cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alveolārs līdzskanis
Alveolārie līdzskaņi tiek artikulēti ar mēli pret vai tuvu augšējai alveolai (augšzobu smaganām). Alveolāri līdzskaņi var būt artikulēti ar mēles galiņu (apikāls līdzskanis) vai ar mēles lokanās priekšdaļas augšpusi (lamināls līdzskanis). Lamināli alveolāru artikulāciju reizēm kļūdaini sauc par dentālu, jo mēles gals skar vai redzams tuvu zobiem.
Transkribēšana Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā
Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā nav speciāla simbola alveolāram līdzskanim. Viens un tas pats simbols tiek lietots visām nepalatalizētajām koronālajām artikulācijām. Burti bez diakritiskajām zīmēm nevar tikt uzskatīti par specifisku alveolāro līdzskaņu attēlojumu. Tikai nedaudzās valodās (piemēram, krievu, hindi) izšķir dažādus viena un tā paša artikulācijas veida koronālos līdzskaņus. Vairākās valodās dažādu artikulācijas veidu koronālie līdzskaņi pastāv kā alofoni.
Lai atšķirtu dažādas artikulācijas, dentāliem līdzskaņiem lieto dentālās artikulācijas diakritisko zīmi / ̪/, bet postalveolāriem līdzskaņiem - atvirzītās artikulācijas zīmi / ̠/. Alveolāras artikulācijas speciālas apzīmēšanas nepieciešamības gadījumā var tik lietota diakritiskā zīme no Paplašinātā IPA:. Tomēr lielākoties simboli <s, t, n, l> paši par sevi tiek saukti par alveolāriem, un zemāk redzamajā tabulā piemēri ir alveolāras skaņas.
(Paplašinātajā IPA diakritiskā zīme paredzēta runas patoloģijai un lietojama alveolarizētas skaņas apzīmēšanai; kā labioalveolārām skaņām, kad apakšlūpa skar alveolu.)
Latviešu valodā
Latviešu valodā alveolāri līdzskaņi ir balsīgs dentāls vibrants /r/ un balsīgs alveolārs laterāls spraudzenis /l/. Latviešu fonētikā kā alveolārus klasificē arī apikāli alveolāros priekšējos mēleņus /ʃ/ un /ʒ/, kā arī afrikatas /tʃ/ un /dʒ/. Pēc IPA klasifikācijas tie pieskaitāmi postalveolārajiem līdzskaņiem.
Piemēri Pasaules valodās
IPA iekļautie alveolārie līdzskaņi:
Forza (spēļu sērija)
Forza Motorsport (2005)
Forza Motorsport tika izlaista 2005. gadā un ir Forza Motorsport pirmā daļa, kas tika turpināta pašreizējā Microsoft, Xbox 360, Xbox One un Xbox Series X/S sistēmās. Tā bija vienīgā spēle, kas tika izlaista Xbox oriģinālajā konsolē. Tajā var spēlēt Xbox 360, izmantojot atpakaļsaderību ar jaunāku platformu. Tajā ir 231 auto un daudz reālu un izdomātu sacīkšu trašu. Tā arī ir ieslēgusi daudzlietotāju tiešsaistes režīmu, izmantojot Xbox Live.
Forza Motorsport 2 (2007)
Forza Motorsport 2 ir pirmā spēle Xbox 360 sērijā. Xbox 360 sacīkšu stūre tika izstrādāta kopā ar Forza Motorsport 2 un ir savietojama ar spēli.
Forza Motorsport 3 (2009)
Forza Motorsport 3 ietver vairāk nekā 466 pielāgotas automašīnas (vairāk nekā 600 automašīnas Ultimate Collection versijā) no 50 ražotājiem un vairāk nekā 100 sacīkšu trases variantiem ar iespēju vienlaikus piedalīties līdz astoņiem automobiļiem trasē. preses konferencē, kur spēle bija pirmo reizi demonstrēta, Turn 10 Studios prezentēja pārmīšanas funkciju atpakaļ, lai labotu iepriekšējas kļūdas, kas pieļautas trasē. Pārjaukšanas funkcijai nav ierobežojumu, cik reižu tā var tikt izmantota, bet pēc tam spēlētājam jāgaida 30 sekundes, pirms atkal varēs pārmīt atpakaļ. Tā ir arī pirmā spēle franšīzē, kurā ir kamera pilota kabīnē un.
Forza Motorsport 4 (2011)
Izstrādājot Forza Motorsport 4, Turn 10 Studios sadarbojās ar BBC, "Gāzi grīdā!" (un to ), lai piespiestu Džeremiju Klārksonu, starp citu vadošajiem "Gāzi grīdā!", izskanēt aprakstus, sacīkšu nosaukumus un jauno Auto-vista režīmu, kas ļauj spēlētājiem izpētīt noteiktu automašīnu izvēli mazākajās detaļās. Spēle ir arī pirmā franšīze, kurā tiek izmantots sensors. Spēlētāji var izmantot sensoru, lai pagrieztu galvu uz jebkuru pusi, un spēle dinamiski seko analoģiskai kustībai, pagriežot spēles kameru sānis. Tā ir pēdējā Forza Motorsport versija, kas izdota Xbox 360.
Forza Motorsport 5 (2013)
Forza Motorsport 5 tika izdota 2013. gadā. Spēle paplašināja partnerību ar "Gāzi grīdā!" par to, ka Ričards Hamonds un Džeimss Mejs sniedza komentārus kopā ar Klārksonu.
Forza Motorsport 6 (2015)
Vienošanās par izstrādi ar Ford Motor Company studijas, Turn 10 Studios ietvaros tika piešķirta piekļuve Ford GT 2017. gada dizaineru komandai. Ford GT ir attēlots arī uz spēles vāka. Forza Motorsport 6 tika izdota 2015. gada 15. septembrī Xbox One. Bezmaksas spēles versija operētājsistēmai Windows 10, pazīstama kā Forza Motorsport 6: Apex, tika izdota kā beta versija 2016. gada 5. maijā. 2016. gada 6. septembrī tas tika izņemts no beta versijas un kļuva par pilnvērtīgu papildinājumu franšīzei.
Forza Motorsport 7 (2017)
Forza Motorsport 7 tika izstrādāta operētājsistēmai Windows 10 un Xbox One. Spēle tika izdota 2017. gada 3. oktobrī. Šī spēle ietver sevī daudzas trases, tai skaitā Maple Valley sacīkšu trases atgriešanos, izdomāto trasi, kas pēdējo reizi iekļauta Forza Motorsport 4. Forza Motorsport 7 lielākais spēļu transportlīdzekļu komplekts no visām Forza spēlēm, kas šodien ir 830. 700 automobiļi ir iekļauti pamatspēlē, kamēr 130 tika pievienoti kā lejupielādes saturs.
Forza Motorsport (2023)
Astotais Forza Motorsport, kuram oficiāli nav numura nosaukumā, tika izziņots Microsoft spēļu demonstrēšanas laikā 2020. gada 23. jūlijā. Ir paziņots, ka iznāks 2023. gada pavasarī. Tā būs pieejama arī Xbox Game Pass abonentiem, un to plānots izdot Xbox sērijas konsolēs, personālajos datoros un Microsoft mākoņpakalpojumā.
Forza Horizon (2012)
Forza Horizon tika izstrādāta Xbox 360 un ir pirmā sērijas spēle ar atklātu pasauli. Tā pamatā ir izdomāts festivāls ar nosaukumu Horizon Festival, kura darbība notiek ASV Kolorādo. Spēle ietver daudzus dažādus spēļu procesa aspektus no iepriekšējām Forza Motorsport spēlēm, piemēram, liela automobiļu daudzveidība, reālistiska fizika un augstas izšķirtspējas grafika. Mērķis ir progresēt spēlē ar “Wristbands” iegūšanu, ātri vadot automašīnu, iznīcinot mantu, uzvar sacīkstes un citas vadītāja izejas. Forza Horizon lietotaForza Motorsport 4 fizika, kas tika optimizēta darbam uz 65 apvidus variantiem. Spēlētāji var braukt pa bezceļu atsevišķos rajonos, kamēr citi ir ierobežoti ar nožogojumiem vai citiem līdzekļiem. Forza Horizon ļauj spēlētājam modificēt no garāžas izvēlēto automobili, daudzfunkcionālo funkciju maiņa gan iekšpusē, gan automašīnas ārpusē. Šī spēle ir saderīga ar Xbox One, izmantojot atpakaļsaderību.
