cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rēzekne
Transports
Viens no noteicošajiem faktoriem pilsētas attīstībā ir bijis starptautisku ceļu un dzelzceļu krustpunkts. Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnija, kuru uzbūvēja 1860. gadā, bija pirmā dzelzceļa līnija Latvijā, tā gāja caur Rēzekni. Šī un vēlāk, 1904. gadā uzbūvētā Maskavas — Ventspils dzelzceļa līnija, bija vieni no Rēzeknes pilsētas attīstību veicinošākajiem faktoriem, kas būtiski ietekmēja iedzīvotāju skaita pieaugumu pilsētā. Rēzekne atrodas starptautiskas nozīmes autoceļu — E22, E262 krustpunktā un valsts augstākās kategorijas autoceļu A12, A13 un A15. Tā ir arī reģionālas nozīmes autoceļu P36, P54 un P55 krustpunkts. Līdz ar pilsētas apvedceļa izbūvi 20. gadsimta otrajā pusē, liela daļā transporta tika novirzīta pa to, tādējādi atbrīvojot pilsētas centru no tranzītkravām.
Rēzeknē ir 136 ielas. Garākā no tām ir galvenā iela, Atbrīvošanas aleja (5,5 km), kas, izejot cauri visai pilsētai, savieno tās ziemeļu un dienvidrietumu robežu.
Sabiedriskais transports
Pasažieru pārvadājumus Rēzeknes pilsētā veic pašvaldībai piederošais uzņēmums SIA „Rēzeknes satiksme”. No 2012. gada 1. janvāra sabiedriskais transports pa pilsētas ielām kursē 19 maršrutos. Autoparkā ir 27 Ikarus E91 un 2 MAN NL 202 autobusi.
Rēzekne šodien
Rēzekne var lepoties ar tādām rūpniecības nozarēm kā mašīnbūve un kokapstrāde. Tā ir nozīmīgs dzelzceļa un autotransporta mezgls, vārti starp Austrumiem un Dienvidiem.
Šodien Rēzekne ir Latgales kultūras un izglītības centrs.
Pašlaik Rēzeknē ir aizsākti vērienīgi projekti. 2013. gada pavasarī ekspluatācijā nodota jaunā Rēzeknes koncertzāle, kas ir pirmā jaunuzvbūvētā akustiskā koncertzāle Latvijā pēc neatkarības atgūšanas.
Sports
Rēzeknē dzimusi šķēpmetēja un godalgotā trenere Valentīna Eiduka, šaha lielmeistars Ilmārs Starostīts, Eiropas junioru čempionāta, Eiropas kausa un Eiropas U23 čempionāta zelta medaļu ieguvēja Aiga Grabuste, kura ir piedalījusies arī divās olimpiskajās spēlēs Pekinā un Londonā. Tāpat Rēzeknē dzimis Latvijas izlases futbolists Edgars Gauračs, Latvijas izlases basketbolisti Kaspars Cipruss, Žanis Peiners (šobrīd spēlē Atēnu PAOK) un Artjoms Butjakovs (jauniešu izlase), biatloniste Žanna Juškāne un vieglatlēte Gunta Vaičule.
=== Stadioni, sporta laukumi un zāles === Nozīmīgākā sporta infrastruktūra pilsētā ir Rēzeknes Sporta pārvaldes stadions, Olimpiskais centrs Rēzekne, Valsts robežsardzes koledžas sporta mācību centrs, Sporta pārvaldes peldbaseins, Rēzeknes tehnikuma sporta komplekss, Rēzeknes Valsts 1. ģimnāzijas sporta komplekss, Rēzeknes 2. vidusskolas sporta zāle, Rēzeknes 3. vsk., 4. vsk., 5. vsk. un 6. vsk. sporta kompleksi, kā arī Internātvidusskolas un valsts Poļu ģimnāzijas sporta zāle un laukums. Netālu no Olimpiskā centra darbojas boulinga klubs, bet kultūras un atpūtas centrā atrodas skeitparks. Rēzeknes pievārtē, Verēmu pagasta Greivuļos atrodas kartodroms.
Lielākais sporta komplekss pilsētā ir Rēzeknes Sporta pārvaldes stadions — tajā ietilpst vieglatlētikas stadions ar sešiem celiņiem, futbola laukums un tribīnes ar 978 skatītāju sēdvietam, norobežots tenisa korts un minifutbola laukums. Ziemā darbojas hokeja laukums. Pašreiz notiek Daudzfunkcionālā sporta kompleksa būvniecība (skatīt Olimpiskais centrs Rēzekne), kurā ietilps ledus halle, daudzfunkcionāla zāle, futbola laukums ar tribīnēm, atklātais āra peldbaseins, kā arī citas treniņu zāles un viesnīca. Olimpiskā centra būvniecība uzsākta 2013. gadā ar realizāciju trīs kārtās — vispirms futbola stadions ar tribīnēm, tad viesnīca un peldbaseins (25m garš ar 5 celiņiem), bet pēdējā kārtā — daudzfunkcionāla zāle (ar tribīnēm 727 vietām) un hokeja halle (tribīnes ar 586 vietām). Pēc ledus halles pabeigšanas Rēzeknē atradīsies otrā ledus halle Latgales reģionā.
Komandu sporta veidi
No komandu sporta veidiem Rēzeknē ir pārstāvēts basketbols, futbols, florbols, hokejs un volejbols, bet augstākā līmenī spēlē vien futbola klubs Rēzeknes FA/BJSS (Nākotnes līga, jeb otrā augstākā divīzija Latvijā, agrāk 1. līga), kā arī basketbola klubs Ezerzeme/Rēzekne, kas spēlē LBL 2. divīzijā, kā arī volejbola Baltijas līgas un Optibet Latvijas čempionāta klubs VK Ezerzeme/Daugavpils Universitāte (2022/23. g. sezonas Latvijas čempioni). Savukārt florbola klubs Rēzeknes BJSS spēlē pēc spēka otrajā spēcīgākajā florbola līgā valstī. Augstākajās līgās (Latvijas Telpu futbola Virslīgas čempionāts) pašlaik spēlē tikai telpu futbola klubs Rēzekne. Pēdējo reizi Latvijas futbola virslīgā spēlēja toreizējais FK "Dižvanagi" (vēlāk - "Blāzma"). Hokeju Rēzeknē spēlē tikai amatieru komandas, turklāt līdz ledus halles atklāšanai visas sacīkstes norisinājušās uz atklāta ledus laukuma un ir stipri atkarīgas no laika apstākļiem. Pēc ledus halles uzcelšanas, Rēzeknē aktīvi, visas sezonas garumā darbojas BJSS hokeja sekcija, kā arī amatieru hokeja komandas. Rēzeknē infrastruktūra ļauj nodarboties ar basketbolu, volejbolu, rokas bumbu, telpu futbolu, florbolu, tenisu, šahu, vieglatlētiku, peldēšanu, hokeju, daiļslidošanu un mākslas vingrošanu, kā arī citiem sporta veidiem, ko nodrošina galvenokārt pilsētas Sporta pārvalde ar tās saistošo infrastruktūru un Olimpiskais centrs.
Čapalas ezers
Čapalas ezers (es) ir lielākais saldūdens ezers Meksikas teritorijā, 45 km dienvidaustrumos no Gvadalaharas, uz Halisko un Mičoakanas štatu robežas.
Ap 80 km garš virzienā no rietumiem uz austrumiem un ap 18 km plats. Ezerā divas nelielas saliņas. No ezera iztek Riogrande de Santjago, kas tek uz Kluso okeānu. 39 vietējās un 4 introducētās zivju sugas.
Gvadalaharas pilsēta no ezera ņem dzeramo ūdeni. Pārmērīgs ūdens patēriņš apdraud ezeru, tā līmenis krītas, kaut gan pēdējos gados pēc nelegālo dambju nojaukšanas un spēcīgām lietusgāzēm ir novērota ezera līmeņa celšanās.
