cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maršrutēšana
Ceļa izvēle
Atkarībā no lietojumprogrammas, kurai tiek veikta ceļa atlase, var izmantot dažādus rādītājus. Piemēram, tīmekļa pieprasījumiem var izmantot minimālā latentuma ceļus, lai samazinātu tīmekļa lapas ielādes laiku, vai lielapjoma datu pārsūtīšanai var izvēlēties vismazāk izmantoto ceļu, lai līdzsvarotu slodzi visā tīklā un palielinātu caurlaidspēju. Populārs ceļu atlases mērķis ir samazināt vidējo trafika plūsmu pabeigšanas laiku un kopējo tīkla joslas platuma patēriņu. Nesen tika ierosināta ceļa atlases metrika, kas aprēķina kopējo baitu skaitu, kas ieplānots katra ceļa malās kā atlases metrika. Šobrīd ir pieejama empīriskā analīze, kas ietver sevī augstākminēto priekšlikumu kā arī vairāku ceļu atlases metrikas.
Pērnavas svīta
Litoloģiskais raksturojums
Iežu minerālā sastāva smagā frakcija iekļauj sevī paaugstinātu granātu saturu (41-60%). Cirkona daudzums stipri svārstās, taču nepārsniedz 14%. Rūdu minerāli sastāda 34-56%, turklāt leikokstens tajos ir ne vairāk kā 11%. Turmalīna saturs svārstās 2-3% robežās.
Stratigrāfiskais dalījums
Latvijā pērnavas svītu veido pārsvarā balti un gaiši pelēki smilšakmeņi, kas mijas ar sarkanbrūniem un zaļganpelēkiem aleirolītiem, māliem un dolomītiem. Svītas griezumā visā teritorijā ir izšķiramas divas ridas, kas domājams atbilst stratotipiskajā griezumā Igaunijā izdalītajām tori un tammes ridām.
Augšējā rida pamatnē sastāv no labi šķirotiem baltiem kvarca smilšakmeņiem ar sīkgraudainu vai smalkgraudainu struktūru. Parasti šie smilšakmeņi ir slīpslāņoti un cementēti ar māla, māla-dolomītu un ģipša cementu. Bieži vien smilšakmeņi pāriet smilšainā dolomītā. Vairākos griezumos valsts ziemeļaustrumu daļā smilšakmeņos lielā daudzumā ir sastopami trohilisku girogonīti. Augšējās ridas augšdaļā ieguļ neliels bāli dzeltenīgu dolomitizētu kaļķakmeņu vai gaiši pelēku dolomītu slānis ar raksturīgām piritizētām viļņveida virsmām. Griezumos, kur kaļķakmens vai dolomīts nav sastopams, augšējās ridas augšdaļa marķējas ar zaļganpelēkiem karbonātiskiem māliem vai karbonātisku oolītu smilšakmeni. Rietumu virzienā mālaino un aleirolīta starpkārtu biezums palielinās. Vēl palielinās graudu izmēri un samazinās drupu materiāla šķirošanās pakāpe. Dažos Centrālās un Rietumlatvijas griezumos krasi pieaug smilšakmeņu biezums. Savukārt, dienvidaustrumu virzienā, gluži otrādi, graudi paliek mazāki, drupu materiāla šķirošanās pakāpe pieaug, tāpat pieaug dolomīta cementa īpatsvars smilšakmeņos, kā arī parādās karbonātisku iežu starpkārtas. Dienvidaustrumu griezumos sastopamas smilšakmeņu starpkārtas ar ģipša un ģipša-dolomīta cementu.
Faciālais dalījums
Pērnavas svīta tiek izdalītas trijās litoloģiski-faciālajās zonās (I.Polivko, 1971):
Paleontoloģiskais raksturojums
Pērnavas svītu raksturo ihtiofaunas zona - Guerichosteus heterolepis. Šīs svītas organismu paliekas Latvijas teritorijā ir salīdzinoši retas. un tās raksturo zivju bruņu fragmenti, lingulīdu un konhostraku čaulas un sporas. Ihtiofaunas kompleksu pārstāv šādas formas: osteostraki - Balticaspis latvica, heterostraki - Guerichosteus heterolepis, Psammolepis toriensis, bruņuzivis - Actinolepis tuberculata, Byssacanthus dilatatus, akantodes - Archaeacanthus quadrisulcatus, daivspurzivis - Glyptolepis sp., Thurius talsiensis, Gyroptychius latvicus, Onychdus sp. Konhostraku komplekss ir savdabīgs un to pārstāv sīkas formas. Urbumā 55-Talsi (int. 365–377 m) ir konstatētas Pseudestheria sp., Glyptoasmussia aff. zubrilini, Glyptoasmussia sp., Concherisma sp.
Džunja Tanaka
Džunja Tanaka (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||4||0
Maršrutēšana
Vairāki aģenti
Dažos tīklos maršrutēšanu sarežģī fakts, ka neviena vienība nav atbildīga par ceļu atlasi; tā vietā ceļu vai pat viena ceļa daļu atlasē ir iesaistītas vairākas entītijas. Ja šīs entītijas izvēlas ceļus savu mērķu optimizēšanai, var rasties sarežģījumi vai neefektivitāte, kas var būt pretrunā ar citu dalībnieku mērķiem.
Klasisks piemērs ir satiksme ceļu sistēmā, kurā katrs autovadītājs izvēlas ceļu, kas samazina brauciena laiku. Izmantojot šādu maršrutēšanu, līdzsvara maršruti var būt garāki par optimālo visiem vadītājiem. Jo īpaši Braesa paradokss parāda, ka jauna ceļa pievienošana var pagarināt braukšanas laiku visiem autovadītājiem.
Viena aģenta modelī, ko izmanto, piemēram, automatizētu vadāmu transportlīdzekļu (AGV) maršrutēšanai terminālī, rezervācijas tiek veiktas katram transportlīdzeklim, lai novērstu vienas un tās pašas infrastruktūras daļas vienlaicīgu izmantošanu. Šo pieeju dēvē arī par kontekstu apzinātu maršrutēšanu.
Internets ir sadalīts autonomās sistēmās (AS), piemēram, interneta pakalpojumu sniedzējos (no angl. Internet service provider, ISP), kur katrs kontrolē maršrutus, kas saistīti ar tā tīklu. Maršrutēšana notiek vairākos līmeņos. Pirmkārt, AS līmeņa ceļi tiek atlasīti, izmantojot BGP (Border Gateway Protocol) protokolu, kas rada AS secību, caur kurām plūst paketes. Katrai AS var būt vairāki ceļi, ko piedāvā blakus esošās AS, no kuriem izvēlēties. Šie maršrutēšanas lēmumi bieži ir saistīti ar biznesa attiecībām ar blakus esošajām AS, kas var nebūt saistītas ar ceļa kvalitāti vai latentumu. Otrkārt, kad ir atlasīts AS līmeņa ceļš, bieži vien ir vairāki atbilstoši maršrutētāja līmeņa ceļi, no kuriem izvēlēties. Daļēji tas ir tāpēc, ka divi interneta pakalpojumu sniedzēji var būt savienoti, izmantojot vairākus savienojumus. Izvēloties vienu maršrutētāja līmeņa ceļu, ir ierasta prakse, ka katrs interneta pakalpojumu sniedzējs izmanto “karsto kartupeļu” maršrutēšanu: trafiku nosūta pa ceļu, kas samazina attālumu caur paša ISP tīklu, pat ja šis ceļš pagarina kopējo attālumu līdz galamērķim.
