cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilhelms no Modenas
Strīdu izšķiršana
Bez misijas darba Vilhelms veica politiskus uzdevumus. 1225. gada beigās viņš Rīgā izšķīra vairākus strīdus starp bīskapu, Zobenbrāļu ordeni un Rīgas pilsētu — augustā viņš noteica, ka ordeņa mestrs un garīdznieki garīgās lietās atbild bīskapam, bet visi pārējie ordeņa brāļi un pavalstnieki atbild tikai mestram; decembrī Vilhelms kā šķīrējtiesnesis atzina, ka rīdziniekiem pašiem ir tiesības izvēlēt savu tiesnesi, kuru amatā apstiprina bīskaps; visiem Rīgas namniekiem tika piešķirtas 1211. gadā ārzemju tirgotājiem dotās privilēģijas par atbrīvošanu no karstas dzelzs pārbaudījuma, tiesas divkaujas, muitas un krasta tiesībām; bez tam, decembrī Vilhelms izšķir strīdu starp Sēlijas bīskapu Lambertu un Rīgas bīskapu Albertu.
Eduards Pāvuls
Biogrāfija
Režisors Varis Brasla 1996. gadā uzņēma dokumentālo filmu "Kā tev klājas, Eidi?", kas veltīta Eduarda Pāvula mākslinieciskajai darbībai.
Vilhelms no Modenas
Strīdu izšķiršana
Pēc legāta aicinājuma 1225. gadā uz sarunām Rīgā ieradās Rietumzemgales vecākais Viestards, kurš piekrita viena misionāra nosūtīšanai uz Zemgali, atļaujot viņam sludināt kristīgo ticību.
Kad Zobenbrāļu ordenis padzina dāņus no viņu zemēm Igaunijā, 1226. gada sākumā Vilhelms pāvesta vārdā pārņēma strīdīgos apgabalus (Viriju, Jervu, Hariju un Vīku), organizēja tajos no Romas kūrijas tieši atkarīgu vietējo pārvaldi, ieceļot par savu vietnieku šo apgabalu pārvaldei kapelānu Jāni (?).
Eduards Pāvuls
Biogrāfija
Eduards Pāvuls mira 2006. gada 14. jūlijā 77 gadu vecumā. Apglabāts Salas pagasta kapsētā.
Vilhelms no Modenas
Livonijas savienības izveide
1226. gada martā Vilhelms Rīgas Doma baznīcā sasauca Pirmo Livonijas koncilu. 1226. gada pavasarī viņš izdeva vairākus svarīgus dokumentus par Rīgas pilsētu, tai skaitā, 15. marta aktā viņš nosprauda Rīgas apgabala robežas. Tāpat Vilhelms panāca, ka, saskaņā ar 1226. gada 11. un 18. aprīļa līgumiem, rīdzinieki apņēmās piedalīties turpmākajās Baltijas iekarošanas akcijās, saņemot par to trešdaļu no iekarotajām zemēm, bet visi Zobenbrāļu ordeņa locekļi tika atzīti par pilntiesīgiem Rīgas namniekiem. Bez tam Vilhelma oficiāli apstiprināja par Rīgas pilsētas tiesībām jau pirms tam šeit pastāvējušās Visbijas tiesības. Viņš deva bīskapam Albertam piekrišanu arī Sēlijas bīskapijas likvidācijai.
Uzturēšanās Prūsijā un Itālijā
1230. gadā Vilhelma kā pāvesta legāts uzturējās Prūsijā. Saskaņā ar kāda franču mūka hroniku, uzturoties Prūsijā, Vilhelms esot pārtulkojis Donāta latīņu gramatiku prūsiski.
1230.—1231. gadā viņš Itālijā piedalījās pāvesta diplomātiskajās sarunās ar Svētās Romas impērijas imperatoru Frīdrihu II un Lombardijas pilsētām.
Otrā un trešā misija Baltijas zemēs
Sakarā ar jukām Livonijā, kuras bija izcēlušās sakarā ar pāvesta vicelegāta Alnas Balduīna darbību, pāvests Gregorijs IX 1234. gada viņu atcēla no amata un atkal 1234. gada 21. februārī iecēla par savu legātu Vilhelmu, kurš tāpēc atsacījās no Modenas bīskapijas. No 1234. gada septembra līdz 1235. gada pavasarim Vilhelms atkal uzturējās Livonijā. 1234. gada septembrī Vilhelms dibināja Kurzemes bīskapiju un iecēla par pirmo Kurzemes bīskapu Engelbertu (Engelbert). 1234. gada 10. septembrī viņš atkal atjaunoja Sāmsalas bīskapiju, kurai piešķīra Vīku un Leali, ieceļot par Sāmsalas bīskapu Heinrihu (Heinrich), 1235. gada 8. janvārī atļaujot Hermanim atvietot savu līdzšinējo Leales bīskapa nosaukumu ar Tērbatas bīskapa titulu. 1234. gada 20. decembrī Vilhelms apstiprināja Sāmsalas sadalīšanu trijās daļās starp Rīgas bīskapu, Rīgas pilsētu un ordeni. Rīgā Vilhelms ierosināja jauna dominikāņu klostera dibināšanu.
No 1237. līdz 1238. gadam Vilhelms kā pāvesta legāts bija Livonijā trešo reizi. 1237. septembra vidū Vilhelms izdarīja bīskapiju (diēcēžu) limitāciju, t.i., noteica robežas Rīgas, Kurzemes un Zemgales bīskapijām. Saskaņā ar pāvesta pavēli, viņš piešķīra Ziemeļigauniju Dānijai. Minētā apgabala faktiskā nodošana dāņiem notika Vilhelma klātbūtnē Rēvelē 1238. gada 7. jūlijā.
Pāvests Inocents IV 1244. gada 5. jūlijā atkārtoti iecēla Vilhelmu par legātu Baltijas zemēs, bet tā paša gada 27. septembrī pāvests Vilhelmu iecēla par Savojas kardinālbīskapu. Tā kā Vilhelma uzdevumi prasīja viņa klātbūtni kūrijā, kas kopš 1245. gada atradās Lionā, pāvests viņa vietā iecēla kādu citu. Neskatoties uz savu uzturēšanos Lionā, Vilhelms tomēr turpināja piedalīties Livonijas lietu izšķiršanā. 1245. gada 5. februārī viņš izdeva aktu par Kurzemes sadalīšanu starp Kurzemes bīskapu un Livonijas ordeni.
1246. gada 3. novembrī Inocents IV Vilhelmu iecēla par savu legātu Norvēģijā un Zviedrijā, kur viņš uzturējās 1247. un 1248. gadā. Pēc tam Vilhelms ir darbojās Vācijā pretkaraļa Holandes Vilhelma interesēs. Pēdējos mūža gados Vilhelms dzīvoja Lionā. Pāvests Inocents IV 1250. gadā, atņemot legāta tiesības Baltijas zemēs Albertam II Zauerbēram, uzdeva Vilhelmam izšķirt strīdu starp Vācu ordeni un jauniecelto Prūsijas un Livonijas arhibīskapu Albertu II Zauerbēru. Ar Vilhelma un vēl divu citu starpniecību 1251. gada 24. februārī tika noslēgts vienošanās līgums. 3. martā viņš piedalījās Zemgales bīskapijas likvidēšanā un Rīgas pasludināšanā par arhibīskapiju, ar ko noslēdzās katoļu baznīcas hierarhijas organizēšana Livonijā.
Vilhelms cīnījās arī pret ķeceriem un darbojies kā inkvizitors Lombardijā.
Vilhelms miris 1251. gada 31. martā Lionā.
Jelgavas 4. vidusskola
'''Jelgavas 4. vidusskola''' ir valsts vidusskola, kas piedāvā trīs izglītības programmas: pamatizglītības programmu, profesionāli orientēto (mūzikas) programmu un vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programmu.