Ezera un tā apkaimes vides problēmas ir radījušas vides aizsardzības kustību ezera apkaimē. Pēdējā laikā ezera krastā uz dzīvi mīl apmesties ASV un Kanādas pensionāri.
Monzunda arhipelāgs
Raksturojums
Salīdzinājumā ar pārējo Igauniju, arhipelāgā klimats ir salīdzinoši maigāks un siltāks. Salās augsne nav auglīga, kaļķaina, daudz akmeņu. Arhipelāga salās aug priežu meži (izņēmums ir Abruka, kur aug krāšņs platlapju mežs), kadiķu audzes, ir pat mazauglīgi, tuksnesīgi klajumi — alvari.
Salas veidojušās, jūras gultnei paceļoties pēc pēdējā ledus laikmeta. Zemes garozas celšanās šeit vēl turpinās un vietām salas veidojas samērā ātri. Piemēram, Vilsandi sala pie Sāmsalas izveidojusies pēdējo 350 gadu laikā.
Jūras viļņu iedarbībā vietām izveidojušās krāšņas kaļķakmens klintis. Augstākās krastu klintis atrodas Sāmsalas ziemeļu piekrastē — 21 m augstā Pangas klints.
Izolētās salas palīdzējušas izveidoties savdabīgai kultūrai un tradīcijām. Daudzās salās (Vormsi, Muhu, arī netālā Roņu sala) līdz nesenam laikam dzīvoja galvenokārt zviedri — tuvojoties otrā pasaules kara beigām zviedri evakuējās uz Zviedriju. Arī igauņu apdzīvotajām salām raksturīga kultūras un tradīciju savdabība.
Pateicoties izolācijai maz ietekmēta arī salu vide. Salās izveidots Rietumigaunijas arhipelāga biosfēras rezervāts, Vilsandi nacionālais parks un citas dabas aizsargājamās teritorijas, kuru uzdevums ir saglabāt salu izcilo dabas daudzveidību nākamajām paaudzēm.
Salas
un aptuveni 500 mazākas salas.
Kosovas vilājets
Kosovas vilājets (osmaņu turku: Vilâyeti-i Kosova, serbu: Косовски вилајет Kosovski vilajet) bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība (1877—1912) Eiropas dienvidaustrumos un tās centrs bija Skopje.
Ernests Hemingvejs
Ernests Millers Hemingvejs, labāk pazīstams kā Ernests Hemingvejs (en, dzimis Oakpārksā, ASV, miris  Kečamā, Aidaho, ASV), bija amerikāņu rakstnieks un žurnālists. Ernests Hemingvejs bija viens no slavenākajiem 20. gadsimta amerikāņu rakstniekiem. Savas dzīves laikā viņš izdeva 7 noveles un 6 īso stāstu krājumus. Pēc viņa nāves vēl tika publicētas 3 noveles un 4 īso stāstu krājumi. Hemingvejs ir saņēmis Nobela prēmiju literatūrā (1954) un Pulicera balvu (1953) - abas par stāstu "Sirmgalvis un jūra".
Ernests Hemingvejs tiek uzskatīts par vienu no t.s. zudušās paaudzes rakstniekiem, viņa darbi ietekmējuši gan ASV, gan Eiropas literatūru. Hemingveja pazīstamākie romāni ir "Ardievas ieročiem" (en, 1929), "Kam ir un kam nav" (en, 1937), "Kam skanēs zvans" (en, 1940) un citi, stāsti - "Kilimandžāro sniegi" (en, 1936), "Sirmgalvis un jūra" (en, 1952).
Ernesta Hemingveja darbos tiek spilgti atklāta cilvēka cīņa ar izmisumu un vientulību, taču pārdzīvot to palīdz paļaušanās uz likteni un godīga, drosmīga attieksme pret dzīvi. Hemingveja darbos tiek uzsvērta doma, ka drosmīgs un domājošs cilvēks nav pakļaujams - viņš vai nu izdzīvo, vai tiek iznīcināts.
Grand Prix
Grand Prix (fr) var būt: u.c.
AC
AC var būt:
TH
TH var būt:
PA
PA var būt:
Šrēdingera vienādojums
Šrēdingera vienādojums apraksta kvantu sistēmas stāvokļa maiņu laikā. Tas ir nosaukts par godu Ervīnam Šrēdingeram, kurš to atklāja 1926. gadā. Šrēdingera vienādojums kvantu mehānikā ir tikpat nozīmīgs kā Ņūtona likumi klasiskajā mehānikā. Šrēdingera vienādojuma analogs klasiskajā mehānikā ir Hamiltona–Jakobi vienādojums.
Šrēdingera vienādojums vispārīgā formā
Vispārīgā gadījumā hamiltoniāns \hat H var būt atkarīgs no laika.
No laika neatkarīgais Šrēdingera vienādojums
Stacionāras fāzes var aprakstīt ar vienkāršāku Šrēdingera vienādojuma formu, ko sauc par no laika neatkarīgo Šrēdingera vienādojumu:
kur E ir konstante, kas atbilst sistēmas kopējai enerģijai. No šī vienādojuma var redzēt, ka \Psi ir Hamiltona operatora īpašfunkcija, bet E — šīs funcijas īpašvērtība.
Šrēdingera vienādojums blīvuma matricai
Kvantu sistēmas stāvokli var raksturot gan ar viļņu funkciju Ψ(r,t), gan ar blīvuma matricu ρ(r,t). Šrēdingera vienādojumu blīvuma matricai sauc par fon Neimana vienādojumu (par godu Džonam fon Neimanam). To pieraksta šādi: kur
1930. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas
1930. gada Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas notika 1930. gada aprīlī, 3. Saeimas darbības laikā. Gustavs Zemgals atteicās kandidēt atkārtoti, līdz ar to, tāpat kā 1927. gada vēlēšanās bija nepieciešamas daudzas balsojuma kārtas, līdz par prezidentu tika ievēlēts Latviešu zemnieku savienības kandidāts Alberts Kviesis, kas kļuva par 3. Latvijas Valsts prezidentu.
Vēlēšanu norise
Prezidenta vēlēšanas sākās 1930. gada 8. aprīlī. Pirmajā vēlēšanu kārtā piedalījās LZS izvirzītais Tiesu palātas priekšsēdētājs Alberts Kviesis, ilggadējais Saeimas priekšsēdis no sociāldemokrātiem Pauls Kalniņš un komunistu kandidāts Ernests Miezis. Pirmajā balsojumā Kviesis saņēma 47 balsis, Kalniņš — 36, Miezis — 6. Otrajā balsojumā Kviesim 47 balsis, Kalniņam — 32, Miezim — 5. Trešajā balsojumā kandidāti bija Kviesis un Kalniņš. Kviesis saņēma 46 balsis, Kalniņš — 33. Ceturtajā kārtā bija tikai viens kandidāts — Alberts Kviesis —, kas saņēma 49 balsis. Līdz ar to vēlēšanas tika paredzēts turpināt nākamajā Saeimas sēdē.
Vēlēšanas turpinājās 9. aprīlī. Kā kandidāti otrajai kārtai tika piedāvāti Alberts Kviesis un Pauls Kalniņš. Otrās kārtas pirmajā balsojumā Kviesis saņēma 47 balsis, Kalniņš — 35. Otrajā balsojumā Kviesim atkal 47, Kalniņam — 36. Trešajā balsojumā piedalījās tikai Alberts Kviesis, kas saņēma 55 balsis un tika ievēlēts par Valsts prezidentu.
NP
NP var būt:
Uzbrukums Rīgas Centrālcietumam
Uzbrukums Rīgas centrālcietumam bija LSDSP kaujinieku veikta kaujas operācija 1905. gada revolūcijas laikā, kas notika naktī uz 1905. gada 20. septembri ar nolūku atbrīvot ieslodzītos partijas biedrus. Uzbrukuma laikā kaujinieku pusē cietušo nebija, bet atceļā divus no viņiem arestēja. Par šo pārdrošo Rīgas kaujinieku uzbrukumu rakstīja gan Krievijas impērijas, gan ārzemju prese.
