cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilūkstes apriņķa muižu nosaukumi
Bijušās muižas Ilūkstes apriņķa teritorijā
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [27.2977863, 55.8295754] }, "properties": { "title": "Warnowitschi", "description": "Varnaviču muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [26.0805737, 55.9643068] }, "properties": { "title": "Weißensee", "description": "Baltmuiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [26.0339783, 55.9639435] }, "properties": { "title": "Witkuschki", "description": "Vitkušku muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [25.8088711, 56.1528181] }, "properties": { "title": "Wittenheim-Szußei", "description": "Vitenheima-Susējas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
Alieši
Alieši ir apdzīvota vieta, vasarnīcu (lapeņu) ciems Valkas novada Valkas pagastā. Atrodas pie Valkas pilsētas robežas un veidojas no diviem vasarnīcu kooperatīviem — «Alieši» un «Celtnieks». Aliešos atrodas ap 800 padomju laikā sadalītu zemes gabalu un ap 600 māju zemes gabalu.
Isers Harels
Isers Harels (, Isser Harel; dzimis kā Izraēls Galperins 1912. gadā, miris ) bija Baltkrievijā dzimis Izraēlas drošības dienestu vadītājs. Jaunību pavadīja Daugavpilī, kur gāja skolā.
No 1948. līdz 1952. gadam bija Izraēlas iekšējā drošības dienesta Šabaka vadītājs, bet no 1952. līdz 1963. gadam - Mossad vadītājs.
Visskaļākā Harela vadītā operācija bija Ādolfa Eihmaņa nolaupīšana Argentīnā 1960. gadā.
Linda Brīvule
Linda Brīvule (dzimusi Rīgā) ir bijusī latviešu vieglatlēte, šķēpa metēja. L. Brīvules personiskais rekords ir 59,69 m, kas tika uzstādīts 2007. gadā Rīgā. Pašlaik (2012) dzīvo ASV.
Robotika
Robotika ir lietišķā zinātne, kas nodarbojas ar automatizēto tehnisko sistēmu (robotu) izstrādāšanu. Terminu ieviesa rakstnieks — fantasts Aizeks Azimovs 1942.gadā (vārds robots parādījās agrāk, Karela Čapeka 1920. gada lugā «R.U.R.»).
Robotika balstās uz tādām zinātnes disciplīnām kā elektronika, mehānika, programmas nodrošinājums. Iedala celtniecības, rūpniecības, sadzīves, aviācijas un ekstremālā (kara, kosmiskas, zemūdens) robottehnikā.
Etimoloģija
Vārds «robottehnika» pirmoreiz tika izmantots Aizeka Azimova zinātniski fantastiskā drukā - nostāstā «Melis» un nopublicēts 1941. gadā. «Robottehnika» bāzējās uz vārda «robots», ko izdomāja 1920 gadā zinātniskais fantasts un Nobela prēmijas laureāts Karels Čapeks savai lugai "R.U.R" (Rossumu Universālie Roboti, čehu. Rossumovi univerzální roboti).
Vārds «robots» cēlies no Čehu vārda «robota», kas nozīmē «dzimtdarbu» vai, tēlaini, «smags darbs». Savukārt, interese idejām, kas līdzinājās robottehnikai, bija novērojama vēl līdz šā termina ieviešanai 8.-7. gs. pirms mūsu ēras. Tā, piemēram, «Iliādā» dievs Hēfaists izveidoja runājošās kalpones no zelta. Arhīts no Tarentas piedēvē mehāniska baloža radīšanu 400 g. pirms mūsu ēras.
Mijiedarbība ar cilvēkiem
Izšķir vienmodālus un daudzmodālus mijiedarbības interfeisus. Mūsdienu robotu mijiedarbības realizācijā ar cilvēku liela nozīme ir tēlu un runas atpazīšanas tehnoloģijai.
Kontrole
Pēc vadīšanas tipa robottehniskās sistēmas iedala:
Robotu pārvaldes metožu attīstībā tehniskās kibernētikas attīstībai un automātiskās vadīšanas teorijai ir milzīga nozīme.
Izglītība
Automātiskas pārvaldes un mehatronikas teorijas jomā. Robottehniskie kompleksi, līdzās mūsdienu augstas tehnoloģijas pētnieciskiem instrumentiem, ir populāri izglītības jomā. To izmantošana vidējās un profesionālās augstākās izglītības iestādēs ļauj realizēt "projektu apmācības" koncepciju, kas ir ASV un Eiropas Savienības lielas kopīgas izglītības programmas ILERT pamatā.
Iespēja pielietot robottehniskus kompleksus inženierizglītībā, dod iespēju vienlaicīgu profesionālu iemaņu atstrādāšanu vairākās jomās: mehānika, vadības teorija, shēmu tehnika, programmēšana, informācijas teorija. Pieprasījums pēc kompleksām zināšanām sekmē sakaru attīstību starp pētnieciskiem kolektīviem. Bez tam, jau profesionālās sagatavošanas procesā studentiem nākas saskarties ar nepieciešamību risināt reālus praktiskus uzdevumus. Pastāv vairāki mācību laboratoriju robottehniskie kompleksi: Mechatronics Control Kit, Festo Didactic, LEGO Mindstorms.
Belmopana
Belmopana ir Belizas galvaspilsēta. Tā atrodas valsts centrālajā daļā, aptuveni 80 km uz austrumiem no piekrastes pilsētas Belizas, kas bija valsts galvaspilsēta līdz 1970. gadam. Belmopanu sāka celt 1960. gadu beigās. Līdz ar to tur dzīvo salīdzinoši maz cilvēku. Bijušajā galvaspilsētā Belizā ir daudz vairāk iedzīvotāju un tā ir lielākā valsts pilsēta. Galvaspilsēta tika pārcelta uz Belmopanu, jo 1961. gadā Belizas pilsēta ļoti cieta no viesuļvētras "Hatija" (Hattie). Valdība uzskatīja, ka galvaspilsētai ir jāatrodas drošākā vietā, tādēļ uzsāka celt Belmopanu. Oficiāli Belmopana kļuva par galvaspilsētu 1981. gadā, kad Belizas valsts ieguva neatkarību no Apvienotās Karalistes.
Sergejs Fjodorovs
Sergejs Fjodorovs (dzimis 1969. gada 13. decembrī Pleskavā) ir bijušais krievu hokejists, centra uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. 2015. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē. Pašlaik (2021) Fjodorovs ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Maskavas CSKA galvenais treneris.
Arī Sergejs brālis Fjodors ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Fjodorovs uzsāka 1985. gadā, kad spēlēja PSRS hokeja līgas klubā Minskas "Dinamo". Jau nākamajā sezonā Sergejs pievienojās Maskavas "CSKA" vienībai, kuras rindās kļuva par trīskārtējo PSRS čempionu. 1989. gada NHL draftā viņu ar kopējo 74. numuru izvēlējās Detroitas "Red Wings" vienība.
Detroitas kluba rindām viņš pievienojās gan vien 1990.—91. sezonā. Kluba rindās viņš vēlāk spēlēja līdz pat 2003. gadam. Šinī laika posmā Sergejs kļuva par trīskartējo Stenlija kausa ieguvēju, 1994. gadā ieguva Frenka Zelkes, Lestera Pīrsona, kā arī Harta balvu, kuru pasniedz līgas vērtīgākajam spēlētājam. Frenka Zelkes balvu Fjodorovs izcīnīja arī 1996. gadā. Šinī laika posmā Sergejs spēlēja arī sešās NHL Visu zvaigžņu spēlēs. Deviņdesmito gadu nogalē Detroitas kluba treneri izmēģināja Fjodorova spējas aizsardzībā, iespēlējot viņu vienā pārī ar Leriju Mērfiju. Kluba viceprezidents pat izteicās, ka, ja Fjodorovs spēlētu vienīgi aizsardzībā, viņš būtu spējīgs izcīnīt Džeimsa Norisa balvu, bet pats Fjodorovs labprātāk spēlēja uzbrukumā, tādēļ tika atgriezts savā ierastajā pozīcijā.
