cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kliments Vorošilovs
Biogrāfija
Vorošilova vārdā bija nosauktas vairākas PSRS pilsētas — Vorošilovgrada (no 1935. gada (t.i., vēl dzīvam esot) līdz 1958. gadam un no 1969. līdz 1990. gadam) — tagad Luhanska, Ukrainā; Vorošilovska (no 1935. gada līdz 1943. gadam) — tagad Stavropole, Krievijā; Vorošilova (no 1935. gada līdz 1957. gadam) — tagad Usurijska, Krievijā.
Vorošilova vārdā tika nosaukti Otrā pasaules kara laika padomju tanki KV.
QA
QA var būt:
The Velvet Underground (albums)
The Velvet Underground ir trešais amerikāņu rokgrupas The Velvet Underground studijas albums.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstījis Lū Rīds.
Vilce
Vilce ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Vilces pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta ziemeļos Vilces upes krastā pie autoceļa P103 36 km no novada domes Jelgavā un 79 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Vilces muižas (Groß-Wilzen) centru. Izaugusi pēckara gados kā padomju saimniecības «Vilce» ciemats. Vilcē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, pasts, doktorāts, veikali. Vilces muižas apbūve ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Ciema rietumiem piekļaujas Vilces dabas parka teritorija ar Vilces pilskalnu.
Vēsture
Vilces senvēsture sniedzas līdz vidējam dzelzs laikmeta (5.—9. gadsimtam), kad Vilces upes stāvajā krastā pie nelielās Rukūzes upītes ietekas izveidojās seno zemgaļu nocietināta dzīves vieta — Vilces pilskalns. Vilces pagasta teritorija senos laikos piederēja pie Zemgales Silenes novada. Silene pirmo reizi minēta Zemgales dalīšanas līgumā 1254. gadā.
Vilces vārds pirmo reizi minēts 1426. gadā. Vietas nosaukums saistās ar Vilces upi, kura tek cauri Vilces pagasta teritorijai. 1462. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs zemi starp Vilces, Svētes un Platones upēm izlēņoja Klausam fon Mēdemam.
1590. gadā tika uzcelta nocietinātā Vilces mūra muiža, tautā iesaukta par Mūrmuižu. Ap 1750.—1760. gadu Kristofera Dītriha Georga fon Mēdema laikā tika uzcelta Vilces muižas kungu māja, uz ko norāda saglabājies barokālais ēkas portāls ar Mēdemu un grāfu Keizerlingu alianses ģerboni frontonā. 1822. gadā Vilces pagasts izveidojās kā administratīva vienība. 1893. gadā četri muižu pagasti — Vilce, Blankenfelde, Mūrmuiža un Lielplatone tika apvienoti Vilces pagastā. Pēdējais Vilces muižas īpašnieks bija Francs fon Hāns. Pēc 1920. gada zemes reformas muižas kungu mājā ierīkoja Vilces pamatskolu.
1935. gadā Vilces pagasta platība bija 8670 ha. 1945. gadā pagastā izveidoja Vilces un Ausmas ciemu. 1951. gadā Vilces ciemam pievienoja daļu Berķenes ciema, bet 1956. gadā — daļu Ausmas un Augstkalnes ciema. 1963. gadā Vilces ciemu pievieno Ausmas ciemam. 1974. un 1977. gadā Ausmas ciemam pievieno daļu Zaļenieku ciema. 1989. gadā Ausmas ciemu pārdēvēja par Vilces ciemu. 1990. gadā atjaunoja par Vilces pagastu.
Adminstratīvi teritoriālās pārkārtošanas laikā Vilces pagastā tika iekļautas daļas no Augstkalnes, Lielplatones un Zaļeniekiem.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Vietvārda cilme
Vārds VILCE nozīmē – vilcēja, tas ir straume, kas novelk mitrumu no tīrumiem.
Guandžou
Guandžou (zh,, yue), zināma arī kā Kantona, ir subprovinciālas nozīmes pilsēta Ķīnas dienvidos. Guandžou ir viens no lielākajiem reģionālajiem saimniecības centriem, kā arī nozīmīga ostas pilsēta. 2016. gadā iedzīvotāju skaits pilsētā pārsniedza 14 miljonus. Pilsēta atrodas Sjidzjanas upes krastos un ir Guandunas provinces administratīvais centrs. Pilsētā ir starptautiskā lidosta, savukārt ostā kravas apgrozījums pārsniedz 15 miljonus tonnu gadā, kas to padara par vienu no lielākajām ostām pasaulē.
Administratīvais iedalījums
Guandžou administratīvi sīkāk dalās 11 pilsētas apgabalos.
KZ
KZ var būt:
Jēkabpils
Jēkabpils ir viena no desmit Latvijas valstspilsētām, ietilpst Jēkabpils novadā un ir tā administratīvais centrs. Pilsēta izvietojusies Daugavas abos krastos gan Sēlijā, gan Latgalē. Pieder Zemgales plānošanas reģionam. Jēkabpilī dzīvo 21 418 (2022. gada dati) iedzīvotāji. Jēkabpils ir nozīmīgs satiksmes mezgls: autoceļu un dzelzceļu krustpunkts.
Kā apdzīvota vieta izveidojusies līdzās Daugavas labajā krastā 1237. gadā uzceltajai Krustpils pilij. Savukārt apbūve Daugavas kreisajā pusē attīstījusies, pateicoties plostnieku un strūdzinieku darbībai. 1670. gadā hercogs Jēkabs šai apmetnei piešķīra pilsētas tiesības un nosaukumu Jēkabmiests (de).
Jēkabpilī atrodas viens no Strūves ģeodēziskā loka punktiem, kas 2005. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Par pilsētas simboliem tiek uzskatīta arī Krustpils pils un Jēkabpils Svētā Gara klosteris, kas attēloti Jēkabpils pilsētas logotipā. Kopš 2013. gada novembra Jēkabpils pilsēta ir Rīgas Zoodārzā mītošo lūšu aizbildne.
Ģeogrāfija
Jēkabpils pilsēta administratīvajās robežās iekļauj 25,53 km2 lielu teritoriju. Tā atrodas 136 km attālumā no Rīgas, 101 km attālumā no Rēzeknes, 89 km attālumā no Daugavpils un 49 km attālumā no Lietuvas robežas. Jēkabpils robežojas ar Krustpils un Variešu pagastu ziemeļos, Kūku pagastu austrumos, Ābeļu pagastu dienvidos un Salas pagastu rietumos.
Jēkabpili aptuveni 2 vienādās daļās — Krustpilī un Jēkabpilī — sadala Daugava. Daugavas ieleja Jēkabpilī ir plaša — platums sasniedz 4 km, un katrā tās krastā ir nedaudz atšķirīga ģeomorfoloģiskā uzbūve un reljefs. Upe un tās ieleja veido izteiksmīgāko pilsētas reljefa daļu. Pilsētas teritorijā Daugavai ir 3 salas, tostarp Daugavsala un Krustpils (Ādamsona) saliņa, ko no labā krasta atdala tās sānteka — Mazā Daugava. Daugavai ir 3 nelielas pietekas Jēkabpilī — Lagzde, Donaviņa un Pelīte. Augšpus Jēkabpils atrodas Ābeļu salas, bet lejpus Jēkabpils atrodas 3. lielākā upes sala Latvijā — Sakas sala, ko no kreisā krasta atdala Saka. Daugavas krastos un gultnē daudzviet atsedzas dolomīti, kas veido krāces. Pie Zvanītājiem Daugava plūst pār Pilāta krāci, bet starp Daugavsalu un Sakas salu atrodas Baltā krāce, Daugavas spēcīgākā krāce Latvijā, ko veido dolomīta slieksnis, kas visā upes platumā rada ar vairākām mēlēm atdalītu, veltņveidīgu un stāvviļņu joslu, kam seko straujteka ar haotiskiem viļņiem.
