cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viņš un Viņa
Duets "Viņš un Viņa" savu darbību sāka 2012. gadā, radot neparastu koncertformātu, apvienojot mūziku ar teātra elementiem. Grupas dalībnieki spēlē ne tikai saksofonus, bet arī ģitāru, vijoli, birbīni, kokli un stabuli. Freds Ormēns rada aranžējumus gan populārām franču un latviešu melodijām, gan arī savām oriģinālkompozīcijām.
Gabriels dos Santušs Magaļaiss
Gabriels dos Santušs Magaļaiss (pt, dzimis ), zināms arī kā Gabriels (Gabriel), ir Brazīlijas futbolists, spēle aizsarga pozīcijā. Kopš 2020. gada Gabriels pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Arsenal FC.
Sasniegumi
Dinamo Zagreb
Arsenal
Iuri Akobia
Lielāko daļu savas darba dzīves viņš bijis radio sakaru inženieris, bet no 1975.līdz 1996. gadam — galvenais inženieris Gruzijas Valsts radio un televīzijas centrā.
Šaha kompozīcija
Savu pirmo uzdevumu publicējis 1975. gadā. Vispār radījis aptuveni 300 šaha etīdes (dažas ar viņa tautieša Davida Gurgenidzes un amerikāņu problēmista Ričarda Bekera līdzdalību) un 50 uzdevumus. 1995.gadā viņš tika piešķirts starptautiskā tiesneša nosaukums.
Akobia bijis autors arī vairākām grāmatām par šaha kompozīciju. No 1995. līdz 2002. gadam viņš ar līdzautoru Davidu Gurgenidzi izdevis virkni bukletu ar nosaukumu "Study Mosaic".
Etīdes piemērs
Etīdes risinājums:
Lejs
Lejs (arī Leja ezers, Lejas ezers) ir ezers Krāslavas novada Kombuļu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā, līkumo subglaciālā iegultnē starp Ārdavu un Cārminu. Krasti zemi vai lēzeni, krūmiem apauguši, dibens — dūņains. Dienvidaustrumos ezerā ietek un ziemeļos iztek Dubna. Krastā peldvietas. Ezerā mīt līdaka, asaris, līnis, rauda, karūsa, plaudis, plicis, vēdzele, repsis. Daudz ūdensputnu, arī gārņi.
1. tramvaju maršruts (Ščecina)
1. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Glemboke (Głębokie) līdz Potulicka ielai. Šis maršruts izveidots 1905. gadā.
1. tramvaju maršruta kopējais garums ir 18,65 km. Virziena Glemboke — Potulicka kopējais garums ir 9,31 km, bet virziena Potulicka — Glemboke kopējais garums ir 9,34 km.
1. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno tramvaju depo.
Maršruts
Virzienā Potulicka — Glemboke iela tramvaji brauc pa šādām ielām: Potulicka iela, Gabriela Narutoviča iela, 3. maija avēnija, Neatkarības avēnija, Polijas karavīra laukums, Jana Matejko iela, Juzefa Pilsudska iela un Polijas armijas avēnija.
Kisucke Nove Mesto
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1244. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Kisucaūjheja. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,13 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (86,20 %), nereliģiozi (6,79 %).
1. tramvaju maršruts (Ščecina)
Ārējās saites
Linie tramwajowe w Szczecinie
Minoritāte
Minoritāte (no la — 'mazākums, nepilngadība') jeb mazākumgrupa ir cilvēku grupa, kas atšķiras no sociālās grupas, kam pieder valdošās sociālās varas pozīcijas sabiedrībā. Terminu lieto gan sociālajās zinātnēs, gan tiesību zinātnē. Tas var būt definēts dažādu valstu normatīvajos aktos.
Dāņu Igaunija
Dāņu Igaunija (da; 1219-1346) jeb Igaunijas hercogiste (da) ir literatūrā pieņemts apzīmējums teritorijai Igaunijas ziemeļu daļā, kas nonāca Dānijas valdījumā Livonijas krusta karu laikā 1219. gadā. Teritorijā daļēji ietilpa Rēveles, Harijas un Viruzemes provinces apmēram 12 000 km2 platībā (tagadējais Harju apriņķis, Raplas apriņķis, Rietumviru apriņķis un Austrumviru apriņķis). Galvaspilsēta bija Tallina, galvenie cietokšņi bija Narva un Rakvere.
Tallinas Doma baznīcā rezidēja Lundas arhibīskapiem pakļauti Tallinas bīskapi, kurus iecēla Dānijas karaļi.
Priekšvēsture
Livonijas Krusta karu sākumā bīskaps Alberts pirms došanās uz Livoniju noslēdza vienošanās ar Dānijas karali Valdemāru II, ka Sāmsala, tāpat kā Kursa un Igaunijas piekraste ietilps Dānijai atvēlētajā kristāmajā teritorijā. 1203. gadā, dodamies uz Daugavas Līvzemi, vācu krustneši jūras kaujā pie Visbijas cīnījās pret igauņu kuģiem, kas pēc sirojuma uz Dāniju bija iebraukuši Visbijas ostā. Iegūto laupījumu krustneši atdeva dāņu Lundas arhbīskapam Andreasam. 1206. gada 13. janvārī dāņu arhibīskaps Andreass saņēma no Romas pāvesta pilnvaru iecelt bīskapus kristījamās pagānu zemēs, tādēļ 1206. gada vasarā notika pirmais dāņu karagājiens uz Sāmsalu, tomēr uz salas krustneši nepalika. 1210./1211. gada ziemā vācu krustneši kopā ar kristītajiem līviem un letiem sāka karagājienus uz Sontaganu (1211), Jervu (1212) un Hariju (1216). Sakarā ar domstarpībām ar Zobenbrāļu ordeni 1218. gadā Livonijas bīskaps Alberts kopā ar Igaunijas bīskapu Teoderihu Šlēzvigā lūdza palīdzību Dānijas karalim Valdemāram II Igaunijas iekarošanā.
Dāņu iekarojumi (1219-1238)
1219. gada 23. martā Svētās Romas impērijas ķeizars Frīdrihs I Barbarosa uzdāvāja Magdeburgas arhibīskapam Albertam visas zemes viņpus Līvzemes, kuras tas pievērstu kristīgajai ticībai un iegūtu impērijai. Ar šo lēmumu nebija mierā Dānijas karalis Valdemārs II, kas pieteica savas pretenzijas ne tikai uz visām Igaunijas zemēm, bet arī uz Livonijas bīskapiju. Tādēļ 1219. gada jūnijā Dānijas karalis Valdemārs II kopā ar vēlāko Rīgenes vendu ķēniņu Viclavu I, Lundas arhibīskapu Andreasu un Igaunijas bīskapu Teoderihu devās karagājienā uz Rēveli. Pēc vienošanās ar igauņu vecākajiem viņi tagadējā Tallinas Domkalnā vecās igauņu Lindanises pils vietā sāka celt jaunu pili, kas vēlāk tika dēvēta par "dāņu pili". Pēc rēveliešu kristīšanas izcēlās militārs konflikts, kurā igauņi nogalināja bīskapu Teoderihu un piespieda dāņu karaspēku atkāpties no pilskalna. Tomēr Viclava karavīri spēja panākt lūzumu kaujas gaitā un krustneši guva uzvaru. Kaujā krita vairāk nekā 1000 igauņu karavīru. Jaunajā cietoksnī tika atstāts dāņu garnizons un bīskapi, kas ķērās pie Rēveles novada kristīšanas Lundas arhibīskaps nogalinātā Igaunijas bīskapa vietā iecēla savu kapelānu Vescelīnu, kas kļuva par pirmo dāņiem padoto Tallinas bīskapu. 1220. gadā Romas pāvests kristītās igauņu un līvu zemes piešķīra Dānijas karalim Valdemāram II, pret ko savukārt iebilda bīskaps Alberts un Zobenbrāļu ordenis. 1221. gada aprīlī sāmsalieši divas nedēļas aplenca Tallinu, bet nespēja to ieņemt.
