cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Globālais ciemats
Sociālo mediju nozīme
Arī sociālajiem medijiem ir būtiska loma globālā ciemata attīstībā. Tie nodrošina ātru starppersonu saziņu, dažādu informācijas apmaiņu un citādi veicina ātru mijiedarbību starp cilvēkiem neatkarīgi no to fiziskā attāluma. Sociālie mediji un internets var palīdzēt cilvēkam pielāgoties jaunai videi, iepazīt kultūru un ētikas normas, nodibināt un uzturēt jaunus kontaktus, tajā pašā laikā esot informētam par to, kas notiek mājās, lai arī cik plašs būtu jēdziens “mājas” (valsts, reģions, pilsēta, mājoklis). Sociālajos medijos arī būtiska iespēja ir izteikt savu viedokli, piedalīties diskusijās un komentēt, tādā veidā mijiedarbojoties ar citiem cilvēkiem neatkarīgi no savstarpējā attāluma.
Sociālie mediji un tehnoloģijas ne tikai veicina globālo ciematu nodrošinot ātru un ērtu starppersonu saziņu. Būtiski ir tas, ka abi šie elementi piedāvā neaptveramu informācijas daudzumu par visdažādākajām tēmām. Liela daļa nabadzīgo iedzīvotāju Āzijas un Āfrikas reģionos nebauda tādas dzīves ērtības, kā to dara liela daļa amerikāņu un eiropiešu. Taču tehnoloģiju dēļ viņi zina un redz, kas tāds ir citiem, kas viņiem nav. Viņi var skatīties, atdarināt un meklēt alternatīvas redzētajam vai arī šķērsot robežas cerībā uz labāku dzīvi.
2017. gads kino
Šajā lapā apkopota informācija par 2017. gadā iznākušajām Latvijas un ārzemju filmām, ienesīgākajām filmām, apbalvošanas ceremonijām un notikušajiem kinofestivāliem. Par godu "Latvija 100" 2017. un 2018. gadā tiek plānots filmu projekts "Latvijas filmas Latvijas simtgadei". Tajā ir plānotas 16 pilnmetrāžas filmu pirmizrādes — sešas spēlfilmas, astoņas dokumentālās filmas un divas animācijas filmas. Divas no šīm filmām tiks izdotas 2017. gadā.
Ienesīgākās filmas
Šis ir 2017. gadā izdoto desmit pasaules ienesīgāko filmu saraksts:
Citas filmas
{{columns |width=600px
Decembris
}}
Galotne (šahs)
Apraksts
Novilkt stingru robežu starp vidusspēli un galotni ne vienmēr ir iespējams. Parasti spēle pāriet galotnē, kad ir nomainīts figūru vairākums un nav vidusspēlei raksturīgo draudu karalim. Parasti galotnē rodas jauns stratēģiskais mērķis — pārvērst bandinieku dāmā, lai iegūtu uzvarai nepieciešamo materiālo pārsvaru.
Galotnei raksturīgas šādas galvenās īpatnības:
Galotnes stratēģiju (pareiza plāna izvēli) nosaka šādi pozīcijas faktori:
Nelielais figūru skaits galotnē sekmē tās analītisku izpēti. Daudzās galotnēs atrasti labākie spēles plāni katrai no pusēm, nosacīts tās precīzs gala rezultāts. Līdz ar to galotnē pieaug teorētisko zināšanu loma. Lai labāk orientētos daudzveidīgajās galotnes pozīcijās izstrādāta to klasifikācija atkarībā no uz galdiņa esošā materiāla un tā izvietojuma.
Galotņu klasifikācija
Pēc uz galdiņa atlikušā materiāla (figūrām) galotnes iedala:
Vēsture
Galotņu teorijai ir sena vēsture. Dažādas galotņu pozīcijas tika pētītas jau šatrandžas periodā.
Starp pirmajiem galotņu pētniekiem zināmākie ir Domeniks Lorenco Ponciani, Erkolē del Rio, Alesandro Salvio, Jozefs Klings, Bernhards Horvics, Luidži Centurini, Zīgberts Tarrašs, Karlo Salvioli, Tassilo fon der Laza, Frīdrihs Amelungs, Andrē Danikans Filidors, kas sarakstījis grāmatu "Šaha spēles analīze" (1777), un klasiskā darba - tikai galotnēm veltītās grāmatas "Galotnes teorija un prakse" (1890) autors Johans Bergers. Turpmāk vērtīgas galotņu monogrāfijas publicējuši Andrē Šerons, Nikolajs Grigorjevs, Iļja Maizelis, Rubens Fains, Staņislavs Gavļikovskis, Enriko Paoli, Jideons Stolbergs, Edmārs Mednis, Vasilijs Smislovs, Pauls Keress, Jurijs Averbahs, Georgijs Ļisicins, Marks Dvoreckis un citi.
Galotņu teoriju ar savām etīdēm bagātinājuši problēmisti: A. Troickis, L. Kubbels, brāļi V. un M. Platovi, A. Rinks, brāļi K. un J. Bētiņi, H. Matisons, R. Rēti, V. Halberštats, J. Moravecs, F. Prokops, L. Prokešs, O. Durass, M. Ļiburkins, Ā. Gurvičs, V. Čehovers, N. Kopajevs, G. Kasparjans, V. Brons, G. Nadareišvili, D. Gurgenidze un citi.
No pagātnes ievērojamākiem šahistiem ievērojamu meistarību galotņu izspēlē parādīja E. Laskers, A. Aļehins, A. Rubinšteins, G. Maroci, H. Kapablanka, M. Botviņņiks, V. Smislovs, R. Fišers, no mūsdienu A. Karpovs, M. Karlsens un citi. Liela nozīme galotņu tālākā izpētē ir redakcijas "Sahovski Informator" izdotajām Šaha galotņu enciklopēdijām:
Faņipaļa
Faņipaļa jeb Faņipole  ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Dzjaržinskas rajonā.
Pulkveža Brieža iela (Rēzekne)
Pulkveža Brieža iela atrodas Rēzeknes pilsētas Centra rajonā. Tā sākas pilsētas rietumos, netālu no dzelzceļa līnijas Sanktpēterburga — Viļņa un beidzas Centra rajona autrumos, pie Rēzeknes upes. Ielas nosaukums dots par godu latviešu strēlnieku pulkvedim, Lāčplēša Kara ordeņa kavalierim, Frīdriham Briedim, kurš parādīja varonību Ziemassvētku kaujās.
Ielas raksturojums
Pulkveža Brieža iela šķērso pilsētas Centra rajonu no rietumiem uz austrumiem. Tā krusto Atbrīvošanas aleju tieši pie apļa ap pieminekli "Vienoti Latvijai". Ielai ir 10 krustojumi un attiecībā pret pilsētas galveno ielu Atbrīvošanas aleju, tā izvietojusies perpendikulāri. Gandrīz 1,5 km garumā tā sadalīta divās joslās, lielāko daļu ielas klāj asfalta segums, posmā no Zemnieku līdz Krasta ielai ielu klāj grants segums. P. Brieža iela noslēdzas savienojoties ar Krasta ielu, pie Rēzeknes upes. PSRS laikā iela tika pārsaukta par Komjaunatnes ielu, bet līdz ar neatkarības atjaunošanu tā atguva sākotnējo nosaukumu.
