cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fidži lori
Izplatība
Apdzīvo Fidži lielākās salas, kā arī dienvidaustrumu virzienā līdz Lakebas un Oneatas salām Lau arhipelāgā. Fosilijas liecina par sugas kādreizējo klātbūtni Tongā — salu grupā uz dienvidaustrumiem no Fidži, taču cilvēku darbības rezultātā izzuda no turienes pirms daudziem gadsimtiem.
Sastopams galvenokārt tropu zemieņu lietus mežos, taču piemērojies dzīvei pilsētās un sastopams arī Suvā — Fidži galvaspilsētā un valsts lielākajā pilsētā. Laiku pa laikam apmeklē dārzus un kokospalmu plantācijas.
Vārnukrogs
Vārnukroga privātmāju un savrupmāju apbūve Lielupes un Buļļupes satekas vietā ir viena no nomaļākajām vietām Jūrmalas un Rīgas tuvumā. Kopš 43. autobusu maršruta likvidācijas līdz turienei nekursē neviens autobuss un tuvākais veikals atrodas 4 km attālumā.
Nosaukums
Nosaukums cēlies no Vārnu kroga (Warne Krug), kas bija uzcelts pie vecā zemes ceļa no Rīgas uz Kurzemi un Prūsiju, kas viduslaikos gāja pāri Buļļupei un tālāk gar Rīgas jūras līča malu uz Tukumu.
Fidži lori
Uzvedība un barība
Parasti dzīvo pāros vai nelielās grupās.
Vārnukrogs
Vēsture
Līdz 1454. gadam zemes šaurums starp jūru un Buļļupi piederēja pie Rīgas patrimoniālā apgabala, bet tad to ieguva Livonijas ordenis. 1495. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs nodeva lēnī Lielupes-Buļļupes kreisā krasta apvidu Lielupes pārcēlājam Jānim Bildringam (Büldring).
Fidži lori
Uzvedība un barība
Pārtiek no augļiem, nektāra, ziediem un sēklām. Priekšroku dod kokospalmu, Indijas koraļkoku (Erythrina variegata) un invazīvā Āfrikas tulpjkoka (Spathodea campanulata) ziediem, kā arī kultivētā mango augļiem.
Vārnukrogs
Vēsture
No 1692. gada Buļļu plosts bija noteikts kā vienīgā pārceltuve pāri Lielupei zemes ceļā no Rīgas patrimoniālā apgabala uz Kurzemi. 1755. gadā Lielupe izlauzās uz jūru tagadējā ietekas vietā un nācās izveidot no jauna pārceltuvi pie Lielupes grīvas no Vārnukroga uz Buļļu muižas plosta krogu, kas līdz 1783. gadam ceļotājiem kalpoja kā Vidzemes guberņas robežpāreja uz Kurzemes hercogisti.
Fidži lori
Ligzdošana
Ligzdo koku dobumos vai uz celmiem. Perējumā parasti divas olas. Perēšanas ilgums 28—30 dienas. Jaunie putni apaug ar spalvām apmēram 9 nedēļu vecumā.
Vārnukrogs
Vēsture
1949. gadā Vārnukrogu kopā ar Priedaini pievienoja tobrīd Rīgas sastāvā esošajam Jūrmalas rajonam, bet no 1959. gada tas atrodas Jūrmalas pilsētas teritorijā.
Džūkstes luterāņu baznīca
Džūkstes luterāņu baznīca bija baznīca Tukuma novadā, Džūkstē. Tā tika iznīcināta Otrā pasaules kara laikā Kurzemes cietokšņa lielkaujā 1944. gada Ziemassvētkos.
Džūkstes baznīcas būvniecība uzsākta pēc 1567. gadā izdotā Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera recesa (lēmuma) par baznīcu būvniecību Kurzemes un Zemgales hercogistē. Džūkstes pirmā baznīca bijusi celta no koka un atradās tur, kur pēc tam tika uzcelta Džūkstes mācītājmuiža. Savukārt, mūra ēka, kuras mūri vēl joprojām ir redzami, ir celta 1689. gadā, šī ēka bijusi iespaidīga, ar baltiem kaļķiem apmesta un ar sarkanu kārniņu jumtu. 1899. gadā baznīcas tornis ticis pārbūvēts — strupā torņa vietā bija uzcelts smails tornis, to veicis uzņēmējs Timbors. Pirmais zināmais baznīcas remontdarbu līgums noslēgts 1752. gada 26. februārī ar Jelgavas būvmeistaru Jāni Kānu. Džūkstei vienmēr bijuši ievērojami mācītāji, viens no tiem — Matīss Rīvijs — Johana Rīvija, kurš sarakstījis "Enchiridionu", brālis. Šobrīd ir izstrādāts jaunās Džūkstes luterāņu baznīcas projekts un notiek baznīcas mūru iekonservēšana, jo jaunā baznīca būs celta vecās baznīcas vietā, veco mūru iekšpusē.
Vēsture
Latvijas dievnamu vēsture rāda, ka ar mežiem bagātos reģionos tradicionāli celtas koka baznīcas. Skaidrs, ka to mūžs Latvijas klimatiskajos apstākļos mērāms ap 60 — 80 gadu. Tas nav īpaši ilgāks par cilvēka mūža ilgumu. Tad arī šīs guļbaļķu baznīcas nācās atjaunot vai celt no jauna. Ar to izskaidrojams fakts, ka 1565. gada vizitācijā teikts par Džūkstes baznīcas slikto stāvokli. Tas skaidrojams ar to, ka baznīca bijusi no koka un celta jau pirms 1567. gada. Saskaņā ar profesora Ojāra Spārīša izvirzīto hipotēzi par koka baznīcu mūža ilgumu var pieņemt, ka Džūkstes baznīcas sākumi meklējami ap 1485. gadu.
1567. gadā Gothards Ketlers izdeva recesu par septiņdesmit baznīcu būvniecību visā Kurzemē, šajā recesā tāpat ietilpa rīkojums par astoņu skolu un astoņu nabagmāju ierīkošanu. Šī baznīcu būvniecības kustība aizsākās tieši hercoga rezidencē Jelgavā (Mitau) un nepagāja ilgs laiks, kad šī recesa spēks iesaistīja daudzus baznīcu cēlājus visā Kurzemē. Mūra dievnami Livonijas ciemu un muižu centros pildīja to pašu lomu, ko piļu kapelas citviet pārējā Eiropā. Paralēli liturģiskās funkcijas pildīšanai baznīcas tāpat pildīja arī apbedīšanas funkciju un vienlaikus kalpoja kā dzimtu kapenes, tās kļuva par īpašām dzimtu svētvietām.
Mihails Jermolajevs
Mihails Jermolajevs (ru; 1881—1919) bija vecticībnieku sabiedriskais darbinieks. Krievijas Impērijas Valsts Domes 3. sasaukuma deputāts. Vecticībnieku kopienas padomes priekšsēdētājs
Džūkstes luterāņu baznīca
Eksterjers
Baznīcai bijis sarkanu kārniņu jumts, tornī divi metāla zvani un trīs kāpnes, pa kurām tornī uzkāpt. Lielās baznīcas durvis — divspārnu, tās oderētas un apkaltas ar dzelzs naglām. Pāri šīm durvīm iet koris jeb lukta visā baznīcas platumā, durvis uz to caurslēdzamas ar atslēgu. Tur atradušās ērģeles ar plēšām. Lukta balstīta uz diviem, melni krāsotiem pīlāriem, luktai tāpat vēl bijušas virpotas margas.