Priekšvēsture
1905. gada 2. maija vakarā Pērnavas un Lauku ielas stūrī Rīgā notika terora akts, kurā nogalināja policistu (gorodovoju) Urtānu un ievainoja apakšiecirkņa uzraugu Parfjonovu. Sekojošā apšaudē ar uzbrucējiem krita gorodovojs Ostrovskis. Sprādziena vietā policija atrada vairākas šķembas un noskaidroja, ka uzbrukumā izmantoto bumbu bija izgatavojuši fabrikas "Fenikss" metāllietuves ceha strādnieki. Pret 28 rūpnīcas darbiniekiem izvirzīja apsūdzības. LSDSP kaujinieki nolēma Centrālcietumā ieslodzītos cīņas biedrus atbrīvot. Lai šo akciju īstenotu, vairāku grupu dalībniekus un viņu rīcībā esošos cīņas līdzekļus apvienoja.
Norise
1905. gada 20. septembra nakts uzbrukumā Rīgas Centrālcietumam, piedalījās 52 kaujinieki. Zināms, ka kaujas operācijas dalībnieki bija Jānis Žāklis (segvārds "Mērnieks"), Ferdinands Grīniņš (segvārds "Burlaks"), Jēkabs Dubelšteins (segvārds "Jēpis"), Jānis Čoke (segvārds "Brašais"), Kristaps Salniņš (segvārds "Griška"), Rūdolfs Dēliņš (segvārds "Čoms"), P. Lapsa, K. Legzdiņš un citi. Pēc iepriekš izstrādāta plāna kaujinieki sadalījās divās grupās. Viena grupa iekļuva cietuma iekštelpās, bet otra palika pagalmā, lai atvairītu sardzes uzbrukumu.
17 kaujinieki ielauzās vieninieku korpusā un atbrīvoja LSDSP Rīgas komitejas locekli Jāni Lāci un vienu no fabrikas "Fenikss" kaujinieku vadītājiem Jūliju Šleseru, kuriem draudēja nāves sods. Pārējos apcietinātos atbrīvot neizdevās, jo nevarēja atslēgt kameras. Sadursmē nošāva vai ievainoja 15 cietuma uzraugus.
Tiesa
1906. gada oktobrī slepenpolicija arestēja F. Grīniņu un tiesāja kopā ar 16 cilvēkiem, apsūdzības tika izvirzītas par dažādiem uzbrukumiem, kopumā vismaz par 24 epizodēm. F. Grīniņam un Otto Sniķeram piesprieda 15 gadu spaidu darbos, tomēr, aizbildinoties ar abu apcietināto it kā veikto bēgšanas mēģinājumu, 1906. gada 27. decembrī konvojs Grīniņu un Sniķeri pa ceļam uz Koknesi nošāva.
NO
NO var būt:
Trablusgarpas vilājets
Trablusgarpas vilājets, arī Tripoles vilājets (osmaņu turku: Vilâyeti-i Trablus-ı Garb, arābu: ولاية طرابلس الغر) bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība (1864—1922) Āfrikas ziemeļos un tās centrs bija Trablusgarpa. Vilājets atradās aptuveni tajā pašā teritorijā, kur mūsdienu Lībija.
Kanaverala raga Kosmosa spēku stacija
Kanaverala raga Kosmosa spēku stacija (, CCSFC) ir kosmodroms ASV austrumkrastā, kas ir ASV Kosmosa spēku pārziņā. Tas atrodas Kanaverala zemesragā Floridas štatā. Blakus atrodas Kenedija Kosmosa centrs. Mūsdienās šeit notiek nesējraķešu Delta 4 un Atlas 5 starti.
Gaisa piesārņojums
Gaisa piesārņojums ir dažādu kaitīgo vielu nokļūšana atmosfērā lielos daudzumos. Šādām vielām gaisā nevajadzētu būt vai arī tām jābūt ļoti mazos daudzumos. Piesārņojumu galvenokārt rada rūpnīcas un transportlīdzekļi. Galvenie gaisa piesārņotāji ir oglekļa dioksīds jeb CO2, slāpekļa oksīdi, sēra dioksīds, ogļūdeņraži, aldehīdi, smagie metāli kā Pb, Cu, Zn, Cd, Cr, un atmosfēras putekļi.
Gaisa piesārņojums ir bīstams ne tikai cilvēkiem, bet arī nodara ļaunumu visai dzīvajai dabai. Daudzu jaunu tehnoloģiju ieviešana atvieglo dzīvi, taču tehnoloģijas ieviešanai nepieciešama enerģija, ko galvenokārt iegūst, sadedzinot kurināmo - akmeņogles, naftu un dabasgāzi. Tā rezultātā gaisā izplūst miljoniem tonnu dažādu gāzu kopā ar pelnu, putekļu un kvēpu daļiņām. Lielu pilsētu problēma ir smoga novēršana. Tas veidojas no transportlīdzekļu izplūdes gāzēm un no ražošanas atkritumu gāzēm.
Piesārņojuma mazināšana
Eiropas Savienība savām dalībvalstīm ir uzstādījusi noteiktus mērķus, kas saistīti ar gaisa kvalitātes uzlabošanu, nosakot dažādu atsevišķu gaisu piesārņojošo gāzu emisiju ierobežojumus un veicinot rīcības plānu izstrādi gadījumos, kad gaisa piesārņojums pārsniedz pieļaujamās normas. Latvijā šīs normas regulē ES gaisa struktūrdirektīva.
ASK/Ogre
ASK/Ogre (īslaicīgi pazīstama kā HK Ogre) bija Latvijas čempionāta komanda, kura bāzēta Ogrē, Latvijā. Piecas reizes komandai izdevās izcīnīt Latvijas čempionāta sudraba medaļas. Pa vienai sezonai komanda aizvadīja arī Baltkrievijas Ekstralīgā un Austrumeiropas hokeja līgā.
Vēsture
Arī turpmākajās divās sezonās komanda izcīnīja Latvijas čempionāta sudraba medaļas. 2008.—09. gada sezonā komanda spēlēja arī Baltkrievijas hokeja līgā. Pēc šīs sezonas komanda faktiski pārstāja eksistēt, tāpēc Latvijas čempionāta 2009.—10. gada sezonai, ņemot par pamatu ASK/Ogre fārmklubu, tika izveidota pilnīgi jauna komanda, kura sastāvēja no galvenokārt no Ogres spēlētājiem. Regulāro čempionātu komanda pabeidza pēdējā, sestajā vietā, un izslēgšanas spēlēs neiekļuva.
Vadošie spēlētāji
Komandas rindās līderu funkcijas uzņēmās tādi spēlētāji kā Aigars Razgals, Toms Bluks, Aleksandrs Kerčs, Imants Legzda, Edijs Brahmanis. ASK/Ogre sastāvā īslaicīgi spēlēja arī NHL pieredzi guvušais Kaspars Astašenko, kā arī Jānis Sprukts, kurš NHL debitēja trīs sezonas pēc tam, kad spēlēja ASK/Ogre sastāvā.
Mēmeles pagasts
Mēmeles pagasts bija viena no Jēkabpils apriņķa (līdz 1924. gadam Jaunjelgavas apriņķa) pašvaldībām tā dienvidrietumos, Mēmeles upes krastā Lietuvas pierobežā. Robežojās ar Mazzalves, Zalves un Neretas pagastiem. Pagasta valde atradās Vecmēmelē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Vecmēmele, Lielmēmele un Gricgale.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Gricgales un Mēmeles ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Neretas rajonā. Mūsdienās Mēmeles pagasta teritorija iekļauta Aizkraukles novada Mazzalves, Zalves un Pilskalnes pagastos.
Džordžs IV
Džordžs IV (George Augustus Frederick of Hanover, dzimis, miris ) bija Hannoveres un Lielbritānijas un Īrijas Apvienotās Karalistes karalis no 1820. gada 29. janvāra līdz nāvei 1830. gadā. Džordžs IV bija arī Kornvolas hercogs un Jorkas hercogs (1762-1820).
