cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taurs (kalni)
Taurs (tr) ir kalnu sistēma Turcijas dienvidos un dienvidaustrumos. Izvietojusies Mazāzijas kalnienes un Armēnijas kalnienes dienvidu malā un stiepjas 1000 km garumā sākotnēji gar Turcijas Vidusjūras piekrasti un tālāk uz austrumiem līdz Vanas ezeram. Augstākais kalns ir Demirkaziks (3756 m vjl). Taurs tiek iedalīts trijās daļās: Rietumtaurs ap Antaljas līci, Centrālais Taurs ziemeļos no Mersinas un Adanas un Armēnijas Taurs vai Austrumtaurs.
Veidots galvenokārt no kaļķakmens, vidējā un austrumu daļā arī metamorfie un dziļuma ieži. Naftas, alumīnija un polimetāla rūdu atradnes. Ziemeļu nogāzēs subtropu stepes, dienvidu — mūžzaļie subtropu meži un krūmāji, 2200—2400 m augstumā — skujkoku meži, augstāk — alpīnās pļavas.
Eiropas autoceļš E06
Eiropas autoceļš E06 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Tas ir dienvidu-ziemeļu maršruts, kurš sākās Trelleborjā Zviedrijā, un ved cauri visai Norvēģijai uz tās ziemeļu apgabalu Finmarku. Autoceļš beidzās Hjirkenēsē, kura atrodas netālu no Krievijas robežas ar Norvēģiju. Autoceļa kopējais garums ir 3140 kilometri.
Ebots
Ebots (en; sieviešu dzimtē Ebota) ir uzvārds, kas nozīmē "abats" (klostera vadītājs). Personas ar šādu uzvārdu:
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Račas klosteris
Račas klosteris ir Serbijas pareizticīgo klosteris Serbijā, kas atrodas 7 kilometrus uz dienvidiem no Badžinas Baštas. To uzcēla Serbijas karalis Stefans Dragutins (Стефан Драгутин, valdīja 1276. - 1282.). Osmaņu impērijas laikā klosteris vairākas reizes tika nodedzināts. 1826. gadā notika rekonstrukcija.
Transformeri
Transformeri (Transformers) var būt:
Paskāls
Paskāls (simbols: Pa) ir SI spiediena mērvienība. Nosaukta par godu Blēzam Paskālam. Jūras līmenī Zemes atmosfēras spiediens ir apmēram 101000 Pa. Paskālos mēra arī materiālu iekšējos spriegumus un stiprību, taču tad to visbiežāk atvasina par MPa - megapaskāliem, jeb ņūtoniem uz kvadrātmilimetru (N/mm²).
Praksē bieži lieto arī citas spiediena mērvienības: bārs, atmosfēra, tehniskā atmosfēra un dzīvsudraba staba milimetrs (mmHg) jeb tors (torrs).
Malnavas pagasts
Malnavas pagasts ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos, Krievijas pierobežā. Robežojas ar Kārsavas pilsētu un Salnavas, Mežvidu, Mērdzenes un Goliševas pagastiem.
Daba
Malnavas pagasta lielākā daļa atrodas Mudavas zemienē. Ziemeļrietumu daļu aizņem Abrenes nolaidenums, ko no austrumiem un dienvidiem apņem Zilupes līdzenums. Dienvidrietumu stūri aizņem Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlums. Reljefs ir lēzeni viļņots, ar nelieliem plakanvirsmas pauguriem, morēnu līdzenumiem un pārpurvotiem līdzenumi. No Salnavas pagasta iestiepjas Žurlavas-Malnavas grēda, kurā nedaudz uz rietumiem no Malnavas ir pagasta augstākais paugurs - Žurilovas kalns (120 m).
Hidrogrāfija
Upes:
Purvi:
Vēsture
1945. gadā Kārsavas pagastā izveidoja Bozaukas ciema padomi. 1954. gadā Bozaukas ciemam pievienoja likvidēto Nesteru ciemu, 1965. gadā — Kārsavas ciema padomju saimniecības «Malta» teritoriju, 1975. gadā — vēl daļu Kārsavas ciema teritorijas. 1975. gadā Bozaukas ciemu pārdēvēja par Malnavas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā. 2021. gadā Kārsavas novadu iekļāva Ludzas novadā.
Dace Seisuma
Dace Seisuma (dzimusi ) ir latviešu ārste, bijušā Latvijas prezidenta Andra Bērziņa bijusī dzīvesbiedre.
Biogrāfija
No 1989. līdz 1991. gadam mācījusies Cēsu 1. vidusskolā, no 1992. līdz 1994. gadam — Cēsu medicīnas skolā medicīnas māsas specialitātē. No 1994. līdz 1998. gadam studējusi Latvijas Medicīnas akadēmijas Rehabilitācijas fakultātē, kur ieguvusi fizioterapeita un veselības aprūpes bakalaura grādu. 2007. gadā ieguvusi ārsta grādu Rīgas Stradiņa universitātes Medicīnas fakultātē. 2010. gadā ieguvusi ārsta internista grādu Latvijas Universitātes Internās medicīnas rezidentūrā.
No 1998. līdz 1999. gadam strādājusi par fizioterapeiti Līgatnes rehabilitācijas centrā "Skaļupes", pēc tam līdz 2001. gadam bijusi fizioterapeite "Veselības Centrā 4". No 2008. līdz 2010. gadam bijusi ārste stažiere Paula Stradiņa klīniskās universitātes slimnīcas Neatliekamās medicīnas centrā.
Pašlaik ir endokrinoloģe Paula Stradiņa klīniskās universitātes slimnīcas Endokrinoloģijas centrā un Klīnika Premium Medical.
Privātā dzīve
Māte ir ārste. Viņai ir divi brāļi. Ar A. Bērziņu iepazinusies Cēsu pusē neilgi pēc 21. gadsimta sākuma. Viņiem ir arī kopīgs dēls Kristaps Andris. Īsi pirms Bērziņa stāšanās Latvijas prezidenta amatā viņi apprecējušies. 2016. gada janvārī laulība tika šķirta.
Transformeri (filma)
"Transformeri" (Transformers) ir 2007. gada spraiga sižeta filma. Tā ir veidota pamatā ņemot "Transformeru" franšīzes rotaļlietas. Filmas režisors ir Maikls Bejs, bet scenārija autori Roberto Orsi (Roberto Orci) un Alekss Kurcmans (Alex Kurtzman). Galveno lomu spēlē Šia Lebafs, kurš spēlē Semu Vitvicki, pusaudzi, kurš tiek iesaistīts karā starp miermīlīgajiem Autobotiem un ļaunajiem Deceptikoniem, starp diviem "transformeru" grupējumiem, kuri atceļojuši uz planētu Zeme, lai atrastu milzīgu enerģijas avotu. Abu veidu "transformeri" maskējas par dažādiem transporta līdzekļiem, lai cilvēki nespētu atklāt viņu patieso būtību.
Mākoņkalna pagasts
Daba
Atrodas Latgales augstienē. Lielāko daļu pagasta aizņem Rāznavas pauguraine - Latgales augstienes augstākā daļa. Dienvidrietumu daļā atrodas Maltas pazeminājums. Augstākā vieta pagastā - atsevišķais, ainaviskais Mākoņkalns - 247,4 m vjl. Virs apkārtnes Mākoņkalns paceļas par 60 metriem un līdz ar to ir viens no Latvijā iespaidīgākajiem pauguriem. Lielākā pagasta daļa atrodas Rāznas nacionālā parka teritorijā.
Upes
Pagasta teritorijā ir sešas upes:
Ezeri
Pagasta teritorijā ir divdesmit divi ezeri. Lielākie no tiem:
Pagasta teritorijā ir viena mākslīgi izveidota (uzstādināta) ūdenstilpe - Maltečkas dzirnavezers.
