cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taškenta
Vēsture
Pilsētas aizsākumi ir meklējami agrajos viduslaikos, 4.-5. gadsimtā. 713. gadā Taškentu ieņēma arābi. Tā vienlaikus bija arī ķīniešu ietekmes rietumu robeža, un šajā vietā apstājās arābu ekspansija. Pēc Taškentas nonākšanas arābu pārvaldē šeit izplatījās islāms. Tašā tika kalti sudraba dirhemi, kas atrasti arī Latvijas teritorijā. 9. un 10. gadsimtā pilsētu bija ieņēmusi Persijas samanīdi, 11. gadsimta avotos Taškenta pirmoreiz tika dēvēta par pilsētu. 1220. gadā pilsētu iekaroja un izpostīja Čingishans un iekļāva Mongoļu impērijā. 14. gadsimtā pilsētu iekaroja Timura armija. 16. gadsimtā pilsētā vairākas skaistas mošejas. Timurīdu impērijas sabrukums pavēra ceļu jauniem iekarotājiem, 1630. gadā Taškenta kļuva par Kazahu hanistes galvaspilsētu, 1740. gadā to iekaroja Buhāras haniste bet jau 1784. gadā Taškentas iedzīvotāji buhāriešus padzina. Pilsētā attīstījās metālapstrāde, audumu aušana un ādas apstrāde. Taškenta bija reģiona komerciālais centrs. 19. gadsimta sākumā mošeju skaits pilsētā pieauga līdz 150, bet iedzīvotāju skaits sasniedza ap 40 000 vīriešu. (sievietes un bērnus neviens neskaitīja). 1809. gadā to iekaroja Kokandas hanistei lojāls kipčaku karaspēks, kas vairāk bija ieinteresēts pilsētas laupīšanā, nekā pārvaldē. 1847. sacelšanās rezultātā kipčakus padzina.
Aleksandra II valdīšanas laikā 1865. gadā Krievijas Impērijas armija iekaroja Taškentu, kas 1867. gadā kļuva par Krievijas Turkestānas jeb Turkestānas ģenerālgubernatūras pārvaldes centru. Blakus Taškentai sāka būvēt jauno krievu militāro pilsētiņu. Pirmais ģenerālgubernators ģenerālis Konstantīns fon Kaufmans ieradās šeit 1867. gada 7. novembrī.
Pēc Oktobra revolūcijas tika izveidota Turkestānas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika ar Taškentu kā galvaspilsētu. 1924. gadā Taškenta tika iekļauta jaunizveidotajā Uzbekijas PSR, taču tikai 1930. gadā tā kļuva par Uzbekijas galvaspilsētu. 1966. gada 25. aprīlī pilsēta tika pamatīgi izpostīta zemestrīces rezultātā.
1991. gada 31. augustā Taškenta kļuva par neatkarīgās Uzbekistānas Republikas galvaspilsētu.
Losis
Losis (arī Lose, Loša, Lošupe, Lošupīte, Luša, Luše, Lūše, lt) ir Ventas kreisā krasta pieteka Saldus un Dienvidkurzemes novados Latvijā un Telšu un Klaipēdas apriņķos Lietuvā. Sākas Beržtvu mežā uz Klaipēdas un Telšu apriņķu robežas. Augštecē tek ziemeļu virzienā līdz Latvijas robežai, tad pagriežas uz austrumiem un 27 km ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Pirms Kalniem pagriežas uz ziemeļiem un pēc 8 km ietek Ventā. Augštecē līdz tagad slēgtajam Mažeiķu—Liepājas dzelzceļam upes gultne regulēta, lejpus Kalniem izbūvēts Kanavišķu dīķis. Lielākās pietekas ir Spinnis, Dārģis, Zvērupe un robežupe Jāņupīte (visas kreisās).
C++
C++ (izrunā "sī plus plus", arī "cē plus plus") ir augsta līmeņa objektorientēta programmēšanas valoda.
Koda piemērs
Sveika, pasaule: using namespace std; int main { cout << "Hello world!" << endl; return 0 ; }
Rīgas autobusu fabrika
Rīgas autobusu fabrika (RAF) bija Latvijas PSR mikroautobusu rūpnīca, viena no lielākajām Padomju Savienībā, kuras produkciju eksportēja uz daudzām jaunattīstības valstīm. Sākotnēji tā atradās Rīgā (1954—1975), pēc tam uzbūvēja jaunus korpusus Jelgavā, Aviācijas ielā 18, un rūpnīcu pārcēla uz turieni (1975—1998).
Pēc RAF rūpniecības apturēšanas un bankrota procedūras uzsākšanas, 2000. gadā RAF rūpnīcas ēkas un zemi par 150 tūkstošiem latu iegādājās SIA Baltiva (vēlāk SIA NP Jelgavas biznesa parks), bijušajā rūpniecības teritorijā attīstot industriālo parku ar kopējo platību 23 hektāri. Jaunizveidotā uzņēmuma daļas īsi pēc tam nodotas Islandes uzņēmēja Gisli Reininsona finansētās Nordic Partners grupas rīcībā.
Rūpniecības periods
1949. gadā Rīgas 2. autoremontrūpnīcā izveidoja autobusu virsbūvju rūpnīcu, kuru 1955. gadā pārsauca par Rīgas eksperimentālo autobusu fabriku, saīsinājumā — RAF.
Pirmais 22-vietīgais autobuss RAF-251 izveidots uz kravas automašīnas GAZ-51 bāzes. 1957. gadā Jaunatnes un studentu festivāla Maskavā vajadzībām izveidoja dažus autobusus RAF-10 "Festivāls", kuru konstrukcija bija radoša pirmo Volkswagen Transporter modeļu adaptācija. RAF uzsāka šo autobusu sērijveida ražošanu, bet nākamajā gadā to pārtrauca.
1958. gadā fabrikā uzsāka mikroautobusu RAF-977 "Latvija" ražošanu (sērijveidā no 1959. gada), izveidotus ar vieglās automašīnas GAZ-21 "Volga" agregātiem. Vēlāk tos piedāvāja specializētās, kravas-pasažieru un kravas modifikācijās. Pirmo vientonnīgo kravas mikroautobusu partiju RAF-977К izgatavoja 1962. gadā uz modernizētā mikroautobusa 977D bāzes. Ierobežotā RAF ražošanas jauda neļāva sākt to sērijveida ražošanu un autofurgonu izgatavošanu uzticēja Erevānas automobiļu rūpnīcai (ErAZ).
1975. gadā Jelgavā darbu uzsāka jaunā fabrika, kurā plānoja saražot 17 tūkstošus mikroautobusu gadā. Rūpnīcā ražoja 11-vietīgus mikroautobusus RAF-2203 "Latvija" ar GAZ-24 "Volga" agregātiem. Uz šīs bāzes izlaida daudzas modifikācijas, bet somu kompānija Tamro izveidoja reanimācijas automašīnu. 1980. gados izveidoja ekskursiju autovilcienus uz RAF-2203 bāzes, kas kursēja Mežaparkā un Maskavā (Tautas saimniecības sasniegumu izstādē VDNH).
Uz 1990. gadu sākumu modelis RAF-2203 "Latvija" jau bija novecojis, un fabrika gatavoja jaunu modeli. Iesākumā piedāvāja sākt ražot jauno modeli RAF M1 Roksana, uzprojektētu sadarbībā ar angļu dizaina uzņēmumu IAD. Bet tālāk par maketu šī iecere netika. Tāds pats liktenis gaidīja arī nākamo projektu, priekšpiedziņas mikroautobusu RAF M2 Stils. Sakarā ar PSRS sabrukumu fabrika nonāca grūtā situācijā.
