cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maija Tabaka
Izstādes
Nozīmīgākās izstādes ir bijušas: Komjaunatnes 45. gadadienai veltītā izstāde Rīgā (1963), Baltijas republiku mākslas izstādes Maskavā (1964, 1973), 1974. gadā Berlīnē, Prāgā, Budapeštā, Gdaņskā, portretu izstādes Rīgā (1964, 1969, 1972, 1981), jauno mākslinieku darbu izstāde Rīgā (1969, 1970, 1972, 1974), "20 reālisti no Padomju Savienības" Diseldorfā (1973), Baltijas republiku glezniecības triennāle Viļņā (1975, 1978), "Sievietes tēls latviešu padomju glezniecībā" Rīgā (1975), izstāde Jūrmalā (1975), "Pašportrets krievu un padomju mākslinieku darbos" Maskavā (1976), "Freie Berlinische Kunstausstellnung " Rietumberlīnē (1977, 1978), "Padomju portrets" Maskavā (1977), "Par mieru un atbruņošanos" Maskavā (1981), Venēcijas biennāle (1986), Ķelnē (1987), Ņujorkā (1989), "Contemprorary Soviet Painting Porto" Portugālē (1990), 1. vispārējā latviešu mākslas izstāde Rīgā (1990), 2. vispārējā latviešu mākslas izstāde Rīgā (1998), "Peintures Lettones du XXeme Siecle " Parīzē (1993), Čikāgā (1994), "Esības prieks" Rīgā (1999), ceļojošās Baltijas mākslas izstādes ASV (2000).
1976. gadā par M. Tabaku tika uzņemta filma „Nostāsti. Maija Tabaka” (režisors Hercs Franks), 1983. gadā izdota grāmata (autors Zigurds Konstants).
Ukrainas PSR karogs
Karogs oficiāli tika apstiprināts 1950. gada 5. jūlijā, bet atcelts 1992. gada 28. janvārī. Karoga lietošana Ukrainā ir aizliegta kopš 2015. gada 21. maija.
Vēsture
Pirmais Padomju Ukrainas (tolaik oficiāli – Ukrainas Padomju Tautas Republika) karogs, bija sarkans karogs ar dzeltenu un zilu karogu kreisajā augšējā stūrī. Tomēr 1919. gadā ideoloģisku apsvērumu dēļ Ukrainas PSR karogs kļuva tikai sarkans, ar republikas nosaukuma saīsinājumu zelta rāmī.
Pirmais oficiāli apstiprinātais Ukrainas PSR karogs (pieņemts 3. Visukrainas Padomju kongresā 1919. gada martā, kad tika pieņemta pirmā Ukrainas PSR konstitūcija) bija sarkans ar zelta iniciāļiem "УРСР" augšējā sarkanā zīmogā ar zelta apmali. Vēlāk apmale pazuda, un saīsinājums periodiski tika mainīts uz "УССР" (1919) un "У.С.Р.Р." (1929).
1937. gadā tika izveidots jauns republikas karogs - sarkans karogs ar zelta sirpi un āmuru, kam pievienoti iniciāļi "УРСР".
1945. gadā Padomju Savienība un divas tās republikas (Ukraina un Baltkrievija) kļuva par topošās Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) dalībvalstīm. Tā kā visu šo valstu karogi bija sarkani un tikai ar nelielām atšķirībām kreisajā augšējā stūrī, 1949. gadā ANO pieprasīja veikt izmaiņas karogos. Lai panāktu atbilstību, Ukrainas padomju iestādes atteicās no uzrakstiem un pievienoja gaiši zilu horizontālu svītru (1⁄3 no platuma). Platuma un garuma attiecība ir 1:2. 1950. gada 5. jūlijā Ukrainas PSR Augstākā Padome oficiāli pieņēma likumu par jauno karogu.
Pat pēc neveiksmīgā Augusta puča, padomju karogs joprojām bija oficiālais valsts karogs, zili dzelteno karogu, kas joprojām bija aizliegts, vietējie aktīvisti spontāni izkāra visā Ukrainā sākot no pirmās izkāršanas Strijā 1990. gada 14. martā, līdz pat valsts neatkarības pasludināšanai 1991. gada 24. augustā. Zili dzelteno karogu provizoriski pieņēma oficiālām ceremonijām 1991. gada septembrī, lai gan oficiāli padomju laika karogs saglabājās līdz tā nomaiņai ar mūsdienu Ukrainas karogu 1992. gada 28. janvārī.
2015. gadā visa padomju simbolika, tostarp Ukrainas PSR karogi, tika atzīta par totalitārās pagātnes simbolu un Ukrainā oficiāli aizliegta.
Stolbovas miera līgums
Stolbovas miera līgums bija starpvalstu līgums, kuru Ingrijas kara (1610–1617) beigās Stolbovas sādžā netālu no Tihvinas 1617. gada 9. martā parakstīja Krievijas caristes cars Mihails Romanovs un Zviedrijas karalistes karavadonis Jakobs Delagardijs.
Krievija atteicās no Karēlijas un Ingrijas provincēm, kā arī agrākajām pretenzijām uz Vidzemes un Igaunijas provincēm, bet atguva Novgorodas zemi. Tika noteikta Krievijas-Zviedrijas robeža, kas saglabājās līdz pat Lielajam Ziemeļu karam.
Puķu tabaka
Puķu tabaka (Nicotiana alata) ir viengadīgs, 60 — 150 cm augsts lakstaugs. Tabakas ģints pārstāvis, ar nikotīna saturu lapās.
Stumbrs stāvs, zarains, tāpat kā viss augs, ar gariem dziedzermatiņiem. Lapas izkārtotas pamīšus, sēdošas, mazliet nolaidenas. Lapu plātne iegareni lāpstveidīga, ovāla, apakšējām lapām līdz 50 cm gara un 20 cm plata, augšējās pakāpeniski samazinās, mala gluda vai reti robota, dzīslojums lapas iekšpusē stipri izteikts. Ziedi ar īsiem kātiņiem, sakārtoti rituļos, tie atveras naktī un stipri smaržo. Kauss 2,5 — 3 cm garš, līdz pusei šķelts 5 nevienādās zobainās daļās. Vainags parasti balts (bieži sastop arī rozā, sārtas un sārti violetas formas), ārpusē ar dziedzermatiņiem; vainaga stobriņš 6 — 8 cm garš; vainaga apmale riteņveidīga, 6,5 — 9 cm diametrā. Putekšņlapas — 5, to kātiņi piestriprināti vainaga stobriņa pamatam un divas trešdaļas saauguši ar vainaga stobriņu. Auglenīca ar divcirkņu sēklotni, garu pavedienveidīgu irbuli un galviņveidīgu vai mazliet divdaivainu drīksnu. Auglis — kausā ietverta pogaļa, nogatavojusies atveras ar divām vārsnēm. Zied no jūnija līdz vēlam rudenim.
Ambistomas
Ambistomas, ambistomu ģints (Ambystoma) ir astaino abinieku (Caudata) ģints, kas ir vienīgā ambistomu dzimtas (Ambystomatidae) ģints. Šajā grupā apvienotas 34 mūsdienās dzīvojošas abinieku sugas. Visas ambistomas mājo Ziemeļamerikā, un to izplatība sākas ar Aļasku un beidzas ar Meksiku. Vispazīstamākās ambistomu sugas ir aksolotls (Ambystoma mexicanum), Rietumkrasta tīģersalamandra (Ambystoma mavortium) un tīģersalamandra (Ambystoma tigrinum), kuras visas ir ļoti populāras akvāriju sugas salamandru mīļotājiem.