Piemēram, apsveriet divus interneta pakalpojumu sniedzējus — A un B. Katrs no tiem atrodas Ņujorkā, un tos savieno ātra saite ar latentumu 5 ms, un katrs no tiem darbojas arī Londonā, izmantojot 5 ms saiti. Pieņemsim, ka abiem interneta pakalpojumu sniedzējiem ir transatlantiskās saites, kas savieno abus tīklus, kur A saites latentums ir 100 ms, bet B saites latentums ir 120 ms. Maršrutējot ziņojumu no avota A Londonas tīklā uz galamērķi B Ņujorkas tīklā, A var izvēlēties nekavējoties nosūtīt ziņojumu uz B Londonā. Tas ietaupa A darbu, kas būtu jāiegulda nosūtot ziņojumu pa dārgo transatlantisko saiti, taču palielina ziņojuma latentumu, kas gala rezultātā sastāda 125 ms. Otrs maršruts dotajā gadījumā būtu bijis par 20 ms ātrāks.
2003. gadā veiktajā interneta maršrutu mērījumu pētījumā konstatēts, ka vairāk nekā 30% ceļu starp blakus esošu interneta pakalpojumu sniedzēju pāriem ir palielināts latentums “karsto kartupeļu” maršrutēšanas dēļ, un 5% ceļu kavējas vismaz par 12 ms. Lai gan inflācija AS līmeņa ceļu izvēles dēļ bija ievērojama, tā galvenokārt tika skaidrota ar to, ka BGP nebija mehānisma, kas tieši optimizētu latentumu, nevis ar savtīgu maršrutēšanas politiku. Tika arī ierosināts, ka, ja būtu ieviests atbilstošs mehānisms, interneta pakalpojumu sniedzēji būtu gatavi sadarboties, lai samazinātu latentumu, nevis izmantotu “karsto kartupeļu” maršrutēšanu. Šādu mehānismu vēlāk publicēja tie paši autori, vispirms attiecībā uz diviem interneta pakalpojumu sniedzējiem un pēc tam globālā mērogā.
Maršruta analīze
Tā kā internets un IP tīkli ir kļuvuši par svarīgākajiem biznesa rīkiem, ir pieaugusi interese par paņēmieniem un metodēm, lai uzraudzītu tīklu maršrutēšanas stāvokli. Nepareiza maršrutēšana vai maršrutēšanas problēmas izraisa nevēlamu veiktspējas pasliktināšanos, vilcināšanās vai dīkstāves. Maršrutēšanas uzraudzība tīklā tiek panākta, izmantojot maršruta analīzes rīkus un metodes.
Centralizēta maršrutēšana
Tīklos, kur ir pieejama loģiski centralizēta pārsūtīšanas stāvokļa vadība, piemēram, izmantojot programmatūras definētu tīklu, var izmantot maršrutēšanas metodes, kuru mērķis ir optimizēt globālās un tīkla mēroga veiktspējas metriku. To ir izmantojuši lieli interneta uzņēmumi, kas pārvalda daudzus datu centrus dažādās ģeogrāfiskās vietās, kas pievienoti, izmantojot privātas optiskās saites, piemēram, Microsoft Global WAN, Facebook Express Backbone un Google B4.
Optimizējamie globālie veiktspējas rādītāji ietver tīkla izmantošanas maksimālu palielināšanu, satiksmes plūsmas pabeigšanas laika samazināšanu, datplūsmas maksimizāciju pirms noteiktiem termiņiem un plūsmu pabeigšanas laika samazināšanu.
Džons Kjūsaks
Džons Pols Kjūsaks (en, dzimis ) ir amerikāņu kinoaktieris, kinoproducents un scenārists. Plašāku atpazīstamību ieguva 1997. gadā pēc piedalīšanās filmās "Killers no Grospointas skolas" (Grosse Pointe Blank) un "Ieslodzīto reiss" (Con Air).
Vīdavi
Vīdavi (de) bija Rīgas patriciešu un muižnieku dzimta.
Vēsture
Dzimtas ciltstēvs bija Zviedru Vidzemes tirgotājs un Rīgas pilsonis Bērends Vīdavs (Berendt Wiedau, miris 1646). Viņa mazdēls Nikolauss Vīdavs (1653-1700) apprecējās ar ietekmīgā Rīgas rātes sekretāra Melhiora Dreiliņa (1623-1682) meitu un kļuva par Rīgas rātskungu. Viņa dēls Melhiors Vīdavs (1679-1740) pēc tieslietu studijām Rostokas un Halles Universitātēs Lielā Ziemeļu kara laikā atgriezās dzimtenē un kļuva par ziedru okupētās Kurzemes hercogistes sekretāru (1706), tad par Zviedru Vidzemes hoftiesas sekretāru, piedalījās Rīgas kapitulācijas noteikumu rakstīšanā (1710). Krievu okupētajā Rīgā viņš 1711. gadā kļuva par rātskungu, 1713. gadā par pilsētas sindiku. Pēc Baltijas provinču inkorporācijas Krievijas Impērijas sastāvā viņu 1722. gadā ievēlēja par Rīgas birģermeistaru. 1724. gadā viņš kā Rīgas rātes pārstāvis piedalījās ķeizarienes Katrīnas I kronēšanas, bet 1730. gadā ķeizarienes Annas kronēšanas ceremonijā. Vēlāk viņš bija Rīgas vecākais birģermeistars, 1738. gadā viņu iecēla Svētās Romas impērijas dižciltīgo kārtā. Arī viņa dēls Melhiors fon Vīdavs II (1716-1787) bija Rīgas rātskungs (1753) un birģermeistars (1766), iegādājās Tiepoles muižu (Wittkop, 1776), Lizdēnu muižu (Lisden, 1777) un Ozolu muižu (Ohselshof, 1782). Viņa dēls Vilhelms Melhiors fon Vīdavs (ap 1766-1828) no 1790. gada darbojās Krievijas Impērijas sūtniecībā Frankfurtē, tajā pašā gadā viņu imatrikulēja Vidzemes bruņniecībā.
Džons Kjūsaks
Biogrāfija
12 gadu vecumā ar vecāku palīdzību uzsāka darbu vietējā radiostacijā kā sludinājumu un paziņojumu diktors. No 14 gadu vecuma Džons uzsāk darbu teātrī.
Kjūsaks kopā ar Beniju Urkidesu nodarbojas ar kikboksu, viņam šajā tuvcīņas disciplīnā ir melnā josta.
Frenks Bormans
Frenks Bormans (Frank Borman; dzimis ) ir ASV atvaļināts Gaisa spēku lidotājs, pulkvedis, NASA astronauts. Viņš veicis pirmo lidojumu apkārt Mēnesim.
Dzīvesgājums
Frenks Bormans dzimis Geri pilsētā Indiānā. Viņš bija vienīgais bērns vācu izcelsmes Edvina un Marjorī Bormanu ģimenē. Biežu saslimšanu dēļ ģimene pārcēlās uz labāku klimatu Tūsonā Arizonā. 1946. gadā Frenks Tūsonā pabeidza vidusskolu.
1950. gadā Frenks Bormans ieguva bakalaura grādu ASV Militārajā akadēmijā Vestpointā. Viņš iestājās ASV Gaisa spēkos un kļuva par iznīcinātāja pilotu. No 1951. līdz 1953. gadam Bormans dienēja 44. iznīcinātāju bumbvedēju eskadronā Filipīnās. Pēc tam līdz 1956. gadam viņš dienēja ASV kā pilots un lidojuma instruktors.
1957. gadā Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā Bormans ieguva maģistra grādu aeronautikas inženierijā. Līdz 1960. gadam viņš Vestpointā bija termodinamikas un šķidrumu mehānikas profesora asistents. 1960. gadā Bormans kļuva par izmēģinātājpilotu ASV Gaisa spēku Aerokosmisko pētījumu pilotu skolā.