Mārtiņš Vērdiņš
Mārtiņš Vērdiņš (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu aktieris.
Sergejs Fjodorovs
Spēlētāja karjera
"Red Wings" sastāvā viņš vairākas sezonas spēlēja tā dēvētajā krievu maiņā kopā ar aizsargiem Vjačeslavu Fetisovu un Vladimiru Konstantinovu, kā arī uzbrucējiem Vjačeslavu Kozlovu un Igoru Larionovu.
Mārtiņš Vērdiņš
Laikā no 1920. līdz 1921. gadam mācījies Rīgas Tautas augstskolas dramatiskajos kursos. Bijis Dailes, Liepājas, Jelgavas, Latvijas Nacionālā, Operetes teātra aktieris.
Sergejs Fjodorovs
Spēlētāja karjera
Pēc 2002.—03. sezonas Fjodorovam bija beidzies līgums ar Detroitas vienību, kura ilgstoši nepiekrita Fjodorova noteiktajiem līguma nosacījumiem, tādēļ viņš parakstīja līgumu ar citu NHL klubu - Anahaimas "Mighty Ducks", kura rindās aizvadīja visu 2003.—04. sezonu. 2003.—04. sezonā Fjodorovs kļuva par pirmo Krievijā un piekto Eiropā dzimušo spēlētāju, kurš savā NHL karjerā ticis pie 1000 rezultativitātes punktiem. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Fjodorovs nespēlēja nevienā klubā, bet 2005.—06. sezonas ievadā aizvadīja vien piecas spēles Anahaimas kluba rindās, kad tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". Kolumbusas klubā viņš aizvadīja savu 1000. spēli NHL. 2008. gada 26. februārī Fjodorovs tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals", kura rindās noslēdza 2007.—08., kā arī aizvadīja 2008.—09. sezonu.
Mārtiņš Vērdiņš
1946. gadā kļuvis par Latvijas Teātra biedrības biedru. 1956. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu.
Sergejs Fjodorovs
Spēlētāja karjera
2009. gada 25. jūnijā Fjodorovs parakstīja divu gadu līgumu ar Magņitogorskas klubu. Presei viņš atzina, ka vienmēr vēlējies spēlēt vienā komandā ar savu brāli. 2010.—11. sezonā Sergejs kopā ar klubu sasniedza līgas izslēgšanas kārtas konferences finālu, kurā gan klubs piekāpās Ufas "Salavat Julajev" vienībai. 2011.—12. sezonā, kas bija pēdējā Fjodorova karjerā, viņš pildīja arī komandas kapteiņa pienākumus.
PSRS hokeja izlases rindās spēlējis 1988. un 1989. gada Pasaules čempionātos junioriem, pirmajā izcīnot sudraba, bet otrajā - zelta medaļu. Fjodorovs spēlēja arī 1991. gada Kanādas kausa izcīņā, kā arī 1989. un 1990. gada Pasaules čempionātos, kļūstot par divkārtējo pasaules čempionu.
Krievijas izlases rindās spēlējis 1998., 2002. un 2010. gada olimpiskajās spēlēs, 1998. gadā izcīnot sudraba, bet 2002. gadā - bronzas medaļu. 2008. gadā Fjodorovs kļuva jau par trīskārtējo pasaules čempionu, taču 2010. gada Pasaules čempionātā palīdzēja izlasei izcīnīt sudraba medaļas.
Vištītis
Vištītis (lt, ru; agrāk de) ir ezers uz Lietuvas un Krievijas robežas. Lietuvā atrodas Marijampoles apriņķa Vilkavišķu rajonā, Krievijā — Kaļiņingradas apgabalā.
Lielākā akvatorijas daļa (12,39 km²) atrodas Krievijas teritorijā, mazākā — Lietuvas (5,44 km²). Līdz robežu ratifikācijai 2003. gadā Lietuvai piederēja tikai 0,4 km² ezera. Ainavisks, ar augsti bioloģisko daudzveidību. 22 sugu zivis, 155 sugu bezmugurkaulnieki.
1975. gadā nodibināta dabas aizsargājamā teritorija, tās platība tagad ir 335 km².
Ezera raksturojums
Vistīša ezers pēc platības ir ceturtais lielākais ezers Lietuvā un lielākā ezera daļa atrodas Krievijas teritorijā. Pa Lietuvas krasta līniju iet robeža.
Kaļingradas apgabalā ezers tiek uzskatīts par tīrāko, dziļāko un lielāko ezeru.
Aizsargājamā teritorija
Vištīša Reģionālā parka platība ir 10,1 tūkstotis hektāru. Tas atrodas Lietuvas DR daļā, kas uz R robežojas ar Kaļingradas apabalu, bet uz D ar Poliju. Augstākie kalni atrodas parka D daļā. Zemākajā parka daļā atrodas Šakia ezers, kura ūdens līmenis ir 155,3 m. Parka teritorijā kopā ir 14 ezeri. Parkā ir lieli meži, kuros sastopami ozoli, bet lielākoties liepas un egles, un pa vidu vēl skābarži.
Augu un dzīvnieku valsts
Ezerā ir sastopamas 22 sugu zivis un 155 sugu bezmugurkaulnieki un arī daudz aļģu.
MSK
MSK var būt:
Vištītis
Augu un dzīvnieku valsts
Sastopamās zivju sugas: raudas, asari, līņi, zuši, sīgas, plaužas, heks, repši un līdakas. Apkārtnē esošajos mežos ir sastopamas dažādas dzīvnieku sugas, piemēram, brieži, aļņi, vilki, lapsas, mežacūkas, āpši, bebri kā arī vēl citas retas dzīvnieku un putnu sugas.
Ziemā, kad ezers aizsalst, tas kļūst populārs zemledus makšķerēšanai. Tās kļūst par zvejas sacensībām. Makšķerēšanai ezers tiek uzskatīts par īstu paradīzi pateicoties lielajai zivju daudzveidībai. 1966. gadā tika izveidota zvejas bāze, kurā bija pieejamas 30 zvejas laivas. Kaļingradas apgabala pusē izveidota spēcīga pētniecības un zvejas bāze, kurai padomju laikā bija vairāki zvejas kuģi.
Leģendas
Par ezeru ir dažadas leģendas. Piemēram, reiz senos laikos, kad ezera vēl nebija, tā vietā esot atradusies skaista pļava vai liela pilsēta, kura saukta par Mandabūriju. Vēl arī uzskata, ka ezers esot bijis kā mākonis, kurš esot nokritis savā vietā, kad kāds vienkāršs vīrietis esot iesaucies vārdu Vištītis tādā veidā uzminot ezera vārdu.
Platone (upe)
Platone (, ) ir Lielupes kreisā pieteka Jelgavas novadā un Jelgavas pilsētā. Upes garums ir 69 km (Latvijā 44 km, Lietuvā 25 km).
Upes raksturojums
Izteka ir Bilžu ciema apkaimē apmēram 11 km uz rietumiem no Jonišķiem. Tek pa Latvijas un Lietuvas teritoriju Zemgales līdzenumā. Latvijas teritorijā šķērso Vilces, Lielplatones un Platones pagastus un Jelgavas pilsētu. Uz upes Latvijā ir Platones ūdenskrātuve un Staņuvēnu dīķis.
Žoress Alfjorovs
Alfjorovs dzimis Vitebskā, Baltkrievijā. Tēvs baltkrievs Ivans Karpovičs Alfjorovs, māte ebrejiete Anna Vladimirovna Rozenblūma. Savu dēlu viņi nosauca par godu franču sociālistam Žanam Žoresam. Vecākais brālis Markss bija nosaukts par godu Kārlim Marksam.