Vēsture
Viduslaikos Mākoņkalnā atradās Volkenbergas pils, kuras drupas vēl saglabājušās. Tas bija vissenākais krustnešu cietoksnis Lotigolas zemē, kuru Livonijas ordenis ieguva pēc Jersikas pēdējās dalīšanas 1239. gadā. Ir ziņas, ka jau 1236. gadā šeit bijusi koka pils.
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Maltas pagastā izveidoja Zosnas ciema padomi. Zosnas ciems ietilpis Maltas (1949-1959) un Rēzeknes (pēc 1959. gada) rajonos. 1957. gadā Zosnas ciemam pievienoja likvidētā Dorotpoles ciema kolhoza «Sarkanais karogs» teritoriju, 1959. gadā — daļu likvidētā Lipušķu ciema, 1963. gadā — Pušas ciema kolhoza «8. marts» teritoriju. 1971. gadā padomju saimniecības «Malta» teritoriju pievienoja Špēļu ciemam, bet ciemu pārdēvēja par Mākoņkalna ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Mākoņkalna pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Kultūras pieminekļi
Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis - Volkenbergas (Mākoņkalna) pilsdrupas.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas pagastā: Lipuški (pagasta centrs), Dvarči, Škrjabi, Rukmoni.
Šerona Teita
Šerona Mērija Teita (Sharon Marie Tate, dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu aktrise. 1960. gados viņa nospēlēja nelielas televīzijas lomas, pirms radās iespēja filmēties dažās filmās. Pēc atzinīgu atsauksmju saņemšanas par viņas komēdiju spēlēšanu viņa tika uzaicināta uz Holivudu un nosaukta par vienu no perspektīvākajiem jaunajiem aktierim. Viņa ir bijusi izvirzīta arī Zelta globusa balvai par veiksmīgu aktierspēli filmā Valley of the Dolls (1967). Viņa arī regulāri bija redzama modes žurnālos gan kā modele, gan kā vāka meitene.
Kastere Semeņa
Mokhadi Kastere Semeņa (dzimusi ) ir Dienvidāfrikas vieglatlēte, startē garā sprinta un vidējo distanču skriešanā (400 m, 800 m, 1500 m — visās šajās distancēs ir nacionālo rekordu īpašniece). Divkārtējā olimpiskā čempione 800 m distancē (2012, 2016), kā arī trīs Pasaules čempionāta zelta medaļu īpašniece (2009, 2011, 2017).
Pēc pirmajiem lielajiem panākumiem 2009. gadā tika apšaubīts K. Semeņas dzimums un viņa tika izslēgta no dalības sacensībās, taču drīz tiesības startēt atjaunoja. Vēlākajos gados sportistes dzimuma jautājums diskutēts vairākkārt, līdz 2019. gadā tiesa apstiprināja kā likumīgu Starptautiskās vieglatlētikas federācijas (IAAF) lēmumu, kas liedz sievietēm ar paaugstinātu testosterona līmeni startēt 400 metru līdz jūdzes distancēs. Tādējādi K. Semeņa nevarēs startēt 2019. gada Pasaules čempionātā un aizstāvēt savu titulu.
Karjera
2009. gada Āfrikas junioru čempionātā viņa uzvarēja gan 800, gan 1500 m distancēs. Ar uzvaru 800 m viņa laboja Dienvidāfrikas junioru un pieaugušo rekordu, kā arī Āfrikas junioru čempionāta rekordu. Pēc šīs uzvaras IAAF sportistei lūdza veikt dzimuma testu. Viņa svinēja uzvaru arī 2009. gada Pasaules čempionātā 800 m distancē, uzstādot sezonas labāko laiku pasaulē. Pēc uzvaras Pasaules čempionātā sabiedrībā atkal radās diskusijas par sportistes dzimumu. Viņa tika izslēgta no starptautisko sacensību aprites līdz, kad IAAF deva atļauju atkal piedalīties sacensībās.
Piedalījās Londonā, kur izcīnīja sudraba medaļu 800 m distancē (pēc tam, kad sākotnējā uzvarētāja Marija Savinova no Krievijas tika diskvalificēta par dopinga lietošanu, medaļu sadalījums tika mainīts un K. Semeņu atzina par čempioni). viņa šajā distancē kļuva par olimpisko čempioni.
Marks Reki
Marks Luī Reki (Mark Louis Recchi; dzimis Kemlupsā, Britu Kolumbijā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, spēlējis labās malas uzbrucēja pozīcijā, bijis Kanādas hokeja izlases dalībnieks. 2017. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē. Karjeras laikā pārstāvējis Pitsburgas "Penguins", Filadelfijas "Flyers", Monreālas "Canadiens", Karolīnas "Hurricanes", Atlantas "Thrashers", Tampabejas "Lightning" un Bostonas "Bruins" klubus.
Karjeras beigšanas brīdī viņš bija vecākais aktīvais hokejists NHL līgā, kā arī līderis starp aktīvajiem spēlētājiem gūto punktu un aizvadīto spēļu ziņā.
1988. gada NHL draftā viņu Pitsburgas "Penguins" izraudzījās ar kopējo 67. kārtas numuru.
Karjeras laikā ir trīs reizes izcīnījis Stenlija kausu — 1991. gadā ar Pitsburgas "Penguins", 2006. gadā ar Karolīnas "Hurricanes" (vienīgā sezona šī kluba sastāvā) un 2011. gadā ar Bostonas "Bruins". Tāpat septiņas reizes piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlē, 1997. gadā tika atzīts par spēles MVP.
Kanādas izlases sastāvā ir spēlējis 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, 1993. un 1997. gada Pasaules čempionātā.
Saskaņas Centrs
Politisko partiju apvienība "Saskaņas Centrs" (SC) ir centriski kreisa politiskā apvienība Latvijā, kas aktīvi darbojās no 2005. līdz 2014. gadam. Izveidota 2005. gadā (veidoja partijas Tautas saskaņas partija, "Jaunais Centrs" un Daugavpils pilsētas partija). 2010. gadā trīs tajā ietilpstošās partijas apvienojās vienā sociāldemokrātiskā partijā "Saskaņa", kas veidoja apvienību "Saskaņas Centrs" kopā ar Latvijas Sociālistisko partiju. Līdz 2014. gadam apvienība piedalījās visās Saeimas, pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās. 2014. gadā notikušajās Eiropas Parlamenta vēlēšanās un 12. Saeimas vēlēšanās apvienība nepiedalījās un to veidojošās partijas izvirzīja katra savu deputātu kandidātu sarakstu.
Vēsture
Tautas saskaņas partija (TSP), "Jaunais Centrs" (JC) un Daugavpils pilsētas partija (DPP) nodibināja apvienību "Saskaņas centrs". Tam sekoja Jāņa Jurkāna izstāšanās no paša vadītās TSP. Par pirmo apvienības priekšsedētāju kļuva JC līderis Sergejs Dolgopolovs, bet jau 29. oktobrī viņu šajā amatā nomainīja 2005. gada vasarā TSP iestājies Pirmā Baltijas kanāla žurnālists Nils Ušakovs. Decembrī apvienībai pievienojās Latvijas Sociālistiskā partija, kuras pārstāvji tomēr neiestājās SC frakcijās Rīgas domē un 8. Saeimā.
Pirms 9. Saeimas vēlēšanām tika izdotas partijas avīzes "Tava avīze" un "Твоя газета". 2006. gada oktobrī 9. Saeimas vēlēšanās SC ieguva 14,42% balsu un 17 vietas Saeimā (TSP — 11, LSP — 4, JC — 1, DPP — 1).
Vēl veiksmīgākas apvienībai bija 10. Saeimas vēlēšanas 2010. gada oktobrī, kur SC ieguva 26,04% balsu un 29 vietas Saeimā. 2010. gadā, apvienojoties Tautas Saskaņas partijai, "Jaunajam Centram" un Sociāldemokrātiskajai partijai izveidojās jauna politiskā partija — "Saskaņa", 2011. gadā tai pievienojās arī Daugavpils pilsētas partija, kamēr Latvijas Sociālistiskā partija saglabāja neatkarīgas partijas statusu un kopā ar partiju "Saskaņa" veido apvienību "Saskaņas Centrs".