Forza Horizon 3 (2016)
Forza Horizon 3 tika izstrādāta operētājsistēmai Windows 10 un Xbox One. Tas tika izdots 2016. gada 27. septembrī. Spēles darbība notiek Austrālijā, un spēlētājs spēlē kā vadošais Horizon Festival. Spēle tika palaista ar vairāk nekā 350 automobiļiem un ir pirmā spēle sērijā, kas tiks palaista gan uz Windows, gan Xbox One.
Forza Horizon 5 (2021)
Forza Horizon 5 tika izstrādāta Xbox One, Xbox Series X/S un Windows 10, spēles darbība notiek Meksikā. Spēle tika izdota 2021. gada 9. novembrī.
Forza Street (2019)
Forza Street ir Electric Square izstrādātā bezmaksas sacīkšu spēle, kas sākotnēji tika izdota operētājsistēmai Windows 10 2018. gada 8. maijā ar nosaukumu Miami Street. 2020. gada 5. maijā tika izdota iOS un Android. Forza Street izmanto Unreal Engine 4 dzinēju. Atšķirībā no Motorsport un Horizon pamatspēlēm, Street piedāvā īsas, ātras ielu sacensības un domātas spēlei zemākas veiktspējas ierīcēs. Spēlē spēlētāji vada tikai paātrinājumu un bremzēšanu, nospiežot un atlaižot pogu vai skārienekrānu; stūres vadība tiek veikta automātiski.
Kioti
Kioti ir traktortehnikas tirdzniecības zīmols. Daedong Industrial Co ir Dienvidkorejas mehanizētās lauksaimniecības tehnikas ražotājs. 1947. gadā sākuši ražot dzinējus.
Daedong Industrial Co
Daedong Industrial Co grupā ietilpst:
Kanāls
Kanāls ir cilvēka veidota ūdenstilpe, kas ir līdzīga upei. Kanālus būvē, lai ūdens varētu pa tiem aizplūst uz sausākām vietām, kur pēc tam var veikt apūdeņošanu. Viduslaikos kanāli tika būvēti ap pilīm, tādā veidā apgrūtinot ienaidnieku iekļūšanu tajās. Mūsdienās lieli kanāli, piemēram, Suecas vai Panamas kanāls, ir izbūvēti, lai nodrošinātu ātrāku ūdens transportlīdzekļu nokļūšanu no vienas vietas citā.
NBS 2. mehanizētais kājnieku bataljons
2. mehanizētais kājnieku bataljons (saīsināti 2. MKB) ir viens no diviem Latvijas Nacionālo bruņoto spēku kājnieku bataljoniem. To izveidoja 2002. gadā un tas dislocēts Kadagā. 2. mehanizētais kājnieku bataljons ietilpst Latvijas Sauszemes spēkos (SzS).
Vēsture
Pavēli par bataljona izveidi izdeva. Bataljonu veidoja ar uzdevumu sagatavot obligātā militārā dienesta (OMD) karavīrus Latvijas Nacionālo bruņoto spēku (NBS) rezervei, izmantojot Zviedrijas dāvināto ekipējumu. 2003. gadā strauji mainījās uzdevumi un 2. kājnieku bataljonam uzdeva sagatavot kājnieku rotas dalībai miera uzturēšanas operācijās.
Personālsastāvs un struktūra
2. mehanizētajā kājnieku bataljonā ietilpst:
Simbolika
2. mehanizētā kājnieku bataljona sauklis ir "Darbi ne vārdi". Uz bataljona emblēmas ir attēls vainags ar diviem sakrustotiem senlatviešu cirvjiem uz tā, pāri tiem, uz augšu pavērsts, zobens. Šie emblēmas elementi novietoti uz vairoga fona. Vairogs simbolizē vienotību, zobens gatavību pildīt pavēles. Sakrustotie cirvji simbolizē bataljona vienotību un sadarbību starp dažādām ieroču šķirām. Ozollapu vainaga nozīme ir spēks un varenība.
Gliemezis
Par gliemezi parasti tiek saukts ikviens uz sauszemes vai ūdenī dzīvojošs vēderkāju klases (Gastropoda) gliemis ar spirālveida čaulu, kas ir pietiekami liela, lai tās saimnieks spētu tajā pilnībā paslēpties. Ja čaula ir rudimentāra vai tās nav pilnībā, to sauc par kailgliemezi. Tā kā lielākā daļa vēderkāju klases sugu ir gliemeži ar čaulu, tad ļoti bieži visas sugas, kas ietilpst šajā klasē, tiek sauktas par gliemežiem, uz ko norāda arī otrs vēderkāju klases nosaukums latviešu valodā — gliemežu klase.
Gliemezis ir sastopams visā pasaulē ļoti dažādās vidēs un biomās. Vislielākā dažādība vērojama tropos un subtropos. Tas mājo uz sauszemes, tuksnešus ieskaitot, dažādos saldūdens baseinos un jūrā, dziļjūras zonu (en) ieskaitot. Atkarībā no tā, kur gliemezis dzīvo, tiek izdalīti 3 veida gliemeži: sauszemes gliemezis, saldūdens gliemezis un jūras gliemezis. Lai arī cilvēki vislabāk pazīst sauszemes gliemežus, ūdens gliemežu sugu dažādība ir daudz lielāka. Turklāt vislielākā sugu dažādība piemīt jūras gliemežiem.
Īpašības
Gliemeži, kas elpo ar plaušām, pieder pie plaušgliemežu grupas (Pulmonata), bet tie, kas elpo ar žaunām, veido polifilētisku grupu. Tas nozīmē, ka to sugas pieder dažādām taksonomiskām grupām, kas savstarpēji var nebūt tuvu radniecīgas. Kopumā abu veidu gliemeži ir sastopami visā pasaulē, turklāt dažas plaušgliemežu sugas mājo saldūdenī vai pat jūrā, bet dažas sugas ar žaunām mājo uz sauszemes.
Lielākajai daļai gliemežu uz to lentveida mēles ir tūkstošiem zobiem līdzīgu mikroskopisku struktūru. Šādu rīvei līdzīgu mēli sauc par radulu. Tās darbību arī var salīdzināt ar rīvi, jo barība tiek saberzta smalkās daļiņās. Lielākā daļa gliemežu ir augēdāji, bet dažas sauszemes sugas un daudzas jūras sugas ir visēdājas vai gaļēdājas.
Lielākie sauszemes gliemeži ir Āfrikas gigantisko gliemežu ģints (Achatina) sugu gliemeži. Tie sasniedz 38 cm garumu un sver apmēram 1 kg. Bet vislielākais gliemezis dzīvo jūrā — Austrālijas trompete (Syrinx aruanus). Tā čaula sasniedz 91 cm garumu un kopējais svars dzīvam gliemezim ir 18 kg.
Saimnieciskais pielietojums un kaitējums
Vairāku gliemežu sugu gaļa tiek izmantota pārtikā, līdz ar to šos gliemežus audzē speciālās audzētavās. Pārtikā izmanto sugas no visu veidu gliemežiem — gan sauszemes gliemešus, gan saldūdens un jūras gliemežus. Viens no pazīstamālajiem ir parka vīngliemezis, kuru pārtikā izmanto arī Latvijā. Lai arī gliemežu gaļa lielākajai daļai cilvēku skaitās delikatese, ir tautas, kurām gliemežu gaļa ir viens no lētākajiem un vieglāk pieejamiem pārtikas produktiem, kas bagāts ar olbaltumvielām. Daudzās valstīs tukšās gliemežu čaulas tiek apstrādātas un pārdotas kā suvenīri.
