cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmārs Bricis
Karjera
I. Bricis ir izcīnījis divas Pasaules čempionātu bronzas medaļas: 2001. gadā 20 kilometru distancē un 2005. gadā 10 kilometru sprinta distancē. Piedalījies 6 ziemas olimpiskajās spēlēs, kas ir ar Annu Orlovu dalīts rekords starp Latvijas sportistiem un ar austrieti Alfredu Ederu, angli Maiklu Diksonu, krievu Sergeju Čepikovu un norvēģi Ūli Einaru Bjērndalenu dalīts rekords starp visiem pasaules biatlonistiem. I. Briča labākie sasniegumi Olimpiskajās spēlēs ir 4. vieta iedzīšanā 2006. gadā Turīnā un 5. vieta 20 km distancē 1998. gadā Nagano. Pasaules kausa kopvērtējumā visaugstāko vietu viņš sasniedza 1997.-1998. gada sezonā, kad bija 11. vietā, 2005.-2006. gada sezonā viņš bija 17. vietā. Pasaules kausa posmos vairākkārt bijis labāko trijniekā. Divkārtējs Eiropas vicečempions 12,5 km iedzīšanas sacensībās, pieckārtējs bronzas medaļas ieguvējs Eiropas čempionātā.
2011. gada vasarā I. Bricis nolēma beigt profesionāļa karjeru (kā iemeslu tam minot finansējuma trūkumu, lai gan sportistam tobrīd bija jau 41 gads) un turpmāk strādāja par Lietuvas sieviešu biatlona izlases treneri. Tomēr viņš startēja arī dažās 2011.—2012. gada Pasaules kausa sezonas posmu distancēs. Ar 21 dalības sezonu Pasaules kausā I. Bricis 2011. gada decembrī kļuva par rekordistu šajā ziņā starp pasaules biatlonistiem. Pēdējo reizi Pasaules kausa posmā startēja 2012. gada janvārī.
No nākamās sezonas pilnībā pievērsās trenera darbam ar Lietuvas sieviešu izlasi.
2016. gadā Ilmārs Bricis paziņoja, ka atgriezīsies sacensībās un gatavojas palīdzēt valsts komandai Pasaules kausa izcīņā. 2016. gada 12. novembrī Norvēģijā notika pirmās sezonas ziemas biatlona sacensības "Sesongstart Skiskyting", kurās I. Bricis 46 gadu vecumā atgriezās starptautisku sacensību apritē un izcīnīja 30. vietu.
Privātā dzīve
I. Briča pirmā sieva ir bijusī biatloniste un distanču slēpotāja Anžela Brice. Viņu kopīgā meita Anete Brice arī ir bijusi biatloniste, kā arī piedalījās distanču slēpošanā Vankūveras Olimpiskajās spēlēs 2010. gadā - tēva un meitas starts vienā olimpiādē ir neparasts gadījums olimpisko spēļu vēsturē un pirmais šāds gadījums Latvijas sportā. 2011. gada 18. decembrī Pasaules kausa posmā Hohfilcenē viņi abi piedalījās jauktajā stafetē, kas ir unikāls gadījums pasaules biatlonā.
Pēc šķiršanās no Anželas Brices I. Bricim ir bijušas attiecības ar citām biatlonistēm - Pavļinu Fiļipovu no Bulgārijas, bet pēdējos gados - Diānu Rasimovičūti no Lietuvas, kura kādu laiku trenējās kopā ar Latvijas vīriešu izlasi Vitālija Urbanoviča vadībā.
Novoazovska
Novoazovska (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos Doneckas apgabalā, Novoazovskas rajona centrs. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos pie Hruzkij Jalančikas upes ietekas Azovas jūrā. Novoazovskas pilsētai pakļauti Huseļščikoves, Kozļivkas un Samsonoves ciemi. Pilsētā vairāki pārtikas uzņēmumi, pie pilsētas Novoazovskas vēja elektrostacija.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1849. gadā kā Novomikolajivskas (Novonikolajevskas; Новомиколаївська/Новониколаевская) kazaku staņica. Attīstījās kā tirdzniecības centrs ar savu ostu. 1923. gadā pārdēvēta pa Budjoņivku (Будьонівка) par godu karavadonim Semjonam Budjonnijam, 1959. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā (Новоазовськ — ‘Jaunazovas’).
Gvena Stefani
Gvena Renē Stefani (en, dzimusi ) ir amerikāņu ierakstu māksliniece un modes dizainere. Savu dziedātājas karjeru Stefani sāka 1980. gadu otrajā pusē kā sava brāļa Ērika izveidotās rokgrupas No Doubt soliste.
Dzīvesgājums
Gvena Stefani savu pirmo solo albumu Love. Angel. Music. Baby. izdeva 2004. gadā. Albumā pārsvarā bija jūtama 1980. gadu mūzikas ietekme, Gvenai Stefani vairāk pievēršoties popmūzikai un deju mūzikai. Debijas albums guva starptautiskus panākumus, tas tika pārdots vairāk nekā 7 miljonos kopiju pasaulē. Viņas otrais albums The Sweet Escape tika izdots 2006. gadā un guva nedaudz mazākus, tomēr kopumā labus panākumus. Gan solokarjeras, gan darbības grupā No Doubt laikā Gvenas Stefani albumi ir pārdoti vairāk nekā 30 miljonos kopiju pasaulē.
2003. gadā Gvena Stefani debitēja arī modes industrijā, izdodot savu apģērbu līniju L.A.M.B., bet 2005. gadā to turpināja ar apģērbu līniju Harajuku Lovers. Stefani ir kopš 2002. gada ir precējusies ar britu alternatīvo rokmūziķi Gevinu Rosdeilu, 2006. gadā viņiem piedzima pirmais dēls.
Mazstraupes pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1935. gadā pagasta platība bija 58,7 km² un tajā bija 846 iedzīvotāji. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Mazstraupes ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Mazstraupes pagasta teritorija iekļauta Cēsu novada Straupes un Stalbes pagastos, Siguldas novada Lēdurgas pagastā un Limbažu novada Limbažu pagastā.
Fomins & Kleins
Fomins & Kleins ir latviešu rokgrupa no Liepājas, ko 2002. gadā izveidoja dziedātājs Ivo Fomins un ģitārists Tomass Kleins.
Jau 1980. gados Fomins un Kleins kopā muzicēja grupās Saldās sejas un Neptūns, taču grupas izjuka, un abu mūziķu ceļi atkal krustojās 2002. gada sākumā. 2002. gadā Latvijas radiostacijās parādījās viņu dziesmas "Sniegs" un "Solījums", kurai arī tika uzņemts videoklips. Visplašāko ievērību duets izpelnījās 2003. gada februārī, kad Latvijas Eirovīzijas nacionālajā atlasē ar dziesmu "Muzikants" ieņēma 2. vietu, piekāpjoties vienīgi grupai F.L.Y. Gada sākumā tika izdots dueta debijas albums Muzikants, kas kļuva par vienu no visa gada pārdotākajiem albumiem Latvijā. Albums arī tika nominēts 2003. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai kā labākais roka albums. Vēl no šī albuma radiostaciju topos nonāca dziesmas "Kur esi tu" un "Tālu prom".
2004. gada sākumā Fomins & Kleins atkal piedalījās Latvijas nacionālajā atlasē un šoreiz uzvarēja ar "Dziesmu par laimi". 2004. gada 15. maijā Stambulā duets startēja Eirovīzijas dziesmu konkursā, kļūstot par pirmajiem Latvijas pārstāvjiem, kas Eirovīzijas dziesmu konkursā dzied latviešu valodā. "Dziesma par laimi" gan neizkļuva no pusfināla, tajā ierindojoties 17. vietā. "Dziesma par laimi" tika izdota arī CD formātā, kurā tika iekļautas dziesmas versijas latviešu, igauņu, lietuviešu, poļu, krievu, ukraiņu, somu, nīderlandiešu un baltkrievu valodā.
