cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slēgtā sala
"Slēgtā sala"' (en) ir 2010. gada ASV psiholoģiskais trilleris, kura režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmas sižets veidots pēc Denisa Līheina 2003. gada romāna Shutter Island.
Filma ir stāsts par diviem United States Marshals Service pārstāvjiem, kas ieradušies cietumā garīgi slimiem noziedzniekiem tā sauktajā Slēgtajā salā. Tur viņi izmeklē kādas pacientes pazušanu. Tajā galvenās lomas attēlo Leonardo Di Kaprio, Marks Rafalo, Bens Kingslijs, Mišela Viljamsa, Patriša Klārksone un Makss fon Sīdovs.
Filmas pirmizrāde notika Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā. Tā galvenokārt saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Arnulfo Arjass
Arnulfo Arjass Madrids (,  — ) bija panamiešu politiķis. Trīs reizes ievēlēts par Panamas prezidentu, tomēr ne reizi nav saglabājis amata pilnvaras līdz termiņa beigām, jo ticis gāzts valsts apvērsumos.
Biogrāfija
Dzimis Penonomē Antonija Arjasa un Karmenas Madridas ģimenē. Skolas gaitas uzsācis dzimtajā pilsētā. Studējis ķirurģiju Hārvarda Universitātē. Vēlāk specializējies psihiatrijā un endokrinoloģijā.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1925. gadā iesaistījies valsts politiskajā dzīvē, pieslienoties nacionālistiskajām organizācijām, kas iestājās par ASV ietekmes samazināšanu Panamā.
1940. gadā Arjasa tika ievēlēts par Panamas prezidentu no Nacionālrevolucionārās partijas (vēlāk — Panamiešu partija). Arjasa atklātā simpātija pret Ass valstīm noveda pie ASV atbalstīta un Panamas nacionālās gvardes veikta valsts apvērsuma 1941. gada oktobrī, kura rezultātā Arjass zaudēja savu amatu.
1948. gadā viņš atkal kandidēja prezidenta vēlēšanās. Lai arī viņš oficiāli zaudēja vēlēšanās, jau nākamajā gadā parlaments atzina viņu par šo vēlēšanu uzvarētāju. Arjass savā otrajā prezidenta termiņā ierobežoja konstitūcijas darbību, izsludinot ārkārtas stāvokli, kā arī izveidoja slepenpoliciju, lai vērstos pret saviem pretiniekiem. Korupcijas un sabiedrības nemieru dēļ Nacionālā gvarde apvērsuma ceļā Arjasu atkal gāza no amata.
Pēc neveiksmīgā starta 1964. gada prezidenta vēlēšanās Arjass tika ievēlēts par Panamas prezidentu 1968. gada vēlēšanās. Uzreiz pēc stāšanās amatā viņš veica darbības, lai ierobežotu parlamenta un augstākās tiesas pilnvaras. Vienlaikus Arjass pieņēma lēmumus, kas bija vērsti uz Nacionālās gvardes reorganizāciju. Tikai 11 dienas pēc stāšanās amatā Arjass atkal tika gāzts no amata. Viņš bēga no valsts, apmetoties ASV.
Norjegas režīms tika gāzts 1989. gadā, Panamā iebrūkot ASV karaspēkam. Arjasa partija atguva politisko lomu valstī. Par valsts prezidentu tika iecelts Giljermo Endara — Arjasa partijas biedrs. Savukārt 1999. gadā par pirmo prezidenti valsts vēsturē tika ievēlēta Arjasa otrā sieva — Mireja Moskoso.
Sergejs Makaričevs
Sergejs Makaričevs (ru; dzimis Maskavā) ir PSRS un Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1976).
Biogrāfija
Pirmos panākumus šahā guvis 1970. gadā, kad starptautiskajā jauniešu šaha turnīrā Suhumi ieņēmis otro vietu. 1973./1974. gadu mijā Groningenā uzvarējis Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1974. gadā uzvarējis Amsterdamas starptautiskā šaha festivāla B turnīrā, bet pēc gada dalījis 2. vietu galvenajā A turnīrā. 1976. gadā pirmo reizi uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā, bet 1983. gadā atkārtojis šo panākumu. 1977. gadā Mehiko PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules studentu šaha komandu čempionātā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1978, 1979, 1980/81), kuros labāko rezultātu sasniedzis 1979. gadā Minskā, kad ieņēmis 5. vietu. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis straptautiskajos šaha turnīros Novisadā (1983), Frunzē (1985), Maskavā (1992). Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1976. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Nonas Gaprindašvili sekundants 1978. gada mačā par pasaules čempiones titulu. Tāpat bijis Anatolija Karpova sekundants 1985. un 1986. gada mačos par pasaules čempiona nosaukumu.
1996. gadā beidzis profesionālā šahista karjeru un vairs nav piedalījies FIDE rīkotajos turnīros.
Beidzis Maskavas Valsts universitātes žurnalistikas fakultāti. No 1996. līdz 2015. gadam strādājis dažādās Krievijas televīzijas NTV struktūrās, kurās kopā ar sievu Marinu sagatavojis šaham veltītu iknedēļas programmu Шахматное обозрение ("Šaha apskats").
Karklinova
Karklinova ir ciems Indras pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 306 km attālumā no Rīgas.
Jurijs Popkovs
Jurijs Popkovs (dzimis 1961. gada 6. jūlijā) ir bijušais Latvijas futbolists un futbola treneris. Spēlējis pussarga pozīcijā, pārstāvējis arī Latvijas futbola izlasi. Pēdējā viņa vadītā komanda bija Latvijas Virslīgas klubs FK Spartaks Jūrmala.
Spēlētāja karjera
Jurijs Popkovs dzimis Kijevā, Ukrainā. Viņa pirmais profesionālais klubs bija Minskas "Dinamo" Baltkrievijā, kuram viņš pievienojās 1980. gadā. Četru gadu laikā, kad viņš bija "Dinamo" sastāvā, viņš tikai vienu reizi devās laukumā PSRS Augstākās līgas spēlē. 1984. gadā Popkovs pievienojās Rīgas "Daugava", kas Jāņa Skredeļa vadībā toreiz bija augšupejoša komanda. Ar "Daugavu" Popkovs līdz 1991. gadam piedalījās 309 spēlēs, gūstot 33 vārtus. Viņš reti izlaida spēli "Daugavas" sastāvā un kopā ar Aleksandru Kaniščevu un Genādiju Šitiku veidoja spēcīgu viduslīniju komandas sastāvā.
1993. gadā Jurijs Popkovs pārcēlās uz Zviedriju, kur pievienojās Visby IF, kurā spēlēja 2 sezonas, 43 mačos gūstot 14 vārtus. 1995. gada Virslīgas sezonā, kurā Popkovs startēja kā "Amstrig Riga" spēlētājs, viņam tika piedāvāts aizstāt kluba treneri Georgiju Gusarenko.
1990. gadu sākumā Popkovs spēlēja arī Latvijas futbola izlasē, kopumā piedaloties 18 spēlēs.
Trenera karjera
Pirmais Popkova trenētais klubs bija "Amstrig Riga" (1996. gadā pārdēvēts par "Daugavu"). 1996. un 1997. gadā "Daugava" Latvijas līgā ierindojās otrajā vietā aiz "Skonto FC", pierādot Popkovu kā vienu no labākajiem kluba treneriem Latvijā. 1998. gadā, kad "Daugava" bija ceļā uz bankrotu, Popkovs kļuva par "Liepājas Metalurga" galveno treneri, kura vadībā tas 1998. un 1999. gadā Virslīgā ierindojās otrajā vietā. 2000. gadā Popkovs tika atlaists no "Metalurga", jo klubs joprojām nevarēja apturēt "Skonto" hegemoniju Latvijas līgā. 2001. gadā viņš pārņēma komandu "PFK Daugava", kurai nebija lielu ambīciju un bija maz finanšu. Gan 2001., gan 2002. gada sezonā "PFK Daugava" Latvijas līgā finišēja piektā, bet pēc 2002. gada komanda izjuka.
