cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gliemji
Gliemji un cilvēki
Dažu sugu gliemjus cilvēks izmanto pārtikā un kā lauksaimniecības dzīvnieku barību. Austeres un mīdijas pārtikā tiek lietotas jau no seniem laikiem. Austeres dzīvo jūrā 1—7 metru dziļumā. Mīdijas ir parastas jūru piekrastes un sēkļu iemītnieces. Arī kalmāru, astoņkāju un dažu citu galvkājgliemju gaļa ir pārtikas produkts. Šos gliemjus īpaši daudz zvejo Japānā, Ķīnā un Korejā. Perlamutreņu un bezzobju sasmalcinātas čaulas nereti pievieno vistu barībai. Rūpnieciski izmantojamās gliemenes (mīdijas, austeres un vēdekļgliemenes) audzē speciālās jūras fermās. Lielu interesi izraisa jūras pērļgliemenes. Šīm gliemenēm starp čaulu un mantiju iekļuvušie smilšu graudiņi pārklājas ar perlamutru, izveidojot pērli. Atrast pērļgliemenes ar pērli izdodas reti. Dažkārt pērļu zvejniekiem, atverot pat simtiem čaulu, neizdodas atrast nevienu pērli. Dažās zemēs, piemēram, Japānā, tiek organizēta rūpnieciska pērļu ieguve: pērļgliemenes izzvejo, atvērtā gliemenē ieliek mākslīgu pērles pamatu, gliemenes novieto uz sieta un nolaiž jūrā uz gultnes. Dažu gadu laikā čaulā izveidojas pērle.
Mediāna
Mediāna var būt:
Potsdamas konference
Potsdamas konference notika 1945. gadā no 17. jūlija līdz 2. augustam Potsdamā, Vācijā (netālu no Berlīnes). Konferences dalībvalstis bija Padomju Savienība, Amerikas Savienotās Valstis un Lielbritānija — spēcīgākās un lielākās Otrā pasaules kara Sabiedroto valstis, kas sakāva Ass valstis. Postdamas konferencē Sabiedroto valstis pārstāvēja attiecīgo valstu vadītāji — VK(b)P pirmais sekretārs Josifs Staļins, ASV prezidents Harijs Trumens un Lielbritānijas premjerministrs Klements Etlijs.
Šī bija pēdējā no trim Otrā pasaules kara konferencēm, kurās tikās "lielais trijnieks", 1943. gada novembrī—decembrī bija notikusi Teherānas konference, bet 1945. gada februārī — Jaltas konference. Konferences mērķis bija izlemt, kā pārvaldīt sakauto nacistisko Vāciju. Tāpat konferences mērķi bija pēckara politiskās sistēmas izveidošana un miera līguma jautājumu apspriešana. Baltijas valstu okupācijas jautājums Potsdamas konferencē tieši netika apspriests, tomēr ASV puse atteicās pakļauties PSRS prasībām uzskatīt visus baltiešu bēgļus Vācijā kā padomju pilsoņus. Savukārt Apvienotās Karalistes politiķi PSRS teritoriālās pretenzijas Baltijas reģionā uztvēra kā vēlmi iegūt kolonijas.
Gliemji
Sistemātika
(†) - izmirušu organismu grupa.
Zond-1
Zond-1 jeb 3MV-1 № 4 bija PSRS starpplanētu zonde, kuras sākotnējais uzdevums bija Veneras pārlidojums un kapsulas nolaišanās uz planētas virsmas. Sakari ar zondi zaudēti 1964. gada jūnijā, pirms planētas sasniegšanas.
Šis bija ceturtais Marsa un Veneras izpētei paredzeto zonžu 3MV eksemplārs. Kosmiskajā aparātā bija uzstādīta fototelevīzijas kamera. Nolaižamajā aparātā ar masu 285 kg un diametru 90 cm bija instrumenti atmosfēras ķīmiskajai analīzei, iežu gamma starojuma mērīšanai, fotometrs, temperatūras, spiediena un kustības mērīšanai. Kapsulā ievietots vimpelis ar PSRS ģerboni.
3MV-1 № 3 tika palaista 05:42:40 UTC ar nesējraķeti Molnija no Baikonuras kosmodroma. Atšķirībā no iepriekšējiem 3MV aparātiem, šoreiz nesējraķetes visas pakāpes darbojās kā paredzēts, un zonde ievadīta orbītā ap Sauli. 290 dienu laikā tai būtu jāsasniedz Venera.
Drīz pēc zondes palaišanas hermētiskajā aparatūras nodalījumā tika atklāta sūce. Bija skaidrs, ka kosmiskais aparāts nevarēs izpildīt plānotos uzdevumus, jo jūtīgā elektronika, piemēram, radioraidītāji, nevarēja darboties vakuumā. Ja zonde veiksmīgi darbotos, tā oficiāli tiktu nosaukta par Venera-2, bet PSRS vadība negribēja publiski atzīt neveiksmi. Tā kā tā bija atstājusi Zemes orbītu, tad arī segvārdu Kosmos nevarēja dot. Zondei deva nosaukumu Zond-1, publiski paziņojot, ka ar to tiek pētīta starpplanētu telpa un veikti aparatūras izmēģinājumi.
Nedēļas laikā spiediens aparatūras nodalījumā nokritās par vienu dzīvsudraba staba milimetru. Līdz 25. maijam sakari ar Zond-1 tika uzturēti ar nolaižamā aparāta raidītāja palīdzību. Zondi izdevās noorientēt ar zvaigžņu sensoru, tādējādi bija iespējams veikt divus manevrus. Otrā manevrs pārtaukts priekšlaicīgi dzinējsistēmas kļūmes dēļ.
Pēc zvaigžņu sensora sabojāšanās kosmiskā aparāta orientācija bija apdraudēta. Turpmāk zondes stabilizāciju izdevās nodrošināt ar žiroskopu. Jūnija vidū sakarai ar Zond-1 tika zaudēti neatgriezeniski.