2004. gadā klajā nāca otrais Fomina & Kleina albums "Dzimis Latvijā", kura populārākās dziesmas, neskaitot Eirovīzijas hitu, bija "Man vairs nav vienalga", "Aizejošās dienas" un tituldziesma "Dzimis Latvijā", kuras videoklipā piedalījās aktieris Eduards Pāvuls. Klips tika nominēts 2004. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai kā labākais mūzikas video klips, bet īpašu uzmanību tas ieguva 2006. gadā pēc Eduarda Pāvula nāves. 2005. gadā radiostacijās labus panākumus guva dziesma "Uz neatgriešanos", taču tā arī bija pēdējā dueta dziesma. Ivo Fomins nolēma pievērsties solo karjerai, savukārt Tomass Kleins ar domubiedriem izveidoja grupu Cacao.
Igaunijas upju uzskaitījums
Šeit ir uzskaitītas visas Igaunijas upes ar garumu virs 100 km.
Īru vilku suns
Īru vilku suns ir ļoti liels kurtu šķirnes suns. Pēc Starptautiskās kinoloģiskās federācijas klasifikācijas (SKF) tas pieder pie 10. grupas, 2. sekcijas ar numuru 160. Sākotnēji speciāli izveidots vilku medībām, īru vilku suns šodien tiek izmantots kā sargs un kompanjons. Tas ir Lielbritānijas armijas pulka Irish Guards simbols.
Izskats
Īru vilku suņa siluets ir masīvs, bet elegants. Suņa svars ir ap 54,5 kg, kucēm ap 40,9 kg. Ķermeņa garums ir nedaudz lielāks par ķermeņa augstumu skaustā. Suņiem tas ir virs 79 cm, kucēm virs 71 cm, vēlamais augstums ir 81-86 cm. Krūškurvis dziļš, plats. Mugura ir taisna un gara, krusti ieslīpi. Priekškājas ir platas un līdzenas, pakaļkājas spēcīgas, slaidas ar izteiktu apakšējās locītavas leņķi. Pēdas apaļas. Aste ar bagātīgu apmatojumu ir gara, ne pārāk tieva, taisna vai mazliet izliekta, galā tā sniedzas līdz zemei. Apmatojums ir pinkains, rupjš uz muguras, uz astes un kājām, mīkstāks uz galvas, krūškurvja un vēdera. Uz purna un uzacīm tas veido rupjas bārkstis. Viļņains apmatojums nopietni samazina suņa vērtību izstādē. Kakls ir spēcīgs un samērā garš. Īru vilku sunim ir gara, vienmēr augstu pacelta galva ar ieslīpu pieres kaulu, purns sašaurinās deguna virzienā. Degungals un lūpas tikai melnas krāsas. Žokļi ir spēcīgi, vēlami ar šķērveida sakodienu, kaut gan taisns sakodiens ir pieļaujams. Acis ovālas formas, izteiksmīgas, pēc standarta vēlamas tumšas. Ausis nelielas, krokotas, novietotas tālu no purna, pieguļ pie galvas. Īru vilku suņa apmatojums ir tumši vai gaiši pelēks, zilganpelēks, sarkans, melns, tīri balts, ruds, kviešu un krēma krāsas. Ir iespējams melns svītrojums (angl. brindle).
Raksturs
Tas ir mierīgs, labvēlīgi noskaņots dzīvnieks. Nav piemērots paklausības sacensībām, jo, tāpat kā vairums citu kurtu, nemīl atkārtoti izpildīt vienas un tās pašas komandas, turpretim sadzīvē nesagādā sarežģījumus saviem saimniekiem. Īru vilku suns ir labs sargs, bet arī ar viņa izskatu vien bieži pietiek, lai atvairītu personas ar sliktiem nodomiem. Šis suns parasti ir pacietīgs saskarsmē ar bērniem. Pret citiem suņiem izturas lojāli. Sabiedrībā cenšas labi uzvesties un neliek sevi manīt. Paklausībai pie saites jābūt nevainojamai, jo noturēt šo suni, ja viņš raujas prom, var būt ļoti grūti.
Kopšana
Īru vilku suņa skelets augšanas periodā ir diezgan trausls. Līdz 18 mēnešu vecumam kucēns ir jāpasargā no liekas piepūles. Pastaigām jābūt biežām un īsām. Kad kucēns spēlējas ar citiem suņiem, ir jānovēro noguruma pazīmes un, ja nepieciešams, jāpārtrauc spēle, paņemot viņu pie saites. Jauns suns nekādā gadījumā nedrīkst piedalīties kursinga treniņos vai saimnieka riteņbraukšanas nodarbībās. Jaunības pārpūles sekas izpaužas kaulu deformācijā un agrīnā artrozē pieaugušam dzīvniekam. Barībai jābūt sabalansētai un izbarotai vairākās ēdienreizēs, lai nepārslogotu kuņģi. Barošanā jāseko audzētāja norādījumiem. Kažoks prasa minimālu kopšanu, pietiek ar ķemmēšanu reizi nedēļā. Mazgāšana nav nepieciešama. Īru vilku suni var turēt dzīvoklī pie noteikuma, ka tas neatrodas augšstāvā, mājā bez lifta, jo pastāv risks, ka vecs, taču vēl ne slims suns vairs nespēj uzkāpt pa kāpnēm.
Veselība
Īru vilku suns nav ilgdzīvotājs. Tā vidējais dzīves ilgums ir 6-9 gadi. Šī šķirne ir ģenētiski uzņēmīga pret vairākām slimībām, no kurām visizplatītākā ir osteosarkoma (kaulu vēzis) - 25% šo suņu mirst no tās. Slimība parasti skar pleca kaula proksimālo galu, priekšķepas kaulus, augšstilba kaula distālo galu vai lielā lielakaula proksimālo galu (t.i. tālu no elkoņa, tuvu ceļgalam) un sākotnēji izpaužas klibošanā. Vēlāk audzējs ir sataustāms un to var redzēt ar neapbruņotu aci zem ādas. Tas attīstās ļoti ātri, izraisot spontānu kaula lūzumu un metastāzes plaušās un aknās. Rentgenogramma palīdz diagnozes uzstādīšanā. Efektīva ārstēšana nav pieejama. Suns parasti nodzīvo 2 mēnešus pēc pirmo simptomu parādīšanās. Amputācija ir iespējama. Izdzīvošana pēc tās ir apmēram 4 mēneši, 10% suņu izdzīvo līdz 12 mēnešiem. Ja amputācija tiek kombinēta ar ķīmijterapiju (Cisplatīns, Adriamicīns) 35-50% suņu nodzīvo pāri par 1 gadam. Saimnieki tiek aicināti piedalīties suņu osteosarkomas medicīnas pētniecības programmā, nosūtot saslimušā dzīvnieka asins paraugus (1-2 ml) uz Safolkas veterinārās pētniecības centru : Molecular Oncology Group, Animal Health Trust, Lanwades Park, Kentford, Newmarket, Suffolk, CB8 7UU, UK.
Dilatācijas kardiomiopātija nav reta šajā šķirnē. Tā ir iedzimta sirds slimība. Jauns suns parasti kādu laiku spēj to kompensēt un pirmie simptomi - aizdusa, sauss klepus, pastiprināta nogurdināmība - parādās apmēram 4 gadu vecumā. Dažreiz suns pēkšņi nomirst no sirds apstāšanās bez jebkādām iepriekšējām pazīmēm, tās atrod tikai autopsijā.
