cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ahaltekes zirgs
Raksturs
Tā rezultātā ahalteke ir ieguvis ļoti jūtīgu uztveri. Tas ir gudrs, lepns, un zirga uzticību un mīlestību ir jāiemanto. Reiz atdevis savu uzticību kādam cilvēkam, ahalteke sava jātnieka dēļ ies caur "uguni un ūdeni".
Ahalteke ir ļoti mīksts un ērts jājamzirgs, ar vieglu soli. Tas mēdz rūpēties par savu jātnieku. Turkmēņi saka, ka ahalteke var uzticēt bērnu, kuru tas rūpīgi nesīs uz savas muguras. Rupjš spēks un vardarbība dziļi ietekmē šo zirgu šķirni, tie ir daudz jūtīgāki pret fizisku spēku kā citi zirgi. Ahalteke labi atceras savus pāri darītājus un nepaliek atbildi parādā. Ahalteke var būt ļoti nejauks un atriebīgs. Tādēļ daudzi cilvēki uzskata, ka ahalteke tāpat kā citi karstasiņi ir grūti audzināmi, un prasa pārāk daudz uzmanības.
Ahalteke sportā ir ļoti piemērots garajām jāšanas disciplīnām, jo izceļas ar savu izturību un vienmērīgo ātrumu. Lai parādītu šķirnes iespējas 1935. gadā tika veikts ahalteke slavenākais maršruts (apmēram 3000 km) Ašhabada - Maskava 84 dienās, Karakuma tuksnesis tika šķērsots 3 dienās bez apstāšanās, bez ēšanas, bez dzeršanas un bez gulēšanas. Visi zirgi, kas uzsāka pārgājienu, to pabeidza, un par uzvarētāju kļuva ērzelis Tarlans. Ahalteke ir iecienīts arī dresāžas sportā un konkūrā.
Prometijs
Prometijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Pm un atomskaitli 61. Tas ir mīksts, radioaktīvs metāls. Prometijam nav stabilu izotopu. Dabā tā koncentrācija ir ļoti zema. Prometijs veidojas urāna radioaktīvajā sabrukšanā. To lieto par bēta starojuma avotu. Prometiju-147 izmanto radioizotopiskajos termoelektroģeneratoros, jo tas sabrūkot neveido gamma starus un ir relatīvi maz bīstams. Savienojumos prometijs ir trīsvērtīgs. Ķīmiskā elementa nosaukums ir radies no grieķu mitoloģijā esošā titāna Prometeja vārda.
Ahaltekes zirgs
Vēsture
Senākais ahalteke zirga attēlojums māksla ir datēts 9. gadsmitā pirms mūsu ēras. Ahalteke zirgus bija iecienījuši Aleksandrs Lielais, Čingishans, Romas imperatori, un savās piezīmēs slavinājis Marko Polo.
Prometijs
Izotopi
Prometijs ir vienīgais lantanīds un viens no diviem ķīmiskajiem elementiem, kuru atomskaitlis ir no 1 līdz 83, kuram nav stabilu izotopu. Tāpēc tā koncentrācija dabā ir ļoti zema. Stabilākais izotops ir prometijs-145, kura pussabrukšanas periods ir 17,7 gadi. Mākslīgi ir iegūts prometijs, kuru masas skaitlis ir no 126 līdz 163.
Ahaltekes zirgs
Vēsture
Ahalteke ir izmantots daudzu šķirņu izveidē; Traķēnes zirgs, Donas zirgs, Budjonija zirgs, krievu jājamzirgs, Karabahas zirgs un karabairas zirgs.
Danjels Dihess
Danjels Dihess (es; dzimis Madridē, Spānijā) ir spāņu popmūziķis. Ir izdevis vienu studijas albumu.
Ahaltekes zirgs
Vēsture
Bada gados Padomju Savienībā tika izdots rīkojums - kaut un lietot pārtikā arī zirga gaļu, turkmēņi atteicās ēst savus ahalteke zirgus. Mūsdienās Turkmenistāna pasniedz ahalteke kā visdārgāko dāvanu cienījamiem viesiem, kā arī pārdod zirgus par lielu naudu uz citām valstīm. 1956. gadā Ņikita Hruščovs pasniedza ahalteke ērzeli Melakuš kā dāvanu Anglijas karalienei Elizabetei II. Ērzelis bija zeltainu smilšu krāsā ar raksturīgo ahalteke metālisko spīdumu. Spīdums bija tik izteikts, ka karaliene, saņēmusi dāvanu, lika zirgu nomazgāt, jo domāja, ka zirgs ir iesmērēts ar īpašām smērēm. Karaliskā staļļa strādnieki veltīja zināmu laiku, lai nomazgātu spīdumu, bet jo zirgu ilgāk mazgāja, jo spīdīgāks tas palika.
Cēsu iela (Rīga)
Vēsture
Cēsu iela sākotnēji bija Lielās Smilšu ielas posms. 1815. gadā Lielā Smilšu iela tika iztaisnota un 1818. gadā nosaukta par Aleksandra ielu, bet bijušais ielas lokveida posms tika nosaukts par Mazo Aleksandra ielu, vēlāk arī par — Veco Aleksandra ielu (de, ru). Kopš 1885. gada ielas nosaukums ir Cēsu iela (de, ru). Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela saukta Wendensche Straße.
Prometijs
Vēsture
1902. gadā prometijs pastāvēšanu paredzēja čehu ķīmiķis Bohuslavs Brauners. Prometijs eksistences pierādījumus 1944. gadā novēroja amerikāņu ķīmiķi Džeikobs Marinskis (Jacob Marinsky), Lorenss Glendenins (Lawrence Glendenin) un Čārlzs Korjels (Charles Coryell). Otrā pasaules kara dēļ viņi savus novērojumus publicēja 1946. gadā. Ķīmiskā elementa nosaukums ir radies no grieķu mitoloģijā esošā titāna Prometeja vārda. 1950. gadā, kad tika pieņemts ķīmiskā elementa nosaukums, tika izskatīti arī tādi varianti kā illīnijs, ciklonijs, florencijs un prometejs.
Danjels Dihess
Viņš pārstāvēja Spāniju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu Algo pequeñito. Finālā viņš uzstājās divas reizes, jo pirmās uzstāšanās laikā uz skatuves iznāca Jimmy Jump. Viņš savu priekšnesumu atkārtoja pēc visu pārējo dalībvalstu uzstāšanās beigām. Finālā viņš ieņēma 15. vietu.
Pentagramma
Pentagramma - regulārs piecstūris, kura visas malas ir pagarinātas tiktāl, līdz tās krustojas, veidojot vēl piecus vienādus vienādsānu trijstūrus.
Pentagramma un zelta griezums
Pitagors apgalvoja, ka pentagramma slēpj sevī zelta griezuma lielumu (φ = (1+√5)/2 = 1.618…). Ja izdalīt jebkura krāsainā segmenta garumu ar visgarāko no pāri palikušajiem segmentu garumiem, tad tiks iegūts zelta griezums (φ).
Cēsu iela (Rīga)
Ielas raksturojums
Cēsu iela ir 730 metrus gara asfaltēta iela Centra un Brasas apkaimēs. Tā sākas krustojumā ar Brīvības ielu netālu no Jaunās Ģertrūdes baznīcas un iet ziemeļaustrumu virzienā. Pie Jaunās Ģertrūdes baznīcas ielai ir arī savienojums ar Tallinas ielu. Cēsu iela veido tādu kā pusloku. Tālāk iela savienojas arī ar Mēness ielu. Cēsu iela beidzas arī krustojumā ar Brīvības ielu netālu no Senču un Pērnavas ielu krustojuma.
