cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Praviņi (stacija)
Vēsture
Praviņu pieturas punkts tika atklāts 1926. gadā, lai šeit pārkrautu pa šaursliežu dzelzceļu no vietējā kaļķu karjera izvestos materiālus K. Šmita Rīgas Cementa fabrikas vajadzībām. 1934. gadā Praviņas skaitāmas kā pieturas punkts. Turpmāk gan šis punkts saukts par Praviņiem. Otrā pasaules kara gados no stacijas izbūvēts šaursliežu dzelzceļš uz Lestenes kūdras fabriku. Kopš 1998. gada, kad Rīgas—Jelgavas—Ventspils vilciens tika novirzīts caur Jūrmalu, pieturas punkts netiek izmantots.
Neiromediatori
Neiromediatori ir endogēnas ķīmiskas vielas, kas caur sinapsi pārraida signālu no neirona uz mērķa šūnu. Neiromediatori atrodas īpašos sinaptiskajos pūslīšos, kas ir sakārtoti zem sinapses presinaptiskās membrānas, un tiek izdalīti sinaptiskajā spraugā, kur tie savienojas ar sinapses postsinaptiskās membrānas receptoriem.
Galvenie cilvēka neiromediatori ir serotonīns, dopamīns, adrenalīns, glutamīnskābe, gamma-aminosviestskābe (GABA), endorfīni, histamīns, serīns, glicīns un adenozīns.
Esterjētlandes lēne
Esterjētlandes lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē, Jētalandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Kalmaras, Jenšēpingas, Vesterjētlandes, Erebrū un Sēdermanlandes lēnēm. Lēnes centrs ir Linšēpinga.
Ievērojamas personības
Esterjētlandes lēnē dzimuši vai dzīvojuši:
Erzurumas ils
Erzurumas ils ir Turcijas ils.
Jevgēņijs Golovins (futbolists)
Jevgēņijs Golovins (dzimis ) ir futbolists (pussargs). Golovins ir pussargs, kurš spēlē zem uzbrucējiem. Spēlējis regulāri sava vecuma Latvijas izlasēs un bijis pat tās kapteinis. Viens no perspektīvākajaiem šā gada gājuma spēlētājiem Latvijā.
Džērsijas ģerbonis
Džērsijas ģerbonis ir sarkans vairogs ar trim zelta lauvām (tradicionāli sauktām par leopardiem). Ģerbonis veidots no zīmoga, ko Džērsijas beilifam 1279. g. piešķīris Anglijas karalis Edvards I. 1907. g. Eduards VII deva tiesības lietot salas ģerboni. Kopš 1981. g. ģerbonis tiek attēlots arī Džērsijas karogā.
Ģerbonis ar trim lauvām sarkanā ir ļoti līdzīgs Normandijas, Gērnsijas un Anglijas ģerboņiem.
Apūdeņošana
Vēsture
20. gadsimta sešdesmitajos gados tika veikti rūpīgi pirmo upju civilizāciju apūdeņošanas sistēmu pētījumi. Tika noskaidrots, ka, piemēram, Divupē, apūdeņošana tās sākuma posmā tika veikta galvenokārt kā dabīgo upes atteku un kanālu tīrīšana un padziļināšana. Tikai vēlāk jau esošajiem dabīgajiem kanāliem sāka piebūvēt mākslīgus pievadkanālus. Tādējādi gar upēm veidojās daudzas vietējas apūdeņošanas sistēmas, kas bija katra atsevišķa ciemata īpašumā un rīcībā. Vairāku nākamo gadsimtu laikā daudzās vietējās apūdeņošanas sistēmas pakāpeniski integrējās vienotā visa upes baseina vai vismaz nozīmīgas tā daļas apūdeņošanas sistēmā. Vienlaikus noritēja arī atsevišķo ciematu integrācija vienotā, centralizētā valstī.
Šie pētījumi uzskatāmi parāda, cik izšķiroša nozīme civilizācijas attīstības sākotnējā posmā bija labvēlīgiem dabas faktoriem. Dabīgās apūdeņošanas sistēmas Divupē, Nīlas un citu līdzīgu upju ielejās daudzējādā ziņā bija unikālas. Šo reģionu iedzīvotājiem tās nodrošināja nesalīdzināmi lielākas pārtikas iegūšanas iespējas, nekā vairumā citu teritoriju.
Valstu uzskaitījums pēc zemākās vietas
Šajā lapā uzskaitītas valstis ar viszemākā virsas punkta atrašanās augstumu metros virs jūras līmeņa.
Vārtsargs
Vārtsargs var būt:
Harija
Harija vai Harju zeme (et, la, de) bija senās Igaunijas zeme līdz 13. gadsimta sākumam, kuras teritoriju tagad aizņem Raplas apriņķis ar galvaspilsētu Raplu. Kā galvenais Harijas ciems Indriķa hronikas tekstā minēta Raikila, kur tolaik "visas apkārtējās ciltis ik gadu mēdza sanākt uz sapulci".
Harju apriņķis
Mūsdienās Harju apriņķis aizņem tikai nelielu daļu senās Harijas zemes, bet tā teritoriju veido galvenokārt senā Rēveles zeme.
Vēsture
No 10. līdz 12. gadsimtam viens no lielākajiem tirdzniecības centriem Harijas zemē bija Varbolas pilskalns. Pirmais krusta karagājiens uz Hariju notika 1216. gada vasarā pēc Rīgas krustnešu aicinājuma. Tajā piedalījās krustnešu sabiedrotie līvi un leti un Zobenbrāļu ordenis, ko vadīja tā mestrs Folkvīns. Pamiera noslēgšanai Folkvins pieprasīja Varbolas iedzīvotājiem pieņemt kristīgo ticību un atdot gūstekņus.
1343. gada Jurģos 23. aprīlī dāņiem pakļautajā Harijas zemē sākās igauņu Jurģa nakts sacelšanās, kad zemnieki masveidā atteicās no kristīgās ticības un nonāvēja apmēram 1800 svešzemnieku, ieņēma cisterciešu ordeņa Padises klosteri un nogalināja 28 mūkus. Tika aplenkts Tallinas Domkalns un aicināti palīgā zviedri no Turku un Vīborgas.
Pēc sacelšanās apspiešanas Dānijas ķēniņš Valdemārs IV 1346. gadā pārdeva Harijas un Virijas provinces Livonijas ordenim par 10 000 markām. Livonijas ordenis jauniegūtajās zemēs izveidoja Rēveles komtureju.
Pegija Vitsone
Pegija Anete Vitsone (Peggy Annette Whitson; dzimusi ) ir ASV bioķīmijas pētniece, astronaute. Viņa ir bijusi Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas astronautu vienībā, bet pēc NASA atstāšanas darbojas uzņēmumā Axiom Space.
Vitsone pirmoreiz kosmosā bija 2002. gadā sešu mēnešu misijā Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS).
Trešo reizi kosmosā Vitsone devās 2016. gada novembrī ar kosmosa kuģi Sojuz MS-03. Viņa bija SKS 50. ekspedīcijas lidojuma inženieris, pēc atm 52. ekspedīcijas komandieris, un vēl 52. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās kosmosa kuģī Sojuz MS-04, kosmosā pavadot nepārtraukti 289 dienas, kas ir jauns ASV rekords.
2018. gada 15. jūnijā Pegija Vitsone atstāja NASA. Viņa iesaistījās uzņēmumā Axiom Space par konsultanti, vēlāk viņa kļuva par Axiom Space Pilotējamo lidojumu nodaļas direktori. 2021. gada janvārī tika paziņots, ka Vitsone būs pirmā komerciālā lidojuma Ax-1 (Axiom Mission 1) rezerves apkalpes komandiere. 2021. gada maijā viņu apstiprināja par Ax-2 pamatapkalpes komandieri.