Vēsture
Skola dibināta Otrā pasaules kara laikā 1945. gada 11. janvārī Pārlielupē kā '''Jelgavas 2. septiņgadīgā skola'''. Sākotnēji tā atradās trijās dzīvojamās mājās un pirmajā izlaidumā bija tikai 13 meitenes un 4 zēni. 1953. gada decembrī padomju varas iestādes likvidēja Jelgavas 2. septiņgadīgās skolas audzēkņu pretpadomju organizāciju, kurā izgatavoja ap 100 pretpadomju lapiņu. 1960. gadā tika pieņemts lēmums par jaunas vidusskolas veidošanu, kurā līdztekus jāmācās gan latviešu, gan krievu valodas klasēm. Jelgavas 4. vidusskolas ēku Akmeņu ielā 1 atklāja 1964. gada 1. septembrī.
1966./67. mācību gadā skolā mācījās 1183 skolēni un strādāja 73 skolotāji, bet 1971./72. mācību gadā skolā mācījās 1283 skolēni un strādāja 76 skolotāji. No 1977./78. mācību gada notika mūzikas novirziena attīstīšana. 1982./83. mācību gadā aizsākās Skolotāju dienas svinēšana ar pašu vidusskolēnu vadītām stundām un kopīgu ballēšanos. 1986. gadā skolas dramatiskais kolektīvs kļuva par skolēnu Tautas teātri. 1994./1995. mācību gadā vidusskolā uzņēma pirmo uzņēmējdarbības klasi. 1999./2000. mācību gadā tika apstiprinātas trīs mācību programmas — humanitārā, vispārizglītojošā un uzņēmējdarbības. 2011./2012. mācību gadā skolā mācījās 917 skolēni un strādāja 85 skolotāji.
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis ir Eiropas Savienības oficiālā avīze. Tā tiek izdota kopš Nicas līguma stāšanās spēkā. Tā tiek izdota katrā no 23 ES oficiālajām valodām.
Šis Vēstnesis aizvieto agrāk (līdz 1952.g. 30.decembrim) izdoto Eiropas Ogļu un Tērauda Savienības Oficiālo Vēstnesi. Izdevums tika pārdēvēts par Eiropas Savienības Oficiālo Vēstnesi sakarā ar Eiropas Savienības nodibināšanu.
Vēstnesis satur divas sērijas:
Ir arī papildus S sērija, kurā publicē ielūgumus uz konkursiem (tenderiem).
Latvija
Latvijas Republika (liv) ir valsts Ziemeļeiropā, Baltijas jūras austrumu krastā. Tā ir viena no trijām Baltijas valstīm un ir Eiropas Savienības dalībvalsts. Valsts galvaspilsēta ir Rīga. Ziemeļos Latvija robežojas ar Igauniju, austrumos — ar Krieviju, dienvidaustrumos — ar Baltkrieviju, bet dienvidos — ar Lietuvu. Rietumos to apskalo Baltijas jūra, savukārt ziemeļos — Rīgas līcis. Latvijas platība ir 64 589 km2, iedzīvotāju skaits 2022. gada sākumā bija 1,87 miljoni. Apmēram 62% no iedzīvotājiem ir latvieši, bet no pārējiem iedzīvotājiem lielākā daļa ir krievi. Latviešu valoda ir oficiālā valsts valoda. Dominējošā reliģija ir kristietība (galvenokārt luterisms, katoļticība un pareizticība). Saskaņā ar Latvijas Satversmi valsts teritoriju veido Vidzeme, Latgale, Kurzeme un Zemgale, bet Latviešu vēsturisko zemju likumā noteikti pieci Latvijas kultūrvēsturiskie novadi — Latgale, Kurzeme, Sēlija, Vidzeme un Zemgale. Desmit lielākās Latvijas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir valstspilsētas Rīga, Daugavpils, Liepāja, Jelgava, Jūrmala, Ventspils, Rēzekne, Ogre, Valmiera un Jēkabpils.
Latvija ir unitāra daudzpartiju republika. Latvijas pamatlikums ir Satversme. Latvijas parlamentu (Saeimu) uz četriem gadiem ievēl vispārējās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās, pašlaik darbojas 14. Saeima, kas tika ievēlēta 2022. gadā. Valsts galva ir prezidents, ko Saeima ievēl uz četriem gadiem, pašreizējais valsts prezidents ir Edgars Rinkēvičs, kas amatā stājās 2023. gada 8. jūlijā. Valdības galva ir Ministru prezidents, kura kandidātu apstiprināšanai Saeimā izvirza valsts prezidents, pašreizējais Ministru prezidents ir Arturs Krišjānis Kariņš. Ministru prezidents izveido valdību (Ministru kabinetu), kurā pašlaik ietilpst 14 ministrijas.
Aizvēsturē Latvijas teritoriju apdzīvoja baltu un Baltijas somu ciltis. Kopš 9. gadsimta Kursā un Daugavas baseinā pastiprinājās vikingu ietekme, kuri to izmantoja kā daļu no ceļa no varjagiem uz grieķiem. Jau pirms 11. gadsimta Latvijas austrumu daļā nostiprinājās Austrumu kristietība un izveidojās Jersikas un Kokneses valstis. 12. un 13. gadsimtā Livonijas krusta karu rezultātā Latvijas teritorijā tika izveidota Livonijas Konfederācija un iedzīvotāji pievērsti katoļticībai. No 16. gadsimta vidus līdz 18. gadsimta sākumam Latvija bija sadalīta starp Poliju—Lietuvu, Dāniju (Kurzemes bīskapija) un Zviedriju. 18. gadsimtā Lielā Ziemeļu kara un Polijas-Lietuvas sadalīšanas rezultātā Latviju anektēja Krievijas Impērija. Pēc 1917. gada Krievijas revolūcijas un Brestļitovskas līguma noslēgšanas Latviju pilnībā okupēja Vācijas Impērija, pēc kuras sakāves Pirmajā pasaules karā tika deklarēta neatkarīga Latvijas Republika. Latvijas brīvības cīņās tās neatkarība tika nosargāta, ko starptautiski atzina. Otrā pasaules kara sākumā Latviju okupēja Padomju Savienība, pēc tam nacistiskā Vācija, bet kara beigās atkal Padomju Savienība. Latvijas Republika suverenitāti atkārtoti deklarēja 1990. gada 4. maijā, bet neatkarības atjaunošana tika starptautiski atzīta pēc 1991. gada 21. augusta. Latvija kļuva par NATO dalībvalsti, par Eiropas Savienības, bet  arī par Eirozonas dalībvalsti. Latvija iestājās ESAO.
Etimoloģija
13. gadsimta sākumā Indriķa hronikā latviešu apdzīvotā teritorija tiek saukta par "Letgali". Aprakstot 1209. gada karagājienu pret Jersikas valdnieku Visvaldi, Latviešu Indriķis savā hronikā sāka lietot apzīmējumu "Letija", ko vēlāk atkārtoti attiecināja uz letgaļu apdzīvotajām Jersikas un Tālavas zemēm. Iespējams, šis vārds darināts pēc viduslaiku latīņu rakstu paraugiem atbilstoši latgaļu nosaukumam līvu valodā, kas bija sākotnējie starpnieki krustnešu attiecībās ar sākotnēji pakļautās Livonijas kaimiņu tautām. Vārds Letthia var būt arī atvasināts no daudz senākā kopnosaukuma latgaļu, sēļu un leišu zemēm, kas 1009. gadā parādās kā Litua Kvedlinburgas annālēs, bet vēlāk kā Lettowia 1253. gada karaļa Mindauga dāvinājuma latīņu tekstā. Tāpat lietuviešu nosaukums 13. gadsimtā latīniski rakstītajā Indriķa hronikā bija Lethones vai Letones.
