cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anna Klēvere
Studējusi Latvijas Kultūras akadēmiju, kur beigusi Nacionālā teātra aktieru kursu Edmunda Freiberga vadībā. Pirms studijām jau spēlējusi vairākas lielas lomas Valmieras Drāmas teātrī un piedalījusies Nacionālā teātra izrādēs. Kopš 2000. gada ir Latvijas Nacionālā teātra aktrise. Par Andas lomu Nacionālā teātra lugā "Pūt, vējiņi!" nominēta Spēlmaņu nakts balvai kategorijā "Gada aktrise otrā plāna lomā". Filmējusies seriālos "Svešā dzīve", "Cerību iela 21", "Eņģeļu iela 9. Pelnrušķītes mantojums" un piedalījusies televīzijas ceļojumu raidījumā "No 57. paralēles!". Atveidos lomu gaidāmajā Ilzes Kungas-Melgailes spēlfilmā "Dzīve pārtraukta".
Vecāki — Rīgas Kinostudijas otrā režisore Renāte Gintere un Andris Klēveris. 1999. gadā apprecējusies ar aktieri Egilu Melbārdi, ar kuru kopā mācījusies Kultūras akadēmijā. Abiem ir kopīgs dēls Gustavs.
Brasla (Straupes pagasts)
Brasla (Braslas) ir ciems Cēsu novada Straupes pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A3 un V280 krustojuma, Braslas upes krastā. Pār Braslas upei atrodas otrs Braslas ciems, kas ietilpst Krimuldas pagastā. Pie ciema izveidota Braslas ūdenskrātuve. Ūdenskrātuve uzstādināta 1928.—1930. gadā Braslas hidroelektrostacijas vajadzībām. Elektrostacijas iekārtas 1970. gados demontētas, ūdenskrātuve izmantota zivjaudzētavas vajadzībām. 2000. gadā HES atjaunota ar jaudu 400 kW.
Ondržejs Pukls
Ondržejs Pukls (cz; dzimis, miris ) bija čehu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Pukls 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās vieglatlētikas skriešanas discilīnās. 800 metru skrējienā viņš startēja tikai kvalifkācijas kārtas skrējienā, fināla kārtai nekvalificējoties. Savukart 1500 metros viņš varētu būt ieņēmis 7. līdz 9. vietu, jo viņa rezultāts nav zināms.
Pomerānijas baltu valoda
Pomerānijas baltu valoda ir mirusi rietumbaltu valoda, ko lietojuši Pomerānijas balti. Tās pēdas saglabājušās uz rietumiem no Vislas esošās Pomerānijas vietvārdos (Gdańsk, Gdynia, Mottlau, Saalau-Żuławy, Schonau, Trutenau, Persante, Saulin, Labuhn, Labehn, Powalken, Straduhn, Rutzau, Karwen, Pirsna, Patulli, Arniki, Kawle, Prangenau u.c.). Arheoloģiski valodas areālu saista ar aptuveni 1000. gados p.m.ē. pastāvējušo Pomerānijas kultūru, ko vēlāk aizstāja austrumģermāņu valodā runājošas ciltis jeb tā sauktā Oksivas kultūra.
Palejas (Kurmenes pagasts)
Palejas ir ciems Bauskas novada Kurmenes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā Mēmeles labajā krastā pie autoceļa V1003 4 km no pagasta centra Kurmenes, 41 km no novada centra Bauskas un 85 km no Rīgas.
Mantegaca latvānis
Mantegaca latvānis (la) ir latvāņu ģints augs, kas Latvijā ievests un kultivēts kā krāšņumaugs. Tā dzimtene ir Kaukāzs. Auga stublājs sasniedz 3 metru garumu. Lapas ļoti lielas, nepāra plūksnainas vai lineāri lancetiskas, asi smailas. Stublājs ar rupjiem matiņiem. Ziedu čemurs līdz 1 metru plats. Ziedi balti, ziedkopas ļoti lielas. Zied jūnijā, jūlijā. Pavairojas ar sēklām. Tāpat kā citiem invazīvajiem latvāņiem, arī Mantegaca latvāņa sula var radīt ādas apdegumus.
Fils Džonss
Fils Džonss (en; dzimis ) ir Anglijas futbolists, aizsargs, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2011. gada spēlē Anglijas futbola Premjerlīgas kluba Manchester United FC sastāvā.
Sasniegumi
Manchester United
Chrysolina fastuosa
Chrysolina fastuosa ir lapgraužu dzimtas suga, kurā ir aprakstītas 5 pasugas un viena variācija. Chrysolina fastuosa fastuosa ir bieži sastopama Latvijā.
Pieaugušo īpatņu apraksts
Pieaugušo īpatņu (imago) ķermeņa garums ir 5 — 6 mm. Galva, notums un segspārni ir spīdoši; pronotums vairākām vabolēm ir ar diviem slikti redzamiem ziliem traipiem; dažādu pasugu un variāciju īpatņiem nokrāsa ir dažāda. Segspārnu šuve (šuve ir vieta, kur pieskaras segspārni salikta stāvoklī), segspārnu sānu malas un gareniskā viduslīnija uz segspārniem ir zili. Ķermeņa augšdaļa ir zaļā krasā, kas nomainās ar zeltītu vai vara sarkanīgu krāsu, bet zilas līnijas nomainās ar zaļu krāsu, kurā vidū ir šaurs violets laukums.
Ekoloģija
Šī suga dzīvo laukos, pļavās, nezālēm aizaugušās vietās. Šī ir polifāga fitofāga suga, kas barojas ar apmēram 85 augu sugām no 45 dzimtam. Sastapt īpatņus var uz gludām, matainām, samtainām un pumpurainām augu daļām uz stumbriem, lapas augšdaļas un augļiem, taču visvairāk tiem patīk gludas, matainas un samtainas augu daļas.
Barības augu sarakstā ietilpst nākamas sugas un ģints:
Macquartia chalconota un Macquartia tenebricos sugu divspārņi no kāpurmušu dzimtas ir Chrysolina fastuosa kāpuru parazīti.
ONCE
2006. gada 25. maijā Liberty Mutual ("seguros" spāniski nozīmē "apdrošināšana") pārtrauca komandas sponsorēšanu dopinga skandāla dēļ, kurā bija iesaistīts komandas sporta direktors Manolo Saiss. 2006. gada 2. jūnijā komanda ieguva jaunu ģenerālsponsoru, Kazahstānas galvaspilsētas Astanas veidolā. Līdz 2006. gada 3. jūlijam līdzsponsors bija arī Würth, bet pēc 2006. gada Tour de France beigām izstājās, jo  nepiedalījās. Sezonas beigās sponsorēšanu pārtrauca arī Astana, tās pašas Tūres dalības iztrūkuma dēļ. 2006. gada 16. decembrī UCI atsauca komandas ProTour licenci Saisa kompānijia Active Bay.
Daļa braucēju un darbinieku izveidoja Kazahstānā bāzēto Astana komandu.
2016. gads kino
Šajā lapā apkopota informācija par 2016. gadā iznākušajām Latvijas un ārzemju filmām, ienesīgākajām filmām, apbalvošanas ceremonijām un notikušajiem kinofestivāliem.
Ienesīgākās filmas
Šis ir 2016. gadā izdoto desmit pasaules ienesīgāko filmu saraksts:
Citas filmas
{{columns |width=600px
Decembris
}}
Mortuzāni (Mežvidu pagasts)
Mortuzāni ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 268 km attālumā no Rīgas.
