cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaļiņingradas apgabals
Mēģinājumi pievienot Lietuvai
Kembridžas Universitātes vēsturnieka Moraga Makaivora darbā "Padomju politika sakarā ar KPFSR jaunajām teritorijām, ap 1939. līdz 1953." minēti fakti, ka 1945. gadā Staļins esot piedāvājis Kēnigsbergas apgabalu, līdzīgi Klaipēdas apgabalam, iekļaut Lietuvas PSR teritorijā, tomēr Lietuvas kompartijas vadītājs Antans Sņečkus no tā esot atteicies. Līdzīgu piedāvājumu 1963. gadā esot izteicis arī Hruščovs un 1987. gadā Gorbačovs, bet Lietuvas PSR vadītāji to atkal noraidījuši, lai izvairītos no Lietuvas krievu iedzīvotāju skaita palielināšanās.
Administratīvais iedalījums
Administratīvi Kaļiņingradas apgabals ir sadalīts Kaļiņingradas pilsētā, 6 pilsētu rajonos (городской округ) un 15 rajonos (муниципальный район).
Pilsētas
Kaļiņingradas apgabalā ir 22 pilsētas (kursīvā rajona nozīmes pilsētas)
Oulu
Oulu ir pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģiona centrs, līdz 2009. gadam Oulu lēnes centrs. Tā atrodas pie Oulujoki upes ietekas Botnijas līcī un ir lielākā pilsēta Somijas ziemeļu daļā. Visā Somijā tā ir sestā lielākā pilsēta.
Oulu tika dibināta 1605. gada 20. jūlijā, kad Zviedrijas karalis Kārlis IX tajā uzbūvēja pili. 1882. gadā lielu daļu pilsētas nopostīja ugunsgrēks. Arhitekts Karls Ludvigs Engels tika nolīgts, lai palīdzētu pārbūvēt pilsētu. Tajā laikā tapa arī viena no nozīmīgākajām celtnēm pilsētā - Oulu katedrāle.
Oulu atrodas viena no pašlaik spēcīgākajām Somijas hokeja līgas komandām - Oulu "Kärpät". Pēdējo gadu laikā tā trīsreiz (2004., 2005. un 2007. gadā) kļuvusi par Somijas čempioni.
Džango Reinhards
Žans "Džango" Reinhards (dzimis, miris ) bija džeza ģitārists. Viens no pirmajiem plašāku atzinību guvušajiem Eiropas džeza mūziķiem, kā arī viens no džeza ģitārspēles pamatlicējiem. Kopā ar vijolnieku Stefanu Grapelli viņš nodibināja ansabli Quintette du Hot Club de France. Džango populārākie gabali, tādi kā "Minor Swing", "Tears", "Belleville", "Djangology", "Swing '42" un "Nuages" (tulkojumā no franču valodas - "mākoņi"), mūsdienās ir kļuvuši par džeza standartiem.
Eleja
Vēsture
16. gadsimtā pie Elejas upes izveidojās Elejas muiža (Elley), laikā no 1806. līdz 1810. gadam uzcelta muižas pils, kuru Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gada jūlijā nodedzināja Krievijas armijas karavīri. Netālu no muižas, lielceļa malā atradās Meitu krogs. Tā bijusi 26x13,3 metrus liela ēka ar kūti. Pēc dzelzceļa līnijas Jelgava—Šauļi—Tilzīte un tā 32,6 km garā šaursliežu atzara Meitene—Bauska izbūves 1916. gadā dzelzceļa stacija tika izvietota Meitu kroga telpās. Sliežu trase sakrita ar tagadējās Rūpniecības ielas trasi. 1925. gadā Meitu krogā ierīkoja arī dzelzceļa depo. 1923. gadā tika uzbūvēta jaunā Meitenes dzelzceļa stacija, šeit izveidojās apdzīvotā vieta, ko dēvēja par Vilkudārzu. 1932. gadā tai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Tai pašā 1932. gadā nodibināta brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība. 1936. gadā ciemu pārdēvēja par Eleju.
No 1949. līdz 1956. gadam — Elejas rajona centrs. Elejai piešķirts strādnieku ciemata (no 1961. gada — pilsētciemata) statuss. 1957. gadā Elejai pievienoja likvidēto Elejas ciemu, izveidojot Elejas lauku teritoriju. Elejā sāka apmesties no Sibīrijas izsūtījuma atgriezušies lietuvieši, kam padomju vara neļāva atgriezties Lietuvā. 1954. gadā staļinisma arhitektūras stilā uzcelta Elejas rajona partijas komitejas ēka, kurā pašlaik atrodas Elejas pamatskola. 1991. gadā Eleja zaudēja pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju reorganizējās par pagastu.
Elejā atrodas pagasta administrācija, vidusskola, bērnudārzs, bibliotēka, Saieta nams, doktorāts, luterāņu baznīca.
1879. gadā dibināta Elejas pagasta sešgadīgā skola, kuras pirmais skolotājs bijis Irlavas skolotāju semināra absolvents Jēkabs Grauze. Pēc Pirmā pasaules kara skola izvietota Elejas muižas viesu ēkā. 1970. gadā uzcelta jauna vidusskolas ēka, kurā līdz 1991. gadam mācības notika divās maiņās.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Pierre
Pierre var būt:
Svētā Miķeļa un Svētās Gudulas katedrāle
Svētā Miķeļa un Svētās Gudulas katedrāle ir nozīmīgākā un galvenā Beļģijas katedrāle, kuras statusu ieguva 1962. gadā.
Vēsture
Šajā vietā baznīca ir atradusies jau 11. gadsimtā, taču šīs gotiskās katedrāles celtniecība iesākās Brabantes grāfa Anrī I valdīšanas laikā 1225. gadā un turpinājās 300 gadus. Kad 16. gadsimtā Kārļa V valdīšanas laikā tika uzbūvēti dvīņu torņi, baznīcas celtniecība tika pabeigta. Katedrāli cēla no vietējās akmeņlauztuvēs iegūtā kaļķakmens. Laikā no 1579. līdz 1580. gadam baznīcā norisinājās svētbilžu grautiņi, vēlāk, 1783. gadā — franču revolucionāru laupīšanas, tāpēc pašreizējās katedrāles interjers ir salīdzinoši nabadzīgs. Gaidot Romas pāvesta Jāņa Pāvila II ierašanos Beļģijā Briselē, katedrāle tika restaurēta 20. gadsimta 90. gados, parādot tās krāšņumu.
Daniele De Rosi
Daniele De Rosi (it; dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, pussargs un Itālijas futbola izlases dalībnieks. 18 gadus spēlējis savas dzimtās pilsētas Romas klubā AS Roma.
Sasniegumi
Roma
Itālija
Individuālie sasniegumi
Mēders
Mēders var būt:
Rihards fon Veiczekers
Rihards Kārlis brīvkungs fon Veiczekers (de, dzimis, miris ) bija vācu politiķis no CDU. No 1984. gada līdz 1994. gadam fon Veiczekers bija Vācijas prezidents.
Dzimis Štutgartē ietekmīgā un dižciltīgā ģimenē. Riharda fon Veiczekera vectēvs Kārlis fon Veiczekers bija Virtenbergas karalistes premjerministrs, bet tēvs — Ernsts fon Veiczekers — diplomāts, Ārlietu ministrijas Valsts sekretārs no 1938. līdz 1943. gadam (ministra Joahima fon Ribentropa laikā) un Vācijas vēstnieks Vatikānā no 1943. līdz 1945. gadam. Viens Riharda fon Veiczekera brālis krita karā, bet otrs ir Kārlis Frīdrihs fon Veiczekers — ievērojams filozofs un fiziķis (strādāja kopā ar Verneru Heizenbergu).