Dzīvesgājums
No 1811. gada Velsas princis Džordžs valdīja kā princis reģents, jo viņa tēvam Džordžam III progresēja vājprāts, kuru izraisīja slimība, kas mūsdienās ir zināma kā porfīrija. Pēc tēva nāves viņu kronēja par karali.
Riteņbraukšana 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — BMX vīriešiem
Vīriešu BMX riteņbraukšanas sacensības 2012. gada olimpiskajās spēlēs norisinājās no 8. līdz 10. augustam Londonā. Sacensībās uzvarēja Latvijas sportists Māris Štrombergs, sudrabu ieguva Sems Vilebijs (Austrālija) un bronzu — Karloss Okendo (Kolumbija). M. Štrombergs kļuva par divkārtējo olimpisko čempionu, līdz ar to viņš joprojām ir vienīgais sportists, kas uzvarējis olimpiskajās spēlēs BMX riteņbraukšanā.
Džordžs IV
Dzīvesgājums
Džordžu IV atceras lielākoties viņa ekstravagantā dzīves stila dēļ, kas sekmēja Britu pavaldonības (British Regency) manieres. 1797. gadā viņa svars sasniedza 111 kg, bet 1824. gadā viņa korsetes apkārtmērs bija 127 cm. Viņš bija vaļasbrīžu, stila un garšu jauno formu atbalstītājs. Viņš uzticēja Džonam Nešam (John Nash) Braitonā uzbūvēt karalisko paviljonu, kā arī pārveidot Bakingemas pili, bet seram Džefrijam Vaietvilam (Jeffry Wyattville) - pārbūvēt Vindzoras pili. Džordžam IV bija liela nozīme arī Londonas Nacionālās galerijas un Karaļa koledžas (King's College London) dibināšanā.
Riteņbraukšana 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — BMX vīriešiem
Pusfinālā startēja arī abi pārējie Latvijas sportisti Edžus Treimanis un Rihards Veide, taču finālam kvalificēties viņiem neizdevās.
Likteņdārzs
Likteņdārzs ir monumentālās ainavu arhitektūras ansamblis uz Daugavas pussalas Koknesē. Dārzu pēc japāņu vides arhitekta Šunmjō Masuno projekta veido kā koru svītas metaforu, kas sastāv no prelūdijas un sešām daļām.
Vieta
Likteņdārzs atrodas Latvijas vēsturei nozīmīgā vietā netālu no Kokneses pilsdrupām un Kokneses luterāņu baznīcas uz Daugavas salas, kas radusies pēc Pļaviņu ūdenskrātuves izveides 1965. gadā. No 11. līdz 17. gadsimtam salas rietumos, tagadējā Krievkalna vietā, ar pārtraukumiem atradās Kokneses senpilsēta. Uz salas saglabājies arī vecās Rīgas—Daugavpils šosejas fragments. Salas rietumu galā pie skatu platformas zem ūdens atrodas Kokneses pareizticīgo baznīcas pamati (saspridzināta Pļaviņu HES būvniecības laikā), bet pāri līcim redzama Kokneses muižas pils vieta (sagrauta vācu artilērijas apšaudēs Pirmā pasaules kara laikā).
Izveides ideja
Likteņdārzs ir iecerēts kā "vieta, kur sastopas pagātne, tagadne un nākotne. Vieta, kur rast mierinājumu, smelties spēku un gūt iedvesmu piepildīt sapņus. „Likteņdārzs” top visu to Latvijas iedzīvotāju piemiņai, ko Latvija zaudēja 20. gadsimtā, — to, kas krituši karos, represēti, bijuši spiesti doties trimdā vai citādi cietuši savu politisko uzskatu dēļ. Gandrīz katrā latviešu ģimenē ir kāds cietušais. Tā ir vieta, kas simboliski stāsta, kāda ir bijusi maksa par latviešu tautas brīvību un neatkarīgu valsti, vienlaikus apliecinot latviešu tautas pastāvību un spēku, kas ļāvis tai izturēt un ar cerībām skatīties nākotnē".
Likteņdārza idejas autori un Kokneses fonda dibinātāji ir Marta un Vilis Vītoli, kas 2005. gadā fonda dibināšanas brīdī ziedoja projektam 450 tūkstošus latu. Kokneses novada pašvaldība dārza izveidošanai uz projekta tapšanas laiku fondam iznomāja 22 ha zemes. Likteņdārzs pēc tā pabeigšanas tiks nodots pašvaldībai. 2008.-2011. gadā Likteņdārza projekta aizbildnis bija Latvijas Valsts prezidents Valdis Zatlers. Likteņdārzu bija plānots izveidot līdz Latvijas Republikas 100. gadu jubilejai 2018. gada 18. novembrī, taču darbi turpinās arī pēc tam.
Kokneses fonds
Fonda dibinātāji bija vēsturnieks Ainārs Bambals, scenogrāfs Andris Freibergs, Eiropas Parlamenta deputāte Sandra Kalniete, Kokneses novada pašvaldība, bijušais Pasaules brīvo latviešu apvienības valdes priekšsēdētājs Jānis Kukainis, Rundāles pils muzeja direktors Imants Lancmanis, uzņēmējs Valdis Lokenbahs, demogrāfs Ilmārs Mežs, Latvijas Okupācijas muzeja direktors Valters Nollendorfs, uzņēmēja Baiba Rubesa, LZA akadēmiķis Jānis Stradiņš, vēsturniece Rudīte Vīksne, „Vītolu fonda” dibinātāji un padomes locekļi Vilis un Marta Vītoli un dzejniece Māra Zālīte. Fonda padomes priekšsēdētājs ir Vilis Vītols, padomes priekšsēdētāja vietnieks Viesturs Cīrulis, padomes locekļi — Sandra Kalniete, Marta Vītola, Māra Zālīte, Māris Reinbergs un Jānis Stradiņš. Kopš 2008. gada Fonda padomē darbojās arī uzņēmējs Guntis Belēvičs. Ar Latvijas Republikas Finanšu ministrijas 2006. gada 21. septembra lēmumu nr. 187 "Kokneses fondam" piešķīra sabiedriskā labuma organizācijas statusu. Līdz 2011. gada 21. aprīlim projektam saziedoja 805 021 latu.
Projekta ideju konkurss
Pirmā godalga tika piešķirta Japānas ainavu arhitekta Šunmjo Masuno (Shunmyō Masuno) projektam „Meisō (meditācija)”. Otrā prēmija tika piešķirta Andim Blūmam no Latvijas, bet trešo prēmiju ieguva Klaudio Zapia (Claudio Zappia) un Rosanna Lo (Rosanna Law) no Lielbritānijas. Lauma Garkalne, Ligita Tomiņa, Loreta Erele un Gunta Rozenberga no Latvijas ieguva Veicināšanas prēmiju. Ārpus konkursa nolikuma žūrija piešķīra īpašu apbalvojumu četrgadīgajam Kristoferam Rubinam no Latvijas.
Īstenošanas gaita
Likteņdārza projekts tiek īstenots pēc ainavu arhitekta Šunmjō Masuno ieceres, kas Latvijā pirmo reizi ieradās 2006. gada augustā. Viņš ir projektēšanas kompānijas "Japan Landscape Consultants Ltd." vadītājs, Tamas mākslas universitātes profesors, vieslektors Hārvarda, Britu Kolumbijas un citās universitātēs, dzendbudists, daudzu publikāciju un grāmatu autors. Viņa radītie dārzi skatāmi arī Berlīnē, Štutgartē, Frankfurtē, Bergenā, Otavā, Singapūrā, Honkongā un citur. Pēc idejas autora ieceres dārzs tiek radīts kā koru svītas metafora, kas sastāv no prelūdijas un sešām daļām. Daļas tiek iedalītas trīs zonās. Katra zona saistīta ar savu laiku un telpu, un tās kopumā simbolizē bezgalību. Projekts top sadarbībā ar Latvijas sadarbības partneri un Likteņdārza daudzfunkcionālās ēkas autoru — Latvijas arhitektu Andri Kronbergu un SIA “Projektēšanas birojs ARHIS”. Likteņdārza tapšanu atbalstīja arī Japānas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Latvijā Takaši Osanai (Takashi Osanai) ar kundzi Keiko Osanai, Latvijas Politiski represēto apvienība, Latviešu virsnieku apvienība, Latvijas rezerves virsnieku apvienība, Latvijas skautu un gaidu centrālā organizācija, LR Aizsardzības ministrijas Jaunsardzes centrs, studentu korporācijas Fraternitas Vanenica un Lettonia, Rīgas Biznesa skolas jauktais koris, Ilmāra Gaiša Kokneses vidusskola un daudzi citi.