Produkcijas pieprasījums pamazām samazinājās, un 1997. gadā rūpniecību apstādināja pilnībā. Viens no iemesliem tam bija mūsdienīgāka un pieprasītāka konkurenta — Gorkijas Automobiļu rūpnīcas mikroautobusa "GAZelle" (Газель) — parādīšanās NVS valstīs, kuras bija RAF galvenais noieta tirgus. Pēdējie RAF modeļi bija 13-vietīgie maršruta taksometri — RAF-22039 un Maskavas pilsētas pasūtījums — katafalks četru līķu vienlaicīgai nogādāšanai morgā uz vientonnīgas kravas automašīnas RAF-3311 bāzes, kas arī kļuva par fabrikas pēdējo izgatavoto automašīnu.
Maksātnespējas un privatizācijas periods
Problēmas RAF darbībā jau bija atspoguļojušās 1994. gadā būtiskā parādu pieaugumā. Situāciju neuzlaboja pat 3 miljonu ASV dolāru vērtībā piešķirtais G-24 kredīts no Starptautiskā Valūtas fonda līdzekļiem, par ko RAF noslēdza līgumu ar Banku Baltija (kas savukārt vēlāk 1995. gadā bankrotēja, iesaldējot atdotos līdzekļus).
1997. gadā uzsāka RAF maksātnespējas procesu, par maksātnespējas administratoru nozīmējot Valdi Bernānu. Process bija sarežģīts un ieilga. Turklāt tajā pašā laikā RAF pilnībā apstādināja rūpniecības procesus. No RAF izskanēja neapmierinātība par maksātnespējas administratora Valda Bernāna darbību. 1997. gada oktobrī Valdis Bernāns pazuda bez vēsts un Kriminālpolicija izsludināja viņu meklēšanā. Pāris dienas vēlāk Bernāns atradās slimnīcā.
Par jauno RAF administratoru apstiprināja Valda Bernāna kolēģi Andi Raudiņu, bet vēlāk VID ģenerāldirektora padomnieci Lidiju Skreiju. Pēc pāris mēnešiem, 1998. gadā, balstoties uz RAF maksātnespējas administratora rosinājumu, nolēma uzsākt RAF bankrota procedūru, pārdodot rūpnīcu kā vienotu objektu. RAF kreditoru saistības 1998. gada 1.februārī sasniedza 8,1 miljonu latu, to skaitā arī uzņēmuma nodokļu parādi, bet debitoru parādi — 4,3 miljoni latu, no kuriem aptuveni trešā daļa bija bezcerīgie parādi.
RAF rūpnīcas ēkas un zemi 2000. gadā iegādājās bankrotējušās keramikas rūpnīcas AS Latvijas keramika prezidents, Maurīciju ofšora Cartex Corporation pārstāvis Aivars Janovskis, rūpnīcas pārvaldībai dibinot uzņēmumu SIA Baltiva (tagad — SIA NP Jelgavas biznesa parks), kuras daļas īsi pēc tam nodotas Nordic Partners grupas rīcībā. Nordic Partners grupu oriģināli finansēja Islandes uzņēmējs Gisli Reininsons, kas tolaik bija iegādājies arī AS Laima un AS Staburadze akciju vairākumu.
Lose
Lose var būt:
Rīgas autobusu fabrika
Maksātnespējas un privatizācijas periods
Lielo RAF rūpnīcu Aivars Janovskis pārpirka vien aptuveni par 150 tūkstošiem latu, vienojoties par samaksu daļās ar maksātnespējas procesa administratori Lidiju Skreiju. Lidiju Skreiju vēlāk vainoja vairākos pārkāpumos saistībā ar RAF administrēšanu un valsts mantas izšķērdēšanu. Ierosināja krimināllietu un Lidiju Skreiju no administratores pienākumu pildīšanas atcēla.
Tāpat arī, darījuma brīdī Aivara Janovska uzņēmumiem, kas pārstāvēti caur ofšoru Cartex Corporation, bija nenomaksātas parādsaistības pret valsti, izvairoties no nodokļu samaksas VID vairāk nekā 2 miljonu latu apmērā. Pat vēl 10 gadus vēlāk, 2008. gadā, plašsaziņas mediji ziņoja, ka šī summa joprojām nav nomaksāta, uzņēmumam ierindojoties VID lielāko parādnieku vidū. Nolūkā līdzekļus piedzīt, Finanšu ministrija iesniedza prasību Zemgales apgabaltiesā pret SIA NP Jelgavas biznesa parks, lūdzot atzīt par pretlikumīgu Lidijas Skreijas vadīto RAF atsavināšanas procesu, un, līdz ar to, noslēgtos pārdošanas līgumus atzīt kā spēkā neesošus.
Šakils O'Nīls
Šakils Rašons O'Nīls (en; dzimis Ņuarkā, Ņūdžersijā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, vēl ir darbojies kā reperis un aktieris. Šobrīd galvenokārt darbojas kā sporta analītiķis televīzijas programmā "Inside the NBA" un elektroniskās mūzikas producents ar skatuves vārdu "DJ Diesel". Basketbola aprindās viņš pazīstams kā "Šaks" (en).
Spēlējis centra pozīcijā, bijis ASV basketbola izlases dalībnieks. Būdams 2,16 m garš un 147 kg smags, Š. O'Nīls bija viens no visu laiku smagākajiem NBA spēlētājiem.
19 sezonas ilgās profesionāļa karjeras laikā viņš ir spēlējis sešu NBA klubu sastāvos: Orlando "Magic", Losandželosas "Lakers", Maiami "Heat", Fīniksas "Suns", Klīvlendas "Cavaliers" un Bostonas "Celtics".
Viņš tiek uzskatīts par vienu labākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē, 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē.
Karjeras beigšanas brīdī Š. O'Nīls bija vecākais NBA spēlētājs. Tāpat viņš ierindojies 5. vietā visu laiku rezultatīvāko NBA spēlētāju sarakstā, 12. vietā savāktajās atlēkušajās bumbās un 7. vietā bloķētajos metienos.
Orlando "Magic"
1992. gada NBA draftā viņu izraudzījās Orlando "Magic" ar kopējo 1. kārtas numuru. Tā gada vasarā viņš nevis devās uz Orlando, bet pavadīja to Losandželosā, Maģiskā Džonsona aizbildniecībā.
Debijas sezonā Šakils palīdzēja "Magic" izcīnīt par 20 uzvarām vairāk nekā iepriekšējā gadā. Komanda gan neiekļuva izslēgšanas spēlēs, zaudējot cīņā ar Indiānas "Pacers". Š. O'Nīls vidēji mačā guva 23,4 punktus un izcīnīja 13,9 atlēkušās bumbas, kļūstot par sezonas labāko debitantu, tāpat viņš tika iekļauts simboliskajā debitantu pirmajā izlasē. Viņš arī piedalījās zvaigžņu mačā, kur guva 14 punktu. Interesanti — divkārt viņam izdevās ietriekt bumbu grozā tik stipri, ka groza konstrukcija neizturēja, nokrītot zemē.
Savā otrajā sezonā Š. O'Nīls rādīja pat labāku sniegumu nekā pirmajā. Pateicoties jaunajam komandas biedram Anfernijam Kārteram, viņš vidēji spēlē guva 29,4 punktus. Spēlētājs bija arī līgas precīzākais metējs — 60 procentu raidījumu lidoja grozā. Viņš palīdzēja Orlando klubam pirmo reizi kluba vēsturē iekļūt izslēgšanas spēlēs. pret Ņūdžersijas "Nets" Š. O'Nīls sasniedza pirmo triple double — 24 punkti, 28 atlēkušās bumbas un 15 bloķēti metieni.