Ceturto lidojumu kosmosā Pegija Vitsone sāka 2023. gada 21. maijā misijā Ax-2, esot Crew Dragon kosmosa kuģa Freedom komandierei. SKS apkalpe pavadīja septiņas dienas. 31. maijā kosmosa kuģis atgriezās uz Zemes.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Mozess Malons
Mozess Jūdžīns Malons (en; dzimis Petersburā, Virdžīnijas štatā, ASV, miris ) bija amerikāņu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja un centra pozīcijā.
Profesionāļa karjeras laikā ir pārstāvējis dažādus ABA un NBA klubus. Viņš ir trīs reizes atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju (1979, 1982, 1983), 1983. gadā izcīnīja NBA čempionu gredzenu un tika atzīts par finālsērijas MVP. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē.
2001. gadā uzņemts Basketbola slavas zālē.
Spielberg
Spielberg var būt:
Binde
Binde var būt:
Gaziantepas ils
Gaziantepas ils ir Turcijas ils.
Eva Brauna
Eva Anna Paula Brauna (Eva Anna Paula Braun, - ), neilgi pirms nāves mainījusi vārdu uz Eva Anna Paula Hitlere (Eva Anna Paula Hitler) bija Trešā reiha vadoņa (fīrera) Ādolfa Hitlera sieva.
Pieprasījums
Pieprasījums ir pircēju vēlēšanās un spēja nopirkt kādu preci. Tā ir situācija, kad pircējam ir gan nauda, gan vēlme nopirkt kādu preci.
Eva Brauna
Dzimusi 1912. gadā, Minhenē. Tēvs bija skolotājs. Mācījusies klostera skolā. 17 gadu vecumā Eva sāka strādāt par fotogrāfa Heinriha Hofmana asistenti. Kad Hofmans kļuva par Ā. Hitlera fotogrāfu, Eva iepazinās ar Hitleru.
Kā liecina biogrāfi, Eva bijusi sava laika sieviešu tipam slaida, sportiska (labprāt un bieži peldējusi, slēpojusi, vingrojusi un nodarbojusies ar alpīnismu). Par politiku neinteresējās.
Vācijā visai maz cilvēku zināja par Braunas un Hitlera attiecībām, viņai tika aizliegts parādīties Berlīnē un publiskos pasākumos. Evas dzīve ritēja Berghofā pie Berhtesgādenes, kur viņa lasīja, skatījās kinofilmas, pastaigājās, nodarbojās ar sportu un gaidīja Ādolfa ierašanos ciemos. Ir ziņas, ka šajā laikā viņa vairākkārt neveiksmīgi mēģinājusi veikt pašnāvību.
1945. gada 15. aprīlī Eva ieradās Berlīnē, lai dalītos liktenī ar Ādolfu (kategoriski atteicās evakuēties uz Minheni). 29. aprīlī Fīrera bunkurā askētiskos apstākļos notika Evas Braunas un Ādolfa Hitlera laulību reģistrācijas ceremonija. 30. aprīlī aptuveni 14:30 Eva iedzēra indi, veicot pašnāvību kopā ar savu laulāto draugu.
Krūnuberjas lēne
Krūnuberjas lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts dienvidos, Smolandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Hallandes, Skones, Jenšēpingas, Kalmaras un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Vekše.
Lidoņu iela
Lidoņu iela var būt:
Giresunas ils
Giresunas ils ir Turcijas ils.
Kalmaras lēne
Kalmaras lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē valsts dienvidos, Smolandes un Ēlandes vēsturiskajās provincēs. Robežojas ar Krūnuberjas, Jenšēpingas, Esterjētlandes un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Kalmara.
Oligopols
Oligopols (el2 — "nedaudz"; pōlēs — "pārdevējs") ir tirgus veids, kurā ir divi vai vairāki pārdevēji. Oligopola gadījumā uzņēmēji (ražotāji) vienojas par savas preces cenu. Konkurentu ieeja šādā tirgū ir ļoti grūta vai pat neiespējama. No uzņēmumiem Latvijā par oligopolajiem uzņēmumiem var minēt "Tele2", "LMT" un "Bite", "Neste" , "Circle K" un "Lukoil".
Oligopols savukārt ir tāda tirgus struktūra, kurā dažas salīdzinoši lielas firmas ražo/pārdod visas vai lielāko daļu preču/pakalpojumu kādā konkrētā tirgū, jaunu firmu iekļūšanai šajā tirgū ir lieli šķēršļi. Daži oligopoli ražo viendabīgas preces, citi – neviendabīgas. Bieži vien atkarīgi cits no cita. Oligopolam ir raksturīgi nedaudzi pārdevēji, daudz pircēju, tiem ir iespēja iespaidot cenu līmeni, realizējamās produkcijas veids, mēģinājumi sargāt nozari no jaunpienācējiem, bet, ja tādi parādās, centieni tos pakļaut oligopolu ekonomiskajai uzvedībai, centieni izstumt sāncenšus no nozares, slēpta informācija. Ražošanā mēdz būt daudzveidīgas monopolu un oligopolu formas. Vienkāršākās oligopolu formas ir īslaicīgas vienošanās ar visdažādākajiem nosaukumiem: konvencijas, pūli, korneri, karteļi, ringi, sindikāts, trests un citas.
Oligopolu konkurences metodes
Oligopolu konkurences metodes ir:
Gimišhanes ils
Gimišhanes ils ir Turcijas ils.
Gotlandes lēne
Gotlandes lēne  (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas uz Gotlandes salas Baltijas jūras vidū. Gotlandes vēsturiskā province līdz 17. gadsimta vidum ietilpa gan Livonijas ordeņa valstī, gan Dānijas karaļvalstī. Lēnes centrs ir Visbija.
Colbeck
Colbeck var attiekties uz:
Huans Karloss Ferero
Huans Karloss Ferero Donats (es; dzimis, Ontenjentē, Spānijā) ir bijušais profesionāls spāņu tenisists, bijis ATP ranga līderis. Viņš ir 21. spēlētājs, kurš ieguva "pirmās raketes" titulu. Beidzis spēlētāja karjeru 2012. gada oktobrī ATP turnīrā Valensijā.
2011. gada NBA drafts
2011. gada NBA drafts notika Prudential Center Ņuarkā, Ņūdžersijā, ASV. Šajā ceremonijā NBA klubi izraudzījās ASV universitāšu basketbolistus, kā arī citus draftam pieteikušos spēlētājus. Kopumā ceremonijā tika izvēlēti 60 spēlētāji.
Kā jau bija prognozēts iepriekš, ar pirmo numuru tika draftēts Djūka Universitātes basketbolists Kairijs Ērvings.
2011. gada draftam bija pieteicies arī latviešu basketbolists Dāvis Bertāns. Indiānas "Pacers" viņu izraudzījās otrajā kārtā ar kopējo 42. numuru, tādējādi D. Bertāns kļuva par otro pasaules specīgākajā basketbola līgā draftēto latviešu spēlētāju pēc Andra Biedriņa. Uzreiz pēc drafta spēlētājs tika aizmainīts uz Sanantonio "Spurs".
notikušajā NBA drafta loterijā uzvarēja Klīvlendas "Cavaliers", kas klubam deva iespēju izdarīt pirmo izvēli draftā.
Draftam sākotnēji līdz pieteicās 69 universitāšu spēlētāji no ASV un 20 starptautiskie spēlētāji. Līdz, kas bija pēdējais datums, kad varēja atteikties no dalības draftā, 25 spēlētāji atsauca savu dalību.