Mihails Jermolajevs
Dzīvesgājums
Dzimis (pēc vecā stila) Daugavpils apriņķa Meļņicas sādžā zemnieka Kondratija Jermolajeva ģimenē. Mācījās Daugavpils pilsētas skolā, tad strādāja par Daugavpils stacijas telegrāfistu (1898—1902). Līdztekus nodarbojās ar lauksaimniecību, bija kredītsabiedrības goda pilnvarnieks un Krievu tautas savienības (Союз русского народа) Daugavpils nodaļas dibinātājs.
Džūkstes luterāņu baznīca
Eksterjers
Minēts, ka daļā baznīcas bijusi grīda, bet daļā ne. Vīriešu krēsli bijuši astoņi, pieciem no tiem ir dzelzs viras un durvis, bet trim nav bijušas durvis. Sieviešu krēsli tāpat bijuši astoņi, no kuriem sešiem bijušas durvis ar virām, bet diviem ne.
Minēts, ka aiz bikts krēsla ir sakristeja, kas tāpat celta no akmeņiem un kaļķa. Sakristejai koka grīda un griesti. Jumts tai bijis no sarkaniem dakstiņiem. Tur arī nepabeigts kamīns un skurstenis. Sakristejā arī glabājies upurmaks, divi dzelzs lukturi un divas vaska sveces, kā arī latviešu Bībele. Minēts arī, ka mazās baznīcas durvis oderētas ar dzelzs virām, rokturiem un krampi. Raksturojot eksterjeru jāmin, ka Džūkstes baznīca, tāpat kā citas 17.gs. vidū un beigās celtās baznīcas ir tipiska, tā saucamā, Kurzemes baznīcu tipa baznīca. Tai tornis bijis stipri izvirzīts uz priekšu, iekštelpa augsta un šaura, baznīcā jūtams gotikas iespaids, bet visumā telpa veidota pēc Ziemeļeiropas baroka parauga.
Mihails Jermolajevs
Dzīvesgājums
1907. gadā viņu ievēlēja par III. sasaukuma Krievijas Impērijas Valsts Domes locekli no Vitebskas guberņas. Viņš bija vecticībnieku lietu komisijas sekretāra vietnieks, kā arī vairāku komisiju loceklis. 1908. gadā viņš Maskavā piedalījās 1. Viskrievijas kristiešu kongresā kā goda biedrs.
Pēc Februāra revolūcijas Jermolajevs 1917. gada augustā piedalījās Valsts konferencē (Государственное совещание) Maskavā. 1919. gada 27. martā lielinieki viņu Daugavpilī arestēja kopā ar 40 cilvēkiem. Pēc arestantu apšaušanas Daugavpils cietokšņa tuvumā viegli ievainotajam Jermolajevam izdevies atgriezties pilsētā, kur viņu atrada un nošāva.
Džūkstes luterāņu baznīca
Interjers
1713. gada 16. maija inventāra aprakstā minēts, ka baznīcai altāri dāvinājis stārasts un Polijas karaļa obrists Georgs Firkss un viņa sieva Marija Veronika Firksa (dzim. Bēra).
Atgriežoties pie altāra apraksta redzams, ka altāra galds ir kopā ar pamatu mūrēts un pārklāts ar sarkanu drēbi. Altāra segai apkārt apšūtas mežģīnes, altāra drēbe, kas atrodas zem šīs segas ir no smalka samta un tai apkārt tikpat smalkas mežģīnes.
Bez tā visa ir arī viena veca, melna altāra sega, kas izšūta ar zelta un sudraba rotājumiem. Jāsaka, ka inventāra saraksta sastādītājs lielu uzmanību pievērsis tieši tam, lai aprakstītu atrodamā inventāra kvalitāti, kā arī īpašu uzmanību pievēršot altārim, kā arī, lai dotu attiecīgā inventāra novērtējumu, sakot gan “smalkas mežģīnes”, gan “paveca sega”.
Uz altāra redzami divi lieli misiņa svečturi, no 1622. gada, ko dāvinājis Kārlis Meinke, tāpat divas koka ziedu vāzes, krāsotas, ar zeltījumiem.
Šeit aprakstītais inventārs baznīcā bez īpašām izmaiņām saglabājās līdz pat 20.gs. sākumam. 1762. gada 15. marta inventāra apraksts liecina, ka būtiskas izmaiņas baznīcā nav notikušas. Virs altāra redzami divi eņģeļi, kas rokās tur zīmītes, uz kurām uzrakstīti Firksa un viņa sievas vārdi. Altāra turpmākais apraksts tas pats, tikai minēts, ka baznīcā viss ļoti labi nostrādāts, tikai nav saprotams, ko inventāra sastādītājs ar to gribējis teikt. Šajā inventāra aprakstā atzīmēts, ka zem kora luktas ir akmens grīda. Tāpat teikts, ka ērģelēm ir 10 reģistri. Vēl minēts, ka kapsētai ir akmeņu valnis ar diviem vārtiem.
1713. gada inventāra aprakstā pēc altāra turpmākais teksts ir par bikti. Altāra telpas kreisajā pusē ir biktskrēsls, šo krēslu 1689. gadā dāvinājis Pienavas muižas rentnieks un Polijas karaļa leitnants Kristofs Fītinghofs un viņa sieva Veronika Fītinghofa. Biktskrēslam ir soliņš grēku sūdzētājiem, apšūts ar sarkanu ādu. Biktskrēsls melni krāsots un greznots ar zeltītiem rakstiem. Iekšpus biktskrēslā abu augstākminēto dāvinātāju ģerboņi. Starp tiem teikums: ''“Du Herr bist der Schildt für mich zu Ehren setzet un mein Haupt aufgerichtet. Nicht uns, Herr, nicht uns, sondern deinem Nahmen gib Ehre umb deine Gnade und Wahrheit”''.(Tu Kungs, mans vairogs, kas manis pagodināts manu galvu cel uz tiesu. Ne mēs Kungs, ne mēs, bet tavs vārds, kas gods, tava žēlastība un taisnība.) Bikts krēslam ārpusē uzgleznoti četri evaņģēlisti un Jēzus Kristus. Biktskrēslam ir divas durvis. To iekšējā daļā redzams uzgleznots muitnieks un grēcinieks, ar uzrakstu ''“Siehe zu dass Gotes Fureht nicht Hecheley sey un diene ihm mit falschen herzen. Sy vach'' 1.v.32.”(Skat, bailes par Dieva susekli kalpot, kam viltus sirdis!) uz otras puses attēlots Mozus ar diviem galdiņiem. Biktskrēslā ir sēdeklis, virs tā jumtiņš, kas melni krāsots un dalīts četros laukos. Pirmajā laukā ir attēlots Jēzus Kristus un Toms liek pirkstus rētās, otrajā laukā Kristus augšāmcelšanās, trešajā Kristus dzimšana, ceturtajā — eņģeļu ziņojums Marijai. Jumts balstīts uz melni krāsotiem, virpotiem pīlāriem.
1683. gada inventārs sniedz ziņas arī par baznīcas iekštelpu, kā arī par to stāvokli, tā augstākminētajā inventārā teikts, ka baznīcā atrodas krāsota kancele, biktskrēsls un vecs altāris.