Lielā spēle
Lielā spēle (en, ru) vai Ēnu turnīri (ru) bija Britu impērijas un Krievijas Impērijas sāncensība par ietekmi Centrālāzijā. Parasti šo terminu attiecina uz laika posmu no 1813. gada, kad noslēdza Krievu-persiešu miera līgumu, līdz 1907. gadam, kad noslēdza Angļu-krievu līgumu par abpusējo interešu atzīšanu Centrālāzijā. Par termina Lielā spēle autoru uzskata Britu Austrumindijas kompānijas izlūkošanas virsnieku Arturu Konoliju, bet plašākā apritē to ieviesa britu rakstnieks Radjards Kiplings ar savu romānu "Kims" (1901).
Jēkabpils
Ģeogrāfija
Ezeru Jēkabpilī nav, taču pilsētā atrodas divas mākslīgas ūdenstilpes: Pils dzirnezers un Radžu ūdenskrātuve, kā arī vairāki dīķi, kas iezīmē seno Daugavas gultni upes kreisajā krastā. Madonas — Trepes vaļņa rietumu nogāzē atrodas vairāki ezeri, t.sk. Gardaunis un Baļotes ezers, kā arī Laukezera dabas parks, kas atrodas deviņu kilometru attālumā no pilsētas un kura teritorijā iekļauti Baltiņu, Ildzenieku un par vienu no Latvijas tīrākajiem ezeriem uzskatītais Laukezers.
Kantona
Kantona var būt:
Jēkabpils
Ģeogrāfija
Daugavas kreisajā krastā pilsēta izvietota Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, kur pamatiežus sedz 10 – 30 m bieza kvartāra nogulumu sega, ko pārsvarā veido limnoglaciālajiem nogulumiem pārklāti morēnas nogulumi. Pamatieži ir augšdevona Pļaviņu un Daugavas svītas dolomīti. Teritorijas dienvidu daļā, it īpaši Radžu ūdenskrātuves apkārtnē, iespējama karsta kriteņu veidošanās.
Lielā spēle
Iemesli un mērķi
19. gadsimta sākumā Britu Indiju no Krievijas Impērijas atdalīja aptuveni 3000 km. Liela daļa no šīm tuksnešainajām teritorijām vēl nebija kartētas un eiropiešiem bija diezgan svešas. Pamazām Krievijas teritorijas paplašināšanās mūsdienu Kazahstānā sāka sadurties ar britu interesēm to okupētajā Indijas subkontinentā. Starp abām impērijām sākās smalka un viltīga pētījumu, spiegošanas un diplomātijas caurvīta spēle par ietekmi Vidusāzijā. Šis aukstais karš vienmēr bija draudīgs, taču tas nekad neizvērsās tiešā karadarbībā starp abām iesaistītajām pusēm. Par konflikta galveno centru izvērsās Afganistāna, mazākā mērā arī Persija un Tibeta.
Jēkabpils
Vēsture
Mūsdienu Jēkabpils izveidojusies tikai 1962. gadā pēc jauna tilta pār Daugavu izbūves, apvienojot Krustpili Daugavas labajā krastā un Jēkabpili kreisajā krastā.
Lielā spēle
Iemesli un mērķi
1801. gadā Krievijas Impērijas ķeizars Pāvils I atbalstīja Napoleona ideju par kopīgu krievu-franču karagājienu uz Britu Indiju. 1801. gada janvārī viņš uz Indiju nosūtīja ap 20 000 kazaku, kuri sasniedza Arāla jūru, bet tad tos atsauca sakarā ar Pāvila I nāvi. Neskatoties uz to, šis karagājiens radīja nopietnu satraukumu Londonā un pastiprināja bažas par iespējamu karu starp Lielbritāniju un Krieviju.
Jēkabpils
Vēsture
Krustpils ir Jēkabpils senākā daļa, kas rakstos pirmoreiz minēta jau 1237. gadā, kad Rīgas bīskaps netālu no Asotes uzcēla pili (Kreutzburg). Jau tās nosaukums norāda, ka tā atradusies svarīgu ceļu krustpunktā. Vēlākos laikos Daugavas kreisajā krastā, ierodoties lielam skaitam Otrā Ziemeļu kara bēgļu un krievu vecticībnieku, izveidojusies apdzīvota vieta, kurai 1670. gada 12. februārī, piešķirot Magdeburgas tiesības, dots Jēkabmiesta (Jakobstadt) vārds.
Garām Jēkabpilij veda hercogistes pasta ceļš — no Jelgavas caur Fridrihštadti (tag. Jaunjelgava) uz Dignāju, Ilūksti un Grīvu. Salas krogā kurjeri mainīja zirgus un varēja atpūsties. 1764. gadā tika ierīkota pastāvīga pārceltuve uz Krustpili.
Polijas dalīšanas laikā 1772. gadā Inflantijas vaivadijai piederošo Krustpili, bet 1795. gadā Kurzemes un Zemgales hercogistei piederošo Jēkabpili inkorporēja Krievijas Impērijā.
1861. gadā atklāja Rīgas-Daugavpils dzelzceļu, tāpēc preču pārvadājumi pa Daugavu strauji samazinājās. 20. gadsimta sākumā Jēkabpilī darbojās banka, apdrošināšanas biedrība, 4 mūzikas instrumentu fabrikas, sērkociņu fabrika, tvaika dzirnavas un vērptuve, alus darītava, tipogrāfija u. c. rūpnieciskie uzņēmumi. Pirmā pasaules kara laikā Jēkabpils vairākus gadus atradās piefrontes zonā un tika sagrauta liela daļa no pilsētas apbūves.
Lielā spēle
Iemesli un mērķi
Saskaņā ar Tilzītes miera līgumu (1807. gadā) starp Aleksandru I un Napoleonu, Eiropa tika sadalīta franču un krievu interešu sfērās, iekļaujot Krieviju pret britiem vērstajā Napoleona kontinentālajā sistēmā. Tas britiem deva iemeslu aizdomām par krievu iespējamajām interesēm Osmaņu impērijā un Kaukāzā, kā arī Persijā un pārējā Vidusāzijā.
Notikumu attīstība
Jau no 17. gadsimta sākuma briti virzījās arvien dziļāk Indijā, sakaudami vai piekukuļodami vietējos valdniekus. Šo iekarojumu dzinējspēks bija privātiem akcionāriem piederošais tirdzniecības uzņēmums Britu Austrumindijas kompānija. Britu valdības apstiprinājums bija nepieciešams kompānijas ģenerālgubernatora iecelšanai un viņa lēmumu īstenošanai. Apmaiņā pret to valdība kompāniju atbalstīja ar britu karaspēku un floti ik reizi, kad tā nonāca grūtībās vai bija iekārojusi ko tādu, kā iegūšanai bija par vāju. Līdz 1832. gadam dažiem tūkstošiem britu bija izdevies iegūt varu pār gandrīz 100 miljonu cilvēku apdzīvotu teritoriju. Nostiprinājuši Indiju kā dārgakmeni britu kronī un Britu impērijas labklājības avotu, briti sāka raizēties par Krievijas Impērijas izplešanos Indijas virzienā.
Jēkabpils
Vēsture
1919. gadā Jēkabpils kļuva par Jaunjelgavas apriņķa administratīvo centru, pilsētā bija pārtikas un būvmateriālu rūpniecības uzņēmumi. 1932. gadā tika uzcelta Jēkabpils cukurfabrika, bet 1936. gadā tika uzcelts Jēkabpils Aizsargu nams un tilts pār Daugavu, kas tika uzspridzināts Otrā pasaules kara laikā. 1962. gadā Jēkabpils un Krustpils tika administratīvi apvienotas.
Piederība vēsturiskajām zemēm
Kaut arī Krustpils atrodas Daugavas labajā krastā un vēsturiski tā līdz ar pārējo Latgali ir atradusies Vitebskas guberņas sastāvā, Krustpils iemītnieki 19. gadsimtā sevi uzskatīja par piederīgākiem Vidzemei. Tā 1856. gada 16. augustā un atkārtoti 1857. gada oktobrī Krustpils muižas īpašnieks Nikolajs Korfs adresēja lūgumu Vidzemes guberņas vadībai ar prasību muižas zemes kopā ar tās iedzīvotājiem (6337 vīrieši un 6757 sievietes) pievienot Vidzemes guberņai. 1857. gada decembrī sekoja atteikums, kas pamatots ar ievērojamo ebreju skaitu Krustpils muižā.