Aptuveni aplēstā summa, kas nepieciešama projekta realizācijai, bija ap 10 miljonu latu, ko bija paredzēts piesaistīt ar ziedojumiem, brīvprātīgo darbu un citiem finansējuma avotiem. Projekta realizācija ir sadalīta desmit kārtās, un tā īstenošanas darbi ir sākti 2008. gadā.
2008. gadā paveiktais
2008. gada aprīlī tika īstenota „Likteņdārza” pirmā kārta — izveidots ābelīšu alejas ceļš, kas ved uz dārza centrālo daļu — amfiteātri pie Daugavas, un iestādītas 100 ābelītes, no kurām katra ir stādītāja veltījums kādam tuvam cilvēkam vai cilvēku grupai. Šunmio Masuno sadarbībā ar „Japan Landscape Consultants Ltd.” izstrādāja dārza skiču projektu, SIA „Silūrs” veica salas zemes inženierģeoloģisko izpēti. SIA „Projektēšanas biroja ARHIS” arhitekti A. Kronbergs un R. Saulītis izstrādāja daudzfunkcionālās sabiedriskās ēkas un tai piegulošās teritorijas skiču projektu, SIA „JMI birojs” Daugavas krasta nostiprinājuma projektu amfiteātra daļā, bet SIA „Polyroad” perimetrālā ceļa izbūves un dārza amfiteātra tehniskos projektus. Valsts prezidents Valdis Zatlers 2008. gada 11. decembrī kļuva par „Likteņdārza” aizbildni. 2008. gadā „Likteņdārzs” saņēma arī pirmo nekustamā īpašuma dāvinājumu — Rasma Platupa, mūža nogalē atgriezusies Latvijā no Kanādas, uzdāvināja Fondam savu dzīvokli Piņķos.
2008. gadā dārzā veidošanai izlietoja 154 373 latu, no tiem Ls 34 724 (22%) izmantoja Ābeļu alejas būvniecībai.
2009. gadā paveiktais
2009. gadā dārzā veidošanai izlietoja 221 551 latu, no tiem Ls 91 436 (41%) izmantoja perimetrālā ceļa būvniecībai.
2010. gadā paveiktais
2010. gadā „Likteņdārza” galvenais darbs bija amfiteātra būvniecības uzsākšana 15. aprīlī. 2010. gada pavasarī „Likteņdārzā” tika novietota informācijas ēka, kur sagaidīt apmeklētājus, sniegt tuvāku informāciju par projektu un arī piedāvāt „Likteņdārza” ziedojumu zīmes. 21. augustā, turpinot „Latvijas Televīzijas” 2009. gadā aizsākto tradīciju, notika ziedojumu akcija „Top Latvijas Likteņdārzs!”. 11. novembrī Likteņdārzā tika aizdedzinātas svecītes brīvības cīņās kritušo piemiņai. 18. novembrī notika togad padarīto darbu prezentācija Kokneses novada iedzīvotājiem un Fonda dibinātājai Martai Vītolai piešķīra Kokneses Goda pilsones nosaukumu.
2010. gadā dārzā veidošanai izlietoja 256 937 latu, no tiem Ls 119 164 (46%) izmantoja dārza centrālā objekta — amfiteātra būvniecībai.
2011. gadā paveiktais
20. janvārī Likteņdārzā aizdedzināja ugunskuru 1991. gada janvāra barikāžu laikā kritušo piemiņai. 19. aprīlī ESF projekta "Darba praktizēšanas pasākumu nodrošināšanai pašvaldībās darba iemaņu iegūšanai un uzturēšanai" ietvaros parakstīja līgumu par 30 bez darba palikušo Kokneses iedzīvotāju nodarbināšanu Likteņdārzā.
2011. gadā dārzā veidošanai izlietoja 116 931 latu, no tiem Ls 52 294 (46%) izmantoja dārza centrālā objekta — amfiteātra būvniecībai.
2013. gadā paveiktais
Turpināja amfiteātra būvniecību, autostāvvietas izbūvi, Ābeļu alejas bruģēšanu un meža stādīšanu.
2014. gadā paveiktais
Notika Daugavas krastu stiprināšana un galvenās ieejas atklāšana.
2015. gadā paveiktais
Pabeigti Daugavas krasta nostiprinājumi un apmeklētāju autostāvvieta. Likteņdārza meža daļā ar LR Aizsardzības ministrijas, Latvijas Mākslas akadēmijas un tēlnieka Ojāru Feldbergu atbalstu izveidota piemiņas vieta Latviešu strēlnieku pulku dibināšanas 100. gadadienā. Piemiņas vieta tika atklāta 2015. gada 8. augustā aizsardzības ministara Raimonda Bergmaņa pavadībā. Skatu terases attēli 2015. gada rudenī tika publicēti starptautiskajā Ķīnas arhitektūras žurnālā International New Landscape. Septītajā ziedojumu akcijā "Top Latvijas Likteņdārzs!" tika saziedoti 38 668 eiro.
2016. gadā paveiktais
Sākta daudzfunkcionālās sabiedriskās ēkas un Likteņdārza Lielā kalna būvniecība, kuru rotās Latvijas pļavu ziedi un koku audze. Lielais kalns ir plānots 12,5 metru augsts, un tam nepieciešams ap 200 000 kubikmetru zemes. Astotajā ziedojumu akcijā "Top Latvijas Likteņdārzs!" dārza būvniecības turpināšanai saziedoja 30 875 eiro. Daudzfunkcionālās sabiedriskās ēkas projektu izstrādāja SIA “Arhis Arhitekti” arhitekta Andra Kronberga vadībā. Telpiski ēka veidota kā kalns jeb tilta aizsākums, simboliski atainojot Likteņdārza ideju — no pagātnes uz nākotni. Jumts iecerēts kā staigājama platforma — skatu laukums, no kura pavērsies brīnišķīgs skats uz Likteņdārza ainavu. Ēkā atradīsies divas daudzfunkcionālas zāles, kas paredzētas pasākumiem, konferencēm, koncertiem vai svinībām, kā arī kafejnīca, suvenīru veikals un lūgšanu kapela.
2017. gadā paveiktais
No 24. marta līdz 7. aprīlim notika akcija “Ieraksti savu vārdu Latvijā!”. Līdz akcijai bija ieklāti 18 265 bruģakmeņi jeb 20% no ceļa. Likteņdārza draugu alejas izveidei nepieciešami 113 000 bruģakmeņu.
2018. gadā paveiktais
2018. gada 11. augustā notika Likteņdārza projekta desmit gadu jubilejas koncerts, kurā piedalījās Latvijas Nacionālais simfoniskais orķestris (LNSO), pianists Vestards Šimkus, dziedātājs Daumants Kalniņš un Rīgas Doma zēnu koris. Koncertu apmeklēja arī Likteņdārza arhitekts Šunmio Masuno.
2018. gadā turpināja būvēt daudzfunkcionālo sabiedrisko ēku, virtuālo Piemiņas ēku, amfiteātri, Lielo kalnu un Likteņdārza draugu aleju, ko veido bruģakmeņi ar iegravētiem ziedotāju vārdiem.