Nikolajs Manaseins
Nikolajs Manaseins (ru, 1834-1895) bija jurists, Krievijas impērijas tieslietu ministrs un Senāta ģenerālprokurors (1885—1894), Valsts padomes loceklis. Viņa vadītā Vidzemes un Kurzemes guberņu revīzija jeb t.s Manaseina revīzija (1882—1883) bija formālais iemesls Baltijas pārkrievošanas politikai un Baltijas guberņu autonomijas ierobežošanai.
Dzīves gājums
Dzimis 1834. gada 19. novembrī Kazaņā muižnieka Auksēnija Manaseina (Манассеин) ģimenē. 1854. gadā viņš beidza Pēterburgas ķeizariskās tiesību skolas kursu, strādāja par prokurora palīgu Kalugas un citās guberņās. Izkalpojās par Maskavas tiesu palātas prokuroru (1870) un tika paaugstināts par Tieslietu ministrijas departamenta direktoru (1877) un senatoru (1880).
Pēc ķeizara Aleksandra II nogalināšanas sāktās slavofilu pretreformu kustības ietvaros viņu pēc iekšlietu ministra N. Ignatjeva ierosmes nosūtīja uz Vidzemes un Kurzemes guberņu "sakarā ar vietējo iestāžu neapmierinošo stāvokli" veikt revīziju. 1882. gada 12. maijā senators N. Manaseins ar 15 revidentiem un diviem tulkiem (latviešu valodai — Andrejs Stērste, igauņu valodai — Roze) ieradās Rīgā. Četros mēnešos Manaseinam iesniedza vairāk kā 10 tūkstošus lūgumu un sūdzību. Pēc atgriešanās Pēterburgā 1884. gadā Manaseins iesniedza ķeizaram Aleksandram III savu revīzijas ziņojumu. Tas saturēja pārskatu par latviešu un igauņu zemnieku stāvokli, aprakstīja vietējo administrāciju, kas esot atkarīga no Vidzemes un Kurzemes bruņniecības un tiesu iekārtas trūkumus. Pēdējā ziņojuma sadaļā par tautas izglītību Manaseins ieteica visās mācību iestādēs ievest krievu mācību valodu. Netika ņemts vērā Rīgas Latviešu biedrības iesniegtais projekts par latviešu zemju apvienošanu vienā guberņā.
Miris 1895. gada 16. septembrī.
Sējējs
Sējējs var būt:
Rockstar North
Ārējās saites
Rockstar Games
Gunārs Binde
Gunārs Binde (dzimis Bejas pagastā) ir latviešu fotomākslinieks.
Vecāki — Jānis Binde un Emma, Gunārs vecākais no viņu 3 bērniem. Mācījies Alūksnes vidusskolā. 1957. gadā absolvējis Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas tehnikumu, kur mācījies par elektriķi. Strādājis par elektriķi Bejā, pēc tam par gaismotāju Valmieras teātrī un Jaunatnes teātrī Rīgā. 1957. gadā sācis nodarboties ar fotografēšanu, 1959. gadā kļuva par profesionālu fotogrāfu. Laikā no 1964. līdz 1975. gadam bijis pasniedzējs Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā, vēlāk kļuva par Pieminekļu zinātniski tehniskās padomes fotogrāfu (1975—1977), Doles Vēstures muzeja fotogrāfu (1977—1994), Aizsardzības ministrijas fotospeciālistu (1994). G. Binde ir veidojis fotofilmas, dekorācijas teātra izrādēm, piedalījies dokumentālo filmu veidošanā. 1989. gadā kļuva par Latvijas Fotomākslinieku savienības biedru. 1991. gadā saņēmis Buclera prēmiju. 2009. gadā iecelts par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieku.
Bijis precējies trīsreiz. 1. sieva — dzejniece Ilze Binde. 2. sieva — metālmāksliniece Sarmīte Kviesīte. No 1993. gada precējies ar 3. sievu — aktrisi un jogas skolotāju Tatjanu Bindi, meita — Anna (dz. 1994. g.).
Blēkinges lēne
Blēkinges lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Zviedrijas dienvidaustrumu piekrastē, Blēkinges vēsturiskajā provincē, kas līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas karaļvalstī. Robežojās ar Krūnuberjas, Kalmaras un Skones lēnēm. Šī ir platības ziņā pati mazākā Zviedrijas lēne. Lēnes centrs ir Karlskrūna.
Apvij rokas (albums)
Apvij Rokas ir grupas Turaidas roze albums kasetes formā, kas tika izdots deviņdesmito gadu beigās. Izdevējs - "Laula". Albumā ir apkopotas populārākās un visvairāk zināmās Turaidas rozes dziesmas, kas ierakstītas laika posmā starp 1986. un 1988. gadu. Kasetes ierakstam tika izmantoti audioieraksti no Imanta Kalniņa personīgās audio kolekcijas.
Hakari ils
Hakari ils ir Turcijas ils. Atrodas Turcijas dienvidaustrumos, to apdzīvo galvenokārt kurdi (aptuveni 97%). Viens no separātiskākajiem rajoniem valstī.
Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Hakari (60 098 iedzīvotāju 2022. gadā).
Iterzene
Iterzene (izrunā:, agrākais nosaukums Ütersen) ir pilsēta Šlēsvigas-Holšteinas zemē Vācijas galējos ziemeļos, aptuveni 30 km uz ziemeļrietumiem no Hamburgas. Iterzenē dzīvoja 17 688 iedzīvotāji. Netālu no Iterzenes tek garām viena no lielākajām Vācijas upēm Elba. Iterzenē atrodas vecākais un lielākais rožu dārzs Ziemeļvācijā.
Iterzene ir tā vieta, no kurienes 1987. gadā Matiass Rusts (Mathias Rust) sāka savu vēsturisko lidojumu uz Sarkano laukumu Maskavā.
Māris Ļaksa
Māris Ļaksa (dzimis Ventspilī) ir latviešu basketbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, bijis Latvijas basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2011) pārstāv Kazahstānas līgas klubu Barsy Atyrau.
Spēlējis vairāku valstu klubu sastāvos, tai skaitā LBL klubos BK Ventspils un Rīgas ASK, Grieķijas līgas klubā Olympia Larissa B.C., Ukrainas līgas klubā Mariupoles "Azovmash".
Latvijas izlases sastāvā piedalījies 2001. un 2003. gada Eiropas čempionātos. Viņa tēvs Jānis Ļaksa ir basketbola treneris.
Sondersa krasts
Sondersa krasts ir Mērijas Bērdas Zemes piekrastes apgabals gar Kluso okeānu (Dienvidu okeānu) no Kolbeka raga rietumos līdz Brenana ragam austrumos. Krasta daļu no Edvarda VII pussalas līdz Gestas pussalai aizņem Zulcbergera šelfa ledājs ar daudzām salām, lielākās no kurām ir Stīventona sala, Kronenveta sala, Redforda sala, Hačinsona sala, Kicera sala. Iekšzemē paceļas Forda grēdas, starp kuras virsotnēm uz šelfa ledāju noplūst vairāki šļūdoņi, lielākie no kuriem ir Hemonda un Boida glečeri. Gestas pussalas austrumos atrodas Bloka līcis ar Driskola salu un daļa no Nikersona šelfa ledāja.
Krasts tika izpētīts no gaisa 1929. gadā Ričarda Bērda ekspedīcijas laikā un nosaukts par godu ekspedīcijas lidotājam kapteinim Heroldam Sondersam (Harold E. Saunders).