Šai pašidentifikācijai par pamatu bija konfesionālā piederība – vietējie iedzīvotāji, tāpat kā Vidzemē un Kurzemē, bija pamatā luterāņi, kamēr citviet Latgalē dominēja Romas katoļi. Mazāk būtiskas, taču vērā ņemamas atšķirības ir arī izloksne (Krustpilieši runāja augšzemnieku dialekta sēliskajās nedziļajās izloksnēs, bet citviet Latgalē – nesēliskajās jeb latgaliskajās izloksnēs), augstāks ekonomiskās attīstības un izglītības līmenis, ko veicināja Kurzemes un Vidzemes guberņu tuvums un apstāklis, ka Krustpilī 40 gadus ātrāk nekā vidēji Latgalē veidojās pirmās izglītības iestādes.
KAZ
KAZ var būt:
Jēkabpils
Demogrāfija
Jēkabpils ir pēc iedzīvotāju skaita mazākā valstspilsēta Latvijā. Iedzīvotāju skaits Jēkabpilī samazinās gan negatīva dabiskā pieauguma, gan migrācijas rezultātā. Demogrāfiskā slodze Jēkabpilī 2014. gada sākumā bija 580, kas ir zemākais rādītājs valstspilsētu vidū, lai gan vērojams neliels pieaugums salīdzinājumā ar 2012. un 2013. gadu, kad Jēkabpilī uz katriem 1000 iedzīvotājiem darbspējas vecumā bija attiecīgi 557 un 563 iedzīvotāji līdz un pēc darbspējas vecuma. Tai skaitā bērnu skaits uz 1000 darbspējas vecuma iedzīvotājiem ir viens no augstākajiem — 229, kamēr iedzīvotāju skaits pēc darbspējas vecuma uz 1000 darbspējas vecuma iedzīvotājiem — viens no zemākajiem — 311.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Centrālajā statistikas pārvaldē pieejamā informācija liecināja, ka 2014. gadā Jēkabpilī dzīvoja 23 269 iedzīvotāji, savukārt pēc Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes ziņām pilsētā bija  iedzīvotāji.
Etniskais sastāvs
Kad hercogs Jēkabs 1670. gadā slāvu izcelsmes Otrā Ziemeļu kara bēgļu brīvciemam − Jēkabmiestam − piešķīra Magdeburgas tiesības, ar mērķi veicināt tirdzniecību pa Daugavas ūdensceļu, pilsētā bija liegts apmesties latviešiem, vācbaltiešiem un ebrejiem. Kaut arī jau 1766. gadā pilsētā atļāva ieceļot vācbaltiešiem, etniskais sastāvs krasi izmainījās tikai 19. gadsimtā, jo ebrejiem un latviešiem no apkārtējiem pagastiem un Latgales atļāva apmesties tikai 1796. gadā.
Līdzīgi citām Kurzemes un Latgales pilsētām līdz Otrajam pasaules karam būtisku iedzīvotāju daļu veidoja ebreji. 1935. gadā ebreju kopiena sastāvēja no 793 cilvēkiem Jēkabpilī un 1043 cilvēkiem Krustpilī, veidojot attiecīgi 13,6% un 28,5% pilsētu iedzīvotāju. Turpretim vācbaltiešu izceļošana no Baltijas valstīm neatstāja paliekošu iespaidu uz Jēkabpili, jo 1935. gadā to īpatsvars veidoja nepilnu procentu no abu pilsētu kopējā iedzīvotāju skaita.
Latvijas padomju okupācijas periodā masveida imigrācijas rezultātā krievu, baltkrievu un ukraiņu īpatsvars Jēkabpilī un Krustpilī pieauga no 11,9% 1935. gadā līdz 45,5% 1989. gadā. Tajā pašā laikā latviešu īpatsvars saruka no 64,0% līdz 48,4%.
Kopš neatkarības atjaunošanas latviešu īpatsvars ir atsācis pieaugt lielāko mazākumtautību straujākas izceļošanas, augstākas mirstības un zemākas dzimstības dēļ.
Bodegons
Bodegons ir Renesanses perioda tēlotājas mākslas žanrs, kurā raksturīgi virtuves skatu, traktieru ainu attēlojumi, īpaši raksturīgs 17. gadsimta Spānijas mākslā.
Jēkabpils
Jēkabpils skolu vēsture
Senākā skola Jēkabpilī tika izveidota jau ap 1715. gadu, kad Kurzemes muižnieks un Ludzas stārasts Jans Dominiks Borhs ziedoja līdzekļus citstarp arī draudzes skolas izveidei pie baziliāņu klostera mūku paspārnē esošās uniātu baznīcas. Jēkabmiesta apriņķa skola tika atvērta 1805. gadā, taču tajā mācīties drīkstēja tikai zēni, savukārt 1834. gadā tika dibināta arī skola meitenēm. 1861. gadā tika dibināta atsevišķa pamatskola ebrejiem. Tad 1869. gadā Jēkabpilī tika izveidota vienīgā iekšzemes jūrskola Latvijā, kas savu darbību nespēja attaisnot, jo jēkabpiliešiem nebija jūrā iešanas tradīciju, un 1880. gadā jūrskola tika slēgta audzēkņu trūkuma dēļ.
Kad 1904. gadā Jēkabpilī ieradās Ludis Bērziņš, viņa vadībā tika dibināta Jēkabpils pilsētas tirdzniecības skola. Savā 11 gadus īsajā pastāvēšanas laikā tajā skolojās vairāki ievērojami cilvēki, t.sk. mediķis Pauls Stradiņš, rakstnieks Aleksandrs Grīns, gleznotājs Uga Skulme u.c. Tad 1906. gadā tika dibināta tirdzniecības skola sievietēm, kuras darbību 1912. gadā pārņēma Less kundzes Jēkabmiesta sieviešu ģimnāzija.
Pirmais pasaules karš pilnībā pārtrauca visu Jēkabpils skolu darbību, jo frontes līnija no 1915. gada septembra līdz 1918. gada martam atradās tiešā pilsētas tuvumā, un visas skolas tika evakuētas. Kā vienīgais izņēmums minama ebreju pamatskola, kas ar pārtraukumu turpināja darboties līdz 1940. gadam.
Bodegons
Bodegons ir saistīts ar kluso dabu un sadzīves žanru, tā motīvi bieži ir miris dzīvnieks pirms nodīrāšanas, negatavi augļi un dārzeņi. Fons parasti ir vēss, nereti attēlojot ģeometrisku bloku sienas, kas rada it kā sirreālistiskas sajūtas. Spāņu un holandiešu klusajās dabās bieži bija arī Vanitas žanra klātbūtne.
Jēkabpils
Jēkabpils skolu vēsture
1940. gadā Jēkabpils Valsts ģimnāzijā skolotāja Osvalds Pūpola vadībā izveidojās jauniešu nacionālās pretošanās kustība “Viesturieši”, kas darbojās līdz 1941. gada 19. martam. Okupācijas laikā nolūkā padarīt izglītību pieejamu tiem, kam tas nebija iespējams kara laikā un darba dēļ nevar atļauties mācīties pa dienu, 1946. gadā tika atvērta Jēkabpils vakara vidusskola. Turpretim abas latviešu pamatskolas tika likvidētas. Piemēram, "Krasta skola" 1950. gadā tika pievienota Jēkabpils 1. vidusskolai (agrākajai ģimnāzijai). 1951. gada 24. novembrī tajā tika atklāta vēl viena pretpadomju grupa. 1962. gadā Jēkabpils 2. vidusskolas (agrākās krievu pamatskolas) vajadzībām tika uzcelta jauna ēka Jaunajā ielā 44, kur tā atrodas joprojām.
