cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elita Dreimane
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, ko 1994. gadā absolvējusi ar juristes kvalifikāciju un 2000. gadā — sociālo zinātņu maģistra grādu tiesību zinātnē.
1995. gadā bijusi Izglītības un zinātnes ministrijas vecākā referente. Tajā pašā gadā sākusi strādāt Valsts kancelejā. Sākotnēji līdz 1997. gadam E. Dreimane bija Juridiskā departamenta vecākā referente, pēc tam kļuva par Ministru kabineta padomnieci tiesību akta lietās, juriskonsoltanti. 1998. gadā sāka strādāt kā kancelejas Juridiskā departamenta vadītāja vietniece, 2002. gadā kļuva par departamenta vadītāju, taču jau 2003. gadā kļuva par kancelejas direktora vietnieci tiesību aktu lietās. nomainīja Guntu Veismani Valsts kancelejas direktores amatā. pēc koalīcijas sēdes Elitai Dreimanei tika atņemta pielaide valsts noslēpumam. Viņa ģenerālprokuroram Ērikam Kalnmeieram pārsūdzējusi Satversmes aizsardzības biroja lēmumu anulēt speciālo pielaidi valsts noslēpumam, tomēr šī sūdzība tika noraidīta. Elita Dreimane iesniedza atlūgumu un 12. jūnijā atkāpās no Valsts kancelejas direktores amata. Tagad strādā Latvijas Gāzē par valdes padomnieci juridiskajos jautājumos. Elita Dreimane iesniedza atlūgumu un 12. jūnijā atkāpās no Valsts kancelejas direktores amata.
Gunta Veismane
Gunta Veismane (dzimusi ) ir bijusī Latvijas Valsts kancelejas direktore.
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultātē, ko absolvējusi 1975. gadā. Laikā no 1992. līdz 1993. gadam studējusi Hārvarda Universitātes Hārvardas biznesa skolā, 1996. gadā ieguvusi maģistra grādu biznesa vadībā Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē.
1970. gadu vidū strādājusi Latvijas statistikas komitejas skaitļošanas centrā par programmētāju un daļas vadītāju. 1977. gadā šajos amatos sākusi strādāt Valsts plānošanas zinātniski pētnieciskajā institūtā (līdz 1988. gadam). No 1988. līdz 1994. gadam bijusi pasniedzēja Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē. No 1993. līdz 2000. gadam vadījusi Valsts administrācijas skolu. nomainīja Alvi Vītolu Valsts kancelejas direktora amatā. Valsts kanceleju vadījusi gandrīz 11 gadus, līdz 2011. gada janvārī par kancelejas direktori tika iecelta Elita Dreimane.
Roberts Hartings
Roberts Hartings (de; dzimis Kotbusā, Vācijā) ir vācu vieglatlēts, startē diska mešanā.
Hugo Vitroks
Hugo Vitroks (dzimis, miris ) bija baltvācu politiķis, Rīgas lielvecākais (oberbirģermeistars), vienlaikus arī Rīgas pilsētas apgabala komisārs (Gebietskommissar Riga–Stadt) no 1941. līdz 1944. gadam.
Biogrāfija
Dzimis Sāmsalā, kur viņa tēvs bija ieceļojis no Holšteinas un nodarbojās ar lauksaimniecību. Pēc Ārensburgas ģimnāzijas pabeigšanas iestājās Rīgas politehniskajā institūtā. Bija vēlāk ietekmīgā Trešā reiha politiķa Alfrēda Rozenberga studiju draugs un kopā ar viņu darbojās vācbaltu studentu korporācijā Rubonia. Pēc institūta pabeigšanas apmetās Rīgā.
Tika ievēlēts par Rīgas domes deputātu. Vēlāk bija goda padomnieks domē, kā arī bērnu namu pārvaldes priekšnieks un direktors pilsētas krājkasē un lombardā. Rīgas vācu amata un tirdzniecības internāta dibinātājs, kā arī tā priekšsēdis un goda biedrs. Vācu biedrības biedrs. Pirmā pasaules kara laikā, kad Rīga atradās vācu varā, bija Vācijas impērijas ķeizara gubernatora ģenerālštāba priekšnieka pilsētu lietu referents. 1918. gadā tika iecelts par apdrošināšanas sabiedrības "Rīgas Unions" un Rīgas Tirgotāju bankas direktoru. Vēlāk bija Rīgas amatnieku biedrības priekšnieks un Vācu dziedāšanas apvienības priekšsēdētāja vietnieks. Pirms Otrā pasaules kara sākuma izceļoja uz Kēnigsbergu.
Pēc Latvijas okupācijas no 1941. līdz 1944. gadam ieņēma Rīgas lielvecākā amatu. Bija pakļauts Latvijas ģenerālapgabala vadībai, viņa tiešais priekšnieks bija Oto Heinrihs Drekslers.
Pēc kara dzīvoja Rietumvācijā. Sarakstīja atmiņas, kuras tika izdotas jau pēc viņa nāves. 1958. gadā miris Lībekā.
Pentagrīds
Vēsture
Pentagrīds tika izgudrots pielietošanai superheterodīna radiouztvērējos kā frekvences pārveidošanas lampa. Pielietojot pentagrīdu, pārveidotāju varēja uzbūvēt ar vienu lampu, kas bija ekonomiskāk, nekā pārveidotājs ar triodi un pentodi vai heksodi. Pentagrīds bija it kā divu lampu - triodes un pentodes - apvienojums vienā. Pentagrīdi tika pielietoti, sākot ar 1930. gadiem.
Uzbūve
Pentagrīdam, tāpat kā heptodei, ir pieci koncentriski spirāliski tīkliņi. Pentagrīda pirmais tīkliņš (skaitot no katoda) uzskatāms par heterodīna triodes stūrējošo tīkliņu, otrais - par šīs "triodes" anodu. Trešais un piektais tīkliņš kalpo kā ekrāntīkliņi un ir savienoti savā starpā, bet ceturtais tīkliņš ir otrs stūrējošais tīkliņš.
Darbības princips
Pentagrīdu ērti izmantot frekvences pārveidošanai, jo tajā kopīgu elektronu plūsmu vada ar diviem stūrējošiem tīkliņiem. Rezultātā divas signālu frekvences it kā "pārklājas" un veido starpfrekvenci. Pentagrīdam gan bija tāds trūkums, ka tam nebija bremztīkliņa, tādēļ tam piemita sekundārās emisijas parādība. Tāpēc tika ierosināts pentagrīda otro tīkliņa anoda funkciju likvidēt, jo tā lomu varēja pildīt arī "apvienotais" ekrāntīkliņš. Tad varēja piekto tīkliņu izmantot kā bremztīkliņu (sk. heptode).
Izmantošana
Pentagrīdus plaši izmantoja superheterodīna uztvērējos, vēlāk tos gan pārsvarā aizstāja heptodes.
Svainis
Svainis, arī švāģeris (no de — 'svainis'), ir māsas vīrs.
Tirzas viduslaiku pils
Tirzas viduslaiku pilsmuiža bija Rīgas arhibīskapijas vasaļu Tīzenhauzenu 15. gadsimtā būvēta pilsmuiža Tirzas upes kreisajā krastā. Livonijas kara laikā 1559. gada janvārī pie pilsmuižas notika Tirzas kauja, kurā Rīgas arhibīskapa vasaļu karaspēks cieta sakāvi. Uz vecās pils pamatiem uzcelts Tirzas muižas kungu nams, kas mūsdienās pamests.