Pēc aprēķiniem, Zond-1 Veneru pārlidoja 1964. gada 19. jūlijā aptuveni 110 000 attālumā.
Pēc zondes zaudēšānas OKB-1 ieviesa kosmisko aparātu hermētisko nodalījumu zemas frekvences vibrāciju testus, kā arī metināšanas līniju pārbaudi rentgenstaros.
Studentu korporācijas
Studentu korporāciju jumta organizācija ir Prezidiju Konvents (saīsinājumā P!K!) un studenšu korporāciju apvienojošā organizācija ir Studenšu Prezidiju Konvents (saīsinājumā (S!P!K!)).
Studentu korporācijas Eiropā
Studentu korporāciju pirmsākumi meklējami jau pirmajās universitātēs viduslaikos, kad no dažādām valstīm studēt sabraukušie jaunieši apvienojās pēc saviem dzimtajiem novadiem. 14. gadsimtā nodibinājās pirmās vācu universitātes Heidelbergā, Vīnē un Prāgā. Šajās universitātēs biedrošanās notika pēc Parīzes organizāciju parauga — nationēs (Landsmanschaftēs). Studentu sabiedriskā dzīve notika obligātās kopmītnēs (bursā), kur valdīja stingra disciplīna. Šis laiks devis vārdu “buršs”, kas nav cēlies no vācu vārda Bursche un nozīmē jaunekli, zelli. Nākamajos gados, studentu tradīcijas vācu universitātēs turpināja veidoties un ieguva lielāku dažādību, pārņemot dažas tradīcijas no cunftēm un ģildēm. Vācu universitātēs darbojās arī citu tautību nationes, piemēram Prāgā — poļu, bavāriešu, sakšu un citu. Strīdi starp dažādo tautību studentiem bieži tika izšķirti ar zobenu, kas bija tā laika studenta tērpa piederums. Pēc reformācijas, 16. gadsimtā, bursas aizvietoja Collegium, vēlāk collegium nationalia. Tās bija studentu sabiedrības, kas darbojās pēc ģilžu parauga un bija neatkarīgas no universitātes. Ar laiku tās pieņēma novadniecību raksturu. Šāds sadzīves veids turpinājās līdz 18. gadsimta otrajai pusei, kad brīvmūrniecības kustības ietekmēti, novadniecībās ieviesās pirmie slepenie ordeņi.
Savu pašreizējo formu studentu korporācijas ieguva 18. gadsimtā Vācijas universitātēs (Heidelbergā, Jēnā, Getingenē u.c.) un vēlāk veiksmīgi izplatījās visā vācu kultūras telpā. 18. gadsimta beigās novadniecības, kas brīžiem bija spiestas darboties slepeni, sāka organizēties mazākās grupās. Tās nostājās pret ordeņiem, bet no tiem pārņēma brālības, mūža draudzības un klusu ciešanas principus. Pulciņi izstrādāja goda komānu un stingrus sadzīves noteikumus. Tomēr 18. gadsimtā ne novadniecības, ne ordeņi, ne pulciņi neapmierināja visu studējošo sabiedriskās prasības. Parādījās jauns studentu organizācijas veids — Corps. Jaunās organizācijas, kas sāka darboties ap 1815.gadu, ir mūsdienu korporāciju pirmsākums. Korporācijas izveidojās kā slēgtas sabiedrības un to locekļu skaits bija mazs (10—30). To darbības principi un sadzīves iekārta līdzinājās šīsdienas korporācijām.
19. gadsimtā radās dažādas radikālu uzskatu studentu grupas, kas sāka apkarot korporācijas un to principus. Korporācijas šiem uzbrukumiem atbildēja pie universitātēm nodibinot korporāciju jumta organizācijas — senioru konventus, kas vienoja un saskaņoja korporāciju darbību. Vācijā korporācijas pastāvēja līdz 1935. gadam, kad valsts vara tās slēdza. Pēc Otrā pasaules kara korporācijas Vācijā atkal atjaunoja darbību.
Studentu korporācijas Latvijā
Latviešu studentu korporāciju vēsture ir sākusies 19. gadsimta otrajā pusē Tērbatā un Rīgā.
Latvijas studentu korporāciju priekšvēsture
Baltijā pirmās korporācijas parādījās reizē ar lielākās augstskolas- Tērbatas Universitātes darbības atjaunošanu 1802. gadā. Jau 1808. gadā uz Tērbatu no vācu zemju universitātēm pārcēlās studentu korporācija/novadniecība Curonia, kas uzņēma tikai kurzemniekus. Vācbaltiešu studentu korporācijas studenti pārnesa un iedzīvināja arī Tērbatas Universitātē studentu sadzīves veidus no Vācijas. Jau drīz pēc tam Tērbatā sāka veidoties arī citas studentu sabiedrības, kas pārņēma korporāciju uzbūvi un principus. Starp tām var minēt vācbaltu korporācijas Livonia un Fraternitas Rigensis, kas uzņēma attiecīgi Vidzemes muižniecības un Rīgas turīgo pilsoņu izcelsmes studentus. 1832. gadā visas Tērbatā dibinātās vācbaltu korporācijas apvienojas šaržēto konventā, kas ir visu korporāciju jumta organizācija un regulē to savstarpējās attiecības un iekšējo dzīvi.
1861. gadā nodibina pirmo tehnisko augstskolu Baltijā — Rīgas Politehnikumu. Pie tā jau 1865. gadā dibinās pirmā vācbaltu studentu korporācija Fraternitas Baltica. Drīz tai seko arī citas. Arī Rīgā 1871. gadā tiek izveidots šaržēto konvents, kas apvieno visas Rīgā dibinātās studentu korporācijas.