Krustpils skolu vēsture
Lai veicinātu zemnieku lasītprasmi, ko 19. gadsimta 30.—40. gados prata vien astotā daļa iedzīvotāju, 1828. gadā mācītājs Alberts Tīlings Krustpils luterāņu draudzē dibināja Bībeles biedrību. Uz šī veidojuma pamata 1836. gadā atklāja pirmo draudzes skolu, kurā mācījās 20 audzēkņi. Pēc dzimtzemnieku brīvlaišanas 1868. gadā tika atklāta Krustpils lielā tautas skola, bet 1904. gadā līdz ar Zīlānu stacijas darbības uzsākšanu tika izveidota arī Zīlānu dzelzceļa skola (vēlāk — pamatskola). Abas skolas atradās ārpus Krustpils miesta tālaika robežām.
Lielā spēle
Cīņa par ietekmi Persijā
Pēc Napoleona sakāves krievi atsāka konfliktu ar Osmaņu impēriju. Krievija sagrāba Kaukāzu un 1825. gadā iespiedās kazahu stepē starp Kaspijas un Arāla jūru. 1828. gadā Krievija atvairīja Persijas uzbrukumu un pievienoja Armēniju, bet nākamajā gadā izšķirīgā kaujā sakāva turkus, karu ātri izbeidzot tikai tādēļ, lai Lielbritānija neaizpildītu varas vakuumu Tuvajos Austrumos. Lai apturētu krievu izplešanos vēl dziļāk Vidusāzijā, briti sāka reorganizēt un modernizēt atpalikušo Persijas armiju. Persijai pamazām atgūstot spēkus, notika virkne krievu-persiešu diplomātisko krīžu. Viena šāda krīze radās 1829. gadā, kad saniknots pūlis Persijas jaunajā galvaspilsētā Teherānā nogalināja Krievijas vēstnieku dramaturgu Aleksandru Gribojedovu un viņa kazaku gvardi. Šahs Muhammeds steigšus centās glābt attiecības ar Sanktpēterburgu, nosūtīdams turp savu mazdēlu, kas, atlīdzinot nodarīto, piedāvāja mesties uz sava zobena. Attiecības starp Krieviju un Persiju kļuva ciešākas, tā praktiski kļuva par Krievijas protektorātu un Lielās spēles fokuss pamazām pārcēlās uz austrumiem — uz Afganistānu.
Bodegons
Žanra rašanās
Bodegons kā tēlotājas mākslas žanrs sāka veidoties baroka periodā, taču populāri šī žanra darbi kļuva 17. gadsimta otrajā kvartālā Spānijā, kuras viens no pazīstamākajiem šī žanra pārstāvjiem bija gleznotājs Djego Velaskess, kura daiļradē bodegons bija mīļākais žanrs Seviļas periodā. Viens no viņa zināmākajiem šī žanra darbiem ir "Vecā sieva, kas cep olas". Vēlākos gados bodegons bija zināms arī Beļģijā un Holandē. Atšķirībā no baroka laika darbiem, kuri bija asi, tāpēc kontrastēja ar Beļģijā radītajiem darbiem, kam bija dekoratīvāks regulējums.
Zināmākie šī žanra mākslinieki
Spānijas baroka laika gleznotājs Huans Sančess Kotans, kura bodegona darbi bija stilā stingri ieturēti, salīdzinot ar Holandes un Itālijas mākslinieku darbiem. Viņš radīja klusās dabas ar augļiem un dārzeņiem bez cilvēku klātbūtnes tādā manierē it kā objekti atrastos līdzās, bet tajā pašā laikā izolēti. Huans van der Hamens Leons ir novērtēts kā 17. gadsimta izcilākais Spānijas kluso dabu gleznotājs. Viņa stils bija daudzpusīgs, attēlojot objektus dažādos līmeņos, kā arī attēlojot darbos greznus stikla traukus, ar ko viņa darbi atšķiras no citiem. No Huana van der Hamena Leona ietekmējušies tādi mākslinieki kā Fransisko un Huans de Subarana, Antonio Ponse un Huans Arteljano, kuri arī pievērsās bodegonam. Cits izcils bodegonu mākslinieks bija Luiss Edžidio Melendezs, kurš spēja radīt spēcīgus attēlojumus no vienkāršiem virtuves punktiem.
Lielā spēle
Cīņa par ietekmi Afganistānā
Krievijas forti un bāzes tika celtas arvien dziļāk Centrālāzijā un briti apzinājās, ka nespēs apturēt krievu invāziju pāri agrākajai Kazahu hanistei uz Amudarju. Tomēr kā aizsargvalnis pret krievu iespējamajām iecerēm Indijā varēja kalpot kalnainās Afganistānas teritorijas, kas līdz šim nevienu neinteresēja, bet tagad ne briti, ne krievi nevēlējās, lai tās nonāk pretinieka rokās.
1808. gadā Afganistānā ieradās britu delegācija ierēdņa Montstjuarta Elfinstona vadībā, kas centās nodibināt diplomātiskos sakarus ar afgāņiem un iegūt vairāk informācijas par cilšu savstarpējām attiecībām. Briti novēroja, ka Afganistānas ciltis ir sašķeltas un nemitīgi karo savā starpā. Tādējādi britiem bija izdevīga haotiska un sašķelta Afganistāna, kas neapdraudētu viņu valdījumus Britu Indijā. Taču līdz ar krievu tuvošanos briti savu viedokli mainīja un uz Kabulu nosūtīja britu delegāciju Aleksandra Bērnsa vadībā, kam vajadzēja iepazīties ar Afganistānas vadoņa Dosta Muhammeda režīmu. Puses apmainījās ar vairākiem vienošanās priekšlikumiem, tomēr briti atteicās vērsties pret savu sabiedroto (un afgāņu seno ienaidnieku) sikhu interesēm reģionā. Tad atgadījās divi notikumi, kas apstiprināja britu vislielākās bažas par krievu plāniem.
1837. gada novembrī no Horasānas (Austrumpersijā) Afganistānas pilsētā Herātā iebruka ap 30 000 vīru liela persiešu armija. Šo karaspēku pavadīja arī kāds grāfs Simoničs no Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja I galma un krievu karaspēka pulks (iespējams, dezertieri) kāda poļu ģenerāļa vadībā. Tieši tolaik Britu Austrumindijas kompānijas uzdevumā pilsētā uzturējās britu virsnieks Eldreds Potingers, kas uzdevās par vienkāršu tirgotāju. Sākoties persiešu uzbrukumam, Potingers vietējam valdniekam atklāja savu identitāti un piedāvāja palīdzību, spēlēdams nopietnu lomu pilsētas aizsardzībā.
Otrs notikums, kas satracināja Britu Austrumindijas kompānijas vadību, bija kāda krievu virsnieka parādīšanās Kabulā, līdzi nesot iepazīšanās vēstuli no Krievijas Impērijas ķeizara. Drīz pēc tam britu vēstnieks Bērnss, lai nebojātu savu karjeru, pameta Kabulu. Taču arī krievu aģentam Ivanam Vitkevičam neizdevās īstenot savu misiju — atgriezies Sanktpēterburgā, viņš nodeva ziņojumu Ārlietu ministrijai, atgriezās savā viesnīcā un nošāvās. Atgriezies Indijā, Bērnss uzzināja, ka briti jau gatavojas iebrukt Afganistānā un gāzt Dostu Muhammedu. Šim gadījumam viņi jau vairāk nekā 20 gadu greznā pansijā uzturēja bijušo afgāņu valdnieku — šaha Ahmeda mazdēlu šahu Šudžu, tādējādi Afganistānas tronī atjaunojot Durrānī dinastiju. Lielā spēle par Vidusāziju gatavojās izvērsties atklātā karadarbībā — tās balva bija Indija, bet spēles laukums — Afganistāna.