Neapšaubāmi daudzas sugas lauksaimnieki uzskata par kaitēkļiem lauksaimniecībai. Ir sugas, kas bojā labības sējumus, jo barojas ar graudauga saknēm. Ir sugas, kas lielos daudzumos noēd dažādu augu lapas un augļus.
Kultūrā
Tā kā gliemezis ir lēns, tas daudzām tautām simbolizē slinkumu un laiskumu. Kristietībā to izmanto kā viena no nāves grēku — slinkuma simboliem. Psalmā 58:8 gliemeža gļotas tiek izmantotas kā metaforisks sods.
Dažās tautās gliemezis ir dievišķs. Piemēram, Senajā Grieķijā dzejnieks Hēsiods raksta, ka gliemezis norāda pareizo laiku, kad jāsāk novākt labība, sākot rāpot pa labības stiebru uz augšu. Acteku kultūrā mēness dievs Tekistekatls uz muguras nesa gliemeža māju, tādējādi simbolizējot atdzimšanu — gliemeža spēja ielīst mājiņā un atkal izlīst ir analoģiska mēness izmaiņām.
Ābels Tasmans
Ābels Jansons Tasmans (, izrunā:, dzimis 1603. gadā, miris ) bija nīderlandiešu jūrasbraucējs un jaunu zemju pētnieks. 1642. gadā Nīderlandes Austrumindijas ģenerālgubernators Antonio van Dīmens (Antonio van Diemen) nosūtīja Tasmanu izpētīt Austrālijas ūdeņus. Tasmans kļuva par pirmo eiropieti, kas sasniedza Tasmaniju (viņš toreiz to nodēvēja par Van Dīmena zemi) un Jaunzēlandi. 1643. gadā atklāja arī Tongu un Fidži. 1644. gadā Ābels Tasmans devās otrajā jūrasbraucienā pa Indijas okeāna un Austrālijas ūdeņiem, kur vairāk nodarbojās ar mūsdienu Indonēzijas salu un Austrālijas ziemeļu piekrastes pētīšanu.
Kanaleto
Kanaleto, īstajā vārdā Džovanni Antonio Kanals (Canaletto, Giovanni Antonio Canal, dzimis 1697. gada 18. oktobrī Venēcijā, miris 1768. gada 20. aprīlī turpat) bija itāliešu gleznotājs, kurš daudz gleznojis Venēcijas ainavas jeb vedute. Kanaleto gleznoja brīvā dabā, kas viņa laikā bija neparasti, un īpaši augstu tiek vērtēta viņa izpratne par gaismas un ēnas efektiem.
Dzīve
Kanaleto dzimis aristokrātiskā ģimenē, kuras ģerboni viņš dažkārt arī izmantojis savā parakstā. Gleznošanu Kanaleto apguva pie sava tēva Bernardo Kanala, kurš gleznoja dekorācijas. Kanaleto kopā ar tēvu un brāli no 1716. līdz 1719. gadam strādājis Venēcijā un no 1719. līdz 1720. gadam Romā, kur viņi gleznojuši dekorācijas Alesandro Skarlati operām. Slavu Kanaleto ieguva, pievērsies ainavu glezniecībai; viņš ietekmējās no Džovanni Paolo Pannīni, ar kura darbiem bija iepazinies Romā. Pirmais parakstītais un datētais Kanaleto darbs ir "Arhitektūras kaprīze" (1723). Par vienu no Kanaleto izcilākajiem agrīnajiem darbiem uzskata gleznu "Mūrnieku pagalms" (1726-1730); šajā laikā viņš daudz gleznoja Venēcijas kanālus un Dodžu pili.
Apmēram 1723. gadā Kanaleto uzgleznoja četras lielizmēra gleznas Lihtenšteinas princim, 1725.-1726. gadā — gleznu sēriju tirgotājam Stefano Konti. Kanaleto patroni gan lielākoties bija angļu kolekcionāri, starp kuriem īpaši jāizceļ britu konsuls Venēcijā Džozefs Smits, kurš vēlāk savu plašo kolekciju pārdeva karalim Džordžam III. 1730. gados Kanaleto saņēma tik daudz pasūtījumu, ka gleznoja pat no zīmējumiem. Dažkārt Kanaleto izmantoja camera obscura — ierīci, kas ar lēcas palīdzību projicē ainavu uz ekrāna; to iespējams izmantot kā pamatu gleznai vai zīmējumam.
1740. gadā sākās Austrijas mantojuma karš; samazinājās Venēcijas apceļotāju un līdz ar to arī Kanaleto klientu skaits. Džozefs Smits rosināja Kanaleto pievērsties arī citām Itālijas vietām, piemēram, Romai. Šajā laikā Kanaleto sāka gleznot iedomātas ainavas — capriccio un veduta ideata. Kanaleto pievērsās arī grafikai un radīja 34 ofortu sēriju. 1746. gadā Kanaleto devās uz Angliju, kur palika līdz pat 1755. gadam. Kanaleto pamatā darbojās Londonā; uzskata, ka šajā periodā Kanaleto darbu kvalitāte strauji kritusies, tie kļuvuši mehāniski. Atgriezies Venēcijā, viņš 1763. gadā tika ievēlēts Venēcijas Akadēmijā.
Kanaleto māsasdēls Bernardo Belloto, kurš arī bija ainavu gleznotājs, dažkārt izmantoja Kanaleto vārdu, lai veicinātu savu darbu popularitāti.
Sabrinas krasts
Sabrinas krasts (en) ir Vilksa Zemes piekrastes daļa Austrumantarktīdā. Stiepjas no Sauterda raga austrumos (66°32′S 122°5′E﻿﻿﻿) līdz Veldrona ragam rietumos (66°34′S 115°33′E). Kopējais garums ap 300 km. Austrumos robežojas ar BANZARE krastu, rietumos — ar Bada krastu. Lielāko Sabrinas krasta piekraste daļu aizņem Maskavas Universitātes šelfa ledājs, kurā nolaižas Totena ledājs.
Ilgu laiku par šī piekrastes apvidus atklājēju tika uzskatīts Džons Belenijs, kurš 1839. gadā 117° austrumu garuma grādos esot redzējis cietzemi. Amerikāņu pētnieka Čārlza Vilksa ekspedīcija sasniedza šo krastu 1840. gadā un aprakstīja tā konfigurāciju. 1931. gadā BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona precizēja krasta atrašanās vietu par grādu tālāk, nekā aprakstījuši Belenijs un Vilkss. Krasts nosaukts par godu Belenija ekspedīcijas kuģim Sabrina, kas nogrima vētras laikā 1839. gada martā.
Shaman King
Shaman King (lv) ir Hirojiki Takeja zīmētā manga. Pavisam ir 32 sējumi un 64 anime sērijas. 1998. gadā Japānā komikss Shaman King parādījās komiksu žurnālā Shonen Jump, kurš pieder kompānijai Shueisha. 2001. gadā, Shaman king tika ekranizēts anime multiplikācijas filmā un tā pirmizrāde translēta kanālā TV Tokyo. Latvijā Shaman king var redzēt kabeļtelevīzijas vai satelīttelevīzijas kanālā Jetix (krievu vai angļu valodā).
Sižets
Katrus 500 gadus Likteņa Zvaigzne palido gar Zemi, un katrs šamanis saprot, ka Dižais Šamaņu Turnīrs ir sācies. Šamanis ir cilvēks, kurš spēj redzēt garus un cīnīties kopā ar viņiem, kā viens vesels. Turnīra mērķis — cilvēks, kurš iztur visus pārbaudījumus un visas cīņas, kļūst par šamaņu karali. Viņš apvienojas ar Garu Karali — varenāko un stiprāko garu mūsu pasaulē, un kļūst tik stiprs, ka var vadīt visu dzīvību uz Zemes.
