cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Botānika
Botānika Latvijā
Pēc Latvijas Universitātes nodibināšanas 1919. gadā izveidoja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti, Augu morfoloģijas un sistemātikas institūtu un Botānisko dārzu. Sāka iznākt “Latvijas Universitātes Botāniskā Dārza Raksti” (Acta Hortici Botanici Universitatis Latviensis). Tika aizsākts LU Herbārijs (starptautiskais kods RIG), kurā vēlāk iekļautas vairākas kolekcijas, to skaitā K.R. Kupfera, Paula Lakševica, Jāņa Ilstera, Eduarda Lēmaņa, Kārļa Starca, Aleksandra Zāmeļa, Emīlijas Ozoliņas, Marijas Galenieces un Paula Galenieka vākumi. Profesors Dr.biol. Nikolajs Malta plānoja Latvijas floras izdošanu. Tajā laikā attīstāījs arī sūnu (N.Malta, M.Galeniece, A. E. Apinis), sēņu (Jūlijs Smarods, A. E. Apinis), aļģu (Heinrihs Skuja) pētījumi un sugu apzināšana Latvijā. Tika izdoti vairāki augu noteicēji, no kuriem populārākais bija Jāņa Bicka “Latvijas augu noteicējs”, kurš piedzīvoja piecus izdevumus. Latvijas Universitātes Botānikas katedra kara un pēckara laikā zaudēja daudz pasniedzēju, tomēr, pateicoties profesoram Dr.biol. Paulam Galeniekam, izdevās noorganizēt “Latvijas PSR Floras” izdošanu 4 sējumos (1953—1959). Ar 1951. gadu, kad tika nodibināts LPSR Zinātņu Akadēmijas Bioloģijas institūts, par nozīmīgu botānisko pētījumu centru kļuva tā Botānikas laboratorija, kur strādāja tādi pētnieki kā Gali Sabardina, Laima Tabaka, Ģertrūde Gavrilova, Irēna Fatare, Jautrīte Jukna, Kornēlija Birkmane, Zigrīda Eglīte, Biruta Cepurīte, Māra Plotniece, Valda Baroniņa u.c. Galvenie pētījumu virzieni bija ģeobotānika, augāju kartēšana, Latvijas floras pētījumi un dabas aizsardzība. 1997. gadā Bioloģijas institūtu pievienoja LU. Botānikas laboratorija pašlaik nodrošina Latvijas Floras herbārija (LATV) uzturēšanu (vairāk kā 180 000 eksemplāru) un turpina “Latvijas vaskulāro augu floras" izdošana. Botānikas pētījumi turpinājās arī LU Botānikas katedrā (Gaida Ābele, Edgars Vimba, Alfons Piterāns, Voldemārs Langenfelds, Artūrs Mauriņš u.c. ), Latvijas Valsts mežzinātnes institūtā “Silava”, LPSR ZA Botāniskajā dārzā, LU Botāniskajā dārzā, Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā (Voldemārs Lange, Ella Muižarāja), Dabas muzejā. Atsevišķi pētnieki strādāja arī citās institūcijās (Alfrēds Rasiņš, Ilze Rēriha un daudzi citi).
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, krasi mainoties zinātnes finansējumam un pētnieciskā darba organizācijai, botāniķi strādāja dažādos pētnieciskos vai dabas aizsardzības realizēšanai domātos projektos LU Bioloģijas fakultātē un Daugtavpils Universitātes Sistemātiskās bioloģijas institūtā, Latvijas Dabas muzejā, Latvijas Dabas fondā, LU Bioloģijas institūtā, Nacionālajā Botāniskajā dārzā, LU Botāniskajā dārzā, u.c.
Kopš 1952. gada darbojas Latvijas Botāniķu biedrība. Vēl Latvijā darbojas Latvijas Dendrologu biedrība, Latvijas Mikologu biedrība, Latvijas Botāniķu biedrības sūnu pētnieku grupa.
Edmunds Huserls
Edmunds Gustavs Albrehts Huserls (de; dzimis, miris ) bija filozofs un matemātiķis, fenomenoloģiskās skolas aizsācējs, profesors Getingenes un Freiburgas Universitātēs. Viņa galvenie darbi ir "Pētījumi loģikas jomā" (1900—1901), "Eiropas zinātņu krīze un transcendentālā fenomenoloģija" (1936), "Pirmā filozofija" (1936—1939).
Dzīvesgājums
Dzimis Prosnicā Morāvijā cepurnieka ģimenē. No 1876. gada studēja matemātiku, astronomiju, fiziku un filozofiju Leipcigas Universitātē, studijas 1878. gadā turpināja Berlīnes Universitātē, kur apguva matemātiku un filozofiju, 1881. gadā iestājās Vīnes Universitātē, kur stažējās matemātikas zinātnē un 1882. gadā aizstāvēja disertāciju. 1886. pieņēma kristietību (luterānismu). 1901. gadā uzsāka pasniedzēja karjeru Getingenes Universitātē.
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā Huserlam piedāvāja katedru Freiburgas Universitātē, ko viņš pieņēma. Pēc kara beigām viens no viņa skolniekiem no 1922. līdz 1925. gadam bija Teodors Celms.
Miris no pleirīta 1938. gada 26. aprīlī Breisgavas Freiburgā.
Idejas
Huserla uzskatu pamatā ir Platona, Leibnica un Brentāno mācības. Teorētiskais mērķis ir pārvērst filozofiju precīzā zinātnē, balstīt to zinātniskajās atziņas uz tīrās loģikas pamatiem. Tāpēc Huserls mēģināja izdalīt loģikas kategorijas un likumus. Pretendējot uz pasaules uzskata ziņā neitrālu pozīciju filozofijā, Huserls centās izdalīt "tīro apziņu", kas būtu nošķirta no konkrētā subjekta (indivīda) esamības un apziņas, lai panāktu "tīras būtības" Platona objektīvā ideālisma garā. Būtībām "ir nozīme", taču pašām par sevi tām nav esamības. Huserla skatījumā izziņas priekšmets, tās objekts ārpus uz to vērstās subjekta apziņas neeksistē. Priekšmets atklājas (un tiek radīts) uz to vērstās intuīcijas rezultātā. Patiesības kritērijs ir subjekta personīgie pārdzīvojumi. Huserla idejas stipri ietekmēja Rietumu filozofijas tālāko attīstību, kļūstot par pamatu Hartmaņa "kritiskajai ontoloģijai", amerikāņu un britu neoreālisma skolām un lielā mērā vācu eksistenciālismam.
Nozīmīgi ir arī tas, ka Huslera sekretāre bija svētā Edīte Šteina, kuru vēlāk pāvests Jānis Pāvils II pasludināja par Eiropas līdzaizbildni un kas ir devusi lielu ieguldījumu fenomenoloģijas attīstībā
Hanzas Parlaments
Hanzas Parlaments ir biedrība, kas apvieno vairāk nekā 50 tirdzniecības un rūpniecības, un amatniecības kameras un līdzīgas organizācijas visā Baltijas jūras reģionā. Kopīgais mērķis ir stiprināt mazos un vidējos uzņēmumus (MVU). Centrālais birojs sākotnēji atradās Kopenhāgenā, bet nu jau vairākus gadus darbojas Hamburgā, kur biedrība ir arī reģistrēta kā bezpeļņas organizācija. Hanzas Parlamenta darbība aizsākās 1990. gadu sākumā, un kopš 1994. gada tās ietvaros tiek veikti konkrēti Eiropas Savienības (ES) struktūrfondu finansēti projekti. Eiropas Savienības paplašināšanās 2004. gadā ievērojami pastiprināja sadarbību ar valstīm Eiropas austrumu reģionos un šobrīd Hanzas Parlamentu pārstāv biedri no 11 valstīm: Norvēģijas, Zviedrijas, Somijas, Krievijas, Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas, Polijas, Dānijas un Vācijas. Hanzas-Parlamenta priekšsēdētājs ir Dr. Jirgens Hogeforsters (Dr. Jürgen Hogeforster).