1713. gada inventārā redzam, ka kancele ir melnā pamatkrāsā ar četru evaņģēlistu skulptūrām. Šo kanceli baznīcai dāvinājis Džūkstes — Irlavas mācītājs, vēlākais Bauskas prāvests Nikolajs Frīdrihs Hespe un Sofija Vitenburga 1690. gadā. Uz kanceles atrodas sudrabā krāsots balodis, kas attēlo Svēto Garu, kanceles jumts ir melnā pamatkrāsā ar zīmējumiem, kas tāpat greznots ar skulptūrām. Uz jumta ir triumfējošais Jēzus ar uzvaras karogu. Durvīm, kas ved uz kanceli ir dzelzs viras un uz tām rakstīti vārdi no 116. Dāvida dziesmas “''Ich will meine Gelübde dem Herren bezahlen für alle seinem Volke. Item Ich will Heylsahmen Kelch nehmen und des Herren Nahmen Predigen in den Höfen am Hausse des Herren in die Jerusalem Halleluja''.” (Es gribu savu solījumu nomaksāt par visu tautu. Es gribu savu kausu ņemt un sludināt, cerot uz Tā Kunga mājām Jeruzalemē — Alleluja!)
Mācītāji
Mācītāju vārdi zināmi no 17. gadsimta sākuma.
Mācītāja algas apmērs zināms no 1683. gada inventāra apraksta, tā bijusi: Nākamais mācītāja algas apjoms redzams 1713. gada inventāra aprakstā. 1713. gada tā bijusi: Tāda pat alga mācītājam saglabājas arī 1773. gadā, tikai pie markām piezīmēts klāt — „ vai timpas””.
Par citu baznīca apkalpojošā personāla sastāvu informāciju iespējams gūt no izdevumu rēķiniem, kuros tiem aprēķinātas izmaksājamās algas. Tā 1639. gadā redzams, ka baznīcā bijis ķesteris, kurš saņēma atlīdzību par savu darbu, šajā gadījumā par baznīcas labošanu. Rodas pamats domāt, ka ķesteris šajā laikā vēl nav pastāvīgi ieņemams amats, bet tam tiek maksāts tikai par padarīto darbu, kā šajā gadījumā — par baznīcas labošanu. Savukārt, 1663. gadā ķesteris saņēmis 12 florīnus gadā. Ķestera alga no 1703. gada līdz 1732. gadam ir 10 florīni. Pēc 1736. gada ķestera nosaukums izzūd, bet parādās priekšdziedātājs, kurš saņem 30 florīnus gadā, kā arī zvaniķis un plēšu minējs, kur katrs saņem 10 florīnus gadā.
Sākot ar 1703. gadu, baznīcā bijis pastāvīgs ērģelnieks, kam 1703. gadā noteiktā samaksa ir 30 florīni. Mēra laikā, tas ir ap 1709. gadu, ērģelnieks nomirst un 1715. gadā ienākumu — izdevumu rēķinos parādās jauns ērģelnieks, kas tāpat saņēmis 30 florīnus. 1716. gadā ērģelnieka alga jau bijusi 45 florīni gadā, bet 1729. gadā tā sasniegusi 99 florīnu apmēru. 1732. gadā minēts ērģelnieka vārds, kurš ieņem šo amatu un tas ir kāds Plencers. 1742. gadā ērģelnieka alga tiek pārrēķināta Alberta florīnos, un ir 34 Alberta florīni gadā.
Teniss 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Šajās olimpiskajās spēlēs tenisa turnīrā tika aizvadītas 5 sacensības: vīriešu un sieviešu vienspēles, vīriešu un sieviešu dubultspēles, kā arī jauktās dubultspēles.
Šajā tenisa turnīrā olimpiskajās spēlēs visvairāk medaļu, 6 medaļas, izcīnīja ASV tenisisti. Pirmo reizi tenisā medaļas izcīnīja arī Itālijas un Nīderlandes tenisisti. Amerikānis Vinsents Ričardss bija vienīgais, kas šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja trīs olimpiskās medaļas: 2 zelta un 1 sudraba medaļu. ASV tenisistes Helēna Vilsa un Heizele Vaitmena šajā turnīrā arī izcīnīja divas zelta medaļas.
Pārstāvētās valstis
1924. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa turnīrā bija pārstāvētas 27 valstis, tajā laikā tas bija lielākais valstu skaits, kāds jeb kad ir pārstāvēts tenisā olimpiskajās spēlēs. Pirmoreizi olimpiskajā tenisa turnīrā bija pārstāvētas Argentīna, Čīle, Dienvislāvija, Indija, Īrija, Ķīnas Republika, Luksemburga, Meksika, Portugāle, Rumānija un Somija.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Dalībnieki
1924. gada olimpisko spēļu tenisa turnīrā startēja 127 tenisisti, 91 vīrietis un 36 sievietes.
Dzalzava
Dzalzava ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 213 km attālumā no Rīgas.
Edoardo Aņjelli
Edoardo Aņjelli (it; dzimis, miris ) bija itāļu uzņēmējs un rūpnieks, kā arī galvenais ģimenes akciju turētājs Itālijas automašīnu kompānijā FIAT.
Ģimene
Aņjelli bija septiņi bērni:
Aņjelli vecākais dēls Džanni Aņjelli no 1966. līdz 2003. gadam bija FIAT vadītājs, padarīja uzņēmumu par nozīmīgāko Itālijā un vienu no lielākajiem automašīnu ražotājiem Eiropā. Aņjelli meita Susanna Aņjelli ir pirmā sieviete, kas bijusi Itālijas ārlietu ministre. Viņa mazdēls Andrea, Umberto dēls, pašlaik ir futbola kluba Juventus FC priekšsēdētājs.
Nāve
Aņjelli gāja bojā lidmašīnas avārijā 1935. gada 14. jūlijā, kad viņš atgriezās no Forte dei Marmi ar sava tēva hidroplānu Savoia-Marchetti SM.80, kuru pilotēja Arturo Ferrarins, esot ceļā uz Dženovu. Hidroplāna pludiņi atsitās pret dreifējošu koka stumbru, izraisot lidmašīnas apgāšanos. Aņjelli nomira pēc dzenskrūves sitiena pa pakausi; Ferrarins netika ievainots.
Plitvices ezeru nacionālais parks
Plitvices ezeru nacionālais parks (hr) ir viens no lielākajiem un vecākajiem nacionālajiem parkiem Horvātijā.
Atrodas kalnainā karstu rajonā valsts centrālajā daļā, pie robežas ar Bosniju un Hercegovinu. Nacionālais parks dibināts 1949. gadā unikālā 16 karsta ezeru kaskādes aizsargāšanai. Kopējā aizsargājamās teritorijas platība sasniedz 296,85 km2. Teritorijā atrodas ap 160 ūdenskritumiem, no kuriem augstākais ir 76 m. 1979. gadā Plitvices ezeru nacionālais parks tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Nozīmīgs tūrisma objekts, katru gadu to apmeklē ap 1 miljons cilvēku.
Jānis Lielpēteris
Jānis Lielpēteris (1931–2009) bija latviešu fiziķis, viens no Rīgas magnetohidrodinamikas zinātniskās skolas izveidotājiem. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis, Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidents (1989—1994).
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gada 17. jūnijā Mangaļu pagastā mežziņa Jāņa Lielpētera ģimenē kā piektais bērns 8 bērnu ģimenē.