Dino Badžo
Dino Badžo (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā pārstāvējis vairākus klubus Itālijā. Trīs reizes ieguvis UEFA kausu, divas reizes ar Parma un reizi ar Juventus. Spēlējis arī Anglijas komandā Blackburn Rovers.
Pārstāvējis Itālijas futbola izlasi no 1991. līdz 1999. gadam. Piedalījies 1994. un 1998. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1996. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Torino
Juventus
Parma
What Hurts The Most
Singls topos
Cascada singls "What Hurts The Most" pasaules valstu un reģionu topos.
Ždīreca pie Doubravas
Ždīreca pie Doubravas (cz) ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Havlīčkūvbrodas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1399. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Džulija Lebela-Ariasa
Džulija Lebela-Ariasa (fr; dzimusi kā Ariasa (es) Aguilaresā) ir Argentīnas (līdz 1982. gadam), Francijas (no 1982. līdz 2001. gadam) un Monako (no 2002. gada) starptautiskā meistare šahā (1985).
Biogrāfija
Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros:
Pārstāvējusi Argentīnu, Franciju un Monako Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs:
Pārstāvējusi Monako Pasaules vīriešu šaha olimpiādēs:
Pārstāvējusi Franciju Eiropas komandu sieviešu šaha čempionātā:
2006. gadā piedalījusies Pasaules senioru sieviešu šaha čempionātā S50 vecuma grupā, kurā ieņēmusi 8. vietu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Haims Grodzinskis
Haims Grodzinskis, arī Jefims Grodzinskis (ru; dzimis 1871. gada 24. martā; miris 1934. gada 15. aprīlī) bija Latvijas ebreju izcelsmes ārsts, Rēzeknes pilsētas domes pirmais priekšsēdētājs, Rēzeknes Ebreju ģimnāzijas pirmais pārzinis un dibinātājs. Daudzus gadus viņš stāvēja Rēzeknes ebreju demokrātijas priekšgalā. Rēzeknes žīdu labdarības biedrība dēvēja Grodzinski par vienu no cienījāmākajiem pilsētas cilvēkiem.
Haims Grodzinskis piederēja pie tās Latvijas ebreju paaudzes, kura, izrāvusies no Krievijas Impērijas Nometinājuma joslas, pakāpeniski kļuva par ebreju tautas cienīgu pārstāvi. Šī paaudze apvienoja sevī inteliģences labākās īpašības un uzticību ebreju kultūras tradīcijām. Viņš uzstājās gan pret cionismu, gan pret ebreju asimilāciju, savas tautas nākotni saistīja ar spēcīgas ebreju kopienas izveidošanu viņu dzīvesvietas valstī. Tā bija autonomisma koncepcija, kuras galvenais teoretiķis bija ievērojams ebreju vēsturnieks Simons Dubnovs. 1920. gados autonomisma teorija Latvijā šķita ļoti pārliecinoša. Tas bija ebreju dzīves uzplaukuma periods. Ebreju kopienas bija no svara Latvijas sabiedrībā — ebreju partiju līderi tika ievēlēti Saeimā, tika atvērtas ebreju skolas, izdotas avīzes jidišā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1871. gadā Uzdas miestiņā Minskas guberņā, vēlāk kopā ar vecākiem pārcēlās uz Viļņu. Mācījās Viļnas 2. ģimnāzijā, 1893. gadā uzsāka studijas Harkivas Universitātes Medicīnas fakultātē. 1898. ieguva ārsta diplomu. Strādāja Krievijas dienvidos, kur iepazinās ar feldšeri Tatjanu (Taubu) Eideļnanti, kas kļuva par viņa sievu.
1906. gadā Grodzinskis pārcēlās uz dzīvi Rēzeknē (Režicā), kurā puse no iedzīvotājiem tolaik bija ebreji. Pirmo gadu laikā strādāja kā privātās prakses ārsts. Avīzēs rakstīja par viņu: “Būdams medicīnas seno tradīciju piekritējs, viņš uzskatīja savu profesiju par kalpošanu tautai un bez maksas apkalpoja tūkstošus nabadzīgo cilvēku, bieži vien apbraukājot apkārtējos ciemus uz paša rēķina”. Sākot ar 1913. gadu un līdz mūža beigām bija Rēzeknes pilsētas ārsts un bezmaksas ambulances vadītājs.
Kad pēc Februāra revolūcijas 1917. gada aprīlī notika Latgales Latviešu kongress, Dr. Grodzinskis uzstājās tajā ar apsveikuma runu Latgales ebreju vārdā 1917. gada jūlijā Haimu Grodzinski ievēlēja par Rēzeknes pilsētas domes deputātu un arī priekšsēdi, viņš piedalījās Latgales krievu apspriedē, kas pieņēma lēmumu Latgalei neizstāties no Vitebskas guberņas līdz kara beigām. Tomēr 1917. gada 14. decembrī Krievijas PSFR Tautas komisāru padome izdeva rīkojumu Nr. 93. par Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu atdalīšanu no Vitebskas guberņas un to pievienošanu Vidzemes guberņai.
Pēc Latgales okupācijas 1918. gadā viņu arestēja vācieši par “uzstāšanos pilsētas Domē sociālistiskajā garā”. Latvijas SPR laikā 1919. gada septembrī Grodzinski atkal arestēja, jo "“Kā var redzēt no bijušās Režicas Pilsētas domes sēžu protokoliem, visas rezolūcijas, ko Grodzinskis bija ierosinājis un Dome pieņēmusi, skaidri raksturo viņu kā Padomju varas klajo un ļaunprātīgo nīdēju”."Haima Grodzinska lieta tika nodota 15. armijas Īpašajā nodaļā Veļikije Luki. No nošaušanas viņu glāba “Režicas iedzīvotāji, kuriem izdevās aizstāvēt savu ārstu”. Pēc Rēzeknes atbrīvošanas 1920. gada 22. janvārī Pagaidu pilsētas Valde savā pirmajā sēdē “uzaicināja dakteri Jefimu Grigorjeviču Grodzinski ieņemt Režicas pilsētas ārsta amatu”. 1920. gada jūlijā viņu ievēlēja Pilsētas domes vadītāju, Dr. Grodzinskis ticēja, ka jaunajā Latvijas valstī būs taisnīgi un labi pamatlikumi un laimīga mierīga dzīve visām šeit dzīvojošajām tautām.
Blakus ārsta darbam viņš ar entuziasmu iesaistījās Latvijas Republikas tapšanas darbā. Bija Ebreju kopienas organizācijas komitejas priekšsēdētājs. 1920. gada vasarā, kad Rēzeknē sākās antisemītu nemieri, Grodzinskis vadīja Rēzeknes Ebreju kopienas delegāciju pie ministru prezidenta Kārļa Ulmaņa. Tajā pašā gadā viņš pārstāvēja Rēzeknes ebrejus pirmajā Ebreju Kopienu Vispārējā konferencē un piedalījās Kopienu centrālās komitejas darbā Tāpat viņš piedalījās Ebreju palīdzības konferencē, vairākos Latvijas Pilsētu un miestu pārstāvju kongresos. Tika ievēlēts šo kongresu prezidijā un bija vicepriekšsēdētājs.