Š. O'Nīls trešajā gadā NBA kļuva par līgas rezultatīvāko spēlētāju, kā arī trešo reizi pēc kārtas tika iebalsots startam Visu zvaigžņu spēlē. Orlando uzvarēja 57 mačos, izcīnot Atlantijas divīzijas titulu. "Magic" iekļuva NBA finālā, kur piekāpās Hjūstonas "Rockets". O'Nīls finišēja otrajā vietā balsojumāpar vērtīgākā spēlētāja titulu. Kā atzina pats basketbolists, viņu apspēlēja daudz pieredzējušākais Hakīms Oladžuvons. Š. O'Nīls apgalvoja, ka pēc pēdējā mača viņš raudājis tikai otro reizi dzīvē (pirmā — pēc vectēva nāves).
1995.—1996. gada sezonā Š. O'Nīls izlaida 26 spēles savainojuma dēļ. Taču tas netraucēja uzstādīt lieliskus statistikas rādītājus — vidēji 26,6 punkti, kā arī ceturto reizi viņš iekļuva Visu zvaigžņu spēlē. "Magic" izcīnīja 60 uzvaru, atkal uzvarot Atlantijas divīzijā. Izslēgšanas mačos gan nācās piekāpties tās sezonas čempioniem Čikāgas "Bulls".
Līdz 1996. gada vasarai Š. O'Nīls bija ierakstījis vairākus repa albumus, arī filmējies kino. Viņš tika iekļauts ASV basketbola izlasē, ar kuru izcīnīja zelta medaļu 1996. gada Atlantas Olimpiskajās spēlēs.
Losandželosas "Lakers"
Pēc 1995.—1996. gada sezonas Š. O'Nīls nolēma no Orlando pārcelties uz Losandželosu. Viņš parakstīja septiņu gadu līgumu par 121 miljonu ASV dolāru. Paziņojums tika izdarīts Olimpisko spēļu laikā.
Š. O'Nīls pievienojās jaunajam "Lakers" sastāvam, no kura nekas netika gaidīts. Centra spēlētāja ierašanās domas gan mainīja, taču Š. O'Nīls bija spiests izlaist vairākas spēles savainojuma dēļ. Vairāki basketbolisti arī nespēja pierast pie izmaiņām. 1997.—1998. gada sezonā komandai pievienojās Riks Fokss un Roberts Orijs. Šis sastāvs saspēlējās pietiekoši labi, regulārajā sezonā izcīnot 61 uzvaru. Tomēr pirmajos divos gados ar "Lakers" Š. O'Nīlam izslēgšanas mačos nācās atzīt Jūtas "Jazz" pārākumu.
Gatavojoties nākamajai sezonai, pārbaudes mačā ar "Jazz" Š. O'Nīls izrādīja neapmierinātību par zaudējumiem, saķildojoties ar Jūtas centra spēlētāju Gregu Ostertagu. Viņš iesita G. Ostartagam, kurš pēc tam nokrita uz grīdas.
"Lakers" neapšaubāmi bija komanda, kas alkst panākumus. Š. O'Nīla un Kobes Braianta duets bija neapturams. Tiesa gan, vienu sezonu nācās upurēt pārmaiņu dēļ. Pēc konflikta ar Š. O'Nīlu saspēles vadītājs Niku Van Ekselu, Edijs Džounss un Eldens Kempbels tika aizmainīti pret Glenu Raisu — galvenokārt Š. O'Nīla prasību dēļ. Tika atlaists treneris Dels Heriss. Savukārt no Čikāgas "Bulls" iegūts aizsardzības spēlētājs, ekstravagantais Deniss Rodmens. Izslēgšanas spēļu otrajā kārtā Losandželosas klubs piekāpās Sanantonio "Spurs", tā gada čempioniem.
1999. gadā "Lakers" noalgoja Filu Džeksonu — jaunu galveno treneri. Pateicoties viņa "trijstūra uzbrukumam", "Lakers" piedzīvoja neiedomājamus panākumus, izcīnot trīs NBA čempiontitulus pēc kārtas (2000, 2001, 2002). Š. O'Nīls tika atzīts par finālsēriju vērtīgāko spēlētāju (visus trīs gadus). 1999.—2000. gada sezonā Š. O'Nīls tika atzīts par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju. Balsošanā tikai viens cilvēks neizvēlējās viņu kā labāko. Tas bija CNN žurnālists Freds Hikmans, kurš nobalsoja par Elenu Aiversonu.
Kad panākumi bija zaudēti (5. vieta 2003. gada regulārajā sezonā), "Lakers" vadība izlēma savas rindas papildināt ar veterāniem Karlu Malonu un Geriju Peitonu. Šis sastāvs gan ievērojamus panākumu neguva. 2003.—2004. gada sezonā, kad līgumā ar "Lakers" bija atlikuši divi gadi, vienība piedāvāja to pagarināt. Š. O'Nīls no piedāvājuma atteicās, savu rīcību nekomentējot. Vēlāk gan paklīda baumas, ka lēmumu ietekmējušas sliktās attiecības ar K. Braientu.
Pēc 2004. gada NBA finālsērijas, kur Losandželosas komanda piekāpās Detroitas "Pistons", "Lakers" ģenerālmenedžeris Maiks Kupčaks dzēlīgi izteicās par Š. O'Nīla lomu komandā. Savukārt spēlētājs uzskatīja, ka visi lēmumi kluba vadībā tiek pieņemti, lai izpatiktu K. Braientam. Š. O'Nīls paziņoja, ka Losandželosā vairs nespēlēs. Par to ļoti ieintriģēts bija Dalasas "Mavericks" prezidents Marks Kubans. "Lakers" pret Šakilu prasīja Dirku Novicki, kam nekādi nepiekrita Kubans. Ar to arī sarunas beidzās. Taču drīz vien tika panākta vienošanās ar Maiami "Heat".
Maiami "Heat"
Š. O'Nīlu oficiāli aizmainīja uz "Heat". Pretī Losandželosa saņēma Keronu Batleru, Lamaru Odomu, Braienu Grantu un nākotnes 1. kārtas izvēles tiesības NBA draftā. Š. O'Nīls nomainīja numuru uz krekla — no 34 uz 32. Šo pašu numuru viņš valkāja arī "Magic" laikos. Š. O'Nīls paziņoja, ka vēlējies pārcelties uz Maiami tikai viena spēlētāja dēļ, tas bija jaunais talants Dveins Veids. Duets sevi apliecināja ļoti labi, izcīnot uzvaru Austrumu konferencē. Š. O'Nīls vidēji spēlē guva 22,9 punktus, kā arī izcīnīja 10,2 atlēkušās bumbas. Basketbolists 12. reizi pēc kārtas iekļuva Visu zvaigžņu spēlē, bet komandu aizveda līdz konforences finālam, kur ar zaudēja Detroitas "Pistons".
2005. gada augustā Š. O'Nīls pagarināja līgumu ar "Heat" uz pieciem gadiem, kopsummā par 100 miljoniem ASV dolāru. Līdzjutēji pateicās Š. O'Nīlam, kurš komandas labā bija gatavs samazināt kontrakta summu. Viņi uzskatīja, ka centra spēlētājs ir vērtīgāks par 20 miljoniem sezonā, uzsverot — mazāk prasmīgi basketbolisti pelnot pat vairāk.
Jau otrajā 2005.—2006. gada sezonas spēlē Š. O'Nīls savainoja labo ceļgalu, izlaižot turpmākās 18 spēles. "Heat" treneris Pets Railijs uzskatīja, ka basketbolists ir jāatpūtina pirms izslēgšanas spēlēm, ļaujot spēlēt samērā īsu laika brīdi. Mazā spēles laika dēļ Š. O'Nīls uzstādīja teju zemākos karjeras rādītājus statistikas ailītēs. Taču Š. O'Nīls guva savu otro triple double karjerā — 15 punkti, 11 atlēkušās bumbas un 10 rezultatīvas piespēles. Sezonas beigās viņš atkal kļuva par līgas precīzāko metēju, to paveicot jau devīto reizi. Tāds pats sasniegums bijis pa spēkam tikai Viltam Čemberlenam.