Apbūve
Ielas apbūvi veido galvenokārt dzīvojamās ēkas. Pamīšus mijas kvartāli, kuros dominē vai nu savrupmājas vai arī daudzdzīvokļu nami. Ielas sākumposmā līdz krustojumam ar Bērzpils ielu ir 103. sērijas piecstāvu daudzdzīvokļu ēkas, bet divus kvartālus starp Bērzpils ielu un Atbrīvošanas aleju veido savrupmāju apbūve. Krustojuma ar Atbrīvošanas aleju tuvumā atrodas piemineklis "Vienoti Latvijai", iepretim tam — pilsētas domes ēka. Šķērsojot pilsētas galveno ielu, Pulkveža Brieža ielas labajā pusē atrodas skvērs ar 1846. gadā celto pareizticīgo baznīcu, kura gan pieskaitāma pie Atbrīvošanas alejas. Ielas kreisajā pusē iepretim skvēram atrodas Rēzeknes 2. vidusskola, kuras ieejas portāls ir no Pulkveža Brieža ielas puses, lai gan oficiāli tā atrodas Dārzu ielā 21. Skolas ēkā 1992. gadā atvērts akvaterārijs, kurā mīt dažādi aukstasiņu dzīvnieki — zivis, ķirzakas, krokodili un čūskas. Pēc krustojuma ar Dārzu ielu kvartālā, kas stiepjas līdz Raiņa ielai, ielas apbūvē dominē trīs N. Hruščova valdības laikā celtās piecstāvu ēkas, kas savienotas ar gala sienām. Visām ēkām ieeja no pagalma puses. Savukārt ielas kreisajā pusē atrodas tirdzniecības centru kvartāls, kurā atrodas arī lielveikals "Maxima" (P. Brieža iela 26) un sporta zāle "Zilā zāle" (P. Brieža iela 28). Agrāk šajā kvartālā starp P. Brieža, Dārzu, Raiņa un Baznīcas ielām atradās tirgus laukums. Pēc 2003. gada kvartālā notikušas vērienīgas pārmaiņas — uzcelti divi tirdzniecības centri — "Maxima" un "Džeta", no tiem, otrs ar laiku rekonstruēts, piebūvējot papildus tirdzniecības platības, līdz ar to plašais tirgus laukums sarucis līdz dažām nojumēm gar tirdzniecības centra "Džeta" austrumu gala sienu. Starp lielveikalu "Maxima" un "Zilo zāli" atrodas laukums, kurā tiek tirgotas automašīnas. Pēc krustojuma ar Raiņa ielu, Pulkveža Brieža ielas labajā pusē līdz T veida krustojumam ar Kaļķu ielu atrodas skvērs, kurā slejas Svētās Trīsvienības evaņģēliski luteriskā baznīca. Cauri skvēram iet gājēju celiņš uz Rēzeknes valsts ģimnāziju, kura atrodas Kaļķu ielā, savukārt pa ielas labās puses trotuāru var nokļūt līdz tālāk esošajai Rēzeknes 1. vidusskolai. Ielas kreisajā pusē atrodas uzņēmuma "Rēzeknes Satiksme" autobusu parks. Ielas asfalta segums beidzas līdz ar Zemnieku ielas krustojumu, pēc tā sākas savrupmāju apbūve, kas turpinās līdz Rēzeknes upei.
Pectinivalva melanotis
Pectinivalva melanotis ir pundurkožu dzimts suga. Tā ir sastopama Austrālijā - Jaundienvidvelsas štatā (Sidnejā). Kāpuru saimniekaugi vēl pagaidām nav zināmi.
Vilemstade
Vilemstade (nl) ir Kirasao (Karību jūras sala) galvaspilsēta. Bija Nīderlandes Antiļu galvaspilsēta līdz to likvidācijai 2010. gadā. Pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedz 150 tūkstošus. Te atrodas vecākā Amerikā pastāvošā sinagoga. Pilsētas centrs ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Gada augs Latvijā
Gada augs ir viens no ikgadējiem Latvijas dabas simboliem, kuru katru gadu izraugās Latvijas Botāniķu biedrība. Augu izvēlas, lai pievērstu sabiedrības uzmanību kādas sugas aizsardzībai un izplatībai. Dažkārt Gada augs var būt pat bieži sastopama suga, par kuru interesanti uzzināt ko vairāk, citreiz tas ir izceļams retums. Gada auga izvēle notiek, balsojot Botāniķu biedrības biedriem.
Hadersfīldas uzmākšanās grupējums
Hadersfīldas uzmākšanās grupējums bija vīriešu grupa, kas tika notiesāta par seksuāliem nodarījumiem pret meitenēm Hadersfīldā, Rietumjorkšīrā, Apvienotajā Karalistē. Tā bija lielākā banda kāda jebkad notiesāta par seksuālo vardarbību Apvienotajā Karalistē. Noziedzīgie nodarījumi notika no 2004. līdz 2011. gadam, un vīrieši tika apsūdzēti pēc policijas veiktas operācijas Tendersea izmeklēšanas. Tiesas process sākās 2017. gada aprīlī, un 20 vīrieši tika notiesāti 2018. gadā trīs atsevišķos tiesas procesos. Kopš tā laika vairāki vīrieši ir notiesāti vairākos tiesas procesos, un līdz 2020. gada februārim notiesāto kopskaits ir sasniedzis 34.
Vienā no tiesas procesiem Anglijas Aizsardzības līgas dibinātājs Tomijs Robinsons filmēja apsūdzētos un 2018. gada maijā saņēma 13 mēnešu cietumsodu par tiesas nicināšanu, kurš vēlāk tika pārsūdzēts, un 2019. gada jūlijā viņam tika noteikts deviņu mēnešu sods atkārtotā tiesas procesā.
2019. gada jūnijā publicētajā ziņojumā norādīts, ka 15 no 22 iesaistītajām sievietēm bija zināmas bērnu dienestiem. Lai arī bija "pietiekami daudz pierādījumu", ka divas meitenes tiek seksuāli izmantotas, viena — jau 2007. gadā — Kirklīsas rajona bērnu dienesti nerīkojās.
Tiesas process
27 vīrieši tika apsūdzēti par seksuāliem nodarījumiem, ieskaitot izvarošanu un tirdzniecību pret 18 meitenēm vecumā no 11 līdz 17 gadiem, bet vēl divas sievietes apsūdzēja bērnu nolaidībā. Sakarā ar lielo apsūdzēto skaitu tiesas process pret viņiem tika veikts trijos atsevišķos tiesas procesos. Ziņošanas ierobežojumi tiesas procesam tika noteikti 2017. gada novembrī saskaņā ar 1981. gada Likumu par cieņu pret tiesu, lai izvairītos no turpmākiem tiesas procesiem.
20 vīrieši tika notiesāti par izvarošanu un vardarbību pret 15 meitenēm 2018. gada oktobrī. Viņi tika notiesāti par vairāk nekā 120 noziedzīgiem nodarījumiem pret 15 meitenēm un kopumā tika ieslodzīti uz 221 gadu. Ziņošanas ierobežojumi tiesas procesiem tika daļēji atcelti 2018. gada oktobrī. 16 bandas locekļi tika notiesāti 2018. gada oktobrī, pārējie četri tika notiesāti 2018. gada novembrī. Viens no notiesātajiem bandas locekļiem Faisāls Nadīms pārsūdzēja spriedumu, apgalvojot, ka Robinsona tiešraides video bija aizsprieduma dēļ tiesvedībā, taču viņa atļauju pārsūdzēt apelācijas tiesas tiesnesis atteicās.
Līdz 2020. gada februārim bija notikuši seši atsevišķi tiesas procesi, un kopumā 34 vīrieši notiesāti.
Varmākas
Pirmie 20 notiesātie vīrieši ir Āzijas, galvenokārt Pakistānas, izcelsmes. Viņu grupas līderis bija Lielbritānijas indietis Amīrs Sings Dalivals, kurš 2013. gadā konvertējās uz sikhismu. Viens no iedraudzēšanās bandas locekļiem Sajīds Huseins tiesas procesa laikā aizbēga un tika notiesāts prombūtnes laikā.