1921. gada februārī Latvijas Republikas Izglītības ministrijas Ebreju departaments vērsās pie Dr. Grodzinska ar lūgumu “sākt sagatavošanas darbus Režicas vidusskolas dibināšanai”. Tā viņš kļuva par Latvijas valsts pirmās ebreju vidusskolas pirmo pārzini. Vidēja izglītība Latvijā nebija obligāta, un līdz ar to bija par maksu. Valsts skolas atšķirās no privātām un municipālajām skolām ar to, ka mācību maksa bija mazāka, jo daļu no līdzekļiem sedza valsts. Rēzeknes Ebreju Vidusskola bija jauktā tipa: līdzās reālskolas mācību priekšmetiem bija arī padziļināta valodu pasniegšana tāpat kā klasiskajā ģimnāzijā. Turklāt bija arī ebreju un vecebreju valodas un ebreju vēsture. Apmācības valoda bija krievu valoda, bet vēlāk jidišs.
Miris 1934. gada 15. aprīlī Rīgas ebreju simnīcā Bikur Cholim pēc sirdslēkmes. Zārku ar nelaiķi pārveda uz Rēzekni, pilsētas valde un veikali apturēja savu darbu, daudzi pavadīja mirušo no Rīgas stacijas līdz Ebreju kapiem. Nekrologi ar portretu un līdzjūtības raksti bija publicēti Rīgas avīzēs “Segodņa” un «Frimorgn», žurnālā «Nākotnes Spēks».
Ukrainas mūzika
Ukrainas mūzikas saturs aptver dažāda veida mūziku, kas ir sakņota Rietumu un Austrumu kultūrā. Tai ir arī ļoti spēcīga vietējo slāvu un kristietības unikalitāte.
Ukraina ir arī maz atzīta, bet patiesībā ir īstā bijušās Krievijas Impērijas mūzikas sirds un mājas, ar savu pirmo profesionālo mūzikas akadēmiju, kuru atklāja 18. gs. vidū, un daudziem mūziķiem un komponistiem.
Mūsdienu Ukraina atrodas uz ziemeļiem no Melnās jūras, tā iepriekš bija Padomju Savienības daļa. Vairākām etniskām grupām, kas tagad dzīvo Ukrainā, ir savas unikālās mūzikas tradīcijas, un dažas ir izstrādājušas īpašas mūzikas tradīcijas, saistot tās ar zemi, kurā viņi dzīvo.
Tradicionālā etniskā Ukraiņu mūzika vispārīgi
Ukraina atrodas Āzijas un Eiropas krustcelēs, un tas ir atspoguļotas mūzikā, kur eksotiskā melismātiskā  dziedāšana apvienojas ar kora harmonijam. Visspilgtākā vispārējās autentiskas etniskas ukraiņu tautas mūzikas īpatnība ir plaši izmantojams minors un sekundes intervāli. Tā ir norāde, ka Rietumeiropas mūzikas mažora-minora sistēma nebija attīstītā vai iesakņojusies vai pilnveidojusies Ukrainā.
Ritmiski mūzika reti izmanto sarežģītu ritmu, bet tā var būt ļoti sarežģīta harmoniski.
Harmoniski trīs un pat četru daļu harmonijas bija izstrādāti un ierakstīti centrālajās Ukrainas stepju reģionos, bet nebija populāras kalnu reģionos līdz 19. gadsimta beigām.
Tradicionāla etniska Ukraiņu vokālā mūzika un tās izpildītāji
Ukrainas tautas dziesmu dziedāšanas stilu var iedalīt vairākās plašās estētiskās kategorijās.
2. Solo dziedāšana ar instrumentālo pavadījumu, profesionālo ceļojošo dziedātāju izpildījumā, kas ir pazīstami kā kobzari vai lirņiķi. Šī stila augstākas formas attīstību var redzēt Domās (dumy), kas ir liriski vēsturiska tautas episkā balāde, kuru dziedāja ar bandūras pavadījumu (arī kobza vai līra, lirnyk).
3. Trešais arhaiska veida vokālais stils ir "a cappella", kurā frāzi dzied solists un viņam atbildē ar frāzi koris. Šīm vokālajam lēcienam ir viduslaiku raksturs un dažas izteiktas Ukrainu īpatnības, t.s. paralēlas kvintas un oktāvas, un vairāku veidu kadences. Šis stils ir redzams koļadkās (Kolyadka).
4. *Citi vokālie stili ir atzīmēti ar Eiropas mūzikas, ar paraliturģiskās mūzikas un Danilo Tuptalo (Danylo Tuptalo) apļa ietekmēm 18. gadsimta sākumā, un vēlāk ar klasiskās mūzikas un pilsētas kultūras ietekmi.
Ukraiņu vokālā mūzika dzīvo dažādas formās – solo, dueta, trio dziesmās, harmonijā un polifonijā.
Viena no aktīvākajiem ukraiņu vokālās autentiskās mūzikas atbalstītājiem ir Nīna Matvijenko (Nina Matviyenko). Pēdējā laikā dažas grupas ir izveidotas, lai saglabāt Ukrainas tradicionālo polifoniju.
Tradicionālā etniskā Ukraīņu instrumentālā tautas mūzika un tās izpildītāji
Tradicionālie instrumenti iekļauj: kobzu (kobza, lute), banduru, torbanu (bass lute), vijoli, basoļu (basolya, 3-string cello), reļu vai līru (hurdy-gurdy) un cimbālus (tsymbaly); sopilku (flauta, sopilka, duct flute), flojaru (floyara - open, end-blown flute), trembitu (kalnu hornu, trembita, alpenhorn), volinku (volynka, bagpipes); un bubenu (bungas, buben (frame drum), rešeto (tamburīns, resheto) un drimbu (drymba, Jaw harp). Tradicionālie instrumentālie ansambļi zināmi kā trio, kuru veido vijole, sopilka un buben. Izpildot mūziku, viņi daudz improvizē.
Tradicionālas Ukrainas dejas ir Kozāks (Kozak), Kozačoks (Kozachok), Tropāks (Tropak), gopāks (Hopak), grečaniki (Hrechanyky), Kolomijka (Kolomyjka) un guculka (Hutsulka), metēlica (Metelytsia), šumka (Shumka), arkāns (Arkan), Katerīne (Kateryna, Kadryl) un Čabaraška (Chabarashka).
Dejas, kas atnāk no citiem reģioniem, ir poļu poļka (Polka), mazurka (Mazurka), krakovjaks (Krakowiak), ungāru čardašs (Csárdás), Austrijas valsis (Waltz), krievu Kamarinskaja (Kamarinskaya) un Bariņa (Barynya). Ukraiņu instrumentālu un deju mūziku arī ietekmēja ebreju (Hava ) un čigānu mūzika.
20. gs. sākumā Pavlo Gumenjuks (Pavlo Humeniuk) kļuvis slavens Filadelfijā ar savu tautas mūziku.
Imatinibs
Lai organisma šūnas varētu izdzīvot, tām ir nepieciešams saņemt signālus no citām šūnām ar olbaltumvielu pārnesto signālu kaskādes starpniecību. Daži no šīs kaskādes signāliem tiek ieslēgti, kad signālu nesošajai olbaltumvielai īpaši fermenti (tirozīnkināzes) pievieno fosfāta grupu (notiek olbaltumvielu fosforilēšana). Normālās šūnās tirozīnkināžu aktivitāte tiek precīzi regulēta atbilstoši organisma vajadzībām. Taču Ph+ HML gadījumā viena no tirozīnkināzēm (BCR-Abl) ģenētiskas mutācijas rezultātā ir pārmērīgi aktivizēta un nepārtraukti fosforilē signālus nesošās olbaltumvielas. Imatinibs specifiski bloķē šo kļūdaino tirozīnkināzi un novērš olbaltumvielu pārmērīgo fosforilēšanu. Tā rezultātā mutāciju nesošo audzēja šūnu dalīšanās tiek nomākta un tās iet bojā apoptozes procesā.