Latviešu studentu korporācijas Tērbatā
Latviešu studentu korporāciju aizsākumi meklējami Tērbatas Universitātē kur 19. gadsimta vidū palielinoties latviešu studentu skaitam, arī sākās savstarpēja biedrošanās un šo biedrību iekšējās organizācijas pielāgošana korporāciju principiem. Lieli nopelni pirmo Latviešu studentu korporāciju izveidē pieder Atim Kronvaldam, jo tieši viņa ierosmē 1870. gadā Tērbatā izveidojās "Tērbatas latviešu studentu rakstniecības vakari", kas savu iekšējo uzbūvi un organizāciju gandrīz pilnībā veidoja uz korporāciju principiem. Vēlāk, no šiem vakariem izveidojās latviešu studentu korporācija Lettonia.
Latviešu studentu korporācijas Rīgā
Arī Rīgā, pieaugot latviešu studentu skaitam politehnikumā radās nepieciešamība pēc sadzīves organizēšanas. 1880. Gadā Rīgas politehnikuma latviešu tautības studenti dibina studentu korporāciju ‘’Selonija’’. Latviešu studentu korporāciju vēsture Latvijā ir cieši saistīta ar cīņu par latviešu tiesībām un nacionālo atmodu. Lai panāktu savu korporāciju atzīšanu par līdzvērtīgām un aizstāvētu tautas godu latviešu burši gan Rīgā, gan Tērbatā izcīnīja neskaitāmas rapieru divkaujas (menzūras) ar vācbaltu studentiem. Tie bija pirmie kontakti kuros, vācu uztverē, latviešu zemnieks nostājās pretī dižciltīgiem vācu muižniekiem kā līdzvērtīgs pretinieks. Gala rezultātā tomēr 1897. gadā Selonija, pateicoties poļu un krievu korporāciju atbalstam, tika uzņemta Rīgas šaržēto konventā, tādējādi paverot ceļu citu latviešu korporāciju izveidei un legalizācijai.
Latviešu studentu korporācijas veidojās arī ārpus Baltijas. Tā 1896. gadā Pēterburgas latviešu studenti izveidoja Fraternitas Petropolitana, bet 1902. gadā Maskavā izveidojās Fraternitas Moscoviensis, kas vēlāk mainīja nosaukumu uz Fraternitas Lettica.
Pirmā pasaules kara laikā lielākā daļa korporāciju pārtrauca savu darbību un daļa, kopā ar Rīgas Politehnikumu, tika evakuētas uz Krieviju. 1918. gadā Latvijā esošie korporāciju biedri aktīvi iesaistījās Latvijas republikas proklamēšanā piedaloties proklamēšanas akta organizēšanā un nodrošinot kārtību tā laikā. Drīz pēc tam lielākā daļa aktīvo biedru ar speciālu kopsapulces lēmumu nolēma nodot sevi pagaidu valdības rīcībā, izvirzot obligātu prasību iestāties tās bruņotajos spēkos. Pēc apsardzības ministra un korporāciju pārstāvju sapulces tika nolemts dibināt atsevišķu rotu, kurā bez korporāciju pārstāvjiem varētu iestāties arī citi brīvprātīgie, bet sākotnēji tikai ar divu korporāciju biedru galvojumu. Jaundibinātā vienība- Atsevišķā Studentu rota tika pakļauta tieši apsardzības ministram J. Zālītim un par tās pirmo komandieri tika iecelts kapteinis Nikolajs Grundmanis. Korporāciju biedri veidoja aptuveni pusi no rotas personālsastāva. Pēc Rīgas atbrīvošanas rota tika likvidēta kā atsevišķa vienība un tās personālsastāvs pārcelts uz citām vienībām un štābiem. Pēc Bermonta uzbrukuma Rīgai no jauna tika saformēts Studentu bataljons kurā iekļāvās daļa bijušās Atsevišķās Studentu rotas karavīru.
Latviešu studentu korporācijas Latvijas Republikā
20.—30. gadi bija vēl nepieredzēts korporāciju uzplaukuma laiks. Ja līdz tam korporācijas, tomēr, nereti tika uzskatītas kā salīdzinoši vāciskas organizācijas, tad pēc Latvijas Brīvības cīņu noslēguma kļuva skaidrs korporāciju stingri nacionālais raksturs un mērķi. Šajā laikā attīstījās gan vecās korporācijas, gan arī veidojās daudzas jaunas. 20. gadsimta 30. gados lielākā daļa latviešu studentu bija kādas akadēmiskās mūža organizācijas biedri.
1934. gadā, pēc Kārla Ulmaņa apvērsuma, studentu korporācijas bija, pamatoti, satrauktas vai jaunā vara atļaus korporāciju pastāvēšanu līdzšinējā formā. Tomēr tām, ar k! Ventonia filistra, kara ministra Jāņa Baloža palīdzību, izdevās pārliecināt Kārli Ulmani par savu lojalitāti Latvijas valstij. Neskatoties uz to, visus turpmākos gadus autoritārais režīms korporācijas uztvēra ar zināmu neuzticību, jo tās bija izteikti demokrātiskas organizācijas, kam nebija pieņemamas daudzas autoritārā režīma izpausmes. Studentu korporācijas izlēma nedaudz pieklusināt savu iekšējo un ārējo sadzīvi, lai nerastos apdraudējums to pastāvēšanai.
1940. gadā, padomju karaspēkam okupējot Latviju, tiek slēgtas visas akadēmiskās mūža organizācijas un to īpašumi konfiscēti. Korporāciju darbība oficiāli netiek atjaunota arī vācu okupācijas laikā, tomēr vairāki konventi savu darbību atjauno puslegālā stāvoklī. Tiek noorganizēti vairāki komerši.
Latviešu studentu korporācijas trimdā
Otrā pasaules kara beigās liela daļa korporāciju biedru devās bēgļu gaitās un korporācijas savu darbību lielākā vai mazākā mērā, emigrācijas apstākļos atjaunoja bēgļu nometnēs Vācijā jau pirmajos pēckara gados. Tā kā daudzi latviešu studenti savas iesāktās studijas vēlējās turpināt, bet vecās korporācijas, pirmajos trimdas gados, jaunus biedrus neuzņēma, lai uzturētu latvietību un stiprinātu draudzību, trimdas apstākļos Vācijā 1947. gadā tika dibinātas četras jaunas studentu korporācijas. Pinnebergā, Baltijas Universitātē izveidojās Fraternitas Imantica, Gersicania un Fraternitas Cursica savukārt latviešu studenti Minhenē izveidoja Fraternitas Vanenica.