Velēnu podzolētā augsne
Velēnu podzolētā augsne - viens no augšņu tipiem. Podzolēšanās procesā izveidojies īpatnējs augsnes profils ar izskalošanās (podzola) un ieskalošanās (iluviālo) horizontu. Velēnu vidēji un stipri podzolētās augsnēs zem neliela trūdvielu akumulācijas horizonta izveidots gaiši pelēks, barības vielām nabadzīgs podzola horizonts, kam seko brūni sarkanīgs iluviālais horizonts. Smilts augšņu profili ir biezāki nekā augsnēm uz pārējiem cilmiežiem, ar labāk izteiktiem horizontiem. Nereti iluviālajā horizontā sastopams ortšteins un iluviālais humuss. Mālainu augšņu profili ir īsāki un vājāk diferencēti nekā smilts augšņu profili. Tā kā liela daļa Latvijas augšņu cilmiežu ir karbonātiski, tad arī podzolēto augšņu profilos dažādos dziļumos (dziļāk par 60 cm) atkarībā no izskalošanās pakāpes atrodas karbonāti. Latvijā velēnu podzolētās augsnes aizņem 45,8% no valsts teritorijas. Sevišķi daudz podzolēto augšņu Latvijā ir Gulbenes, Rēzeknes, Saldus un Cēsu novadā (vairāk par 80% no attiecīgo novadu teritorijas).
Podzolēto augšņu agronomiskās īpašības ir sliktas: skāba reakcija, nedaudz humusa, trūdvielu akumulācijas horizonts plāns, pa lielākai daļai bezstruktūras, tajā ir maz augiem uzņemamo barības vielu.
Velēnu vāji podzolētā augsne
Velēnu vāji podzolētajās augsnēs dominē velēnu veidošanās process. Šīs augsnes aizņem 14,4% no Latvijas teritorijas. Tās ir labi vai vidēji iekultivētas. Augšņu reakcija ir vāji skāba, samērā labi izveidots trūdvielu horizonts, zem kura manāmas podzola horizonta pazīmes, tām seko vāji izteikts iluviālais horizonts. Virsējā horizontā ir 2 - 4% trūdvielu. Šo augšņu agronomiskās īpašības lielā mērā nosaka cilmieža mehāniskais sastāvs, trūdvielu horizonta biezums un trūdvielu daudzums tajā. Pie labākajām Latvijas augsnēm pieder vāji podzolētās smilšmāla un mālsmilts augsnes, kas labos agrotehniskos apstākļos var dot augstas lauksaimniecības kultūraugu ražas. Visvairāk šādu augšņu ir Valmieras, Cēsu, Madonas un Tukuma rajonā (23 - 30% attiecīgo rajonu kopplatības).
Velēnu vidēji podzolētā augsne
Velēnu vidēji podzolētās augsnes aizņem samērā lielas platības, kas nesenā pagātnē apgūtas lauksaimniecībā, bet vairāk raksturīgas mežiem. Augsnes skābas, apmaiņas bāzēm nepiesātinātas, trūdvielu akumulācijas un podzola horizonti apmēram vienādā biezumā, trūdvielu maz (1,5 - 3%), maz arī augiem uzņemamo barības vielu. Dabiskā stāvoklī velēnu vidēji podzolētās augsnes neapmierina lauksaimniecības kultūraugu prasības. Skābās reakcijas ietekmē augsnē parādās kustīgais alumīnijs, fosforskābe saistās grūti šķīstošos savienojumos, augsnē maz baktēriju. Nelielais trūdvielu daudzums negatīvi ietekmē arī augsnes siltuma un mitruma režīmu. Radikālākais šo augšņu ražības celšanas līdzeklis ir kaļķošana.
Velēnu stipri podzolētā augsne
Velēnu stipri podzolētās augsnēs izskalošanās process noris vēl intensīvāk nekā velēnu vidēji podzolētajās augsnēs. Augsnes ļoti skābas, podzola horizonts dziļām mēlēm iestiepjas blīvā iluviālajā horizontā, kurā ir daudz ortšteina un iluviālā humusa. Šīs augsnes ir grūti iekultivējamas, lauksaimniecībā izmantotas maz, vairāk sastopamas mežos.
Ziemeļu divcīņa 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2010. gada Olimpisko spēļu sacīkstes ziemeļu divcīņā norisinājās no līdz, Vistleras olimpiskajā parkā. Kopumā tika sadalīti 3 medaļu komplekti.
Programma
Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
‡ -sacīkstes sāksies/beigsies naktī, kad Latvijā jau būs iestājusies nākamā diena
Behnen
Behnen var būt:
Bēne
Bēne ir apdzīvota vieta Dobeles novada Bēnes pagastā, pagasta centrs. Atrodas Auces upes labajā krastā pie autoceļa P96 un Jelgavas—Reņģes dzelzceļa. Atrodas 30 km no novada centra Dobeles, 11 km no tuvākās pilsētas Auces, bet no Rīgas 98 km.
Vēsture
10. - 12. gadsimtā toreizējā Bēnes pagasta teritorija, iespējams, piederēja pie Spārnenes pils. Pēc Zemgales iekarošanas 1272. gada 7. oktobrī Rīgas domkapituls nodeva Dobes pili Livonijas ordenim, pieminot ciemus ar to teritorijām, tajā skaitā "Bayena" - Bēni. Spārnenes pils palika domkapitula īpašumā.
Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā 1597. gadā ierīkota Bēnes muiža (Behnen).
Apdzīvotā vieta sākusi veidoties pēc dzelzceļa līnijas Jelgava—Mažeiķi izbūves. Šajā laikā Bēnes muižas īpašnieks bija barons Augusts fon der Reke. Cilvēki no barona pirka nelielus zemes gabaliņus un būvēja mājas.
Bēnes zemnieki bija čakli strādātāji un jau 19.-20. gadsimta mijā pagastā bija 79 zemnieku mājas. Šajā laikā tika apbūvēta Bēnes galvenā iela — Stacijas iela, nedaudz arī Jelgavas ielas dienvidu puse. No rūpniecības uzņēmumiem 19. gadsimta beigās zināmas muižas ūdens - tvaika dzirnavas un ķieģeļu ceplis pie "Lāmenieku" mājām.
1. pasaules kara laikā Bēne tika izpostīta, šeit nebija pat veikalu, maizi veda no Auces. Muižu zeme tika sadalīta jaunsaimniekiem, Bēnes muižas daļa - iznomāta no 1922. gada. Tās nomnieks bija Otto Valdemārs Gailītis, kurš atgriezās no Amerikas, kur dzīvodams kopš 1905. gada un smagi strādādams, bija ticis pie zināmas turības. Pēc viņa ierosmes uzsāka cukurbiešu audzēšanu, ierīkoja tiem laikiem modernāko pienotavu Baltijā un sāka Bēnes elektrifikāciju. 1925. gadā Bēnei piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. Ciemā ēku būvēšana iesākās gar Jelgavas ielu līdz Sniķeres ielas krustojumam, ap Tirgus ielu un gar Sniķeres ielas austrumu pusi. Aiz dzelzceļa radās Skolas iela un Līduma iela.
Tika izveidota tvaika pienotava, krejošanas punkts, vējdzirnavas, zāģētava muižā, zāģētava Kaijukrogā un 26 dažādi veikali. 1935. gadā Bēnē bija 251 zemes īpašums un 240 saimniecības, kuras apstrādāja 3132 ha aramzemes.
1958. gadā — pilsētciemata statuss. 1990. gadā pilsētciemata statuss tika zaudēts un Bēne kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēta par pagastu.
Bēnē atrodas pagasta administrācija, vidusskola, mūzikas un mākslas skola, tautas nams, bibliotēka, pasts, dzelzceļa stacija Bēne. Ievērojami vēstures pieminekļi ir Bēnes muižas ansamblis, dzirnavas un tilts pār Auci.
Mersinas ils
Mersinas ils ir Turcijas ils.
Hatajas ils
Hatajas ils (Tur. Hatay) ils (pašvaldība) ir Turcijas ils, kas atrodas valsts dienvidos pie Vidusjūras. Ilgu laiku Hatajs bija galvenais iemesls Turcijas un Sīrijas vēsajās attiecībās, tā kā Sīrija nebijusi atzinusi to kā Turcijas teritoriju līdz 2005. gada sākumam.