Tā kā Riharda fon Veiczekera tēvs bija diplomāts dažādos amatos, viņš jaunību pavadīja Šveicē un Skandināvijas valstīs. 17 gadu vecumā sāka studijas Oksfordas, vēlāk Grenobles Universitātē. Otrajā pasaules karā dienēja armijā, 1945. gadā Austrumprūsijā tika ievainots.
Pēc kara darbojās vairāku lielu uzņēmumu padomēs. 1954. gadā iestājās CDU, un 1969. gadā tika ievēlēts Bundestāgā. No 1979. līdz 1981. gadam bija Bundestāga viceprezidents, bet no 1981. līdz 1984. gadam — Rietumberlīnes birģermeistars. 1984. gadā tika ievēlēts par Vācijas prezidentu. Rihards fon Veiczekers prezidenta pienākumus veica tik pārliecinoši, ka 1989. gadā tika bez konkurences ievēlēts uz otru termiņu. Otrā termiņa laikā viņš piedzīvoja Aukstā kara beigas un Vācijas atkalapvienošanos.
Riodežaneiro (nozīmju atdalīšana)
Riodežaneiro var būt:
Suverenitāte
Suverenitāte (fr — 'augstākā vara') ir abstrakts juridiskais jēdziens, kas apzīmē valsts augstāko varu savās iekšējās lietās, neatkarību no citām valstīm starptautiskajās attiecībās un brīvību no jebkuriem ārējiem spēkiem. Tam ir ne tikai politiska, bet arī sociāla un ekonomiska nozīme. Sākotnēji jēdziens "suverenitāte" bija ekvivalents jēdzienam "augstākā vara", kas kalpoja viduslaiku augstākajiem feodālajiem valdniekiem cīņā pret citiem feodāļiem un Romas pāvesta pretenzijām. 19. gadsimta beigās tā nozīme mainījās uz mūsdienu izpratni.
Romans Romaņenko
Romans Romaņenko (Роман Юрьевич Романенко, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, gaisa spēku virsnieks. Viņa tēvs ir PSRS bijušais kosmonauts Jurijs Romaņenko.
Kevins Fords
Kevins Entonijs Fords (en, dzimis ) ir NASA kosmonauts, atvaļināts ASV Gaisa spēku virsnieks.
Romans Romaņenko
Romana Romaņenko pirmais lidojums kosmosā notika 2009. gadā, esot SKS 20. un 21. ekspedīcijas pamatsastāvā. Stacijā viņš strādāja no maija līdz novembrim.
Kevins Fords
Forda pirmais kosmiskais lidojums notika 2009. gada augustā — septembrī misijā STS-128 kā kosmoplāna pilotam.
Otrais Forda lidojums sākās 2012. gada oktobrī, dodoties uz SKS ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-06M. Bija SKS-33 ekspedīcijas lidojuma inženieris, SKS-34 komandieris. 2013. gada martā lidojums beidzās.
Romans Romaņenko
Otrais kosmiskais lidojums sākās 2012. gada decembrī, esot kosmosa kuģa Sojuz TMA-07M komandierim. Viņš bija SKS 34. un 35. ekspedīcijas sastāvā. Uz zemi atgriezās 2013. gada maijā.
2014. gada 22. aprīlī Romaņenko un Sergeju Zaļotinu medicīnas komisija nolēma nepielaist pie speciālajiem treniņiem, gatavojoties kosmiskajam lidojumam.
Mihails Fjodorovičs Romanovs
Biogrāfija
Dzimis Maskavā bajāra Fjodora Romanova un viņa sievas Ksenijas Šestovas ģimenē. Juku laikā kopā ar pārējiem Romanovu dzimtas pārstāvjiem krita nežēlastībā, cars Boriss Godunovs viņa tēvu Fjodoru ar varu piespieda kļūt par mūku Filaretu, bet māti Kseniju — par mūķeni Marfu. No izsūtījuma ģimeni atsauca Viltusdmitrijs I. Viņa tēvs Filarets 1605. gadā kļuva par Rostovas metropolītu, bet 1619. gadā par Maskavas patriarhu.
Zemstes saeima 16 gadus veco Mihailu Fjodoroviču 1613. gada 21. februārī izvēlējās par caru un 11. jūlijā kremļa Uspenskas katedrālē viņu kronēja. Ietekmīgās bajāru dzimtas izvēlējās Mihailu kā potenciāli vāju un viegli vadāmu valdnieku. Līdz 1619. gadam Mihaila vietā kā reģente valdīja viņa māte un kā padomdevēji viņas radinieki no bajāru Saltikovu dzimtas, savukārt laikā no 1619. līdz 1633. gadam — no lietuviešu-poļu gūsta atgriezies tēvs, patriarhs Filarets kura tituls bija "Lielais valdnieks" (kr. Великий Государь). Šīs divvaldības laikā visi valsts likumi tika izsludināti "cara un viņa svētības Maskavas un visas Krievzemes patriarha vārdā".
1625. gadā Mihails Fjodorovičs pasludināja sevi par "Viskrievijas patvaldnieku" (ru). 1626. gadā cars apprecējās ar Jevdokiju Steršņovu, ar kuru viņam bija desmit bērni, no kuriem pilngadību sasniedza trīs meitas un troņmantinieks Aleksejs.
Miris 49 gadu vecumā 1645. gada 13. jūlijā.
Pilnais tituls
Kā Krievijas cars Mihails Romanovs 1614. gadā dokumentus parakstīja arī kā "Livonijas lielkņazs", lietojot pilno titulu: "No Dieva žēlastības dižais valdnieks visas Kriezemes cars un lielkņazs Mihails Fjodorovičs, Vladimiras, Maskavas, Novgorodas patvaldnieks, Kazaņas cars, Astrahaņas cars, Pleskavas kungs un Smoļenskas, Tveras, Jugras, Permas, Vjatkas, Bulgārijas u.c. valstu lielkņazs, Novagorodas lejaszemes, Čerņigovas, Rjazaņas, Polockas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas, Livonijas, Udoras, Obdoras, Kondijas lielkņazs, visas Sibīrijas zemes un ziemeļu zemes pavēlnieks un Ivērijas zemes, Kartvelas un Gruzijas caru, un Kabardijas zemes, Čerkasu un Kalnu kņazu pavēlnieks un kungs un daudzu citu valstu kungs un īpašnieks."
(krievu: Божиею милостию, Великий Государь Царь и Великий Князь Михаил Федорович, всея Руси Самодержец Владимирский, Московский, Новгородский, Царь Казанский, Царь Астраханский, Государь Псковский и Великий Князь Смоленский, Тверский, Югорский, Пермский, Вятский, Болгарский и иных Государь и Великий Князь Новагорода Низовския земли, Черниговский, Рязанский, Полоцкий, Ростовский, Ярославский, Белоозерский, Лифляндский, Удорский, Обдорский, Кондийский, и всея Сибирския земли и Северныя страны Повелитель и Государь Иверския земли, Карталинских и Грузинских царей и Кабардинския земли, Черкасских и Горских Князей и иных многих государств Государь и Обладатель.)
NBA finālsērija
NBA finālsērija ir Nacionālās basketbola asociācijas sezonas noslēguma sērija, kurā tiek noskaidrots NBA čempions.
Sērija tiek aizvadīta starp Austrumu un Rietumu konferenču finālu uzvarētājiem. Finālsērijas uzvarētājs saņem Lerija O'Braiena čempionu balvu. NBA finālsērija ir tikusi aizvadīta kopš pirmās NBA (pirms tam BAA) sezonas.
Kopš 1985. gada finālsērijas uzvarētājs tiek noskaidrots pēc 2—3—2 mājas/izbraukuma spēļu formāta.
Visvairāk reižu (32) finālsērijā ir spēlējis Losandželosas "Lakers". Otrie biežākie finālsērijas dalībnieki ir Bostonas "Celtics" (22). Abas komandas ir panākumiem bagātākās komandas, abas izcīnījušas pa 17 čempiontituliem.