Hanzas-Parlaments tika nodēvēts vēsturiskās Hanzas savienības vārdā — starptautiskas un veiksmīgas organizācijas viduslaikos. Tomēr tas salīdzinājumā ar "seno" Hanzu, kas bija aktīva arī tālos rietumos, piemēram, Brigē (Beļģija) vai Anglija, apvieno valstis ap Baltijas jūru (Dānija, Vācija, Polija, Latvija, Lietuva, Igaunija, Krievija, Baltkrievija, Somija, Zviedrija un Norvēģija).
Lai panāktu ciešāku sadarbību starp MVU sektoru un akadēmiskajām institūcijām, kvalifikāciju pilnveidošanai MVU un pētniecības jomā, Hanzas Parlaments nodibināja Baltijas Jūras akadēmiju (Baltic Sea Academy), kas uzsāka savu darbību 2010. gadā, apvienojot nu jau 17 augstskolas un universitātes no 9 valstīm.
Hanzas konferences
Kaut gan Hanzas Parlamenta darbība ir galvenokārt vērsta uz MVU ekonomikas attīstības veicināšanu, tā atbalsta arī sadarbību starptautiskā līmenī kultūras jomā un makro-reģionālo attīstību Baltijas jūras reģionā kopumā. Šim nolūkam ik gadu tiek organizēta divu dienu Hanzas konference, kuras laikā kopīgam dialogam sapulcējas uzņēmumu pārstāvji, zinātnieki un politiķi. Tā, piemēram, konferencē "Atjaunojamie enerģijas resursi un MVU Baltijas jūras reģionā" 2011. gadā uzstājās ES komisārs Ginters Etingers (Günther Oettinger), kā arī 2012. gadā ES komisārs Johaness Hāns (Johannes Hahn), runājot par "Inovāciju un reģionālo attīstību". Pēc prezentāciju sniegšanas konferences dalībnieki piedalās diskusijās pie apaļajiem galdiem. Diskusiju un pārrunu rezultāti, kā arī referāti, tiek publicēti pēc konferences Baltic Sea Academy grāmatu sērijā.
Žoržs Tikmers
Žoržs Tikmers (dzimis Tukumā) ir bijušais Latvijas airētājs un sporta organizators. Viņš bija arī Latvijas Olimpiskās komitejas prezidents.
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks, apbalvots ar Pateicības rakstu barikāžu dalībniekam, 1995. gadā piešķirta Starptautiskās Olimpiskās komitejas "Olimpiskās kustības balva", 2008. gadā piešķirts Ministru kabineta Pateicības raksts, 2014. gadā apbalvots ar Saeimas Atzinības rakstu, 2012. gadā apbalvots ar Latvijas Olimpiskās komitejas Goda zīmi "Par nopelniem olimpiskajā kustībā".
Biogrāfija
Izglītību ieguvis LVFKI, kur ieguvis bakalaura grādu, savukārt Latvijas Universitātē ieguvis maģistra grādu.
1975. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnījis 3. vietu. Panākumus guvis Pasaules čempionātā pieaugušajiem. Četriniekā ar stūrmani izcīnījis 4. vietu (1977), 2. vietu (1979), 3. vietu (1981). 1982. gadā izcīnījis 3. vietu Pasaules čempionātā astoņniekā, 1983. gadā izcīnījis 2. vietu bezstūrmaņa četriniekā. Vienīgais Latvijas airētājs, kas divas reizes uzvarējis PSRS Tautu spartakiādē, četras reizes uzvarējis PSRS čempionātā. kopā ar Dimantu Krišjāni, Artūru Garonski, Dzintaru Krišjāni un stūrmani Juri Bērziņu izcīnīja sudraba medaļu četriniekā ar stūrmani.
Pēc sportista karjeras pievērsies sporta organizatora, nedaudz arī ierēdņa darbam. Laikā no 1992. līdz 1994. gadam Ž. Tikmers pildīja Latvijas Sporta departamenta direktora pienākumus, laikā no 1992. līdz 2012. gadam bija Latvijas Olimpiskās komitejas viceprezidents. 2012. gadā un 2016. gadā pārliecinoši tika ievēlēts Latvijas Olimpiskās komitejas ģenerālsekretāra amatā. kļuva par Valsts kancelejas direktoru, amatā bijis līdz.
Laikā no 1994. līdz 2002. gadam bijis Latvijas Biatlona federācijas prezidents, pēc tam Latvijas Futbola federācijas viceprezidents, bijis ievēlēts Latvijas Basketbola savienības valdē. Vēlāk ar LBS radies konflikts.
Latvijas Olimpiešu sociālā fonda padomes priekšsēdētājs.
Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijas Valsts eksāmenu komisijas priekšsēdētājs.
8 reizes bijis Latvijas delegācijas vadītājs olimpiskajās spēlēs:, , , , , , ,
No 2020. gada līdz 2023. gadam bija Latvijas Olimpiskās komitejas prezidents, taču bija spiests priekšlaicīgi atkāpties no amata.
Hačidžjo
Hačidžjo (ja, Hachijōjima) ir viena no Japānai piederošajām Idzu salu grupas salām. Vulkāniskā sala atrodas Filipīnu jūrā un formāli ir Tokijas sastāvā, bet atrodas apmēram 300 kilometrus uz dienvidiem no Tokijas speciālajiem rajoniem. Salu pārvalda Hačidžo ciems (八丈町).
Transports
Uz Hačidžo salu var nokļūt ar prāmi vai lidmašīnu. Prāmis no Tokijas Takešibas ostas atiet katru dienu 10:20 vakarā, piestāj Mijakedžimas salas ostā 5:00 nākamās dienas rītā, Mikuradžimas salas ostā 6:00 un Hačidžo salas Sokodo ostā (底土港) ap 9:25 no rīta. Atiešanas un pienākšanas laiki un ostas var atšķirties atkarībā no sezonas, laika apstākļiem un citiem faktoriem. Šo maršrutu kopš 2014. gada pavasara apkalpo Tachibana maru (橘丸) prāmis, nomainot Kamelia maru (かめりあ丸), kas apkalpoja maršrutu līdz 2014. gadam. Kad Sokodo osta dažādu iemeslu dēļ nevar pieņemt prāmi, prāmis ienāk Jaenes ostā. Augstu viļņu dēļ atiešanas osta var mainīties negaidīti, tāpēc pirms sagaidīt kuģi ir ļoti noderīgi uzzināt pie saliniekiem, vai arī tūristu informācijas centrā (Pie lidostas un pie Sokodo ostas) no kuras ostas atiet prāmis. Minimālās ceļa izmaksas ar prāmi ir 9260 jēnas (ap 68 EUR) uz vienu pusi otrajā klasē (2014. gadā).
Lidmašīna uz Hačidžo salu izlido 3 reizes dienā no Hanedas lidostas Tokijā. Reisu apkalpo ANA aviokompānija ar Airbus A320 un Boeing 737 lidmašīnām. Lidojums ilgst apmēram vienu stundu. Ceļa izmaksas uz abām pusēm ar lidmašīnu sākas ar 20000 jēnām (ap 146 EUR) (2014. gadā).
Ir pieejama automašīnu un velosipēdu noma. Uz salas ir autobusu maršruti, ar kuriem var tikt uz galvenajām salas vietām.
Izmitināšanās
Salā ir vairākas lielas viesnīcas un daudz nelielu japāņu stila viesnīcu (rjokanu) un viesu māju jeb mazu viesnīcu. Pie Sokodo ostas atrodas kempings. Viesnīcu cenas sākas ar 2000 jēnām (2014. gads) un parasti piedāvā tīras istabas, vietējo jūras produktu un dārzeņu ēdienus, bezmaksas tēju un draudzīgu atmosfēru pat lētākajās vietās. Daudzas viesnīcas iznomā velosipēdus par brīvu.
Ēdieni
Hačidžo slavenie ēdieni ir suši un kusaja. Kusaja ir tipisks Idzu salām zivju ēdiens ar spēcīgu smaržu un maigu garšu, kuram ir daudz kopīga ar zviedru Surströmming ēdienu.