Jāņa Lielpētera prezidentūras laikā notika Latvijas Zinātņu akadēmijas radikāla transformācija, 1992. gada 14. februārī pieņēma LZA hartu, saskaņā ar kuru Latvijas Zinātņu akadēmija kļuva par “personālakadēmiju” bez tai pakļautiem zinātniskajiem institūtiem. 1994. gadā J. Lielpēteris atsacījās no administratīvas darbības Zinātņu akadēmijas vadībā, apmetās uz dzīvi Rotas ielā Siguldā un kļuva par valsts emeritēto zinātnieku (1996). Turpināja darboties kā žurnāla “Magnētiskā hidrodinamika” (Магнитная Гидродинамика/Magnetohydrodynamics) galvenais redaktors un redkolēģijas loceklis, bija Eiropas Zinātņu un mākslu akadēmijas loceklis. 2008. gadā viņš saņēma LZA un SIA “RD Electronics” balvu par mūža ieguldījumu fizikā un tās inženierpielietojumos.
Miris 2009. gada 18. aprīlī, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Darbi
Darbojās magnetohidrodinamikas (MHD) nozarē, pētīja elektromagnētiskās un hidrodinamiskās parādības MHD ierīcēs, sūkņos, ģeneratoros, projektēja šķidro metālu pārsūknēšanas MHD mašīnas, piemēram, augstas tīrības dzīvsudraba ražošanai. Šīs tehnoloģijas ieviesa praksē gan PSRS, gan citās valstīs.
Taizemiešu bokss
Taizemiešu bokss vai muai tai (, Muai Thai) ir cīņas sports, kas ir cēlies no Taizemes. Taizemiešu boksā parasti tiek izmantoti sitieni, kā arī dažādas satveršanas tehnikas. Tas ir līdzīgs vairākiem citiem indoķīniešu cīņas mākslas veidiem. Tas ir Taizemes nacionālais sporta veids. Cīņās parasti tiek izmantotas rokas, pēdas, elkoņi un ceļi.
Jānis Valeiko
Jānis Valeiko (1948–2022) bija latviešu sportists, rokasbumbas treneris.
Dzimis 1948. gada 7. oktobrī. Bija “Celtnieka” handbola meistarkomandas spēlētājs, pēc sportista karjeras beigām kļuva par “Celtnieka” junioru komandas treneri, izcīnot trešo vietu PSRS čempionātā un uzvarot Latvijas čempionātā.
Pēc PSRS sabrukuma Jānis Valeiko pārņēma "Vārpas" handbola komandu, viņa vadībā Stopiņu sieviešu komanda kļuva par spēcīgāko Latvijā un vairākus gadus dominēja Latvijas čempionātos, Jānis vadīja arī Latvijas rokasbumbas izlasi, piedalījās Latvijas vīriešu izlases trenēšanā, bija treneris un 1995. gadā kļuva par Latvijas čempionu ar RVR/UV "Centrs" komandu, trenēja "Tukuma buļļi", Dobeles un Jūrmalas komandas.
Miris 2022. gadā naktī no 1. uz 2. oktobri.
Strenču novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Strenču novada pašvaldības vadītāji. Strenču novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Jērcēnu, Plāņu pagastus un Sedas un Strenču pilsētas.
Uzskaitījums
{{legend| gold| Nākotnes vārdā jau šodien! |border=1px solid #AAAAAA}}
Kokari (Varakļānu pagasts)
Kokari ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā (bijušais pagasta centrs). Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā piekļaujoties Varakļānu pilsētas teritorijai, 0,9 km no novada centra Varakļāniem un 202,7 km no Rīgas.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Madonas rajonā.
Zosēni (Tirzas pagasts)
Zosēni ir ciems Gulbenes novada Tirzas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V432.
Anda Čakša
Anda Čakša (dzimusi Siguldā) ir latviešu ārste, uzņēmēja un politiķe. Šobrīd Latvijas Republikas izglītības un zinātnes ministre. Bijusi 13. un 14. Saeimas deputāte, kā arī veselības ministre. Pārstāv partiju "Vienotība", iepriekš pārstāvējusi Latvijas Zaļo partiju un Zaļo un Zemnieku savienību.
Biogrāfija
1999. gadā absolvējusi Latvijas Medicīnas akadēmiju, iegūstot ārsta grādu. 2007. gadā Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā ieguvusi maģistra grādu biznesa vadībā.
Pēc Latvijas Medicīnas akadēmijas absolvēšanas līdz 2002. gadam tur strādājusi Pediatrijas katedrā par vecāko laboranti. No 2001. līdz 2005. gadam strādājusi par ārsti pediatri Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas bērnu intensīvās terapijas nodaļā. Strādājusi arī farmācijas biznesā.
Kopš 2011. gada jūlija bija Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas valdes priekšsēdētāja. No 2014. gada marta līdz 2016. gada janvārim bijusi Paula Stradiņa klīniskās universitātes slimnīcas valdes locekle.
Politiskā darbība
2016. gadā no marta A. Čakša bija veselības ministra Gunta Belēviča padomniece ārstniecības jautājumos līdz ministra demisijai jūnijā. 2016. gada 16. jūnijā apstiprināta veselības ministres amatā kā bezpartijiska Zaļo un Zemnieku savienības virzīta kandidāte Māra Kučinska valdībā.
2017. gada decembrī A. Čakša iestājās Latvijas Zaļajā partijā. Šajā pašā mēnesī devās bērna kopšanas atvaļinājumā, kura laikā viņas pienākumus uzņēmās pildīt Ministru prezidents M. Kučinskis. 2018. gada aprīlī A. Čakša atsāka pildīt ministres pienākumus. 2018. gadā opozīcija pieprasīja ministres demisiju. Rudenī ievēlēta 13. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības. 2019. gada augustā izstājusies no Latvijas Zaļās partijas un kļuvusi par partijas "Vienotība" biedri.
2022. gada Saeimas vēlēšanās A. Čakša tika ievēlēta 14. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta. Decembrī apstiprināta par izglītības un zinātnes ministri Krišjāņa Kariņa valdībā.
Ārupīte (Raunas pieteka)
Ārupīte ir aptuveni 8 km gara Raunas kreisā krasta pieteka. Tās izteka atrodas aptuveni 1,3 km uz rietumiem no Raunas pagasta Klinčiem. Ārupīti raksturo aizauguši krasti un vairāki strauji līkumi. Tās dziļums reti kur pārsniedz pusmetru.
Samanta Krampe
Samanta Krampe (dzimusi ) ir latviešu distanču slēpotāja.
Karjera
Piedalījās 2020. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lozannā. Labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 52. vietu, slēpošanas krosā ierindojās 56. vietā, bet 5 km distancē ieguva 66. vietu.
2021. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 65. vietu sprintā un 79. vietu 5 km distancē brīvajā stilā. 2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā sprintā ierindojās 75. vietā, bet 10 km brīvā stila distancē ieņēma 86. vietu. Piedalījās arī komandu sprintā, startējot kopā ar Kitiju Auziņu, pusfinālā finišēja 12. vietā, kas kopvērtējumā deva 23. vietu.
2021. gada septembrī piedalījās Pasaules čempionātā rollerslēpošanā un 200 m sprintā juniorēm izcīnīja bronzas medaļu. 2021. gada Pasaules kausa rollerslēpošanā kopvērtējumā izcīnīja pirmo vietu junioru konkurencē.
Piedalījās Pekinā. Sprinta kvalifikācijā ieņēma 73. vietu, bet 10 km distancē klasiskajā stilā ierindojās 93. vietā. Latvijas komandas sastāvā piedalījās arī stafetē, kurā tika ieņemta 17. vieta.
Rukā debitēja Pasaules kausa sacensībās, sprinta kvalifikācijā ieņemot 57. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā sprintā ieņēma 60. vietu, bet komandu sprintā kopā ar Kitiju Auziņu summā uzrādīja 19. rezultātu kvalifikācijā un finālā neiekļuva.