2019. gadā paveiktais
Kokneses fonds no 28. janvāra līdz 24. februārim organizēja konkursu par labskanīgāko nosaukumu topošajai Likteņdārza daudzfunkcionālajai sabiedriskajai ēkai. No konkursam iesūtītajiem 112 priekšlikumiem žūrija par interesantāko, labskanīgāko un atbilstošāko atzina Ārijas Āres piedāvāto nosaukumu "Saullēkta nams".
Ziedojumi
„Likteņdārza” izveidei iespējams ziedot, pērkot ziedojuma zīmes, zvanot pa ziedojuma tālruni vai ziedojot uz bankas kontu, kā arī piedaloties talkās. Ziedojot cilvēki var iemūžināt savu tuvinieku piemiņu „Likteņdārzā”. Līdz 2011. gada 21. aprīlim projektam kopā saziedots 805 021 lats.
Kritika
"Likteņdārza" iecere presē kritizēta kā neatbilstoša latviskajai estētikai. 2010. gada 15. augustā Rīgas arhibīskaps katoļu kardināls Jānis Pujats publiski kritizēja projekta veidošanu, balstoties uz budisma idejām, nevis kristīgo domāšanu. Pujats arī paredzēja, ka ar laiku nāksies mainīt plānu un dārzā uzstādīt krustu.
Par 20. gadsimta represiju upuriem Latvijā
Likteņdārzs ir arī 1940. gada Latvijas okupācijas un nacistiskā okupācijas režīmu upuru piemiņas vieta. Pēc Latvijas demogrāfijas ekspertu aplēsēm, PSRS okupācijas režīma radītie zaudējumi Latvijā mērāmi 10 miljonu cilvēkgadu apmērā. Tas mērīts, ņemot vērā visu deportēto cilvēku nostrādāto laiku Sibīrijā un citviet izsūtījumā, nodzīvoto laiku, kaitējumu veselībai, ietekmi uz dzimstību un citus faktorus.
Vēl joprojām ir zināms tikai aptuvens 20. gadsimta represijās nogalināto, deportēto, nāves nometnēs ieslodzīto un karā kritušo, kā arī trimdā doties piespiesto skaits. Droši zināms, ka tas pārsniedz 600 000 dzīvību, neieskaitot nepiedzimušos bērnus, pie kam pēc tautas skaitīšanu datiem latviešu skaits Latvijas teritorijā no 1 467 035 (77% no kopīgā iedzīvotāju skaita) 1935. gadā samazinājās līdz 1 387 757 (52%) 1989. gadā. Uzskatāmāk tautas zaudējumus 20. gadsimtā var redzēt, ja salīdzina iedzīvotāju skaitu Latvijā un tai tipoloģiski līdzīgās valstīs, kurās iedzīvotāju skaits 20. gadsimta sākumā bija tuvs Latvijas iedzīvotāju skaitam.
Grīra
Grīra var būt:
Biržu pagasts
Biržu pagasts bija viena no Jēkabpils apriņķa (līdz 1924. gadam — Jaunjelgavas apriņķa) pašvaldībām tā dienviddaļā. Robežojās ar Jēkabpils apriņķa Elkšņu, Viesītes, Vārnavas, Sēlpils, Ābeļu, Dignājas un Zasas pagastiem, kā arī Ilūkstes apriņķa Aknīstes pagastu. Pagasta valde atradās Vidsalā.
Vēsture
Pēc 1920. gada agrārās reformas Biržu muižu (Groß-Buschhof) ar Dzelzsnama (Eisenhammer) un Bērzgales (Behrsgall) pusmuižām 1179 ha kopplatībā sadalīja 93 vienībās. Biržu muižas centru piešķīra vietējai lauksaimniecības biedrībai. Biržu mācītājmuižu sadalīja 323 ha kopplatībā sadalīja 45 vienībās. Tāpat pagasta jaunsaimniekiem un rentniekiem piešķīra 556 ha zemes no Elkšņu, Sēlpils un Dignājas valsts mežniecībām. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Biržu, Kalna, Leimaņu, Mežgales un Vidsalas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Jēkabpils rajonā. Mūsdienās Biržu pagasta teritorija iekļauta Jēkabpils novada Kalna, Leimaņu, Ābeļu, Salas un Viesītes pagastos.
Pireta Jervisa
Pireta Jervisa (et, dzimusi Tallinā, Igaunijā) ir igauņu dziedātāja un ģitāriste, grupas Vanilla Ninja dalībniece. Viņas māte ir Maire Jervisa, tēvs — Enno Jerviss. Piretai ir jaunāks brālis Pēteris un vecākā māsa Marija.
Savus skolas gadus kopā ar citu grupas dalībnieci Katrinu Sisku pavadījusi Tallinas 21. vidusskolā. Muzikālās gaitas sākusi skolas korī. Pēc augstskolas beigšanas Igaunijā Piretai bija iespēja doties studēt ārzemēs. Pireta ir vadījusi dažādus TV šovus Igaunijā un pašlaik ir MTV Estonia vīdžeja.
Konts
Konts var būt:
Oto Šenkings
Oto Šenkings (, dzimis ap 1554. gadu, miris ) bija kontrreformācijas laika Cēsu bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Cēsīs (1587-1625) un ar uzdevumu atjaunot katoļu ticību Livonijā. Pārdaugavas hercogistes Cēsu kastelāna (pilskunga) Georga Šenkinga (1554—1605) brālis. Teicami runāja latviski, vāciski un poliski.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1554. gadu Livonijas latviešu daļā, pārgājis no luterticības katolicismā.
Kopš bīskapijas dibināšanas 1583. gadā viņš bija Cēsu doma prāvests (Dompropst). Kalendāra nemieru laikā (1584-1589) aktīvi nostājās karaļa pusē pret luteriski noskaņotajiem Rīgas namniekiem. Kopā ar jezuītiem mēģināja panākt latviešu zemnieku un pilsētnieku masveida pāriešanu katolicismā. Viņa ietekmē karalis Sigismunds III Vāsa 1589. gadā aizliedza kroņa zemniekiem apmeklēt luterāņu dievkalpojumus. Viņa darbīguma un vietējo valodu zināšanu dēļ 1590. gadā viņu iecēla par Cēsu bīskapu. Poļu-zviedru kara laikā viņš bija spiests atstāt Cēsis un doties trimdā. 1610. gadā bīskaps Šenkings atgriezās Livonijā un ar jaunu sparu atsāka cīņu pret luterticību. 1614. gadā bīskaps Oto Šenkings nodibināja Cēsīs pastāvīgu jezuītu rezidenci. 1616. gada Vidzemes landtāgā Rīgā viņš panāca visu latviešu un igauņu cilmes luterāņu mācītāju atcelšanu no amata. Ar viņa atbalstu jezuītu kolēģijas loceklis Ērdmans Tolgsdorfs pārtulkoja latviski Pētera Kanīzija katoļu katķismu un latviešu cilmes garīdznieks Georgs Elgers izveidoja un sakārtoja pirmo katoļu dziesmu grāmatu latviešu valodā.
1621. gadā, kad Rīgu aplenca zviedru karaļa Gustava Ādolfa karaspēks, bīskaps Šenkings atkal devās bēgļu gaitās uz Poliju, kur karalis viņu 1625. gadā iecēla par cisterciešu abatijas priekšnieku Sulejovā.
Miris 1637. gada 20. jūnijā Sulejovā.
Heizena ezers
Heizena ezers (en) ir ezers Kanādas ziemeļos Elsmīra salā. Nereti to dēvē par pasaulē vistālāk ziemeļos esošo ezeru, tomēr uz Elsmīra salas vēl 100 km tālāk ziemeļos ir ezeri.
Ezers ir 70 km garš un līdz 11 km plats. Krasta līnija ir 185 km gara. Ezerā vairākas salas, lielākā ir Sentdžona sala — 7 km gara un mazāk nekā 1 km plata. Ledus klāj ezeru ap 10 mēnešus gadā. Ezerā ieplūst ledāji no ziemeļos esošās kalnu grēdas, kas sasniedz 2500 m augstumu. No ezera uz Čandlera fjordu plūst ap 22 km garā Raglesas upe. Upes izteka pat -60° C salā neaizsalst. Ezers iekļauts Kutinirpākas nacionālajā parkā.