2006. gada NBA izslēgšanas spēlēs "Heat" izcīnīja pirmo čempiontitulu kluba pastāvēšanas vēsturē. Maiami klubs pusfinālā atkal tikās ar "Pistons", bet vēlāk finālā pieveica Dalasas "Mavericks". Š. O'Nīlam šis bija ceturtais un pēdējais tituls.
2006.—2007. gada sezonā Š. O'Nīls izlaida vairāk nekā 30 maču labā ceļgala savainojuma dēļ. Maiami komandai bez viņa klājās ļoti grūti, un, viņam atgriežoties, uzvarēja septiņās no astoņām spēlēm. Taču nedienas komandai nebija cauri, jo drīz vien savainojumā iedzīvojās Dveins Veids. Izslēgšanas spēļu pirmajā kārtā "Heat" piekāpās Čikāgas "Bulls".
Š. O'Nīls piedzīvoja smagu 2007.—2008. gada sezonas sākumu, demonstrējot neveiksmīgu sniegumu. Viņš bieži pārkāpa noteikumus sešas reizes (par ko noraida no laukuma), arī produktivitāte uzbrukumā vairs nebija līdzšinējā. Blāvā snieguma dēļ Š. O'Nīls pirmo reizi karjerā neiekļuva Visu zvaigžņu spēlē, kas notika Ņuorleānā.
Fīniksas "Suns"
2008. gada februārī Š. O'Nīls tika aizmainīts uz Fīniksas "Suns". Maiami pretī saņēma Šonu Merionu un Markusu Benksu. Jaunajā vienībā centra spēlētājs debitēja 20. februārī, spēlē pret "Lakers". Š. O'Nīls guva 15 punktu, izcīnīja 9 atlēkušās bumbas. Losandželosas klubs uzvarēja ar 130—124.
Pirmajā gadā ar "Suns" (28 mači) Š. O'Nīls guva caurmērā 12.9 punktus un izcīnīja 10.6 atlēkušās bumbas. Fīniksas klubs iekļuva izslēgšanas spēlēs. Kā vēlāk atzina komandas pārstāvji, viens no galvenajiem iemesliem Š. O'Nīla iegūšanā bija cīņa pret Sanantonio "Spurs" un Timu Dankanu. "Suns" spēlēja pret "Spurs" jau pirmajā kārtā. Lai arī Sanantonio uzvarēja piecu maču sērijā, Š. O'Nīla vidējie rādītāji bija pieklājīgi — 15,2 punkti, 9,2 atlēkušās bumbas un viena rezultatīva piespēle.
2008.—2009. gada sezona bija krietni atšķirīga no iepriekšējās. Sezonas pirmajā pusē viņš vidēji guva 18 punktu, izcīnīja 9 bumbas zem groziem un 1,6 reizes nobloķēja pretinieku metienus. Viņš palīdzēja "Suns" izcīnīt 23 uzvaras, kas deva otro vietu divīzijā. Š. O'Nīls atkal spēlēja zvaigžņu spēlē, kur ieguva dalītu vērtīgākā spēlētāja godu (ar Kobi Braiantu).
Š. O'Nīls guva 45 punktus pret Toronto "Raptors". Tā bija 49. spēle, kurā viņš gūst vairāk par 40 punktiem. Basketbolists uzstādīja rekordu soda metienu precizitātē — viņš realizēja 63 procentus metienu. 2009. gada izslēgšanas spēles bija pirmās pēc debijas sezonas, kurās Š. O'Nīla pārstāvētā vienība neiekļūst pēcsezonas dalībnieču skaitā.
Profesionāļa karjeras noslēgums
basketbolists parakstīja līgumu ar Bostonas "Celtics", līgums tika noslēgts uz divām sezonām par 2,8 miljoniem ASV dolāru. Komandas sastāvā kvalificējās 2011. gada izslēgšanas spēlēm, kurās nokļuva līdz konferences finālam, kurā zaudēja Maiami "Heat".
Š. O'Nīls savā Twitter mikroblogā paziņoja par basketbolista karjeras beigšanu.
Izglītība
O'Nīls pameta Luiziānas štata universitāti pēc trīs gadu mācīšanās NBA dēļ. Tomēr Šakils savai mātei apsolīja, ka kādu dienu universitātē atgriezīsies un iegūs bakalaura grādu. Solījumu viņš izpildīja 2000. gadā. Treneris Fils Džeksons atļāva izlaist spēli, lai O'Nīls apmeklētu izlaidumu. 2005. gadā viņš ieguva grādu biznesa administrācijā Fīniksas Universitātē.
Mūzika
Kopš 1993. gada Š. O'Nīls ierakstījis vairākas repa dziesmas. Viņš ir izdevis 6 albumus. Lai gan Šaks bieži tiek kritizēts, eksperti slavē par progresu mūziķa karjerā. Viņa debijas albums Shaq Diesel saņēma platīna diska statusu. Arī pirmais singls (I Know I Got) Skillz ticis izmantots filmā "Ananasu ekspresis".
Aktiermāksla
O'Nīls tēlojis trijos seriālos — "Iegrožo savu aizrautību", My Wife and Kids un The Parkers. Basketbolists filmējies 311 mūzikas videoklipā, tai skaitā repera P. Diddy videoklipā Bad Boys 4 Life.
Slavenākā O'Nīla loma ir bijusi filmā Kazaam. Tur viņš tēloja galveno varoni, džinu. Šakils ierunājis arī vairākus animētos tēlus.
Kristofs Šneiders
Kristofs Šneiders (de; dzimis ) ir vācu mūziķis, vairāk pazīstams kā industriālā metāla grupas Rammstein bundzinieks.
Rihards Kruspe
Rihards Sven Kruspe, zināms arī kā Rihards S. Kruspe, Rihards Kruspe-Bernštains (de; dzimis 1967. gada 24. jūnijā) — vācu muzikants, vairāk pazīstams kā vācu industriālā metāla grupas "Rammstein" dibinātājs un ģitārists.
Vinets Veldre
V. Veldre ir ieguvis veterinārārsta izglītību Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Veterinārmedicīnas fakultātē, vēlāk ieguvis diplomus un sertifikātus Vācijā (pārtikas drošība), Dānijā (sabiedrības veselība), Zviedrijā (veterināra tiesu ekspertīze), ASV (civilā aizsardzība), Jaunzēlandē (ātra reaģēšana katastrofu un sērgu gadījumos).
No 1995. līdz 2007. gadam V. Veldre izveidoja un strādāja Pārtikas un Veterinārajā dienestā, kopš 1999. gada bija galvenais valsts pārtikas un veterinārais inspektors, Latvijas pilnvarotais pārstāvis Starptautiskajā Epizootiju birojā Parīzē.
Rihards Kruspe
Biogrāfija
Rihards nāk no daudzbērnu ģimenes, viņam ir vecāki brālis un māsa. Bērnība pavadīta mazā pilsētiņā Vitenbergē un kaimiņpilsētā Šverīnē, Vācijas ziemeļos.
Vinets Veldre
Politiskā darbība
, no amata atkāpjoties G. Bērziņam, V. Veldre, būdams bezpartijisks Tautas partijas virzīts kandidāts, kļuva par veselības ministru A. Kalvīša vadītajā valdībā, kas izraisīja sabiedrības neizpratni, jo viņa līdzšinējā pieredze vairāk bija saistīta ar mājdzīvnieku veselības aprūpi, kā arī pārtikas ražošanas uzraudzību. V. Veldre iestājās Tautas partijā.
Rihards Kruspe
Biogrāfija
Jaunībā uz viņu lielu iespaidu atstāja tādas grupas kā AC/DC un KISS.