Vēl diviem vīriešiem sodi tika piespriesti 2019. gada jūnijā. Muhameds Akrams iepriekš bija notiesāts un viņam piespriestais sods palielinājās, kamēr Usmanam Khalidam tika piespriesti pieci gadi.
Vēl pieci vīrieši tika ieslodzīti 2019. gada novembrī operācijā Tendersea. Trīs no vīriešiem netika nosaukti juridisku iemeslu dēļ, kamēr Umārs Zamans aizbēga uz Pakistānu un tika notiesāts viņa prombūtnes laikā.
Vēl septiņi vīrieši tika notiesāti 2020. gada februārī.
Lēļu dzimta
Etimoloģija
Dzimtas zinātniskais nosaukums atvasināts no vārda Caprimulgus, kas nozīmē "kazas sūcējs". Vārds radies no novērojumiem, ka krēslas stundās vakarlēpis riņķo ap kazu ganāmpulkiem. Senatnē valdīja uzskats, ka šie putni sūc kazas pienu, bet uz šādu pieņēmumu mudināja putnu ļoti platā mute. Patiesībā vakarlēpji riņķo ap kazām, jo tur pulcējas daudzi gaisa kukaiņi.
Dzīves vide
Lēļu dzimtas putni sastopami, sākot ar jūras līmeni un beidzot ar augstkalniem, līdz 4200 m virs jūras līmeņa. Dažas sugas mājo tikai kalnos. Lēļi apdzīvo visdažādākos biotopus, no tuksnešiem līdz lietusmežiem, bet vislielākā sugu dažādība sastopama atklātās ainavās ar ne pārāk biezu veģetāciju. Tomēr ļoti sausos biotopos nemājo, piemēram, Sahāras tuksnesī vai Centrālāzijas tuksnešos.
Kopīgās īpašības
Lēļu dzimtas sugas ir vidēji lieli vai lieli lēļi ar gariem, smailiem spārniem, īsām, vājām kājām, mazām pēdām un ļoti īsu, bet platu knābi. Acis lielas. Ķermeņa garums 15—40 cm. Apspalvojums mīksts, kriptisks, atgādina koka mizu vai lapas. Spalvu krāsa atkarībā no sugas pelēka, brūna vai sarkanbrūna. Visām sugām spārnu vai astes apakšā bāls, izplūdis plankums.
Uzvedība
Lēļu dzimtas putni ir aktīvi naktī vai krēslas stundās vakarā vai agri no rīta. Barojas ar lieliem gaisa kukaiņiem, tos medījot lidojumā vai noskatot no novērošanas punkta (sēžot uz zara vai staba gala). Galvenā maņa medījot ir redze. Daļa sugu sēžot uz zara, novietojas uz tā garenvirzienā nevis šķērsām, kā to dara citi putni. Šādā pozīcijā putnus ir īpaši grūti pamanīt. Lai arī visi lēļu dzimtas putni nelabvēlīgos laika apstākļos spēj īslaicīgi ieņemt mazkustīgu, ziemas miegam līdzīgu stāvokli, Amerikas lēlītis (Phalaenoptilus nuttallii) ziemas periodā ieņem īstu ziemas miega stāvokli. Tam uz vairākām nedēļām vai pat mēnešiem pazeminās ķermeņa temperatūra, un putns kļūst nekustīgs.
Ligzdo uz zemes, neveidojot ligzdu. Dējumā 1—2 olas. Lai arī valda uzskats, ka briesmu gadījumā vecāki mazuļus vai olas mutē pārnes uz citu vietu, tomēr līdzšinējie novērojumi to neapstiprina.
Sistemātika
Lēļu dzimta (Caprimulgidae)
Mnihovo Hradište
Mnihovo Hradište (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Mlada Boleslavas apriņķī pie Jizeras upes.
Rakstos pirmoreiz minēta 1279. gadā. 1526. gadā Mnihovo Hradište iekļāvās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 17. gadsimta sākuma līdz 1945. gadam Mnihovo Hradištes pils piederēja Vallenšteinu dzimtai un šeit apglabāts pazīstamākais dzimtas pārstāvis Albrehts fon Vallenšteins. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā. 2010. gadā pie pilsētas nodibināja atspirdzinošā dzēriena Kofola ražotni.
Zebu
Zebu jeb kuprainais liellops (Bos taurus indicus vai Bos indicus) ir taura pasuga vai atsevišķa vēršu ģints suga. Zebu ir cilvēka pieradināts dzīvnieks, kuru izcelsme ir saistīta ar Indijas subkontinentu. Zebu ir raksturīgs kupris virs skausta un liela, nokarena pakakle. Atšķirībā no govīm, kas ir to tuvākie radinieki, zebu ļoti labi spēj dzīvot karstā un mitrā klimatā. Zebu mēdz dēvēt arī par Indijas govīm, kurām ir nozīmīga reliģiskā loma un ir svētas, bet jāpiemin, ka svētās Indijas govis var arī nebūt tikai zebu, bet arī parastās govis.
Rūdolfs Grapmanis
Rūdolfs Grapmanis (1884—1949) bija latviešu veterinārārsts, profesors. Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Veterinārās fakultātes pataloganatomijas katedras vadītājs. Studentu korporācijas Latvia loceklis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gada 22. janvārī Mālpils pagastā. Mācījās Jelgavas reālskolā, studēja Tērbatas veterinārajā institūtā. Strādāja par Tērbatas veterināra institūta asistentu (1911), bija Rīgas pilsētas veterinārārsts (1912-1914).
Pirmā pasaules kara laikā bija Krievijas impērijas armijas Mortīru III artilērijas pulka jaunākais veterinārārsts, vēlāk 73. artilērijas brigādes vecākais veterinārārsts, kolēģijas assesors (1914). 1918. gadā bija Latviešu strēlnieku artilērijas diviziona, tad Latviešu I padomju strēlnieku brigādes veterinārārsts (1918), Padomju Latvijas armijas I strēlnieku divīzijas veterinārārsts (1919). Pēc pāriešanas Latvijas armijā Saldus veterinārārsts un Latgales divīzijas vecākais veterinārārsts (1919). 1920. gada maijā viņu paaugstināja par ārstu pulkvežleitnantu.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām R. Grapmanis strādāja par Latvijas Universitātes Veterinārmedicīnas fakultātes docentu (1920), profesoru (1933). Latvijas Valsts Universitātes katedras vadītājs (1940-1941), Rīgas Universitātes Veterināras medicīnas Pataloganatomijas institūta vadītājs (1941-1944), Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas katedras vadītājs (1944-1949).
Ilze Vazdika
Ilze Vazdika (dzimusi Rīgā) ir latviešu aktrise.
Ilze Vazdika dzimusi aktieru Hermaņa Vazdika (1906—1994) un Vilmas Lasmanes (1917—1991) ģimenē. Brālis aktieris Uldis Vazdiks (1941—2006).
Mācījusies Rīgas 3. vidusskolā. 1959. gadā iestājusies Dailes teātra III studijā, kuru beigusi 1962. gadā. Dailes teātrī spēlē kopš 1960. gada.
Pazīstama ar Mildas lomu seriālos „Neprāta cena" un „UgunsGrēks". Tāpat filmējusies vairākās kinofilmās — „Ziemassvētku jampadracis", „Novēli man lidojumam nelabvēlīgu laiku", „Mans draugs — nenopietns cilvēks", „Saulessvece" u.c..
