cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2008. gada Eiropas čempionāts futbolā
Izsēšana
Francijas lielais neizšķirtu skaits 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijā, kā arī divi zaudējumi Skotijai Euro 2008 kvalifikācijas turnīrā bija iemesls tās izsēšanai zemākajā grozā (jāņem vērā, ka rezultāti Pasaules kausa finālturnīrā netiek ņemti vērā). Tas radīja iespēju izveidoties tā sauktajai "nāves grupai" ar Nīderlandi, Itāliju, Franciju un Rumāniju vienā grupā.
Sauklis
2008. gada Eiropas čempionāta sauklis tika izvēlēts 2007. gada 24. janvārī: Sagaidi emocijas.
UEFA izpilddirektors Larss-Kristers Olsons par to sacīja, ka "Tas īsumā apraksta to, ko piedāvā 2008. gada Eiropas čempionāts: visa veida emocijas - prieks, sarūgtinājums, atvieglojums vai saspīlējums - līdz pat fināla svilpei."
Talismani
Divi oficiālie 2008. gada Eiropas čempionāta talismani tika nosaukti pēc divu rīkotājvalstu iedzīvotāju balsojuma, iespējas bija:
Pēc 36,3% balsu saņemšanas, tika izvēlēti Triks un Fliks. "Es esmu pārliecināts, ka talismani un viņu vārdi kļūs par svarīgu daļu, lai saprastu visu pasākumu," sacīja Kristians Mutšlers, turnīra direktors no Šveices puses.
Autoceļš P22
P22 autoceļš Valka—Rūjiena ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Valku ar Rūjienu. Autoceļa kopgarums ir 51,2 km un tas klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valkas un Valmieras novadus.
Vēsture
2022. gada novembrī beidza P22 posma no Kārķiem līdz Naukšēniem (28,33–42,47 km) rekonstrukciju, atjaunojot arī tiltus pār Ķires upi. Darbus veica SIA "Limbažu ceļi" par līgumcenu 1 747 240 eiro no valsts budžeta līdzekļiem.
Kukšu muiža
Kukšu muižas pils ir muižas kungu māja Tukuma novada Jaunsātu pagasta Kukšās. Muiža rakstos minēta jau 1530. gadā, bet tās kungu māja būvēta 1725. gadā. Atrodas pie Vēdzeles jeb Kukšupes 22 km attālumā no Tukuma un 10 km attālumā no Kandavas.
Kukšu muiža tiek izmantota arī kā viesu nams atpūtai un dažādu svinīgu pasākumu rīkošanai. Kopš 2006. gada maija Kukšu muiža ir Latvijas Piļu un Muižu associācijas locekle.
Vēsture
Muižas nosaukums esot cēlies no brāļu Pētera, Jēkaba un Klāva Kukšu (Kuku) vārdiem. 1530. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs trīs Kandavas draudzes novadā esošās zemnieku saimniecības, kurās saimniekoja trīs brāļi Kukši, izlēņoja bruņiniekam Berndtam Tidvicam (Tidevicam). Vēlāk, 1534. gadā, apmainot vairākus zemes gabalus un vēl piepērkot klāt, Tidevics izveidoja Kukšu muižu. Muiža tiek uzskatīta par izcilu Latvijas muižu arhitektūras paraugu, kur pakāpeniskas evolūcijas gaitā notikusi stilistiska sintēze starp baroku un vēlīno klasicismu. Muižā saglabājušās 18. gadsimta vidus melni glazētas podiņu krāsnis un durvis, kā arī vairāki 19. gadsimta sienu gleznojumi. 2005. gadā SIA „Kukšu Muiža” veica tai piederošās Kukšu muižas ēkas atjaunošanu, investējot 400 000 Ls.
Kukšu muiža mūsdienās ir iecienīta ceļotāju apskates vieta, kur iespējams doties ekskursijā gan pa kungu māju, gan pa apkārtni. Kungu mājā ir iespējams palikt un tajā ir iekārtoti 10 numuri vēsturiskā stilā ar autentiskām mēbelēm.
2005. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
50. Starptautiskais Eirovīzijas dziesmu konkurss norisinājās Kijivā, Ukrainā, 2005. gada 19. un 21. maijā. Tiesības rīkot konkursu Ukraina ieguva 2004. gadā, kad par Eirovīzijas uzvarētāju kļuva dziedātāja Ruslana.
Par 2005. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāju kļuva Grieķijas pārstāve Elēna Paparizu ar dziesmu My Number One. Latviju pārstāvēja duets "Valters un Kaža" ar dziesmu The War Is Not Over, kas ieguva 10. vietu pusfinālā, tādējādi iegūstot iespēju startēt finālā, kurā ieguva 5. vietu. Pirmoreiz konkursā piedalījās Bulgārija un Moldova. Bija paredzēta arī Libānas dalība, tomēr Izraēlas iebildumu dēļ tā nepiedalījās konkursā.
Dalībvalstis
Pusfinālā piedalās 25 valstis, bet finālā 24 valstis.
Tvaika dzinējs
Tvaika dzinējs jeb tvaikmašīna ir ārdedzes siltuma dzinējs, kas par darba vielu izmanto ūdens tvaiku, kuras potenciālā enerģija tiek pārvērsta kinētiskajā enerģijā. Tos iedala tvaika virzuļdzinējos un tvaika turbīnās. Parasti ar jēdzienu tvaika dzinējs saprot tvaika virzuļdzinēju, tādēļ šajā rakstā ir par virzuļdzinēju, nevis turbīnu. Mūsdienās tvaika dzinējiem ir vēsturiska nozīme, tos izmanto ļoti maz.
Vēsture
Pirmo vienkāršo tvaika dzinēju izgudroja grieķu zinātnieks Hērons 1. gadsimtā, bet pēc būtības tā bija rotaļlieta.
1763. gadā krievu mehāniķis Ivans Polzunovs pēc paša projekta uztaisīja stacionāru nepārtrauktas darbības tvaika dzinēju. Tam bija divi cilindri, kas pēc kārtas piepildījās ar tvaiku un ūdeni, kas nepārtraukti tika padots uz ūdenstorni.
1784. gadā angļu mehāniķis Džeimss Vats izveidoja daudz pilnīgāku tvaika dzinēju, ko nosauca par universālo tvaika dzinēju. Vats kopš bērnības strādāja par palīgu uz Sevrija konstrukcijas dzinēja. Viņa pienākumos ietilpa nepārtraukti pārslēgt katla tvaika un ūdens padeves krānus. Šis vienmuļais darbs zinātniekam pamatīgi apnika un rosināja izgudrot gan dubultā gājiena virzuli, gan automātisko vārstu kārbu (vēlāk arī centrbēdzes drošinātāju). Dzinēja cilindrā bija uzstādīts virzulis, kuram no abām pusēm tika padots tvaiks. Viss notika automātiskā režīmā un nepārtraukti. Virzulis caur kloķa klaņa mehānismu grieza spararatu, kas nodrošināja gaitas vienmērību. Tvaika dzinējs tagad varēja piedzīt dažādus mehānismus un pārstāja būt saistīts tikai ar ūdenstorņiem. Vata izgudrotie elementi bija sastopami praktiski visos tvaika dzinējos. Tvaika dzinējus pilnveidoja un izmantoja dažādos tehniskos risinājumos: darbagaldu piedziņai, kuģos, cilvēku pārvadāšanas ekipāžās pa ceļiem, dzelzceļa lokomotīvēs.