Jau trešo reizi Hao (Ziks), sens šamanis, telepāts un pareģis, sapņo par uzvaru turnīrā. Viņa mērķis ir iznīcināt cilvēci, jo viņam šķiet, ka cilvēce iznīcinās planētu. Hao liekas, ka tikai šamaņu karaļvalsts, kuras veidotājs un vadītājs ir viņš, dzīvos harmonijā ar dabu. Viņš jau divas reizes bija uzvarēts — pirms 1000 (Asakuru dzimtā) un 500 (Apaču/Patču ciltī) gadiem, ar milzīgu uzupurēšanos. Katru reizi atdzimstot, viņš kļūst stiprāks un ar viņu ir grūtāk tikt galā. Šoreiz viņš atdzima, seno šamaņu dinastijā Asakura, un tikai viņa dvīņubrālis Jo ir apveltīts ar pietiekamu spēku, lai stātos viņam pretī.
Kopējais
Šamaņu turnīrs norisinās reizi 500 gados. Turnīrs sākas, kad divas zvaigznes palido garām zemei un katrs šamanis zin, ka turnīrs ir sācies.
Turnīra tiesneši
Turnīra tiesneši parasti ir patču cilts (slepena indiāņu cilts, kas dzīvo Ziemeļamerikā).
Polčinzdroja
Polčinzdroja ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz austrumiem no Svidvinas. Kūrortpilsēta.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Bādpolcina. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Šahāda
Šahāda ( ; vārds ir cēlies no arābu valodas vārda apliecināt, šahida ) ir ticības apliecinājums islāmā. Šahāda ir musulmaņu ticības apliecinājums tam, ka Dievs ir vienīgais un, ka Muhameds ir pēdējais pravietis. Šahādas skaitīšana ir viens no pieciem islāma pīlāriem un musulmaņi to skaita katru dienu.
Šahāda ir pirmā no sešām kalimām (ticības apliecinājuma paveidi).
Varianti
Saskaņā ar islāmā vispārpieņemto tradīciju, pietiek ar godprātīgu šahādas noskaitīšanu vienu reizi, lai kļūtu par musulmani. Arābu valodā iespraustos ašhadu an (es apliecinu, ka) parasti nelieto.
Atsevišķos šiītu novirzienos musulmaņi papildina šahadu ar teicienu „Ali ir Dieva draugs” (arābu valodā: علي ولي الله), lai uzsvērtu to, ka arī Ali ir ticīgo vadonis, kopā ar Dievu un Muhamedu, saskaņā ar Korānā teikto (5:55). Lielākā daļa šiītu, izņemot Nizari Ismaila sekotāji, šo papildinājumu uzskata tikai par vēlamu, nevis obligātu.
Vēsture
Vecākais šahādas tulkojums ir grieķu valodā: Οὐκ ἔστι[ν θεὸς εἰ μὴ ὁ θεὸς μόνος•] Μααμὲ[τ ἀπόστολος θεοῦ] [Ouk esti[n theos ei mē ho theos monos;] Maamet apostolos theou, „Nav cita dieva izņemot Vienīgo Dievu; Muhameds ir Dieva apustulis”, kur vārds Allah tiek tulkots kā „Vienīgais Dievs”.
Priekšnosacījumi šahādas skaitīšanai
Šahādas skaitīšanai noteikti septiņi priekšnosacījumi, bez kuriem to uzskata par nepatiesu:
Karogi ar šahādu
Šahādu raksta uz vairāku valstu karogiem:
Kopš 2004. gada šahādu lieto arī grupējums Al-Qaida.
Arnolds Beklīns
Arnolds Beklīns (Arnold Böcklin, dzimis Bāzelē, miris  Sandomeniko klosterī pie Florences) bija šveiciešu gleznotājs, grafiķis un skulptors, simbolisma pārstāvis.
Beklīns ir viens no ievērojamākajiem simbolisma māksliniekiem. Viņa darbiem raksturīgi mitoloģiski un fantastiski, dažkārt arī alegoriski tēli, kas bieži vien darbojas uz antīkās arhitektūras fona. Beklīna daiļradi it sevišķi tās sākumposmā, spēcīgi iespaidojis romantisms. Gleznu tematikai daudz kopīgā ar prerafaelītu brālibu. Sirreālisti Makss Ernsts, Džordžo de Kīriko un Salvadors Dalī uzskatījuši viņu par vienu no nozīmīgākajiem sirreālisma priekštečiem. Pats pazīstamākais Beklīna darbs ir glezna "Mirušo sala" (1880—1886), kurai tika radītas piecas nedaudz atšķirīgas versijas.
Zvirgzdenes pagasts
Upes
Vasarānu upīte
Ezeri
Franapoles ezers, Iļzeits, Lielais Ludzas ezers, Selekovas ezers, Ūtičovas ezers, Valna ezeriņš, Veserovas ezers, Zviergzdines ezers.
Vēsture
1931. gadā Zvirgzdenes pagasta platība bija 160,1 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Cirmas, Isnaudas, Jaunžogotu, Pokumines, Priedaines un Zvirgzdenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Zvirgzdenes ciemam pievienoja Jaunžogotu ciemu, 1958. gadā - daļu Ciblas ciema, 1956. gadā - daļu Isnaudas ciema, 1979. gadā - daļu Blontu ciema, bet daļu Zvirgzdenes ciema 1977. gadā pievienoja Isnaudas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ciblas novadā. 2021. gadā Ciblas novadu iekļāva Ludzas novadā.
Jūrmala
Jūrmala ir Latvijas valstspilsēta un lielākā kūrortpilsēta, apmēram 25 kilometrus uz rietumiem no Rīgas. Pilsētas platība ir 100 km2. Jūrmala 24 km garumā stiepjas gar Rīgas līci un Lielupi. bija iedzīvotāji.
Pilsēta tradicionāli sastāv no atsevišķām daļām (uzskaitītas virzienā no rietumiem uz austrumiem): Ķemeri, Jaunķemeri, Sloka, Kauguri, Vaivari, Asari, Valteri, Melluži, Pumpuri, Jaundubulti, Dubulti, Majori, Dzintari, Bulduri, Lielupe un Priedaine.
Vēsture
Slokai 1785. gadā piešķīra miesta, bet 1878. gadā — pilsētas tiesības. Slokas attīstību veicināja 1896. gadā uzceltā papīrfabrika, kura darbojās līdz 20. gadsimta 90. gadiem. Pirmās peldu vietas sāka veidoties Dubultos. Saistībā ar Ķemeros atrastajām ārstniecisko dūņu un minerālūdens atradnēm 1838. gadā tur tika izveidots kūrorts, kurā ārstējās pacienti no visas Krievijas Impērijas.
Latvijas valdība no esošajiem peldu miestiem izveidoja Rīgas Jūrmalas pilsētu. 1946. gada sākumā Latvijas PSR valdība Rīgas Jūrmalu iekļāva Rīgas sastāvā kā atsevišķu rajonu, kuram 1949. gadā pievienoja Priedaini, bet apvienoja Rīgas pilsētas Rīgas Jūrmalas rajonu ar Slokas un Ķemeru pilsētām, izveidojot Jūrmalas pilsētu.
Pašvaldība
Jūrmalas pašvaldība ir Jūrmalas pilsētas dome.
Plānošana
Tika veidotas divas galvenās atpūtas zonas: galvenokārt atpūtniekiem no visas PSRS paredzētā kūrorta zona Ķemeri-Jaunķemeri un rīdzinieku masveidīgas atpūtas zona Priedaine-Vaivari. Tomēr vēlāk sanatorijas un atpūtas nami vasarniekiem no PSRS republikām tika būvēti visās Jūrmalas daļās.
