cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Strūves ģeodēziskais loks
Astronomisko novērojumu punkts "Jēkabpils"
Šis punkts noslēdza Tērbatas—Krustpils triangulācijas daļu, ko astronoms uzmērīja laikā no 1822. gada līdz 1827. gadam. No tā turpinājās sasaiste ar iepriekš uzmērītiem triangulācijas tīkliem Kurzemes guberņā un mūsdienu Lietuvas teritorijā. Caur Jēkabpili tika īstenots Frīdriha Georga Vilhelma Strūves nodoms par Vidzemes un Igaunijas triangulācijas trīsstūru iekļaušanu ģeodēziskajā lokā.
Laika gaitā astronomiskais punkts "Jēkabpils" saglabājās neizpostīts. Strūves ģeodēziskā loka punktu no jauna nostiprināja un pārklāja ar piemiņas akmeni 1931. gadā, uzmērot Latvijas Republikas I klases triangulācijas tīklu. Ģeodēzisko novērojumu vajadzībām virs Strūves punkta "Jēkabpils" uzbūvēja 42 metrus augstu triangulācijas koka signālu, kas mūsdienās nav saglabājies.
Edmunds Demiters
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Ezeres vidusskolā, Rīgas 3. tehniskajā arodskolā un Latvijas Universitātē.
Laikā no 1993. līdz 1995. gadam bijis spirta ražošanas un lauksaimniecības uzņēmuma "Jaunpagasts" juriskonsults un valdes loceklis. Pēc tam kļuva par alkoholisko dzērienu ražošanas uzņēmuma "Latvijas balzams" valdes locekli un juridiskā dienesta vadītāju, pēc tam — alkoholisko dzērienu un spirta ražošanas uzņēmuma "Jaunpagasts Plus" valdes locekli un tirdzniecības vadītāju. Kopš 2001. gada E. Demiters ir alkoholisko dzērienu ražošanas, importa un tirdzniecības uzņēmuma "Jaunalko" valdes priekšsēdētājs.
Politiskā darbība
2011. gadā E. Demiters pievienojies Zatlera Reformu partijai. No šīs partijas saraksta kandidēja Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts 11. Saeimā no Kurzemes vēlēšanu apgabala. 2011. gadā kļuva par Iekšlietu ministrijas parlamentāro sekretāru.
2013. gada jūlijā tika ievēlēts Reformu partijas valdes priekšsēdētāja amatā, nomainot partijas izveidotāju Valdi Zatleru. 2014. gadā nekandidēja 12. Saeimas vēlēšanās (vairums Reformu partijas vadošo politiķu vēlēšanās pārstāvēja jau citas partijas, visvairāk "Vienotību"). Reformu partijas valdes priekšsēdētāja amatā viņu nomainīja Vjačeslavs Dombrovskis, bet gada nogalē E. Demiters izstājās no Reformu partijas.
2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās E. Demiters tika ievēlēts Talsu novada domē no partijas "Vienotība" saraksta. Kandidēja arī 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās uz vietu Talsu novada domē no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta, taču netika ievēlēts.
5. decembris
5. decembris ir gada 339. diena pēc Gregora kalendāra (340. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 26 dienas.
Vārda dienas
Klaudijs, Sabīne, Sarma
Balkānu kampaņa
Itāļu-albāņu karš
Salīdzinoši vājā Albānija bija izveidojusi ciešas ekonomiskās attiecības ar Itāliju. Sākot ar 1925. gadu Musolīni centās panākt aizvien lielāku itāļu ekonomisko un politisko ietekmi Albānijā.
Musolīni godkārības dēļ, Itālija izlēma ekonomisko kontroli Albānijā pārvērst pilnīgā politiskā kontrolē, iekarojot un pakļaujot nelielo valsti. Pēc tam, kad Hitlers bija iekarojis Čehoslovākiju, Musolīni izlēma veikt vieglu iekarošanas kampaņu Albānijā. Itālija sāka izvirzīt vairākas prasības, kuras karalis Zogs I atteicās pilnībā pieņemt. Itālija vēlējās tiesības, neprasot atļauju, nepieciešamības gadījumā ar savu karaspēku kontrolēt Albānijas ostas, lidlaukus un ceļus. Itāļi arī pieprasīja pastāvīgas ministra vietnieka pozīcijas visās ministrijās un pilnas pilsoņu tiesības Albānijā dzīvojošajiem vismaz 300 000 itāļu. Zogu bija gatavs palielināt itāļu kolonistu tiesības, taču atteicās tiem piešķirt politiskās tiesības un pārstāvniecību parlamentā.
1939. gada 7. aprīlī sākās Itālijas iebrukums Albānijā. Lai arī Duresi ostā nelielas albāņu kareivju un policistu vienības izrādīja bruņotu pretestību, jau pāris dienas vēlāk itāļi sasniedza un okupēja galvaspilsētu Tirānu. Tā kā karalis Zogs I bija bēdzis no valsts, itāļi anektēja valsti, pasludinot to par Itālijas karaļa Viktora Emanuela II pakļautībā esošu karalisti.
Dienvidslāvijas un Grieķijas militārās sagrāves rezultātā, Itālija Albānijai pievienoja albāņu apdzīvotās Melnkalnes, Kosovas un Ziemeļgrieķijas daļas. Albānijas komunisti un nacionālisti aktīvi cīnījās partizānu karā pret Itālijas okupāciju. Savukārt Vērmahtā tika iekļauta albāņu brīvprātīgo leģions "Skanderbeg", kuru nacistiskā Vācija aktīvi izmantoja partizānu apkarošanai serbu zemēs.
Grieķu-itāļu karš
Karš sākās 1940. gada 28. oktobrī, kad itāļi no Albānijas teritorijas iebruka Grieķijā. Grieķu karaspēks ne tikai izrādīja sīvu pretestību, bet 14. novembrī uzsāka pretuzbrukumu un drīz vien atspieda itāļus atpakaļ Albānijas teritorijā. Lai nepieļautu sava Ass sabiedrotā kaunpilnu sakāvi, Vācija 1941. gada 6. aprīlī iebruka Grieķijā.
Karš ar Dienvidslāviju
Vācijas iebrukums Dienvidslāvijā (Operācija 25) sākās 1941. gada 6. aprīlī un beidzās 17. aprīlī ar Dienvidslāvijas karalistes okupāciju un sadali vācu un itāļu okupācijas zonās, kurās tika izveidotas marionešu valstiņas Horvātija, Serbija un Melnkalne.
Vācijas iebrukums Grieķijā
Operācija Marita sākās 1941. gada 6. aprīlī, kad vācu armija no Bulgārijas Karalistes iebruka Ziemeļgrieķijā, vienlaikus ar uzbrukumu Dienvidslāvijai. Izmantojot ātro dienvidslāvu sakāvi, vācieši pārmeta spēkus uz Grieķijas fronti un neskatoties un Lielbritānijas militāro atbalstu, grieķi drīz bija spiesti atkāpties. Atēnas tika ieņemtas 27. aprīlī. Aptuveni 50 000 Sabiedroto kareivju tika evakuēti uz Krētas salu.
Operācija Merkūrs
1941. gada 20. maijā vācu desantnieki izsēdās Krētas salā. Lai arī Sabiedrotie un grieķi sīvi pretojās, līdz maija beigām vācieši salu bija iekarojuši.
Rezultāti
1941. gada 1. jūnijā Albānija, Dienvidslāvija un Grieķija bija Ass valstu pakļautībā. Grieķiju okupēja Vācijas, Itālijas un Bulgārijas karaspēks. Dienvidslāvija tika sadalīta vācu un itāļu okupācijas zonās, kurās pastāvēja marionešu valdības. Vācija bija ieguvusi stratēģiski svarīgu tiešo pieeju Vidusjūrai. Sabiedroto virspavēlniecībā pastāvēja bažas, ka Vācija varētu šo stāvokli izmantot, lai iebruktu Ēģiptē vai Kiprā. Taču šīs bažas mazinājās līdz ar Vācijas iebrukumu PSRS 1941. gada 22. jūnijā.