Ielu savienojumi
Cēsu iela ir savienota ar šādām ielām:
Inženieru iela (Rīga)
Inženieru iela ir Rīgas iela, Centra rajonā, Centra apkaimē. Inženieru iela sākas krustojumā ar Merķeļa ielu un beidzas krustojumā ar Raiņa bulvāri. Ielas kopējais garums ir 90 metri un tā sastāv no divām braukšanas joslām. Inženieru iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt Raiņa bulvāra virzienā.
Ielu savienojumi
Inženieru iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Inženieru ielā kursē 15. un 20. maršruta trolejbusi. Ielā atrodas trolejbusa galapunkts "Latvijas Universitāte".
.gq
.gq ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistībā ar Ekvatoriālo Gvineju. Tas tika izveidots 1997. gadā. Domēna sponsors ir GETESA, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Didriks Solli-Tangens
Didriks Solli-Tangens (no; dzimis Norvēģijā) ir norvēģu popmūziķis.
Viņš pārstāvēja Norvēģiju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "My Heart Is Yours". Finālā viņš ieņēma 20. vietu.
Rēzeknes novads (2009—2021)
Rēzeknes novads bija pašvaldība Latgales vidū un pēc teritorijas platības lielākais Latvijas novads, aizņemot 2 524,1 km2. Iedzīvotāju skaits 2010. gadā pārsniedza 31 tūkstoti. Pēc iedzīvotāju skaita tas bija lielākais novads Latvijā, kurā nav nevienas pilsētas. Novadu veidoja 25 bijušā Rēzeknes rajona pašvaldības (pagasti). Novada administratīvais centrs atradās Rēzeknes pilsētā, kas neietilpa novadā. Rēzeknes novads robežojās ar Kārsavas, Ciblas un Ludzas novadiem austrumos un ziemeļaustrumos, Dagdas un Aglonas novadiem dienvidos, Riebiņu, Viļānu un Madonas novadiem rietumos un ziemeļos esošo Balvu novadu.
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Audriņu pagasts, Bērzgales pagasts, Čornajas pagasts, Dricānu pagasts, Feimaņu pagasts, Gaigalavas pagasts, Griškānu pagasts, Ilzeskalna pagasts, Kantinieku pagasts, Kaunatas pagasts, Lendžu pagasts, Lūznavas pagasts, Mākoņkalna pagasts, Maltas pagasts, Nagļu pagasts, Nautrēnu pagasts, Ozolaines pagasts, Ozolmuižas pagasts, Pušas pagasts, Rikavas pagasts, Sakstagala pagasts, Silmalas pagasts, Stoļerovas pagasts, Stružānu pagasts, Vērēmu pagasts, Dekšāres pagasts, Sokolku pagasts, Viļānu pagasts un Viļānu pilsēta.
Hidrogrāfija
Novadā atrodas divi lielākie Latvijas ezeri – Lubāns un Rāznas ezers, kas ir arī zivsaimnieciski nozīmīgākie ezeri valstī. Rāznas ezera virsmas platība ir 57,6km2, bet Lubāna ezera platība 80,7km2. Gar novada ziemeļu robežu tek Ičas upe, kas iztek no Burzavas pauguraines, bet ietek Aiviekstē, kura pēc tam — Lubānā. Rēzeknes novada garākā upe ir Rēzekne. Tās iztek no Rāznas ezera un ietek Lubānas ezerā. Kopējais upes garums ir 116 km, bet kritums 71 m. Otra garākā upe ir Rēzeknes kreisā krasta pieteka Malta. Tās garums ir 105 km, bet kritums vēl lielāks nekā Rēzeknei — 97 m.
Flora un fauna
813 kvadrātkilometru platībā ap Lubānu plešas Lubāna mitrājs, kas bioloģiskās daudzveidības ziņā ir unikāla vieta ne tikai Latvijā, bet arī starptautiskā mērogā. Lubānas klānos no putnu novērošanas torņiem te var novērot 224 putnu sugas, no kurām 44 ierakstītas Latvijas Sarkanajā grāmatā.
Rāznas Nacionālais parks
Rēzeknes novadā atrodas jaunākais un otrs lielākais no četriem Latvijas Nacionālajiem parkiem — Rāznas Nacionālais parks. Kopējā parka platība ir 59615 ha un stiepjas ārpus novada robežām. Rēzeknes novadā tas aizņem Mākoņkalna, Čornajas, Kaunatas un Lūznavas pagastu teritorijas un ir klasificējams arī kā Natura 2000 teritorija. Te konstatēti 14 ES Biotopu direktīvas 1.pielikuma biotopi. Rāznas Nacionālā parka teritorijā esošie kultūrvēsturiskie pieminekļi :
Vēsture
Apgabals ar Rēzekni kā administratīvo centru ir pastāvējis jau kopš 1285. gada. Ietilpstot dažādu valstu sastāvā, tā nosaukums ir mainījies. Vispirms Rēzeknes fogteja, tad Rēzeknes trakts, Rēzeknes apriņķis, Rēzeknes rajons un Rēzeknes novads. Aizņemtās teritorijas un iedzīvotāju skaita ziņā vislīdzīgākie ir bijušais rajons un pašreizējais novads. Platības un iedzīvotāju skaita ziņā toreizējais Rēzeknes apriņķis bija viens no lielākajiem apriņķiem Latvijā. Piemēram, 1938. gadā Rēzeknes apriņķī bija 158 183 iedzīvotāji un tas bija trešais lielākais pēc Rīgas un Daugavpils apriņķiem. Jāņem vērā, ka tajā laikā arī apriņķa platība — 4253 km2 bija krietni lielāka par vēlākā rajona un pašreizējā novada platību. Skatīt administratīvi teritoriālās vienības, kurām administratīvais centrs bija Rēzekne.
Rēzeknes novads tika izveidots pēc 2008. gadā izdotā Administratīvi teritoriālās reformas likuma, likvidējot Rēzeknes rajonu. Atšķirībā no Rēzeknes rajona, novadā neietilpst Viļānu pilsēta ar Dekšāru, Sokolku un Viļānu pagastiem.
2021. gadā Rēzeknes novadam pievienoja Viļānu novadu.
Teritoriālais iedalījums
Rēzeknes novads sastāv no 25 pagastiem. Platības ziņā lielākais ir Silmalas pagasts (195 km²), bet mazākais — Strūžānu pagasts (38 km²). Novadam ir cieša saikne ar Rēzeknes pilsētu, jo tā atrodas novada centrā, bet reizē ir ārpus tā administratīvajām robežām un ģeogrāfiski to var raksturot kā anklāva tipa teritoriju. Salīdzinot ar citiem Latvijas novadiem, Rēzeknes novadā ir lielākais ciemu skaits Latvijā, no kuriem daudzi ir skrajciemi, jeb t.s. sādžas, kuru kopējais skaits novadā ir vairāk nekā 900. Arī vidējciemu skaits novadā ir vislielākais starp visiem Latvijas novadiem (aptuveni 50). Iedzīvotāju skaita ziņā lielākais pagasts ar 3234 iedzīvotājiem ir Maltas pagasts. Tas ir arī viens no mazākajiem pagastiem, 89,8 km2. Līdz ar to iedzīvotāju blīvums uz 1km2 ir diezgan augsts (36 iedz./km2), salīdzinot ar vidējo iedzīvotāju blīvumu novadā.