Vinets Veldre
Politiskā darbība
Pēc A. Kalvīša valdības demisijas tika izvirzīts aizsardzības ministra amatam I.Godmaņa valdībā, neraugoties uz pieredzes trūkumu aizsardzības jomā. Pēc valdības apstiprināšanas no 2007. gada 20. decembra līdz 2009. gada 12. martam ieņēma aizsardzības ministra amatu.
Rihards Kruspe
Biogrāfija
12 vai 13 gados vecāki mazo Rihardu aizsūtīja uz sportu, kas tajā laikā bija ļoti raksturīgi VDR ģimenēm, un apmēram septiņus gadus Rihards profesionāli nodarbojās ar brīvo cīņu, ar ko saistīti daudzie stāsti par viņa cīkstoņa pagātni. Pēc Riharda teiktā, tieši tādēļ viņš izvēlējās cīkstoņa lomu Mein Teil videoklipā. Bet sporta aktivitātes netraucēja viņam nodarboties ar savu galveno kaislību — mūziku. 16 gadu vecumā Rihards ekskursijas laikā Čehoslovākijā nopirka ģitāru, kuru plānojā majās pārdot, jo VDR ģitāras bija ļoti dārgas. Telšu pilsētiņā sēžot pie ugunskura, kāda meitene paprasīja Rihardam, lai viņš uzspēlē ģitāru. Kaut arī viņš nav mācējis spēlēt, pēc uzstājīgiem meitenes lūgumiem, viņš sāka strikšķināt stīgas. Jo skaļāk viņš to strikšķināja, jo meitenei vairāk patika, un tad Rihards saprata, ka meitenes mīl puišus, kuri māk ģitārspēli. Vēlāk viņš iestājās mūzikas skolā. 20 gadu vecumā Rihards ieguva profesionālu mūzikālo izglītību.
Vinets Veldre
Politiskā darbība
Apbalvots ar personīgo ieroci no Ministru Prezidenta, pēc ministra amata atstāšanas apbalvots ar bruņoto spēku, Militārās pretizlūkošanas dienesta, robežsardzes, muitas, Zemkopības ministrijas apbalvojumiem.
Rihards Kruspe
Biogrāfija
Viņa sapnis bija izveidot savu grupu, un 1988. gadā viņš brauc meklēt laimi uz Berlīni. Kaut arī tur viņam nebija neviena paziņas, viņš noīrēja mazu istabiņu, kur varēja brīvi spēlēt līdzi paņemto ģitāru un bungas.
Vinets Veldre
Privātā dzīve
V. Veldre ir precējies, ģimenē ir meita. Vaļasprieki: literatūra, zirgu sports, stenda šaušana, tuvcīņa.
Rihards Kruspe
Biogrāfija
Riharda pārcelšanos uz Berlīni ietekmēja arī ģimenes attiecības. Viņš kopš bērnības dzīvoja bez tēva, ar māti un audžutēvu, un attiecības viņiem nebija pārāk labas, ko viņš ir arī apstiprinājis vairakās intervijās. Zināms, ka savu māti pirmo reizi uz "Rammstein" koncertu viņš aizveda tikai 2001. gadā. Konflikts ar audžutēvu aizsākās, kad viņš Riharda istabā no sienas noplēsa un sarāva mazos gabalos KISS plakātu — grupa, kuru 12 gadīgais Rihards vienkārši dievināja. Nākamais ģitārists noraudāja visu nakti, bet no rīta plakāts salīmēts karājās jau ierastajā vietā.
Praktiski visās grupās, kur Rihards tad spēlēja, viņu pazina pēc pseidonīma Šolle (de tulkojās kā "blāķis" vai "puns" — kuru nozīmi domāja Rihards, joprojām ir noslēpums). Šolle galīgi nelīdzinājās mūsdienu Rihardam: tā laika viņa mīļākās frizūras bija gari izbalināti dredi. Rihardam jau tad bija sarežģījumi ar VDR drošības dienestu, jo viņš neregulāri apmeklēja darbu. Tā bija VDR muzikantu lielāka problēma, jo piedalīšanos mūzikālā kolektīvā valsts kategoriski atteicās uzskatīt par darbu. Viņa papildienākumi tajos laikos bija no dažādu paštaisītu rotājumu tirdzniecības.
Rihards aizmuka no VDR uz Austriju caur "zaļo" Ungārijas robežu. Ceļojums beidzās Rietumberlīnē. Protams, risinājums nebija labākais — pret bēgļiem no austrumiem VFR attieksme nebija īpaši pozitīva. Neskatoties uz visu, viņš turpināja savu mūzikālo darbību. Tad arī Rihards izšķīrās ar Kiras māti (kura bija Tila bijušā sieva, viņi ar Rihardu nebija precējušies, un uzvārds Lindemane meitenei palika no mātes), un viņa dzīvē iestājās lielās depresijas posms. (Neskatoties uz to, ka Rihards oficiāli neatzina meitu, jo viņa bija dzimusi ārlaulībā, viņš rūpējās un bieži satiekas ar Kiru, kad atrodas Berlīnē. Kira ir piedalījusies jau divos "Rammstein" projektos — 1998. gadā 8 gadu vecumā viņa piedalījās dziesmā Tier slavenajā koncertā Live aus Berlin, bet viņas balsi var dzirdēt dziesmā Spieluhr).
Gadu pavadījis Rietumberlīnē, un pēc Berlīnes mūra gāšanas, Rihards atgriežas dzimtajā Šverinā, kur uzsāk darbu pie projekta "Das Auge Gottes", kas izgāzās jau pašā iesākumā. Tieši tad Rihards iepazinās ar nākamo "Rammstein" solistu, tad vēl tikai grupas "First Arsch" bundzinieku Tilu Lindemani. Rihards piedalās projektā — "Orgasm Death Gimmik".
1999. gada 3. jūnijā, "Rammstein" vasaras tūres laikā ASV pēc koncerta Ņujorkā, grupas menedžers Emanuels Fialiks iepazīstināja Rihardu ar viņa nākamo sievu, topmodeli un aktrisi Karonu Bernšteinu. Kāzas norisinajās 1999. gada 29. oktobrī Longailendas pludmalē. Tā tika novadīta pēc ebreju tradīcijām un ģitāras muzikālās kompozīcijas pavadījumā, kuru Rihards bija sacerējis tieši šai ceremonijai. Vedējtēvs bija Tils Lindemans. 2003. gadā viņu laulība tika šķirta.
2002. gadā pēc krīzes, kas gandrīz izjauca grupu, Rihards pilnībā pārvācās uz dzīvi Amerikā. Viņš dzīvo Soho, dzīvoklī, kurā ierīkota personīgā skaņu ierakstu studija.
Izdevis savu soloprojektu Emigrate.
Novell ZENworks
Novell ZENworks ir kompānijas Novell izstrādāta maksas datortīkla (serveru, darbstaciju) pārvaldīšanas programmatūra. To ir iespējams uzstādīt uz dažādām operētājsistēmām. Tā ir alternatīva Windows Group Policy iespējām un ir savienojama gan ar Novell eDirectory, gan ar Microsoft Active Directory.
ZENworks sevī ietver 9 pakotnes:
Normunds Miezis
Normunds Miezis (dzimis ) ir Latvijas šahists, lielmeistars.
Starptautiskais lielmeistars kopš 1997. gada. Ir ilggadīgs Latvijas izlases šahā līderis.
Riki (pilsēta)
Riki ir pilsēta Polijas austrumos, Ļubļinas vojevodistē, uz ziemeļaustrumiem no Demblinas.
XX gadsimta septiņdesmitajos gados sadarbībā ar itāļu kompānijām Rikos tika uzcelta saldumu rūpnīca - tolaik lielākā pasaulē. Tomēr drīz tā tika slēgta, jo pārtrūka izejvielu piegādes no Itālijas.
ASV admirāļa, saukta arī par "atomflotes tēvu", Haimana Rikovera (Hyman G. Rickover) uzvārds cēlies no šīs pilsētas nosaukuma.