Viens no pirmajiem autoriem, kas Vidzemi, Kurzemi un Zemgali aprakstīja kā vienotu "latviešu nācijas" apdzīvotu teritoriju, bija mācītājs Pauls Einhorns. 1649. gadā viņš publicēja pirmo pamatīgo latviešu vēstures grāmatu Historia Lettica, kuras pilnais nosaukums bija "tas ir latviešu nācijas apraksts, kurā stāstīts par latviešiem kā Vidzemes, Kurzemes un Zemgales senajiem iedzīvotājiem, viņu nosaukumu, reliģijas, valstu (Republica) vai pārvaldes izcelsmi, kādi tie bija pagānu laikos, arī viņu paražām, ieražām, dabu un īpašībām u.c."
Vārds "Latvija" kā zemes nosaukums latviešu valodā parādījās 19. gadsimta otrajā pusē. Latvijas vārdu cildināja un pamazām tautā ieviesa dzejnieki Auseklis, Andrejs Pumpurs un Atis Kronvalds. Pateicoties viņu lirikai un politiskās situācijas nomaiņai, no 1869. līdz 1888. gadam latviešu un igauņu zemju apzīmējumam lietotais vārds "Baltija" tika pamazām nomainīts pret "Latviju".
Vēsture
Baltu valodās runājošie latviešu priekšteči ienāca Latvijas teritorijā 3. gadu tūkstoša beigās p.m.ē. un daļēji sajaucās ar līvu priekštečiem, kas šeit dzīvoja kopš 4. gadu tūkstoša p.m.ē. Vikingu laikos (7.—11. gadsimts) kuršu un līvu zemes karoja ar zviedru un dāņu vikingu ķēniņiem. Jersikas, Kokneses un Tālavas letgaļu valstis līdz 13. gadsimta sākumam maksāja meslus Polockas un Pleskavas rusu kņaziem.
Līdz 13. gadsimtam Latvijas teritorija bija sadalīta daudzās mazākās valstīs, ko pārvaldīja kuršu, zemgaļu, līvu, sēļu, latgaļu un vendu ķēniņi un virsaiši. Livonijas krusta karu laikā apmēram simts gados (1195—1290) Latvijas teritoriju pakāpeniski pakļāva Livonijas ordenis un kopā ar Rīgas, Kurzemes bīskapu, kā arī Tērbatas un Sāmsalas-Vīkas bīskapu valstīm izveidoja Livonijas Konfederāciju, kas pastāvēja līdz 16. gadsimtam. Arī kristietības ieviešanu latvju zemēs aizsāka vācu misionāri 13. gadsimta sākumā.
Livonijas Konfederācijai sabrūkot, 16. gadsimta otrajā pusē Vidzeme un Latgale nonāca tiešā Polijas—Lietuvas ūnijas kontrolē kā Pārdaugavas hercogiste. Kurzeme un Zemgale kļuva par autonomu hercogisti Polijas—Lietuvas vasaļatkarībā. Kurzemes bīskapija nonāca Dānijas īpašumā (1560—1579), to pārvaldīja Dānijas karaļa brālis Magnuss, kas īsu laiku bija arī Livonijas karalis.
1621. gadā Poļu—zviedru kara laikā Zviedrija iekaroja Rīgu un Vidzemi, taču Lielā Ziemeļu kara laikā pēc astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma Livonijas un Igaunijas provinces 1710. gadā padevās Krievijai, ko Zviedrija un Polija-Lietuva atzina Nīštates miera līgumā 1721. gadā. Pēc atkārtotām Polijas dalīšanām Krievija anektēja arī Latgali (1772) un Kurzemes un Zemgales hercogisti (1795). Pēc Krievijas novājināšanās Pirmajā pasaules karā un revolūcijas Padomju Krievija saskaņā ar Brestļitovskas miera līgumu atteicās no tiesībām uz Latvijas teritoriju. Vācbaltieši šajā laikā atjaunoja Kurzemes hercogisti, bet pēc Berlīnes papildvienošanās noslēgšanas mēģināja izveidot apvienoto Baltijas hercogisti. Pēc Pirmā pasaules kara beigām un Vācijas Impērijas kapitulācijas Latvija pasludināja sevi par neatkarīgu republiku. Tika izveidota pagaidu valdība ar Kārli Ulmani priekšgalā. tika pieņemta Latvijas Satversme.
Pēc 1934. gada apvērsuma Latvija kļuva par autoritāru valsti. Pēc 1939. gada PSRS un Vācijas slepenās vienošanās Latvija nokļuva Padomju Savienības ietekmes sfērā. Padomju Savienība Latviju okupēja, bet to iekļāva PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Atskaitot īsu vācu okupācijas periodu Otrā pasaules kara laikā, Latvija palika Padomju Savienības okupēta līdz Dziesmotās revolūcijas noslēgumam, kad tika pasludināta neatkarības atjaunošana, ko  atzina PSRS. Pēc PSRS sabrukuma Krievijas Federācija līdz 1994. gadam izveda no Latvijas savus bruņotos spēkus. Latvijas Republika atjaunoja politisko un ekonomisko sadarbību ar Rietumu valstīm un 2004. gadā kļuva par NATO un Eiropas Savienības dalībvalsti.
Politika
Latvijas parlamentu jeb Saeimu, kurā ir 100 deputātu, ievēl vispārīgās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās reizi četros gados. Valsts prezidentu ievēl Saeima atsevišķās vēlēšanās arī reizi četros gados. Prezidents izvēlas valdības vadītāju Ministru prezidentu, kuru kopā ar viņa sastādīto Ministru kabinetu apstiprina Saeima.
referendumā 66,9% Latvijas pilsoņu nobalsoja par valsts dalību Eiropas Savienībā. Latvija kļuva par ES dalībvalsti. Kopš 2004. gada 29. marta Latvija ir NATO dalībvalsts.
Pasima
Pasima (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz ziemeļrietumiem no Ščitno. Līdz 1945. gadam Pasenheima (Passenheim) Vācijas (Austrumprūsijas) sastāvā.
Latvija
Politika
Pašreizējais Valsts prezidents ir Edgars Rinkēvičs, Ministru prezidents ir Arturs Krišjānis Kariņš. 2022. gadā tika ievēlēta 14. Saeima, kurā ir pārstāvētas 7 politiskas partijas vai vēlēšanu apvienības. Valdošo koalīciju veido partijas vai apvienības "Jaunā Vienotība" (pārstāv Ministru prezidents A. K. Kariņš), "Apvienotais saraksts" (pārstāv Saeimas priekšsēdētājs Edvards Smiltēns), "Nacionālā apvienība".
Pasima
Pēc Otrā pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Pasima iekļāvās Polijā, bet vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti.
Latvija
Ģeogrāfija
Latvija atrodas Ziemeļeiropā (nereti uzskata, ka arī Austrumeiropā), Baltijas jūras austrumu krastā. Valsts platība ir 64 589 km2. Latvijas robežas kopējais garums ir 1836 km, no tiem 1382 km ir sauszemes robeža. Tai ir sauszemes robežas ar Igauniju, Krieviju, Baltkrieviju un Lietuvu, kā arī jūras robeža ar Zviedriju, Lietuvu un Igauniju. Latvijas robežas garums ar Igauniju ir 343 km, ar Krieviju — 292 km, ar Baltkrieviju — 171 km, ar Lietuvu — 576 km, bet jūras robežas garums ir 498 km. Latvijā ūdens klāj aptuveni 2340 km2 lielu platību, kas ir 3,62% no visas valsts teritorijas. Latvijā ir vairāk kā 12 000 upju ar kopgarumu apmēram 38 000 km, lielākās no tām ir Daugava, Lielupe, Gauja un Venta, kā arī ir 2256 ezeri, kas lielāki par 1 ha. Latvijas lielākie ezeri ir Lubāns, Rāznas ezers, Engures ezers un Burtnieks.