Augšpils pagasts
Augšpils pagasts (līdz 1925. gadam Višgorodas pagasts) bija viena no Abrenes apriņķa pašvaldībām tā austrumos, PSRS pierobežā. Robežojās ar Abrenes pilsētu un Gauru un Purvmalas pagastiem. Pagasta centrs bija Augšpilī (tagad Višgorodoka). Cauri bijušā pagasta teritorijai tek Rītupe, Lada un Ludza, kas agrāk bija arī robežupe starp Latviju un PSRS.
Augšpilī (Višgorodokā) atrodas Augšpils pilskalns ar 15. gadsimta krievu cietokšņa atliekām un 19. gadsimta beigās celto Sv. Borisa un Gļeba pareizticīgo baznīcu.
Vēsture
Višgorodas pagasts ietilpa tajā Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa teritorijā, ko saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu 1920. gadā pievienoja Latvijas teritorijai. 1925. gadā pārdēvēja par Augšpils pagastu un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales (vēlāk Abrenes) apriņķī. 1944. gada 23. augustā Augšpils pagastu atdalīja no Latvijas un iekļāva jaundibinātajā Krievijas PFSR Pleskavas apgabalā. Pēc 2010. gada bijusī Augšpils pagasta teritorija ietilpa Pitalovas rajona Višgorodokas, Dubnas un Skadinas pagastos, kopš 2015. gada Gavru pagastā.
Lists
Lists var būt:
Prost Grand Prix
Prost Grand Prix bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja četrkārtējais Formula 1 čempions Alēns Prosts. Tā bija Ligier komandas pēctece. Pēc tās bankrota 2001. gadā Phoenix Finance mēģināja piedalīties aizņemot Prost vietu, tomēr tai tika liegta dalība.
Ligier nopirkšana
1997. gada sākumā Alēns Prosts pabeidza Ligier iegādi un uzreiz pārsauca komandu par Prost. Komanda parakstīja dzinēju iegādes līgumu ar Peugeot, kas sākās 1998. gadā. Līdz tam viņi lietoja Mugen-Honda.
Prost Grand Prix
Komandas pirmais numurs, Olivjē Panī, 1997. gadā vairākkārt kāpa uz pjedestāla, tomēr smagā avārijā Kanādas GP viņš guva vaļējus abu kāju lūzumus un izlaida lielāko daļu sezonas. Kopš tā laika viņš vairs tik ātri nebrauca. Jarno Trulli, Panī aizvietotājs, vairākās sacīkstēs bija tuvu pjedestāliem, tomēr atkārtot Panī sasniegumus viņam neizdevās. Šindži Nakano tikai divreiz sezonas gaitā finišēja punktos, tāpēc 1998. gadā par pilotiem kļuva Panī un Trulli.
Nākamā sezona bija izgāšanās. Vienīgi Trulli 6. vieta Beļģijas GP atturēja komandu no palikšanas bez punktiem. Viņi ierindojās 9. vietā komandu kausā. 1999. gadā Panī divreiz bija sestais, bet Trulli vienreiz kāpa uz pjedestāla - haotiskajā Eiropas GP. Sezonas beigās Panī tika lūgts komandu pamest. Viņš kļuva par McLaren testpilotu. Trulli devās uz Jordan, par spīti līgumam ar Prost. 2000. gadā komandā brauca pieredzējušais Žans Alezī un debitants Niks Heidfelds. Neviens no viņiem nevarēja izcīnīt punktus.
2001. gadā komandai klājās vēl sliktāk. Gan Gauloises, gan Yahoo! beidza sponsorēt komandu un tai nācās meklēt alternatīvus sponsorus. Pirmajā sacīkstē uz starta stājās Alezī un Gastons Macakane, kurš piesaistīja sponsorus. Pēc četrām sacīkstēm Macakane tika patriekts un viņa vietā stājās Lučāno Burti, kurš tika atlaists no Jaguar. Ungārijā savu atgriešanos F1 pēc vienas sacīkstes pārtraukuma piedzīvoja Heincs Haralds Frencens, kuru atlaida no Jordan. Žans Alezī, kurš tobrīd palika bez darba, ieņēma vācieša vietu. Beļģijas GP Lučāno Burti piedzīvoja smagu avāriju un izlaida atlikušo sezonas daļu. Viņa vietā stājās čehs Tomāšs Enge.
Starpsezonā komanda bankrotēja.
Phoenix Finance
Phoenix Finance mēģināja nopirkt komandu un to atdzīvināt. Tā pieteicās 2002. gada čempionātam ar vecu Prost šasiju un 1999. gada Arrows-Hart motoriem. Par pilotiem vajadzēja kļūt Gastonam Macakanem un Tarsu Markesam, tomēr FIA liedza komandai dalību. Tā mēģināja piedalīties arī 2003. gadā, tomēr nekas nemainījās.
Marijas iela (Rīga)
Marijas iela ir Rīgas iela Centra rajonā. Tā sastāv no 4 braukšanas joslām.
Vēsture
Sākotnēji iela saukta par Jauno ielu. 1860. gadā jaunierīkotam ielas posmam no tagadējā Raiņa bulvāra līdz Elizabetes ielai piešķīra nosaukumu Marijas iela (de, ru), Krievijas imperatora Aleksandra II sievas Hesenes-Darmštates princeses Marijas Aleksandrovnas vārdā. Pēc Latvijas okupācijas 1941.-1944. gadā to pārdēvēja par Pleskavas ielu (Pleskauer Strasse), bet 1950. gadā par Suvorova ielu, krievu karavadoņa, ģenerālisimusa Aleksandra Suvorova vārdā. 1989. gadā ielu atkal sadalīja divās daļās, saglabājot vienotu numerāciju. Posmam no Stacijas laukuma līdz krustojumam ar Blaumaņa un Avotu ielu atjaunoja Marijas ielas nosaukumu, bet tālākajam posmam piešķīra nosaukumu Aleksandra Čaka iela, par godu dzejniekam Aleksandram Čakam.
Ielu savienojumi
Marijas iela sākas pie Stacijas laukuma un beidzas krustojumā ar Blaumaņa un Avotu ielu, aiz kura sākas Aleksandra Čaka iela. Tā ir savienota ar šādām ielām:
Ipiķu pagasts
Ipiķu pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos pie Igaunijas robežas. Robežojas ar sava novada Vilpulkas un Ramatas pagastiem, kā arī Igaunijas Viljandi apriņķa Muļgu pagastu (agrāk Abjas pagastu).
Upes
Melderīšupīte
Cauri pagastam tek Ramata un Sapraša.
Vēsture
1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Ipiķu pagasta ziemeļu daļas iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts palika Latvijas teritorijā. 1935. gadā Valmieras apriņķa Ipiķu pagasta platība bija 54 km² un tajā dzīvoja 832 iedzīvotāji.
1945. gadā pagastā izveidoja Ipiķu un Mežgaļu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ipiķu ciems ietilpis Rūjienas (1949-1959) un Valmieras (1959—2009) rajonos. Ipiķu ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Mežgaļu ciemu, 1971. gadā - Ramatas ciema kolhoza «Rosme» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ipiķu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rūjienas novadā. 2021. gadā Rūjienas novadu iekļāva Valmieras novadā.
Latvijas galējais ziemeļu punkts
Ipiķu pagasta ziemeļos uz Igaunijas robežas atrodas Latvijas galējais ziemeļu punkts (58°05' N). Netālu, pie bijušā Ipiķu robežkontroles punkta, to simboliski iezīmē akmens zīme "Baltās naktis". Akmenī iegravētas šī punkta koordinātas.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ipiķi (pagasta centrs), Ipiķu skola, Ķirbēni.
