cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kokneses Evaņģēliski luteriskā baznīca
Interjers
Dievnama altāris darināts no ozolkoka ar kokgriezumiem un apkārt tam izveidota virpota balustra sētiņa. Tornī atrodas lielais čuguna zvans, iekštelpas rotā mākslinieka Alda Dobenberga gleznas.
Samners Peins
Samners Peins (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu sporta šāvējs, divu olimpisko medaļu ieguvējs 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Privātā dzīve
Samners Peins piedzima 1868. gadā, viņa tēvs bija Čārlzs Džeksons Peins, kurš bija ASV Armijas ģenerālis Amerikas pilsoņa kara laikā, viņam bija arī vecāks brālis Džons Peins. Samners beidza Kolorādo Universitātes Medicīnas skolu, kur ieguva maģistra grādu, bet nekad nebija praktizējis. Tā vietā viņš devās uz Parīzi, lai strādātu tur.
Džons Bisko
Džons Bisko (en) bija angļu jūrasbraucējs un pētnieks, vadījis pirmo zināmo ekspedīciju, kas atklāja Enderbija Zemi un Antarktīdas pussalu.
1985.—1986. gada Eiropas kausa sezona
1985.—1986. gada Eiropas kausa sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 31. sezona. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Ramon Sanchez Pizjuan stadionā Seviljā.
Samners Peins
Privātā dzīve
1901. gadā Peins mājās pieķēra savu sievu gultā kopā ar meitas mūzikas skolotāju. Viņš četras reizes šāva uz viņu, taču netrāpīja. Pēc tam viņš tika ieslodzīts un apsūdzēts uzbrukumā. Taču vēlāk tika attaisnots un atbrīvots no ieslodzījuma.
Džons Bisko
Biogrāfija
Dzimis 1794. gadā Enfīldā, Anglijā. 17 gadu vecumā iestājies dienestā Karaliskajā kara flotē un piedalījies 1812.—1815. gadu karā pret Amerikas Savienotajām Valstīm. Līdz atvaļināšanās brīdim uzkalpojies līdz kapteiņa amatam, vēlāk kuģojis uz tirdzniecības kuģiem par kapteini.
Samners Peins
Privātā dzīve
Peins nomira tikai 35 gadu vecumā, 1904. gada 18. aprīlī, no pneimonijas.
Džons Bisko
Biogrāfija
1830. gadā Bisko iestājās darbā vaļu medību kompānijā Samuel Enderby & Sons, kas to iecēla par brigas Tula kapteini. Bisko bija uzticēts vadīt ekspedīciju uz Dienvidu okeānu, lai meklētu jaunus roņu medību areālus.
Samners Peins
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās Peins startēja divās šaušanas disciplīnās, kurās abās izcīnīja olimpiskās medaļas.
Džons Bisko
Biogrāfija
1831. gada 24. februārī ekspedīcija sasniedza kontinenta piekrasti, ko nosauca par Enderbiju Zemi par godu kompānijas īpašniekiem. 28. februārī atklāja Annas ragu, bet kalnu, kas atrodas aiz tā, vēlāk nosauca ekspedīcijas vadītāja vārdā par Bisko kalnu. Ekspedīcija turpināja pētīt un kartēt piekrasti, bet pēc mēneša bija spiesta pamest izpētes areālu un doties uz Austrāliju, jo komanda sāka slimot ar cingu.
Samners Peins
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
25 metru šaušanā ar militāro pistoli ar 380 punktiem un 23 precīziem šāvieniem viņš ieguva sudraba medaļu, zaudējot tikai savam brālim Džonam Peinam (442 punkti un 25 precīzi šāvieni). Abi ar brāli viņi izmantoja Colt tipa revolveri, šie šaujamieroči bija labāki nekā pārējo sportistu ieroči, līdz ar to viņiem nebija nekādu problēmu uzvarēt. Nākamais tuvākais konkurents bija Grieķijas sportists Nikolajs Morakis, kurš šajā disciplīnā izcīnīja tikai 205 punktus.
Džons Bisko
Biogrāfija
Ekspedīcija pārziemoja Hobārtā, bet nākamā gada sākumā devās atpakaļ uz Antarktiku. 1832. gada 15. februārī tika atklāta Adelaidas sala, bet pēc divām dienām ziemeļos no tās salu virkne, kas vēlāk tika nosaukta atklājēja vārdā par Bisko salām. 21. februārī tika atklāta plaša piekraste, ko Bisko nosauca par Greiema Zemi par godu Britu Admiralitātes pirmajam lordam Džeimsam Greiemam. Bisko bija trešais jūrasbraucējs pēc Kuka un Belinshauzena, kas apkuģoja Antarktīdas kontinentu.
Vēlākajos gados kuģojis galvenokārt Rietumindijas līnijās. Gāja bojā 1843. gadā ceļā no Tasmanijas uz Angliju.
Samners Peins
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Savukārt zelta medaļu viņš izcīnīja 30 metru šaušanā ar pistoli. Šajā disciplīnā viņš ar 24 precīziem šāvieniem ieguva 442 punktus. Savukārt tuvākais konkurents, otrās vietas ieguvējs, dānis Holgers Nīlsens ieguva tikai 285 punktus.
Džons Bisko
Biogrāfija
Bisko vārdā nosauktas Bisko salas Belinshauzena jūras piekrastē un Bisko kalns Enderbiju Zemē, kā arī viņa vārdā nosaukti divi britu izpētes kuģi.
1995. gada Latvijas banku krīze
1995. gada pavasarī Latvijas komercbanku sektors piedzīvoja krīzi, kā rezultātā 15 bankas pārtrauca darbību. Banku sistēma pazaudēja aptuveni 40 procentus aktīvu un saistību, un tā bija tobrīd lielākā banku krīze kādā no bijušās Padomju Savienības valstīm.
Lodīšu pildspalva
Lodīšu pildspalva ir viens no pildspalvu veidiem. Senāks pildspalvu veids ir tintes pildspalva. Pildspalva darbojas pēc principa, ka tās tintes caurulītes galā ir lodīte, kas rakstot griežas un atstāj uz papīra tintes pēdas. Par lodīšu pildspalvas izgudrotāju uzskata ebreju izcelsmes ungāru Lāslo Bīro. Viņš kopā ar brāli 1938. gadā patentēja šo izgudrojumu. 1940. gadā viņi saņēma pirmo lielo pasūtījumu no Apvienotās Karalistes gaisa spēkiem, lai lidotāji varētu veikt pierakstus, atrodoties debesīs. Sākotnēji lodīšu pildspalvas bija ļoti dārgas, bet mūsdienās tās ir lētas un ir viens no izplatītākajiem kancelejas piederumiem.
1995. gada Latvijas banku krīze
Situācijas apraksts
Valdības politiku attiecībā uz attīstošos komercbanku sektoru vadīja parlamenta uzskats, ka jaunajos brīvā tirgus apstākļos jebkurai fiziskai un juridiskai personai ir tiesības dibināt banku, tāpēc likumdošanas akti attiecībā uz komercbanku dibināšanu bija ļoti liberāli. Tādēļ tāpat kā vairumā citu bijušās Padomju Savienības valstu, arī Latvijā parādījās liels skaits banku. 1993. gadā licenci darbībai saņēmušas bija vairāk nekā 60 bankas. Dažas no tām bija nelielas un piederēja valsts uzņēmumiem, bet citas bija pilnībā privātas. Dibināt jaunas bankas mudināja vēlme iegūt pieeju lētākiem līdzekļiem, nekā dodoties uz kādu no jau eksistējošām bankām. Sākotnēji visas šīs privātās vai daļēji privātās bankas attīstījās vājā Latvijas Bankas uzraudzībā.