1222. gada vasarā Dānijas karalis Valdemārs II rīkoja karagājienu pret Sāmsalu, kura laikā salā tika uzcelta mūra pils, kas visticamāk atradās tagadējās Kuresāres pils vietā. Jaunajā pilī pie Dānijas karaļa no viņam piešķirtās Līvzemes ieradās bīskaps Alberts, Zobenbrāļu ordeņa mestrs Folkvīns un līvu vecākie. Sarunu gaitā viņi panāca to, ka karalis bīskapam Albertam atdeva Līvzemi, turpretī Sakalas un Ugaunijas zemē viņš karaļa tiesības piešķīra Zobenbrāļu ordeņa brāļiem, bet garīgās tiesības Rīgas bīskapam. Pēc Dānijas karaļa un Livonijas delegācijas aizbraukšanas sāmsalieši kopā ar ridaliešiem aplenca dāņu mūra pili un piecas dienas bombardēja ar 17 akmeņu metamajām mašīnām paterellām. Pils aizstāvji padevās un atgriezās pie dāņiem Rēvelē. Sāmsalieši paturēja septiņus dāņus un Rīgas bīskapa brāli Teoderihu par ķīlniekiem miera apstiprināšanai. Sāmsaliešu uzvaras rezultātā visā Igaunijā sākās sacelšanās pret krustnešiem.
Kari ar krieviem un lietuviešiem (1268-1279)
Dāņu Igaunijas bruņinieki arī vēlāk piedalījās kopīgos karagājienos ar Livonijas ordeni. Tā 1279. gada 5. martā Aizkraukles kaujā pret lietuviešiem krita arī Rēveles dāņu bruņinieku kapteinis Eilarts Hobergs.
Jurģa nakts sacelšanās (1343)
Livonijas ordenis jauniegūtajās zemēs izveidoja Rēveles komtureju, Rakveres, Tolses, Narvas un Vasknarvas fogtejas.
Igaunijas hercogi
1220. gadā Dānijas karalis Valdemārs II ieviesa titulu Igaunijas kungs (la) vai Igaunijas hercogs (da), ko dāņu valdnieki pievienoja saviem tituliem kopš 1269. gada. Dāņu Igaunijas vietvaldis bija karaļa padomes nozīmēts Rēveles kapteinis (la), kas rezidēja Tallinas Domkalna pilī. Zināms, ka 1279. gadā Rēveles kapteinis bija Eilarts Hobergs.
Zināms, ka pēc karaļa Kristapa II nāves 1332. gadā šo titulu piešķīra viņa otrajam dēlam princim Oto (da), bet 1338. gadā to atguva karalis Valdemārs III. Pēc Igaunijas pārdošanas Livonijas ordenim Dānijas karaļi vēl turpināja nomināli lietot šo titulu līdz 1456. gadam:
Dāņu pretenzijas uz Livonijas zemēm 16.-17. gadsimtā
Krievijas caristes uzbrukuma rezultātā Livonijas kara sākumā 1558. gadā vairāki Livonijas Konfederācijas bīskapi piedāvājās pāriet Dānijas karaļa vasaļatkarībā. 1560. gadā Dānijas karalis Frederiks II iecēla savu brāli Magnusu par Kurzemes un Sāmsalas-Vīkas bīskapu un uzdeva viņam pārņemt šīs bīskapijas Dānijas kontrolē. Arī Rēveles bīskaps Morics Vrangelis un Livonijas ordeņa Sāmsalas daļas fogts Heinrihs Volfs atsacījās no savām tiesībām Dānijas labā. Pēc ierašanās Livonijā Magnuss 1561. gada jūnijā Kuresāres pilī tika iecelts par Sāmsalas, Vīkas un Kurzemes bīskapu un Rēveles administratoru (de). 1562. gadā Krievijas cars Ivans IV noslēdza pret Zviedriju vērstu militāru savienību ar Dānijas karali, kurā Krievija atzina Dānijas tiesības uz īpašumiem Igaunijā, Sāmsalā un Kurzemē. Taču Septiņu gadu kara (1563-1570) sākumā Zviedrija atņēma dāņiem Igaunijas kontinentālo daļu un 1563. gada beigās Magnusa pārvaldē palika vienīgi Sāmsala, Dago sala un Kurzemes bīskapija.
Džons Rasels
Džons Rasels, Pirmais grāfs Rasels (en; dzimis, miris ) bija britu politiķis 19. gadsimta vidū.
Džons Rasels bija viens no galvenajiem 1832. gada vēlēšanu reformas autoriem. Reforma lielā mērā likvidēja t.s. "sapuvušo miestiņu" (rotten boroughs) neproporcionāli lielo pārstāvību parlamentā. Mazāk veiksmīgi Rasels divreiz (1846 - 1852 un 1865 - 1866) darbojās kā valsts premjerminists. Rasela valdības laikā Īrijā izcēlās masveida bads. Džons Rasels ir filozofa Bērtranda Rasela vectēvs.
Sprincupe
Sprincupe, augštecē arī Āpa, Āpupīte, Liekšķniekupīte, Liešķupe, Liešņiekupīte, vidustecē Rēga vai Rēgas upīte, lejtecē Sālija vai Sprinčupe, ir upe Latvijā, Lejējupes kreisā krasta pieteka. Tek pa Kuldīgas novada Pelču, Kurmāles un Snēpeles pagastu. Iztek no Āpu ezera, tajā ietek Pāze, Krogsētu valks un Mazsālijas upe.
Soniks: Filma
Filmā parādīts, kā nelielas pilsētiņas šerifs palīdz Sonikam izvairīties no valsts amatpersonām, kas vēlas viņu notvert.
2013. gadā Sony Pictures ieguva Sonic franšīzes ekranizācijas tiesības no Sega, 2014. gadā sākās kino adaptācijas izstrāde. Foulers tika nolīgts par režisoru 2016. gadā un šī filma ir viņa režisora debija. 2017. gadā Sony šo projektu norakstīja zaudējumos un pārdeva ekranizācijas tiesības studijai Paramount. Filmēšana norisinājās laika posmā no 2018. gada jūlija līdz oktobrim Vankūverā, Leidismitā un Vankūveras salā.
"Soniks: Filma" pirmizrāde tika plānota 2019. gada novembrī, bet pēc fanu negatīvajām atsauksmēm pēc pirmā filmas reklāmas rullīša filmas pirmizrāde tika atlikta, lai paspētu pārveidot Sonika tēlu.
Filmas pirmizrāde notika Paramount Theatre ASV, bet kinoteātros to sāka demonstrēt no. Latvijas kinoteātros filmu sāka demonstrēt. Filma saņēma dažādas kritiķu atsauksmes, tika slavēta aktierspēle (it sevišķi Kerija), Sonika dizains un viņa atbilstība videospēlēm, bet kritizēts sižets. Šī ir sestā ienesīgākā 2020. gada filma un pirmizrādes nedēļas nogalē ASV uz Kanādā visvairāk nopelnījusī uz videospēlēm balstītā filma. tika paziņots par filmas turpinājuma izstrādi, tā pirmizrāde notika.
Jusufs Nurkičs
Jusufs Nurkičs (Jusuf Nurkić; dzimis ) ir Bosnijas un Hercegovinas basketbolists, spēlē centra pozīcijā, Bosnijas un Hercegovinas basketbola izlases dalībnieks. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Portlendas "Trail Blazers".
Karjera
Basketbolā trenēties sācis 14 gadu vecumā, vēlāk pārcēlies trenēties no dzimtās Bosnijas uz Slovēniju, bet vēlāk nonācis Horvātijā, Zagrebas "Cedevita" sistēmā.