Vēsture
Tirzas, Kalsnavas, Vējavas un Adulienas muižas piederēja Bērzaunes pilī mītošajai Tīzenhauzenu dzimtai. Muižas pils celšanas gads nav zināms, bet 1461. gadā pieminēts ceļš uz Tirzu (Weg nach Tyrzen). 1471. gadā Bartolomejs no Tīzenhauzenas Tirzas pilsmuižu (hoff tor Tyrsen) ieķīlāja Pēterim Tūvem, bet 1497. gadā rakstos pieminēts Tirzas pagasts (Tirsesche Pagast).
1522. gadā Tirzas pilsmuižu (Hof und Gut Tyrsenn) ieguva Fabiāns Tīzenhauzens, 1558. gadā muižu mantoja viņa dēls Kārlis. Pēc Livonijas kara Stefans Batorijs atjaunoja Tīzenhauzenu tiesības uz Tirzu, kas atradās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. Zviedru Vidzemes laikā 1628. gadā zviedru karalis Gustavs II Ādolfs to piešķīra Ādamam Feliceram. No 1747. gada muiža piederēja Turaidas muižas īpašniekam Oto Frīdriham fon Budbergam (Budberg zu Treyden), īslaicīgi viņa dēlam gleznotājam Voldemāram fon Budbergam, no 1784. gada Kārlim Ernestam fon Keimernam (von Ceumern).
Eirodziesma
Eirodziesma bija Starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase. Tā notika katru gadu no 2000. līdz 2012. gadam. Eirodziesmas uzvarētājs, ko noteica Latvijas Televīzijas skatītāju balsojumā, piedalījās Eirovīzijas konkursa finālā.
Rūta Ščogolevaite
Rūta Ščogolevaite (lt, dzimusi Šauļos, Lietuvā) ir Lietuvas popmūzikas izpildītāja. 2007. gadā iznāca dziedātājas debijas albums Paskutinis šokis (lv). Rūta Ščogolevaite piedalījās arī 2007. gada Eirovīzijas nacionālajā atlasē Lietuvā ar dziesmu If I Ever Make You Cry, kur ieguva 2. vietu.
1910. gads
1910. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Turcijas administratīvais iedalījums
Turcijas administratīvo iedalījumu veido 81 ils, 957 ilčes, 3200 municipalitātes un ciemi.
Pirmā līmeņa administratīvais iedalījums
Turcijas ili ir Turcijas administratīvā iedalījuma pirmais (augstākais) iedalījums. Turcija ir iedalīta 81 ilā. Ila augstākā amatpersona ir vali un agrāk ilus sauca par vilājetiem (tr).
Ils sastāv no vairākām ilčēm (vienskaitlī nominatīvā ilče; turku: ilçe, daudzskaitlī ilçeler). Ilče, kurā atrodas ila administratīvais centrs, tiek saukta par centru (tr). Ila nosaukums ir tāds pats kā administratīvā centra nosaukums, izņemot Hatajas ils, kura administratīvais centrs ir Antakja.
Otrā līmeņa administratīvais iedalījums
Turcijas otrā līmeņa administratīvais iedalījums ir ilčes. Kopā ir 957 ilčes.
Gilberta salas
Gilberta salas ir ap 780 km gara koraļļu atolu virkne Klusā okeāna centrālajā daļā. Sastāv no 16 atoliem, kas izvietojušies abpus ekvatoram. Arhipelāgs ietilpst Kiribati valsts sastāvā un veido tā apdzīvotāko daļu. Pašas Kiribati valsts nosaukums cēlies no Gilberta salu nosaukuma pārlikuma kiribatiešu valodā.
Vēsture
Mikronēzieši apdzīvojuši salas jau 2000—3000 gadu senā pagātnē. Kā pirmais no eiropiešiem salu ziemeļu atolu Butaritari 1606. gadā ieraudzīja portugāļu jūrasbraucējs Pedru Fernandišs di Keirošs (Pedro Fernandes de Queirós). 1764. gadā gar salām sava pasaules apceļojuma laikā kuģoja britu jūrasbraucējs Džons Bairons (John Byron). 1788. gadā gar salām kuģoja un lielāko daļu no tām atklāja cits britu jūrasbraucējs — Tomass Gilberts (Thomas Gilbert), nosauca arhipelāgu par Kingsmilas salām (Kingsmill Islands), bet krastā salās neizkāpa. Gilberta vārdu salām 1820. gadā piešķira Krievijas Impērijas jūrasbraucējs Ādams Johans fon Krūzenšterns. Franču kapteinis Luī Diperī bija pirmais, kas nokartēja visu arhipelāgu sava pasaules apceļojuma laikā (1822-1825).
Jānis Francis
Jānis Francis ( — ) bija Latvijas armijas ģenerālis, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Biogrāfija
Dzimis Ķoņu pagasta "Dirlās" lauksaimnieka ģimenē. Valmierā pabeidzis pilsētas skolu, bet 1894. gada decembrī ieskaitīts Krievijas impērijas armijā. Sākotnēji dienējis 113. (Starorusas) kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Rīgā. 1898. gada martā pabeidzis Viļņas junkurskolu kā praporščiks. Pēc tam dienējis 180. (Ventspils) kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Jelgavā. 1899. gadā paaugstināts par podporučiku, bet 1903. gadā par poručiku. 1904. gadā tika piekomandēts 160. Abhāzijas kājnieku pulkam.
Piedalījies Krievijas—Japānas karā 160. Abhāzijas kājnieku pulka sastāvā (vairākkārt apbalvots), bet pēc kara atgriezies iepriekšējā pulkā, kur bija rotas komandieris. 1907. gadā paaugstināts par štābskapitānu, bet 1914. gadā par kapitānu. Piedalījies Pirmajā pasaules karā. Sākotnēji komandējis rotu, bet vēlāk bataljonu. 1915. gada februārī paaugstināts par apakšpulkvedi. 1915. gada maijā bataljona komandieris 177. kājnieku pulkā. Pirmajās kaujās tika ievainots un divas reizes kontuzēts, bet palika ierindā.
Dibinoties latviešu strēlnieku vienībām ieradies Rīgā. 29. augustā iecelts par 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljona komandieri. Piedalījies kaujās pie Slokas, Ķemeriem un Ķekavas. Piedalījies arī Nāves salas aizstāvēšanā. 15. jūnijā tika kontuzēts un pēc tam evakuēts uz aizmuguri. Bez šīs kontūzijas, kura Jānim Francim bija jau trešā, viņš guva ievainojumus galvā un viņam bija sadragāts labās kājas papēdis. 1916. gada jūlijā paaugstināts par pulkvedi. Pēc izveseļošanās decembrī tika iecelts par Rezerves latviešu strēlnieku pulka komandieri, kurš atradās Valmierā. 1918. gada februārī atvaļinājies un devies uz Krieviju.
Septembrī mobilizēts Sarkanajā armijā, kur pildīja nenozīmīgus amatus, kādu laiku bija instruktoru bataljona rotas komandieris. 1920. gada septembrī atvaļināts kā Latvijas pilsonis. Pēc tam Jānis Francis atgriezās Latvijā.
1921. gada 3. februārī iestājās Latvijas armijā, kurā ieskaitīts pulkveža dienesta pakāpē. 1. aprīlī viņu iecēla par Galvenā štāba priekšnieka otro palīgu. No jūlija bija latviešu karavīru vēsturisko kaujas vietu apzināšanas komisijas vadītājs. Nākamajā gadā iecelts par Rīgas garnizona priekšnieku. Šajā amatā viņš atradās līdz 1924. gadam. 1925. gada 22. jūnijā paaugstināts par ģenerāli. Kopš 1928. gada aprīļa Galvenā štāba priekšnieks. No 1929. gada septembra bija Armijas komandiera štāba priekšnieka otrais palīgs.