Ļoti populārs un tipisks Hačidžo salai ir ašitaba augs, kas ir attāls latvāņa radinieks (Angelica dzimtas augs). Ašitaba lieto nūdelēs, tempura ēdienos, dzērienos, saldumos un citos pārtikas veidos.
Ļoti labi pazīstami ir Hačidžo salas sarkanie pipari, kuri ir ievērojami asāki, nekā daudzi citi sarkano piparu veidi.
Hačidžo salā ir maigs klimats, tāpēc diezgan labi pazīstami ir arī Hačidžo augļi. Vislabāk pazīstama ir marakuja, no kuras parasti gatavo dzērienus, un daudzi citrusaugļu veidi. Salā ir arī ananasu plantācijas.
Daba
Hačidžo salā ir mitrs subtropisks klimats (Cfa) ar relatīvi nelielām dienas un nakts temperatūru svārstībām un ievērojamu nokrišņu daudzumu. Vasara ir gara un karsta, ziema ir īsa un relatīvi silta, nokrišņu daudzums ziemā ir nedaudz zemāks nekā vasarā, lielākā salas augu daļa ir mūžzaļie augi.
Hačidžo sala ir mājas daudzām dzīvnieku un augu sugām, kuras ir izolētas un ir sastopamas tikai Hačidžo salā.
Salā ir sastopamas bioluminescējošas sēnes, kuras ļoti pamanāmi spīd tumsā. Vislabākais laiks, kad var vērot sēnes ir jūnijs - lietus sezonas laikā.
Salā atrodas vismaz divi aktīvi vulkāni un ļoti tipisks skats Hačidžo salai ir melnu smilšu pludmales un piekrastes ar melnām klintīm.
Hačidžo sala ir unikāla, izolēta sala ar ļoti daudzveidīgu reljefu un daudzveidīgu floru un faunu. Salā ir ūdenskritumi, aizas un kalni, nelieli līdzenumi un vulkāni. Augu valsts ir ļoti daudzveidīga, ir sastopami mērenās, subtropiskās un tropiskās joslas augi, kas sniedz salai īpašu šarmu un skaistumu.
Tūrisma objekti
Salā atrodas vairāki onseni, lielākā daļa ap Miharas vulkānu. Pie lidostas atrodas plašs dabas parks, kurā var redzēt daudzus dienvidu augus un arī senas Hačidžo salas mājas.
Ir arī vairāki muzeji, ļoti interesants ir Hačidžo vēstures muzejs, kurš atrodas netālu no Jaene ostas.
Ļoti populārs ir niršanas sports, lielākā salas apmeklētāju daļa atbrauc tieši niršanas iespēju dēļ, jo salas zemūdens pasaule ir neaprakstāmi skaista ar visdažādāko formu lavas veidojumiem, jūras bruņurupučiem, visdažādākajām, krāsainām zivīm un vienkārši siltu ūdeni.
Jūlijā uz salas notiek vasaras festivāls, kur var sajust salas atmosfēru, patērzēt ar salas iedzīvotājiem un arī dzirdēt unikālās Hačidžo salas taiko bungas.
Netālu no Jaenes ostas atrodas Tamaišigaki akmens sienas, kuras būvēja Edo periodā uz salu deportētie cilvēki.
Miharas vulkāna kalnos un salas dienvidu daļā uz klintīm jūras krastā atrodas vairāki augsti un scēniski ūdenskritumi.
Salā atrodas vairāki otrā pasaules kara tuneļi, kurus tolaik lietoja Japānas imperiālā armija.
Uz Miharas vulkāna atrodas vulkānisko pelnu tuksnesis, kurš ir diezgan drūms un bīstams, bet populārs tūrisma objekts.
Valoda
Hačidžo salā visi iedzīvotāji runā japāņu valodā, bet ir izplatīts Hačidžo dialekts, kurš tiek uzskatīts par japāņu valodas arhaiskāko dialektu.
Izglītība
Salā atodas pamatskola (Elementary School) un vidusskola (Junior High School).
Bīstamība
Lai arī salā praktiski nav nekādas noziedzības, daba var būt bīstama nepiesardzīgiem cilvēkiem.
Ir ieteicams būt ļoti piesardzīgiem kalnos, it īpaši Miharas grēdā, kur ir daudz grūti pamanāmu, bet ļoti dziļu aizu. Nekāpt kalnu strautos, jo straume mēdz būt ļoti spēcīga un būt ļoti piesardzīgiem vulkānisko pelnu tuksnesī.
Mežos un uz ceļiem ir sastopami vairāki indīgo čūsku veidi, potenciāli bīstami kukaiņi un zirnekļi. Arī daži augi var būt ļoti indīgi.
Jūrā jāuzmanās no indīgiem polipiem, kuri var iedzelt, jebkādām medūzām, rajām, čūskām un haizivīm dziļākās vietās.
Lietojot nepazīstamas izzvejotās zivis uzturā arī ir jāuzmanās, jo ir sastopamas nāvējoši indīgas zivis, piemēram vairāki fugu veidi. Visdrošāk ir ēst zivis vietējos suši restorānos, kuru pavāri perfekti pārzin salas zivis un jūras dzīvniekus.
1900. gads
1900. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Gruzīnu valoda
Gruzīnu valoda (Kartuli) ir kartvelu grupas valoda. Dzimtā valoda gruzīniem. Runā Gruzijā — 3,7 milj cilvēku; Krievijā — 130 tūkst; Turcijā — 100 tūkst; Ukrainā 23 tūkst; Irānā — 10 tūkst; Azerbaidžānā — 14,2 tūkst.
Dialekti
Gruzīnu valodas dialekti atbilst gruzīnu etnogrāfiskajam iedalījumam. Kopumā 17 dialekti. Rietumgruzijā — adžāru, guriešu, imeretiešu, lečhumiešu un račiniešu dialekti. Austrumgruzijā — kartliešu (literārās valodas pamatā), kahetiešu, moheviešu, mtiulu, pšavu, tušinu un hevsūru dialekti. Dienvidgruzijā — džavahu un meshu dialekti. Ārpus Gruzijas — ingoloicu (Azerbaidžānā), fereidaniešu (Irānā) un imerhevcu (Turcijā). Kaut arī mengreli, svani un lazi tiek uzskatīti par gruzīnu etnogrāfiskajām grupām, tie runā atsevišķās valodās.