2014. gada NBA draftā J. Nurkiču pirmajā kārtā ar kopējo 16. numuru izraudzījās Čikāgas "Bulls", tomēr tiesības uz spēlētāju tika atdotas Denveras "Nuggets". Šajā pašā draftā "Nuggets" ar zemāku numuru izvēlējās citu centra spēlētāju no bijušās Dienvidslāvijas Nikolu Jokiču, kurš pamazām nostiprinājās vadošajā lomā komandā šajā pozīcijā, vēlāk divreiz kļūstot par NBA sezonas labāko spēlētāju. J. Nurkičs pieprasīja, lai komanda viņu aizmaina, bet tas tika īstenots vien 2017. gada februārī, kad spēlētājs nokļuva Portlendas "Trail Blazers" (maiņas darījumā tika iesaistītas nākotnes drafta izvēles, kā arī Meisons Plamlī, kurš nokļuva "Nuggets"). Portlendas komandā J. Nurkičs uzreiz ieņēma sākuma piecinieka centra spēlētāja lomu, taču vēlākās sezonas ietekmējušas spēlētāja traumas, liekot izlaist daudz spēļu.
Spēlējis dažāda vecuma Bosnijas un Hercegovinas jaunatnes izlasēs, bet 2013. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā piedzīvoja debiju nacionālajā pieaugušo izlasē.
Andreja Upīša memoriālais muzejs
Andreja Upīša memoriālais muzejs ir muzejs, kas atrodas Rīgā, Brīvības ielā 38. Tas iepazīstina apmeklētājus ar latviešu rakstnieka, kritiķa un literatūrzinātnieka Andreja Upīša dzīvi un literāro darbību. Muzejs dibināts 1972. gadā, apmeklētājiem pieejams kopš 1974. gada 4. decembra. Muzeja pirmā direktore (no 1972. līdz 1987. gadam) bija Margarita Miglāne.
Nams celts 1911. gadā Rīgas IV Savstarpējās kredītsabiedrības bankas vajadzībām, projekta autors ir arhitekts Ernests Pole. Nama 4. dzīvoklī rakstnieks pavadīja sava mūža pēdējos 19 gadus (no 1951. līdz 1970. gadam). Šeit tapis arī viņa pēdējais daiļdarbs — romāns "Plaisa mākoņos". Muzejā skatāms Andreja Upīša darba kabinets, ēdamistaba un viesistaba.
Muzejā tiek rīkotas arī dažādas izstādes, muzejpedagoģiskās programmas, lekciju cikli skolēniem un studentiem, norisinās tikšanās ar rakstniekiem un dzejniekiem.
Muzeja krājumā ir ap 30 000 vienību.
Valters fon Mēdems
Valters Eberhards Aleksandrs brīvkungs fon Mēdems (de, 1887-1945) bija vācu virsnieks, žurnālists un rakstnieks. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks (1919). Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes reihskomisariāta Jelgavas apgabala komisārs (Gebietskommissar von Mitau) ar rezidenci Jelgavas pilī (1941-1944).
Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gada 4. maijā Līgnicā, Silēzijā (mūsdienu Polijā). Cēlies no baronu Mēdemu dzimtas Prūsijas atzara. Pirmā pasaules kara laikā karoja 3. kalnu artilērijas pulka sastāvā (1914-1918). Pēc Novembra revolūcijas 1919. gadā ieradās Latvijā un pieteicās Latvijas zemessardzē, kļuva par Bādenes brīvprātīgo nodaļas (Badisches Freiwilligen Abteilung, saukta par Mēdema brīvprātīgo korpusu (Freikorps von Medem) komandieri. Piedalījās Latvijas brīvības cīņās pret lieliniekiem un Rīgas ieņemšanas operācijā 1919. gada 22. maijā.
Bermontiādes laikā komandēja Vācu leģiona nodaļu Zemgalē, pēc sakāves atgriezās Vācijā, kur strādāja par žurnālistu un redaktoru Austrumprūsijas laikrakstos Ostpreußische Zeitung un Allensteiner Zeitung, no 1922. gada Telegraphen-Union. Piedalījās bijušo frotinieku biedrībā Stahlhelm (1924) un vācu nacionālajā Tautas partijā.
1926. gadā pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, kur bija laikraksta Tag galvenais redaktors. 1933. gada maijā viņš iestājās Vācijas nacionālsociālistkajā strādnieku partijā (NSDAP), bet jau decembrī tika iecelts par SA (Sturmabteilung) spēku pulkvedi (Standartenführer). 1935. gadā izdeva memuārus par savu piedalīšanos Baltijas landesvērā "Rīgas iekarotājs" (Stürmer von Riga).
Otrā pasaules kara laikā V. Mēdems atgriezās Latvijā, kur 1941. gada 25. jūlijā viņu iecēla par Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala Jelgavas apgabala komisāru (Gebietskommissar von Mitau) ar rezidenci Jelgavas pilī. 1942. gada janvārī paaugstināja par SA virspulkvedi (Oberführer). Turpināja nodarboties ar rakstniecību un kā viens no "jaunās kārtības" ideologiem viņš sludināja, ka ''... Latvijas valsts bija radusies tikai konjunktūras dēļ. Viss, kas šeit noticis 20 gados, lielajā vēsturē ir ļoti mazvērtīgs... Tam daudz lielāka nozīme, ka jūsu tauta šos 700 gadus ir dzīvojusi savā zemē, bet nevis tam, ko jūs šais 20 gados ieguvāt, tirgojoties ar žīdiem ...''
Miris neskaidros apstākļos 1945. gada 9. maijā Prāgā, kad tajā ienāca Sarkanās armijas vienības.
Ukrainas Nacionālā gvarde
Ukrainas Nacionālā gvarde (uk) ir militārs formējums ar tiesībaizsardzības funkcijām, kas ietilpst Ukrainas Iekšlietu ministrijā. Gvardes pienākumi ir aizsargāt ir aizsargāt Ukrainas pilsoņu dzīvību, tiesības, brīvības un likumīgās intereses.
Kopējais karavīru skaits ir vairāk nekā 90 000.
Vēsture
Kā patstāvīga struktūra Ukrainas Nacionālā gvarde pastāvēja no 1991. līdz 2000. gadam, bet kā militārais formējums ar tiesībaizsardzības funkcijām atjaunota 2014. gadā.
2014. gada 6. aprīlī Nacionālās gvardes pirmais bataljons nodeva zvērestu. Nacionālajai gvardei bija liela nozīme Donbasa karā. 2014. gada 15. aprīlī 350 karavīru tika atsūtīti uz Slovjansku, lai cīnītos par pilsētu. Karā Ukrainas austrumos bija piedalījušies vairāk nekā 34 000 Nacionālās gvardes karavīru. Bojā gāja 219 cilvēki, 812 tika ievainoti, 14 bezvēsts pazuda.
Pašlaik piedalās Krievijas agresijas atvairīšanā.
Struktūra
Ukrainas Nacionālās gvardes struktūru veido:
Izglītības iestādes
Kanādas instruktori no 2015. gada līdz 2022. gada 31. janvārim piedalījās 1951 Nacionālās gvardes kaujinieku apmācībā operācijas "Unifier" ietvaros.
Vadība
Ukrainas Nacionālās gvardes militāri politisko un administratīvo vadību īsteno Ukrainas iekšlietu ministrs.
Ukrainas Nacionālās gvardes tiešo militāro vadību īsteno Ukrainas Nacionālās gvardes komandieris.
Visas lietas
Visas lietas ir grupas "Zig Zag" pirmais oficiāli izdotais albums.
Albums ir izdots kasetes formātā 1994. gadā mūzikas izdevniecībā "Annemarie Records". Tas apkopo grupas ierakstus laika posmā no 1987. līdz 1993. gadam un daļēji ietver arī grupas pirmos oficiāli neizdotos dziesmu apkopojumus "Es neesmu nervozs, un manas problēmas ir normālas" (1987) un "Zig Zag" (1988).