Saskaņā ar TV3 raidījuma "Nekā personīga" 2011. gada pētījumu "Saskaņas Centrs" bija balsojumu dalības ziņā visneaktīvākā 10. Saeimas frakcija. No 1394 atklātajiem balsojumiem tikai 75 piedalījās visi "Saskaņas Centra" deputāti, lielākoties par valsts finanšu sadali, pilsonības un imigrācijas jautājumiem, komunistiskajā un nacistiskajā režīmā cietušajiem, valsts svētku un atceres dienām, pašvaldību pilnvarām, bāriņtiesām, Kriminālprocesa, Civilprocesa un Administratīvo pārkāpumu kodeksa grozījumiem, regulējumu radio un televīzijas jomā, kā arī autopārvadājumu un būvniecības nozarēs. Pavisam bija reģistrēti 4888 Saskaņas Centra deputātu nebalsošanas gadījumi, bet frakcijas priekšsēdētājs Jānis Urbanovičs nepiedalījās teju pusē jeb 653 no visiem 10. Saeimā notikušajiem balsojumiem, kas bija apmēram trīsreiz vairāk nekā otrajam lielākajam nebalsotājam.
Ārzemju sadarbība
2009. gada 21. novembrī "Saskaņas Centra" Saeimas frakcijas vadītājs Jānis Urbanovičs Sanktpēterburgā pēc Krievijas varas partijas "Vienotā Krievija" kongresa parakstīja sadarbības līgumu starp abām partijām. 2011. gada 20. maijā pēc otrā Ķīnas-Eiropas politisko partiju foruma Urbanovičs parakstīja memorandu par "Saskaņas Centra" sadarbību ar Ķīnas komunistisko partiju.
2017. gada 24. jūlijā "Saskaņas Centra" politiķis Ivars Zariņš izteicās, ka "Saskaņas Centra" sadarbības līgums ar "Vienoto Krieviju" latviešiem pašlaik esot 2. svarīgākais līgums pēc NATO līguma, jo nodrošinot stabilitāti valstī un novēršot pārējo krievisko politisko spēku radikalizēšanos. 2017. gada 9. oktobrī intervijā "Saskaņas Centra" vadītājs Nils Ušakovs atklāja, ka 2015. gadā, pievienojoties Eiropas Sociālistu partijai, "Saskaņas Centra" sadarbības līgums ar "Vienoto Krieviju" vairs nav spēkā, jo Eiropas Sociālistu partija attiecības ar trešajām pusēm tradicionāli veidojot centralizēti.
Tomēr, kā vēlāk intervijā norādīja Urbanovičs, "Saskaņas Centra" sadarbības līgums ar Ķīnas Komunistisko partiju pēc Eiropas Sociālistu partijas vadītāju ieteikuma lauzts netika. Analītiskais žurnālists Māris Zanders un politologs Juris Rozenvalds šādu nevienlīdzīgu pieeju un paziņojumu par līguma laušanu tikai ar "Vienoto Krieviju" vērtēja kā formālu un saistīja ar "Saskaņas Centra" centieniem nākamajā Saeimā nokļūt koalīcijā. Līdzīgu viedokli pauda arī no "Saskaņas" ievēlētais Eiropas Parlamenta deputāts Andrejs Mamikins, kurš līguma laušanu kritizēja kā piekāpību.
Skandāli
2005. gada 18. martā Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs aizdomās par aptuveni 14 000 latu liela kukuļa piedāvāšanu Ilmāram Ančānam, lai panāktu Jūrmalas bijušā mēra Jura Hlevicka pārvēlēšanu, t.s. Jūrmalgeitā aizturēja „Saskaņas Centrā” ietilpstošās partijas „Jaunā Centra” deputāta kandidātus — Leonīdu Lasmani un Gvido Hariju Volbrugu. Lasmanis tiesas procesa laikā pameta valsti un šobrīd ir izsludināts starptautiskā meklēšanā, bet Volbrugam Zemgales apgabaltiesa 2007. gada 19. martā piesprieda nosacītu brīvības atņemšanu uz trim gadiem ar pārbaudes laiku uz trim gadiem.
2005. gadā 26. maijā Latgales apgabaltiesa par vainīgiem vēlētāju ietekmēšanā un viņu balsu uzpirkšanā par labu „Jaunā Centra” biedriem Igoram Ignatjevam un Irēnai Seikstei 2005. gada Rēzeknes domes vēlēšanās atzina Jāni Krēsliņu un Anfinogenu Goršanovu, piespriežot viņiem attiecīgi 1600 latus un 1040 latus lielu naudas sodu. Domes vēlēšanu rezultāti tika atcelti un tika sarīkotas atkārtotas vēlēšanas, Pēc skandāliem Jaunais Centrs izplatīja paziņojumu, ka „kategoriski un pilnībā norobežojas” no balsu pirkšanas vēlēšanās Jūrmalā un kukuļdošanas Jūrmalas mēra vēlēšanās.
2007. gada 11. oktobrī Zemgales apgabaltiesa par vēlētāju balsu pirkšanu Saskaņas Centra labā 9. Saeimas vēlēšanās Jelgavas rajonā par vainīgiem atzina deputāta Andreja Klementjeva brāli Juriju Klementjevu un trīs uzņēmuma SIA „Limbrus” meistarus — Vadimu Lukjancevu, Aivaru Markovu, Sergeju Grigorjevu —, kura valdes priekšsēdētājs ir Jurijs Klementjevs, piespriežot viņiem attiecīgi 6000 latu, 2400 latu, 1200 latu un 1200 latu naudassodus. "Saskaņas Centra" Saeimas frakcijas vadītājs Jānis Urbanovičs par notikušo pauda nožēlu un apgalvoja, ka vēlētāju balsu pirkšana notikusi bez partijas ziņas. Pēc skandāla Jurijs Klementjevs partiju pameta.
2008. gada 4. martā Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs aizdomās par 4100 latu liela kukuļa pieprasīšanu un pieņemšanu aizturēja „Jaunā centra” biedru un Rīgas domes Labklājības departamenta Juridiskās nodaļas vadītāju Orlando Rozenu, kam 2014. gada 17. martā Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesa piesprieda 5 gadu cietumsodu.
2009. gada 9. jūnija rītā Drošības Policija aizdomās par vēlētāju uzpirkšanu 2009. gada Viļānu novada domes vēlēšanās aizturēja "Saskaņas Centra" deputāta kandidātu Artūru Ornicānu, kam Augstākā tiesa vēlāk piesprieda 960 eiro naudassodu.
2010. gada 14. jūnijā Latvijas Ekonomikas policija par krāpšanu lielā apmērā apsūdzēja „Saskaņas Centra” 10. Saeimas deputātu Juri Silovu un viņa sievu. Silovs, vēl būdams Garkalnes novada domes priekšsēdētājs, slēpis pēdas avārijai, ko alkohola reibumā izraisījis ar dienesta auto, un izkrāpis no apdrošinātājiem naudu. 2011. gada 12. aprīlī Silovs nolika Saeimas deputāta mandātu. 2014. gada 10. oktobrī Rīgas rajona tiesa Silovam piesprieda trīs gadu cietumsodu, ko viņš pārsūdzēja, turpinot strādāt Garkalnes novada domes nākamajā sasaukumā un saglabājot Garkalnes novada domes priekšsēdētāja vietnieka amatu. 2017. gada 4. decembrī lietas iztiesāšana tika pabeigta, tiesai reālo cietumsodu aizstājot ar 19 000 eiro soda naudu. Līdz ar notiesājošo spriedumu Silovs zaudēja Garkalnes novada domes priekšsēdētāja vietnieka amatu.