2010. gadā ieguvusi Triju Zvaigžņu ordeni. 2007. gadā ieguvusi „Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā „Gada aktrise otrā plāna lomā", bet 2006. gadā — Latvijas Profesionālo aktieru apvienības balvu „Āksta cepure".
Pectinivalva endocapna
Pectinivalva endocapna ir pundurkožu dzimts suga. Tā ir sastopama Austrālijā - Rietumaustrālijas štatā (Olbanī). Kāpuru saimniekaugi vēl pagaidām nav zināmi.
Aldis Siliņš
Mācījies Rīgas 41. vidusskolā. 1998. gadā iestājies Dailes teātra 8. studijā, kuru beidzis 2002. gadā, vienlaicīgi iegūstot Latvijas Kultūras akadēmijas Humanitāro zinātņu bakalaura grādu mākslās.
Dailes teātrī strādā kopš 2002. gada, izrādēs piedalās no 2000. gada. Bez teātra lomām pazīstams arī ar Donāta Jagudina lomu seriālā "UgunsGrēks" un Jāņa lomu seriālā "Radiņi".
Gredzenu pavēlnieks: Divi torņi
Filmas darbība notiek Viduszemē. Filmā tiek turpināts pirmās daļas sižets.
"Gredzenu pavēlnieks: Divi torņi" tika izdota, gūstot milzīgus panākumus. Pašlaik tā ir viena no komerciāli veiksmīgākajām filmām kinoindustrijas vēsturē. 2003. gadā tā ieguva divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas.
Purviņš
Purviņš (sieviešu dzimtē Purviņa) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nikolajs Viesturs
Nikolajs Viesturs (dzimis, miris 1985. gadā) bija latviešu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
N. Viesturs publicējis 250 uzdevumus, ieguvis 140 atzinības. FIDE albumos iespiests viens uzdevums. 7. Latvijas čempionātā (1968) ieguvis zelta medaļu pašmatu grupā.
Uzdevumu piemēri
Uzdevuma risinājums:
Pikenini tēma.
Pectinivalva chalcitis
Pectinivalva chalcitis ir pundurkožu dzimts suga. Tā ir sastopama Austrālijā - Rietumaustrālijas štatā (Olbanī). Kāpuru saimniekaugi vēl pagaidām nav zināmi.
Kosmos-2510
Kosmos-2510 (Космос-2510) ir Krievijas iepriekšējas informēšanas sistēmas EKS (Edinaja Kosmičeskaja Systema) pirmais pavadonis. Tas orbītā palaists 2015. gada novembrī.
Kosmiskā aparāta platformu izgatavoja RKK Energija, derīgo kravu nodrošināja TsNII Kometa. Pavadonis paredzēts ballistisko raķešu palaišanas noteikšanai.
Kosmos-2510 tika palaists 06:33:41 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1b / Fregat-M no Pļeseckas kosmodroma. Pavadonis ievadīts tundras tipa slīpā orbītā 63,37° ar aptuveniem parametriem 1626 km × 38552 km.
Elkšķene (stacija)
Elkšķene ir dzelzceļa stacija līnijā Ventpils—Tukums II, kas atrodas Ventspils novada Tārgales pagastā starp staciju Ventspils II un pieturu Puze. Stacija darbojas kā vilcienu izmaiņas punkts.
Dzeltensvītru ķauķītis
Dzeltensvītru ķauķītis (Phylloscopus inornatus) ir neliels ķauķīšu dzimtas (Phylloscopidae) dziedātājputns, kas ligzdo Āzijas mērenās joslas mežos. Izteikts gājputns. Ziemo Āzijas dienvidos un austrumos. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Elkšķene (stacija)
Vēsture
Stacija tika atvērta 1927. gadā ar nosaukumu Pope. 1932. gadā stacija pārdēvēta par Elkšķeni, bet drīz vien nosaukums tika nomainīts uz Elšķene. Vēlāk stacija tika pārdēvēta atpakaļ par Elkšķeni.
Dzeltensvītru ķauķītis
Tuvākā radniecība dzeltensvītru ķauķītim ir ar Hjūma ķauķīša (Phylloscopus humei) abām pasugām, kuras kādreiz tika sistematizētas kā dzeltensvītru ķauķīša pasugas. Tomār abas sugas (Hjūma ķauķītis un dzeltensvītru ķauķītis) atšķiras gan morfoloģiski, gan ģenētiski. Sajānu kalnos, kur abu sugu izplatības areāli pārklājas, sugas savstarpēji nehibridizējas. Abas sugas viena no otras nodalījušās pirms apmēram 2,5 milj. gadu.
Binomiālais nosaukums
Zinātniskais nosaukums Phylloscopus inornatus atvasināts no sengrieķu un latīņu valodas un latviski nozīmē "lapu pārmeklētājs, vienkāršais": Phyllon — lapa, scopus — pārmeklētājs un inornatus — vienkāršais.
Izplatība
Dzeltensvītru ķauķītis izplatīts Krievijas austrumu daļas taigas zonā, sākot no Pečoras baseina Urālos, turpinoties uz austrumiem līdz Anadirai un Ohotskas jūrai. Areāla dienvidu mala sasniedz Altaju, Mongolijas ziemeļus un Ķīnas ziemeļaustrumus. Ziemo Dienvidaustrumāzijā un Indijas subkontinenta ziemeļaustrumu daļā, Indoķīnas pussalā un Taivānā. Neliela daļa Urālu populācijas ziemo arī Rietumeiropā.
Latvijā
Latvijā dzeltensvītru ķauķītis ir rets ieceļotājs. Pirmo reizi konstatēts 1967. gada rudenī, kad vairāki īpatņi tika noķerti Papes putnu stacijā. Līdz šim dzeltensvītru ķauķīti novēro tikai rudens ceļošanas laikā, lielāko daļu dienvidrietumu piekrastē, Papē. Līdz pat 2003. gadam Pape bija vienīgā šīs sugas novērošanas vieta Latvijā. Pirmais novērojums ārpus Papes bija 2003. gada 3. oktobrī, kad viens īpatnis tika noķerts gredzenošanai Lejasciema apkārtnē. Mūsdienās arvien biežāk dzeltensvītru ķauķītis tiek novērots arī ārpus Papes (visbiežāk Kolkā). Kopējais novērojumu skaits 2018. gadā ir sasniedzis 300 putnus, taču joprojām visi novērojumi bijuši tikai rudens migrācijas sezonā.
Izskats
Dzeltensvītru ķauķītis ir viens no mazākajiem ķauķīšiem. Tā ķermeņa garums ir 9—11 cm, spārnu plētums 17—19 cm, svars 4,3—6,5 g.
Apspalvojums ķermeņa augšpusē ir gaiši olīvzaļš, bet apakšpusē dzeltenīgi balts. Virs acs gara, gaiši dzeltena uzacs, uz spārniem divas gaišas šķērsjoslas. Lidspalvu gali un maliņas kontrastējoši gaiši dzeltenas, tādējādi ar sakļautiem spārniem mugurpusē radot svītrotu rakstu. Dažiem īpatņiem uz galvas virsas gaiši zaļa centrāla svītra. Abi dzimumi izskatās vienādi.
Līdzīgas sugas
Dzeltensvītru ķauķītis ir grūti atšķirams no ļoti līdzīgajiem Hjūma un Sibīrijas ķauķīšiem. Hjūma ķauķītis, salīdzinot ar dzeltensvītru ķauķīti, ir pelēkāks, otrā spārnu josla ir izplūdusi un tā kājas ir tumšas, arī knābja apakšējā daļa ir tumša. Sibīrijas ķauķītim atšķirībā no dzeltensvītru ķauķīša centrālā galvas svītra vienmēr labi saskatāma, kā arī tam ir koši dzeltena muguras lejas daļa. Visvieglāk sugas atšķirt pēc to dziesmas.
