cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lielais hadronu pretkūļu paātrinātājs
Supersimetrijas meklējumi
LHC ļaus veikt eksperimentus, kas var pierādīt vai atspēkot tā saucamo supersimetrijas teoriju. Supersimetrija paredz katrai elementārdaļiņai daudz smagāku partneri jeb "superdaļiņu". Uz supersimetriju balstās vesels spektrs fizikas teoriju, kas operē ar dimensiju skaitu, kas lielāks par 4 (piemēram, superstīgu teorija). Supersimetrijas eksistences apstiprinājums netieši apstiprinās arī šo teoriju patiesumu.
Fotonu-hadronu un fotonu-fotonu sadursmju izpēte
Protoni ir elektriski lādētas daļiņas, tādēļ protons rada ap sevi virtuālu fotonu mākoni. Ultrarelatīvistiskam protonam šie fotoni ir gandrīz reāli un spēj iedarboties ar pretī lidojošu protonu vai pat tādu pašu fotonu. Vēl izteiktāks šis efekts ir kodolu sadursmju gadījumā, jo kodola lādiņš ir daudz lielāks.
Dažādu eksotisku teoriju pārbaude
Pēdējos gados teorētiskā fizika izvirzījusi lielu daudzumu neparastu un interesantu ideju par mūsu pasaules uzbūvi. Šīs teorijas kopā dēvē par "eksotiskajiem modeļiem". Pie tām pieder stiprās gravitācijas teorijas, kas darbojas 1 TeV enerģiju mērogā; dažādi modeļi ar papildu telpas dimensijām; preonu modeļi, kas kvarkus un leptonus uzskata par saliktām daļiņām; modeļi, kas ievieš jaunus mijiedarbību tipus. Šāda teoriju daudzveidība rodas eksperimentālo datu trūkuma dēļ, jo ar esošajiem datiem visi eksotiskie modeļi ir savietojami. Ar LHC palīdzību zinātnieki plāno pārbaudīt šo teoriju sniegtos paredzējumus un meklēt iegūtajos jaunajos eksperimentālajos rezultātos apstiprinājumus tās vai citas teorijas pareizībai. Sagaidāms, ka eksperimentu rezultātā daudzas no esošajām teorijām tiks atzītas par kļūdainām, tomēr ir varbūtība, ka kāda no tām "trāpīs mērķī" un aizsāks jaunu elementārdaļiņu fizikas attīstības posmu.
Citi pētījumi
Tiek plānota dažādu fizisku parādību izpēte ārpus Standartmodeļa ietvariem, W un Z bozonu īpašību tālāka izpēte, smago kvarku rašanās un sabrukšanas procesu izpēte, kodolu mijiedarbību izpēte pie sevišķi augstām enerģijām.
Toradži
Toradži ir tauta Indonēzijai piederošajā Sulavesi salā. Pie tās pieder ap 650 000 cilvēku, no kuriem 450 000 joprojām dzīvo toradžu tradicionālajā teritorijā Tanatoradžā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši, bet pārējie ir musulmaņi vai pieder vietējai animistu reliģijai alukai (aluk — "ceļš"). Indonēzijas valdība oficiāli atzīst šo reliģiju ar nosaukumu "aluktodolo" (Aluk To Dolo — "senču ceļš").
Vārds "toradži" cēlies no kaimiņos dzīvojošo bugiešu valodas vārdiem to riaja, kas nozīmē "cilvēki no kalnienes". Nīderlandiešu koloniālā valdība oficiāli nosauca šo grupu par Toraja 1909. gadā. Toradži ir pazīstami ar saviem sarežģītajiem apbedīšanas rituāliem un klintīs izcirstajām kapenēm, kā arī ar savām tradicionālajām laivveida ēkām tonkonaniem un krāsainajiem kokgrebumiem. Toradžiem bēres ir nozīmīgs notikums, ar ko saistītie rituāli, kurus parasti apmeklē simtiem cilvēku, ilgst vairākas dienas.
Līdz pat 20. gadsimtam toradži dzīvoja patstāvīgos, no pārējās pasaules nošķirtos ciematos un praktizēja animismu. 20. gadsimta sākumā nīderlandiešu misionāri uzsāka mēģinājumus pievērst toradžus kristietībai. 20. gadsimta 70. gados, kad Toradžu zeme kļuva atvērtāka ārpasaulei, tā kļuva par Indonēzijas tūrisma ikonu; to izmantoja tūrisma attīstītāji un pētīja antropologi. Ap 1990. gadu, kad tūristu pieplūdums sasniedza augstāko punktu, toradžu sabiedrība bija ievērojami mainījusies — no agrāras kopienas, kurā liela nozīme bija Aluk To Dolo uz lielā mērā kristīgu kopienu.
Vēsture
17. gadsimtā Nīderlande sāka nostiprināt savu ekonomisko un politisko kontroli pār Sulavesi caur Nīderlandes Austrumindijas kompāniju. Tomēr divus gadsimtus tā nepievērsa uzmanību toradžu apdzīvotajam kalnainajam apgabalam Sulavesi vidienē, jo pieeja tam bija apgrūtināta un tajā bija maz produktīvas lauksaimniecības zemes. Tikai 19. gadsimta beigās, kad islāms sāka strauji izplatīties Sulavesi dienvidos, it īpaši starp toradžiem kaimiņos dzīvojošajām tautām, nīderlandieši saskatīja kalnienēs dzīvojošajos animistos potenciālus kristiešus. 20. gadsimta divdesmitajos gados, ar nīderlandiešu koloniālās valdības atbalstu, reģionā darbību uzsāka Nīderlandes reformātu baznīcas misionāri. Papildus kristietības ieviešanai nīderlandieši arī atcēla verdzību un noteica vietējos nodokļus. Tika noteiktas toradžu zemes Tanatoradžas robežas, kas tika vilktas, vadoties pēc sadantoradžas valodas izplatības areāla. Sākotnēji toradžu zeme bija daļa no Luvu karalistes, bet laika gaitā administratīvais statuss tika vairākkārt mainīts, un šodien Tanatoradža ir viens no Dienvidsulavesi provinces kabupateniem (reģencijām) ar centru Makalē.
Pirmie nīderlandiešu misionāri saskārās ar spēcīgu toradžu, it īpaši to elites, pretestību, ko bija nokaitinājusi ienesīgās vergu tirdzniecības atcelšana. Daži toradži tika piespiedu kārtā pārvietoti uz zemienēm, kur nīderlandiešiem bija vieglāk viņus kontrolēt. Augstie nodokļi grāva toradžu elites labklājību. Tomēr nīderlandiešiem neizdevās apspiest toradžu kultūru un tikai daži toradži pievērsās kristietībai; 1950. gadā tikai 10% toradžu bija kristieši.
20. gadsimta trīsdesmitajos gados toradžiem uzbruka zemienēs dzīvojošie musulmaņi, tādējādi izraisot kristianizācijas vilni starp toradžiem, kas vēlējās izrādīt pretestību musulmaņiem un cerēja uz Nīderlandes aizsardzību. 1951. gadā (pēc Indonēzijas neatkarības iegūšanas) islāma separātisti sāka cīņu par savas valsts izveidi Sulavesi dienvidos. Partizānu karš, kas ilga līdz 1965. gadam, izraisīja masveida pāriešanu kristietībā.
Piesliešanās Indonēzijas valdībai nedeva toradžiem drošību. 1965. gadā ar prezidenta dekrētu tika noteikts, ka ikvienam Indonēzijas pilsonim jāpieder pie vienas no piecām oficiāli atzītajām reliģijām: islāmam, kristietībai (katolicismam vai protestantismam), hinduismam vai budismam. Tā kā toradžu tradicionālā reliģija aluka nebija viena no oficiāli atzītajām reliģijām, toradži iebilda pret likumu. Lai atbilstu likumam, alukai bija jātiek pieņemtai kā daļai no kādas oficiālās reliģijas. 1969 gadā tā ar nosaukumu "aluktodolo" (Aluk To Dolo — "senču ceļš") tika legalizēta kā hinduistu sekta.