1952. gadā Alfjorovs pabeidza studijas Ļeņingradas Elektrotehniskajā institūtā. 1953. gadā sāka strādāt Jofes Fizikāli-tehniskajā institūtā Ļeņingradā. 1961. gadā aizstāvēja tehnoloģiju zinātņu kandidāta disertāciju, bet 1970. gadā kļuva par fizikas un matemātikas zinātņu doktoru. 1979. gadā Alfjorovs kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas akadēmiķi, bet 1991. gadā par Krievijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķi. No 1987. gada līdz 2003. gadam bija Jofes Fizikāli-tehniskā institūta direktors.
Alfjorova pētījumi devuši ieguldījumu heterogēno pusvadītāju tehnoloģiju attīstībā, īpaši lāzeru, Saules bateriju, mirdzdiožu izstrādāšanā. Alfjorovs sarakstījis vairāk kā 500 zinātniskos darbus un 3 monogrāfijas. Viņš ir 50 izgudrojumu autors.
Kembridžas Universitātes absolventu uzskaitījums
Ievērojamu Kembridžas Universitātes absolventu uzskaitījums.
Citi
Ar * atzīmēti Nobela prēmijas laureāti.
Pinatubo
Pinatubo ir aktīvs stratovulkāns, kurš atrodas Lusonas salā, Filipīnās. 1991. gadā notika spēcīgs Pinatubo vulkāna izvirdums, kurā gāja bojā 847 cilvēki.
Vindhuka
Vindhuka (af, ) ir Namībijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Tā atrodas valsts centrālajā daļā, starp Kalahari un Namiba tuksnešiem. Attālums līdz Atlantijas okeānam ir aptuveni 280 kilometri. Vindhuku ieskauj Khomasa kalni, pilsēta atrodas 1654 m vjl.
1890. gadā Vindhuku dibināja Vācijas impērijas kolonizatori un tā kļuva par Vācu Dienvidrietumu Āfrikas centru. 1915. gadā Dienvidāfrikas bruņotie spēki iekaroja Namībiju un līdz ar to arī Vindhuku. Dienvidafrikāņu pakļautībā valsts atradās līdz pat 1990. gadam, kad Vindhuka kļuva par neatkarīgās Namībijas galvaspilsētu.
Vindhuka ir valsts ekonomikas, politikas un kultūras centrs. Gandrīz katrs Namībijas valsts uzņēmums, valsts iestāde, izglītības un kultūras iestāde atrodas Vindhukā.
Sadraudzības pilsētas
Vindhukas sadraudzības pilsētas ir :
Kretons
Kretons (lt) ir ezers Lietuvas austrumu daļā, Švenčoņu rajonā. Lielākais ezers rajonā un lielākais ezers Augštaitijas nacionālajā parkā.
Ornitoloģiskais liegums. 6 salas, 2 no tām — salīdzinoši lielas.
Atapasku valodas
Atapasku valodas (arī atabasku, dene, senāk latv. arī atabaskiešu) ir Ziemeļamerikas indiāņu valodu grupa jeb apakšsaime, kas pieder na-dene valodu saimei. Valodu skaita un pratēju ziņā atapasku grupa ir otra lielākā (aiz jutu-acteku valodu saimes) Ziemeļamerikā.
Vārds atapaski ir 1826. g. amerikāņu angliskots Athabaskas ezera nosaukums Kanādas vidienē (mežu krī (algonkinu grupa) valodā — aðapaskāw,— "[kur] tur augi ir viens aiz otra"). 1836. g. šis vārds tika akceptēts Ziemeļamerikas indiāņu valodu klasifikācijā. Lai arī lingvistikā un antropoloģijā parasti tiek izmantots šis termins, 2012. gadā ikgadējā Atabasku Valodu konference mainīja nosaukumu uz Dene Valodu konference.
Klasifikācija
Atapasku valodas pieņemts iedalīt trīs lielās grupās.
Izplatība
Ziemeļu atapasku valodas aizņem plašu reģionu Kanādas ziemeļrietumos un lielākajā Aļaskas daļā. Šī areāla valodas ir grūti klasificēt grupās; tās veido t. s. dialektu ķēdi jeb kontinuumu, kurā jebkurai kaimiņu valodai var būt kopīgas iezīmes.
Dienvidu atapaski apdzīvo ASV dienvidrietumus. Tās atdalījās no ziemeļu reģiona vairākus gadsimtus pirms eiropiešu ierašanās. Šīs valodas ir savstarpēji tuvi radniecīgas. Grupai piederošā navahu valoda ir vislabāk saglabājusies indiāņu valoda Ziemeļamerikā, un aptuveni pusei no gandrīz 300 000 navahiem tā ir dzimtā valoda.
Vertigo
Filma ir stāsts par bijušo policijas detektīvu Džonu "Skotiju" Fērgusonu, kuru paziņa nolīgst kā privātdetektīvu, lai izsekotu viņa sievu, kuras uzvedība kļuvusi dīvaina. Tajā galvenās lomas atveido Džeimss Stjuarts, Kima Novāka un Bārbara Bel Gedsa.
Filma sākotnēji neguva kritiķu atzinību, tomēr mūsdienās tā tiek uzskatīta par klasisku Hičkoka darbu. 2012. gadā tā nomainīja filmu "Pilsonis Keins" Britu kinoinstitūta Sight & Sound kritiķu aptaujā kā visu laiku labākā filma. Tāpat tā bieži parādās starp labākajām filmām Amerikas Kinoinstitūta sarakstos. 1989. gadā Vertigo kļuva par vienu no pirmajām 25 filmām, kas tika iekļautas Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Sižets
Geivins Elsters, paziņa no koledžas, lūdz Skotiju izsekot viņa sievu Madelēnu, apgalvojot, ka viņa pēdējā laikā dīvaini uzvedās un viņas emocionālais stāvoklis ir nestabils. Skotijs negribīgi piekrīt un izseko Madelēnu līdz floristam, kur viņa nopērk pušķi, līdz baznīcai Mission San Francisco de Asís un Karlotas Valdesas kapavietai un līdz muzejam, kur viņa vēro gleznu Portrait of Carlotta. Viņš novēro viņu ieejam viesnīcā, bet vēlāk atklāj, ka viņa tur vairs nav. Vietējais vēsturnieks skaidro, ka Karlota Valdesa izdarījusi pašnāvību: viņa bijusi bagāta precēta vīrieša mīļākā un dzemdējusi viņa bērnu. Vīrietis paturēja bērnu un pameta Karlotu novārtā. Geivins atklāj, ka Karlota ir Madelēnas vecvecmāmiņa, lai gan Madelēna par to neko nezin. Skotijs seko Madelēnai līdz Zelta vārtu tiltam, kur viņa ielec līcī, bet viņš viņu izglābj.
Nākamajā dienā Madelēna piestāj, lai nodotu Skotijam pateicības vēstuli. Viņi nolemj pavadīt dienu kopā. Nākamajā dienā Madlēna apciemo Skotiju un izstāsta par savu murgu. Skotijs murga vietu identificē kā Mission San Juan Bautista, Karlotas bērnības māju. Viņš viņu ved uz turieni, un viņi viens otram atzīstās mīlestībā. Madlēna pēkšņi ieskrien baznīcā un uzskrien zvanu tornī. Skotijs, kuru uz kāpnēm aptur viņa akrofobija, redz Madelēnu, krītot no torņa un mirstot.