Latvija ir tipiska līdzenumu valsts. Atrodas lielā Austrumeiropas līdzenuma rietumos pie Baltijas jūras. Latvijas teritorijas ģeoloģiskajā griezumā ir divi atšķirīgi stāvi: senā Baltikas kontinenta kristāliskais pamatklintājs un platformas sega, kas galvenokārt ietver ordovika, silūra, devona un kvartāra nogulumus. Latvijas reljefs veidojies ledus laikmetā, augstākais reljefa punkts ir 311,9 metrus augstais Gaiziņkalns.
Pēc Zemes virsas reljefa formu lieluma Latvijā izdala reljefa lielformas, vidējformas un mikroformas. Latvijas reljefa lielformas ir zemienes un augstienes, zemienes aizņem 60%, bet augstienes — 40% no valsts teritorijas. Galvenās augstienes ir Vidzemes augstiene, Alūksnes augstiene, Latgales augstiene, Augšzemes augstiene, Rietumkursas augstiene, Austrumkursas augstiene, Ziemeļkursas augstiene, Idumejas augstiene un Sakalas augstiene. Savukārt nozīmīgākās zemienes ir Piejūras zemiene, Kursas zemiene, Viduslatvijas zemiene (šajā zemienē ietilpst Zemgales līdzenums), Tālavas zemiene, Mudavas zemiene un Austrumlatvijas zemiene.
Latvijā pārsvarā dominē velēnu podzolētās augsnes.
Klimats
Latvija atrodas mērenajā joslā, un tās klimatu ietekmē jūras tuvums un no Atlantijas okeāna nestās gaisa masas, kā rezultātā Latvijā valda maigs un mitrs klimats un vērojama izteikta četru gadalaiku maiņa. Tā kā Latvija ir izstiepta ziemeļu—austrumu virzienā, klimats rietumos un austrumos ir nedaudz atšķirīgs. Debesis bieži ir apmākušās, vidēji 160—180 dienas gadā. Vidējais nokrišņu daudzums svārstās no 574 līdz 691 mm gadā.
Administratīvais iedalījums
2009. gadā Latvija pārgāja no divu līmeņu pašvaldībām (pagasti un pilsētas bija kā pirmā līmeņa, bet rajonu padomes — kā otrā līmeņa pašvaldības) uz viena līmeņa pašvaldībām — 110 novadiem un 9 republikas pilsētām (Daugavpils, Jelgava, Jēkabpils, Jūrmala, Liepāja, Rēzekne, Rīga, Valmiera un Ventspils).
Pēc jauna Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likuma pieņemšanas 2021. gada 1. jūlijā notika pāreja uz 43 pašvaldībām — 10 valstspilsētām (Daugavpils, Jelgava, Jēkabpils, Jūrmala, Liepāja, Ogre, Rēzekne, Rīga, Valmiera un Ventspils) un 33 novadiem, kas ar nedaudziem izņēmumiem tika izveidoti agrāko rajonu teritorijās.
Flora un fauna
Meži aizņem aptuveni 45% Latvijas teritorijas. Izplatītākie koki Latvijas mežos: priede (51%), bērzs (24%), egle (17%). Dažviet purvu augājs.
Uzskata, ka pirmie dzīvnieki, kas pēc ledāja atkāpšanās Latvijā nonāca migrācijas ceļā, bija kukaiņi un citi bezmugurkaulnieki. Pirmie zīdītāji, kas atgriezās Latvijā, bija ziemeļbrieži, kuri tagad mitinās tundras zonā. Nedaudz vēlāk teritoriju sāka apdzīvot aļņi un arī plēsēji — brūnie lāči, vilki un polārlapsas. Vairums šo dzīvnieku sugu labi pacieta auksto klimatu.
Gadu gaitā dzīvnieku sugu sastāvs Latvijā ir mainījies. To ietekmēja gan klimata pārmaiņas, gan šo pārmaiņu izraisītā augāja maiņa, gan cilvēka parādīšanās šajā vidē. Atlantiskajā periodā, kad klimats bija siltāks, Latvijas teritorijā dzīvoja lielie zālēdāji: tauri (mūsdienās izmiruši Eiropas govs priekšteči), savvaļas zirgi, sumbri. Latvijā mūsdienās ir 507 mugurkaulnieku un aptuveni 17 540 bezmugurkaulnieku sugas.
Latvijā sastopami tādi dzīvnieki kā zaķi, stirnas, aļņi, meža cūkas, staltbrieži, lapsas. Bagātīga putnu un zivju valsts.
Meži
Mežs ir Latvijai raksturīgākā dabiskā ekosistēma un arī mūsdienās ļoti raksturīgs Latvijas ainavas elements, jo aizņem 29 660 km2 jeb 46,55 % Latvijas platības. Latvijas klimatiskie apstākļi — bagātīgie nokrišņi, liels gaisa relatīvais mitrums, samērā garais augšanas periods — ir izdevīgi mežu augšanai. Latvijas mežos aptuveni 67% ir skuju koku, 33% — lapu koku. Izplatītākā koku suga ir priede.
Dzīvnieku valsts
Pašlaik Latvijā ir konstatēts aptuveni 13 000 dzīvnieku sugu. Faunas bagātība izskaidrojama galvenokārt ar Latvijas ģeogrāfisko stāvokli. Latvija atrodas jaukto mežu zonā, kurā ienāk gan taigas, gan platlapju mežu joslas faunas elementi. Bez tam pāri Latvijai gar Baltijas jūru iet putnu migrācijas ceļi.
No zīdītājiem Latvijā vairāk vai mazāk bieži sastopamas ap 60 sugu. Sugu, kā īpatņu skaita ziņā bagātīgāk pārstāvēti grauzēji (19 sugu). No plēsējiem Latvijā konstatēts 12 sugu. Lielākais no tiem ir brūnais lācis, kas retumis pie mums ieklīst no kaimiņvalstīm, galvenokārt no Igaunijas.
Latvijā konstatētas 366 putnu sugas. Putni arī kvantitatīvi ir sauszemes biocenozēs visvairāk pārstāvētā mugurkaulnieku grupa. Aptuveni 200 putnu sugas ir ligzdojošas, pārējās — caurceļo, ziemo vai nokļūst šeit kā reti maldu viesi.
Rāpuļu fauna Latvijā ir nabadzīga, jo mitrais un samērā vēsais klimats nav piemērots vairumam rāpuļu sugu. No valstī konstatētajām 7 sugām indīga ir tikai parastā odze, bet visas pārējās — derīgas un saudzējamas. Īpaši tas sakāms par purva bruņurupuci.
Abinieku ir 13 sugu, ieskaitot reto koku vardi, kuras ziemeļu robeža ir Latvija.
Zivju fauna Latvijā ir daudzveidīga. Ieskaitot retās ieceļotājas, Latvijas ūdeņos reģistrēts 70 zivju sugu: 30 saldūdens zivju sugu, apmēram tikpat daudz jūras zivju sugu un apmēram 14 caur un puscaurceļotāju sugu. Latvijā sastopamas 4 vietējās lašu dzimtas sugas, kā arī aklimatizētas sugas. No apaļmutniekiem Latvijas ūdeņos ir sastopamas 3 nēģu sugas.
Pēc sugu un īpatņu skaita vislielākā ir kukaiņu klase, no kuras Latvijā konstatēts gandrīz 10 000 sugu. Pēc sugu skaita un nozīmības svarīgākās kukaiņu kārtas Latvijā ir divspārņi (3500 sugu), vaboles (2570), plēvspārņi (2500), tauriņi (2042), augu sūcēji (500), blaktis (400), makstenes (186), cikādes (163), spāres (53), taisnspārņi (39).
Posmtārpi ir plaši izplatīti kā augsnē, tā jūrās un saldūdeņos. Sakarā ar niecīgo ūdens sāļumu jūrā Latvijas piekrastē atrastas tikai 4 daudzsaru tārpu sugas, bet Baltijas jūras dienvidrietumu daļā ir vairāk nekā 100 sugu. Latvijā ir 14 sastopamas dēļu sugas.