1962. gada septembrī Frenks Bormans tika uzņemts otrajā NASA astronautu grupā. 1963. gadā sāka gatavoties lidojumam Gemini programmā. Kad 1964. gada sākumā Alanam Šepardam tika diagnosticēta iekšējās auss saslimšana, Bormans tika iecelts Gemini 4 dublieru apkalpē.
Melnā puskuitala
Melnā puskuitala (Limosa limosa) ir liela auguma sloku dzimtas (Scolopacidae) tārtiņveidīgais putns. Izšķir 3 pasugas. Ligzdo Eiropas un Āzijas subarktikas un mērenajā joslā, sākot ar Islandi rietumos un beidzot ar Kamčatku austrumos, bet ziemo Rietumeiropā, ap Vidusjūru, Āfrikā, Indijā, Dienvidaustrumāzijā un Austrālijā. Melnā puskuitala ir Nīderlandes nacionālais putns.
Frenks Bormans
Dzīvesgājums
Bormans savu pirmo kosmisko lidojumu veica 1965. gada decembrī kā Gemini 7 komandējošais pilots kopā ar Džeimsu Lovelu. Viņi uzstādīja kosmiskā lidojuma ilguma rekordu (gandrīz 14 diennaktis) un veica pasaulē pirmās kosmisko aparātu tuvošanās operācijas (ar kosmosa kuģi Gemini 6A).
Melnā puskuitala
Lai arī kopējā populācija ir samērā liela, apmēram 634 000—805 000 īpatņu, tomēr pēdējos 15 gados populācija samazinājusies par 25%. Sugai piešķirts gandrīz apdraudētas sugas statuss.
Izplatība
Melnajai puskuitalai ir nepārtraukts ligzdošanas areāls (neskaitot ūdens klaju), sākot ar Islandi un beidzot ar Tālajiem Austrumiem Krievijā. Tā ligzdo upju ieleju dumbrājos, applūdušās pļavās, ezeru un dīķu krastos, purvos un tīreļos. Piemēram, Nīderlandē un Vācijā melnā puskuitala ligzdo arī lauksaimniecības tīrumos — biešu, kartupeļu un rīsu laukos.
Frenks Bormans
Dzīvesgājums
1968. gada decembrī Frenks Bormans veica otru lidojumu kosmosa kuģī Apollo 8. Pirmoreiz vēsturē kosmosa kuģis sasniedza Mēness orbītu. Tika veikti 20 apriņķojumi ar Mēnesi.
Melnā puskuitala
Izplatība
Melnās puskuitalas biežāk sastopamas pie iekšzemes ūdenstilpēm, nekā jūras krastā. Britu salās suga sastopama visu gadu, tomēr tie nav vieni un tie paši īpatņi. Ligzdojošo puskauitalu populācija migrē uz dienvidiem, bet ziemot ierodas putni no Islandes un citām Atlantijas okeāna salām. Retumis melnā puskuitala ieklejo Aleutu salās un Ziemeļamerikas Atlantijas okeāna krastā.
Latvijā
Melnā puskuitala Latvijā ir samērā reta ligzdotāja (80—100 pāru). Ligzdošanai tiek izvēlētas upju, dīķu, ezeru vai jūras piekrastes pļavas. Melnā puskuitala arī nelielā skaitā Latviju caurceļo.
Izskats
Melnā puskuitala ir liela auguma bridējputns ar garu knābi, kājām un kaklu. Abi dzimumi izskatās vienādi, tikai mātītes ir par apmēram 5% lielākas, kā arī to knābis ir garāks (10—15%). Melnās puskuitalas ķermeņa garums ir apmēram 37—42 cm, spārnu plētums 63–74 cm, svars tēviņiem apmēram 280 g, mātītēm 340 g. Taisnā, pavisam nedaudz uz augšu uzliektā knābja garums 7,5–12 cm.
Apspalvojums ir pelēkbrūns ar rudu galvu, kaklu un krūtīm, un ar baltu vēderu, zemasti un spārnu apakšām, astes lidspalvas melnas, spārni melnbalti. Virs acs gaiša svītra, atgādinot gaišu uzaci. Melnajai puskuitalai atkarībā no sezonas (vairošanās vai ārpus vairošanās sezonas) mainās apspalvojuma un knābja krāsa. Vairošanās sezonas laikā knābja pamatne ir dzeltenīga vai oranži sārta, ziemā tā ir gaiši sārta. Tēviņa apspalvojums vairošanās sezonas laikā kļūst košāks — galva, kakls un krūtis kļūst intensīvi oranži. Ziemā abiem dzimumiem galva, kakls un krūtis ir brūni, kā arī mugura ir vienmērīgi brūna. Salīdzinoši līdzīgajai sugai, sarkanajai puskuitalai, mugura ir raibumoti brūna. Kājas ir vai nu tumši pelēkas, melnas vai tumši brūnas. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem, tikai to oranžais tonis uz galvas, kakla un krūtīm ir blāvs.
Melnajai puskuitalai ir koši, melni spārni ar platu, baltu joslu, kura savienojas ar balto virsasti, bet šī putna pazīme redzama tikai lidojumā. Uz zemes putns ir ļoti līdzīgs sarkanajai puskuitalai. Salīdzinoši melnajai puskuitalai ir garāks, taisnāks knābis un garākas kājas, tādēļ, lai arī abām sugām ķermenis ir vienādi liels, melnā puskuitala ir augstāka par sarkano puskuitalu.
Uzvedība un barība
Melnā puskuitala galvenokārt barojas ar bezmugurkaulniekiem un gliemjiem, bet ziemas periodā un migrācijas laikā tā barojas arī ar ūdensaugiem. Vasarā iecienīta barība ir vaboles, mušas, sienāži, spāres, viendienītes, tauriņi un to kāpuri, posmtārpi un gliemji. Retākos gadījumos melnā puskuitala barojas ar zivju un varžu ikriem un kurkuļiem. Barojoties ūdenī, putns ar garo knābi enerģiski iztausta dūņas un ūdenstilpes pamatni, Ļoti bieži zem ūdens ir pabāzta arī galva. Barojoties uz sauszemes, melnā puskuitala iztausta mīkstus dubļus un augsni, kā arī uzlasa kukaiņus no zemes virsmas.
Ziemošanas laikā melnās puskuitalas veido lielus barus, bieži jauktus ar pļavu tilbītēm. Nakšņošanai bars izvēlas mitras pļavas.
Ligzdošana
Melnās puskuitalas galvenokārt veido ilglaicīgus monogāmus pārus. Pāris var palikt kopā līdz pat 25 gadiem. Lai arī ziemu pāris pavada katrs atsevišķi, atgriezušies ligzdošanas vietās, tie viens otru atrod apmēram trīs dienās. Ja viens no pāra neatgriežas laicīgi, notiek "šķiršanās". Melnās puskuitalas ligzdo retinātās kolonijās. Vientuļie tēviņi nodibina savu ligzdas teritoriju un izpilda riesta rituālus, cenšoties piesaistīt mātīti. Ligzda ir vienkārša, ieskrāpēta iedobe zemē, parasti vietā ar zemu veģetāciju. Līdzko tiek izdētas olas, teritorija 30—50 metru rādiusā ap ligzdu tiek aizsargāta.
Dējumā ir 3—6 olīvzaļas vai tumši brūnas olas. Inkubācijas periods ilgst 22—24 dienas, perē abi vecāki. Mazuļus pēc izšķilšanās sedz mīkstas un raibas dūnas, un uzreiz pēc izšķilšanās tie tiek aizvesti no ligzdošanas vietas uz barošanās vietām. Kamēr mazuļi ir maziņi, vecāki tos bieži silda zem saviem spārniem, kā arī mazuļi tiek sildīti vēsā laikā. Tēviņš paliek kopā ar jaunajiem putniem vēl kādu brīdi arī pēc tam, kad mātīte jau devusies uz ziemošanas vietām. Jaunie putni sāk lidot 25—30 dienu vecumā.