Sabiedrība
Toradžu sabiedrībā pastāv trīs galvenie piederības tipi: dzimtas, šķiras un reliģiskā piederība.
Dzimtas piederība
Dzimta (vai "paplašinātā ģimene") toradžu sabiedrībā ir primārā sociālā un politiskā grupa. Katrā ciemā parasti dzīvo viena dzimta. Ciema centrālā ēka ir tradicionālā tonkonana. Katrai šādai tonkonanai ir nosaukums, kas kļūst arī par ciemata nosaukumu. Laulības starp attāliem radiniekiem ir ierasta prakse, kas stiprina dzimtas vienotību. Laulības starp tuviem radiniekiem tiek pieļautas tikai dižciltīgo vidū, lai novērstu mantas izkliedēšanos. Dzimtas locekļi ir cieši saistīti un aktīvi palīdz cits citam saimniecībā, palīdz atmaksāt parādus un kopīgi piedalās rituālos.
Katrs cilvēks pieder gan mātes, gan tēva ģimenēm, tāpēc bērns manto no abiem vecākiem. Arī bērnu vārdi tiek izvēlēti, pamatojoties uz radniecību — parasti tiek doti mirušu radinieku vārdi.
Pirms Tanatoradžas izveides un oficiālas adminstrācijas ieviešanas, katrs toradžu ciems bija autonoms. Gadījumos, kad dzimta nevarēja viena pati atrisināt kādu jautājumu, vairāki ciemi apvienojās vienā grupā; ciemi mēdza apvienoties pret citiem ciemiem. Saistība starp dzimtām tika nostiprināta ar asinīm, laulībām, dalot dzimtu senču mājas (tonkonanas) un tika apstiprināta rituāli apmainot bifeļus un cūkas. Šādas apmaiņas ne tikai palīdzēja veidot politiskās un kultūras saites starp dzimtām, bet arī noteica indivīda vietu sociālajā hierarhijā: kas salej palmu vīnu, kas ietin līķi līķautā un sagatavo upurdāvanas, kur kurš sēž, kādus ēdienus var un kādus nevar ēst un pat cik liela porcija katram pienākas.
Šķiras piederība
Agrīnajā toradžu sabiedrībā attiecības dzimtā bija cieši saistītas ar sociālajām šķirām. Pastāvēja trīs slāņi: dižciltīgie, vienkāršie ļaudis un vergi. Šķirisko piederību mantoja pa mātes līniju, tāpēc laulības ar zemākas šķiras sievieti bija tabu, bet, no otras puses, augstākas šķiras sievietes apprecēšana uzlaboja nākamās paaudzes sabiedrisko stāvokli. Dižciltīgie vēl mūsdienās saglabā savu pārākumu.
Dižciltīgie tika uzskatīti par pirmsenču tiešajiem pēctečiem. Viņi dzīvoja tonkonanās, kamēr vienkāršie ļaudis dzīvoja bambusa būdās "banua". Vergi dzīvoja būdiņās, kas bija saceltas ap to īpašnieka tonkonanām. Vienkāršie ļaudis varēja precēties ar jebkuru, bet dižciltīgi parasti precējās ar ģimenes locekļiem, lai saglabātu savu statusu. Dažreiz dižciltīgie precējās arī ar kaimiņtautu dižciltīgajiem. Vienkāršajiem ļaudīm un vergiem bija liegts rīkot nāves svētkus. Neskatoties uz tuvo radniecību un statusa pārmantojamību, pastāvēja zināma sociālā mobilitāte, jo laulība vai izmaiņas materiālajā stāvoklī varēja izmainīt indivīda statusu sabiedrībā. Bagātība tika vērtēta pēc īpašumā esošo ūdensbifeļu skaita.
Vergi bija ģimenes īpašums. Dažreiz toradži brīvprātīgi kļuva par vergiem parādu dēļ, tādējādi samaksājot ar savu darbu. Par vergiem kļuva arī kara gūstekņi un vergu tirdzniecība bija plaši izplatīta. Vergi varēja nopirkt sev brīvību, bet viņu bērni vienalga mantoja verga statusu. Vergiem bija aizliegts valkāt bronzu un zeltu, izrotāt savu māju ar kokgrebumiem, ēst no tiem pašiem traukiem, no kuriem ēda īpašnieki un stāties dzimumattiecībās ar brīvajām sievietēm (tas tika uzskatīts par noziegumu, kas sodāms ar nāvi).
Reliģiskā piederība
Toradžu tradicionālā reliģija ir politeisks animisms, ko sauc aluku ("ceļš", dažreiz tulko arī kā "likums"). Saskaņā ar toradžu mitoloģiju, to senči nokāpa no debesīm, izmantojot kāpnes, kas vēlāk tika izmantotas, lai sazinātos ar radītāju Puanmatua (Puang Matua). Visums, saskaņā ar aluku, ir sadalīts trīs daļās — debesīs, zemē un pazemē. Dzīvnieki dzīvo pazemē, kas ir taisnstūrveida telpa, ko norobežo pīlāri; uz zemes dzīvo cilvēki, bet debesu pasaule atrodas virs abām pārējām un to sedz seglu formas jumts. Citi toradžu dievi ir Ponbanadžass di Rante (Pong Bangajas di Rante — Zemes dievs), Indo Onononona (Indo' Ongon-Ongon — dieviete, kas var izraisīt zemestrīces), Ponlalondons (Pong Lalondong — nāves dievs), Indo Belo Tumbana (Indo' Belo Tumbang — ārstniecības dieviete) un vēl vairāki citi.
Uz zemes vara pieder alukas priesteriem (to minaa), kuriem vārdos un darbos jāizrāda rūpes gan par dzīvi (lauksaimniecību), gan par nāvi (bērēm). Aluka ir ne tikai reliģija, tā ietver arī likumus un paražas. Aluka regulē sabiedrisko dzīvi, lauksaimniecību un rituālus. Veids, kā aluku praktizē, katrā ciemā var būt nedaudz atšķirīgs. Viena kopīga iezīme ir nāves un dzīves rituālu nodalīšana. Toradži uzskata, ka nāves rituāli varētu sagraut viņu mirstīgās atliekas, ja tos apvienotu ar dzīvības rituāliem. Abu veidu rituāli ir vienlīdz svarīgi. Laikā, kad sludināja Nīderlandes misionāri, kristīgajiem toradžiem tika liegts piedalīties dzīvības rituālos, bet atļauts piedalīties nāves rituālos. Līdz ar to mūsdienās vairāk tiek praktizēti ar nāvi saistītie rituāli.
Tonkonana
Tonkonanas ir tradicionālas toradžu dzimtas mājas. Tās celtas uz gariem koka pāļiem, uz kuriem balstās izliekts bambusa jumts un to ārsienas izrotātas ar kokgrebumiem sarkanā, melnā un dzeltenā krāsā. Vārds "tonkonana" cēlies no toradžu tongkon ("sēdēt").
Tonkonana ir centrālā vieta toradžu sabiedriskajā dzīvē. Ar tonkonanu saistītie rituāli ir svarīga toradžu garīgās dzīves daļa, jo tonkonana simbolizē saikni ar senčiem, dzīvajiem un nākotnes pēctečiem. Saskaņā ar toradžu mītu, pirmā tonkonana tika uzcelta debesīs uz četriem stabiem un tās jumts bija no Indijas auduma. Kad pirmais toradžu sencis nokāpa uz zemes, viņš uzcēla šīs ēkas repliku un noturēja lielu ceremoniju.