Lielā mērā pateicoties tieši imatiniba un tam radniecīgu zāļu izgudrošanai, HML pacientu izredzes nodzīvot vairāk kā piecus gadus no diagnozes uzstādīšanas ir palielinājušās no 31% (1993. gadā, pirms imatiniba ieviešanas klīniskajā praksē 2001. gadā) līdz 59% (pacientiem, kuriem diagnoze uzstādīta no 2003. līdz 2009. gadam). Salīdzinot ar agrāk izgudrotajām zālēm, imatiniba blakusefekti parasti nav smagi, un vairumam pacientu ir pieņemama dzīves kvalitāte. Gastrointestinālo stromālo audzēju gadījumā pacientiem, kuri lieto imatinibu, vidējā dzīvildze sasniedz gandrīz 5 gadus, salīdzinot ar 9-20 mēnešiem bez imatiniba.
Imatiniba oriģinators Novartis ir kritizēts par šo zāļu augsto cenu substances patenta darbības periodā (1993-2013), taču līdz ar šī pirmā patenta darbības beigām imatinibu tirgū piedāvā arī citi ražotāji. Latvijas Valsts Zāļu Aģentūrā 2015. gada februārī ir reģistrētas 19 dažādu ražotāju Imatiniba tabletes un kapsulas. Imatiniba dažādus sāļus, kristālus, gatavās zāļu formas un tehnoloģijas aizsargā vēl citi patenti. Indijā šādi papildu patenti ir noraidīti, dodot Indijas ražotājiem un pacientiem lielas un joprojām apstrīdētas priekšrocības.
Hroniskā mieloleikoze
ASV Pārtikas un zāļu aģentūra (FDA) 2001. gadā apstiprināja imatinibu kā pirmās rindas zāles Filadelfijas hromosomas pozitīvos HML gadījumos pieaugušajiem un bērniem, tajā skaitā situācijās pēc cilmes šūnu transplantācijas, blastu krīzes gadījumā, kā arī nesen diagnosticētiem pacientiem.
Gastrointestinālie stromālie audzēji
FDA 2002. gadā apstiprināja imatiniba lietošanu vēlīno stadiju gastrointestinālo stromālo audzēju gadījumos. Vēlāk, 2012. gadā imatinibu apstiprināja lietošanai pēc KIT-pozitīvu audzēju izoperēšanas, lai palīdzētu novērst recidīvus. Šīs zāles ir apstiprinātas lietošanai arī neoperējamu KIT-pozitīvu gastrointestinālo stromālo audzēju gadījumos.
Citas indikācijas
FDA atļauj imatinibu lietot pieaugušajiem ar relapsējušu vai rezistentu Filadelfijas hromosomas pozitīvo akūto limfoblastisko leikozi (Ph+ ALL), ar trombocītu augšanas faktora receptora gēnu pārgrupēšanos saistītām mielodisplastiskām/mieloproliferācijas slimībām, agresīvu sistēmisku mastocitozi bez / ar nezināmu D816V c-KIT mutāciju, hipereozinofilo sindromu (HES) un / vai hronisku eozinofilo leikozi (HEL), kam ir FIP1L1-PDGFRα hibrīdā kināze (CHIC2 alleles delēcija) vai FIP1L1-PDGFRα hibrīdās kināzes negatīva, vai nezināma, neoperējama, recidivējoša un/vai metastazējoša dermatofibrosarcoma protuberans. Savukārt 2013. gada 25. janvārī imatinibu apstiprināja lietošanai bērniem ar Ph+ ALL. Imatiniba spēja bloķēt c-KIT tirozīnkināzi ir devusi cerību, ka ar imatinibu varētu ārstēt progresējošu pleksiformo neirofibromu, kura ir saistīta ar I tipa neirofibromatozi.
Mazsalacas iela (Rīga)
Mazsalacas iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona, Vecāķos. Mazsalacas iela sākas krustojumā ar Vecāķu prospektu un beidzas strupceļā. Apbūvi veido individuālā dzīvojamā apbūve. Iela ir klāta ar asfalta segumu. Posmā starp Pludmales un Selgas ielu tā ir vienvirziena.
Ielu savienojumi
Mazsalacas iela ir savienota ar šādām ielām:
Ievērojamas ēkas
No Mazsalacas ielas iespējams apskatīt Vecāķu prospektā 86 atrodošos bijušo viesnīcu "Alba", kurā atradās arī restorāns "Nordpol". Starpkaru laikā Zigmunda Kolmeca viesnīca ar greznu restorānu un bāru bija smalkākā Vecāķos. Vasarās Mazsalacas ielas pusē tika rīkotas zaļumballes ar orķestri.
Strautiņi (Straupes pagasts)
Strautiņi ir ciems Cēsu novada Straupes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A3, Braslas upes krastā.
Pie ciema ir Lielstraupes zirgu pasta stacija - valsts nozīmes arhitektūra pieminekļis. Lapaiņu viduslaiku kapsēta ir vietējās nozīmes kultūras pieminekļis.
Mortuži
Mortuži ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 250 km attālumā no Rīgas.
Jānis Veržbickis
Jānis Veržbickis ( — ) bija poļu izcelsmes Latvijas jurists un politiķis. Bijis 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Jānis Veržbickis piedzima Eversmuižas pagastā. 1899. gadā pabeidza Baltinavas Tautas skolu, pēc tam mācījās Pleskavas Klasiskajā ģimnāzijā. No 1907. līdz 1911. gadam studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Pirms studiju pabeigšanas izslēgts par dalību studentu nemieros un izsūtīts no Pēterburgas.
Veržbickis iestājās Krievijas armijā, 97. Vidzemes kājnieku pulka sastāvā nonāca Daugavpilī. 1914. gadā absolvēja Maskavas Universitāti. Sākoties Pirmajam pasaules karam mobilizēts armijā, piedalījās kaujās Polijas teritorijā. Kaujās pie Lodzas smagi ievainots, pēc ilga atveseļošanās procesa atvaļināts no armijas. Apbalvots ar Svētās Annas ordeņa IV šķiru.
No 1916. gada pavasara līdz 1917. gada jūlijam Veržbickis strādāja Maskavas tiesā. Tad atgriezās Daugavpilī, strādāja Latgales apgabaltiesā un izpildīja izmeklēšanas tiesneša amatu. 1922. gadā pārkvalificējās par advokātu. Veržbickis iesaistījās politikā un sabiedriskajā dzīvē. No 1922. līdz 1934. gadam strādāja Saeimā, pārstāvot Poļu savienību, vadīja tās frakciju. Tāpat viņš bija Poļu kluba viceprezidents un Daugavpils domes deputāts (vienubrīd — domes priekšsēdētāja biedrs). 1928. gadā bija iekšlietu ministra biedra amatā.
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada maijā politikā vairs neiesaistījās, strādāja par juristu Daugavpilī un iesaistījās poļu biedrības darbībā. Miris Daugavpilī 1946. gadā, apbedīts Daugavpils Katoļu kapos.