2011. gadā par elektrības zagšanu, iejaucoties elektrības skaitītāja konstrukcijā, tika sodīts "Saskaņas Centra" Saeimas deputāta Igora Meļņikova ģimenes uzņēmums SIA "Karavīrs". Meļņikovs apgalvoja, ka neko nav zinājis un, ka skaitītājā radusies kļūda. 2012. gadā Valsts ieņēmumu dienests veica auditu un Meļņikovu atkārtoti sodīja par nodokļu nemaksāšanu, liekot viņam samaksāt 76 000 eiro papildu aprēķināto nodokli, nokavējuma naudu un soda naudu. Meļņikovs audita rezultātus pārsūdzēja, taču Valsts ieņēmumu dienests to noraidīja un uzrēķinu atstāja spēkā.
Alabastrs
Alabastrs ir smalkgraudains minerāla — ģipša paveids. Senos laikos terminu "alabastrs" attiecināja arī uz cita minerāla — kalcīta smalgraudainu paveidu.
Kalcīta alabastrs ir cietāks par ģipša alabastru, tas reaģē ar sālsskābi.
Kalcīta alabastrs
Sākotnēji terminu "alabastrs" attiecināja tikai uz cēlas krāsas smalkgraudainu kalcīta paveidu. Šādu kalcīta alabastru ieguva Ēģiptē, Alabastronā, no kurienes arī cēlies šī materiāla nosaukums. Nereti gan uzskata, ka tieši Alabastrona ieguvusi savu nosaukumu no šī materiāla un vārda "alabastrs" cilme meklējama arābu valodā. No alabastra izgatavoja ļoti pieprasītas mazas parfīma pudelītes un vāzes ziedēm. Taču no alabastra izgatavoja arī lielākus priekšmetus. No viena alabastra gabala izgatavots puscaurspīdīgs sarkofāgs apskatāms Soāna muzejā Londonā — tas atrasts faraona Seti I kapenēs pie Tēbām.
Plānās kārtās griezts kalcīta alabastrs ir pietiekami caurspīdīgs, lai to izmantotu kā logu stiklu. Šādu pielietojumu tas guvis viduslaiku baznīcās, jo īpaši Itālijā, taču tas izmantots arī mūsdienu arhitektūrā, piemēram 2002. gadā uzceltajā Mūsu Eņģeļu dievmātes baznīcā Losandželosā.
Kalcīta alabastru iegūst Ēģiptē — pie Suecas un Asjūtas. Daudzi seni alabastra karjeri atrodas pie Tellelamarnas. Alžīrā alabastru ieguva Orānas provincē. Meksikā netālu no Pueblas Lapedrarā atrod skaistu iezaļganu kalcīta alabastru. Kalcīta alabastru iegūst arī ASV — Arizonā, Jūtā, Kalifornijā, Kolorādo, Virdžīnijā.
Ģipša alabastrs
Mūsdienās termins "alabastrs" apzīmē smalkgraudainu, cēlas krāsas ģipsi. Arī šo materiālu izmantoja jau senatnē, piemēram, Sīrijā 4 g.t. pmē., Mezopotāmijā 3 g.t. pmē.
Ģipša alabastru atrod arī Anglijā, kur tas izmantots jau 15. gadsimtā altāru un svētbilžu izgatavošanā. Nozīmīgas alabastra atradnes atrodas Itālijā, Toskānā, kur to nereti iegūst pazemē izvietotās raktuvēs (Volterras rajons). Visizmalcinātākais alabastrs tiek atrasts Kastelinā (Castellina) un tas jau viduslaikos tika sūtīts izcilākajiem Florences meistariem skulptūru izgatavošanai.
Mūsdienās alabastru joprojām izmanto greznu baznīcas piederumu izgatavošanā, kā arī namu kāpņu telpu noformēšanā — kāpņu margu un dažādu rotājumu izgatavošanai. Alabastrs ir mīksts un no tā viegli izgatavot krāšņus rotājumus. Tai pat laikā tas šķīst ūdenī un to nevar izmantot rotājumiem, kas paredzēti ārtelpām.
Lai samazinātu alabastra caurspīdīgumu un tādējādi to padarītu līdzīgu marmoram, no alabastra izgatavotus izstrādājumus iemērc ūdenī un ļoti uzmanīgi karsē līdz temperatūrai, kas tuvu vārīšanās punktam. Ja šī procedūra netiek veikta pietiekami uzmanīgi, izstrādājums kļūst līdzīgs krītam. Veiksmīgi karsēti paraugi ir nedaudz cietāki par ģipsi un atgādina marmoru, tos dēvē par marmo di Castellina.
Alabastru var arī iekrāsot, to karsējot pigmentētā šķīdumā. Šādā veidā var veiksmīgi izgatavot koraļļa atdarinājumus.
Melnais alabastrs
Trīs vietās pasaulē atrod arī melnas krāsas ģipša alabastru:
Titrēšana
Titrēšana ir viena no kvantitatīvās ķīmiskās analīzes metodēm, ar kuru nosaka vielas koncentrāciju kādā šķīdumā, piemēram, NaOH koncentrāciju vai ūdens cietību. Titrēšanā izmanto noteiktu reaģentu ar precīzi zināmu koncentrāciju. Reaģents reaģē ar nosakāmo vielu, samazinot tās daudzumu šķīdumā, kas izmaina kādu šķīduma īpašību (pH, redokspotenciāls, utt.), kuru tālāk nosaka ar indikatoru vai redoksindikatoru (parasti tā ir kāda organiska krāsviela, kas maina krāsu, mainoties šķīduma īpašībām). Titrimetrijas metodes iedala pēc šīs izmainītās īpašības. Mūsdienās titrēšanai pārsvarā lieto automātiskās titrēšanas iekārtas (titratorus). Šīs ierīces automātiski dozē šķīdumus un potenciometriski nosaka titrēšanas beigu punktu; krāsu indikatori šādai titrēšanai nav nepieciešami.
Rīgas Futbolklubs
Rīgas Futbolklubs arī RFK bija Latvijas futbola klubs no Rīgas.
Titrēšana
Reaģentu liek klāt tikmēr, kamēr tas izreaģē ar visu nosakāmo vielu. Šo daudzumu nosaka pēc indikatora krāsas maiņas. Reaģentu parasti iemēra ar bireti. Tādējādi reaģentam ir zināma koncentrācija (to pagatavo, precīzi iesverot vielu un izšķīdinot precīzā tilpumā šķīdinātāja) un tilpums (pēc titrēšanas pabeigšanas). Savukārt nosakāmajai vielai ir zināms tilpums, bet nav zināma koncentrācija, kuru var aprēķināt.
Titrēšanai nepieciešams, lai nosakāmā viela būtu šķidrā veidā. Ja tā ir cietviela, to ir jāizšķīdina (bieži vien gan šis process ietver ķīmisku reakciju, bet tas būtību nemaina), ja nosakāmā viela ir ļoti koncentrēts šķīdums, to ir jāatšķaida. Lai arī parasti par šķīdinātāju nosakāmajai vielai un reaģentam lieto ūdeni, tomēr dažreiz lieto eksotiskākus šķīdinātājus (ledus etiķskābe, šķidrs amonjaks, 100% sērskābe, 100% etanols), jo tur kāda no vielām šķīst labāk, vai arī to lieto, lai iegūtu plašāku pH vērtību intervālu. Ja nosakāmā viela ir cietviela, to sākumā nosver, pēc tam izšķīdina un šķīdumu atšķaida līdz precīzi zināmam tilpumam. Ja nosakāmā viela ir šķidrums, tad iemēra tilpumu. Abos gadījumos iegūst šķīdumu ar precīzi zināmu tilpumu, kurā ir precīzi zināms sākotnējā parauga tilpums vai masa (bet nav zināms nosakāmās vielas daudzums paraugā). No šī šķīduma parasti paņem zināmu mazāku tilpumu (kuru atšķaida vēl zināmu skaitu reižu). Tam pieliek indikatoru un, ja nepieciešams, buferšķīdumu (ja reakcijas norisei nepieciešams noteikts pH intervāls) un/vai maskēšanas reaģentu (ja nosakāmās vielas šķīdums bez nosakāmās vielas satur arī kādu citu vielu, kas var reaģēt ar titrēšanas reaģentu, šo citu vielu tad pārvērš savienojumā, kas nereaģē ar titrēšanas reaģentu).