Kopīgās īpašības
Visas ambistomu sugas nērš ūdenī ikrus, no kuriem izšķiļas kāpuri, kas šajā attīstības posmā dzīvo ūdenī. Lielākā daļa sugu iziet pilnu attīstības metamorfozi un no ūdenī dzīvojošiem kāpuriem kļūst par sauszemes, turklāt alās dzīvojošiem pieaugušajiem īpatņiem. Tomēr daļai sugu saglabājas kāpura īpašības visu mūžu. Pazīstamākā suga, kura savā attīstībā neveic metamorfozi, ir aksolotls. Savvaļā šī suga, visticamākais, ir izmirusi, bet ir saglabājusies nebrīves populācija, turklāt samērā liela. Tā ir viena no populārākajām akvāriju salamandru sugām, kura tiek audzēta nebrīvē jau kopš 19. gadsimta. Līdz ar to, lai gan suga vairs nav sastopama savvaļā, tai iznīcība kopumā nedraud.
Sauszemes ambistomas
Uz sauszemes dzīvojošās ambistomas ir spēcīgas salamandras ar masīvām kājām un astēm. Rietumkrasta tīģersalamandra un tīģersalamandra ir lielākās Ziemeļamerikā dzīvojošās sauszemes salamandras. Ar tām konkurēt var tikai sauszemes sugas no Klusā okeāna milzu salamandru dzimtas (Dicamptodontidae), bet vienīgā, kas tās pārspēj, ir ūdenī dzīvojošā milzu salamandra (Cryptobranchus alleganiensis). Rietumkrasta tīģersalamandrai un tīģersalamandrai ir arī lieli kāpuri, kuri pirms metamorfozes par pieaugušiem īpatņiem, sasniedz gandrīz 13 cm garumu. Turklāt šie lielie kāpuri atgādina aksolotlus. Šīs līdzības dēļ tos akvāriju salamandru mīļotāji ļoti bieži sajauc. Lielākajai daļai ambistomu ir tumšs ķermenis, kuru rotā košu krāsu raibumi.
Sauszemes ambistomas lielāko daļu no dienas pavada alās zem zemes, kur tās meklē barību: sliekas, gliemjus, kukaiņus un to kāpurus. Tās alas izrok pašas vai izmanto citu dzīvnieku esošās alas. Tās slēpjas arī zem akmeņiem, klinšu spraugās, zem kritušiem kokiem, ierokas sūnās un citās meža kritalās. Ambistomas savvaļā ir ļoti grūti novērojamas, jo tās pamatā visu laiku atrodas zem zemes. Ziemeļu reģionu sugas šajās alās ziemas periodā ieslīgst arī ziemas guļā. Visas salamandras ir vientuļnieces un barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem. Pieaugušie īpatņi pavasaros atgriežas savās dzimtajās ūdenstilpēs, lai pārotos. Lietainās naktīs ambistomas veic pavasara migrāciju uz dzimto dīķi. Gada laikā tā ir attālinājusies no ūdenstilpes par apmēram 120 metriem. Ļoti bieži vasarās šīs seklās tilpes ir sausas, bet pavasarī, kūstot sniegiem, tās atkal uzpildās ar ūdeni. Šādās pavasara ūdeņu tilpēs salamandru ikri ir pasargāti no zivīm, kuras tos labprāt apēstu. Tieši migrācijs laikā ir visvieglāk un ērtāk novērot ambistomas, kuras simtiem vienlaicīgi veic šo ceļojumu. Sasnieguši dīķi, tēviņi ielaiž ūdenī spermas piciņas, kuras nogrimst uz grunts, savukārt mātītes tur tās uzlasa.
Vairošanās
Visas ambistomas vairojas ar iekšējo apaugļošanos un ūdenī nēršot ikru pikas (olas želejveida masā), kas atkarībā no sugas var būt izmērā no golfa bumbiņas līdz tenisa bumbiņai. Kāpuri no olām izšķiļas pēc 4—7 nedēļām un tie turpina dzīvot zem ūdens, tiem ir trīs pāri ārējo žaunu, kas atrodas uzreiz aiz galvas virs žaunu spraugām. Visiem kāpuriem ir plata astes spura, kura uz muguras sākas pie galvas pamatnes un beidzas astes galā, bet zem vēdera tā sniedzas līdz kloākai. Drīz pēc izšķilšanās no ikriem kāpuriem sāk attīstīties kājas. Priekškājām ir četri pirksti, pakaļējām pieci. Acis novietotas plati un tām nav plakstiņu. Daudzām sugām kāpuri īsi pirms metamorfozes sasniedz pieauguša īpatņa lielumu, piemēram, tīģersalamandrai. Metamorfozes laikā kāpuram izzūd žaunas un astes spura. To aste, āda un kājas kļūst masīvākas, biezākas. Attīstās plakstiņi un plaušas, un salamandras kļūst par sauszemes dzīvniekiem.
Sistemātika
Ambistomu dzimta (Ambystomatidae)
Fīna
Fīna (dk) ir Dānijai piederoša sala Baltijas jūras rietumos, trešā lielākā Dānijas sala. Lielais Belts austrumos to atdala no Zēlandes salas, Mazais Belts rietumos — no Jitlandes pussalas. Lielākā apdzīvotā vieta ir Odenses pilsēta. Salas krasti zemi, ziemeļu un dienvidu piekrastēs sekli līči. Attīstīta lauksaimniecība. Autoceļa un dzelzceļa tilti savieno Fīnu ar kontinentu, Zēlandi un Langelandi.
Autoceļš P108
P108 autoceļš Ventspils—Kuldīga—Saldus ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Ventspils centru caur Vārvi ar Kuldīgu, šķērsojot Ventu pa veco ķieģeļu tiltu, un tālāk caur Ošeniekiem ar Saldu. Autoceļa kopējais garums ir 106,1 km un visā tā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Ventspils pilsētu un Ventspils, Kuldīgas un Saldus novadus.
Vēsture
tika izsludināts konkurss par autoceļa P108 posmu Elki-Pasilciems (24,3-32,3km), Lielvirši-Ceriņi (39,4-42,4km) un Kalnieši-Kuldīga (44,4-53,6km) melnā seguma periodiskās uzturēšanas darbiem.
2019. gada jūlijā sākās rekonstrukcijas darbi ceļa posmā no Ventspils līdz pagriezienam uz Zirām (3,93-24,26 km) par līgumcenu 13,8 miljoni eiro, no kuriem 85 % līdzfinansē ERAF. 2020. gadā paredzēts ieklāt divas kārtas asfalta un līdz 31. oktobrim pabeigt darbus.
Alejas iela (Liepāja)
Alejas iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Alejas iela sākas krustojumā ar Peldu iela un beidzas krustojumā ar Robežu iela. Kopējais ielas garums ir 850 metri un to pilnā garumā klāj asfaltbetona segums. Alejas ielā kustība norit pa divām joslām. Ielā ir galvenokārt ir savrupmāju un daudzdzīvokļu māju apbūve.