Ariānisms
Ariānisms ir kristoloģisks uzskats, kas nosaukts tā slavenākā veicinātāja Aleksandrijas prezbitera Ārija vārdā. Šis termins dažkārt tiek attiecināts uz netrinitārām teoloģiskām sistēmām vispār. Ārijs, balstoties Bībelē un loģikā apgalvoja, ka Tēvs ir pirms Dēla, tāpēc Dievu nemaz nevar saukt par Tēvu, iekams tam nav radies Dēls, tādējādi Dievs ir vienīgais mūžīgais un neradītais un bija laiks, kad Dēla nebija. 319. gadā Ārijs publicēja darbu Thalia (kurš gan nav saglabājies), izraisot ļoti plašu teoloģisku diskusiju, kurā nācās iesaistīties pat Romas imperatoram Konstantīnam, kurš sasauca un vadīja pirmo ekumenisko koncilu Nīkajā 325. gadā, lai saglabātu baznīcas vienotību un formulētu attiecības starp Tēvu un Dēlu. Tomēr ariānisms turpināja attīstīties, līdz imperators Teodosijs I to pilnībā aizliedza 380. gadā un sasauca otro ekumenisko koncilu Konstantinopolē 381. gadā (kad beidzot oficiālā baznīca ar lielām grūtībām un pēc neskaitāmiem piegājieniem mēģināja formulēt Trīsvienības dogmu, tomēr šīs dogmas pabeigšanai bija nepieciešami vēl vairāki koncili, piemēram, Efesā (Marija pasludināta par Dieva dzemdētāju) un Halcedonā 451. gadā (kas pasludināja, ka Jēzum ir divas dabas)). Lai gan Romas impērijā ariānisms tika likvidēts, tas turpināja dzīvot ārpus impērijas, jo ariānismu pieņēma ģermāņi: rietumgoti, austrumgoti, vandaļi, gepidi, burgundi, langobardi. Tomēr šīs ciltis vēlāk pakļāva franki, kuri bija asimilējušies ar Gallijas romiešiem un pieņēmuši impērijas atļauto reliģiju. Ariānisma idejas atdzima līdz ar reformāciju, tomēr to paudēji tika vajāti. Tās bija pazīstamas arī Apgaismības dižākajiem domātājiem, piemēram, Ņūtonam un Spinozam. Lūk ko raksta Spinoza: Ja kāda no baznīcām apgalvo, ka Dievs ir pieņēmis cilvēka dabu..tad man šķiet, kas tas ir tikpat bezjēdzīgi kā tas, ja kāds gribētu teikt, ka aplis ir pieņēmis kvadrāta formu. Bet Ņūtons septiņpadsmitā gadsimta septiņdesmitajos gados pēc rūpīgas iepazīšanās ar Trīsvienības doktrīnu nonāca pie secinājuma, ka Ārijam, kā izrādās, bijusi taisnība
Ārijs
Ārijs raksturots ļoti cildinoši. Viņš bijis izglītots, slaids, askētisks, ar malanholisku sejas izteiksmi un dziļu krūšu balsi apveltīts mācītājs no Aleksandrijas, kurš baudījis vispārēju cieņu. Sievietēm viņš paticis ar savām manierēm un izturētību, bet vīriešiem ar savu intelektu. Viņš bija dzimis 256. gadā, bet 310. gadā viņa kalpošanas vieta bija lielā un ietekmīgā Aleksandrija. Ārijs bija mācījies pie Antiohijas Lukiāna, kas stāvēja pie ietekmīgās Antiohijas skolas dibināšanas un ko katoļi ir pasludinājuši par savu svēto. Tomēr ironiski, bet tieši Lukiāna mācība deva Ārijam pamatu pacelt jautājumu par Dieva būtību. Ārijs ļoti labi pārzināja Svētos rakstus un bija ļoti labi sagatavots diskusijai. Viņam bija tādi ietekmīgi domubiedri kā Nikomēdijas Eisebijs, bet arī oponenti, kā Aleksandrijas diakons Atanāzijs, kurš vadīja uzbrukuma fronti Nīkajas koncilā un kura pusē nostājās imperators, Saules kulta piekritējs Konstantīns. Tomēr drīz vien atklājās, ka Atanāzija mācība ir pilna ar pretrunām un situācija mainījās par labu Ārijam. 336. gadā Konstantīns pat lika uzņemt Āriju atpakaļ Aleksandrijas draudzē, un kad Atanāzijs iebilda, tas tika izsūtīts. Tomēr šajā gadā Ārijs, iespējams, tika noindēts, lai to nepieļautu.
Mācība
Ārijs, tāpat kā viņa skolotājs, Antiohijas Lukiāns, savus uzskatus balstīja uz veselo saprātu un izmantoja filosofiskos konceptus. Ņemot vērā to, ka Dievs ir viens un nedalāms, Viņš nevarētu dalīties savā būtībā. Vēstulē bīskapam Aleksandram Ārijs raksta: Dievs ir vienīgais neradītais, mūžīgais, vienīgais sākotnējais Fakts, ka Jēzus Dievu sauc par savu Tēvu, norāda uz atšķirību, jo paternitāte pēc sava rakstura ietver agrāku eksistenci un pat zināmu pārākumu salīdzinājumā ar Dēlu. Tomēr tādējādi Ārijs ne mazākā mērā necentās graut Jēzus reputāciju. Paklausot Jēzum, cilvēki varētu kļūt Dieva bērni, garīgā ziņā pietuvināti Dievam, kāds bija Jēzus. Tikmēr Atanāzijs bija pilnīgi pretējās domās. Viņš uzskatīja, ka Dievam jākļūst matērijai, lai matērija varētu pastāvēt mūžīgi, un nekrist atpakaļ nebūtībā, no kurienes tā esot cēlusies. Nīkajas koncils pirmo reizi to apstiprināja arī oficiāli — matērija radusies no nekurienes ex nihilo, un, lai to glābtu, Dievam jāmaterializējas, un tas nozīmē, ka Kristum, jeb logos cilvēka veidolā, tāpat kā viņu Tēvam, vajadzētu būt Dievam. Vienīgie, kas Nīkajas koncilā zem šīs domas neparakstījās, bija Ārijs un divi viņa mācekļi. Atanāzijs ieviesa apzīmējumu homoousion (tās pašas substances), tomēr nespēja izskaidrot, kādā veidā logos var būt veidots no tās pašas subsances un tai pašā laikā nepastāvēt otra Dieva statusā. Kāds Marcels ieteca pretrunīgo homoousion aizstāt ar terminu homoiousin (līdzīgas dabas). Tomēr tas vēl vairāk izraisīja laikabiedru nicinājumu, ja jau baznīcas vienotību var izjaukt tikai viena nepareiza divskaņa lietojums. Taču Marcelam ar Atanāziju izdevās apvienoties pret ariāņiem, kā brāļiem, kuru domas atšķiras vienīgi terminoloģijā. Diemžēl kristietībā līdz ar to sāka iezīmēties dogmatiska neiecietība, kas pareizo jeb ortodoksālo simbolu lietojumu padara par vienigo iespējamo un tātad obligāto. Un tā Nīkajas ticības apliecībā jau varam lasīt Tos, kuri saka, ka bija tāds laiks, kad Viņa (Jēzus) nebija... tos visus vispārīgā baznīca nolād
Izcelsme
Jau tūlīt pēc Jēzus krustā sišanas kristietība sadalījās jūdaiskajā un helēniskajā. Nav noslēpums, ka Jēzus bija jūds, tomēr helēniskie kristieši pasludināja Jēzus tiešos sekotājus, jūdeokristiešus par herētiķiem. Tiesa, judeokristieši sevi tā neapzīmēja, bet sauca sevi par ebionītiem, kas ir pagodinošs terminins nabadzīgajiem. Starp helēniskajiem kristiešiem un judeokristiešiem pastāvošās nesaskaņas ir redzamas jau Bībelē, kad helēniskajam kristietim Pāvilam no Tarsas Jeruzalemē bija jāpiedzīvo vajāšanas un pazemojumi no Jēkaba puses, kā arī no vēl dzīvo apustuļu puses. Ir saglabājušās rakstiskas liecības, ka viņi Pāvilu saukuši pat par viltus apustuli. Tomēr tieši heleniskā kristietība sāka savu uzvaras gājienu, pasludinot Jēzu par Dievu, kas apustuļiem un judeokristiešiem galīgi nebija saprotams. Šīs domas Romā darīja zināmas kāds Bizantijas Teodots, kurš aprakstīja Kristus un Dieva attiecības šādi Tikai Jēzus kristības brīdī Kristus spēks nāca pār viņu. Šis uzskats ieguva dinamiskā monarhiānisma nosaukumu un sastopams vēlākos laikos kā racionāls kristietības izskaidrojums, arī kā viens no unitārajiem pamatkonceptiem. Visievērojamākais dinamiskā monarhiānisma pārstāvis bija Samosatas Pāvils, ietekmīgās Antiohijas bīskaps 260. gadā. Viņa mācībā Logoss pielīdzināts saprātam, kas var piemist arī cilvēkam. Viņš uzskatīja, ka Logoss nav atsevišķa hipostāze. Samostatas Pāvila mācību savos uzskatos ietvēris arī Ārija skolotājs, svētais Antiohijas Lukiāns.