1935. gada jūlijā tika atvaļināts, jo bija sniedzis maksimālo vecumu. 1944. gadā parakstījis Latvijas Centrālās Padomes memorandu. Pēc Latvijas atkārtotās okupācijas dzīvojis Rīgā, kur 1956. gadā miris. Apbedīts I Meža kapos.
Dienesta laikā tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni (III šķira), Triju Zvaigžņu ordeni (II, III šķira), Aizsargu Nopelnu krustu, Sv. Vladmira ordeni (III un IV šķiras (abi ar šķēpiem)), Sv. Staņislava ordeni (II un III šķira (abi ar šķēpiem), Sv. Annas ordeni (III(ar šķēpiem) un IV šķira), kā arī ar citiem apbalvojumiem.
Avia BH-25
Avia BH-25 ir čehoslovāku pasažieru lidmašīna.
Oganesons
Oganesons ir mākslīgs ķīmiskais elements ar simbolu Og un atomskaitli 118. Oganesons pieder inerto gāzu grupai, tādēļ teorētiski tā ķīmiskajām īpašībām vajadzētu būt līdzīgām inerto gāzu īpašībām, bet fiziski normālos apstākļos oganesons būtu nevis gāze, bet viegli kūstoša cieta viela. Stabila izotopa oganesonam nav, mākslīgi ir izdevies iegūt tikai dažus šī elementa atomus. Visi iegūti atomi ir no viena izotopa 294Og, kura pussabrukšanas periods ir 0,89 milisekundes.
Avia BH-25
Vēsture
1928. gadā uzņēmums Avia pieņēma lēmumu piedalīties izaugušajā komerclidmašīnu tirgū ar savu lidmašīnas modeli BH-25, ko konstruēja Pāvels Benešs un Miroslavs Hajns. Konstruktīvi, tas bija vienmotora, viensekcijas biplāns, apšūts ar koku un audeklu. Prototips ar dzinēju Lorrain Ditrih, ko izgatavoja Škoda rūpnīcā pēc licences, tika izmēģināts lidojumā 1927. gada jūlijā. Apakšējais lidmašīnas spārns bija ar lielāku laukumu nekā augšējais, kas ir neparasts risinājums biplāna konstrukcijai. Atvērtā pilotu kabīne atradās pirms spārnu līnijas, abu pilotu sēdvietas kabīnē atradās blakus. Slēgtajā pasažieru salonā bija 6 sēdvietas un vieta 100 kg bagāžai.
Oganesons
2002. un 2005. gadā 118. elementu sintezēja Apvienotajā kodolpētniecības institūtā, Dubnā (Krievijā), sadarbībā ar Livermoras nacionālo laboratoriju. Ziņojumi par 118. elementa atklāšanu 1999. gadā Berklijā (ASV) izrādījās kļūdaini vai pat falsificēti. Krievu zinātnieki piedāvāja elementam nosaukumu ‘moskovijs’, bet šis nosaukums tika piešķirts 115. elementam.
Džons Edvardss
Džonijs Rīds "Džons" Edvardss (en; dzimis ) ir amerikāņu politiķis un advokāts, pārstāv Demokrātisko partiju.
Oganesons
2016. gada 28. novembrī Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienība (IUPAC) oficiāli aizstāja pagaidu nosaukumu ‘ununoktijs’ ar nosaukumu 'oganesons' Ķīmiskais elements tika nosaukts par godu akadēmiķim Jurijam Oganesjanam. Elementa nosaukumam dota izskaņa -ons (nevis ierastā -ijs), jo šāda izskaņa ir gandrīz visiem inerto gāzu nosaukumiem. Oganesons iepriekš bija zināms arī kā ekaradons.
Džons Edvardss
1998. gada Senāta vēlēšanās Ziemeļkarolīnā uzvarēja tobrīdējo štata pārstāvi Senātā — republikāni Loču Feirklohtu. Pirms pirmā termiņa beigām 2005. gadā viņš bija Džona Kerija izraudzītais kandidāts viceprezidenta amatam 2004. gada ASV prezidenta vēlēšanās. Taču tajās tika zaudēts tobrīdējam valsts prezidentam Džordžam Bušam. Pēc tam Dž. Edvardss sāka strādāt paša dibinātajā One America Committee. Tāpat kandidēja uz ASV prezidenta amatu 2008. gada vēlēšanās, taču 2008. gada janvārī izstājās.
Bers
Bers var būt:
Jorģis Zemitāns
Jorģis Zemitāns (dzimis Skrīveru pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu pulkvedis, III šķiras Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris, Igaunijas Brīvības krusta I šķiras II pakāpes kavalieris, Brīvības cīņu laikā — Ziemeļlatvijas brigādes komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1873. gadā Skrīveru pagastā zemnieka Jēkaba Zemitāna ģimenē, viņa jaunākais brālis Jānis Zemitāns kļuva par kara lidotāju. 1892. gadā kā eksterns absolvēja Jelgavas reālskolu. 1897. gadā absolvēja Viļņas karaskolā un kā jaunākais virsnieks uzsāka dienestu Krievijas Impērijas 116. Malojaroslavecas kājnieku pulkā Rīgā. 1914. gada aprīlī viņu paaugstināja kapteiņa pakāpē.
Pirmā pasaules kara sākumā kapteinis Zemitāns karoja 20. korpusa sastāvā Austrumprūsijā, kas 1915. gada sākumā Augustovas mežos tika aplenkts un sakauts. Zemitāns nonāca vācu gūstā, no kura atgriezās tikai pēc Kompjeņas pamiera parakstīšanas 1918. gada decembrī. Uzreiz pēc atgriešanās Rīgā Zemitāns iesaistījās aizsardzības ministra Jāņa Zālīša organizētajās pirmajās Latvijas militārajās vienībās, t.s. Rīgas apsardzības rotās, kļūstot par 2. Rīgas apsardzības rotas komandieri. 1919. gada 7. janvārī Latvijas Pagaidu valdība nosūtīja kapteini Zemitānu uz Igauniju kā Latvijas militāro priekšstāvi. 18. februārī viņš kopā ar Latvijas diplomātisko pārstāvi Igaunijā Jāni Ramanu parakstīja vienošanos ar Igaunijas Pagaidu valdības premjerministru un Kara ministru Konstantīnu Petsu par latviešu karaspēka daļu formēšanu Igaunijas teritorijā no tur esošo bēgļu un karavīru vidus, par sniegto palīdzību solot Valkas pilsētu, kā arī piecus Valkas apriņķa un divus Valmieras apriņķa pagastus. Ar Igaunijas armijas 2. divīzijas štāba priekšnieka pulkveža Voldemāra Ozola atbalstu viņš uzsāka organizēt Latvijas armijas Ziemeļlatvijas brigādi. Zemitāna pienākumos ietilpa jaunu karaspēka vienību formēšanas uzraudzība un kontrole pār komandantūrām, kas bija izvietotas no lieliniekiem atbrīvotajā Vidzemes daļā. 1919. gada 28. februārī Zemitānu paaugstināja par pulkvežleitnantu, 13. martā — par pulkvedi. Zemitāns bija pirmais latviešu karaspēka vienību komandieris, kurš strikti nosodīja Baltijas landesvēra 1919. gada 16. aprīlī īstenoto puču, atzīstot pakļautību Ulmaņa valdībai.
1919. gada 15. jūlijā jaunās Latvijas armijas virspavēlnieks ģenerālis Sīmansons iecēla Zemitānu par Vidzemes divīzijas Dienvidu frontes komandieri un Rīgas apsardzības priekšnieku. Sakarā ar neveiksmīgo armijas vadīšanu Bermontiādes sākumā šajā amatā viņu nomainīja Mārtiņš Peniķis.