Pagasta administratīvais centrs ir Malta. 1930. gados tas bija lielākais ciems Rēzeknes apriņķī. Tajā atrodas 1780. gadā celtā Rozentovas (Maltas) Sv. Krusta Pagodināšanas Romas katoļu baznīca. Tā ir koka celtne ar vienu torni, kas vairākas reizes tikusi pārbūvēta, to pagarinot, lai pielāgotu pieaugošās draudzes vajadzībām. Pēc iedzīvotāju skaita otrs lielākais ir Ozolaines pagasts (2025 iedzīvotāji). Tā platība ir 80,4 km2 un pagasta centrs Bekši. Trešais lielākais pagasts novadā ir Griškānu pagasts ar 2006 iedzīvotājiem 76,8 km2 lielā teritorijā. Griškānu pagasta teritorija ietilpst Rēzeknes speciālās ekonomiskās zona teritorijā (81, 7 ha). Šajā teritorijā darbojošies uzņēmumi var iegūt Rēzeknes speciālās ekonomiskās zonas uzņēmuma statusu un saņemt nodokļu atlaides. Tā kā pagasts robežojas ar Rēzeknes pilsētu, tā teritorijā atrodas vairāki ar pilsētu saistīti uzņēmumi.
iedzīvotāju skaits dots par 2008-2011. gada datiem.
Dome
Novada dome sastāv no 17 deputātiem. Sākotnēji ievēlot, tie pārstāvēja 3 politiskās partijas un apvienības, taču pēc Jaunā Laika, Pilsoniskā Savienības un Tautas partijas likvidēšanās, palika tika divas — Saskaņas Centrs un Zaļo un Zemnieku Savienība.
2009. gada Rēzeknes novada domes vēlēšanas
2009. gada Rēzeknes novada domes vēlēšanās Rēzeknes novada domē tika ievēlēti 17 deputāti. Rēzeknes novads tika izveidots administratīvi teritoriālajā reformā, tāpēc šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Saskaņas centrs (35,21%), bet kopā novada domē iekļuva 3 no 9 sarakstiem.
2017. gada pašvaldību vēlēšanās Saskaņa ieguva 6 no 17 deputātu vietām. 2017. gada 26. jūnijā par Rēzeknes novada domes priekšsēdētāju vienbalsīgi atkārtoti tika ievēlēts Latgales partijas, Vienotība, Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" kopīgā saraksta līderis Monvīds Švarcs, Elvīrai Pizānei no Saskaņas saglabājot vietnieces amatu.
Rūpniecība un ražošana
Vairums ražošanas uzņēmumu atrodas RSEZ teritorijā (ārpus Rēzeknes pilsētas robežām). Novada teritorijā lielākais rūpniecības uzņēmums ir Latvijas finiera meitas komercsadarbība RSEZ SIA "Verems". Tas atrodas Verēmu pagasta Lejas Ančupānos, netālo no Rēzeknes apvedceļa gandrīz pie pilsētas administratīvās robežas. Tajā strādā 536 darbinieki. Uzņēmums ir specializējies kokapstrādē, mežizstrādē, kokmateriālu iepirkšanā un vairumtirdzniecībā un ražo lielfoprmāta bērza saplākšņus. Citi uzņēmumi Rēzeknes novadā: Atrodas Ozolaines pagasta Tēviņos Pārstāv vienu no LEAX Group metālapstrādes uzņēmumiem Latvijā un Zviedrijā. Nodarbojas ar sērijveida metālapstrādi. Atrodas Meļņovā, Verēmu pagastā. Ražo nerūsējošā tērauda un citu niķeļa sakausējumu caurules. Ražošanu uzsāka 2009. gada decembrī.
Lauksaimniecība
Zemnieku saimniecības specializējušās galvenokārt graudkopībā un piena lopkopībā. Ir vairāki kokapstrādes un mežistrādes uzņēmumi. Mazāk saimniecības nodarbojas ar augļkopību, cūkkopību, aitkopību, putnkopību un biškopību. Rāznas un Lubāna ezeru (sevišķi Nagļu pagastā) tuvumā nodarbojas ar zivjkopību, kurai blakus nozare ir arī tūrisms. Ir daži būvniecības uzņēmumi, mēbeļu ražotāji, transporta un kravu pārvadātāji kā arī stādaudzētavas. Neliels skaits uzņēmumu nodarbojas ar dārzeņu audzēšanu.
Transports
Rēzeknes novads ir svarīgs transporta koridors. Tajā krustojas Eiropas nozīmes autoceļi E22 un E262, kā arī valsts nozīmes autoceļi A12, A13 un A15, kā arī citi vietējas nozīmes autoceļi un divas dzelzceļa līnijas Rīga—Maskava un Sanktpēterburga—Varšava.
Interesanti, ka no dienvidiem uz ziemeļaustrumiem Rēzeknes novadu šķērsojošā dzelzceļa līnija Sanktpēterburga—Varšava ir pirmā un visvecākā dzelzceļa maģistrāle Latvijas teritorijā (atklāta 1860. gadā). Virzienā Rīga—Zilupe cauri Rēzeknes novadam kursē pasažieru vilciens, piestājot šādās novada stacijās (neskaitot Rēzekne II, kas ir Rēzeknes pilsētā):
Tūrisms
Galvenie tūrisma objekti Rēzeknes novadā ir Rāznas Nacionālā parka teritorija, ieskaitot Rāznas ezeru, kultūrvēsturiskie objekti Feimaņu, Lūznavas, Nautrēnu, Sakstagala u.c. kultūrvēsturiski bagātajos pagastos un Lubāna ezera apkārtne ar tā mitrājiem un aplūstošajām pļavām, kas ir lieliska vieta putnu vērošanai. Gaigalavas putnu novērošanas torņos iespējams vērot mitrainē mītošo 224 putnu sugas. Šeit Pavasaros un rudeņos apmetas tūkstošiem migrējošu ūdensputnu. Lubāna apkārtne ir viena no senākajām apmetņu vietām Baltijā. Teirumnīku purva taka ved cauri trīs purviem, bet netālu no Rēzeknes Z/s „Untumi” nodarbojas ar zirgaudzēšanu un piedāvā zirgu izjādes. Šeit arī vienīgā Baltijā iespēja vērot stārķu dzīvi ar optisko ierīču palīdzību. Sakstagalā atrodas Franča Trasuna muzejs "Kolnasāta".
Izglītība
Novadā darbojas 8 vidusskolas, 7 pamatskolas, 3 sanatorijas internātpamatskolas un 2 profesionālās izglītības iestādes. Pēc skolu tīkla reorganizācijas 5 pamatskolas un Maltas bērnu – jauniešu centrs kļuva par citu izglītības iestāžu struktūrvienībām. Pirmsskolas izglītības programmas šobrīd tiek īstenotas 19 pirmsskolas izglītības iestādēs un 7 skolās.
Kultūra
Visplašāk pārstāvēta ir podniecība. Keramiķi ir apvienojušies divās lietišķās mākslas studijās – Latvijas Kultūras fonda kopā „Pūdnīku skūla” un tautas lietišķās mākslas studijā „Rēzeknes apriņķa pūdnīki”. Latgales keramika ir iekļauta Latvijas kultūras kanonā, kas nozīmē, ka tā ir viens no izcilākajiem un ievērojamākajiem valsts kultūras vērtību kopumiem. Kā savdabīgs Latgales kultūras zīmols ir ikgadējās Latgales podnieku dienas, kad durvis visiem interesentiem ver daudzas keramikas darbnīcas. Svētku kulminācija ir izstādes atklāšana – tad podniecība apmeklētājiem paveras visā tās meistarībā, daudzveidībā un krāšņumā. Novada 237 kultūras pieminekļi iekļauti Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā.
Kauguru kanāls
Kauguru kanāls 1933. gadā izrakts kanāls, lai novadītu Džūkstes un Slampes upes uz Lielupi, tādējādi novēršot pārpurvošanos.
Izveidojas, satekot Džūkstei no labās puses un Slampei no kreisās. Tek austrumu virzienā. Ietek Vecbērzes poldera apvadkanālā netālu no tā ieteces Lielupē. Lielākā pieteka - Kauguru strauts. Kanālu šķērso valsts autoceļš A9 (Rīga (Skulte)—Liepāja), tās krastos atrodas Kaļķis.