Visu 2007. gada sezonu bija bez kluba, bet pēc sezonas beigām tika iecelts par Virslīgas jaunpienācēju "FK Blāzma Rēzekne" galveno treneri.
2009. gada jūlijā viņš pārcēlās uz A lyga klubu "FK Tauras Tauragė" Lietuvā, bet komandu pameta tūlīt pēc sezonas.
2011. gada septembrī viņš pievienojās "Jūrmala-VV" Latvijas Virslīgā. 2012. gada martā komanda tika pārdēvēta par "Daugava Riga", un viņš palika vadītāja amatā. Klubu viņš pameta 2012. gada decembrī, viņa vietā stājās Virginījs Ļubšis.
2013. gada septembrī Popkovu par galveno treneri iecēla Latvijas Virslīgas klubs "FK Spartaks Jūrmala", aizstājot Aleksandru Stradiņu, kurš ar komandu strādāja kopš 2013. gada jūlija. Popkovu 2013. gada decembrī nomainīja Fabio Micarelli.
Popkovs ir strādājis arī ar Latvijas futbola izlasi līdz 21 gada vecumam.
Leipcigas apriņķis
Leipcigas apriņķis iedalās 20 pilsētās un 14 kopienās. Pilsētas ir Bādlauzika, Bēlene, Borna, Brandisa, Cvenkava, Froburga, Geithaina, Grimma, Groiča, Kičere, Koldica, Korenzālisa, Marklēberga, Markranštete, Naunhofa, Pēgava, Rēgisa-Breitingene, Rēta, Trebzene/Mulde, Vurcene.
Guntis Spridzāns
Guntis Spridzāns ir latviešu horeogrāfs un dejotājs.
Absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas Mūsdienu dejas fakultāti. Beidzis Latvijas Mūzikas akadēmiju un ieguvis profesionālo izglītību pedagoģijā.
Veidojis horeogrāfiju Dailes teātrī, Valmieras teātrī un Rīgas Krievu teātrī. Kā dejotājs piedalījies vairākās izrādēs. Pasniedzis hiphopu Latvijas Kultūras akadēmijā un Edmunda Veizāna modernās dejas kompānijā. Tāpat pasniedzis dejas dažādos festivālos gan Latvijā, gan Meksikā.
2007. gadā ieguvis Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Gada kustību režisors". Bija 1. Dejas balvas žūrijas loceklis un laureāts kategorijā "Mūsdienu dejas horeogrāfs/e" (opera "Karmena").
Otrokovice
Otrokovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Zlīnas apriņķī uz rietumiem no Zlīnas pie Moravas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1141. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Pilsētas attīstība ir cieši saistīta ar čehu uzņēmēja, kompānijas Bata Shoes dibinātāja Tomāša Batjas (Tomáš Baťa, 1876-1932) vārdu, kurš apkārtnē attīstīja rūpniecisko ražošanu, tai skaitā veidodams infrastruktūru savu uzņēmumu strādniekiem.
Ekonomika
Pilsētā atrodas kompānijas Barum (mūsdienās daļa no Continental AG) rūpnīca un galvenā mītne. Pilsētas pievārtē atrodas mazās aviācijas ražošanas uzņēmums Zlin Aviation.
Melnceru meldrs
Melnceru meldrs (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas dienvidu daļā, Āzijā un Ziemeļāfrikā. Suga ir sastopama arī Latvijā, lai gan valsts ir tālu ziemeļos no vienlaidu izplatības apvidiem; Latvijā melnceru meldrs ir uzskatāms par adventīvu (ievazātu), reti sastopamu augu. Dabiskās izplatības apvidos suga aug ūdenstilpju krastos, grāvjos un palienēs.
Apraksts
Melnceru meldrs ir daudzgadīgs, 40-120 cm garš, ceru veidojošs lakstaugs. Tam ir daudz stublāju, un spēcīgs, ložņājošs saknenis. Stublājs ir stāvs, stingrs, ieapaļš, pie pamata ar brūnām, cietām lapu makstīm. Lapu makstis ir šauri īlenveidīgas, stāvas. Stublāja augšdaļā zem ziedkopas ir gara, atstāvoša seglapa (10-25 cm gara), kas tālu pārsniedz ziedkopu. Ziedkopa ļoti raksturīga (mazliet līdzīga terasskarai): to veido ieapaļā galviņā blīvi satuvināti daudzi ziedi (galviņas diametrs 0,5-1,5 cm). Vidējā galviņa parasti lielāka, sēdoša, bet malējās galviņas resnkātainas; dažāda garuma kātos starveidīgi atstāv no stublāja dažādos virzienos. Ja atstāvošās ziedu galviņas ir 2, tās atstāvot savstarpēji parasti veido taisnu leņķi. Riekstiņš iegareni olveidīgs, brūns, mazliet trīsšķautņains. Apziedņa matiņi zaļganbrūni, olveidīgi, ar nosmailotu galu, aptuveni riekstiņa garumā. Zied no jūnija beigām līdz augustam.
Salvatore Sirigu
Salvatore Sirigu (it, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Sirigu pārstāv Itālijas Serie A komandu Fiorentina.
Savu karjeru Sirigu iesāka Itālijas komandā Palermo. 2011. gadā viņš pārcēlās uz Paris Saint-Germain komandu. Divas reizes ticis atzīts par Ligue 1 gada labāko vārtsargu, kā arī izcīnījis četrus līgas titulus. 2016–17. gada sezonu pavadījis īrē Spānijas komandās Sevilla un Osasuna. 2017. gadā Sirigu pievienojās Torino.
Sasniegumi
Paris Saint-Germain
Individuālie sasniegumi
Bādlauzika
Bādlauzika ir kūrortpilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Leipcigas apriņķī.
Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz pieminēta 1096. gadā.
Procenti
Procenti ir naudas summa, ko nopelna aizdevējs, tā ir atlīdzība par atļauju aizņēmējam izmantot viņa naudu un par izdevuma atmaksas gaidīšanas laiku. Kad cilvēks aizņemas naudu, procenti parasti tiek izmaksāti no pamatsummas. Maksas lielums procentos par aizņēmumu vai noguldījumu bankā tiek saukts par procentu likmi.
Tāra
Tāra (et) igauņu mitoloģijā ir dievs, kas bija pazīstams sāmsaliešiem un, iespējams, arī kontinentālajiem igauņiem. 13. gadsimta Indriķa Livonijas hronikā aprakstīts Tarapita (Tharapita, Tarapitha, Tharapitha), kas no savas dzimšanas vietas Virumā novadā aizlidojis uz Sāmsalu, kur pie viņa kaujās pēc palīdzības vērsušies sāmsalieši. Tarapita tulkots kā sauciens „Tāra, palīdzi” (Taara, avita). Tāras cilme tiek saistīta vai nu ar skandināvu dievu Toru vai somugriem, jo dievi ar līdzīgiem nosaukumiem sastopami Obas ugriem — hantiem (Turõm) un mansiem (Tõrõm, Numi Torum ('debesu dievs')). Vēlākos avotos Tāras vārds vairs neparādās, tomēr Rietumigaunijā par toorumees saukti burvji, Vendras draudzē par Tooru dēvēts elks, bet Lēhemā novadā vietām ar tooru vārdu vai ceturtdienu (Tora dienu ģermāņiem) saistītas kulta dejas un asins nolaišana. 1920. gados Tāras vārdā nosaukta igauņu senās ticības atjaunošanas kustība.