Sistemātika
Melnajai puskuitalai ir 3 pasugas:
Jozefs Mengele
Jozefs Mengele (de; dzimis, miris ) bija vācu ārsts. Otrā pasaules kara laikā darbojās Aušvicas koncentrācijas nometnē.
Studēja Minhenes Universitātē. Pēc tam uzsāka karjeru kā pētnieks. 1937. gadā pievienojies nacistu partijai, nākamajā gadā — arī Schutzstaffel (SS). Otrā pasaules kara sākumā bijis bataljona ārsts, 1943. gadā ticis pārcelts uz koncentrācijas nometņu dienestu un nozīmēts darbam Aušvicā.
Mengele Aušvicā izvēlējās koncentrācijas nometnē esošās personas, kas nosūtāmas uz gāzes kamerām nomirt. Tāpat viņš veica nezinātniskus un bieži vien nāvējošus eksperimentus ar ieslodzītajiem. Pēc kara aizbēdzis uz Dienvidameriku, kur, netiekot notverts, dzīvoja atlikušo dzīvi.
Ticis iesaukts par "nāves eņģeli" (Todesengel).
Māt! (filma)
Kāds pāris mierīgi dzīvo savās mājās. Tomēr kādu dienu pie viņiem ierodas nelūgti viesi, kuru klātbūtne pārbauda pāra attiecības.
Karels Volaids
Karels Volaids (et; dzimis ) ir igauņu futbola treneris un bijušais futbolists. No 2019. gada jūlija līdz 2020. gada beigām bija Igaunijas futbola izlases galvenais treneris.
Spēlējis pussarga pozīcijā, pārstāvējis vairākus Igaunijas klubus, tostarp spēlējis Paide komandā Igaunijas Meistarlīgā.
Mets Tērners
Metjū Čārlzs Tērners (en, dzimis ) ir ASV futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, ASV futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Tērners pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Nottingham Forest.
ASV futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. 2021. gadā ar izlasi izcīnījis CONCACAF Zelta kausu.
Karels Volaids
Trenera karjeru sācis paralēli spēlēšanai jau 2000. gadu sākumā. Trenējis dažādu vecumu Igaunijas jauniešu izlases. No 2006. līdz 2008. gadam bija trenera asistents futbola klubā Flora. 2010. gadā neilgu laiku bijis Nõmme Kalju galvenais treneris. Strādājis arī Somijā kā TPS trenera asistents. 2019. gada jūlijā Igaunijas Futbola asociācija apstiprināja Volaidu Igaunijas izlases galvenā trenera amatā. Sākotnēji līgums tika noslēgts līdz 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas cikla beigām, bet 2019. gada decembrī tika pagarināts līdz 2020. gada beigām.
Mets Tērners
Sasniegumi
New England Revolution
Arsenal
ASV
Doom 3
Doom 3 ir pirmās personas zinātniskās fantastikas šausmu datorspēle, ko izstrādājusi id Software, un publicēja Activision. Doom 3 pirmo reizi tika izdota 2004.gada 3.augustā Microsoft Windows operētājsistēmai. Vēlāk spēle tika pielāgota arī Linux, un kompānija Aspyr Media to pārnesa uz Mac OS X operētājsistēmu. Izstrādātājs Vicarious Visions izveidoja spēli Xbox konsolei (nu savietojams arī ar Xbox 360), izlaižot to 2005. gada 3. aprīlī. Britu kompānija Splash Damage palīdzēja veidot spēles daudzspēlētāju režīmu.
Spēle ir daļa no Doom franšīzes, neievērojot iepriekšējo Doom datorspēļu notikumus. Doom 3 notikumi norisinās 2145. gadā uz Marsa, kur militārās rūpniecības konglomerāts izveidoja zinātnisku pētījumu laboratoriju, lai pētītu tādas jomas kā teleportātciju, bioloģisko izpēti un uzlabotu ieroču dizainu. Taču teleportācijas eksperimenti netīši atver ceļu uz Elli, radot katastrofālu dēmonu iebrukumu. Spēlētājam, anonīmam kosmosa jūras kājniekam, ir jātiek cauri bāzei un jāatrod veids, kā pārtraukt dēmonu iebrukumu Zemei. Doom 3 balstās uz godalgoto spēļu dzinēju, id Tech 4.
Spēle guva komerciālus panākumus. Ar vairāk nekā 3,5 miljoniem pārdotu kopiju šī spēle ir visu laiku veiksmīgākā kompānijas id software spēle. Kritiķi uzteica spēles grafiku un noformējumu. 2005.gada aprīlī spēlei sekoja Resurrection of evil papildinājums, ko izstrādāja Nerve Software, savukārt 2005.gada oktobrī arī Doom filma, kas brīvi balstīta uz Doom sēriju. Franšīzi ir paredzēts turpināt ar Doom 4.
Vienspēlētāja režīms
Spēles līmeņi ir diezgan vienveidīgi un ietver vairākus šausmu elementus, no kuriem pazīstamākais ir tumsa. Tas ir izdarīts, lai veicinātu šausmu un baiļu sajūtas spēlētājā, kā arī lai radītu bīstamāku spēles vidi, kurā spēlētājam ir mazāka iespēja redzēt uzbrucējus. Šo aspektu tālāk uzlaboja ar to, ka spēlētājam ir jāizvēlas starp ieroci un lukturīti, liekot spēlētājam izvēlēties starp ienaidnieka redzēšanu vai tā nogalināšanu (lukturi un ieroci kopā nav iespējams lietot ). Turklāt spēles līmeņos regulāri ir redzami līķi, sadalītas ķermeņa daļas un asinis, ko dažreiz lieto kopā ar spēles apgaismojumu, lai apmulsinātu spēlētāju.
CoRoT
CoRoT (fr — "Konvencijas rotācija un planetārais tranzīts") bija Francijas kosmosa aģentūras CNES orbitālā observatorija, kas paredzēta citplanētu meklēšanai, kā arī astroseismoloģijas veikšanai. Tā palaista Zemes orbītā 2006. gada decembrī.
Zinātniskie pētījumi sākti 2007. gada februārī. Ar CoRoT palīdzību līdz 2013. gada janvārim bija atklātas 34 jaunas citplanētas. Vēl 200 citplanētu kandidātu dati tiek analizēti. 2012. gada novembrī no kosmiskā aparāta pārtrūka pienākt zinātniskie dati. 2014. gada jūnijā uz CoRoT nosūtīta pēdējā komanda.
75 % pojekta finansējuma deva CNES, bet pārējos 25 % — Austrija, Beļģija, Vācija, Spānija, Brazīlija un ESA.
Uzbūve
Kosmiskais aparāts izgatavots Thales Alenia Space nodaļā Centre spatial de Cannes Mandelieu. Tā pamatā ir Proteus platforma.
Galvenais zinātniskais instruments ir 27 cm diametra afokāls teleskops ar diviem paraboliskiem spoguļiem un sešām dioptriskām lēcām, dodot 1,1 m fokusa garumu. Skata lauks ir 2,7 × 3.05°°, no kura pusi izmanto astroseismoloģijas misijai, bet otru — citplanētu meklēšanai. Fokusa kastē iemontētas četras lādiņsaites matricas
Lidojuma gaita
CoRoT palaists 14:24:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz 2.1b/Fregat no Baikonuras kosmodroma Kazahstānā.
pārtrūka pienākt dati no teleskopa kameras uz galveno datoru. Inženieri domā, ka sekundāro (un pēdējo) datu apstrādes ierīci sabojājusi radiācija. Primārā datu apstrādes ierīce sabojājās 2009. gada maijā analoģiskā veidā, kad CoRoT virzījās cauri Dienvidatlantijas anomālijai — reģionam, kurš ievirzās iekšējās Van Allena radiācijas joslās un enerģētiskie protoni ietekmē pavadoņus. Līdz 2013. gada janvārim visi mēģinājumi atjaunot instrumenta darbību bija neveiksmīgi. Tika pieņemts lēmums izbeigt CoRoT misiju. 2013. gada decembrī sākās orbītas pazemināšanas manevri. kosmiskajam aparātam nosūtīta pēdējā komanda.