Sekotāji
Visievērojamākais Ārija sekotājs bija Vulfila (310-383). Viņš ieviesa gotu alfabētu, pārtulkoja gotiem Bībeli un ariānismam pievērsās kā goti, tā arī citas ģermāņu ciltis. Ariāņi bija gan gepidi, gan vandaļi, gan burgundi, gan langobardi. Ariānismu pieņēma arī irāņu tautas, piemēram, alani. Visievērojamākais ariāņu valdnieks bija ostgotu valsts izveidotājs Teodoriks Lielais (454-526), kura laikā Ravennā uzcēla gan ariāņu baznīcas, gan bapistēriju un kurš ir saistīts arī ar Latviju, jo rakstos ir fiksēta viņa pateicība aistiem (iespējams, kuršiem) par dzintaru.
Konstantīns Ciolkovskis
Konstantīns Ciolkovskis (, ; dzimis, miris ) bija Krievijas autodidakts zinātnieks, kosmonautikas teorētiķis un popularizētājs, filozofs, skolotājs.
Biogrāfija
Ciolkovskis piedzima 1857. gadā, Iževskoje ciemā, Rjazaņas guberņā, Krievijas impērijā. Viņa tēvs Eduards Ignatjevičs Ciolkovskis bija vidēji turīgs poļu muižnieks, mātei Marijai Ivanovnai Jumaševai bija tatāru izcelsme. Deviņu gadu vecumā Konstantīns Ciolkovskis saslima ar skarlatīnu un pēc komplikācijām kļuva nedzirdīgs. Četrus gadus vēlāk nomira viņa māte. Konstantīns bija spiests mācīties patstāvīgi mājās. Viņu īpaši piesaistīja matemātika, fizika un kosmoss. 16 gadu vecumā Ciolkovskis devās uz Maskavu, kur trīs gadus studēja ķīmiju, matemātiku, astronomiju un mehāniku. Īpašs dzirdes aparāts palīdzēja sazināties ar ārpasauli. Tomēr dzīve Maskavā bija diezgan dārga, Ciolkovskis nespēja sevi nodrošināt, tāpēc 1876. gadā tēvs viņu atsauca no Maskavas uz Vjatku. Tur viņš nokārtoja eksāmenus, saņēma skolotāja diplomu un sāka mācīt skolā Borovskā, kas atradās 100 kilometru attālumā no Maskavas. Tur viņš apprecējās ar Varvaru Jefgrafovnu Sokolovu.
Atrodoties tālu no Krievijas galvenajiem zinātniskajiem centriem, Ciolkovskis, būdams kurls, nolēma patstāvīgi veikt pētījumus aerodinamikā. Viņš sāka attīstīt gāzu kinētiskās teorijas pamatus. Viņš nosūtīja savus aprēķinus Sanktpēterburgas Krievijas Fizikas ķīmijas biedrībai un drīz saņēma Mendeļejeva atbildi, ka gāzu kinētiskā teorija jau atklāta pirms 25 gadiem. Tomēr viņa talantu pamanīja un uzaicināja pievienoties biedrībai.
Līdz ar boļševiku nākšanu pie varas situācija daļēji mainījās — par Ciolkovska pētījumiem ieinteresējās jaunā valdība, kas viņam sniedza nozīmīgu materiālo atbalstu. 1919. gadā Ciolkovskis tika ievēlēts sociālistiskajā akadēmijā (topošajā PSRS Zinātņu akadēmijā), un 1921. gadā zinātniekam tika piešķirta mūža pensija par nopelniem nacionālajā un pasaules zinātnē. 1932. gadā viņu apbalvoja ar Darba Sarkanā karoga ordeni. 1935. gada 19. septembrī Ciolkovskis Kalugā nomira.
Darbi
Ciolkovskis uzrakstījis vairāk kā 400 darbu. Galvenie Konstantīna Ciolkovska pētniecības virzieni bija saistīti ar metāliska aerostata zinātnisko pamatojumu, plūdlīnijas aeroplānu, vilcienu uz gaisa spilvena un raķetēm starpplanētu lidojumiem. Viņa pētījumi bija maz zināmi ārpus Krievijas, bet līdz ar 20. gadsimta 20. gadu raķešbūves aktivitātēm viņa darbi guva ievērību.
Kosmonautikas jomā Ciolkovskis bija pirmais, kas no visdažādākajiem skatu punktiem aplūkoja cilvēka došanos kosmosā — no filozofiskās un pasaules uzskata jomas līdz tādām praktiskām lietām kā kosmosa kuģu dzīvības nodrošināšanas sistēmas, skafandri un cilvēka izdalīto atkritumu utilizācija. Savos darbos Ciolkovskis pamatoja raķešu izmantošanu kosmosa lidojumos. 1920. gados viņš nonāca pie secinājuma, ka nepieciešams izmantot “raķešu vilcienus” — daudzpakāpju raķešu prototipus. Viņš aprakstīja cilvēku izdzīvošanas jautājumus bezsvara stāvoklī garo kosmosa lidojumu laikā. Viņa galvenie zinātniskie darbi — par aeronautiku, raķešu dinamiku un astronautiku — sākās ar mēģinājumu izmantot matemātisko aparātu fantastisku problēmu risināšanai. Daudzi pētnieki, tostarp J. Perelmans, raksturoja Ciolkovski kā domātāju, kurš ievērojami apsteidzis savu laiku.
Piemiņa
Ciolkovskim ir pieminekļi Kalugā un Maskavā, Kalugā ir viņa māja-muzejs, ir muzeji vēl citās pilsētās. 1954. gadā tika nodibināta Ciolkovska medaļa. 1961. gadā par godu zinātniekam tika nosaukts krāteris Mēness otrajā pusē, bet 2015. gadā — pilsēta pie Vostočnijas kosmodroma.
Kopš 1966. gada Kalugā, Ciolkovska vārdā nosauktajā Valsts kosmonautikas vēstures muzejā, notiek zinātniskie lasījumi, kurus ik gadu kopā ar muzeju rīko Krievijas Zinātņu akadēmijas Ciolkovska zinātniskā mantojuma izpētes komisija. 2021. gadā lasījumi notika jau 56. reizi.
Laziska Gurne
Laziska Gurne ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē starp Mikolovu un Ožeši. Ietilpst Augšsilēzijas aglomerācijā. Pie pilsētas liela elektrostacija. Datoru atmiņu komponentu ražotājs Wilk Elektronik. Akmeņogļu ieguves šahta (Kopalnia Węgla Kamiennego Bolesław Śmiały).
Ferdinands I
Ferdinands I (de, pl, es, ca, it, bg, ro) var būt:
Ferdinands I Hābsburgs (Austrijas imperators)
Ferdinands I (de; dzimis, miris ) bija Hābsburgu dinastijas Austrijas imperators un arī attiecīgo Hābsburgu īpašumu (Bohēmijas, Ungārijas utt.) monarhs. Sāka valdīt pēc tēva Franča II nāves. Iespējams, vecāku ģenētiskā tuvuma dēļ Ferdinandam bija iedzimta fiziska un garīga mazspēja, kā arī viņš sirga ar epilepsiju, tāpēc nebija spējīgs patstāvīgi pārvaldīt valsti. Austrijas vēsturē iegājis ar teicienu "Es esmu ķeizars un gribu knēdeļus" (Ich bin der Kaiser und ich will Knödel). Tomēr oficiāli Ferdinands nebija pasludināts par nespējīgu valdīt, tāpēc valdību vadīja reģentu padome.
Sākoties 1848. gada revolūcijai, Ferdinands I atteicās no troņa par labu brālēnam Francim Jozefam I, kurš pēc tam valdīja līdz pat Austroungārijas sabrukumam. Pēc atteikšanās no troņa Ferdinads I līdz savai nāvei dzīvoja Prāgā Hradčanu pilī.
VIA PadLock
VIA PadLock drošības risinājums ir VIA Technologies patentēta un VIA Technologies procesoros izmantota tehnoloģija, kas nodrošina plašu datu aizsardzības funkcionalitāti. Šī funkcionalitāte sevī ietver nejaušo skaitļu kvantu ģeneratoru (Quantum-based VIA PadLock RNG), augstražīgo šifrēšanas dzinēju VIA PadLock ACE, kas nodrošina ASV valdības standarta AES šifrēšanai atbilstošu šifrēšanu, Secure Hash SHA-1/SHA-256 šifrēšanu un paātrinātu RSA šifrēšanu, izmantojot Montgomerija algoritmu, kā arī atmiņas bufera pārpildes pretvīrusu aizsardzību NX execute.