Starp šīm zonām attīstīja galveno Jūrmalas daudzstāvu ēku dzīvojamo rajonu Kaugurus. Rūpniecības zonas bija paredzētas izveidot Dubultos, Slokā, un Kūdrā.
Pēc neatkarības atjaunošanas Jūrmala bija pirmā republikas pilsēta, kas izstrādāja savu Attīstības plānu 1995—2007. Par Jūrmalas attīstības mērķi pasludināja veidot cilvēkiem draudzīgu pilsētu, kura labvēlīga iedzīvotāju veselībai un līdzsvarotai demogrāfiskai attīstībai. Par perspektīvo iedzīvotāju skaitu noteica 61 tūkstoti, tomēr iedzīvotāju skaits samazinājās līdz 56 tūkstošiem. Plānam piecas reizes veica grozījumus un 2007. gadā to pagarināja līdz 2009. gadam.
Pēc tam izstrādāja šādas attīstības programmas: Jūrmalas pilsētas tūrisma attīstības stratēģiju 2007.—2018. gadam; Jūrmalas pilsētas sporta un aktīvās atpūtas stratēģiju 2008.—2020. gadam; Jūrmalas pilsētas kultūrvides stratēģiju 2008.—2020. gadam; Jūrmalas pilsētas kūrorta koncepciju 2009.—2018. gadam; Jūrmalas pašvaldības mājokļu attīstības programmu 2006.—2011. gadam; Jūrmalas pilsētas attīstības stratēģija 2010—2030.
Tūrisms
Statistikas dati apkopoti no 50 Jūrmalas tūristu mītnēm ar kopējo vietu skaitu 6 725. Vislielākais noslogojums šajā laika periodā bija kūrorta rehabilitācijas centros 59%, kūrortviesnīcās 45%, apartamentu viesnīcās 26% un viesnīcās 24%.
2016. gadā par iebraukšanas caurlaidēm bija iekasēti 2,1 miljoni EUR.
Pludmale
Jūrmalas 24 km garo liedagu veido smalkas baltas kvarca smiltis, ko gadu tūkstošos sanesusi piekrastes straume. Vētru laikā krastā tiek izskaloti dzintara gabaliņi un daudz gliemežvāku. Janvāra beigās — februāra sākumā Rīgas līcis parasti aizsalst, bet pludmalē reizēm veidojas milzīgi ledus krāvumi (torosi).
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1998
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1998 notika 1999. gada 5. februārī.
Koncertā uzstājās Bet Bet, Gunārs Meijers, Mixeri, Igo, Gunārs Kalniņš & Dzeguzīte, Jauns Mēness, Prāta Vētra, Raimonds Pauls un Harijs Spanovskis, Inita Āboliņa, Jānis Sproģis, Kantoris 04, Labvēlīgais Tips, Auda, Muzikanti no Cēsīm, Pamatinstinkts, Tranzīts, Brīvdiena, Hameleoni, Alfēds & Rozalinde, Arnis Mednis, Megija Reilija un Ilga Reizniece, Uģis Prauliņš & Gints Sola.
Jūrmala
Pludmale
Jūrmalas pilsētā ir 11 peldvietas — Lielupe, Bulduri, Dzintari, Majori, Dubulti, Pumpuri, Melluži, Asari, Vaivari, Kauguri un Jaunķemeri. Majoru un Bulduru peldvietas laika posmā no 1998. gada vairākkārt ir ieguvušas starptautisko Zilā karoga godalgu kā apliecinājumu pludmales drošībai un ūdens kvalitātei, kura tiek pārbaudīta katru nedēļu. Šeit var iznomāt ūdens velosipēdus un atpūsties pludmales kafejnīcā.
Dubultos notiek sporta sacensības. Pumpuros var iziet apmācību kaitsērfingā un vindsērfingā.
Kultūrvēsturiskie pieminekļi
2007. gadā Jūrmalā bija 558 kultūras pieminekļi, tai skaitā 11 pilsētbūvniecības, 408 arhitektūras, 133 mākslas, 5 vēstures un 1 arheoloģijas piemineklis (Babītes pilskalns). Kā pilsētbūvniecības pieminekļi ir reģistrēti:
Jūrmalas pilsētas domes Kultūrvēsturiskā mantojuma nodaļa ir sagatavojusi astoņus pilsētas vēsturiskā centra apskates maršrutus, kuros atrodas daudzi kultūras tūrisma objekti.
Jūrmalas arhitektūra
Rīgas Jūrmalas 19. gadsimta un 20. gadsimta pirmās puses būvniecības spilgtākā iezīme ir koka ēku ievērojamais pārsvars pār cita veida apbūvi. Koks ir estētiski pievilcīgs un piemērots būvmateriāls sezonas rakstura mītnēm.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas Jūrmalā
1935. gadā visu triju vēlāk Jūrmalā apvienoto pilsētu (Rīgas Jūrmalas, Slokas un Ķemeru) iedzīvotāju kopīgais skaits bija 13,7 tūkstoši (latvieši — 86,9%), bet pēc kara tas strauji pieaugu un pēc apvienošanas 1959. gadā Jūrmalā dzīvoja 38 tūkstoši pastāvīgo iedzīvotāju. Galvenokārt Kauguru un Dubultu daudzstāvu dzīvojamo māju kvartālu celtniecības rezultātā 1970. gadā iedzīvotāju skaits sasniedza 53,8 tūkstošus, bet 1979. gadā 61 tūkstoti. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas iedzīvotāju skaits zemās dzimstības un emigrācijas dēļ atkal samazinājās un 1998. gadā pilsētā dzīvoja 59 tūkstoši, bet 2011. gadā — 56 tūkstoši pastāvīgo iedzīvotāju.
Izglītība
2017./2018. mācību gadā Jūrmalā bija 12 pirmsskolas, 3 sākumskolas, 5 pamatskolas, 7 vidusskolas, 8 interešu izglītības iestādes, 1 speciālās izglītības iestāde, 5 profesionālās ievirzes izglītības iestādes, kā arī Bulduru Dārzkopības vidusskola, Sociālās integrācijas valsts aģentūras koledža, LU P. Stradiņa medicīnas koledža un Latvijas Kristīgā akadēmija.
Cilvēki
Jūrmalā dzimuši:
Volters Mondeils
Volters Mondeils (en; dzimis, miris ) bija 42. ASV viceprezidents un ASV Kongresa loceklis, pārstāvēja Demokrātisko partiju.
Belenijs (nozīmju atdalīšana)
Belenijs var būt:
Pleskava
Pleskava, senāk arī Pliskava (ru) ir viena no senākajām Krievijas pilsētām pie Veļikajas upes Krievijas Federācijas pašos rietumos, netālu no Igaunijas un Latvijas robežas. Pleskavas apgabala administratīvais centrs ar 206 tūkstošiem iedzīvotāju (2013). Atrodas pie federālā autoceļa R23 "Pleskava".
Pilsētā atradās Latvijas Republikas konsulāts Krievijas Federācijā.
Klimats
Pleskavas klimats ir mēreni kontinentāls, ar netipiski šiem platuma grādiem maigu, bet ilgu ziemu (ap 5 mēnešu garumā) un siltu vasaru. Nokrišņu visvairāk izkrīt vasarā un agrā rudenī. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +5,5 °C. Vēja ātrums ir 3,4 m/s liels, gaisa mitrums ir 79 %.
Cilvēki
2002. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija krievi — 93,93%.
Pleskava ir hokejista Sergeja Fjodorova (Сергей Викторович Фёдоров, 1969), rakstnieka Venjamina Kaverina (Вениамин Александрович Каверин, 1902-1989) un polārpētnieka Ferdinanda Vrangeļa (Фердинанд Петрович Врангель, 1797-1870) dzimtā pilsēta.