Tikaiņi
Tikaiņi (ltg) ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 13,1 km no pagasta un novada centra Rugājiem un 230,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V464 (Pokrata—Lazdukalns). Tikaiņos atrodas bibliotēka.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Balvu rajonā.
Hetere Mitsa
Hetere Bleina Mitsa (en; dzimusi Sinsinati, Ohaio štatā, ASV) ir profesionāla amerikāņu futboliste, spēlē aizsardzes pozīcijā, ASV valstsvienības dalībniece. Pašlaik (2011) pārstāv Women's Professional Soccer līgas klubā Philadelphia Independence.
Universitātes laikā pārstāvēja Floridas Universitātes futbola komandu. Pēc tam spēlējusi Tampa Bay Extreme, Philadelphia Charge, Central Florida Krush, Boston Breakers un Philadelphia Independence klubu sastāvos.
ASV izlasi pārstāvējusi trijās Olimpiskajās spēlēs, visās trijās reizēs tika izcīnīta zelta medaļa.
Purva bruņurupuču dzimta
Purva bruņurupuču dzimta (Emydidae) ir viena no bruņurupuču kārtas (Testudines) slēptkakla bruņurupuču dzimtām. Lielākā daļa sugu mājo saldūdenī ar lēnu straumi, bet tās visas ir veiklas arī uz sauszemes. Šajā dzimtā ir 10 mūsdienās dzīvojošas ģintis ar 35 sugām. Nesenā pagātnē šajā dzimtā tika klasificētas arī dažas Āzijā dzīvojošās sugas, kuras mūsdienās izdalītas atsevišķā dzimtā. Līdz ar to gandrīz visas purva bruņurupuču dzimtas ģintis, izņemot divas, savvaļā sastopamas tikai Ziemeļamerikā. Izņēmumu ģintis ir, kuru sugas dzīvo arī Eiropā, Āzijā un Āfrikā, un , kuru sugas mājo arī Dienvidamerikā.
Latvijā sastopama viena purvu bruņurupuču dzimtas suga - purva bruņurupucis (Emys orbicularis), kas ir vienīgā Latvijas bruņurupuču suga un ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā.
Izskats un īpašības
Kā lielāko daļu bruņurupuču purva bruņurupuču dzimtas sugas pret ienaidniekiem aizsargā kaula čaula, kuras virsējo kārtu veido ragvielas vairodziņi. Lielākajai daļai augšējais vairogs - karapakss ir zems, vāji izliekts, lai gan dažām sugām tas ir augstu velvēts. Karapaksu un plastronu (apakšējo vairogu) parasti savieno spēcīgs tilts. Purva bruņurupuču sugām ir raksturīgs liels plastrons, turklāt dažām sugām ir kustīga locītava jeb eņģe, kas savieno krūšu un vēdera segmentus. Galvaskauss šīs dzimtas sugām ir mazs. Kājas piemērotas peldēšanai, atkarībā no sugas pēdām ir attīstītas lielākas vai mazākas peldplēves. Pirksti paslēpti pēdā, bet katra pirksta galā ir ass nags. Galvas āda parasti ir gluda, tikai dažām sugām uz pakauša ir nelieli ragveida izaugumi. Daudzām sugām ir košs, krāsains ārējais izskats - gan krāsaina āda, gan dažām sugām krāsainas bruņas.
Purva bruņurupuču dzimtas sugas var būt dažāda lieluma. Mazākās ir meža bruņurupuču (Glyptemys) ģints sugas. Vismazākais ir Mīlenberga bruņurupucis (Glyptemys muhlenbergii), kura mazāko indivīdu bruņu garums ir apmēram 8 cm. Lielākais ir sarkanausu bruņurupucis (Trachemys scripta), kura bruņu garums var pārsniegt 60 cm garumu.
Uzvedība un barība
Lielākā daļa sugu mājo lēni tekošās saldūdens tilpnēs. Visas sugas ir veiklas gan ūdenī, gan uz sauszemes. Tomēr dažas sugas pamatā uzturas uz sauszemes, piemēram, kārbbruņrupuči (Terrapene). Atkarībā no sugas purva bruņurupuči var būt gan zālēdāji, gan gaļēdāji. Plēsīgās sugas barojas ar posmtārpiem, vēžveidīgajiem un zivīm. Ir sugas, kas ir plēsīgas, kamēr pieaug, bet kļūst par zālēdājiem, sasniedzot briedumu. Informācija par purva bruņurupuču dzimtas sugām ir ļoti neviendabīga. Dažas sugas ir ļoti detalizēti pētītas, bet par dažām tikpat kā nav informācijas. Dējumi var būt vairākas reizes gadā un atkarībā no sugas dējumā ir 2 - 30 olas.
Sistemātika
Purva bruņurupuču dzimta (Emydidae)
Alojas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Alojas novada pašvaldības vadītāji. Alojas novads tika izveidots 2009. gada 21. jūlijā, apvienojot Alojas, Braslavas, Brīvzemnieku, Staiceles, pagastus un Alojas un Staiceles pilsētas.
Oleksandrs Ribka
Oleksandrs Ribka (dzimis 1987. gada 10. aprīlī Kijivā ) ir ukraiņu futbola vārtsargs, kurš pašlaik (2023) pārstāv Ukrainas Premjerlīgas komandu Lviv. No 2021. līdz 2022. gadam spēlējis Latvijas komandā FK Liepāja.
Karjera
Bijis Ukrainas futbola izlases līdz 21 gada vecumam vārtsargs un kopā ar Bohdanu Šustu kļuva par vicečempionu 2006. gada UEFA Eiropas futbola čempionātā līdz 21 gadu vecumam.
2007. – 2008. gada sezonā savainojumu dēļ viņš aizvadīja četras spēles Kijivas "Dinamo", ielaižot 3 vārtus. Pēc tam viņš 2006./2007. gada sezonas grupu turnīrā debitēja UEFA Čempionu līgā pret Madrides "Real. Dinamo Madrides spēlē zaudēja ar 5:1, un Ribka rādīja neaizmirstamu sniegumu, kaut arī no soda sitiena viņš ielaida mača 5. un pēdējos vārtus.
2011. gadā Ribka parakstīja līgumu ar FC Shakhtar. Šahtarā viņš izcēlās ar lielisku sniegumu un galu galā kļuva par starta sastāva vārtsargu. Tomēr tas nebija uz ilgu laiku. Ribka saņēma divu gadu diskvalifikāciju pēc tam, kad 2011. gada novembrī pēc līgas spēles pret Ļvivas "Karpati" uzrādīja pozitīvus testus aizliegto vielu diurētiķu, lietošanā un tas nozīmēja, ka viņš izlaidīs 2012. gada UEFA Eiropas čempionātu, kuru līdzās Polijai rīkoja Ukraina.
2013. gada 1. novembrī Ribka atkārtoti parakstīja līgumu ar Kijivas "Dinamo". Viņa parakstītais trīs gadu līgums sākās 2014. gada janvārī, kad beidzās viņa diskvalifikācija.