Alejas ielā 16 atrodas J. Čakstes Liepājas pilsētas 10. vidusskola, bet Alejas ielā 18 atrodas Liepājas Mūzikas, mākslas un dizaina vidusskola. Alejas ielā atrodas arī Jāņa Čakstes laukums, kas ir veltīts Latvijas valsts pirmajam prezidentam Jānim Čakstem.
Ielu savienojumi
Alejas iela ir savienota ar šādām ielām:
Žara pie Hronas
Vēsture
Pilsētas tiesības ieguvusi 1246. gadā. Līdz 1920. gadam tās nosaukums bija Sveti Krīža (Svätý Kríž), līdz 1955. gadam - Sveti Krīža pie Hronas (Svätý Kríž nad Hronom). Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Žara pie Hronas gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Garamsentkeresta (Garamszentkereszt). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pilsētas attīstību būtiski ietekmēja 20. gadsimta 50. gados pie pilsētas uzceltais alumīnija ražošanas komplekss. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Ekonomika
Pie pilsētas darbojas kompānijas "Slovalco" alumīnija ražošanas komplekss.
Cilvēki
Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,27 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (62,07 %), nereliģiozi (25,54 %) un luterāņi (3,19 %).
Prāgas pavasara laikā par Čehoslovākijas Komunistiskās partijas pilsētas komitejas līderi izvirzījās Vladimirs Mečars (Vladimír Mečiar).
Mazie Bernāni
Mazie Bernāni, arī Mazie Biernāni, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 33 km no novada centra Preiļiem, 10 km no pagasta centra Aglonas un 242 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V744, Bieržgaļa ezera krastā.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Isaks Kvenka
Isaks Kvenka (es; dzimis ) ir profesionāls spāņu futbolists, spēlē uzbrucēja un pussarga pozīcijās, Katalonijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Japānas klubu Vegalta Sendai.
Visu futbolista karjeru spēlējis Spānijas klubu sastāvā. Pieaugušo karjeru sācis 2010. gadā CE Sabadell FC sastāvā. 2011.—2012. gada sezonā debitējis FC Barcelona sastāvā La Liga čempionātā. 2011. gada FIFA klubu Pasaules kausā izcīnīja uzvaru.
Sasniegumi
Barcelona
Ajax
Liepājas dome
Liepājas dome ir Liepājas pilsētas pašpārvaldes augstākā iestāde. Liepājas dome sastāv no piecpadsmit deputātiem, kurus ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās. Liepājas dome darbojas Rožu ielas 6 ēkā. Kopš 2018. gada 22. novembra Liepājas domes priekšsēdētājs ir Jānis Vilnītis no Latvijas Reģionu apvienības.
2017. gada Liepājas domes vēlēšanās no desmit sarakstiem tika ievēlēti trīs saraksti. Visvairāk balsu jeb 31,26% ieguva Liepājas partija, 29,15% ieguva apvienotasi LRA/biedrība “Liepājniekiem” saraksts, bet 19,58% ieguva Saskaņas centrs. No piecpadsmit deputātu vietām sešas ieguva Liepājas partija, piecas ieguva LRA/biedrība “Liepājniekiem”, bet četras deputātu vietas ieguva Saskaņas centrs. Pēc 2017. gada pašvaldību vēlēšanām Liepājas domes koalīciju veido Liepājas partija un LRA/biedrība “Liepājniekiem”, bet opozīcijā atrodas Saskaņa. Koalīcijas vienošanās paredz, ka iepriekšējais pašvaldības vadītājs Uldis Sesks tiek atkārtoti izvirzīts mēra amatam, bet rudenī pēc Saeimas vēlēšanām viņu nomainītu Reģionu apvienības pārstāvis Jānis Vilnītis. Domes priekšsēdētāju rotācija tika veikta 2018. gada 22. novembrī.
2013. gada Liepājas domes vēlēšanās no desmit sarakstiem tika ievēlēti trīs saraksti. Visvairāk balsu jeb 35,85% ieguva Liepājas partija, 30,42% ieguva Reformu partija, bet 16,88% ieguva Saskaņa. No piecpadsmit deputātu vietām septiņas ieguva Liepājas partija, piecas ieguva Reformu partija, bet trīs deputātu vietas ieguva Saskaņas centrs. Pēc 2013. gada pašvaldību vēlēšanām Liepājas domes koalīciju veido Liepājas partija un Saskaņas centrs, bet opozīcijā atrodas Reformu partija.
Frakcijas
Pēc 2017.gada vēlēšanām
Pēc 2013.gada vēlēšanām
Deputāti
Pēc 2013. gada vēlēšanām
Komitejas
Pēc 2013.gada vēlēšanām
Eiropas Latviešu apvienība
Eiropas Latviešu apvienība (saīsinājumā: ELA) ir ārpus Latvijas Republikas reģistrētu Eiropas latviešu un latviešu sadraudzības nevalstisko organizāciju apvienība. ELA darbības mērķis ir pārstāvēt latviešu diasporas intereses Eiropas mērogā, tās biedru organizāciju darbības saskaņošana informācijas, izglītības un kultūras jomā un sadarbības projektu veicināšana starp biedru organizācijām, kā arī ar radniecīgām citu tautību emigrantu organizācijām.
ELA pārstāv 30 organizācijas 19 Eiropas valstīs. ELA darba valoda ir latviešu valoda. ELA ir Pasaules brīvo latviešu apvienības (PBLA) un Europeans Throughout the World (ETTW) biedrs.
Vēsture
1951. gada 31. jūlijā Londonā, piedaloties pārstāvjiem no Latviešu Nacionālās padomes Lielbritānijā, Beļģijas Latviešu nacionālās komitejas, Latviešu apvienības Dānijā, Latviešu palīdzības komitejas Francijā, Francijas Latviešu biedrības, Latviešu centrālās padomes Vācijā un Zviedrijas latviešu nacionālās padomes, nodibināja Latvijas Atbrīvošanas komitejas Eiropas centru (saīsinājums: LAK EC). Jaundibinājuma mērķis – sekmēt Latvijas atbrīvošanu un valstiskuma atjaunošanu.
1995. gada 23. septembrī Londonā, piedaloties pārstāvjiem no Latviešu nacionālās padomes Lielbritānijā, Daugavas Vanagu fonda, Zviedrijas Latviešu centrālās padomes un Vācijas Latviešu centrālās padomes, Latvijas Atbrīvošanas komitejas Eiropas centru pārveidoja par Rietumeiropas Latviešu apvienību (saīsinājums: RLA). Jaundibinājuma mērķis – veicināt latviešu nacionāli politisko interešu īstenošanu Rietumeiropas valstīs un starptautiskajās organizācijās un saskaņotu latviešu organizāciju darbību informācijas, izglītības un kultūras jomā.
2006. gada 11. septembrī Rīgā, nolūkā pārvarēt Eiropas dalījumu Rietumu un Austrumu zonās uz latviešu organizācijām, kā arī lai sekmētu koordinētu rīcību starp latviešu organizācijām visā Eiropā, Rietumeiropas Latviešu apvienības paplašinātais prezidijs (pilnsapulce) pārdēvēja Rietumeiropas Latviešu apvienību par Eiropas Latviešu apvienību (saīsinājums: ELA). Pilnsapulcē piedalījās latviešu organizāciju pārstāvji no Lielbritānijas, Zviedrijas, Vācijas, Francijas, Nīderlandes, Norvēģijas, Īrijas.