Titrēšanas metodes
Pēc reakcijas veida starp reaģentu un nosakāmo vielu, titrēšanas metodes iedala:
Titrēšanas process
Paņem noteiktu daudzumu nosakāmās vielas šķīduma, tam pievieno indikatoru un pilina klāt reaģentu ar zināmo, precīzo koncentrāciju. Kad mainās indikatora krāsa (t.i., sasniegts titrēšanas beigu punkts), tad pārstāj pievienot reaģentu. Nosaka reaģenta daudzumu un to pieraksta. Precīziem mērījumiem to atkārto vairākas reizes, aprēķina vidējo un nosaka šķīduma koncentrāciju.
Demirkaziks
Demirkaziks, arī Kaldidags, ir augstākā virsotne Taura kalnos, Turcijas dienvidos. Izvietojies Centrālā Taura masīvā Aladaglara grēdā Nigdes ila austrumos. Veidots no kaļķakmens. Nogāzēs līdz 1800 m augstumam — meži, augstāk — krūmi un pļavas.
Gotika
Gotika ir tēlotājmākslas un arhitektūras stils, kas aizsākās Krusta karu laikā aptuveni 12. gadsimta vidū Francijā. Tā rašanos ietekmējis islāma mākslas greznums, vieglums un graciozitāte, tādēļ agrākā romānikas stila smagnējība sāka šķist pārāk drūma un nomācoša. Francijas 13. gadsimta gotiskā tēlniecība, kuras pirmie lielie centri bija Parīze, Šartra, Amjena, Reimsa un Burža, vispirms ietekmēja tuvējo Flandriju un Spāniju, tad Angliju, Vāciju, Skandināvijas zemes un Itāliju.
Gotiku tradicionāli iedala trīs posmos — agrajā, dižgotikā un vēlajā jeb t.s. liesmojošajā gotikā. Gotikas stila māksla valdīja Eiropā līdz pat 15. gadsimtam, kad par noteicošo kļuva renesanses stils. 18. gadsimta vidū sākās gotiskā stila atdzimšana (neogotika), tā attīstījās 19. gadsimtā un turpinājās arī 20. gadsimtā galvenokārt baznīcu un augstskolu arhitektūrā.
Nosaukums
Jēdziens "gotika" izveidojās renesanses laikmetā kā nievājošs apzīmējums iepriekšējā laikmeta mākslai, kas tika uzskatīta par barbariem (gotiem) raksturīgu un rupju, taču vēlāk jēdziens šo nozīmi zaudēja.
Raksturojums
Gotika savu pilnību sasniedza sakrālās arhitektūras celtnēs, it īpaši viduslaiku katedrālēs. Grandiozās gotikas katedrāles ļoti atšķīrās no romānikas dievnamiem. Gotikai raksturīgais būvformu vertikālisms un to dinamiskie kārtojumi radija iespaidu, it kā viss būvķermenis trauksmaini tiektos uz augšu, ko kāpināja augstie, ažūras torņi, dažādi vertikāli arhitektoniski rotājumi, lielie logi ar smailloka arku augšējiem noslēgumiem, gaismēnu mijā grimstošās plastiski greznotās fasādes un dziļie portāli, kas bija ieguvuši neparastus, it kā no mežģīnēm veidotus smalkus vainagojumus. Par arhitektūru nereti mēdz teikt, ka tā ir sastingusi mūzika, ka tās formas ir it kā ar acīm skatāmi brīnišķīgi skaņu viļņi, kas pauž vārdos neizsakāmas izjūtas un noskaņas. Attiecībā uz gotikas celtnēm minētais teiciens sevi pilnībā attaisno.
Gotiskā māksla
Gotiskās mākslas aizmetņi saskatāmi jau 12. gadsimta Francijas grāmatu miniatūru gleznojumos. Monumentālā glezniecība sākās 13. gadsimtā kā stiklu glezniecība. Katedrāles sienām gandrīz pilnīgi izbeidzoties, un krāsainai iekšgaismai rodoties, panīkst romānisma laikmeta plašā fresku māksla. Francijā gotiskās freskas ir retums. Sienu gleznas tur pārvēršas ornamentālos gleznojumos. Katedrāļu stikla gleznās 13. gadsimtā dažos gadu desmitos ieviešas neredzēta krāsainība, kas pa daļai bija krusta karu atnestais austrumu atspulgs. Viskrāšņāk mirdz lielās rozes gotisko katedrāļu fasādēs. Senie oriģinālie stikli uzglabājušies vienīgi Šartras katedrālē. Parīzes un citu katedrāļu stikli tika atjaunoti pēdējos gadu simtos. Gotiskā stikla glezniecībā atspuguļo tās dekoratīvo raksturu. Bet dekoratīvais domāts tikai kāpinājumam. Bez tā necieš būtība. 14. gadsimtā krāsas lielos logos nozūd un ieviešas pelēks vienkrāsains tonējums — grizajs. 15. gadsimtā perspektīvas gleznojumi galīgi izbeidz dekoratīvo stiklu glezniecību. Sākas otas tonējums okerā. Līdzīga attīstījās stikla glezniecība citur. 14. gadsimtā izaug lielā gotiskā altāru glezniecība un portretu māksla pilīs. Sākas stāvglezniecības laikmets, kad arvien noteiktāk izpaudās mākslinieku personība. 14. gadsimtā brāļi van Eiki savās altārgleznās pirmie uzsāk caurspīdīgo gleznošanas tehniku. Krievijā gotiskās mākslas gars saviļņo Novgorodas glezniecības vēso bizantiešu — romāņu stilu. Jau 14. gadsimtā te izaug nacionāla māksla.
Gotiskā krāsu māksla plaši lietota katedrāles iekšienes tēlu izdaiļošanā. Tādi tēli vēl saglabājušies Amjenas katedrālē. Pāreja no romānisma uz gotiku glezniecībā ir ļoti neskaidra, bet var redzēt stila sākumu, kas ir vairāk drūms, tumšs un emocionālāks nekā iepriekšējais stils.
Gotiskā arhitektūra
Gotiskās arhitektūras dzimtene ir Francija. Gotika iesākusies, izveidojusies un galīgi nostiprinājusies baznīcu (sevišķi — katedrāļu) celtniecībā. Francijas arhitektūras ietekmē gotikas stils izplatījās arī Francijas kaimiņzemēs, bet 12.—13. gadsimta mijā — arī pārējās Eiropas zemēs. 1175. gadā gotiskā arhitektūra ienāca Anglijā, kad franču meistara Gijoma no Sensas vadībā tika pārbūvēts Kenterberijas katedrāles koris.
Ap 12. gadsimtu stingri kopotā sistēmā apvienojās trīs gotikas konstruktīvie pamatelementi — ribu spriešļi, smailais loks un atbalstu arka. Katrs no šiem elementiem bija arhitektūrā pazīstams jau no seniem laikiem. Smailā loka forma nebija sveša Senajā Ēģiptē, Egejas laikmetam, Senajā Romā, islāma arhitektūrā, nemaz nerunājot par neskaitāmiem gadījumiem gotikas priekštecē romānikā; arī ribu spriešļi lietoti jau sen pirms gotikas. Tā redzams, ka gotika savus galvenos konstruktīvos elementus nav pilnīgi no jauna radījusi, bet gan tos apvienojusi savā īpatnējā, vēl nekad un nekur nebijušā stingrā sistēmā. Visi gotikas stila elementi arhitektūrā izceļ vertikalitāti. Jaunie gotikas konstruktīvie paņēmieni, šķiet, sākumā saistījuši visu cēlēju uzmanību, tā, ka dekorācija bija otrā plāna lomā. Tai nav arī tās vienības, kas jūtama konstruktīvos paņēmienos.