Transports
Ipiķu pagastā nav augstākas nozīmes ceļu par vietējiem autoceļiem. Cauri pagastam gāja 1896. gadā uzbūvētā šaursliežu dzelzceļa līnija Valka—Rūjiena—Pērnava, kuras posmu 1981. gadā pārveidoja par platsliežu dzelzceļa Rīga - Ipiķi - Pērnava daļu. Ipiķu pagastā bija divas stacijas - Ipiķi un Ķirbeļi, dzelzceļa līnija slēgta 1997. gadā.
Sicīlija
Vēsture
Lielāko daļu no vēstures Sicīlijai ir bijusi nozīmīga loma Vidusjūrā. Tas lielā mērā ir saistīts ar tirdzniecības ceļiem, kas iet caur un garām Sicīlijai. Sicīlijā atradās nozīmīgas seno grieķu kolonijas, piemēram, Sirakūzas. Sirakūzās ir dzimis arī viens no pasaules dižākajiem zinātniekiem Arhimēds.
Līdz 965. gadam Sicīlija atradās Romas Republikas, Romas impērijas un Bizantijas sastāvā. No 965. līdz 1072. gadam fatimīdi izveidoja Sicīlijas emirātu. Normāņi salu atkaroja un izveidoja Sicīlijas grāfisti. 1130. gadā tika dibināta Sicīlijas Karaliste, kas pastāvēja līdz 1816. gadam.
1816. gadā Sicīlijas Karaliste apvienojās ar Neapoles Karalisti. Savienība pastāvēja līdz 1861. gadam, kad tā tika iekļauta Itālijas Karalistē. Visbeidzot 1946. gadā Sicīlija kļuva par Itālijas sastāvdaļu.
Ģeogrāfija
Sicīlija atrodas tiešā tuvumā Kalabrijas reģionam, kas atrodas austrumu pusē. Agrīnais Sicīlijas nosaukums, ko lietoja romieši bija Trinacria, kas saistīts ar tās trīsstūrveida formu.
Sicīlijas salā, netālu no Katānijas pilsētas, atrodas 3329 metrus augstais Etnas vulkāns, kas ir Eiropas augstākais aktīvais vulkāns.
Day 'n' Nite
"Day 'n' Nite" (albumā kā "Day 'n' Nite (Nightmare)") ir debijas singls alternatīvā hiphopa izpildītājam Kid Cudi. Dziesmu ir producējis Dot da Genius, un tā tika izdota 2008. gada februārī, kā singls, taču internetā tā tika nopludināta jau 2007. gada decembrī, un līdz 2008. gada novembrim tika pievienota daudzo blogos. Tas arī ir pirmais singls no viņa debijas albuma Man on the Moon: The End of Day. Līdz šim brīdim dziesma ir tikusi pārdota internetā vairāk, kā 2,000,000 reizes ASV. 2009. gada februārī dziesmu remiksēja itāļu producentu duo Crookers. Dziesma sasniedza trešo vietu ASV Billboard topā. "Rolling Stones" ierindoja dziesmu kā 15. labāko dziesmu 2009. gadā.
Gauru pagasts
Gauru pagasts bija viena no Abrenes apriņķa pašvaldībām tā dienvidaustrumos, PSRS pierobežā. Robežojās ar Abrenes apriņķa Baltinavas, Purvmalas un Augšpils pagastiem, kā arī Ludzas apriņķa Kārsavas un Mērdzenes pagastiem. Pagasta valde atradās Gauros.
Cauri bijušajam pagastam tek Rītupe, Lada, Ludza, kas vienlaikus bija arī robežupe ar Krieviju, un Kuhva, kas veido mūsdienu robežu ar Baltinavas pagastu.
Vēsture
Pagasta teritorija ietilpa tajā Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa daļā, ko saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu 1920. gadā pievienoja Latvijas teritorijai. 1925. gadā no Višgorodas pagasta dienvidu daļas izveidoja Gauru pagastu un to iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales (vēlāk Abrenes) apriņķī. 1944. gada 23. augustā Gauru pagastu atdalīja no Latvijas un iekļāva jaundibinātajā Krievijas PFSR Pleskavas apgabalā. Šobrīd bijusī Gauru pagasta teritorija ietilpst Pitalovas rajona Gavru pagastā.
Butānas karaļu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Butānas karaļi (Druk Gyalpo) no 1907. gada, kad to sāka pārvaldīt Vangčuku dinastija. Pirms 1907. gada Butānā valdīja reģenti (Druk Desi vai Deb Raja). 2008. gadā Butāna kļuva par konstitucionālu monarhiju. Butānas karalis palika kā valsts vadītājs, bet Butānas premjerministrs darbojas kā izpildvaras un valdības vadītājs parlamentārajā demokrātijā.
Vētrasputnu dzimta
Vētrasputnu dzimta (Procellariidae) ir jūrasputnu dzimta, kura ietilpst vētrasputnu kārtā (Procellariiformes). Vētrasputnu dzimta ir vislielākā un visplašāk izplatītā šīs kārtas dzimta. Dzimta tiek iedalīta četrās lielās grupās: okeāna vētrasputni, šķēpa vētrasputni, zāģknābja vētrasputni un ūdensgriezējvētrasputni. Šajā dzimtā ir apmēram 80 sugas, kas iedalītas 14 ģintīs.
Visas sugas spēj lidot garas distances un daudzas sugas ir transekvatoriāli migranti. Visas sugas ligzdo kolonijās, veidojot ilgstoši noturīgus pārus. Visas sugas vienā sezonā izdēj tikai vienu olu un, salīdzinot ar citiem putniem, to inkubācijas periods ir ļoti garš. Daudzām sugām ir liels ligzdojošo putnu skaits, kas var būt vairāki miljoni pāru, bet dažām sugām mūsdienās ir izdzīvojuši mazāk par 200 pāriem.
Izplatība
Vētrasputnu sugas ir sastopamas visos pasaules okeānos un lielākajā daļā jūru. To izplatības centrālais areāls ir jūras uz ziemeļiem no Jaunzēlandes. Šajā reģionā dzīvo vislielākais skaits vētrasputnu dzimtas sugu. Ja salīdzina savā starpā četras lielās grupas, tad okeāna vētrasputni pamatā dzīvo polārajos rajonos, un lielākā daļa sugu mājo Antarktīdas krastos vai tās tuvumā. Zāģknābja vētrasputni izplatīti dienvidu puslodes jūrās un okeānos, toties lielākā daļa šķēpa vētrasputnu mājo tropu jūrās, ar dažiem izņēmumiem, kas sastopami mērenā klimata jūrās, bet visplašākā izplatība ir ūdensgriezējvētrasputnu sugām. Tās ligzdo gan mērenā klimata jūrās, gan tropu jūrās.
Miljoniem vētrasputnu katru gadu migrē no Jaunzēlandes uz Aļasku. Toties melnknābja vētrasputns (Puffinus puffinus) migrē no Rietumeiropas un Ziemeļamerikas krastiem uz Brazīlijas piekrastes jūrām. Zinātnieki līdz šim nav izpratuši vētrasputnu navigācijas spējas. Lai pētītu vētrasputnu navigācijas spēju, ir veikti vairāki eksperimenti, aizvedot putnu no ligzdošanas kolonijas. Putni spēj atgriezties savā kolonijā un ligzdas vietā ar apbrīnojamu precizitāti. Melnknābja vētrasputns, aizvests uz Bostonu ASV, atgriezās savā ligzdošanas kolonijā Velsā pēc 13 dienām, veicot 5150 km distanci.
Latvijā
Latvijā rudens vētru laikā bijuši divi novērojumi tumšajam vētrasputnam (Puffinus griseus).
Vedela jūra
Vedela jūra (en, es) ir Dienvidu okeānam piederīga malas jūra Antarktīdas piekrastē, dienvidaustrumos no Dienvidamerikas.