Pēc 1949. gada sākās latviešu izceļošana no Vācijas uz jaunajām mītnes zemēm. Līdz ar to arī vairs nebija iespējama korporāciju dzīves organizēšana līdzšinējā formā. Lai apvienotu piecos kontinentos izkaisītos latviešu buršus, korporācijām tika izstrādāti trimdas statūti. Korporāciju sadzīve tika organizēta korporāciju kopās, kurās darbojās vienuviet dzīvojoši, dažādu korporāciju biedri. Katrai korporācijai pastāvēja globālais prezidijs, kas vadīja un koordinēja savas korporācijas dzīvi dažādos kontinentos.
1949. gadā tika dibināta Latvijas Korporāciju Apvienība, kas kļuva par visu Latvijas korporāciju jumta organizāciju trimdā. Tās mērķis bija vadīt un uzturēt korporāciju darbību trimdas apstākļos vienlaikus saglabājot maksimāli daudz pirmskara Prezidiju konventa tradīciju. Korporācijām bija liela nozīme latvietības saglabāšanā trimdas sabiedrībā, it sevišķi jaunatnē, jo pēc apmešanās jaunajās mītnes zemēs atsākās arī jaunu biedru uzņemšana. Tāpat arī korporāciju darbība ļāva saglabāt vairāk nekā 100 gadus vecās latviešu studentu akadēmiskās dzīves tradīcijas.
Latviešu studentu korporācijas mūsdienās
Šobrīd Latvijā darbojas šādas studentu korporācijas:
Latviešu studentu korporācija Lietuvā
Kauņas Vītauta Dižā Universitātē starpkaru periodā mācījās daudz latviešu studentu. 1927. gada 23. februārī viņi nodibināja latviešu studentu korporāciju Sidrabenia (no zemgaļu zemes Sidrabenes latinizētā nosaukuma). Korporācijas locekļi aktīvi organizēja latviešu-lietuviešu vienības kongresus. Korporācijas darbība pārtraukta pēc Lietuvas okupācijas 1940. gadā un nav atjaunota.
Strasbūra
Strasbūra (elzasiešu: Schdroosburi, fr), arī Strasburga (de) ir pilsēta Francijas austrumos netālu no Vācijas robežas pie Illes ietekas Reinā. Elzasas vēsturiskā galvaspilsēta. Elzasas (Alsace) reģiona un Lejasreinas (Bas-Rhin) departamenta centrs. Vēsturiski pilsēta veidojusies un augusi franču un vācu kultūru savstarpējā mijiedarbībā.
Strasbūra ir Eiroparlamenta, Eiropas Padomes un Eiropas Cilvēktiesību tiesas mītnes vieta. Strasbūrā atrodas franču-vācu TV tīkla Arte galvenā mītne.
Vēsture
Strasbūra dibināta kā romiešu pilsēta Argentorāte (Argentoratum) romiešu Augšgermānijas (Germania Superior) provincē. 357. gadā pie Strasbūras notika Strasbūras kauja starp alemāņiem un romiešiem Juliāna vadībā. IV gadsimtā tā kļuva par arhibīskapijas centru. Sākot ar V gadsimtu Strasbūru iekaroja alemāņi, huņņi un, visbeidzot, franki, kuri nosauca pilsētu mūsdienu vārdā.
842. gadā Strasbūrā tika uzrakstīts Strasbūras zvērests, kurā pirmoreiz vēsturē bez latīņu un ģermāņu valodām parādās teksts franču valodā. 923. gadā Strasbūra nokļuva Svētās Romas impērijas sastāvā. 1332. gadā pilsētas iedzīvotāji gāza arhibīskapa varu un deklarēja Strasbūru par republiku. 1439. gadā pabeidza Strasbūras katedrāles būvi, kura tajā laikā bija augstākā celtne pasaulē.
16. gadsimtā Strasbūras brīvpilsētā izplatījās luterisms, kura piekritēji pilsētā nodibināja universitāti. Trīsdesmitgadu kara laikā Strasbūra deklarēja neitralitāti, tomēr 1681. gada septembrī to pēkšņā triecienā ieņēma Francijas karaļa Luija XIV spēki.
1697. gada Risvīkas miera līgums akceptēja Strasbūras iekļaušanu Francijā. Francijas hugenotu oficiālās vajāšanas tomēr netika attiecinātas uz Elzasu, tāpēc Strasbūrā turpināja pastāvēt protestantu universitāte. Tajā mācījās arī Gēte un Herders.
1792. gada 25. aprīlī Klods Žozefs Ružē de Lisls (Claude Joseph Rouget de Lisle) Strasburā radīja Marseljēzu.
Pēc 1870.—1871. gada Franču-prūšu kara Strasbūra līdz ar Elzasu un Lotringu tika iekļauta Vācijas Impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā Strasbūra līdz ar Elzasu un Lotringu bez plebiscīta tika iekļauta Francijā.
Kopš 1979. gada Strasbūra ir Eiroparlamenta mītnes vieta, kaut arī sesijas šeit notiek tikai vienu vai divas reizes mēnesī, bet visa ikdienas darbība notiek Briselē.
2000. gadā tika atklāts islāma radikāļu plāns uzspridzināt Strasburas katedrāli.
Cilvēki
Strasbūrā dzimuši:
Cediņas kauja
Cediņas kauja (pl, de) bija kauja starp Polijas kņaza Meško I un Saksijas Austrumu markas markgrāfa Odo I karaspēku 972. gada 24. jūnijā, kurā poļu karaspēks sakāva vācu spēkus. Tā aprakstīta Merzeburgas Tītmāra hronikā, to pieminējis Galls Anonīms.