Ezera apkaime uzskatāma par termisko oāzi polārā tuksneša vidū. Vasarā gaisa temperatūra te var sasniegt pat 23° C. Ezerā dzīvo viena zivju suga — Arktikas palija (Salvelinus alpinus), kas šeit sasniedz neparasti lielus izmērus.
Pirmais eiropietis, kas sasniedza ezeru, bija amerikānis Ādolfuss Grīlijs (Adolphus Washington Greely) 1882. gadā un nosauca ezeru sava priekšnieka, ASV armijas sakaru virsnieka Viljama Heizena (William Babcock Hazen) vārdā. Kopš 1957. gada ezera ziemeļu krastā darbojas Kempheizenas pētniecības stacija.
Koimbra
Koimbra (pt, la) ir viena no senākajām Portugāles pilsētām, tajā atrodas vecākā Portugāles universitāte — Koimbras Universitāte (1290).
Vēsture
Koimbru dibinājuši Ibērijas ķelti. Romas impērijas laikā tā bija pazīstama ar Emīnijas (Aeminium) vārdu un atradās pie lielceļa, kas savienoja Lisabonu (Olisipo) ar Bragu (Bracara Augusta). 468. gadā svēbi sagrāva netālu esošo Konimbrigas pilsētu, tās iedzīvotāji pārcēlās uz Emīniju un pārdēvēja to Konimbrigas vārdā. 711.-878. un 987.-1064. gadā pilsētu pakļāva mauri, 1139.-1256. gadā Koimbra bija Portugāles galvaspilsēta. 1290. gadā pilsētā tika nodibināta universitāte.
Dangerzone
Dangerzone ir igauņu grupas Vanilla Ninja vienpadsmitais singls un pirmais no albuma Love Is War. Singls tika izdots. Singls iekļuva 3 valstu topos, un visaugstāko pozīciju dziesma ieņēma Šveicē (18. vieta).
Aksi
Aksi (et vai Väike-Prangli — ‘Mazā Prangli’, sv, de) ir Igaunijai piederīga neapdzīvota sala Somu līcī, dienvidaustrumos no lielākās Prangli. Pieder Harju apriņķa Vīmsi pagastam.
Sala ir ar smilšu augsnēm, to klāj kadiķi un priežu meži. Vietām aug arī bērzi. Iekļauta Prangli ainavu aizsardzības teritorijā.
Aksi bija apdzīvota laikaposmā no 1790. gada līdz 1953. gadam, kad pēdējos salas iedzīvotājus aiziet spieda PSRS robežapsardze.
1986. gadā celta maza bāka. Salā saglabājušies akmens žogi, ēku atliekas un pamati.
Akmens labirinti
Interesantākais piemineklis salā ir divi akmens labirinti kas veidoti no rindās izvietotiem laukakmeņiem. Arī citās agrāk zviedru apdzīvotajās Igaunijas salās ir šādi labirinti un tie saistāmi ar senām zvejnieku un jūrasbraucēju tradīcijām, kuru mērķis bija nodrošināt drošu braucienu.
Saskaņā ar nostāstiem vecāko labirintu (Türgi linn - ‘turku pilsēta’) 1849. gadā veidojis kāds zviedru virsnieks Dāvids Vekmans. Pie ieejas labirintā akmenī iekalti viņa iniciāļi "DW" un gadaskaitlis "1849".
Otrs labirints atrodas salas ziemeļrietumu daļā. Ziemeļos no tā atrodas akmens, kurā iekalts "EKA 1914". Novadpētnieki uzskata, ka labirintu 1914. gadā veidojis Ēvalds Konstantīns Aksbergs. Citas ziņas liecina, ka labirints celts 1915. gadā un tajā mīlējuši spēlēties salinieku bērni.
Teokrits
Teokrits ( (Theokritos), dzīvojis 3. gs. p.m.ē.) bija sengrieķu hellēnisma laikmeta dzejnieks, bukoliskās dzejas iedibinātājs sengrieķu literatūrā, kā arī nozīmīgākais sengrieķu bukoliskās dzejas autors. No Teokrita darbiem spēcīgi ietekmējies romiešu dzejnieks Vergilijs.
Teokrits dzimis vai nu Sirakūzās, vai Kosā, dzīvojis Sirakūzās, Kosā un Aleksandrijā. Viņš rakstījis ne tikai bukolisko dzeju, bet arī episko un lirisko dzeju, kā arī epigrammas. Teokrita darbi, salīdzinot ar daudzu citu sengrieķu dzejnieku darbiem, saglabājušies visai daudz.
Ikariam
Ikariam ir Gameforge AG izstrādāta tīmekļa pārlūka stratēģijas daudzlietotāju datorspēle. Spēle ir bezmaksas, bet par maksu iespējams iegūt papildu bonusus un iespējas.
Spēles darbība notiek pasaulē, kas atgādina Seno Grieķiju. Tajā dalībnieks var izveidot un attīstīt savas pilsētas, sadarbojoties vai karojot ar citām pilsētām. Spēles darbība saistīta ar resursu ieguvi, sadali, tirgošanos, laupīšanu, jaunu tehnoloģiju atklāšanu, kas dod jaunas iespējas, armijas uzturēšanu un vadīšanu kaujās, diplomātijas veikšanu ar citiem spēlētājiem.
Spēles gaita
Sākotnēji pilsētā ir tikai viena ēka — rātsnams. Viņam ir jāattīsta pilsēta attīstot ēkas, veidojot armiju, pētot dažādās pētniecības un darot citas lietas. Katrai ēkai vajadzīgi celtniecības materiāli, kurus var iegūt nodarbinot iedzīvotājus kokzāģētavā. Vēl ir pieejami bonusa materiāli — vīns, marmors, kristāls un sērs. Katram materiālu veidam spēlē ir savs lietojums.
Pētniecība
Ikariam jūs varat izpētīt dažādas lietas, sākot ar jaunām kara vienībām, beidzot ar jaunām ēkām. Spēlē ir četras pētniecības nozares:
Spiegošana
Jūs uz jebkuru pilsētu varat aizsūtīt savu spiegu, kurš tur iefiltrēsies. Pateicoties šim spiegam jūs varat redzēt pilsētas ēku līmeņus, materiālu daudzumu un citas lietas. Taču pildot pavēles spiegam ir iespēja tikt atklātam. Jo mazāka pilsēta, jo lielāka iespējamība. Iespējamās pavēles, kuras var dot spiegam: Nesen tika izlaista jauna spiegošanas versija kas tika pilnībā pārveidota.
Kara vienības
Lai apmācītu kareivjus spēlētājam vajadzīgas Kazarmas. Kazarmas ir iespējams uzbūvēt jau pašā sākumā. Kazarmās ir iespējams apmācīt dažādus karavīrus un kaujas vienības, piemēram šķēpnešus, lokšāvējus, tvaika milžus, bombardierus un pat mīnmetējus. Lai veidotu kaujas kuģus ir vajadzīga kuģu būvētava. To var celt pie jūras. Pirms to var uzcelt, ir jāizpēta pētniecība Kuģu būvētavas (pētniecības nozare — Karaspēks). Kuģu būvētavā ir iespējams taisīt visādus kaujas kuģus, piemēram ugunsmetēju, katapultas kuģi un pat zemūdeni.
Vienību uzlabojumi
Vēlāk ir iespējams uzcelt darbnīcu. Darbnīca uzlabo vienību bruņas un ieročus. Katrs šis ēkas līmenis ļauj vēl vairāk uzlabojumu.
Ilgtspējīga attīstība
Ilgtspējīga attīstība ir attīstība, kas nodrošina šodienas vajadzību apmierināšanu, neradot draudus nākamo paaudžu vajadzību apmierināšanai. Ilgtspējīgu attīstību raksturo trīs savstarpēji saistītas dimensijas: vides, ekonomiskā un sociālā. Balstoties uz ilgtspējīgas attīstības principu, attīstībai jānotiek, saudzīgi rīkojoties ar planētas resursiem un rūpējoties par to, lai uz Zemes tiktu saglabāta bioloģiskā daudzveidība.