Geogrāfija
Hatajas ila platība ir 5403 km². Ilam ir Vidusjūras piekraste.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits ilā ir 1 448 418 iedzīvotāji (2009), trijos no 12 ila rajoniem dominē arābi, pārējos - turki.
Maikls Džonsons
Maikls Džonsons (en; dzimis Dalasā, Teksasas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu vieglatlēts, startējis sprintā. Trīs reizes piedalījies olimpiskajās spēlēs (1992, 1996, 2000), izcīnījis četras olimpiskās zelta medaļas. M. Džonsons ir vienīgais vieglatlēts, kas spējis vienās Olimpiskajās spēlēs (1996. gadā Atlantā) izcīnīt uzvaru gan 200 m, gan 400 m distancēs. Pasaules čempionātos viņš ir izcīnījis 8 zelta medaļas. Ir uzstādījis vairākus pasaules rekordus, tai skaitā viņa personiskais rekords 200 metru distancē pasaules rekorda godā noturējās 12 gadus (1996—2008), bet 400 m distancē — 17 gadus (1999—2016).
Zelta rags
Zelta rags (tr vai Altın Boynuz) ir neliels un iegarens Bosfora jūras šauruma līcis, kas sadala Stambulas (Turcija) Eiropas daļas piekrasti divās daļās un veido dabīgu jūras ostu.
Vēsture
Grieķu leģenda vēsta, ka Zelta raga nosaukums (el, Chrysón Kéras) cēlies no Kerēsas, kas bijusi Biza un Megariana māte un nosaukusi līci savā vārdā. Līcis rada dabīgu jūras ostu, kas savienota ar Marmora jūru. Pie šī līča bija Bizantijas jūras spēku štābs un gar visu līci tika uzcelti biezi mūri, kas aizsargāja pilsētu no iespējamiem uzbrukumiem. Līča sākumā, starp veco Galatas torni (Megalos Pyrgos, Lielais Tornis) un pilsētu tika nostiepta milzīga ķēde, kas neļāva līcī iebraukt kuģiem bez atļaujas. Ceturtajā krusta gājienā (1204) latīņu krustneši šo torni sagrāva, bet dženovieši netālu uzcēla jaunu torni (1348) un to nosauca par Kristus torni (Christea Turris, tag. Galatas tornis).
Lielo ķēdi, kas sargāja līci, trīs reizes izdevies pārraut vai apiet. Vikingi 10. gs. savus kuģus līdz līcim aizvilka pa zemi ap Galatas torni, bet bizantieši viņus sakāva, izmantojot slaveno grieķu uguni. 1204. gadā, Ceturtā krusta gājiena laikā venēciešu kuģiem izdevās pārraut ķēdi ar triecienu. 1453. gadā sultānam Mehmedam II Iekarotājam neizdevās pārraut ķēdi ar spēku, tādēļ viņš izmantoja rūsu taktiku, velkot savus kuģus ap Galatas torni uz līci pa zemē guldītiem un ieeļļotiem baļķiem.
Pēc Konstantinopoles krišanas sultāna Mehmeda II Iekarotāja rokās, grieķu pilsoņi, Grieķu pareizticīgā baznīca, ebreji, itāliešu tirgotāji un musulmaņi arvien pārcēlās dzīvot arī uz Feneru un Balatu. Mūsdienās Zelta rags ir cieši apbūvēts no abām pusēm un tā abus krastus savieno Galatas tilts, Ataturka tilts un Zelta raga tilts. Līdz 1980. gadiem Zelta rags bija ievērojami piesārņots ar rūpnieciskajiem notekūdeņiem, bet pēc apjomīgas tīrīšanas tas tagad ir populārs tūrisma objekts.
Leonardo tilts
1502. gadā sultānam Bajezidam II Leonardo da Vinci izstrādāja projektu 240 m garam tiltam pār Zelta ragu. Tilta projektu dēļ tā pārdrošā plānojuma noraidīja, bet ideju 2001. gadā izmantoja Vebjērns Sands, kas izstrādāja projektu nelielam gājēju tiltam pie Aasas (Norvēģija).
Par tilta celtniecību atbildīgs ir turku arhitekts Bīlents Gīngērs, kas ir pazīstams ar savu darbu, atjaunojot Čiragana pili, Jildizas pili un Sīmeras klosteri. Tilts būs precīza da Vinci projekta realizācija un uzceltais tilts bez vidus balstiem būs 240 m garš un 8 m plats un augstums virs Zelta raga ūdens līmeņa būs 24 m.
Skones lēne
Skones lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts dienvidu piekrastē Skones vēsturiskajā provincē, kas līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas karaļvalstī. Robežojas ar Krūnuberjas, Hallandes un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Malme.
Skones lēne izveidota 1997. gadā, apvienojot Krišanstades un Malmehūsas lēnes.
Hallandes lēne
Hallandes lēne  (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas pie Kategata valsts dienvidrietumu piekrastē Halandes vēsturiskajā provincē, kas līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas karaļvalstī. Robežojas ar Vesterjētlandes, Jenšēpingas, Krūnuberjas un Skones lēnēm. Lēnes centrs ir Halmstāde.
Antons Šipuļins
Antons Šipuļins (ru; dzimis ) ir krievu biatlonists.
Piedalījies. Tajās izcīnījis bronzas medaļu 4×7,5 km stafetē. Kopš 2011. gada piedalās Pasaules čempionātos. 2012. gadā Rūpoldingā izcīnījis savu pirmo medaļu Pasaules čempionātos individuālajās distancēs — kļuva par bronzas medaļas laureātu iedzīšanā. Arī nākamajā gadā Nove Mesto Morāvijā izcīnījis bronzu iedzīšanā un sudrabu masu startā.
Nacionālais botāniskais dārzs
Nacionālais botāniskais dārzs dibināts 1956. gadā. Tas atrodas Salaspilī. Dārza platība ir 129 hektāru. Tas ir lielākais botāniskais dārzs Latvijā. Kopš 2012. gada tas ir valsts zinātniskais institūts atvasināta publiska persona Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra pārraudzībā. Botāniskā dārza uzdevums ir: Botāniskā dārza nolikums paredz, ka tas veic arī ar zinātniskas kvalifikācijas iegūšanu un pilnveidošanu saistītas darbības botānikas, ekoloģijas, dārzkopības nozarē. Institūta darbības mērķis ir radīt jaunas zināšanas un produktus, izstrādāt inovatīvas tehnoloģijas, kas sekmē Latvijas un pasaules savvaļas augu un Latvijas izcelsmes kultūraugu genofonda saglabāšanu.
Zinātniskais darbs Nacionālajā botāniskajā dārzā tiek organizēts 5 nodaļās – Dendrofloras, Oranžērijas augu, Pārtikas, aromātisko un ārstniecības augu, Latvijas selekcijas telpaugu un Augu ekofizioloģijas. Nacionālā botāniskā dārza augu kolekciju veido apmēram 14 tūkstoši dažādību. Kopš 1956. gada Botāniskais dārzs regulāri izdod Index seminum - sēklu sarakstu. Sabiedrības izglītošanai izveidotas Lauku sēta “Urdziņas”, pārtikas, aromātisko un ārstniecības augu ekspozīcija, iežu un minerālu brīvdabas ekspozīcija. Botāniskajā dārzā notiek mākslas izstādes, performances, koncerti, gadatirgi.
Dendroloģiskās kolekcijas
Kokaugu kolekcija aizsākta jau Šoha dārzniecības laikā (skat."Pirmsākumi"), gadu gaitā ievērojami bagātinājusies un lepojas ar vairāk nekā 4000 dažādībām: Kokaugu kolekciju apskatei izveidotas dažādas ekspozīcijas. Dendrārija veidošana uzsākta 1960. gadā. Tā ietver 2 daļas: vecāko, kur koki un krūmi stādīti atbilstoši filoģenētiskajai sistēmai un jaunāko (vairāk nekā 25 hektāri), kur stādījumi kārtoti pēc ģeogrāfiskā principa.