Šo drošības un šifrēšanas līdzekļu izmantošana ir realizēta pasaules vadošajās drošības lietotnēs.
Pateicoties tam, ka VIA PadLock drošības risinājums ir realizēts atsevišķā procesora blokā, šifrēšanas ātrdarbība lielākoties ir vairākus simtus reižu ātrāka nekā konkurentu procesoriem, kā arī ļauj ietaupīt ievērojamu daudzumu procesora jaudas.
Smilšu lapsa
Smilšu lapsa (Vulpes rueppellii) ir suņu dzimtas (Canidae) lapsu ģints (Vulpes) plēsējs. Smilšu lapsu sauc arī par Rupella lapsu, par godu vācu dabas pētniekam Eduardam Rupellam.
Smilšu lapsa dzīvo Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos: no Marokas līdz Afganistānai. Apmēram pēdējos 100 gadus smilšu lapsa tiek nīdēta kā kaitēklis, jo mēdz medīt pie cilvēkiem vistas, mazos jēriņus un kazlēnus. Zinātniekiem trūkst datu par smilšu lapsu kopējo populāciju. Smilšu lapsas sastopamas smilšu un akmeņainos tuksnešos, no maigākām klimatiskajām zonām to izspiedž pēc auguma lielākā rudā lapsa.
Izskats un īpašības
Smilšu lapsa ir viena no mazākajām lapsām, tēviņi nedaudz lielāki nekā mātītes. Tā ķermeņa garums bez astes ir 40—52 cm, mātītes 34—49 cm, astes garums 29—37 cm. Tēviņa svars ir 1,1—2,3 kg, mātītes 1,1—1,8 kg. Smilšu lapsai ir ļoti lielas ausis, kuras ir lielākas par tās galvu. Ausu garums 8—11 cm. Lielās ausis palīdz atdzesēt ķermeni. Tās kažoka krāsa dažādos reģionos ir nedaudz atšķirīga, bet kopumā tā ir gaiša, smilšu brūna ar melniem celiņiem no acs līdz degunam katrā purna pusē. Reizēm sastopama pelēkā morfa. Aste gara un kupla, ar baltu galu. Kājas tievas, proporcionāli garas un uz ķepām ir garš, mīksts apspalvojums, kas pasargā tās no apdegšanas karstajās smlitīs. Ārēji smilšu lapsa ir ļoti līdzīga fenekam, kurš ir par to mazāks.
Barība
Smilšu lapsa ir ļoti izturīga un pieticīga. Tā medīt iziet krēlas stundās un naktī, medī viena. Smilšu lapsa ir visēdāja un apēdīs jebko, ko uzskatīs par ēdamu. Galvenokārt lapsa barojas ar kukaiņiem un zirnekļiem, bet tā rok ēšanai arī augu saknes un gumus, uzlasa augļus, kā arī medī nelielus zīdītājus, rāpuļus, putnus un no ligzdām izēd olas.
Reprodukcija
Vairošanās sezona smilšu lapsām ir ziemā un tās veido monogāmus pārus. Grūsnības periods ilgst 51—53 dienas, parasti piedzimst 2—3 akli kucēni. Māte tos zīda ar pienu 6—8 nedēļas. Smilšu lapsa dzīvo 6—7 gadus, nebrīvē var nodzīvot daudz ilgāk.
Sistemātika
Smilšu lapsai ir pieces pasugas:
Asote (nozīmju atdalīšana)
Asote var būt:
Noā
Noā var būt:
Harijs Misiņš
Harijs Misiņš (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu aktieris, režisors un dziedātājs, pazīstams kā bērnu radiopārraižu vadītājs — pasaku stāstnieks, daiļlasītājs.
Biogrāfija
gājis bojā satiksmes negadījumā uz gājēju pārejas pie Rīgas Operetes teātra.
2006. gadā Latvijas Radio sadarbībā ar Aizkraukles banku un izdevniecību "Upe tuviem un tāliem" izdeva kompaktdisku "Labvakar, mazais draudziņ!" ar pasakām, ko Harijs Misiņš ierunājis no 1960. līdz 1984. gadam.
Lomas un iestudējumi
Lomas:
Iestudējis:
Zunda Towers
Zunda Towers (līdz 2022. gadam Z-Towers) ir augstceltne Raņķa dambī 30 Rīgā, Pārdaugavā, Āgenskalna apkaimē. Tā ir augstākā ēka Rīgā un Latvijā. Ēkas projekta attīstība tika uzsākta 2006. gadā, bet pabeigta 2017. gada 4. ceturksnī. Ēkas projektu izstrādājis arhitektu birojs No Rules Just Architecture, torņu fasādes projektu izstrādājis arhitekts Helmuts Jāns (Jahn). Ēku attīstītājs ir AS Towers Construction Management (īpašnieks ir Luksemburgā reģistrēts uzņēmums SPI RE Holdings un ietilpst grupā SPI Group, kuras patiesā labuma guvējs ir Jurijs Šeflers).
2020. gada janvārī Rīgas būvvalde Z-Towers pieņēma ekspluatācijā. 2022. gada 28. martā ēku kompleksa Z-Towers nosaukums tika mainīts uz Zunda Towers, reaģējot uz negatīvi interpretējamo burtu "Z", ko Krievijas propaganda izmanto karā Ukrainā.
Ēku raksturojums
Daudzfunkciju kompleksā Zunda Towers ir divi apaļa šķērsgriezuma torņi ar dažādas platības pamatnēm, katrs tornis ir 30 stāvu augsts. Stikla paketes, kas pildītas ar argona gāzi, ir kārtotas, viena otru pārklājot, veidojot stilizētas ziedlapiņas ap apaļo torni.
Torņu augstums: South 123 m, North 117,5 m. Kopējais apartamentu skaits abos torņos ir 341. North Tower tiks piedāvāti 204 apartamenti no 4. līdz 30. stāvam platībā no 35 līdz 300 kvadrātmetriem. Premium klases iekšējā apdare (ar iebūvētu virtuvi) paredzēta apartamentiem no 4. līdz 18. stāvam. South Tower tiks piedāvāti A klases biroji no 4. līdz 13. stāvam, sākot no 14. stāva, izvietosies apartamenti platībā no 65 līdz 190 kvadrātmetriem, un pēdējā stāvā būs penthauss ar plānojumu līdz pat 900 kvadrātmetriem. Kompleksa četru līmeņu apakšzemes autostāvvieta spēs uzņemt līdz 700 automašīnām, un to papildinās automazgātava un apģērbu ķīmiskā tīrītava.
Zunda Towers paaugstinājumā, kas savieno abus torņus, būs restorāni, konferenču telpas, kafejnīcas, gardēžu veikali un diennakts apkalpošanas dienests, bet otrajā un trešajā stāvā 4000 kvadrātmetros tiks iekārtots premium klases fitnesa klubs, SPA ar atpūtas kompleksu, kā arī 25 metrus garu baseinu. Kompleksa pieguļošā teritorijā atradīsies starptautiskā skola un bērnudārzs, kā arī parks ar bērnu rotaļu un sporta laukumu.
Ridultovi
Ridultovi - pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz ziemeļiem no Vodzislavas Slonskas, Ribņikas ogļu baseina (Rybnicki Okręg Węglowy) teritorijā. Ogļraču pilsēta, kas cieši saistīta ar divsimt gadus veco šahtu Rydułtowy-Anna. No 1951. līdz 1953 gadam Ridultovos par skolotāju strādāja poļu komponists Henriks Gureckis (Henryk Górecki, 1933 - 2010).