Banku krīzes pirmais posms bija 1994. gadā, kad Latvijas Banka anulēja septiņas komercbanku licences — «Avia banka», «Banka Sigulda», Latvijas Rekonstrukcijas un attīstības banka, «Kurzeme», «Lotta», «Rekobanka», «Topbanka». Smagākās sekas Latvijas finanšu sistēmā izraisīja krīzes otrais posms: lielākās Latvijas komercbankas «Banka Baltija» un vēl 14 komercbanku bankrots. 1995. gada maijā «Banka Baltija» tika pasludināta par maksātnespējīgu un tā paša gada decembrī par bankrotējušu. Ar «Banku Baltija» ļoti cieši bija saistītas citas komercbankas: «Centra banka» un Latvijas Depozītu banka, kuras bankrotēja divus mēnešus vēlāk. Šie bankroti izraisīja nopietnas likviditātes problēmas visā banku sistēmā. Kopumā banku skaits no 1995. līdz 1999. gadam samazinājās 2,4 reizes.
Krīzes cēloņi
Pastāvēja vairāki iemesli, kas izrietēja no vispārējiem pārejas ekonomikas perioda faktoriem, kas ietekmēja krīzes rašanos, kā arī tādi, kuri tieši saistīti ar «Banku Baltija». Vairākumā gadījumu grūtības bankās izraisīja nevis objektīvi, bet gan subjektīvi, no banku darbības atkarīgi cēloņi — vadītāju neprofesionāla darbība, nespēja prognozēt situācijas attīstību. Tomēr visbiežāk bankas maksātnespēju izraisīja personāla negodīgums un akcionāru apzināta bankas līdzekļu izsaimniekošana, izmantojot tos savu biznesa interešu atbalstīšanai. Lai gan šāda pieeja raksturīgāka t.s. «kabatas banku» vidū, 1990. gados Latvijā tā izplatījās arī lielajās bankās.
Visās trijās Baltijas valstīs banku krīžu iemesli bija līdzīgi. Svarīgākie no tiem bija saistīti ar banku darbinieku nespēju vadīt banku riskus:
Krīzes sekas
Uzņēmumiem samazinājās maksātspēja, kā rezultātā 1995. gada budžeta deficiīts gandrīz dubultojās līdz 3% no iekšzemes kopprodukta. Tiek uzskatīts, ka banku krīze iedragāja valdību vadošās partijas «Latvijas Ceļš» popularitāti, kā rezultātā 1995. gada rudenī notikušajās Saeimas vēlēšanās uzvarēja populistiskās partijas.
Sergejs Lazarevs
Sergejs Lazarevs (ru; dzimis Maskavā) ir krievu mūziķis, aktieris, dejotājs un TV šovu vadītājs.
Bijis grupas Smash!! solists, ar grupu tika izcīnīta uzvaru pirmajā Jaunajā vilnī 2002. gadā. Kopumā izdevis sešus albumus, no kuriem divi izdoti kopā ar Smash!!. Pēc grupas izjukšanas 2006. gadā uzsāka solokarjeru. 2006. gadā piedalījās TV šovā Dancing on Ice, kur ieguva 2. vietu.
2016. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā pārstāvēja Krieviju ar dziesmu You Are the Only One, kur ieguva 3. vietu. Sergejs atgriezās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā ar dziesmu Scream. Savā pusfinālā viņš ieguva 6. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā viņš ieguva 3. vietu.
Bērzpurs
Bērzpurs (arī Bērzu purvs) ir augstais un pārejas purvs Talsu novada Valdgales pagastā. Izvietojies Ugāles līdzenuma ziemeļaustrumu malā Salaspura masīvā starp Stūriņezeru austrumos un Lielo salu rietumos. 108 ha no purva teritorijas aizņem dzērvenāji, to segums 60—70 %, galvenokārt lielā dzērvene. Kopš 1977. gada dzērvenāju liegums, 1999. gadā iekļauts Stiklu purvu dabas liegumā. Natura 2000 teritorija.
Tumova
Tumova ir ciems Ciblas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Felicianovas muiža, Felicianovas ūdenskrātuve, vidusskola.
Ainārs Gulbis
Ainārs Gulbis (dzimis 1959. gada 30. novembrī) ir uzņēmējs, miljonārs, SIA Garkalns spēļu automātu zāļu Vulkan (tagad — daļa no SIA Olympic Casino Latvia) bijušais īpašnieks, AS Software House Rīga (SWH Rīga) (tagad — SIA DATI Group) grupas dibinātājs un prezidents, viens no ietekmīgākajiem uzņēmējiem 1990. gados ar lielu ietekmi gan Latvijas ekonomikā, gan politikā.
A. Gulbis arī ir Šveicē reģistrētā investīciju uzņēmuma Almera Investment AG līdzīpašnieks, Britu Virdžīnu salās reģistrētā ofšora Davis Group LTD patiesais labuma guvējs, un tāpat varētu atrasties aiz Maurīcijā reģistrētā ofšora, kam pieder AS SWH Grupa ar tās īpašumiem Rīgā, Skanstes ielā. Līdzās tam, A. Gulbis ir viens no trim gāzes importētāja SIA Itera Latvija līdzīpašniekiem. Zināms, ka 2022. gadā SIA Itera Latvija ievietota ar Krievijas sankcionēto personu saistīto uzņēmumu sarakstā, jo uzņēmuma faktiskais kontrolētājs ir Krievijas valsts enerģētikas uzņēmuma "Rosņeft" vadītājs Igors Sečins, kuram ir tuvas saites ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu.
Uzņēmējdarbība
Latvijas PSR laikā,1980.tajos gados, A. Gulbis strādāja par bārmeni, tostarp kafejnīcā-bārā "Malvīne" Ļeņina ielā 101 (vēlāk - Brīvības iela). Labi nopelnītais, kā arī izkoptais paziņu loks ļāva 80.to gadu beigas A.Gulbim uzsākt savu uzņēmējdarbību - lietotās kopēšanas un datortehnikas ievešanu un tirdzniecību. Preces ārzemēs viņam palīdzēja savākt Vācijā pazīstamais informāciju tehnoloģiju speciālists, trimdas latvietis Jānis Gobiņš. Šādi A. Gulbis nopelnīja savu pirmo miljonu.
A. Gulbja datortehnikas tirdzniecības kooperatīvs "Biržas sabiedrība" 1990. gadā tika pārveidots par AS Sofware House Rīga (SWH), kas saistīts arī ar Šveicē reģistrēto SWH Riga Zurich AG. Jaunais uzņēmums uzsāka arī programmēšanas biznesu. Vācijā pārdotā datorprogramma mākslinieku sociālās apdrošināšanas sistēmai atnesa miljonus. Zināms, ka SWH izmantoja arī tā dēvētās pirmās nakts tiesības uz vairākiem Latvijas PSR militārā kompleksa un Valsts drošības komitejas (VDK) industrijas objektiem — Komutators, Dambis, Liepājas kuģu remonta rūpnīca u.c. 1993. gada beigās, 1994. gada sākumā SWH grupas varenība bija sasniegusi augstāko virsotni. SWH impērijā ietilpa ražojoši uzņēmumi, finanšu institūcijas (Rīgas Apvienotā Baltijas banka un Ventspils Apvienotā Baltijas banka), kā arī tai piederēja daļas medijos, piemēram, laikrakstā Labrīt un Radio SWH.