Ebersbaha-Neigersdorfa
Ebersbaha-Neigersdorfa ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Gerlicas apriņķī, pie Šprē upes iztekas. Pilsēta izveidota 2011. gadā, apvienojot divas pilsētas - Ebersbahu un Neigersdorfu. Atrodas tieši pie Čehijas robežas, iepretim Jiržikovas pilsētai.
Vēsture
Rakstos Ebersbaha un Neigersdorfa pirmoreiz minētas 1306. gadā. 1924.gadā Neigersdorfai, bet 1925. gadā - Ebersbahai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Pēc Otrā pasaules kara tās ietilpa VDR. 2011. gadā abas pilsētas apvienotas vienā.
Cilvēki
Ebersbahā dzimis horvātu politiķis Ivica Račans (Ivica Račan, 1944-2007).
1235. gads
1235. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
2017. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
2017. gada Latvijas futbola 1.līgas sezona (oficiālais nosaukums — 2017. gada Komanda.lv Latvijas Pirmās līgas čempionāts futbolā) bija 26. Latvijas futbola 1. līgas sezona.
Sezonu sāka 14 komandas, taču 14. jūlijā LFF Disciplinārlietu komisija par aizdomīgām darbībām, kas vērstas uz spēļu rezultāta ietekmēšanu, no dalības turnīrā izslēdza FK Jēkabpils/JSC un FK Ogre.
Par 1. līgas čempioniem kļuva Valmiera Glass VIA, iegūstot tiesības 2018. gada sezonā spēlēt Virslīgā. Otrās vietas ieguvēji FK Progress/AFA Olaine kvalificējās pārspēlēm par tiesībām spēlēt Virslīgā. Tajās komanda sacentās ar Virslīgas turnīra septītās vietas ieguvējiem FK Metta/LU, bet divu spēļu summā zaudēja ar 2:4 (1:1 un 1:3).
Beidou G6
Beidou G6 (zh 北斗G6; zināms arī kā Beidou DW 16) ir Ķīnas navigācijas sistēmas Beidou pavadonis. Tas ģeostacionārajā orbītā palaists 2012. gada oktobrī.
Beidou G6 tika palaists 15:33:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3C (sērijas numurs Y10) no Sjičanas pavadoņu palaišanas centra. Tas izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 80° austrumu garuma.
Voldemārs Alksnis (jurists)
Voldemārs Alksnis bija latviešu jurists, prokurors, vēlāk Tiesu palātas krimināldepartamenta priekšsēdētājs (līdz 1944. gadam). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīves gājums
Alksnis dzimis 1886. gada 19. decembrī Bebru pagasta „Beicāļos”. Studēja tiesību zinātnes Tērbatas universitātē (1908—1912). Piedalījās Pirmajā pasaules karā (1914—1918). Pēc kara beigām bija Tiesu palātas prokurors (1923—1926), vēlāk zvērināts advokāts.
Autors publicējumiem par krimināltiesību jautājumiem.
Admiralitātes līcis (Karaļa Džordža sala)
Admiralitātes līcis (en, es vai Bahía Lasserre) ir ap 17 km garš un platākajā vietā līdz 8 km plats līcis Karaļa Džordža salas dienvidu piekrastē Antarktikā, Dienvidšetlendas salu lielākais līcis. Izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā, ieeja pret Brensfīlda šaurumu. Līcis ziemeļdaļā sadalās trīs fjordos: ziemeļaustrumos Martela un Makelara līči, ziemeļrietumos — Eskuras līcis. Lai arī lielāko daļu līča piekrastes klāj ledāji, ievērojamu daļu aizņem no ledus brīvi areāli, kuros izvietojušās vairākas polārstacijas: vissezonas Arctovski (Polija) un Komandanteferrasa (Brazīlija) un vasaras stacijas Mačupikču (Peru) un Pīterlenī (ASV), kā arī Ekvadoras patvērums. Līča rietumu piekrastē izveidots Antarktikas speciāli aizsargātais areāls Nr. 128, kas iekļauts arī putniem nozīmīgo vietu sarakstā.
Līci 1820.—1822. gados atklāja britu kapteiņa Džordža Povela ekspedīcija, kas nosauca to par godu Britu Admiralitātes Komitejai (Board of Admiralty). 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā līci kā bāzi izmantoja dažādu valstu roņu un vaļu mednieki.
Oto Ville Kūsinens
Oto Vilhelms (Ville) Kūsinens (, ; dzimis, miris ) bija Somijas, vēlāk, bet pēc "sarkano" sakāves Somijas pilsoņu kara laikā, padomju politiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis skrodera ģimenē. Mācījās Jiveskiles ģimnāzijā. 1905. gadā beidza Helsinku universitātes vēstures-filozofijas fakultāti. 1904. gadā iestājās Somijas sociāldemokrātiskajā partijā un 1906. gadā kļuva par tās līderi. No 1908. līdz 1909. gadam un no 1911. līdz 1913. gadam bija Somijas Seima deputāts. Izceļoties Somijas pilsoņu karam, Kūsinens kļuva par Somijas Sociālistiskās Strādnieku Republikas izglītības lietu pilnvaroto. Pēc sarkano sakāves aizbēga uz Krievijas PFSR un bija viens no Somijas Komunistiskās partijas dibinātājiem.
Kūsinens iesaistījās Komunistiskās internacionāles darbā, no 1921. līdz 1939. gadam bija tās izpildkomitejas sekretārs. Sākoties Ziemas karam t.i. PSRS uzbrūkot Somijai, Oto Kūsinens kļuva par t.s. Somijas Demokrātiskās Republikas jeb "Terijoki valdības" vadītāju. Tā tika nodibināta, cenšoties leģitimizēt uzbrukumu Somijai. Karam beidzoties, Terijoki valdība tika izformēta, bet Kūsinens 1940. gada 9. jūlijā kļuva par jaundibinātās Karēļu-somu PSR Augstākās Padomes prezidija priekšsēdētāju un ieņēma šo amatu līdz 1956. gadam, tad līdz 1959. gadam bija Karēlijas APSR APP priekšsēdētājs. No 1941. gada līdz savai nāvei 1964. gadā bija arī PSKP CK loceklis.
Krafts
Krafts var būt:
Dzementova
Dzementova ir ciems Maltas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 239 km attālumā no Rīgas.
Skieur d'or
Skieur d'or (Zelta slēpotājs) jeb Serge Lang Trophy ir Starptautiskās slēpošanas žurnālistu asociācijas (AIJS) balva, ar kuru apbalvo gada labāko kalnu slēpotāju. To piešķir žūrija, kas sastāv no starptautiskiem žurnālistiem — aptuveni 200 no aptuveni trīsdesmit valstīm. Šī trofeja tika izveidota 1963. gadā. Trīsreiz — 1964., 1990. un 2015. gadā  — to piešķīra uzreiz diviem sportistiem.
Ar četrām saņemtajām balvām līdz šim veiksmīgākie ir šveicietis Pirmins Curbrigens un austrietis Marsels Hiršers.
Induļa iela (Jūrmala)
Induļa iela ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Induļa iela sākas krustojumā ar Asaru prospektu un beidzas krustojumā ar Dzelzceļa ielu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Induļa ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve un blakus tai atrodas Asaru parks.