1838. gadā briti iebruka Afganistānā, sākot Pirmo angļu-afgāņu karu. Pēc salīdzinoši vieglas uzvaras tie par jauno valdnieku iecēla savu marioneti šahu Šudžu. Britu iebrukums Afganistānā bija izdevies un šķita attaisnojis savu mērķi, kad pienāca ziņa, ka krievi jau izsūtījuši 100 000 vīru lielu (patiesībā tikai 5 000) karaspēku pret Hivas hanisti. 1840. gada pavasarī briti uzzināja, ka Krievijas karaspēks skarbo tuksneša vētru dēļ pusceļā atgriezies atpakaļ. 1841. gada nogalē sākās afgāņu sacelšanās, kuras laikā viss britu Kabulas garnizons (kas sastāvēja no aptuveni 4500 britu kareivju, ap 12 000 indiešu kareivju un viņu ģimenes locekļiem) atkāpšanās laikā uz Indiju tika pilnībā iznīcināts. 1842. gada rudenī britu soda ekspedīcija vēlreiz ieņēma Kabulu un atriebjoties uzspridzināja Kabulas centrālo tirgu. Pēc tam britu karaspēks no Afganistānas aizgāja. Pirmais angļu-afgāņu karš bija beidzies, un briti nolēma Afganistānu atstāt kā neitrālu buferzonu.
Tikmēr krievi virzījās aizvien tālāk uz dienvidiem: 1865. gadā viņi ieņēma Taškentu, 1868. gadā Samarkandu un Buhāras emirātu, bet 1873. gadā — Hivas hanisti. Savā vēstulē karalienei Viktorijai premjerministrs Bendžamins Dizraeli ieteica "iztīrīt Vidusāziju no maskaviešiem un iedzīt viņus Kaspijas jūrā." Briti pieprasīja, lai jaunais Afganistānas valdnieks Šers Ali Kabulā uzņem oficiālu britu misiju. Šers Ali, baidīdamies, ka līdzīgu prasību varētu izvirzīt arī krievi, ar dažādiem aizbildinājumiem atteicās.
1877. gadā Krievija, atbildot uz masu civiliedzīvotāju slaktiņu Bulgārijā, ar 100 000 vīru lielu karaspēku iebruka Balkānos, sākot krievu-turku karu. Lai nepieļautu Dardaneļu jūras šauruma nonākšanu krievu rokās, tur noenkurojās britu kara flote. Krievijas karaspēka un britu flotes pretstāve turpinājās sešus mēnešus, līdz 1878. gadā Berlīnes kongresā visas ieinteresētās puses noslēdza miera līgumu. Tikmēr Krievijas Turkestānas ģenerālgubernators Konstantīns fon Kaufmans gatavojās ar 30 000 vīru lielu karaspēku iebrukt britu Indijā.
Dienu pēc Berlīnes kongresa beigām krievu sūtņi tikās ar Šeru Ali, neklausīdami viņa lūgumiem doties prom, jo Šers Ali labi apzinājās, kāda varētu būs britu reakcija. Kad Kaufmans uzzināja, ka vispārēja kara ar britiem nebūs, viņš atsauca savu delegāciju. Uzzinājis par krievu klātbūtni Kabulā, saniknotais Indijas vicekaralis Roberts Litons pieprasīja afgāņiem uzņemt līdzīgu britu delegāciju. Afgāņi ar atbildi vilcinājās un 1878. gada 21. novembrī Afganistānā iebruka trīs britu armijas — sākās Otrais angļu-afgāņu karš.
1884. gada beigās krievi panāca Mervas (mūsdienu Turkmenistānā) padošanos un iebruka Pandždehas oāzes dienvidos uz ziemeļiem no Herātas, sakaujot mazāko afgāņu karaspēku. Britu iejaukšanās rezultātā 1888. gadā tika panākta vienošanās starp krieviem un britiem par Afganistānas ziemeļrietumu robežu. 1895. gadā briti, piekukuļojot toreizējo Afganistānas valdnieku Abduru Rahmanu, pievienoja ziemeļaustrumu Afganistānas teritorijai šauru un garu zemes strēli, ko veidoja Pamira kalnu augstienes, tādējādi izslēdzot, ka Krievijai varētu izveidoties kopīga robeža ar Indiju.
KE
KE var būt:
Jēkabpils
Krustpils skolu vēsture
20. gadsimta sākumā iedzīvotāji pauda satraukumu par skolas neesamību Krustpils miestā, un tikai 1909. gadā kronis ar mazu pabalstu no miestiņa iedzīvotājiem atvēra Krustpils četrklasīgo pilsētas skolu. Tai 1933. gadā tika uzcelta jauna ēka Rīgas ielā 192, zināma arī kā "Baltā skola". Starpkaru periodā Krustpilī pastāvēja arī ebreju pamatskola, bet 1940. gada 4. martā aerokluba Krustpils nodaļā atklāja Krustpils aviācijas skolu ar 16 audzēkņiem. Par aviācijas skolas turpmāko darbību ziņu trūkst — visticamāk Otrā pasaules kara gaitā tā savu darbību pārtrauca.
Lielā spēle
Cīņa par ietekmi Rietumķīnā un Tibetā
Lielās spēles pēdējās divas desmitgades pagāja, galvenokārt veicot dažādas izlūkošanas un spiegošanas kampaņas. Briti Indijas Himalaju pierobežas pilsētā Dehrādūnā izveidoja speciālu spiegu skolu, kuras uzdevums bija sagatavot vietējos iedzīvotājus (kuri varēji brīvi pārvietoties starp Indiju un Ķīnu) Tibetas kartēšanai. 1865. gadā pirmie tā saucamie mācītie vīri, maskējušies par svētceļniekiem vai tirgotājiem, slepus uzmērīja attālumus starp Tibetas pilsētām, noteica to augstumus virs jūras līmeņa un ģeogrāfiskās koordinātas. Ap to pašu laiku arī krievi sūtīja uz šo reģionu izlūkošanas misijas, no kurām zināmākie ir Nikolaja Prževaļska ceļojumi (1871.—1873., 1876.—1878., 1879.—1880., 1883.—1880). Viņš nomira 1888. gadā savas pēdējās ekspedīcijas laikā. Savos ceļojumos Prževaļskis kartēja ķīniešu pārvaldītās Centrālāzijas teritorijas, tomēr Tibetas galvaspilsētu Lhasu nekad nesasniedza. Ķīnieši viņu regulāri atvairīja ar notām un reāliem draudiem.)
Jēkabpils
Krustpils skolu vēsture
Okupācijas perioda pārkrievošanas politikas ietvaros 1948. gadā tika izveidota Krustpils 2. septiņgadīgā (krievu) skola. Tai piešķīra 1933. gadā būvēto skolas ēku, bet latviešu skolai bija jāatgriežas vecajās telpās. 1953. gadā tās abas tika pārveidotas par vidusskolām — latviešu skola kļuva par Krustpils 1. vidusskolu, bet krievu skola — par Krustpils 2. vidusskolu. 1960. gada 23. janvārī Krustpils 1. vidusskola tika pārcelta uz tās vajadzībām īpaši būvētu ēku Slimnīcas ielā 5, kur tā atrodas līdz mūsdienām.
Lielā spēle
Cīņa par ietekmi Rietumķīnā un Tibetā
1904. gadā Indijas vicekaralis Džordžs Kērzons nolēma, ka vienīgais veids, kā novērst tibetiešu apbruņošanu ar krievu ieročiem, ir nosūtīt militāru vienību uz Lhasu, lai veiktu sarunas ar Dalailamu, nevis ķīniešiem. Britu kareivji pulkveža Frensisa Janghazbenda vadībā sagrāva tibetiešu pretestību un okupēja Lhasu, tomēr Dalailama bija paspējis aizbēgt uz Mongoliju. Kampaņa nekļuva slavena, un tās iemeslu (krievu ieroču piegādes) atzina par nepamatotu, līdz ar to Janghazbenda politiskā karjera bija beigusies.)