Botāniskā dārza rozārijā ir apskatāmas vairāk nekā 300 rožu šķirnes no astoņām rožu grupām: floribundrozes, krūmrozes, parka rozes, stīgotājrozes, poliantrozes, klājeniskās jeb augsnes sedzējas rozes, miniatūrrozes, tējhibrīdu rozes. Rozes dobēs kārtotas gan pēc krāsas, gan augstuma.
Vecais parks jeb Botāniskā dārza vēsturiskā daļa, stādīts 1932. gadā. Šeit ir saglabājušies atsevišķi 1930. gados stādīti koki – Švēdlera kļava, Krimas liepa un platlapu liepas šķeltlapainā forma. Vecajā parkā aug unikāla, savulaik Stelpes “Timuku” māju tuvumā atrastā, parastā ozola vietējā purpurlapu forma. Te arī aplūkojama sazarotiem ērkšķiem klātā trīsērkšķu gledīčija. Dažādas skujkoku sugas un šķirnes mijas ar magnolijām. Pavasarī smaržo Amūras ceriņš un rododendri. Virdžīnijas sniegpārsliņu koka gaisīgie ziedi atgādina par ziemu vasaras sākumā. Amerikas tulpju koks zied, kad tulpes jau noziedējušas. Vecā parka teritorijā ir izveidota arī dobe, kurā aplūkojama hostu kolekcija ar 48 dažādībām.
Oranžērijas kolekcijas
Botāniskā dārza oranžērijas (siltumnīcu) kolekcijas sāka veidoties 1956. gadā. Ik gadus kolekcija tiek papildināta ar augiem, kas izaudzēti no starptautiskās Sēklu apmaiņas programmas ceļā iegūtām sēklām un spraudeņiem. Pašlaik oranžērijā aplūkojami aptuveni 2100 augu taksoni no visiem kontinentiem, izņemot Antarktīdu. Kopš 2015. gada 25. aprīļa apmeklētājiem durvis vērusi jaunā Nacionālā botāniskā dārza oranžērija. Siltumnīcā izvietota ievērības cienīga aloju un agavju dažādība, katru no šīm ģintīm pārstāv vairāk nekā 30 sugas. Aplūkojamas arī gastērijas (20 sugas), peperomijas (20 taksoni), kalanhojes (15 taksoni), eiforbijas (13 sugas), sansevjēras, tievu garstumbru kaktusi – selenicereji, eriocereji, kā arī visai eksotiskie sukulentie efejvīni un neparastās bovijas. Kaktusu kolekcijā ir vairāk nekā 600 dažādību. Ekspozīcijā ir arī biezlapju dzimtas augi no pasaules sausajiem tropu un subtropu apgabaliem – pāri par 50 krasulu, 40 sedumu un 20 eoniju dažādības, monantes, kotiledoni, cianotes, eševērijas, kā arī 17 pusdienziežu dzimtas augu sugas. Oranžērijā aug gan citronkoki, gan mazāk pazīstami tropu pārtikas augi kā feihojas, psīdijas un eriobotrijas. Ir arī banāni, kas gan nav koki, bet grandioza izmēra lakstaugi.
Akmeņdārzs
Botāniskā dārza akmeņdārzs ir veidots laika posmā no 1961. līdz 1965. gadam pēc I. Dāvidsones un A. Pones izstrādāta projekta, un savu sākotnējo veidolu saglabājis līdz mūsdienām. Te augi izkārtoti vairākpakāpju terasēs un ar savu krāšņo ziedēšanu izceļas jau agrā pavasarī. Šeit apmeklētāji var gūt priekšstatu par vairāk kā 400 dažādiem augiem, starp kuriem ir gan interesantas ziemcietes, maz pazīstami, reti audzēti, krāšņi sīpolaugi, arī sīkkrūmi u.c.
Dekoratīvie lakstaugi
Botāniskā dārzā katru gadu tiek veidota tā saucamā Mainīgā ekspozīcija, kurā tiek stādītas gan viengadīgās vasaras puķes, gan dālijas un sīpolpuķes. Viengadīgo puķu ekspozīcija katru gadu tiek veidota, meklējot jaunas sēklas gan Eiropas, gan citu kontinentu botāniskajos dārzos un dārzkopības firmās, lai ik gadu varētu parādīt un ieteikt ko jaunu. Katru gadu Botāniskajā dārzā var aplūkot ap 280 dāliju šķirnes. Dārza kolekcijā ir pārstāvētas visas galvenās šķirņu grupas, bet visplašāk kaktusu dālijas, platziedu dālijas, platziedu kaktusu un pomponu dālijas. Sīpolaugu kolekcijā ir tulpes (300 šķirnes), narcises (150 šķirnes) un citas sīpolpuķes. Arī 150 īrisu šķirnes no 40 sugām, gan dažāda augstuma bārdainie īrisi, gan bagātīgi ziedošie Sibīrijas īrisi.
Pārtikas, aromātisko un ārstniecības augu kolekcija
Pārtikas augu jeb augļukoku un ogulāju kolekcijā ir: 40 zileņu šķirnes un vairāk nekā 20 hibrīdu, 22 dzērveņu (Oxicoccus) šķirnes un 41 hibrīds, sausserži (Lonicera) ar ēdamām ogām – 40 taksoni, irbeņu (Viburnum) ogulāju šķirnes – 20 taksoni, parastās aktinīdijas (Actinidia kolomikta) šķirnes – 25 taksoni, pīlādžu (Sorbus) šķirnes – 35 taksoni, lazdu (Corylus) šķirnes – 34 taksoni; brūkleņu šķirnes un sējeņi – 12 taksonu; apiņu (Humulus) šķirnes – 10, smiltsērkšķu (Hippophaea) šķirnes – 24; upenes (Ribes nigrum) – 55 šķirnes, baltās un sarkanās jāņogas (Ribes rubrum) – 18 šķirnes. Ārstniecības augu kolekcijā ir vairāk kā 200 taksoni, tehnisko augu – 204 taksoni un lopbarības augu – 100 taksoni.
Latvijā selekcionēto telpaugu kolekcija
Botāniskais dārzs veic arī siltumnīcu puķu – krizantēmu, alstremēriju, gerberu, ciklamenu un argirantēmu nacionālo kolekciju veidošanu un genofonda saglabāšanu, kā arī audzina stādus vasaras puķu ekspozīcijām. Kolekcijā ir krizantēmas – 296 taksoni t.sk. 40 Latvijas selekcijas šķirnes un 6 savvaļas sugas; alstremērijas – 43 taksoni t.sk. 6 pašu izveidoti kloni; gerberas – 115 taksoni t.sk. 10 Latvijas selekcijas šķirnes, 22 vietējās selekcijas kloni, 25 perspektīvie kloni, 28 vērtējamie hibrīdi, 30 introducētās šķirnes, argirantēmas – 30 taksoni; ciklamenas – 41 taksons, t.sk. 5 Latvijas selekcijas šķirnes.
Augu ekofizioloģijas nodaļa
Tās darbības metodes un virzieni ior atšķirīgi, jo augu kolekciju saglabāšanā un pilnveidošanā tiek pielietotas metodes, kur augi tiek audzēti un pētīti šūnu vai audu kultūrās.
1.	Latvijas reto un aizsargājamo augu sugu kolekcijas izveide un uzturēšana in vitro; atsevišķu šo sugu izpēte gan in vitro, gan in situ, gan ex situ.