Etniskais sastāvs
Otrā pasaules kara un okupāciju rezultātā radikāli izmainījās Latvijas iedzīvotāju etniskais sastāvs. Latvijas neatkarības atjaunošanai sekojošā iedzīvotāju emigrācija un dabiskā pieauguma krasā samazināšanās izraisīja pilnīgi pretējas tendences un pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Latvijas iedzīvotāju skaits un etniskā struktūra gandrīz precīzi atgriezās 1959. gada skaitļos.
Valodu prasme
Pēc 2005. gada sabiedriskās domas pētījumu firmas "Latvijas fakti" veiktās aptaujas datiem latviešu valodā spēja sazināties 91% Latvijas iedzīvotāju (pilsoņu un nepilsoņu), krievu valodā — 94%, angļu valodā — 29%, vācu valodā — 16%, poļu valodā — 3%, baltkrievu valodā — 3%, ukraiņu valodā — 3%, lietuviešu valodā — 2%. Mazāk nekā 1% iedzīvotāju varēja sazināties itāļu, franču, spāņu vai igauņu valodā. Aptuveni 60% aptaujāto Latvijas iedzīvotāju ģimenēs runāja latviski, bet 37% — krievu valodā. Citu valodu ģimenē lietoja tikai 0,9% Latvijas iedzīvotāju. 93% aptaujāto latviešu spēja sazināties krievu valodā, 33% — angļu valodā, gandrīz 20% — vācu valodā. 95% aptaujāto cittautiešu runāja krievu valodā, 80% — latviešu valodā, 25% — angļu valodā, 12% — vācu valodā.
Savukārt pēc 2009. gada Latviešu valodas aģentūras (LVA) aptaujas datiem latviešu valodas pratēju īpatsvars Latvijā bija 92%, bet krievu valodas pratēju 98%. Tikai 1% visu aptaujāto latviešu neprata krievu valodu, bet 8% krievvalodīgo nemaz neprata latviešu valodu. Laba krievu valodas prasme bija 76% latviešu, bet laba latviešu valodas prasme bija tikai 48% cittautiešu. Tomēr 81% respondentu ar dzimto krievu valodu uzskatīja, ka Latvijas iedzīvotājiem būtu jāprot latviešu valoda. Jauniešu vecumgrupā no 17 līdz 25 gadiem 64% krievvalodīgo jauniešu labi pārvaldīja latviešu valodu un 56% no latviešu jauniešiem labi prata krievu valodu. Angļu valodu prata 56% respondentu ar dzimto latviešu valodu (labi — 14%, viduvēji — 19%, pamatprasmju līmenī — 23%) un 53% krievvalodīgo (labi — 16%, viduvēji — 21%, pamatprasmju līmenī — 16%). Vācu valodu dažādos līmeņos prasmi atzina 36% respondentu ar dzimto latviešu valodu un 27% krievvalodīgo.
Pēc Izglītības un zinātnes ministrijas datiem 2008./2009. mācību gadā angļu valodu apguva 82,8% Latvijas skolēnu, krievu valodu 35,3%, vācu valodu 12,9% un franču valodu 1,6% skolēnu.
Pilsētas
Latvijā ir 78 pilsētas, no kurām tikai Rīgā dzīvo vairāk par 100 000 iedzīvotāju (ap 700 000, aglomerācijā ap 1 miljonu iedzīvotāju). Desmit pilsētās dzīvo vismaz 20 000, nākamajās lielākajās sešās — vismaz 10 000 iedzīvotāju. Desmit pilsētas ir ar valstspilsētas statusu: Rīga, Daugavpils, Jēkabpils, Jelgava, Jūrmala, Liepāja, Ogre, Rēzekne, Valmiera un Ventspils, septiņas no tām ir atsevišķas administratīvas teritorijas.
Senākās Latvijas pilsētas, kam piešķirtas pilsētas tiesības, ir Rīga (1225), Valmiera un Cēsis (1323), bet jaunākās — Ādaži, Ķekava un Mārupe (2022).
Ventes raga bāka
Ventes raga bāka atrodas Šilutes rajonā pie Kuršu jomas uz Ventes raga. Bāka uzcelta 1837. gadā. Tolaik tā bija būvēta no koka. Gaismu deva eļļas lampa. 1852. gadā uzcelta pašreizējā mūra bāka. Bāka ir 13 m augsta. Bākas tornis ir astoņšķautņu, mūrēts no sarkaniem ķieģeļiem. Bākai ir laterna baltā krāsā un galerija. Bākas tornis ar segtu eju ir savienots ar bākas uzrauga māju. Pašreiz šeit atrodas ornitoloģiskā stacija. Bāka darbojas, tumsai iestājoties tā ieslēdzas.
Latvija
Saimniecība
Pēc nominālā iekšzemes kopprodukta (IKP) Latvijas ekonomika ir 95. lielākā ekonomika pasaulē (30,38 miljardi USD — 2013. gada dati) un 101. lielākā ekonomika pasaulē pēc pirktspējas paritātes (34,629 miljardi — 2011. gada dati). Latvija kopš 1999. gada ir Pasaules Tirdzniecības organizācijas, kopš 2004. gada Eiropas Savienības, kopš 2014. gada Eirozonas dalībvalsts, kopš 2016. gada Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas valsts.
Latvijā ir viena no straujāk augošajām ekonomikām Eiropas Savienībā, kopš 2000. gada Latvijai ir viens no augstākajiem IKP izaugsmes tempiem Eiropā.
Tomēr 2008. gada beigās un 2009. gada sākumā patēriņa pieauguma dēļ tas strauji krita, ko pastiprināja arī finanšu krīze. 2009. gadā Latvijas valdība īstenoja krasus fiskālās pielāgošanas pasākumus, kas nodrošināja Latvijas ekonomikas pakāpenisku atveseļošanās un ļāva 2011. gadā atgriezties pie IKP izaugsmes par 5,5%. Tas Latvijas tautsaimniecību atkal ierindoja Eiropas Savienības straujāk augošo ekonomiku saraksta augšgalā. 2012. gada SVF finanšu palīdzības pēcprogrammas ziņojumā bija norādīts, ka Latvijas ekonomika piedzīvo spēcīgu atveseļošanos, taču galvenajām prioritātēm jābūt augstā bezdarba līmeņa samazināšanai un starptautiskās konkurētspējas uzlabošanai, kas atkarīga no produktivitāti veicinošām reformām. Tāpat nepieciešamas izglītības un pārvaldes reformas un juridiskās sistēmas stiprināšana.
Kultūra
Latvija sastāv no pieciem kultūrvēsturiskajiem novadiem: Kurzemes, Zemgales, Sēlijas, Latgales un Vidzemes. Katrs atšķiras gan ar valodas izloksnēm, gan ar tradīcijām un ļaužu raksturiem. Brīvības pieminekļa simboli 3 zvaigznes neapzīmē Latvijas kultūrvēsturiskos novadus, bet gan trīs daļas, kas, veidojot neatkarīgu Latvijas Republiku, apvienojās kopā. Tās bija latviešu un lībiešu apdzīvotās zemes, kas Krievijas Impērijas sastāvā bija sadalītas trīs atsevišķās guberņās: Kurzeme, Zemgale, Sēlija Kurzemes guberņā, Vidzeme (tur ietilpa arī daļa Dienvidigaunijas) Vidzemes guberņā un Latgale Vitebskas guberņā. Kurzemes guberņai kopā ar Vidzemes guberņas latviešu pagastiem pievienojās Vitebskas guberņas latviešu daļa un tā izveidojās Latvijas Republika. Galvaspilsēta Rīga tradicionāli pieder pie Vidzemes novada, taču kopš pēckara straujās urbanizācijas Rīga kopā ar tās aglomerāciju ir izveidojusies kā atsevišķs, no pārējās Vidzemes atšķirīgs novads.