Apbalvojumi
Kijivas "Dinamo"
Doneckas "Šahtar"
Mants Armalis
Mants Armalis (lt, dzimis ) ir lietuviešu hokejists, vārtsargs, Lietuvas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) Armalis spēlē Zviedrijas hokeja līgas vienībā Leksands IF.
Spēlētāja karjera
Armalis hokejista gaitas uzsāka Zviedrijā, kurā kopā ar vecākiem dzīvoja jau kopš 4 mēnešu vecuma. Profesionāļa karjeru sāka 2012.—13. gada sezonā Zviedrijas 1. divīzijas komandā Tranås AIF. Jau nākamajā sezonā viņš bija Hockeyallsvenskan komandas Mora IK pamatvārtsargs, bet tad pievienojās Zviedrijas hokeja līgas klubam Djurgårdens IF. 2014.—15. gada sezonā viņš bija komandas otrais vārtsargs aiz Mikaela Telkvista, taču 2015.—16. gada sezonā kļuva par komandas pamatvārtsargu.
2016. gada 11. aprīlī noslēdza viena gadu līgumu ar NHL klubu Sanhosē "Sharks" un rudenī pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties AHL komandai Sanhosē "Barracuda". Vasarā līgums ar hokejistu netika pagarināts, un oktobrī viņš pievienojās Rīgas "Dinamo" sastāvam. Gadu vēlāk noslēdza līgumu ar Šellefteo AIK.
Karoliški
Karoliški ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 279 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Silavu ezers, viesu māja.
Francis Dūne
Francis Dūne (de; dzimis, miris ) bija vācu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Dūne 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās vieglatlētikas šķēršu skriešanas disciplīnās — 2500 metros un 4000 metros. Abās šajās disciplīnās viņš ieguva 6. vietu, taču precīzs viņa rezultāts nav zināms.
Ļevs Birmanis
Ļevs Birmanis (dzimis, miris ) bija padomju un latvijas aktieris.
1960. gadā kļuvis par Leļļu teātra krievu trupas aktieri. Kopumā piedalījies vairāk nekā 80 izrāžu tapšanā. Bijis arī lugu tulkotājs un dziesmu tekstu autors. Sadarbojies arī ar Rīgas Krievu teātri. 2014. gadā filmējies filmā "Džimlai rūdi rallallā". Darbojies arī kā tulks un masu uzvedumu režisors.
Saņēmis Latvijas nopelniem bagātā skatuves mākslinieka nosaukumu. 1996. gadā saņēmis prezidenta personīgo pateicību. 2004. gadā kļuvis par AKKA/LAA laureātu. 2010. gadā saņēmis V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Uzņemts Latvijas Teātra Zelta fondā.
Kristofers Volkens
Ronalds Volkens (en; dzimis ), profesionāli pazīstams kā Kristofers Vokens (Christopher Walken), ir amerikāņu aktieris.
Viņš ir attēlojis lomas vairāk nekā 100 filmās, tai skaitā tādās filmās kā "Enija Hola" (1977), "Briežu mednieks" (1978), The Prophecy triloģijā, The Dogs of War (1980), Brainstorm (1983), "Mirusī zona" (1983), "Skats uz slepkavību" (1985), At Close Range (1986), "Ņujorkas karalis" (King of New York, 1990), "Betmens atgriežas" (1992), "Īstā mīlestība" (1993), "Lubene" (1994), "Jātnieks bez galvas" (1999), Joe Dirt (2001), "Noķer mani, ja vari" (2002), "Laipni lūgti džungļos" (2003), "Nelūgtie viesi" (2005), "Klikt!" (2006), "Matu laka" (2007). Tāpat piedalījies vairāku mūzikas mākslinieku videoklipu uzņemšanā. Vairākkārt vadījis raidījumu Saturday Night Live (7 reizes).
Karjeras laikā saņēmis vairākas balvas, tāpat vairākām ir ticis nominēts. Par lomu 1978. gada filmā "Briežu mednieks" saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais otrā plāna aktieris. Saņēmis BAFTA kino balvu par lomu filmā "Noķer mani, ja vari". Filmas ar Volkena piedalīšanos ASV ir guvušas 1,8 miljardus ASV dolāru lielus ieņēmumus.
Raņķi
Raņķi ir ciems Latvijā, Kuldīgas novada Raņķu pagasta centrs Ventas kreisajā krastā pie autoceļa P116 (Kuldīga - Skrunda - Embūte). Apdzīvotā vieta veidojusies ap vēsturisko Raņķu muižu (Gut Ranken).
Triecienlidmašīna
Triecienlidmašīna ir taktiska militāra lidmašīna, kuras galvenais uzdevums ir uzbrukt mērķiem uz sauszemes un jūrā, ar lielāku precizitāti, nekā to spēj bumbvedēji, kā arī tie ir labāk sagatavoti cīņai pret zema līmeņa pretgaisa aizsardzību.
Esīno Lario
Esīno Lario (it) ir pilsēta Leko provincē, Lombardijā, Itālijā. Tā atrodas aptuveni 60 km uz ziemeļiem no Milānas, 4,3 km attālumā atrodas Komo ezera austrumu krasts.
Saskaņā ar 2014. gada decembra datiem pilsētā dzīvo 772 cilvēki. 2016. gada jūnijā pilsētā notika Wikimedia Foundation konference Wikimania.
Tramplīnlēkšana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — parastais tramplīns sievietēm
Parastais tramplīns sievietēm bija viena no 5 disciplīnām tramplīnlēkšanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Nacionālajā tramplīnlēkšanas centrā, Džandzjakou 2022. gada 6. februārī. Tajās bija pārstāvēti 40 sportisti no 16 valstīm.
Rezultāti
Fināls bija sadalīts divās kārtās. Fināla pirmajā kārtā startēja visi 40 sportisti, labākie 30 sportisti no tiem kvalificējās noslēdzošajai fināla kārtai, kurā tika sadalītas olimpiskās medaļas. 30 labākajiem sportistiem fināla rezultāts veidojās saskaitot abus fināla lēcienus kopā.
Kvalifikācijā startēja 53 sportisti, no kuriem 50 sportisti pēc rezultātiem tālāk kvalificēsies pamatsacensībām uz finālu.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 40 sportisti no 16 valstīm.
Vāsa (pilsēta)
Vāsa (fi, sv) ir Somijas pilsēta un pašvaldība Botnijas līča krastā, Pohjanmā reģiona centrs. Tā dibināta 1606. gadā. Vāsas iedzīvotāju skaits ir (2015. gada 30. jūnijā), no kuriem aptuveni 24 % dzimtā valoda ir zviedru. Pilsēta robežojas ar Korsholmas pašvaldību.
Vēsture
1606. gada 2. oktobrī karalis Kārlis IX pie vecās ostas un tirdzniecības centra, kas atradās aptuveni septiņus kilometrus uz dienvidaustrumiem no mūsdienu Vāsas, dibināja Musoru (Mussor) jeb Mustasāri (Mustasaari). 1611. gadā tai piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta par Vāsu par godu Zviedrijas karaliskajai ģimenei.
1808. gadā, Somijas kara laikā starp Zviedriju un Krieviju, Vāsu ieņēma Krievijas karaspēks. 25. jūnijā 1500 vīru lieli Zviedrijas spēki pulkveža Juhana Bergenstroles vadībā devās atbrīvot Vāsu, kurā atradās 1700 vīru liels Krievijas karaspēks, kuru komandēja ģenerālmajors Nikolajs Demidovs. Ielu cīņās zviedriem neizdevās pilsētu atbrīvot, un tie atkāpās. 30. jūnijā Krievijas karaspēks atstāja Vāsu. 13. septembrī Krievijas spēki atgriezās un jau nākamajā dienā notika izšķirošā Kauja pie Oravaisas, aptuveni 50 km uz ziemeļiem, kurā uzvarēja Krievija. Līdz ziemai Krievijas spēki bija pakļāvuši visu Somiju. Pēc 1809. gada 17. septembra Frēdrikshamnas miera līguma nosacījumiem Somijas teritorija tika iekļauta Krievijā.