2009. gada 12. septembrī Hamburgā, nolūkā pārveidot Eiropas Latviešu apvienību (ELA) par juridisku personu, ELA biedru organizāciju sapulce pieņēma lēmumu par Eiropas Latviešu apvienības oficiālu reģistrāciju un apstiprināja jauno statūtu redakciju.
Darbības mērķis un principi
Specifiskie ELA darbības mērķi ir sekojoši:
ELA atbalsta un veicina Eiropas Savienības principus un pamatvērtības, proti, ciešāku savienību starp Eiropas valstīm un tautām, vienotu saimniecisko telpu, ietverot brīvu personu pārvietošanos, respektu pret cilvēka cieņu, brīvību, demokrātiju, vienlīdzību un tiesiskumu, kā arī cieņu pret Eiropas kultūru un valodu daudzveidību.
Lai sekmētu savu mērķu īstenošanu, ELA sadarbojas ar Eiropas un nacionāla līmeņa nevalstiskajām organizācijām, kā arī ar Latvijas, Eiropas valstu un Eiropas Savienības institūcijām.
Saskaņā ar ELA statūtiem, ELA galvenā lēmējinstitūcija ir biedru organizāciju sapulce, kuru ne retāk kā reizi gadā sasauc ELA prezidijs. Prezidiju, tajā skaitā ELA priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku, kopā sešu cilvēku sastāvā ievēl biedru organizāciju sapulcē uz diviem gadiem. Finanšu lietu kārtošanai biedru organizāciju sapulcē ievēl arī kasieri, grāmatvedi un Revīzijas komisiju. Prezidijs savu lietu kārtošanā var iesaistīt citas personas. Šobrīd pie ELA prezidija darbojas politiskais referents, kultūras referents, izglītības referents, komunikācijas referents un projektu referents.
Biedru organizācijas
Pilntiesīgās biedru organizācijas:
Asociētās biedru organizācijas:
Dobročina
Dobročina ir ciems Svariņu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 299 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Borisovkas (Dobroščinas) senkapi (Kara, Franču kapi, Ostrovok).
Ukrainas Konstitūcija
Mūsdienu Ukrainas Konstitūciju 1996. gada 28. jūnijā pieņēma Ukrainas Augstākā Rada.
Kopš 1996. gada Ukrainas prezidenti (Leonīds Kučma, Viktors Juščenko, Viktors Janukovičs) ir uzsākuši piecus procesus, lai veiktu grozījumus Ukrainas konstitūcijā. Divas no šīm kampaņām (2000. un 2009. gadā) cieta neveiksmi, pārējās divas (2004. un 2010. gadā) noveda pie būtiskām izmaiņām Ukrainas politiskajā iekārtā. Pēdējo, piekto kampaņu iniciēja Viktors Janukovičs 2011. gadā, tās rezultāti saglabājās līdz pat varas maiņai 2014. gadā.
Ukrainas Augstākā Rada 2014. gada 21. februārī nobalsoja par 2004. gada konstitūcijas atjaunošanu. 2018. gada septembrī prezidents Porošenko iesniedza Augstākajai Radai valsts konstitūcijas grozījumu projektu, lai tājā nostiprinātu Ukrainas eiropeisko un eiroatlantisko kursu. 2019. gada 7. februārī Augstākā Rada pieņēma šo likumprojektu. Tādējādi Konstitūcijas preambulā ir iekļauts formulējums par "Ukrainas tautas eiropeisko identitāti un Ukrainas Eiropas un eiroatlantiskā kursa neatgriezeniskumu".
1996. gada Konstitūcijas struktūra
Tajā ir 15 sadaļas un 161 raksts:
1. sadaļa. Pamatnoteikumi.
2. iedaļa. Personas un pilsoņa tiesības, brīvības un pienākumi.
3. nodaļa. Vēlēšanas. Referendums.
4. nodaļa. Ukrainas Augstākā padome.
5. nodaļa. Ukrainas prezidents.
6. nodaļa. Ukrainas Ministru kabinets. Citas izpildvaras iestādes.
7. nodaļa. Prokuratūra.
8. nodaļa. Tieslietas.
9. nodaļa. Ukrainas teritoriālā organizācija
10. nodaļa. Krimas Autonomā Republika.
11. nodaļa. Vietējā pašpārvalde.
12. nodaļa. Ukrainas Konstitucionālā tiesa.
13. nodaļa. Konstitūcijas grozījumu ieviešana.
14. nodaļa. Nobeiguma noteikumi.
15. nodaļa. Pārejas noteikumi.
Hurricane (grupa)
Hurricane (sr) ir serbu popmūzikas mūzikas grupa no Belgradas Serbijā, kas izveidota 2017. gadā. Grupa piedalīsies, pārstāvot Serbiju, 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu Loco Loco.
Vēsture
2017. gadā producentam Zoranam Milinkovičam radās ideja par grupas izvedi, kas galvenokārt ierakstītu dziesmas angļu valodā un izplatītu ārzemju tirgū ārpus Serbijas. Pēc atlases veikšanas tika izvēlētas grupas dalībnieces — Saņa Vučiča, Ivana Nikoliča un Ksenija Kņeževiča. Pirmā dziesma, ko grupa ierakstīja bija Irma, Maria, kas bija aicinājums palīdzēt Karību salām, kuras bija skāruši cikloni Irma un Marija. Vēlāk grupa izdeva arī 7 citus singlus un vairākas pasaulē populāru mākslinieku dziesmu kaverversijas. Serbijas publikai viņas pirmo reizi parādījās 2018. gada novembrī kā viesmākslinieces Majas Berovičas koncertā Štark Arena. 2019. gada septembrī viņas izlaida savu pirmo dziesmu serbu valodā Фаворито, kas ieguva lielu popularitāti, kļūstot par gada visklausītāko dziesmu visā Balkānu reģionā. Šajā laikā grupa arī sadarbojās ar Universal Music Group, lai izlaistu divus jaunus singlus ārzemju tirgum. Nākamā Hurricane dziesma serbu valodā bija Авантура, kas arī kļuva par lielu hitu, tā tika izlaista tā paša gada novembrī kopā ar mūzikas videoklipu, kas uzņemts Karību salās.
Pēc 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa atcelšanas Hurricane izlaida dziesmu Roll the Dice, kas veltīta mediķiem, kuri iesaistīti ar COVID-19 saslimušo ārstēšanā, kā arī dziesma bija kā atgādinājums klausītājiem palikt mājās un pasargāt sevi un citus. kopā ar dziedātāju MC Stojan tika izlaista dziesma Tuturutu. tika izlaista dziesma Folir'o, kas apvienoja grupas ierasto popmūziku ar serbu tradicionālās mūzikas skaņām, kamēr vienā dienā Hurricane izlaida veselas 3 dziesmas.
Eirovīzijas dziesmu konkurss
tika paziņots, ka Hurricane būs vienas no dalībniecēm Serbijas nacionālajā atlasē 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam Roterdamā, Nīderlandē Beovizija 2020 ar dziesmu Hasta la vista. Pat pirms atlases sākuma un dziesmu izlaišanas viņas ātri kļuva par vienām no favorītēm uzvarai. Pirms atlases sākuma grupa izlaida dziesmas uzlaboto versiju kopā ar tās mūzikas videoklipu. Atlases finālā Hurricane uzvarēja, un viņas konkursā būtu piedalījušās, ja tas  nebūtu atcelts COVID-19 pandēmijas dēļ. tika izlaista Hasta la vista uzlabotā versija, kamēr dziesmas versija angļu valodā tika izlaista.