Ielu savienojumi
Induļa iela ir savienota ar šādām ielām:
Johans Hermanis Lestoks
Johans Hermanis Lestoks (, 1692-1767) vai grāfs Žans Armāns de Lestoks bija franču hugenotu izcelsmes mūsdienu Vācijā dzimis Krievijas impērijas galminieks un dēkainis, kas slavens sakarā ar piedalīšanos 1741. gada galma apvērsuma organizēšanā pret impērijas reģenti Annu Leopoldovnu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1692. gada 29. aprīlī Celles pilsētā (tagadējā Lejassaksijā) Lineburgas hercoga galma ķirurga ģimenē. Viņa vecāki bija Francijas hugenoti, devušies bēgļu gaitās pēc Nantes edikta atcelšanas reliģisko vajāšanu laikā 1685. gadā. Pēc tam, kad bija no tēva apguvis ķirurga profesijas pamatus, jaunais Lestoks devas uz Parīzi, kur pēc gadu ilga cietumsoda kādu laiku bija kara ķirurgs franču armijā.
Lielā Ziemeļu kara laikā ap 1713. gadu viņš ieradās Krievijā un pieteicās cara Pētera I dienestā, kurš viņu iecēla par galma ķirurgu. Tomēr 1718. gadā viņš krita nežēlastībā un tika izsūtīts trimdā uz Kazaņu, no kurienes atgriezās Krievijas galmā tikai 1725. gadā, kad pie varas nāca ķeizariene Katrīna I. Ar viņas svētību Lestoks kļuva par ķeizarienes meitas Elizabetes aizbildni. Pēc Katrīnas I nāves 1727. gadā par imperatoru kļuva nepilngadīgais Pēteris II, bet 1730. gadā bijusī Kurzemes hercogiene Anna. Galma ķirurga Lestoka draugu loks un bagātība šajā laikā būtiski pieauga un viņš kļuva par vienu no ietekmīgākajiem Pēterburgas augstmaņiem. Pēc tam, kad 1740. gada galma apvērsumā pie varas nokļuva reģente Anna Leopoldovna, kas atbalstīja Krievijas impērijas savienību ar Svēto Romas impēriju, J. Lestoks kopā ar Francijas sūtni marķīzu Troti de la Šetardī 1741. gadā organizēja nākamo galma apvērsumu, kā rezultāta varu ieguva viņam labvēlīgā Katrīnas I meita Elizabete Romanova. Šajā laikā iestājās brīvmūrniecībā un sadarbojās ar Krievijas provinciālložas otro lielmeistaru Džeimsu Keitu. 1743. gadā ar viņa gādību par troņmantnieka Pētera līgavu tika izraudzīta neievērojamā Cerbstas hercoga meita Sofija Auguste (Sophie Auguste Friederike von Anhalt-Zerbst-Dornburg), kas vēlāk galma apvērsuma rezultātā kļuva par Krievijas ķeizarieni Katrīnu II.
1747. gada 22. novembrī Lestoks Sanktpēterburgā apprecēja Zviedru Vidzemes landmaršala Magnusa Mengdena meitu un Annas Leopoldovnas mīļākās, pirmās galma dāmas Augustes Juliānas fon Mengdenas jaunāko māsu Mariju Auroru no Carnikavas, kas arī palīdzēja Mengdenu brālim Ernstam veidot karjeru pie Elizabetes.
Stefans Krafts
Stefans Krafts (de, dzimis ) ir Austrijas tramplīnlēcējs. Viņš ir 2017., 2020. un 2023. gada uzvarētājs Pasaules kausa kopvērtējumā. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā S. Krafts kļuva par uzvarētāju sacensībās no lielā tramplīna. Trīs zelta medaļu ieguvējs Pasaules čempionātos.
Johans Hermanis Lestoks
Dzīvesgājums
Par diplomātiskajiem nopelniem Krievijā Francijas karalis Luijs XV Lestokam piešķīra milzīgu pensiju, savukārt Svētās Romas impērijas ķeizars Kārlis VII iecēla viņu grāfa kārtā. Tas izraisīja ārlietu resora neapmierinātību un 1748. gadā kanclers Aleksejs Bestuževs-Rjumins (Бестужев-Рюмин) lika Lestoku arestēt un sodīt ar nāvi, tomēr ķeizariene viņu apžēloja un 1750. gadā lika izsūtīt trimdā uz Ugļiču, vēlāk uz Veļikijustjugu (Великий Устюг), no kurienes viņš atgriezās tikai nākamā ķeizara Pētera III valdīšanas laikā 1762. gadā.
Stefans Krafts
2023. gadā S. Krafts kļuva par Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētāju trešo reizi karjerā, kļudams par trešo tramplīnlēcēju pēc Gregora Šlīrencauera un Petera Prevca, kas to ir paveicis.
Johans Hermanis Lestoks
Dzīvesgājums
Grāfam J. Lestokam piešķīra atpakaļ Pēterburgā konfiscētos īpašumus, savas dzīves pēdējos gadus viņš baudīja ķeizarienes Katrīnas II labvēlību. No 1763. līdz 1767. gadam viņa sekretārs bija vidzemnieks Baltazars fon Bergmanis, kuru viņš ieveda Pēterburgas galma aprindās un 1764. gadā palīdzēja kļūt par Vidzemes, Igaunijas un Somijas justīckolēģijas advokātu.
Miris 1767. gada 12. jūnijā Pēterburgā. Viņa vārda krievu versija (Лештук - "Leštuks") saglabājusies tilta pāri Fontankas upei nosaukumā (Лештуков мост).
Hirojuki Imaiši
Hirojuki Imaiši (ja Imaishi Hiroyuk; dzimis ) ir japāņu animācijas filmu un seriālu režisors un animators. Viņš vislabāk pazīstams kā anime seriālu Tengen Toppa Gurren Lagann un Kill la Kill režisors. Šos seriālus viņš veidoja kopā ar scenāristu Kazuki Nakašima. Imaiši ir studijas Trigger līdzdibinātājs.
Biogrāfija
Pirms viņa animācijas karjeras Imaiši zīmēja doujinši mangas, un pēc tam īslaicīgi strādāja kā komerciālu mangu radītājs. Imaiši sāka savu animācijas karjeru studijā Gainax 1995. gadā kā galvenais animators seriālā Neon Genesis Evangelion. Imaiši ir strādājis arī seriālos "FLCL", Diebuste un Oval X Over kā animācijas režisors, kadrējuma plānotājs un galvenais animators, kā arī seriālā Paradise Kiss viņš veidojis noslēguma titru animāciju. Viņa pirmā anime bija Dead Leaves, ko veidojusi studija Production I.G..
Imaiši par savu darbu seriālā Tengen Toppa Gurren Lagann saņēma "Japānas Mediju mākslas festivāla" izcilības balvu. Imaiši ir iedvesmojis Jošinori Kanada. 2011. gadā Imaiši kopā ar Masahiko Otsuku un citiem studijas Gainax kolēģiem aizgāja no darba, lai izveidotu paši savu animācijas studiju Trigger.
Režisors
P 1 Seriāli, kuru scenārists ir Kazuki Nakašima.
2016. gada NBA finālsērija
Finālsērijā ar 4—3 uzvarēja un par čempioni pirmoreiz kluba vēsturē kļuva Klīvlendas "Cavaliers". Šī bija pirmā kādas komandas uzvara NBA finālsērijā pēc tam, kad finālsērijā tiek zaudēts ar 1—3. Par finālsērijas MVP tika atzīts Lebrons Džeimss.
Cauruļvadu uzmavsavienojums
Cauruļvadu uzmavsavienojums ir cauruļvadu — ūdensvadu, gāzesvadu vai siltumvadu (apkures sistēmu) — savienojums.
Uzmavsavienojums atkarībā no savienošanas metodes var būt neizjaucams (savieno metinot ) vai izjaucams.