1852. gadā pilsēta gandrīz pilnībā nodega. 1855. gadā, pēc Krievijas imperatora Nikolaja I nāves, pilsēta pārdēvēta par Nikolaistadi (Nikolaistad). Sauszeme kopš pilsētas izveides bija tiktāl pacēlusies, un jūra bija atkāpusies krietni tālu no pilsētas, ka 1862. gadā sāka celt jaunu pilsētu aptuveni septiņus kilometrus uz ziemeļrietumiem, kur bija labi apstākļi ostas ierīkošanai. Pilsētas plānu izstrādāja Karls Aksels Seterbergs ampīra stilā.
Pēc tam, kad 1917. gadā tika gāzts Krievijas cars Nikolajs II, pilsēta ieguva agrāko nosaukumu Vāsa.
Somijas pilsoņu kara laikā, kad Helsinki atradās "sarkano" rokās, no 1918. gada 29. janvāra līdz 3. maijam Vāsa bija Somijas faktiskā galvaspilsēta. Uz to 1. februārī pārcēlās Senāts, un Vāsā atradās "balto" bruņoto spēku štābs. Sakarā ar tās nozīmi pilsoņu karā Vāsa tiek saukta par "Balto pilsētu".
Kopš pirmsākumiem Vāsas iedzīvotāji lielākoties bija zviedrvalodīgi, bet 1930. gados somu kopskaits pārsniedza zviedru skaitu.
Ekonomika
Lielākie uzņēmumi Vāsā:
Hokejs
Vāsa ir Somijas hokeja līgas komandas Sport bāzes pilsēta.
Dimitrije Kantemirs
Dimitrije Kantemirs (,, ; dzimis , miris ) bija Moldāvijas augstmanis, hospodars un literāts. Sarakstījis darbus vēsturē, folklorā, muzikoloģijā, arhitektūrā, matemātikā. Pārvaldīja 11 valodas.
Dzimis Moldāvijā. No 1687. līdz 1691. gadam kā ķīlnieks pavadīja Konstantinopolē. 1710. gadā tika nozīmēts par Moldāvijas hospodaru, lai cīnītos pret Krieviju Krievu—turku kara (1710—1711) laikā. Tā vietā 1711. gada 13. aprīlī viņš Luckā slepeni noslēdza līgumu ar Pēteri I par to, ka Moldāvija no Turcijas pakļautības pāriet Krievijas ietekmē. Pēc krieviem neveiksmīgā kara noslēguma, Kantemirs kopā ar svītu apmetās uz dzīvi Krievijā, kur viņam tika piešķirti īpašumi. No 1711. līdz 1719. gadam publicēja vairumu no saviem pazīstamākajiem darbiem. 1714. gadā kļuva par Berlīnes Zinātņu akadēmijas locekli. Miris Krievijā. 1935. gadā pārapbedīts Jasos.
Krievijas armijas pazīstamā Kantemiras divīzija ir nosaukta Kantemirovkas ciema vārdā, bet ciema nosaukums savukārt cēlies no apkārtējo zemju īpašnieka Dimitrijes Kantemira vārda.
Stefāno Sensi
Stefāno Sensi (it, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Sensi pārstāv Itālijas Serie A komandu Sampdoria, kas viņu īrē no Milānas "Internazionale".
Itālijas futbola izlases sastāva debitējis 2018. gadā.
Sasniegumi
Inter Milan
Karpiņje
Karpiņje ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Vaišļu ezers, Pārtovas ezers.
Labā sieviete
"Labā sieviete" (en) ir 2004. gada ASV, Apvienotās Karalistes, Itālijas un Spānijas drāma, kuras režisors ir Marks Bārkers. Galvenās lomas filmā atveido Skārleta Johansone, Toms Vilkinsons un Helēna Hanta. Filmas pirmizrāde notika.
Ģermanišķi
Avotos pirmo reizi Ģermanišķi pieminēti 1604. gadā. Padomju laikā kolhoza "Švyturys" ("Bāka") centrs. Pēc Lietuvas neatkarības atjaunošanas šeit izveidots robežpārejas un muitas punkts uz robežas ar Latviju. 1991. gada 22. maijā Ģermanišķos notika Rīgas OMON vienības uzbrukums Lietuvas robežsargiem. 2007. gadā uzbūvēta katoļu baznīca. 2008. gadā pēc konflikta Ģermanišķu diskotēkā Skaistkalnē iebruka grupa Lietuvas vandaļu, kas izraisīja starptautisku izmeklēšanu.
Renārs Magone
Renārs Magone (dzimis Ogrē) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Ogre, kurā aizvadījis lielu daļu basketbolista karjeras. Iepriekš spēlējis vairākos citos LBL klubos.
Karjera
R. Magone ir Ogres basketbola audzēknis, pārstāvējis vietējo sporta skolu LJBL sacensībās. Pieaugušo basketbola karjeru sācis VEF Rīga juniori, bet turpinājis vairākās citās LBL vienībās. Kopš 2018. gada pārstāv BK Ogre, ar ko izcīnījis vairākas Latvijas līgas medaļas. 2021. gadā spēlējis arī Nacionālajā basketbola līgā, pārstāvot BK Līvāni.
R. Magones ir spēlējis Latvijas U-16, U-18 un U-19 izlasē. 2010. gada Eiropas U-18 čempionāta bronzas medaļas ieguvējs. Ar U-19 izlasi piedalījās 2011. gada Pasaules čempionātā, kas notika Latvijā.
Vilhelms Klumbergs
Dzīves gājums
Dzimis Rīgā 1886. gada 17. jūlijā tirgotāja Jēkaba Heinriha Klumberga un viņa sievas Katrīnas, dzimušas Valdmanes, ģimenē. Mācījās Mironova komercskolā, studēja komerczinības Rīgas Politehniskajā institūtā (1906—1910). Uzsāka darbu Maskavā kā privātskolotājs (1910—1911), studēja ekonomiku Cīrihē (1911—1912), tad strādaja par virsskolotāju Samāras komercskolā (1912—1917). Pirmā pasaules kara beigās 1917. gadā atgriezās Rīgā, kur vācu okupācijas laikā strādāja par Rīgas reālskolas (Oberrealschule) virsskolotāju (1917—1918) un transporta politikas docētāju Baltijas Tehniskajā augstskolā (1918).
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas bija Rīgas Vācu vidusskolas virsskolotājs (1919—1927). Herdera biedrības līdzdibinātājs (1920) un otrais priekšsēdis (1920—1939). Herdera institūta docents (1921—1927), Vācbaltiešu skolotāju apvienības (Deutschbaltische Lehrerverband) uzticības padomes priekšsēdis (1921—1923). Rīgas Herdera institūta profesors un direktors (1927—1939).
Pēc aizceļošanas uz Vāciju profesors Kēnigsbergas universitātē. Miris Berlīnē 1942. gada 20. decembrī.