Nāve tiek pasludināta par pašnāvību. Geivins nevaino Skotiju, bet Skotijs salūzt, ieslīgst klīniskajā depresijā un, gandrīz katatonisks, tiek nosūtīts uz sanatoriju. Pēc iznākšanas no sanatorijas Skotijs bieži dodas uz Madelēnas apmeklētajām vietām, bieži iedomājoties, ka viņu redz. Kādu dienu viņš uz ielas pamana sievieti, kura viņam atgādina Madlēnu, neskatoties uz viņas atšķirīgo izskatu. Skotijs seko viņai uz viņas viesnīcas numuru, kur viņa sevi identificē kā Džūdiju Bārtoni no Kanzasas.
Viņi sāk satikties, bet Skotijs joprojām ir apsēsts ar Madelēnu. Viņš lūdz Džūdiju pārģērbties un nokrāsot matus, lai atgādinātu Madlēnu. Pēc tam, kad Džūdija ir izpildījusi prasības, cerot, ka viņi beidzot būs kopā, viņš pamana viņu valkājam Karlotas gleznā attēloto kaklarotu. Skotijs atskārš patiesību un kopā ar Džūdiju dodas atpakaļ uz Mission San Juan Bautista.
Tur viņš atzīst, ka tagad saprot, ka "Madelēna" un Džūdija ir viena un tā pati persona un ka Džūdija bija Geivina mīļākā, pirms tika pamesta. Skotijs sasniedz baznīcas torņa virsotni, beidzot uzvarot savu akrofobiju. Viņa atzīstas, ka Geivins viņai samaksājis, lai uzdotos par "apsēsto" Madelēnu, lai palīdzētu nogalināt viņa īsto sievu, kas bija ļoti līdzīga Džūdijai. Džūdija lūdz Skotiju piedot, jo viņa viņu mīl. Viņi apskaujas, bet ēnaina figūra — mūķene, kas pēta troksni — pārsteidz Džūdiju, kura nejauši pakrīt un nositas. Skotijs, izārstēts no bailēm no augstuma, stāv uz dzegas, kamēr mūķene zvana baznīcas zvanu.
Lomās
Alfreds Hičkoks parādās sev ierastā epizodiskā lomā, ejot pa ielu pelēkā uzvalkā un nesot trompetes futrāli.
Tēmas un interpretācijas
Kā filmas galvenā tēma tiek minēta psiholoģiskā apsēstība, īpaši koncentrējoties uz Skotija apsēstību ar sievietēm. Čārlzs Bārs, savā grāmatā min, ka "Šis stāsts par vīrieti, kuram rodas apsēstība ar noslēpumainu sievietes tēlu, ir tas, kas piesaistīja Hičkoku izpētīt to īpaši dziļi."
Attīstība
Filmas scenārijs ir balstīts uz franču romānu D'entre les morts, ko sarakstīja Pjērs Bulo un Tomass Narsejaks. Hičkoks mēģināja iegādāties tiesības uz to pašu autoru iepriekšējo romānu Celle qui n'était plus, taču viņam tas neizdevās, un tā vietā to režisēja Anrī Žoržs Kluzo kā "Velnišķās". Lai gan Fransuā Trifo reiz minēja, ka D'entre les morts rakstnieki ir īpaši uzrakstījuši to Hičkokam, Narsejaks to noliedza. Tomēr Hičkoka interese par romānu nozīmēja, ka Paramount Pictures jau 1954. gadā pasūtīja D'entre les morts kopsavilkumu, vēl pirms to izdeva angļu valodā.
Aktieru izvēle
Verai Mailzai, kurai bija personisks līgums ar Hičkoku un kura iepriekš bija piedalījusies gan viņa televīzijas šovā, gan filmā "Nepareizais vīrs" (The Wrong Man), sākotnēji bija paredzēts spēlēt Madelēnu. Viņa veidoja arī modeli filmā redzamās gleznas agrīnai versijai. Pēc filmēšanas aizkavēšanās, tostarp Hičkoka saslimšanas, Mailza palika stāvoklī, un tādējādi vajadzēja meklēt jaunu aktrisi. Režisors galvenajai lomai izvēlējās Kimu Novāku. Līdz brīdim, kad Novāku bija aizkavējušais iepriekšējās filmas saistības un atvaļinājums, ko solīja Columbia Pictures, Mailza bija dzemdējusi un varēja piedalīties filmā. Tomēr Hičkoks izvēlējās turpināt ar Novāku. Columbia Pictures piekrita aizdot Novāku Paramount Pictures ar nosacījumu, ja Džeimss Stjuarts piekristu ar Novāku spēlēt kopā filmā Bell, Book and Candle (1958).
Filmēšana
Vertigo filmēšana sākās 1957. gada decembrī. Sākotnējais filmas nosaukums bija From Among the Dead (franču valodas D'entre les morts tiešs tulkojums). Filmā izmantoti plašas Sanfrancisko līča apkārtnes ainas. Mūsdienās filmēšanas vietas Sanfrancisko ir populāras tūrisma vietas.
Izlaišana
Filmas Vertigo pirmizrāde notika Sanfrancisko. Filma sākotnēji nopelnīja 3,2 miljonus ASV dolāru pie 2,5 miljonu budžeta, kas ir ievērojami mazāk nekā citas Hičkoka filmas.
1983. gada oktobrī "Logs uz sētu" un Vertigo bija pirmās divas filmas, kuras atkārtoti izdeva Universal Pictures, pēc tam, kad studija ieguva tiesības uz tām.
Sākotnējais vērtējums
Sākotnēji filma saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus. Variety rakstīja, ka tā parāda Hičkoka "meistarību", taču uzskatīja, ka filma bija "pārāk gara un lēna, kas patiesībā ir tikai psiholoģiskas slepkavības noslēpums". Arī Filips Šeiers no Los Angeles Times uzteica ainavas, bet uzsvēra, ka sižets bija "pārāk ilgs" un viņš juta, ka tas "ieplūst detaļu labirintā". No otras puses Los Angeles Examiner filma patika, uzteicot "spriedzi, darbību, romantiku, šarmu, kā arī trako un neparastu mīlas stāstu". Pozitīvas recenzijas publicēja arī The New York Times, The Washington Post un The New Yorker.
Papildu iemesli neviennozīmīgai reakcijai sākotnēji bija tādi, ka Hičkoka fani nebija apmierināti ar viņa aiziešanu no agrāko filmu romantiskā trillera lauciņa un ka noslēpums tika atrisināts, kad filmai atlikusi viena trešdaļa. Filma nepatika Orsonam Velsam, kurš uzsvēra, ka tā pat ir vēl sliktāka nekā "Logs uz sētu", kas viņam arī nepatika. Intervijā ar Fransuā Trifo, Hičkoks teica ka Vertigo ir viņa visiecienītākā filma, ar dažām atrunām. Hičkoks filmas neveiksmē vainoja 49 gadus veco Stjuartu, kurš izskatījās pārāk vecs, lai mīlestība pret 24 gadus veco Kimu Novāku būtu pārliecinoša.
Filma tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijās "Labākais mākslinieka darbs" un "Labākā skaņa".
Pārvērtēšana
Laika gaitā filma reputācija ir augusi. Kopš 1952. gada ik pēc 10 gadiem Britu kinoinstitūta žurnāls Sight & Sound ir licis vadošajiem kinokritiķiem sastādīt 10 visu laiku izcilāko filmu sarakstu. 1962. un 1972. gadā filma neiekļuva 10 labāko filmu sarakstā. Tikai 1982. gadā Vertigo tur iekļuva, sākotnēji 7. vietā. 1992. gadā filma nokļuva jau 4. vietā, 2002. gadā 2. vietā. 2012. gadā Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labāko filmu kritiķu sarakstā filma ierindojās jau 1. vietā, apsteidzot filmu "Pilsonis Keins", savukārt režisoru sarakstā tā ierindojās 7. vietā. 1998. gadā žurnāls Time Out to nosauca par 5. visu laiku labāko filmu. 2005. gadā britu žurnāla Total Film grāmata "100 visu laiku labākās filmas", Vertigo ierindojās otrajā vietā. 2008. gadā ietekmīgais franču kino žurnāls Cahiers du cinéma to nosauca par 8. visu laiku labāko filmu. 2010. gadā The Guardian to nodēvēja par 3. visu laiku labāko kriminālfilmu. BBC to ierindoja "100 labāko amerikāņu filmu" saraksta 3. vietā.
Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 93% vērtējums. AFI 100 gadi... 100 filmu sarakstā tā ierindojās 61. vietā, savukārt atjaunotajā sarakstā jau 9. vietā. AFI to nodēvēja arī par visu laiku labāko mistērijas filmu.
Režisors Mārtins Skorsēze Vertigo ir nosaucis par vienu no savām mīļākajām filmām.
Lāge
Lāge ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidiem no Rostokas. Āmtes centrs. Lāges rietumu pievārtē atrodas Rostokas lidosta (Flughafen Rostock-Laage). Lidostua tiek izmantota arī militāriem mērķiem - šeit bāzējas Luftwaffe 73. iznīcinātāju eskadra (Jagdgeschwader 73).
Logs uz sētu
"Logs uz sētu" (en) ir 1954. gada ASV trillera filma, kuras režisors ir Alfreds Hičkoks.
Filma ir par fotogrāfu, kas pēc kājas savainošanas ir spiests pavadīt kādu laiku mājās, kur pamana, ka kaimiņu mājā, iespējams, ir notikusi slepkavība. Galvenās lomas filmā attēlo Džeimss Stjuarts, Greisa Kellija, Vendels Korijs, Telma Ritera, Reimonds Bars.
Daudzi kinoapmeklētāji, kritiķi un citi šo filmu ir nosaukuši par vienu no Hičkoka labākajiem darbiem. Filma nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr neviena no tām neieguva. 1997. gadā filma "Logs uz sētu" iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Sižets
Profesionāls fotogrāfs L. B. "Džefs" Džefrīss pēc kājas lūzuma ir spiests pavadīt laiku ratiņkrēslā, savā Griničvilidžas dzīvoklī Manhatanā. Džefu regulāri apmeklē medmāsa Stella un viņa draudzene modele Līza. No Džefa guļamistabas loga, kurā Džefs atrodas visā filmas garumā, paveras skats uz pagalmu, kā arī uz kaimiņiem, kurus Džefs vēro. Tur dzīvo vientuļa sieviete, jaunlaulāts pāris, pianists, dejotāja, pusmūža pāris ar suni, kā arī bižutērijas pārdevējs Larss Torvalds kopā ar savu sievu. Kādu nakti Džefs savā dzīvoklī dzird sievietes kliedzienu un plīstoša stikla skaņu. Vēlāk tajā pašā naktī pērkona negaisa laikā viņš redz Torvaldu, kurš ar koferi dodas prom. Nākamajā rītā Džefs pamana, ka Torvalda sieva ir prom, un redz, kā viņš tīra lielu nazi un rokas zāģi. Džefs kļūst pārliecināts, ka Torvalds ir noslepkavojis viņa sievu, un dalās tajā ar Lizu un Stellu, kuras viņam notic, kad novēro, kā Torvalds rīkojas aizdomīgi. Džefs piezvana savam draugam Tomam Doilam, Ņujorkas policijas detektīvam, un lūdz viņu pārbaudīt Torvaldu. Doils nekonstatē neko aizdomīgu — acīmredzot Torvaldas kundze ir izbraukusi.
Drīz pēc tam kaimiņu suns tiek atrasts miris. Satrauktais īpašnieks kliedz, un visi skrien pie saviem logiem, izņemot Torvaldu, kurš mierīgi sēž savā tumšajā dzīvoklī. Pārliecināts, ka Torvalds nogalinājis suni, Džefs piezvana viņam, lai aizvilinātu viņu, lai Stella un Liza varētu izmeklēt vietu, kurā suns rakņājās, tomēr viņas neko neatrod.
Līza ielavās Torvalda dzīvoklī pa viņa atvērto logu. Torvalds atgriežas un satiek savā dzīvoklī Līzu. Džefs saprot, ka viņš viņu gatavojas nogalināt. Viņš zvana policijai un ziņo par notiekošu uzbrukumu. Ierodas policija un aiztur Līzu, kad Torvalds norāda, ka viņa ielauzās viņa dzīvoklī. Liza Džefam rāda uz savu pirkstu ar Torvaldas kundzes laulības gredzenu. To redz arī Torvalds un, saprotot, ka viņa kādam dod signālu, pamana Džefu pāri pagalmam.
Džefs piezvana Doilam un atstāj steidzamu ziņu, kamēr Stella dodas atbrīvot Lizu no cietuma. Kad zvana viņa tālrunis, Džefs pieņem, ka tas ir Doils, un paziņo, ka aizdomās turamais ir devies prom. Kad neviens neatbild, viņš saprot, ka zvanīja Torvalds. Torvalds ieiet Džefa tumšajā dzīvoklī, un Džefs iedarbina vairākas kameras zibspuldzes, lai uz laiku padarītu viņu aklu. Torvalds mēģina izgrūst Džefu pa logu. Džefs, karājoties pie loga, kliedz pēc palīdzības. Policija iekļūst dzīvoklī un Džefs nokrīt.. Torvalds policijai atzīstas, ka nogalinājis savu sievu.
Dažas dienas vēlāk Džefs atpūšas savā ratiņkrēslā, tagad ar ģipsi uz abām kājām, un atkal vēro kaimiņus.
Lomās
Alfreds Hičkoks parādās sev ierastā epizodiskā lomā, kur viņš ir redzams pianista dzīvoklī.
Filmēšana
Filma pilnībā uzņemta Paramount Pictures studijā, kur izbūvēja milzīgu iekštelpu kompleksu, lai tas būtu līdzīgs Griničvilidžas ēku iekšpagalmam. Tā izbūvēšana prasīja sešas nedēļas, kas galu galā kļuva par lielāko šāda veida kompleksu studijā. Viena no komplekta unikālajām iezīmēm bija tā masīvā drenāžas sistēma, kas konstruēta, lai filmētu lietus ainas. Izbūvēja arī ļoti niansētu apgaismojuma sistēmu, kas spēja radīt dabiska izskata apgaismojuma efektus gan dienas, gan nakts ainās. Par kompleksa pamatu ņēma īstu pagalmu Griničvilidžā.
Kritiķu vērtējums
Filmas "Logs uz sētu" pirmizrāde notika. The New York Times kritiķis Boslijs Krouters filmu novērtēja pozitīvi, dēvējot to par saspringtu un aizraujošu. Variety to nosauca par vienu no Hičkoka labākajiem trilleriem, kas "apvieno tehniskās un mākslinieciskās prasmes tādā veidā, kas to padara par neparasti labu slepkavības izmeklēšanas filmu". Franču žurnāls Cahiers du Cinéma to nosauca par 5. labāko 1955. gada filmu. Time to nosauca par aizraujošāko Hičkoka filmu kopš filmas "39 soļi" (The 39 Steps, 1935).
Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 98% vērtējums.
Apbalvojumi
Filma nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijās "Labākais režisors", "Labākais adaptētais scenārijs", "Labākais operatora darbs krāsu filmā" un "Labākā skaņa".
Ietekme
AFI 100 gadi... 100 filmu sarakstā tā ierindojās 42. vietā, savukārt atjaunotajā sarakstā 48. vietā. AFI to ierindoja arī sava labāko trilleru saraksta 14. vietā, kā arī nodēvēja to par 3. labāko mistērijas filmu.