1968. gada ziemas olimpiskās spēles
1968. gada ziemas olimpiskās spēles bija desmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1968. gada līdz  notika Grenoblē, Francijā. Oficiāli spēles atklāja Francijas prezidents Šarls de Golls. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kurās Starptautiskā Olimpiskā komiteja veica dopinga un dzimuma pārbaudes. 1968. gads bija pirmais olimpisko spēļu vēsturē, kad ar atsevišķām komandām startēja Austrumvācija un Rietumvācija.
Grenobles olimpiskajās spēlēs piedalījās 37 valstis, kuras pārstāvēja 1158 sportisti. Kopumā tika sadalīti 35 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Grenoble par 10. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 61. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Insbrukā, Austrijā. Grenoble sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza Kalgari (Kanāda), Lahti (Somija), Saporo (Japāna), Leikpleisidu (ASV) un Oslo (Norvēģija).
Latvija olimpiskajās spēlēs
1968. gada ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi PSRS izlasē bija iekļauta arī Latvijas PSR sportiste — ātrslidotāja Lāsma Kauniste. Viņa startēja trijās distancēs, labākajā no tām - 1500 m iegūstot augsto 5. vietu. Viens no ASV hokeja izlases ārstiem šajā olimpiādē bija trimdas latvietis Visvaldis Georgs Nagobads.
Tvaika dzinējs
Vēsture
Tvaika dzinēja izgudrošana ievērojami atviegloja cilvēku dzīvi, paātrinot rūpniecības un transporta attīstību.
Uzbūve
Tvaika turbīnām (īpaši, ja izlietoto tvaiku lieto kaut kur citur) ir iespējams lielāks lietderības koeficients. Mūsdienās tvaika turbīnas saražo apmēram 85% pasaules elektrības (tās lieto visās termoelektrostacijās un atomelektrostacijās).
2009. gada Priekuļu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Priekuļu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Priekuļu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 3 kandidātu saraksti, kas veidoti no 47 kandidātiem. Priekuļu novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Priekuļu novadā vēlēšanas notika 5 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Latvijas Zemnieku savienība (59,61%), bet novada domē iekļuva arī pārējie divi saraksti. Priekuļu novada domes vēlēšanās piedalījās 3 370 vēlētāji jeb 49,44% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 3 362, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 3 275 vēlētāji.
Izabella Aljende
Izabella Aljende Ljona (Isabel Allende Llona, dzimusi 1942. gada 2. augustā Limā) - čīliešu rakstniece. Salvadora Aljendes brāļameita.
Jenss Grands
Jenss Grands arī Johans Grands (vācu: Jens Grand, Jonas Fursat (Feuersaat) Grand; ap 1260. - 1327. gada 30. maijs) bija dāņu viduslaiku klerikālais politiķis, Roskildes prāvests, Lundas arhibīskaps (1289-1303), Rīgas arhibīskaps (1303—1304), Brēmenes arhibīskaps (1310-1327).
Izabella Aljende
1982. gadā publicēja savu pirmo un visslavenāko darbu - Spoku māja (La Casa de los Espiritus, The House of the Spirits).
Jenss Grands
Pēc tam, kad iepriekšējais Rīgas virsbīskaps Izarnus Takons kļuva par Lundas arhibīskapu, tās bijušajam arhibīskapam Jensam Grandem piedāvāja apmaiņas ceļā kļūt par Rīgas arhibīskapu. 1303. gadā viņš pārdomāja un Rīgā nekad tā arī neieradās, tomēr līdz pat savai ievēlēšanai par Brēmenes arhibīskapu (1310) lietoja Rīgas arhibīskapa titulu.
Benedikts Spinoza
Benedikts (Baruhs) Spinoza (,, Benedictus de Spinoza; — ) bija ebreju izcelsmes holandiešu filozofs. Lai gan viņš tika audzināts ortodoksāli ebreju ticības garā, 1656. gadā (24 gadu vecumā) viņš tika izraidīts no ebreju sabiedrības par brīvdomību. Šis notikums viņu pamudināja mainīt vārdu no ebrejiskā Baruha uz latīnisko Benediktu. Spinozu pēc tam nepieņēma neviena reliģiskā draudze, un viņš bija spiests pamest pilsētu. Spinozam nācās atteikties gan no mantojuma, gan no Heidelbergas Universitātes profesora vietas, gan arī no Londonas Zinātniskās biedrības biedra nosaukuma, sākot nodarboties ar optisko stikla slīpēšanu un pulēšanu, gūstot šajā nozarē ievērojumus panākumus. Savas dzīves laikā Spinoza publicēja tikai divus darbus Dekarta filozofijas pamati (1663) un Reliģiski politiskais traktāts (1670). 1677. gadā tika izdots Spinozas darbs Ētika, bet Īss traktāts par Dievu tika atrasts tikai 1852. gadā. Spinoza bija panteists, kas identificē dabu ar Dievu. Spinoza apšaubīja Svēto Rakstu vēsturi un uzskatīja, ka tie ierobežo domas brīvību. Viņš aizsāka t.s augstāko kritiku, kas īpaši uzplauka 19. un 20. gadsimtā.
Ģimenes apstākļu dēļ viņš bija apguvis spāņu un portugāļu, kā arī holandiešu un ebreju valodu, turklāt prata rakstīt latīniski. Spinoza bija kompetents ne tikai Bībeles studijās, viņš labi pārzināja arī matemātiku un tā saukto jauno zinātni, nopietni studējot Kopernika, Keplera, Galileja, Hobsa un Dekarta darbus.Patstāvīgi apguvis zināšanas par mikroskopiem un teleskopiem, viņš bija soli priekšā savam laikam, jo ļāva apzināties " jaunās zinātnes" sniegtās plašās tehnoloģiskās iespējas. Viņš pārņēma Dekarta uzskatu, ka vienīgais veids, kā celt stabilu zinātnisko zināšanu ēku, ir, balstoties uz neapstrīdamām premisām, veidot loģiskus secinājumus. Tomēr viņš apzinājās, ka Dekarta filozofija neatrisina problēmas. Ja visa realitāte sastāv no divām substancēm- materiālās un garīgās substances jeb saprāta, kā gan iespējams, ka prāts telpā pārvieto matēriju? Dekarta risinājums bija tik acīmredzami vājš, ka viņa sekotājs to neuzskatīja par apspriešanas vērtu. Spinoza bija patiesi tikumisks un dziļi reliģiozs cilvēks, tāpēc viņu mulsināja jaunās zinātnes izraisītās pretrunas. Ja visa realitāte ir deduktīvas sistēmas paraugs un visu tajā pastāvošo un notiekošo iespējams loģiski atvasināt no acīmredzami vienkāršām premisām, kāda vieta šajā sistēmā ir etniskajiem apvērsumiem un gribas brīvībai? Kā iespējama morālā izvēle, gribas brīvība vispār, ja viss ir zinātniski determinēts? Šie jautājumi nodarbināja vēl daudzu domātāju prātus laikā no 17. līdz 20. gadsimtam. Spinoza uzskatīja, ka Dievam ir jābūt visur un visā.