Uzvedība
Lai arī dzeltensvītru ķauķītis nav pārāk bailīgs, tomēr to ir ļoti grūti novērot, tā kā tas visu laiku atrodas kustībā, uzturoties koka vainaga daļā. Mājo gan zemieņu, gan kalnu mežos (galvenokārt lapu koku, piemēram, bērzu, vītolu un apšu), mājo arī jauktu koku mežos (bērzu, lapegļu, ciedru, kadiķu, rododendru, alkšņu u.c.). Skujkoku mežos (galvenokārt baltegļu) uzturas mežmalās. Bieži sastopams upju ielejās. Ziemas periodā kalnos sastopams līdz 1525 m virs jūras līmeņa, vasarā līdz 2440 m.
Barība
Dzeltensvītru ķauķītis galvenokārt barojas ar kukaiņiem, bet uzlasa arī citus nelielus bezmugurkaulniekus un nelielā daudzumā sēklas. Barību meklē uz koku lapām un zariem, ķer kukaiņus arī lidojumā.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no jūnija līdz jūlijam. Veido monogāmus pārus. Pēc atgriešanās ligzdošanas areālā tēviņš ieņem ligzdošanas teritoriju un ar dziedāšanu piesaista mātīti. Ligzda parasti atrodas uz zemes pie kāda koka stumbra vai celma, paslēpta koka saknēs vai biezi saaugušos augos, arī zem bieziem krūmiem. Ligzdai lodveida forma ar ieeju sānos. Vīta no sausas zāles, priežu skujām, saknītēm, sūnām un trupējošām koka skaidām, no iekšpuses izklāta ar smalkākiem stiebriņiem. Dējumā 2—7 baltas olas ar sarkanbrūniem vai tumši lillīgiem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 11—14 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 12—13 dienu vecumā.
Kļeckas rajons
Kļeckas rajons ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Ņasvižas, Kapiļas un Saļihorskas rajoniem, kā arī Brestas apgabala Hancaviču un Ļahaviču rajoniem
Svidnīkas apriņķis
Svidnīkas apriņķis ir Slovākijas Prešovas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Prešovas apgabala Stropkovas, Vranovas pie Topļas, Prešovas un Bardejovas apriņķi, kā arī Poliju.
Pēc reliģiskās piederības relatīvais iedzīvotāju vairākums ir grieķu katoļi.
Celofāns
Celofāns ir reģenerēta un plēves formā plastificēta celuloze, Jau sākotnēji celofāns ir ticis ražots kā iesaiņošanas plēve. Savas izturības, caurspīdīguma, nekaitīguma un mērenās cenas dēļ plaši tiek izmantots pārtikas rūpniecībā.
1908. gadā celofānu nejauši izgudroja Šveices tekstila nozares inženieris Žaks Brandenbergers (Jacques E. Brandenberger). Sākumā viņš gribēja izgudrot audumu, kas ir ūdensnecaurlaidīgs. Pēc ilgiem eksperimentiem viņš pievienoja audumam šķidro viskozi, bet eksperiments neizdevās, un audums kļuva pārāk stīvs un trausls. Vēlāk viņš novēroja, ka pārklājums no auduma nāk nost kā caurspīdīga plēve, kam ir iespējams atrast citu izmantojumu. Pēc tam viņš izgudroja iekārtu, kas varēja ražot caurspīdīgas loksnes, kuras viņš pārdeva kā celofānu.
Kārlis Frīdrihs Burdahs
Kārlis Frīdrihs Burdahs (de;  — ) bija vācu fiziologs. Viņš piedzima Leipcigā un mira Kēnigsbergā.
Dzīve
1800. gadā viņš pabeidza universitāti Leipcigā ar mediķa grādu un 1811. gadā kļuva par fizioloģijas profesoru Tērbatas Universitātē. Vēl pēc četriem gadiem viņš ieņēma šādu amatu Kēnigsbergas Universitātē.
1822. gadā viņš deva nosaukumu arcuate fasciculus, atvasinot to no garo šķiedru izliektās formas.
Jevgēņijs Osipovs
Jevgēņijs Osipovs (dzimis Aizputē) ir Latvijas krievu cilmes politiķis. Bijis Latvijas Nacionāli demokrātiskās partijas (2002) un uz tās bāzes dibinātās Osipova partijas (2008) priekšsēdētājs.
Vēlāk viens no partijas "Par Dzimto Valodu!" (2012) līderiem, kas savāca nepieciešamos parakstus 2012. gada referenduma ierosināšanai par valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai Latvijā, ko Latvijas pilsoņi balsojot noraidīja.
X Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
X Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki bija Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki, kas norisinājās Rīgā, no līdz. Šajos jaunatnes dziesmu svētkos piedalījās 30 975 dalībnieki. Svētku logo bija rotaļlieta — vilciņš. Koru koncertā "Mana zeme – zemīte skaistā" piedalījās 332 kori ar vairāk nekā 12 600 dalībnieki, kā arī 24 pūtēju orķestri (900 mūziķi), seši tautas deju kolektīvi (450 dejotāji) un 31 bērnu un jauniešu folkloras kopa (440 dalībnieki). Uzstājās arī solisti — Renārs Kaupers, Aisha, Jānis Apeinis, Paula Dukure, Miks Dukurs, Kārlis Būmeisters un citi. Koru Lielo balvu saņēma Jelgavas 4.vidusskolas meiteņu koris "Spīgo". X Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku laikā Latvijas Televīzija pārraidīja svētku koncertus un citus svētku pasākumus. Svētki noslēdzās ar tautas deju lielkoncertu "Deja kāpj debesīs" Daugavas stadionā, kurā piedalījās 13 760 dejotāji.
Virsdiriģenti
Apvienoto koru virsdiriģenti bija K. Ādamsons, L. Celma, G. Ceplenieks, J. Erenštreits, E. Grāvītis, M. Klišāns, A. Platpers, R. Vanags, J. Ustinskovs, bet orķestru virsdiriģenti — H. Bārzdiņš, A. Celms, A. Muižnieks.
Deju svētku goda virsvadītāji
Deju svētku goda virsvadītāji:
Valgalciems (Vandzenes pagasts)
Valgalciems ir ciems Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā Grīvas upes krastā pie autoceļu P127. Novadu robeža ciemu atdala no Rojas novada Valgalciema, ar ko tas faktiski saplūdis.
Pectinivalva commoni
Pectinivalva commoni ir pundurkožu dzimts suga. Tā ir sastopama Austrālijā - Jaundienvidvelsas štatā. Kāpuru saimniekaugs ir Eucalyptus delegatensis.
Vītauta privilēģija
Par Vītauta privilēģiju dēvē 1388. un 1389. gadā Lietuvas dižkunigaitijas ebrejiem piešķirtās privilēģijas, kas garantēja viņu īpašo juridisko statusu (reliģijas brīvību, tiesības uz savu tiesu utt.).
Uz 1264. gada Kališas statūta (Statut kaliski) balstītais dižkunigaiša Vītauta izdotā dokumenta mērķis bija noregulēt attiecības starp ebreju minoritāti un citiem iedzīvotājiem. Lielākās Lietuvas dižkunigaitijas ebreju kopienas tolaik dzīvoja Brestas, Grodņas un Traķu pilsētās.
Vēsture
Pirmo privilēģiju 1388. gadā piešķīra Brestas ebrejiem, kurā viņus pasludināja par brīviem cilvēkiem, kas bija pakļauti tieši dižkunigaitim. Viņiem piešķīra dzīvības un īpašuma aizsardzību, tiesības brīvi ceļot, tirgoties, iesaistīties finansiālās darbībās utt. Īpaša tolerance tika izrādīta pret reliģiju — tika atzītas gan sinagogas, gan tiesības svinēt savus reliģiskos svētkus. Bija aizliegts apsūdzēt ebrejus kristiešu asiņu izmantošanā rituāliem nolūkiem.