Salātiņš
"Salātiņš" ir 1971. gada Latvijas PSR īsfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisors ir Varis Brasla - šī ir viņa režisora debija. Filma uzņemta pēc Viktora Lagzdiņa stāsta "Pārbaude" motīviem.
Sižets
Stāsts par vidusskolniekiem, kurus pārsteidz vētra, viņiem pastaigājoties pa Liepājas molu.
ASV Kongress
Amerikas Savienoto Valstu Kongress (en) ir ASV Federālās valdības likumdevējvara — divpalātu parlaments, kas sastāv no Senāta (augšpalāta) un Pārstāvju palātas (apakšpalāta).
Latvijas Radikāldemokrātiskā partija
Latvijas Radikāldemokrātiskā partija, arī Latvijas Radikāldemokrātu partija, bija viena no Latvijas politiskajām partijām, kas pastāvēja no 1917. gada pavasara līdz 1920. gadam, kad tā, apvienojoties ar bijušo Latvijas Darba savienību, izveidoja Latvijas Darba partiju.
ASV Kongress
Pārstāvju palātai ir 435 locekļi, katru no šiem locekļiem ievēlē uz diviem gadiem no sava apgabala, tādējādi viens kongresmenis pārstāv vidēji 700 000 vēlētāju; pārstāvju skaits starp štatiem sadalās atbilstoši katra štata iedzīvotāju skaitam. Turklāt Kolumbijas apgabalam, Guamai, ASV Samoa un ASV Virdžīnām Pārstāvju palātā ir savi delegāti bez balss tiesībām, kurus ievēlē uz diviem gadiem, bet Puertoriko deleģē uz četriem gadiem ievēlētu komisāru. Izņemot to, ka šiem delegātiem nav tiesību balsot Pārstāvju palātas sēdē, delegātiem ir tādas pašas tiesības un pienākumi kā citiem Pārstāvju palātas locekļiem. Savukārt Senātā ir 100 locekļi — katram štatam ir divi senatori. Senatoru pilnvaru termiņš ir seši gadi, taču šie termiņi ir sadalīti tā, ka reizi divos gados ievēlē vienu trešdaļu Senāta locekļu.
Saskaņā ar ASV Konstitūciju likumus pieņem abas palātas, bet katrai no tām ir arī tādas tiesības kādu nav otrai palātai. Piemēram, dažiem prezidenta lēmumiem ir nepieciešama Senāta piekrišana, bet ar finansēm saistīti likumprojekti jāizstrādā Pārstāvju palātai, tāpat tikai Pārstāvju palātai ir tiesības uzsākt impīčmentu, bet Senātam — izlemt, vai atbrīvot no amata amatpersonu, pret kuru uzsākts impīčments.
Kongresa sēdes notiek ASV Kapitolijā Vašingtonā. Ar vārdu "Kongress" apzīmē arī Pārstāvju palātas locekļu termiņu: viens Kongress tiek sasaukts uz diviem gadiem jeb divām sesijām. Pašreizējais Kongress, kas darbu uzsāka 2023. gada 3. janvārī, ir 118. Kongress.
Iedzīvotāju apmaiņa starp Grieķiju un Turciju
1923. gada iedzīvotāju apmaiņa starp Grieķiju un Turciju bija 20. gadsimta pirmā lielākā iedzīvotāju pārvietošana, jeb savstarpēji apstiprināta divu valstu iedzīvotāju izraidīšana. Apmaiņa skāra aptuveni 2 miljonus cilvēku, no kuriem lielākā daļa piespiedu kārtā kļuva par de jure denaturalizētiem. Lozannā, Šveicē Grieķijas un Turcijas valdības parakstīja Konvenciju par grieķu un turku iedzīvotāju apmaiņu. Apmaiņa skāra Turcijas grieķu pareizticīgā milleta pilsoņus un Grieķijas turku musulmaņus. Vairums grieķu pareizticīgo pirms konvencijas parakstīšanas jau bija izraidīti no Turcijas, bet saskaņā ar konvenciju izraidīja vēl aptuveni 400 tūkstošus iedzīvotāju.
Pārvietošana
Neskatoties uz to, ka lielāko daļu grieķu pareizticīgo iedzīvotāju Mustafa Kemals Ataturks ar karaspēku jau bija izraidījis no Turcijas, pēc viņa ierosinājuma Lozannā, Šveicē Grieķijas un Turcijas valdības parakstīja Konvenciju par grieķu un turku iedzīvotāju apmaiņu. Pēc tās parakstīšanas no Turcijas tika izraidīti aptuveni 400 tūkstoši grieķu. Grieķijā iedzīvotāju apmaiņu nosauca par „Mazāzijas katastrofu”. Pēc Balkānu kariem, Pirmā pasaules kara un Turcijas neatkarības kara Grieķijā bija piedzīvota ievērojama iedzīvotāju masu pārvietošanās. No Grieķijas tika izraidīti aptuveni 500 tūkstoši turku musulmaņu, bet valstī no Anatolijas un austrumu Trāķijas ieradās aptuveni 1,5 miljoni grieķu.
No tādiem reģioniem kā Anatolijas vidiene, Jonijas novads (Izmira un Ajvalika), Pontosas (Trabzona un Samsuna), Bursas, Bitnijas (Izmita un Kadikeja) un austrumu Trāķijas tika izraidīti aptuveni pusotrs miljons grieķu, papildus tam aptuveni vienam miljonam emigrantu, kuru no šiem reģioniem turku armija bija jau padzinusi neatkarības kara laikā. No Grieķijas tika izraidīti aptuveni 500 tūkstoši musulmaņu, tai skaitā turki, grieķi, pomaki, čigāni, albāņi un rumāņi.
Rezultāts
Rietumu Trāķijas turki, kā arī Stambulā un Salu arhipelāgā dzīvojošie grieķi bija atbrīvoti no piespiedu ekspatriācijas. Tomēr vēlāk grieķu iedzīvotāji izceļoja arī no šiem reģioniem, jo 1923. gadā Turcijas parlaments pieņēma likumu, kas aizliedza Grieķijas pilsoņiem Turcijā nodarboties ar vairāk kā 30 arodiem (sākot no tirgotāja un galdnieka līdz dažādiem amatiem medicīnā, jurisprudencē un nekustamo īpašumu nozarē). Vēlāk (1942) tika pieņemts arī likums, kas ar īpašu nodokli aplika visu turīgo ne-musulmaņu kapitālu, pavājinot grieķu uzņēmēju pozīcijas Turcijas tirgū. 1955. gadā Stambulā notika grautiņi, kas bija tieši vērsti pret Turcijā esošajiem grieķu iedzīvotājiem. Grieķu iedzīvotāju skaits Stambulā no 200 tūkstošiem (1924) saruka līdz nedaudz vairāk kā 2 tūkstošiem (2006), savukārt Grieķijā musulmaņu iedzīvotāju skaits pēc Lozannas līguma parakstīšanas bija pieaudzis līdz vairāk kā 100 tūkstošiem.
Ievērojami izmainījās Krētas iedzīvotāju sastāvs: grieķu un turku musulmaņi pārcēlās uz dzīvi Anatolijas krastos, kā arī uz Sīriju, Libānu un Ēģipti. Pat mūsdienās vairāki šo emigrantu pēcnācēji uzskata sevi par grieķiem. Savukārt, grieķi no Anatolijas, galvenokārt Izmiras, ieradās Krētā un līdzi atveda savu atšķirīgo dialektu, tradīcijas un virtuvi.