Atklājumi
2009. gadā CoRoT atklāja pirmo cietas virsmas planētu ārpus Saules sistēmas. To nosauca par COROT-7b.
Gaisa trošu ceļš
Gaisa trošu ceļš ir transporta veids pasažieru un preču pārvietošanai, kurā vagonu, vagoniņu, kabīņu vai krēslu pārvietošanai tiek izmantota trose, kas nostiepta starp balstiem tādā veidā, ka vagoni (kabīnes, krēsli, vagonetes) nepieskaras zemei. Trose var pildīt gan vilces, gan nesošo funkciju.
Šaurākā nozīmē ar nosaukumu "gaisa trošu ceļš" apzīmē ārpus ielas vai pat ārpus pilsētas esošus transporta ceļus, kas atrodas lielākā vai mazākā augstumā virs zemes, savukārt plašākā nozīmē jēdziens ietver arī citas transporta sistēmas, kurās tiek izmantota troses vilkme. Pēdējie var atrasties pilsētā — gan ārpus ielām (sk. Funikulers), gan ielās (sk. Trošu tramvajs). Šī raksta informācija galvenokārt attiecas uz gaisa trošu ceļiem šaurā nozīmē, tas ir, virszemes.
Pasažieru gaisa trošu ceļa kravnesība var sasniegt 2000 cilvēku stundā, kravas gaisa trošu ceļa — līdz 10 000 tonnām stundā. Trošu ceļa pacelšanās leņķis var sasniegt 50°.
Garākie un augstākie gaisa trošu ceļi
Pasaulē garākais gaisa trošu ceļš, pa kuru no Lapzemes līdz Botnijas līča piekrastei piegādāja dzelzs rūdu, atradās Zviedrijā, tā garums bija 96 kilometri. 13,2 kilometrus garš šī ceļa posms ir pārveidots par garāko pasažieru gaisa trošu ceļu pasaulē.
Otrais garākais rūpniecības vajadzībām izmantotais gaisa trošu ceļš pasaulē bija trošu ceļš Moandā (Gabona). Ceļš bija paredzēts mangāna rūdas piegādei no raktuves, tā garums bija 76 km. Tas tika uzcelts 1959.-1962. gadā, tam bija 858 torņi un 2800 kausi. 155 kilometrus garā stiepļu trose gāja caur 6 tūkstošiem virzošo veltņu. Ceļš tika nojaukts 1986. gadā.
2010. gada rudenī Armēnijā atklāja Tatevas trošu ceļu, kas ir garākais svārsta tipa gaisa trošu ceļš pasaulē (5,7 km).
Latvijā
1969. gada 3. janvārī arī Latvijā tika atklāta gaisa trošu ceļa līnija Sigulda — Krimulda. Kādu laiku tas tika dēvēts par Siguldas gaisa tramvaju. Trasē nav starpposma balstu, tās garums ir 1020 metri, bet augstums virs zemes sasniedz 43 metrus. Brauciens no viena Gaujas krasta uz otru ilgst 7 minūtes, vagoniņš kursē apmēram ik pēc pusstundas.
Milda Lauberte
Milda Endzelīna (arī Milda Lauberte-Endzelīna, dzimusi Milda Lauberte Ratniekos, mirusi  Lēdurgā) bija latviešu ārste un šaha meistare, Latvijas vadošā šahiste.
Biogrāfija
Dzimusi Nurmižu pagasta Ratnieku māju saimnieka Rūdolfa Lauberta ģimenē. Mācījās Vildogas pamatskolā, vēlāk 1. Rīgas pilsētas pamatskolā un Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā (1933—1938), sāka piedalīties šaha turnīros. 1938. gadā viņa uzsāka studijas Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. 1940. gada 7. decembrī apprecējās ar Lūciju Endzelīnu, 1943. gada 1. martā viņiem piedzima meita Māra,, 1944. gada 4. augustā viņu laulība tika šķirta. Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā viņa iestājās Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultātē, bet nākamajā akadēmiskajā gadā pārgāja uz Medicīnas fakultāti. 1951. gadā beidza studijas no LVU atdalītajā Rīgas Medicīnas institūtā. 1951. gadā sāka strādāt par medicīnas literatūras redaktori Latvijas Valsts izdevniecībā, līdztekus bija iecirkņa terapeite Rīgas 1. poliklīnikā un neatliekamās palīdzības ārste. Līdz aiziešanai pensijā 1992. gada decembrī strādāja arī izdevniecībā "Zvaigzne" un Galvenajā enciklopēdiju pārvaldē. Neilgu laiku bija Valsts apdrošināšanas pārvaldes vecākā ārste inspektore. 2008. gadā Latvijas Ārstu biedrība viņu ievēlēja par savu godabiedri. Mirusi 2009. gada 19. oktobrī Lēdurgā, 2009. gada 22. oktobrī apbedīta Laubertu dzimtkapos Siguldā.
Šahistes karjera
1937. gadā pēc uzvaras Latvijas sieviešu šaha čempionātā Milda Lauberte kļuva par pirmo Latvijas šahisti, kas piedalījās Pasaules čempionātā šahā sievietēm Stokholmā. Debija bija veiksmīga — kopā ar Soņu Grafu viņa izcīnīja dalītu 3.—4. vietu, atpaliekot no uzvarētājas Veras Menčikas un otrās vietas ieguvējas Klaričes Benini. Nākamajā Pasaules sieviešu šaha čempionātā Buenosairesā viņa ieguva 6. vietu.
Līdz 1960. gadam Milda Lauberte 13 reizes uzvarēja Latvijas sieviešu šaha čempionātos, kā arī spēlēja vīriešu konkurencē Latvijas šaha čempionātos 1938. un 1945. gadā. Vēlāk Milda Lauberte piedalījās PSRS sieviešu čempionātu finālos, PSRS Tautu spartakiādēs (1959, 1963) un PSRS komandu sacensībās (1948, 1953, 1954, 1955, 1959, 1960, 1961, 1962).
VX
VX ir ļoti indīga ķīmiska viela. Tīrā formā tā ir gaisīgs, bezkrāsains un bezgaršīgs šķidrums bez garšas un smaržas. To izmanto kā ķīmisko ieroci, jo pat ļoti niecīgi tā daudzumi izraisa zīdītāju nervu sistēmas nāvējošu disfunkciju (muskuļu paralīzi).
Mūsdienās VX ir iekļauts ASV, Krievijas, Ziemeļkorejas un Sīrijas ieroču krājumos.
Iedarbība
Organismā VX nonāk ieelpojot vai absorbējot caur ādu (arī caur drēbēm). Letālā deva (LD50) ir ļoti niecīga: žurkām — 7 ug uz 1 kg. Pirmie simptomi: acu zīlīšu sašaurināšanās, palēnināta sirdsdarbība, iesnas, svīšana, nelabums un grūtības paeelpot; vēlāk iestājas nosmakšana muskuļu paralīzes dēļ. Kā pretindi izmanto atropīnu, pralidoksīma hlorīdu un diazepāmu.