Vētrasputnu dzimta
Evolūcija
Saskaņā ar DNS pētījumiem vētrasputnu kārta sadalījās 4 dzimtās apmēram pirms 30 miljoniem gadu. Vecākie šīs kārtas fosilie atradumi ir apmēram 70—60 miljonus gadu veci. Tomēr kaulu fragmenti ir tik nepilnīgi, ka to piederība vētrasputnu kārtai nav pilnīgi droša. Molekulārā izpēte liecina, ka pirmā no kopējiem priekštečiem atdalījās vētrasputnu dzimta, tad sekoja albatrosu dzimta (Diomedeidae). Visjaunākā ir nirējvētrasputnu dzimta (Pelecanoidida), kas atdalījās no vētrasputnu dzimtas. Vēl nesenā pagātnē daži sistemātiķi nirējvētrasputnus iedalīja vētrasputnu dzimtā, tomēr jaunākie pētījumi pilnībā pierāda nirējvētrasputnu dzimtas atšķirības un pamato to vietu sistemātikā.
Vedela jūra
Robežas
Rietumos norobežo Antarktīdas pussala, austrumos sasniedz Princeses Martas krastu. Dienvidos robežojas ar Antarktīdu, Vedela jūra veido dziļu ieloci, kuru klāj ledāji.
Ģeogrāfiskais raksturojums
Dziļa jūra, vidējais dziļums ap 3000 m, ziemeļu daļā sasniedz pat 6820 m dziļumu. Ziemā dienvidu daļā ūdens virsējais slānis atdziest līdz -1,8 °С. Vedela jūru lielāko daļu gada klāj dreifējošs ledus, kura biezums pārsniedz 2 m, daudz aisbergu. No dienvidu piekrastes milzīgajiem šelfa ledājiem reizi 20—25 gados atdalās īpaši gigantiski aisbergi. Apstākļi kuģošanai īpaši nelabvēlīgi, tomēr jūra ir salīdzinoši labi izpētīta.
Vētrasputnu dzimta
Izskats un īpašības
Starp dzimumiem nav lielas atšķirības, lai gan mātītes mēdz būt nedaudz mazākas. Kā visām vētrasputnu kārtas sugām vētrasputniem ir raksturīgas cauruļveida nāsu ejas. Vētrasputniem ir laba oža, kas palīdz atrast medījumu jūrā. Apspalvojums lielākajai daļai sugu ir neuzkrītošs. Visbiežāk tas ir pelēks, zilganpelēks, melns un brūns, lai gan dažas sugas ir košas, ar kontrastainu apspalvojumu, piemēram, raibais vētrasputns (Daption capense).
Vedela jūra
Ģeogrāfiskais raksturojums
Vedela jūrā ir īpašs straumju režīms. Rietumu virzienā gar Antarktīdas piekrasti virzās straume, kas pie Antarktīdas pussalas pagriežas uz ziemeļiem un pie pussalas ziemeļu gala veido savdabīgu virpuli. Pateicoties šai straumei Antarktīdas pussalas austrumu pusē ir vairāk ledus.
Vētrasputnu dzimta
Spārni un lidošanas tehnikas
Salīdzinot ar citiem putniem, vētrasputniem ir šauri, gari spārni, kas nozīmē, ka, lai noturētos gaisā, tie attīsta lielu lidošanas ātrumu. Lielākā daļa vētrasputnu izmanto divus lidošanas veidus — dinamisko planēšanu un slīpo planēšanu. Dinamiskā planēšana nozīmē vētrasputna slīdēšanu gar viļņu galotnēm, uzķerot vertikālo gaisa plūsmu gar viļņa sienu. Tādējādi putni samazina nepieciešamo enerģiju, lai noturētos gaisā. Slīpā planēšana tiek izmantota, kad putns lido taisni uz priekšu. Vētrasputns pagriežas pret vēju, uzņemot augstumu, tad planē lejup līdz jūras virsmai. Planēšana ik pa brīdim mijas ar spārnu sasišanu. Spārnu sasišanas biežums ir atkarīgs no vēja stipruma un viļņu augstuma. Ūdens griezējvētrasputniem un citiem lielākiem vētrasputniem spārni ir jāsasit biežāk nekā šķēpa vētrasputniem. Lai uzsāktu lidojumu vētrasputni ieskrienās vai ienirst spēcīgā vējā, kas tos uzrauj gaisā.
Vedela jūra
Ģeogrāfiskais raksturojums
Vedela jūras krastos virzienā no rietumiem uz austrumiem atrodas šādi ģeogrāfiski objekti:
Vētrasputnu dzimta
Spārni un lidošanas tehnikas
Lielo okeāna vētrasputnu ģints (Macronectes) sugām lidošanu atvieglo pleca kaulu uzbūve — spārns plecā saslēdzas un bez grūtībām turas izstiepts gaisā. Šo spārna uzbūves īpatnību sauc par pleca atslēgu, kura piemīt arī albatrosiem. Spārns bez mazākās muskuļu piepūles tiek noturēts izstieptā veidā paralēli zemei. Visām sugām spārni ir gari un stīvi. Dažas ūdensgriezējvētrasputnu sugas spārnus izmanto arī zem ūdens nirstot. Piemēram, īsastes vētrasputns (Puffinus tenuirostris) spēj sasniegt 70 metru dziļumu zem ūdens.
Vedela jūra
Ģeogrāfiskais raksturojums
Uzskata ka Gondvānas superkontinenta sadalīšanās sākās tieši tagadējā Vedela jūrā.
Vētrasputnu dzimta
Kājas
Kopumā visām sugām kājas ir vājas, turklāt tās ir novietotas tālu uz atpakaļu. Daudzas sugas tādēļ uz sauszemes bieži atpūšas, atspiedušās uz krūtīm vai pat pārvietojas uz priekšu sevi stumjot ar vēderu pa zemi. Turklāt ar spārniem tiek piepalīdzēts. Izņēmums ir lielie okeāna vētrasputni, kuriem tāpat kā albatrosiem ir spēcīgas kājas. Ūdensgriezējvētrasputniem kājas novietotas vistālāk uz aizmuguri. Tās pamatā tiek izmantotas peldēšanai nevis iešanai pa zemi. Tomēr bezvēja laikā vētrasputniem ir jāieskrienas, lai paceltos spārnos.
Vedela jūra
Izpēte
Nosaukta britu jūrnieka Džeimsa Vedela vārdā — 1823. gadā viņš pirmais sasniedza šo jūru un sasniedza tajā 74° dienvidu platuma grādu. Uzskata, ka Vedelam ir īpaši paveicies, jo mūsdienās šo vietu tikai paretam iespējams sasniegt ar ledlaužu palīdzību. Vedels jūru nodēvēja par Džordža IV jūru; 1900. gadā tā tika pārdēvēta paša Vedela vārdā.
Vētrasputnu dzimta
Barība
Vētrasputnu dzimtas sugām barošanās ieradumi ir visatšķirīgākie visā vētrasputnu kārtā (Procellariiformes). Izņemot lielos vētrasputnus, visas pārējās sugas barojas jūrā, un to galvenā barība ir zivis, kalmāri, vēžveidīgie un maitas gaļa. Lielākā daļa sugu barojas no jūras virsmas, uzlasot to, kas uzpeldējis augšpusē vai nu bēgot no citiem jūras plēsējiem, vai uznesti ar jūras straumēm, vai tie jau ir miruši. Lielākā daļa no sugām, kas barojas no ūdens virsmas, barību uzlasa peldot. Izņēmums ir šķēpa vētrasputni, kas barību uzlasa lidojumā. Tā kā medījums visbagātīgāk uzpeld uz augšu tad, kad to medī citi zemūdens plēsēji, vētrasputni bieži redzami kopā ar dažādiem plēsīgiem putniem, delfīniem un tunčiem.