Nākamo būtisko kapitāla pieaugumu radīja A. Gulbja draudzība ar agrofirmas "Ādaži" priekšsēdētāja Alberta Kaula vietnieku Māri Forstu un viņa tābrīža padoto, Ādaži Impex vadītāju Grigoriju Lučanski. Iespēja sadarboties ar G. Lučanski, kurš vēlāk kļuva par miljardieri un vienu no pasaulē visskandalozākajiem biznesmeņiem, A. Gulbim palīdzēja iesaistīties tādu tranzīta uzņēmumu vadībā kā Ventrans, Ventkālijs, Ventkondensāts, Ventminerāls, Lat Transnafta u. c., kā arī piedalīties Kālija parka dibināšanā. Cita starpā A. Gulbis ir iezīmējies arī ar mēģinājumu privatizēt agrofirmu "Ādaži", kurai jau padomju laikos bija ekskluzīvas tiesības tirgoties ar Rietumu kapitālistiem, pārdodot tiem Krievijas dabas resursus, galvenokārt kālija sāli. Tomēr darījums nenotika, jo A. Gulbis Ādažos sastapa spēcīgu pretestību, un devās citos darbības virzienos.
Sabiedrībā mazāk zināma ir A. Gulbja saistība ar azartspēļu industriju, jo tā netika popularizēta. Līdz 2016. gadam, pirms uzņēmums pārdots kazino ķēdei SIA Olympic Casino Latvia, A. Gulbim bija 81% kapitāldaļu, bet viņa dēlam Ernestam Gulbim — 5% kapitāldaļu Kiprā reģistrētajā ofšora uzņēmumā 4SG Limited. Caur šo ofšora uzņēmumu A. Gulbim piederēja Latvijas uzņēmums SIA Garkalns un tam piederošā SIA Post-Nevada, kas Latvijā izveidoja spēļu automātu zāļu ķēdi ar zīmolu Vulkan. Vulkan ķēde tās pārdošanas brīdī 2015.gadā bija attīstījusies līdz pat 20 zālēm ar 432 spēļu automātiem.
Attiecības ar Aivaru Lembergu
A. Gulbja attiecībām ar Aivaru Lembergu ir gara vēsture — tās aizsākās 1990. gadu sākumā, kad SWH grupa sāka nodarboties ar dažādu kravu, galvenokārt naftas un naftas produktu, kālija sāls u.c. tranzītu caur Ventspils ostu.
SWH grupu pārstāvošie uzņēmēji ar Aināru Gulbi priekšgalā 1990. gados vēlējās privatizēt AS Ventspils nafta (tagad — AS Latvijas kuģniecība), kuras padomes loceklis bija Aivars Lembergs. Naudas grūtību dēļ A. Gulbis darījuma veikšanai ieķīlāja AS Latvijas Naftas tranzīts (LNT) daļas, kuras vēlāk zaudēja, jo parādu nespēja atdot.
1993. gada 22. jūlijā Aivars Lembergs iegādājās 10 akcija s uzņēmumā SWH, tādējādi kļūstot par uzņēmuma akcionāru. Dienu vēlāk A. Lembergs un A. Gulbis noslēdza trasta līgumu, kura atsevišķs punkts to klasificēja kā konfidenciālu. Ar šo dokumentu A. Gulbim tika uzticēta ne tikai A. Lembergam piederošo akciju turēšana un pārvaldīšana, kā arī viņa interešu pārstāvēšana, bet arī dividenžu un jebkādu citu maksājumu saņemšana un tālāka nodošana īstajam akcionāram. Vien pāris nedēļas vēlāk vēlāk A. Lembergs iegādātās 10 SWH akcijas tikpat pēkšņi pārdeva tālāk Aivaram Borovkovam. Savukārt vēl trīsarpus mēnešus vēlāk AS Ventspils nafta padome ar A. Lembergu tās sastāvā izlēma, ka iznomāšana uzņēmumam SWH nebūtu pareiza un atbilstoša Latvijas valsts interesēm. Neraugoties uz šo rīcību, abu pušu sadarbība turpinājās vēl ciešāk.
Pamazām A. Gulbja parādsaistību apmērs ar A. Lembergu saistītajos uzņēmumos pieauga — Ventspils pilsētas domei 1990. gadu vidū parādā bija A. Gulbja vadītais tranzīta uzņēmumu Ventrans, un arī 1990. gadu beigās, līdz ar biroja tehnikas tirdzniecības uzņēmuma SIA "Inter-Rīga" kapitāldaļu mantošanu, A. Lembergs ieguva tiesības piedzīt šī uzņēmuma parādsaistības no A. Gulbja.
Politiskais lobijs
Kapitālu noturēt un vairot A. Gulbim 1990. gados palīdzēja politiskā lobija aktivitātes.
1993. gada aprīlī A. Gulbis esot organizējis 5. Saeimas valdības veidošanas sarunas Cīrihē, un bija ieinteresēts jaunā Ministru prezidenta amatam virzīt Aivara Lemberga kandidatūru, tomēr Lembergs no piedāvājuma atteicies. Vairākus gadus vēlāk, 2015. gadā, intervijā ar medijiem, A. Lembergs komentēja šādi: "Tajā laikā Ainārs Gulbis bija Latvijas varenākais cilvēks. Sitot pa savu bikšu kabatu labajā pusē, viņš vienmēr centās atgādināt, ka Latvijas politiķi esot viņa kabatā. Ar šo žestu viņš droši vien lika manīt, ka politiķus nopērk un tādējādi var atrisināt jebkurus jautājumus. Tik tiešām Ainārs Gulbis toreiz mani aģitēja kļūt par premjeru. (...) Taču manī neradās vēlme strādāt Aināra Gulbja vadībā. Tajā laikā Gulbim piederēja daudz naudas, daudz nekaunības, drosmes un izdomas, bet tas viss bija virzīts tikai uz viņa interešu un ambīciju apmierināšanu un viņa kabatu. (...) Tas bija 1993. gada sākums. Tagad uzskatu, ka mans lēmums bija pareizs, jo drīz pēc tam Gulbja bezjēdzīgā mētāšanās ar naudu un visu pirkšana, veidojot parādus, pielika punktu SWH impērijai. 1997.—1998. gadā tā izbeidzās ar pilnīgu fiasko."Tāpat arī tiek apgalvots, ka A. Gulbis bijis politiskās partijas "Latvijas ceļš" galvenais sponsors 5. Saeimas vēlēšanās 1993. gada jūnijā, kas bija pirmās Saeimas vēlēšanas kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā. Pārbaudīt dokumentāri to nav iespējams, jo tajos laikos nebija stingras partiju finansēšanas likumdošanas. 5. Saeimas vēlēšanās visvairāk mandātu ieguva toreizējā partija Latvijas Ceļš, kas šai partijai deva lielu varu valstī.
Tiesvedība pret Jāni Zuzānu
2020. gadā A. Gulbis uzsāka lietu pret Jāni Zuzānu, Latvijā lielākās azartspēļu industrijas pārstāvošās Alfor grupas īpašnieku. Lietā strīds bija par to, kādā veidā vairākas gleznas, kas agrāk bijušas A. Gulbja īpašumā (tostarp Vilhelma Purvīša, Jaņa Rozentāla un citu latviešu vecmeistaru darbi), nonākušas pie Zuzāna. Zināms, ka lietā tiek skatīti materiāli par privātiem notikumiem un norēķiniem, tostarp vairākos miljonos eiro mērāmiem maksājumiem skaidrā naudā. No J. Zuzāna puses tiek uzturēta versija, ka tās gleznas viņam esot pārdotas 2016. gadā, taču neatbildot, kad notikuši maksājumi, un vai tie bijuši skaidrā naudā.
Ģimene un privātā dzīve
A. Gulbja tēvs ir latviešu basketbolists, nelaiķis Alvils Gulbis.
A. Gulbim ir arī brālis Alvils Gulbis.
Ar aktrisi, aktiera Ulda Pūcīša meitu Milenu Gulbi, A. Gulbim ir dēls, tenisists Ernests Gulbis. Tāpat A. Gulbim ir arī dēls Kristaps Gulbis, un meitas Elīna Gulbe un Laura Gulbe.