Tonkonanas celtniecība ir smags darbs un parasti tajā iesaistās visa dzimta. Ir trīs veidu tonkonanas: tonkonanlajuka (tongkonan layuk), kas ir ciema garīgais centrs un ciema vadības mītne, tonkonanpekamberana (tongkonan pekamberan) pieder dzimtas locekļiem, kas atbild par tradīciju ievērošanu un tonkonanbatu (tongkonan Batu), kas ir pārējo dzimtas locekļu mītnes. Mūsdienās tonkonanu ekskluzivitāte mazinās, jo vienkāršās šķiras pārstāvji tagad strādā ienesīgos darbos citur Indonēzijā un viņu ģimenes var atļauties uzcelt tonkonanas.
Kokgrebumi
Toradži kokgrebumos izsaka sabiedriski un reliģiski nozīmīgas idejas. Katrs kokgrebums tiek nosaukts savā vārdā. Bieži sastopami motīvi ir dzīvnieki un augi, kas katrs kaut ko simbolizē. Piemēram, tādi ūdens augi un dzīvnieki, kā krabji, kurkulis un elodejas simbolizē auglību. Attēlā redzams toradžu kokgrebums, kas sastāv no 15 kvadrātveida paneļiem. Apakšējā paneļa centrā redzams bifelis, kas simbolizē bagātību. Centrālajā panelī attēlots mezgls un lāde, kas pauž cerību, ka visi ģimenes pēcnācēji būs laimīgi un dzīvos harmonijā, gluži kā mantas, kas droši noglabātas lādē. Augšējos stūros attēloti ūdensdzīvnieki, kas norāda, ka jāstrādā cītīgi un tik ātri, kā ņirb ūdens virsma. Tas arī parāda, ka vajadzīgs prasmīgums, lai iegūtu labus darba rezultātus.
Apbedīšanas rituāli
Toradžu sabiedrībā apbedīšanas rituāls ir viens no komplicētākajiem un dārgākajiem pasākumiem. Jo bagātāks un ietekmīgāks aizgājējs, jo dārgākas ir bēres. Saskaņā ar aluku, tikai dižciltīgajiem ir tiesības uz plašām bērēm. Augstmaņa bēres tipiski apmeklē vairāki tūkstoši un tās ilgst vairākas dienas. Ceremoniju vieta (rante) parasti tiek sagatavota lielā, zālainā laukā, kur mirušā ģimene uzceļ nojumes apmeklētājiem, rīsu šķūni un citas bērēm nepieciešamās celtnes. Bērēs sēras parasti tiek izteiktas ar flautu spēlēšanu, bēru dziesmām un dzeju, kā arī žēlabainām raudām. Izņēmums ir mazu bērnu un nabadzīgu, zema statusa pieaugušo bēres.
Ceremonijas bieži turpinājās nedēļas, mēnešus vai pat gadus pēc nāves, ļaujot mirušā ģimenei savākt līdzekļus, kas vajadzīgi, lai segtu bēru izdevumus. Toradži tradicionāli uzskata, ka nāve nav kas pēkšņs, bet gan pakāpenisks ceļš uz Puju (Puya) — mirušo valstību. Pēc nāves mirušo ietin vairākos līķautos un novieto tonkonanā. Tiek uzskatīts, ka mirušā dvēsele uzkavējas ciemā līdz bēru ceremonijas beigām un tikai tad dodas uz Puju.
Vēl viena rituāla daļa ir ūdens bifeļu upurēšana. Jo ievērojamāks mirušais, jo vairāk bifeļu tiek nokauts. Bifeļu līķus sarindo uz lauka, kur tie gaida savu īpašnieku, kurš atrodas "miega posmā". Toradži uzskatu, ka mirušajam ir nepieciešami bifeļi, lai veiktu ceļu uz Puju un ceļš būs ātrāks, ja viņam būs daudz bifeļu. Desmitiem ūdens bifeļu un simtiem cūku nokaušana ar mačeti ir bēru kulminācija, kuru pavada dejas un mūzika. Upurēšanas laikā mazi zēni cenšas uztvert asinis ar garām bambusa caurulēm. Dažus no dzīvniekiem atved viesi kā "dāvanas", taču vēlāk tos uzskata par mirušā ģimenes parādiem.
Ir trīs apbedījumu veidi: zārku var novietot alā, klintī izcirstās kapenēs vai arī pakārt pie klints. Zārkā ievieto arī mirušajam pēcnāves dzīvē nepieciešamās lietas. Bagātniekus parasti apbedī klintīs izcirstās kapenēs. Šādas kapenes parasti ir dārgas un to izveide prasa vairākus mēnešus. Dažos apgabalos šādās kapenēs apglabā vairākus ģimenes locekļus. Kapenēs parasti novieto no koka izgrebtus mirušo tēlus tautau (tau tau). Zīdaiņu un bērnu zārkus mēdz ar virvēm pakārt pie klints vai kokā. Šādi piekārti, tie var saglabāties vairākus gadus, līdz virves sapūst un zārks nokrīt zemē.
Dejas un mūzika
Toradži izpilda dejas dažādu rituālu laikā, visbiežāk bēru ceremonijās. Šīs dejas domātas, lai izteiktu skumjas, izrādītu godu un pat uzmundrinātu aizgājēju, jo viņam būs jāveic ilgs ceļš, lai nonāktu mirušo valstībā. Vispirms grupa vīriešu izveido apli un monotoni dzied visu nakti, godinot mirušo (šo rituālu sauc Ma'badong). Daudziem toradžiem šī ir vissvarīgākā bēru ceremonijas daļa. Otrajā bēru dienā tiek izpildīta kareivju deja Ma'randing, lai slavinātu nelaiķa drosmi dzīves laikā. Deju izpilda vīrieši ar zobeniem, lieliem bifeļādas vairogiem un ķiverēm, kurām piestiprināti bifeļu ragi, kā arī citiem atribūtiem. Šī deja ievada procesiju, kurā mirušais no rīsu šķūņa tiek pārnests uz bēru norises vietu. Bēru laikā vecākās sievietes, tērpušās no putnu spalvām darinātos kostīmos un dziedādamas poētisku dziesmu, dejo deju Ma'katia, atgādinot par to cik dāsns un uzticams bijis aizgājējs. Pēc bifeļu un cūku nokaušanas asiņainā ceremonijā, grupa zēnu un meiteņu, plaukšķinot, veic jautru deju Ma'dondan.
Tāpat kā citās zemnieku kultūrās, toradži dejo un dzied arī ražas novākšanas laikā. Ma'bugi deju izpilda, pateicoties par ražu, savukārt Ma'gandangi dejo rīsu kulšanas laikā. Ir arī vairākas kara dejas, piemēram, Manimbong, ko izpilda vīrieši, kam seko sieviešu izpildītā Ma'dandan. Aluka nosaka, kā un kad toradžiem jādejo. Piemēram, Ma'bua deju drīkst izpildīt tikai reizi 12 gados. Tā ir nozīmīga ceremonija, kuras laikā priesteri, uzvilkuši bifeļa galvu, dejo ap svēto koku.
Tradicionāls mūzikas instruments toradžiem ir bambusa flauta pasulina (Pa'suling). Šis instruments tiek izmantots daudzu deju pavadīšanai, piemēram, pateicības dejā Ma'bondensan flauta pavada puskailus dejotājus ar gariem nagiem. Tikai toradžiem raksturīgi instrumenti ir papelle (Pa'pelle), ko gatavo no palmu lapām un pakarombi (Pa'karombi; līdzīgs vargānam). Papelli spēlē ražas novākšanas laikā un mājas iesvētīšanas ceremonijās.
Valoda
Etniskā toradžu valoda ir plaši izplatīta toradžu apdzīvotajā apvidū. Tai ir vairāki paveidi, no kurām izplatītākais ir sadantoradža. Lai gan valsts oficiālā valoda ir indonēziešu, kas tiek lietota arī toradžu vidū, visās Tanatoradžas pamatskolās tiek mācīta toradžu valoda.