Vedela jūra
Izpēte
1903. gadā dreifējošā ledus gūstā nokļuva un gāja bojā zviedru ceļotāja Oto Nordenšelda kuģis Antarctic, apkalpi izglāba pēc 10 mēnešiem. Nordenšelda grupas atstātās būdas joprojām ir saglabājušās un ir uzskatāmas par Antarktīdas vēstures pieminekli. 1915. gadā jūrā ledus gūstā nokļuva un gāja bojā Ernesta Šekltona kuģis Endurance, un arī šī kuģa apkalpi pēc vairākiem mēnešiem izglāba. Vedela jūru šķērsojuši daudzi Antarktīdas pētnieki, tai skaitā Roalds Amundsens un Roberts Skots.
Vētrasputnu dzimta
Barība
Lielie okeāna vētrasputni atšķirībā no pārējiem barojas uz sauszemes, pārtiekot no maitas, mirušiem putniem, roņiem un citiem kritušiem dzīvniekiem, kā arī izskalotiem krastā jūras dzīvniekiem. Turklāt mātītes vairāk pārtiek no izskalotiem kriliem, bet tēviņi no maitas gaļas. Tie uzbrūk arī citu putnu mazuļiem ligzdās.
Vedela jūra
Izpēte
Mūsdienās Vedela jūras krastos atrodas Argentīnas, Čīles un Lielbritānijas polārstacijas.
Vētrasputnu dzimta
Barība
Toties trijām sugām no sešām zāģknābja vētrasputnu sugām knābjos ir smalkas plāksnītes — lamellas, ar kuru palīdzību no ūdens tiek izfiltrēts zooplanktons. Putns caur lamellām laiž ūdeni un nelielie ūdens dzīvnieki aizķeras tajās. Ļoti bieži var novērot, ka, uz ūdens virsmas sasēduši, zāģknābja vētrasputns iemērc knābi ūdenī un stumj sevi uz priekšu ar spārnu un kāju palīdzību. Daudzi ūdensgriezējvētrasputni spēj nirt un medīt zem ūdens lielā dziļumā.
Ligzdošana
Vētrasputnu dzimtas sugas ligzdo kolonijās, pamatā izmantojot salas. Tā kā vētrasputnu sugām ir vājas kājas, tie var viegli kļūt par sauszemes plēsēju upuriem, tādēļ ligzdošanai pamatā tiek izmantotas salas, uz kurām nedzīvo sauszemes plēsēji. Kolonijām var būt ļoti dažāds lielums. Tajās var ligzdot vairāki miljoni pāru un tikai daži pāri. Pāri var ligzdot cieši viens pie otra vai ligzdot samērā izkliedēti. Visciešāk viens pie otra ligzdo lielie vētrasputni (Puffinus gravis). Uz katru kvadrātmetru ligzdo viens pāris. Sugai ir trīs ligzdošanas kolonijas, kurās kopā ligzdo vairāk kā miljons pāru. Toties lielie okeāna vētrasputni ligzdo plašā teritorijā, ko pat grūti nosaukt par koloniju. Kopumā kolonijas atrodas tuvu krastam, tomēr dažas sugas ligzdo dziļi iekšzemē, kā arī kalnos, piemēram, Barausa vētrasputns (Pterodroma baraui).
Zemnieki
Zemnieki ir vasarnīcu ciems Dobeles novada Auru pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P97 10 km no pagasta centra Auriem, 3 km no novada domes Dobelē un 77 km no Rīgas. Mazdārziņu un vasarnīcu kolonija izveidojusies padomju gados ap Zemnieku mājām. Ziemeļos no ciema atrodas Vellakroga kapi. Apdzīvotā vieta nav iekļauta VZD adrešu reģistrā.
Vāveres
Vāveres, vāveru dzimta (Sciuridae) ir viena no grauzēju kārtas (Rodentia) dzimtām, kas pieder vāverveidīgo (Sciuromorpha) apakškārtai. Pie vāveru dzimtas pieder gan kokos dzīvojošas vāveres, gan uz zemes dzīvojošas vāveres, gan lidvāveres, gan burunduki, gan murkšķi. Pasaulē šobrīd dzīvo 278 vāveru sugas, kas pieder 51 ģintij un 5 apakšdzimtām. Visatpazīstamākās ir Eirāzijas vāveres (Sciurus vulgaris), pelēkās vāveres (Sciurus carolinensis) un Amerikas lidvāveres (Glacomys volans).
Izplatība
Vāveres var sastapt visos kontinentos, izņemot Austrāliju un Antarktīdu. Latvijā sastopamas divas vāveru dzimtas sugas: parastā vāvere (Sciurus vulgaris) un lidvāvere (Pteromys volans).
Izskats un īpašības
Vāveres kopumā ir maza auguma dzīvnieki. Vismazākās ir Āfrikas pigmejvāveres (Myosciurus pumilio), kas ir 7—10 cm garas un sver tikai 10 g, vislielākās vāveres ir Alpu murkšķi (Marmota marmota), kuru ķermeņa garums ir 53—73 cm, svars 5—8 kg. Vāverēm parasti ir slaidi ķermeņi, kuplas astes un lielas acis. To apspalvojums ir mīksts un zīdains, dažām sugām biezāks, citām plānāks. Apspalvojuma krāsa ir ļoti dažāda.
Vāveru pakaļkājas ir garākas par priekškājām, un katrai pēdai ir četri vai pieci pirksti. Priekškāju ķepām ir īkšķi, lai gan ir sugas, kurām tie ir vāji attīstīti. Zobi ir tipiski grauzēju zobi; lieli priekšzobi, kas aug visu mūžu, un dzerokļi iebīdīti dziļāk mutē, veidojot starp priekšzobiem un dzerokļiem brīvu telpu. Vāverēm ir ļoti laba redze. Šī īpašība ir ļoti svarīga koku vāveru sugām. Vāveru dzimtas dzīvniekiem ir arī ļoti labi attīstīta taustes sajūta, ko nodrošina purna ūsas un matiņi uz ķepām.
Uzvedība
Vāveres dzīvo ļoti dažādās biomās. Tās ir sastopamas gan tropu lietus mežos, gan pustuksnešos, vāveres vienīgi izvairās no aukstajiem polārajiem apgabaliem un tuksnešiem. Lai gan vāveres pamatā ir veģetārietes, tās parasti ēd dažādas sēklas un riekstus, tomēr ir sugas, kas mēdz ēst arī sēnes, kukaiņus un pat mazus mugurkaulniekus, kā putnēnus, čūskas, olas. Tropu vāveres barojas tikai no kukaiņiem. Zemes vāveres ēd dažādas augu lapas un augus.
Vāveres pārojas vienu vai divas reizes gadā. Grūsnības periods ilgst apmēram 3—6 nedēļas, atkarībā no sugas. Mazuļi piedzimst kaili, bez zobiem, akli un nevarīgi. Gandrīz visām vāveru sugām par mazuļiem rūpējas tikai māte. Māte tos zīda ar pienu 6—10 nedēļas. Gada vecumā jaunās vāveres sasniedz dzimumbriedumu. Uz zemes dzīvojošās vāveres parasti ir sociālas un veido saimes, kas dzīvo kolonijās. Koku vāveres ir vientuļnieces.
2010. gada Pasaules čempionāts hokejā — C grupa
2010. gada Pasaules čempionāta hokejā spēles C grupā norisinājās no 9. līdz 13. maijam. Grupas komandas spēles aizvadīja "SAP Arena", Manheimā.
Apelsīns
Apelsīns (nl — 'ķīniešu ābols') ir saldā apelsīnkoka (Citrus × sinensis) auglis. Saldais apelsīns ir pasaulē visvairāk audzētais auglis, kas aug kokos.
Apelsīnkoki parasti ir 9—10 metrus augsti, bet dažreiz tie var sasniegt pat 15 metru augstumu. Apelsīni zied ar baltiem ziediem, kuriem parasti ir piecas ziedlapiņas. Ziedu smarža ir ļoti salda, tas piesaista daudz bišu. Apelsīnkoki ir mūžzaļi.