Jēkabpils
Apvienotās pilsētas skolas
Apvienojot pilsētas 1962. gadā, pēc vienotas sistēmas tika pārdēvētas abas Krustpils vidusskolas: Krustpils 1. vidusskola tika pārdēvēta par Jēkabpils 3. vidusskolu, bet Krustpils 2. vidusskola — par Jēkabpils 4. vidusskolu. Vispārējās izglītības skolu sistēma saglabājās nemainīga visu atlikušo okupācijas periodu.
Lielā spēle
Konflikta nobeigums
Tuvojoties Pirmajam pasaules karam, abas impērijas ar bažām vēroja Vācijas Impērijas ambīcijas Tuvajos Austrumos. Vācieši bija ieplānojuši izbūvēt dzelzceļu uz Bagdādi ar atzaru uz Teherānu, tādējādi paverot iespējas Persijai tirgoties ar Vāciju un iegūt jaunākās vācu tehnoloģijas.
Jēkabpils
Apvienotās pilsētas skolas
Pēc neatkarības atjaunošanas 1994. gadā no Jēkabpils ģimnāzijas tika atdalīta Jēkabpils (latviešu) sākumskola, kas 2001. gadā tika pārcelta uz Jēkabpils 4. vidusskolas telpām, kura savukārt tika pievienota Jēkabpils 2. vidusskolai, tādējādi apvienojot abas krievu plūsmas skolas. Vēl 1994. gada 10. augustā tika dibināta Jēkabpils Poļu pamatskola. Finanšu krīzes iespaidā tā no 2009. gada atradās bērnudārza telpās, pēc tam Jēkabpils Valsts ģimnāzijas telpās, tad 2011. gadā tā kļuva par Jēkabpils pamatskolas filiāli, līdz beidzot 2015. gadā skolēnu skaita samazinājuma dēļ tā tika likvidēta pavisam. Pašvaldības skolu tīkla optimizācijas nolūkā 2019. gadā Jēkabpils 2. vidusskolai tika pievienota Jēkabpils vakara vidusskola, bet 2020. gadā — arī Jēkabpils pamatskola.
Pašlaik Jēkabpilī darbojas 4 vispārējās izglītības skolas:
Lielā spēle
Konflikta nobeigums
Mūsdienās dažkārt lieto terminu Jaunā Lielā spēle, ar to apzīmējot Padomju Savienības (vēlāk Krievijas Federācijas) un Rietumu pasaules cīņu par ietekmi Vidusāzijā 20. gadsimtā un 21. gadsimta sākumā. Par šo notikumu kulminācijām uzskata no 1979. līdz 1989. gadam notikuši PSRS invāziju Afganistānā un ASV 2001. gadā sākto karu Afganistānā.
Jēkabpils
Vidējā profesionālā un augstākā izglītība Jēkabpilī
Jēkabpils ir otra lielākā valstspilsēta Latvijā, kurai nav savas augstskolas. Pilsētā darbojas tikai Latvijas Universitātes Jēkabpils filiāle un Baltijas Starptautiskās akadēmijas Jēkabpils filiāle, kurās iespējams apgūt atsevišķas koledžas, bakalaura un maģistra līmeņa studiju programmas pedagoģijā, sociālajā darbā, tiesību zinātnē un uzņēmējdarbībā. Šo nišu daļēji aizņem Jēkabpils Agrobiznesa koledža ar struktūrvienību Barkavā. Koledža ir Izglītības un zinātnes ministrijas tiešā pakļautībā un tajā tiek realizētas piecas profesionālās vidējās izglītības programmas un piecas 1. līmeņa augstākās izglītības studiju programmas: grāmatvedība un finanses, komercdarbība, datorsistēmu un datortīklu administrēšana, namu pārvaldīšana, mārketings un inovācijas. Pēc centralizēto eksāmenu rezultātiem 2014./2015.m.g. koledža atzīta par labāko izglītības iestādi tehnikumu grupā Latvijā.
Interešu izglītība Jēkabpilī
Jēkabpilī darbojas šādas interešu izglītības iestādes:
Pirmsskolas izglītība Jēkabpilī
Jēkabpilī darbojas šādas pirmsskolas izglītības iestādes:
Bibliotēkas
Bibliotēku darbība atjaunojās tikai pirmās brīvvalsts laikā. Tā laika posmā no 1920. līdz 1921. gadam Jēkabpilī izveidojās 2 ebreju, 2 latviešu un 1 krievu biedrība, kas saviem biedriem piedāvāja citstarp izsniegt grāmatas no biedrību grāmatu krājumiem. Pēc vairākkārtējiem Jēkabpils latviešu biedrību iesniegumiem Latvijas Kultūras fonda padomei, tā 1924. gadā Jēkabmiesta Izglītības biedrībai piešķīra 547 grāmatas publiskas bibliotēkas ierīkošanai. Vēl 1924. gadā publiskai pieejamībai tika atvērtas divas privātas bibliotēkas, kur grāmatas bija pieejamas par maksu, bet 1924. gada 15. jūlijā sāka darboties Krustpils pilsētas valdes bibliotēka, kurā 1930. gadā atvēra ebreju valodā izdoto grāmatu nodaļu, jo 60% lasītāju bija ebreji. Kopā pirmās brīvvalsts laikā pastāvēja 8 bibliotēkas Jēkabpilī un 1 Krustpilī.
1940. gadā visas biedrību un Jēkabpils aizsargu pulka bibliotēka tika likvidēta, un to fondi apvienoti, izveidojot vienotu Jēkabpils apriņķa izglītības daļas bibliotēku. Bibliotēkas darbība kļuva haotiska un vēl 1948. gadā tās darbība nebija pilnīgi atjaunota, jo no 8602 grāmatu lielā fonda tikai 3325 grāmatas bija inventarizētas. 1947. gadā tika izveidota bibliotēkas bērnu nodaļa. Šī bibliotēka nepārtraukti turpina darboties līdz mūsdienām kā Jēkabpils pilsētas bibliotēka, kas pašlaik atrodas 1931. gadā celtajā Valsts bankas ēkā Andreja Pormaļa ielā 11.
1953. gadā Krustpils bibliotēkā tika izveidota bērnu bibliotēkas nodaļa. Kopš 1959. gada tā darbojas Krustpils kultūras centra telpās Rīgas ielā 212, un kopš 1999. gada tās nosaukums ir Jēkabpils Galvenā bibliotēka.
Statistika
Kopā Jēkabpilī 2021./2022. mācību gadā bija:
Vēsturiskā apbūve
Jēkabpilī atrodas 231 iela. Daudzi nami tajās ir saglabājuši savu pirmatnējo izskatu vai arī ir tikuši pārbūvēti, vairākiem no tiem ir kultūrvēsturiska nozīme:
Dievnami
Pilsētas Daugavas labajā pusē jeb Krustpils pusē atrodas Krustpils Evaņģēliski luteriskā baznīca (1820), Krustpils Svētā Nikolaja pareizticīgo baznīca (1910), kā arī Krustpils Vissvētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca (2004), kas ir jaunākā baznīcas celtne Jēkabpilī un viena no jaunākām katoļu draudzēm Latvijā. Pilsētas Daugavas kreisajā pusē jeb Jēkabpils pusē atrodas Svētā Nikolaja Brīnumdarītāja klostera baznīca (1774) un Svētā Gara pareizticīgo baznīca (1887), kuras iekļaujas Jēkabpils Svētā Gara klostera teritorijā. Bijusī uniātu baznīca (1783), kas atdota pareizticīgo baznīcas pārziņā; Jēkabpils Svētā Miķeļa Evaņģēliski luteriskā baznīca (1807), Jēkabpils vecticībnieku baznīca (1862), Jēkabpils Svētās Jaunavas Marijas dzimšanas Romas Katoļu draudzes baznīca (1866), kā arī Jēkabpils baptistu draudzes baznīca (1930). Bijusī Jēkabpils Vissvētās Dievmātes Patvēruma pareizticīgo baznīca ir viens no lielākiem Dievnamiem pilsētā, kas nedarbojas, tāpēc to var aplūkot tikai no ārpuses. Pārējās pilsētas baznīcas ir atvērtas apmeklētājiem, iepriekš piesakoties, kā arī dievkalpojumu laikā.