Ekonomika
Pēc Suharto nākšanas pie varas Indonēzijas ekonomika piedzīvoja izaugsmi un atvērās ārvalstu investīcijām. Starptautiskie naftas un kalnrūpniecības uzņēmumi atklāja jaunas ražotnes Indonēzijā. Toradži, īpaši gados jaunākie, pārcēlās, lai varētu strādāt ārvalstu uzņēmumos. Uz Kalimantānu, lai strādātu mežrūpniecībā un naftas rūpniecībā, uz Papua, lai strādātu kalnrūpniecībā, kā arī uz pilsētām Sulavesi un Javā. Toradžu izceļošana stabili turpinājās līdz pat 1985. gadam.
Sākot no 1984. gada, toradžu ekonomika pakāpeniski pārorientējās uz tūrismu. No 1984. līdz 1997. gadam daudzi toradži guva ienākumus no tūrisma, strādājot par gidiem, viesnīcās vai pārdodot suvenīrus. Līdz ar politiskās un ekonomiskās stabilitātes kritumu deviņdesmito gadu beigās, kas izraisīja arī dažādu reliģiju piekritēju sadursmes citur Sulavesi, tūristu pieplūdums toradžu zemē ir dramatiski samazinājies. Toradži joprojām ir pazīstami Indonēzijas kafijas audzētāji — šo arabica šķirnes kafiju galvenokārt audzē mazie uzņēmēji.
Komercializācija
Pirms 1970. gada toradži bija gandrīz nezināmi Rietumu tūristiem. 1971. gadā aptuveni 50 eiropieši apmeklēja toradžu zemi. 1972. gadā National Geographic dokumentēja augstākā ranga toradžu augstmaņa, kas tika uzskatīts par pēdējo tīrasiņu dižciltīgo, apbedīšanas rituālu. Filma tika pārraidīta vairākās Eiropas valstīs. Jau 1976. gadā toradžu zemi apmeklēja 12 000 tūristu.
1984. gadā Indonēzijas Tūrisma ministrija pasludināja toradžu zemi par Dienvidsulavesi "primadonnu" un reklamēja to kā "otro pieturu pēc Bali". Tūristu skaits pieauga dramatiski: no 1985. līdz 1990. gadam reģionu kopumā apmeklēja 150 000 ārzemnieku un 80 000 indonēziešu, bet ārzemju tūristu skaits 1989. gadā vien sasniedza 40 000. Rezultātā reģionā sākās tūrisma industrijas attīstība — parādījās suvenīru stendi, tika nodrošināti ceļi uz visvairāk apmeklētajiem tūrisma objektiem, tika atvērtas jaunas viesnīcas un restorāni un 1981. gadā tika uzbūvēta lidosta.
Tūrisma attīstītāji reklamēja toradžu zemi kā eksotisku piedzīvojumu — vietu ar bagātīgu kultūru nomaļus no pārējās pasaules, liekot Rietumu tūristiem noticēt, ka viņi redzēs akmens laikmeta ciematus un pagānu bēres, taču tā vietā viņi sastapa rietumnieciski tērptus kristiešus. Tūristiem likās, ka tonkonani un toradžu rituāli ir radīti tikai, lai gūtu peļņu un sūdzējās par pārlieku komercializāciju. Tā rezultātā izraisījās vairāki konflikti starp toradžiem un tūrisma attīstītājiem, kurus toradži uztvēra kā svešiniekus.
Piemēram, 1985. gadā izcēlās konflikts starp Dienvidsulavesi provinces valdību (kā tūrisma attīstītāju) un vietējiem toradžu līderiem. Valdība nodalīja 18 toradžu ciemus un apbedījumu vietas kā tūrisma objektu. Līdz ar šāda zonējuma piešķiršanu tika noteikti dažādi ierobežojumi, kuru rezultātā toradžiem tika liegts mainīt savus tonkonanus un apbedījumu vietas. Pret to iebilda daži toradžu līderi, kas uzskatīja, ka viņu rituālos un tradīcijās iejaucas nepiederošas personas. Tā rezultātā 1987. gadā toradžu ciems Ketekesu (Kété Kesú) un vairāki citi "tūrisma objekti" slēdza savas durvis tūristiem. Tomēr ciematnieki secināja, ka bez ienākumiem no suvenīru tirdzniecības būs grūti izdzīvot un pēc dažām dienām atsāka tūristu apkalpošanu.
Tūrisms ir pārveidojis toradžu sabiedrību. Piemēram, senāk toradžiem bija īpašs rituāls, kas ļāva vienkāršajiem ļaudīm precēties ar augstdzimušajiem, nodrošinot dižciltīgo statusu saviem bērniem. Tomēr tēls, kas par toradžu sabiedrību radīts tūristiem (gidi bieži pieder pie zemākās kārtas) ir sagrāvis tradicionāli stingro hierarhiju. Augsts statuss sabiedrībā vairs netiek novērtēts tā kā agrāk un daudzi vīrieši kļūst par dižciltīgajiem, nopelnot naudu darbā ārpus reģiona un tad apprecot dižciltīgu sievieti.
Sudraba medaļa
Sudraba medaļa ir otrs augstākais apbalvojums pēc zelta medaļas dažādās sacensībās, parasti sporta sacensībās, piemēram, Olimpiskajās spēlēs. Parasti trešās vietas ieguvējs saņem bronzas medaļu.
uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba medaļas. Ierastā zelta, sudraba un bronzas medaļu sistēma tika ieviesta. Medaļu kalšana ir Olimpisko spēļu organizētāju pienākums. Medaļu dizains laika gaitā ir mainījies.
Antoņina Krivošapka
A. Krivošapka izcīnīja sudraba medaļu 2003. gada Pasaules jaunatnes čempionātā. Nākamais lielais sasniegums viņas karjerā bija tikai 2009. gadā, pirms tam viņa pārsvarā startēja nacionālajās sacensībās. 2009. gadā viņa kļuva par divkārtēju Eiropas čempioni telpās 400 m un 4x400 m stafetē. Pēc Eiropas čempionāta telpās viņa Krievijas čempionātā uzstādīja laiku 49,29 s, kas tobrīd bija 2. labākais rezultāts pasaulē 2009. gadā. 2009. gada Pasaules čempionātā viņa 400 m un 4x400 m stafetē izcīnīja bronzas medaļu. 2010. gada Eiropas čempionātā izcīnīja zeltu 4x400 m stafetē un bronzu individuālajā 400 m distancē. 2011. gada Pasaules čempionātā izcīnīja bronzu 4x400 m stafetē, pēc diviem gadiem savā dzimtenē 4x400 m stafetē izcīnīja zeltu, savukārt individuālajā 400 m distancē — bronzu. Piedalījās Londonā, kur komanda sākotnēji izcīnīja sudraba medaļu 4x400 m stafetē. 2017. gadā pēc dopinga analīžu atkārtotas pārbaudes Krivošapkas paraugā tika konstatēta turinabola klātbūtne, rezultāts tika anulēts, olimpiskā medaļa atņemta.
Takk...
Takk... (īslandiešu valodā "Paldies...") ir īslandiešu grupas Sigur Rós ceturtais studijas albums, kas pirmoreiz tika izdots 2005. gada 12 septembrī. Albums sastāv no 11 dziesmām īslandiešu valodā.