Biži
Biži var būt:
Džons Belenijs
Devās izpētes ekspedīcijā kopā ar Tomasu Frīmenu (Thomas Freeman) un tā kuģi Sabrina. Burāja uz dienvidiem no Jaunzēlandes pa 175° austrumu meridiānu. 1939. gada februārī atklāja Belenija salas netālu no kontinenta piekrastes, kā arī kontinenta piekrasti vietā ko tagad sauc par Sabrinas krastu (64°58'S, 121°08'E). Belenija atklāto kuģu ceļu uz dienvidiem vēlāk izmantojuši citi jūrasbraucēji un polārpētnieki ceļā uz Rosa jūras reģionu.
Katlakalna pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Jaunsila, Katlakalna un Rubeņkalna ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Rīgas rajonā.
Mūsdienās Katlakalna pagasta teritorija iekļauta Rīgas pilsētā, Ropažu novada Stopiņu pagastā, Ķekavas novada Baložu pilsētā un Ķekavas pagastā un neliela daļa Olaines novada Olaines pagastā.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1997
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1997 notika 1998. gada 4. janvārī Kongresu namā.
Nominācijas izvirzīja un vērtēja ierakstu kompānijas Upe, Mikrofona Ieraksti, Kadiķis, Mapl, Studija Mix, Gailītis G un Brainstorm Records. Kā pasākuma īpašie viesi uzstājās vācu grupa E—ROTIC.
OS
OS var būt:
Roša robeža
Roša robeža, lai gan pareizāk būtu Rošē robeža, dažreiz tiek saukts arī par Roša rādiusu, ir pavadoņa minimālais orbītas rādiuss, kurā tas vēl netiek sagrauts centrālā ķermeņa radītās gravitācijas dēļ. Šo terminu ieviesa franču astronoms Eduards Rošē, kurš to teorētiski aprēķināja 1848. gadā.
Binārā nomenklatūra
Binārā nomenklatūra ir augu, dzīvnieku un sēņu terminoloģija, kas strukturēta atbilstoši iepriekš izstrādātiem nosaukumu veidošanas likumiem. Katrai organismu sugai (arī fosīlajām sugām) tiek piešķirts nosaukums latīņu valodā. Par binārās nomenklatūras ieviesēju tiek pamatoti uzskatīts zviedru botāniķis un taksonomists Kārlis Linnejs.
Binārā nomenklatūra mūsdienās
Rakstot tekstā par vairākām vienas ģints sugām, vai atkārtojot vienas un tās pašas sugas zinātnisko nosaukumu, ģints nosaukumu var saīsināt līdz pirmajam burtam, aiz tā liekot punktu. Piemēram, Latvijā ir sastopami gan seski (Mustela putorius L), gan sermuļi (M. erminea L.), gan zebiekstes (M. nivalis L.). Nomenklatūras kodeksi nereglamentē kādu burtu šriftu izvēlēties. Galvenais, lai teksts būtu saprotams un nerastos pārpratumi.Izdevumu redaktori mēdz vienoties par zinātnisko nosaukumu rakstīšanu kursīvā. Piemēram, portāls "Putni dabā" vai "Vikipēdija".
VAZ-2102
VAZ-2102 (ru) — padomju vieglais aizmugurējās piedziņas automobilis ar universāļa tipa virsbūvi. Modeļa VAZ-2101 modifikācija. Sērijveidā Volgas automobiļu rūpnīcā šīs modelis tika ražots no 1971. līdz 1985. gadam.
Vēsture
VAZ-2102 ir licencēta Fiat 124 Familiare versija, ar daudzām atšķirībām, kas ir analogas bāzes modelim VAZ-2101. Pirmais automobilis VAZ-2102 noripoja no Volgas automobiļu rūpnīcas konveijera 1971. gadā. Vēlāk, kad sāka ražot pēcteci — VAZ-2104 1984. gadā, abas automašīnas ražoja vienlaicīgi līdz pat VAZ-2102 izņemšanai no ražošanas 1985. gada vasarā.
Tehniskais raksturojums
Jaunais modelis ļoti līdzinājās bāzes modelim VAZ-2101. Mērinstrumentu panelis un vadītāja sēdvieta bija identiska kā VAZ-2101. Bagāžnieka durvju apakša atradās vienā līmenī ar grīdu, kas atviegloja kravu un bagāžas iekraušanu un izkraušanu. Pilnīgi nolaižamā aizmugurējā pasažieru kopējā krēsla atzveltne ļāva iegūt palielinātu horizontālo kravas telpu. Numura zīme atradās uz bagāžnieka vāka, aizmugurējie lukturi izvietoti vertikāli. Bagāžnieka vākam bija slikta putekļu hermetizācija un benzīna tvaiku noplūde caur degvielas bākas kakliņu. Modelim VAZ-2102 bija papildus pastiprināti amortizatori un piekares atsperes, kas ļāva saglabāt 250 kilogramu kravnesību ar diviem pasažieriem (vai 60 kilogramu ar pieciem pasažieriem) neskatoties uz to, ka automobiļa pašmasa salīdzinājumā ar sedanu VAZ-2101 palielinājusies tikai par 55 kilogramiem.
Automobiļus aprīkoja ar benzīna motoriem (64 Zs), kas darbojās ar Ai-93 markas benzīnu. Dēļ palielinātās slodzes uz motoru un sajūgu, galvenā pāra pārnesuma skaitli palielināja no 3,9 līdz 4,4, izmantojot tā saucamo kravas zobratu.
1978. gadā tika uzsākta modifikācijas VAZ-21021 ražošana, ar četrcilindru 69 Zs motoru no VAZ-21011. Šie modeļi pārsvarā bija paredzēti eksportam, tāpat kā VAZ-21023 ar VAZ-2103 karburatora motoru (71 Zs). Eksporta VAZ-2102 bija aprīkoti ar aizmugurējā stikla mazgātāja sprauslu un logu tīrītāju, sēdekļiem no VAZ-2106 ar galvas atbalstiem.
Turpmāk rūpnīca veica sekojošu automobiļa modernizāciju:
Autoceļš P74
P74 autoceļš Siliņi—Aknīste ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu P72 3,5 km no bijušās Siliņu stacijas ar autoceļu P73 Aknīstē. Autoceļa kopējais garums ir 22,9 km un tas visā garumā ir klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļa asfaltēšana notika 2011. gadā, līdz tam lielākajā daļā tam bija grants segums.
Ceļš šķērso Jēkabpils novadu.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1995
Mikrofona Gada Balva 95 balvu pasniegšanas ceremonija notika 1995. gada 30. decembrī Latvijas Televīzijā.
1999. gada NHL drafts
1999. gada NHL drafts bija jau 37. NHL drafts, kurš notika 1999. gada 26. jūnijā Bostonā. Kopā tika draftēti 272 spēlētāji deviņās kārtās.
Lisabona
Lisabona (pt; ) ir Portugāles galvaspilsēta un lielākā pilsēta ar 547 631 iedzīvotājiem tās administratīvajā teritorijā, kuras platība ir 84,8 kvadrātkilometri. Lisabonas aglomerācijā 958 kvadrātkilometros dzīvo vairāk kā 3 miljoni iedzīvotāju, padarot to par devīto apdzīvotāko reģionu Eiropas Savienībā. Lisabona ir vistālāk rietumos esošā lielā pilsēta Eiropā, kā arī vistālāk esošā galvaspilsēta un vienīgā Atlantijas okeāna krastā. Tā atrodas Ibērijas pussalas rietumos, Težu upes grīvā.
Pilsētas vēsturiskais centrs (Baixa) atrodas uz stāviem pakalniem, tāpēc dažas ielas nav piemērotas transportlīdzekļiem. Darbojas trīs funikuleri un lifts.
Vēsture
Apmēram 1200. gadā p.m.ē. Težu upes grīvā atradās feniķiešu apmetne. Apmetne tika saukta Alis Ubbo (drošā osta). Kaut arī arheoloģija to neapstiprina, pēc leģendas pilsētu dibināja Odisejs, atgriezdamies no Trojas, tāpēc romieši pilsētu sauca par Olisipo (Olissipo).