Kārlis Eduards Eihvalds
Johans Kārlis Eduards fon Eihvalds (, ; dzimis, miris ) bija vācbaltiešu ārsts, dabas pētnieks un paleontologs. Rīgas Dabaspētnieku biedrības loceklis.
Dzīvesgājums
1827. gadā Eihvalds sāka strādāt par zooloģijas un dzemdniecības profesoru Viļņas Universitātē, bet pēc tās slēgšanas 1832. gadā kļuva par zooloģijas un salīdzinošās anatomijas profesoru un zinātnisko sekretāru Viļņas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijā (1832–1838).
1838. gadā viņu ievēlēja par Pēterburgas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijas zooloģijas, salīdzinošās anatomijas un mineraloģijas profesoru, viņš lasīja paleontoloģijas lekcijas arī Pēterburgas Kalnu institūtā (1839–1855). 1851. gadā Eihvalds pensionējās.
Miris 1876. gadā Pēterburgā.
Roko Grimaldi
Roko Grimaldi (Rocco Grimaldi, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Grimaldi pārstāv AHL komandu Rokfordas "IceHogs".
Spēlētāja karjera
Vairākas reizes spēlējis ASV jauniešu hokeja izlasēs. 2023. gada Pasaules čempionātā kļuvis par rezultatīvāko hokejistu, iegūstot 14 punktus.
Markoss Roho
Markoss Roho (es; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, aizsargs, Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē Argentīnas pirmās divīzijas kluba Buenosairesas "Boca Juniors" sastāvā.
Sasniegumi
Estudiantes
Manchetser United
Individuālie sasniegumi
Džanluka Paljūka
Džanluka Paljūka (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Paljūka tiek uzskatīs par vienu no Itālijas labākajiem vārtsargiem vēsturē. Savas karjeras laikā pārstāvējis Sampdoria, Internazionale, Bologna un Ascoli, uzvarot vairākas trofejas. Pārstāvējis Itālijas futbola izlasi 1990., 1994. un 1998. gada FIFA Pasaules kausā.
Pēc aizvadīto spēļu skaita, Paljūka ir piektajā vietā Itālijas A sērijā (592 spēles). Viņš ir arī otrs labākais 11 metru soda sitienu atvairītājs (24 atvairījumi), atpaliekot vienīgi no Samira Handanoviča.
Sasniegumi
Sampdoria
Internazionale
Moldovas vēsture
Moldovas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Moldovas teritorijā.
EVRY
EVRY ASA bija Norvēģijas informācijas tehnoloģiju uzņēmums. Uzņēmuma galvenā mītne atradās Oslo. Tas bija dibināts 2010. gadā, apvienojoties EDB Business Partner un ErgoGroup. 2019. gadā EVRY apvienojās ar Somijas uzņēmumu Tieto, kas tika pārdēvēts par TietoEVRY.
Moldovas vēsture
Moldāvijas kņaziste
Mūsdienu Moldovas teritoriju Senajos laikos apdzīvoja dāki. Tā kā tā atradās stratēģiskā vietā starp Āziju un Eiropu, Moldova no 10. līdz 13. gadsimtam cieta no Kijivas Krievzemes, pečeņegu, polovciešu un Mongoļu impērijas iebrukumiem.
EVRY
2018. gadā uzņēmuma grupā strādāja aptuveni 8800 darbinieki 18 valstīs.
Moldovas vēsture
Moldāvijas kņaziste
14. gadsimtā radās Moldāvijas kņaziste. Viduslaiku beigās tā aptvēra teritoriju starp Karpatu kalniem rietumos un Dņestras upi austrumos. 1387. gadā kņazs Petru I kļuva par Polijas un Lietuvas lielkņazistes vasali. Moldāvija piedzīvoja uzplaukumu Stefana III vadīšanas laikā 15. gadsimta otrajā pusē. 1511. gadā Moldāvijā iebruka Krimas tatāri, taču ar poļu palīdzību tie tika uzvarēti. Lai nodrošinātos pret tālākiem tatāru iebrukumiem, 1514. gadā kņazs Bogdans III kļuva par Osmaņu impērijas vasali.
Krievijas Impērijas sastāvā
Ar 1812. gadā noslēgto Bukarestes līgumu starp Osmaņu un Krievijas Impērijām Moldāvijas austrumu daļa kļuva par Krievijas Impērijas sastāvdaļu. No 1828. gada teritorija tika saukta par Besarābijas guberņu.
Moldāvijas ziemeļaustrumu daļu Bukovinu anektēja Hābsburgu impērija. Rietumu daļa saglabāja savu autonomiju, lai 1856. gadā, apvienojoties ar Valahiju, izveidotu Rumānijas Karalisti. 1856. gada Parīzes līgums divas no deviņām Besarābijas grāfistēm atdeva jaunajai rumāņu karalistei, taču pēc 1878. gada Berlīnes līguma tās atkal kļuva par Krievijas Impērijas daļu.
Pievienošanās Rumānijai
Sākoties Pirmajam pasaules karam Krievijas armijā tika iesaukti 300 000 besarābu, kuri 1917. gada revolucionāro notikumu ietekmē sāka veidot "moldāvu kareivju komitejas". 1917. gada oktobrī-novembrī notika Besarābijas parlamenta vēlēšanas. Jaunā parlamenta pirmā sēde notika 21. novembrī. 1917. gada 2. decembrī pasludināja Moldāvijas Demokrātiskās Republikas izveidošanu, kas 1918. gada 24. janvārī pasludināja neatkarību no Krievijas. 1918. gada 27. martā parlaments nolēma par jaunās republikas pievienošanos Rumānijai. Lai arī Antantes valstis šo apvienošanos atzina 1920. gada Parīzes miera līgumā, Rumānijai ar PSRS neizdevās noslēgt vienošanos par jauno robežu abpusēju atzīšanu.
Moldāvijas PSR
Piedņestras teritorijā, kas sākotnēji bija Ukrainas PSR sastāvdaļa, no 1924. līdz 1940. gadam pastāvēja Moldāvijas APSR. Atbilstoši Molotova-Rībentropa paktam, kas paredzēja Austrumeiropas sadalīšanu starp PSRS un Vāciju, 1940. gada 26. jūnijā PSRS iesniedza ultimātu Rumānijai, kurā pieprasīja Besarābijas un Ziemeļbukovinas teritoriju atdošanu. Lai izvairītos no kara, Rumānija piekrita izvirzītajām prasībām. Pirms rumāņu karaspēks un administrācija paspēja evakuēties, 28. jūnijā tām uzbruka Sarkanā armija. Uzbrukuma rezultātā bojā gāja vai gūstā tika saņemti tuvu pie 43 tūkstošiem rumāņu militārpersonu. Teritorijas ziemeļu un dienvidu daļas tika iekļautas Ukrainas PSR sastāvā. Vienlaikus tika izbeigta Moldāvijas APSR pastāvēšana. Tās rietumu daļu pievienoja jaunizveidotajai Moldāvijas PSR, bet austrumu daļu pievienoja Ukrainai.
Pēc PSRS—Vācijas kara sākšanās Besarābija atgriezās Rumānijas kontrolē. 1944. gada februārī—augustā karadarbības rezultātā teritorija atkal nonāca PSRS kontrolē. Staļina varas periodā gandrīz pilnībā tika iznīcināta vietējā inteliģence, ierēdņi, uzņēmēji un turīgie zemnieki. 1941. gada 12. jūnijā un 1949. gada 5. jūlijā notika masu deportācijas uz Sibīriju un Kazahstānu. Katrā reizē deportēti tika aptuveni 40 tūkstoši cilvēku. Papildus vēl terora laikā 10 tūkstoši politisko ieslodzīto tika nošauti.