Īru vilku sunim sastop progresīvo tīklenes atrofiju (PRA). Tā ir ģenētiska slimība, kas tiek pārmantota autosomāli recesīvā ceļā un izpaužas kā pakāpeniska redzes pavājināšanās abām acīm un redzes zudums. Slimības sākumstadijā suns izskatās dezorientēts tumšās telpās, vakara gaismā (nakts aklums). Acu zīlītes ir paplašinātas un neparasti spīdīgas. Nav ne iekaisuma, ne sāpju. Vēlāk novēro acs lēcas apduļķošanos, kataraktu. Ārstēšana nav iespējama, bet akls suns var saglabāt pieņemamu dzīves kvalitāti, izmantojot citus orientēšanās paņēmienus (dzirdi, ožu), kā arī iegaumējot dzīvojamās telpas konfigurāciju un mēbeļu izvietojumu (kas nebūtu jāmaina bez īpašas vajadzības) — dzīvnieks neizjūt psiholoģiskās ciešanas no sava stāvokļa, toties saimniekam ir grūti samierināties ar to.
Kā viņa tuviem radiniekiem, greihaundam, dirhaundam un krievu kurtam, īru vilku sunim ir paaugstināts kuņģa dilatāciju volvulusa (Gastric Dilatation Volvulus) risk. Tas ir stāvoklis, pie kura kuņģī veidojas gāzes un vienlaikus pats orgāns sagriežas ap savu asi. Tas provocē kuņģa un apkārtējo orgānu (liesas, aknu) nekrozi, asu sirds nepietiekamību un šoka stāvokli. Parasti tas notiek vecākiem suņiem kādu laiku pēc ēšanas, bet var notikt arī pie tukša kuņģa. To veicina fiziskā piepūle un uzbudinājums. Sindromam ir zināma iedzimtība, tas ir sastopams atsevišķās šķirnes līnijās, bet citās atkal ne. Jo suns ir lielāks un viņa krūšu kurvis šaurāks, jo lielāks ir risks. Barošana ar sauso barību arī pastiprina šo risku. Simptomi parādās pēkšņi, bieži nakts vidū, dažas stundas pēc vakara maltītes. Suns ir nemierīgs, neatrod sev vietu, nespēj palikt guļus, mēģina vemt, bet nepanāk to, no mutes izdalās biezas putas, suņa vēders kuņģa rajonā izteikti uzpūšas, mutes un acu plakstiņu gļotāda sākumā ir koši violeta, vēlāk pilnīgi bāla. Šis stāvoklis sagādā dzīvniekam lielas ciešanas. Vienīgā iespējamā ārstēšana ir neatliekama operācija. Steidzīgi ir jāgriežas pēc medicīniskās palīdzības, tas ir suņa dzīvības vai nāves jautājums. Ja operāciju izlemj nedarīt — suņa vecuma un kopējā veselības stāvokļa dēļ vai finansiālo apsvērumu dēļ — suns ir vismaz jāiemidzina, veicot eitanāziju, lai atbrīvotu viņu no mocībām. Profilaktiskos nolūkos ir ieteicams dot sunim mazāku barības devu vairākas reizes dienā, nekā izbarot visu vienā ēdienreizē, nedot pieaugušam sunim sauso barību. Ir ieteicams nevest suni pastaigā vismaz divas stundas pēc ēšanas un stundu pirms tās.
Zivju cauna
Zivju cauna dzīvo Ziemeļamerikas kontinenta ziemeļu daļā, un to var sastapt gan ASV, gan Kanādā. Vēsturiski tās izplatība bija daudz tālāk uz dienvidiem, bet intensīvo medību dēļ 19. gadsimtā tā tika izmedīta gandrīz pilnībā. Pateicoties medību aizliegumam, zivju caunas populācija atjaunojas, un dažos reģionos to jau uzskata par kaitīgu dzīvnieku.
Caunas nosaukums norāda uz to, ka šī cauna varētu pārtikt no zivīm, tomēr zivis un citus ūdens dzīvniekus cauna ēd reti. Kad Ziemeļamerikā ieradās ļaudis no Holandes, viņi ievēroja šīs caunas ārējo līdzību ar Eiropas meža sesku (Mustela putorius). Ieceļotāji nosauca caunu par "fitchet", kas holandiešu valodā nozīmē "nejauks". Franču valodā seska kažokādu sauc "fiche" vai "fichet". Vēlāk "fichet" kļuva par "fisher". Vietējie indiāņi zivju caunu sauc gan par "pekan", gan "cho", kas nozīmē "lielā cauna".
Vēsture
Savu latīnisko nosaukumu pennanti cauna ieguva par godu dabas pētniekam Tomasam Penanti, kurš aprakstīja zivju caunu 1771. gadā. Tomēr T. Penanti nebija pirmais zivju caunas novērotājs. Pirms viņa pētnieks Bufons 1765. gadā aprakstīja zivju caunu ar indiāņu nosaukumu "pekan". Penants, saukdams zivju caunu par "fisher", uzskatīja, ka Bufona aprakstītais dzīvnieks ir cita suga. Tikai pēc 80 gadiem Adabons (en) saprata, ka abas aprakstītās sugas ir viens un tas pats dzīvnieks, un klasificēja zivju caunu kā sermuļu ģints (Mustela) dzīvnieku. Tikai 1959. gadā E.M. Hagmeiers klasificēja zivju caunu kā caunu ģintij (Martes) piederīgu dzīvnieku. Caunu ģints no sermuļu ģints atšķiras ar to, ka caunām ir 4 priekšdzerokļi uz augšžokļa un apakšžokļa, bet sermuļiem ir tikai trīs priekšdzerokļi.
Dabas pētnieks Goldmans 1935. gadā zivju caunai izdalīja 3 pasugas: Martes pennanti columbiana, Martes pennanti pacifica un Martes pennanti pennanti. Tomēr vēlākos gados zinātnieki apšaubīja šo pasugu eksistenci. Hagmeiers 1959. gadā nonāca pie slēdziena, ka zivju caunai nav pasugu. Tomēr arī mūsdienās laiku pa laikam atsākas diskusijas par zivju caunas pasugām, lai gan oficiāli tādas netiek atzītas.
Evolūcija
Ir pierādījumi, ka zivju caunas priekšteči Ziemeļamerikā ir ieradušies no Āzijas pliocēna laikā. Āzijas austrumos ir atrastas divu izmirušu caunu sugu fosilijas Martes palaeosinensis un Martes anderssoni. Toties aizvēsturiskā zivju caunas tiešā priekšteča Martes divuliana kauli ir atrasti tikai Ziemeļamerikā. Ir pierādīta ģenētiskā sakarība starp Martes divuliana un Āzijā atrastajām fosilijām. Šī ģenētiskā pēctecība pierāda, ka zivju caunas priekšteči ir migrējuši no Āzijas. Senākie zivju caunas (Martes pennanti) kauli pieder vēlajam pleistocēnam. Starp pleistocēna zivju caunu un mūsdienu zivju caunu nav lielas ģenētiskas atšķirības. Zivju caunu fosiliju atradumi liecina, ka kādreiz zivju caunas ir dzīvojušas krietni plašākā teritorijā virzienā uz dienvidiem.
Izskats
Zivju cauna ir lielākais dzīvnieks caunu ģintī (Martes). Tās ķermenis ir slaids, garš ar īsām kājām. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tēviņu ķermeņa garums ir 90—120 cm, svars 3,5—5 kg. Mātītes ķermeņa garums ir 75—95 cm, svars 2—2,5 kg. Vislielākais datētais zivju caunas tēviņš svēra 9 kg. Galvas forma ir saplacināta un trīsstūraina ar smailu purniņu, ausis nelielas, noapaļotas.
Zivju caunas kažoks ziemā ir biezāks, bet vasarā plānāks, kažoks ir atšķirīgs arī tēviņiem un mātītēm. Tēviņa kažoka matojums ir rupjāks un stingrāks. Ziemā zivju caunas kažoka matojums ir blīvs un garš. Matojuma garums uz krūtīm ir 30 mm, bet uz muguras 70 mm. Kažoka krāsa variē no tumši brūnas līdz melnai. Uz sejas un pleciem matojumam var būt zeltains vai sudrabains tonējums, tā kā akotmats ir trīskrāsains. Pavilna zivju caunai ir brūna, bet šur un tur pavilnai ir laukumi baltā vai dzelganā krāsā. Vasarā kažoka krāsa kļūst gaišāka un arī variācijas tonim pieaug.