2. gadsimtā p.m.ē. pilsētu no Kartāgas atkaroja romiešu ģenerālis Decims Jūnijs Bruts (Decimus Junius Brutus), un nosauca pilsētu par Felicitas Julia. Tā turpmāk ietilpa Romas Luzitānijas provincē, tomēr nebija tās galvaspilsēta. Pilsēta kļuva turīga tirgojoties ar garum (no zivju ķidām izgatavota mērce), vīnu, sāli un zirgiem.
Rietumromas impērijas norieta laikā pilsētu ieņēma alāni, vandaļi, svēvi, līdz tā iekļāvās Vestgotu valstī.
Ap 711. gadu Lisabonu ieņēma arābi un valdīja Lisabonā līdz 1147. gadam. Pilsētas arābiskais nosaukums bija al-Ushbuna. Arābu valdīšanas laikā pilsēta uzplauka.
Rekonkistas gaitā 1147. gadā apvienotais eiropiešu karaspēks Portugāles karaļa Alfonso I vadībā pilsētu atkaroja no arābiem. Daļa arābu tika pievērsti kristietībai, bet mošejas pārbūvēja par baznīcām.
1255. gadā Lisabona kļuva par Portugāles galvaspilsētu. 1290. gadā Lisabonā nodibināja universitāti.
16. gadsimtā bija Lisabonas "zelta laiks", jo, pateicoties portugāļu jūrasbraucēji ģeogrāfiskajiem atklājumiem, Lisabona kļuva par Eiropas tirdzniecības centru ar Brazīliju un Indiju.
1531. gadā Lisabonā notika zemestrīce, kas nogalināja tūkstošiem iedzīvotāju. 1755. gada 1. novembrī notika Lisabonā notika viena no lielākajām zemestrīcēm vēsturē - Lisabonas zemestrīce, kas gandrīz pilnīgi nopostīja pilsētu, nogalinot 90 000 iedzīvotāju. Voltērs šim notikumam veltīja dzejoli Poême sur le désastre de Lisbonne. Pēc šīs zemestrīces pilsēta tika uzcelta gandrīz no jauna.
19. gadsimta sākumā pilsētu ieņēma Napoleona karaspēks.
Otrā pasaules kara laikā Portugāle bija neitrāla, tāpēc Lisabona bija pilsēta, no kuras uz ASV devās daudzi legāli un nelegāli bēgļi.
1974. gadā Lisabonā norisinājās galvenie Neļķu revolūcijas notikumi.
1994. gadā Lisabona bija Eiropas kultūras galvaspilsēta.
1998. gadā Lisabonā notika EXPO izstāde.
Sports
Pilsētā bāzēti futbola klubi SL Benfica, Sporting Clube de Portugal un C.F. Os Belenenses.
Cilvēki
Lisabonā dzimuši:
IQ
IQ var būt:
Kaulpūsles
Kaulpūsles (Ostariophysi) ir viena no starspuru klases (Actinopteri) apakškohortām. To zinātniskais nosaukums Ostariophysi atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē "kauls" un "pūslis".
Kaulpūšļu zivju apakškohortai pieder 30% no visām zivīm, bet 68% no visām saldūdens zivīm. Tās ir apmēram 7900 zivju sugas. Tā ir otra lielākā starspuru apakškohorta. Tās dzīvo visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Pie kaulpūšļu apakškohortas pieder, piemēram, piranjas, tetras, karpas, grunduļi, elektrozuši un sami.
Īpašības
Kaulpūsles var būt ļoti dažādas; gan ļoti lielas, gan ļoti mazas. Vislielākā saldūdens zivs ir milzu sams (Pangasianodon gigas), kas var svērt apmēram 300 kg, un vismazākā saldūdens zivs ir caurspīdīgā zebrzivtiņa (Danionella translucida), kas var būt tikai 12 mm gara. Dažas no kaulzivīm, piemēram, gaisa sami (Clariidae) var elpot gaisu, dažas var dzīvot pat ārpus ūdens, piemēram, Brazīlijas gruntsūdens samiņš (Phreatobius cisternarum), bet dažas spēj ražot elektrību, piemēram, elektrozušveidīgās zivis (Gymnotiformes).
Ārēji tās ir ļoti atšķirīgas, bet daudzām ir izbīdīti apakšžokļi, un tām mēdz būt rīkles zobi, kas kalpo kā otrs žoklis. Šai grupai ir divas unikālas iezīmes: brīdinošas vielas to ādā un Vēbera aparāts. Ja zivīm tiek savainota āda, ūdenī tiek izdalīts feromons, kas izraisa bailes citām zivīm, liekot tām bēgt un slēpties vai spiesties barā. Pateicoties Vēbera aparātam, kaulpūsles ir ieguvušas savu nosaukumu: daudzi sīki kauliņi peldpūšļa kameru savieno ar iekšējo ausi. Līdz ar to dzirde ir īpaši laba, kaulpūsles dzird labāk kā citas zivis, tās ir ļoti jutīgas pret skaņām, un to dzirdes diapazons ir ļoti liels.
Peldpūslis
Lielākajai daļai kaulpūšļu sugu, izņemot knābjlašveidīgās zivis, ir peldpūslis. Tas parasti ir sadalīts divās kamerās. Priekšējais ir mazāks un daļēji vai gandrīz pilnībā klāts ar sudrabainu vēderplēvi. Aizmugurējais kambaris parasti ir lielākais, bet var būt arī samazināts vai pat dažām sugām neeksistēt.
Evolūcija
Kaulpūšļu zivju fosilijas ir atrastas gandrīz visos kontinentos, izņemot Austrāliju un Antarktiku, bet mūsdienās kaulpūsles dzīvo arī Austrālijā, un dažās lielajās salās: Grenlandē un Jaunzēlandē. Senākās fosilijas ir 200—145 miljonus gadus vecas, kaulpūsles ir dzīvojušas jau superkontinenta Pangejas laikā. Mūsdienu dalījums kārtās izveidojies, sadaloties Pangejai vairākos kontinentos.
Nodaloties Laurāzijai ziemeļos no Gondvanas dienvidos, kaulpūsles sadalījās karpveidīgajās zivīs un aizvēsturiskajās haracīnveidīgajās zivīs, kas vēlāk sadalījās mūsdienu haracīnveidīgajās zivīs, samveidīgajās zivīs un elektrozušveidīgajās zivīs. Mūsdienu haracīnveidīgās zivis ir sastopamas Dienvidamerikā un Āfrikā, un relatīvi nesen sākušas izplatīties Ziemeļamerikā. Arī samveidīgās zivis ir izveidojušās pirms Gondvana sadalījās Dienvidamerikā un Āfrikā.
Sistemātika
Kaulpūšļu apakškohorta (Ostariophysi)
Kārsava
Kārsava ir pilsēta Latgales austrumos, Ludzas novadā, netālu no Krievijas robežas, agrākā Kārsavas novada centrs. Pilsēta atrodas Rītupes kreisajā krastā, 31 km uz ziemeļiem no Ludzas, pie Pēterburgas—Viļņas dzelzceļa līnijas un autoceļu A13, P48, P49 un P50 krustojumā.
Vēsture
Līdz 1763. gadam apdzīvotā vieta bija sādža. Izšķirošu impulsu Kārsavas attīstībai par saimnieciski rosīgu miestu deva 1763. gadā uzceltā katoļu baznīca. Atrazdamās pie noslogota pasta ceļa starp Rēzekni un Ostrovu, vēlāk pie Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas, Kārsava izveidojās par tirdzniecības centru. Stacijā pieturēja starptautiskais ekspresvilciens Nord-Express. 1928. gada 11. februārī Kārsavai tika piešķirtas pilsētas tiesības.