Žurnālists Brūss Klarks (Bruce Clark), kā arī abu valstu amatpersonas un daži starptautiski politiķi norāda, ka apmaiņas rezultātā izveidojušās divas nacionālas valstis un apmaiņa kalpojusi kā stabilizējošs faktors. Visi ekspatriētie iedzīvotāji piedzīvoja ievērojamus zaudējumus. Deportācija piespiedu kārtā ienesa pamatīgas izmaiņas ne tikai iedzīvotāju sociālajā un praktiskajā sadzīvē, bet lika vairumam pamest savu ierasto nodarbošanos. Vietās, kur ieceļotāji izmitināti, redzama sasteigta apbūve (piem. Atēnās).
Dzīvnieku patversme
Dzīvnieku patversmes darbojas galvenokārt no fizisko un juridisko personu ziedojumiem, bet ir valstis, kurās patversmes daļēji vai pilnībā finansē valsts vai pašvaldību institūcijas.
Dzīvnieku patversmes Latvijā
2010. gadā Latvijā bija 26 dzīvnieku patversmes, no kurām 4—5 atradās Rīgā.
Patversme "Dzīvnieku Draugs"
Patversme "Dzīvnieku draugs" darbu sāka 2001. gada februārī. Līdz 2010. gadam kopā no patversmes adoptēti vairāk nekā 5690 dzīvnieki. Patversme "Dzīvnieku draugs" nav ne pašvaldību, ne valsts finansēta, tādēļ dzīvnieku medicīniskā aprūpe un uzturēšana notiek par fizisko un juridisko personu ziedojumiem.
Patversmē ir paredzētas 60 vietas – 30 kaķiem un 30 suņiem. Pēc statistikas datiem patversmē mēnesī nonāk aptuveni ap 50 kaķu. Gan kaķiem, gan suņiem ir iekārtotas guļvietas, kā arī pastaigu laukumiņi. Patversmes teritorijā ir 3 lieli suņu pastaigu laukumi un 2 pastaigu laukumi kucēniem. Dzīvnieki dzīvo patversmē tik ilgi kamēr atrod jaunas, mīļas mājas. Ja patversmē nonāk mazi kaķēni, kuri vēl neprot ēst, tad bieži uz laiku tie tiek izmitināti pie brīvprātīgajiem darbiniekiem, kamēr kaķēni kļūst patstāvīgi. Dzīvnieki patversmē tiek labi baroti – suņiem ir 2 ēdienreizes dienā, kas sastāv no konservētās un sausās barības. Dzīvnieku patversme arī nodrošina suņiem pastaigas pie pavadas katru dienu.
Veterinārās klīnikas "Dzīvnieku veselības centrs" stacionārā (atrodas tajā pašā ēkā, kurā patversme) tiek izmitināti tie dzīvnieki, kuriem ir nepieciešama speciāla aprūpe pēc operācijām vai saslimšanas gadījumā. Patversmes dzīvniekiem ir iespējas veikt rentgenoloģisko, ultrasonogrāfisko un laboratorisko izmeklēšanu.
Juglas Dzīvnieku aizsardzības grupas suņu patversme
Juglas suņu patversme tikusi izveidota 1999. gadā un tā nodarbojas ar pamestu un noklīdušu dzīvnieku aprūpi, nodrošinot tiem pagaidu mājvietu, ārstēšanu, barošanu un rehabilitāciju.
Kamēr dzīvnieki uzturas patversmē, tiem tiek meklēti saimnieki. Gada laikā jaunas mājas vidēji tiek atrastas vairāk nekā 500 suņiem un vairākiem desmitiem kaķu. Lai palīdzētu maznodrošinātiem suņu un kaķu saimniekiem, organizācija savu iespēju robežās cenšas šiem dzīvniekiem nodrošināt medicīnisko aprūpi.
Juglas dzīvnieku patversme pastāv tikai pateicoties sabiedrības un uzņēmumu atbalstam, tā sadarbojas ar vairākām organizācijām: Rīgas domes vides departamentu, Latvijas dzīvnieku aizsardzības biedrību, Latvijas Kinoloģiskā federāciju, Kolliju portālu, www.petnet.lv, SIA “ZOOSERVISS”, SIA “Zoo Centrs”, Zviedrijas dzīvnieku aizsardzības organizāciju "Baltic Animal Care". Organizācija līdzdarbojas arī dažādu ar dzīvnieku tiesību nodrošināšanu saistītu Latvijas normatīvo dokumentu izstrādē un cietsirdības gadījumu pret dzīvniekiem izskatīšanā. Kopš 2000. gada Juglas dzīvnieku patversme kā organizācija tikusi uzņemta Vispasaules dzīvnieku aizsardzības biedrībā (WSPA), bet kopš 2003. gada - Karaliskajā Biedrībā cietsirdības novēršanai pret dzīvniekiem (RSCPA). Šīs biedrības pārstāvis ir Dzīvnieku aizsardzības ētikas padomes sastāvā.
Juglas patversme ir kļuvusi pazīstama visā Latvijā un pierādījusi, ka izvirzītos mērķus spēj īstenot. Kopš dibināšanas, patversmei ir izdevies izglābt un jaunus saimniekus atrast vairāk nekā 2800 suņiem.
Kopš 2003. gada Juglas Dzīvnieku aizsardzības grupa apsaimnieko arī Rīgas pilsētas dzīvnieku patversmi. Patversmē atrodas 14 suņu sprosti, kuros tiek izvietotas suņu būdas, kā arī ēka, kurā mitinās kucēni un suņi, kas dažādu apstākļu dēļ ziemā nevar dzīvot āra sprostos, kā arī telpa patversmes administrēšanas vajadzībām. Patversmes teritorijā izveidoti trīs pastaigu laukumi. Suņu uzturēšanās laiks patversmē netiek ierobežots. Ierobežotu resursu dēļ patversme neizbrauc pēc dzīvniekiem.
Patversmes darbiniekiem ikdienas darbos palīdzību sniedz brīvprātīgie, kuru pienākumos ietilpst dažādi ar patversmi saistīti darbi: suņu aprūpe, pastaigas, barošana, kā arī patversmes uzkopšana. Tāpat brīvprātīgie piedalās patversmes suņu apmācīšanā, kas patversmē norisinās brīvdienās.
Jaunajiem saimniekiem patversmes dzīvnieki tiek nodoti, ievērojot patversmes politikas pamatprincipus un pamatkritērijus. Potenciālajam saimniekam suni palīdz izvēlēties patversmes darbinieks, apkopojot informāciju par patversmes suņu aktivitāti, raksturu, iepriekšējiem dzīves apstākļiem, vērā tiek ņemtas arī potenciālā saimnieka iespējas un vēlmes. Visi suņi, kas ir vecāki par sešiem mēnešiem, tiek sterilizēti, ja vien pēc veterinārārsta slēdziena nav konstatēti apstākļi, kuru dēļ to nevarētu darīt. Jaunajiem suņu īpašniekiem jāparaksta patversmes sagatavota Suņa apliecība, kurā ietvertas dažādas dzīvnieka labturības prasības.
Rīgas domes dzīvnieku patversme "Līči"
"Dzīvnieku pansija Ulubele" par biedrību kļuva 2005. gada 21.novembrī. Tās uzdevumi ir: rūpēties par katra dzīvnieka aizsardzību un labiem dzīves apstākļiem, nodrošināt to dzīvnieku, kuriem ilgstoši nav iespējams atrast saimnieku, tiesības uz dzīvošanu, uzturēt tos mūža garumā, veidot labvēlīgu attieksmi pret dzīvniekiem sabiedrībā, neatkarīgi no to sugas, vecuma un veselības stāvokļa, iesaistīties normatīvo aktu saistībā ar dzīvnieku tiesībām izstrādē un pilnveidošanā, iesaistīties šo normu īstenošanā, veicināt labvēlīgus dzīves apstākļus gan cilvēkiem, gan dzīvniekiem.