Vēsture
1993. gadā VX iekļāva Ķīmisko ieroču konvencijā. 1997. gadā pasaulē bija 19 586 tonnas šīs vielas, bet nākamo 8 gadu laikā iznīcināja vismaz 98% no tām.
2017. gadā VX izmantoja Ziemeļkorejas vadītāja pusbrāļa Kima Čen Nama slepkavībā, iepūšot viņam to sejā Kualalumpuras starptautiskajā lidostā.
2021. gada Olaines novada domes vēlēšanas
'''2021. gada Olaines novada domes vēlēšanas''' notika 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Olaines novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 7 kandidātu saraksti, kas kopā sastāv no 104 kandidātiem.
Vēlēšanu norise
Olaines novadā atradās 4 vēlēšanu iecirkņi. Olaines pagastā varēja nobalsot Jaunolaines Kultūras namā un "Olaines Sociālā dienesta" klientu apkalpošanas centrā "Gaismas" (nepieejams cilvēkiem ar kustību traucējumiem), bet Olaines pilsētā varēja nobalsot Olaines Kultūras centrā un Olaines Sporta centrā.
Oficiālajā vēlēšanu dienā, sestdienā,, iecirkņi bija atvērti no pulksten 7ː00 līdz 20ː00 (LAT) , bet ikkatrā iecirknī vēlētājs varēja arī balsot iepriekš — gan pirmdienā, , no pulksten 16ː00 līdz 20ː00 (LAT) , gan ceturtdienā, , no pulksten 9ː00 līdz 16.00 (LAT) , gan arī piektdienā, , no pulksten 13ː00 līdz 20ː00 (LAT).
Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti. COVID-19 pandēmijas dēļ iecirkņos bija jāievēro dažādi epidemioloģiskās drošības pasākumi, kā, ierodoties iecirknī, ir jāvelk sejas maska, jāievēro divu metru distance no citiem cilvēkiem un jādezinficē rokas, papildus arī tika ieteikts uz vēlēšanām nākt ar savu pildspalvu.
Latvijas Televīzijas ziņu raidījuma Panorāma rubrikā "Tautas panorāma" tika pārraidīts sižets par Olaines novadu, kurā tika aptaujāti novada iedzīvotāji. Kā lielāko problēmu iedzīvotāji norādīja infrastruktūras stāvokli Olaines pagasta ciemos, kas ir sliktāks nekā tādā lielajās apdzīvotajās vietās kā Olainē vai Jaunolainē.
Balsošanas sistēma
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Novada domē tiek ievēlēti 15 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir zemāks par 30 000.
Tiesības piedalīties Olaines novada domes vēlēšanās ir Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem ir reģistrēta dzīvesvieta Olaines novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Olaines administratīvajā teritorijā pieder nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).
Ievēlētie deputāti
Vēlēšanās Olaines novada domē tika ievēlēti 15 deputāti.
Sarkanā puskuitala
Sarkanā puskuitala (Limosa lapponica) ir liela auguma sloku dzimtas (Scolopacidae) tārtiņveidīgais putns. Izšķir 4 pasugas. Sarkanā puskuitala ir gājputns un galvenokārt ligzdo Vecās pasaules tundras zonā, kā arī Aļaskas rietumu piekrastēs, ziemo Vecās pasaules mērenās un tropu joslas jūru piekrastēs, arī Austrālijā un Jaunzēlandē. Sarkanās puskuitalas migrējot veic garāko lidojumu bez apstāšanās no visiem putniem pasaulē, spējot veikt distanci līdz 11 680 km.
Izplatība
Sarkanā puskuitala ligzdo Skandināvijas ziemeļos, Kolas pussalā, Krievijas tundras zonā gar Ziemeļu ledus okeāna krastiem un Aļaskas rietumu krastos. Tā ziemo gar jūru un okeānu piekrastēm Āfrikā, Arābijā, Indijā, Dienvidaustrumāzijā, Austrālijā un Jaunzēlandē, kā arī Rietumeiropā.
Latvijā
Sarkanā puskuitala Latvijā ir regulāra caurceļotāja gan pavasarī, gan rudenī, taču ievērojami lielākā skaitā novērojama pavasarī. Lai arī pavasarī liela daļa sarkano puskuitalu pārlido Latviju tranzītā, reizēm, visticamākais, laika apstākļu spiesti, bari nolaižas un uzkavējas. Pavasara migrācijas maksimums parasti iestājas maija beigās, jūnija sākumā. Ne reti lieli bari (300—500, atsevišķos gadījumos līdz 1000 īpatņiem) maija beigās ir novēroti Rīgas līča ziemeļu daļā pie Lauteriem. Rudens caurceļotāju skaits ir daudz mazāks. Piemēram, lielākais skaits vienlaikus, kas novērots rudens migrācijā, ir bijis Bērzciema jūrmalā, barā lidojot 13 īpatņiem, bet Mērsraga jūrmalā 10 īpatņiem. Latviju caurceļo sarkanās puskuitalas nominālpasuga — Limosa lapponica lapponica.
Izskats
Sarkanā puskuitala ir liela auguma bridējputns ar garu, mazliet uz augšu uzliektu, melnu knābi, kuram ir sārta pamatne, un garām, pelēkzilām kājām. Abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi, bet mātītes ir lielākas, to knābis ir garāks un apspalvojums riesta laikā mazāk sarkans. Sarkanās puskuitalas ķermeņa garums ir 37—47 cm, spārnu izplētums 70—80 cm, svars tēviņam 190—400 g, mātītei 260—630 g.
Apspalvojums vairošanās sezonā un ārpus vairošanās sezonas ir atšķirīgs. Ziemas periodā tas ir gaiši pelēkbrūni raibumots, ar gandrīz baltu vēderu, krūtīm un kaklu, vasarā apspalvojums kļūst košs, piesātināti kastaņbrūns uz muguras, bet uz galvas, kakla, krūtīm un vēdera rudi brūns. Uz kakla, krūtīm un sāniem ir sīkas, melnas svītriņas, bet uz muguras un spārniem tumši brūnas un pelēkas. Astei ir košas melnbaltas šķērssvītras, bet tās redzamas tikai lidojumā. Galvas virsa tumšāka kā vaigi un kakls, bet virs acs atrodas gaišāka svītra, kas atgādina gaišu uzaci. Pāri acij stiepjas tumšāka svītra. Jaunie putni līdzīgi mātītēm, bet ir brūnāki par tām.
Līdzīgas sugas
Sarkano puskuitalu var viegli sajaukt ar melno puskuitalu. Visvieglāk abas sugas atšķirt lidojumā, jo melnajai puskuitalai lidojumā var redzēt kontrastainu (ar platām melnibaltām joslām) spārnu un astes ornamentu. Sarkanajai puskuitalai aste ir ar sīkām, melnbaltām šķērssvītrām, kā arī uz spārniem nav baltās joslas. Līdzīgas ir arī kuitala un lietuvainis, bet tiem ir uz leju liekts knābis. Tomēr vislīdzīgākā putnu suga ir lielā dūņsloka, kura ir pavisam nedaudz mazāka nekā sarkanā puskuitala, tai ir pilnīgi melns, taisns knābis un melnas kājas, nav baltās zemastes, virsastes un balto spārnu apakšu (kas gan raksturīgas tikai Eiropas sarkanajām puskuitalām), kā arī to saucieni un balsis ir atšķirīgi.
Uzvedība
Beidzoties ligzdošanas sezonai (oktobrī un novembrī), sarkanās puskuitalas apspalvojuma maiņas laikā pulcējas jūras piekrastē, barojoties pirms tālā migrācijas ceļa. Šajā laikā var novērot lielus sarkano puskuitalu barus.