Zemniekiem noteiktās pārmērīgi augstās graudu piegādes kvotas, kā arī ar varu veiktās labības rekvizīcijas 1946.-1947. gadā izraisīja badu, kurā mira gandrīz 216 000 cilvēku. Padomju laikā tika veicināta teorija (Moldovēnisms) par to, ka moldāvi etniski ir atšķirīgi no rumāņiem. Latīņu alfabēta vietā tika ieviesta kirilica.
Moldovas Republika
1989. gadā tika izveidota Moldovas Tautas fronte, kura ieguva vairākumu 1990. gada vēlēšanās. 1990. gada 2. septembrī separātisti izveidoja Piedņestras Moldāvu PSR. 1991. gada 27. augustā tika pieņemta Neatkarības deklarācija un Moldāvijas PSR kļuva par Moldovas Republiku. 1990. — 1992. gadā notika Piedņestras Moldāvu Republikas karš ar Moldovas Republiku, kopš tā laika Piedņestras teritorijā izvietota Krievijas Federācijas armija.
2014. gadā tika noslēgts Asociācijas nolīgums starp Eiropas Savienību un Moldovas Republiku. Pret šo vienošanos iebilda Krievijas Federācija, atbildot ar embargo daudzām Moldovas lauksaimniecības sektora precēm. 2014. gadā tika atklāts, ka no trim Moldovas bankām pazudis viens miljards ASV dolāru, kas veidoja aptuveni 12% no IKP. Šī nauda varētu būt atmazgāta izmantojot arī Latvijas bankas "ABLV" un "Latvijas Pasta banku". Pēc finanšu skandāla Eiropas Savienība ierobežoja Moldovai piešķirto finansējumu.
2016. gada Moldovas prezidenta vēlēšanās uzvaru izcīnījušais Moldovas Sociālistu partijas līderis Igors Dodons kampaņas laikā par vienu no saviem galvenajiem uzdevumiem izvirzīja asociācijas līguma atcelšanu un tuvāku attiecību veidošanu ar Krieviju.
2019. gada februārī uzvarēja promaskaviskā Sociālistu partija, kas 2019. gada jūnijā vienojās par jaunas valdības izveidi kopā ar proeiropeisko bloku "Tagad", atstājot ārpus valdības oligarha Vladimira Plahotņuka vadīto Demokrātisko partiju, kas līdz tam atradās pie varas. Par jaunās valdības vadītāju iecēla proeiropeiskā bloka pārstāvi Maiju Sandu. Taču vēl pirms viņas valdības apstiprināšanas Konstitucionālā tiesa pieņēma lēmumu par parlamenta atlaišanu un jaunu vēlēšanu organizēšanu. Pēc tam tiesa apturēja arī prezidenta Dodona pilnvaras un viņa pienākumus uzticēja līdzšinējam premjerministram Pāvelam Filipam. Pēc nedēļas Moldovas Demokrātiskā partija paziņoja, ka atstās valdību un aizies opozīcijā.
2023. gada februārī Moldovas prezidente Maija Sandu brīdināja, ka Krievija plāno Moldovā veikt valsts apvērsumu. Plāns paredz izmantot opozīcijas protestus, iesaistot cilvēkus ar militāro apmācību, kā arī Krievijas, Baltkrievijas un Balkānu valstu pilsoņus, kuriem jāuzbrūk valdības ēkām, lai mainītu varu valstī.
EVRY
Vēsture
2015. gada martā par EVRY vairākuma kapitāldaļu īpašnieku kļuva Apvienotās Karalistes investīciju uzņēmuma Apax Partners netieši pārvaldītais uzņēmums Lyngen Bidco AS; tika iecelta jauna valde. Maijā Lyngen Bidco bija ieguvis 88 % EVRY kapitāldaļu; otrs lielākais īpašnieks bija Polygon (PE) Holdings LTD. Pēc līguma ar Norvēģijas banku DNB zaudēšanas 2015. gada augustā EVRY paziņoja, ka tā atlaidīs 500 līdz 550 darbiniekus Norvēģijā un Zviedrijā. 2015. gada oktobrī uzņēmums paziņoja par vēl 600 darbinieku pārcelšanu uz IBM ārpakalpojumu līgumā 1 miljarda ASV dolāru vērtībā. 29. oktobrī Evry tika svītrots no Oslo fondu biržas.
2017. gada 21. jūnijā EVRY akcijas atsāka kotēt Oslo biržā. 1. novembrī Lyngen Bidco AS sev piederošās EVRY akcijas (54,3 %) nodeva Lyngen Holdco S.A.R.L.
2018. gadā tika iegādāts Zviedrijas uzņēmums Findwise AB, kas nodarbojās lielo datu analīzes un meklēšanas pakalpojumos, un uzņēmums Exonor, kas nodarbojās klīnisko IT sistēmu ieviešanas konsultācijās atbalsta pakalpojumos. 2018. gada 13. decembrī ar Handelsbanken tika noslēgta vienošanos par nākamās paaudzes banku sistēmas un maksājumu risinājumu piegādi Somijā. Līguma kopējā līguma vērtība bija aptuveni 650 miljoni NOK, un tas darbojās astoņus gadus.
2019. gada 18. jūnijā tika paziņots, ka EVRY apvienosies ar Somijas uzņēmumu Tieto. Apvienošanās tika pabeigta 2019. gada 5. decembrī, un Tieto tika pārdēvēts par TietoEVRY. Evry akciju turētāji ieguva 37,5 % līdzdalību jaunajā uzņēmumā un kopējo naudas atlīdzību aptuveni 200 miljonu eiro apmērā. Apvienotais uzņēmums ar jauno zīmolu sāka darbu 2020. gada 2. janvārī.
Ceriņi (ciems)
Ceriņi, arī Pētera Upīša dārzs-muzejs, Upīša dārzs un Laboratorija ir ciems Latvijā, Dobeles novada Krimūnu pagastā uz dienvidaustrumiem no Dobeles, faktiski saplūdis ar Dobeles pilsētu. Ceriņu ciemā atrodas Latvijas Valsts Augļkopības institūts ar Pētera Upīša muzeju.
Antons Rupainis
Antons Rupainis (ltg; dzimis, miris ) bija latviešu rakstnieks, diriģents un režisors.
Biogrāfija
Dzimis zemnieka ģimenē. 1928. gadā absolvējis Rēzeknes skolotāju institūtu. Devies uz starptautisko skolotāju kongresu Ženēvā kā Latgales izcilākais absolvents. No 1930. līdz 1934. gadam studējis Latvijas konservatorijā.
Rakstījis gan latviski, gan latgaliski. Pirmā publikācija bija raksts laikrakstā "Latgolas Vōrds" 1922. gadā. Rakstījis dzejoļus, lugas, romānus, stāstus. Vairāki Rupaiņa dzejoļi izmantoti dziesmu tekstiem.
1976. gadā urna ar pelniem tika apbedīta Svētā Miķeļa kapos Rīgā. 1991. gadā pārapbedīts Bērzgales kapos.
1988. gadā Bērzgalē atvērts Antona Rupaiņa muzejs.