Kauja bija maz zināma ārpus vēsturnieku aprindām līdz Otrajam pasaules karam. Nostiprinoties Polijas—Vācijas robežai pa Oderas upi pēc Otrā pasaules kara, sociālistiskā Polijas valsts kaujas piemiņu izmantoja jaunās robežas leģitimizēšanai.
Mediāna (statistika)
Mediāna (la — ‘vidējā’) jeb centrālā vērtība statistikā un varbūtību teorijā ir skaitlis, kas sadala kādu sakārtotu skaitļu kopu divās daļās. Parasti apzīmē ar Me, taču nav viena noteikta apzīmējuma.
mediāna ir
Moda
Moda var būt:
Mediāna (statistika)
5
. Ja sarakstā ir pāra skaits elementu, tad mediānu parasti iegūst kā divu sakārtotas izlases vidējo elementu summas pusi, piemēram,
{3, 5, 7, 9}
Mediāna sadala datu kopu divās daļās tā, ka 50% elementu nepārsniedz mediānu un 50% elementu nav mazāki par mediānu.
Konstantīns Ūders
Konstantīns Ūders (Ūdris) (dzimis, miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs. Kalpoja Lejasciema draudzē. Mākslinieka Teodora Ūdera jaunākais brālis.
Dzimis skolotāja ģimenē. Studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. Redzams uz Pīpkalonijas fotogrāfijas kopā ar Eduardu Veidenbaumu. 1900. gadā sāka strādāt par jūrnieku mācītāju Kārdifā, Lielbritānijā. 1906. gadā atgriezās Latvijā un kļuva par mācītāju Lejasciemā. Iskolata laikā 1917. gada decembrī boļševiku apcietināts, tomēr draudze panāca viņa atbrīvošanu. LSPR laikā 1919. gada 28. maijā Gulbenē apcietināts vēlreiz un apvainots spiegošanā, Malienas revolucionārais kara tribunāls viņu notiesāja uz nāvi.
Nošauts 1919. gada 29. maijā, viņa pēdējie vārdi esot bijuši "Mērķējiet precīzi, eņģeļi gaida uz mani!".
Greitbērleiks
Greitbērleiks (arī Lielais Lāču ezers;, , ) ir liels ezers Kanādā. Lielākais Kanādas teritorijā pilnībā esošais ezers, astotais lielākais pasaulē. Ezers atrodas aiz polārā loka. Krasta līnijas garums - 2 719 km. No ezera iztek Greitbēras upe, kas ietek vienā no lielākajām Ziemeļamerikas upēm — Makenzi. Pie ezera nav pilsētu, tikai divi ciemati.
Greitsleivleiks
Greitsleivleiks (kļūdaini arī Lielais Vergezers;, ) ir liels ezers Kanādas Ziemeļrietumu Teritorijās. Otrs lielākais ezers no Kanādas teritorijā pilnībā esošajiem ezeriem aiz Greitbērleika. Dziļākais ezers Ziemeļamerikā — 614 metri. Desmitais lielākais pasaules ezers pēc tilpuma. Ūdens apmaiņas laiks ir 8 gadi.
Ezers ir vismaz daļēji aizsalis 8 mēnešus gadā, ziemā pāri ezeram var braukt ar automašīnu. Ezera rietumu krastu klāj meži bet austrumu krasts un ziemeļu līcis jau ir klāts ar tundrai raksturīgu augāju. Lielais Vergezers ir lielāka pēcleduslaikmeta ezera atlieka. Ezera austrumu līcis ir īpaši ainavisks — šeit ir daudz salu, augstas klintis, ūdenskritumi un krāces, kas sasniedz ezeru.
1930. gados ezera apkaimē tika atklāts zelts un tika nodibināta Jelounaifas pilsēta — tagadējā Ziemeļrietumu teritoriju galvaspilsēta. 1967. gadā tika pabeigts ceļš apkārt ezeram.
Ezera, kā arī tajā ietekošās Sleivas upes nosaukums cēlies no sleivu (Slavey) indiāņu tautas, kas apdzīvoja šo apvidu arī eiropiešu ierašanās brīdī. Sleivu tautas angļu valodas sākotnējais nosaukums Slave (‘vergs’) cēlies kā tulkojums no to kaimiņu un tradicionālo ienaidnieku krī nicinošā apzīmējuma awokanak vai awonak, kas apzīmēja slevu miermīlīgo un pakļāvīgo dzīvesveidu. Vēlākos gados nosaukums tulkots citās, tajā skaitā arī latviešu, valodās kā «Vergu ezers» un «Vergu upe».
Latvijas PSR Augstākās Padomes vēlēšanas 1990. gadā
Latvijas PSR divpadsmitā sasaukuma Augstākās Padomes vēlēšanas notika. Tās norisinājās 201 vienmandāta vēlēšanu apgabalā. Augstākās Padomes vēlēšanās piedalījās 81,25% (1 593 019) no visiem balsstiesīgajiem iedzīvotājiem. Tās bija pirmās vēlēšanas, kurās LPSR Augstākā Padome kļuva par vienpalātas parlamentu un vēlēšanu apgabalos varēja izvirzīt vairākus kandidātus.
Gatavošanās
Viens no galvenajiem Latvijas politikas spēkiem pirms vēlēšanām bija 1988. gada oktobrī dibinātā Latvijas Tautas fronte (LTF) - kustība par neatkarību un radikālām tirgus reformām ekonomikā, kas bija populārākā latviešu vidū. Tā bija visbūtiskākā no sabiedriskajām organizācijām, kas sāka veidoties LPSR 1988. gadā un kļuva par Trešās atmodas dzinējspēku. LTF vadīja tās priekšsedētājs Dainis Īvāns un dzejnieks Jānis Peters. Pirms vēlēšanām LTF bloķējās ar Latvijas Nacionālās neatkarības kustību (LNNK).
Tie, kas atbalstīja Latvijas palikšanu PSRS sastāvā, apvienojās ap 1989. gada janvārī dibināto Internacionālo Darbaļaužu fronti (Interfronti), kuru vadīja Igors Lopatins un Anatolijs Aleksejevs.