Lejasprūsiskais dialekts
Lejasprūsiskais dialekts (de) ir lejasvācu valodas dialekts, kas līdz 1950. gadam, kad no Austrumprūsijas tika izdzīti pēdējie pamatiedzīvotāji, tika lietots Austrumprūsijas ziemeļu daļā. Prūsijas vācu valoda sāka veidoties uzreiz pēc tam, kad Vācu ordenis iekaroja Prūsiju. Vācu ordenī, tāpat, kā Zobenbrāļu ordenī un Livonijas ordenī par saziņas līdzekli kalpoja lejasvācu valoda, tāpēc arī pirmais prūšu apdzīvotais apgabals, kas pakļāvās divvalodībai un daļējai pārvācošanai, Semba, runāja lejasvāciski. Sembas pussala bija arī pēdējā vieta ar absolūtu senprūsiski runājošo vairākumu līdz 1709.—1711. gada mērim, kas vissmagāk izpostīja tieši Sembu. Vairākums prūšu tajā laikā jau bija divvalodīgi. Tieši šīs divvalodības dēļ Prūsijas vācu valodā ir ļoti daudz aizguvumu no baltu valodām. Sembas pussalā galējā valodas nomaiņa notika mēra laikā un pēc tā, tāpēc, ka cilvēki no mēra bēga uz pilsētām vai arī citiem, vāciski, mazūriski vai mazlietuviski runājošiem apgabaliem, kuros visi runāja arī vāciski.
Baltismi prūšu vācu valodā
Baltismi veido nozīmīgu slāni no leksikas tāpēc, ka šī dialekta pratēji paši bija galvenokārt pārvācoti balti. Šādu baltismu vai baltizētu ģermānismu ir manāmi daudz, bet precīzs skaits nav zināms dialekta zemās izpētes līmeņa un vārdnīcu trūkuma/nepieejamības dēļ. Plašāk zināmie ir :
Literatūra lejasprūsiskajā dialektā
Viens no vēsturiski vispopulārākajiem darbiem, kas sarakstīts prūšu vācu valodā ir Simona Daha mīlas dziesma "Anke van Tharaw".
Anke van Tharaw öß, de my geföllt, Se öß mihn Lewen, mihn Goet on mihn Gölt. Anke van Tharaw heft wedder eer Hart Op my geröchtet ön Löw' on ön Schmart. Anke van Tharaw mihn Rihkdom, min Goet, Du mihne Seele, mihn Fleesch on mihn Bloet. Quöm' allet Wedder glihk ön ons tho schlahn, Wy syn gesönnt by een anger tho stahn. Kranckheit, Verfälgung, Bedröfnös on Pihn, Sal vnsrer Löve Vernöttinge syn. Recht as een Palmen-Bohm äver söck stöcht, Je mehr en Hagel on Regen anföcht. So wardt de Löw' ön onß mächtich on groht, Dörch Kryhtz, dörch Lyden, dörch allerley Noht. Wördest du glihk een mahl van my getrennt, Leedest dar, wor öm dee Sönne kuhmt kennt; Eck wöll dy fälgen dörch Wölder, dörch Mär, Dörch Yhß, dörch Ihsen, dörch fihndlöcket Hähr. Anke van Tharaw, mihn Licht, mihn Sönn, Mihn Leven schluht öck ön dihnet henönn. Wat öck geböde, wart van dy gedahn, Wat öck verböde, dat lätstu my stahn. Wat heft de Löve däch ver een Bestand, Wor nich een Hart öß, een Mund, eene Hand? Wor öm söck hartaget, kabbelt on schleyht, On glihk den Hungen on Katten begeyht. Anke van Tharaw dat war wy nich dohn, Du böst mihn Dühfken my Schahpken mihn Hohn. Wat öck begehre, begehrest du ohck, Eck laht den Rack dy, du lätst my de Brohk. Dit öß dat, Anke, du söteste Ruh' Een Lihf on Seele wart uht öck on Du. Dit mahckt dat Lewen tom Hämmlischen Rihk, Dörch Zancken wart et der Hellen gelihk.
Tēgeles ezers
Tēgeles ezers (de) ir ezers Vācijā, Berlīnes rietumu daļā.
Populāra berlīniešu atpūtas vieta, šeit nodarbojas ar burāšanu, braukšanu ar ūdensmotocikliem un ezerā esošajiem izpriecu kuģīšiem. Salas: Lindverdera, Šarfenberga, Raisverdera, Baumverdera, Haselverdera, Valentinsverdera, Maijenverdera. Ezera krastā atrodas Berlīnē vecākais ozols — "Resnā Marija"; uzskata, ka tas ir ap 900 gadus vecs.
Bronzas medaļa
Bronzas medaļa ir apbalvojums dažādās sacensībās, parasti par sporta sacensībās, piemēram, Olimpiskajās spēlēs, iegūtu trešo vietu. Parasti pirmās vietas ieguvējs saņem zelta medaļu, savukārt otrās vietas ieguvējs — sudraba medaļu.
Pirmoreiz Olimpiskajās spēlēs bronzas medaļa trešās vietas ieguvējam tika pasniegta Sentluisā, pirms tam tika apbalvots tikai pirmās un otrās vietas ieguvējs. Džudo, boksā, tekvondo un cīņas sportā katrā svara kategorijā tiek pasniegtas divas bronzas medaļas. Medaļu kalšana ir Olimpisko spēļu organizētāju pienākums. Medaļu dizains laika gaitā ir mainījies.
PH (nozīmju atdalīšana)
PH var būt:
PHL
PHL var būt:
Orgasms
Orgasms (no grieķu valodas ὀργασμός orgasmos "uzbudinājums, piebriešana ) ir seksuālā apmierinājuma kulminācija, kam raksturīga intensīva sajūta un bauda. Orgasms raksturīgs gan vīriešiem, gan sievietēm. Sieviešu orgasms ir daudzveidīgāks kā vīriešu orgasms.
2007. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās
2007. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās notika Birmingemā, Anglijā no 2007. gada 2. līdz 4. martam. Iepriekšējais Eiropas čempionāts telpās notika Madridē, Spānijā, bet nākamais notika Turīnā, Itālijā.
Spieķkauls
Spieķkauls (la) ir apakšdelma kauls. Tas ir pāra, garais kauls, atrodas apakšdelma ārpusē — īkšķa pusē, paralēli elkoņa kaulam.
2007. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās
Latvijai augstāko vietu izcīnīja Ineta Radēviča.
Colt 1911
Colt 1911, M1911 jeb Automatic Pistol, Caliber .45, M1911 (no en '.45 kalibra automātiskā pistole, M1911 ' ) ir ASV konstruēta pusautomātiska pistole. Tā šauj ar .45 ACP patronām. Pistoli konstruēja Džons Braunings, un tā bija standarta pistole ASV bruņotajos spēkos no 1911. līdz 1985. gadam. To arī mūsdienās vēl lieto dažas ASV bruņotās vienības.
2007. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās
Rezultāti
WR - pasaules rekords CR - čempionāta rekords NR - valsts rekords PB - sportista rekords SB - sezonas rekords ER - Eiropas rekords
Spieķkauls
Daļas
Kaulam ir 3 daļas:
2007. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās
Vīrieši
WR - pasaules rekords CR - čempionāta rekords NR - valsts rekords PB - sportista rekords SB - sezonas rekords ER - Eiropas rekords
Streiks
Latvijā
19. gadsimtā Latvijas teritorijā strādniekiem nebija tiesību dibināt arodbiedrības vai rīkot sterikus. Viņu pašorganizēšanās notika biedrībās un pašpalīdzības kasēs, kas sāka aktīvi dibināties 19. gadsimta deviņdesmitajos gados, kad Rīgā šādu biedrību skaits pārsniedza 15 tūkstosus. Lai gan arī streikiem līdzīgi protesti Latvijas teritorijā ir zināmi jau kopš 1858. gada, pirmais organizētais steriks notika tikai 1896. gada jūlijā Liepājā.
Spieķkauls
Proksimālais gals
Spieķkaula proksimālais gals (epiphysis proximalis) ir mazāks kā distālais gals un to sauc par spieķkaula galvu (caput radii), tā augšējā virsma ir ieliekta un tajā ir spieķkaula galvas bedrīte (fovea capitis radii). Bedrīte artikulē ar augšdelma kaula galviņu (capitulum humeri). Spieķkaula galvu apņem locītavas apmale (circumferentia articularis), kas artikulē ar elkoņa kaulu, bet zem tās ir spieķkaula kakliņš (collum radii) — tas atdala spieķkaula galviņu no spieķkaula ķermeņa.