Zirnekļcilvēks: Mājupceļa nav
"Zirnekļcilvēks: Mājupceļa nav" (en) ir 2021. gada ASV supervaroņu filma par Marvel Comics tēlu Zirnekļcilvēku, ko veidojušas studijas Columbia Pictures un Marvel Studios, bet izplata Sony Pictures Releasing. Šī ir filmu "Zirnekļcilvēks: Atgriešanās mājās" un "Zirnekļcilvēks: Tālu no mājām" tiešs turpinājums un 27 filma Marvel Cinematic Universe (MCU) filmu sērijā. Filmas režisors ir Džo Votss, scenārija autori Kriss Makena un Ēriks Somerss. Galveno lomu, Zirnekļcilvēku, atveido Toms Holands, bet pārējās lomas atveido Zendaja, Benedikts Kamberbačs, Džeikobs Batalons, Džons Favro, Marisa Tomeja, J. B. Smūvs, Benedikts Vongs, Džeimijs Fokss, Alfreds Molina, Vilems Defo, Tomass Heidens Čērčs, Tobijs Magvairs un Endrū Gārfīlds. Filmā Pārkers lūdz Doktoram Stīvenam Strendžam (Kamberbačs) izmantot maģiju, lai Zirnekļcilvēka identitāti atkal padarītu slepenu pēc tās publiskās atklāšanas filmas "Tālu no mājām" beigās. Kad buršanās nojūk, tad no atvērtā multivisuma Pārkera visumā nokļūst superļaundari un varoņi no paralēlajiem realitātēm.
Trešā MCU Zirnekļcilvēka filma jau plānota "Atgriešanās mājās" izstrādes laikā 2017. gadā. Nesaskaņas starp Sony un Marvel Studios par savstarpējo līgumu pārveidi, lai turpmāk kopā veidotu šīs sērijas filmas, beidzās ar to, ka Marvel Studios 2019. gada augustā pameta projektu, bet pēc fanu negatīvās reakcijas viņi mēnesi vēlāk noslēdza jaunu vienošanos. Votss, Makena, Somerss un Holands atgriezās pie turpinājuma izstrādes, filmēšana ilga no 2020. oktobra līdz 2021. gada martam Ņujorkā un Atlantā. Filmā "Mājupceļa nav" savas lomas atkārtoti atveido vairāki aktieri no iepriekšējām Zirnekļcilvēka filmu sērijas filmām, kas nav MCU sērijā, kuras režisējuši Sems Reimi un Marks Vebs. Iepriekšējo Zirnekļcilvēka lomu atveidotāju Magvaira un Gārfīlda atgriešanās izraisīja plašas spekulācijas un daudzas informācijas noplūdes, neskatoties uz Sony, Marvel un aktieru centieniem slēpt savu līdzdalību projektā.
Filmas "Zirnekļcilvēks: Mājupceļa nav" pirmizrāde notika Fox Village Theatre Losandželosā, bet ASV kinoteātros to sāka demonstrēt no 17. decembra, kā daļu no MCU Ceturtās fāzes. Latvijā filmas pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas izcēla stāstu un aktierspēli. Filmas starptautiskie ienākumi ir vairāk nekā ASV dolāru, kļūstot par ienesīgāko Sony Pictures filmu. Tā ir ienesīgāka 2021. gada filma un sestā visu laiku ienesīgākā filma, kā arī pārspējusi vairākus kases ieņēmumu rekordus, tostarp COVID-19 pandēmijas laikā izdoto filmu ieņēmumu rekordus. Filma saņēmusi vairākas balvas un nominācijas, tostarp tā ir nominēta 94. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākie vizuālie efekti". Filmas turpinājums atrodas izstrādē.
Plātņžauņi
Plātņžauņi, plātžauņi, arī plātņžaunzivis (Elasmobranchii) ir skrimšļzivju klases (Chondrichthyes) apakšklase, kas apvieno 2 mūdienās dzīvojošu sugu virskārtas - haizivis un rajas. Tās ir plaši izplatītas tropu un mērenās joslas jūrās.
Evolūcija
Senākās haizivju fosilijas ir apmēram 400 miljonus gadu vecas devona perioda fosilijas. Karbona perioda laikā haizivīm attīstījās daudzas, jaunas formas, no kurām lielākā daļa izmira perma perioda laikā. Izdzīvojušās sugas juras periodā piedzīvoja jaunu pārveidošānās un attīstības fāzi. Šajā laikā radās pirmās mūsdienu haizivis un rajas. Daudzas mūsdienās dzīvojošās sugas izveidojās krīta periodā vai agrāk.
Īpašības
Plātņžauņi ir labi peldētāji un manevrētspējīgi. Tiem ir heterocerkālu astes spura. Iekšējais skelets veidots no škrimšļa, ir galvaskausa skelets. Mugurkaula skriemeļi nodalīti. Plātņžauņiem nav peldpūšļa. Tiem atkarībā no sugas ir 5—7 žaunu loki, pāris krūšu un vēdera spuru, divas stingras muguras spuras un ādu sedz nelielas, plakoīdas zvīņas. Tēviņiem vēdera spura ir pārveidojusies par kopulācijas orgānu. Mute ventrāla, tas nozīmē, ka vienmēr atrodas vēdera pusē. Augšžoklis nav savienots ar galvaskausu, bet abi žokļi ir savienoti un darbojas kopā. Mūsdienu plātņžauņiem ir vairāki žokļu savienojuma veidi, kas nodrošina žokļiem spēju ļoti plati atvērties, pat aiz galvaskausa; Dažos veidos kustīgi ir abi žokļi, citos apakšējais vai augšējais. Plātņžauņiem acīs ir gaismas membrāna (tapetum lucidum), kas nodrošina gaismas atstarošanos, uzlabojot redzi tumsā. Gremošanas sistēma ar kuņģi, turklāt zarnās ir spirāliskais vārstulis (12—13 vītnes).
Marija Vecrumba
Marija Vecrumba ( — ) bija latviešu ārste, ievērojama sieviešu emancipācijas kustības dalībniece, strādnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) tautas veselības nodaļas vadītāja Jelgavas apriņķī. 1919. gada 18. martā tika nošauta, landesvēra vācu vienībām ieņemot Jelgavu.
Dzīvesgājums
Marija Vecrumba dzimusi 1885. gada 7. augustā Rīgā dzelzceļnieka ģimenē.
Mācījusies Lomonosova sieviešu ģimnāzijā, studējusi medicīnu Šveicē. 1911. gadā beigusi Bernes Universitāti, kur ieguva arstes izglītību, no 1912. gada līdz 1915. gadam strādāja par ārsti Jelgavā. Viņa bija viena no pirmajām latviešu ārstēm, pirmā akadēmiski izglītotā latviešu ārste un pirmā sieviete ārste Jelgavā.
No 1915. gada līdz 1918. gadam strādāja Valkā.
1919.gada 31.janvārī tika iecelta par Jelgavas apriņķa strādnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) tautas veselības nodaļas vadītāju.
1919. gada 18. martā tika nošauta bez rūpīgas izmeklēšanas, kopā ar ievainotajiem Padomju Latvijas armijas karavīriem, sanitārajā vilcienā Jelgavas stacijā, landesvēra vācu vienībām ieņemot Jelgavu.
Apbedīta Rīgā, Torņakalna kapos.
Esturnels de Konstāns
Esturnels de Konstāns var būt:
Irākas administratīvais iedalījums
Irākas administratīvo iedalījumu veido 18 muhāfazas un 1 autonomais reģions. Muhāfazas sīkāk iedalās 111 distriktos.