Iespējams, A. Gulbim ir arī radniecīgas saites ar SIA DATI Group (agrāk — AS Sofware House Rīga (SWH)) patiesā labuma guvēju Aldi Gulbi.
Gružupīte
Gružupīte var būt:
Milda Olupe
Dzīvesgājums
Dzimusi 1893. gada 28. novembrī Trikātas pagasta Goģēnos zemnieka Jāņa Olupa un viņa sievas Marijas ģimenē. Mācījās Jaunvāles pagastskolā, Valmieras Liepiņa tirdzniecības skolā, Rīgas Natālijas Draudziņas ģimnāzijā. Studēja Latvijas Universitātē. Bija Smiltenes Valsts lauksaimniecības mācību iestādes meiteņu audzinātāja un skolotāja (līdz 1938), vēlāk Zemkopības ministrijas mājturības inspektore.
Mirusi 1963. gada 22. oktobrī, apglabāta Trikātas kapos.
Berlīne, Aleksandra laukums (romāns)
"Berlīne, Aleksandra laukums" (de) ir vācu rakstnieka Alfrēda Dēblīna romāns, kas izdots 1929. gadā. Tas ir nozīmīgs modernisma darbs. Līdzās Džeimsa Džoisa romānam "Uliss" tas tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem lielpilsētas romāniem pasaules literatūrā. 2002. gadā The Guardian rīkotajā rakstnieku aptaujā romāns tika ierindots starp 100 visu laiku labākajām grāmatām.
Sižets
Romāns vēsta par Franca Bīberkopfa, kurš nupat iznācis no Tēgelas cietuma, dzīves gaitām. Mēģinādams dzīvot godīgi, viņš saskaras ar atbalsta trūkumu, dažādiem šķēršļiem, noziedzību, 20. gadu Vācijā valdošo politisko situāciju un citām reālijām. Romāna darbība pamatā risinās Berlīnē.
Stila īpatnības
Romānā ievietoti dažādi dziesmu, preses izdevumu, politiķu runu un citi teksti. Būtisks ir romānā pielietotais montāžas princips, tā saucamais "kino stils". Romāns ir piedzīvojis arī vairākas ekranizācijas.
Tulkojums latviešu valodā
Latviski romānu tulkojusi Silvija Brice, tas izdots apgādā Zvaigzne ABC 2012. gadā.
Piltiņu pilskalns
Piltiņu pilskalns (arī Jāņa kalns) ir pilskalns, kas atrodas Smiltenes novada Bilskas pagastā, uz dienvidaustrumiem no Bilskas, pie Baltā purva. Pilskalnā ierīkots Deviņu loku labirints - taka uz pilskalnu. Vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Maksims Marčenko
Maksims Marčenko (uk, dzimis 1983. gada 10. februārī) ir ukraiņu pulkvedis, bijušais Ukrainas Sauszemes spēku 28. mehanizētās brigādes un bataljona "Aidar" komandieris un no 2022. gada 1. marta līdz 2023. gada 14. martam Odesas apgabala gubernators.
Biogrāfija
Marčenko dzimis 1983. gada 10. februārī Slovjanskā, Doneckas apgabalā. 2005. gadā absolvējis Harkivas Tanku karaspēka institūtu un studējis Ukrainas Nacionālās aizsardzības universitātes Karaspēka izmantošanas (spēku) Vadības un štāba institūtā.
No 2015. līdz 2017. gadam viņš bija komandieris vienā no Ukrainas Sauszemes spēku uzbrukuma bataljoniem, bataljonā "Aidar".
2019. gada aprīlī viņš tika paaugstināts pulkveža pakāpē.
Odesas apgabala gubernators
2022. gada 1. martā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā viņš tika iecelts par Odesas apgabala gubernatoru, aizstājot Serhiju Hrinevecki. 2022. gada 15. martā Marčenko iecēla Anatoliju Vorohajevu par savu vietnieku. Tajā pašā dienā Marčenko tikās ar politisko filozofu Bernāru Anrī Levī Odesā.
Stšelces apriņķis
Stšelces apriņķis ir apriņķis Polijā, Opoles vojevodistē. Robežojas ar Opoles vojevodistes Keņdzežinas-Kozles, Krapkovices, Opoles un Olesno apriņķiem, kā arī Silēzijas vojevodistes Lubliņecas, Tarnovske Guru un Glivices apriņķiem.
Nelsons Semedu
Nelsons Kabrals Semedu (pt; dzimis ) ir Portugāles futbolists, aizsargs, Portugāles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Semedu spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Vulverhemptonas "Wanderers" sastāvā.
Zils zirgs I
"Zils zirgs I" (de) ir vācu mākslinieka un vācu ekspresionistu grupas "Zilais jātnieks" (de) pamatlicēja un biedra Franca Marka radīta glezna, uzgleznota 1911. gadā. Mūsdienās glezna tiek uzskatīta par vienu no spilgtākajiem agrīnā ekspresionisma šedevriem.
Apraksts
"Zilā jātnieka" radošajā darbībā akcents tika likts uz asociatīvu krāsu, līniju un kompozīcijas proporciju atklāšanu. Šī glezna ir arī Minhenes Lēnbaha nama (de) simbols. Gleznā ir vērojamas skaidras formas, ārkārtēji pārdomāta krāsu kompozīcija. Šī glezna ir protests toreizējiem mākslas kanoniem. Marks protestē pret iesīkstējušo reālistisko vēstījumu. Zīmīgo un nemāksloto, bet ar spēcīgu izteiksmi veidoto gleznu no mūsdienu viedokļa var uzskatīt par modernās mākslas ikonu. Tomēr 20. gadsimta sākumā daudzi Marka laikabiedri nemaz neuzskatīja šo gleznu par ģeniālu, kā tas tiek uzskatīts mūsdienās. Daudzi apsmēja šo gleznu. Tomēr šī glezna kļuva par lielu atklājumu tikai 1965. gadā Lēnbaha nama izstādē. Publikai simpatizēja abstraktais, kā arī krāsu spēļu un šķautņaino formu kontrasts savienojumā ar zirga mīklaini dziļo skatienu.
Nelsons Semedu
Sasniegumi
Barcelona
Portugāle
Zils zirgs I
Apraksts
Mākslas darbu veidojot, izmantotas eļļas krāsas uz audekla. Gleznā attēlots zils zirgs reālās proporcijās (gleznas izmēri – 112 x 84,5 cm). Fonā redzami pakalni sārtos toņos, kas vedina domāt par saules lēktu vai rietu. Savukārt, izmantotās krāsas un formu līnijas nav līdzīgas dabā atrodamajām. Zilās krāsas loma ir simbols garīgās pasaules uzvarai pār materiālo, tomēr izteikts ir arī patētiskais un ekspresīvais motīvs. Gleznā autors pamet dabiskos “parādību” toņus, pārejot uz "esamības" krāsām. Tēls sevī ietver zirga dižciltību, ko jau kopš senseniem laikiem augstu novērtējusi cilvēce, un zirga tiekšanos pēc garīgās pilnības. Pēc šīs pašas idejas vadījās arī vācu ekspresionisma un grupas "Zilais jātnieks" pārstāvis Vasilijs Kandinskis, izmantojot zilā zirga simboliku almanahā "Zilais jātnieks". Sastingušais dzīvnieks ar noliektu galvu rada iespaidu par iedomātu realitāti. Arī vairākos citos dzīvnieku attēlojumos Francs Marks izmanto šādu figūru kompozīcijas metodi, tādējādi piešķirot tēliem cilvēciskas iezīmes.
