iecēla savu legātu Alnas Balduīnu. 1234. gadā tika nodibināta Kurzemes bīskapija.
Kursas valsts beidza pastāvēt 1253. gadā, kad Kurzemes pirmais bīskaps Heinrihs Kuldīgā ar Vācu ordeni noslēdza līgumus par Kursas sadalīšanu, katra tās zeme tika atsevišķi sadalīta starp bīskapu un ordeni. Kuršu sacelšanās laikā 1260.—1267. gadā tie noslēdza militāru savienību ar lietuviešiem. 1561. gadā pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds II Augusts piešķīra tā pēdējam mestram hercoga (pl — 'kņazs, ķēniņš') titulu un mantojuma tiesības uz bijušo Kurzemes un Zemgales ķēniņvalstu teritorijām (Księstwo Kurlandii i Semigalii).
Senā Kursa vikingu laikmetā
Jau no aizvēsturiskiem laikiem Kurzemi apdzīvoja kurši un līvi. Tagadējās Grobiņas apkaimē 6.—9. gadsimtā bijusi pastāvīga vikingu apmetne Seeburg. Senākās rakstītās ziņas par seno Kursu ir atstājis Romas pāvesta legāts Ansgars (801—865), kas no 831. gada bija Hamburgas virsbīskaps, bet no 845. gada arī Brēmenes bīskaps. Viņa pēcnācējs Rimberts ap 875. gadu sarakstīja kuršu senvēsturei svarīgo darbu “Svētā Ansgara dzīve” (Vita s. Anskarii). Tajā vēstīts par zviedru vikingu ķēniņa Olava uzbrukumu kuršu ķēniņvalsts pilsētai (urbs regni) Jūrpilij (Seeburg), ko aizstāvējuši 7000 karavīru ("Jūrpils kauja") un Apūlei (Apulia), ko aizstāvējuši 15 000 karavīru ("Kauja pie Apūles"). Pēc sakāves kurši apņēmās, tāpat kā agrāk, turpmāk maksāt kunga tiesu (censum) zviedru ķēniņam un atzīt sevi par tā pavalstniekiem. Heimskringlas sāgas par Olavu Svēto LXXX nodaļā minēts, ka Upsālas ķēniņš Eriks ap 850.—860. gadu karojis Igaunijā un Kursā.