Zivju caunai gan priekšķepām, gan pakaļķepām ir 5 pirksti ar ievelkamiem nagiem. Pēdas ir lielas un platas, kas ļauj ziemas laikā caunām pārvietoties pa sniega virsu. Pakaļkāju pēdu spilventiņi ir apauguši ar raupju, elastīgu matojumu. Zivju caunai ir ļoti kustīgas kāju locītavas. Pakaļkājas lecamajā locītavā var pagriezties par 180 grādiem, ļaujot zivju caunai veikli manevrēt no zara uz zaru un kāpt pa koka stumbru uz leju ar galvu pa priekšu.
Uzvedība
Zivju caunas kļūst aktīvas, iestājoties tumsai. Tās ir vientuļnieces un savā starpā kontaktē tikai riesta laikā. Tēviņi šajā laikā kļūst ļoti aktīvi. Mātītes grūsnības periodā kļūst mazāk aktīvas, pēc mazuļu dzimšanas to aktivitāte lēnām atjaunojas.
Barība
Zivju cauna medī vienlīdz veikli gan kokos, gan uz zemes. Par spīti savam nosaukumam zivju cauna zivis ēd ļoti reti. Tā ir visēdāja tāpat kā citas caunas un medī jebko, ko var nomedīt. Zivju caunas pamatbarība ir zaķi un dzeloņcūkas, bet medīti tiek arī grauzēji, putni, kukaiņi un dažādi sīki citi dzīvnieki. Tā kā zivju cauna medī vientanē, tad, izvēloties medījumu, galvenais kritērijs ir upura lielums. Zivju cauna neatsakās no maitas gaļas, kā arī labprāt ēd ogas, riekstus un medu. Zinātnieki, izpētot zivju caunu kuņģa saturu, secināja, ka zivju caunas ne tik reti ēd aļņa un brieža gaļu, kas liecina par to, ka zivju cauna notiesā lielo plēsēju pārpalikumus. Reizēm zivju cauna ielavās vistu fermā, un šādā reizē tā var nogalināt lielu daudzumu vistu.
Zivju cauna ir viens no retajiem plēsējiem, kas izseko un nomedī dzeloņcūkas. Amerikas stāstos par dzīvniekiem ir rakstīts, ka cauna apveļ dzeloņcūku uz muguras un izēd to no vēdera puses "kā meloni". Ilgu laiku to uzskatīja par mītu, līdz pētnieki novēroja zivju caunas dzeloņcūkas medības dabā; zivju cauna neatlaidīgi uzbrūk dzeloņcūkai no sejas puses, un apmēram pēc pusstundas upuris ir nogalināts.
Zivju cauna ļoti reti uzbrūk cilvēkam, bet tā var nomedīt kaķus un suņus. Bet arī tas nenotiek bieži, 1979. gadā izpētot noķerto zivju caunu kuņģu saturus, atklājās, ka tikai viena zivju cauna bija nomedījusi kaķi no vairāk kā 1000 pārbaudītajiem dzīvniekiem.
Vairošanās
Zivju caunas dzimumbriedumu sasniedz apmēram gada vecumā. Riesta laiks tām ir martā, aprīlī. Tā kā zivju caunai ir embrioniskā diapauze, tad embrija attīstība tiek atlikta, un mazuļi dzimst pēc 10 mēnešiem nākamā gada februārī, lai gan patiesā grūsnība ilgst 50 dienas. Māte veca koka dobumā iekārto migu mazuļiem. Piedzimst 1—6 akli, bezpalīdzīgi mazuļi. Tie ir daļēji segti ar matojumu. Pēc 3 nedēļām mazuļi sāk rāpot, un pēc 7 nedēļām tiem atveras acis. Toties pēc 8 nedēļām tie spēj uzkāpt kokā. Māte mazuļus zīda tikai ar pienu 8—10 nedēļas, pēc tam tos sāk piebarot ar gaļu. Piecu mēnešu vecumā jaunās zivju caunas pamet ģimeni. Zivju cauna savvaļā dzīvo līdz 7 gadiem.
Aminospirti
Aminospirti ir alifātiski savienojumi, kas satur aminogrupu (-NH2) un hidroksilgrupu (-OH). Aminogrupa un hidroksilgrupa parasti atrodas pie dažādiem oglekļa atomiem. Aminospirti ir bāziskas vielas ar augstu kušanas temperatūru. Aminospirtus iegūst amonjakam vai amīniem reaģējot ar alkēnu oksīdiem vai halogēnspirtiem. Praktiska nozīme ir etanolamīnam. Aminospirtu atvasinājumi ir daži alkaloīdi (efedrīns) un hormons adrenalīns.
Elara (pavadonis)
Elara ir Jupitera pavadonis. To Lika observatorijā atklāja Čārlzs Dillons Perins (Charles Dillon Perrine). Elara sengrieķu mitoloģijā bija milža Titija māte. Vārds Elara pavadonim oficiāli tika piešķirts tikai 1975. gadā. No 1955. — 1975. gadam pavadoni dažreiz dēvēja par Hēru. Hēra grieķu mitoloģijā bija Zeva māsa un sieva.
Elara ir Himalijas grupas pavadonis. Tā trajektorija nepārtraukti mainās perturbāciju ietekmē.
Tomāšs Rolineks
Tomāšs Rolineks (cs; dzimis Ždjārā pie Sāzavas, Čehoslovākijā) ir čehu hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) spēlē Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pardubice rindās, pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Spēlētāja karjera
Ir spēlējis Čehijas Ekstralīgā, 2005. gadā kopā ar HC Pardubice kļūstot par nacionālo čempionu. 2008. gadā pievienojās KHL vienībai Magņitogorskas "Metallurg", tās sastāvā aizvadot nākamās četras sezonas.
Kopā ar Čehijas izlasi ir spēlējis 2006., 2007., 2008., 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos un 2010. gada Vankūveras ziemas olimpiskajās spēlēs.
Ilovajska
Ilovajska (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā. Administratīvi pakļauta Harcizkas pilsētas padomei, savukārt Ilovajskas pilsētas padomei pakļauts Vinohradnes ciemats un Tretjaku ciems.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1860. gados kā izmaiņas punkts № 17 dzelzceļa līnijā Harkiva—Taganroga. Nosaukts par godu muižnieku Ilovajsku dzimtai, uz kuru zemes dzelzceļš būvēts. Attīstījās kā transporta mezgs. 1904. gadā, pēc otrās dzelzceļa līnijas izbūves, pārtapa par mezgla staciju. Pilsētas statuss kopš 1938. gada.
Aminoketoni
Aminoketoni ir ketoni, kuru molekulā viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar aminogrupu. Aminoketoni var saturēt vairākas aminogrupas un ketogrupas. Aminoketoni ar pirmējo aminogrupu molekulā ir nestabili un polimerizējas. Tos lieto sāļu veidā. Otrējie, trešējie un aromātiskie aminoketoni ir daudz stabilāki. Tos iegūst no aldehīdiem vai ketoniem. Aminoketonu lieto par aminospirtu un heterociklisko savienojumu izejvielām. Daudzi aminoketoni ir bioloģiski aktīvas vielas.
Marina Kosteņecka
Marina Kosteņecka (ru; dzimusi ) ir krievu izcelsmes Latvijas rakstniece, publiciste un sabiedriskā darbiniece. Marinas Kosteņeckas grāmatas iznākušas krievu, latviešu, čehu un slovāku valodā. Tās izdotas Latvijā un ārpus tās robežām. Kā publiciste Marina Kosteņecka pirmā Padomju Savienībā uzdrīkstējās runāt par aizliegtiem, neērtiem, bet sabiedrībā aktuāliem tematiem — deportācijām, bērnunamiem, mazgadīgo cietumiem, palīgskolām bērniem ar garīgās veselības traucējumiem, sociālo netaisnību, politiku, sistēmas nepilnībām. Īpašu atpazīstamību un līdzcilvēku mīlestību Marina Kosteņecka saņēma Atmodas laikā kā dedzīga Latvijas neatkarības aizstāve.