Zirgs ir Franca Marka iemīļotākais motīvs gleznās un atbilst absolūtajam dzīves simbolam, spējot savienot pagātni ar nākotni, debesis ar zemi. Dzīvnieks iemieso spēku un dinamiku. Stāvot uz realitātes pamatnes, tas tiecas pretī debess sfērai. Zilās krāsas atspoguļo augstu intelektu, brīvību un mūžību.
Talsu komercbanka
Akciju sabiedrība «Talsu komercbanka» bija Latvijas banka. Dibināta 1993. gadā, 1996. gadā tai tika anulēta licence.
Vēsture
komercbankas akcionāru pilnsapulce pieņēma lēmumu par pašlikvidāciju. Latvijas Banka, pamatojoties uz šo lēmumu, atsauca Talsu komercbankas darbības licenci.
Komercbanka veica pašlikvidāciju, jo tā nespēja izpildīt Latvijas Bankas prasību uzkrāt 1 miljona latu pamatkapitālu, kā arī bija zaudējusi «Latintrādes bankai» un «Topbankai» izsniegtos starpbanku aizdevumus. Licences atsaukšanas brīdī banka bija atmaksājusi naudu noguldītājiem un klientiem ar norēķinu kontiem. Tā bija pirmā Latvijas komercbanka, kas veica pašlikvidāciju. Tikmēr Latvijas Banka ziņoja, ka komercbanka bija sniegusi nepatiesas ziņas par savām saistībām, pārkāpusi «Kredītiestāžu likumu», likumu «Par grāmatvedību» un Latvijas Bankas normatīvos noteikumus.
1996. gada jūnijā bijusī AS «Talsu komercbanka» tika pārdēvēta par AS «Talsu komerccentrs». Šim uzņēmumam 1998. gadā Rīgas Apgabaltiesa uzsāka bankas maksātnespējas procesu. Uzņēmums tika likvidēts.
Kalniene
Kalniene vai kalnzeme ir liela zemes platība (līdz pat vairākiem tūkstošiem km2) ar sarežģītu Zemes garozas konfigurāciju. Kalnienes augstums sasniedz vairāku tūkstošus metru virs jūras līmeņa un apkārtējiem līdzenumiem.
Kalnienēm ir noteiktas robežas un ģeogrāfiskie nosaukumi (piemēram, Alpi, Kaukāzs, Altajs, Pamirs). Viena vai vairākas kalnienes var apvienoties kalnu sistēmā vai sakrist ar to. Dažreiz termins tiek lietots kā sinonīms terminam 'kalni'.
Reljefs kalnzemēs ir sarežģītu Zemes garozas deformāciju, tektoniskās kustības un upju darbības rezultāts.
Arturs Arnītis
Arturs Arnītis (1909—1986) bija latviešu būvinženieris. Otrā pasaules kara beigās iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) organizētajā bēgļu laivu akcijā.
Dzīvesgājums
1945. gada 15. oktobri četru vīru grupu Arnīša vadībā, kuras sastāvā bija arī Jānis Šmits, Laimonis Pētersons un Eduards Andersons, izsēdināja Kurzemes piekrastē. Arturu Arnīti un Jāni Šmitu arestēja jau 16. oktobrī, bet Eduards Andersons un Laimons Pētersons 28. oktobrī ar vilcienu ieradās Rīgā, kur tikās ar LCP Ventspils grupas vadītāju Voldemāru Mežaku un ar LCP dalībnieku Ernestu Priedīti. Viņus nodeva Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas aģents Vidvuds Šveics. 1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Arturu Arnīti, Jāni Šmitu, Voldemāru Mežaku, Albertu Klibiķi, Ernestu Priedīti sodīja ar brīvības atņemšanu uz 25 gadiem, bet Laimonu Pētersonu – uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs. Pēc 10 gadu spaidu darbiem Taišetas Ozerlaga nometnē viņu atbrīvoja 1957. gada februārī.
Miris 1986. gada 16. aprīlī, apglabāts Straupes Pārupes kapos.
Makss Levitanuss
Makss Levitanuss (dzimis Harkivā, miris  Berlīnē ) bija ebreju tautības Latvijas futbolists.
Biogrāfija
Dzimis Ukrainas teritorijā Pirmā pasaules kara laikā, vēlāk pārcēlies uz Latviju. Spēlējis futbolu un galda tenisu, futbolista gaitas uzsācis ap 1933. gadu. Spēlēja Rīgas ebreju sporta komandās "Makabi" un "Hakoah", bet pēc Latvijas okupācijas un "Hakoah" slēgšanas — Rīgas "Dinamo" (1940-1941, 1946-1948) un Rīgas "Daugavā" (1949—1950).
Viņa vienīgā spēle Latvijas izlases rindās bija 1938. gada 17. maijā draudzības spēlē pret Lietuvu. 1940. gadā spēlējis arī Latvijas PSR izlasē.
Pēc spēlētāja karjeras beigām strādājis par treneri "Daugavas" sporta skolā un dažādās LPSR jauniešu izlasēs (1951—1959), bijis "Daugavas" meistarkomandas galvenais treneris (1954-1955, 1961) un trenera palīgs (1960—1963). Vadījis arī Rīgas Armijas sporta kluba otro komandu "Pilots" (1965), RER galveno komandu (1957—1959) un jauniešu komandu (1964-1967, 1969). Ar RER komandu uzvarējis 1959. gada LPSR čempionātā, ar "Daugavas" jauniešu komandu — VACP turnīrā 1953. gadā.
Vācijā strādājis par fizkultūras skolotāju. Miris Berlīnē 2012. gadā pēc smagas cīņas ar leikēmiju.
Tautas fronte
Tautas fronte var būt:
Duglass Luiss
Duglass Luiss Suariss de Paulo (pt, dzimis ) ir Brazīlijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Brazīlijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Luiss pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Aston Villa.
Karjera
Savu karjeru uzsācis savas dzimtās pilsētas Riodežaneiro klubā Vasco da Gama. 2017. gadā pievienojies Anglijas klubam Manchester City. Uzreiz ticis izīrēts Spānijas La Liga klubam Girona. 2018. gada augustā Luiss atkal tika izīrēts Girona, jo Lielbritānijas iekšlietu ministrija noraidīja viņa darba atļauju. 2019. gadā, saņēmis darba atļauju, Luiss pievienojās Anglijas Premjerlīgas klubam Aston Villa.
Brazīlijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2021. gada Copa América, kā arī 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Batmana
Batmana (tr, kur) ir pilsēta Turcijas dienvidaustrumos, Batmanas ila administratīvais centrs. 2015. gadā pilsētā dzīvoja 547 tūkstoši cilvēku. Tā ir viena no lielākajām pilsētām Turcijas austrumos.
Līdz 1950. gadiem Batmanas atrašanās vietā bija ciemats Iluha (Iluh), bet, kad netālu atrada naftu, apdzīvotā vieta strauji izauga no ciemata par pilsētu. Šie naftas lauki ir lielākie Turcijā. Batmanā atrodas militārā bāze un lidlauks, kuri bieži tika izmantoti Persijas līča karā. 1990. gadā Batmana kļuva par Batmanas ila administratīvo centru. 2007. gadā pilsētā tika dibināta Batmanas Universitāte.
Devītais vilnis
Devītais vilnis (ru) ir armēņu izcelsmes ukraiņu gleznotāja Ivana Aivazovska 1850. gadā radīta eļļas krāsas glezna, šī mākslinieka zināmākais darbs.
Gleznas nosaukums ir atsauce uz senu jūrniecības teicienu par ārkārtīgi augstu vilni, kurš parādās kā devītais (vai desmitais) pēc citiem izmērā pieaugušiem viļņiem, pēc tam atkal atsākot ar zemāku vilni.