Izglītība
Latvijā ir 34 augstākās mācību iestādes, no tām sešas ir klasiskās universitātes tipa augstskolas, bet divas ir valsts augstskolas. Latvijas Augstskolu likuma 7. pants nosaka, ka valsts augstskolu statuss ir tikai Latvijas Policijas akadēmijai (kas ir likvidēta) un Latvijas Nacionālajai aizsardzības akadēmijai, bet pārējās augstskolas ir "atvasinātas publiskas personas" (kurās valsts var būt līdzdibinātājs). Vislielākā augstskola valstī ir Latvijas Universitāte. Augstākā izglītība ir maksas, taču valsts no budžeta līdzekļiem īsteno plānos paredzēto nepieciešamo specialitāšu studentu mācību apmaksu, dodot iespēju noteiktam studentu skaitam šajās "budžeta vietās" studēt bez maksas. Tā kā savā pašpārvaldē un finanšu politikā augstskolas ir pilnīgi autonomas, mācību maksas, stipendijas, pasniedzēju algas u. c. maksājumus nosaka katras augstskolas Senāts.
Mūzika
Pazīstamākie mūsdienu latviešu komponisti ir Raimonds Pauls, Imants Kalniņš, Zigmars Liepiņš, Pēteris Vasks, Georgs Pelēcis, Maija Einfelde, starptautiski pazīstami opermūzikas dziedātāji Mariss Vētra, Jānis Zābers, Egils Siliņš, Elīna Garanča, Maija Kovaļevska, Marina Rebeka, diriģenti Mariss Jansons un Andris Nelsons, pianists Vestards Šimkus, ērģelnieki Iveta Apkalna un Aivars Kalējs un citi.
Populārās mūzikas grupas ir Prāta Vētra, Līvi, Cosmos, Gain Fast, Labvēlīgais Tips, Tumsa, folkmetāla grupa Skyforger; dziedātāji Lauris Reiniks, Mārtiņš Freimanis, Liene Šomase, Aija Andrejeva un citi. Latvija kopš 2000. gada piedalās Eirovīzijas dziesmu konkursā, kur 2002. gada konkursā Latvijas pārstāve Marija Naumova guva uzvaru, "Prāta vētra" ieguva 3. vietu 2000. gada konkursā. Latvija organizēja 2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu.
Avīzes
Latvijas lielākie laikraksti ir "Diena", "Neatkarīgā Rīta Avīze" un "Latvijas Avīze".
Radio
Radio Latvijā regulāri sāka raidīt 1925. gada 1. novembrī trīsarpus gadus pēc pirmās Eiropas radiostacijas darba uzsākšanas Londonā. Pirmā privātā radiostacija — Radio SWH — Latvijā sāka darboties tikai 1993. gadā. Pašlaik visā Latvijā raida 9 radiostacijas, Rīgā — 22, darbojas 18 reģionālās radiostudijas.
Televīzija
Latvijā pirmajā no Baltijas valstīm tika izveidota televīzija. Līdz tam Padomju Savienības teritorijā televīzija bija vēl tikai Maskavā, Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga) un Kijivā. Regulāras televīzijas pārraides Latvijas Televīzija sāka 1954. gada 6. novembrī. 1974. gadā sākās krāsu televīzijas pārraides. 1991. gadā sāka darboties pirmās privātās televīzijas studijas.
1998. gada 2. februārī Latvijas Televīzija kopā ar LNT, 31. kanālu (tagad TV3) un "TV Rīga" (tagad TV5) pārgāja uz jaunu krāsu kodēšanas standartu PAL (en). 2002. gada maijā sākās digitālās televīzijas testa raidījumi.
Interneta mediji
Interneta mediju aizsākumi Latvijā saistāmi ar paša interneta izplatības aizsākumiem 1990. gadu vidū. 1999. gada 26. novembrī, apvienojot vairākus mazākus interneta portālus, tika izveidots portāls Delfi, vēlāk tam pievienojās citi interneta mediji. Pašlaik vieni no apmeklētākajiem interneta portāliem Latvijā ir sociālie tīkli draugiem.lv un one.lv. Lielu popularitāti ir ieguvuši arī ziņu portāli tvnet.lv un diena.lv, kā arī sludinājumu portāls ss.lv un daudzi internetveikali.
Sports
1911. gada 18. decembrī Rīgā 13 sporta biedrību pārstāvji nodibināja Baltijas Olimpisko komiteju (Krievijas Olimpiskās komitejas pakļautībā), bet Latvijas Olimpisko komiteju izveidoja 1922. gada 23. aprīlī. Kopš 1926. gada Latvijā notikuši Eiropas čempionāti dažādos sporta veidos — Eiropas meistarsacīkstes cīņas sportā (1926), Eiropas meistarsacīkstes basketbolā (1937), Eiropas meistarsacīkstes ātrslidošanā un ledus burāšanā (1939). Olimpiskajās spēlēs Latvijas sportisti piedalās kopš. gada, kad šāvējs Haralds Blaus Krievijas izlases sastāvā izcīnīja bronzas medaļu stenda šaušanā pa māla baložiem. Kopš. gada olimpiskajās spēlēs piedalās Latvijas olimpiskā komanda, kas laika posmā līdz Otrajam pasaules karam izcīnīja vienu sudraba medaļu (Jānis Daliņš, soļošana) un vienu sudraba un vienu bronzas medaļu  (Edvīns Bietags, grieķu-romiešu cīņa, un Adalberts Bubenko, soļošana).
Latvijas Olimpisko komiteju atjaunoja 1988. gada 19. novembrī un 1991. gada 18. septembrī tika atjaunota tās dalība Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā.
Kopumā Latvijas olimpiskā komanda vasaras olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 21 medaļu, tostarp četras zelta medaļas, savukārt ziemas olimpiskajās spēlēs Latvija izcīnījusi 10 medaļas, tostarp vienu zelta medaļu. Pirmā olimpiskā čempione Latvijas sporta vēsturē bija šķēpa metēja Inese Jaunzeme, kas par čempioni kļuva Austrālijas pilsētā Melburnā, pārstāvot PSRS. Pirmo olimpisko zelta medaļu Latvijas kā neatkarīgas valsts sportistiem izcīnīja Igors Vihrovs 2000. gadā vingrošanā. Ziemas olimpiskajās spēlēs līdz šim vienīgo zeltu Latvijai ieguva Oskara Melbārža pilotētais bobsleja četrinieks 2014. gadā Sočos. Nesenākās olimpiskās medaļas izcīnītas Pekinā, kur Latvijas kamaniņu sporta komanda izcīnīja bronzu stafetē. Savukārt Japānas pilsētā Tokijā Latvijas 3x3 basketbolisti ieguva zelta medaļu, bet svarcēlājs Artūrs Plēsnieks ieguva bronzu.
No ziemas sporta veidiem lielākos panākumus Latvijas sportisti ir guvuši bobslejā, skeletonā un kamaniņu braukšanā, kā arī hokejā. Skeletonists Martins Dukurs ir 11 reizes izcīnījis Pasaules kausu, sešas reizes uzvarējis Pasaules čempionātos un 12 reizes kļuvis par Eiropas čempionu, kā arī ieguvis sudraba medaļu.
Tenisā nozīmīgākais sasniegums ir Aļonas Ostapenko uzvara 2017. gada Francijas atklātajā čempionātā. Vīriešiem labākos panākumus tenisā ir guvis Ernests Gulbis, kas 2014. gada Francijas atklātajā čempionātā iekļuva pusfinālā un sasniedza 10. vietu ATP rangā.