Vecāki
Marina Kosteņecka ir vēlīnais un vienīgais bērns ģimenē, dzimusi mēnesi pēc sava tēva Grigorija Kosteņecka (1892 – 1961) aresta. Grigorijs Kosteņeckis dzimis Ukrainā, pareizticīgo priestera ģimenē. 1915. gadā absolvējis Imperatora Maskavas Universitātes Juridisko fakultāti. Pēc revolūcijas strādājis par advokātu Ļeņingradā. Savas izcelsmes dēļ ticis arestēts Sergeja Kirova slepkavības lietā, kad Ļeņingradā no represijām cieta 12 tūkstoši tā saukto “sociāli svešo elementu” (garīdznieki, muižnieki, uzņēmēji un viņu pēcteči, visi, kas pirms revolūcijas nepiederēja strādnieku šķirai) “Lielā terora” (ar Kirova lietu sākās Lielais terors, kurš savu kulmināciju sasniedza 1937. gadā) laikā Grigorijam Kosteņeckim tika piespriesta brīvības atņemšana uz četriem gadiem, un pēc soda izciešanas viņam bija tiesības apmesties uz pastāvīgu dzīvi tikai Pleskavas apgabala robežās. Tā kā kara sākumā viņš bija pārsniedzis iesaukšanas vecumu un Pleskavas apgabalu bija jau okupējuši vācieši, Kosteņeckis nonāca Rīgā, kur sāka strādāt par korektoru krievu valodā iznākošajā laikrakstā “За родину”. Drīz pēc tam Grigorijs Kosteņeckis iepazinās ar vietējo pianisti Jekaterinu Anisimovu un 1944. gada 10. jūnijā viņi salaulājās Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrālē.
Marinas Kosteņekas māte Jekaterina Anisimova (1903 - 1988) bija rīdziniece vairākās paaudzēs. Viņas tēvs, Otrās ģildes tirgotājs Timofejs Anisimovs, ar tirdzniecību Rīgā sāka nodarboties 1888. gadā.
Grigorijs Kosteņeckis jau pirms kara bija saskāries ar Staļina režīma šausmām, savukārt viņa sieva pieredzējusi nežēlīgās represijas un masu deportācijas 1940. gadā neatkarību zaudējušajā Latvijā, tādēļ, kad Rīgai tuvojās Sarkanās armijas karaspēks, jaunā ģimene pieņēma lēmumu doties bēgļu gaitās uz Rietumiem. Tādējādi kara beigās Kosteņecki atrodas Vācijā pārvietoto personu nometnē, kas nonāk padomju karaspēka okupētajā zonā. Šeit ģimene tika izšķirta: 1945. gada jūlijā Grigoriju Kosteņecki arestēja un 4. augustā padomju karaspēka okupētās zonas Vācijā kara tribunāls viņam piesprieda sodu – brīvības atņemšanu uz 20 gadiem, izsūtot no Vācijas konvoja pavadībā uz Vorkutu.
Tirgotājs
Tirgotājs ir fiziska vai juridiska persona, kas veic tirdzniecības operācijas. Tirgotājs parasti ir uzņēmējs (komersants), kurš pilda starpnieka funkcijas starp preču ražotāju vai pakalpojumu sniedzēju un to pircēju. Taču tirdzniecība arī pati par sevi ir pakalpojums.
Marina Kosteņecka
Vecāki
Jekaterina Kosteņecka tobrīd bija astotajā grūtniecības mēnesī, un viņai pēc filtrācijas nometnē pavadītā laika ļāva atgriezties dzimtenē. Marina Kosteņecka pasaulē nāca piecas dienas pēc tam, kad viņas mātei brīnumainā kārtā izdevās no sabombardētās Vācijas nokļūt Rīgā.
Tirgotājs
Kā jebkurš uzņēmējs, tirgotājs savu darbību veic ar mērķi gūt peļņu. Tirgotāja peļņas avots vairumā gadījumu ir tirdzniecības uzcenojums, jeb zināma naudas summa, kura procentuālā izteiksmē tirgotājs pievieno pārdodamam ražotāja produktam.
Marina Kosteņecka
Vecāki
1955. gadā pēc Staļina nāves Grigorija Kosteņecka lieta tika pārskatīta, sods samazināts no 20 uz 10 gadiem, kuri jau tobrīd bija izciesti, un beidzot viņš varēja satikt savu ģimeni Rīgā. Visus šos garos gadus vecāki aktīvi sarakstījās un Marinas kvēlākais bērnības sapnis bija beidzot satikt tēvu. Taču, kad beidzot bija pienācis šis laimīgais brīdis, pēkšņi atklājās, ka padomju sabiedrība nav gatava pieņemt “tautas ienaidnieku”. Tēvs nevarēja saņemt pierakstu savas likumīgās sievas dzīvesvietā, savukārt bez pieraksta nevarēja dabūt darbu. Papildus visām sadzīviskajām grūtībām arī skolā Marina tika vajāta kā “tautas ienaidnieka meita”.
Tirgotājs
Lai veiktu tirdzniecību, tirgotājiem parasti ir jāizpilda valsts vai attiecīgās pašvaldības noteiktie tirdzniecības nosacījumi - licences u.c. Tirgotāji, savu interešu aizstāvībai apvienojas asociācijās.
Marina Kosteņecka
Vecāki
Šī ģimenes traģēdija un emocionāli sarežģītā situācija, kad no vienas puses meitene kvēli mīlēja tēvu, no otras – bija spiesta kautrēties no viņa neizprotamā sabiedriskā stāvokļa, atstāja nospiedumus uz visu turpmāko rakstnieces dzīvi. Rakstnieces morālie principi un nākotnes politisko uzskatu pamats veidojās tieši pusaudzes vecumā. Kaut padomju vara vairākkārt piedāvāja ģimenei atteikties no vīra un tēva, Marina Kosteņecka nekad no sava tēva neattiecās. Grigorijs Kosteņeckis mira, kad Marinai bija 16 gadi. Onkoloģiskajā slimnīcā viņa pēdējie vārdi meitai bija: “Tagad tu kaunies no manis, bet pienāks laiks, kad tu ar mani leposies.”
Pēc pusgadsimta, 2010. gadā, rakstniece izdeva grāmatu “Vēstules no mājām”, kurā apkopota vēstuļu izlase no vecāku izsūtījuma laika sarakstes kopā ar saviem komentāriem.
1989. gadā, kandidējot PSRS tautas vēlēšanās no Tautas frontes rindām, Marina Kosteņecka pret viņu vērstā kampaņā atkal tika nodēvēta par “tautas ienaidnieka meita”. Grāmatas “Vēstules no mājām” priekšvārdā viņa kā atbildi saviem politiskajiem oponentiem velta šādas rindas: “Nomelnojošie raksti par manu tēvu laikrakstos parādījās trīs dienas pirms vēlēšanām, taču tie bija safabricēti tik rupji un primitīvi, ka tikai vairoja par mani atdotās vēlētāju balsis. Tomēr tā vai citādi tēva piemiņa bija bezatbildīgi nozaimota, bet šo publikāciju atskaņas anonīmi autori līdz šim brīdim nekautrējas izmantot internetā, ja iznāk runa par krievu rakstnieci Latvijā Marinu Kosteņecku. Tieši šis apstāklis – “Lai slavēti ienaidnieki, viņu dēļ mēs augam!” (N. Rērihs) – arī deva ierosmi laist klajā manu vecāku nometnes laika saraksti. Varu tikai piebilst, ka šī grāmata nav domāta ne ienaidniekiem, ne draugiem, bet vērtējošam lasītājam, kuram ir savs skatījums uz staļinisma vēsturi.”