Vēlāk šo privilēģiju apstiprināja arī citi dižkunigaiši, tās galvenie principi ierakstīti Lietuvas Pirmajos Statūtos (1529).
319-F. latviešu policijas bataljons
'''319-F. latviešu policijas bataljons''' bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar padošanos Kurzemes cietoksnī pēc Lielvācijas kapitulācijas 1945. gada maijā.
Izveidošana
319-F. latviešu policijas bataljonu saformēja pulkvežleitnants Voldemārs Ginters 1943. gada 25. oktobrī Rīgā no apriņķu priekšnieku iesauktiem aizsargiem. Pēc bataljona izveides tajā bija 15 virsnieki, 125 instruktori un 466 kareivji, vadošais sastāvs bija šāds:
Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Voldemārs Ginters
Sākotnēji tika solīts, ka bataljona dienests tiks izpildīts Latvijas teritorijā, un tas ilgs tikai 8 nedēļas.
Dienesta gaitas
11. martā bataljons iebrauca Olainē kur tika pārformēts, saņēma papildspēkus un 3. aprīlī devās uz Ziemeļvidzemi partizānu apkarošanas uzdevumā 492 kareivju un 83 instruktoru sastāvā. Vidzemē bataljona rotas izvietojās pa apdzīvotām vietām — 1. rota Gulbenē, 2. rota Alūksnē, 3. rota Lubānā un 4. rota Rugājos. 10. maijā bataljona vadību pārņēma majors Oskars Tiltiņš, šajā apvidū bataljons pienākumus pildīja līdz 1944. gada 22. jūlijam.
Atejot no Vidzemes augstienes, 319-F. bataljons tika novirzīts uz Bausku, ko sasniedza 29./30. jūlija naktī, kur ieņēma aizstāvēšanās pozīcijās Mūsas labajā krastā, šajās pozīcijās bataljons piedalījās Bauskas aizstāvības kaujās. Atvaires cīņu laikā bataljons zaudēja daudz ievainoto un kritušo, ievainots tika arī bataljona komandieris majors Tiltiņš, vadība bija šāda:
Bataljona komandieris — majors Tiltiņš
319-F. bataljons kaujas gaitas beidza ar kapitulāciju 1945. gada 8. maijā.
ISO 3166
ISO 3166 ir ISO standarts, kuru publicējusi Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO), lai definētu kodus valstīm, atkarīgajām teritorijām, kā arī valstu administratīvajiem iedalījumiem. Standarta pilnais nosaukums ir Valstu un to administratīvi teritoriālā iedalījuma vienību nosaukumu kodi (en).
ISO 3166 standartam ir trīs daļas. Tās ir šādas:
Pildīta rotaļlieta
Pildīta rotaļlieta jeb mīkstā rotaļlieta ir bērnu mīkstā rotaļlieta, izgatavota no mākslīgās kažokādas, auduma vai cita materiāla. Pildījumam dažādos laikos izmantoti salmi, zāģu skaidas, skaidas, vate, kokvilnas šķiedras u.c.. Kopš 20. gadsimta beigām izmantoti sintētiskie materiāli.
Radīšanas vēsture
Senās rotaļlietas ir atraduši arheologi Ēģiptē. Agrākie pieminējumi attiecas uz trešo gadu tūkstoti pirms mūsu ēras. Šajā laikā sarežģītas metodes jau tika izmantotas rotaļlietu ar kustīgām ķermeņa daļām ražošanā.
Mūsdienu mīksto rotaļlietu prototipi vai to attēli tika atrasti Pompeju izrakumos Itālijā. Sibīrijā, Ukrainā un citās vietās ir atrastas dažādas rotaļlietas dzīvnieku un putnu izskatā. Ķīnā ir sastopams liels skaits seno rotaļlietu.
19. gadsimtā Francijā izveidojās "Francijas rotaļlietu ražotāju sindikāts", ko var uzskatīt par rotaļlietu industrijas sākumu. 20. gadsimta sākumā sākās rotaļu lācīšu masveida ražošana un pieauga pieprasījums pēc šiem produktiem.
Ražošana
Sākotnēji mīkstā rotaļlieta tika izgatavota ar rokām pēc autora skicēm, vēlāk parādījās specializēti ražotāji, kas slaveni ar savām rotaļlietu kolekcijām.
Pirmā mīkstā rotaļlieta parādījās Vācijā 1903. gadā.
Mīkstās rotaļlietas palīdz bērnam izzināt pasauli un uzkrāt zināšanas par priekšmetu krāsām, izmēriem un formām. Spēlējoties ar mīkstajām rotaļlietām, bērns attīsta svarīgas cilvēka īpašības, kas nepieciešamas visu mūžu: rūpes un atbildība par otru.
Artūrs Dīcis
Mācījies Tukuma rajona Engures vidusskolā. 2005. gadā iestājies Dailes teātra 9. studijā, kuru beidzis 2009.gadā, vienlaikus iegūstot Latvijas Kultūras akadēmijas Humanitāro zinātņu bakalaura grādu mākslās. Kopš 2011. gada Dailes teātra aktieris, bet teātra izrādēs piedalījies jau no 2007. gada.
Filmējies LNT seriālā "Tikai nesaki man Bizu", kā arī TV3 seriālos "UgunsGrēks", "Ēnu spēles" un "Nemīlētie".
Kosmos-2518
Kosmos-2518 (Космос-2518) ir Krievijas iepriekšējas informēšanas sistēmas EKS (Edinaja Kosmičeskaja Systema) otrais pavadonis. Tas orbītā palaists 2017. gada maijā.
Kosmiskā aparāta platformu izgatavoja RKK Energija, derīgo kravu nodrošināja TsNII Kometa. Pavadonis paredzēts ballistisko raķešu palaišanas noteikšanai.
Kosmos-2518 tika palaists 06:34 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1b / Fregat-M no Pļeseckas kosmodroma. Pavadonis ievadīts tundras tipa slīpā orbītā.
Ilze Pukinska
Ilze Pukinska (dzimusi Rīgā) ir latviešu aktrise un aktiermeistarības pedagoģe
1988. gadā absolvējusi Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti. Kopš tā brīža strādā Valmieras teātrī. Spēlējusi vairākos TV seriālos un spēlfilmās, tai skaitā "Neprāta cena", "UgunsGrēks", "Sapņu komanda 1935", "Šķiršanās formula" u.c..
Aleksandars Indžičs
Aleksandars Indžičs (sr; dzimis Belgradā) ir Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (2013).
Biogrāfija
Daudzkārtējais Serbijas šaha čempionātu laureāts, kuros izcīnījis 3 zelta (2014, 2018, 2020) un 2 sudraba (2013, 2015) medaļas. 2018. gadā uzvarējis Portugāles atklātajā šaha čempionātā.
Pārstāvējis Serbijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2013. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Eilsberijas bērnu seksuālas izmantošanas grupējums
Bērnu seksuālās izmantošanas grupējums Eilsberijā bija piecu vīriešu grupa, kas izdarīja smagus seksuālus nodarījumus pret divām nepilngadīgām meitenēm Anglijas pilsētā Eilsberijā, Bekingemsšīrā. 2015. gada jūlijā viņi tika atzīti par vainīgiem nodarījumos, tostarp izvarošanā un bērnu prostitūcijā, laika posmā no 2006. līdz 2012. gadam. Bērnu aizsardzības labdarības organizācija Barnardo paziņoja, ka tā 2008. gadā sadarbojās ar abām meitenēm, un vienu no viņām kurai draud seksuāla izmantošana nosūtīja Bekingemsšīras apgabala padomei. Padome nereaģēja pienācīgi, un sekojot notiesājošajiem spriedumiem, atvainojās abām meitenēm par nespēju tās aizsargāt. Padome tagad ir sākusi nopietno lietu pārbaudi (Serious Case Review), lai pārbaudītu šīs nepilnības.