Apelsīnam ir izturīga, oranža miza. Iekšpusē auglis ir sadalīts daivās, kas satur daudz šūnu. Parasti apelsīnā ir desmit vai vairāk daivu. Katrā no tām, atkarībā no apelsīna šķirnes, atrodas sēklas. No šīm sēklām lielākoties var izaudzēt apelsīnkokus.
Apelsīni ir svarīgi pārtikas produkti daudzās pasaules daļās. Tie ir nozīmīgs C vitamīna avots. Apelsīnus ir viegli transportēt, jo katram auglim ir sava miza, kas ir ļoti izturīga un darbojas kā konteiners. No apelsīniem iegūst arī sulu, kas saglabājas svaiga ilgāk nekā vairums citu augļu sulu. Angļu valodā oranžā krāsa ieguva savu nosaukumu tieši no apelsīniem.
Vēsture
Saldo apelsīnu kokus no Ķīnas atveda uz Itāliju, Spāniju un Portugāli 15. gadsimtā. Pirms tam Itālijā tika audzēti tikai skābo apelsīnu koki. No Eiropas apelsīnu koki tika pārvesti uz ASV, Dienvidameriku, Āfriku un Austrāliju, kur apelsīnus sāka audzēt pārdošanai.
Ir vairākas saldo apelsīnu šķirnes. Vienu no visbiežākajām šķirnēm sauc par "Valencia", šie apelsīni ir no Spānijas un aug arī Āfrikā un Austrālijā. Tā ir viens no svarīgākajiem "komerciālo" apelsīnu šķirnēm. Tas nozīmē, ka tos audzē pārdošanai veikalos.
Citas šķirnes saldo apelsīnu sauc par "sarkano apelsīnu" vai "sārto apelsīnu". Šiem apelsīniem bieži ir sarkanas zīmes uz mizas. Dažu sārto apelsīnu sula izskatās kā sarkanais rubīns.
1850. gadā Brazīlijā, kāda klostera dārzā, auga koks, kuram bija ļoti savādi augļi. Iekšpusē zem mizas bija liels apelsīns bez sēklām. Apakšā zem apelsīna bija mazāks apelsīns, kas bija lielākā apelsīna dvīnis. Mazajam apelsīnam apakšā bija dīvains bumbulis zem apelsīna mizas, kas izskatījās tāpat kā cilvēka naba. Šie apelsīni tika nosaukti par "nabas apelsīniem". Tie garšo ļoti saldi, tiem nav sēklu un tos mizot ir diezgan viegli. Tas kļuva par iemeslu, lai tos audzētu komerciāli. Tos nevar izaudzēt no sēklām, bet gan tikai no spraudeņiem. Mūsdienās tūkstošiem šo apelsīnu koku ir stādīti no spraudeņiem. "Nabas apelsīni" tiek audzēti Kalifornijā un eksportēti uz daudzām valstīm pasaulē.
Augšana
Apelsīnus var audzēt ārā, siltā klimatā un iekštelpās vēsākā klimatā. Apelsīni, tāpat kā lielākā daļa citrusu augi neaugs, ja vien nebūs no 15,5—29 °C. Apelsīnu koki, kas izaudzēti no veikalā iepirkto sēklu augļa, iespējams neražos. Ja augļi tomēr izaug, tie var atšķirties no mātes augļa, jo mūsdienās tiek izmantota hibridizācija. Audzējot sēklas, kas ir veikalā nopirktas, tām nedrīkst ļaut izžūt.
Sastāvs
100 g produkta apelsīna satur:
Aglonas novads
Aglonas novads bija 2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas gaitā izveidots novads, kurā tika apvienoti bijušā Preiļu rajona Aglonas un bijušā Krāslavas rajona Grāveru, Kastuļinas un Šķeltovas pagasts. Pastāvēja līdz 2021. gadam.
Zemes lietojums
No visas novada platības, 392,7 km2, lielākā daļa tiek izmantota lauksaimniecībā, tie ir 16938,6 ha. 87,3 ha tiek izmantoti dzīvojamajai platībai, bet 4,1 ha komercdarbībai.
Vēsture
Novadu izveidoja 2009. gadā pēc administratīvi teritoriālās reformas. 2021. gada reformas rezultātā novada Aglonas pagasts tika iekļauts jaunajā Preiļu novadā, bet pārējie trīs pagasti – jaunajā Krāslavas novadā.
Kacēnu pagasts
Kacēnu pagasts (līdz 1925. gadam Kačanovas pagasts) bija viena no Abrenes apriņķa pašvaldībām tā ziemeļos, Igaunijas un PSRS pierobežā. Robežojās ar Abrenes apriņķa Upmales un Liepnas pagastiem, kā arī Valkas apriņķa Pededzes pagastu. Pagasta valde atradās Kacēnos (tagad Kačanova).
Vēsture
Kačanovas pagasta (ru) teritorija ietilpa tajā Pleskavas guberņas (Ostrovas apriņķa rietumu pagasti) daļā, ko saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu 1920. gadā pievienoja Latvijas teritorijai.
1920. gada zemes reformas gaitā Radavas muižas zemes sadalīja 98 vienībās 1290 ha kopplatībā (kungu mājā iekārtoja slimnīcu), Tuļceva-Uglava muižu sadalīja 21 vienībā 388 ha kopplatībā, Kudrava muižu sadalīja 39 vienībās 604 ha kopplatībā, bet Gorbunavas valsts meža gabalu sadalīja 23 vienībās 182 ha kopplatībā, Rjascu valsts meža gabalu sadalīja 37 vienībās 123 ha kopplatībā, Trumuļevu sadalīja 13 vienībās 224 ha kopplatībā, Rokotavu sadalīja 2 vienībās 308 ha kopplatībā, Aņitina pustošu sadalīja 3 vienībās 39 ha kopplatībā.
1925. gadā Kačanovas pagastu pārdēvēja par Kacēnu pagastu un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales (vēlāk Abrenes) apriņķī. 1936. gadā atdalīja pagasta dienvidaustrumu daļu un izveidoja Upmales pagastu. 1944. gada 23. augustā Kacēnu pagastu atdalīja no Latvijas un iekļāva jaundibinātajā Krievijas PFSR Pleskavas apgabalā. Šobrīd bijušā Kacēnu pagasta teritorija ietilpst Palkinas rajona Kačanovas pagastā un Pečoru rajona Lavru pagastā.
Ondo
Ondo (en, yo) ir viens no Nigērijas štatiem tās dienvidrietumos Beninas līča piekrastē, Jorubalendā. Rietumos robežojas ar Ogunas un Osunas štatu, ziemeļos — Ekiti un Kogi, austrumos — Edo un Deltas štatu. Ondo štata administratīvais centrs ir Akure, citas lielākās pilsētas ir Okitipupa, Ondo, Ovo.
Štats izveidots 1976. gada 3. februārī, sadalot Rietumu štatu. 1996. gadā no Ondo tika nodalīts Ekiti štats. Lielākā daļa iedzīvotāju ir jorubi, piekrastē arī idžo un iladži. Iedzīvotāji pārsvarā kristieši.
Iedzīvotāji pārsvarā nodarbināti lauksaimniecībā, specializējas kakao (vadošais štats valstī) un kokvilnas audzēšanā.
Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrāle
Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle ir Latvijas Pareizticīgo Baznīcas dievnams Esplanādē, Rīgā, viena no ievērojamākajām pareizticīgo kulta celtnēm Latvijā. Viena no četrām Latvijas pareizticīgo katedrālēm (vēl katedrāles atrodas Daugavpilī, Jelgavā un Liepājā).