Migrācijas ceļojums
Sarkanā puskuitala ir gājputns un katru gadu veic garas distances no ligzdošanas vietām ziemeļos uz ziemošanas vietām dienvidos, un atkal atpakaļ. Migrācijas pārlidojumos sarkanā puskuitala demonstrē īpašu izturību. Tā veic garāko pārlidojumu bez apstāšanās no visiem putniem pasaulē. Klusā okeāna krastos dzīvojošā pasuga L. l. baueri veic lidojumu pāri okeānam no Aļaskas piekrastēm un Sibīrijas austrumiem līdz ziemošanas vietām Jaunzēlandē, nolidojot bez apstāšanās apmēram 10 400 km, gaisā atrodoties 175 stundas un uzturot vidējo ātrumu 63 km/h. Sarkanā puskuitala ir ne tikai visgarāko distanču lidojošā putnu suga, tā ir arī visilgāk aktīvā darbībā esoša dzīvnieku suga no visas dzīvnieku valsts pasaulē. Lai putns varētu veikt šādu lidojumu, tam ir nepieciešamas ķermeņa tauku rezerves, kā arī tam ir spēja samazināt iekšējo orgānu lielumu ceļojuma laikā, lai samazinātu ķermeņa kopējo svaru. Uzsākot migrācijas lidojumu ikviens īpatnis ir divas reizes smagāks nekā parasti, atrodoties uz sauszemes.
Barība
Sarkanā puskuitala barojas, ar garo knābi iztaustot dūņas, mīkstus dubļus un purva augsni, arī uzlasot kukaiņus no zemes virsmas. Vairošanās sezonā tā galvenokārt barojas ar kukaiņiem, tārpiem un moluskiem, reizēm ar ūdensaugiem, sēklām un ogām. Ārpus vairošanās sezonas galvenā barība ir tārpi, gliemenes un vēžveidīgie, reizēm kāpuri, kurkuļi un nelielas zivtiņas.
Sistemātika
Sarkanajai puskuitalai ir 4 pasugas:
Svētais Toms
Svētais Toms (dzimis 1. gadsimtā, miris ) ir viens no Jēzus Kristus divpadsmit apustuļiem. Viņš bija ievērojams ar to, ka, atšķirībā no pārējiem apustuļiem, nebija klāt brīdī, kad Jēzus Kristus ieradās pie saviem mācekļiem pēc augšāmcelšanās. Līdz ar to viņš neticēja, ka Kristus ir augšāmcēlies. Pēc astoņām dienām, kad Jēzus Kristus atkal ieradās pie apustuļiem, Toms beidzot noticēja un teica "Mans Kungs un Mans Dievs!" (Jņ. 20:28). Šī notikuma dēļ viņš ir iesaukts arī par Neticīgo Tomu.
Origens no Aleksandrijas rakstīja, ka pēc Kristus nāves apustulis Toms devies uz Mezopotāmijas un Persijas zemēm sludināt jauno evaņģēliju, nokļuvis Indijas dienvidos (Čolas valstī), kur nogalināts. Vēlāk Sv. Gregors no Tūras (538–594) rakstīja, ka Sv. Toms ir sākotnēji bijis apglabāts Indijā, bet tad viņa mirstīgās atliekas aizvestas uz Edesas pilsētu tagadējās Turcijas teritorijā.
Toma evaņģēlijs
Toma evaņģēlijs ir kristiešiem strīdīgs nekanonisks dokuments, kas atrasts 1945. gadā Naghammādī Ēģiptē. Pētnieki apgalvo, ka gnosticiskais teksts sniedz apustuļa Toma liecības par Jēzus mācībām, kas nav sastopamas kanoniskajās Bībelēs.
Kaukāza karš
Kaukāza karš (av, ce, ru, 1817—1864) bija vairāku karu sērija, kas aizsākās Krievu—turku kara (1768—1774) laikā. Kaukāza karu laikā Krievijas Impērija pakļāva Kaukāza kalnos dzīvojošās tautas. Galveno pretestību Krievijas karaspēkam izrādīja avāri, čečeni, lezgīni un čerkesi.
Priekšvēsture
1785. gadā ķeizariene Katrīna II par pirmo Kaukāza gubernatoru iecēla Grigoriju Potjomkinu. Šajā laikā Krievijas Impērija bija pakļāvusi Stavropoli, Mozdoku un Vladikavkāzu. Potjomkina un Suvorova karagājieni Melnās un Kaspijas jūru piekrastē izraisīja šeiha Mansura pretdarbību, kurš pasludināja svēto karu pret krieviem. 1791. gadā Mansuru sagūstīja Anapā. 1796. gadā Krievijas Impērijas iekarojumi Ziemeļkaukāzā sasniedza Kubaņas un Terekas upju līniju.
1799. gadā Kartlijas un Kahetijas cars Giorgijs XII lūdza ķeizaram Pāvilam I aizsardzību, 1801. gada 18. janvārī Pāvils I paziņoja par Kartlijas-Kahetijas iekļaušanu Krievijas Impērijā. Krievijai tagad bija jāaizstāv teritorija Dienvidkaukāzā, ko ar pārējo impēriju savienoja vienīgi Gruzijas kara ceļš. Vietējās musulmaņu un kalniešu tautas bija apņēmības pilnas pretoties Krievijas varai. Stāvie un mežiem apaugušie kalni bija lieliski piemēroti partizānu karam pret Krievijas armiju.
No 1801. līdz 1813. gadam Krievijas karaspēka klātbūtne Kaukāza kalnu reģionos bija minimāla, vairāk fokusējoties uz kariem ar Osmaņu un Persijas impērijām. Par Krievijas Impērijas protektorātiem kļuva Mingrelijas kņaziste (1803), Imeretijas karaliste (1804), Gurijas un Abhāzijas kņazistes (1810),
Pirmais periods (1816—1827)
1816. gadā ieceltais militārais gubernators Jermolovs Čečenijā un Dagestānā sāka būvēt nocietinātu fortu virkni un militāros ceļus. 1818. gadā Krievijas Impērija nodibināja Groznijas cietoksni. Krievijas Atsevišķajā Kaukāza korpusā bija 50 000 kareivji, kurus atbalstīja 40 000 cilvēku lielā Melnās jūras kazaku armija. 1819. gadā Dagestānas vadoņi apvienojās cīņai pret krieviem, bet līdz 1821. gadam tika sakauti. Krievija nostiprināja savu varu mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā. No 1822. līdz 1826. notika vairāki karagājieni pret čerkesiem Melnās jūras piekrastē.
Karā sakautā Persija 1828. gadā un pēc Krievu—turku kara (1828—1829) arī Osmaņu impērija 1829. gadā atzina Krievijas kontroli pār Melnās jūras piekrasti, Kaukāzu, armēņu un azerbaidžāņu zemēm. 1828. gadā tika pakļauti karačaji, par Krievijas protektorātu kļuva Svanetijas kņaziste (1833).
Imamu vadītā pretestība (1828—1859)
1828. gadā imama Gazi Muhammada vadībā sākās musulmaņu svētais karš pret Krieviju. Pēc viņa nāves 1832. gadā nākamais imams Hamzatbeks (av) atguva kontroli pār lielu Dagestānas kalnu daļu, taču tika nogalināts sadursmē ar avāriem. 1834. gadā par pretestības vadītāju kļuva imams Šamils, kas izveidoja kalniešu savienību un nodibināja imama valsti. Viņa galvenā atbalsta bāze bija Dagestānas un Čečenijas kalnos. Tikmēr kumiki, osetīni, inguši un kabardīni, kas joprojām sekoja pagāniskiem ticējumiem, vai bija pārgājuši pareizticībā, musulmaņu pretestības kustību neatbalstīja.