Noziegumi
Banda izmantoja pārtiku, alkoholu, narkotikas un DVD kā dāvanas, lai pirms ļaunprātīgu seksuālo attiecību uzsākšanas iegūtu meiteņu uzticību. Meitenes, kuras tiesā tika dēvētas par meiteni A un meiteni B, vēlāk tika pārdotas par bērnu prostitūtām Eilsberijā. Viena meitene sniedza liecības, ka viņai bija sekss ar 60 vīriešiem, kuriem gandrīz visiem bija Āzijas izcelsme, kad viņai bija tikai 12 vai 13 gadi, jo viņai bija "nosacījums domāt, ka tā ir normāla uzvedība". Sekss notika dažādās Eilsberijas vietās, ieskaitot pašu meiteņu mājas. Vīrieši bija draugi, kas dzīvoja šajā apkārtnē, daži apprecējās ar bērniem, daži strādāja tirgū un daži bija taksisti.
Tie, kas atzīti par vainīgiem, tika nosaukti kā:
Sodu izciešana un tiesneša komentāri
Pēc notiesāšanas 2015. gada jūlijā vīriešiem septembrī tika piespriests cietumsods no trim līdz deviņpadsmit ar pusi gadiem. Tiesnesis Džons Bevāns QC sacīja, ka "par McDonald's, milkshake un kino biļetes cenu" meiteni A seksuāli izmantoja "kiosku īpašnieki Eilsberijas tirgū, taksometru un autobusu vadītāji". Viņš sacīja, ka nespēj izskaidrot, kāpēc noziedznieki "koncentrēja savu uzmanību uz baltām nepilngadīgām meitenēm", bet uzskatīja, ka viņu "neaizsargātībai" bija liela loma. Viņš sacīja, ka, ja noziedznieki būtu mērķējuši uz "Āzijas nepilngadīgām meitenēm, viņi būtu maksājuši smagu cenu savā kopienā". Pati meitene A sniedza paziņojumu, runājot par līdz 60 Āzijas vīriešu ekspluatācijas sekām, aprakstot viņas "bezvērtības" izjūtas un cīņas ar depresiju un alkohola atkarību. Viņa piebilda, ka jūt, ka viņas "pusaudža gadi ir atņemti". Savā paziņojumā meitene B sacīja, ka spriedumi bija "akadēmiski", jo "neviens spriedums nekad nevarēja labot notikušo".
Pectinivalva anazona
Pectinivalva anazona ir pundurkožu dzimts suga. Tā ir sastopama Austrālijā - Kvīnslendas štatā (Brisbenā). Kāpuru saimniekaugs ir Lophostemon confertus.
Karateri
Karateri ir 1987. gadā izveidots dabas liegums 23,9 ha platībā Limbažu novada Salacgrīvas pagastā uz ziemeļiem no Karateru ciema. Dabas liegums izveidots vecā grantskarjerā smilšu krupja aizsardzībai.
Džekfrūts
Džekfrūts jeb Indijas maizeskoks (Artocarpus heterophyllus) ir zīdkoku dzimtas suga. Tā dabiskais izplatības areāls ir tropiskie lietus meži Dienvidāzijā un Dienvidaustrumāzijā. Džekfrūts ir Bangladešas nacionālais auglis. Džekfrūts tiek kultivēts tā augļu dēļ. Tiem ir vieni no lielākajiem augļiem pasaulē. Augļu masa var sasniegt pat 25 kg.
Ziemeļu jūrasceļš
Ziemeļu jūrasceļš (ru) vai Ziemeļaustrumu jūrasceļš ir kuģniecības koridors gar Ziemeļu Ledus okeāna Eiropas un Āzijas krastu, kas savieno Eiropas un Tālo Austrumu ostas.
Maršruts
Jūrasceļa maršruts iet pa Barenca, Karas, Laptevu, Austrumsibīrijas, Čukču un Beringa jūrām. Krievijas likumdošanā tā robežas administratīvi noteiktas no Novaja Zemļas šaurumiem (Karas Vārti, Matočkinšars, Jugorskijšars) vai Želaņijas raga meridiāna (68°35′E) rietumos līdz koordinātām Beringa šaurumā 66°N un 168°58′37″W (Dežņova rags). Jūrasceļa akvatorija iedalās vairākos sektoros un to pārrauga Ziemeļu jūrasceļa administrācija. Attālums pa jūrasceļu no Karas Vārtiem līdz Provideņijas ostai ir ap 5600 km. Ziemeļu jūrasceļš nodrošina arī Krievijas Arktikas piekrastes ostas, kā arī kravu piegādi pa lielajām Sibīrijas upēm (Oba, Jeņiseja, Ļena, Indigirka, Kolima u.c.)
Līdz 2019. gadam navigācija pa Ziemeļu jūrasceļu sākās jūlijā, bet 2020. gadā jau maijā; beidzās navigācija parasti novembrī, bet 2021. gadā tā turpinājās līdz janvāra beigām.
Vēsture
Pieņēmumi par iespēju apkuģot Āziju gar tās ziemeļu krastu kļuva populāri 16. gadsimtā. Pieņēmumi balstījās faktā, ka pomori vasarās kuģoja no Arhangeļskas uz Obas grīvlīci, kur Tazas upes krastos nodibināja tirgotāju pilsētu Mangazeju. Vēlāk pomoru klātbūtnes liecības tika atklātas arī tālāk austrumos līdz pat Taimiras pussalai.
Pirmā ekspedīcija Ziemeļaustrumu jūrasceļa meklējumos uz Ķīnu notika 1553.—1554. gadā angļu jūrasbraucēja Hjū Viloubija (Hugh Willoughby) vadībā. Ekspedīcija netika tālāk par Novaja Zemļu un pats Viloubijs tās laikā gāja bojā.
No 1594. līdz 1597. gadam trīs ekspedīcijas sarīkoja holandietis Villems Barencs. Pēdējai no tām izdevās sasniegt Karas jūru, kur kuģis iestrēga ledū Ziemeļu salas ziemeļrietumu piekrastē. Ekspedīcijas dalībnieki airu laivās atgriezās uz kontinentu, bet pats Barencs mira un ir apglabāts Novaja Zemļā.
1648. gadā krievu jūrasbraucējs Semjons Dežņovs atklāja jūrasšaurumu starp Sibīriju un Aļasku.
Laika posmā no 1733. līdz 1743. gadam tika noorganizēta Lielā Ziemeļu ekspedīcija, kuras uzdevums bija apsekot Sibīrijas piekrasti no Pečoras grīvas rietumos līdz Čukču pussalai austrumos. Septiņas atsevišķas ekspedīcijas pētīja katra savu posmu un rezultātā neizpētīta palika tikai Taimiras ziemeļrietumu piekrastes daļa.
No 1820. līdz 1824. gadam krievu ekspedīcija Ferdinanda Vrangeļa un Pjotra Anžū vadībā pētīja Sibīrijas ziemeļaustrumu piekrasti.
1874. gadā angļu kapteinis Džozefs Viginss (Joseph Wiggins) at tvaikoni Thames veica kuģojumu no Sanderlendas līdz Jeņisejas līcim. 1875. gadā kuģojumu līdz Diksona salai Jeņisejas līcī veica zviedru ekspedīcija Ādolfa Nordenšelda vadībā.