Pēc vairāku mēnešu neziņas, vai grupa tiks uzaicināta atkārtoti piedalīties 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, parādījās neoficiālas ziņas, ka Hurricane ir izvēlētas atgriezties konkursā, kamēr  šīs ziņas no Serbu pārraidītāja RTS puses tika oficiāli apstiprinātas. tika paziņots, ka grupa konkursā uzstāsies ar dziesmu Loco Loco. dziesma kopā ar tās mūzikas videoklipu tika izlaista. tika izlaista Loco Loco akustiskā versija, kamēr tika izlaista tās versija angļu valodā.
Niklass Aleksandersons
Jenss Niklass Aleksandersons (sv, dzimis ) ir bijušais Zviedrijas futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Zviedrijas futbola izlases dalībnieks.
Zviedrijas futbola izlases sastāvā aizvadījis 109 mačus. Piedalījies 2002. un 2006. gada FIFA Pasaules kausā, 2000. un 2008. gada Eiropas čempionātā, kā arī 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
IFK Göteborg
Nova Baņa
Nova Baņa (sk) ir pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Žarnovicas apriņķī pie Hronas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1337. gadā. Pilsētas tiesības ieguvusi 1345. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Nova Baņa gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Ūjbāņa (Újbánya). Pilsēta attīstījās kā zelta ieguves centrs, to ieguva līdz 1887. gadam. 1722. gadā Nova Baņas šahtā pirmoreiz kontinentālajā Eiropā tika lietots tvaika dzinējs. Pēc Pirmā pasaules kara pilsēta iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Nova Baņa ir futbolista Mareka Bakoša (Marek Bakoš, 1983) dzimtā pilsēta.
No 1892. līdz 1896. gadam par Ungārijas parlamenta deputātu no Nova Baņas darbojās Ištvāns Tisa (Tisza István).
Kantoris 04
"Kantoris 04" (saīsināti "K—04") ir latviešu šlāgermūzikas grupa, kas ir dibināta 1989. gadā Valmierā. Tās sastāvā ir dziedātājs Harijs Joniškāns, taustiņinstrumentālists Armands Trambickis, basģitārists Aivars Jakubovičs un bundzinieks Igors Vītols.
Vēsture
"Kantoris 04" izveidota 1989. gadā Valmierā, apvienojot mūziķus no grupām "Saime", "Pieci" un "Otrā puse". Tās nosaukums radies sākotnējās mēģinājumu atrašanās vietas dēļ: pirmie mēģinājumi notikuši Valmieras gāzes kantorī, savukārt gāzes avārijas telefons bija 04, un grupā ir četri dalībnieki.
Sākotnēji grupa spēlēja producenta piedāvātus vācu šlāgerus, kas bija nekvalitatīvi iztulkoti, tāpēc H. Joniškāns dziesmu tekstus pārveidoja veiksmīgāk. 20. gadsimta 90. gados grupa pārsvarā spēlēja populāras melodijas, bet patlaban skaņdarbus sacer paši.
1998. gadā grupa tika nominēta Latvijas mūzikas ierakstu gada balvai kategorijā "Šlāgeru mūzikas albums" (1997).
Grupas dalībniekiem mūzika nav pamatdarbs: H. Joniškāns strādā par būvdarbu vadītāju, A.Trambickis ikdienā ir Valmieras kultūras nama tehniķis, A. Jakubovičs — celtnieks, bet I. Vītols — skaņu režisors.
Cara Atbrīvotāja piemineklis
Neoklasicisma pieminekļa autors ir itāļu skulptors Arnaldo Džoki, kurš uzvarēja konkursā, kurā piedalījās 31 mākslinieks no 12 valstīm. Konkurss notika 19. gadsimta beigās. Bulgāru arhitekts Nikola Lazarovs piedalījās pieminekļa arhitektūras dizaina izveidē. Pieminekļa pamatakmens tika ielikts 1901. gada 23. aprīlī, Svētā Georga dienā ar Bulgārijas kņaza Ferdinanda I klātbūtni, savukārt pats piemineklis tika pabeigts 1903. gada 15. septembrī.
Ferdinands I ar saviem dēliem Borisu un Kirilu piedalījās arī pieminekļa inaugurācijas ceremonijā 1907. gada 30. augustā. Šajā ceremonijā piedalījās arī Krievijas lielhercogs Vladimirs Aleksandrovičs kopā ar savu sievu un dēlu, kā arī citas svarīgas personas.
Piemineklis ir veidots no pulēta melnā granīta, kas iegūts no Vitošas. Piemineklis sastāv no pjedestāla, vidējās daļas ar skaitļiem un masveida neorenesanses karnīzes ar Krievijas caru uz zirga pieminekli. Bronzas vainags, kas atrodas pieminekļa pakājē ir veltīts Rumānijas karavīru piemiņai, kuri krituši kara laikā.
Galvenā bronzas bareljefa vidusdaļā attēlota Krievijas un Bulgārijas karavīru grupa ar uzvaras dievietes veidolu, kura augstu pacēlusi zobenu. Bareljefa portretos var redzēt lielkņazu Nikolaju Nikolajeviču, grāfu Nikolaju Ignatjevu un ģenerāļus Josifu Gurko un Mihailu Skobeļevu un ieskaujošās grupas. Citos bareljefos ir redzamas ainas no Stara Zagoras kaujas, Sanstefano līguma parakstīšana un Nacionālās Satversmes asamblejas atklāšanas ceremonija, kā arī Petko Slavejkova, Stojana Zaimova, Stefana Srambolova un citu ievērojamu tā perioda personu portreti.
Navarras karaļu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Navarras karaļi. Navarras karaliste (sākumperiodā — Pamplonas karaliste) pastāvēja no 824. līdz 1841. gadam. Jau no 1620. gada Navarras karaļa amats tika apvienots ar Francijas karaļa amatu.
Uzskaitījums
{{legend| orange | Injigesu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| yellow | Himenesu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| purple | Šampaņas dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| green | Kapetingu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| lightgreen | Evrē dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue | Trastamaru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| grey | Fuā dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| pink | Albrē dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| red| Burbonu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Roberts Hiršs
Roberts Hiršs (dzimis, miris ) bija latviešu uzņēmējs. Viņš ir zīda un mākslīgā zīda audumu ražošanas ieviesējs Latvijā.
Dzīvesgājums
Dzimis Vējavas pagastā, Krievijas impērijā nabadzīgā piecu bērnu ģimenē. 1895. gada 22. maijā Hiršs tika kristīts luterticībā. Hiršs guva tikai 3 klašu izglītību, jaunatnē strādāja pie tēva smēdē, dzirnavās un vērptuvē. Pirmā pasaules kara laikā devās uz Krieviju kur apguva zināšanas par tekstilrūpniecību. Pēc atgriešanās Latvijā bija iesaukts armijā, pēc tam nesekmīgi cemtās darboties tekstilrūpniecībā.
1939. gada rudenī Roberts Hiršs ar ģimeni emigrēja uz Zviedriju, bet 1941. gadā pārcēlās uz ASV.