Pašreizējie NBA čempioni ir Goldensteitas "Warriors".
Reproduktīvā sistēma
Reproduktīvā sistēma ir orgānu sistēma, kuras galvenais uzdevums ir nodrošināt organismu tālāku vairošanos. Reproduktīvo sistēmu veido dzimumorgāni. Atškirībā no lielākās daļas citu orgānu sistēmu, reproduktīvā sistēma atšķiras atkarībā no dzimuma, tāpēc mēdz izšķirt vīrišķos dzimumorgānus un sievišķos dzimumorgānus. Daudzas nedzīvās vielas, piemēram, hormoni un feromoni ir arī svarīgi piederumi reproduktīvajā sistēmā.
Sieviešu dzimumorgāni
Ārējie dzimumorgāni:
Iekšējie dzimumorgāni:
Vīriešu dzimumorgāni
Ārējie dzimumorgāni:
Iekšējie dzimumorgāni:
Lingua franca
Lingua franca (no latīņu valodas — 'franku mēle') ir valodniecībā lietots apzīmējums starptautu saziņas valodai etniski jauktos apgabalos. Tā parasti ir kādas valodas vienkāršota forma, kas adaptējusi vairāku citu valodu vai dialektu iezīmes. Kā lingua franca dažādos vēstures posmos Eiropā kalpoja grieķu, latīņu, franču, angļu valoda. Citos reģionos kā vienkāršota starptautu valoda lietota arī ķīniešu (Tālajos Austrumos), sanskrits (Dienvidāzijā), arābu (Tuvajos Austrumos), svahili (Austrumāfrikā), spāņu un portugāļu (Latīņamerikā), krievu (bijušā Austrumu bloka valstīs) un daudzas citas valodas. Mūsdienās pasaules lingua franca ir angļu valoda.
Izcelsme
Iespējams, ka sākotnēji par „franku mēli“ dēvēja saziņas valodu, ko lietoja bijušās Romas impērijas teritorijā apmetušās barbaru tautas. Vēlajos viduslaikos un Renesanses laikmetā to attiecināja arī uz saziņas valodu, ko satiksmē ar krustnešiem, Venēcijas un Dženovas tirgotājiem lietoja Vidusjūras baseina neromāņu valodās runājošie, latīņu valodai piejaucot arābu, grieķu, turku un citas izcelsmes vārdus. Vārds lingua franca pirmo reizi rakstos lietots 1678. gadā. Vēl agrāk starptautu saziņas valodai tika lietots grieķu apzīmējums koinē (el — 'kopējs'), kas cēlies no antīkā laikmeta apzīmējuma saziņas valodai, ko lietoja Maķedonijas Aleksandra armijas dažādu tautību karavīri. Helēnisma laikā koine kļuva par dominējošo saziņas valodu Tuvajos Austrumos.
Elizabete Gergla
Elizabete Gergla (de; dzimusi ) ir austriešu kalnu slēpotāja.
Pasaules kausa izcīņā debitējusi 19 gadu vecumā. Karjeras laikā izcīnījusi 4 uzvaras Pasaules kausa posmos, 34 reizes stājusies uz goda pjedestāla. Viņas lielākais sasniegums Pasaules kausa kopvērtējumā ir izcīnītā 4. vieta, ko spējusi 2008. un 2011. gadā. 2008. gadā bija otrā supergiganta un milzu slaloma ieskaitē. Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs. 2006. gadā Turīnā nefinišēja nobraucienā, savukārt 2010. gadā Vankūverā izcīnīja divas bronzas medaļas — nobraucienā un milzu slalomā. Izcīnījusi vairākas medaļas Pasaules čempionātos — divas zelta (2011. gadā — nobraucienā un supergigantā) un vienu bronzu (2009. gadā — superkombinācijā). 2011. gadā tikusi atzīta par Austrijas gada labāko sportisti.
Keita Bosvorta
Keita Bosvorta (en; dzimusi Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu kino un TV aktrise. Savu aktrises karjeru uzsāka 1998. gadā. Plašākai publikai kļuva pazīstama ar lomu 2002. gada filmā Blue Crush, vēl ir filmējusies filmās "Supermens atgriežas" (2006), 21 (2008).
Kārlis Lamberts
Kārlis Lamberts (1879—1942) bija skolu darba organizētājs, pedagogs un Jēkabpils pilsētas vadītājs (1931—1935). Viņa vadītā Jēkabpils Valsts vidusskola ieguva atzinību par sniegtajām zināšanām un demokrātiskajām tradīcijām.
Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 27. jūlijā Dobeles apriņķī. No 1909. līdz 1912. gadam bija Luda Bērziņa sieviešu tirdzniecības skolas inspektors.
Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā viņš kopā ar Jāni Gresti bijušās Jēkabmiesta apriņķa skolas ēkā nodibināja Jēkabpils apriņķī reāltipa Valsts vidusskolu (vēlāko Jēkabpils Valsts ģimnāziju). 1922. gadā skolā tika atvērta komercdaļa, kas 1927. gadā pārtapa par Valsts komercskolu, abas apvienotās skolas Kārlis Lamberts vadīja līdz 1935. gadam. Līdztekus Kārlis Lamberts bija Jēkabpils pilsētas vadītājs (1931—1935), vēlāk strādāja Jēkabpils pilsētas domē par ierēdni.
Miris 1942. gada 11. augustā, apbedīts Jēkabpils pilsētas kapsētā.
Dzimumorgāni
Dzimumorgāni, arī ģenitālijas, ir reproduktīvās sistēmas orgāni, kas nosaka indivīda dzimumu un veic apaugļošanas funkcijas. Dzimumorgānus iedala vīrišķajos, kas nodrošina vīrišķas dzimumšūnas, un sievišķajos dzimumorgānos, — sievišķās dzimumšūnas. Vēl dzimumorgāni tiek iedalīti ārējos dzimumorgānos un iekšējos dzimumorgānos.
Amerikas cūkšņukura skunkss
Amerikas cūkšņukura skunkss (Conepatus leuconotus) ir vidēja auguma skunksu dzimtas (Mephitidae) plēsējs, kas pieder cūkšņukura skunksu (Conepatus) ģintij.
Amerikas cūkšņukura skunkss apdzīvo plašu teritoriju Ziemeļamerikas kontinenta dienvidu daļā. To var sastapt, sākot ar Nikaragvas ziemeļiem Centrālamerikā, Gvatemalā, Hondurasā, Meksikā un ASV dienvidštatos, kā Teksasa, Arizona un Ņūmeksika. Tas dzīvo gan sausajos un karstajos tuksnešos, gan mūžzaļajos un mitrajos tropu mežos. Kalnos to var sastapt līdz 4100 metriem virs jūras līmeņa. Lai arī Amerikas cūkšņukura skunkss apdzīvo plašu teritoriju, to dabā var novērot ļoti reti.
Amerikas cūkšņukura skunksa pasugas
Zinātniekiem 2003. gadā veicot morfoloģiskos un ģenētiskos pētījumus par cūkšņukura skunksiem, noskaidrojās, ka rietumu cūkšņukura skunkss patiesībā ir tas pats Amerikas cūkšņukura skunkss, un latīniskais nosaukums Conepatus mesoleucus ir jāaizstāj ar Conepatus leuconotus. Mūsdienās vairākas kādreiz eksistējušas Amerikas cūkšņukura pasugas (texensis, mearnsi, mesoleucus, nelsoni, venaticus, nicaraguae, sonoriensis, un filipensis) tiek sistematizētas kā viena pasuga Conepatus leuconotus leuconotus, bet pasugas figginsi un fremonti apvienotas zem nosaukuma Conepatus leuconotus figginsi, un kādreizējā rietumu cūkšņukura pasuga Conepatus mesoleucus telmalestes šobrīd tiek saukta Conepatus leuconotus telmalestes.