Bauskas iela (Rīga)
Bauskas iela ir iela, kas sākas no Jelgavas ielas un ved līdz pilsētas robežai caur Torņakalna, Ziepniekkalna, Bišumuižas un Katlakalna apkaimēm Rīgas Zemgales priekšpilsētā. Apmēram 1,5 kilometru garumā iela veido pilsētas robežu ar Ķekavas pagastu.
Vēsture
Iela atrodas sena tirdzniecības ceļa uz Lietuvu vietā. Iela minēta jau 1846. gada adrešu grāmatā (Bauskesche Straße, Bauskaja ulica), vēlāk tā arī saukta par Lielo Bauskas ielu. Pēc Pārdaugavas pievienošanas Rīgai iela gāja līdz pilsētas robežai: sākumā līdz Robežu ielai, no 1887. gada līdz Bišumuižai, no 1924. gada līdz mūsdienu Rīgas robežai. Ielas posms no Bišumuižas līdz pilsētas robežai no 1924. līdz 1968. gadam saucās par Bauskas ceļu.
Ielas Daugavas pusē galvenokārt bija rūpnieciskā apbūve, bet ielas otrā pusē bija mazstāvu ēku apbūve.
Ielu savienojumi
Bauskas iela ir savienota ar šādām ielām:
Mūžīgie
"Mūžīgie" (en) ir 2021. gada ASV supervaroņu filma, kas balstīta uz Marvel Comics tāda paša nosaukuma komiksu motīviem. Filmu veidojusi Marvel Studios un to izplata Walt Disney Studios Motion Pictures, šī ir 26. Marvel Cinematic Universe (MCU) filma. Filmas režisore ir Hloja Žao, kas sarakstījusi scenāriju kopā ar Patriku Bērliju, Raienu Firpo un Kazu Firpo. Galvenās lomas atveidojuši Džemma Čana, Ričards Medens, Kumeils Nandžiani, Lia Makhjū, Braiens Tairī Henrijs, Lorena Ridlofa, Barijs Kjougens, Dons Lī, Harišs Patels, Kīts Haringtons, Salma Hajeka un Andželīna Džolija. Filmā mūžīgie, nemirstīga citplanētiešu rase, pēc tūkstošiem gadu ilgas dzīvošanas uz Zemes apvienojas, lai aizstāvētu planētu no senajiem ienaidniekiem — deviantiem.
2018. gada aprīlī Marvel Studios prezidents Kevins Faigi paziņoja, ka sākusies filmas, kas balstīta uz komiksiem "Mūžīgie", izstrāde. Maijā Raiens un Kazs Firpo tika nolīgti scenārija izveidei. Žao pievienojās projektam septembra beigās, saņemot pilnīgu radošo brīvību filmas uzņemšanai, kā rezultātā šī filma, salīdzinot ar iepriekšējām MCU filmām, visvairāk ir filmēta reālās lokācijās. Žao, piedaloties Bērlijam, pārrakstīja scenāriju. Filmēšana norisinājās no 2019. gada jūlija līdz 2020. gada februārim studijā Pinewood Studios, kā arī Londonā un Oksfordā, Anglijā, un Kanāriju Salās.
Filmas pirmizrāde notika Losandželosā, ASV kinoteātros to sāka demonstrēt, bet Latvijas kinoteātros —. Filma visā pasaulē nopelnījusi vairāk nekā ASV dolāru. Tā saņēmusi dažādas kritiķu atsauksmes, kas slavē sižeta vēstījumu un vizuālo tēlu, bet kritizē ekspozīciju, scenāriju, tempu, ilgumu un tēlu attīstības trūkumu.
Andrejs Kiriļins
Andrejs Kiriļins (dzimis ) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2023. gada spēlē FS Jelgava sastāvā.
Latgales Radio
Latgales Radio jeb Latgolys Radeja ir reģionālā radiostacija, kas raida no Rēzeknes, galvenokārt latgaliešu valodā. Radio stacija ir uztverama Latgalē, Vidzemes austrumu un ziemeļaustrumu daļā, Sēlijas dienvidaustrumos un internetā visā pasaulē.
2009. gadā Romas Katoļu baznīcas Rēzeknes-Aglonas diecēze iegādājās “Latgolys radeja” daļas, kas līdz šim piederēja SIA “MG Latgolas bolss” valdes loceklim un “Latgales radio” direktoram Valdim Labinskim. Kopš tā brīža 99% uzņēmuma pieder Rēzeknes-Aglonas diecēzei. Kopš 2012. gada 18. jūlija radio retranslē Vatikāna Radio raidījumus latviešu valodā.
Citrons zog
Citrons zog ir latviešu alternatīvā roka grupas "Zig Zag" otrais albums.
Albums izdots 1996. gadā ierakstu kompānijā "Annemarie Records", un, atšķirībā no pirmā oficiālā albuma "Visas lietas", tas tapis īsākā laika posmā un ietver tikai grupas jaunākās kompozīcijas. Pēc albuma izdošanas grupa dara zināmu, ka pirmais albuma māsters ar darba nosaukumu "Citrons" no studijas pazudis, tādēļ izdotās versijas nosaukums ir "Citrons zog".
2005. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
2005. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss bija 3. Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss, kas norisinājās Beļģijā, Haseltā. Par 2005. gada uzvarētājiem kļuva Baltkrievija.
Mazās, jaukās meles
"Mazās, jaukās meles" (en) ir ASV pusaudžu drāmu trillera televīzijas seriāls, ko izstrādājusi I. Marlēna Kinga un ir balstīts uz tāda paša nosaukuma romānu, kā autore ir Sāra Šeparde. Seriāls seko piecām labākajām draudzeņu dzīvēm, kuru draudzība sabrūk pēc līderes Elisones pazušanas. Gadu vēlāk atsvešinātie draugi Spensere, Hanna, Ārija un Emīlija atkal sadraudzējas, kad viņas sāk saņemt ziņas no noslēpumaina cilvēka vārdā "A", kas draud atklāt viņas dziļākos noslēpumus. Seriālā piedalās ansambļa dalībnieki, Trojana Belisario kā Spensere Heistinga, Lūsija Heila Ārijas Montgomerijas lomā, Ešlija Bensone Hannas Merinas lomā, Šeja Mičela Emīlijas Fīldsas lomā, Saša Pītersa Elisona DiLaurentisa un Dženela Periša Monas Vandervālas lomā.
Sižets
Seriāla darbība notiek Rouzvudā, Pensilvānijas štatā un seriāls seko piecu vidusskolas meiteņu dzīvēm, kuru draudzība sabrūk pēc grupas līderes Elisones pazušanas. Atlikušie atsvešinātie draugi apvienojas, jo gadu vēlāk viņas sāk saņemt ziņas no noslēpumainas identitātes ar nosaukumu "A" (un vēlāk "A.D."), kas draud viņām un spīdzina par kļūdām un meliem, ko viņas ir pieļāvuši un stāstījuši pirms un pēc Elisonas nāves. Sākumā viņas domā, ka tā ir pati Elisone, bet pēc viņas līķa atrašanas meitenes saprot, ka tas ir kāds cits, kurš vēlas atriebties, un pieņem izaicinājumu atklāt slēpto identitāti.
Zelta bulla (1356)
Zelta bulla (1356) ir Svētās Romas impērijas parlamenta un imperatora Kārļa IV izdots likums, kas daļēji bija spēkā līdz pat impērijas pastāvēšanas beigām 1806. gadā. Likuma galvenais mērķis bija noteikt kārtību, kādā septiņi kūrfirsti ievēl Romiešu karali, kas bija priekšnosacījums kļūšanai par imperatoru. Bulla noteica septiņus kūrfirstus, trīs no kuriem nāca no augstākās garīdzniecības (Maincas, Ķelnes un Trīres arhibīskapi), bet četri bija valdnieki (Bohēmijas karalis, Reinas pfalcgrāfs, Saksijas-Virtembergas hercogs un Brandenburgas markgrāfs). Bulla noteica, ka karaļa ievēlēšanai pietiek ar četrām balsīm (tā novēršot iepriekšējo šķelšanos un vairāku troņa kandidātu ievēlēšanu). Kūrfirstu zemes arī bija aizliegts sadalīt mantinieku starpā, lai nodrošinātu, ka to skaits nemainās.