Latvija (nozīmju atdalīšana)
Latvija var būt:
Asote (stacija)
Asote ir dzelzceļa izmaiņas punkts Jēkabpils novada Kūku pagastā, līnijā Krustpils—Daugavpils starp Krustpils un Trepes stacijām. Mūsdienās Asotē pasažieru vilcieni nepietur. Izmaiņas punktā nav biļešu kases.
Vēsture
Asote tika atvērta 1931. gadā kā pieturas punkts, kuru izmantoja darbam vasaras sezonā. Kopš 1932. gada tas darbojās visu gadu, bet pēc 1948. gada vairs neparādījās kartēs un vilcienu sarakstos.
2002.—2003. gadā šajā vietā tika veikta jauna izmaiņas punkta izbūve. Izmaiņas punkts tika nodots ekspluatācijā.
Kvebeka
Kvebeka (fr,, en, izrunā: vai ) ir vislielākā Kanādas province pēc platības un otra lielākā pēc iedzīvotāju skaita. Tajā 2011. gadā dzīvoja aptuveni 7,9 miljoni iedzīvotāju. Kvebekas oficiālā valoda ir franču valoda. Provinces platība ir 1 542 056 km². Administratīvais centrs ir Kvebeka (516 tūkstoši iedzīvotāju), kas ir Kanādas vecākā pilsēta. Savukārt pēc iedzīvotāju skaita vislielākā pilsēta ir Monreāla (1,65 miljoni).
Kvebekas teritorija ir ļoti bagāta ar dabas resursiem, ar tās mežiem un daudzajām upēm un ezeriem. Šeit visvairāk ir attīstītas kokapstrādes, papīra rūpniecības un hidroenerģētikas nozares.
Vēsture
Reģions, kas šodien veido Kvebeku, tika apdzīvots pirms vairāk nekā 30 000 gadu.
1524. gadā Fransuā I nosūtīja ekspedīciju izpētīt reģionu starp Floridu un Ņūfaundlendas salu, lai meklētu ceļu uz Kluso okeānu. 1534. gadā Fransuā I nosūtīja ekspedīcijā Žaku Kartjē, lai izpētītu Ņūfaundlendas piekrasti un Svētā Lorensa upi. Viņš dibināja Jauno Franciju, novietojot krustu Gaspē pussalas krastā. Vēlāk franči mēģināja dibināt vairākas kolonijas visā Ziemeļamerikas teritorijā, taču laikapstākļu, slimību vai konfliktu ar citām Eiropas lielvalstīm dēļ tas neizdevās.
1541. gadā Žaks Kartjē neveiksmīgi mēģināja izveidot stabilu franču koloniju Kaprūžā. Pastāvīgo indiāņu uzbrukumu un slikto laikapstākļu dēļ 400 vīri nevarēja tur ilgi uzturēties un pameta šo vietu. Kareivju grupa atradās Parisas salā, bet bija spiesta pamest cietoksni, jo trūka pārtikas. 1564. gadā dibinātais Karolīnas cietoksnis kalpoja ne ilgāk kā gadu, pirms spāņi to nopostīja.
Sākotnēji Francijas kronis nebija īpaši ieinteresēts Amerikas kolonijas apmešanā. Samuēlam de Šamplēnam izdevās piesaistīt kardināla Rišeljē uzmanību, kurš vēlāk daudz veicināja Jaunfrancijas attīstību. Lai dibinātu koloniju, 1664. gadā ar karaļa Luija XIV finansiālu atbalstu uz Jauno Franciju tika nosūtītas vairāk nekā 800 jaunmeitas, jo kolonijā pārsvarā dzīvoja vīrieši. Šīs «Karaļa meitas» nāca no nabadzīgām Parīzes ģimenēm vai bieži vien bija bāreņi. Vairums šo meiteņu apprecējās un izveidoja mūsdienu franču-kanādiešu genofonda pamatu. Līdz 1682. gadam Jaunfrancijas iedzīvotāju skaits jau bija sasniedzis gandrīz 10 000.
1763. gada 7. oktobrī Lielbritānijas karalis Džordžs III ar karaļa dekrētu pārdēvēja reģionu par Kvebekas provinci.
Demogrāfija
2011. gadā Kvebekā dzīvoja 7 903 001 iedzīvotāji, kas ir apmēram 23% no Kanādas iedzīvotāju skaita. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā Kanādas province aiz Ontārio provinces. Aptuveni pusei no Kvebekas iedzīvotājiem ir pirmo franču kolonistu, kas ieradās 18. gadsimta beigās, asinis. Franču valodu ikdienā lieto aptuveni 80% iedzīvotāji. Kopš 1974. gada tā ir provinces oficiālā valoda. Aptuveni 10% iedzīvotāji ikdienā izmanto angļu valodu, un ir britu kolonistu pēcteči, bet atlikušie 10% ir Amerikas pamatiedzīvotāji, austrumeiropieši, portugāļi, grieķi, haitieši un aziāti (galvenokārt no Dienvidaustrumāzijas).
Vorzovas ezers
Vorzovas ezers (arī Varzovas ezers, Klumstovas ezers) ir neliels caurteces ezers Ludzas novada Rundēnu pagastā. Atrodas starppauguru ieplakā starp Brodaižas un Audeļu ezeriem. Ietek strauts no Audeļu ezera, iztek grāvis uz Brodaižas ezeru. Austrumu krastā Klumstovas sādža un Rundēnu - Pildas autoceļš.
Zvirgzde
Zvirgzde var būt:
Olli Peka Kallasvuo
Olli Peka Kallasvuo (Olli-Pekka Kallasvuo, dzimis 1953. gada 13. jūlijā) ir Somijas uzņēmējs. Bijis Nokia izpilddirektors.
Kallasvuo ieguvis jurista grādu Helsinku universitātē. Kallasvuo ieņēma dažādus amatus bankā Union Bank of Finland.
Kallasvuo no 2004. gada augusta līdz 2009. gada janvārim bija arī uzņēmuma EMC Corporation direktors. Viņš ir darbojies arī citos uzņēmumos.
2012. gada janvarī Kallasvuo kļuva par TeliaSonera padomes locekli. 2013. gadā kļuva par Zenterio AB direktoru.
Angļi
Angļi (en, ang) ir tauta Apvienotajā Karalistē, Anglijas pamatiedzīvotāji. Kopējais skaits apmēram 48,5 miljoni.
Izcelsme un vēsture
Angļi cēlušies no vairākām seno ģermāņu ciltīm (angliem, sakšiem, jitiem un frīziem), kas 5. gadsimtā šķērsoja Ziemeļjūru un apmetās Britānijā, kuru bija pametuši romieši. Viņi izspieda, iznīcināja un asimilēja senos iedzīvotājus — ķeltus (britus).
6. gadsimtā izveidojās pirmās valstis Britānijā. Cīnoties pret vikingiem, konsolidējās vienota anglosakšu etniskā identitāte. Pēc tam, kad 1066. gadā Angliju iekaroja normāņi, vairākus gadsimtus augstmaņi runāja franciski, bet tauta — angliski, līdz abi komponenti konsolidējās vienotā angļu tautā.
Ziemeļrietumu Teritorijas
Ziemeļrietumu Teritorijas (en, ; fr,, atapasku: Denendeh, iu) ir teritorija Kanādas ziemeļrietumos starp Jukonu un Nunavutu. Tās administratīvais centrs ir Jelounaifa. Iedzīvotāju skaits 2016. gadā sasniedza 44,5 tūkstošus (0,03 iedz./km2). Ziemeļrietumu Teritoriju platība ir 1 346 106 km2.
Ziemeļrietumu Teritorijas, kā daļa no vecās Ziemeļrietumu teritorijas, Kanādas konfederācijā tika iekļauta. Pašreizējās teritorijas robežas tika izveidotas, kad teritorija tika sadalīta un pēc Nunavutas vienošanās austrumos izveidoja Nunavutu. Ziemeļrietumu Teritorijās ir taigas un tundras dabas zonas, ziemeļos tā kontrolē daļu no Kanādas Arktiskā arhipelāga salām.