Streiks
Rīkošana
Pirms streika norisinās sarunu process, kurā tiek mēģināts panākt saspīlējuma risinājumu. Ja strīdus situācijai netiek rasts atrisinājums, strādājošie var uzsākt streiku, lai panāktu savu prasību ievērošanu. Streika iemesli var būt dažādi — darba apstākļi, atalgojums, darbinieku atlaišanas u.c.
2007. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās
Rezultāti
DNS - nestartēja DNF - nefišinēja DSQ - diskvalificēts
Spieķkauls
Kaula ķermenis
Spieķkaula ķermenim (corpus radii) jeb diafīzei ir trīsšķautņu prizmas forma. Ķermeņa priekšējā virsmā (facies anterior) zem kakliņa ir spieķkaula nelīdzenums (tuberositas radii), kas vērsts uz iekšpusi. Pie nelīdzenuma piestiprināta augšdelma divgalvainā muskuļa cīpsla. Tā kā ķermeņa forma ir trīsstūrveida, tad izšķir 3 virsmas — mugurējo virsmu (facies posterior), kura ir izliekta, laterālo virsmu (facies lateralis) un priekšējo virsmu (facies anterior). Robežas starp virsmām ir malas — priekšējā mala (margo anterior), mugurējā mala (margo posterior) un starpkaulu mala (margo interosseus), kas ir asa un vērsta uz iekšu pret elkoņa kaulu. Spraugu starp abiem kauliem aizpilda kaulstarpas saistaudu plēve (membrana interossea antebrachii), kas tos nostiprina un palielina muskuļu piestiprināšanās laukumu.
Streiks
Rīkošana
Streiks var būt vērsts ne tikai pret darba devēju, bet arī pret valsts politiku kādā nozarē, piemēram, kā protests pret algu samazinājumu valsts sektorā strādājošiem utml. Mūsdienās streiku rīkotāji un organizētāji lielākoties ir arodbiedrības. Arodbiedrību sankcionētus streikus dēvē par "oficiāliem", kamēr spontāni radušos par "mežonīgajiem". Streikot var ne tikai viena uzņēmuma vai iestādes darbinieki, bet arī veselas nozares vai pat vairāku nozaru darbinieki, tādu streiku sauc par vispārējo streiku.
Darba devēji pret streiku var izmantot dažādus cīņas paņēmienus, kā piemēram, lokautu — uzņēmuma slēgšanu vai būtisku ražošanas apjomu samazināšanu, ko pavada algas samazināšana vai neizmaksāšana. Tā mērķis ir piespiest strādniekus pieņemt darba devēja izvirzītos noteikumus, respektīvi, to var raksturot kā darba "devēja streiku". Cits pazīstams paņēmiens ir algot streiklaužus, kas nav arodbiedrību biedri un piekrīt strādāt streika laikā, tādējādi sabotējot streikotāju mērķus.
Analoģiski rīkojas strādnieki, kuri atkarībā no situācijas izmanto specifiskus cīņas paņēmienus.
FK
FK var būt:
Ciblas pagasts
Ciblas pagasts ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Zvirgzdenes, Blontu, Līdumnieku, Briģu un Isnaudas pagastiem. Pagasta centrs atrodas Ciblā.
Upes
Soltupeite
Vēsture
1920. gada zemes reformas gaitā Eversmuižas zemes sadalīja 66 vienībās 589 ha kopplatībā (kungu mājā iekārtoja 6 klašu latviešu pagasta skolu un divgadīgu lauksaimniecības skolu), Zabolotji sadalīja 53 vienībās 1311 ha kopplatībā, Kuranavas muižu sadalīja 36 vienībās 522 ha kopplatībā, Feļicianavu sadalīja 34 vienībās 625 ha kopplatībā, Istalnu sadalīja 33 vienībās 560 ha kopplatībā, Franopoli sadalīja 33 vienībās 290 ha kopplatībā, Āzupini sadalīja 29 vienībās 381 ha kopplatībā, Kubulavu sadalīja 20 vienībās 365 ha kopplatībā, Ļucmuižu sadalīja 5 vienībās 148 ha kopplatībā.
Līdz 1925. gadam pagasta nosaukums bija Eversmuižas pagasts. 1935. gadā tā platība bija 231,4 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Ciblas, Franapoles, Istalsnas, Jasencu, Līdumnieku un Ozupienes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Ciblas ciemam pievienoja Franapoles ciemu, 1975. gadā - Ozupienes ciemu, 1979. gadā - Istalsnas ciemu un daļu Brigu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2000. gadā Ciblas pagasts apvienojās ar Līdumnieku pagastu, izveidojot Ciblas novadu. 2021. gadā Ciblas novadu iekļāva Ludzas novadā.
Kekšetau
Kekšetau (kk, Kökshetau) ir pilsēta un Akmolas apgabala administratīvais centrs Kazahstānas ziemeļos. Tajā ir 125 225 iedzīvotāju (2007. gada dati). 1824. gadā dibinātās pilsētas nosaukums nozimē "debesskrāsas kalns". Pilsētā darbojas pārsvarā vieglā rūpniecība, īpaši pārtikas ražošana. Reģionā mazā apjomā tiek audzēti graudi un citas kultūras. Pilsētas ziemeļos ir zelta atradnes.
Kekšetau ir viena lidosta ar reisiem uz Almati un Petropavlu. Pilsēta ar dzelzceļu ir savienota ar Krieviju un Kazahstānas dienvidiem.
300 kilometrus uz dienvidaustrumiem atrodas Kazahstānas galvaspilsēta Astana. Kekšetau ir pazīstama ar skaisto dabu un tūrisma iespējām.
2002. gadā Kekšetau 180 metrus augstais 1965. gadā būvētais televīzijas tornis bija sasvēries slīpi, kad tā pamati tika izskaloti. Pēc tam tornis tika iztaisnots ar papildu konstrukciju un ieguva savu zīmīgo izskatu.
Pilsētā bāzēta hokeja komanda Kekšetau "Arlan".
Transports
Starptautiskā lidosta "Kekšetau"
TF
TF var būt:
Dženija Mīdousa
Dženija Mīdousa (en; dzimusi Viganā, Anglijā) ir profesionāla britu vieglatlēte, startē 800 metru distancē, pirms tam startējusi 400 metru distancē.
Piedalījās 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs 800 m distancē, kur neiekļuva finālā. 2008. gada 21. jūnijā viņa uzvarēja Eiropas kausu izcīņā 800 metru distancē. 2009. gadā viņa ieguva 4. vietu Eiropas čempionātā telpās Turīnā. Tāpat viņa izcīnīja bronzas medaļu 2009. gada Pasaules čempionātā 800 metros. 2010. gadā izcīnīja 2. vietu Pasaules čempionātā telpās.
Sēnes
Sēnes (fungi, mycota) ir atsevišķa organismu grupa jeb valsts. Sēnes nav ne augi, ne dzīvnieki. Atšķirībā no augiem, sēnes nesatur hlorofilu, tādēļ nespēj pašas sev saražot nepieciešamās barības vielas. Šajā aspektā tās vairāk atgādina dzīvniekus, jo pārtiek no jau gatavām citu organismu saražotām organiskajām vielām. Taču sēnēm nav ne nervu, ne orgānu sistēmas, un tām nepiemīt spēja pārvietoties, kas raksturīga dzīvniekiem. Turklāt, sēnes vairojas ar mikroskopisku reproduktīvo vienību palīdzību, kuras sauc par sporām. Sporas pēc savas uzbūves ir daudz vienkāršākas nekā olas vai sēklas un lielākoties sastāv tikai no vienas šūnas. Ar vārdu "sēne" bieži saprot tikai sēnes virszemes reproduktīvo daļu jeb augļķermeni. Taču, tāpat kā ābols vai ķirbis, sēne ir tikai daļa no vesela organisma. Daudzu sēņu uzbūve ir ārkārtīgi smalka un to dzīves cikli ir vieni no vissarežģītākajiem uz mūsu planētas. Precīzs, dabā sastopamo sēņu sugu skaits nav zināms. 2020. gadā dokumentētas vairāk kā 148 000 dažādu sēņu sugu, taču to kopējais skaits uz mūsu planētas tiek lēsts vismaz ap 2500000. Latvijā sastopamas vairāk kā 4000 dažādu sēņu sugu.