Lielas Krievijas armijas vienības iegāja dziļi kalnājos, sagrāba partizānu ciematus, taču pārtikas trūkuma un nepārtrauktās pretestības dēļ atkāpās izejas punktos. No 1837. līdz 1839. gadam ar Šamilu noslēdza pamieru, kas beidzās pēc Krievijas Impērijas ģenerālleitnanta Paula Grabbes vadītā karaspēka uzbrukuma Ahulgo cietoksnim. Kad 1840. gada pavasarī čerkesi iznīcināja vairākus krievu fortus, Krievijas armija koncentrējās uz Čerkesijas Melnās jūras piekrastes pakļaušanu. Tādēļ līdz 1843. gadam Šamilam izdevās dubultot savu teritoriju Dagestānā, iekarojot Avāru hanisti. 1845. gadā 18 000 karavīru liela Krievijas armijas kolonna iznīcināja Šamila galveno apmetni, bet atkāpjoties zaudēja 3000 kritušo.
1846. gadā Krievijas stratēģija mainījās, uzbrukumus veicot mazākām vienībām. Līdz 1853. gadam Šamila armija bija padzīta no Čečenijas. Kaukāza pakļaušanu pārtrauca Krimas karš. Osmaņu armijas mēģinājumi uzbrukt Kaukāzā tika atsisti. Šamils iebruka Kahetijas pilsētā Cinandali 80 km attālumā no Tbilisi, bet tika sakauts. Pēc 1856. gada Krievijas Impērija Ziemeļkaukāzā sakoncentrēja 250 000 kareivju lielu armiju, kas ļāva vienlaikus īstenot vairākas uzbrukuma kampaņas. Šamila Dagestānas imamātā sākas iekšējais sabrukums. 1859. gada 25. augustā Krievijas karaspēks iznīcināja Šamila pēdējo lielo vienību un imams krita krievu gūstā.
Čerkesu pretestības apspiešana (1859—1864)
Čerkesu pretestības apspiešanai sākās mežu izciršana, ciematu iznīcināšana un vietējo iedzīvotāju pārvietošana. 1862. gadā sākās liela krievu ofensīva, kas līdz 1864. gadam pakļāva Melnās jūras piekrastes zemes. Čerkesus piespieda bēgt dziļāk kalnos, bet to lielāko daļu sadzina piekrastē, un pārvietoja uz Osmaņu impēriju, īstenojot čerkesu genocīdu. 1864. gadā Krievija kontrolēja visu Abhāziju un 21. maijā tika iekarots pēdējais čerkesu pretestības centrs. 1864. gadu uzskata par Kaukāza kara beigām, lai arī vēl nākamajos gados Čečenijā un Dagestānā uzliesmoja sacelšanās.
KSI
Oladžide Olajinka Viljams Olatundži (dzimis 1993. gada 19. jūnijā), labāk pazīstams kā KSI, ir angļu YouTube lietotājs, aktieris, reperis un uzņēmējs. Viņš ir Lielbritānijas YouTube grupas Sidemen līdzdibinātājs un dalībnieks. Viņš ir arī dzērienu ražotāju Prime Hydration un XIX Vodka, kā arī restorānu ķēdes Sides līdzīpašnieks.
KSI reģistrēja savu galveno YouTube kontu 2009. gadā un izveidoja sekojošus FIFA videospēļu sērijas spēļu komentāru videoklipus. Viņa YouTube saturs ir daudzveidīgs, iekļaujot vlogu un komēdijas stila videoklipus. 2021. gada martā viņam ir vairāk nekā 34 miljoni abonentu un vairāk nekā 8 miljardi videoklipu skatījumu visos trijos YouTube kanālos.
KSI debijas studijas albums Dissimulation (2020) debitēja Apvienotās Karalistes albumu topa 2. vietā. Viņa otrais studijas albums All Over The Place debitēja 1. vietā. Viņš ir sasniedzis četrpadsmit labāko 40 singlu Apvienotās Karalistes singlu topā, septiņi no tiem iekļuvuši Top 10 un pieci no tiem iekļuvuši Top 5. KSI britu komēdijas filmā Laid in America (2016), un par to tika uzņemta dokumentālā filma KSI: Can't Lose (2018), kas seko viņa pirmajai amatieru boksa cīņai pret britu YouTube lietotāju Džo Veleru. Viņš bija iesaistīts vēl divos boksa pasākumos pret amerikāņu YouTube lietotāju Loganu Polu, no kuriem otrā bija profesionāla cīņa.
2008—2013: sākums, FIFA videoklip un strīdi
Savu pirmo kontu vietnē YouTube, KSI reģistrēja ar lietotājvārdu "JideJunior" 2008. gadā, būdams agrīnā pusaudža vecumā. Viņš reģistrēja savu pašreizējo YouTube kontu 2009. gada 24. jūlijā ar nosaukumu KSIOlajideBT, kur augšupielādēja FIFA videospēļu sērijas spēļu komentāros videoklipus no savas guļamistabas vecāku mājā Votfordā. Sestajā klasē viņš pameta mācības, lai turpinātu YouTube karjeru, kad no savām augšupielādēm guva stabilus ikmēneša ieņēmumus. Kādā intervijā 2014. gadā viņš stāstīja, ka jautāja savam skolotājam, vai viņam vajadzētu pamest mācības. Viņa skolotājs jautāja, cik daudz KSI nopelna pakalpojumā YouTube, uz ko KSI atbildēja: "apmēram £1500 mēnesī", kas bija vairāk nekā nopelnīja viņa skolotājs. Sākotnēji KSI vecāki pret viņa YouTube karjeru izturējās noraidoši, bet vēlāk sāka to atbalstīt un pat piedalījās vairākos viņa videoklipos.
Vēlāk KSI augšupielādēja vairāk video dienasgrāmatas stila satura un spēlēja dažādas spēles, un 2012. gadā kanāls sasniedza miljonu abonentu.
KSI slavas pieaugums nebija bez pretrunām. Viņš tika plaši kritizēts par viņa paša aprakstīto “izvarošanas seju”, kas viņa kanālā atkārtojās 2012. un 2013. gadā, un viņš bija strīdu centrā pēc trešo pušu apsūdzībām par sieviešu seksuālu uzmākšanos uzņēmumā Eurogamer. 2012. gada notikums, kurā viņš tika apsūdzēts seksuālā vardarbībā pret pārstāvi Brendiju Brūveri, neskatoties uz to, ka viņa tviterī paziņoja, ka viņa piekrita braukt ar motorlaivu, rakstot: "To sauc par komēdiju… ...atslābsti". Tā rezultātā Microsoft pārtrauca attiecības ar KSI un viņam tika aizliegts piedalīties Eurogamer pasākumos. Pēc tam KSI atvainojās par "jebkuru nodarījumu, ko pirms 15 mēnešiem uzņemtais video varēja izraisīt īsajā laikā, kad tas atradās viņa YouTube kanālā, atsauces uz to kopš tā laika un pēc tam izmantoja citi cilvēki" un paziņoja, ka vēlas turpināt šo incidentu un bez strīdiem tiek vērtēts pēc lieliskā satura un vērtības, ko viņš piešķir zīmoliem un partneriem.”
2013—pašlaik: Sidemen un paplašinot saturu
2013. gada oktobrī KSI parakstīja līgumu ar Maker Studios apakštīklu Polaris. Kopš 2013. gada 19. oktobra KSI ir daļa no Lielbritānijas YouTube grupas Sidemen. Grupa veido tiešsaistes videoklipus, kas visbiežāk sastāv no izaicinājumiem, skicēm un videospēļu komentāriem, kā arī pārdod ekskluzīvas Sidemen preces.
Kopš 2014. gada KSI YouTube grupa Sidemen ir pārdevusi un izplatījusi Sidemen Clothing preces.