2.	Latvijas telpaugu selekcijas materiāla kolekcijas veidošana un uzturēšana meristēmu kultūrās (gerberas, krizantēmas).
3.	Atsevišķu komerciāli nozīmīgu taksonu uzturēšana meristēmu kolekcijā kā mātesaugu bāzi (pavairošanai komerclaboratorijām).
Pārraudzībā esošās kolekcijas: Latvijas reto un aizsargājamo augu sugu kolekcija in vitro, kurā ir 78 sugas no 30 dzimtām. Pārējā in vitro kolekcijā ir vairāk nekā 400 taksoni, t.sk. 111 gerberu šķirne un kloni, 160 krizantēmas. Kolekcijas tiek periodiski izvērtētas pēc to uzturēšanas lietderības, ja nepieciešams, vienus taksonus nomaina ar citiem.
Pirmsākumi
Johans Hermanis Cigra (J. H. Zigra) 18. gadsimta beigās uzpirka vairākas paputējušas dārzniecības un 1798. gadā Rīgas pievārtē nodibināja stādaudzētavu, kas 50 gadus vēlāk nonāca Šohu – Bēru dzimtas īpašumā. 1836. gadā Kristiāns Vilhelms Šohs izveidoja dārzkopības firmu “C. W. Schoch” ar sēklu tirgotavu Rīgā un stādaudzētavām Ganību dambī. Paplašinoties Rīgas ostai, firmu 1898. gadā pārcēla uz Salaspili, uz vietu, kur mūsdienās atrodas Nacionālais botāniskais dārzs. K. V. Šoha firma iepirka sēklas un stādus pavairošanai no Rietumeiropas, arī no slavenās L. Špēta kokskolas Berlīnē. Pirms Pirmā pasaules kara Salaspils kokaudzētava katru gadu pārdeva 50 līdz 60 tūkstošus augļu koku un vēl vairāk krāšņumaugu gan Latvijā, gan visā Krievijas Impērijas Eiropas daļā. Neatkarīgās Latvijas laikā (1918 - 1940) gan platības, gan augu daudzveidības ziņā Salaspilī bija lielākā kokaudzētava Baltijas valstīs.
Pēc Otrā pasaules kara 1944. gadā stādaudzētavu nacionalizēja un izveidoja Valsts Augļu koku un ogulāju izmēģinājumu audzētavu. 1947. gadā to pārdevēja par Dārzkopības izmēģinājumu staciju. Tomēr, lai kādas bija pārmaiņas nosaukumos, te, balstoties uz Šoha dārzu bagātīgo pieredzi, plaši audzēja augļu kokus, ogulājus un krāšņumaugus.
Vēsture
Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Botāniskais dārzs dibināts 1956. gadā ar LPSR Ministru Padomes 1956. gada 4. augusta lēmumu Nr.44. BD pamatuzdevums bija Latvijai noderīgu augu introdukcija, aklimatizācija un to pielietošana praksē. Botāniskajā dārzā darbu uzsāka 70 darbinieki, to skaitā 9 zinātniskie, 15 zinātniski tehniskie un 46 apkalpojošie. Ar 1968. gada 1. janvāri Dārzam piešķīra zinātniski pētnieciskā institūta statusu. Kopš dibināšanas Botāniskā dārza darbība organizēta divos sektoros – zinātniskajā un eksperimentālās ražošanas. Tajā tika iekoptas pastāvīgās ekspozīcijas – dendrārijs, rozārijs, dekoratīvo lakstaugu, ārstniecības, garšaugu u.c. kā arī izmēģinājumu platības. Uzceltas jaunas ražošanas ēkas, zinātniskā darba telpas, laboratorijas un siltumnīcas. Pētījumu rezultāti publicēti monogrāfijās un rakstu krājumos “Daiļdārzniecība” (1959 – 1989), “Tautsaimniecībā derīgie augi” (1960 – 1990), “Ботанические сады Прибалтики” u.c. 20. gadsimta 1960. – 90. gados ZA Botāniskajā dārzā darbojās Baltijas zonas botānisko dārzu padome, kas koordinēja Baltijas republiku un Kaļiņingradas apgabala botānisko dārzu zinātniskās pētniecības darbu. Tika uzturēti sakari ar 500 ārzemju botāniskajiem dārziem un zinātniskajām iestādēm 71 valstī. 1989. gada sākumā Botāniskajā dārzā strādāja 279 cilvēki, no tiem 28 zinātniskie darbinieki. Sākot ar 1990. gadu darbinieku skaits samazinājās. 1993. gada decembrī bija 154 darbinieki, no tiem 44 zinātniskie.
1992. gadā 9. decembrī tika pieņemts LR Augstākās Padomes lēmums par nacionālā botāniskā dārza statusa piešķiršanu Zinātņu akadēmijas Botāniskajam dārzam. Tajā noteikts, ka nacionālo botānisko dārzu nedrīkst privatizēt. 1993. gadā Botānisko dārzu Zinātņu akadēmija nodeva Izglītības ministrijas pārziņā. Tas kļuva par valsts bezpeļņas organizāciju “Nacionālais botāniskais dārzs”.
2005. gadā izveidoja aģentūru Izglītības un zinātnes ministra pārraudzībā (MK Rīkojums Nr. 314., 2005), 2006. gadā par valsts aģentūru Vides ministra pārraudzībā. Līdz 2012. gadā Botāniskais dārzs atkal kļuva par zinātnisku iestādi (valsts zinātniskais institūts atvasināta publiska persona Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra pārraudzībā).
Vesterjētlandes lēne
Vesterjētlandes lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas pie Skageraka valsts rietumu piekrastē, Jētalandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Vermlandes, Jenšēpingas, Erebrū, Esterjētlandes un Hallandes lēnēm. Lēnes centrs ir Zviedrijas otra lielākā pilsēta Gēteborga.
FAMAS
FAMAS (no fr — "Sentetjēnas ieroču fabrikas triecienšautene") ir Francijas 5,56 mm bull pup konstrukcijas karabīnes lieluma triecienšautene, ko konstruēja un ražoja Sentetjēnas ieroču fabrika (MAS), kas tagad ir valsts īpašumā esošās Nexter grupas locekle Sentetjēnā. FAMAS ir Francijas bruņoto spēku standarta triecienšautene.
Kopumā līdz 2000. gadam saražotas 400 000 FAMAS F1 triecienšautenes, un daļu eksportēja uz ārzemēm. FAMAS F1 maksā 1500 eiro, bet FAMAS G2 maksā 3000 eiro.
Īgdiras ils
Īgdiras ils ir administratīva teritorija Turcijas austrumos. Kopējā ila teritorija ir 3539 km²; iedzīvotāju skaits ir 181866 (2007).
Rajoni
Turku futbola spēlētājs Servets Četins bija dzimis Īgdiras ilā.
Abernatijīts
Abernatijīts (angliski Abernathyite - nosaukts minerāla atklājēja, Fumerolas raktuvju īpašnieka un pārvaldnieka Džesa Abernatija (Jess Abernathy) vārdā) ir rets sekundārais urāna minerāls. Zinātniskajā literatūrā aprakstīts 1956. gadā. Ļoti radioaktīvs - 81 922 Bq/g. 45,77% no minerāla masas veido urāns. Gan īsviļņu, gan garo viļņu ultravioletajos staros fosforescē dzeltenzaļā krāsā.
Atradnes
Pirmoreiz atklāts ASV, Jūtas štatā, Emerijas (Emery) grāfistē, San Rafaelas rajonā, Fumerolas (Fumerole) raktuvē Nr. 2. Citas atradnes:
Tims Montgomerijs
Timotijs Montgomerijs (en; dzimis Gefnejā, Dienvidkarolīnas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu vieglatlēts, kas startēja sprintā. Startējis divās Olimpiādēs (1996, 2000), 2000. gadā Sidnejā izcīnījis zeltu 4x100 m stafetē, 1996. gadā Atlantā šajā distancē kļuva par Olimpisko vicečempionu. 2004. gadā tika pieķerts dopinga lietošanā.