Latvijas hokeja izlase ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1936. gadā Garmišā-Partenkirhenē, bet pēc neatkarības atjaunošanas pirmo reizi kvalificējās, kas risinājās Soltleiksitijā. Labākais sasniegums olimpiskajās spēlēs ir 2014. gadā Sočos iegūtā 8. vieta. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 1933. gadā. Kopš 1997. gada vienmēr ir spēlējusi elites divīzijā. 2023. gada Pasaules čempionātā izcīnīja bronzas medaļas. Spēcīgākajā hokeja līgā — NHL — ir spēlējuši 27 latviešu hokejisti (2023), no kuriem lielāko ievērību guvuši Sandis Ozoliņš, Kārlis Skrastiņš, Artūrs Irbe un Sergejs Žoltoks. 1996. gadā S. Ozoliņš kopā ar Kolorādo "Avalanche" izcīnīja prestižāko balvu hokejā — Stenlija kausu —, ko pasniedz NHL uzvarētājkomandai. 2008. gadā tika atjaunota Rīgas hokeja komanda Rīgas "Dinamo", kas uzsāka cīņu par Gagarina kausu Kontinentālajā hokeja līgā. Kluba lielākais panākums ir divās sezonās sasniegtā izslēgšanas spēļu otrā kārta.
Latvijas basketbola izlase ir piedalījusies Eiropas čempionātos basketbolā kopš pirmā čempionāta 1935. gadā Šveicē, kad tā izcīnīja pirmo vietu un tiesības rīkot 1937. gada čempionātu Rīgā. Latvijas basketbola izlase palika 18. vietā, bet toties ieguva otro vietu 1939. gada Eiropas basketbola čempionātā Lietuvā. Pasaules kausam pirmo reizi kvalificējās 2023. gadā. Spēcīgākajā basketbola līgā — NBA — ir spēlējuši septiņi latviešu basketbolisti. Latvijas sieviešu basketbola izlase ir guvusi labus panākumus Eiropas čempionātos (4. vieta 2007. gadā Itālijā) un piedalījusies.
Latvijas futbola izlase piedalījās 1924. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē un 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā.
Latvijā ir profesionālas hokeja, basketbola un futbola līgas.
Svētku un atceres dienas
Svētku un atceres dienas Latvijā nosaka likums par svētku, atceres un atzīmējamām dienām.
Zinātne un tehnoloģijas
2017. gadā Latvijas zinātnē bija aptuveni 7000 zinātnieku, profesionāļu un projektu vadītāju, no kuriem 3668 bija ar zinātnisko grādu. Latvijā 2016. gadā zinātniskajiem pētījumiem tika tērēti 0,44% no iekšzemes kopprodukta, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem starp ESAO valstīm. Zinātnes finansējums Latvijā bija procentuāli viszemākais Eiropas Savienībā, un tā pamatā bija uzturēta par Eiropas Savienības struktūrfondu līdzekļiem. 2013. gadā Latvija bija pirmajā vietā pēc ārvalstu avotu finansējuma procentuāli zinātnes jomā.
Kopš 2002. gada ik gadu Latvijas Zinātņu akadēmija izvērtē sasniegumus un notikumus Latvijas zinātnē. Katru gadu tiek noskaidroti vismaz 10 gada zinātniskie sasniegumi valstī. 2015. gadā Nacionālā ģeogrāfijas biedrība izvērtēja izcilākos Latvijas zinātnieku sasniegumus laika posmā no 2010. līdz 2015. gadam. Pieci no apskatītajiem astoņiem sasniegumiem bija saistīti ar medicīnu; no atlikušajiem sasniegumiem divi saistīti ar kvantu fiziku, bet atlikušais saistīts ar jaunu sintētisko materiālu izstrādi.
Vienīgais cilvēks, kas saistīts ar Latviju un ir ieguvis Nobela prēmiju, ir Rīgā dzimušais vācbaltietis Vilhelms Ostvalds (Nobela prēmija ķīmijā 1909. gadā). ASV latvietis Juris Upatnieks 1971. gadā bija tuvu tam, lai iegūtu Nobela prēmiju fizikā par sava darba ieguldījumu hologrāfijas attīstībā.
Led Zeppelin IV
Led Zeppelin IV ir ceturtais britu rokgrupas Led Zeppelin albums. Tas tika ierakstīts no 1970. gada decembra līdz 1971. gada martam un izdots. Tam nav nosaukuma, tomēr to visbiežāk sauc par Led Zeppelin IV, jo iepriekšējie albumi tika saukti attiecīgi Led Zeppelin, Led Zeppelin II un Led Zeppelin III. Atlantic Records katalogos tas ir saukts par Four Symbols un The Fourth Album. To arī sauc par Zoso (pēc pirmā simbola), Untitled, Man with Sticks un Runes. Ģitārists Džimijs Peidžs intervijās albumu sauc par ceturto albumu vai Led Zeppelin IV, savukārt solists Roberts Plānts ir teicis, ka tas ir "ceturtais albums, un viss".
Zem apgāztā mēness
"Zem apgāztā mēness" ir 1977. gada latviešu padomju spēlfilma. Filmas režisors ir Ēriks Lācis un tā uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Zvejas kuģa reiss Atlantijas okeānā ilgst jau pusgadu. Kapteinim Arvīdam mājās palikusi slima meitiņa, un viņš saņem ziņu, ka meita pēc operācijas nav izdzīvojusi. Matrozis Juris devies savā pirmajā reisā, lai nopelnītu mašīnai, bet tikko apprecētā sieva atsūta telegrammu, ka mājās viņu vairs negaida, un Juris izmisumā metas pār bortu.
Varavīksne (nozīmju atdalīšana)
Varavīksne var būt:
Laut Gedacht
Laut Gedacht ir vācu grupas Silbermond otrais studijas albums, kas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Sony Music Entertainment. Vācijā tas tika sertificēts ar dubulto platīna disku, Austrijā un Šveicē ar platīna disku.
Autines sacelšanās un kauja pie Satezeles
Autines sacelšanās (1212) bija Indriķa hronikā aprakstītā Tālavas letu un līvu sacelšanās pret Zobenbrāļu ordeni un bīskapu Albertu 1212. gada rudenī. Tās pamatā bija Zobenbrāļu ordeņa brāļu rīcība, kas pēc Letijas dalīšanas līguma nosacījumiem atņēma Autines latgaļiem viņu zemnieku tīrumus un bišu kokus. Tā paša gada vasarā Jersikas miera sarunās Polockas kņazs Valdemārs atteicās no meslu kundzības pār līviem.
Lai nokratītu krustnešu virskundzību, sākās plaša latgaļu un līvu sacelšanos pret vāciešiem. Nemieros piedalījās Lielvārdes, Salaspils un Turaidas līvi, bet pēc viņu piļu nodedzināšanas par sacelšanās centru kļuva līvu pils Satezele (tag. Sigulda). Uz Satezeli devās bīskapa Alberta sarunu delegācija, kuras sastāvā bija arī krustnešiem uzticīgais Turaidas līvu valdnieks Kaupo. Taču miera sarunas izrādījās neveiksmīgas un pret sacelšanos vērsās viss Rīgas bīskapa un Zobenbrāļu ordeņa karaspēks. Neskatoties uz varonīgo pretošanos, latgaļiem un līviem nācās piekāpties pārspēka priekšā. Kaujā krita letgaļu karavadonis Rūsiņš un līvu vecākais Ase tika piesiets pie moku rīkiem.
Līviem par sodu uzlika kontribūciju un palielināja nodevas. Latgaļu zemniekiem atdeva bišu kokus, taču ne zemi, kas kļuva par topošās Cēsu pilsmuižas pamatu.
Gregors III
Pāvests Gregors III (la; miris ) bija Romas bīskaps no 731. gada februāra līdz nāvei 741. gada novembrī un līdz ar to katolisma tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem.