Mērķu sasniegšanai biedrība sadarbojas ar NVO; piesaista ziedojumus un dāvinājumus, veic saimniecisko darbību savu mērķu īstenošanai u.c. Ar Finanšu ministrijas 2005.gada 16.decembra lēmumu Nr. 602 biedrībai piešķirts sabiedriskā labuma statuss.
Sākot ar 2007. gada rudeni „Dzīvnieku pansija Ulubele” ir biedrības „Latvijas Pilsoniskā alianse” (eLPA) biedrs, tā darbojas kā NVO platforma, lai stiprinātu Latvijas pilsonisko sabiedrību un veidotu labvēlīgu vidi biedrību un nodibinājumu darbībai. 2007.gada 16.augustā biedrība parakstīja Nevalstisko organizāciju un Ministru kabineta sadarbības memorandu, tādējādi atbalstot valdības centienus izveidot efektīvas un sabiedrības interesēm atbilstošas valsts pārvaldes darbību, nodrošinot pilsoniskās sabiedrības iesaisti lēmumu pieņemšanas procesos. 2008.gada vasarā biedrība „Dzīvnieku pansija Ulubele” tika iekļauta Dzīvnieku aizsardzības ētikas padomes sastāvā. Biedrība palīdz uzturēt dzīvnieku pansiju „Līči”, iesaistās dzīvnieku adopcijā, sniedz juridiskas konsultācijas dzīvnieku tiesību aizsargāšanā, kā arī palīdzību dzīvnieku sterilizācijā.
Šveices hokeja izlase
Šveices hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Šveici starptautiskajās hokeja spēlēs. Šveices hokeja izlase izcīnījusi vienu Eiropas čempionāta zelta medaļu (1926), bet labākais rezultāts Pasaules čempionātos komandai ir 1935. un 2013. gadā izcīnītās sudraba medaļas. . un. Olimpiskajās spēles Šveices izlase izcīnīja bronzas medaļas.
Pirms Šveices izlase izcīnīja sudrabu 2013. gada Pasaules čempionātā, komanda šāda līmeņa panākumu nebija sasniegusi kopš 1953. gada Pasaules čempionātā izcīnītajām bronzas medaļām.
2022. gadā tā atrodas 7. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā un spēlē 2023. gada Pasaules čempionāta elites divīzijā.
Olimpiskās spēles
Piezīme: Līdz 1968. gadam olimpisko spēļu turnīra rezultāts tika ieskaitīts arī pasaules čempionāta ieskaitē.
Atis Ķeniņš
Atis Ķeniņš (dzimis, miris ) bija advokāts, izglītības darbinieks un dzejnieks, Latvijas Republikas sabiedriski politiskais darbinieks. Bijis Latvijas Republikas izglītības ministrs un tieslietu ministrs. 1940. gada t.s. Tautas Saeimas vēlēšanās mēģināja izvirzīt alternatīvu Demokrātiskā bloka sarakstu, par ko tika apcietināts un deportēts no Latvijas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gada 28. jūlijā Tukuma apriņķa Grenču pagasta "Lieļos" (tagad Zemītes pagasts) kalpa Kriša un Lības Ķeniņu ģimenē. 1883.—1888. gados mācījās Grenču pagastskolā. 1989.—1891. gados mācījās Irlavas skolotāju semināra paraugskolā. 1894. gadā beidza Irlavas skolotāju semināru, pēc tam strādāja par skolotāju Jelgavā (Jelgavas kurlmēmo skola, 1894.-1895.), Līvbērzē (1895.—1896.), Zemītē (1897.—1900.).
No 1900. gada dzīvoja Rīgā, kur Āgenskalnā kopā ar sievu Annu Rūmani-Ķeniņu izveidoja piecu klašu meiteņu privātproģimnāziju. Tā bija viena no pirmajām latviešu vidusskolām, kuru 1907. gadā pārveidoja par privātģimnāziju ar astoņām klasēm. 1902. gadā ieguva mājskolotāja pakāpi un kļuva par ilustrētā mēnešraksta jaunatnei „Jaunības Draugs” redakcijas locekli. 1904. gadā kopā ar A. Saulieti un J. Rozentālu izveidoja un vadīja grāmatu apgādu „Zalktis”. 1905. gadā Tērbatas ielā 15/17 Rīgā atvēra privātu tirdzniecības skolu (vēlāk tur bija Rīgas 30. septiņgadīgā skola, tagad - Rīgas 40. vidusskola), bija tās inspektors, 1907. gadā šo skolu pārveidoja par zēnu reālskolu, tika apstiprināts par tās direktoru, taču turpināja darbu arī kā skolotājs iepriekš dibinātajā ģimnāzijā.
Aktīvi piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos, bija viens no pirmā skolotāju kongresa organizētājiem. Soda ekspedīciju laikā 1906. gadā slēpās Pēterburgā un Somijā. 1906.— 1910. gados almanaha „Zalktis” redaktors un izdevējs. 1907. gadā ieguva virsskolotāja pakāpi. 1908. gadā piedalījās latviešu skatuves biedrības „Jaunais teātris” izveidošanā, bija biedrības direkcijas loceklis. 1912. gadā bija spiests pamest pedagoga darbu, un pārcēlās uz Bornes pagasta Varnaviču (Varnovicas) muižu tagadējā Kaplavas pagastā. 1912.—1914. gados dzīvoja Jaunbebru pagasta „Siljāņos”, nodarbojies ar rakstniecību.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā devās uz Maskavu. 1915. gadā organizēja Viskrievijas latviešu rakstnieku un mākslinieku biedrību, piedalījās Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas darbā. 1915.-1918. gados laikraksta "Dzimtenes Atbalss" redakcijas loceklis. Tika iecelts par Maskavā iznākošo latviešu grāmatu un preses cenzoru. Strādāja par skolotāju 3. Maskavas ģimnāzijā, Suvorova kadetu korpusā, bija Sofijas meiteņu institūta mācību direktors, kā arī citās mācību iestādēs līdz 1918. gada pavasarim. Darbojās Maskavas Latviešu biedrības komitejā palīdzības sniegšanai bēgļiem. 1917. gada februārī ievēlēts par Maskavas sabiedrisko organizāciju izpildkomitejas locekli no latviešu organizācijām, piedalījies Latviešu nacionāldemokrātu partijas izveidošanā. Bija Krievijas cittautiešu padomes priekšsēdētājs. 1918. gadā beidza Maskavas Universitātes juridisko fakultāti un sāka strādāt Maskavas Tautas bankā par nodaļas direktoru. Bija latviešu izglītības nodaļas un Kultūras fonda vadītājs, LPNP loceklis Maskavā, organizēja latviešu bēgļu skolu un patversmju tīklu.
Pēc Vācijas kapitulācijas 1918. gadā atgriezās Rīgā, kur novembrī un decembrī bija Rīgas pilsētas valdes Muižu un mežu nodaļas vadītājs. Iesaistījās politiskajā darbībā, bija Tautas padomes loceklis no Latviešu nacionāldemokrātu partijas saraksta, darbojās Izmeklēšanas, juridiskajā, Pareizrakstības un Pārvaldes pārņemšanas no vāciešiem komisijā. Piedalījās Latvijas valsts proklamēšanas aktā 1918. gada 18. novembrī. 1919. gada sākumā pēc lielinieku iebrukuma Rīgā un Kurzemē devās uz Londonu, strādāja par revidentu un juriskonsultu Maskavas tautas bankā. Pēc atgriešanās Latvijā 1919. gada septembrī un oktobrī bija Finanšu ministrijas juriskonsults. No 1919. gada novembra līdz 1921. gada maijam bija Latvijas Pagaidu valdības diplomātiskais pārstāvis Polijā. No 1921. gada rudens tirdzniecības un rūpniecības AS „Nafta” juriskonsults, no 6. decembra — zvērināta advokāta A. Zēberga palīgs Rīgā. No 1922. līdz 1937. gadam bija Latvijas Centrālās izglītības savienības priekšsēdētājs.