Izskats
No pārējiem skunksiem Amerikas cūkšņukura skunksu var viegli atšķirt pēc tā kažoka krāsas. Uz muguras tam ir viena plata, balta svītra. Baltais apmatojums sākas uz galvas, balta ir visa mugura, asti ieskaitot. Seja cūkšņukura skunksam ir pilnīgi melna, un uz tās nav nevienas baltas zīmes, kādas ir citiem skunksiem. Patiesībā Amerikas cūkšņukura skunksa kažoka pamatkrāsa ir melna ar baltu svītru uz muguras un baltu asti. Apmatojums ir īss un ass. Purns tam ir relatīvi garš, un tam nav apmatojuma ap degungalu, kas nedaudz atgādina cūkas šņukuru. Deguns ir apmēram trīsreiz platāks kā svītrainajam skunksam ( Mephitis mephitis). Tas izceļas ar lielisku ožu, spējot saost upurus, kas slēpjas zemē. Ausis mazas, noapaļotas, acis relatīvi mazas.
Ja nepieciešams, Amerikas cūkšņukura skunkss var uzrāpties kokā, lai gan kokā nav tik veikls kā plankumainais skunkss (Spilogale).
Uzvedība
Amerikas cūkšņukura skunkss ir nakts dzīvnieks, lai gan ziemas mēnešos tas barības meklējumos dodas arī dienas laikā. Tas ir vientuļnieks, un parasti tā apdzīvotā teritorija ir neliela. Ja trūkst barības, skunkss migrē. Migai tas izvēlas akmeņu krāvumus, koku dobumus, pazemes alas, kuras var būt dabīgas vai kuras izrok pats skunkss, vai arī tiek ieņemta cita dzīvnieka pamesta ala.
Lai sevi aizstāvētu no ienaidniekiem, tāpat kā citi skunksi tas lieto sekrētu ar īpaši spēcīgu smaku. Sekrēts veidojas dziedzeros zem astes. Košais kažoka krāsojums jau laicīgi brīdina pārējos dzīvniekus par jaudīgo skunksa ieroci, lai gan pirmā skunksa reakcija briesmu gadījumā ir vēlēšanās aizbēgt. Tikai tad, ja tam nav iespēju aizbēgt, tas lieto smakas ieroci.
Tā dabīgie ienaidnieki ir lielie, plēsīgie putni un lielās čūskas.
Barība
Amerikas cūkšņukura skunkss ir visēdājs, bet tā galvenā barība ir kukaiņi. Parasti kukaiņi, to kūniņas un kāpuri tiek atrasti, uzrokot zemi ar priekšķepu spēcīgajiem nagiem vai degunu, rūpīgi tiek pārmeklēta arī augsnes virskārta zem akmeņiem un kritušiem kokiem, tos apgriežot un nostumjot. Tas barojas arī ar citiem bezmugurkaulniekiem, rāpuļiem, nelieliem zīdītājiem, putniem, augļiem, saknēm un sēklām.
Cunfte
Cunftes  (senaugšvācu: zumft, vidusaugšvācu: zunft — 'apvienība', no zusammenkunft) bija amatnieku biedrības, kas radās viduslaiku Eiropā kā aroda biedrības ar reliģisku brālību raksturu un vēlāk pārtapa amatnieku korporācijās. Rīgā cunftes pastāvēja no 13. līdz 20. gadsimtam un vairums no tām bija apvienotas Mazās ģildes sastāvā. Senie cunftu nosaukumi saglabājušies to Vecrīgas ielu nosaukumos, kurās atradās cunftu nami — Audēju iela, Gleznotāju iela, Kalēju iela, Kurpnieku iela, Miesnieku iela, Mucinieku iela. Viduslaikos Rīgā jēdziens "cunfte" līdz aptuveni 16. gs. netika izmantots un amatnieku apvienības Rīgā runātajā viduslejasvācu valodā apzīmēja kā 'amatus' (viduslejasvācu: ambt vai amt) vai 'kompānijas' (viduslejasvācu: kumpanie). Jēdziens 'cunfte' tika lietots tikai kopš augšvācu valodas normas ieviešanas 16. gs.beigās.
Rīgas cunftu vēsture
Kā pirmā amatnieku aroda biedrība Rīgā jau pirms 1280. gada bija Ādmiņu un kurpnieku cunfte. 14. gadsimtā tai pievienojās vēl 6 cunftes — Zeltkaļu cunfte (šrāgu ieguva 1360), Mucenieku cunfte (1375), Kalēju cunfte (1382), Audeklu piegriezēju cunfte (1383), Smalkmaiznieku cunfte (1392), Kažocnieku cunfte (1397). 15. gadsimtā tām pievienojās Mūrnieku cunfte (1459), Drēbnieku cunfte (1492) un vēl citas, kopējais amatu brālību skaits Rīgā sasniedza 13. Vēlāk šrāgas ieguva Stiklinieku cunfte (1541), Galdnieku cunfte (1541), Atslēdznieku, ieroču kalēju un pulksteņmeistaru cunfte (1593), kopējais cunftu skaits 16. gadsimta beigās sasniedza 21. 17. gadsimtā šrāgas ieguva arī Kurpnieku cunfte (1625), Bārddziņu cunfte (1626), Grāmatsējēju cunfte (1630), Ratnieku cunfte (1635), Dreimaņu cunfte (1637), Cepurnieku cunfte (1638), Krāsotāju cunfte (1638), Podnieku cunfte (1641), Kroņlukturu un alvas lējēju cunfte (1645), Tauvu vijēju cunfte (1665), Cimdnieku cunfte (1667), Varkaļu, zvanu lējēju, adatnieku un nažu kalēju cunfte (1668), Skārdnieku cunfte (1682), Pozamentistu cunfte (1683), Melderu cunfte (1685), Maiznieku cunfte (1685), Ziepnieku cunfte (1688), bet kopējais Rīgas cunftu skats 17. gadsimta beigās sasniedza 39.
18. gadsimtā papildus izveidojās Namdaru cunfte (1732), Parūku meistaru cunfte (1738), Skursteņslauķu cunfte (1738), Krēslinieku cunfte (1748) un citas.
Cunftes locekļi
Cunftes priekšgalā bija vēlēts amata vecākais vai "eldermanis" (dažādos variantos — Altermann, Oldermann, Aldermann, Eldermann). Cunfti veidoja amata meistari, zeļļi un mācekļi. Sākotnēji par mācekļiem Rīgas cunftēs drīkstēja piereģistrēt vienīgi brīvus (t.i. brīvā kārtā dzimušus) vīrus, kas dzimuši likumīgā laulībā un runāja vācu valodā, tomēr izņēmuma kārtā no 16. gadsimta cunftēs uzņēma arī zviedrus, poļus, latviešus, līvus, igauņus un citu tautību piederīgos. Mācekļi zeļļa diplomu ieguva pēc vismaz trīs gadu darba meistara darbnīcā, un viņi varēja iestāties cunftes zeļļu biedrībā. Līdz pat 19. gadsimta vidum zellis par meistaru kļuva pēc vismaz trīs gadu "vanderēšanas" (Wanderzeit — 'klejošanas laiks') ārzemēs, "meistarstiķa" (Meisterstück) izgatavošanas un iemaksas cunftes kopējā kasē (amata lādē). Viņa pienākums bija arī bagātīga mielasta rīkošana visiem cunftes meistariem.
Dažu arodu cunftēs jau no paša sākuma vairumā bija latviešu un līvu cilmes Rīgas iedzīvotāji — Alus un sāls nesēju brālība, Kaņepāju paisītāju un vērpēju brālība, Zvejnieku brālība. 18. gadsimtā Rīgā bija 37 vācu un 5 latviešu cunftes.