Sociālie uzskati
Līdzsvars, perspektīva un iecietība ir atziņas, kas visprecīzāk raksturo Spinozas sociālo un politisko filozofiju. Viņa dzīves laikā publicētajā grāmatā "Teoloģiski politiskais traktāts" uztverta vārda un domas vērtība. Spinoza uzskatīja, ka runas brīvība ne tikai nav pretrunā ar sabiedrisko kārtību, tāpat ir tās nozīmīgs priekšnoteikums. Šīs atziņas mūsdienās ir neatņemama liberālo uzskatu sastāvdaļa, un tieši Spinoza pirmais to formulēja modernā izpratnē. Viņaprāt, saprātīgi pārvaldītā sabiedrībā "katrs var domāt, ko vien vēlas, un teikt, ko domā", un "īstie miera grāvēji ir nevis brīvdomātāji, bet tie, kas brīvā valstī tiecas ierobežot un kontrolēt domas brīvību". Spinozas galvenais darbs "Ētika" ir veidots līdzīgi ģeometrijas mācību grāmatai. Katras idejas izklāsts sākas ar definīcijām un aksiomām, tad seko argumenti un tās beigas - simboli QED, kas nozīmē," ko arī vajadzēja pierādīt". Tieši ar šo saīsinājumu noslēdzas arī katra Eiklīda nemirstīgā darba "Elementi" nodaļa. Šāds izklāsta veids atspoguļo no Dekarta pārņemto uzskatu, ka pareizā izziņas veida pamatā ir matemātiska metode. "Ētiku" bieži vien min kā piemēru filozofu centieniem visu izskaidrot galīgā, pabeigtā sistēmā. Eklīda darba uzbūves principu lietojums apgrūtina lasīšanu. Turklāt daudzi loģiskie secinājumi ir saprotami tikai laika kontekstā un nav pašsaprotami mūsdienās. Piemēram, pieņēmumu par Dieva eksistences neapšaubāmību mūsdienu cilvēks var nepieņemt par patiesu.
BIOS
BIOS ( - "pamata ievades/izvades sistēma", saukta arī par Basic Integrated Operating System vai Built In Operating System) ir sāknēšanas programma IBM PC savietojamos datoros. Tā ir pirmā programma, kas tiek palaista, ieslēdzot datoru. Tā sagatavo sistēmu darbam, lai citas programmas varētu darboties ar datora ierīcēm. Vispirms notiek datora galveno komponenšu ātrā diagnostika ar BIOSā iestādītajiem parametriem sistēmas darbaspējas noteikšanai (POST  power on self test  process), pēc tam tiek ielādēta operētājsistēma no norādītā datu nesēja pastāvīgās atmiņas. BIOS ir sava veida paplašināta FIRMWARE. Firmware atbild par konkrētās ierīdes darbu - DEVICE, savukārt BIOS veic visu ierīču (DEVICE) integrāciju vienotā kopumā un nodot to operacionālās sistēmas (OS) sākotnēšanai. BIOS uzstādījumi parasti tiek integrēti OS uztādījumos, taču nav obligāti OS darbībai, jo tā lieto savus, dziļākus un precīzākus uzstādījumus. Gan BIOS, gan tā uzstādījumi, atrodas uz plates instalētā mikroshēmā lasāmatmiņaROM (read only memory) par cik gan ROM saturs, gan uzstādījumi var tikt mainīti, tiek izmantots EPROM (erasable programmable read only memory) un EEPROM (electrically erasable programmable read-only memory) jaunākajā paaudzē.
BIOS tehnoloģijas pēctecis ir Unified Extensible Firmware Interface (UEFI), tā mērķis ir risināt pastāvošās tehniskās nepilnības. 2017. gadā UEFI Plugfest konferencē uzņēmums Intel paziņoja par mērķi līdz 2020. gadam pilnībā atteikties no BIOS atbalsta jaunajos aparatūras produktos.
Alkohols
Alkohols (no, al kuhl — ‘smalks pulveris’) var būt:
Java
Java var būt:
Vinss Kārters
Vinsents Lamars "Vinss" Kārters (en: dzimis Deitonbīčā, Floridas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks. Aizvadījis ilgu profesionālā basketbola karjeru, kļūdams par vienīgo spēlētāju NBA vēsturē, kurš ir piedalījies 22 sezonās.
Kopā ar ASV izlasi izcīnīja zelta medaļu 2000. gada Sidnejas olimpiskajās spēlēs.
Karjera
Basketbolu sāka spēlēt vidusskolā, pārstāvot Meinlendas vidusskolas basketbola komandu. Pēc vidusskolas viņš sāka spēlēt NCAA turnīrā, kur pārstāvēja Ziemeļkarolīnas universitātes basketbola komandu. 1998. gada NBA draftā viņu izraudzījās Goldensteitas "Warriors" ar kopējo 5. kārtas numuru 1. kārtā, taču tika aizmainīts uz Toronto "Raptors" vienību. Savā pirmajā sezonā viņš ieguva sezonas labākā debitanta balvu. Nākamajā sezonā pirmoreiz piedalījās NBA Visu zvaigžņu spēlē, tāpat viņš 2000. gadā uzvarēja slum-dunk konkursā. 2003. gada Visu zvaigžņu spēlē viņš, izrādot godu, atdeva savu vietu starta pieciniekā Maiklam Džordanam, kuram tā bija pēdējā Visu zvaigžņu spēle.
2004. gada 17. decembrī V. Kārters pārgāja uz Ņūdžersijas "Nets", kuras sastāvā aizvadīja 5 sezonas līdz 2009. gadam. 2007. gada 7. aprīlī V. Kārters un Džeisons Kids uzvarētā spēlē pret Vašingtonas "Wizards" guva triple-double. Tas bija pirmais gadījums līgas vēsturē kopš Skotija Pipena un Maikla Džordana veikuma 1989. gadā spēlē pret Losandželosas "Clippers", kad divi komandas biedri vienā spēlē gūst triple-double. "Nets" spēlē uzvarēja ar 120—114. 2008.—2009. gada NBA sezonā V. Kārters kļuva par komandas kapteini, nomainot Dž. Kidu, kas bija vienības kapteinis sešus gadus.
2009. gada 25. jūnijā viņš tika aizmainīts uz Orlando "Magic". 2009.—2010. gada sezonā V. Kārters palīdzēja "Magic" kvalificēties 2010. gada NBA izslēgšanas spēlēm. Komanda aizkļuva līdz konferences finālam, kur zaudēja Bostonas "Celtics". 2010. gada 18. decembrī viņš tika aizmainīts uz Fīniksas "Suns", savukārt pēc gada — uz Dalasas "Mavericks".
Dienvidu Krusts
Dienvidu Krusts ir vismazākais zvaigznājs. Dienvidu puslodē, atšķirībā no ziemeļu puslodes, nav izteiktas polārās zvaigznes un tādēļ par debesjuma dienvidpolu tuvināti uzskata tieši Dienvidu Krustu. Dienvidu Krustu pirmais kartēja Amerigo Vespuči 1501. gadā.
1896. gads
1896. bija garais gads, kas sākās trešdienā.
Dienvidu Trīsstūris
Dienvidu Trīsstūris ir zvaigznājs, kas tika izveidots 17. gadsimtā. Tas pie debesīm veido trīsstūri.
Autoceļš P23
P23 autoceļš Valka—Vireši ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Valku ar autoceļu A2 pie Virešiem. Autoceļa kopgarums ir 48,1 km un tas klāts ar asfaltbetona segumu no Valkas līdz Gaujai (14 km), nelielā posmā Stepos (2 km) un no Gaujienas līdz A2 (8 km), bet pārējā daļā ar grants segumu. Autoceļš šķērso Valkas un Smiltenes novadus.
Holera
Holera ir akūta zarnu infekcijas slimība, ko izraisa baktērija Vibrio cholerae. Cilvēki ar to var inficēties, lietojot uzturā ūdeni vai pārtiku, kas satur šī tipa baktērijas. Inkubācijas periods ilgst līdz piecām dienām. Slimība sākas ar caureju, kas kļūst aizvien biežāka. Slimnieka organisms strauji zaudē lielu daudzumu šķidruma, sākas organisma atūdeņošanās. Šoka stāvoklis iestājas no 4 līdz 12 stundām pēc pirmo slimības pazīmju parādīšanās, bet nāve — no 18 stundām līdz pāris dienām, ja vien netiek veikta orālā rehidrācijas terapija.