Dāvis Ošs
Dāvis Ošs (dzimis ) ir Latvijas futbolists, vārtsargs. Kopš 2020. gada spēlē FK Spartaks Jūrmala sastāvā. Viņa vecākais brālis Mārcis Ošs arī ir futbolists — aizsargs.
Frisbijs
Frisbijs ir aktīvs bezkontakta sporta veids ar frisbija disku, ko plašāk zin kā lidojošo šķīvīti. Ir dažādi frisbija veidi, tātad arī dažādi frisbija disku paveidi, taču Latvijā visplašāk pazīstams ir Altimet-frisbijs (Ultimate-frisbee), ko Latvijā sauc vienkārši par frisbiju. Frisbiju uzskata par unikālu sporta veidu, jo tajā netiek izmantoti tiesneši, un spēle balstās uz cieņu gan spēles, gan spēlētāju ziņā.
Noteikumi
Divas komandas sāk pretējās gala zonās un mēģina dabūt disku otrā gala zonā. Disku ievada spēlē, kad viena komanda veic pārmetienu, piespēlējot to pretinieku komandai. Spēles laikā disku drīkst pārvietot tikai ar piespēlēm, tātad spēlētājam ar disku jāstāv uz vietas (taču drīkst manevrēt, balstoties uz vienas kājas). Ja komandai izdodas dabūt disku otrā gala zonā, komanda gūst punktu, komandas mainās ar pusēm, un komanda, kas guva punktu, veic pārmetienu.
Ja piespēle ir neveiksmīga, pārtverta vai noķerta autā, disku iegūst otra komanda un spēle turpinās. Spēlētāju ar disku (saukts arī par metēju) spēles laikā sedz metēja aizsargs. Aizsargs no maksimums 3 metriem drīkst skaļi skaitīt līdz 8. Ja metējs neizmet disku pirms sedzējs sāk vārdu "astoņi", tad disks pāriet pretinieku komandai.
Frisbijs ārā
Ļoti populārs ir tādās frisbija lielvalstīs kā ASV, Kanāda, Apvienotā Karaliste un Japāna. Viens no grūtākajiem frisbija veidiem, jo laukums ir ļoti liels (100x37 m, 18 m gala zona katrā pusē), tajā, tāpat kā futbolā var izmantot dažādus spēlētāju izvietojuma veidus, vējš ietekmē metienu tehniku un izpildījumu, kā arī ķeršanu. Frisbijs ārā ir nogurdinošāks nekā telpās un nepieciešama labāka metienu tehnika.
Frisbijs telpās
Īpašu popularitāti šis frisbija veids ieguvis Skandināvijā un Krievijā. Laukuma izmēri atbilst rokasbumbas laukuma izmēriem, taču tas var mainīties. Katrā komandā spēlē pa 5 spēlētājiem, un tiek izmantoti ērti un viegli apavi, kas paredzēti strauju kustību veikšanai. Protams, atļauts izmantot arī elkoņu un ceļgalu sargus, jo lecot "līdaciņā" (lay-out) pēc diska, var gūt dažādas traumas.
Frisbijs pludmalē
Parasti pludmalēs tikai pamētā šķīvīti, taču arī Altimet-frisbiju var spēlēt. Spēlēšanai atļauts izmantot zeķes, taču lielākā daļa spēlē ar basām kājām. Šis ir ļoti patīkams frisbija veids (saule, smiltis, pludmale), taču tajā pašā laikā ļoti grūts, un maiņas nepieciešams veikt daudz biežāk nekā telpu un āra frisbijā.
Frisbijs Latvijā
Frisbijs Latvijā nav īpaši populārs, taču to spēlē dažādās pilsētās. Visvairāk komandu ir no Ventspils, Ogres, Valmieras, Salaspils, Rīgas un Daugavpils (komandas no šīm pilsētām spēlē Latvijas Frisbija līgā)
Sacensības
Kā jau iepriekš minēts, ir Latvijas frisbija līga, kā arī vēl 4 īpašas sacensības - Latvijas Frisbija čempionāts telpās,Latvijas Atklātais Studentu frisbija čempionāts, Latvijas Jaunatnes frisbija čempionāts, Latvijas Frisbija čempionāts
Svītrainais ķauķis
Svītrainais ķauķis (Sylvia nisoria) ir maza auguma ķauķu dzimtas (Sylviidae) dziedātājputns, kas ligzdo Eiropā un Āzijas rietumos, ziemo Āfrikas austrumos. Svītrainajam ķauķim ir divas pasugas.
Izplatība
Svītrainais ķauķis ligzdo Palearktikas cetrālajā daļā, no Vācijas rietumos līdz Altaja kalniem un Mongolijas rietumdaļai austrumos. Ziemeļos areāls sasniedz Zviedriju un Somiju, bet tikai šo valstu dienviddaļas. Ārpus Eiropas ligzdo arī Turcijas ziemeļdaļā, Aizkaukāzā, Irānā un vietām Centrālāzijas kalnu rajonos Tjanšanā un Pamirā. Ziemo diezgan norobežotā Austrumāfrikas teritorijā (Sudānā, Kenijā, Ugandā, Tanzānijā, Čadā).
Latvijā
Svītrainais ķauķis Latvijā sastopams visā teritorijā, bet daudz mazākā skaitā kā pārējās ķauķu ģints sugas. Kopš 2000. gada iekļauts īpaši aizsargājamo sugu sarakstā. Latvijā ligzdo nominālpasuga Sylvia nisoria nisoria.
Izskats
Svītrainais ķauķis ir lielākais un masīvākais visā ķauķu ģintī. Ķermeņa garums ir apmēram 15—17 cm, spārnu plētums 23—27 cm, svars 21—36 g.
Tam ir salīdzinoši liela galva ar spēcīgu knābi, lielas pēdas un gara aste. Apspalvojums mugurpusē pelēks un krēmbalts vai gaiši brūns pavēderē. Tas ir ar tumšāk pelēkbrunu šķērssvītriņu raibumojumu, kas pavēderē ir kontrastaināks, košāks un labāk saskatāms. Abi dzimumi līdzīgi, bet mātīte kopumā ir brūnganāka, kā arī mātītei svītriņu raibumojums pelēcīgāks, gaišāks, mazāk izteiksmīgs kā tēviņam. Pieaugušiem putniem acis dzeltenas, jaunajiem pelēkas.
Uzvedība
Uzturas galvenokārt lapu un jauktu koku mežos, bet sastopams arī mežmalās un upmalās, biezos, ērkšķainos krūmos, pļavā ar garu zāli un vientuļiem kokiem, parkos un dārzos. Sastopams līdz 2600 m virs jūras līmeņa, izvairoties no pārāk sausiem vai mitriem biotopiem. Pirms rudens migrācijas uzkrāj tauku rezerves, kas kalpo kā enerģijas avots lidojuma laikā. Svītrainie ķauķi migrācijas lidojumu veic pa vienam.
Barība
Svītrainais ķauķis galvenokārt barojas ar kukaiņiem, tos meklējot krūmos un koku lapotnēs un uzknābājot tos no zariem un lapām. Barojas arī atklātās vietās uz zemes vai ķer kukaiņus lidojumā. Rudenī barojas arī ar augļiem un ogām.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ir no maija līdz jūlijam. Sezonā viens perējums. Svītrainajiem ķauķiem, salīdzinot ar cietiem ķauķiem, riesta ieradumi ir ļoti neparasti. Tie var izveidot gan monogāmas, gan poligāmas attiecības. Pirmie ligzdošanas areālā ierodas tēviņi un nodibina savu teritoriju, 50—100 m attālumā viens no otra. Mātīti tēviņš aicina, dziedot, lidojumā skaļi sitot spārnus un būvējot vaļīgu ligzdas platformu. Tās kvalitāte liecina par tēviņa veselību. Pēc tam, kad ir izveidojies pāris, mātīte izmanto platformā sakrautos materiālus, lai kādā ērkšķu krūmā vai kadiķī novītu īsto ligzdu, kurai ir kausveida forma. Tā atrodas 30—200 cm augustumā no zemes.