Dust Clears
Dust Clears ir Lielbritānijas grupas Clean Bandit dziesma, kas tika izdota 2013. gada 28. jūlijā kā trešais singls no grupas debijas albuma New Eyes. Dziesmas vokālo sniegumu veido grupas dalībnieka Džeka Patersona un viesmūziķies Nonijas Bao balsis. Dziesma sasniedza 43. vietu Lielbritānijas dziesmu topā UK Singles Chart un 14. vietu Lielbritānijas deju mūzikas topā UK Dance Chart.
Mūzikas video
Dziesmas video tika publicēts vietnē YouTube 2013. gada 19. jūnijā ar kopējo garumu četras minūtes un piecdesmit sekundes. Dziesmas video režisēja grupas dalībnieki kopā ar Annu Patarakinu un Dāriju Novitskaju. Video tika uzņemts uz sasaluša ezera Zviedrijā un tajā ir attēlots vīrietis, kas slido uz tā, gluži kā Henrija Reberna gleznā The Skating Minister. Video arī ir redzami visi grupas dalībnieki strādājot rūpnīcā un pusdienojot šī ezera malā.
The Bad Tones
The Bad Tones ir Latvijas mūzikas grupa, kas izpilda psihedēlisko roku un indīroku. Darbību uzsākusi 2013. gadā kā The Pink Elephant un 2017. gadā nomainījusi nosaukumu uz The Bad Tones.
Grupas darbība
Grupas sastāvu veido Edvards Broders (ģitāra, vokāls), Rūdolfs Ozols (ģitāra), Alberts Levics (basģitāra, vokāls) un Kalvis Sležis-Zaļkalns (bungas). Ar iepriekšējo nosaukumu The Pink Elephant grupa bija izdevusi divus albumus — Mellowing un Cassette Concert. Pēc nosaukuma maiņas uz The Bad Tones grupa izdevusi EP ierakstu Bad Tunes (2018), studijas albumu Is It Good Enough? (2019) un dzīvā ieraksta albumu "Ezera skaņas" (2020).
EP ieraksti
2018: Bad Tunes
Studijas albumi
2019: Is It Good Enough?
Dzīvā ieraksta albumi
2020: "Ezera skaņas"
Filips Osiasons
Filips Osiasons (fr, ru; dzimis, miris ) bija Odesā dzimis ebreju izcelsmes franču mākslinieks un mākslas kritiķis. Literāro pseidonīmu Jacques Sabile pieņēmis par godu vectēvam, kurš dzimis Sabilē.
Dzimis Odesas tirgotāju ģimenē. Tēvs dzimis Kuldīgā. Vēlāk tēvs darbojās Rīgas tirdzniecības bankas valdē, miris 1931. gadā Rīgā. Filips Osiasons 1919. gadā emigrēja no Krievijas un apmetās Berlīnē. 1924. gadā pārcēlās uz Parīzi. Franču armijas rindās tika ievainots pie Dinkerkas. Kara gados slēpās Dienvidfrancijā.
Valērijs Gorbačiks
Valērijs Gorbačiks (be; ru; dzimis 1995. gada 19. janvārī) ir profesionāls baltkrievu futbolists. Sākot ar 2020. gadu viņš spēlē Liepājā īrē no Žodzinas "Torpedo-BelAZ".
FK Tambov
FK Tambov (ru) ir profesionāls Krievijas futbola klubs no Tambovas. Klubs ir dibināts 2013. gadā, pašlaik spēlē Krievijas Premjerlīgā. Mājas spēles komanda aizvada "Spartak" stadionā Tambovā, bet, kamēr notiek stadiona rekonstrukcija, izmanto citus stadionus — sākumā spēlēja Mordvijas arēnā Saranskā, bet kopš 2020. februāra spēles aizvada Ņižņijnovgorodas stadionā.
2016. gadā uzvarēja Profesionālajā futbola līgā (PFL), kas ir trešā pēc līmeņa līga Krievijā, un iekļuva Futbola nacionālajā līgā (FNL). 2018.—2019. gada sezonā uzvarēja FNL un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva Krievijas Premjerlīgā.
Karpuškāni
Karpuškāni ir ciems Cirmas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 266 km attālumā no Rīgas.
Ikšķiles novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Ikšķiles novada pašvaldības vadītāji. Ikšķiles novads tika izveidots 2004. gada 24. maijā, apvienojot Tīnūžu pagastu un Ikšķiles pilsētu.
Uzskaitījums
{{legend| #258B4C| Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| green| Latvijas Zaļā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #24375B| Jaunais laiks |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33| Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}}
Masoreti
Masoreti (ivritā בעלי המסורה [ba'alei ha-masora], no מסורה‏‎ [masora] — 'tradīcija') bija ebreju rakstveži, kas no V līdz X gadsimtam nodarbojās ar ebreju bībeles sākotnējā teksta atveidošanu, izveidojot diakritisko zīmju sistēmu patskaņu apzīmēšanai ebreju līdzskaņu rakstā, standartizējot bībeles teksta izrunu un sadalījumu pa rindkopām un pantiem. Savu darbu masoreti veica Palestīnā — Jeruzalemē, Tibērijā —, kā arī Babilonijā. Masoreti savus pierakstus veica ivritā un aramiešu valodā.
Mīlas dziesma Bobijam Longam
"Mīlas dziesma Bobijam Longam" (en) ir 2004. gada ASV drāma, kuras režisore, scenārija autore un viena no producentiem ir Šeinī Gabele. Galvenās lomas filmā atveido Skārleta Johansone, Džons Travolta un Gabriels Mahts. Filmas pirmizrāde notika Venēcijas filmu festivālā.
Ietiepīga jauna sieviete atgriežas Ņūorleānā pēc savas atsvešinātās mātes nāves.
Viļānu vēsture
Viļānu vēsture aptver laika periodu kopš Viļānu dibināšanas līdz mūsdienām.
Livonijas ordeņa pakļautībā
Pirmo reizi Viļāni minēti 1495. gadā nomas līgumā ar nosakumu Wielona (de) jeb Veļona, ko ar savu parakstu un zīmogu apstiprināja Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs, slēdzot līgumu par lēņa tiesībām ar feodāli Jāni de Loi. Zemi līdz ar latgaļu zemniekiem tajā izlēņoja vasaļiem, pieprasot nodevas, klaušas un karavīrus. 1507. gadā Viļānu muiža pārgāja Overlaku dzimtas rokās.
Polijas—Lietuvas sastāvā
1603. gadā Poļu—zviedru kara Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds III Vāsa Overlakam kā neuzticamam Viļānus atņēma, muiža tika nodota T. Dombrovam, kas to savukārt nodeva Bergu senās dinastijas pārstāvim L. Ofenbergam. Šīs ģimenes valdījumā Viļāni palika līdz 1731. gadam, kad muižu pārņēma Latgalē ietekmīgi muižnieku dzimtas pārstāvji — brāļi I. un J. Riki.
Krievijas Impērijas sastāvā
Pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Inflantijas vaivadiju likvidēja un pievienoja Pleskavas guberņai, 1796. gadā Baltkrievijas guberņai, bet 1802. gadā Vitebskas guberņai. Bernardiešu klosteris Viļānos no 1826. gada uzturēja draudzes skolu un bibliotēku ar 463 garīga satura grāmatām latīņu un poļu valodā. Pēc 1830. gada Polijas Novembra sacelšanās Krievijas varas iestādes klosteri slēdza. tomēr bernardieši Viļānus pilnīgi pameta tikai 1848. gadā. 1830. gadā Katrīna Riks un Marija Manteifele, Gustava Manteifeļa māte, īpašumu pārdeva Kārlim Manteifelim. 1839. gadā Viļānu muižu nopirka Vikentijs Janovskis, kas blakus muižas kungu mājai Maltas upes krastā uzcēla trīsstāvu linu fabriku (vairāk nekā 200 strādnieku 1869. gadā). Viļānos atradās arī ādas fabrika, divi kaļķu cepļi, ķieģeļu fabrika, ūdens dzirnavas, alus brūži. 1862. gadā Viļāniem piešķīra miesta tiesības. Viļānos bija vairākas tirgotavas, noliktavas, divstāvu mūra Baltais krogs (kādreiz zirgu pasta stacija), ceptuves. Viļānu attīstību apturēja Pirmais pasaules karš. Kara sākumā ādu fabrika, kas ražoja produkciju armijas vajadzībām, tika evakuēta uz Krieviju.