Biogrāfija
Marina Kosteņecka dzimusi 1945. gadā 25. augustā, Rīgā. 1964. gadā pēc vidusskolas beigšanas devusies uz Tālajiem Austrumiem, strādājusi aiz Polārā loka Čukotkā par “Sarkanās jarangas” skolotāju klejojošo briežkopju brigādēs.
1975. gadā uzņemta PSRS Rakstnieku savienībā.
1977. gadā beigusi Augstākos Literāros kursus Maskavas Gorkija vārdā nosauktajā Literatūras institūtā. Atgriežoties Rīgā, strādāja žurnālā “Даугава” par Prozas nodaļas vadītāju.
1989. gadā ievēlēta par PSRS Augstākās padomes deputāti no Latvijas Tautas frontes saraksta un līdz 1991. gadam strādājusi Maskavā kā PSRS Augstākās padomes locekle un deputāte.
No 1992. līdz 2009. gadam vadīja autorraidījumu “Домская площадь” (“Doma laukums”) Latvijas Radio.
Radošā darbība
Krievu valodā izdotās grāmatas:
Latviešu valodā izdotās grāmatas:
Čehu un slovāku valodā izdotās grāmatas:
Par krieviem Latvijā
Kosteņecka ir lepna ar to, ka piedalījās Atmodā un "atdeva atpakaļ savas tautas vārdā brīvību, ko viņas tauta nolaupīja Latvijai." Bet viņa uzskata, ka ar pilsonību 1990. gados pieļauta milzīga kļūda. Viņa teica, ka Pilsoņu komitēja, kas bija radikālāka par LTF, Jaunajā Sv. Ģertrūdes baznīcā reģistrēja pilsonībai, kad viss vēl bija ļoti bīstami un neviens nevarēja paredzēt PSRS sabrukumu. Dokumentāli pierādīts, ka 30 tūkstoši no tiem, kas parakstījās par pilsonību, bija krievi, ukraiņi, kas iebraukuši Latvijā pēc 1941. gada un ļoti riskēja, nonākot "zem lielas lupas." Viena daļa no tiem lojāliem krieviem pēc Pilsonības likuma pieņemšanas aizbrauca, "šobrīd brauc prom jaunā paaudze, kas te izauguši un pat zina latviešu valodu. Latviešu valoda, kas iemācīta ar naidu, ir bumba ar laika degļi. Paaudze, kuru tagad piespiedīs mācīties latviski, vēl trijās paaudzēs stāstīs, kā viņam tika nodarīts pāri. Lojalitāti ar valodu neieliksit. Ždanoku un Rubiku ievēlēja par Eiropas deputātiem tie krievi, kas nav lojāli Latvijai. Tos krievus, kas bija ar jums barikādēs, paši izdzināt."
Viņa arī teica, ka saprot tos jauniešus, kas iet likt puķes pie Uzvaras pieminekļa 9. maijā, jo viņu vectēvi ir gājuši bojā karā, kas bija pa visu milzīgo Krieviju. "Lai kā jums, mīļie latvieši, tas nepatiktu, tas ir no sirds."
Marina Kosteņecka uzsver, ka krievu tautai kā skaitliski lielākajai padomju tautai būtu taisnīgi uzņemties "lielāko daļu vainas par despotismu, ar kādu valsti no Maskavas vadīja visu tautu ierēdņi". Tomēr vienlaikus krievu tauta ir smagi cietusi no padomju varas īstenotā genocīda 20. un 30. gados, kas iznīcināja "visu labāko gan krievu zemniecībā, gan krievu amatniecībā, gan krievu inteliģencē", un to ir jāņem vērā runājot par vēsturi. "To nesaprast, redzēt tikai citu tautu nopelnus revolūcijā un noklusēt to traģiskās kļūdas, nozīmē bezatbildīgi nocietināt šo tautu sirds pret Krieviju, dezinformēt jauno paaudzi, kas aktīvi ieņem savu vietu politiskās cīņas arēnā. Cietsirdība savukārt radis tikai cietsirdību."
Karikatūra
Karikatūra (it, no caricare — 'pārspīlēt' ) ir satīrisks vai humoristisks zīmējums vai attēls, kurā komiskais efekts tiek panākts ar pārspīlējumu, neparedzētu salīdzinājumu vai pielīdzinājumu. Dažas karikatūras liek tās vērotājam smieties vai arī pārdomāt notiekošo.
Mūsdienās teju vai katrā laikrakstā un žurnālā ir atrodamas karikatūras. Par mūsdienu karikatūru tēvu uzskata angļu mākslinieku Viljamu Hogārtu (1697—1764). Arī pirms viņa bija mākslinieki, kas savos zīmējumos centās izsmiet vispārpieņemto paradumu un uzvedības manieru aplamību. Taču Hogārtu atšķirībā no citiem interesēja arī cilvēka daba, cilvēku raksturi un viņu savstarpējās attiecības. Hogārts savos zīmējumos izsmēja sadzīviskās situācijas un problēmas, piemēram, žūpošanu, bērnu nepaklausību, dažādus noziegumus un pat neizdevušās vēlēšanas. Hogārta darbu turpināja cits angļu mākslinieks — Tomass Roulendsons. Viņa karikatūras tika publicētas lielā skaitā un izplatītas visā Anglijā. Savos darbos Roulendsons pārspīlēja cilvēku trūkumus, parādot viņus neveiklās situācijās un liekot viņiem smieties pašiem par sevi.
Latvijas karikatūristi
Sergejs Civinskis, Ēriks Ošs, Gunārs Bērziņš, Roberts Cinkuss, Uģis Mežavilks.
Hidrosfēra
Hidrosfēra (no el (hydro-) — ‘ūdens’ un (sphaĩra) — ‘lode’) ir viens no Zemes apvalkiem, kuru veido okeānos, jūrās, virs zemes virsmas (ezeri, upes, purvi un citi iekšzemes ūdeņi) un pazemē esošais ūdens. Ūdens klāj aptuveni 75% no Zemes virsmas. Tā kopējā masa ir aptuveni 1,4 tonnas, kas ir 0,023% no visas Zemes masas. Hidrosfēra nav krasi norobežota ne no litosfēras, ne no atmosfēras. Ūdens, kas atrodas atmosfērā (aptuveni 2 tonnas), zemes iežos, ledājos, kā arī dzīvo organismu sastāvā, arī pieder hidrosfērai. Taču litosfērā un zemes mantijā cieši (ķīmiski) saistītais ūdens hidrosfērā neietilpst.
Ūdens ciklā notiek nepārtraukta ūdens aprite. Saules izstarotā enerģija izraisa ūdens iztvaikošanu, tas nonāk atmosfērā un tad kā nokrišņi nokrīt atpakaļ uz Zemes virsmas. Ūdens iesūcas augsnē, aiztek tālāk un atkal iztvaiko, atkārtojot ciklu no sākta gala.
Zīle (nozīmju atdalīšana)
Zīle var būt:
Anta Klints
Anta Klints (īstajā vārdā Anna Emīlija Jekste, dzimusi Liepājā, mirusi  Rīgā) bija latviešu teātra aktrise. Atveidoja komiskas, satīriskas, dramatiskass un traģiskas lomas. Plašu popularitāti iemantoja bērniem domātos radioraidījumos.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1893. gadā Liepājas ostas krāvēja un namsaimnieka Jāņa Jekstes ģimenē. Pusbrālis Alberts Jekste vēlāk kļuva par inženieri un filmu producentu.
1912. gadā uzsāka skatuves gaitas Liepājas "Liepas" teātrī, vēlāk Liepājas Latviešu teātra (1913-1915), Jaunā Pēterpils latviešu teātra (1916-1918), Latvijas Nacionālā teātra (1919-1921 un no 1924), Dailes teātra (1921-1924) aktrise. No 1926. līdz 1939. gadam bija precējusies ar aktieri un režisoru Alfredu Amtmani-Briedīti.