Vēsture
Neobizantiskajā stilā celta sakrālā ēka, kas raksturīga eklektisma perioda pareizticīgo dievnamiem, celta 1876.—1884. gadā pēc arhitekta Roberta Pflūga projekta. Par ēkas prototipu esot kalpojusi Svētās Sofijas katedrāle Konstantinopolē. Tā bija pirmā ēka, ko uzcēla Rīgas Esplanādes laukumā, kur līdz tam būvēties bija aizliegts militāro mācību dēļ. Ēkas celtniecības gaitā 1880. gadā sākotnējais projektu izmainīja: ēku papildināja ar zvanu torni, kam par iemeslu bija imperatora Aleksandra II dāvinājums katedrālei — divpadsmit Maskavā lieti zvani. Lielāko no tiem 13 tonnu svarā nācās celt tornī ar 800 karavīru spēkiem. Katedrāles būvapjomu vainago pieci kupoli, kas sākotnēji bija ar zeltītām ribām un krustiem. Dzelteno ķieģeļu sienas ieklātas ar horizontālām sarkanbrūnu betona plāksnīšu joslām. Ikonostasu gleznojuši Pēterburgas mākslas akadēmijas profesori. Fasādes dekoratīvi plastisko apdari veikusi tēlnieka Augusta Folca firma.
Pirmā pasaules kara laikā ēkas interjers cieta no vandalisma, katedrāli nodeva luterāņu baznīcai. Pēc kara to atgrieza pareizticīgajiem.
PSRS varas iestādes 1963. gadā katedrāli slēdza, lika nozāģēt krustus un noņemt zvanus, izņemot divus lielākos, kurus iemūrēja. Pēc Jura Skalberga projekta to pārbūvēja par "Zinību namu", izveidoja starpstāvu pārsegumus un kupolā iekārtoja planetāriju. Vienā no sānu altārtelpām atradās kafejnīca, ko tautā trāpīgi iesauca par "Dieva ausi".
Drīz pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas Valdemārs Feldmanis dievnamam uzdāvināja zeltītus krustus, kas bija izgatavoti Vircburgas amatniecības skolas darbnīcās. 1991. gada vasarā Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāli atkal atdeva ticīgajiem un pēc gandrīz 30 gadu pārtraukuma tajā notika svinīgs dievkalpojums. Sākās restaurācijas darbi, lai gan vairums bijušo gleznojumu 1963. gadā bija neglābjami sabojāti. 1992. gada 7. janvārī Rīgas un visas Latvijas metropolīts Aleksandrs atjaunotajā katedrālē noturēja liturģiju, pēc kuras garīdzniecība aizlūdza par valsts valdību un visiem iedzīvotājiem.
2002. gadā atveda jaunus, Krievijas rūpnīcā ZIL izlietus zvanus. 2010. gados apzeltīja zvanu torni un kupolu, turklāt kupola apzeltīšanas izmaksas bija 550 tūkstoši eiro.
Vilhelms Lists
Zigmunds Vilhelms Valters fon Lists (de; dzimis, miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals.
Dienestā - kopš 1898. gada. Pirmā pasaules kara laikā - štāba virsnieks. Pēc kara turpināja dienestu Reihsvērā. Sākoties Otrajam pasaules karam, komandēja 14. armiju, kura Polijas kampaņas laikā uzbruka no Čehijas un Slovākijas teritorijas. 1940. gadā komandēja 12.armiju kaujas par Franciju laikā. Vēlāk komandēja vācu karaspēku Grieķijas operācijas laikā. 1942. gada vasarā komandēja Armiju grupu A, kuras uzdevums bija ieņemt Krievijas dienvidu apgabalus. Tika ieņemtas Krasnodara un Stavropole, tomēr Lista komandētās armijas daļas nespēja piekļūt Kaspijas jūrai, tāpēc Lists tika atcelts no amata un atlikušo kara laiku karadarbībā nepiedalījās. Pēc kara Listu tiesāja ASV varas iestādes. Par darbību Balkānos 1948. gadā tika sodīts ar mūža ieslodzījumu, tomēr 1952. gadā veselības stāvokļa dēļ atbrīvots.
Daļa Grībauskaite
Daļa Grībauskaite (lt, dzimusi Viļņā, Lietuvā) ir lietuviešu politiķe, bijusī Lietuvas Republikas prezidente (2009—2019).
Biogrāfija
Beidza ekonomikas studijas Ļeņingradā, aizstāvēja doktora grādu Maskavā (1988). 1991. gadā Džordžtaunas Universitātē (Vašingtona) beidza speciālus kursus valdības locekļiem.
Strādāja par Lietuvas Republikas finanšu ministri, 2004. gadā viņu apstiprināta par ES komisāri. Līdz ievēlēšanai par Lietuvas prezidenti vadīja ES finanšu un budžeta direktorātu Briselē. 2004. gadā, pamatojoties uz Eiropas valstu žurnālistu veikto aptauju, atzīta par labāko ES komisāru.
2009. gada 17. maijā Grībauskaite uzvarēja Lietuvas prezidenta vēlēšanās, amatā stājās 12. jūlijā. 2014. gada 25. maijā atkārtoti uzvarēja Lietuvas prezidenta vēlēšanās.
Dereks Vorviks
Dereks Stenlijs Artūrs Vorviks (en; dzimis, Olsfordā, Apvienotajā Karalistē) ir Lielbritānijas sacīkšu pilots. Viņš ir zināms kā Formula 1, Lemānas 24 stundu sacīkšu un Pasaules sporta auto čempionāta braucējs.
Sākums
Savu braukšanas karjeru Vorviks uzsāka kā salonautomobiļu braucējs. 1971. gadā viņš uzvarēja Anglijas Superstox čempionātā, bet divus gadus vēlāk - pasaules čempionātā. Arī viņa jaunākais brālis Pols guva panākumus Superstox čempionātos un vēlāk arī Formula 3000, tomēr gāja bojā 1991. gadā. 1978. gadā Dereks uzvarēja Lielbritānijas F3 čempionātā.
Formula 1
. gadā Vorviks uzsāka savu Formula 1 karjeru, pārstāvot Toleman komandu. Vorvikam tikai vienreiz izdevās kvalificēties sacīkstei - tā bija sezonu noslēdzošā izcīņa. Otrajā sezonā Vorviks biežāk kvalificējās, bet trešajā jau izcīnīja 9 punktus un ieņēma 14. vietu kopvērtējumā. Labais sniegums deva anglim iespēju pārcelties uz Renault komandu, kuru pameta Alēns Prosts. Jau savā pirmajā sacīkstē,, Vorviks kādu laiku bija vadībā, tomēr izstājās balstiekārtas defekta dēļ. Nākamajās divās sacīkstēs viņš kāpa uz pjedestāla, tad guva punktus un pēc tam piecas sacīkstes pēc kārtas izstājās. Biežās izstāšanās neļāva britam pacelties augstāk par 7. vietu kopvērtējumā.
. gadā Vorviks atteicās no iespējas braukt Williams komandā. Viņam piedāvāto vietu ieguva Naidžels Mensels, kurš tajā sezonā divreiz uzvarēja, savukārt Vorviks guva vien piecus punktus. Renault bija tik vāji, ka nolēma pamest F1 pēc sezonas beigām. Gan tas, gan arī Airtona Sennas paziņojums, ka viņš nevēlas redzēt Vorviku Lotus komandā, padarīja britu par bezdarbnieku pirmajās piecās sacīkstēs. Pēc Elio de Andželisa nāves viņš parakstīja līgumu ar Brabham, tomēr neguva punktus nevienā sacīkstē. Nākamās trīs sezonas Vorviks brauca ar Arrows. Visveiksmīgākā sezona Arrows laikā bija. gadā, kad pilots guva 17 punktus. . gadā Vorviks brauca Lotus, tad izlaida divas sezonas un. gadā atgriezās ar Footwork. Kopš tās sezonas Vorviks nav braucis F1.
Daži cilvēki Dereku Vorviku uzskata par labāko Formula 1 pilotu, kas nav uzvarējis nevienā sacīkstē.