Gleznā attēlota jūra pēc nakts vētras un cilvēki, kas skatās acīs nāvei, mēģinot izglābties, turoties pie sadragāta kuģa atliekām. Gleznā izmantoti silti toņi, kas samazina jūras draudīgo skatu un cilvēku izglābšanās šķiet cerīga. Glezna parāda dabas postošo un skaisto pusi.
Glezna atrodas Valsts Krievu muzeja kolekcijā Sanktpēterburgā. Līdz 1897. gadam glezna atradās Ermitāžā.
Stīvs Makvīns
Stīvs Makvīns (en) var būt:
Tupiešēni
Tupiešēni ir ciems Bebru pagastā, Aizkraukles novadā. Atrodas 4 km no pagasta centra Vecbebriem, 29 km no novada centra Aizkraukles un 106 km attālumā no Rīgas.
Lapsu iela (Jūrmala)
Lapsu iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Lapsu iela sākas krustojumā ar Dāvja ielu un beidzas krustojumā ar Gulbju ielu. Kopējais ielas garums ir 830 metri, tā ir klāta ar asfalta un grants segumu (Grants segums ir posmā no Cīruļu ielas līdz Gulbju ielai.) Lapsu ielā satiksmes kustība norit vienā vai divās joslās un divas joslas ir posmā no Dāvja ielas līdz Cīruļu ielai. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Lapsu iela ir savienota ar šādām ielām:
Gružupīte (Vijas pieteka)
Gružupīte ir Vijas labā krasta pieteka Smiltenes novada Bilskas pagastā. Līkumojot tek caur Mēru ciemu nosacīti ziemeļrietumu virzienā.
Krišjāņa Barona prēmija
Krišjāņa Barona prēmija bija Latvijas valdības naudas balva, kuru no budžeta līdzekļiem laika posmā 1926. līdz 1940. gadam katru gadu 8. martā (K. Barona nāves gadadienā) Izglītības ministrijas sevišķa komisija piešķīra par darbiem Latvijas dabas un kultūras laukā.
Apbalvojumu statistika
15 gadu laikā prēmija tika piešķirta 197 reizes aptuveni 120 zinātniekiem. Ja 1926. gadā bija apbalvoti tikai 7 (vismazāk) zinātnieku darbi, tad 1936. gadā to bija 29 (visvairāk).
Redžijs Džeksons
Redžinalds (Redžijs) Šons Džeksons (en; dzimis Itālijā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē aizsarga pozīcijā. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Losandželosas "Clippers".
Karjera
2015. gada februārī R. Džeksons tika aizmainīts uz Detroitas "Pistons" trīs komandu maiņas darījumā. 2015. gada jūlijā ar komandu noslēdza līgumu, kas paredzēja 80 miljonu dolāru lielu atalgojumu piecu sezonu laikā. "Pistons" sastāvā aizvadījis statistikas ziņā produktīvākās sezonas NBA karjerā, taču sešās sezonās komanda tikai divas reizes kvalificējās play-off spēlēm, abas reizes apstājoties pirmajā kārtā. 2015. gada 8. novembrī aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 40 punktus uzvarā (120—103) pret Portlendas "Trail Blazers".
2020. gada februārī R. Džeksons kā brīvais aģents noslēdza līgumu ar Losandželosas "Clippers".
Kārlis Cināts
Kārlis Cināts (1866—1919/1920) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Rezerves latviešu strēlnieku bataljona pirmais komandieris, vēlāk Rezerves latviešu strēlnieku pulka 1. bataljona komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1866. gada 23. februārī zemnieka Jāņa Cinata ģimenē. 1886. gadā iestājās Krievijas impērijas karadienestā, līdz 1890. gadam mācījās Viļņas kara skolā. Podpodporučiks (1895), poručiks (1899), štābkapteinis (1903), kapteinis (1907).
Krievu - japāņu kara laikā štābkapteinis Kārlis Cināts piedalījās kaujās 3. Austrumsibīrijas strēlnieku pulkā. Pirmā pasaules kara sākumā kapteiņa pakāpē piedalījās kaujās 1. Sibīrijas strēlnieku pulka sastāvā, pēc ievainojuma līdz 1915. gada 21. oktobrim ārstējās Tērbatas kara hospitālī, pēc tam iecelts par Tērbatā dislocētā Rezerves latviešu strēlnieku bataljona komandieri. 1916. gada 6. augustā viņu pazemināja par bataljona komandiera 1. palīgu, jo 8. augustā bataljonu sāka komandēt pulkvedis Kārlis Gopers, 27. augustā latviešu strēlnieku rezerves bataljonu pārvietoja uz Valmieras apkārtni, kur to izvietoja apkārtnes sabiedriskajās ēkās un muižās. 28. augustā Cinātu paaugstināja apakšpulkveža pakāpē,
1917. gada 25. janvārī pēc Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas priekšsēdētāja Goldmaņa lūguma Ziemeļu frontes vadība viņu atcēla no amata, jo viņš karā iedragātās veselības dēļ nespējot pilnvērtīgi veikt savus pienākumus. Cināts esot licis strēlniekiem piemērot miesas sodus. 5. februārī apakšpulkvedi Cinātu pazemināja par Rezerves pulka 1. bataljona komandieri, bet pēc Februāra revolūcijas 5. aprīlī izslēdza no pulka sarakstiem.
Mein Herz Brennt
Dziesmas teksts
Dziesma "Mein Herz Brennt" ir internacionāla nakts briesmoņa vēstījums. Dziesmas sākotnējās versijas nosaukums bija "Sandmann", kuras pamatdoma bija konkrēts briesmonis — Smilšu vīrs. Šim izdomātajam tēlam ir vairāki simti gadu. 18. gadsimta tautas nostāstos, Smilšu vīrs iemidzināja bērnus, berot viņiem acīs smiltis. Pagājušā gadsimta 50. gados Vācijas televīzijā sāka rādīt bērnu raidījumu "Das Sandmannchen", analogs latviešu raidījumam "Miedziņš nāk", kurā bērniem pirms gulēšanas stāstīja pasakas Smilšu vīrs. Katru raidījumu viņš uzsāka ar vārdiem "Nun, liebe Kinder, gebt fein Acht. Ich habe euch etwas mitgebracht" (Tā, mīļie bērni, pievērsiet uzmanību! Es jums esmu kaut ko atnesis). Smilšu vīrs nevēlēja bērniem ļaunu, savukārt Tila Lindemana dziesmas tekstā viss ir otrādi.
Videoklips
Dziesmai ir uzfilmēti divi videoklipi. Pirmā videoklipa (piano version) režisors ir spānis Euhenio Rekuenco, pazīstams ar fotosesijām albumam Liebe ist für alle da un singlam Amerika. . Filmēšana notika pamestā slimnīcā. Klipu filmēšana tika uzsākta 2011. gada 17. decembrī un ilga divas dienas. Videoklipa prezentācija notika 2012. gada 7. decembrī, savukārt otrs videoklipa pirmizrāde notika tieši pēc nedēļas 14. decembrī. Otras versijas režisors ir Zorans Bihačs, kurš iepriekš filmējis videoklipus dziesmām Rosenrot, Mein Teil, Links 2 3 4.
Tūve Lū
Eba Tūve Elsa Nilsone (sv; dzimusi ), pazīstama kā Tūve Lū (Tove Lo), ir zviedru dziedātāja un dziesmu autore.
Mūziķes karjeru sākusi grupā Tremblebee 2006. gadā. Pēc grupas Tremblebee izjukšanas uzsākusi solokarjeru. Izdevusi trīs studijas albumus: Queen of the Clouds, Lady Wood un Blue Lips. No pirmā albuma lielu popularitāti ieguva singls Habits (Stay High) (3. vieta Billboard Hot 100), otrais albums Billboard 200 debitēja 11. vietā.