Pēc Otrā pasaules kara filmējās Rīgas Kinostudijas filmās "Pēc vētras" (1956), "Kārkli pelēkie zied" (1961), "Mērnieku laiki" (1968).
Mirusi 1970. gadā Rīgā. 1974. gadā tika izdotas Antas Klints atmiņas Tā nebija lietaina diena.
Enco un Dino Ferrāri autodroms
Enco un Dino Ferrāri autodroms (it), bieži saukta par Imolas trasi, ir sacīkšu trase, kur līdz 2006. gadam notika Formula 1 sacensības (parasti ). Tā atrodas Imolā, Emīlijas-Romanjas reģionā Itālijā, 40 km no Boloņas un 80 km no Ferrari rūpnīcas Maranello. Sākotnēji tā bija nosaukta par Dino Ferrāri autodromu (it) par godu Ferrari S.p.A. dibinātāja Enco Ferrāri dēlam Dino, kurš bija miris 1950. gados, bet pēc Enco nāves 1988. gadā trase ieguva pašreizējo nosaukumu. Imolas trase ir viena no retajām pasaules līmeņa trasēm, kur braukšana notiek pretēji pulksteņrādītāju kustības virzienam.
Kluazonisms
Kluazonisms - paņēmiens glezniecībā, kas apvieo vitrāžu mākslu, japāņu kultūras bilžu un Bizantijas emalju tehnoloģiju. Tajā manāms misticisms, simbolisms. Kluazonismu ieviesa Emīls Bernārs un Luī Anrī. To savos darbos izmantoja arī Pols Gogēns.
Enco un Dino Ferrāri autodroms
. gadā austrietis Gerhards Bergers ar savu Ferrari ietriecās "Tamburello" līkuma betona sienā un viņa formula aizdegās, tomēr, pateicoties glābēju ātrajai reakcijai, Bergers neguva smagas traumas.
. gada Sanmarīno GP bija viena no traģiskākajām sacīkstēm F1 vēsturē. Piektdienas treniņbraucienos smagu avāriju piedzīvoja Rubenšs Barikello, zaudējot saķeri, paceļoties vairākus metrus gaisā un ielidojot žogā. Par laimi, viņš tika sveikā cauri bez nopietnām, paliekošām sekām. Sestdienas kvalifikācijā gāja bojā austriešu pilots Rolands Racenbergers, kurš, braucot ar ātrumu 310 km/h, zaudēja vadību "Villeneuve" līkumā. Nākamās dienas sacīkstēs jau pirmajā aplī ievainots tika J.J. Lehto un deviņi skatītāji, šī incidenta dēļ trasē izbrauca drošības mašīna, bet vienu apli pēc atkārtotā starta bojā gāja trīskārtējais pasaules čempions Airtons Senna, kurš ietriecās betona sienā "Tamburello" līkumā.
Pēc šīs sacīkstes trasē tika veikti remontdarbi, lai palēninātu braukšanas ātrumu un uzlabotu drošību, tomēr pēc. gada sacīkstēm Imolas trase tika izslēgta no F1 kalendāra. Trases īpašnieki cerēja atjaunot Formula 1 sacensības Imolā 2009. gadā, tomēr pēc rekonstrukcijas tai tika piešķirts 1T statuss, kas ļauj tajā rīkot oficiālu F1 testu sesijas, bet ne sacensības.
2011. gadā trases pārstāvji paziņoja, ka trase atkal ir atzīta par piemērotu F1 sacensībām.
Kirundi
Kirundi (Kirundi) jeb rundu valoda (Rundi) ir bantu valodu apakšgrupa, kurā runā apmēram 8,7 miljoni Burundi iedzīvotāju, kur tā līdztekus franču valodai ir valsts valoda. Tā ir izplatīta arī dažās Kongo Demokrātiskās Republikas, Tanzānijas un Ugandas daļās. 84% no kirundi valodā runājošajiem ir huti, bet 15% tutsi cilšu pārstāvji.
Rakstībai tiek izmantots latīņu alfabēts. Valodai raksturīga vaļēja zilbe. Toņu augstumu atšķirības šķir dažādas vārdu nozīmes. 19 nominālās klases, kurās klases izteicējs ir priedēklis, kas izsaka arī skaitļa kategoriju un nosaka saskaņojumu sintagmā. Saknes priekšā esošās morfēmas izmanto darbības vārdu locīšanai.
Vox Maris
Vox Maris ir Lietuvas reģionālā mūzikas, izklaides un informācijas radio stacija. Stacija raida FM 99 MHz viļņos 60 km zonā ap Klaipēdu, kā arī FM 96,8 MHz viļņos Viļņas pilsētā un 70 km ap to.
Vēsture
Radio stacija "Vox Maris" sāka apraidi 2004. gada martā. Radio studija tika izveidota pašā Klaipēdas pilsētas centrā, klubā "Relax". Kopš 2006. gada septembra "Vox Maris" pārraides dzirdamas arī internetā. No 2007. gada 24. janvāra radio translācija tika uzsākta arī Lietuvas galvaspilsētā Viļņā, kur, tāpat kā Klaipēdā, studijas telpas ierīkotas klubā "Relax". Abu pilsētu studijas savienotas nepārtrauktā radio tiltā.
Radioaktivitāte
Radioaktivitāte (no la — 'izstarot' un activus — 'aktīvs, darbīgs') — dažu atomu kodolu spēja pašiem no sevis sabrukt, veidojot jaunus, atšķirīgus kodolus (vai arī mainās kodola iekšējā enerģija). Pastāv divi galvenie radioaktīvās sabrukšanas veidi: alfa sabrukšana un bēta sabrukšana. Dažiem smago elementu kodoliem piemīt spēja spontāni dalīties (sk. kodolu dalīšanās). Alfa sabrukšanas procesā kodols izmet pozitīvi lādētu alfa daļiņu (hēlija atoma kodolu). Šis sabrukšanas veids ir raksturīgs smagajiem elementiem, un to bieži pavada gamma starojums. Bēta sabrukšanā radioaktīvais kodols izstaro bēta daļiņu (elektronu vai pozitronu). Dabisko izotopu (rādija, polonija, urāna, torija un citu) radioaktivitāti sauc par dabisko. Dažādu kodolreakciju rezultātā mākslīgi iegūto izotopu radioaktivitāti sauc par mākslīgu radioaktivitāti.
SI sistēmā radioaktivitāti mēra bekerelos (Bq). Agrāk radioaktivitāti noteica kirī (Ci) mērvienībās, kas tagad ir ārpussistēmas mērvienība. 1 kirī atbilst 3,7·1010 bekereliem.
Danilo Gallināri
Danilo Gallināri (it; dzimis ) ir profesionāls itāļu basketbolists. Universāls spēlētājs, kas laukumā var doties gandrīz jebkurā pozīcijā, bet visbiežāk spēlē kā vieglais uzbrucējs. Itālijas izlases dalībnieks. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Bostonas "Celtics".
Viņa tēvs Vitorio Gallināri arī bijis pazīstams basketbolists, 1987. gada Eiropas čempionvienību kausa izcīņas uzvarētājs Milānas "Olimpia" sastāvā.
Karjera
Karjeru uzsāka Itālijas līgas klubos — Assigeco Casalpusterlengo (šajā trešās līgas komandā sāka spēlēt starp pieaugušajiem jau 15 gadu vecumā), Pāvijas "Nuova Pallacanestro" un Milānas "Olimpia", kuras sastāvā spēlēja arī Eirolīgā. Pēdējā sezonā Eiropā viņš tika atzīts arī par 2007.—2008. gada Eirolīgas sezonas uzlēcošo zvaigzni.