Pēdējo divu gadsimtu laikā pasaulē notikušas septiņas holeras pandēmijas. Mūsdienās lielāko daļu holeras gadījumu ik gadus reģistrē Āfrikā, kur arī ir lielāka mirušo procentuālā attiecība nekā citās pasaules daļās.
Holeras epidēmijas Latvijā
Pirmā holeras epidēmija Latviju piemeklēja 1831. gadā otrās globālās pandēmijas laikā, pēc tam 1848. gadā. Trešā holeras epidēmija sasniedza Latviju 1853. gadā un turpinājās arī 1854. gadā. Pēdējās holeras epidēmija Latgalē bija 1909. gadā.
Dienvidu Vainags
Dienvidu Vainaga zvaigznājs bija pazīstams jau sengrieķu astronomiem, kas to redzēja salīdzinoši zemu pie apvāršņa.
1972. gada ziemas olimpiskās spēles
1972. gada ziemas olimpiskās spēles bija vienpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1972. gada līdz  notika Saporo, Japānā. Oficiāli spēles atklāja imperators Hirohito. Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles, kas nenotika Eiropā vai Ziemeļamerikā un tikai trešās olimpiskās spēles, kas nenotika Eiropā vai Ziemeļamerikā. Saporo spēļu rīkošanas laikā bija lielākā ziemas olimpiskās spēles rīkojusī pilsēta.
Saporo olimpiskajās spēlēs piedalījās 35 valstis, kuras pārstāvēja 1006 sportisti. Kopumā tika sadalīti 35 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Saporo par 11. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 64. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Romā, Itālijā. Saporo par spēļu rīkošanu apsteidza Banftu (Kanāda), Lahti (Somija) un Soltleiksitiju (ASV).
Latvija olimpiskajās spēlēs
PSRS delegācijā olimpiādē, kas notika tālajā Japānā, Latvijas sportisti nebija iekļauti. Toties Kanādas komandā savās pirmajās olimpiskajās spēlēs startēja 18 gadus vecā trimdas latviešu ātrslidotāja Silvija Burka.
Biseksualitāte
Biseksualitāte ir seksuāla tieksme pret abu dzimumu pārstāvjiem (vīriešiem un sievietēm). Cilvēki, kuriem ir biseksuāla orientācija "izjūt seksuālu un emocionālu valdzinājumu gan uz sava dzimuma pārstāvjiem, gan pretējā dzimuma pārstāvjiem"; "termins arī raksturo personīgās un sociālās identitātes individuālo apziņu, radušos no šiem valdzinājumiem, uzvedības tos izrādot un piederību citu cilvēku kopienai, kuri arī to izrāda." Tā ir viena no galvenajām cilvēka seksuālās orientācijas klasifikācijām līdzās heteroseksualitātei un homoseksualitātei. Personas, kuri neizjūt seksuālu tieksmi ne pret vienu no dzimumiem, sauc par aseksuāļiem.
Janniks Hansens
Spēlētāja karjera
Karjeru uzsāka 16 gadu vecumā Dānijas līgas kluba Rødovre Mighty Bulls sastāvā. Pēc tam spēlēja Zviedrijas J20 SuperElit un HockeyAllsvenskan līgu klubā Malmö Redhawks. "Mighty Bulls" kluba sastāvā aizvadīja trīs sezonas un 2004. gada NHL draftā viņu izraudzījās Vankūveras "Canucks" ar kopējo 267. kārtas numuru.
Gadu pēc izraudzīšanas draftā viņš sāka spēlēt Ziemeļamerikā. Vienu sezonu aizvadīja Rietumu hokeja līgas klubā Portlendas "Winterhawks". 2006.—2007. gada sezonā spēlēja "Canucks" AHL fāmrklubā Manitobas "Moose". Tajā pašā sezonā viņš debitēja NHL un kļuva par pirmo Dānijas pārstāvi, kurš ir aizvadījis vienu spēli un guvis rezultativitātes punktu NHL izslēgšanas turnīra spēlē. 2008.—09. gada sezonā nostiprinājās "Canucks" sastāvā. 2010.—11. gada sezonā kopā ar komandu sasniedza Stenlija kausa finālsēriju. 2011.—12. gada sezonu noslēdza ar 39 rezultativitātes punktiem, kas ir līdz šim rezultatīvākā sezona Hansena NHL karjerā.
"Canucks" spēlēja līdz 2017. gada februāra nogalei, kad tika aizmainīts uz Sanhosē "Sharks".
Dānijas izlases sastāva viņš spēlējis 2006. gada Olimpisko spēļu turnīrā, četros Pasaules čempionātos, kā arī pārstāvējis izlasi U-18 un U-20 augstākās un pirmās divīzijas turnīros.
Brendons Dženingss
Brendons Dženingss (en; dzimis Komptonā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2018) pārstāv Krievijas komandu Sanktpēterburgas "Zenit".
Pirms NBA
B. Dženingsa basketbolista talants tika pamanīts jau vidusskolas gados, viņš pārcēlās no vidusskolas dzimtajā Kalifornijā uz prestižo Oak Hill Academy Virdžīnijā, kuru ir beiguši daudzi pazīstami NBA basketbolisti, piemēram Karmelo Entonijs un Stīvens Džeksons. Vidusskolu basketbolā B. Dženingss bija viens no spožākajiem spēlētājiem ASV un tika atzīts par perspektīvāko vidusskolu basketbolistu pēc 2006.-2007. gada sezonas. Pēc vidusskolas jaunais basketbolists vēlējās iestāties Arizonas Universitātē, tomēr nespēja nokārtot iestājeksāmenus, savukārt, lai pieteiktos NBA draftam viņš bija pārāk jauns. B. Dženingss izvēlējās amerikāņu basketbolistiem neierastu karjeras attīstības ceļu un aizvadīja sezonu Eiropā, spēlējot Itālijas A līgas komandā Romas "Lottomatica", kuras sastāvā čempionātā un Eirolīgā gan rādīja visai pieticīgu sniegumu, kas, iespējams, bija iemesls salīdzinoši zemai vietai 2009. gada NBA draftā.
NBA
2009. gada NBA draftā B. Dženingsu ar kopējo 10. numuru izvēlējās Milvoki "Bucks" un komandā ar visai pieticīgu sastāvu viņš uzreiz kļuva par pamatsastāva saspēles vadītāju un komandas līderi. Individuāli ražīgāko spēli pirmajā sezonā viņš aizvadīja 2009. gada 14. novembrī pret Goldensteitas "Warriors", gūstot tajā 55 punktus un pārspējot līdzšinējo rezultativitātes rekordu "Bucks" debitantiem, kas piederēja leģendārajam Karīmam Abduldžabāram. B. Dženingss bija viens no galvenajiem pretendentiem uz 2009.-2010. gada NBA labākā debitanta balvu, ko sezonas beigās tomēr saņēma Tairīks Evanss, taču B. Džeiningss tika iekļauts simboliskajā debitantu izlasē.
2012. gadā "Bucks" sastāvā nokļuva Monta Eliss, līdz ar to izveidojās spēcīgs pamatsastāva aizsargu pāris. Šajā sezonā (tāpat kā B. Dženingsa debijas sezonā) komanda iekļuva izslēgšanas spēlēs, kur izstājās pirmajā kārtā.