Dējumā ir 3—6 olas. Tēviņš var mātīti pamest, lai ieņemtu citu ligzdošanas teritoriju, pēc tam aicinot citu mātīti. Tomēr ir tēviņi, kas paliek kopā ar pirmo mātīti, veidojot monogāmas attiecības. Šādā gadījumā abi vecāki perē un audzina mazuļus. Inkubācijas periods ilgst 12—13 dienas. Jaunie putni izlido 11—12 dienu vecumā, bet vecāki tos turpina barot papildu trīs nedēļas. Ja tēviņam ir vairākas mātītes, tad mātīte viena perē un izbaro mazuļus. Dzimumbriedumu svītrainie ķauķi sasniedz apmēram gada vecumā, lai gan lielākā daļa jauno putnu pirmo reizi ligzdo trīs gadu vecumā.
Sistemātika
Svītrainajam ķauķim ir 2 pasugas:
Marģers
Marģers (de, la) vai Marģiris (lt, dzimis pēc 1275. gada, miris 1336. gadā) bija Žemaitijas kunigaitis (pēc 1290-1336), iespējams, Lietuvas dižkunigaišu Vīteņa un Ģedimina jaunākais brālis. 1336. gadā, nespējot pretoties krustnešiem aplenktajā Pilenes cietoksnī, viņš izdarīja pašnāvību kopā ar savu ģimeni.
Vārda cilme
Personvārda Marģers izcelmi saista ar lietuviešu vārdiem margosios un girios.
Dzīvesgājums
Marģera dzimšanas gads un izcelsme nav zināma. Tiek pieņemts, ka viņš bijis kunigaiša Butvīda dēls un dzimis starp 1275. un 1295. gadu, kad viņa tēvs uzvarēja Lietuvas kunigaišu cīņās, kas sekoja ķēniņa Traidena nogalināšanai 1282. gadā. Jādomā, ka tēva un vecāko brāļu valdīšanas laikā viņš kļuva par Žemaitijas valdnieku. Lietuvas krusta karu laikā viņa vecākais brālis Ģedimins 1323. gada 26. maijā parakstītajā vēsturē Hanzas savienības pilsētām sevi dēvēja par "lietuviešu un krievu karali, Zemgales kņazu un hercogu no Dieva žēlastības". 1324./1325. gadā Ģedimins izteica vēlmi kristīties, tomēr vēlāk atteicās no kristīšanās. Uzskata, ka Marģers kā Ģedimina brālis un Žemaitijas kunigaitis vadījis savus karavīrus dižkunigaiša Ģedimina un Polijas karaļa Vladislava I 1326. gada karagājienā uz Brandenburgas markgrāfisti. Pirmo reizi viņu savā hronikā "Vēstures spogulis" (Ly Myreur des Histors) pieminēja beļģu rakstnieks Žans Dutremēzs (d'Outremeuse). Tur minēts, ka 1329. gadā Čehijas karalis Jans Luksemburgs uzbrukumā Medevagales pilij (castrum Medewagilin) cīnījies duelī ar žemaišu ķēniņu vārdā Margalis. Hronikā arī minēts, ka viņa dēls pārgājis kristiešu pusē un devies uz Franciju, kur apprecējis Klermonas grāfieni.
1336. gada februārī Vācu ordenis organizēja lielu karagājienu uz Lietuvu, kurā piedalījās arī Brandenburgas markgrāfs Ludvigs V. Pēc Marburgas Viganda hronikas ziņām tajā piedalījās 200 dižciltīgu bruņinieku. Viņi uzbruka Pilenes cietoksnim, kuru aizstāvēja 4000 karavīru. Redzot, ka aizstāvēšanās ir nesekmīga, pils aizstāvji to paši nodedzināja un izdarīja masu pašnāvību. Pēdējais pretojies kāds leišu ķēniņš, kas beigās nogalināja savu ģimeni un sevi. Savukārt Kaspars Šics (Caspar Schütz, ap 1540–1594) viņa nāvi precīzāk aprakstīja savā "Prūšu vēsturē" (Historia Rerum Prussicarum) un nosaucis viņu par Marģeru (Marger).
Čača
Čača (ka ch’ach’a; ) ir brendija tipa gruzīnu stiprais spirtotais dzēriens. Tā etilspirta saturs svārstās no 40% (komerciāli ražotam) līdz 65% (mājās brūvētam dzērienam). Čača arī dažreiz tiek saukts par "vīna degvīnu", "vīnogu degvīnu" vai "gruzīnu degvīnu / grappu". Tas tiek gatavots no vīnogu izspaidām (vīnogu atlikumiem, kas palikuši pēc vīna raudzēšanas un destilācijas). Terminu chacha Gruzijā lieto, lai apzīmētu vīnogu destilātu. To var ražot arī no negatavām vai savvaļas vīnogām. Citi izmantotie augļi vai garšaugi ir vīģes, mandarīni, apelsīni, zīdkoka ogas vai estragons. Čačai piemīt smalks vīnogu aromāts. To izmanto arī dažādu kokteiļu pagatavošanai, pievienojot svaigus augļus un ledu.
Tradicionāli tas bija tikai mājās gatavots gruzīnu dzēriens, bet mūsdienās to parasti ražo profesionāli destilētāji un lielākā daļa vīna darītavu, kas to iekļauj savu produktu klāstā. Viens no slavenākajiem čačas izstrādājumiem ir Binekhi Estragon, kas 2007. gadā saņēmis starptautisko Mundus Vini balvu (Mundus Vini Award).
2011. gada septembrī Gruzijas iestādes čačai izsniedza patentu.
Ķīmiskie ieroči
Ķīmiskie ieroči ir ieroči, kas izgatavoti, pielietojot ķīmijas tehnoloģiju, lai ierosinātu nāvi vai kaitējumu cilvēkiem. To sastāvā ir indīgas vielas. Tas ir masu iznīcināšanas ieroču paveids, kas atšķiras no kodolieročiem un bioloģiskajiem ieročiem. Ķīmisko ieroču ražošanu pasaulē ierobežo 1993. gada Ķīmisko ieroču konvencija.
Ķīmiskie ieroči var būt gāzveida, šķidrā vai cietā formā, un tie viegli var savainot cilvēku, kas ar tiem saskaras. Izplatītākie ķīmiskie ieroči ir asaru gāze un piparu gāze. Neizplatīti, bet daudz bīstamāki ķīmiskie ieroči ir nervu gāzes: tabuns (GA), zarīns (GB), zomans (GC) un VX. Pirmajā pasaules karā daudz izmantoja iprītu un fosgēnu, kas radīja cilvēkiem plaušu apdegumus, aklumu, invaliditāti un nāvi.
Platone (stacija)
Platone ir neizmantots (iekonservēts) pieturas punkts dzelzceļa līnijā Jelgava—Meitene. Pieturas punkts atrodas Platones pagastā, netālu no pagasta centra Platones. Apmēram puskilometru no stacijas Jelgavas virzienā ir autoceļa V1085 Vircava—Platone pārbrauktuve. Saglabājusies savulaik vācu armijas būvētā stacijas ēka, kas mūsdienās ir dzīvojamā ēka "Stacija Platone", kā arī stacijas perons, bijušā elektrocentralizācijas posteņa ēka un citas būves.