Ilgtspējīgas attīstības jēdziens definēts ANO Pasaules Vides un attīstības komisijas ziņojumā “Mūsu kopējā nākotne” (saukts arī par Bruntlandes komisijas ziņojumu, 1987) un starptautiski plaši tiek lietots kopš 1992.gada ANO konferences Riodežaneiro “Vide un attīstība”.
Kāposts
Kāposts var būt:
Pompeju māksla
Ar jēdzienu "Pompeju māksla" saprot mākslasdarbu kopumu, kas tika atrasts Pompejos XVIII gs. Pompeji 79. gadā Vezuva izvirduma laikā pilnībā pārklājās ar pelniem, tāpēc šī pilsēta, tāpat kā Herkulāna, kas gāja bojā tā paša izvirduma laikā, saglabājusies gandrīz pilnībā un ļauj spriest par Agrās impērijas laika sadzīves un mākslas īpatnībām (vairums arhitektūras pieminekļu, kas atrasti šajās pilsētās, gan attiecināmi uz Republikas periodu). Pompejos atrodami daudzi celtņu tipi, kas vēlāk kļuva par standarttipiem, tostarp vecākais eksistējošais amfiteātris un vissenākās zināmās publiskās pirtis (termas).
Sienu gleznojumi
Sevišķi nozīmīgi Pompejos bija sienu gleznojumi. Tiek apšaubīts, ka tie tik tiešām ir romiešu mākslinieku radīti oriģināli gleznojumi — iespējams, tās ir grieķu mākslinieku darbu kopijas, kuru oriģināli tapuši 4. gs. p.m.ē.
Pompeju ēkās durvju un logu skaits bija ļoti neliels, tāpēc bija pieejami plaši sienu laukumi, kas bija piemēroti dekorācijām. Parasti telpa tika vizuāli paplašināta; bieži tika izmantoti maigi zaļi un dzeltenbrūni toņi, kontrastam — koši sarkana un melna krāsa, kā arī krēmbalta — apmalēs. Romieši ārkārtīgi uzmanīgi sagatavoja sienas gleznošanai. Vairākās kārtās tika uzklāts ar marmora putekļiem sajaukts ģipsis, turklāt katra nākamā kārta bija ar smalkāku graudu. Pēc tam apmetums tika dauzīts ar ķelli, līdz kļuva ļoti blīvs, bet pēc tam nopulēts, līdz izskatījās pēc marmora. Tādējādi Pompeju mākslinieki sagatavoja pamatu krāsai. Kaut arī tā īsti nebija grunte vēlāko laiku izpratnē, tomēr virsmas ievērojamais blīvums bija nepieciešams tieši tāpēc, lai krāsas neiesūktos sienas materiāla porās.
Uz rūpīgi sagatavotā pamata tika gleznots freskas un enkaustikas tehnikās, tas ir, uz mitra apmetuma tika uzgleznots pamats tradicionālajā freskas tehnikā, kurš pēc sienas nožūšanas tika papildināts ar vēl vienu gleznojuma kārtu enkaustikas tehnikā, kur krāsu pigmenti tika sajaukti ar kausētu vasku un eļļu. Šī tehnika prasīja lielu prasmi, jo, kaut arī vasks un eļļa ir plastiski materiāli, tie tomēr prasa samērā precīzu darbu, un ir praktiski neiespējami pārstrādāt jau gatavu darbu. Šī tehnika atšķiras no klasiskās freskas tehnikas ar to, ka gleznojumam pāri klāj vēl vienu krāsas kārtu atšķirīgā tehnikā, jo tradicionāli fresku glezno uz mitra apmetuma, gleznojumu pēc tam vairs nemainot. Arī romiešu mākslinieki gleznoja uz mitra apmetuma, taču pēc tam gleznojums tika papildināts ar vaskā atjauktajām krāsām.
Raksturīgs romiešu gleznojumiem ir dalījums trīs joslās — parasti ir trīs joslas vertikālā virzienā (labā un kreisā puse un centrs) un trīs horizontālās joslas — sienas apakšdaļa, pats gleznojums un noslēdzošā frīze.
Erotiskā māksla
Pompeju mākslas īpatnība ir daudzie fallu attēlojumi, kas atradās gandrīz pie visu māju ieejām. Pilsētā atrastas arī erotiskas freskas, simboli un sadzīves priekšmeti ar seksuālu tematiku.
Kad arheoloģisko izrakumu laikā tika atklāti mākslasdarbi ar seksuālu tematiku, tie bieži tika atkal noslēpti. Piemēram, sienas freska, kurā bija attēlots Priaps (kura iezīme ir palielināts dzimumloceklis), tika aizklāta ar ģipsi un pamanīta tikai 1998. gadā lietus dēļ. Arī patlaban nepilngadīgajiem, lai apskatītu darbus, nepieciešama atļauja.
Reliģiskās freskas
Būtiska fresku tēma ir reliģisku tēlu atainojums. Dievības ir cilvēciskotas, un gleznojumiem ir dekoratīvi elementi, lai tie būtu piemēroti kā rotājumi. Starp nozīmīgākajiem Pompejos atrodamajiem gleznojumiem jāmin "Marsa un Veneras kāzas", "Jupitera laulības", "Narciss un strūklaka". Pompeju iedzīvotājiem tuvākās dievības bija tās, kas atbildēja par zemkopību, veiksmi un veselību. Iespējams, 62. gadā notikusī zemestrīce bija iemesls, kāpēc daudz attēlotas dievības, kas atvaira nelaimi. Samērā populārs Pompeju gleznojumos ir arī klusās dabas žanrs, kuru, iespējams, varētu uzskatīt par mazāk ietekmētu no grieķu glezniecības, jo Senajā Grieķijā klusā daba nebija īpaši izplatīta.
Glezniecības stili
Glezniecībā notika pāreja no gleznojumiem bez dziļuma uz gleznojumiem ar perspektīvas izmantojumu. Šo pāreju tradicionāli iedala četros vienotram sekojošos glezniecības stilos, no kuriem pirmie divi attīstījās Republikas laikā, bet divi pēdējie — jau Impērijas laikā.
Inkrustācijas stils
Inkrustācijas stilā (ap 200.-60. g. p. m. ē.) siena tika sadalīta daudzkrāsainos paneļos ar shematiski izvietotiem tekstūras kontrastiem. Galvenais bija dekorativitāte, liela uzmanība tika pievērsta ritmiem un krāsu kontrastam. Krāsu izmantojums līdzinājās IV gs. p.m.ē. grieķu gleznotāju darbos atrodamajam — grieķi lietoja četrus pamattoņus — balto, sauktu par "Milosas zemi", dzelteno jeb "Atikas okeru", sarkano, kuru dēvēja par "sinopi" un ogļu jeb kvēpu melno. Šīs četras krāsas lietoja arī Pompeju gleznotāji. Pirmā stila gleznojumiem labi paraugi atrodami Fauna mājā.
Arhitektūras stils
Arhitektūras stilā (ap 60.-20. g. p. m. ē.) dekorācijas vairs neierobežo viena vizuālā plakne; telpa šķiet turpināmies arī aiz sienām; efekts tiek panākts, arhitektūras formas attēlojot vizuāli pārliecinošā, taču ne pārāk sistemātiskā perspektīvā. Tika izmantota īpaša vairāku satekpunktu perspektīva, kurā perspektīvās projekcijas līnijas nesaiet kopā vienā horizonta punktā, bet gan vairākos punktos, kuri novietoti uz ass, kas vertikāli sadala paneli centrā. Lai arī tā netika izmantota konsekventi, šī metode patiešām rada visai pārliecinošu ilūziju par ķermeņu atrašanos tālumā. Kolonnas, pilastri un logu rāmji, kas bija uzgleznoti uz sienām, kalpoja kā rāmji attālu pilsētu un ainavu attēliem.