Terminators (astronomija)
Terminators ir robeža starp debess ķermeņa apgaismoto (dienas) un neapgaismoto (nakts) daļu. Vārds cēlies no latīņu vārda terminare — ierobežot. Debess ķermenim rotējot, terminators pārvietojas attiecībā pret tā virsmu. Mūsu planētas gadījumā tas izpaužas kā saullēkts vienā planētas pusē un saulriets pretējā pusē.
Pipins Īsais
Pipins Īsais (* 714, † 768. gada 24. septembrī), pazīstams arī kā Pipins III un Pipins Jaunākais, bija franku ķēniņš no Karolingu dinastijas, kurš valdīja laikā no 751. līdz 768. gadam. Plaši pazīstams kā Kārļa Lielā tēvs. Viņš aktīvāk pievērsās politiskajai darbībai, uzsākot sadarbību ar pāvestu un panākot, ka Franku valsts vadītājam pieder arī karaļa statuss.
Terminators (astronomija)
Terminatora izskats novērotājam no malas var sniegt noteiktu informāciju par debess ķermeni. Tā, piemēram, ja terminators ir izplūdis (krēslas zona), tas liecina par atmosfēras esamību.
Ārējās saites
Terminators
Pipins Īsais
Pēc ilgām savstarpējām cīņām 8. gs. vidū Merovingu karaļi zaudēja varu. Tā nonāca majordomu rokās. Kopš 737. gada majordoms Kārlis Martels valdīja Franku valstī bez karaļu ziņas. 751. gadā viņa dēls Pipins Īsais izdarīja vienkāršu, bet gudri izplānotu valsts apvērsumu. Viņš sasauca franku dižciltīgo sapulci. Pipins paziņoja, ka viņš griezīsies pie pāvesta ar jautājumu: Kurš ir īstais valdnieks - vai tas, kuru tā dēvē, vai arī tas kam ir vara? Un pāvests atbildējis - karalis ir tas, kam patiesībā ir vara. To uzzinājuši, franku dižciltīgie ievēlēja Pipinu par franku karali. Līdz ar to Franku valstī varu ieguva jauna dinastija. To Pipina tēva Kārļa vārdā nosauca par Karolingiem.
Vīru dzegužpuķe
Vīru dzegužpuķe (Orchis mascula L.) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir diezgan reta, ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā trešajā kategorijā.
Apraksts
Daudzgadīgs, aptuveni 15-50 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi, no kurienes ir ģinta nosaukums: gr. όρχις orchis 'sēklinieks'. Stublājs stāvs, diezgan spēcīgs. Lancetiskas lapas sakārtotas rozetē. Viņas var būt bez plankumiem vai plankumainas. Pieziedlapu nav. Ziedi (no 5 līdz 50), sakārtoti skrajā ziedkopā. Ziedi sarkani vai purpurvioleti, retāk balti. Lūpa trīsdaivaina vai kaila, lūpmala bārkstaina. Lūpas pamats gaišāks. Visa lūpa klāta ar punktu zīmējumu. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Latvijā zied no maija vidus līdz jūnijam.
Izplatība
Aug Eiropā, Ziemeļāfrikā un Rietumāzijā.
Biotopi
Aug mitrās, pārmitrās vai sausās, diezgan kaļķainās pļavās, retāk krūmājos. Latvijā vislabāk mitrās, avoksnainās pļavās. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana.
Gazols
Gazols ir katalāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Islandes špats
Islandes špats ir minerāla - kalcīta varietāte - lieli, pa skaldnības plaknēm sadalīti, dzidri kalcīta kristāli. Islandes špata paraugos vislabāk var novērot kalcītam piemītošo gaismas dubultlaušanas spēju - spēju dubultot aiz kristāla esošo attēlu. Islandes špatu izmanto specifiskās optiskajās ierīcēs.
Mūsdienās Helgustadiras atradne ir izsmelta un karjera dibenu lielāko daļu gada klāj sniegs.
Pļaviņu luterāņu baznīca
Pļaviņu Svētā Pētera evanģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas evaņģēliski luteriskās Baznīcas Pļaviņu Svētā Pētera draudzes dievnams. Draudzes mācītājs ir Haralds Biete.
Vēsture
1910. gadā mācītājs H. Bahs nodibināja Pļaviņu dievnama būves komisiju. Baznīca uzcelta 1911.—1912. gadā, iesvētīta 1912. gada 5. oktobrī. Pirmā pasaules kara laikā izpostīta, baznīcā uz laiku ierīkoja zirgu stalli. 1920. gadā draudze dāmu komitejas priekšnieces M. Lapiņas vadībā uzsāka dievnama atjaunošanas darbus. 1921. gada 31. oktobrī atjaunotais dievnams tika iesvētīts.
Līdz 1928. gadam Pļaviņas ietilpa Kokneses - Krapes draudzes teritorijā. 1928. gada 1. janvārī Pļaviņu draudze kļuva patstāvīga. 1929. gadā draudzē bija reģistrēti 450 draudzes locekļi.
Latvijas Televīzija
Latvijas Televīzija (LTV) ir Latvijas valstij piederoša televīzija Latvijā, kas raida kopš. Kopš 2021. gada Latvijas Televīzija pilnībā tiek finansēta no valsts līdzekļiem. Iepriekš 40% budžeta veidoja ieņēmumi no reklāmas. Tās darbību kontrolē Sabiedrisko elektronisko un plašsaziņas līdzekļu padome (SEPLP). LTV ir divi kanāli: LTV1 un LTV7 (agrāk LTV2). Abi Latvijas televīzijas kanāli tiek raidīti caur Astra 4A sakaru pavadoni, kā daļa no Viasat (tagad Home3) SES SIRIUS maksas paketes.
1974. gadā tika uzsākta krāsu pārraide, sākotnēji SECAM, bet no 1998. gada PAL sistēmā. Kopš 1986. gada LTV raida no studiju kompleksa Zaķusalā. 1993. gadā, Latvija, līdz ar to arī LTV, kļuva par Eiropas Raidorganizāciju apvienības dalībvalsti.
Ziņu raidījumus, projektus un diskusijas veido Latvijas Televīzijas struktūrvienība — LTV Ziņu dienests.
Pirmsākumi
1951. gada janvārī no Maskavas TV centra uz Rīgu atveda firmas DuMont TV raidītāju, kas bija iegādāts ASV, bet tajā nevarēja izmantot vietējā ražojuma raidlampas un raidītājs bija jāpārkonstruē. Raidītāja rekonstrukciju uzdeva Ulbrokas radioraidstacijas inženierim Georgam Lurjē, kas kopā ar inženieru un tehniķu grupu veica raidītāja pārbūvi divu gadu laikā.
Rīgas televīzijas centra izveidošanai piešķīra bijušo Igauņu biedrības namā ēku Linarda Laicena ielā 62 (tagadējā Nometņu iela Āgenskalnā), kurā ilgāku laiku darbojās Jelgavas drāmas teātris, kas 1953. gada septembrī atgriezās Jelgavā. Ēka tika daļēji pārbūvēta un piemērota televīzijas vajadzībām — izbūvēja studijas un citas tehnikai nepieciešamas telpas. Sākotnēji, kamēr nebija uzbūvēts televīzijas tornis, antena tika uzmontēta uz blakus esošās pašas augstākās ēkas jumta. Lai paātrinātu darbus, 1954. gada februārī palielināja darbinieku skaitu un izveidoja divas brigādes. Rūpnīcā VEF īsā laikā izgatavoja video un skaņas raidītāju frekvenču atdalīšanas filtrus, Rīgas Radiorūpnīca palīdzēja galvanizēšanā.