Ģeogrāfija
Kārsava atrodas uz robežas starp Adzeles pacēlumu, Abrenes nolaidenumu un Zilupes līdzenumu, un Burzovas pauguraini, teritorijas reljefs ir lēzeni viļņots 96 - 112 m v.j.l., Kārsavu ietver Kārsavas gala morēnas paugurgrēdas nelielie pauguri, kuru relatīvais augstumus ir no 10 līdz 25 m. Augstākie punkti - ZR daļā Žurilovas kalns (123 m v.j.l.), DA daļā – Malnavas pacēlums (120 m v.j.l.). Pamatieži atrodas 80 –100 m v.j.l. Tos veido dolomīti un dolomītmerģeļi, bet  pamatiežu virsmu sedz kvartāra nogulumi - galvenokārt smilšmāli, smiltis; nogulumu vidējais biezums variē robežās no 4,8 – 10,5 m, ZA daļā tas ir 3,9 m; Kūdras nogulumi sastopami Šņitkas ielejā. Gruntsūdens līmenis teritorijas lielākajā daļā ir 5 – 2 m no zemes virsas līmeņa. Paaugstināts gruntsūdens līmenis (2 - 1 m) ir dažviet gar upēm un virzienā uz Rītupi. Grunts nestspēja pilsētas teritorijā ir vidēji 1 – 2,5 kg /cm2.
Klimats
Nokrišņu daudzums līdz 700 mm, aptuveni 500 mm no tiem nokrīt vasarā. Vidējā gada gaisa temperatūra ~ 4,5oC, vidējā gaisa temperatūra vasarā ir +17,6oC, bet ziemā - -7oC; siltākais mēnesis ir jūlijs, bet aukstākais – februāris. Bezsala periods ilgst 185 – 235 dienas. Ziemas periodā zeme caursalst līdz 105 cm dziļumam, bet vidēji – 59 cm.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Vilce (nozīmju atdalīšana)
Vilce var būt:
Embūtes pagasts
Embūtes pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Vaiņodes, Priekules, Kalvenes pagastiem, Kuldīgas novada Nīkrāces pagastu un Saldus novada Nīgrandes pagastu.
Daba
Pagasts atrodas Rietumkursas augstienes Embūtes paugurainē, kuras augstākā daļa ir liels kēmu masīvs starp Asīti un Embūti, kurš paceļas 60 - 80 m virs apkārtējās teritorijas. Embūtes apkaimē atrodas Kurzemes augstākā virsotne - morēnas lielpaugurs Krievukalns (189,5 m vjl). Citi Embūtes apkārtnes pauguri ir Radiņkalns, Mušu kalns, Mundiķu kalns, kuru relatīvais augstums sasniedz 15 m. Embūtes pauguraines austrumu daļā ir lēzeni viļņots līdzenums ar plakanvirsas pacēlumiem (absolūtais augstums - līdz 180 m vjl), ko saposmo sengravas un upju ielejas. Embūtes pagastā ir vairākas saldūdens kaļķu atradnes (Mazgraviņu, Bērziņu, Vībiņu-Dēseles), nelieli grants karjeri (Kalniņu-Kundenieku, Līdzību, Vecjekstu), kvartāra māla iegulas (Krastiņu, Dēseles, Lejnieku, Dinsdurbes). Pie Lētīžas upes Juras perioda brūnogļu atsegumi.
Upes
Embūtes apvidū sākas vairākas upes: Dzelda (24 km), Šķērvelis (15 km), Lētīža (32 km, otrā straujākā upe Latvijā ar dziļu un gleznainu senleju), Lanka, Strīķupe, Ošķe, Kuiļupe.
Vēsture
Pirms Livonijas krusta kariem Embūtes apkārte atradās kuršu Bandavas zemes dienvidu malā, caur to veda ceļš uz Cekļa zemēm. Kuršu pils Anbotens (vācu: Amboten) atradās tagadējā Embūtes pilskalnā Lankas upes labajā krastā. Te 26 m augstā zemesragā ar ļoti stāvām nogāzēm 50x60 m plakumā ierīkots nocietinājums, kas no pārējās teritorijas atdalīts ar diviem dziļiem grāvjiem un trim zemes vaļņiem.
1237. gadā pāvesta legāts Modenas Vilhelms noteica robežas starp Līvzemes, Kurzemes un Zemgales diacēzēm (baznīcas teritorijām). Embūtes novads tika iekļauts Kursas diacēzē kopā ar citām kuršu apdzīvotām zemēm starp Ventu un Nemunu. 1243. gadā to iekaroja Livonijas ordeņa bruņinieki no Kuldīgas. 1253. gada vienošanās par Kursas sadali paredzēja, ka Embūtes zeme piekrīt Kurzemes bīskapam. Ap 1265. gadu kuršu sacelšanās apspiešanai tika uzcelta Kurzemes bīskapa mūra pils 0,5 km uz dienvidiem no kuršu pilskalna. Līdz 1538. gadam Embūtes draudzes novads (Amt Amboten) ietilpa Kursas bīskapijā.
1486. gadā pieminēts, ka Bakūzes muiža piederēja bīskapa vasalim Embūtes Tomam (Thomas von Amboten). 1537. gadā Embūti savā īpašumā ieguva Aizputes pilskungs Heikings. 1548. gadā pieminēta Embūtes mācītājmuiža, bet 1553. gadā baznīca. 1560. gadā Dānijas karalis Frederiks II atpirka Kurzemes bīskapa tiesības uz Embūti par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. 1585. gadā Dānija pilnībā atteicās no bijušās Kurzemes bīskapijas teritorijas par labu Polijai-Lietuvai. 1617. gadā Embūte nokļuva autonomajā Piltenes apgabalā Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Pēc 1819. gada administratīvās reformas Embūtes draudzes novads tika iekļauts Kurzemes guberņas Aizputes pilskunga tiesā. Ap 1860. gadu dibināta pirmā zemnieku skola Bakūzē. Tagadējā Embūtes pagasta teritorijā līdz Pirmajam pasaules karam atradās Embūtes muiža, Bakūzes muiža (Backhusen) ar centru Bakūzē, Vībiņu muiža (Wibingen) un Dēseles muiža (Desseln).
Pēc 1920. gada zemes reformas Embūtes muiža tika sadalīta 64 vienībās 1273 ha kopplatībā, Bakūzes muiža 23 vienībās 594 ha kopplatībā, Vībiņu muiža 27 vienībās 376 ha kopplatībā, Dēseles muiža 28 vienībās 465 ha kopplatībā.
1935. gadā Liepājas apriņķa Embūtes pagasta teritorija bija 80,5 km² un tajā dzīvoja 1337 iedzīvotāji. Pagasta valde atradās Embūtē. 1945. gadā pagastā izveidoja Embūtes un Dēseles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Embūtes ciems ietilpa Priekules (1949—1959) un Liepājas (1959—2009) rajonos. 1951. gadā Embūtes ciemam pievienoja likvidēto Dēseles ciemu, 1960. gadā - daļu likvidētā Asītes ciema, 1977. gadā - daļu Vaiņodes ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Embūtes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Vaiņodes novadā. 2021. gadā Vaiņodes novadu iekļāva Dienvidkurzemes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vībiņi (pagasta centrs), Dinsdurbe, Dēsele, Embūte.
IR
IR var būt:
Vispārīgā relativitātes teorija
Vispārīgā relativitātes teorija (VRT) jeb vispārīgā relativitāte ir ģeometriska gravitācijas teorija, kuru 1916. gadā publicēja Alberts Einšteins. Mūsdienu fizikā vispārīgā relativitāte ir pašreizējā gravitācijas aprakstīšanas metode. Vispārīgajā relativitātes teorijā tiek apvienota speciālā relativitātes teorija un Īzaka Ņūtona gravitācijas likumi kā telpas un laika jeb laiktelpas ģeometrijas īpašības.