Dzimis Sīrijā. Par Romas bīskapu tika ievēlēts, tomēr formāli netika iesvētīts līdz 18. martam, kamēr netika saņemta Bizantijas eksarha apstiprinājums. Gregors III ir pēdējais, kas šādas ievēlēšanas gadījumā lūdzis eksarha apstiprinājumu. Viņa pontifikāta laiks tika izjaukts ar ikonoklasma strīdu Bizantijas impērijā.
Gregors III bija pēdējais pāvests, kas nav nācis no Eiropas, līdz Franciska ievēlēšanai 2013. gadā (1272 gadus vēlāk).
Viņa piemiņas diena ir 28. novembris.
Māņticība
Māņticība ir aizspriedumi, kuri veidojas tad, kad cilvēki novēro parādības, kurām nespēj rast cēloņus vai arī savu nezināšanu dēļ nespēj izskaidrot un tādēļ šīs parādības tiek uzskatītas par nākotnes vēstnešiem. Māņticīgi cilvēki arī mēdz nēsāt sev līdzi dažādus talismanus, veikt dažādus it kā maģiskus žestus, kas pēc viņu domām nes veiksmi.
Veiksme
Cilvēki jau no laika gala ir bijuši māņticīgi. Viņi ir ticējuši un tic, ka dažādas lietas, parādības var atnest veiksmi, piemēram, pakava atrašana uz ceļa un pārnešana mājās nesīs veiksmi.
Glück
Fromborka
Fromborka (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz dienvidrietumiem no Braņevo Vislas lagūnas krastā. Tūrisma centrs. Līdz 1945. gadam — Frauenburga (Frauenburg) Vācijas (Austrumprūsijas) sastāvā.
Vēsture
Visplašāk pazīstama kā astronoma Nikolaja Kopernika (Nicolaus Copernicus, 1473—1543) dzīvesvieta. Šeit viņš sarakstīja savu pazīstamo darbu "Par debess sfēru griešanos" (De revolutionibus orbium cœlestium). Koperniks šeit arī mira un ir apglabāts Fromborkas katedrālē.
Pilsētu, kura pirmoreiz rakstos minēta 1278. gadā, dibināja Vācu ordenis, tomēr arī pirms tam šeit bijusi prūšu apmetne. 1310. gadā Frauenburgai piešķīra Lībekas pilsētas tiesības. 1329. gadā sākta celt Frauenburgas katedrāle — tradicionālā Varmijas arhibīskapa rezidence līdz pat 1972. gadam. Pēc Trīspadsmitgadu kara Frauenburga iekļāvās Karaļa Polijas sastāvā. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1779. gadā - Prūsijā, vēlāk Vācijā.
Pēc Otrais pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Fromborka iekļāvās Polijā, bet vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti.
Katedrālē saglabājusies vācu baroka arhitekta Andreasa Šlītera (Andreas Schlüter, 1664—1714) veidota epitāfija.
Ebreja un Hiltera ģimenes ārsta Eduarda Bloha (Eduard Bloch, 1872—1945) dzimtā pilsēta.
Vāclavs II Pšemisls
Vāclavs II (cs, pl, de; dzimis, miris ) bija Bohēmijas karalis (1278—1305), Krakovas kņazs (1291—1305), Polijas karalis (1300—1305) no Pšemislu dinastijas.
Vāclavs II bija Bohēmijas karaļa Pšemisla Otakāra II un Kunegundas (čehiski — Kunhutas) no Černigovas dēls. Bija precējies ar imperatora Rūdolfa I meitu Gutu (meita — Elizabete (Eliška), dēls — Vāclavs III), kā arī Pšemisla II meitu Elišku.
Pēc tēva nāves sāka valdīt septiņu gadu vecumā. Agrīnajos valdīšanas gados Vāclava vietā valdīja reģenti — Brandenburgas markgrāfs Otto un mātes favorīts Caviss fon Falkenšteins.
Teoderihs no Turaidas
Teoderihs no Turaidas (ap 1150. - 1219. gada 15. jūnijā) bija Romas katoļu baznīcas misionārs Līvzemē un Igaunijas ziemeļu daļā, bīskapa Meinarda līdzgaitnieks evaņģēlija sludināšanā, cisterciešu ordeņa brālis, Daugavgrīvas klostera abats (1202 - 1211), Igaunijas bīskaps (1211 - 1219).
Vāclavs II Pšemisls
1290. gadā Vāclavs II sodīja ar nāvi Falkenšteinu un sāka valdīt pats. 1291. gadā daļa Polijas šļahtas uzaicināja Vāclavu II par Polijas valdnieku un 1300. gadā viņš Krakovā kronējās par Polijas karali. Plānoja uzbrukumu Austrijai tomēr nepaguva to realizēt, jo 1305. gadā Vāclavs II mira.
Teoderihs no Turaidas
Izcelsme
Vēsturnieki par Turaidas Teoderiha izcelsmi izsaka dažādus viedokļus, pēc vienu domām viņš nācis no Altenkampas klostera Morimundas filiāles (Lejasreina), kurai vienīgai tai laikā bija kontakti ar ziemeļu valstīm. Tā kā Teoderihs vēlāk Daugavgrīvas klostera konventu veidoja pēc Morimundas klostera filiāles - Marienfeldas abatijas Vestfālenē (Benninghoven, 1965). Taču pats Teoderihs no tās gan nevarētu būt nācis, jo Marienfelda dibināta tikai 1185. gadā. Daži pētnieki izsakās par Pfortas klosteri pie Naumburgas, kā domāja dāņu pētnieki P.Johansens un T.Grentrups.
Sludinātājs Turaidā
Teoderiha ierašanās laiks Livonijā nav droši zināms, taču pastāv hipotēze, ka Meinards ap 1186. gadu, dodoties uz savu iesvētīšanu par bīskapu, Brēmenē bija saticis mūku Teoderihu. Livonijā viņš pirmoreiz pieminēts Latviešu Indriķa hronikā kā sludinātājs un dziednieks Turaidā. Pirmais kristīgo ticību pieņēma kāds ievainots Turaidas līvu karavīrs (Kaupo?), kas lūdza brāli Teoderihu viņu izdziedināt, apsoloties kristīties. Pēc viņa izveseļošanās arī citi slimnieki sauca brāli Teoderihu pie sevis un lūdza, lai viņš to kristī. Kad līvu sējumi lietavās aizgāja postā, viņi apvainoja Teoderihu burvestībā un nolēma ziedot saviem dieviem, taču likteņa zirgs spēra trīs reizes labo kāju. Tāpat sludināja Igaunijā, kur 1191. gada 23. jūnijā, saules aptumsuma dēļ arī tika apdraudēta tā dzīvība - igauņi domāja, ka Teoderihs apēdot sauli. Pēc tam, kad līvi deviņdesmito gadu pirmā pusē sāka atkrist no katoļu ticības, Teoderiham izdevās izbēgt uz Vāciju, kur viņš kopā ar Kaupo devās uz Romu un no pāvesta Celestīna III saņēma atļauju organizēt pirmo krusta karu (1194? - 1196) pret līviem. Diemžēl, rakstiskas liecības no Vatikāna arhīva par šiem notikumiem līdz šim nav konstatētas.
Zobenbrāļu ordeņa dibinātājs un Daugavgrīvas abats
1199. gadā pirmo reizi ierodoties Livonijā un pakļaujot lībiešus, bīskaps Alberts sūtīja brāli Teodorihu no Turaidas uz Romu pēc krusta kara bullas pie pāvesta Inocenta III. 1202. gadā viņš piedalījās Zobenbrāļu ordeņa dibināšanā, bet 1205. gadā kļuva par jaundibinātā Daugavgrīvas klostera pirmo abatu. 1207. gadā abats Teoderihs vadīja karagājienu uz Sēlpili, kas vēlāk kļuva par viņa pēcteča abata Bernharda no Lipes rezidenci pēc viņa iecelšanas par Sēlijas bīskapu 1218. gadā.