The Rolling Stones
The Rolling Stones ir britu grupa no Londonas. Tā tika izveidota 1962. gadā, kad multiinstrumentālists Braiens Džounss un pianists Ians Stjuarts pievienojās dziedātājam Mikam Džegeram, ģitāristam Kītam Ričardsam, basģitāristam Bilam Vaimenam un bundziniekam Čārlijam Votsam. 1963. gadā Stjuarts vairs nebija oficiāls grupas biedrs, jo tika uzskatīts kā neatbilstošs pusaudžu elkam, bet turpināja darbu ar grupu kā koncertturneju menedžeris līdz savai nāvei 1985. gadā.
Grupas sākuma gados Džegers un Ričardss kļuva par partneriem dziesmu rakstīšanā un pamazām pārņēma līderu pozīcijas no nepatikšanu cēlēja Džounsa. Sākumā grupa pārsvarā ierakstīja amerikāņu blūza un ritmblūza dziesmu kaverversijas, bet kopš 1966. gada izdotā albuma Aftermath viņi pārsvarā izpildīja Džegera/Ričardsa dziesmas. Dziesma (I Can't Get No) Satisfaction 1966. gadā padarīja viņus par pazīstamiem rokenrola mūziķiem. Miks Teilors aizvietoja Džounsu īsi pēc viņa nāves 1969. gadā. Teilors grupu pameta 1974. gadā, 1975. gadā viņa vietu ieņēma Faces ģitārists Rons Vuds, kurš spēlē The Rolling Stones vēl joprojām. Vaimens pameta grupu 1992. gadā; Derils Džounss, kas nav oficiāls grupas biedrs, strādā ar grupu kopš 1994. gada.
Sākumā The Rolling Stones bija populāri tikai Apvienotajā Karalistē un Eiropā, bet uz ASV grupa devās 60. gadu sākumā, britu invāzijas laikā. The Rolling Stones ir izlaiduši 22 studijas albumus Apvienotajā Karalistē (ASV 24 albumus), astoņus koncertalbumus (ASV deviņus) un ir pārdevuši vairāk kā 200 miljonus albumu visā pasaulē. 1971. gada albums Sticky Fingers iesāka virkni ar astoņiem spēcīgiem studijas albumiem, kas sasnieguši pirmo vietu Amerikas Savienotajās valstīs. Pēdējo albumu A Bigger Bang grupa izlaida 2005. gadā. 1989. gadā The Rolling Stones tika uzņemti Rokenrola slavas zālē. Žurnāls Rolling Stone atzina viņus par ceturto labāko grupu pasaulē.
Diskogrāfija
• The Rolling Stones (1964, Apvienotā Karaliste) / England's Newest Hit Makers (1964, ASV)
• The Rolling Stones No. 2 (1965, Apvienotā Karaliste) / 12 X 5 (1964, ASV)
• The Rolling Stones, Now! (1965, ASV)
• Out of Our Heads (1965, Apvienotā Karaliste) / Out of Our Heads (1965, ASV)
• December's Children (And Everybody's) (1965, ASV)
• Aftermath (1966, Apvienotā Karaliste) / Aftermath (1966, ASV)
• Between the Buttons (1967, Apvienotā Karaliste) / Between the Buttons (1967, ASV)
• Beggars Banquet (1968)
• Let It Bleed (1969)
• Sticky Fingers (1971)
• Exile on Main St. (1972)
• Goats Head Soup (1973)
• Black and Blue (1976)
• Some Girls (1978)
• Emotional Rescue (1980)
• Tattoo You (1981)
• Undercover (1983)
• Dirty Work (1986)
• Steel Wheels (1989)
• Voodoo Lounge (1994)
• Bridges to Babylon (1997)
• A Bigger Bang (2005)
• Blue and Lonesome (2016)
Reičela Bilsone
Reičela Sāra Bilsone (en; dzimusi Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu kino un TV aktrise. Plašākai publikai kļuva pazīstama ar lomu TV seriālā The O.C., vēl filmējusies filmās The Last Kiss (2006), "Lēcējs" (2008), "Ņujorka, es tevi mīlu" (New York, I Love You, 2009).
Rūpnīca
Rūpnīca jeb fabrika (la — ‘darbnīca’) ir objekts, kurā notiek produktu ražošana, izmantojot dažādus mehānismus, tehniku un konveijerus. Salīdzinot ar amatniecību, kas dominēja līdz rūpnieciskajai revolūcijai (18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā), rūpnīcās ir iespējams saražot daudz vairāk produkcijas īsākā laika posmā, tādā veidā ļaujot samazināt preces cenu. Rūpnīcas ir dažādu rūpniecības nozaru pamatā. Daudzi rūpniecības uzņēmumi ražo nevis gatavus produktus, bet gan pusfabrikātus, no kuriem citos rūpniecības uzņēmumos izgatavo gatavus produktus.
Kalcīts
Kalcīts (no de, kas saukārt no la — 'kaļķis') ir viens no izplatītākajiem mūsu planētas minerāliem ar ļoti daudzveidīgām kristālu formām. Minerāla nosaukums ieviests 1845. gadā. Atrodams visā pasaulē. Raksturīgas kalcīta īpašības ir tā relatīvi mazā cietība un izteiktā reakcija ar vājām skābēm — piemēram, etiķskābi, kā arī lieliskā skaldnība. Kalcīta reakcija saskarē ar skābēm ir viena no labākajām pazīmēm šī daudzveidīgā minerāla noteikšanai.
No kalcīta sastāv vieni no visplašāk izplatītajiem iežiem — nogulumiezis kaļķakmens un metamorfiskais iezis — marmors. Kalcīts bieži sastopams arī karsto avotu veidotajos nogulumos, tas alās un citos pazemes tukšumos veido stalaktītus un stalagmītus. Kalcīts ir galvenā sastāvdaļa daudzu organismu ārējam skeletam, tai skaitā planktonam, daļai gliemeņu — piemēram, austeru čaulas.
Īpašības
Kalcītam raksturīga ļoti daudzveidīga kristālu forma — pašlaik aprakstītas vairāk nekā 800 formas. Kalcīts bieži veido vairāku tipu dvīņukristālus. Kalcīts var pieņemt adatas, plātnes, prizmas formas un neskaitāmas citas formas.
Izcila kalcīta kristālu īpašība ir tiem piemītošā gaismas dubultlaušanas spēja. Objekti, kas tiek apskatīti caur dzidriem kalcīta kristāliem, dubultojas. Sevišķi dzidrs kalcīta paveids no Īslandes (Īslandes špats) dubultlaušanas efekta dēļ tiek izmantots optisko ierīču izgatavošanā.
Karsējot kalcīts sadalās kalcija oksīdā (kaļķis) un oglekļa dioksīdā:
CaCO3→CaO + CO2
Kalcīts Latvijā
Latvijā iespējams atrast daudzveidīgus un dzidrus kalcīta kristālus, kuru izmērs var sasniegt vairākus centimetrus. Nereti kalcīts veido drūzas iežu — dolomīta un kaļķakmens tukšumos. Kalcīts diezgan bieži atrodams dabiskajos dolomītu klinšu atsegumos, taču šādu atradņu vietas netiek popularizētas, lai novērstu vandalismu un šo klinšu dabiskā skaistuma noplicināšanu.
Izmantošana
Ieži, kas sastāv galvenokārt no kalcīta (kaļķakmens un marmors) ir vieni no visplašāk pielietotajiem iežiem būvniecībā un citās saimniecības nozarēs. Tos izmanto cementa ieguvei, kā būvakmeņus, dekoratīvo apdares materiālu, kā piedevu daudzos sadzīves ķīmijas produktos, arī cukura rūpniecībā.
Kalcīta paveidu — Īslandes špatu — izmanto optiskajās iekārtās pateicoties šī minerāla gaismas dubultlaušanas spējai.