Laikā no 1946. līdz 1955. gadam bijis tekstiluzņēmuma Robert Hiršs Company vadītājs Rodailendā.
1960. gados nodarbojās ar nekustamā īpašuma izīrēšanu.
Savā testamentā novēlējis Latvijas Universitātei fabriku "Rīgas audums" un Līgatnes pagasta lauku saimniecību Ratnieki, ko Universitāte saņēma pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.
R. Hirša dēls bija grafiķis Ivars Hiršs.
Ansis Leja
Ansis Leja (1902—) bija pašvaldību darbinieks, t.s. Tautas Saeimas deputāts (1940).
Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gadā Vecauces pagastā. Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, 1918. gadā piedalījās Krievijas komunistiskās jaunatnes savienības dibināšanas kongresā, bija šīs savienības Maskavas komitejas priekšsēdētājs un centrālās komitejas loceklis. 1921. gadā atgriezās Latvijā, bija strādnieku kooperatīvu savienības padomes loceklis, lauku strādnieku arodbiedrības centrālās valdes loceklis, vadīja kreisās strādniecības frakciju Auces pilsētas domē un bija kreisās strādniecības pārstāvis Latvijas pilsētu savienības padomē (1928—1934). 1934. gadā apcietināts un ieslodzīts cietumā, pēc atbrīvošanas līdz 1937. gadam darbojās Auces pilsētas pašvaldībā un bija Latvijas pilsētu savienības padomes loceklis.
Pēc Latvijas okupācijas iecelts par Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas Pašvaldības departamenta direktoru un ievēlēts par Tautas Saeimas deputātu (1940).
Džons Flenegens
Džons Flenegens ir dzimis Kilbrīdīstā, netālu no Martinstaunas, Limerikas grāfistē, Īrijā. 1896. gada viņš emigrēja uz ASV. Jau tajā laikā viņam piederēja pasaules rekords vesera mešanā. Viņš startēja gan Ņujorkas sporta klubā, gan Īrijas amerikāņu sporta klubā un bija daļa no Īrijas—Amerikas sportistu grupas, kas bija pazīstama kā "Īrijas vaļi" (Irish Whales).
1900. gadā Flenegens startēja Parīzes olimpiskajās spēlēs, kā ASV pārstāvis, kur viņš startēja divās vieglatlētikas disciplīnās. Vesera mešanā ar rezultātu 51,01 metrs viņš ieguva zelta medaļu, tādējādi kļūstot par vienīgo amerikāni, kurš kā ne—koledžu sportists izcīnījis olimpisko medaļu šajā olimpiādē. Viņš startēja arī diska mešanā, kur kvalifikācijas kārtā disku aizmeta 33,00 metru attālumā, iegūstot 7. vietu.
1903. gadā Flenegens pievienotājs Ņujorkas policijas departamentam un viņa pirmais darbs bija Licenču birojā. Šajā laikā viņš vesera mešanā kļuva par vienu no trīs apgriezienu tehnikas meistariem.
1905. gadā, būdams piesaistīts 37. iecirknim, Flenegens piedalījās Policijas vieglatlētikas asociācijas spēlēs Ņujorkas Ķeltu parkā. Šajās spēlēs viņš uzvarēja četrās svara mešanas disciplīnās.
1908. gada Londonas olimpiskās spēles bija Flenegena trešās un noslēdzošās olimpiskās spēles. Viņš trešo reizi pēc kārtas izcīnīja olimpisko čempiona titulu vesera mešanā. Šoreiz viņa rezultāts bija 51,92, kas reizē bija arī jauns olimpiskais rekords šajā disciplīnā. Savukārt diska mešanā viņš 42 sportistu konkurencē, ar rezultātu 37,80 metri, izcīnīja 9. vietu. Flenegens šajās olimpiskajās spēlēs startēja arī virves vilkšanas sacensībās, kur pārstāvēja ASV komandu.
1909. gada 24. jūlijā, 41 gada vecumā, Flanagans ar 56,18 metru tālu metienu uzstādīja savu pēdējo pasaules rekordu vesera mešanā. 1910. gadā Flenegens izstājās no policijas spēkiem. 1911. gadā viņš atgriezās savās mājās Limerikā, Īrijā un pēc tēva nāves, 1912. gadā, pārņēma ģimenes saimniecību. Viņš turpināja sacensties Īrijā un uzvarēja savā pēdējā starptautiskajās sacensībās 1911. gadā. 1911. un 1912. gadā viņš bija Īrijas vesera mešanas čempionāta uzvarētājs. Pēc aiziešanas pensijā viņš trenēja vairākus sportistus, tostarp Patriku O'Kallahanu, kurš 1928. gada Amsterdamas un 1932. gada Losandželosas olimpiskajās spēlēs ieguva divas olimpiskās zelta medaļas vesera mešanā.
Flenegens nomira 70 gadu vecumā, 1938. gada 3. jūnijā, savās mājās Limerikā. 2001. gadā blakus Martinstaunas baznīcai Limerikā tika izveidota piemiņas statuja viņam.
Doļnaja
Doļnaja ir ciems Pilskalnes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 201 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V719.
Igates baznīca
Igates Svētā Jāņa Kristītāja un Marijas Magdalēnas baznīca ir pirmā konsekrētā ekumeniskā baznīca Latvijā. Tā atrodas Limbažu novada Vidrižu pagasta Igatē.
Vēsture
Igates dievnama radīšana uzsākās 2010. gada septembrī, kad luterāņu mācītājs iesvētīja pamatakmeni baznīcas būvniecībai. 2011. gada jūnijā tika izbūvēti dievnama pamati, bet jūlijā Romas katoļu Baznīcas Rīgas arhibīskaps-metropolīts Zbigņevs Stankevičs iesvētīja baznīcas celšanu. 2012. gada janvārī tika svinēti Spāru svētki. 2011. gada 18. janvārī norisinājās dievnama konsekrācija, ko veica Rīgas katoļu arhibīskaps-metropolīts Zbigņevs Stankevičs, piedaloties Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapam Jānim Vanagam, Baptistu draudžu savienības bīskapa vietniekam Pēterim Eisānam, Pareizticīgās Baznīcas mācītājam Valērijam un aptuveni 130 dažādu konfesiju pārstāvjiem, un baznīcas atbalstītājiem.
Draudze
Baznīca iecerēta kā garīgās kultūras centrs, tāpēc tās draudzi veidos četru galveno konfesiju — katoļu, luterāņu, pareizticīgo un baptistu ticīgie, kuriem tiks vadīti dievkalpojumi, norisināsies laulību ceremonijas, kristības, iesvētības, rekolekcijas, kā arī koncerti un citas iniciatīvas. Galveno dievnama pārraudzības funkciju ir uzņēmušies katoļi, taču tas būs atvērts visu konfesiju kristiešiem. Sabiedriskos jautājumus kārtos biedrība "Igate", kas balstās uz pāvesta Benedikta XVI aicinājumu dažādu konfesiju kristiešiem būt vienotiem jeb ekumeniskiem.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir dievnama patronu Svētā Jāņa Kristītāja un Svētās Marijas Magdalēnas svētki.