Sēņu klasifikācija pilnībā vēl nav izstrādāta. Ir organismu grupas, kuras dažādi autori liek vai pie sēnēm, vai pie protistiem. Ir liela sēņu grupa Deuteromycetes, apmēram 15000 sugu, kuru taksonomiskais stāvoklis nav skaidrs. Tāpat nav skaidrs, kur likt ķērpjus, jo tie nav īsti organismi, bet simbiotiskas grupas, kas sastāv no sēņu un aļģu saaugumiem. Šajā klasifikācijā tie ir pielikti pie sēnēm, jo sēnes ir neatņemams ķērpju elements. Fotosintezējošie komponenti var būt dažādi, gan prokariotiskās zilaļģes, gan eikariotiskās zaļaļģes. Mēdz būt gadījumi, kad vienā ķērpju sugā var būt dažādu sugu aļģes. Pie tam lielākā aļģu daļa dzīvo arī brīvā veidā. Savukārt ķērpjus veidojošās sēnes brīvā veidā nav sastopamas. Tās ir vai nu bazīdijsēnes, vai nu asku sēnes, bet ne sēņu kombinācijas.
Bioloģijas zinātnes nozari, kas pēta sēnes, sauc par mikoloģiju.
Rasuna-Anterselva
Rasuna-Anterselva (it, de) ir pašvaldība Itālijā. Tajā dzīvo 2871 cilvēks un tā ir 121 km2 liela. Rasuna-Anterselva atrodas 110 km uz ziemeļaustrumiem no Trento. Te notika 2007. gada Pasaules čempionāts biatlonā, tāpat regulāri notiek Pasaules kausa posmi biatlonā.
Kārnegija ezers
Ezeru 1896. gadā atklāja Deivids Vinfords Kārnegijs (David Wynford Carnegie).
Keri ezers
Keri ezers (en) ir sālsezers Austrālijas rietumu daļā, Rietumaustrālijas štatā, ap 80 km dienvidos no Lavertonas.
Ezers atrodas zonā, kas jau kopš 1890. gadiem tiek saistīta ar zelta atradnēm. Nesens vērtējums liecina, ka ezera apkaimē un pat paša ezera gultnē kopumā ir ap 780 tonnas zelta, kā arī niķeļa, cinka rūdas atradnes.
Popasna
Popasna ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, Popasnas rajona centrs. Izvietojusies apgabala rietumos Komišuvahas upītes augštecē 85 km no apgabala centra Luhanskas. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Vēsture
Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 19. gadsimta otro pusi, kad pēc Doneckas Akmeņogļu dzelzceļa atklāšanas 1878. gadā viena no uzbūvētajām stacijām bija Popasna, pie kuras tika atvērta pirmā dzelzceļnieku arodskola Donbasā. Pie stacijas izauga ciemats, kurā 20. gadsimta sākumā attīstījās dažādas ražošanas nozares (ķieģeļu rūpnīca, ziepju, alabastra, stikla u.c. fabrikas). 1936. gadā ciemats tika pārdēvēts par godu padomju valstsvīram Lazaram Kaganovičam (ім. Кагановича). 1938. gadā piešķirts pilsētas statuss, bet 1944. gadā atgriezts Popasnas vārds. No 1962. līdz 1977. gadam Popasna bija pakļauta Pervomajskas pilsētas padomei.
Hohfilcene
Hohfilcene (de) ir ciems Tirolē, Austrijā. Tajā dzīvo 1123 cilvēki. Tas ir populārs ziemas sporta veidu kūrorts, it īpaši distanču slēpošanai. Te četras reizes ir noticis Pasaules čempionāts biatlonā (1978, 1998, 2005, 2017), tāpat te regulāri notiek Pasaules kausa posmi biatlonā.
Līvs Šreibers
Izaks Līvs Šreibers (en; dzimis ), vairāk pazīstams kā Līvs Šreibers, ir amerikāņu aktieris, scenāriju autors, kinorežisors, kurš plašāku popularitāti guvis 21. gadsimta sākumā ar vairākām Holivudas lielbudžeta filmām ("Visu baiļu summa", "X-cilvēki: sākums. Vilknadzis" un "Solta") kā arī šausmu filmas "Kliedziens" sēriju, un atsevišķām neatkarīgajām lomām. 2005. gadā ieguvis Tonija balvu par lielisko izpildījumu teātra izrādē "Glengarry Glen Ross" un debitējis ar paša režisētu filmu "Viss ir izgaismots" (Everything Is Illuminated).
Šreiberam ir attiecības ar aktrisi Naomi Votsu, viņiem ir 2 bērni.
Jaunības gadi
Dzimis kā Izaks Līvs Šreibers Sanfrancisko, Kalifornijā, Heteres un Tella Šreiberu ģimenē. Pirms viņa ģimenē jau tika audzināti trīs dēli. Tēvam ir austriešu, šveiciešu, īru, skotu asinis, jaunībā viņš bija restlinga un futbola zvaigzne, māte nāk no vidusslāņa ebreju komunistu ģimenes, viņas senči cēlušies no Polijas, Ukrainas, Vācijas. Šreibers gan noliedz aizraušanos ar sociālistiskām idejām. Viņa mātes aizraušanās ir krievu mūzika un literatūra, kas ir tikai atsevišķas no viņas neparastās personības iezīmēm. Šreiberam esot gadu vecam, viņa ģimene pārcēlās uz Kanādu. Viņa māte Hetere pēc nepatīkamas LSD lietošanas reizes bieži uzturējās slimnīcā. Šreibers piedzīvojis arī situāciju, kad tēvs izzaga viņu no slimnīcas, kur māte kārtējo reizi atradās. Vēlāk, atgriežoties pie mātes un dzīvojot kopā ar vairākiem pusbrāļiem, ģimene piedzīvoja materiālas problēmas. Nozīmīga loma Šreibera dzīvē bija vectēvam Milgremam, kas bija ļoti apdāvināts un iedvesmoja zēnu. Viņam piederēja vairākas Renuāra gleznas un viņš lieliski spēlējis čellu. Diemžēl vectēvs daudz cieta no abu Šreiberu nemitīgās cīņas par materiālām vērtībām un aizbildniecību.
5 gadu vecumā viņa vecāki beidzot izšķīrās, bērnus ieguva māte un visi pārcēlās uz nemājīgu dzīvokli Ņujorkā, kur viņiem bieži nebija karsta ūdens, elektrības un segu, nemaz nerunājot par citām ikdienā svarīgām iekārtām un pakalpojumiem. Šeit Šreibers arī uzauga. Viņa māte bija visai ekscentriska sieviete. Viņa izklaidēja bērnus, gatavojot papjēmašē rotaļlietas. 16 gadu vecumā viņa uzdāvināja Šreiberam motociklu, lai veicinātu bezbailīgumu. Kritiķis Džons Lārs rakstīja, ka lielā mērā mātes neordinaritāte iespaidojusi aktiera spējas, jo Šreibers veiksmīgi prot atklāt varoņu tumšās rakstura šķautnes, to daudzpusību un spēju pārveidot uzvedības stilu. Tas lielā mērā ir biedējoši, bet reizē ļoti vērtīga aktieriska izpausme. Viņa māte darīja vēl daudz dīvainu darbu, tomēr lielā mērā arī iedvesmoja uz radošām izpausmēm, aizliedzot Šreiberam skatīties krāsu filmas un veidojot dumpinieciskumu raksturā. 12 gadu vecumā viņi pārcēlās uz Konektikutu.