1878.—1879. gadā zviedru ekspedīcija tā paša Ādolfa Nordenšelda vadībā ar kuģi Vega kā pirmā apkuģoja visu Ziemeļu Ledus okeāna Āzijas piekrasti, sasniedzot Koļučinas līci Čukotkas piekrastē, kur pārziemoja.
Virzienā no austrumiem uz rietumiem pirmie pa Ziemeļu jūrasceļu ar pārziemošanu pie Taimiras krastiem caurkuģoja Borisa Viļkicka vadītā hidrogrāfiskā ekspedīcija ar ledlaužiem Taimir un Vaigač 1914.—1915. gadā.
1919. gadā Krievijas valdība pēc admirāļa Aleksandra Kolčaka rīkojuma izveidoja Ziemeļu jūrasceļa komiteju, kas pēc Kolčaka sakāves pilnā sastāvā tika saglabāta un iekļauta Sibīrijas revolucionārās komitejas (Sibrevkom) sastāvā.
Vienā navigācijā Ziemeļu jūrasceļu pirmā pieveica Oto Šmita ekspedīcija ar ledlauzi Fjodor Litke 1934. gadā no Arhangeļskas līdz Beringa šaurumam, bet pretējā virzienā — ledus klases tvaikonis Aleksandr Sibirjakov kapteiņa Nokolajeva vadībā 1934. gadā.
Pirmā komerciālā transporta operācija Ziemeļu jūrasceļā visā tā garumā bija kokmateriālu transportkuģu Vanzetti un Iskra reiss no Ļeņingradas uz Vladivostoku 1935. gadā no 8. jūlija līdz 9. oktobrim.
Otrā pasaules kara laikā pa Ziemeļu jūrasceļu no Klusā okeāna uz Barenca jūru nogādāja Klusā okeāna flotes karakuģus. Kara laikā aktīvi tika izmantotas ziemeļu ostas Narjanmara, Igarka, Dudinka, Diksona un Tiksi stratēģisko materiālu piegādei, pārvadājot ap 4 miljoniem tonnu kravas. Komunikācijas apsargāja 1937. gadā izveidotā Ziemeļu flote.
1930.— 1940. gados gar Ziemeļu ledus okeāna piekrasti un Arktikas salā navigācijas nodrošināšanai izveidoja plašu polāro hidrometeoroloģisko staciju tīklu, kas daļēji saglabājies līdz mūsdienām.
1970.—1980. gados ekspluatācijā nodeva vairākus atomledlaužus, kas ļāva atsevišķos posmos nodrošināt navigāciju cauru gadu.
1991. gadā Ziemeļu jūrasceļu atvēra starptautiskai kuģniecībai, bet tikai kopš 2009. gada sakarā ar ledus kušanu tas kļuvis pievilcīgs starptautiskām kompānijām.
Jānis Purviņš
Jānis Purviņš (dzimis ) ir latviešu horeogrāfs un dejas pedagogs. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs un to lielkoncerta mākslinieciskais vadītājs. Kopš 1995. gada — tautas deju ansambļa "Līgo" mākslinieciskais vadītājs.
Biogrāfija
Dzimis. No 1977. līdz 1989. gadam mācījās Rīgas 4. vidusskolā (tagad — Rīgas Angļu ģimnāzija). Dejoja kolektīvos "Uguntiņa" un "Līgo". No 1987. līdz 1990. gadam bija Rīgas 4. vidusskolas deju skolotājs.
1998. gadā sāka studēt Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā, kur 2000. gadā aizstāvēja maģistra grādu pedagoģijā. 2006. gadā Latvijas Kultūras akadēmijā ieguva Humanitāro zinātņu maģistra grādu mākslās.
Jānis Purviņš ir Deju svētku virsvadītājs kopš 1998. gada, Deju svētku lielkoncertu mākslinieciskais vadītājs kopš 2003. gada un Skolu jaunatnes deju svētku virsvadītājs kopš 2000. gada, bija to lielkoncerta mākslinieciskais vadītājs 2005. gadā. 2004. gadā Jānis Purviņš bija Vispārējo Igaunijas Dziesmu un Deju svētku virsvadītājs. 2019. gadā tika nominēts Dejas balvai kategorijā "Skatuviskās tautas dejas horeogrāfe/s".
Jānis Purviņš ir izveidojis vairāk nekā 200 oriģinālhoreogrāfiju un tautas deju apdaru, kā arī 17 deju uzvedumus.
Velka Bīteša
Velka Bīteša (cz) ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Ždjāras pie Sāzavas apriņķī.
Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimta pirmajā pusē. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Automaģistrāle S3 (Polija)
Pabeigtie posmi
Kopumā ir vēl 23,2 kilometrus gari posmi, kuri tiek identificēti kā S3: Starp Polkovici un Lubinu ir izbūvēta šoseja ar atdalītām braukšanas joslām, taču visi ir šķērsojumi ir vienā līmenī. Drīzumā paredzēts izsludināt konkursu par šī posma pārbūvi, lai tas atbilstu zemākās klases automaģistrāles standartiem.
Tims Robinss
Timotijs Frānsiss "Tims" Robinss (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, scenārists, režisors, producents, aktīvists un mūziķis.
Pazīstams ar lomām tādās filmās kā "Darhemas buļļi" (Bull Durham, 1988), "Jēkaba kāpnes" (Jacob's Ladder, 1990), "Spēlmanis" (1992), "Bēgšana no Šoušenkas" (1994), "Noslēpumu upe" (2003), "Gaismas pilsēta" (2008). Režisējis tādas filmas kā "Mironis nāk" (1995), Cradle Will Rock (1999).
Blesinga Oborududu
Biogrāfija
2007. gadā Oborududu tika pamanīta skolu sacensībās un uzaicināta uz nacionālo nometni, lai sagatavotos dalībai Āfrikas spēlēs. Viņas vecāki sākotnēji bija pret viņas vēlmi kļūt par sporta cīkstoni, jo pēc viņu ieskatiem cīņas sports paredzēts tikai zēniem. Oborududu dievināja Kanādas un Nigērijas cīkstoni Danielu Igali, kurš tika uzskatīts par pirmo cilvēku no Nigērijas, kurš izcīnījis olimpisko medaļu cīņas sportā.
No 2010. līdz 2020. gadam Oborududu katru gadu ir izcīnījusi zelta medaļu Āfrikas cīņas čempionātā, izņemot 2012. gadu, kad viņa čempionātā nepiedalījās, jo startēja olimpiskajās spēlēs.
2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa startēja 63 kg svara kategorijā un astotdaļfinālā zaudēja Monikai Mihalikai. 2014. gada Nāciju Sadraudzības spēlēs viņa piedalījās vidējā svarā, mačā par trešo vietu pieveica angļu cīkstoni Hloju Spiteri un izcīnīja bronzas medaļu.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa piedalījās vidējā svara kategorijā un otrajā kārtā zaudēja mongolietei Batcecegai Sorondzonboldīnai. 2017. gada Islāma solidaritātes spēlēs viņa ieguva zelta medaļu sievietēm 63 kg kategorijā. Uzvarot kanādieti Danielu Lappu, ieguva zelta medaļu 2018. gada Nāciju sadraudzības spēlēs Goldkostā svara kategorijā 68 kg.
2021. gada Āfrikas un Okeānijas olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā ieguva tiesības pārstāvēt Nigēriju 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā. 2021. gada jūnijā izcīnīja sudraba medaļu 2021. gada Polijas atklātajā čempionātā Varšavā.