Derīgā krava
Raķeštehnikā, aviācijā un kosmonautikā derīga krava ir raķetes, lidmašīnas vai kosmosa kuģa transportējamais apjoms (piem., munīcija, mākslīgais pavadonis, zinātniskie instrumenti, papildu degviela, u.c.), kurā neietilpst paša nesēja sistēmas un degviela.
Sigurds
Sigurds (vāciski Zigfrīds) ir leģendārs varonis skandināvu mitoloģijā, Volsungas sāgas centrālais tēls.
Jirki Jervilehto
Jirki Juhani Jervilehto, sacensībās pazīstams kā JJ Lehto (dzimis , Espo, Somijā) ir Somijas sacīkšu pilots, zināms kā Formula 1 un Lemānas 24 stundu sacīkšu pilots.
Jirki F1 piedalījās no. līdz. gadam. Viņš bija Kekes Rosberga protežē un tieši Rosbergs ieteica Jervilehto izmantot viegli izrunājamu pseidonīmu, kā agrāk to izdarīja pats Rosbergs (Keke ir vārda Keijo saīsinājums). Uz goda pjedestāla viņš kāpa vienu reizi. Viņa lielākie panākumi gan nesaistās tieši ar šo sacīkšu klasi, jo soms divkārt ir uzvarējis slavenajās Lemānas sacīkstēs, pirmo reizi 1995. gadā (pirmajā gadā pēc F1) kopā ar Janiku Dalmā un Masanori Sekiju un otro reizi tieši pēc desmit gadiem, 2005. gadā kopā ar Marko Verneru un Tomu Kristensenu. Viņš ir beidzis savu karjeru un pašlaik strādā par ekspertu-komentētāju savā dzimtenē, Somijā. Viņš to sāka darīt vēl pirms karjeras beigām, 2001. gadā.
Inflācija
Inflācija (la — 'uzpūšanās') ir process, ar kuru parasti apzīmē naudas vērtības krišanos un vispārēju cenu pieaugumu. Tā kā inflācija īstermiņā parasti ir salīdzinoši mērena un neredzama, cilvēkiem ir tendence to īpaši neizjust un nepamanīt, taču neskatoties uz to tā katru mēnesi, ceturksni vai gadu kalpo par galveno rādītāju tam, cik procentuāli ir samazinājusies attiecīgās valūtas pirktspēja pret iepriekšējo periodu. Šī iemesla dēļ inflāciju nereti mēdz dēvēt arī par t.s. “neredzamo nodokli” (invisible tax), kas ilgtermiņā parasti samazina nopelnīto vai uzkrāto finansiālo līdzekļu vērtību.
Latvijā, tāpat kā pārējā eirozonā, inflāciju galvenokārt kontrolē Eiropas Centrālā banka (ECB), kuras monetārās politikas mērķis ir noturēt inflācijas likmi pie 2% robežas (tā lai tā nebūtu pārāk strauja, bet arī tā, lai neveidotos deflācija, kas ir tiešs pretstats inflācijai). 2018. gadā Latvijā vidējā inflācija bija 2,5%, kas nozīmē, ka attiecībā pret 2017. gadu visas preču cenas vidēji palika par 2,5% dārgākas.
Vairumā valstu inflācijas aprēķinus veic dažādas statistiskās institūcijas. Latvijā šo funkciju pilda Latvijas Centrālā statistikas pārvalde. Eiropas Savienībā kopumā, inflācijas, tāpat kā citu statistisko rādītāju aprēķinus veic Eirostat (Eurostat).
Cēloņi
Pastāv dažādi viedokļi par inflācijas iemesliem, to lomu un mijiedarbību ilgtermiņā.
Vairums ekonomistu uzskata, ka inflācija veidojas naudas piedāvājuma, produkcijas un pakalpojumu izlaides, kā arī banku procentu mijiedarbības rezultātā. Taču atšķirības ir viedokļos par minēto faktoru lomu. Tā, ja "monetāristi" uzsver naudas piedāvājuma noteicošo lomu inflācijas tempa veidošanā, tad "keinsisti" atzīmē, ka inflācija ir kopējs visu minēto faktoru savstarpējās mijiedarbības efekts un atsevišķiem faktoriem nav īpaša loma.
Dionīss
Dionīss (el (Dionysos)) sengrieķu mitoloģijā ir zemes auglības spēku un vīnkopības dievs. Viņš māca ļaudis nodarboties ar vīnkopību. Dionīss rīkoja gaviles, ar apdullinošu mūziku un vīna reibumu izraisot cilvēkos ekstāzi, reliģisku aizmiršanos. Vēlāk šīs orģijas pārtapa karnevāliskos gājienos, saglabājot reliģiskā rituāla būtību. Laika gaitā Dionīsiji (svētki) kļuva ļoti populāri. Dionīss pats bija kā simbols pasaules cikliskumam. Gājiena priekšgalā atradās viegli ģērbtas sievietes, kas ar deju, ritmisku kustību un apreibinošu dzērienu palīdzību noveda sevi līdz ekstāzei. Kulminācija bija, kad šīs sievietes ar kailām rokām saplosīja dzīvu āzi. Dionīss ir Zeva un Semeles dēls. Romiešu mitoloģijā saukts arī par Bakhu.
Riodežaneiro
Slavena ar saviem dabas apstākļiem, lieliskajām pludmalēm un iedzīvotāju bezrūpīgo dzīves stilu. Riodežaneiro ir sambas un bosanovas dzimtene. Visā pasaulē pazīstama ar karnevālu, kas katru gadu notiek četrdesmit dienas pirms Lieldienām un apzīmē gavēņa sākumu.
Vēsture
Pirmais eiropietis, kas sasniedza Riodežaneiro līci, bija portugālis Gaspars de Lemušs (Gaspar de Lemos) 1502. gada 20. janvārī. Kad 1519. gadā Fernāns Magelāns piestāja līcī, šeit jau atradās franču kontrabandistu apmetne. 1555. gadā franču jūrnieks Nikolā Djurāns de Viležjons (Nicolas Durand de Villegaignon) šeit nodibināja apmetni, kuras iedzīvotāji bija no Francijas aizbēgušie hugenoti. Tomēr 1567. gadā portugāļi frančus padzina un šo gadu varētu dēvēt par Riodežaneiro pilsētas rašanās gadu.
Vēlākā laikā pilsētiņai vairākkārt uzbruka franču un nīderlandiešu pirāti, tāpēc tika uzcelti vairāki forti. Pirmā plaukstošā ekonomikas sfēra bija cukurniedru audzēšana. Lai apstrādātu plantācijas, tika ievesti vergi no Āfrikas. Pēc 1720. gada tuvējā Minasžeraisas štatā tika atklātas lielas zelta un dimantu atradnes, lielā mērā tāpēc 1763. gadā no Salvadoras uz Riodežaneiro tika pārcelta portugāļu koloniālā administrācija.
1808. gadā Riodežaneiro kļuva par visas Portugāles impērijas galvaspilsētu, jo Portugāli ieņēma Napoleona karaspēks. Šeit apmetās Portugāles karalis un galms. 1822. gadā Pedru I deklarēja neatkarību no Portugāles un Brazīlija kļuva par neatkarīgu valsti. Arī pēc 1889. gada, kad Brazīlija kļuva par republiku, Riodežaneiro saglabāja galvaspilsētas statusu.
20. gadsimta sākumā Riodežaneiro sāka attīstīties par kūrortpilsētu. 1960. gadā valsts galvaspilsēta tika pārcelta uz jaunuzbūvēto Brazilju. Līdz 1975. gadam Riodežaneiro bija atsevišķa pilsēta ar štata tiesībām, tomēr pēc šī gada tā tika apvienota ar apkārtējām teritorijām, izveidojot Riodežaneiro štatu.