2013. gada vasarā B. Dženingss tika aizmainīts uz Detroitas "Pistons" pret Brendonu Naitu, Krisu Midltonu un Vjačeslavu Kravcovu. 2016. gada februārī tika aizmainīts uz Orlando "Magic" kopā ar Ersanu Iljasovu apmaiņā pret Tobiasu Herisu.
2016. gada vasarā kā brīvais aģents pievienojās Ņujorkas "Knicks". 31. decembra zaudējumā pret Hjūstonas "Rockets" B. Dženingss uzstādīja sezonas rezultativitātes rekordu — 32 punkti. Februārī atbrīvots no komandas un drīz pēc tam pievienojās citai NBA komandai Vašingtonas "Wizards".
2017. gada vasarā B. Dženingss pārcēlās uz Ķīnu, kur spēlēja Šaņsji "Brave Dragons", kur nospēlēja līdz decembrim, piedaloties 13 komandas spēlēs. 2018. gada februārī pievienojās NBA komandas Milvoki "Bucks" fārmklubam G Līgā Viskonsinas "Herd", no kuras martā tika uzaicināts spēlēt "Bucks" un pēc diviem 10 dienu kontraktiem noslēdza vairāku gadu līgumu ar NBA komandu aprīlī. Tomēr augustā komanda līgumu pārtrauca, un spēlētājs pārcēlās uz Krieviju, kur pārstāv Sanktpēterburgas "Zenit", kas spēlē VTB līgā. "Zenit" sastāvā 2018. gada oktobrī spēlēja Rīgā pret VEF, tādējādi B. Dženingss ir viens no spēlētājiem ar sasniegumiem bagātāko NBA karjeru, kas spēlējis Latvijā sava Eiropas kluba sastāvā.
2009. gada Raunas novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Raunas novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Raunas novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 2 kandidātu saraksti, kas veidoti no 31 kandidāta. Raunas novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Raunas novadā vēlēšanas notika 2 iecirkņos.
Dienvidu Zivs
Dienvidu Zivs zvaigznājs bija pazīstams jau sengrieķu astronomiem. Spožākā zvaigzne Fomalhauts vārdu guvusi no arābu فم الحوت (fum al-ḥawt) — "vaļa mute".
Cūkas
Cūkas (Sus) ir pārnadžu kārtas (Artiodactyla) viena no cūku dzimtas (Suidae) ģintīm. Cūku ģintī ir 9 mūsdienās dzīvojošas sugas un 3 izmirušas sugas. Cūku ģints sugas ir sastopamas visā Eirāzijā un Ziemeļāfrikā. Latvijā savvaļā ir sastopama viena suga — meža cūka (Sus scrofa). Lopkopībā audzē tās domesticēto formu mājas cūku (Sus scrofa domestica).
Cūkas ir tuvas radinieces pekariem (Tayassuidae) un nīlzirgiem (Hippopotamidae).
Montesuma II
Montesuma II (navatlu: Motēuczōma Xōcoyōtzin) (dzimis 1466. vai 1480. gadā, miris 1520. jūnijā) bija devītais Tenočtitlanas acteku valdnieks (tlatoani), kas valdīja no 1502. gada līdz 1520. gadam.
Autoceļš P24
P24 autoceļš Smiltene—Valka ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Smilteni ar Valku. Autoceļa kopgarums ir 44,3 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valkas un Smiltenes novadus.
Cūkas
Izskats un īpašības
Cūkām ir kompakta ķermeņa uzbūve, liela galva, īsas kājas un rupjš matojums. Deguns ir šņukura formā, tām ir mazas acis un īsa aste, kas var būt sagriezusies gredzenā, mezglā vai arī būt taisna. Katrai pēdai ir 4 pirksti, no kuriem 2 vidējie ir lieli un tiek lietoti iešanai. Cūkas, lai atvēsinātos, nesvīst, tās atvēsinās, lietojot ūdeni vai dubļus. Tās vārtās dubļos arī, lai pasargātu savu ādu pret sauli un parazītiem un mušām. Lielākās cūkas ir meža cūkas (Sus crofa), kas var svērt vairāk kā 300 kg. Cūkām ir ļoti laba dzirde un oža, bet vāja redze.
Amsterdama (nozīmju atdalīšana)
Nosaukums Amsterdama var attiekties uz:
Cūkas
Izskats un īpašības
Vairošanās tropos ir visu gadu, bet mērenā klimata joslā pavasarī. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 8—18 mēnešos. Mātīte meklējas ik pēc 21 dienas, kamēr tiek apaugļota. Parasti piedzimst 6—12 sivēni.
Montesuma II
Montesumas II valdīšanas laiks sakrita ar Spānijas iebrukumu Amerikā. 1519. gadā spāņu konkistadori uzsāka acteku valsts iekarošanu. Ienākot Tenočtitlanā, Montesuma konkistadoru vadoni Ernanu Kortesu uzņēma kā viesi, bet drīz sākās acteku konfrontācija ar spāņiem, kuri valdnieku padarīja par savu gūstekni. 1520. gada jūnijā, kad konkistadori piespieda Montesumu II vērsties pie savas tautas ar aicinājumu pakļauties iekarotājiem, tie nomētāja valdnieku ar akmeņiem un pēc dažām dienām viņš mira no gūtajiem ievainojumiem. Pastāv arī vairākas citas Montesumas nāves versijas.
Kornēlijs Kastorjadis
Kornēlijs Kastorjadis (el; dzimis 1922. g. 11. martā Konstantinopolē, Osmaņu impērijā, miris 1997. gada 26. decembrī Parīzē) bija grieķu filozofs, ekonomists, psihoanalītiķis. Kornēlijs Kastoriadis ir grāmatas L'Institution imaginaire de la société autors un viens no grupas Socialisme ou Barbarie dibinātājiem.
1895. gads
1895. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Māja virs ūdenskrituma
Māja virs ūdenskrituma, arī Folingvotera (en) ir amerikāņu arhitekta Frenka Loida Raita 1935. gadā projektētā māja Pensilvānijas štata dienvidrietumos, 80 km attālumā no Pitsburgas. Māja daļēji tika celta virs Bear Run ūdenskrituma. Mājas celtniecība tika uzsākta 1936. gadā un tā tika celta organiskās arhitektūras stilā. Žurnāls Time īsi pēc mājas uzcelšanas nosauca būvi par Raita visbrīnišķīgāko darbu. Māja virs ūdenskrituma tika iekļauta Smithsonian 28 vietu sarakstā, ko "jāredz pirms nāves". 1966. gadā tas tika nosaukts par nacionālo vēstures pieminekli. 1991. gadā Amerikas arhitektu institūta darbinieki nosauca Māju virs ūdenskrituma par visu laiku labāko amerikāņu arhitektu darbu. Māja tika celta amerikāņu biznesmeņa Edgara Kaufmana ģimenei.
Mihaels Ballaks
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Sasniegumi
Kaiserslautern
Bayern Munich
Chelsea
Individuālie sasniegumi
Bolderājas dzelzceļš
Bolderājas dzelzceļš var būt:
Patriks Jūings
Patriks Aloizijs Jūings (en; dzimis Kingstonā, Jamaikā) ir bijušais jamaikiešu-amerikāņu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā, bija ASV basketbola izlases dalībnieks. Profesionāļa karjeru aizvadījis trijos NBA klubos: Ņujorkas "Knicks", Sietlas "SuperSonics" un Orlando "Magic". ESPN vērtējumā P. Jūings tika atzīts par 16. visu laiku labāko universitāšu basketbolu spēlējušo sportistu. 1985. gada NBA draftā viņu "Knicks" izraudzījās ar kopējo pirmo kārtas numuru. Šī kluba sastāvā aizvadījis lielāko karjeras daļu. ASV izlases sastāvā ir izcīnījis divu Olimpisko spēļu zelta medaļas (1984, 1992).