Ir vairāku citu mākslinieku izpildītu dziesmu autore. Sarakstījusi Lordes Homemade Dynamite un Elijas Goldingas dziesmu Love Me like You Do. Sadarbojusies ar tādiem māksliniekiem kā Coldplay, Niku Džonasu, Alesso.
Ilmārs Sležis
Ilmārs Sležis (dzimis, miris ) bija latviešu mūzikas pedagogs, Balvu mūzikas skolas dibinātājs.
Dzimis Nidā zvejnieku ģimenē. Mācījies Rucavas vidusskolā. No 1955. gada mācījās Emila Melngaiļa Liepājas mūzikas vidusskolas kordiriģēšanas klasē. 1959. gadā pēc sadales nokļuva Balvos, kuros nodzīvoja pārējo dzīves daļu. 1959. gadā kļuva par jaundibināmās Balvu mūzikas skolas direktoru, par kuru strādāja 38 mūža gadus. No 1961.līdz 1970. gadam studēja kordiriģēšanu Jāzepa Vītola Latvijas Valsts Konservatorijā. Bija pirmais mūzikas speciālists ar speciālo muzikālo izglītību Balvos. Balvu skolotāju kora ilggadīgs diriģents.
Arkatūra
Arkatūra (de, no fr — 'arku rinda'), arkatūras josla, arkatūras frīze, arkatūras kolonnu josla ir nepārtraukta vai posmota dekoratīvu māņarku rinda uz ēku fasādēm vai iekštelpu sienām. Pamatveids ir aklā arkatūra (aklā arkāde), kuru veido elementi, kas plastiski nostiprināti uz sienas virsmas. Atsevišķos gadījumos starp arkatūru un sienu paliek neliela necaurejama sprauga. Arkatūra var būt posmota vai arī nepārtraukta. Pēdējā var būt arkatūras joslas vai frīzes veidā, kas papildināta ar uz kronšteiniem balstītam kolonnām. Šāds arkatūras risinājuma veids ir raksturīgs, piemēram, Vladimiras-Suzdaļas kņazistes baznīcu arhitektūrai, kur šads arkatūras dekora noformējums guva plašu pielietojumu. Šāds fasāžu un iekštelpu sienu dekoratīvas posmošanas veids raksturīgs arī Senajos Austrumos, viduslaiku Eiropā, Mazāzijā un citur. Par piederību noteiktam laikmetam liecina arkas forma — apaļā (romānika), lauztā (gotika) u.c.
Saistība (šahs)
Saistība ir tālšāvēja figūras (dāmas, torņa vai laidņa) uzbrukums pretinieka figūrai (vai bandiniekam), aiz kuras uzbrūkošās figūras kustības virzienā atrodas cita pretinieka figūra parasti ar lielāku vērtību.
Saistības veidi
Figūru (vai bandinieku), kas aizsedz no uzbrukuma citu figūru (vai bandinieku), sauc par piesaistīto (piesieto) figūru, jo saistība parasti noved pie šīs figūras kustības ierobežojumiem. Atkarībā no kustības ierobežojuma apjoma izšķir pilno (absolūto) un nepilno (relatīvo).
Pie pilnās saistības piesaistītā figūra (vai bandinieks) no uzbrukuma aizsargā karali un nevar izdarīt nevienu gājienu. Pie nepilnās saistības piesaistītā figūra aizsargā karali vai citu figūru, bet kustība tai ierobežota daļēji, jo tā var pārvietoties pa uzbrukuma trajektoriju. Visi citi saistības veidi dažās situācijās var izrādīties šķietami.
2. piemērs
Baltie ar gājienu '''1. Tb3! izmanto bandinieka c4 saistību pa horizontāli, jo pēc 1. ... cxb3, seko 2. Dxb4''' un nav iespējams 2. ... cxb4 bandinieka c5 saistības dēļ pa vertikāli. Neglābj dāmas atkāpšanas (pēc 1. Tb3), jo baltie iegūst izšķirošu uzbrukumu, izmantojot lauciņa b8 vājumu.
Kristians Ulsons
Kristians Ulsons (sv; dzimis Gēteborgā, Zviedrijā) ir bijušais zviedru vieglatlēts, startēja trīssoļlēkšanas un augstlēkšanas sacensībās. Lielākos panākumus guvis trīssoļlēkšanā. Karjeru beidzis 2012. gadā.
Piedalījies 2004. gada Olimpiskajās spēlēs, kurās izcīnīja zelta medaļu trīssoļlēkšanā. Tāpat par čempionu kļuvis 2003. gada Pasaules čempionātā, 2003. un 2004. gada Pasaules čempionātos telpās, kā arī 2002. un 2006. gada Eiropas čempionātos. 2001. gada Pasaules čempionātā izcīnījis sudraba medaļu. 1999. gada Eiropas čempionātā junioriem, kas norisinājās Rīgā, viņš guva uzvaru augstlēkšanā ar rezultātu 2,21 m.
Laika posmā no 2007. līdz 2009. gadam nestartēja lielajās sacensībās traumu dēļ.
2004. gadā zviedrs izcīnīja uzvaru visos Zelta līgas posmos, tā nopelnot 500 000 ASV dolāru (kopējais balvu fonds ir 1 miljons dolāru, ko sadala starp visiem uzvarētājiem).
2003. un 2004. gadā K. Ulsons tika atzīts par gada labāko vieglatlētu Eiropā.
Kublišķu ezers
Kublišķu ezers (arī Kublišku ezers) ir karsta ezers Bauskas novada Kurmenes pagasta dienvidrietumos.
Laura Gimlere
Laura Gimlere (de; dzimusi Oberstdorfā) ir Vācijas distanču slēpotāja.
Karjera
2013. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja dzimtajā Oberstdorfā, ieņemot 68. vietu Tour de Ski prologā. Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2017. gada februārī Phjončhanā, sprintā iekļūstot pusfinālā un ieņemot 10. vietu.
Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Zēfeldē. 10 km distacē klasiskajā stilā ieņēma 13. vietu, bet sprintā bija 20. vietā. Piedalījās arī stafetē Vācijas komadas sastāvā, kas izcīnīja 4. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā gan sprintā, gan 30 km distancē ieņēma 10. vietu, bet ar stafetes komandu finišēja 5. vietā. piedalījās tikai 10 km distancē klasiskajā stilā un ieņēma 33. vietu.
2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā Vācijas komandas sastāvā kopā ar Katarīnu Hennigu, Piju Finku un Viktoriju Karlu izcīnīja sudraba medaļu stafetē. Distanču slēpošanā Vācijai tā bija pirmā medaļa pasaules čempionātos kopš 2011. gada, bet Vācijas sieviešu stafetes komanda iepriekšējo reizi bija kāpusi uz goda pjedestāla 2009. gadā.
Hanzas iela (Rīga)
Hanzas iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajonā un Vidzemes priekšpilsētā, Centra apkaimē. Hanzas iela sākas pie Krišjāņa Valdemāra un Stabu ielas krustojuma un beidzas krustojumā ar Eksporta ielu. Ielas kopējais garums ir 1429 metri, tā visā garumā klāta ar asfaltbetona segumu.
Izraēlas Nacionālā bibliotēka
Izraēlas Nacionālā bibliotēka (he, HaSifria HaLeumit) ir bibliotēka, kurā tiek vākts Izraēlas un ebreju kultūras mantojums. Bibliotēkā ir pasaulē lielākais ivritā sarakstīto darbu krājums. Izraēlas Nacionālā bibliotēka atrodas Jeruzalemē. Līdz 2008. gadam tā bija zināma kā Ebreju Nacionālā un Universitātes bibliotēka (בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, Beit Ha-Sfarim Ha-Le'umi ve-Ha-Universita'i).