No 1925. līdz 1930. gadam bija mēnešraksta „Ārpusskolas izglītība” dibinātājs un redaktors, no 1929. gada 10. jūlija strādāja kā zvērināts advokāts. 1929. gadā iestājās partijā „Demokrātiskais centrs”, bijis politiski sabiedriskā laikraksta „Centra Balss” redakcijas kolēģijas loceklis. No 1931. gada 7. decembra līdz 1933. gada 25. martam bija tieslietu ministrs, vienlaikus pildīja arī izglītības ministra pienākumus. Līdz 1935. gada martam juriskonsults Satiksmes ministrijas Šoseju un zemesceļu departamentā, lektors Rīgas Komerczinātņu institūtā. No 1934. gada decembra līdz 1935. gada martam bija laikraksta „Jaunākās Ziņas” redakcijas loceklis, martā saskaņā ar likumu par izņēmuma stāvokli tika atlaists no amata un pensionējās.
Pēc Drošības policijas aģenta "Mihailova" 1939. gada ziņojuma bijis PSRS sūtņa Zotova intīmais draugs. Pēc eksministra K. Lorenca atmiņām 1940. gada jūnijā saņēmis no A. Višinska piedāvājumu ieņemt izglītības ministra amatu, bet pateica, ka nevēlas saņemt pilnvaras no Ulmaņa rokām.
1940. gada jūlijā kopā ar domubiedriem mēģināja "Tautas saeimas" vēlēšanās izvirzīt Demokrātiskā bloka sarakstu, pretī Darbaļaužu bloka sarakstam, ko padomju varas iestādes nepieļāva. 1940. gada 16. septembrī tika apcietināts un ieslodzīts Rīgas 1. cietumā. 1941. gada 7. janvārī viņam tika uzrādīta apsūdzība par labējo partiju organizēšanu Saeimas vēlēšanās, aģitēšanu un pilsoņu parakstu vākšanu (KPFSR Kriminālkodeksa 58-14,10.panti).
1941. gada 8. martā par pretpadomju darbību izsūtīts uz 5 gadiem. Izsūtījumā Akmoļinskas apgabalā strādājis par skolotāju. 1944. gada sākumā apžēlots, dzīvojis Maskavā, no novembra Rīgā. Latvijas Valsts pedagoģiskā institūta profesors, LPSR Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūta līdzstrādnieks.
1951. gada 26. februārī otrreiz apcietināts un 8. septembrī par naidīgu darbību pret PSRS un pretpadomju aģitāciju izsūtīts uz Kokčetavas apgabalu Kazahijas PSR uz 10 gadiem. Strādājis Ščučinskas pilsētā par skolotāju. 1954. gadā apžēlots, 1955. gada pavasarī atgriezies Rīgā, atkal sācis strādāt abos institūtos. Miris 1961. gada 9. martā Rīgā.
Darbība izglītības ministra postenī
1932. gadā viens no K. Barona Tautas augstskolas dibinātājiem.
Atis Ķeniņš kā izglītības ministrs un Krišjāņa Barona prēmiju komisijas priekšsēdētājs parakstīja lēmumus, pēc kuriem 1932. gadā prēmijas saņēma profesori Francis Balodis, Pēteris Šmits un Augusts Tentelis par rakstu krājumu “Latvieši” Ls 1000, prof. Arnolds Spekke par darbu “Livonijas zemnieku kustības un nemieri 16. gs. otrā pusē” — Ls 300, J. Niedra par darbu “Latviešu cimdi” — Ls 100 u.c.
1933. gadā prēmijas ieguva 16 speciālisti, viņu vidē ģenerālis M. Peniķis par grāmatu “Latvijas armijas sākums un cīņas” — Ls 250, arhitekts P. Kundziņš par darbu “Dzīvojamā rija Latvijā” — Ls 250 un K. Bahmanis par grāmatu “Andrejs Spāģis un viņa laikmets” — Ls 150.
Ģimene
Precējies divas reizes. Pirmā sieva bija sabiedriskā darbiniece un rakstniece Anna Rūmane-Ķeniņa (1877. gada 13. novembris — 1950. gada 9. novembris). Otrā sieva bija dzejniece Austra Dāle (1892. gada 23. jūnijs - 1972. gada 6. februāris). Bērni: Primavera Litiņa Ķeniņa (1899-1918), Marģers Jānis Ķeniņš (1901-1945), Ilmārs Ķeniņš (1906-1941), Tālivaldis Ķeniņš (1919—2008), Agris Ķeniņš (1926-1945), Gundars Julians Ķeniņš-Kings (King) (1926-2015) tautsaimnieks ASV.
Apbalvojumi
Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa III šķiru.
Vaļu medības
Vaļu medības ir rūpnieciska vaļveidīgo jūras zīdītāju nomedīšana to ķermeņu vai ķermeņu daļu komerciālai izmantošanai vai lietošanai pārtikā. Atsevišķos gadījumos vaļu nomedīšana tiek veikta pētnieciskiem mērķiem. Agrāk vaļus intensīvi medīja, lai iegūtu gaļu, taukus, joslvaļu mutes "bārkstis" un pelēko ambru, ko iegūst no kašalotu zarnām smaržu industrijas vajadzībām. Mūsdienās vaļus medī galvenokārt pārtikai. Gadā visā pasaulē tiek nomedīti ap 1500 vaļu, galvenokārt mazie joslvaļi.
Vēsture
Attīstoties tehnoloģijām, vaļu medīšanai sāka izmantot speciāli aprīkotas laivas un medību rīkus — harpūnas vai bultas ar tām pievienotu tauvu vai trosi. Šādas medības aprakstītas 6000 gadus vecos petroglifos Ulsanas tuvumā Korejā. Šādā veidā tikuši medīti kuprvaļi un eļļas vaļi. Mūsdienās šāda veida vaļu medības no nelielām laivām un smailītēm praktizē inuiti Grenlandē, Kanādas ziemeļos un Krievijas Tālajos Austrumos. Vaļveidīgo gaļa joprojām sastāda ievērojamu daļu no mūsdienu Arktikas tautu ēdienkartes.
Pirmās rakstiskās liecības par vaļu medībām Eiropā ir no 1059. gada. Ar to nodarbojušies Biskajas līča piekrastes iedzīvotāji baski. Iesākumā medības notika galvenokārt tuvējos piekrastes ūdeņos, pakāpeniski medību areālus pārceļot tālāk uz ziemeļiem — Lamanšu, Īrijas, Islandes un Grenlandes piekrasti. 17. gadsimtā vaļu pirmapstrādei (sadalīšanai un tauku kausēšanai) neapdzīvotās Arktikas vietās tika ierīkotas speciālas bāzes. Jana Majena salā holandiešu vaļu mednieku bāze tika ierīkota 1615. gadā, 1619. gadā — Smērenburga ("tauku pilsēta") Špicbergenas ziemeļos.
Vairāk kā 2 miljoni vaļu tika nogalināti 20. gadsimta sākumā. 1930. gados katru gadu tika nomedīti ap 50 000 vaļveidīgo. 20. gadsimta vidū vairākas vaļu sugas bija gandrīz izmirušas vai arī to populācija neatjaunojās. Lai regulētu vaļu medības starptautiskā līmenī, izveidotu vaļu populācijas aizsardzības mehānismu un nodrošinātu nozares attīstību, 1946. gada 2. decembrī tika nodibināta Starptautiskā vaļu medību komisija (IWC). 1986. gadā IWC izsludināja rūpniecisko vaļu medību aizliegumu.
1996. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona
'''Latvijas futbola 1. līgas 1996. gada sezona''' bija 5. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 13 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru. Par 1. līgas čempioniem kļuva "Vecrīga".