Ispartas ils
Ispartas ils ir Turcijas ils.
Zalve
Zalve ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Zalves pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta austrumu daļā pie autoceļa P86 un Zalvītes upes un ir lielākā pagasta apdzīvotā vieta. Ciemā atrodas pagasta pārvalde un pasta nodaļa. Zalves pamatskola bijušajā Lielzalves muižā tika slēgta 2009. gadā, pie tās atrodas Zalves parks. Darbojas pārtikas un saimniecības preču veikals. Blīvāka apbūve izveidojusies Zalves ciema dienvidu daļā, kur atrodas neliels „līvānu” tipa 15 savrupmāju apbūves kvartāls. Ciema rietumu daļu aizņem bijušās kolhoza darbnīcu un graudu kaltes ēkas. Savukārt austrumu daļā atrodas četras trīsstāvu daudzdzīvokļu mājas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Pēteris Vasks
Pēteris Vasks (dzimis ) ir latviešu komponists, viens no Eiropas ievērojamākajiem vēlīnā 20. gadsimta akadēmiskās mūzikas komponistiem. Vasks ir vairākkārtējs Lielās Mūzikas balvas laureāts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1946. gadā Aizputē kā ceturtais bērns baptistu draudzes mācītāja Arvīda Vaska un zobārstes Ludmilas Vaskas-Buivides ģimenē. Mācījās vijoļspēli Aizputes mūzikas skolā (1954-1959), tad Emīla Dārziņa mūzikas skolas kontrabasa klasē Rīgā (1959-1964). 16 gadu vecumā sāka spēlēt kontrabasu Latvijas Valsts operas un baleta teātra orķestrī.
Politisku iemeslu Latvijas PSR varas iestādes viņam lika šķēršļus studijām Latvijas Valsts Konservatorijā, tāpēc Vasks studēja Viļņas konservatorijas docenta Vītauta Sereikas kontrabasa klasē (1964-1970) un muzicēja Lietuvas Filharmonijas orķestrī. Tikai pēc dienesta Padomju armijā viņam pavērās iespēja turpināt mūzikas studijas Latvijas konservatorijā profesora Valentīna Utkina kompozīcijas klasē (1973-1978), muzicējot Latvijas Filharmonijas kamerorķestrī un Latvijas Radio simfoniskajā orķestrī. Savos agrīnajos darbības gados Vasks pievērsās galvenokārt instrumentālajai mūzikai. 1979. gadā P. Vasku uzņēma Latvijas Komponistu savienībā un viņš strādāja Zvejniekciema, Salacgrīvas un Jelgavas mūzikas skolās. 1989. gadā viņš sāka mācīt kompozīciju Emīla Dārziņa mūzikas skolā. Precējies ar režisori Dzintru Geku.
Vaska fonds
2011. gadā Pēteris Vasks izvirzīja ideju veidot materiālo līdzekļu uzkrājumu latviešu mūzikas atbalstam. Vēlāk kopā ar uzņēmēju un tēlnieci Regīnu Deičmani un mūziķi un aktrisi Ditu Krenbergu tika nodibināts Pētera Vaska fonds, kura līdzekļi tiek novirzīti jaunu latviešu komponistu skaņdarbu tapšanai.
Daiļrade
Pētera Vaska skaņdarbu sarakstā ir simfonijas, koncerti flautai, obojai, angļu ragam, vijolei, altam un čellam, skaņdarbi orķestrim, stīgu kvarteti, vairāki darbi klavierēm un ērģelēm, mesa, balādes, cikli un miniatūras korim, instrumentālā kamermūzika.
1994. gada ziemas olimpiskās spēles
1994. gada ziemas olimpiskās spēles bija septiņpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1994. gada līdz  notika Lillehammerē, Norvēģijā. Oficiāli spēles atklāja Norvēģijas karalis Haralds V. Šīs ir pēdējās ziemas olimpiskās spēles, kuras notikušas salīdzinoši mazā pilsētā (Lillehammeres iedzīvotāju skaits ir 25 000).
1986. gadā SOK nolēma turpmāk rīkot vasaras olimpiskās spēles un ziemas olimpiskās spēles dažādos gados. Kopš pirmās ziemas olimpiādes 1924. gadā tās notika vienā gadā ar vasaras spēlēm. 1994. gada ziemas olimpiskās spēles bija pirmās, kas nenotika vienā gadā ar vasaras olimpiskajām spēlēm; šī arī bija vienīgā reize ziemas olimpisko spēļu vēsturē, kad starp divām olimpiskajām spēlēm bija 2 gadu atstatums.
Lillehammeres olimpiskajās spēlēs piedalījās 67 valstis, kuras pārstāvēja 1737 sportisti. Kopumā tika sadalīti 61 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Latviju šajās olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 27 sportisti.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Lillehammere par 17. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1988. gada septembrī Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Seulā, Dienvidkorejā. Lillehammere par spēļu rīkošanu apsteidza Ankoridžu (ASV), Estešundu un Ori (Zviedrija) un Sofiju (Bulgārija).
Latvijas komandas sniegums
Lillehammeres ziemas olimpiskajās spēlēs Latvijas komandā startēja 28 sportisti bobslejā, daiļslidošanā, kamaniņu sportā, biatlonā, ātrslidošanā, distanču slēpošanā. Viņi trīs reizes dažādās sporta diciplīnās iekļuva pirmajā desmitniekā, tā daiļslidotāji Jeļena Berežnaja un Oļegs Šļahovs ieguva 8. vietu, bet kamaniņu braucēja Anna Orlova ieguva 9. vietu, Zintis Ekmanis/Aldis Intlers divniekos 10. vietu.
Stīvens Spīlbergs
Stīvens Spīlbergs (Steven Spielberg, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, scenārists un kinoproducents. Viņš tiek uzskatīts par vienu no Jaunās Holivudas ēras aizsācēju, kā arī vienu no atpazīstamākajiem un populārākajiem kinorežisoriem un producentiem kino vēsturē. Spīlbergs ir arī viens no DreamWorks Studios dibinātājiem.
Pēc žurnāla Forbes datiem, Spīlberga īpašumu vērtība ir 3,1 miljardi dolāru. 2006. gadā žurnāls "Premiere" viņu nosauca par visietekmīgāko personu kino industrijā, savukārt žurnāls Time viņu ir iekļāvis sarakstā "100 visnozīmīgākie gadsimta cilvēki".
Bērnība
Stīvens Spīlbergs piedzima Sinsinati pilsētā (Ohaio, ASV) inženiera Arnolda Spīlberga un profesionālas pianistes Leijas Adleres (dzimusi Poznere) ģimenē. Mātei nācās atmest ieceri par karjeru, lai izaudzinātu četrus bērnus – Stīvenu, Annu, Sjū un Nensiju. Vēlāk ģimene pārvācās uz Fīniksu (Arizona), kur Stīvens uzsāka skolas gaitas. Stīvens bieži sēdēja mājās un skatījās televizoru. Bet, kad no tēva dāvanā saņēma 8 milimetru kameru, Stīvens ieguva jaunu iesauku – "Cilvēks-kinokamera". Pēc dažiem mēnešiem viņš mēģināja filmēt īsmetrāžas filmas ar aktieriem. 12 gadu vecumā, mācoties Kalifornijas štata koledžā (en), viņš pirmo reizi piedalījās jauniešu amatieru kino skatē. Savā pirmajā skatē viņš arī ieguva uzvaru ar 40 minūšu filmu par karu "Bēgšana uz nekurieni" (1960), kurā bija filmējušies viņa vecāki un māsas.