Televīzijas torni uzbūvēja turpat Nometņu ielā 62 un pieņēma ekspluatācijā vienlaikus ar Rīgas Telecentra televīzijas studiju kompleksu 1955. gada aprīlī. Āgenskalna televīzijas torņa augstums ir 110 metri. Rīgas telecentra TV studijas aparatūru un iekārtas izgatavoja Ļeņingradas rūpnīcā, no kurienes tās uz Rīgu sāka piegādāt 1954. gada augustā. Septembrī tika uzsākta iekārtu montāža un pārbaude.
Panorāma
plkst. 21.28 ēterā izgāja pirmais vakara ziņu raidījums, kura diktors bija Valdis Čukurs. Tajā laikā ziņu nosaukums bija "Televīzijas sabiedriski politisko raidījumu pēdējās ziņas" jeb vienkārši "Pēdējās ziņas", kuras sākumā netika pārraidītas noteiktā laikā, bet gan laika posmā no 21:30 līdz 23:00. Vēlāk ziņu izlaidums tika nosaukts par "Latvijas televīzijas studiju ziņas", bet kopš 1963. gada "Televīzijas Panorāma" jeb vienkārši "TV Panorāma". "TV Panorāma" izveidotājs — Leons Rudzišs.
Krāsu televīzija
Sešdesmitajos gados daudzu citu valstu televīziju vadošie speciālisti strādāja pie krāsu televīzijas pārraides standartu izveidošanas un ieviešanas dzīvē. Francija un Padomju Savienība vienojās par to, ka savās valstīs tiks ieviests SECAM (fr) krāsu televīzijas signāla standarts. Tas tika ieviests arī Latvijas televīzijā. Rīgā regulāras krāsu televīzijas pārraides tika uzsāktas 1968. gadā, retranslējot Maskavas Centrālās televīzijas raidījumus. Lai krāsu televīzijas ieviešanu varētu sākt arī Latvijas televīzija, tās aparatūra tika modernizēta. Šai modernizācijai nepieciešamā papildus aparatūra tika izstrādāta un izgatavota uzņēmuma laboratorijā. Krāsu televīzijas ieviešanas gaitā tikai viens, pats vecākais raidītājs, kurš atradās Rīgā, tika nomainīts pilnībā. Darbs tika pabeigts, kad ēterā izgāja pirmā krāsu televīzijas pārraide Latvijā — no telekinoprojekcijas tika pārraidīta "Telefilmas — Rīga" producētā filma "Dzintariņš". Tomēr tajā laikā televizoru parks bija diezgan trūcīgs. Pārdošanā bija tikai vienas markas televizors Raduga 5, kas svēra aptuveni 60 kilogramus un maksāja 850 rubļus.
Jaunais televīzijas komplekss
1972. gada beigās, kad atkal aktualizējās jautājums par televīzijas stacijas celtniecību Rīgā, no Maskavas Sakaru projektēšanas institūta ieradās galvenais inženieris Škuds un galvenais speciālists Ostrovskis. Pirms viņu atbraukšanas jau bija izraudzītas vairākas vietas, kurās varētu būvēt televīzijas torni — gan Bābelītes ezera apkaimē, gan Baložkalnā, gan Ulbrokā, tomēr par piemērotāko vietu jaunas Rīgas radio un televīzijas stacija būvniecībai tika izvēlēta Zaķusala.
Torņa projektēšanai tika piesaistīts jauns gruzīnu arhitekts Nikuradze.
Torņa celtniecība tika uzsākta 1979. gadā un pabeigta 1986. gadā, kad no torņa sākās televīzijas un radio translācija, tomēr pilnībā celtniecības darbi tika pabeigti tikai 1989. gadā. Jaunā televīzijas torņa augstums ir 368 metri un tas ir ne tikai augstākais Baltijas valstīs, bet arī visā Eiropas Savienībā un trešais augstākais Eiropā. Viss jaunais televīzijas studijas komplekss Zaķusalā tika atklāts.
1990—2009: PAL, Eirovīzija, olimpiskās spēles un KHL
Augusta puča laikā 1991. gada 19—21. augustā ap plkst. 19.00 pēc diktores Veltas Puriņas paziņojuma Latvijas Televīzija pārtrauc raidīt sakarā ar Zaķusalas televīzijas kompleksa ieņemšanu. Pēc Latvijas valsts neatkarības atjaunošanas,, Latvijas televīzija kļuva par pilntiesīgu Eiropas Raidorganizāciju apvienības (EBU) dalībnieci. Latvijas Televīzija kopā ar LNT, 31. kanālu (tagad TV3) un "TV Rīga" (vēlāk TV5) pārgāja uz jaunu krāsu kodēšanas standartu PAL (en).
2001. gada 11. septembrī, pēc teroraktiem Ņujorkā un Vašingtonā Latvijas Televīzija pārraidīja īpašu Panorāmas speciālizlaidumu moderatoru Kristas Vāveres un Dīva Reiznieka vadībā. 2000. gadā Latvijas televīzija pirmoreiz piedalījās starptautiskajā Eirovīzijas dziesmu konkursā. Pirmajā gadā grupa Prāta Vētra ieguva augsto 3. vietu, bet pēc Marie N uzvaras starptautiskajā 2002. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Tallinā Latvijas televīzija kļuva par starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa rīkotāju Latvijā. 2001. gadā tika uzsākta vēsturiskās sāgas "Likteņa līdumnieki" filmēšana. Līdz pat šim brīdim šī videofilma ir visu laiku populārākais seriāls Latvijā. Sešu gadu laikā kopumā tika uzņemtas 56 sērijas.
2003. gadā tika definētas divas līdzvērtīgas, koncepcijā dažādas Latvijas televīzijas programmas: LTV1 un LTV7. pirmoreiz ēterā tika demonstrēta seriāla "Neprāta cena" 1. sērija (vēlāk — TV3 seriāls "UgunsGrēks"), bet tā paša gada 28. un 29. novembrī notika NATO samits Rīgā: Latvijas televīzija sevi apliecināja starptautiski reprezentablā kvalitātē, nodrošinot tiešraides visā pasaulē.
2008. gada jūlijā LTV kļuva par Dziesmu svētku televīziju — visu koncertu tiešraides bija iespējams skatīties ne tikai televīzijas tiešraidē, bet arī internetā. Augustā notika pasaules gada nozīmīgākais notikums sportā — olimpiskās spēles Pekinā. Diennakts tiešraižu režīmā olimpiādi atspoguļoja LTV7. LTV sāka jaunu tradīciju: pirmizrādes "Skroderdienas Silmačos" tiešraide no Latvijas Nacionālā teātra.
2009.—2010. gada sezonā LTV7 Kontinentālās hokeja līgas ietvaros (KHL) tiešraidē translēja visas Rīgas "Dinamo" hokeja komandas spēles, oficiāli kļūstot par labāko Kontinentālās hokeja līgas (KHL) spēles pārraidošo televīzijas kompāniju. Savukārt 2010. gada februārī LTV7 diennakts režīmā atspoguļoja Kanādas pilsētā Vankūverā rīkotās ziemas olimpiskās spēles. Tiešraides bija skatāmas gan LTV7 ēterā, gan internetā.
2010—pašlaik: Ciparu televīzija, 16:9, HD
testa režīmā no Zaķusalas televīzijas torņa sāka raidīt virszemes ciparu virszemes televīzijas signāls, bet 2. oktobrī ciparu virszemes televīzijas pārraidīšana DVB—T standartā Rīgā sākās nepārtrauktā režīmā. Signāla darbības rādiuss bija aptuveni 100 kilometru un tika pārraidīts testa signāls. Latvijas Televīzijas un uzņēmums Lattelecom parakstīja vienošanos, ka no kanāls LTV7 pārtrauks analogo pārraidi un pilnībā pāries uz ciparu televīzijas apraidi.