Turnīra tabula
Sp = Aizvadītās spēles; U = Uzvaras; N = Neizšķirti; Z = Zaudējumi; + = Gūtie vārti; - = Zaudētie vārti; V = Vārtu starpība; Pkt = Punkti
Pārspēles
Pārspēlēs par vietu Virslīgā 1997. gadā FK "Valmiera" divu maču summā ar rezultātu 2:1 pārspēja Virslīgas klubu "Skonto Metāls".
Fantāzijas literatūra
Fantāzijas literatūra (en) ir literatūras (galvenokārt — prozas) tematisks paveids; fantāzijas literatūrā attēloto pasauļu, tēlu, notikumu, sižetu pamatā parasti ir maģija un cita rakstura pārdabiski spēki. Fantāzijas literatūra ir spēcīgi ietekmējusies no mitoloģijas, viduslaiku leģendām, tajā bieži sastopami dažādi mītiska rakstura motīvi un tēli, un darbība fantāzijas literatūras darbos bieži vien noris vidē, kas līdzinās viduslaiku pasaulei — lai gan pastāv arī, piemēram, tā sauktā pilsētas fantāzija (urban fantasy), kur darbība var risināties arī mūsdienu pilsētās.
Vēsture
Par fantāzijas literatūras pirmsākumiem mēdz uzskatīt gotisko literatūru (Mērija Šellija u.c. autori), lai gan dažkārt fantāzijas literatūra tiek aplūkota plašākā kontekstā, tās aizsākumus saistot ar pārdabiska satura literatūru vispār, un tādējādi šajā kontekstā iekļaujot pat, piemēram, Homēra eposus un citus mitoloģiska rakstura darbus.
Fantāzijas literatūra uzsāka spēcīgu attīstību 50. gados, un ieguva lielu popularitāti tieši pēc Tolkīna "Gredzenu pavēlnieka" publikācijām (1954—55). 20. gs. 50. un 60. gados fantāzijas literatūrai pievērsās aizvien vairāk un vairāk rakstnieku. Kā nozīmīgākie autori minami Terenss Henberijs Vaits, Ursula Le Gvina (Jūrzemes cikls); 70. gados Rodžers Zelaznijs sāka darbu pie "Emberas hronikām", šajā laikā debitēja arī Terijs Brukss; 80. gados "Jaunās Saules grāmatas" ciklu aizsāka Džins Vulfs, bet 1983. g. tika izdota Merionas Zimmeres Bredlijas romāns "Avalonas miglas". 90. gadu un 21. gs. sākuma spilgtākie autori ir Džordžs Mārtins (debitējis jau 70. gados), Roberts Džordans, Filips Pulmens, Nīls Geimens, Brendons Sandersons, darboties turpina arī Ursula Le Gvina u.c.
Tāpat kā zinātniskajā fantastikā, arī fantāzijas literatūrā dominē angļu valodā rakstošie autori; starptautisku atpazīstamību ieguvuši tikai daži citas valodas pārstāvoši autori, piemēram, vācietis Mihaels Ende un polis Andžejs Sapkovskis. PSRS fantāzijas literatūra praktiski neattīstījās, un gandrīz netika tulkoti arī rietumu autori darbi: fantāzijas literatūra neatbilda valdošās ideoloģijas prasībām. Spēcīgu uzplaukumu Krievijā un Ukrainā fantāzijas literatūra piedzīvoja pēc PSRS sabrukuma.
Korķa ozols
Korķa ozols ir daudzgadīgs, mūžzaļš dižskābaržu dzimtas koks. Šis ozols savvaļā aug Eiropas dienvidrietumos un Āfrikas ziemeļrietumos. Koks ir vidēji liels, sasniedz 20 m augstumu. Lapas ir 4—7 cm garas, nav dalītas, ir sīki zobiņi lapu malās. Lapu virspuse ir tumši zaļa, apakšpuse bālāka. Zīles 2—3 cm garas. Koks veido biezu, korķainu mizu, kura nemitīgi pieaug biezumā. Koka mizu nogriežot, iegūst korķi. Korķa ozolam ļaunums šādi netiek nodarīts. Pēc 10—12 gadiem miza ir ataugusi un to var atkal nogriezt. Koku šādi var izmantot līdz 12 reizēm. Korķa ozolu mūžs ilgst 150-250 gadus. Korķa ozolus korķa iegūšanai audzē Spānijā, Portugālē, Alžīrijā, Marokā, Francijā, Itālijā un Tunisijā.
Korķa ozolus audzē arī dekoratīvos nolūkos. Korķa ozoli viegli krustojas ar austrijas ozoliem, veidojot hibrīdus Quercus × hispanica.
Džošs Dubovijs
Džošs Dubovijs (en; dzimis Lielbritānijā) ir britu popmūziķis.
Viņš pārstāvēja Lielbritāniju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "That Sounds Good to Me". Finālā viņš ieņēma pēdējo, 25., vietu.
Dzērbenes iela
Dzērbenes iela ir Rīgas iela, Vidzemes priekšpilsētā, Teikas apkaimē. Dzērbenes iela sākas pie Ropažu ielas un beidzas krustojumā ar Lielvārdes ielu.
Ielu savienojumi
Dzērbenes iela ir savienota ar šādām ielām:
Tornis Rec.
Tornis Rec. ir 1991. gadā Rīgā dibināta mūzikas izdevniecība, ierakstu studija un mēģinājumu telpa. 20 gadu laikā tur mēģinājušas un ierakstītas ap 100 grupu un projektu, piemēram, Baložu Pilni Pagalmi, Tukšā Muca, Kartāga, Ir Bijuši Mati Un Izbijuši, Sirke, Shine On, Smogs, Plastalīns, Mazie Smirdīgie Kociņi, Bērnības Milicija, Nāves Instinkts u.c. Kopš 1991. gada dažādos formātos izdots ap 100 ierakstu — lentēs, kasetēs, CD-R, CD, MP3.
Vēsture
1991. gada pavasarī Alīses ielas ūdenstornī Āgenskalnā sev mēģinājuma telpas ieguva Rīgas pagrīdes indīroka grupa Ir Bijuši Mati Un Izbijuši. Faktiski jau pirmajos mēnešos par otru patstāvīgu 'torņa grupu' kļūst Ikšķiles Tukšā Muca. Tās līderis Andris Indāns jeb Andžons kopā ar IBMUI (Ir Bijuši Mati Un Izbijuši) bundzinieku Uldi Gedru un basģitāristu Jāni Daugavieti tiek uzskatīti par izdevniecības Tornis Rec. dibinātājiem un galvenajiem aktīvistiem. Publiski mazāk redzams, bet ne mazāk nozīmīgs Torņa mēģinājumu telpas un ierakstu studijas izveidošanā bija Tukšās Mucas skaņu inženiera Mārča Bērziņa jeb Marka ieguldījums (viņš ierakstījis arī vairākus Torņa ierakstus, piemēram, Baložu Pilnu Pagalmu, Tukšās Mucas, Mazo Smirdīgo Kociņu, Bērnības Milicijas, Skumju Akmeņu u.c.).
Izmantojot mēģinājumu aparatūru (tā tiek veidota no grupu īpašuma, kas mēģina Tornī), Torņa istabas regulāri tiek pielāgotas arī ierakstu sesijām. Sākotnēji tās ir divas istabas, vēlāk — viss trešais stāvs. 95% Torņa ierakstu ir notikuši analogi, pat 1990. gadu beigās sākoties 'digitālajam laikmetam', t.i. izmantojot lenšu un kasešu magnetofonus. Pirmais daudzceliņu magnetofons tika iegādāts 2001. gadā, bet līdz tam tikpat kā visi ieraksti tika ieskaņoti grupām spēlējot 'dzīvajā'.