Pēc atstādināšanas Zemitāns pāris gadu pildīja tā sauktos goda amatus: vadīja karavīru pensiju likuma izstrādi, piedalījās armijas reglamentu izstrādāšanas komisijas darbā. 1922. gada aprīlī Zemitānu no armijas atvaļināja piemērota amata trūkuma dēļ. Bijis Aizsargu organizācijas Skrīveru nodaļas aizsargs.
Kritiskā masa (protesta forma)
Kritiskā masa ir sabiedriska akcija, kas parasti notiek katra mēneša pēdējā piektdienā, kurā velosipēdisti un retāk skrituļslidotāji, skeitbordisti, vienriteņa braucēji un citu bezmotora transportlīdzekļu lietotāji masveidā dodas ielās. Lai arī akcijas mērķis sākotnēji bija parādīt to, cik velosipēdistiem nedraudzīga ir pilsēta, bez konkrēta organizatora notiekošā pasākuma struktūra padara neiespējamu viena konkrēta mērķa izvirzīšanu. Visbiežāk Kritiskās masas mērķis netiek formalizēts tālāk par pulcēšanos konkrētā vietā un laikā un kopīgu došanos uz citu punktu pa pilsētas ielām.
Jorģis Zemitāns
Dzīvesgājums
Miris 1928. gada 16. janvārī Rīgas kara slimnīcā no audzēja smadzenēs.
Viņa vārdā nosaukta Skrīveru pamatskola, ielas Rīgā, Liepājā, Skrīveros un Strenčos, laukums Rīgā, Teikā, Zemitānu dzelzceļa stacija, kā arī Zemitāna tilts (pārvads pār dzelzceļu).
Heinrihs fon Gālens
Heinrihs fon Gālens (, latīņu: Henricus von Galen; ap 1480. - 1557. 30. maijs) bija Kandavas fogts (1519—1529), Kuldīgas komturs (1529—1535), ordeņa landmaršals (1535—1551) un Livonijas ordeņa mestrs no 1551. jūnija līdz savai nāvei 1557. gadā.
Dzīvesgājums
Celies no Vestfālijas Gālenu dzimtas, 1506. gadā iestājās Vācu ordenī, 1508. gadā bija Piltenes fogts, 1514. gadā Cēsu pils komturs, vēlāk Kandavas fogts (1519-1529) un Kuldīgas komturs (1529-1535). No 1535. līdz 1551. gadam bija Livonijas ordeņa landmaršals, 1551. gadā ievelēts par Livonijas ordeņa mestru.
1556. gadā mestrs Heinrihs uzbruka Rīgas arhibīskapa Vilhelma rezidencei Kokneses pilī, apcietināja arhibīskapu un veselu gadu turēja viņu Smiltenes cietumā par apvainojumiem mēģinājumā nodot protestantisko Livoniju katoliskās Polijas karaļa protektorātā.
Antiarhi
Antiarhi (Antiarchi) ir izmirušu bruņuzivju apakšklase vai virskārta, kas dzīvoja devona periodā. Antiarhi bija no dažiem centimetriem līdz apmēram 1 metram lielas zivis. Stratigrāfijā antiarhus izmanto devona ģeoloģisko slāņu vecuma noteikšanai.
Morfoloģija
Ķermeņa bruņa ir garāka, kā citām bruņuzivīm. To no augšpuses sedz divas vidējās nepāra bruņu plātnes (citām bruņuzivīm tikai viena): priekšējais vidējais muguras kauls (AMD) un pakaļējais vidējais muguras kauls (PMD). Atšķirībā no citām bruņuzivīm antiarhu ķermeņa bruņām nav tādu kaulu, kā anterior laterale, interlaterale un spinale. Mugurpuses nepāra bruņu plātņu malās atrodas muguras pāra bruņu plātnes: priekšējais sānu-muguras kauls (ADL) un sānu jauktais kauls (MxL), kurš veidojies saaugot diviem kauliem - pakaļējam sānu-muguras kaulam (PDL) un pakaļējam sānu kaulam (PL). Ķermeņa bruņas vēdera daļas priekšpusē atrodas pāra vai nepāra pusmēness kauls (Sm), kas iespējams varētu būt analogs artrodiru anterior medio-ventrale un interlateralia. Nepāra centrālā vēdera plātne - vidējais vēdera kauls (MV) ir salīdzinoši neliela un atrodas vēdera daļas vidū. Atsevišķām antiarhu grupām šis kauls vispār var nebūt. Šo kaulu no visām pusēm ieskauj vēdera pāra bruņu plātnes: priekšējais vēdera-sānu kauls (AVL) un pakaļējais vēdera-sānu kauls (PVL). Priekšējā vēdera-sānu kaula priekšpusē ir īpašs atvērums, caur kuru no ķermeņa atiet krūšu spura. Lielākajai antiarhu daļai arī krūšu spura ir klāta ar bruņu plātnēm, kas ar šarnīrveida locītavu ir pievienota pie priekšējās vēdera-sānu bruņas. Šādas spuras funkcionālais pielietojums pagaidām nav īsti noskaidrots, jo peldēšanai šāda spura nav lietojama. Ķermeņa aizmugurējā ar bruņu plātnēm neklātā daļa, ir klāta ar zvīņām. Tās dorsālajā pusē atrodas muguras spura. Astes spura heterocerkāla.
Ekoloģija un izplatība
Antiarhi, domājams, dzīvoja bentisku dzīvesveidu. Pārvietojās neveikli. Pārtika no bentosa organismiem un detrīta. Pārsvarā dzīvoja saldūdens vai samazināta sāļuma baseinos. Izplatīti bija visos kontinentos. Senākie antiarhi atrasti Ķīnas apakšējā devona nogulumos. Latvijā ir samērā bieži sastopami un izplatīti vidus un augšdevona slāņos.
Sistemātika
(†) - izmirušu organismu grupa.
Ārons Bers
Ārons Bers jaunākais (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu politiķis, 3. ASV viceprezidents.
ASV Neatkarības kara laikā bija Kontinentālās armijas virsnieks. Pēc tam kļuva par veiksmīgu advokātu un politiķi. A. Bers divas reizes tika ievēlēts Ņujorkas štata asamblejā (štata likumdevēju apakšpalāta; 1784—1785, 1798—1799), kā arī bija štata ģenerālprokurors (1789—1791), tika ievēlēts valsts Senātā (1791—1797). Ā. Bers bija Tomasa Džefersona izraudzītais kandidāts 1800. gada ASV prezidenta vēlēšanās viceprezidenta amatam. T. Džefersons vēlēšanās uzvarēja. 1804. gadā, savu viceprezidentūras termiņa pēdējā gadā, viņš izaicināja uz divkauju savu politisko sāncensi Aleksandru Hamiltonu. Divkaujā A. Hamiltons tika nāvējoši ievainots un nākamajā dienā mira.
Dubnijs
Dubnijs ir mākslīgs ķīmiskais elements ar simbolu Db un atomskaitli 105. Tas ir ļoti radioaktīvs. Dubnija stabilākā izotopa — dubnija-268 — pussabrukšanas periods ir 28 stundas, citos avotos 32 stundas, un tas ir visilgāk dzīvojošais transaktinīds. Tiek pieļauts, ka dubnija ķīmiskās īpašības ir līdzīgas tantala ķīmiskajām īpašībām.
Izotopi
Stabilākais no dubnija izotopiem ir 268Db, kura pussabrukšanas periods ir 28 stundas, citos avotos 32 stundas. Nākamais stabilākais izotops ir 270Db ar pussabrukšanas periodu 23 stundas. Ir iegūti dubnija izotpi, kuru masas skaitlis ir no 255 līdz 270.
Vēsture
1968. gadā Dubnā esošajā Apvienotajā kodolpētījumu institūtā strādājošais Geogrijs Froļovs paziņoja, ka ir ieguvis periodiskās tabulas 105. ķīmisko elementu. Viņi amerīcija atomus bombardēja ar neona atomiem.