Izjaucamu savienojumu veic ar veidgabaliem, kas ir speciālas standartizētas savienojumu detaļas. Tiem ir cilindriskas vai koniskas (pēdējās nodrošina hermētiskumu cauruļvados ar ievērojami augstu spiedienu) cauruļvītnes ar smalko soli.
Pastāv dažāda veida veidgabali, kuri savā starpā atšķiras pēc formas, savienojamo cauruļu skaita, uzdevumiem: taisnā uzmava, līkums, trejgabals, krustgabals, pārejas uzmava un citi.
Savienojumā tiek izmantots arī blīvējuma gredzens un pretuzgrieznis.
Eiropas karogs
Eiropas karogs ir Eiropas Savienības un Eiropas Padomes karogs un emblēma. Tas ir taisnstūra formas, malu attiecība ir 2:3, tam uz zila fona ir 12 aplī izvietotas piecstaru zelta (dzeltenas) zvaigznes. Bieži karogs tiek izmantots arī eirozonas valstu norādīšanai. Zvaigžņu skaits netiek mainīts atkarībā no organizāciju dalībnieku skaita, tās tika paredzētas, lai pārstāvētu visu Eiropas tautu.
Karoga dizaina autori ir Arsēns Heics un Pauls Levijs, 1955. gadā to par savu karogu pieņēma Eiropas Padome. 1985. gadā Eiropas Savienība (tobrīd Eiropas Ekonomikas Kopiena) pēc Eiroparlamenta iniciatīvas to pieņēma par savu karogu (iepriekš organizācijai nebija karoga).
Svjatoslavs Vsevolodovičs
Svjatoslavs Vsevolodovičs (dzimis, miris ) bija Vsevoloda Lielās Ligzdas dēls, Vladimiras lielkņazs no 1246. līdz 1248. gadam. Dzīves laikā bija kņazs Veļikijnovgorodā, Perejaslavā, Suzdaļā, Vladimirā un Jurjevpoļskā.
Alsupes
Alsupes ir ciems Gulbenes novada Tirzas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V432, Alsupītes upes krastā.
2018. gada NHL drafts
2018. gada NHL drafts bija 56. NHL drafts, kurš norisinājās 2018. gada 22. jūnijā Dalasā, ASV. Kopā tika draftēti 217 spēlētāji septiņās kārtās.
Argentīnas karogs
Argentīnas karogs (saukts arī albiceleste), kopā ar Argentīnas Republikas ģerboni, Argentīnas himnu un Argentīnas kokardi ir viens no četriem Argentīnas Republikas nacionālajiem simboliem, un tā pamatā ir Manuela Belgrano radītais karogs, veidots nacionālās kokardes zilajā un baltajā krāsā. Tas pirmo reizi tika lietots Rosario, 1812. gada 27. februārī, Argentīnas neatkarības kara laikā.
Sokirjanu rajons
Sokirjanu rajons ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Černivcu apgabala austrumos. Robežojas ar Černivcu apgabala Keļmencu rajonu rietumos, Hmeļnickas apgabala Kamjanecas-Podiļskas rajonu ziemeļrietumos un Nova Ušicjas rajonu ziemeļos, Vinnicas apgabala Murovanu Kuriļicu rajonu ziemeļaustrumos un Mohiļivas-Podiļskas rajonu austrumos, kā arī Moldovu dienvidos.
Pēc etniskā sastāva iedzīvotāju absolūtais vairākums ir ukraiņi (89,85 %). Dzīvo arī krievi (6,23 %) un moldāvi (3,44 %).
Sakraments
Sakraments ir rituāla darbība kristietībā, kas nodrošina ticīgajiem īpašu Dieva žēlastību. Dažādās kristiešu konfesijās izpratne par to būtiski atšķiras. Luterismā ir divi sakramenti — kristības un Svētais Vakarēdiens —, savukārt katoļticībā ir septiņi sakramenti — kristības sakraments, iestiprināšanas sakraments, eiharistijas sakraments, gandarīšanas sakraments, slimnieku svaidīšanas sakraments, ordinācijas sakraments un laulības sakraments.
Konstruktīvisms
Konstruktīvisms var būt:
Gaļina Udodova
Gaļina Udodova (ru; 1953) ir bijusī padomju akrobāte, pasaules kausa ieguvēja (1977) un pasaules čempione akrobātikā (1978). Nopelniem bagātā PSRS sporta meistare (1979). Pēc karjeras beigām — skolotāja.
Biogrāfija
Dzimusi Rīgā, Latvijas PSR. Mācījās Rīgas 42. vidusskolā, pusaudzes vecumā sāka nodarboties ar sporta akrobātiku pie trenera Pāvela Kapulera. Uzstājās kopā ar Gaļinu Korčemnuju un Tamāru Isajenko.
1975. gadā kļuva par PSRS čempioni un tika iekļauta PSRS izlasē. 1978. gadā triumfēja pasaules čempionātā, 1978. un 1979. gadā – Eiropas čempionātos. Tajā pašā 1979. gadā viņai piešķīra Nopelniem bagātās PSRS sporta meistares goda nosaukumu, pēc kā viņa pabeidza karjeru.
Toronto "Marlies"
Toronto "Marlies" ir hokeja komanda, kas ir bāzēta Toronto, Kanādā, un spēlē Amerikas hokeja līgā. Komanda dibināta 2005. gadā, tā ir Toronto "Maple Leafs" fārmklubs.
2011.—12. gada sezonā "Marlies" sasniedza Kaldera kausa finālu, tajā piekāpjoties Norfolkas "Admirals" vienībai.
Vecpiebalgas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Vecpiebalgas novada pašvaldības vadītāji. Vecpiebalgas novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Dzērbenes, Inešu, Kaives, Taurenes un Vecpiebalgas pagastus.
Uzskaitījums
{{legend| gold| Novada attīstībai |border=1px solid #AAAAAA}}
Dilmani (Andrupenes pagasts)
Dilmani ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 264 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Tīvgols.
Giljermo Garsija Gonsaless
Giljermo Garsija Gonsaless (es; Santaklara —  Havana) bija Kubas starptautiskais lielmeistars šahā (1976).
Biogrāfija
No 1970. gadu sākuma līdz pat savai pāragrajai nāvei bijis viens no vadošajiem Kubas šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Kubas šaha čempionātos (1974, 1976, 1983).
Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionāta izcīņas cikla starpzonu turnīros:
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. Divas reizes uzvarējis Hosē Raula Kapablankas memoriālos Sjenfuegosā: 1977. gadā kopā ar Oļegu Romaņišinu un 1980. gadā. 1974. gadā kopā Aleksandru Beļavski un Fridriku Oulafsonu dalījis otro vietu Laspalmasas starptautiskajā šaha turnīrā, apsteidzot Ļevu Polugajevski, Ulfu Andersonu un Bentu Larsenu (turnīrā uzvarējis Ļubomirs Ļubojevičs). 1982. gadā uzvarējis Havanā, 1983. un 1984. gadā dalījis otro vietu Bajamo, 1985. gadā Havanā dalījis otro vietu ar Eduardu Gufeldu, bet 1986. gadā dalījis pirmās vietas starptautiskos šaha turnīros Havanā un Pontebedrā.
Pārstāvējis Kubas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1976. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Gājis bojā autoavārijā.