2008. gadā P. Jūings tika uzņemts basketbola slavas zālē. 1996. gadā viņš tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem.
Maskavija
Maskavija jeb Maskavas Lielkņaziste (ru) bija viduslaiku valsts mūsdienu Krievijas Federācijas ziemeļrietumu daļā, kas ar galvaspilsētu Maskavā pastāvēja no 1319. līdz 1547. gadam. Izveidojusies no nelielās Maskavas kņazistes pēc tam, kad 1319. gadā tās kņazu Zelta Ordas lielhans iecēla par lielkņazu un savu vietvaldi mongoļu iekarotajās Kijevas Krievzemes zemēs. Maskavijas teritorija ievērojami pieauga pēc tam, kad tās kņazi 1480. gadā atbrīvojās no Zelta Ordas hanu pakļautības un savai varai pakļāva kaimiņos esošās Novgorodas (1478), Tveras (1485), Pleskavas (1510), Smoļenskas (1512) un Rjazaņas (1521) kņazistes.
Vēsture
Pirmo reizi Maskava avotos pieminēta 1147. gadā kā robežas cietoksnis starp Rostovas-Suzdaļas (Ростово-Суздальское) un Čerņigovas (Черниговское) kņazistēm. 1247. gadā, kad par Maskavas kņazu kļuva Vladimiras lielkņaza Jaroslava II (Ярослав II) dēls Mihails Horobrits (Михаил Хоробрит), tā jau figurē jau kā atsevišķa kņaziste. 1263. gadā (faktiski 1276) to kā dalienu kņazisti piešķīra valdījumā Daniilam (Даниил) Rjurikovičam, Vladimiras lielkņaza Aleksandra Ņevska dēlam, kurš aizsāka Rurika dinastijas Maskavas atzaru.
1319. gadā Maskavas kņazu Juriju (Юрий (Георгий)) kā uzticamu vasali Zelta Ordas hans Muhameds Uzbek-hans (tat. Солтан Мөхәммәт Үзбәк-хан, Soltan Mөxəmmət Üzbək-xan) iecēla par lielkņazu, tā padarot Maskavu par mongoļiem pakļautās Lielkrievijas politisko centru. 1547. gada 16. janvārī Kremļa Uspenskas katedrālē Maskavijas lielkņazs Ivans IV svinīgi kronējās par valdnieku ar jaunu titulu "Visas Krievijas cars". No 1547. līdz 1721. gadam Maskaviju aizvien biežāk dēvēja par Krievijas caristi.
Lauksaimniecība
Veidojās rajonu specializācija. Plaši izmantoja trīslauku sistēmu un zemes mēslošanu. Labības tirdzniecības pieaugums veicināja zemkopības joslas paplašināšanos uz ziemeļu, Novgorodas piejūras zemju un Pievolgas rēķina. Tika apgūti Pieurāli. Labības tirgū iekļāvās gan klosteri, gan zemes īpašnieki. Kņazi un bajāri sāka paplašināt savus laukus, ja vajadzēja ar varu, arī uz zemnieku kopienu un valsts zemju rēķina (kopienu zemju platība līdz gadsimta beigām samazinājās par 40%). Viskrasāk tas izpaudās Novgorodas un Pleskavas teritorijās. Dienvidos šis process ritēja lēnāk.
Zemniekiem zemes fonda pārdale nozīmēja nodevu mehānisma izmaiņas. Pamatnodevas (klaušas) kungam pieauga līdz ar kungu zemes paplašināšanos. Vecajām normām savas prasības pievienoja arī jaunie zemes īpašnieki — dienesta muižnieki, sīkie un vidējie zemes īpašnieki. Atkarīgo zemnieku slānim pievienojās tie, kuri agrāk maksāja tikai tradicionālo naturālo "obroku", kā arī tikko muižai piesaistītie. To veicināja jauno parādsaistību ieviešana, kad parāda atstrādātājs nokļuva atkarībā. Pastāvēja arī brīvprātīgā atkarība, kad starp feodāli un strādnieku tika slēgts līgums. Bija tādi zemnieki, kuri apstrādāja zemes īpašnieka zemi par produktiem un maksu, kā arī t.s. bobiļi, kuri par tiesībām apstrādāt zemi atdeva pusi ražas. Paralēli atstrādāšanai pastāvēja arī produktu rente. Dienvidos līdz pat gadsimta beigām saglabājās naturālais obroks. Tomēr liela daļa zemnieku vēl dzīvoja uz valsts zemes.
Tirgus
Dzimtmuižu amatniecības (vāji tehniski aprīkota, nost no centriem) īpatsvars tirgū samazinājās. Strauji nodalījās amatniecība no lauksaimniecības. Kaut arī sabiedrībā dominēja noslēgtās feodālās saimniekošanas formas, pieauga pieprasījums pēc brīvā darbaspēka. Piemēram, izveidojās militāro aksesuāru un apbruņojuma brīvais tirgus. Tāpat raksturīgs savam laikam ir Pavlov-Obnorskas klosteris, kur XVI gs. otrajā pusē izmantoja brīvos ādmiņus, audējus un kalējus.
Pilsētas
XVI gs. par pilsētām vēl joprojām sauca cietokšņus ar kremli (citadeli). Taču sāka attīstīties jauna tipa pilsētas, kas veidojās ciematiem pārtopot par pilsētas tipa struktūrām, attīstoties tirgum un ražošanai. Apstākļi, kādos veidojās jaunās pilsētas, savstarpēji atšķīrās. Bieži pilsētas veida amatniecības centri radās upju tirdzniecības ceļu un lielo klosteru tuvumā (kur atradās arī lielās muižu saimniecības). Dažkārt šie amatniecības centri izmantoja klosteru privilēģijas un lielo feodālo īpašumu atvieglojumus. Taču pamatfaktors bija amatniecības un lauksaimniecības produkcijas pieprasījuma pieaugums. Tā Mednas ciemam, kas bija Troicas-Sergijevas klostera saimniecības centrs, pievienojās tirgus ar 29 tirdzniecības vietām. Tas apkalpoja visu apriņķi, bet drīz vien izpletās plašumā un savas saimnieciskās aktivitātes mednieši sāka izvērst arī tālāk.
Piemēram, Novgorodas zemēs daudzas pilsētas sāka veidoties no tirgus vietām. Te koncentrējās tirgotāji un amatnieki, te ietilpa tirdzniecības vietas, noliktavas, pārkrautuves, dzīvojamās sētas. Obligāts šī rjadka priekšnoteikums bija tirgotāju sēta jeb viesnīca. Tā jau bija pārejas tipa apmetne. Iedzīvotāji bija bijušie lielo ciemu zemnieki, tagad amatnieki. To jauno amatniecības profesiju raksturs un daļēja nošķiršanās no lauksaimniecības veicināja jauna iedzīvotāju slāņa — pilsētnieku rašanos. Gadsimta sākumā Novgorodas zemē vien bija 1500 rjadoviču sētu. Privātās pilsētas sāka pārvērsties par lieliem tirdzniecības centriem un no kņazu valdījuma sāka pāriet valsts pilsētu statusā.