Viņu secinājumi balstījās uz laika sakrišanas mērījumiem attiecībā uz alfas enerģiju.
Divus gadus vēlāk, 1970. gada aprīlī, arī amerikāņi no Lorenca Bērklija laboratorijas ziņoja, ka ir ieguvuši šo elementu. Viņi to ieguva bombardējot kaliforniju ar slāpekļa atomiem.
Bijušajā Padomju Savienībā 105. elementu sauca par nilsboriju (simbols Ns) par godu dāņu fiziķim Nīlsam Boram (arī šajā laikā latviski izdotajās grāmatās lietots šis nosaukums) ; ASV tai laikā šo elementu dēvēja par hāniju (Ha) vācu ķīmiķa Oto Hāna vārdā. 1997. gadā Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienība (IUPAC) oficiāli pieņēma nosaukumu "dubnijs" (no Krievijas pilsētas Dubnas nosaukuma), līdz tam oficiālais nosaukums bija unnilpentijs (Unp).
Faluņguns
Faluņguns (, burtiski — ‘Likuma rata piekopšana’) jeb Faluņdafā (, burtiski — ‘Likuma rata lielais likums’) ir uz ciguna balstīta eklektiska mācība, kura apvieno elementus no budisma, taidzicjuaņa, daoisma un kristietības. Tās sekotāji šo praksi sauc par "dvēseles un dzīves pašpilnveidošanās ceļu", jo t.s. Faluņdafā (Visuma Likums) ietverot sevī divas Visumā it kā eksistējošās sistēmas — Budas un Dao.
Faluņguns radies 20. gadsimta otrajā pusē Ķīnā, kur guvusi visai plašu popularitāti un strauji izplatās visā pasaulē. Kustības garīgais vadītājs ir Li Hundži. 1998. gadā Ķīnas valdības aplēses liecināja, ka kontinentālajā Ķīnā bija 70 000 000 sekotāju. Faluņguna piekritēji savu atbalstītāju skaitu lēš ap 100 000 000 vairāk nekā 80 valstīs.
Pamatidejas
Faluņguns ir prakse, kurā ietilpst meditācija, vingrinājumi un mācības, kas balstās uz Visuma principu “Īstenība — Labestība - Pacietība”.
Īpašo vingrojumu kompleksa pastāvīga praktizēšana ne tikai stiprinot veselību, bet arī attīrot cilvēka dvēseli. Faluņguna praktizētājam jāpievēršas garīgām, nevis materiālām vērtībām, aizliegts melot, ar līdzcietību jāizturas pret citu bēdām un ir jāizrāda pacietību, nedrīkst ļauties negatīvām emocijām.
Vēsture
1996. gadā Li Hundži devās turnejā pa Eiropu, Austrāliju, lai popularizētu savu mācību. 1998. gadā viņš apmetās uz dzīvi Ņujorkā.
1999. gada aprīlī Faluņgana piekritēji, kuru skaits Ķīnā bija mērāms miljonos, uzsāka plašas demonstrācijas, pieprasot kustībai īpašu juridisko statusu un cenzūras neiejaukšanos kustības literatūras izdošanā. 1999. gada 22. jūlijā ĶTR tiesa atzina Faluņguna kustību par "pretvalstisku sektu" (tika piesaukti ideoloģiski ļoti līdzīgie taipini 19 gadsimtā).
Faluņguna vajāšana
Kopš 1999. gadā sākās Faluņguna vajāšana ĶTR. Faluņ Dafa Informācijas centrs apstiprinājis 3107 nāves gadījumus. Daudzi tūkstoši atrodas ieslodzījumā, vairāk nekā 100 000, visbiežāk bez tiesas sprieduma, nosūtīti uz spaidu darbu nometnēm.
2006. gada martā ANO Speciālais ziņotājs spīdzināšanu jautājumos informēja, ka 66% no pierādīto spīdzināšanu un sliktas izturēšanās gadījumu upuriem Ķīnā ir Faluņguna praktizētāji. ASV Valsts departamenta 2006. ikgadējā ziņojumā teikts, ka “Faluņguna sekotāji sastāda vismaz pusi no darba pāraudzināšanas nometnēs oficiāli reģistrētajiem 250 000 ieslodzīto”.
Bijušais Kanādas Valsts sekretārs (viens no Ārlietu ministra vietniekiem) Deivids Kilgors un cilvēktiesību advokāts Deivids Matas savā neatkarīgās izmeklēšanas ziņojumā izdarīja secinājumu, ka “ir notikusi un vēl šodien turpinās plaša mēroga orgānu izņemšana Faluņguna praktizētājiem bez viņu piekrišanas”, ko īsteno “Ķīnas valdība un tās izpildorgāni daudzviet visā valstī…”.
Tomēr ASV Kongresa secinājumi nedod viennozīmīgu atbildi uz šo jautājumu. Ķīnas varas iestādes orgānu izņemšanu kategoriski noliedz.
Faluņguna piekritēju avotos rakstīts, ka uz šodienu apstiprināti vairāk nekā 3000 gadījumu, kad praktizētāji gājuši bojā spīdzināšanā (neskaitot nāves gadījumus, kas iestājusies orgānu izņemšanas rezultātā). Varmācīga ieslodzījuma un nāves gadījumi joprojām paliek neatklāti, jo Ķīnas varas iestādes cieši bloķē informāciju, turklāt ziņojumi citu valstu varas iestādēm par šādiem gadījumiem tiek uzskatīti par “valsts noslēpumu izpaušanu”.
Zakā
Zakā ir ceturtais no islāma pieciem pīlāriem. Tā ir labdarības nodeva, kad tiek veikts īpašs ikgadējs neaiztikto uzkrājumu 2,5% daļas ziedojums labdarības mērķiem. Tas palīdz pārkāpt iekšējo skopumu un atsvešinātību no citu problēmām.
Divritenis
Divritenis ir velosipēds ar diviem riteņiem, parasti ar pedāļiem darbināms viegls transportlīdzeklis. Pārvietošanos ar divriteni sauc par riteņbraukšanu, bet personu, kas ar to pārvietojas, — riteņbraucēju.
Divriteņus plaši izmanto transporta, atpūtas un sporta nolūkos. Mūsdienās to skaits ir apmēram 2 miljardi, kas ir divas reizes vairāk nekā automašīnas. No tiem aptuveni 400 miljoni atrodas Ķīnā. Divriteņus plaši izmanto arī Nīderlandē, Japānā un Dānijā. vasaras olimpiskajās spēlēs ir iekļauti trīs riteņbraukšanas sporta veidi: šosejas riteņbraukšana, treka riteņbraukšana un BMX.
Divriteņus iedala piecās kategorijās: kalnu, šosejas, BMX, tūrisma un hibrīda divriteņos.
Divriteņa uzbūve
Divriteņa galvenās sastāvdaļas ir rāmis, dakša, divas riepas, sēdeklis, pedāļi un ķēde. Kā papildus sastāvdaļas var būt zvans, apgaismojums, zobpārvads, dubļu aizsargs, bagāžnieks un citas daļas.
Tehniskie uzlabojumi
Jau no divriteņu vēstures pirmsākumiem nemitīgi notiek to attīstība un uzlabošana. Vairums uzlabojumi rodas no jaunu materiāliem ieviešanas un divriteņa izmantošanas mērķa. Arī dažādas datorprogrammas ir atvieglojušas divriteņu izgatavošanas procesu. Tās paver plašas iespējas izgatavot konkrētam mērķim paredzētus divriteņa rāmjus un citas detaļas, kā arī attīstīt un pilnveidot divriteņu dizainu.