Misija
Dievnams būs pirmā vieta Latvijā, kur prioritāra uzmanība būs veltīta dzīvības jautājumiem un aizlūgumiem par bērniem — aizlūgumiem par neiznēsātiem bērniem, vecāku un bērnu attiecībām, sievietēm, kas nevar ieņemt bērnu, bērnu veselības problēmām un citiem dzīvības un ģimenes jautājumiem.
Svētlietas
Dievnamā atrodas unikāla ikona, kurā attēlots Jēzus ar mazu bērniņu plaukstā, svēto relikvijas kaulu veidā un leģendārs akmens. Aplūkojamas ir arī speciāli Igates baznīcai uzgleznotās Svētā Jāņa Kristītāja un Svētās Marijas Magdalēnas ikonas.
Žarnovica
Žarnovica ir pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Žarnovicas apriņķa centrs pie Hronas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1332. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Nova Baņa gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Žarnoca (Zsarnóca). Attīstījusies ap 15. gadsimtā celto pili. Pēc Pirmā pasaules kara apdzīvotā vieta iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā. 1996. gadā ieguvusi pilsētas tiesības.
Cilvēki
Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,59 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (78,73 %) un nereliģiozi (15,25 %).
Krista Dzudzilo
Krista Dzudzilo (dzimusi 1989. gadā) ir latviešu vizuālā māksliniece.
Beigusi Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolu. Ieguvusi bakalaura grādu Latvijas Mākslas akadēmijas glezniecības nodaļā un maģistra grādu vizuālās komunikācijas nodaļā. Lielākoties strādā kopā ar dzīvesbiedru, mākslinieku Reini Dzudzilo. Abi Dzudzilo aktīvi darbojas vizuālajā mākslā, teātrī un operā. Vizuālās mākslas projektos mākslinieki lieto scenogrāfijai tuvus izteiksmes līdzekļus, intensīvu telpas dramaturģiju un aktīvu sadarbību ar skatītāju, bet teātrī viņu radītā telpa un kostīmi nes dziļi simbolisku jēgu, nereti kļūstot par autonomiem mākslas darbiem.
2019. gadā Dzudzilo ar instalāciju ZRwhdZ pārstāvēja Latviju Prāgas Scenogrāfijas Kvadriennālē un ieguva apbalvojumu par Labāko kuratoriālo koncepciju. Šis darbs tika izstādīts arī Latvijā Laikmetīgajā mākslas centrā Kim? un tika nominēts Purvīša balvai 2021.
2020. gada jūlijā radīja koncertu-performanci "Viens" Koncertzālē Latvija ar Dariusa Mijo sešām Mazājām simfonijām.
2020. gadā saņēma VKKF "Jaunrades stipendiju".
2019. gadā ieguva Latvijas Dizaina gada balvu par patstāvīgo vēstures ekspozīcijai Sirdsapziņas Ugunskurs.
2017. gadā Starptautiskajā Jaunā teātra festivālā "Homo Novus” Dzudzilo radīja vizuālā teātra izrādi "''Patētiskā. Par redzamo valodu"'', interpretējot Čaikovska sesto simfoniju.
Robuka (stacija)
Robuka (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa, Saku pagastā, dzelzceļa iecirknī Tallina—Lelle. Robuka atrodas 26 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas, 45 km attālumā no Lelles dzelzceļa mezgla stacijas un tajā pietur lielākā daļa Tallinas, Raplas, Lelles, Pērnavas, Tiri un Vīlandes virzienā kursējošo starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu, izņemot Vīlandes ekspresi.
Krista Dzudzilo
Dzudzilo kopā ir radījuši scenogrāfiju, kostīmus un video vairākos teātros, tai skaitā Nacionālajā teātrī, Latvijas Nacionālajā operā, Dailes teātrī, Liepājas teātrī, Rīgas Krievu teātrī, Valmieras teātrī, Dirty Deal Teatro.
Robuka (stacija)
Skatīt arī
Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)
Krista Dzudzilo
2014., 2015., 2016., 2017., 2018., un 2019. gadā tika nominēta Gada balvai teātrī nominācijā "Gada kostīmu māksliniece", un 2016. gadā balvu saņēma par darbu izrādēs "Uguns un Nakts" Nacionālajā teātrī un "Portreti. Vilki un avis." Liepājas teātrī.
2016. gadā Teterevu fonda TÊTE-À-TÊTE laikmetīgās mākslas projektu pilsētvidei konkursā Piezīmes par pašsaprotamām lietām kļuva par laureātiem ar darbu MMXVIII.
2012. gadā ieguva balvu par izcilu vizuālo tēlu Tartu Drāmas festivālā.
Gleznu diptihs "1987" ir iekļauts Latvijas Laikmetīgā mākslas muzeja kolekcijā. Video darbs "Skaidrība", kurš tika nominēts Purvīša balvai 2016, ir iekļauts Latvijas Nacionālajā mākslas muzeja krājumā. Instalācija "Mīlestība ir akla II", kura tapusi kopā ar Reini Dzudzilo, ir iekļauta Latvijas Nacionālā mākslas muzeja krājumā.
Ģibzde
Ģibzde ir ciems Talsu novada Valdgales pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos Pārkaktes pieteku Sustriņvalka un Pelišdangas krastos pie autoceļa V1371 16 km no pagasta centra Pūņām, 29 km no novada centra Talsiem un 148 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Ģibzdes (Gibsden, Gipsden) pusmuižas centru.
Ziemeļjitlandes sala
Ziemeļjitlandes sala (dk) vai Vendsisela-Tī (Vendsyssel-Thy) ir Dānijai piederoša sala Baltijas jūras rietumos, lielākā Dānijas sala. Līmfjordens un Langeraks dienvidos to atdala no Jitlandes pussalas, kuras daļa sala bija līdz 1825. gada 3.februārim, kad vētras laikā tika pārrauta Agertanges smilšu strēle, kas atdalīja Līmfjordenu no Ziemeļjūras. Rietumos salas krastus apskalo Skageraks, austrumos — Kategats. Lielākā apdzīvotā vieta ir Hjerringas pilsēta.
Gaujas iela
Gaujas iela var būt:
Francišeks Suliks
Francišeks Suliks (pl; Ļviva —  Adelaida) bija Polijas un Austrālijas šahists.
Biogrāfija
Pēc profesijas bijis jurists, Ļvivas universitātes Juridiskās fakultātes absolvents. Pirms Otrā pasaules kara bijis viens no spēcīgākajiem Ļvivas šahistiem. 1934. gadā uzvarējis Ļvivas pilsētas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā Polijas komandu šaha čempionātā izcīnījis bronzas medaļu Ļvivas komandas sastāvā. Piedalījies Polijas šaha čempionātā 1935. gadā Varšavā, kurā dalījis 8.-9. vietu kopā ar Kazimežu Makarčiku.
Pārstāvējis Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
1939. gadā, sākoties Otrajam pasaules karam, Polijas izlases sastāvā atradies Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā. Tāpat kā daudzi citi šaha olimpiādes dalībnieki nolēmis neatgriezties Eiropā, tomēr vēlāk mainījis savu lēmumu un pievienojies ģenerāļa Vladislava Andersa vadītajam Otrajam poļu korpusam, kas no 1943. līdz 1945. gadam cīnījies Itālijas frontē. Karam beidzoties demobilizējies un kādu laiku dzīvojis Skotijā, pēc tam pārcēlies uz Austrāliju. Strādājis dažādus darbus — bijis strādnieks, inženieris rūpnīcā un radio tehniķis.