Visumā gotikas dekorācijai ir trīs avoti. Pirmais no tiem neapšaubāmi verd no antīkās. Kropļotā interpretācijā doriskie, korintiskie un kompozitkapitelli, akanti, kīmatiji u.c. antīkās dekorācijas piederumi iepinušies itāliešu gotikā. Lielā skaitā šie elementi sastopami arī Dienvidfrancijā un pat Skandināvijā. Šajos darinājumos gotika izrādās par vāju, lai pārkausētu antīko formu īpatnēji gotiskā veidojumā. Daudz plašāk gotika būtu varējusi izmantot savai rotai otru avotu — romāniku, kas hronoloģiskā kārtībā bija gotikas priekštece. Tomēr nav vērojams, ka gotika būtu nopietni mēģinājusi plašā vērienā balstīt savu rotu uz romānikas paraugiem.
Kā trešais un galvenais gotikas rotas avots — vietējā augu valsts. Svaigā un viscaur reālistiskā veidojumā agrā gotikā parādās efeja, vīnogulāja vai dadža lapas; vīnogu ķekari un tīteņi; čiekuri un rožu ziedi, dažādu koku lapas u.c. Dižgotikā šie veidojumi gūst stingru stilizāciju. Vēlā gotikā arhitektoniskais ornaments saplūst fantastiskā locījumu mudžeklī vai arī pieskaras rupjam naturālismam. Kolonna no seno grieķu laikmeta līdz pat gotikai bija nepārtraukti ieņēmusi izcilāko vietu celtņu arhitektoniskā izdaiļojumā. Gotika, protams, nevarēja pēkšņi atraisīties no kolonnas, un agrās būvēs kolonna vai nu izpilda galvenā atbalsta uzdevumu, vai arī piekļaujas tam kā dekoratīva piedeva. Abos gadījumos radās nepatīkama distance: spriešļu smailie loki traucās augšup, kolonnas likās gaidām slodzi lejup. Tai brīdī, kad gotika sāka apjaust vertikālismu par savu tieksmju īsto paudēju, kolonnai bija jāpazūd. Un tā arī notika. baznīcas klona līdz pašam spriešļu koptura akmenim slienas stiegrainas gotikas profils. Kā gotikas īpatnēji rotājumi vēl jāatzīmē logu un portālu zelmiņi, attornīšu jeb fiales, krusta ziedi, rāpuļi un strūklenieki. Gotikas vienkāršais kanoniskais rotājums kļūst ļoti daudzpusīgs.
Gotika pievērsa lielu uzmanību torņu arhitektūrai, ko ar pilnu tiesību var apzīmēt par gotikas lepnumu un triumfu. Iepriekšējā romānika nebija skopojusies torņu celšanā, bet varbūt pat pārāk izšķērdīgi lietojusi līdzekļus torņu arhitektūrai. Gotikas vertikālisma tieksme saskatīja tornī savu spēcīgāko paudēju, tādēļ torņu arhitektūru gotika, salīdzinot ar romāniku, vēl ievērojami kuplināja. Pēc torņu augšējā nobeiguma izšķir divus tipus: strupi noslēgtos torņus, kas raksturīgi Itālijai, bet sastopami arī franču un angļu gotikā, un smaili noslēgtos torņus, kas valda vācu gotikā un no tās atkarīgās zemēs, bet citās zemēs, atskaitot Itāliju, atrodas skaitliskā pārsvarā pār pirmo tipu. Gotikas laikmeta kolektīvā mākslas griba un spēja ir tik viengabalaina, ka arī šīs jaunās atvasinātās un dažreiz arī strupinātās formas spilgti pauž gotikas kopīgo garu.
Gandrīz visa gotisko katedrāļu arhitektūra ir balstīta uz vienu galveno tā laika izgudrojumu — jauno karkasu konstrukciju, kas arī padara šīs katedrāles viegli atpazīstamas.
Gotiku visumā izbeidz 16. gadsimta renesanse, ko ievadīja jau 1420. gadā F. Brunelleski ar Florences doma kupolu. Tomēr galīgi atmesta nav gotika vēl renesanses laikmetā, sevišķi sakrālā būvniecībā.
Romantikas laikmetā gotika vēlreiz neogotikas formā piedzīvoja jaunu uzplaukumu, bet jau 20. gadsimtā tā galīgi ierindojās vēsturisko stilu arhīvā.
Tēlniecība gotiskajā arhitektūrā
Gotiskais stils savu augstāko pakāpi tēlniecībā sasniedz 13. gadsimtā Francijā. Tā sākums manāms jau 12. gadsimta pirmajā pusē romāņu augstā stila kustīgos ciļņos Langdokā, Puatū, Burgundijā un citur. Tālāk romāņu gotikas raisītāji ir Lemānas un Šartras katedrāles tēlnieki 12. gadsimta otrajā pusē. Lai tēlu pilnīgi ieskaņotu celtnē, viņi sāk veidot vertikālas stabu figūras. Šī doma atraisa 13. gadsimta sākumā agrās gotikas lielo tēlniecību jau smailā loka portālos Parīzes Dievmātes katedrāles fasādē, Šartras katedrāles sānu fasādes, Lanas katedrālē u.c. Tās uzdevums ir monumentāli stāstīt. Kāpjošā noskaņā no katedrāles apakšu vārtiem līdz torņu galiem, risinās šie plastiski domātie stāsti. Tie pauž kristānisma tēmas, vecās derības leģendas un arī laicīgus sižetus. Celtnieciskā noskaņa gotisko tēlniecību tomēr neattur tuvoties dabiskām formām, pretēji agrākai dekoratīvi noslēgtai klosteru mākslai. Visai tuvu grieķu antīkai tā ap 13. gadsimta vidu Pikardijā u.c. apvidos. Rensas katedrāles fasāde pirms sagraušanas lepojās ar klasiskās gotikas tēliem, kuriem zīmīgi sīki krokotie drānu kritumi. Vislielāko pilnību gotiskais tērpu veidojums sasniedz ap 1250. gadu Parīzes Sainte-Chapelle apustuļu figūras, kā arī Parīzes Dievmātes katedrāles šķērskuģa portālā. 13. gadsimta beigās gotikā atkal pastiprinājās konstruktīvais un trīsstūra moments, izpauzdamies gotikas vēlā posma stāva un kakla izliekumos. Tas redzams Parīzes Dievmātes katedrāles ziemeļu šķērskuģa vārtos smalki zīmētā Madonnas tēlā, drīz pēc tam Rensā u.c. Francijas pilsētās. Atkārtots, šis jaunais paņēmiens jau 14. gadsimtā pārvērtās manierē, zaudējot svaigumu. Ekspresīvā kustīgumā radās sarežģīta līniju mistika. 15. gadsimta beigās gotiskā tēlniecība nogrima gleznaini liriskā izpaudumā.
Anglijā gotiskā tēlniecība attīstījās agri, bet vairāk katedrāļu iekšienē. Bagātīgi uzplauka kapu pieminekļu māksla. Vācijā gotiskā tēlniecība attīstījās lielo Francijas katedrāļu ietekmē. Gotikas stila pieminekļi saglabājušies Austrijā, Polijā, Ungārijā un Skandināvijā. No metāla pieminekļiem uzglabājušies tikai divi 13. gadsimta bronzas tēli Amjēnas katedrālē, visi pārējie vēlāko karaļu un revolūcijas laikā pārkausēti.