Iedzīvotājus sāka dalīt baltajos un melnajos. Melnajos ietilpa vienkāršie pilsētnieki (posadskije), kuri maksāja īpašu nodokli. Baltajos skaitīja bajārus, galminiekus, kalpotājus. Kņazi un bajāri bez savām sētām centās iegūt īpašumā arī krietnus pilsētas teritorijas gabalus, kuru atkarīgie iedzīvotāji deva tiem ievērojamus ienākumus. Savukārt senjors veicināja to saimniecisko aktivitāti, jo tā auga arī viņa ienākumi. Šīs t.s. privātās slobodas ir sastopamas praktiski visās pilsētās līdz pat XVII gs. vidum. Arī centrālā vara centās pēc iespējas lielāku skaitu teritoriju pārveidot par t.s. posadskuju, jo tad tās automātiski pārgāja valsts zemju statusā, dodot kasei tiešus ienākumus un ierobežojot lielo zemes īpašnieku hegemoniju.
Šī laika posma pilsētu un to iedzīvotāju skaitu precīzi nevar noteikt (praktiski katram vēsturniekam ir savi aprēķini), tāpēc varētu minēt, ka Krievijā bija aptuveni 200 pilsētu. Maskavā gadsimta vidū jau bija aptuveni 100 000 iedzīvotāju.
Centralizācijas tendences
15. gadsmta beigās un 16. gadsimta sākumā vēl nevar runāt par kaut cik centralizētu pārvaldi (arī tiesu). Vienota politiskā sistēma veidojās pamazām, izaugot no lielkņaza galma un īpašumu pārvaldes sistēmas, bet ļaujot vēl plašās teritorijās saglabāties agrākajai to vietējās pārvaldes kārtībai. Arī jaunās tendences bieži vien bija tikai modernizētas feodālās attiecības (piemēram, dienesta muižniecība ar tās dienesta zemes īpašumiem).
Lielkņazs Joans III (1462—1505) gan visai sekmīgi (gan ne pārāk humāni) tika galā ar dalienu kņazu opozīciju un seperātisma tendencēm, taču pašu sistēmu netaisījās mainīt — saviem dēliem viņš izveidoja un deva jaunas dalienas (Dmitrovas, Kalugas, Staricas un Ugļičas). Tomēr viņš ielika to pamatu, uz kā balstījās Vasilijs III, veidojot centralizētu valsti — 1497. gadā izdeva pirmo t.s. Lielkņaza Tiesas likumkrājumu ("Lielkņaza Joana Vasiļjeviča Tiesas likumkrājums ", — izstrādājis djaks Vladimirs Gusevs). Tas bija pirmās centrālās varas mēģinājums radīt vienotu pārvaldes sistēmu (tiesa vēl nebija atdalīta no valsts pārvaldes). Šis likumkrājums (tiesāšanas kārtība, tiesību normas) tika izdots zināmā steigā, par ko liecina tā satura nesistemātiskums, atkārtošanās, pretrunas. Tika piesaistīti zemnieki (varēja pamest kungu tikai reizi gadā, 26. oktobrī, nomaksājot maksu par saimniecības lietošanu). No otras puses, ierobežoja verdzības avotus (vairojās nodokļu maksātāju skaits). Unikāli priekš Krievijas ir tas, ka lielkņazs izdeva šos likumus ne tikai kopā ar saviem dēliem (kā bija agrāk), bet arī kopā ar bajāru sapulci — iezīmējās nākamā Krievijas politiskās organizācijas forma.
Tieši Vasilijs III (1505—1533) bija tas, kas patiesi sāka pārveidot valsts uzbūvi. Tieši viņš likvidēja dalienu pusatkarību (Joanam IV atlika vairs likvidēt pēdējo dalienu — Staricu) un uzsāka valsts teritorijas nopietnu paplašināšanu, pretendējot uz kādreizējo Kijevas Krievzemes teritoriju. Valsts apvienošanas gaitā visai mērķtiecīgi īstenota veco zemes īpašnieku šķelšanas politika — daļu no tiem izsūtīja uz citiem valsts apgabaliem, daļu (kuri atbalstīja lielkņazu) uzņēma Maskavas aristokrātijā. Vietējās pārvaldes amatus pildīja no citurienes atsūtīti lielkņaza ļaudis, kurus pēc noteikta laika nomainīja. Līdz ar to nevarēja izveidoties pastāvīga un daudzmaz vienota reģionālā opozīcija.
Vara un pārvalde
1502. gadā beidzās dinastijas iekšējā krīze — cīņa par troni starp Joana III dēlu Vasiliju un mazdēlu Dmitriju (Vasilija nelaiķa brāļa dēlu). Dmitrijs gan bija oficiālais troņmantnieks, taču arī Vasilijam bija pietiekami spēcīga piekritēju komanda, un Dmitrijs tika ieslodzīts cietumā, bet viņa piekritēji kņazs Semjons Rjapolovskis sodīts ar nāvi, bet Ivans un Vasilijs Patrikejevi — ar varu aizsūtīti uz klosteri. 16. gadsimta sākumā vara piederēja lielkņazam un Bajāru domei (skat. Kārtu pārstāvniecība), kas bija augstākais likumdevējs likumdošanas jautājumos un augstākais rīcības orgāns. Lielkņazs bez tās akcepta nevarēja pieņemt svarīgākos valsts tiesu likumdošanas, tiesvedības un ārpolitikas jautājumus. Iekļūšanu domes sastāvā (kā arī vispār augstāko valsts administratīvo un militāro amatu iegūšanu) noteica pretendenta vieta sociālajā hierarhijā. Pirmkārt jau to noteica piederība kādai īpaši dižciltīgai dzimtai, daļēji viņa paša vai tā senču nopelni valsts labā. Lielkņazs iecēla Bajāru domes locekļus uz mūžu. Sēžu laikā pat krēsla attālumu no lielkņaza troņa noteica bajāra izcelsme.
Bajāru domes locekļu skaits bija visai ierobežots, 1533. gadā tajā bija 12 bajāri un 3 apkārtnieki (okoļņičije). Pēc tradīcijas viņi nāca no Rurika dinastijas (Rostovski, Šuiski u.c.) vai Ģedimina dinastijas (Beļski, Goļicini, Hovanski u.c.), tatāru emīra Mamaja pēcnācējiem (Gļinski), vai arī senajām Maskavas bajāru dzimtām (Morozovi, Zaharini-Jurjevi, Voroncovi). Ar laiku šis izcelsmes cenzs, kas sākotnēji nodrošināja izglītotāko aristokrātu dominanti domē, izraisīja pretēju efektu: bajāri vairāk laika pavadīja strīdoties, kura dzimta ir dižciltīgāka un senāka, nekā nodarbojās ar valsts pārvaldes jautājumiem.
Lai ierobežotu aristokrātijas varu, lielkņazi iesaistīja Bajāru domē djakus (domes kancelejas darbiniekus), kuri jau kā Domes djaki kļuva pilntiesīgi domes locekļi. Šajā (zemākajā) pakāpē iekļuva arī lielkņazam uzticamākie galma dienesta muižnieki, kurus tā arī sauca — Domes muižnieki. Tas ļāva lielkņazam palielināt savu ietekmi Domē.