Ir diskusijas par Līva vārda izcelsmi. Viņa tēvs to pamatojis ar to, ka tas dots par godu ārstam, kurš glābis viņa mātes dzīvību, savukārt Hetere Šreibere uzskata, ka tas dots par godu Ļevam Tolstojam.
Izglītība. Sākotnējā skatuves darbība
Mācījies Hempšīras koledžā Amhērstā, Masačūsetsā, kur sāka arī darbošanos kā aktieris. 1992. gadā absolvēja Jēlas teātra skolu, diplomdarbā spēlējot lomu The Size of the World pēc Čārlza Everarda darba motīviem. Vēl viņš mācījies drāmas mākslu Londonā.
Sākotnēji spēlēja otrā plāna lomas atsevišķās mazbudžeta filmās līdz savai pirmajai spilgtajai lomai, spēlējot Kotonu Veriju šausmu filmā "Kliedziens" (The Scream), vēlāk turpinot darbu arī pārējās sērijas filmās. Entertainment weakly par viņu rakstīja, ka Šreibers aizvien ir labākais indivīdu dārgakmeņu lomās, kā Walking and Talking, The Daytrippers un Big Night, kur atveido skarbus, ekscentriskus un ar dīvainām nosliecēm apveltītus īpatņus.
Filmu ierunātāja karjera
Šreibers ir arī HBO kanāla, kas veltīts sportam, balss, tāpat arī HBO Boxing Countdown ierunātājs. Viņš arī ierunājis History kanāla veidoto filmu Ape to Man and America: The Story of Us.
Šreibers savu balsi veltījis arī ziemas sporta veidiem, jo darbojies arī HBO 24/7: Road to the Winter Classic NHL izveidē. Šreibers ierunājis arī 2011. gada National Geography kanāla veidoto dokumentālo filmu Hitler's G. I. Death Camp.
2000. gadi un režisora darbs
2002. gadā viņš tēloja Nīla Labuta izrādē The Mercy Seat kopā ar Sigurniju Vīveri, kas bija komerciāli ļoti veiksmīga. 2005. gada pavasarī viņš uzrakstīja scenāriju atjaunotajai Brodvejas izrādei Glengarry Glen Ross. Par lomu šai izrādē Līvs ieguva Tonija balvu. 90. gadu beigās viņam bija ideja par grāmatas "Venēcijas tirgonis" adaptāciju ar draugu Dastinu Hofmanu galvenajā lomā, tomēr izlasot Safrana Foela romānu "Viss ir iluminēts", viņš izlēma, ka šis darbs pelna ekranizāciju vairāk. Šīs filmas adaptācija uz ekrāniem nokļuva 2005. gadā ar Elaidžu Vudu galvenajā lomā un saņēma visai atturīgu publikas vērtējumu. Tēloja arī CSI, kur īsu laiku tēloja Gilu Grisomu. Lai labāk iedzīvinātu šo tēlu, viņš izvirzīja seriāla veidotājiem prasību par iespējām ietekmēt sižetu sērijās, kurās piedalās.
No pēdējā laika veikuma jāmin, ka Šreibers spēlēja arī Lotario Turgotu "Mīlestībā holeras laikā" (Love in the Time of Cholera), kas uz ekrāniem nonāca 2007. gadā, 2008. gadā Šrebers piedalījās vēsturiskas filmas uzņemšanā, tēlojot ebreju brīvības cīņu darboni Zusu Beļski filmā Defiance, asisitējot Denjelam Kreigam. 20th Century Fox 2009. gadā izplatīja paziņojumu, ka viņš tēlos Marvel Comics kino adaptācijā "X-cilvēki: sākums. Vilknadzis", ko izlaida 2009. gada 1. maijā. Šreibers atsevišķi no aktieru grupas plaši svinēja X-Men Origins: Wolverine in Tempe pasaules pirmizrādi 2009. gadā Arizonā. Šī filma lielā mērā atnesa viņam vispasaules atpazīstamību. Viņš arī apstiprinājis, ka vēlas tēlot Kotonu Veriju jaunākajā "Kliedziena" sērijas filmā, kaut gan tās veidotāji šo tēlu jaunajā filmas turpinājumā neiekļāva.
Privātā dzīve
Šreiberam ir pusmāsa un 4 pusbrāļi, no kuriem viens (Pablo) ir aktieris. Viņam ir arī vairāki terjeru šķirnes suņi. Šreibers ir labos draugos ar Dastinu Hofmanu. Iepriekš saticies ar Kristinu Deivisu, Keitu Draiveri (Minnijas Draiveres māsa). Daudz neapstiprinātu runu ir par to, ka viņš un aktrise Naomi Votsa ir slepus apprecējušies. Šreibers arī pats nenoliedz šo faktu, medijos saucot viņu par savu sievu. 2010. gadā Naomi teikusi, ka Līvs viņai uzdāvinājis saderināšanās gredzenu, kaut gan neviens neesot vēlējies steigties ar laulībām.
Šreibers ir 1,83 m garš. Filmējoties TV seriālā "CSI Lasvegasa" viņam nācās apmeklēt īstus morgus un praktizēties darbā ar līķiem.
Elkoņa kauls
Elkoņa kauls ir apakšdelma kauls. Tas ir pāra, garais kauls un novietojas apakšdelma iekšpusē - mazā pirkstiņa pusē, paralēli spieķkaulam. Kaulam ir 3 daļas:
Proksimālais gals
Elkoņa kaula proksimālais gals (epiphysis proximalis) ir masīvāks par distālo un pamatā veido elkoņa locītavu. Uz mugurpusi ir vērsts spēcīgs elkoņa paugurs (olecranon), kas artikulē ar augšdelma kaula distālo daļu., bet uz priekšpusi ir vērsts vainagizaugums (procesus coronoideus). Starp abiem izaugumiem veidojas veltņa ierobs (incisura trochlearis). Uz sāniem no vainagizauguma ir spieķkaula ierobs (incisura radialis), kas artikulē ar spieķkaulu, bet zem vainagizauguma ir elkoņa kaula nelīdzenums (tuberositas ulnae), pie kura stiprinās muskuļi.
Spieķkaula ķermenis
Elkoņa kaula ķermenim (corpus ulnae), jeb diafīzei ir trīsšķautņu prizmas forma. Diafīzei ir 3 virsmas - priekšēja virsma (facies anterior), kas ir ieliekta, mugurējā virsma (facies posterior) un mediālā virsma (facies medialis). Uz robežas starp virsmām ir malas: priekšējā mala (margo anterior), mugurējā mala (margo posterior) un asa, uz ārpusi vērsta starpkaulu mala (margo interosseus). Starp abiem apakšdelma kauliem ir iestiepta apakšdelma starpkaulu membrāna (membrana interosseus antebrachii).
Distālais gals
Elkoņa kaula distālais gals (epiphysis distalis) ir mazāks un tievāks kā proksimālais gals. Tas veido elkoņa kaula galviņu (caput ulnae) ar īlenveida izaugumu (processus styloideus) tā mediālajā un locītavas apmali (circumferentia articularis) laterālajā pusē, kas artikulē ar spieķkaulu. Distālais gals ar plaukstas pamatu nesaskaras.
Ziemas olimpiskās spēles
Ziemas olimpiskās spēles ir starptautisks ziemas sporta pasākums, kas notiek ik pa četriem gadiem un ko organizē Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Olimpiskās spēles ir visprestižākais no pasaules sporta notikumiem un pārstāv plašāku sporta veidu klāstu nekā citi; uzvara olimpiskajās spēlēs ir visaugstākais sasniegums sportā. Katrā programmā iekļautajā disciplīnā pasniedz medaļas uzvarētājiem: zelta medaļu par pirmo vietu, sudraba — par otro, un bronzas — par trešo.