Gotika Latvijā
Gotikas stilā ir uzceltas visas senākās Latvijas viduslaiku mūra baznīcas un pilis:
Ventilators
Ventilators ir ierīce gāzu pārvietošanai. Tos lieto, ja gāzes pārvietošanai nepieciešamais spiediens ir mazāks par ~150 kPa. Iekārtas, kas nodrošina lielākus spiedienus, sauc par kompresoriem.
Iedalījums
Ventilatorus iedala:
Aksiālie ventilatori
Tie ir plaši izplatīti dažādās dzesēšanas sistēmās (piemēram, datoriem, automašīnām, utt). Ja gāzi ir jāpārvieto caur cauruli, ventilatoru parasti ievieto caurules iekšienē; ja gaisu nepieciešams tikai samaisīt, lieto ventilatorus bez apvalka. Aksiālos ventilatorus iespējams darbināt arī reversīvi (var sūknēt gāzi uz vienu pusi, bet, ja griež uz otru pusi, var sūknēt arī uz otru pusi).
Aksiālajos ventilatoros gāzes plūsma ir paralēla vārpstai. Sprauga starp apvalku un darba ratu ietekmē sasniedzamo spiedienu. Lāpstiņu forma būtiski ietekmē ventilatora efektivitāti. 20. gs. 20. gados, kad mēģināja izveidot pirmos aksiālos kompresorus, pirmie mēģinājumi izgāzās, jo tika lietotas plakanas lāpstiņas, ar kurām nebija iespējams sasniegt pietiekošu efektivitāti. Visefektīvākie ir aksiālie ventilatori ar uz vienu pusi izliektām, mainīga biezuma lāpstiņām (airfoil), taču tie darbojas tikai vienā virzienā. Ja nepieciešams reversīvais ventilators, tad tam vajag simetriskas formas lāpstiņas.
Ja nepieciešams lielāks spiediens, iespējams vairākus ventilatorus salikt citu aiz cita (virknē). Ventilatoriem šādu risinājumu parasti nelieto. Šādi ir aksiālie kompresori, kurus lieto gāzturbīnās. Tiem ir mazāks ārējais diametrs pie tādas pašas ražības nekā centrbēdzes kompresoriem.
Centrbēdzes ventilatori
Centrbēdzes ventilators sastāv no skrejrata (rotora), darba lāpstiņām un spirālkameras. Skrejratu veido rumba, kas nostiprināta uz vārpstas, disks un darba lāpstiņas. Sūcvads pievienots spirālkamerai ass virzienā, bet spiedvads iziet no tās rata pieskares virzienā. Skrejratam griežoties, ventilatora sūces atvērumā rodas retinājums un gaiss ieplūst ventilatorā. Skrejratā gaiss maina virzienu par 90o, saspiežas, un centrbēdzes spēku iedarbības rezultātā tiek izmests spirālkamerā un tālāk spiedvadā.
Skrejrata darba lāpstiņas var būt izliektas uz priekšu, atpakaļ vai var būt radiālas. Ventilatori, kuriem ir uz priekšu izliektas lāpstiņas, attīsta lielāku spiedienu, bet ventilatoriem ar atpakaļ izliektām lāpstiņām ir lielāks lietderības koeficients un mazāks trokšņa līmenis.
Šeškines seņūnija
Šeškines seņūnija (lt) ir Viļņas mikrorajons un seņūnija. Tā ir relatīvi jauna apkaime, kas atrodas Viļņas ziemeļos, tās būvniecība tika uzsākta 1977. gadā.
Ventilators
Centrbēdzes ventilatori
Atkarībā no attīstītā spiediena, ventilatorus iedala:
• zemspiediena (1000 Pa);
Šeškines seņūnija
Šeškinē pamatā atrodas dzīvojamās ēkas, bet tajā atrodas arī viens no lielākajiem Austrumeiropas iepirkšanās centriem Akropolis. Šeit atrodas arī otra lielākā sporta būve Lietuvā, Siemens Arena, un arī Lietuvos Rytas Arena. Kopš 2007. gada 1. jūnija blakus Siemens Arena atrodas arī vienīgais akvaparks Viļņā.
Ventilators
Centrbēdzes ventilatori
• vidēja spiediena (1000-3000 Pa);
• augstspiediena (3000-12000 Pa).
Šeškines seņūnija
Agrāk šajā vietā atradās ciems ar nosaukumu Šeškine, no tā arī cēlies apkaimes nosaukums.
Ventilators
Centrbēdzes ventilatori
Centrbēdzes ventilatorus lieto ēku piespiedu ventilācijas, gaisa kondicionēšanas, pneimotransporta sistēmās. Centrbēdzes ventilatori konstruktīvi ir līdzīgi centrbēdzes sūkņiem. Lai arī centrbēdzes ventilatorus ir iespējams izgatavot bez apvalka, tādus tomēr lieto visai reti (lai sūknētu gaisu no dažiem pagrabiem). Centrbēdzes ventilatoru apvalks parasti ir spirālveida. Centrbēdzes ventilatoru lieto arī dažos fēnos, jo tie var nodrošināt lielāku spiedienu. Centrbēdzes ventilatoriem vienā pakāpē var sasniegt lielāku spiediena starpību kā aksiālajiem ventilatoriem. Augstspiediena ventilatori ir visai skaļi. Dažu paveidu sirēnas būtībā ir modificēti centrbēdzes ventilatori.
Ventilatora darbības parametri
Galvenie ventilatora darbības parametri ir: • pārvietojamā gaisa daudzums vai ražīgums L, m3/h (m3/s); • pilnais spiediens ρ, Pa; • skrejrata apgriezienu skaits minūtē n, apgr/min (rpm); • patērētā jauda N, kW; • lietderības koeficients η. Ventilatora darbība atkarīga no ventilācijas sistēmas gaisa vadu īpatnībām. Viens un tas pats ventilators pie viena un tā paša apgriezienu skaita minūtē dažādos sistēmas tīklos radīs dažādus spiedienus un pievadīs atšķirīgus gaisa daudzumus.
Šeškines seņūnija
Vēsture
Šeškine vēsturiskos avotos pirmoreiz minēta 1390. un pēc tam 1545. gadā. No 12. līdz 19. gadsimta vidum šībrīža Šeškines teritorija piederēja Radzivilu ģimenei. Tobrīd tā bija neliela apmetne ar koka mājām. 1955. gadā Šeškine tika iekļauta Viļņas pilsētas pašvaldībā un kļuva par tās apkaimi. 1977. gadā Šeškinē tika uzsākta daudzstāvu dzīvojamo ēku būvniecība.
Ventilators
Ventilatora darbības parametri
Jācenšas izvairīties no vairāku ventilatoru vienlaicīgas darbības, tomēr var būt gadījumi, kad ar vienu ventilatoru nevar nodrošināt nepieciešamo ražīgumu vai spiedienu. Ventilatori var būt savienoti paralēli vai virknē. Ja jāpalielina pārvietojamais gaisa daudzums, ventilatorus saslēdz paralēli, ja jāpalielina spiediens (pie nemainīga gaisa daudzuma), tad ventilatorus slēdz virknē.
Konektikuta
Konektikuta ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Jaunanglijas reģionā. Konektikutas galvaspilsēta ir Hārtforda.
Konektikuta robežojas ar Masačūsetsas, Ņujorkas un Rodailendas štatiem, kā arī ar Longailendas līci.
Vēsture
Pirms eiropiešu ierašanās Konektikutas teritorijā dzīvoja vairākas algonkinu tautas. Pirmais eiropietis, kurš izpētīja štata piekrasti, bija nīderlandietis Adriēns Bloks (Adriaen Block). Nīderlandieši nodibināja apmetni netālu no mūsdienu Hārtfordas un nodarbojās ar kažokādu tirdzniecību. 1633. gadā teritorijā ieradās angļi un nodibināja vairākas citas apmetnes. 1636. gadā nodibinājās angļu Konektikutas kolonija. 1637. gadā izcēlās t. s. Pekotu karš starp kolonistiem un to sabiedrotajiem un indiāņu pekotu tautu. Pekoti tika smagi sakauti. 18. gadsimta beigās robežu disputs Konektikutu noveda pie kara ar Pensilvāniju.