Zolitūde (stacija)
Zolitūde ir dzelzceļa pieturas punkts Rīgā, Kurzemes rajonā, Zolitūdes apkaimē, līnijā Torņakalns—Tukums II. Zolitūdē pietur visi Tukuma virziena elektrovilcieni (izņemot rīta ekspresreisu no Tukuma un vakara ekspresreisu uz Tukumu).
uzsākta stacijas modernizācija. Zolitūdē darbojas biļešu kase.
Vēsture
Zolitūde ir viena no jaunākajām Rīgas dzelzceļa stacijām. Tā atklāta 1989. gadā pēc jaunā Zolitūdes mikrorajona pabeigšanas.
Līdz 1928. gadam par Zolitūdi saukta tagadējā Imantas stacija.
Genesis
Genesis bija angļu rokmūzikas grupa, kura izveidota 1967. gadā. Tā ir viena no top 30 visu laiku komerciāli veiksmīgākajām grupām. Kopumā ir pārdoti aptuveni 150 miljoni šīs grupas albumu eksemplāru. 1988. gadā Genesis ieguva Grammy balvu par labāko mūzikas video klipu. Tās pēdējā sastāvā bija Fils Kolinss, Maiks Rezerfords (Mike Rutherford) un Tonijs Benkss (Tony Banks).
Viens no Genesis līderiem bija ievērojamais mūziķis Pīters Geibriels (Peter Gabriel).
Ass skelets
Rumpja skeletu sauc arī par ass skeletu, jo ta daļas atrodas ap ķermeņa vertikālo asi. Ass skeleta augšējā galā atrodas galvaskauss, locekļi ir simetriski un katram izšķir brīvo daļu un joslu, kas to savieno ar rumpi. Ass skeletā izšķir:
Ass skeletu veido:
Rumpja skeleta rakstūrīgākā morfoloģiskā īpatnība ir metamērija. Visiem ass skeleta metamēriem ir kopīga uzbūve. Vispilnīgākais kaulu segments attīstās krūšu daļā. Pilnu kaulu segmentu veido viens skriemelis, viens ribu pāris un atbilstošā krūšu kaula daļa.
Šķidrais kristāls
Šķidrie kristāli ir organiskas vielas, kuras pie noteiktas temperatūras intervāla un šķīdinātāja ir vienlaicīgi apveltītas ar cietās vielas kristālam un šķidrumam raksturīgajām īpašībām. No vienas puses, tas ir šķidrums ar tam raksturīgo plūstamību un tā viskozitāte mainās no ūdens līdz biezas eļļas viskozitātei, atkarībā no kristāla tipa. Tajā pašā laikā tiem piemīt cieto kristālu raksturīgā optisko, elektrisko, magnētisko, termisko un mehānisko īpašību anizotropija.
Šķidrie kristāli ir šķidrumi ar sakārtotu molekulāro struktūru. Šķidrie kristāli tek tāpat kā parasti šķidrumi, bet tajā pat laikā tiem piemīt īpašību anizotropija kā kristāliem. Kausējot šādas vielas, to izkārtojas noteiktā veidā. Šāds stāvoklis saglabājas intervālā no kausēšanas temperatūras līdz šķidrā kristāla pārejai izotropā šķidrumā. Pārējas procesā šķidro kristālu struktūra pilnīgi izzūd un materiāls kļūst caurspīdīgs. Vairāku eksperimentu rezultātā tika atklāts, ka patiešām eksistē stāvoklis, kurā viela nav ne šķidra, ne cieta. Šādā stāvoklī vielai ir gan kristāliskas vielas īpašības (dubultlaušana), gan arī šķidruma īpašības (plūstamība).
Šķidros kristālus atklāja austriešu botāniķis Frīdrihs Reinitzers 1888. gadā.
Pēc struktūras šķidros kristālus iedala:
Zemesrieksts
Zemesrieksts jeb arahiss (Arachis hypogaea) ir tauriņziežu dzimtas augs. Zemesriekstu augļi, ko cilvēki lieto uzturā, atšķirībā no citiem pākšaugiem, nogatavojas zem zemes. Botāniski zemesriekstu augļi nav rieksti. Zemesriekstu izcelsmes vieta ir Dienvidamerika, bet mūsdienās tos kultivē arī citos kontinentos, galvenokārt tropu un subtropu zemēs. 2008. gadā vislielākā zemesriekstu raža tika ievākta Ķīnā, Indijā, Nigērijā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Mjanmā.
Zemesriekstu augļi ir ļoti barojoši. Tos uzturā izmanto ne tikai cilvēki, bet arī dzīvnieki. Tie satur daudz olbaltumvielas, niacīnu un dzelzi. Nelielā daudzumā tie satur arī tiamīnu, riboflavīnu un kalciju. No zemesriekstiem iegūst arī eļļu, kuru izmanto dažādu ēdienu pagatavošanā.
Karma
Karma (sa,  "rīcība, darbība"; pāli: kamma) ir "rīcību" vai "darbību" apzīmējošs jēdziens Indijas izcelsmes reliģiski filozofiskajās mācībās — hinduismā, džainismā, budismā un sikhismā. Ar to apzīmē darbību, kas aizsāk cēloņu un seku ciklu.
Jēdziena filosofiskais skaidrojums dažādās tradīcijās kopumā ir līdzīgs, taču detaļās atšķirīgs. Karmas likums nosaka, ka jebkura rīcība rada pagātnes, tagadnes un nākotnes pieredzes, tādējādi uzliekot atbildību rīcības veicējam par savu dzīvi un priekiem un bēdām, ko šī rīcība nes pašam un citiem. Reliģijās, kas atzīst reinkarnāciju, karma ietekmē ne vien pašreizējo dzīvi, bet arī iepriekšējās un nākamās.
Skatījumi
Dažās tradīcijās (piem., vēdāntas) tiek uzskatīts, ka arī Dievam ir kaut kāda loma cēloņu un seku ciklā, piemēram, kā karmas seku "piespēlētājam" vai kā tam, kas atsevišķos gadījumos ir atbildīgs par kāda karmas mainīšanu. Budisma sekotāji kopumā un daudzi hinduisti uzskata, ka dabiskie cēloņsakarību principi var sniegt pietiekamu skaidrojumu karmas sekām. Pastāv arī uzskats, ka satguru (garīgais skolotājs par kuru tiek uzskatīts, ka tas pats jau guvis apskaidrību, kurš rīkojas Dieva vārdā, var daļēji atvieglot sava mācekļa karmu.  Arī vairākos Bībeles fragmentos minēti karmisku saistību un seku motīvi.
Karmas likums
Visas dzīvās būtnes ir atbildīgas par savu karmu — par savām rīcībām un to sekām kā arī par sevis atbrīvošanu no samsāras jeb pārdzimšanas rituma. Karmas likuma koncepts atrodams jau agrīnajās upanišadās.
Izņēmumi
Tiek uzskatīts, ka tāda rīcība, ko veic mokšu jeb atbrīvošanos sasniedzis indivīds, nerada karmiskas sekas - jebkuru tādu rīcību dēvē par dharmu.
Bens Stillers
Bens Stillers (Ben Stiller; dzimis ) ir ASV aktieris, komiķis, scenārists un kinorežisors.
Bens Stillers savu karjeru uzsāka ar lomu televīzijā. Pēc tam 1986. gadā ieguva lomu Brodvejas lugā. Vēlāk viņš veidoja īsfilmas, iegūstot ievērību ar vienu no tām — īsfilmu Going Back to Brooklyn. MTV televīzijas kanāla producenti piedāvāja Stilleram veidot šovu — "Bena Stillera šovs" (The Ben Stiller Show, 1992–1993). Tajā viņš bija aktieris, režisors un scenārists visās 13 epizodēs. Par scenāriju šim seriālam Stillers (kopā ar citiem līdzautoriem) saņēma Emmy balvu.