Austrālijā turpinājis piedalīties šaha turnīros. Bijis Adelaidas pilsētas šaha čempions un septiņas reizes uzvarējis Dienvidaustrālijas štata šaha čempionātos (1954, 1969, 1970, 1971, 1973, 1974, 1976/1978).
Slāpekļa oksīdi
Slāpekļa oksīdi ir slāpekļa un skābekļa binārie savienojumi. Ir pazīstami pieci "klasiskie" slāpekļa oksīdi (divi no tiem bez tam var eksistēt dimēru formā) un 3 ļoti nestabili "eksotiskie" slāpekļa oksīdi. Ekoloģijā ar terminu 'slāpekļa oksīdi' parasti saprot slāpekļa(II) oksīda NO un slāpekļa(IV) oksīda NO2 summu, ko mēdz apzīmēt ar NOx, atsevišķi izdalot dislāpekļa oksīdu N2O. Bioloģijā, runājot par slāpekļa oksīdu, ar to bieži saprot slāpekļa(II) oksīdu NO.
Jāņavārti
Jāņavārti jeb Šķirotavas stacijas J parks ir dzelzceļa stacija Rīgā, līnijā Rīga—Krustpils. No Jāņavārtiem atzarojas arī slēgtā Ērgļu dzelzceļa līnija (mūsdienās darbojas posmā no Jāņavārtiem līdz Sauriešiem). Jāņavārtos pietur visi Aizkraukles virziena elektrovilcieni un lielākā daļa dīzeļvilcienu, izņemot ekspresreisus. Jāņavārtu parks jeb J parks ir paredzēts kravas vilcienu nosūtīšanai. Tajā atrodas arī dažādas dienesta ēkas (vagonu tehniskās apkopes un komercapkopes punkti, automātisko bremžu centralizētās pārbaudes posteņa operatora telpas, maršrutu releju centralizācija, Šķirotavas ceļu distances kantoris un darbnīcu ēkas).
Aizlaišanas parkā tiek veikta vagonu tehniskā stāvokļa kontrole un vagonu bojāto detaļu un mezglu nomaiņa vai remonts, kā arī automātisko bremžu pārbaude pirms vilcienu aizlaišanas. Stacijā darbojas biļešu kase.
Vēsture
Rīgas-Ērgļu dzelzceļa līnijas būvēšanas laikā izveidoja pieturas punktu "Jāņavārti". Krustpils virziena pasažieru vilcieni Jāņavārtos sāka pieturēt 1957. gadā (sākumā tikai Šķirotavas darba vilcieni). No Salaspils ielas puses uz Ērgļu virziena perona varēja nokļūt pa gājēju tiltu, kas sliktā tehniskā stāvokļa dēļ 2003. gadā slēgts. 2010. gadā drošības dēļ izbūvēti nožogojumi gar sliedēm, tādējādi gājēji no Jāņavārtu stacijas uz Krustpils ielu var nokļūt vai nu nelegāli pa dzelzceļa darbiniekiem paredzētām ejām, vai arī pa Slāvu tiltu vai gājēju tiltu pie Daugmales stacijas. Ērgļu virziena perons ir saglabājies, kaut arī pasažieru vilcienu kustība kopš 2007. gada nenotiek.
Dombrova
Dombrova ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Makrīns
Markuss Opellijs Severs Makrīns (la, dzimis ap 165. gadu, miris 218. gada jūnijā) bija Romas imperators no 217. gada novembra līdz 218. gada jūnijam. Viņš valdīja kopā ar savu dēlu Diadumeniānu. Iegājis vēsturē kā pirmais Romas imperators, kas cēlies no zemākās aristokrātijas (jātnieku) kārtas, kā arī pirmais imperators, kas visu savu valdīšanas laiku pavadījis ārpus galvaspilsētas - Romas.
Uzsākot valdīšanu Makrīns saņēma valsti ar iztukšotu kasi un aktīvu karadarbību vairākās frontēs (Armēnijā, Partā un Dākijā). Centās finansiāli un diplomātiski stabilizēt stāvokli valstī. Ar veiksmīgu diplomātiju izdevās noslēgt mieru ar ienaidniekiem, tomēr lielās izmaksas un finansu reformas radīja neapmierinātību armijas aprindās.
Šo neapmierinātību izmantoja nogalinātā imperatora Karakallas tante Jūlija Mēza, kas organizēja sacelšanos pret Makrīnu, lai par valdnieku ieceltu savu mazdēlu Elagabalu. 218.gada 8. jūnijā Makrīns tika sakauts Antiohijas kaujā un dumpīgie leģioni pasludināja Elagabalu par jauno imperatoru. Pats Makrīns centās glābties un bēgt uz Romu, bet Kapadokijā tika notverts un sodīts ar nāvi. Sūtījis savu dēlu Diadumeniānu patverties uz Partu, bet viņš ātri ticis notverts un nogalināts. Pēc viņu nāves Romas senāts pasludināja Makrīnu un Diadumeniānu par valsts ienaidniekiem. Viņu vārdi tika izdzēsti no dokumentiem un skulptūras iznīcinātas.
Belkino (stacija)
Belkino (ru) ir izmaiņas punkts Krievijas teritorijā, Pitalovas rajona Utrojas pagastā.
Vēsture
1931. gada 25. augustā blakus Bielkinas ciemam dzelzceļa līnijā Rītupe—Daugavpils tika atklāts pieturas punkts "Vāveres". 1932. gada 11. maijā pieturas punkta nosaukumu izmainīja uz "Vāvere". 1942. gadā pie pieturas punkta tika atklāts izmaiņas punkts ar tādu pašu nosaukumu, 900 metru Abrenes stacijas virzienā. Pēckara gados "Vāvere" kartēs un sarakstos vairs neparādās. Sākot ar 1980. gadiem, vēl 300 metru Pitalovas stacijas virzienā, vilcienu dienesta grafikos ir atzīmēts izmaiņas punkts "Belkino".
Statistiskā novērošana
Statistiskā novērošana ir informācijas vākšana saskaņā ar iepriekš noteiktu programmu par sabiedrībā notiekošajām ekonomiskajām, demogrāfiskajām un sociālajām parādībām un procesiem.
Izdala divus novērojumu veidus:
Statistisko informāciju iegūst, izmantojot šādus novērošanas paņēmienus:
Jana Sekste
Jana Sekste (dzimusi ) ir latviešu aktrise.
2002. gadā beigusi Maskavas Dailes teātra skolu-studiju.
No 2002. līdz 2002. gadam bijusi Rīgas Krievu teātra aktrise. 2005. gadā kļuvusi par Maskavas Dailes teātra-studijas aktrisi.
Filmējusies vairākās, lielākoties Krievijas, filmās. Filmējusies arī Latvijas filmā "Medības".
Madonas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Madonas novada pašvaldības vadītāji. Madonas novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Aronas, Barkavas, Bērzaunes, Dzelzavas, Kalsnavas, Lazdonas, Liezēres, Ļaudonas, Mārcienas, Mētrienas, Ošupes, Praulienas, Sarkaņu, Vestienas pagastus un Madonas pilsētu. 2021. gada 1. jūlijā novadam tika pievienoti bijušie Cesvaines, Ērgļu un Lubānas novadi.