Rūdolfs Lācis
Dzīvesgājums
Dzimis 1903. gada 5. aprīlī Sātiņu pagastā Jāņa Lāča ģimenē. Mācījās Saldus pilsētas sākumskolā. 1921. gadā iestājās nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā, bija Saldus bibliotēkas-lasītavas pirmais vadītājs (1925—1926). Dienēja Latvijas Bruņoto spēku instruktoru rotā (1927—1928), strādāja Strādnieku kultūras biedrībā. 1929. gadā viņu apcietināja par pretvalstisku darbību, taču atbrīvoja pret drošības naudu. 1930. gada jūlijā viņš nelegāli šķērsoja Latvijas—PSRS robežu un mācījās Rietumtautu Komunistiskajā universitātē, kuru absolvēja 1936. gadā. Pēc mācībām virsnieku kursos 1937. gada martā caur Helsinkiem, Stokholmu un Parīzi ar viltotiem personas dokumentiem devās uz Spāniju, kur piedalījās pilsoņu karā kā ložmetējnieku instruktors 108. internacionālajā brigādē, bet kopš 1938. gada armijas padomnieks speciālo uzdevumu vienībā. 1939. gada 8. februārī viņš kā Spānijas republikāņu armijas 13. internacionālās brigādes majors šķērsoja Spānijas—Francijas robežu un tika internēts franču nometnes latviešu barakā (15 Compania Letton), taču padomju diplomāti vilcinājās atļaut visiem internētajiem latviešiem dot patvērumu PSRS. Tomēr Lācis bija starp tiem nedaudzajiem, kam atļāva caur Havras ostu ar padomju kuģi izbraukt uz Ļeņingradu. Pārējiem internētajiem latviešiem, arī Žanim Folmanim (Grīvam) Višī Francija ļāva atgriezties dzimtenē tikai pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā, kad vēl bija spēkā 1940. gada 28. septembra draudzības līgums starp PSRS un Vāciju.
Otrā pasaules kara laikā Rūdolfs Lācis piedalījās kaujās kā 43. gvardes divīzijas politvadītājs leitnanta pakāpē. Pēc kara beigām dzīvoja Pārdaugavā, strādāja par Latvijas valsts izdevniecības redaktoru un rakstīja atmiņu grāmatas. Miris 1971. gada 6. decembrī Rīgā.
Mazā nāriņa (statuja)
Mazā nāriņa (da) ir Edvarda Eriksena radīta bronzas statuja, kurā attēlota nāra, kas atrodas Kopenhāgenā, Dānijā. Tā ir 1,25 m augsta un sver 175 kg. Veidota pēc Hansa Kristiana Andersena pasakas "Mazā nāriņa". Viens no pilsētas simboliem un tās apmeklētākajiem tūrisma objektiem.
Statuju 1909. gadā pēc baleta noskatīšanās pasūtīja Karls Jākobsens. Skulptūras galva veidota pēc balerīnas Elēnas Princas galvas parauga, statujas ķermenis — pēc skulptora sievas Elīnes Ēriksenas, jo Princa atteicās pozēt kaila. Statuja tika atklāta. Pirmoreiz pēc uzstādīšanas tā tika pārvietota 2010. gadā uz Šanhaju Ķīnā Expo 2010 izstādē.
Statuja ir biežs vandalisma objekts, tāpēc pilsētas ierēdņi ir izteikuši ideju pārvietot statuju vairākus metrus dziļāk ūdenī.
Saskaņā ar vācu laikrakstu Der Spiegel Kopenhāgenas ostā esošā statuja vienmēr ir bijusi oriģinālās statujas kopija. Īsto statuju skulptora mantinieki tur nezināmā vietā. Citur pasaulē atrodas vēl 13 statujas kopijas.
Neesošās panorāmas brīvības dēļ statuja, tāpat kā citi objekti valstī, ir ar autortiesībām aizsargāts objekts. Autortiesību termiņš beidzas 2030. gada 1. janvārī.
Salome Zurabišvili
Salome Zurabišvili (ka; dzimusi ) ir Gruzijas politiķe, bijusī Francijas diplomāte. Kopš 2018. gada decembra ir Gruzijas prezidente.
Dzimusi Parīzē, Francijā, gruzīnu imigrantu ģimenē. 20. gadsimta 70. gados pievienojās Francijas diplomātiskajam dienestam, trīsdesmit gadu laikā ieņēmusi dažādus augsta līmeņa amatus. No 2003. līdz 2004. gadam bijusi Francijas vēstniece Gruzijā. 2004. gadā pēc Francijas un Gruzijas savstarpējās vienošanās Zurabišvili pieņēma Gruzijas pilsonību un kļuva par valsts ārlietu ministri. 2016. gadā ievēlēta Gruzijas parlamentā. 2018. gadā uzvarējusi Gruzijas prezidenta vēlēšanās, kļūstot par pirmo sievieti valsts prezidentes amatā. Viņa ir pēdējā tautas vēlētā prezidente, jo nākamais prezidents tiks izraudzīts elektoru kolēģijas balsojumā.
Berija sala
Berija sala (en, es) ir ap 350 m gara un 170—260 m plata klinšaina saliņa Margeritas līča austrumos Antarktīdā. Atrodas Debenema salu arhipelāgā starp Barbaras un Braiena salam. Saliņu atklāja Britu Greiema Zemes ekspedīcija 1936. gada februārī un nosauca par godu austrāliešu ģeogrāfa Frenka Debenema vecākajam dēlam Kenetam Berijam Lemprjē Debenemam (Kenneth Barry Lempriere Debenham).
Salā 1937. gadā tika ierīkota viena no Greiema Zemes ekspedīcijas bāzēm — Dienvidu bāze. 1951. gadā Argentīnas polārā ekspedīcija Ernana Puhato vadībā nojauca britu ekspedīcijas bāzes paliekas un izbūvēja Sanmartinas polārstaciju.
Vijciema čiekurkalte
Vijciema čiekurkalte (arī Mežmuižas čiekurkalte) ir uzņēmumam "Latvijas valsts meži" piederoša struktūrvienība un industriālais piemineklis, kas atrodas Vijciema pagasta Mežmuižā.
Čiekurkalte tika uzbūvēta 1895. gadā pēc plašiem ugunsgrēkiem un vētrām, kas bija izpostījušas plašus meža masīvus Ziemeļvidzemē. Ar pārtraukumu no 1970. līdz 1992. gadam čiekurkalte darbojas līdz šodienai. Iekārtas saglabātas, pateicoties meža darbinieku entuziasmam. Arī mūsdienās tiek darbināta sēklu ieguvei, izmantojot autentiskās ar roku darbināmās iekārtas, to skaitā 24 čiekuru žāvēšanas cilindrus. Sēklu ieguve parasti notiek katru gadu no janvāra līdz aprīlim. Iespējamas ekskursijas.
Vijciema čiekurkalte ir vecākā Latvijā, un vienīgā šāda tipa čiekurkalte pasaulē.
2020. gadā iekļauta arī Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā.
Širvana
Širvana (az) ir pilsēta Azerbaidžānā. pilsētā dzīvoja 81 200 iedzīvotāji.
Jaunaduliena
Jaunaduliena ir ciems Gulbenes novada Tirzas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V447, Adulienas ezera krastā. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Jaunadulienas muižas (Neu-Adlehn) centru.
1976. gada neoficiālā šaha olimpiāde
1976. gada neoficiālā šaha olimpiāde notika no 1976. gada 24. oktobra līdz 15. novembrim Lībijas galvaspilsētā Tripolē. Tā tika rīkota kā alternatīva oficiālai 22. šaha olimpiādei, kas tajā pašā laikā tika izspēlēta Izraēlas pilsētā Haifā.