1990. gadu sākumā Stillers pievērsās filmu industrijai, sākumā tēlojot nelielas lomas. Kā kinorežisors Stillers debitēja ar filmu "Realitāte kož" (Reality Bites, 1994). Karjeras laikā Stillers ir bijis aktieris, režisors, scenārija autors. Dažas no tām ir — "Voltera Mitija slepenā dzīve", "Paraugtēviņš", "Šis un tas par Mēriju", "Iepazīsties, mani vecāki", "Tropu negaiss", "Madagaskara", "Nakts muzejā", "Nakts muzejā 2".
Funafuti
Funafuti ir atols, uz kuras ir izvietojusies Tuvalu galvaspilsēta. Galvaspilsētu veido vairāki ciemi, no kuriem lielākie pēc iedzīvotāju skaita ir Alapi (2002. gadā 1024 iedzīvotāji), Fakaifou (1007), Senala (589), Teone (540) un Vaiaku (516). Valsts administratīvās ēkas atrodas Vaiaku ciemā. Funafuti atolu kopā veido aptuveni 30 saliņas, kuru kopējā platība ir 2,4 km². 1943. gadā Amerikas Savienotās Valstis šajā atolā izveidoja militāro bāzi. Neskatoties uz smilšaino augsni, atolā tiek audzēti kokosrieksti, kas tiek eksportēti. Funafuti atrodas arī neliels lidlauks, kas nodrošina aviosatiksmi ar kaimiņvalstīm un citiem Tuvalu atoliem.
Zangera—Bleka aparāts
Zangera—Bleka aparāts (Sanger–Black apparatus) ir laboratorijas ierīce kvantitatīvai vai puskvantitatīvai arsēna noteikšanai. Tā sastāv no apmēram 30 mL lielas pudelītes ar gumijas korķi, kurā ir viens vai divi caurumi; vienā ievietota piltuvveida caurulīte skābes ieliešanai (tās izmantošanas vietā skābi var ieliet pie attaisīta korķa), otrā caurulīte paredzēta izdalošos gāzu novadīšanai. Tai pievienotajā CaCl2 caurulītē tiek ievietots neitrāls, sauss adsorbents (gāzu plūsmas vienmērīgai pārdalei), bet taisnajā atvērtajā galā – reaģenta papīrītis, piesūcināts ar HgCl2 vai AgNO3. Noteikšanas laikā pudelītē ieliek ≈ 3 g Zn (granulās) un ielej apmēram 15 ml skābes (autori iesaka labāk lietot HCl nekā H2SO4). Aptuveni 10 minūtes jāļauj gāzu plūsmai, kā arī mitrumam izvadcaurulītē stabilizēties. Tad šķīdumā ievada paraugu un novēro reaģentpapīrīša krāsas maiņu. Ja tiek ievēroti visi autoru izteiktie priekšraksti, metodi var uzskatīt par kvantitatīvu.
Zangera—Bleka aparāta darbība balstās uz tā saucamo Gutcaita (Gutzeit) reakciju:
AsH3 rodas, arsēnam (jebkurā oksidēšanas pakāpē) reducējoties ar izdalošos ūdeņradi (in statu nascendi). Zangera un Bleka uzlabojums noteikšanas metodei, kas palīdzēja padarīt to kvantitatīvu, ir iegarena reaģentu papīrīša lietošana, kas nodrošina reakcijas produkta nogulsnēšanos pamatā virsmas slānī, aptverot iespējami lielāku tā daļu, jo tā plūsma ir virzīta gar papīrīša virsmu. Tad plankuma izmēri un krāsojuma intensitāte (rodas dzeltens, tad brūns krāsojums) ir aptuveni proporcionāli arsēna saturam paraugā.
Jāņem vērā, ka dabiskais cinks satur piemaisījumā nedaudz arsēna, tādēļ neliels plankums uz papīrīša rodas praktiski vienmēr.
Mugurkauls
Mugurkauls (Columna vertebralis) ir galvenais ķermeņa balsts. To veido 33—34 skriemeļi, krustu kauls, astes kauls un starpskriemeļu diski, kas savā starpā savienojas ar pārtrauktiem un nepārtrauktiem savienojumiem. Mugurkaula kanālā atrodas muguras smadzenes.
Mugurkaula daļas
Mugurkaulu veido 33—34 skriemeļi, no kuriem 24 ir savienoti ar locītavām; 9—10 ir modificēti, veidojot krustu un astes kaulu. Mugurkaulam izšķir:
Mugurkaula forma
Mugurkaula forma cilvēka dzīves laikā mainās. Jaundzimušajam mugurkauls ir gandrīz vertikāla skriemeļu un starpskriemeļu disku kolonna. Dzīves laikā mugurkaulā rodas izliekumi sagitālajā plaknē (izliekumus var redzēt, skatoties uz cilvēku no sāniem): Šie izliekumi ir saistīti ar cilvēka vertikālo stāvokli. Pieauguša cilvēka mugurkaulam ir jābūt S formai, taču dzīves laikā var veidoties arī patoloģiski izliekumi uz sāniem — skolioze (skoliosis) —, var pastiprināties kifoze vai lordoze. Patoloģiskie izliekumi rodas no pārmērīgas un nepareizas rumpja slodzes.
Vilems van Elsts
Vilems van Elsts (nl, dzimis 1627. g. 16. maijā, miris ap 1683. gadu) bija baroka laikmeta holandiešu mākslinieks, kluso dabu gleznotājs. Starp viņa slavenākajiem darbiem jāmin gleznas "Klusā daba ar ziediem" (1663), "Medību trofejas" (1668) un "Klusā daba ar medījumu" (1671).
Van Elsts piedzima Delftā juristu ģimenē. Jau bērnībā viņš no sava tēvoča Everta van Elsta iemācījās gleznot un 1643. gada 9.novembrī tika uzņemts Delftas Svētā Lūkas gleznotāju ģildē. 1645. gadā mākslinieks devās uz Franciju un pēc tam uz Itāliju, kur 1649. gadā darbojās Toskānas lielhercoga Ferdinanda II de Mediči galmā Florencē. Iespējams, van Elsta stilu ietekmēja citi holandiešu gleznotāji, kas šajā laikā atradās lielhercoga galmā. 1656. gadā van Elsts atgriezās Nīderlandē un 1657. gadā apmetās Amsterdamā. Van Elsts kļuva par vienu no sava laika nozīmīgākajiem kluso dabu gleznotājiem; viņš bija viens no pirmajiem, kas sāka gleznot asimetriski izkārtotas puķes.
ESWE Satiksmes kompānija
ESWE Satiksme - Vīsbādenes pilsētas sabiedriskā transporta kompānija. Tās tīklā ietilpst 56 autobusu līnijas, kurās ikgadu tiek parvadāti vairāk nekā 60 miljoni pasažieru. Vārds ESWE ir cēlies no vārda Stadtwerke (tulk. "Pilsētas pašvaldība") burtiem S un W.
Peka Rinne
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Rinne uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli SM līgas kluba Oulu "Karpat" rindās. Nākamajās divās sezonās Rinne bija "Karpat" otrais vārtsargs, pamatvārtsarga lomu pildot Niklasam Bekstrēmam. 2005. gada vasarā Rinne pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2005.—06. gada sezonu Rinne aizvadīja Amerikas hokeja līgas kluba Milvokī "Admirals" rindās, divās spēlēs laukumā izejot arī NHL kluba Našvilas "Predators" sastāvā. Nākamo reizi hokejists "Predators" sastāvā laukumā izgāja 2007.—08. gada sezonā, taču jau nākamajā rudenī kļuva par komandas pamatvārtsargu. 2010.—11. gada sezonā Peka demonstrēja apbrīnojamu sniegumu, un tās izskaņā Rinne bija viens no trim Vezinas balvas finālistiem, taču balvu ieguva Tims Tomass. 2017. gadā kopā ar "Predators" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā piekāpjoties Pitsburgas "Penguins". 2017.—18. gada sezonā Rinne kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu.