2008. gada NBA draftā viņu Ņujorkas "Knicks" izraudzījās ar kopējo 6. kārtas numuru pirmajā kārtā un noslēdza ar spēlētāju līgumu uz trim gadiem. Lielu daļu debijas sezonas NBA D. Gallināri izlaida muguras traumas dēļ, piedaloties vien 28 spēlēs. 2009.—2010. gada sezonas sākumā viņš izkonkurēja Elu Haringtonu par vietu "Knicks" sākumsastāvā, pierādot sevi kā rezultatīvu spēlētāju un labu trīspunktu metienu speciālistu. "Knicks" sastāvā D. Gallināri aizvadīja divas ar pusi sezonas, līdz 2011. gada februārī tika aizmainīts uz Denveras "Nuggets" plašā trīs komandu darījumā, kura rezultātā Ņujorkā nokļuva Karmelo Entonijs. "Nuggets" sastāvā kvalificējās 2011. gada NBA izslēgšanas spēlēm. Līdz šim NBA karjerā vidēji spēlē guvis 13,8 punktus regulārajā sezonā. 2011. gada NBA lokauta laikā spēlēja Itālijā Milānas "Olimpia" sastāvā. Pēclokauta sezonu uzsāka ļoti produktīvi, karjeras rezultatīvāko spēli aizvadot uzvarā pret bijušo komandu "Kinicks" (37 punkti, tai skaitā 9 precīzi trīspunktu metieni).
2015. gada 10. aprīlī D. Gallināri uzrādīja jaunu karjeras rezultativitātes rekordu, gūstot 47 punktus spēlē, kurā komanda divos pagarinājumos zaudēja Dalasas "Mavericks".
2019. gada vasarā "Clippers" D. Gallināri kopā ar Šeju Gildžesu-Aleksandru un piecām pirmās kārtas drafta izvēlēm aizmainīja uz Oklahomsitijas "Thunder" pret Polu Džordžu. 2020. gada novembrī viņu sign-and-trade maiņas darījuma rezultātā nosūtīja no "Thunder" uz Atlantas "Hawks". 2022. gada vasarā D. Gallināri kopā ar vairākām nākotnes pirmās kārtas drafta tiesībām tika aizmainīts uz Sanantonio "Spurs" pret Dežonti Mariju un Džoku Lendeilu. "Spurs" spēlētāju uzreiz atbrīvoja no saistībām, un viņš noslēdza divu gadu līgumu ar iepriekšējās sezonas NBA finālisti Bostonas "Celtics".
Asūnes pagasts
Asūnes pagasts ir viena no Krāslavas novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos. Robežojas ar sava novada Ķepovas, Svariņu, Dagdas, Konstantinovas, Robežnieku pagastiem, un pa Dagdas ezeru ar Dagdas pilsētu.
Reljefa formas
Akmiņu kolns, Augstais kalns, Bazneicas kaļneņš, Bīdru Driva, Cara kalns, Greizie kalni, Kapališu kalns, Kunga driva, Reiņu pilskalns, Saules kalns.
Ūdensteces
Asūnīca, Jolzas upīte, Kaķu grovs, Locupe, Naudas groveits, Ormjanka, Rūbežneica, Sarkanā upīte, Tēce, Tētes grovs.
Ūdenstilpes
Akteņš, Asūnes dzirnavu ezers, Dagdas ezers, Glušaks, Jolzas ezers, Kaitras ezers, Lielais Asūnes ezers, Ļutaucu ezers, Mazais Asūnes ezers, Mazais Kaitras ezers, Zabaru dzirnavu dīķis.
Purvi
Bišu pūrs, Briuklojs, Cereka pūrs, Dinčouka, Diunes kokts, Ļutaucu purvs, Opolais pūreņš, Siunoklis, Stībrovka, Vaļteru pūrs, Viekšiejs.
Dabas aizsardzība
Pagastā atrodas dabas liegums "Asūnes ezeri".
Vēsture
1935. gadā Asūnes pagasta (agrāk Osūnes pagasts) platība bija 213,8 km2. 1945. gadā pagastā izveidoja Aišpuru, Apoļu, Asūnes, Bērziņu, Ķepovas un Rutku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Asūnes ciemam pievienoja Aišpuru ciemu, 1960. gadā Asūnes ciema padomju saimniecības "Cīņa" teritorijas iekļāva Svariņu ciemā. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā.
Pieminekļi
Pagasta teritorijā atrodas trīs valsts nozīmes un četri vietējās nozīmes arheoloģijas pieminekļi.
Trebišovas apriņķis
Trebišovas apriņķis ir Slovākijas Košices apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Košices apgabala Mihalovces un Košices apkārtnes apriņķiem, Prešovas apgabala Vranovas pie Topļas apriņķi, kā arī Ukrainu un Ungāriju.
Rajona dienvidrietumu daļa ietilpst Tokajas vīnkopības reģionā (lielākā reģiona daļa atrodas Ungārijā).
Rajona Bačkovas ciemā dzimis ungāru botāniķis Imre Frivaldski (Imre Frivaldszky, 1799-1870), bet Boršas ciemā - Ungārijas nacionālais varonis Ferencs II Rākoci (II. Rákóczi Ferenc, 1676-1735).
Saksofons
Saksofons ir transponējošais mūzikas instruments ar konisku gaisa plūsmu, kas pieder koka pūšaminstrumentu grupai (kaut arī nekad nav ticis izgatavots no koka). Saksofoni parasti izgatavoti no misiņa un tiem ir vienas mēlītes iemutis, līdzīgi klarnetei. Saksofonu izgudroja Ādolfs Sakss 1841. gadā. Viņš gribēja radīt instrumentu, kas spēlē skaļāk par koka pūšaminstrumentu un būtu visuniversālākais instruments no misiņa. Sakss patentēja saksofonu 1846. gadā. Pirmais komponists, kas šo instrumentu izmantoja simfoniskajā orķestrī, bija Žoržs Bizē. Kaut arī saksofons bija paredzēts vairāk militārajai mūzikai, tas mūsdienās biežāk saistīts ar populāro mūziku, bigbenda mūziku, blūzu, agrīno rokenrolu un it īpaši džezu. Saksofona spēlētāju sauc par saksofonistu. Saksofoniem ir dažādi veidi — soprāna, alta, tenora un baritona saksofons.
Dzejnieks
Dzejnieks, arī poēts, ir rakstnieks, kas raksta dzeju. Dzejnieki mēdz rakstīt darbus arī citos literatūras žanros, piemēram, prozā, kā arī mēdz piedalīties dzejas lasījumos. Dzejnieku darbi nereti netieši norāda uz attiecīgās tautas vai nācijas kultūras un literatūras līmeni, raksturo konkrētus notikumus un laika periodus. Dzejnieki ir pastāvējuši kopš antīkās vēstures un rakstījuši teju visās valodās; dzejnieki ir pielietojuši plašus dzejas stilus, kuri ir mainījušies līdz ar izmaiņām sabiedrībā un kultūrā.
Tāpat kā citiem literātiem, arī dzejniekiem augstākais apbalvojums ir Nobela prēmija literatūrā.
Latvijas Neatkarības partija
Latvijas Neatkarības partija jeb Latvijas Nacionālā neatkarības partija, dibināta kā Latvju neatkarības apvienība Rīgas sabiedrisko organizāciju pārstāvju sapulces laikā 1917. gada 3. aprīlī. Partijas priekšnieks bija inženieris Spricis Paegle, kas cieši sadarbojās ar ārstu Ādamu Butulu. Tajā līdzdarbojās Jāzeps Vītols, Kārlis Kundziņš, Francis Trasuns, Georgs Apinis.
Partija darbojās Latviešu Pagaidu Nacionālajā padomē, Demokrātiskais blokā un Latvijas Tautas padomē.
Pašvaldība
Pašvaldība jeb municipalitāte (la — 'pilsēta ar pašpārvaldes tiesībām') ir valsts sastāvā esošas administratīvi teritoriālas vienības (novada vai republikas pilsētas) pārvalde. Parasti administratīvā teritorija izvietota ap pilsētu vai citu apdzīvotu vietu vai to grupu.