Salonautomašīnas
Vorviks bija veiksmīgs salonautomašīnu čempionātu braucējs un 1992. gadā kļuva par Pasaules sporta auto čempionu. Tajā pašā gadā viņš uzvarēja Lemānas 24 stundu sacīkstēs kopā ar Janiku Dalmā un Marku Blandelu. Vorviks vēlāk arī piedalījās BTCC.
Linavas pagasts
Linavas pagasts (līdz 1925. gadam Tolkovas pagasts) bija viena no Abrenes apriņķa pašvaldībām tā austrumos, PSRS pierobežā. Robežojās ar Purvmalas, Viļakas un Upmales pagastiem. Pagasta valde atradās Linavā (tagad Linova). Mūsdienās pagasts ietilpst Pleskavas apgabala Pitalovas rajonā Linovas pagastā un Gavru pagastā.
Vēsture
Tolkovas pagasta (ru) teritorija ietilpa tajā Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa daļā, ko saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu 1920. gadā pievienoja Latvijas teritorijai. 1925. gadā to pārdēvēja par Linavas pagastu un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales (vēlāk Abrenes) apriņķī. 1944. gada 23. augustā Linavas pagastu atdalīja no Latvijas un iekļāva jaundibinātajā Krievijas PFSR Pleskavas apgabalā.
Cauri bijušā pagasta teritorijai tek Kuhva (Kūkova) un Kira (Koura).
2007.—2008. gada BBL sezona
2007.—2008. gada Baltijas basketbola līgas sezona bija ceturtā Baltijas basketbola līgas sezona.
Par BBL sezonas čempioniem kļuva Kauņas "Žalgiris", kas finālā uzvarēja Viļņas "Lietuvos Rytas".
Vētra
Visstiprākais vējš pasaulē ir novērots 1934. gada 12. aprīlī Vašingtona kalnā Ņūhempšīras štatā, ASV, kad vēja brāzmas sasniedza 103,3 m/s. Savukārt visstiprākais vējš Tropiskā ciklona laikā tika novērots 2008. gada 30. augustā Kubas pilsētā Pinara del Rio (es), vēja ātrums sasniedza 94,4 m/s.
Vētras notiek:
Brīvpiekļuves atmiņa
Operatīvā atmiņa veic īslaicīgu datu glabāšanu un no tās apjoma ir atkarīga datora ātrdarbība. Jo lielāks ir operatīvās atmiņas apjoms, jo vienmērīgāk darbosies operētājsistēma un ātrāk ielādēsies programmas. Mājas vajadzībām pietiks ar apjomu no 4GB līdz 8GB, savukārt spēļu datoriem un resursietilpīgu programmu lietošanai būs vajadzīgi 8 līdz 32 GB atmiņas. Ātrums tiek mērīts MHz, vissvarīgākais ir tas, ka operatīvajai atmiņai jābūt savietojamai ar pamatplati. Populārākie RAM atmiņas tipi ir DDR, DDR2, DDR3 vai arī DDR4. Brīvpiekļuves atmiņa uzglabā programmas un datus to apstrādes laikā. Operatīvo atmiņu, tāpat kā procesoru, izgatavo no elektroniskiem elementiem, un tajā notiek ātra informācijas ierakstīšana un nolasīšana. Tas nodrošina efektīvu mijiedarbību ar centrālo procesoru, izmantojot ātrdarbīgo sistēmas kopni. Taču operatīvajai atmiņai piemīt būtisks trūkums. Tā ir energoatkarīga, t.i., izslēdzot datoru, informācija operatīvajā atmiņā zūd. Tāpēc pirms darba beigām iegūtie rezultāti noteikti jāieraksta palīgatmiņā.
Dažreiz, attiecībā uz vecākām skaitļošanas sistēmām, lieto jēdzienu brīvpieejas atmiņa, kā pretstatu virknes pieejas atmiņai, jo tai ir iespējams piekļūt jebkādā secībā (virknes pieejas atmiņa būtu magnētiskā lente, kur lai nolasītu datus, kas atrodas lentes otrā galā būtu vispirms jāpārtin visa lente).
Datoros lietotā operatīvā atmiņa pamatā ir veidota no silīcija mikroshēmām. Ir divi galvenie atmiņas veidi:
Datoru galvenā atmiņa parasti sastāv no mikroshēmām, kas atrodas uz nelielām, šaurām, garām platēm (atmiņas moduļiem). Tie iedalās pēc interfeisa specifikācijas (kontaktu skaits un izvietojums) un pēc lietotās atmiņas tehnoloģijas (visos gadījumos tā ir dinamiskā atmiņa). Vēsturiski ir bijuši sastopami dažādu veidu atmiņas moduļi. Mūsdienās (2008) izplatītākie ir DIMM moduļi parastajiem datoriem un SODIMM moduļi portatīvajiem datoriem. Vēsturiski vēl ir bijuši lietoti SIMM moduļi (līdzīgi DIMM, tikai divreiz šaurāka datu maģistrāle) un RIMM (rambus) bija dārgi un netika plaši lietoti.
Mūsdienās visplašāk tiek pielieta dubultas datu pārraides jeb DDR (Double Data Rate) tipa atmiņa, tās ātrums tiek mērīts GB/s, MHz un MT/s (Mega Transfers per second), piemēram, DDR4-3200 darbojās 3200MT/s jeb 1600 MHz frekvencē uz I/O kopni jeb 400 MHz frekvencē uz pašiem atmiņas čipiem ar teorētisko datu pārraides ātrumu ~25,6 GB/s.
Kā darbojas operatīvā atmiņa?
Termins “operatīvs”, ko piemēro operatīvajā atmiņā, izriet no tā, ka jebkurai glabāšanas vietai, ko sauc arī par jebkuru atmiņas adresi, var piekļūt tieši. Sākotnēji termins Operatīvā atmiņa tika lietots, lai atšķirtu parasto pamata atmiņu no bezsaistes atmiņas.
Bezsaistes atmiņa parasti attiecas uz magnētisko lenti, kurai var piekļūt tikai konkrētu datu daļu, lokalizējot adresi secīgi, sākot no lentes sākuma. Operatīvā atmiņa ir sakārtota un kontrolēta tādā veidā, kas ļauj saglabāt un izgūt datus tieši uz un no noteiktām vietām.
Citiem atmiņas tipiem, piemēram, cietajam diskam un CD-ROM, var piekļūt arī tieši vai nejauši, bet termins “operatīvs” netiek izmantots, lai aprakstītu šos atmiņas veidus.
Operatīvās atmiņas jēdziens ir līdzīgs kastītēm, kurā katra kastīte var saturēt 0 vai 1. Katrai kastītei ir unikāla adrese, kas tiek atrasta, saskaitot visas kolonnas un rindas uz leju. Operatīvās atmiņas kastīšu kopu sauc par masīvu, un katru kastīti sauc par šūnu.
Lai atrastu noteiktu šūnu, operatīvās atmiņas kontrolleris nosūta kolonnas un rindas adresi uz plānu elektrības līniju, kas iegravēta mikroshēmā. Katrai operatīvās atmiņas masīva rindai un kolonnai ir sava adreses rinda. Visi dati, kas tiek nolasīti, ceļo atpakaļ atsevišķā datu līnijā.
Operatīvā atmiņa ir fiziski maza un tiek glabāta mikročipos. Tas ir arī mazs datu apjoma ziņā. Tipiskam klēpjdatoram var būt 8 gigabaiti operatīvās atmiņas, bet cietajam diskam var būt 10 terabaiti.
Lielākā daļa datoru ļauj lietotājiem pievienot operatīvās atmiņas moduļus līdz noteiktam ierobežojumam. Jo datorā ir vairāk operatīvās atmiņas, jo tas samazina to reižu skaitu, kad procesoram jālasa dati no cietā diska, un šī darbība aizņem vairāk laika nekā datu lasīšana no operatīvās atmiņas. Piekļuves laiks operatīvajai atmiņai ir nanosekundes, bet citu atmiņu piekļuves laiks ir milisekundes.