Divriteņu vēsture
Lai gan Leonardo da Vinči bija uzskicējis pirmās divriteņu skices, par pirmo divriteņa tipa transportlīdzekļa izgudrotāju uzskata francūzi Desivraku (De Sivrac), kas to izgatavoja 1690. gadā. Tam nebija pedāļu.
Ap 1820. gadu tika izgudrots pietiekami ērts un izmantojams divriteņa priekštecis — drezīna. Lai ar to pārvietotos, vajadzēja ar kājām atsperties pret zemi. 1840. gadā pirmo divriteni ar pedāļiem izgatavoja skotu kalējs Kirkpatriks Makmilans (Kirkpatrick Macmillan). Tādi divriteņi, kas pēc izskata izskatās pēc mūsdienu divriteņiem, parādījās tikai 1900. gadā.
Viena no slavenākajām divriteņu fabrikām Latvijā bija Gustava Ērenpreisa velosipēdu fabrika. Tur ražoja divriteņus no to detaļas no 1927. līdz 1942. gadam.
Latvijas futbola Virslīgas 2011. gada sezonas spēles
Latvijas futbola Virslīgas 2011. gada sezonas spēļu sarakstā ir pieminēti visi Latvijas futbola Virslīgas spēļu rezultāti 2011. gada sezonā.
Spēļu kalendārs tika pieņemts Virslīgas klubu sanāksmē, bet tikai  to publicēja Latvijas Futbola federācija mājaslapā.
Stops (mērvienība)
1 Rīgas stops = 4 korteļi = 1,275 litru
1 Āms(a) = 120 stopi
1 Enkurs = 30 stopi
1 Felts = 6 stopi
Vombžezno
Vombžezno - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz austrumiem no Helmno. Vācu ķīmiķa, Nobela prēmijas laureāta Valtera Nernsta (Walther Nernst, 1864 - 1941) dzimtā pilsēta.
Apmetne radusies XIII gs. sākumā. 1273. gadā cīņās ar Vācu ordeni krita prūšu vadonis Divāns (Diwanus). Pēc domstarpībām starp Vācu ordeni un Helmno bīskapu, ar pāvesta lēmumu pilsēta tika piešķirta bīskapam. Pilsēta stipri cieta Trīspadsmitgadu kara laikā. 1466. gadā Vombžezno iekļāvās Polijas-Lietuvas valstī. 1655. gadā to gandrīz pilnīgi nopostīja zviedri. 1772. gadā pēc Pirmās Polijas dalīšanas Vombžezno iekļāvās Prūsijā. Pēc Polijas valsts nodibināšanās, 1920. gadā, tā kļuva par tās sastāvdaļu.
Bekets
Bekets var būt:
Pēteris Stučka
Pēteris Stučka (1865—1932) bija jurists un politiķis, viens no Jaunās strāvas līderiem, vairāku sociālistu un komunistu preses izdevumu redaktors. KPFSR tieslietu tautas komisārs (1917), pārstāvis Brestļitovskas miera sarunās (1918). Latvijas Sociālistiskās Padomju Republikas valdības vadītājs (1919), PSRS Augstākās tiesas priekšsēdētājs (1923).
Dzīvesgājums
Dzimis 1865. gada 26. jūlijā Kokneses pagastā Vecbirznieku mājās zemnieka un Kokneses dziedātāju biedrības priekšnieka Jāņa Stučkas ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā (1879–1883), studēja tieslietas Pēterburgas Universitātē (1884—1888). No 1893. gada bija advokāts Rīgā. Viens no Jaunās strāvas vadītājiem, laikraksta "Dienas Lapa" redaktors (1883—1891, 1895—1897). Apprecējās ar Doru Pliekšāni.
1897. gadā viņu arestēja, 1898. gadā izsūtīja uz Vitebsku, 1899. gadā uz Slobodsku. Pēc atbrīvošanās dzīvoja Vitebskā (1903—1906), LSDSP CK loceklis (1904—1905), pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas atgriezās Rīgā. No 1907. gada strādāja par advokātu Pēterburgā, nodibināja privātu apgādu “Dzirkstele”. Pēc Februāra revolūcijas bija lielinieku partijas Petrogradas komitejas loceklis, pēc Oktobra revolūcijas ievēlēts par Krievijas Satversmes sapulces deputātu, bija Padomju Krievijas tieslietu tautas komisārs (1917—1918), piedalījās Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas sarunās. No 1918. gada augusta bija KPFSR Ārlietu tautas komisariāta kolēģijas loceklis.
1918. gada decembrī Stučka kļuva par LSPR valdības vadītāju Rīgā, pēc tam Rēzeknē. Pēc Sarkanās armijas atkāpšanās no Latgales Stučkas valdība pārcēlas uz Veļikije Lukiem, kur pašlikvidējās. No 1920. gada 17. janvāra Stučka darbojās LKP CK Krievijas birojā, ko 25. janvārī pārdēvēja par LKP CK Ārzemju biroju. 31. janvārī Stučku ievēlēja par Ārzemju biroja priekšsēdētāju. Kad pēc II Kominternes kongresa tika izveidots Komunistiskās internacionāles izpildkomitejas Latsekcijas sekretariāts, 1920. gada 15. oktobrī Pēteri Stučku ievēlēja par Latsekcijas priekšsēdētāju. Līdztekus Stučka bija arī Padomju Krievijas tieslietu tautas komisāra vietnieks, no 1923. gada PSRS Augstākās tiesas priekšsēdētājs.
1928. gadā PSRS un Kominternes vadība uzdeva LKP sākt aktīvi gatavoties iespējamam karam, tādēļ Pēteris Stučka aicināja aktualizēt Latgales separātisma ideju un ieteica komunistiem stāties aizsargu organizācijā: «Kas būs par nelaimi, ja cīņas brīdī visur būtu mūsu ļaudis jeb mums piekrītošas personas, kas paņemtu ieročus, nokautu vadoņus u.t.t.»
1931. gadā Stučku iecēla par Maskavas Padomju tiesību institūta direktoru. Publicējis daudzus rakstus un zinātniskus darbus padomju tiesību teorijā. Miris 1932. gada 25. janvārī Maskavā. Apbedīts Sarkanajā laukumā pie Kremļa sienas. Latvijas PSR laikā Pētera Stučkas vārdā bija nosaukta Latvijas Universitāte, Tērbatas iela un Aizkraukles pilsēta.
Hamburgas Masters
Hamburgas Masters ir ikgadējs tenisa turnīrs, kurš norisinās Hamburgā, Vācijā. Tas tiek rīkots kopš 1892. gada. No 1990. līdz 2008. gadam tas bija ATP Masters sērijas turnīrs. Sākot ar 2009. gadu tas ir ATP World Tour 500 turnīrs.
Džimijs Ēriksons
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ēriksons sāka 2002.—03. gada sezonā Allsvenskan līgas kluba Šellefteo AIK rindās. 2005.—06. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas vienībā Leksands IF, taču tās pašas sezonas noslēgumā vietu Elitsērijā izcīnīja arī Šellefteo AIK. 2006.—07. gada sezonā Ēriksons atgriezās AIK rindās.
2010.—11. gada sezonā AIK izcīnīja Elitsērijas sudraba medaļas, finālsērijā ar 1—4 piekāpjoties Färjestads BK. Sākot ar 2011.—12. gada sezonu Ēriksons pildīja AIK kapteiņa pienākumus. Arī 2011.—12. gada sezonā AIK izcīnīja sudraba medaļas, taču tad gan 2012.—13., gan 2013.—14. gada sezonā Šellefteo kļuva par Zviedrijas čempioni. Kā labākais hokejists Zviedrijā Ēriksons 2013. gadā ieguva Guldpucken.