Memoriālās mājas
Pilsētā ir dzīvojuši daudzi ievērojami Jēkabpils un Latvijas cilvēki. Četriem no viņiem pilsētā atrodas memoriālās mājas: gleznotāju Oto un Ugas Skulmju māja Brīvības ielā 26; ērģelnieka Pētera Sīpolnieka memoriālā māja Brīvības ielā 141, keramiķa Andreja Pormaļa māja A.Pormaļa ielā 119.
Parki
Jēkabpils pilsētā kā aktīvās atpūtas objekti ir astoņi parki. Krustpils pusē ir aplūkojami: Krustpils pilsētas parks, kas atrodas pretī Krustpils kultūras namam un blakus Otrā pasaules kara memoriālam; Mācītāju dārzs — parks, kas atrodas blakus Krustpils Evaņģēliski luteriskā baznīcai; Krustpils muižas parks- pils teritorijā; 14. jūnija parks, kas atrodas blakus Krustpils Trīsvienības Romas katoļu baznīcai. Jēkabpils jeb Daugavas kreisajā pusē atrodas: Strūves parks (bijušais Kroņa dārzs), kurā atrodas Strūves ģeodēziskā loka punkts, kas ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā un Latvijas kultūras pieminekļu sarakstā; Kena parks, kas atrodas pie Vienības ielas, pretī Jēkabpils autoostai; Hikšteina parks, kas atrodas aiz Kena parka, tuvāk Daugavai; Meža parks, kurā atrodas Radžu akmens. Parks atrodas pie Radžu ūdenskrātuves, kas ir pilsētas peldvieta un ir ieguvusi Zilo karogu.
Muzeji un mākslas galerijas
Pilsētā apskatāms Jēkabpils vēstures muzejs, kas atrodas Krustpils pilī, kā arī muzeja brīvdabas nodaļa — "Sēļu sēta", kas atrodas starp Hikšteina un Kena parkiem un kurā aplūkojamas 19. gadsimta Sēlijas lauku celtnes. Jēkabpilī atrodas keramiķa Andreja Pormaļa memoriālais muzejs, kas atrodas viņa vārdā nosauktās ielas 119. namā. Muzejā apskatāma darbnīca, keramikas izstrādājumu ekspozīcija un kamīns. Pilsētā atrodas arī divas mākslas galerijas — "Pie Sīplonieka", kas atrodas ērģelnieka Pētera Sīpolnieka memoriālajā mājā Brīvības ielā 141.
Jēkabpils vēsturiskā centra neapdzīvoto Brīvības un Pasta ielas namu logos apskatāma lielākā brīvdabas gleznu galerija Latvijā, kas sastāv no 33 akrila krāsas gleznām. Gleznu autori ir Jēkabpils apkaimes mākslinieki, kuru vidū minami Ruta Štelmahere, Ziedonis Bārbals, Mētra Štelmahere, Vēsma Lukstiņa u. c., kā arī Viesītes Mūzikas un Mākslas skolas un Jēkabpils Mākslas skolas skolotāja un audzēkņi.
Pašvaldība
Jēkabpils pašvaldība, arī Jēkabpils novada dome (agrāk Jēkabpils dome), ir Jēkabpils novada pašpārvaldes augstākā iestāde. Sastāv no 19 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās. No 1997. līdz 2017. gadam Jēkabpils pilsētas domi vadīja Leonīds Salcevičs. Pašreizējais Jēkabpils novada domes priekšsēdētājs ir Raivis Ragainis. Jēkabpils domē ir nodarbināti 115 darbinieki.
Saimniecība
Jēkabpilī saražoto preču un pakalpojumu kopējā vērtība 2020. gadā bija 255,88 miljoni eiro, savukārt kopprodukts uz vienu iedzīvotāju 2020. gadā bija 11,7 tūkstoši eiro, ierindojot Jēkabpili virs Daugavpils un Jūrmalas un aptuveni vienlīdzīgā līmenī ar tādām pilsētām kā Rēzekne, Jelgava un Ventspils.
Lielāko apgrozījumu pilsētā nodrošina uzņēmumi, kas nodarbojas ar kokapstrādes preču ražošanu un būvniecības pakalpojumu sniegšanu, attīstīta ir arī mazumtirdzniecība un vieglā rūpniecība.
Rūpniecības teritorija galvenokārt ir koncentrēta Krustpilī un pieguļ dzelzceļam, tostarp graudu kaltes SIA "Linas agro" un SIA "Elagro Trade", agrākās Krustpils cukurfabrikas teritorija un 2005. gadā atklātais Kokapstrādes uzņēmējdarbības parks, kur pašlaik citstarp darbojas SIA "GAUJAS KOKS" Krustpils ražotne un SIA "NDB timber". Vērienīgas investīcijas ir paredzētas Jēkabpils lidlauka teritorijā, kas atrodas 4 km uz ziemeļiem no pilsētas. Tur paredzēta skaidu plātņu, olu un olu pārstrādes produktu ražotnes, kā arī 100 megavatu (MW) saules elektrostacijas izbūve, kas ar elektrību spēs nodrošināt vismaz 40 000 mājsaimniecību. Šajos investīciju projektos paredzēts kopā piesaistīt 380 miljonus eiro un izveidot vairāk nekā 350 jaunas darba vietas.
Satiksme
Jēkabpilī krustojas valsts galvenās tranzīta dzelzceļa līnijas, kurām ir starptautiska nozīme. Latvijas ietvaros šīs līnijas savieno Jēkabpili ar Rīgu, Jelgavu, Rēzekni un Daugavpili. Krustpils stacija uz šīm maģistrālēm ir svarīgs transporta mezgls, kas apstrādā kravas un sadala transporta plūsmas pirms galamērķiem. Jēkabpili šķērsojošās dzelzceļa līnijas Rīga-Daugavpils un Krustpils-Rēzekne-Zilupe ir iekļautas Eiropas Transporta tīkla (TEN-T) pamattīklā.
Sabiedriskais transports
Pirmā pārceltuve pār Daugavu pie Krustpils pils sāka darboties 1297. gadā. Pārceltuve starp Jēkabpili un Krustpili sāka darboties 1764. gadā, bet no 1930. līdz 1936. un no 1944. līdz 1962. gadam darbojās kuģis "Gulbis", ko tautā dēvēja par "Gulbīti".
Krustpils dzelzceļa stacijā notiek regulāri pasažieru pārvadājumi pa dzelzceļu Rīgas, Daugavpils un Rēzeknes virzienā. Jelgavas virzienā pasažieru pārvadājumi nenotiek. No 1901. gada līdz Pirmajam pasaules karam pastāvēja arī Zīlānu dzelzceļa stacija, bet no 1920. līdz 1961. gadam – Jēkabpils dzelzceļa stacija, kas savienoja pilsētu ar Viesītes šaursliežu lauku dzelzceļiem.
Starppilsētu autobusu pārvadājumi tiek veikti Jēkabpils autoostā.
Pasažieru pārvadājumus Jēkabpils pilsētā veic pašvaldības kapitālsabiedrība SIA “Jēkabpils autobusu parks”, kas darbojas kopš 1949. gada 19. jūlija. Jēkabpilī ir 9 pilsētas autobusu maršruti, kuros 2019. gadā tika pārvadāti 1 621 622 pasažieri. 2019. gadā tika uzsākta autoparka nomaiņa uz ar saspiesto dabasgāzi darbināmiem SOR BNG10.5 autobusiem, kas iegādāti programmas “Izaugsme un nodarbinātība” prioritārā virziena “Pāreja uz ekonomiku ar zemu oglekļa emisijas līmeni visās nozarēs” specifiskā atbalsta mērķa “Attīstīt videi draudzīgu sabiedriskā transporta infrastruktūru (autobusi)" ietvaros.