Divi vēlēšanu bloki
Pirms vēlēšanām izveidojās LTF, Zaļās partijas un LNNK bloks, kas konkurēja ar Interfrontes un Demokrātiskās iniciatīvas centra bloku. Abas “frontes” uzsāka aktīvu aģitāciju par saviem mērķiem. LTF un LNNK praktiski visos apgabalos izvirzīja savus kandidātus.
Latvijas Komunistiskajā partijā bija pārstāvēti abu strāvojumu piekritēji. Ievērojamākais no tās līderiem, kas bija tuvāki LTF, bija LPSR AP Prezidija priekšsēdētājs Anatolijs Gorbunovs. Oponentu vidū LKP spilgtākais pārstāvis bija Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs Alfrēds Rubiks.
Norise
1990. gada 18. marta vēlēšanās (vairākos apgabalos vēlēšanas vai to otrā kārta notika aprīlī) iedzīvotāju vairākums atbalstīja LTF izvirzītos deputātu kandidātus. Augstākajā Padomē pēc vēlēšanu rezultātiem izveidojās divas frakcijas — uzvarējusī LTF (131 deputāts) un opozicionārā "Līdztiesība" (57 deputāti).
Gāzi grīdā!
Gāzi grīdā! (en) ir raidījums par dažādiem spēkratiem, pārsvarā automašīnām. Tiek lēsts, ka šo raidījumu skatās ap 350 miljoniem cilvēku visā pasaulē, Lielbritānijā to skatās ap 8 miljoniem katru nedēļu. Līdz 22. sezonai šova vadītāji bija Džeremijs Klārksons, Džeimss Mejs, Ričards Hamonds, kā arī anonīmais un mēmais braucējs Stigs. Latvijā to var redzēt kanālā TV6 kā arī 360TV. 2015. gada decembrī paziņoja, ka šovu vadīs Kriss Evans un Mets Leblāns, kopā ar Krisu Harisu, Sabīni Šmitu, Ediju Džordonu un Roriju Reidu. Tikai pēc sešu sēriju uzņemšanas Kriss Evans 2016. gada 4. jūlijā paziņoja, ka viņš pamet vadītāja statusu šovā.
Bieži vien šova vadītāji rīko sacensības, kas tiek parādītas raidījumā. Dažas no tām ir personīga auto būvēšana, auto amfībijas būvēšana, limuzīna būvēšana, kā arī videi draudzīgas degvielas ražošana. Gandrīz katrā raidījumā tiek testēta jauna mašīna, visi rezultāti parādās īpašā rezultātu tabulā. Tāpat gandrīz katrā raidījumā tiek intervēta kāda slavenība, kura vēlāk mēģina izbraukt šī raidījuma trasi ar Chevrolet Lacetti (agrāk — ar Suzuki Liana). Labākie rezultāti parādās atsevišķā tabulā.
Raidījuma vadītāji
Sākotnēji Gāzi grīdā! rādīja no 1977. līdz 2001. gadam. Kādu laiku tajā bija darbojušies gan Klārksons, gan Mejs, tomēr pēc Klārksona aiziešanas no šova 1999. gadā skatītāju skaits samazinājās vairāk nekā uz pusi. Vēlāk kanāls Five sāka rādīt līdzīgu raidījumu, tomēr sakarā ar nosaukuma autortiesībām tas tika saukts par "Piekto pārnesumu". 2002. gadā BBC nolēma atsākt rādīt šovu, tomēr dažas lietas tika izmainītas.
2015. gada 25. martā BBC informēja raidījuma vadītāju Džeremiju Klārksonu par līguma nepagarināšanu. Līdz ar Klārksona atstādināšanu, raidījuma līdzvadītāji Ričards Hamonds un Džeimss Mejs, kā arī izpildproducents Endijs Vilmens paziņoja, ka viņi neatgriezīsies raidījumā bez Klārksona. 2015. gada 16. jūnijā BBC paziņoja, ka vadošā raidījuma vadītāja amatā ir apstiprināts Kriss Evans un raidījuma līdzvadītāju vakances vēl ir atvērtas.
Sacensības
Kopš 2002. gada "Sacensības" ir regulāra raidījuma sadaļa. Sacensības parasti notiek raidījuma vadītāju starpā vai starp raidījuma vadītājiem un ielūgto viesi. Sacensību maršruts parasti ir diezgan garš, piemēram, ir jāšķērso visa Lielbritānija, lai sasniegtu finišu. Diezgan biežas ir sacensības, kurās piedalās dažādi transporta veidi. Parasti Klārksons brauc ar mašīnu, kamēr Hamonds vai Mejs veic to pašu ceļojumu, kombinējot dažādus sabiedrisko transportu veidus tai skaitā arī prāmjus, lidmašīnas un vilcienus. Pagaidām pārsvarā sacensībās ir uzvarējis auto, izņemot sacensībās pa Londonu, kad uzvarēja velosipēds; sacensībās, kad laiva pa Temzu nonāca galapunktā ātrāk par sabiedrisko transportu; sacensībās, kurās Ferrari Daytona zaudēja laivai (Powerboat); sacensībās, kurās uzvarēja vilciens, sacenšoties Mustang GT500 un ātrvilcienam.