Cilvēki
Riodežaneiro dzimuši:
Krustpils muižas parks
Mūsdienās tā ir domu un jūtu pārslēgšanās vieta starp šosejām, daudzstāvu paneļmāju apbūvi un pils celtni. Muižnieku atpūtas gaisotni var sajust, ieskatoties ozolu aplī, egļu grupā, ozolā, stepes gobā, kļavā, brienot smilgām aizaugušajā laucē, kas liecina par kādreizējo saimnieku vēlmi no vietējām koku sugām izveidot ainavu parku ar brīvu celiņu plānojumu. Pilij tuvākajā skvērā ievērota simetrija ar strūklaku centrā, kurai vasarās apkārt likti podos audzēti eksotiski dienvidu augi. Gadu gaitā parka klusumu pārtrauc skaļāki notikumi, 20. gadsimta. 30. gados no nelielās skatuves bieži skan bruņoto spēku pūtēju orķestra skaņas.
Interesants nostāsts: 70. gados Krustpils pilī ieradās kāds Rīgas miliču pavadīts ārzemnieks, kuram esot zināms, ka, sākoties Pirmajam pasaules karam, barons Korfs parkā apracis lādi. Atbraucējs iegājis pilī un nostājies pie kāda no 2. stāva logiem, kas vērsts uz parka pusi; norādījis uz kokiem aiz tagadējā iebraucamā ceļa. Parku ielenca karavīri, izrakņāja zemi ap vairākiem kokiem un patiešām atraduši meklēto. Miliči ar izrakto lādi un nezināmo svešinieku aizbrauca, atstājot vietējos pilnīgā neziņā. Kāds no aplencējiem karavīriem vēlāk stāstījis, ka apsargājamajam vīram plaukstā bijusi apslēpta shēma, taču viss ir palicis noslēpumā tīts.
Poļeska
Poļeska (ru), līdz 1946. gadam — Labiava (de, pl, lt) ir pilsēta un rajona centrs netālu no Deimas upes ieteces Kuršu jomā. Atrodas agrākās Mazās Lietuvas teritorijā tagadējā Kaļiņingradas apgabalā.
Vēsture
Labiava veidojās ap 1249. gadā pirmoreiz minēto Vācu ordeņa pili pie Skalvas zemes robežas, no 1562. līdz 1587. gadam Labiavā par mācītāju kalpoja Bībeles tulkotājs lietuviski Jons Bretkūns (Jonas Bretkūnas, 1536—1602). Pilsētas tiesības tā ieguva 1642. gadā.
Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS 1946. gadā Labiavu pārdēvēja par Poļesku par godu Sarkanās armijas pulkvedim Sergejam Poļeckim.
Trīs draugi
Trīs draugi ir Ēriha Marijas Remarka romāns.
Šo darbu Remarks sarakstīja, atrasdamies ārpus savas dzimtenes Vācijas. Darbā aplūkotās tēmas ir draudzība, mīlestība, darbs. Romāna darbības laiks ir Veimāras republikas periods.
Darbība risinās auto darbnīcā, kur trīs jauni draugi veido savu biznesu, izmantojot visus iespējamos naudas pelnīšanas veidus. Negaidīti viens no galvenajiem varoņiem — Roberts satiek Patrīciju, kurā iemīlas. Mīlestība ir sarežģīta nevienādā finansiālā stāvokļa dēļ un Patrīcijas slimības dēļ. Jaunie cilvēki bauda iespēju būt kopā par spīti pasaulīgajām grūtībām, kā laikā galvenais varonis Roberts var paļauties uz savu draugu palīdzību. Viņam jāzaudē ne tikai sava mīļotā, bet arī viens no labākajiem draugiem — Gotfrīds, paliek tikai Oto, kurš palīdz nesabrukt.
Andrea Fišbahere
Andrea Fišbahere (de; dzimusi ) ir austriešu kalnu slēpotāja.
Viņas radinieks ir kalnu slēpotājs Hermanis Maiers, kas ir izcīnījis četras uzvaras Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā un divas Olimpisko spēļu medaļas.
Larss Ālforss
Larss Valerians Ālforss (Lars Valerian Ahlfors, dzimis Helsinkos, miris  Pitsfīldā, Masačūsetsā) bija zviedru izcelsmes Somijas matemātiķis. 1936. gadā apbalvots ar Fīldsa prēmiju.
Ālforsam ir nopelni Rīmaņa virsmu pētījumos un kompleksajā analīzē.
Dzimis Helsinkos inženiera ģimenē, mācījās Helsinku Universitātē. 1935. gadā devās uz Hārvarda Universitāte. 1938. gadā atgriezās Somijā. Tomēr līdz ar kara sākumu devās vispirms uz Šveici, bet 1945. gadā — atpakaļ uz Hārvarda Universitāti, kur pasniedza līdz pensijai 1977. gadā.
Ālforsa grāmata Complex Analysis (1953) ir standarta mācību literatūra kompleksajā analīzē. Izdevis arī Riemann surfaces (1960) un Conformal invariants (1973).
Elvīra Ozoliņa
Elvīra Ozoliņa (dzimusi ) ir bijusī latviešu vieglatlēte, startējusi šķēpa mešanas sacensībās.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1939. gada 8. oktobrī Ļeņingradā Krievijas latvieša Anatolija Ozoliņa un viņa sievas Zinaidas ģimenē. Studēja Lesgafta fiziskās kultūras institūtā, no 1956. līdz 1969. gadam bija sporta biedrības “Burevestņik” sporta instruktore.
1967. gadā aprecējās ar šķēpa metēju Jāni Lūsi un 1969. gadā pārcēlās uz dzīvi Latvijā. Strādāja par ārstnieciskās fizkultūras metodisti Traumatoloģijas un ortopēdijas institūtā (1970—1971), tad par Armijas centrālā sporta kluba sporta instruktori (1971—1975), par vieglatlētikas treneri Augstākās sporta meistarības skolā (1975—1978).
No 1980. līdz 1984. gadam strādāja viesnīcā “Latvija”. Viņas vīrs Jānis Lūsis strādāja par treneri Madagaskarā (1987-1990). Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā pensionējās. Arī viņu dēls Voldemārs Lūsis bija šķēpmetējs.
Sporta karjera
Piedalījās divās olimpiskajās spēlēs. 1960. gadā Romā izcīnījusi zelta medaļu ar rezultātu 55,98 m, pārspējot Ineses Jaunzemes pirms četriem gadiem Melburnā uzstādīto olimpisko rekordu. 1964. gadā Tokijā ieņēma 5. vietu ar rezultātu 54,81 m. 1962. gadā izcīnījusi uzvaru Eiropas čempionātā, 1959. gadā — Universiādē. Piecas reizes uzvarējusi PSRS čempionātā un divas reizes — Latvijas PSR čempionātā. Trīs reizes labojusi pasaules rekordu, no kuriem pēdējais bija 1963. gadā sasniegtais 59,78 m. Viņa ir pirmā sieviete, ka šķēpu raidījusi tālāk par 60 metriem (1964. gadā sasniegusi rezultātu 61,38 m), tomēr šis rezultāts oficiālajā pasaules rekordu sarakstā netiek minēts. Tāpat trīs reizes labojusi Latvijas rekordu.
Emmija Nētere
Amālija Emmija Nētere (Amalie Emmy Noether ( vācu izruna: [ˈnøːtɐ]), dzimusi, mirusi ) bija vācu matemātiķe, kura ir kļuvusi ievērojama ar savu ieguldījumu abstraktās algebras un teorētiskās fizikas attīstībā. Alberts Einšteins un citi viņu ir nosaukuši par svarīgāko sievieti matemātikas vēsturē.