1988. gada ziemas olimpiskās spēles
1988. gada ziemas olimpiskās spēles bija piecpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1988. gada līdz  notika Kalgari, Kanādā. Oficiāli spēles atklāja Kanādas ģenerālgubernatore Ženna Suvē. 1988. gadā pēdējoreiz ziemas paraolimpiskās spēles un ziemas olimpiskās spēles nenotika vienā pilsētā.
Kalgari olimpiskajās spēlēs piedalījās 57 valstis, kuras pārstāvēja 1423 sportisti. Kopumā tika sadalīti 46 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Kalgari par 15. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā. Cīņā par spēļu rīkošanu Kalgari apsteidza Kortīnu d'Ampeco (Itālija) un Falunu (Zviedrija).
Latvija olimpiskajās spēlēs
Pēdējās ziemas olimpiskās spēles pirms PSRS sabrukuma un Latvijas kā neatkarīgas valsts atgriešanās olimpiskajā apritē Latvijas PSR sportistiem bija medaļām bagātākās. Tāpat kā Sarajevas olimpiādē arī Kalgari piedalījās 11 Latvijas sportisti. No PSRS bobsleja izlases 12 dalībniekiem 10 bija latvieši un Kalgari bobsleja trasē tie ieguva zelta un bronzas medaļas. Zelta medaļu divniekos Jānis Ķipurs ieguva kopā ar stūmēju no Krievijas PFSR Vladimiru Kozlovu, bet bronzas četrinieku iestūma arī Guntis Osis un Juris Tone. Zelta medaļu no Kalgari mājup atveda arī PSRS hokeja izlases rezerves vārtsargs Vitālijs Samoilovs, kurš visu olimpisko turnīru bija rezervists un laukumā neizgāja.
U (nozīmju atdalīšana)
U ir latīņu alfabēta divdesmit pirmais burts.
U vēl var būt:
u var būt:
Hidroloģija
Hidroloģija (, Yδωρ — "ūdens", λoγoς — "mācība") ir zinātne, kas pēta Zemes ūdens kustību, izplatību, kvalitāti, aprites ciklus un citus ar to saistītus lielumus. Tiek pētītas gan ūdens ķīmiskās, gan fizikālās īpašības, kā arī bioloģiskie procesi, kas norisinās ūdenī.
Hidroloģiju sīkāk iedala pēc tā, kas konkrēti tiek detalizēti pētīts. Piemēram, dažas no hidroloģijas apakšzinātnēm ir šādas:
Pie hidroloģijas nepieder okeanogrāfija un meteoroloģija, jo šajās zinātnes tiek apskatītas ne tikai ar ūdeni saistīti jautājumi.
Doss
Doss var būt:
Oktode
Oktode ( – astoņi + (elektr)ods) – elektronu lampa ar astoņiem elektrodiem – anodu, karsējamu katodu un sešiem tīkliņiem.
Vēsture
Oktode tika izgudrota, pievienojot pentagrīdam papildu tīkliņu. Šāda konstrukcija tomēr nedeva jūtamas priekšrocības, turklāt lampas kvalitāte nebija pietiekami augsta tehnoloģisko grūtību dēļ. Tā kā vienā balonā izvietot sešus tīkliņus nebija viegli, tad oktodes rūpnieciski ražotas tikpat kā netika.
Uzbūve
Oktodei ir seši koncentriski spirāliski tīkliņi, pirmie pieci no kuriem pilda tādas pašas funkcijas kā pentagrīdam, bet sestais kalpo kā bremztīkliņš.
Izmantošana
Tāpat kā heptodes, oktodes izmantoja frekvences pārveidošanai superheterodīnu uztvērējos.
Pentagrid converter
Rēzeknes Vēstis
Rēzeknes Vēstis ir reģionālais laikraksts Rēzeknē, kā arī Rēzeknes novadā.
Oksidēšanas pakāpe
Oksidēšanas pakāpe ir ķīmiskā elementa atoma nosacīts elektriskais lādiņš molekulā (pieņemot, ka savienojums sastāv no joniem un elektronu pāreja no viena atoma pie otra ir pilnīga). Par oksidēšanas pakāpi (retumis oksidēšanas stāvokli) šis lielums nosaukts tādēļ, ka elektronu atdošana, veidojoties ķīmiskajai saitei, ir oksidēšanās. Oksidēšanas pakāpe ir pozitīva, ja elektroni ir atvilkti nost no atoma un negatīva, ja tie ir pievilkti klāt atomam.
Kovalentajos savienojumos oksidēšanas pakāpe ir skaitliski vienāda ar pievilkto vai atvilkto elektronu pāru skaitu (kovalentās saites veidošanā vienmēr piedalās divi elektroni). Tie atomi, kuri dotajā savienojumā ir elektronegatīvāki, elektronus pievelk sev klāt. Piemēram, slāpeklis ir elektronegatīvāks par ūdeņradi un amonjaka NH3 molekulā trīsvērtīgā slāpekļa oksidēšanas pakāpe ir −3. Savukārt slāpekļa trifluorīda NF3 molekulā trīsvērtīgajam slāpeklim oksidēšanas pakāpe ir +3, jo fluors ir elektronegatīvāks.
Oksidēšanas pakāpes skaitliskais lielums bieži (bet ne vienmēr) ir vienāds ar elementa vērtību. Vienkāršās vielās atomu oksidēšanas pakāpes ir 0, kaut arī vērtība ir cita (piemēram, F2 molekulā fluora vērtība ir 1, bet N2 molekulā slāpekļa vērtība ir 3). Tāpat oksidēšanas pakāpe atšķiras no vērtības, ja molekulā ir savstarpēji savienojušies vienādi atomi (piemēram, etāna C2H6 molekulā oglekļa oksidēšanas pakāpe ir -3, kaut gan vērtība, kā parasti organiskos savienojumos, ir 4). Propāna C3H8 molekulā oglekļa oksidēšanas pakāpe jau ir daļskaitlis. Neitrālā molekulā atomu oksidēšanas pakāpju algebriskā summa vienmēr ir nulle.
Oksidēšanas pakāpi parasti ķīmiskās formulās apzīmē virs elementa simbola, vispirms rakstot zīmi, tad ciparu (apzīmējot jonu lādiņus, vispirms raksta ciparu, tad zīmi).
Nestehiometriskiem savienojumiem oksidēšanas pakāpes jēdziens nav pielietojams.
Simons Bolivars
Simons Hosē Antonio de la Santisima Trinidads Bolivars Palasjoss i Blanko (dzimis, miris ) līdzās Hosē de Sanmartinam bija viens no svarīgākajiem spāņu Dienvidamerikas brīvības cīnītājiem par neatkarību no Spānijas.
Pēc triumfa pār spāņu monarhiju Bolivars piedalījās Lielkolumbijas izveidošanā, valstī, kas tika izveidota no atbrīvotajām spāņu kolonijām. Bolivars bija Lielkolumbijas prezidents no 1821. līdz 1830. gadam, Peru prezidents no 1824. līdz 1826. gadam un Bolīvijas prezidents no 1825. līdz 1826. gadam. Viņa politiskā darbība palīdzēja iegūt neatkarību mūsdienu Bolīvijai, Kolumbijai, Ekvadorai, Panamai, Peru un Venecuēlai.
Jaunciems
Jaunciems var būt:
Kārls Hagelins
Kārls Hagelins (dzimis ) ir zviedru hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2019) Hagelins spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Vašingtonas "Capitals".