Jauno valsts izpildvaras iestāžu veidošanās avots bija lielkņaza galms ar tā pārvaldnieku un kase ar mantzini vadībā. Galms pārvaldīja lielkņaza zemes īpašumus (domēnu), savukārt valsts kase pildīja arī kancelejas funkcijas. Valsts mantzinis pārzināja finanses un valsts arhīvu. Kopā ar savu vietnieku — zīmoga glabātāju — tie organizēja un kontrolēja valsts dienesta struktūras. Svarīgākie galma amati: staļļmeistars, dzērienu padevējs, arsenāla pārzinis u.c. Šos galma titulus parasti saņēma veco Maskavas bajāru dzimtu (izsenis saistītu ar lielkņaza galmu) pārstāvji. To ienākuma avots bija nodevas, kuras tie ievāca no īpaši piešķirtām teritorijām. Valsts iestāžu ikdienas darbu kontrolēja un vadīja kases djaku aparāts, ko pamatā komplektēja no galma muižniekiem. Jau gadsimta sākumā bija īpaši djaki, kuri vadīja konkrētas pārvaldes nozares. Piemēram, sakarā ar pasta un pārvadājumu dienesta paplašināšanos, bija īpaši pasta djaki. Arī Bajāru domē tika izveidotas nozaru komisijas (piemēram, sūtniecību komisijas, "bajāri, kam laupītāju lietas uzticētas" utt.).
Lēnām tika reformēta arī vietējo pašvaldību sistēma. Lielkņazi centās ierobežot aristokrātijas tiesības neierobežoti ievākt nodevas no sev piešķirtajām teritorijām (tas ļoti bieži ļāva uzplaukt nekontrolētai patvaļai, izspiešanai un ļaunprātībām), jo tas samazināja ienākumus lielkņaza kasē. Labākās (ienesīgākās) teritorijas bija aristokrātijas rīcībā, un tā, protams, īpaši nevēlējās dalīties savos ienākumos ar valsti. Tāpēc jau no 15. gadsimta beigām zemes īpašniekiem, pilsētniekiem un valsts zemniekiem bieži izsniedza vietvalžiem un apriņkiem par labu nodevas reglamentējošus patentus. Arī vietvalžu amata (dienesta) laiks bija saīsināts līdz pat 1 gadam. Vietvalžu varas ierobežošana saistīta ar dienesta muižniecības ietekmes pieaugumu un tālāku valsts struktūras centralizāciju. Tika ieviests pilsētu pārvaldnieku amats, kā rokās bija administratīvā un finansiālā vara pilsētā un tās apkaimē. Pilsētu pārvaldnieki organizēja nocietinājumu būvi, aizsardzības materiālo nodrošinājumu, ievāca no iedzīvotājiem daļu nodevu (pasta uzturēšanai u.c.). Arī tas krietni ierobežoja lielo feodāļu varu provincē, un veicināja centrālās varas ietekmes palielināšanos. Maskavijā jau 16 gs., lai uzsvērtu valdnieka autoritāti, sāka lietot jēdzienu самодержавец (patvaldnieks), taču paralēli valdnieka varas pieaugumam, pieauga un attīstījās kārtu pārstāvniecības instituti ¬ Bajāru dome un Zemes sapulce. Nākamais solis bija Joana IV pieņemtais Krievijas cara tituls (līdz tam par cariem krievi sauca Zelta Ordas hanus) ar to Maskavija pieteica savas pretenzijas uz Bizantijas politiskās lomas un kādreizējās Kijevas Krievzemes teritoriju mantojumu (uz kuru pretendēja arī Lietuva) kā arī norādīja citām Eiropas valstīm, ka Maskavas lielkņaziste ir lielvalsts. Bez tam šis tituls nodalīja valdnieku no citiem krievu aristokrātijas pārstāvjiem, kuriem bija tiesības saukties par lielkņaziem (Suzdaļas, Tveras, Jaroslavļas u.c. kņazi). Joans IV, turpinot Vasilija III iecerētās reformas, sāka aktīvi veidot jaunus visas valsts mēroga pārvaldes orgānus. 1549. gadā tika izveidota Cara padome, kurā tika izstrādāti svarīgākie reformu virzieni, kurus tūdaļ akceptēja Zemes sapulce. 1550. gadā tika pieņemts pirmais likumu krājums, kurā tika fiksēta valsts politiskā sistēma (pēc tā augstākā tiesu vara nonāca cara kompetencē). 1551. gadā tika pieņemti Baznīcas likumi, kas atzina cara tiesības iejaukties baznīcas lietās. Paralēli attīstījās prikazi (izpildvaras struktūras) un regulārais karaspēks (strēļi).
Karaspēks
XV gs. beigās un XVI gs. sākumā ritēja diezgan krasas izmaiņas militārajā jomā. Pamatspēks gan vēl joprojām bija ar zobeniem un lokiem bruņotā muižnieku kavalērija, taču sāk intensīvi ieviest arī šaujamieročus, kuru lietošana prasīja apmācītus kājniekus (kurus komplektēja no t.s. pilsētniekiem). No šīm vienībām vēlāk radās valsts regulārais karaspēks. Vasilijs III ieviesa rietumu parauga algotņu (vācu) pulkus. Strauji pieauga artilērijas loma — pirmo reizi artilēriju pielietoja jau 1382. gadā, aizstāvot Maskavu no hana Tohtamiša karaspēka, taču tagad to izmantoja daudz plašāk. Lielgabalu izgatavošana bija jau tik plaša, ka tos sāka eksportēt (piemēram, 100 lielgabalus pārdeva Persijai). Aizvien lielāku lomu ieguva kājnieku karaspēks, kurus komplektēja no zemniekiem un t.s. puspilsētniekiem. Militārā spēka avangards dienvidu stepēs bija kazaki, kas kalpoja kā drošības garants pret pēkšņu uzbrukumu no stepes.
Štīrija
Štīrija (de) ir Austrijas federālā zeme valsts dienvidaustrumos. Pēc teritorijas otrā lielākā Austrijas zeme (pēc Lejasaustrijas). Robežojas dienvidos ar Slovēniju, dienvidrietumos — Karintiju, rietumos — Zalcburgu, ziemeļrietumos — ar Augšaustriju, ziemeļos — ar Lejasaustriju, bet austrumos — Burgenlandi. Vēsturiskās Štīrijas dienvidu daļa mūsdienās atrodas Slovēnijā kā Štajerskas novads.
Latvijas futbola izlase
Latvijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Latvijas Republiku tādās starptautiskās futbola sacensībās kā Eiropas čempionāts futbolā un FIFA Pasaules kauss. Latvijas futbola izlasi pārvalda Latvijas Futbola federācija. Lielākais Latvijas futbola izlases panākums bija piedalīšanās 2004. gada Eiropas čempionātā. Savas mājas spēles izlase aizvada Daugavas stadionā, Rīgā, lai gan dažas spēles notiek arī Skonto stadionā.
Pirmskara Latvijas futbola izlase (1922—1940)
1920. gadā tika nodibināta Latvijas Futbola Federācija, līdz ar to izveidojās arī Latvijas futbola izlase. Pirmo spēli Latvijas futbola izlase aizvadīja pret Igauniju, spēlējot neizšķirti 1:1. Pirmos vārtus Latvijas futbola izlases vēsturē guva uzbrucējs Edvīns Bārda. 1924. gadā izlase piedalījās olimpiskajās spēlēs Parīzē, vienīgajā spēlē ar 0:7 piekāpjoties Francijas izlasei. Pirmo uzvaru Latvijas izlase izcīnīja pret Igauniju - 2:0. 1928. gadā pirmoreiz risinājās Baltijas kausa izcīņa, kurā uzvarēja Latvija, pieveicot Lietuvas un Igaunijas izlases. 1920. gadu izcilākie Latvijas izlases futbolisti bija vārtsargs Arvīds Jurgens, brāļi Edvīns, Arvīds un Rūdolfs Bārdas, Voldemārs Grāvelis, Arnolds Tauriņš un Alberts Šeibelis.