Metiltestosterons
Metiltestosterons ir sintētiskais steroīdais hormons ar androgēnām īpašībām. Ķīmiski tas ir testosterona metilatvasinājums (metilgrupa pievienota steroīda "skeleta" 17. pozīcijā, blakus hidroksilgrupai). Metiltestosterons ir bezkrāsaini, acetonā un etanolā šķīstoši kristāli. Ūdenī praktiski nešķīst.
Izmantošana
Lieto perorāli kā sintētisku aizvietotāju testosteronam. Izmanto vīriešu dzimumdziedzeru hipofunkcijas ārstēšanai, krūts vēža ārstēšanai sievietēm; aizvietotājterapijai pamatpreparāta izvēles laikā. Ir dažādi blakusefekti (ginekomastija, asinsspiediena paaugstināšanās; iespējama dzelte ). Tā kā metiltestosterona lietošana palielina fizisko spēku un izturību, tas ir populārs dopings un vairumā valstu nav brīvā pārdošanā.
Pērļu iela (Jūrmala)
Pērļu iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Pērļu iela sākas krustojumā ar Telšu ielu un beidzas krustojumā ar Rūpniecības iela. Kopējais ielas garums ir 200 metri, tā klāta ar grants segumu. Pērļu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Pērļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Hiromantija
Hiromantija ( — 'roka', manteia — 'zīlēšana', 'pareģošana') ir zīlēšanas sistēma, kura izmanto cilvēka rokas (delnas) līnijas. Šajā sistēmā tiek iekļauta nākotnes pareģošana, pētot līnijas un zīmes, kuras atrodas cilvēka plaukstās. Tā bija pazīstama jau senos laikos hindu tautām, ebrejiem, grieķiem, romiešiem un ķīniešiem. Hiromantijas ziedu laiki bija XVI—XVII gs., kad to mācīja pat Eiropas universitātēs.
Moluku
Moluku (id) ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojusies valsts austrumos, aizņem Moluku salu dienviddaļu. Iekļauj Seramu, Buru, Aru salas, Tanimbaras salas, Baratdajas salas, Kai salas, Babaras salas un citas mazākas salas. Kopā province sastāv no 559 salām. Administratīvi iedalās divās pilsētās (Ambona un Tuala) un deviņos apriņķos.
Hiromantija
Hiromantiju dažreiz jauc ar zinātnes nozari — dermatoglifiku, kas pēta cilvēka papilārās līnijas. Hiromantija pārsvarā izmanto nevis papilārās līnijas, bet gan delnas fleksorās līnijas, kas veidojas ādā, plaukstai tiekot locītai.
Moluku
Vēsture
Vēsturiski Moluku nosaukums attiecināts uz četrām karalistēm Moluku salu ziemeļos — Ternati, Tidori, Bačanu un Džailolo. Šo sultanātu savienība tika dēvēta par Moloku Kie Raha — ‘Moluku četri kalni’, un to ietekme balstījās garšvielu (krustnagliņas, muskatrieksts, pipari u.c.) audzēšanā un tirdzniecībā. No 16. līdz 19. gadsimtam šīs karalistes nonāca Nīderlandes ietekmē un tika izveidota Moluku reģensija ar centru Ambonā.
Trevi strūklaka
<mapframe text="Trevi strūklaka" width=290 height=300 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q185382" } Trevi strūklaka (it) ir strūklaka Romā, Itālijā. Tās projekta autors ir Nikola Salvi, darbu pabeidza Pjetro Braki. Uzcelta no 1732. līdz 1762. gadam.
Hiromantija
Hiromantijas vēsture
Cilvēkus viņu plaukstas ir interesējušas jau kopš seniem laikiem, kad Āfrikā akmens laikmetā cilvēki atstāja savus plaukstu nospiedumus uz alu sienām. Pirmie rakstiskie vēstures avoti par hiromantiju ir atrasti Indijā. Šajos darbos bija rakstīts par mistiskām zīmēm cilvēka plaukstās un par to rašanos. Tajos laikos hiromanti, astrologi un citi pareģi bija uzskaitīti pie konkrētās zemes vadoņiem. Tika radītas slēgta tipa skolas, kurās tika mācīta hiromantija.
Trevi strūklaka
26,3 m augsta un 49,15 m plata, šī ir lielākā baroka strūklaka pilsētā un viena no populārākajām pasaulē. Strūklakas centrā atrodas 5,8 metrus augsta ūdens dieva Okeāna statuja, ko veidojis Pjetro Braki. Trevi strūklaka ir populārs tūrisma objekts. Atrodas pie Poli pils (Palazzo Poli).
Hiromantija
Hiromantija Eiropā
Maķedonijas Aleksandra skolotājs, filozofs Aristotelis, ceļojot pa Ēģipti atradis senus rakstus par plaukstas pauguru nozīmi. Šie raksti viņu ļoti ieinteresējuši, un viņš pavēlējis nosūtīt šo pergamenta rulli Maķedonijas Aleksandram. Pēc Aleksandra pavēles, šis teksts ticis pārtulkots grieķu valodā un par godu savam skolotājam, nosaucis darbu par „Chiromancia Aristoteles”. Mūsdienās šī grāmata glabājas Londonas Nacionālajā bibliotēkā.
Moluku
Vēsture
Pēc Indonēzijas Republikas izveidošanas 1945. gadā Moluku salas tika pasludinātas par tās daļu, bet līdz 1949. gadam salas palika Nīderlandes kontrolē. 1951. gadā Ambonas, Buru un Seramas salas pasludināja neatkarīgu Dienvidmoluku Republiku. Bruņota pretošanās centrālajai valdībai turpinājās līdz 1963. gadam. 1954. gadā formāli tika izveidota Moluku province. 1999. gadā no tās atdalījās Ziemeļmoluku province.
Trevi strūklaka
Trevi strūklakā tika uzfilmēta Federiko Fellīni ikoniskā filmas "Saldā dzīve" (La dolce vita, 1960) aina, kurā piedalījās Anita Ēkberga un Marčello Mastrojanni. Pēc Mastrojanni nāves 1996. gadā strūklaka tika simboliski izslēgta un drapēta melnā krāsā aktiera piemiņai.
Tiek uzskatīts, ka monētas iemešana strūklakā nozīmēs atgriešanos Romā. Katru dienu tajā tiek iemesti ap 3000 eiro. Šī nauda tiek izmantota, lai finansētu veikala nabadzīgajiem iedzīvotājiem celšanu.
Moluku
Iedzīvotāji
Pēc konfesionālās piederības province raksturīga ar ievērojamu kristiešu īpatsvaru. 52,8% iedzīvotāji ir musulmaņi, bet 46,3% — kristieši, no kuriem 39,4% — protestanti, bet 6,9% — katoļi.
Hiromantija
Pamatlīnijas
Lai paredzētu cilvēka nākotni, ir nepieciešams izprast zīmju un līniju kopumu. Cilvēka plaukstās ir 3 galvenās līnijas — dzīves, sirds un prāta. Šīs līnijas ir atrodamas pilnīgi visu cilvēku plaukstās.
Persieši
Persieši (fa, ) ir irāņu tauta, kas runā persiešu valodā. Lielākā daļa persiešu dzīvo Irānā (agrāk zināma kā Persija). Daudz persiešu mīt arī Turcijā un Irānā. Dominējošā reliģija ir šiītu islāms. Līdz 7. gadsimtam, kad Irānu iekaroja musulmaņi, dominējošā reliģija bija zoroastrisms.