ASV neatkarības kara laikā Konektikutā lielas cīņas nenotika, jo jau pirms tam kolonijā bija nodibināta pašpārvalde. Konektikuta ir viens no trīspadsmit štatiem, kas 1776. gadā izveidoja ASV.
19. un 20. gadsimtā Konektikutā strauji attīstījās rūpniecība. Līdz pat 1930. gadiem štatā bija vislielākais izdoto patentu skaits uz iedzīvotāju visā valstī. Pasaules kari deva spēcīgu impulsu štata militārajai rūpniecībai. 20. gadsimta beigās indiāņu rezervātiem atļāva savās teritorijās atklāt kazino, rezultātā ievērojami palielinājās indiāņu rezervātu ieņēmumi.
Iedzīvotāji
Pēc tautas skaitīšanas datiem 2020. gadā štatā bija 3 605 944 iedzīvotāji.
Nunataks
Nunataks (no ) ir sniega un ledus brīvs klints atsegums, kas no visām pusēm ieskauts ar ledājiem. Parasti daļa no lielākas kalnu sistēmas. Termins parasti tiek lietots apvidos, kas pamatā klāti ar ledus segu (Antarktīda, Grenlande, Kanādas Arktiskais arhipelāgs), retāk augstkalnu apvidos.
Vārds "nunataks" cēlies no Grenlandes inuītu valodas un Eiropas valodās ienācis kopš 1870. gadiem.
Felipe Masa
Felipe Masa (pt; dzimis Sanpaulu, Brazīlijā) ir brazīliešu autosportists, pazīstams pateicoties savai Formula 1 karjerai, kuras laikā guvis 11 Grand Prix uzvaras, bet F1 čempionāta kopvērtējumā viņa augstākais rezultāts bija 2. vieta. gadā, kad sīvā cīņā sezonas pēdējā posma pēdējā aplī par čempionu kļuva Luiss Hamiltons. No. līdz. gada sezonai F1 sacensībās pārstāvēja Ferrari komandu, bet no. gada līdz karjeras beigām. gadā startēja Williams komandas sastāvā.
Karjera
Līdz 2000. gadam Felipe pārsvarā brauca Brazīlijā ar kartingu, taču pēc tam pārcēlās uz Eiropu, lai varētu piedalīties Itālijas Formula Renault. Viņš vēlāk atteicās no iespējas iedalīties Formula 3 sacensībās, tā vietā izvēloties Formula 3000 Eirosēriju. Formula 1 Sauber komanda piedāvāja viņam kļūt par Formula 1 testpilotu.
. gadā Masa debitēja Formula 1 čempionātā ar Sauber. Savā debijas sezonā viņš bija Nika Heidfelda komandas biedrs. Masa izcīnīja 4 punktus un labākais rezultāts bija piektā vieta. Sezonas izskaņā tika paziņots par to, ka Masas vietā. gadā brauks Heincs Haralds Frencens, tāpēc Felipe devās uz Ferrari komandu, kur kļuva par testpilotu.
. gadā viņš atgriezās Sauber sastāvā. Viņš bija šīs komandas pilots divus gadus, pirmajā gadā viņš bija Džankarlo Fizikellas, bet otrajā — Žaka Vilnēva komandas biedrs. Abās sezonās Masa nedaudz kopvērtējumā zaudēja viņiem, taču tas netraucēja Ferrari pieņemt lēmumu noslēgt līgumu ar šo pilotu pēc tam, kad Rubenšs Barikello paziņoja par došanos uz Honda komandu. Šajā komandā Masa izcīnīja gan savu pirmo pjedestālu, gan pirmo uzvaru, gan pirmo pole-position.
2007. gada oktobrī Masa pagarināja līgumu ar Ferrari līdz 2010. gadam. . gada sezonā viņš līdz pat sezonas beigām bija viens no pretendentiem uz čempiona titulu, tomēr zaudēja pēdējās sacīkstes pēdējā aplī. Par čempionu kļuva Luiss Hamiltons.
. gada kvalifikācijā Masa piedzīvoja avāriju pēc tam, kad viņam pa ķiveri trāpīja 800 gramus smaga atspere no Barikello Brawn formulas. Masa lielā ātrumā ietriecās riepu barjerā. Viņš nepiedalījās atlikušajā sezonas daļā. Viņu 2 posmus aizvietoja Luka Badoers, bet vēlāk — Džankarlo Fizikella. . gada Masa atgriezās sacīkstēs, izcīnot 2. vietu.
No. gada līdz karjeras beigām. gadā Masa startēja Williams komandas sastāvā.
Privātā dzīve
Felipe Masa apprecēja Annu Rafaelu Basi. pārim piedzima dēls Felipinju (Felipe Basi Masa).
Venecuēlas futbola izlase
Venecuēlas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Venecuēlu starptautiskās futbola sacensībās. Venecuēlas futbola izlasi pārvalda Venecuēlas Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1938. gadā, cīnoties pret Panamas futbola izlasi. Venecuēlas izlase nav piedalījusies FIFA Pasaules kausa finālturnīros. Copa América Venecuēlas izlase ir piedalījusies 19 reizes, labāko rezultātu sasniedzot 2011. gadā (4. vieta).
Pasaules kauss biatlonā
Pasaules kauss biatlonā ir ikgadējas biatlona sacensības, kas tiek rīkotas kopš 1977.—1978. gada sezonas vīriešiem un 1982.—1983. gada sezonas sievietēm. Līdz 1986.—1987. gada sezonai sacensības sievietēm tika sauktas par Eiropas kausu. Pirmās sezonas kopvērtējumā uzvarēja Austrumvāciju pārstāvošais Franks Ulrihs. Pasaules kausa sacensības organizē Starptautiskā Biatlona savienība.
Sportisti Pasaules kausā sacenšas vairākās disciplīnās: individuālajā distancē, sprintā, iedzīšanā, masu startā, stafetē un jauktajā stafetē. Sākotnēji sacensību apritē bija vienīgi individuālā distance, sprints un stafete, 1996.—1997. gada sezonā tika iekļauta iedzīšana, 1998.—1999. gada sezonā — masu starts, savukārt 2004.—2005. gada sezonā — jauktā stafete. Pašreizējā punktu sistēma tika ieviesta 2008.—2009. gada sezonā. Katrā sacīkstē punkti tiek piešķirti pirmajiem 40 sportistiem — 60 punkti uzvarētājam, 54 punkti 2. vietas ieguvējam, 48 punkti 3. vietas ieguvējam, tā līdz 1 punktam par 40. vietu. Sportists ar lielāko sakrāto punktu skaitu sezonas beigās iegūst Lielo kristāla globusu, katras atsevišķās disciplīnas kopvērtējuma uzvarētājs saņem Mazo kristāla globusu.
Pasaules kausa tituliem bagātākais sportists ir Francijas biatlonists Martēns Furkads ar 7 Lielajiem kristāla globusiem. 6 titulus ir ieguvis norvēģis Ūle Einars Bjērndalens, bet sievietēm tikpat reizes pasaules kausu ir izcīnījusi zviedriete Magdalēna Fošberga. 4 titulus ir izcīnījuši Ulrihs un francūzis Rafaels Puarē, 3 titulus izcīnījušas vāciete Magdalēna Neinere un somiete Kaisa Mekereinena. Pašreizējie kausa ieguvēji ir norvēģu biatlonists Juhanness Tīngnēss Bē un francūziete Žilija Simona.
Sievietes
Līdz 1986.—1987. gada sezonai sacensības sievietēm tika sauktas par Eiropas kausu, lai gan atļauts piedalīties bija visu kontinentu pārstāvēm.