Euroscola
Projekts Euroscola ir iespēja skolām uzzināt par Eiropas integrāciju, pašiem skolēniem to piedzīvojot. Skolēniem no 28 Eiropas Savienības dalībvalstīm tiek dota iespēja uz vienu dienu kļūt par Eiropas Parlamenta deputātiem Parlamenta telpās Strasbūrā, Francijā. Tas tiek organizēts 20 reizes gadā.
Mērķis
Eiropas Parlaments "Euroscola" projekts, kurš tika uzsākts 1990. gadā ar mērķi, lai dotu arī skolēniem iespēju līdzdarboties, iesaistīties un identificēt sevi Eiropas institūcijās, izteikt savu viedokli par lēmumiem ES līmenī. Katru gadu šajā programmā iesaistās apmēram 10 000 skolēnu no 28 Eiropas Savienības dalībvalstīm, kuri ir vecumā no 16 līdz 18 gadiem. Projekts "Euroscola" ir ļoti nozīmīgs komunikācijas veids, lai sasniegtu jauniešu auditoriju un to ieinteresētu.
Latvija šajā projektā ir iesaistījusies kopš iestāšanās Eiropas Savienībā - 2004. gada.
Iespējas
Jauniešiem ir iespēja pavadīt vienu dienu Eiropas Parlamenta Louis Weiss ēkā:
Katram skolēnam tiek dota iespēja izteikties, jo diskusijas starp skolēniem notiek mazās, starptautiskās grupās. Valodas, kurās norisinās sarunas ir angļu, franču un vācu valoda. Iesaistīšanās diskusijās pierāda, ka valodas nav šķērslis, lai spētu veiksmīgi komunicēt savā starpā - tā ir iespēja labāk iepazīt un izzināt citus, un izprast problēmas viņu valstīs.
Piedaloties šajā projektā jaunieši attīsta savas komunikatoru spējas, iemācās sadarboties un pieņemt svarīgus lēmumus. Šis projekts dod skolēniem iespēju iepazīstināt citu valstu pārstāvjus ar savu dzimto valsti, pilsētu un skolu, kā arī uzzināt interesantus faktus par citām valstīm, bagātinot savas kultūrzināšanas.
IFK Värnamo
IFK Värnamo ir profesionāls Zviedrijas futbola klubs no Vērnamū. Dibināts 1912. gadā, pašlaik spēlē Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. Mājas spēles aizvada Finnvedsvallen stadionā.
Viens no kluba jaunatnes sistēmas visu laiku pazīstamākajiem audzēkņiem ir Jūnass Terns, kurš bija Zviedrijas futbola izlases kapteinis 1994. gada FIFA Pasaules kausā. Viņš ir vairākas reizes bijis arī komandas galvenais treneris.
Borzovs
Borzovs (ru; sieviešu dzimtē Borzova (Борзова́)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Livonijas un Lietuvas reālūnija
Livonijas un Lietuvas reālūnija (la) bija Livonijas hercogistes un Lietuvas dižkunigaitijas kopvalsts ar Lietuvas lielkņazu kā kopējo valdnieku (reālūnija), kas izveidojās 1566. gada 26. decembrī pēc Grodņas ūnijas noslēgšanas. Par Livonijas vietvaldi kļuva Žemaitijas ģenerālstārasts Jans Hodkevičs (1537 - 1579). Zemgalē un daļā Kurzemes izveidojās Kurzemes un Zemgales hercogiste, kuras valdnieks bija Gothards Ketlers. Neilgu laiku pastāvēja Rīgas brīvpilsēta, kas atteicās zvērēt uzticību Sigismundam II, taču vēlāk to iekļāva Polijas-Lietuvas ūnijas sastāvā.
Līdztekus Krievijas cars Ivans IV ar Dānijas karaļa atbalstu plānoja izveidot Livonijas karalisti Krievijas protektorātā. 1569. gadā karaļa kroni piedāvāja Dānijas karaļa brālim Magnusam, tomēr pēc militārām neveiksmēm Livonijas karā 1578. gadā Magnuss labprātīgi atteicās no karaļa troņa par labu Polijas-Lietuvas valdniekam Stefanam Batorijam.
Priekšvēsture
16. gadsimta sākumā noritēja Livonijas-Maskavijas un Lietuvas—Maskavijas kari, kas parasti beidzās ar ilgstošu pamieru noslēgšanu. 1554. gada Livonijas-Maskavijas 15 gadu pamierā bija iekļauts punkts, kas liedza Livonijai veidot militāru savienību ar Lietuvu. Šajā laikā saasinājās Livonijas ordeņa un Rīgas arhibīskapijas cīņas, sākoties tā dēvētajam Koadjutoru karam. Ordenis guva panākumus, un Rīgas arhibīskapa pusē konfliktā iesaistījās Sigismunds II Augusts, kas ar lielu armiju devās Bauskas virzienā. Ordenis bija spiests līgt mieru un noslēgt Pasvales līgumu, ar kuru Livonija un Lietuva atrisināja savstarpējos konfliktus un izveidoja slepenu militāru aliansi, kurai spēkā būtu jāstājas pēc Livonijas-Maskavijas pamiera beigām 12 gadus vēlāk. Tomēr strīds, ko izraisīja Ivana IV pretenzijas pēc Tērbatas bīskapijas nodevām, jau 1558. gadā izraisīja Livonijas kara sākšanos.
Viļņas līgums (1559)
Militāri neveiksmīgā Livonijas ordeņa mestra fon Firstenberga vietā 1559. gada sākumā par ordeņa mestru izvirzījās Gothards Ketlers, kas 21. februārī tika pilnvarots sākt sarunas ar Sigismundu II. 12. martā Ketlers jau bija Bauskā, lai caur Viļņu dotos uz Krakovu, kur uzturējās līdz maijam. Poļu un lietuviešu augstmaņu viedokļi par atbalstu Livonijai atšķīrās. Sigismunda II iejaukšanos Livonijā neatbalstīja Polijas Sejms, kas vēlējās saglabāt pamieru ar Krieviju. Sigismunds II ieteica Ketleram runāt ar lietuviešiem, kuras augstmaņi bija gatavi riskēt Livonijas iegūšanas dēļ. Ordenis bija gatavs kļūt par Lietuvas vasali un nodot tās kontrolē četrus cietokšņus. Sigismunds II šo piedāvājumu nosūta Lietuvas Sejmam Viļņā, vienlaikus norādot, ka valsts kasē nav naudas karam. Tā kā lietuvieši kavējās ar lēmumu, Sigismunds II kopā ar Ketleru devās uz Viļņu, kur ieradās jūlija vidū. Arī Rīgas arhibīskaps Brandenburgas Vilhelms nosūtīja pārstāvjus sarunām ar karali. Arhibīskaps instrukcijās norādīja, ka runāt var tikai par zemju ieķīlāšanu apmaiņā pret militāru palīdzību, bet ne par pilnīgu pāriešanu Sigismunda II pakļautībā.
Ketlers centās pārliecināt lietuviešus, norādot uz briesmām kādas tiem radīs Krievijas iekarojumi Livonijā, kā arī uz Pasvales līguma radīto aliansi. 1559. gada 31. augustā noslēdza Viļņas līgumu starp Ordeni un Lietuvu, ar kuru Ketlers nodeva sevi un Livonijas ordeņa zemes Sigismunda II aizsardzībā. Lai kompensētu Lietuvas militāros izdevumus, Ketlers Sigismundam II ieķīlāja Sēlijas zemes no Lietuvas robežas līdz Aizkrauklei, kā arī Bauskas, Rēzeknes, Ludzas, Daugavpils un Sēlpils pilis ar visām zemēm un iedzīvotājiem. Sigismunds II apņēmas šīs zemes pārvaldīt pēc Livonijas likumiem, neaizskarot esošās privilēģijas un brīvības. Ordenim bija atstātas tiesības šīs zemes pēc kara beigām izpirkt par 600 000 florīniem.