Rietumos robežojas ar Jukonu, austrumos ar Nunavutu, bet dienvidos ar trim Kanādas provincēm — Britu Kolumbiju, Albertu un Saskačevanu.
Ahmeds Tevfiks pašā
Ahmeds Tevfiks pašā bija pēdējais Osmaņu impērijas lielvezīrs, kas bija šajā amatā vēl divas reizes pirms impērijas likvidēšanas (pavisam četras reizes, jo pirmajā reizē pieredzēja sultāna maiņu). Viņa pirmais termiņš bija no 1909. gada 13. aprīļa līdz 5. maijam Abdulhamida II pakļautībā no sākuma un tad Mehmeda VI Rešada pakļautībā. Pārējās divas reizes bija: no 1918. gada 11. novembra līdz 1922. gada 4. novembrim un šajā laikā pārtraukumā par lielvezīru bija iecelts Damats Ferids pašā.
Pirmo reizi Ahmedu Tevfiku pašā iecēla amatā pēc 1909. gada 31. marta notikumiem, kad tā organizētāji gāza sultānu Abdulhamidu II un viņa vietā iecēla par sultānu viņa brāli Mehmedu VI Rešadu. Apvērsuma organizētāju vidū bija arī Mustafa Kemals.
Burgundija
Vēsture
Burgundija izveidojās ģermāņu cilts burgundu apdzīvotajā teritorijā franku karaļvalsts pastāvēšanas laikā. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Dižona, administratīvi iedalās četros departamentos: Kotdora, Njevra, Sona un Luāra, Jona.
Pēc 2016. gada reformas apvienots ar Franškontē reģionu vienotā Burgundijas-Franškontē reģionā.
Ņujorka
Ņujorka (en) ir pilsēta Ņujorkas štatā, ASV, tā ir visvairāk apdzīvotā pilsēta ASV, un Ņujorkas metropoles centrs ir viena no visvairāk apdzīvotajām metropolēm pasaulē. Ņujorkai ir liela nozīme vairākos sektoros — sakaros, finansēs, medijos, mākslā, modē, zinātnē, tehnoloģijās, izglītībā un izklaidē. Ņujorkā arī atrodas Apvienoto Nāciju galvenā mītne, kas Ņujorku padara par nozīmīgu ārvalstu darījumu vietu. Ņujorku bieži vien dēvē arī par Ņujorkas pilsētu (New York City), lai to nesajauktu ar Ņujorkas štatu.
Ņujorka ir iedalīta piecos rajonos — Bronksā, Bruklinā, Manhatanā, Kvīnsā un Steitenailendā. Pamatojoties uz 2010. gada ASV tautas skaitīšanas datiem, Ņujorkā dzīvo 8 175 133 cilvēki, tādējādi tā ir visvairāk apdzīvotā pilsēta valstī. Ņujorkā runā aptuveni 800 valodās, kas to padara par pilsētu, kurā tiek runāts visvairāk valodās. Ņujorkas metropoles zonā dzīvo 16,4 miljoni iedzīvotāju.
Daudzas vietas un objekti Ņujorkā ir kļuvuši par ļoti atpazīstamiem visā pasaulē. Taimskvērs (Times Square) ir atpazīstams ar savu Brodvejas teātri, viena no iedzīvotāju aizņemtākajām Ņujorkas vietām, liels pasaules izklaides centrs. Pilsētā atrodas daudzi pasaulē atpazīstami tilti, debesskrāpji un parki. Ņujorkas finanšu rajons, kur atrodas Volstrīta (Wall Street), kalpo par finanšu galvaspilsētu visā pasaulē, un Volstrītā atrodas Ņujorkas akciju tirgus, kas ir lielākais akciju tirgus pasaulē. Atšķirībā no citām pasaules vietām Ņujorkas metro savus pasažierus pārvadā 24 stundas dienā un 7 dienas nedēļā. Ņujorkā atrodas vairākas koledžas un universitātes — Kolumbijas Universitāte, Ņujorkas Universitāte un Rokfellera Universitāte, kuras visas ietilpst 50 pasaules labāko universitāšu sarakstā.
Vēsture
Ņujorkas mūsdienu teritorijā dzīvoja lenapu indiāņi, kad itāliešu jūrasbraucējs Džovanni da Veracano (Giovanni da Verrazano) 1524.—1525. gadā atklāja Ņujorkas piekrasti.
Pilsētu 1625. gadā dibināja holandieši, nosaucot par Jauno Amsterdamu (New Amsterdam). 1652. gadā tai tika piešķirtas pašpārvaldes tiesības. 1664. gadā pilsētu ieņēma briti un nosauca Jorkas hercoga vārdā par Ņujorku.
Amerikas neatkarības kara laikā Ņujorka bija angļu okupācijā līdz pat kara beigām, un 1783. gadā Ņujorka bija pēdējā osta, no kuras evakuējās angļu spēki. No 1788. līdz 1790. gadam Ņujorka bija ASV galvaspilsēta. XIX gadsimtā Eri kanāla atklāšana ļāva izkonkurēt Bostonu un Filadelfiju, un Ņujorka kļuva par ASV rietumu piekrastes galveno ostu. Amerikas pilsoņu kara laikā 1863. gadā Ņujorkā notika Iesaukšanas nemieri.
XX gadsimta sākumā Ņujorka piedzīvoja imigrācijas maksimumu no Eiropas, bet XX gadsimta divdesmitajos gados — melnādaino iedzīvotāju ieceļošanu no ASV dienvidu štatiem.
Pēc Otrā pasaules kara Ņujorka ieguva globālas pilsētas nozīmi, bet abstraktais ekspresionisms radīja Ņujorkas kā pasaules mākslas centra tēlu.
2001. gada 11. septembrī Ņujorka piedzīvoja teroristisku uzbrukumu Pasaules tirdzniecības centram. Gāja bojā vairāk kā 3000 cilvēku. Tā vietā ir atklāts jauns ēku komplekss (1 WTC, One World Trade Center), Pasaules tirdzniecības centra piemiņas vieta, un trīs citi biroju torņi.
Arhitektūra
Manhatanas panorāma ar saviem daudzajiem debesskrāpjiem ir pazīstams visā pasaulē un Ņujorka ir arī mājas dažiem no lielākajiem debesskrāpjiem pasaulē, piemēram, One World Trade Centre, kura kopējais augstums sasniedz 541,33 m atzīmi. Kopš 2008. gada augusta Ņujorkā ir 5538 augstceltnes, no kurām 50 pārsniedz 200 m augstumu. Tas ir vairāk nekā jebkurā citā ASV pilsētā, atpaliekot tikai no Honkongas.
Ņujorkā atrodas dažādu arhitektūras stilu ēkas. Tur ietilpst gotiskā stila debesskrāpji, kas ir ļoti smalki detalizēti.
Parki
Ņujorkai ir vairāk par 110 km2 parku teritorijas un 23 km ar publiskajām pludmalēm.
Cilvēki
Ņujorkā dzimuši
Jēkabs Legzdiņš
Jēkabs Legzdiņš ( — 1954. gads) bija latviešu jūrasbraucējs.
Dienējis Krievijas impērijas kara flotē, bet pēc tam Padomju Krievijas flotē. Piedalījies vairākās glābšanas operācijās Ziemeļu Ledus okeānā. Četrdesmitajos gados piedalījies polārajās ekspedīcijās. Līcis un zemesrags Barenca jūrā ir nosaukts viņa vārdā.
Džo Sakiks
Džozefs Stīvs Sakiks (, ; dzimis 1969. gada 7. jūlijā, Bērnabijā) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Visu savu Nacionālās hokeja līgas karjeru Sakiks aizvadīja Kvebekas "Nordiques" un Kolorādo "Avalanche" franšīzē. Savas karjeras laikā Sakiks piedalījās 13 NHL Visu Zvaigžņu spēlēs, kā arī trīsreiz izcīnīja Stenlija kausu, divas reizes 1996. un 2001. gadā kā spēlētājs un 2022. gadā kā komandas vadības pārstāvis.