Latvijas Republikas sastāvā
No 1918. gada decembra Viļāni bija Latvijas SPR sastāvā, Rēzeknes atbrīvošanas operācijas gaitā 1920. gada 11. janvārī Viļānus ieņēma Latvijas bruņotie spēki. Pēc 1920. gada agrārās reformas miestam pievienoja zemes piegriezumu, tā izveidojot jaunus apbūves gabalus. Kad 1928. gadā Viļāniem piešķīra pilsētas tiesības, tiem jau piederēja 163 ha zemes un uz tās atradās 65 tirdzniecības uzņēmumi. 1924. gadā mariaņu priesteris Benedikts Skrinda atjaunoja klostera darbību. 1932. gadā Viļānos izbūvēts elektrības sadales tīkls, bet 1936. gadā — lopkautuve. Pilsētā darbojās latviešu, krievu un ebreju skolas.
1940. gada jūnijā Viļānos ienāca Sarkanā armijas, sākās padomju okupācijas iestāžu darbība. 1941. gadā padomju okupācijas iestādes apcietināja un izsūtīja daudzus viļāniešus, tostarp pēdējo muižas īpašnieku atvasi Juliānu Janovski. 1941. gada 25. jūlijā Viļānos nodibinājās vācu okupācijas režīms. Otrā pasaules kara laikā nacisti iznīcināja apmēram pusi Viļānu iedzīvotāju, tostarp gandrīz visus ebrejus. Karā tika izpostīta arī pilsēta. Atkāpjoties vāciešu uzspridzināja klostera telpas. 1944. gada 28. jūlijā Viļānos ienāca PSRS karaspēks. 1947. gadā skolas vajadzībām tika konfiscētas klostera telpas, atstājiet mūkiem nelielu daļu, izlikšanas laikā gāja bojā tēvs Benedikts Skrinda. PSRS okupācijas varas iestāžu rīkotajās masu deportācijās un arestos cieta arī citi Viļānu iedzīvotāji. 1959. gadā mariāņiem tika aizliegts darboties draudzē.
1919. gadā, un no 1947. līdz 1949. gadam Viļāni bija Viļānu apriņķa centrs. No 1949. līdz 1962. gadam Viļānu rajona centrs. 1950. gadā uz Maltas upes sāka darboties Viļānu hidroelektrostacija, tās darbību atjaunoja 1994. gadā. 1952. gadā tika uzcelta Viļānu vidusskolas ēka. Pēc Otrā pasaules kara Viļānos darbojās Silmales kūdras fabrikas iecirknis, LLT darbnīcas, maizes ceptuve, remonta un celtniecības iecirknis un tipogrāfija. Pilsētas nomalē uzcēla Rēzeknes rajona sadzīves pakalpojumu kombināta ražošanas kompleksus: transportlīdzekļu remontdarbnīcu, vatelīna cehu, galdniecības cehu, ādas un trikotāžas izstrādājumu, šūšanas, apavu u. c. darbnīcas. 1956. gadā uz Ošupes linkopības un selekcijas stacijas un padomju saimniecības "Viļāni" bāzes tika izveidota Viļānu selekcijas un izmēģinājumu stacija, kur veica zinātniskās pētniecības darbu, kas strādā vēl joprojām. 1987. gadā Viļānos atgriezās mariāņu ordenis.
Lorāns Fresinē
Lorāns Fresinē (fr; dzimis, Daksā) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2000).
Biogrāfija
Bijis seškārtējais Francijas jauniešu šaha čempionātu laureāts, izcīnot 4 zelta (1995 - U14, 1997 - U16, 1998 un 1999 - U20) un 2 sudraba (1993 - U12, 1994 - U14) medaļas. Vairākkārt pārstāvējis savu valsti Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos, divas reizes izcīnot Pasaules vicečempiona nosaukumu (1995 - U14, 1999 - U18).
Francijas vīriešu šaha čempionātos izcīnījis 7 medaļas (zelts - 2010, 2014; sudrabs – 2004, 2006, 2011; bronza – 2008, 2009). Trīs reizes bijis Parīzes pilsētas šaha čempions (2002, 2005, 2006), kā arī 2006. gadā uzvarējis Eiropas čempionātā šaha ātrspēlē. 2012. gadā Plovdivā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. Sekmīgi piedalījies daudzos starptautiskos šaha turnīros. 2014. gadā uzvarējis Malmes šaha turnīrā Sigeman & Co.
Pārstāvējis Francijas izlasi lielākajās šaha komandu sacensībās:
Livingstona augļēdājsikspārnis
Izskats
Liela sikspārņu suga, kuras ķermeņa garums ap 30 cm, bet spārnu plētums var pārsniegt 1,4 m. Pamatkrāsa melna, ar atsevišķiem zeltainiem vai dzeltenbrūniem matiem un plankumiem, kuru lielums dažādiem īpatņiem ir atšķirīgs. Acis lielas, oranžas vai sarkanas.
Izplatība
Sastopams tikai divās Komoru arhipelāga salās — Nazidžā un Mvali.
Dzīvesveids un barība
Dzīvo kolonijās. Mitinās kalnu mežos 300 līdz 960 metru augstumā. Uzturas augstos kokos slīpās nogāzēs, parasti ūdeņu tuvumā, kur dabiskais reljefs tos pasargā no nelabvēlīgiem laika apstākļiem. Sugai nav eholokācijas orgānu, un tā izmanto dzirdi.
Barību dodas meklēt naktīs. Pārtiek pamatā no augļu sulas vai mīkstuma, arī putekšņiem, sēklām un lapām. Ēdienkarti var papildināt naktstauriņi.
Aizsardzība
2002. gadā divdesmit kolonijās dzīvoja ap 1200 Livingstona augļēdājsikspārņu. Lielāko apdraudējumu rada cikloni un dabisko mežu izciršana, lai paplašinātu lauksaimniecībai izmantojamo zemju platību priekš kokospalmām, maniokas, krustnagliņām, saldajiem kartupeļiem, kukurūzas un zirnājiem.
Lai novērtētu sugas stāvokli savvaļā, 1990. gadā Komoras apmeklēja Džeralds Darels. Tika organizētas trīs ekspedīcijas, kuru laikā ieguva 17 īpatņus. Tie kļuva par pamatu vairoties spējīgai kolonijai Darela un Bristoles zoodārzos.
Alejas komercbanka
Akciju sabiedrība «Alejas komercbanka» bija Latvijas banka. Dibināta 1993. gadā, 1995. gadā tai tika uzsākts maksātnespējas process.
Vēsture
Banka tika dibināta. Tās galvenais birojs atradās Daugavpilī, Alejas ielā 68. 1994. gada augustā Latvijas un Krievijas kopuzņēmums «LatRosTrans» apsvēra Alejas komercbankas akciju iegādi pusmiljona latu vērtībā.