Slavenība automašīnā par saprātīgu cenu
Šajā raidījuma sadaļā notiek intervija starp Džeremiju Klārksonu un kādu populāru personību. Saruna pārsvarā notiek par automašīnām, kas pieder ielūgtajam viesim, par autovadīšanas prasmēm un jaunajiem projektiem (filmām, albumiem, raidījumiem u.c.), kuros piedalās viesis. Raidījuma turpinājumā tiek rādīts, kā ielūgtais viesis ir nobraucis savu ātrāko apli "Gāzi grīdā!" trasē ar automašīnu par saprātīgu cenu. Trases laiki tiek pierakstīti un izvietoti speciālā "Gāzi grīdā!" rezultātu tabulā. Līdz 7. sezonai automašīna par saprātīgu cenu bija Suzuki Liana. No 8. sezonas Suzuki Liana tika aizstāta ar Chevrolet Lacetti. Tā kā Lacetti ir jaudīgāks auto, tika izveidota jauna, tīra rezultātu tabula, kas ļāva jau iepriekš ielūgtajām slavenībām izbraukt vēlreiz "Gāzi grīdā!" trasi, tajā skaitā arī Londonas mēram - Borisam Džonsonam. Tāpat no 8. sezonas tika atļauts veikt piecus izmēģinājuma apļus pirms pēdējā brauciena, kurā tiek uzņemts braukšanas laiks. Veicot pēdējo apli, nav atļautas nekādas kļūdas. 15. sezonā Lacetti tika aizstāts ar Kia Cee’d, ko slavenības vadīja līdz pat 20. sezonai, kurā auto par saprātīgu cenu kļuva Vauxhall Astra.
Elena Makartūra uzstādīja ātrākā brauciena laiku — 1:46:7, braucot ar Liana. Džejs Kejs (Jay Kay) veica ātrāko braucienu ar Chevrolet Lacetti — 1:45.83. Mets Leblāns veica ātrāko apli 1:42:1 ar Kia Cee’d. Ātrāko trases laiku ar Vauxhall Astra uzrādīja angļu dziedātājs, komponists un aktieris Olijs Merss (Olly Murs) 2015. gada februārī, veicot braucienu 1:44:6, iepriekšējais rekords piederēja Āronam Polam - aktierim no seriāla "Pārkāpt robežu".
Maikls Gembons (Michael Gambon) izbrauca trases pēdējo līkumu uz diviem riteņiem, tāpēc Klārksons pārsauca to par godu Gembonam. Laionels Ričijs un Trevors Īvs (Trevor Eve) pazaudēja riteni, bet Deivids Souls (David Soul) iznīcināja abu auto sajūgu - gan galvenās automašīnas, gan rezerves auto.
Tāpat ir izveidota atsevišķa rezultātu tabula, kurā ir tikai Formula 1 braucēji. Daniels Rikardo šobrīd ir topa augšgalā ar labāko laiku 1:42:2. Pārējie Formula 1 braucēju rezultāti, arī tie, kas uzstādīti pēc 7. sezonas, ir uzstādīti ar Suzuki Liana.
Labākais aplis
Labākais aplis ir programmas sadaļa, kurā Stigs izbrauc "Gāzi grīdā!" trasi raidījumā apskatāmajā automašīnā un tās trases laiks tiek salīdzināts ar iepriekšējos raidījumos apskatītajiem auto. Lai automašīna varētu piedalīties šajās sacensībās, tai ir jābūt tehniski atbilstošai ceļu satiksmei un tās klīrensam ir jābūt pietiekoši augstam, lai auto varētu pārbraukt pāri ātrumvalnim, tai ir jābūt ar benzīna dzinēju, kā arī jābūt pieejamai masu pārdošanā. Tomēr diezgan bieži šajā raidījuma sadaļā piedalās arī auto, kas neatbilst noteikumiem, tad trases laiks tiek salīdzināts ar citu auto trases laiku, bet vēlāk tas tiek noņemts no rezultātu tabulas. Piemēram, Ferrari FXX, kas pieder Mihaelam Šūmaheram (trases laiks: 1:10:7), tika noņemts no rezultātu tabulas, tā kā tas neatbilst legālajiem standartiem un tam ir gludas riepas. Ražotāji piedāvā testēt automašīnas, kas ir nedaudz pārveidotas, lai tās parādītu maksimālo jaudu. Trases laiks tiek noteikts tikai braucot pa sausu trasi, jo mitrums vai slikti laikapstākļi var ietekmēt auto trases laiku.
Labākie trases laiki
"Gāzi grīdā!" 20 labākie trases laiki
Otra jaudīgākā automašīna, kāda ir bijusi "Gāzi grīdā!", ir Bugatti Veyron 1001 PS (987 ZS, 736 kW), ar ko Stigs izbrauca pa trasi 12. sezonas 4. sērijā. Pēc 3 gadu ilgās gaidīšanas, tā sagādāja vilšanos visai komandai, jo ierindojās tikai piektajā vietā. Tas ir negaidīti slikts rezultāts, jo automašīnas pašmasa ir 1888 kg, kas ir vairāk nekā jebkurai no pirmajās četrās vietās esošajām automašīnām. 15. sezonas 5. sērijā Stigs tomēr uzstādīja jaunu trases rekordu 1:16:8, izbraucot ar Bugatti Veyron 1200 PS Super Sport versiju.
Foršuma siena
Foršuma sienu (The Cool Wall) ieviesa pirmās sezonas sestajā sērijā. Klārksons un Hamonds nevarēja izlemt, kāda automašīna ir forša un kāda nav, izvietojot to fotogrāfijas dažādās sadaļās un milzīga dēļa, ko nosauca par Foršuma sienu. Kategorijas paaugstinās no kreisās un labo pusi; "Ļoti neforši" (Seriously Uncool), "Neforši" (Uncool), "Zem nulles" (Sub Zero) un "Super forši" (Super Cool Fridge). Pēc Endija Vilmena teiktā, katrs auto uz šīs sienas ir novērtēts pēc dažiem parametriem un tas ne vienmēr ir saistīts ar auto kvalitāti. Piemēram, Vilmens ieteica, lai "modīgos auto" tādus kā Audi TT, Chrysler PT Cruiser, Jaguar S-Type un Volkswagen Beetle, ievietotu neforšajā kategorijā, jo šādi auto atstāj milzīgu piecu minūšu ilgu iespaidu, izskatās klišejiski un nedaudz smieklīgi. Ja kādam no "Gāzi grīdā!" vadītājiem pieder kāds no apskatāmajiem auto, tas automātiski nonāk kategorijā "Ļoti neforši", bet var tikt pārvietoti uz kategoriju "Super forši", ja auto ir pārdots. Ieceres sākumā "Super foršā" kategorija bija domāta tikai Aston Martin DB9, bet laika gaitā šajā sadaļā ir nonākuši arī daudzi citi auto. Bieži vien Klārksons un Hamonds ir pretējās domās par to kādā kategorijā būtu auto jāievieto, tad viņi aptaujā auditoriju, bet, ja arī tad neizdodas vienoties, tad Klārksons izmanto savu garo augumu un novieto auto attēlu pašā sienas augšpusē, lai Hamonds to nevarētu aizsniegt. Vienreiz siena tika iznīcināta ugunsgrēkā, bet pēc pāris sērijām tika atkal atjaunota. Salīdzinot ar pirmajām raidījuma sezonām, pēdējās sezonās Foršuma siena gandrīz neparādās nemaz.