Spēlētāja karjera
No 2007. līdz pat 2011. gadam Hagelins spēlēja NCAA čempionātā, kur pārstāvēja Mičiganas Universitātes komandu. 2010.—11. gada sezonas noslēgumā uzbrucējs uzsāka profesionālo karjeru, vairākas spēles aizvadot AHL vienībā Konektikutas "Whale". Jau 2011.—12. gada sezonā uzbrucējs debitēja NHL, aizvadot 64 spēles Ņujorkas "Rangers" sastāvā.
2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā Hagelins spēlēja Allsvenskan klubā Södertälje SK, taču tad atgriezās "Rangers" rindās. 2015. gada vasarā noslēdza četru gadu līgumu ar Anahaimas "Ducks". "Ducks" rindās gan hokejists aizvadīja nepilnu sezonu, 2016. gada janvarī tiekot aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins". 2018. gada novembrī tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings".
Baltijas stacija
Baltijas stacija var būt:
Čārlzs Doss
Čārlzs Geitss Doss (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu baņķieris un politiķis, 30. ASV viceprezidents.
Dienējis Pirmajā pasaules karā. No 1898. līdz 1901. gadam bijis valūtas valsts kontrolieris, 1921. gadā kļuva par pirmo ASV budžeta biroja direktoru, amatā bija līdz 1922. gada jūnijam. Č. Doss bija Kelvina Kūlidža izraudzītais kandidāts 1924. gada ASV prezidenta vēlēšanās viceprezidenta amatam. Pēc viceprezidentūras beigām viņš kļuva par ASV vēstnieku Apvienotajā Karalistē (1929—1931). Par Dosa plāna izstrādāšanu viņš kopā ar Ostinu Čemberlenu saņēmis 1925. gada Nobela miera prēmiju.
1972.—1973. gada NBA sezona
1972.—1973. gada Nacionālās basketbola asociācijas sezona bija 27. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 17 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Ņujorkas "Knicks" spēlētāji, kas piecu spēļu finālsērijā pieveica Losandželosas "Lakers" ar 4—1. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Deivs Kouenss ("Celtics"), par finālsērijas vērtīgāko tika atzīts Viliss Rīds ("Knicks"), taču Neits Ārčibalds ("Kings") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
1972. gada NBA drafts notika, tajā Portlendas "Trail Blazers" ar pirmo numuru izvēlējās Larue Mārtinu. 23. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Chicago Stadium arēnā Čikāgā, Ilinoisā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 104—84. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Deivs Kouenss ("Celtics").
Pēc konferencēm
Piezīmes
Hobsa krasts
Hobsa krasts ir Mērijas Bērdas Zemes piekrastes apgabals gar Kluso okeānu (Dienvidu okeānu) no Dīna salas austrumos līdz Burksa ragam rietumos ar kopējo garumu ap 300 km. Hobsa krasts robežojas ar Bakuta krastu austrumos (127°35'W) un Ruperta krastu rietumos (136°50'W). Iekšzemē paceļas vairākas nelielas kalnu grēdas, ievērojamākās no kurām ir Makdonalda kalni rietumos. Gandrīz visu piekrasti aizņem Geca šelfa ledājs, kurā ir vairākas salas (Grānta sala, Šeperda sala, Dīna sala). No plato uz šelfa ledāju noplūst vairāki šļūdoņi, ievērojamākie no kuriem ir Berija glečers un Devika glečers.
Krasts tika atklāts Ričarda Bērda 1939.-1941. gadu ekspedīcijas laikā un nosaukts par godu Mičiganas Universitātes profesoram glaciologam Viljamam Hobsam (William H. Hobbs).
Berģi (Rīga)
Berģi ir Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā, kurā ietilpst Rīgas pilsētas daļas Berģi (Baložkalns) un Berģuciems (Juglasparks). Berģu apkaime atrodas Rīgas austrumu daļas perifērijā, Juglas ezera austrumu krastā. Tā robežojas ar Juglas (sauszemes savienojums tikai pa Brīvības gatvi), Bukultu un Brekšu (savienojums tikai pa ūdeni pāri Juglai (Berģupei)) apkaimēm, kā arī ar austrumu daļai pieguļošo Ropažu novada Garkalnes pagastu. Berģu apkaimes robežas ir Brīvības gatve, Padambis, Juglas ezers, Upes gals, Jugla (Berģupe) un pilsētas robeža.
Berģu apkaimes kopējā platība ir 5,706 km², kas ir nedaudz vairāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 12 345 metri. Noteiktās Berģu apkaimes robežas Rīgas pilsētas teritorijā ir skaidri identificējamas, tomēr kontekstā ar apkaimes austrumu daļai pieguļošo Berģuciema daļu Ropažu novada Garkalnes pagastu šīs apkaimes robeža vērtējama kā nosacīta, jo morfoloģiski un funkcionāli šī telpa ir vienota — atšķirība rodas tikai dēļ administratīvās pārraudzības. Pēc plānojuma struktūras ir izdalāmas divas Berģu apkaimes daļas — Berģi jeb Baložkalns apkaimes ziemeļu daļā un Berģuciems jeb Juglasparks apkaimes centrālajā un dienvidu daļā (Garkalnes pagasta Berģi telpiski un funkcionāli ir pieskaitāmi šai daļai). Attiecīgi Berģu apkaimē var runāt par diviem nelieliem lokālajiem centriem — ziemeļu daļā pie Brīvības gatves un dienvidu daļā ap Berģu ielu.
Vēsture
Berģu senākā vēsture var tikt saistīta ar vācu krustnešu ienākšanu Latvijas teritorijā Livonijas krusta karu laikā, kautgan jau pirms tam cauri Berģu teritorijai bija izveidots ceļš uz Krievzemi. 1221. gadā starp Ķīšezeru un Juglas ezeru sāka celt dambi, un tas noteica visas apkārtesošās teritorijas attīstību, kaut gan dambja vēsture daudz vairāk saistāma ar citu mūsdienu Rīgas apkaimi – Bukultiem. Apkārt Rīgas-Pleskavas ceļam sāka veidoties ciemati. Pirmais tilts pār Juglas ezeru Berģos atradies jau 1668. gadā. Par apdzīvotību Berģos esošās apdzīvotās vietas Baložu teritorijā ir saglabājušās liecības no 1545. gada, kad pilsētas pievārtē tika ierīkota muiža.
Bonaventuras muiža
No 17. gadsimta šajā vietā atradās daļa no Bonaventuras (Baloža) muižas zemēm, kas nosaukta Zviedru Vidzemes laiku (no 1625. gada) muižas īpašnieka Bonaventura Millera vārdā. 1636. gadā muiža piederēja Egidijam Litkenam, viņa pēcnācējs leitnants Berents Litkens to 1710. gadā nodeva mantojumā kapteinim Laudonam. 1780. gadā muiža nonāca Jāņa Baloža (Johann Ballod) īpašumā. Vēlāk tā piederēja Francim Gustavam fon Lēvisam (Franz Gustav von Loewis), kura mantinieks muižu pārdeva Ādolfam fon Vulfam.
Pēc 1920. gada agrārās reformas muižu atsavināja un tās teritorija pārgāja Valsts Bankas īpašumā. 1934. gadā bijušās muižas centrā ierīkoja Valsts stādu audzētavu. Pēc Otrā pasaules kara bijušajā muižas centrā darbojās Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Mežsaimniecības fakultāte, tad Berģu astoņgadīgā skola un visbeidzot Brīvdabas muzeja direkcija. Baložu muižas veco ēku pārveda uz Brīvdabas muzeju un tajā pašreiz atrodas muzeja fondu glabātuve. Muižas parkā mūsdienās atrodas 19. gadsimtā celtā muižas dzīvojamā ēka, kuras pret Juglas ezeru vērstā fasāde greznota kolonnām. Muižas teritorijā bijusi ādas ģērētava, pienotava, etiķa fabrika, Bertelsa spirta dedzinātava un liķiera fabrika.