Plašsaziņas līdzekļi
Pilsētā darbojas trīs laikrakstu redakcijas — "Brīvā Daugava", kas ir Jēkabpils novada laikraksts un viens no vecākajiem izdotajiem laikrakstiem Latvijā un "Jaunais Vēstnesis", kas ir Jēkabpils rajona neatkarīgais laikraksts. Jēkabpils pilsētas pašvaldība izdod savu avīzi "Jēkabpils Vēstis". No 2005. gada iznāk arī bezmaksas avīze "Ceturtdiena". Savukārt no 2013. gada iznāk bezmaksas ikmēneša žurnāls "Vērtīgs", ko katru mēnesi ikviens uzņēmums un iedzīvotājs saņem savā pastkastītē un arī Aizkraukles, Madonas, Līvānu, Preiļu pilsētās žurnāls tiek izplatīts pa visām pastkastītēm. Jēkabpilī atrodas Vidusdaugavas televīzijas studija, kā arī radio studijas "Radio1", kas raida 107.0 FM diapazonā 24 stundas diennaktī Jēkabpils, Preiļu, Aizkraukles, Madonas, daļēji Daugavpils un Rēzeknes rajonos un "Divu Krastu radio", kas raida Jēkabpils, Aizkraukles, Madonas, Līvānu, Preiļu novados. Internetā informācija par Jēkabpili un tās novadu ir iegūstama informatīvajā portālā "Jēkabpils laiks".
Sadraudzības pilsētas
Jēkabpils sadraudzības pilsētas:
Sadarbības partneri
Jēkabpils ir Baltijas pilsētu savienības (UBC) locekle. Līdz šim Jēkabpils ir sadarbojusies ar Narofominsku Krievijā un Ļidu, Šarkavščinu, Mjoriem un Postaviem Baltkrievijā, taču Krievijas—Ukrainas kara dēļ 2014. gadā sadarbība tika pārtraukta ar Narofominsku, savukārt 2022. gadā — ar Baltkrievijas pilsētām. Pilsētas sadarbības partneri:
CY
CY var nozīmēt:
Medeljina
Medeljina, oficiāli Medeljinas municipalitāte , ir otra lielākā pilsēta Kolumbijā. Tā atrodas Aburas ielejā, vienā no Andu ziemeļu reģioniem. Tajā ir ap 2,4 miljoniem iedzīvotāju. Tā ir arī Medeljinas aglomerācijas centrs, kas ir otrs lielākais Kolumbijā ar 3,2 miljoniem iedzīvotāju un 95. lielākais pasaulē.
Kurzemes futbola čempionāts 2009
'''Kurzemes futbola čempionāta 2009. gada sezonā''' piedalījās tikai divas komandas - COLDGEL/Varavīksne un FK Kuldīga, kuras divās savstarpējās spēlēs izspēlēja Kurzemes čempiona titulu un ceļazīmi uz 2. līgas finālsacensībām.
Par čempioniem kļuva COLDGEL/Varavīksne (Liepāja) uzvarot pārspēlēs ar rezultātu 5—3.
Vronki
Vronki ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Poznaņas pie Vartas upes.
Pilsētā ir liela sadzīves tehnikas (veļasmašīnu, leduskapju utt.) rūpnīca.
Vronkos atrodas lielākais cietums Polijā, kas dibināts 1889. gadā. Dažādos laikos šajā cietumā bijuši ieslodzīti Roza Luksemburga, Stepans Bandera, Staņislavs Skalskis (Stanisław Skalski), Jaceks Kuroņs (Jacek Kuroń).
Vācu ginekologa Bernharda Condeka (Bernhard Zondek, 1891 — 1966) - pirmā grūtniecības testa radītāja, dzimtā pilsēta.
Black metal
Black metal ir:
KI
KI var būt:
Puša
Puša ir ciems Rēzeknes novada Pušas pagastā, pagasta centrs. Ciems atrodas Pušas ezera austrumu krastā, abpus reģionālajam Maltas — Slobodas autoceļam (P57). Pušā sākas vietējais autoceļš V597 uz Priežmali.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Pušas muižas centru un baznīcu. 1933. gadā Pušai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu; 1935. gadā tajā bija tikai 26 iedzīvotāji.
Pušā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka , pasts, katoļu baznīca. Uz ziemeļiem no baznīcas divi pilskalni.
Skolas vecuma bērnu trūkuma dēļ no 2006. gada 1. septembra slēgta Pušas pamatskola.
Valsts nozīmes kultūras pieminekļi:
Mākslas pieminekļi:
Arhitektūras pieminekļ i:
Arheoloģiskie pieminekļi:
Vietējās nozīmes arhitektūras pieminekļi: Pušas katoļu baznīcas zvanu tornis, Pušas muižas kapela.
Pušas seno kapu kalniņā atdusas muižkungu Šadursku dzimta.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā roka dziesma
Pirmoreiz balva tika pasniegta 2001. gada ceremonijā, bet līdz tam pastāvēja apvienota labākās pop & roka dziesmas nominācija. 2002. un 2003. gada ceremonijās atsevišķi tika pasniegta arī labākās modernā roka dziesmas balva. Pēdējoreiz balva tika pasniegta 2007. gada ceremonijā.
Balvas ieguvēji
kā Labākā pop & roka dziesma
KIR
KIR vai kir var būt:
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā roka dziesma
Balvas ieguvēji
kā populārākā dziesma Mikrofona rokaptaujā
Indianapolisa
Indianapolisa (en) ir pilsēta ASV, Indiānas štata vidienē. Štata lielākā pilsēta un tā galvaspilsēta. Plaši pazīstama kā sporta centrs. Indianapolisas trasē pilsētas priekšpilsētā Spīdvejā notikušas gan Formula 1 sacensības (līdz . gada sezonai), gan pazīstamās Indy 500 sacensības.
Pilsēta dibināta 1821. gadā, un tika veidota kā štata galvaspilsēta.
Pilsētā atrodas farmaceitiskās kompānijas Eli Lilly and Company, aviokompānijas ATA Airlines, nekustamā īpašuma kompānijas Simon Property Group, Nacionālā koledžu sporta asociācijas galvenās mītnes.
Pazīstama kā amerikāņu futbola NFL līgas komandas Indianapolisas "Colts" un basketbola NBA līgas komandas Indianas "Pacers" mājvieta.
Cilvēki
Indianapolisā dzimuši:
Džons Tavaress
Džons Tavaress (en; dzimis Misisogā, Kanādā) ir profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2019) pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Toronto "Maple Leafs".
Hercegovinas vilājets
Hercegovinas vilājets bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība (1864—1878) un tās centrs bija Mostara. Sadalot Bosnijas ejāletu (1580—1864) tika izveidots Hercegovinas vilājets un Bosnijas vilājets. Daļu no vilājeta 1878. gadā okupēja Austroungārija, izveidojot Hercegovinas okupēto teritoriju.
Džons Tavaress
Spēlētāja karjera
No 2005.-06. līdz 2008.-09. gada sezonai Tavaress spēlēja Ontārio hokeja līgas klubā Ošavas "Generals", bet 2008.-09. gada sezonas otro pusi aizvadīja Londonas "Knights" rindās. 2009.-10. gada sezonā pievienojās NHL klubam Ņujorkas "Islanders", jau savu debijas sezonu komandā noslēdzot kā tā rezultatīvākais spēlētājs. Sākot ar 2011.-12. gada sezonu Tavaress pildīja arī komandas kapteiņa palīga funkcijas. 2012.-13. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Šveices hokeja līgas kluba HK Berne rindās, kopā ar to izcīnot arī Špenglera kausu. No 2013. līdz 2018. gadam Tavares pildīja "Islanders" kapteiņa funkcijas.
2018. gada vasarā Tavaress kļuva par visplašāk apspriesto neierobežoti brīvo aģentu. Jūlija sākumā Tavaress noslēdza septiņu gadu līgumu ar Toronto "Maple Leafs", līguma vērtībai sasniedzot 77 miljonus ASV dolāru. Īsi pirms 2019.—20. gada sezonas sākuma Tavaress kļuva par "Maple Leafs" kapteini.