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2014. gada Pasaules čempionātā. Spēlējis arī 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos.
Marks Šagāls
Marks Šagāls (ru, fr; dzimis Moiše Segals, miris ) bija Baltkrievijas ebreju izcelsmes krievu/franču mākslinieks. Viens no pazīstamākajiem 20. gadsimta meistariem, kura daiļrade sakņojas Baltkrievijas pilsētas Vitebskas garā un noskaņās.
Dzimis siļķu tirgotāja ģimenē. No 1906. gada studēja Sanktpēterburgā pie Nikolaja Rēriha un Leona Baksta. Ieguvis atpazīstamību, devās uz Parīzi, kur iepazinās ar Gijomu Apolinēru, Robēru Delonē un Fernānu Ležē. 1914. gadā atgriezās dzimtajā Vitebskā un apprecējās ar Bellu Rozenfeldi.
Piedalījās 1917. gada revolūcijā, un padomju Kultūras ministrija iecēla Šagālu par mākslas komisāru Vitebskas apkārtnē, tomēr 1923. gadā Šagāls kopā ar sievu emigrēja uz Parīzi un 1937. gadā kļuva par Francijas pilsoni.
Kad Otrā pasaules kara laikā Vācija okupēja Franciju, Šagālam ar amerikāņu žurnālista — ebreju glābēja Variana Fraija palīdzību izdevās emigrēt uz ASV.
Pēc kara Šagāls atgriezās Eiropā un dzīvoja Francijas dienvidos.
Žigmunds Pālfijs
Žigmunds Pālfijs (dzimis 1972. gada 5. maijā) ir bijušais slovāku hokejists, labās malas uzbrucējs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 684 spēlēs NHL klubos Ņujorkas "Islanders", Losandželosas "Kings" un Pitsburgas "Penguins", piedalījies četrās NHL Visu Zvaigžņu spēlēs. Slovākijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2002. gada Pasaules čempionu, spēlējis trīs Olimpisko spēļu turnīros, 1994. gadā kļūstot par turnīra rezultatīvāko spēlētāju.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Pālfijs uzsāka 1990.—91. gada sezonā, kad debitēja Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Nitra rindās. Čehoslovākijā hokejists aizvadīja vēl divas sezonas, taču 1993. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.
1993.—94. gada sezonu Pālfijs aizvadīja IHL, pamanoties debitēt arī NHL kluba Ņujorkas "Islanders" sastāvā, tajā aizvadot piecas spēles. Jau 1995.—96. gada sezonā hokejists bija nostiprinājies "Islanders" komandas pamatsastāvā, to noslēdzoši kā pārliecinoši rezultatīvākais komandas spēlētājs.
1999. gada vasarā Pālfijs tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings" vienību. 2001.—02. gada sezona bija pirmā kopš 1994.—95. gada sezonas, kurā Pālfijs neizdevās gūt vidēji vienu punktu spēlē. Tiesa, hokejistu nomāca savainojumi, kuru dēļ Pālfijs, piemēram, izlaida lielu daļu 2003.—04. gada sezonas.
2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Pālfijs sezonu iesāka Slovākijas Ekstralīgas klubā HK 36 Skalica, taču jau drīz pievienojās Čehijas Ekstralīgas vienībai Prāgas "Slavia".
2005. gada vasarā Pālfijs noslēdza trīs gadu līgumu ar Pitsburgas "Penguins" vienību, taču jau pēc 42 kluba rindās aizvadītām spēlēm pēkšņi paziņoja par savas karjeras beigšanu.
Divus gadus vēlāk gan Žigmunds atgriezās hokejā, no 2007. līdz 2010. gadam spēlējot HK 36 Skalica sastāvā. Izlaidis 2010.—11. gada sezonu, Pālfijs laukumā atgriezās 2011.—12. gadā. Pēc 2012.—13. gada sezonas noslēguma uzbrucējs 40 gadu veicumā beidza savu karjeru. Gan 2011.—12., gan 2012.—13. gada sezonās viņš bija līgas rezultatīvākais spēlētājs.
Slovākijas hokeja izlases rindās 1994., 2002. un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, kā arī piedalījies piecos Pasaules čempionātos, 2002. gadā izcīnot zelta, bet 2003. gadā — bronzas medaļas.
Gerdene
Gerdene jeb Zerdene (la) bija letgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa, kas pieminēta 1211.gada Jersikas dalīšanas un 1213.gada zemju pārdales dokumentos. Mūsdienās uzskata, ka Gerdenes pilsnovads atradies Aiviekstes kreisajā krastā, sēļu-latgaļu jaukti apdzīvotā teritorijā. Mūsdienu kartēs Gerdenes pilsnovada zemes meklējamas Madonas novada Ļaudonas pagastā.
Lokalizācija
Augusts Bīlenšteins meklēja Zerdenes pili pie Cērtenes (tagad — Launkalne), kas atrodas Smiltenes novadā, tomēr 13. gadsimtā šis novads ticamāk atradās Tālavas teritorijā. Viedokli par Gerdenes lokalizāciju pie Smiltenes atbalstīja arī Francis Balodis un Eduards Šturms. Heinrihs Lākmans uzskatīja, ka Gerdene atradusies pie Gardaunes ezera uz ziemeļaustrumiem no Krustpils, pie kam kādā 1354. gada dokumentā šajā apvidū minēta Gardonenes zeme (terra Gardonen), tomēr tur nav atrasts neviens pilskalns. Ēvalds Mugurēvičs vēl 1965. gadā rakstīja, ka Gerdines vai Zerdenes pils atrašanās vieta ir neskaidra.
Savukārt 15 km attālumā uz ziemeļrietumiem no Gardaunes ezera atrodas Sāvienas pilskalns un Sildas pilskalns, kas varēja būt atsevišķa pilsnovada centrs. Tāda gadījumā Gerdenes novads rietumos robežojās ar Mārcienas pilsnovadu, ziemeļos ar Cesvaines un Varkas pilsnovadiem, dienvidos ar Asotes, bet austrumos ar Lepenes pilsnovadu.
Don't Cha
“Don't Cha” ir amerikāņu grupas Pussycat Dolls debijas singls. Dziesma tika izdota 2005. gadā kā PCD albuma vadošais singls. Singls sevī iekļauj arī repera Busta Rhymes versiju, tā producents ir Cee – Lo Green. Neskatoties uz kritiķu sliktajām atsauksmēm, singls kļuva par ievērojamu hitu. Tas sasniedza topu virsotnes vairākās valstīs, ieskaitot Austrāliju, Jaunzēlandi, Kanādu, Vāciju un Apvienoto Karalisti. ASV dziesma sasniedza otro vietu un uz šo brīdi ir grupas veiksmīgākais singls.
Vēsture
Sākotnēji dziesma tika piedāvāta Sugababes un Parisai Hiltonei, tomēr abos gadījumos tika saņemti atteikumi. Vēlāk dziesmu ierakstīja dziedātāja Tori Almeiza, tomēr singls netika izdots, jo Universal uzskatīja, ka šī singla izdošana nav ”pareizs gājiens”. Pēc tam producents Cee-Lo Green piedāvāja dziesmu Pussycat Dolls, pievienojot singlam repera Busta Rhymes versiju.
Berkshire Hathaway
Berkshire Hathaway Inc. ir Nebraskā, ASV bāzēta pārvaldītājsabiedrība. Tās darbības pamats ir apdrošināšana, tomēr tai pieder ievērojams daudzums visdažādāko nozaru meitas kompāniju. Tās ilggadējais priekšsēdētājs un izpilddirektors ir Vorens Bafets.