LTV7 pārtrauca analogo apraidi, un turpmāk to varēja uztvert tikai ciparu apraidē. 1. aprīlī LTV1 pārtrauca analogo televīzijas apraidi Rīgā un 70 km rādiusā ap to, bet 1. jūnijā LTV1 pārtrauca analogo televīzijas apraidi visā Latvijā un tādējādi Latvijas televīzija pilnībā pārgāja uz ciparu apraidi. Latvijā tika pilnībā atslēgta analogā apraide.
No Latvijas Televīzijas 7. kanāls sāka reģionālo TV programmu pārraidi. Reģionālo TV programmas bija skatāmas tikai virszemes apraidē. Apraides tīkls ir sadalīts 8 apraides zonās — Ziemeļkurzemes zonā raida Kurzemes Televīzija (Ventspils) sadarbībā ar Talsu, Skrundas un Aizputes vietējām televīzijām, Dienvidkurzemes zonā — TV Kurzeme (Liepāja), Rīgas apraides reģionā — TV Jūrmala, Ogres Televīzija un Jelgavas Televīzija, Vidzemes zonā — Vidzemes Televīzija, Latgales zonā — Latgales reģionālā televīzija, savukārt Viesītes zonā — Vidusdaugavas Televīzija.
Turpinot tehnoloģisko modernizāciju, kas veidos pamatus, būvējot jauno Latvijas sabiedrisko mediju, sākot ar un 2012. gada vasaras olimpisko spēļu translācijas uzsākšanu, LTV7 pārgāja uz platekrāna jeb 16:9 formāta attēlu. LTV1 uz 16:9 formātu pārgāja. , tiešraidē no Latvijas Nacionālās operas pārraidot Pētera Čaikovska baletu "Riekstkodis", pirmo reizi tika nodrošināta televīzijas signāla translācija HD kvalitātē Lattelecom interaktīvajā televīzijā. No LTV1 un LTV7 kanāli pārgāja uz 24 stundu raidlaiku. Šāds lēmums tika pieņemts, lai padarītu LTV piedāvājumu dinamiskāku un pieejamu dažādām sabiedrības grupām. LTV nakts stundās uzsāka raidīt gan populārāko raidījumu atkārtojumus, gan plašā LTV arhīva materiālus.
Vairākus gadus gan valsts politikas, gan mediju vidē tika pārspriesta ideja par sabiedrisko mediju pilnīgu finansēšanu no valsts budžeta un to aiziešanu no reklāmas tirgus. 2018. gada jūnijā Saeima vienbalsīgi atbalstīja steidzamības kārtā skatītos Elektronisko plašsaziņas līdzekļu likuma grozījumus par reklāmas tirgus pamešanu, un 2020. gada septembrī Ministru kabinets nobalsoja par 8,3 miljonu € piešķiršanu šim nolūkam. 2021. gada 1. janvārī LTV un Latvijas Radio tika pārtraukta reklāmu raidīšana, no reklāmas tirgus izgāja arī sabiedrisko mediju portāls lsm.lv.
Pēc jaunā Programmu izlaides kompleksa iegādes un uzstādīšanas, kas sākās 2018. gadā, 2021. gada 19. maijā LTV kanālu, Lsm.lv un RePlay.lv saturs sāka pakāpenisku pāreju uz raidīšanu augstā izšķirtspējā (1080i HDTV) ar mērķi to pabeigt līdz gada beigām. No LTV neatkarīgu tehnisku iemeslu dēļ bezmaksas virszemes televīzijas skatītājiem TV kanāli būs pieejami 2022. gadā. 30. augustā augstā izšķirtspējā no jaunas studijas un jaunā grafiskajā noformējumā sāka raidīt LTV Ziņu dienesta raidījumi (Panorāma u.c.).
2023. gadā tika plānota apvienošanās ar Latvijas Radio no 2024. gada 1. janvāra, kļūstot par Latvijas Sabiedrisko mediju. Attiecīgo likumprojekta grozījumu virzība Saeimā tika apturēta 27. martā, valdībai novērtējot tos kā sasteigtus.
Krustpils kultūras centrs
Krustpils kultūras centrs ir viena no Jēkabpils pašvaldības Kultūras pārvaldes kultūras iestādēm, kas atrodas Rīgas ielā 210/212.
Vēsture
Pa kara un garajiem juku gadiem pilsētas iedzīvotāji bija noilgojušies pēc mūzikas un mākslas, tāpēc pirmajos pēckara gados tika organizēti dažādi pašdarbības kolektīvi pilsētā, taču toreizējai Krustpils pilsētai trūka sava kultūras nama, atšķirībā no Jēkabpils, kurai bija atvēlēts bijušais Aizsargu nams, kuru pārsauca par Oškalna Kultūras namu, tagad Jēkabpils Tautas nams. Tāpēc krustpiliešiem iesākumā bija jāizlīdzas ar šaurām telpām Rīgas ielā 111, kur vēlāk atradās kinoteātris "Par mieru", tagad Jēkabpils inovāciju centrs. Jaunā Krustpils kultūras nama atvēršanas svētki tika svinēti 1959. gada 20. martā, kas bija pirmā jaunceltne septiņgadē toreiz pastāvošā Krustpils rajonā. kultūras namā izvietojās arī bibliotēka un kinoteātris. Par pirmo direktori sāk strādāt spilgta, radoša personība Skaidrīte Čerņecova, kura ap sevi sāk pulcināt talantīgus mākslinieciskos vadītājus. Georgs un Biruta Kovaļonoki organizē dramatisko kolektīvu un aģitbrigādi, kā arī gatavo koncertprogrammas. Pūtēju orķestri sāk vadīt Zinovijs Brākers, izveidojas spēcīgs vokālais ansamblis Marutas Apsalones vadībā, par šī kolektīva vokālo pedagoģi 1967. gadā kļūst operdziedātāja Anna Žebeka, bet soliste ir Jēkabpils ārste Ciemalda Lūkina, kura veido soloprogrammas. Par dekoratoru kultūras namā sāk strādāt Jānis Valainis, veidojot noformējuma meistardarbus un sagatavojot telpas pasākumiem. Apvienojoties pilsētām 1962. gadā, kultūras namu pārsauc par Jēkabpils rajona kultūras namu. No 1999. gada 1. janvāra, kad toreizējais Jēkabpils rajona pakļautībā atrodošais Jēkabpils rajona kultūras nams juridiski tika nodots Jēkabpils pilsētai, tas bija zināms kā Krustpils kultūras nams. Nosaukuma maiņa bija darbinieku iniciatīva, jo vārds "Jēkabpils" tika lietots pilsētas otras kultūras iestādes - Tautas nama nosaukumā, turklāt, vienlaicīgi būtu nosaukta kultūras iestādes atrašanās vieta - Jēkabpils daļa Daugavas labajā krastā, Krustpilī, kas pirms apvienošanas 1962. gadā bija kādreizējā Krustpils pilsēta.
2011. gadā notika Krustpils kultūras nama rekonstrukcija.
2021. gada 23. septembrī Krustpils kultūras nams tika pārdēvēts par Krustpils kultūras centru.
Darbība
Krustpils kultūras centrs ir viena no lielākajām kultūras iestādēm ne tikai Jēkabpils novadā, bet arī visā reģionā. Kultūras centrā darbojas desmit Tautas mākslas kolektīvi, astoņi amatierkolektīvi un interešu grupas, kopumā iesaistīti aptuveni 350 pašdarbnieki. Kultūras centra radošā un tehniskā potenciāla izmantošanai ir būtiska nozīme Jēkabpils pilsētas vērienīgāko kultūras projektu radīšanā. To vidū ir minami: pilsētas, tradicionālo gadskārtu un bērnu svētki, profesionālu mākslinieku viesizrādes un vieskoncerti, kā arī citi plaša spektra izklaides pasākumi. Krustpils kultūras centra pārziņā ir nodota arī Krustpils saliņā atrodošā pilsētas brīvdabas estrāde.