Biogrāfija
Emmijas Nēteres tēvs bija matemātiķis, profesors Erlangenes Universitātē. Viņas māte Ida Kaufmane nāca no bagātas Ķelnes ģimenes. Ģimenē bija četri bērni: vecākais bērns — Emmija un vēl trīs brāļi. No 1887. līdz 1899. gadam Emmija Nētere mācījās Augstākajā sieviešu skolā Erlangenē. Viņa apguva vācu, angļu, franču valodas, aritmētiku un mācījās spēlēt klavieres. Viņa gatavojās mācīt valodas un 1900. gadā kļuva par sertificētu angļu un franču valodas pasniedzēju Bavārijas meiteņu skolās. Taču tā vietā viņa izvēlējās tā laika sievietei sarežģītu ceļu un sāka studēt matemātiku universitātē. Sievietes varēja mācīties vācu augstskolās neoficiāli, un katram profesoram bija jāatļauj apmeklēt viņa kursu. Nētere saņēma atļauju būt klāt lekcijās Erlangenes Universitātē no 1900. līdz 1902. gadam. Noklausoties tās un nokārtojot gala eksāmenu Nirnbergā 1903. gadā, viņa devās uz Getingenes Universitāti. No 1903. līdz 1904. gadam viņa apmeklēja izcilo matemātiķu Hilberta, Kleina un Minkovska lekcijas.
1904. gadā, kad tika atļauts apmācīt sievietes, Nētere tika uzņemta Erlangenes Universitātē un 1907. gadā viņa, strādājot Paula Gordana vadībā, aizstāvēja doktora disertāciju invariantu teorijā. Pēc disertācijas aizstāvēšanas akadēmiskā amata iegūšanai bija nepieciešams papildus atestāts (habilitation) lekciju lasīšanai vācu universitātē. Taču sievietēm to iegūt nebija iespējams, tāpēc Nētere palika Erlangenē, palīdzot tēvam, kurš, lielākoties savu veselības problēmu dēļ, bija pateicīgs meitai par palīdzību. Nētere strādāja arī pie saviem personīgajiem atklājumiem.
Nētere deva lielu ieguldījumu matemātikas fizikā, kur viņas vārdā ir nosaukta fundamentālā teorētiskās fizikas teorēma (publicēta 1918. gadā), kas saista saglabāšanās likumus ar sistēmas simetrijām. Šo vispārīgās relativitātes teorijas rezultātu Einšteins novērtēja augstu. Taču pēc 1919. gada Nētere novirzījās no invariantu teorijas un sāka strādāt pie ideālu teorijas. Viņa izstrādāja abstraktu teoriju, kas palīdzēja gredzenu teoriju attīstīt par lielu matemātikas jomu. Visauglīgākais Nēteres zinātniskās darbības periods sākās ap 1920. gadu, kad viņa radīja jaunu vispārējās algebras virzienu. Šajā jomā Nētere veica izšķirošo ieguldījumu (līdzās Emīlam Artinam un viņas skolniekam B. L. van der Vardenam, kurš atbrauca uz Getingeni 1924. gadā un pavadīja tur gadu, mācoties pie Nēteres).
No 1922. gada viņa strādāja par Getingenes Universitātes profesori, vadīja autoritatīvu un ātri augošu zinātnisko skolu. Pēc atgriešanās Amsterdamā van der Vardens uzrakstīja savu slaveno grāmatu „Mūsdienu algebra” divos sējumos. Lielākā daļa otrā sējuma sastāv no Nēteres darbiem. Bez pasniegšanas un pētījumiem Nētere palīdzēja rediģēt žurnālu Mathematische Annalen.Turpmākā viņas izcilo matemātisko sasniegumu atzīšana atnāca kopā ar ielūgumiem uz starptautiskiem matemātikas kongresiem Bonnā 1928. gadā un Cīrihē 1932. gadā. 1932. gadā viņa kopā ar Artinu saņēma Memoriālo Alfrēda Akermana — Toibnera prēmiju par matemātikas zināšanu izplatīšanu.
1933. gadā nacisti piespieda viņu aiziet no Getingenes Universitātes, jo viņa bija ebrejiete. Viņa emigrēja uz ASV un kļuva par profesori, strādājot pēc līguma Brin-Moras koledžā ASV, kā arī lasot lekcijas Perspektīvo Pētījumu Institūtā Prinstonā.
Ļoti interesants ir Nēteres biogrāfijas padomju motīvs. 1926. gadā viņa sadraudzējās ar padomju matemātiķi (topologu) Pāvelu Aleksandrovu, kurš tolaik atbrauca mācīties un strādāt Getingenes Universitātē un nostrādāja tur dažus gadus. Aleksandrovam izdevās sagādāt Nēterei ielūgumu, un 1928.-1929. gadu ziemā viņa lasīja lekcijas Maskavas Valsts universitātē, vienlaikus palīdzot diviem padomju topologiem Levam Pontraginam un Pēterim Čebotarevam darbā pie Galuā teorijas un citām topoloģiskām idejām un teorijām. Šie topologi rakstīja par viņas dāsnumu un radošo pārpilnību — viņa radīja idejas, kas attīstīja, mainīja un radīja veselas matemātikas jomas.
Ieguldījums matemātikā un fizikā
Matemātiķiem ir īpaši svarīgs Nēteres darbs abstraktajā algebrā un topoloģijā. Fiziķi pievērš lielu uzmanību Nēteres teorēmai. Viņas darbs ir ļoti veicinājis teorētiskās fizikas attīstību un teorijas dinamisko sistēmu. Nēteres abstraktā domāšana viņai ļāva atrisināt matemātiskas problēmas jaunos un oriģinālos veidos. Viņas draugs un kolēģis Hermann Weyl iedalīja Nēteres pētniecisko darbu trīs periodos:
Pirmajā periodā (1907—1919) Nētere galvenokārt strādāja ar diferenciāļiem un algebriskajiem invariantiem. Paplašinājās viņas matemātiskie apvāršņi un darbs kļuva abstrakts, tas ietekmēja viņas iepazīšanos ar Dāvida Hilberta darbu.
Otrais periods (1920—1926) bija veltīts matemātiskās teorijas attīstībai par gredzeniem.
Trešajā periodā (1927—1935) Nētere koncentrēja uzmanību uz pētījumiem nekomutatīvajā algebrā, lineāro transformāciju un skaitliskajiem laukiem.
Ineresanti fakti
Nēteres vārds ir piešķirts šādiem matemātikas objektiem:
Emmijas Nēteres vārdā nosaukti:
Šrilankas garlūpu lācis
Šrilankas garlūpu lācis (Melursus ursinus inornatus) ir viena no garlūpu lāču (Melursus ursinus) pasugām. Otra pasuga ir Indijas garlūpu lācis (Melursus ursinus ursinus).
Brets Favrs
Brets Lorenco Favrs (Brett Lorenzo Favre; dzimis Galfportā, Misisipi štatā, ASV) ir bijušais ASV amerikāņu futbola spēlētājs, spēlējis saspēles vadītāja pozīcijā. 20 gadus ilgās profesionāļa karjeras laikā ir pārstāvējis Atlantas "Falcons" (1991), Grīnbejas "Packers" (1992—2007), Ņujorkas "Jets" (2008) un Minesotas "Vikings" (2009—2010) klubus. Viņš ir vienīgais visā līgā, kurš veicis vairāk nekā 500 piezemējumus. Farvs uzsāka karjeru Dienvidmisisipi universitātē, pēc četriem universitātē pavadītiem gadiem viņu 1991. gada NFL draftā izraudzījās Atlantas "Falcons" ar kopējo 33. kārtas numuru. Viņu aizmainīja uz Grīnbeju 1992. gada 10. februārī pret 19. kārtas numuru 1992. gada NFL draftā. 2010. gada 5. decembrī viņš bija aizvadījis 297 spēles pēc kārtas starta sastāvā, kas ir visas līgas rekords.