1995. gada jūnijā bankas kreditori pieteica bankas maksātnespēju Latvijas Saimnieciskajā tiesā, jo tās ar pašu kapitālu nesegtie zaudējumi bija 230 tūkstoši latu. Banka nebija apkopojusi ziņas par garantijas saistību apjomu, kā arī pārkāpa noteikumus, iegādājoties privatizācijas sertifikātus. tiesa pasludināja bankas maksātnespēju un iecēla administratoru. Uzņēmums tika likvidēts.
Pestuma
Pestuma (la), sākotnēji Poseidonija (grc, lat. Posidonia) ir sibariešu (no Sibarīdas) kolonija, kas ap 625—600. gadiem pr.Kr. tika dibināta Lukānijas apgabala rietumu daļā (35 km uz dienvidaustrumiem no mūsdienu Salerno).
Poseidonijas ziedu laiki bija ap 540. gadiem pr.Kr. un turpinājās vairākas desmitgades. Ap 400. gadu pr.Kr. Poseidoniju iekaroja lukāni, kā rezultātā notika grieķu un vietējo (protoitālisko) kultūras tradīciju sajaukšanās. 274. gadā pr.Kr. pilsētu kolonizēja romieši, kuri to pārsauca par Pestumu. 9. gadsimta sākumā pilsētu izpostīja saracēņi, bet 11. gadsimtā — normāņi. Pestumas izpostīšanu stimulēja pārpurvotā teritorija; šeit palikušie iedzīvotaji, baidoties no malārijas, pārcēlās uz blakus esošo augstieni un tur dibināja pilsētu Kapačo.
Mūsdienu Pestumā ir labi saglabājušies trīs 6. gadsimta pr.Kr. pirmās puses doriskie tempļi. Viens no tiem ir veltīts Atēnai (nevis Cerērai, kā pirms tam uzskatīja). Abi pārējie tika celti Hērai un saucās Hēras-I (t.s. bazilika) un Hēras-II (nevis Neptūna vai Apollona, uzskatīja pirms tam).
Kompleksa centrālajā daļā atrodas romiešu forums, kas, domājams, tika uzcelts iepriekšējās grieķu agoras vietā. Foruma ziemeļu daļā atrodas neliels romiešu templis, datēts ar 200 gadu pr.Kr. Tas tika veltīts Kapitolija triādei, Junonai, Jupiteram un Minervai. Pilsētas mūri ir līdz sešiem metriem biezumā un pieci kilometri perimetrā. Nedaudzas atliekas ir saglabājušās no romiešu amfiteātra. Visas šīs atliekas ir ieskaitītas UNESCO pasaules mantojuma sarakstā.
1968. gadā Pestumā tika atrastas kapenes (t.s. it. tomba del tuffatore jeb "Nirēja kapenes") ar ideāli saglabājušām freskām (ap 470. g. pr.Kr.). Tas ir vienīgais zināmais līdz mūsdienām saglabājies grieķu klasiskā perioda fresku glezniecības ansamblis. Pieci gleznojumi kopā ar citiem antīkiem atradumiem pašlaik atrodas Pestumas arheoloģiskajā muzejā.
Apbūve
Pilsētas dominantes, kas padara šo vietu atpazīstamu, ir trīs lieli tempļi, veidoti grieķu doriskā ordera arhaiskā stilā, un ir datējami ar apmēram 550—450. gadiem pr.Kr. Visi tie ir raksturīgi tam periodam, ar masīvām kolonnām ar spilgti izteiktu entāzi (kolonnu paplašināšanos virzienā no augšas uz leju) un platiem kapiteļiem, kas atgādina otrādi apgrieztas sēņu cepurītes. Virs kolonnām tikai otrais Hēras templis ir saglabājis lielāko sava antablementa daļu, bet diviem pārējiem ir saglabājies tikai arhitrāvs.
Tempļi bija veltīti Hērai un Atēnai (romiešiem Junonai un Minervai), kaut arī senāk tie tika identificēti savādāk, saskaņā ar 18. gadsimta argumentāciju. Divi Hēras tempļi atrodas viens otram blakus, bet Atēnas templis atrodas pilsētas centra otrā pusē. Pilsētā bija arī citi tempļi gan grieķu, gan romiešu, kas ir saglabājušies daudz sliktāk.
Pestuma atrodas tālu no kvalitatīva marmora atradnēm. Tāpēc nav brīnums, ka trijiem galvenajiem tempļiem ir maz akmens reljefu, iespējams to vietā bija apgleznojumi, kas nav saglabājušies. Izkrāsota keramika bija paredzēta dažām konstrukcijas detaļām. Saglabājušies lieli keramikas fragmenti ir izstādīti muzejā.
Visa lielā Pestumas pilsēta aizņēma 120 ha lielu platību. Izrakti ir tikai 25 hektāri, kuros atrodas trīs galvenie tempļi un citas svarīgas celtnes. Pārējie 95 hektāri atrodas uz privātās zemes un nav izpētīti.
Trīs grieķu tempļi
Pirmais Hēras templis, kuru grieķu kolonisti uzcēla ap 550. gadu pr.Kr., skaitās senākais saglabājies templis Pestumā un atrodas pilsētas dienvidu daļā. 18. gadsimta arheologi nosauca to par "Baziliku", jo daži kļūdaini to uzskatīja par romiešu celtni (Sākotnēji romiešu bazilikas būtībā bija laicīgas celtnes, līdz agrīnie kristieši baziliku formu sāka izmantot sakrālām celtnēm).
Uzraksti un keramiskās statuetes norāda uz to, ka dieviete, kuru šeit pielūdza, bija Hēra. Vēlāk tempļa priekšpusē, tipveida grieķu altāra laukumā zem klajas debess tika atrasts altāris. Ticīgie varēja apmeklēt ceremonijas un ziedot dievietei, neieejot pašā templī.
Kolonnām ir izteikta entāze jeb izliekums visā garumā, kas norāda uz celtnes senumu. Uz dažiem kapiteļiem joprojām ir redzamas sākotnējās krāsas pēdas. Templis ir platāks, nekā vairums grieķu tempļu, iespējams, tāpēc, ka cellas iekšpusē ir divas durvis un septiņu kolonnu rinda, kas ir neparasta īpatnība. Tas varētu norādīt uz dubulto tempļa veltījumu. Nepāra kolonnu skaits (deviņas), gar īsajām malām arī ir ļoti netipiski. Gar garajām malām ir 18 kolonnas. Tāds skaits bija nepieciešams divu durvju dēļ, lai nevienām durvīm netiktu aizsegts skats ar kolonnu.
Otrais Hēras templis tika uzcelts ap 460—450 gadiem pr.Kr. uz ziemeļiem no pirmā Hēras tempļa. Agrāk kļūdaini uzskatīja, ka tas bija veltīts Poseidonam. Parasto 20 gropju vietā šī tempļa kolonnām ir 24 gropes. Hēras II templim kolonnas ir resnākas un mazāks intervāls starp kolonnām. Templi izmantoja arī Zeva pielūgšana, kā arī vēl viena dieva pielūgšanai, kurš pagaidām vēl nav identificēts. Austrumu pusē ir redzamas divu altāru paliekas (viens lielāks, otrs mazāks). Mazākais altāris ir romiešu laika piebūve, kad iela, kas veda uz forumu, tika uzbūvēta pāri lielajam altārim. Tāpat ir iespējams, ka sākotnēji templis bija veltīts gan Hērai, gan Poseidonam. Tiek uzskatīts, ka dažas votīvās statuetes, atrastas pie altāra, demonstrē šādu identifikāciju.