Terminu ‘persieši’ nereti attiecina arī uz citām Irānā dzīvojošajām etniskajām grupām, piemēram, uz beludžiem.
Hērlena
Hērlena ir pilsēta un municipalitāte Nīderlandes dienvidaustrumu daļā. Municipalitāte ir otra lielākā Limburgas provincē. Tā veido daļu no Parkstad Limburg aglomerācijas ar 220 000 iedzīvotājiem (iepriekš zināma kā Oostelijke Mijnstreek).
Pēc agriem romiešu iesākumiem un piezemēta viduslaiku perioda, 19. gadsimta beigās Hērlena kļuva par Nīderlandes akmeņogļu ieguves centru. 20. gadsimtā arhitekts Frics Pētzs bija nozīmīgākais mūsdienu pilsētas veidola radītājs. Viņa slavenākā būve pilsētas centrā ir tā sauktā Glaspaleis (Stikla pils), kura ir iekļauta tūkstoš pasaulē svarīgāko 20. gadsimta ēku sarakstā.
Pilsētas apkārtnē norisinājās 1967. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā.
Veikkausliiga
Veikkausliiga ir augstākā futbola līga Somijā. Līgā piedalās 12 komandas, katra ar katru spēlējot 3 reizes. Līdz ar to katra komanda sezonas laikā aizvada 33 spēles. Sezona parasti sākas aprīlī un noslēdzas oktobrī. Kopš līgas izveidošanas 1990. gadā visvairāk čempionu titulu (15) ir izcīnījusi Helsinku HJK komanda, kas ir arī pašreizējie čempioni. Somijas čempionāts tiek aizvadīts kopš 1908. gada, un kopā Helsinku HJK ir kļuvis par Somijas čempioniem 32 reizes.
Amanda Ziemele
Amanda Ziemele (dzimusi 1990. gadā Rīgā) ir latviešu gleznotāja, 2021. gada Purvīša balvas ieguvēja.
Biogrāfija
A. Ziemele ieguvusi bakalaura grādu glezniecībā Latvijas Mākslas akadēmijā. No 2015. līdz 2018. gadam studijas turpinājusi Hochschule für Bildende Künste Drēzdenē (Vācijā), viņas diplomdarbs Gaining Ground saņēmis Freundeskreis der HfBK Dresden balvu kā labākais maģistrantūras studenta darbs, nominēts arī Eiropas mākslas studentu darbu balvai Start Point Prize (2018). Ieguvusi BDO balvu jauno mākslinieku atbalstam (2020). Kopš 2020. gada viena no nekomerciālās mākslinieku vadītās galerijas LOW komandas.
Kopš 2016. gada sarīkojusi vairākas personālizstādes, iesaistījusies dažādos sadarbības projektos, piedalījusies izstādēs Latvijā un ārzemēs. Viņu saista glezniecības formālās īpašības un ar tām saistītu ideju un kontekstu lauks, instalācijas saistība ar telpu, intervences un humors.
2021. gada 11. jūnijā A. Ziemele saņēma Purvīša balvu par izstādi "Kvantu matu implanti" (2019) kim? Laikmetīgās mākslas centrā.
2023. gadā Latvijas Nacionālajā māksla muzejā notika A. Ziemeles personālizstāde "Saule ar zobiem". 2023. gada vasarā tika paziņots, ka A. Ziemele nākamajā gadā pārstāvēs Latviju Venēcijas mākslas biennālē.
Harijs Keins
Harijs Keins (en; dzimis ) ir Anglijas futbolists, Vācijas Bundeslīgas kluba Minhenes "Bayern" un Anglijas futbola izlases uzbrucējs un ir visu laiku rezultatīvākais Anglijas izlases spēlētājs (58 vārti).
Karjera
2023. gada 12. augustā Minhenes "Bayern" paziņoja par līguma parakstīšanu ar Keinu uz četriem gadiem.
Anglijas futbola izlasē debitēja 2016. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Lietuvu un jau savā pirmajā spēlē izlases rindās guva vārtus. Spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā. 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā guva sešus vārtus un kļuva par turnīra labāko vārtu guvēju.
Sasniegumi
Tottenham Hotspur
Anglijas izlase
Individuālie sasniegumi
Biatlons 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — sprints vīriešiem
Sprints vīriešiem bija viena no 11 disciplīnām biatlonā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Džandzjakou biatlona centrā, Džandzjakou, 2022. gada 12. februārī. Tajās bija pārstāvēti 94 sportisti no 28 valstīm. Sportistiem bija jāveics 10 kilometru slēpojums ar šaušanu.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Norvēģijas sportists Juhanness Tīngnēss Bē (finiša rezultāts — 24:00.4), sudraba medaļu ieguva Francijas sportists Kantēns Fijons Maijē (finiša rezultāts — 24:25.9), savukārt bronzas medaļu ieguva Norvēģijas sportists, uzvarētāja brālis, Tarjeijs Bē (finiša rezultāts — 24:39.3).
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 94 sportisti no 28 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Viesturs Šulcs
Viesturs Šulcs (1952) ir latviešu botāniķis, ziedaugu un paparžaugu sistemātikas, taksonomijas un terminoloģijas speciālists. "Latvijas vaskulāro augu floras" galvenais redaktors, Latvijas Lauksaimniecības universitātes Meža fakultātes profesors.
Zinātniskā darbība
Viesturs Šulcs kopš 1979. gada piedalījās Botānikas laboratorijas darbā pie Latvijas floras izpētes Laimas Tabakas vadībā. Pētījis īpaši aizsargājamo dabas teritoriju floru, kurvjziežu dzimtas (Compositae), naktsveču (Oenothera) u.c. taksonu sistemātiku. Pētot aizsargājamās dabas teritoriju “Randu pļavas”, atradis Latvijas florā jaunu sugu — zemo mīkstpieni (Sonchus humilis N. I. Orlova).
Pedagoģiskā darbība
Pedagoģisko darbību V. Šulcs uzsācis kā vieslektors LU Bioloģijas fakultātē 1995. gadā, vairākus gaduslasot kursu “Vaskulāro augu sistemātika”. LLU viņš lasa kursus botānikā, ģeobotānikā, dendroloģijā, meža botānikā un fitocenoloģijā dažādu LLU fakultāšu studiju programmās, arī Erasmus programmā “Forest Geogrphy”. Vada mācību prakses botānikā un dendroloģijā vairāku studiju programmu studentiem. Bijis vairāku bakalaura, maģistra, kvalifikācijas darbu un viena doktora darba vadītājs (I. Roze Pākšaugu dzimta (Leguminosae Juss.) Latvijas florā).
Sabiedriskā darbība
Viesturs Šulcs bijis LLU Konventa loceklis, piedalījies LU Bioloģijas institūta Domes, Latvijas Zinātņu padomes Ekspertu komisijas (botānika), Nacionālā botāniskā dārza Zinātniskās padomes, Latvijas Nacionālā dabas muzeja Zinātniskās padomes, Tulkošanas un terminoloģijas centra darba grupas “Meža nozares termini” darbā, Mežzinātņu nozares profesoru padomes sekretārs. Pašlaik viņš darbojas LLU Meža fakultātes Domē un LZA TK Botānikas terminoloģijas apakškomisijā.
V. Šulcs ir Latvijas Botāniķu biedrības biedrs kopš 1997. gada. No 1991. līdz 2011. gadam darbojies Latvijas Dendrologu biedrībā.