Hanzas iela (Rīga)
Vēsture
Hanzas iela Rīgas ielu sarakstos minēta 1902. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas dots, godinot Rīgas dibināšanas 700 gadu jubileju, pieminot tās dalību Hanzas tirgotāju savienībā. 1914. gadā Hanzas ielu pagarināja līdz tagadējai Krišjāņa Valdemāra ielai.
Ēkas
Hanzas ielā ir dažāda tipa apbūve, tostarp daudzas sabiedriskas celtnes. Emiļa Melngaiļa ielā 1A atrodas Skonto halle un Skonto stadions. Hanzas ielā 5 atrodas Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienesta ēka, kurā atrodas arī Latvijas Ugunsdzēsības muzejs. Pie krustojuma ar Pulkveža Brieža ielu atrodas Rīgas 13. vidusskola (Pulkveža Brieža ielā 25). Posmā starp Rūpniecības ielu un Eksporta ielu pārnumuru pusē atrodas parks — Viestura dārzs ar triumfa arku Aleksandra vārtiem, kas pavērsti tieši pret Hanzas ielu. Pretējā pusē atrodas Vašingtona laukums.
Ielu savienojumi
Hanzas iela ir savienota ar šādām ielām:
Kolonovske
Kolonovske, nosaukuma vāciskais variants — Kolonnovska , ir pilsēta Polijas dienvidos, Opoles vojevodistē. Kopš 2006. gada pilsēta un tās gmina ir bilinguāla — oficiāls statuss ir arī vācu valodai.
Teodors Breikšs
Teodors Fridrihs Breikšs, plašāk zināms kā Teodors Breikšs (dzimis 1855. gada 26. jūlijā, miris 1922. gada 4. jūlijā) bija latviešu skolotājs un sabiedriskais darbinieks, Ilggadējs Liepājas pilsētas valdes loceklis, kurš cīnījās par latviešu tiesībām, bet vēlāk kļuva par pirmo latviešu tautības Liepājas pilsētas galvu.
Kolonovske
18. gadsimtā Austrijas mantojuma kara rezultātā pilsēta iekļāvās Prūsijā. Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, tā tika piešķirta Polijai.
Teodors Breikšs
Biogrāfija
Teodors Breikšs dzimis Vecpiebalgas pagasta Bāliņos zemnieku ģimenē. Pamatizglītību ieguvis Vecpiebalgas draudzes skolā, bet no 1872. līdz 1875. gadam pabeidza Baltijas skolotāju semināru. Pēc tam Breikšs strādāja par skolotāju Ļaudonā un Sāvienā, bet 1884. gadā pārvācās uz Liepāju.
Šeit viņš turpināja strādāt par skolotāju un audzinātāju Liepājas 2. zēnu skolā, un no 1884. līdz 1907. gadam ir bijis tās pārzinis. Breikšs daudz laika veltīja sabiedriskajam un ārpusskolas darbam, kā rezultātā viņš ieguva augstu ietekmi sabiedrībā. 1896. gadā Breikšs ieguva kolēģijas reģistratora dienesta pakāpi, vēlāk strādāja par guberņas sekretāru, titulārpadomnieku un veica citus ierēdņa darbus. No 1897. līdz 1922. gadam Teodors Breikšs bija Liepājas Izglītības nodaļas priekšnieks.
1902. gadā viņš kļuva par pilsētas valdes locekli, Viņa pārziņā šajā laikā bija ielu apgaismošana un bruģēšana.1906. gadā Teodors Breikšs kļuva par pilsētas galvas vietnieku, kā arī vadīja būvkomisiju un citas komisijas. Viņš cīnījās par latviešu tiesībām Liepājas pašvaldībā, pastāvēja uz to, lai skolās būtu latviešu klases, un lai Liepājā būtu latviešiem domāti kultūras pasākumi. Pēc viņa ierosinājuma tika nodibināta Liepājas Latviešu biedrība, kura savā pārziņā pārņēma daudzas Labdarības biedrības funkcijas un pienākumus. Viņš lika pamatus arī pastāvīgam latviešu teātrim, organizēja latviešu namsaimniekus un nodibināja Namsaimnieku biedrību. Liepājā Breikšam piederēja vairāki nami, kā arī viņam bija noteicošais vārds pilsētas kredītiestādēs. Breikšs bija sava laika ievērojamākais latviešu politiķis Liepājas domē, un viņš atradās konservatīvās latviešu domnieku grupas priekšgalā. Viņa izveidotās organizācijas darbojās ļoti veiksmīgi un Teodors Breikšs bija iemantojis Krievijas valdības uzticību, tāpēc 1907. gadā apbalvots ar 3. pakāpes Sv.Annas ordeni.. 1909. gadā viņš bija īpašas delegācijas sastāvā, kas devās uz Pēterburgu, lai apstiprinātu projektu par brīvostas nodibināšanu.
Turaki
Turaki ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas Istalsnas krastos.
Teodors Breikšs
Biogrāfija
1914. gada oktobrī, sākoties Pirmajam pasaules karam, no pilsētas izsūtīja toreizējo galvu Albertu Volgemūtu un viņa vietā ievēlēja Teodoru Breikšu, kurš bija pirmais latvietis šajā amatā. Tomēr viņš šajā amatā atradās tikai līdz 1915. gadam, kad Liepāja nokļuva Vācijas impērijas rokās. Atrodoties bēgļu gaitās Rīgā, Breikšs piedalījās latviešu strēlnieku bataljonu izveidē. Šo bataljonu izveide bija ļoti sarežģīta, jo bija ne tikai jānosūta latviešu karavīri no krievu karaspēka uz latviešu bataljoniem, bet arī jāizveido apvienotā lazarete un apgādības komitejas. Breikša daudzus gadus ilgā pieredze Liepājas domē un zināšanas Krievijas administratīvajā sistēmā palīdzēja ieceri īstenot. Pēc organizatoriskā pamata izveides un pirmo kauju aizvadīšanas radās iekšējās nesaskaņas Latviešu strēlnieku Organizācijas komitejā, kurā atradās dažādu profesiju un ideoloģiju cilvēki, un 1915. gada beigās Breikšs bija spiests pieņemt piedāvājumu skolotāja vietai Kazaņā.
1919. gadā viņš atgriezās Latvijā un kļuva par Liepājas bāriņu tiesas priekšsēdētāju. 1920. gadā Breikšs Liepājas apgabaltiesā tika ievēlēts par Kurzemē pirmo miertiesnesi, jo līdz neatkarības iegūšanai šis amats Baltijā bija baronu privilēģija.
Teodors Breikšs miris 1922. gada 4. jūlijā Šveicē, bet apbedīts Liepājas Vecajos Kapos. 1932. gadā Valujeva iela Jaunliepājā tika pārdēvēta par Teodora Breikša ielu. 1939. gadā no Breikša mantojuma procentiem dibināta stipendija Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātes studentiem, kas vēsturisko pārmaiņu rezultātā ir zudusi.
Nacionalizācija
Nacionalizācija ir process, kurā privātais bizness vai privātais īpašums nonāk valsts īpašumā. Dažkārt valstij var nodot arī citas īpašumu formas, piemēram, pašvaldības īpašumus. Pretējs process nacionalizācijai ir privatizācija jeb denacionalizācija; var būt arī municipalizācija, kad īpašums pāriet pašvaldības īpašumā. Visbiežāk rūpnieciskajā sektorā tiek nacionalizētas valstij vitālas nozares: transports, sakari, enerģētika, bankas un dabas resursi. Nacionalizācija parasti notiek politisku vai ekonomisku mērķu sasniegšanai.
Renacionalizācija notiek, kad valsts īpašums tiek privatizēts, bet vēlāk atkal nacionalizēts. Šādu procesu sauc arī par reverso privatizāciju.