Motorsports
"Gāzi grīdā!" bieži notiek dažāda veida sacensības, tajā skaitā arī neparastas motorsporta sacensības. "Gāzi grīdā!" automašīnas ir spēlējušas dažādas sporta spēles — futbolu, regbiju, hokeju un pat tenisu. 2006. gadā Gāzi grīdā! Ziemas olimpisko spēļu speciālajā raidījumā automašīnas tika izmēģinātas dažādos ziemas sporta veidos - biatlonā, tramplīnlēkšanā u.c.
Arturs Lielais
Arturs Lielais ( — ) bija latviešu rakstnieks un tulkotājs. Dzimis Valkas apriņķa Plāņu pagasta "Pļavniekos". Viņa māte bijusi liela tautas dziesmu dziedātāja. Artura darbīgo personību veidoja daudzie lauku darbi, krāšņie Pārkalnes meži un Niedrāja un Spieciera mežezeri, Smiltenes bibliotēkas grāmatas. Beidzis sešgadīgo skolu, pēc tam apguva burtliča, iespiedēja un grāmatsējēja arodu. Strādāja Smiltenē Zušmaņa grāmatu spiestuvē, Valkā pie grāmatu izdevēja Jāņa Rauskas. 1947. gadā beidza Raiņa vakara vidusskolu Rīgā.
Gāzi grīdā!
Nozīmīgi auto
Raidījumā dažreiz svin populāru automašīnu modeļu gadadienas, veidojot par šiem modeļiem filmas, apskatus un stāsta, kāpēc šie auto ir vēsturiski nozīmīgi. Šie auto apskati atšķiras no parastiem auto apskatiem, jo tie ir nopietnāki, kā arī satur vēsturiskus kadrus un faktus.
Arturs Lielais
Literārā darbība
Artura Lielā diplomdarbs "Arktikas izpēte" tika novērtēts ļoti atzinīgi un ieteikts izdošanai.
1966. gadā — divus gadus pēc brauciena uz Kubu — nāca klajā viņa otrā grāmata "Karību jūras smaragds". 1967. gadā iznāca darbs "Karavelas iziet okeānā". Tajā aprakstīta Amerikas atklāšana, Kolumba un viņa līdzgaitnieku personības. Grāmata izraisīja dzīvu interesi un nostiprināja pārliecību par šāda veida lietratūras žanra nepieciešamību.
Gāzi grīdā!
Trase
Trasi parasti izmanto raidījuma sadaļā "Slavenība automašīnā par saprātīgu cenu", "Labākais aplis" un citos raidījuma sižetos, pārsvarā testējot automašīnas. Trasē bieži notiek sacensības pēc raidījuma sadaļas "Neparastie apskati" sižeta, kad lētās automašīnas sacenšas viena ar otru vai ar Stigu. Dažreiz trasi izmanto vadīšanas meistarklasēm, sākot ar motociklu vadīšanu un beidzot ar smagajām kravas automašīnām.
Arturs Lielais
Literārā darbība
1969. gadā tika izlaista grāmata "Konkistadori". Tajā autors iepazīstina ar Karību reģiona kolonizāciju, acteku impērijas vēsturi un iekarošanu. Atkārtoti izdota 1980. gadā.
Gāzi grīdā!
Trase
Trases starts atrodas netālu no studijas angāra ceļiņa. Pirmā ātrā pagrieziena nosaukums ir "Līkā šansonjē" (en). "Vilsonas Līkums" (angļu: Willson Bend) ir pirmais platais pagrieziens trasē un pirmais krustojums, parasti to rāda, kad Stigs brauc ar maksimālo ātrumu. "Čikāga" (en), garais labais pagrieziens ap riepu sienu, kas pāriet galvenajā piebraucamajā ceļā. To izstrādāja Lotus inženieri, lai testētu auto nepietiekamu vai pārlieku pagriežamību. Ass pagrieziens "Āmurs" (en) tāpat akcentē uzmanību uz nepietiekamu vai pārlieku pagriežamību. Tālāk trase pāriet uz labo pusi, uz pagriezienu "Pieslīpēšana" (en), uz kreiso pusi uz pagriezienu "Bentlijs" (en), kas nosaukts par godu Džonam Bentlijam. Tālāk seko ass izliekums “Bakaraka izliekums” (en).
Arturs Lielais
Literārā darbība
Turpmāk iznāk vēl trīs populārzinātniski apcerējumi — "Inku zelts"(1970), "Uz musonu krastiem" (1975) un "Lejup pa Amazoņu upi" (1976).
Trīskārt pabijis Āfrikā, Arturs Lielais atklāja sev vēl vienu interesantu personību, leģendāro Āfrikas apceļotāju Dāvidu Livingstonu. Kā rezultātā tapa vēl trīs grāmatas — "Pāri Melnajam kontinentam" (1978), "Pie Zambezi un Njasa ezera" (1979) un "Nīlas izteku meklējot" (1981).
Gāzi grīdā!
Gada auto
Katras rudens sezonas beigās raidījuma vadītāji izvēlas gada auto. Lai auto kļūtu par gada auto, tam ir jāpatīk visiem raidījuma vadītājiem. "Gāzi grīdā!" gada auto:
Izmantotā mūzika
"Gāzi grīdā!" izmanto grupas The Allman Brothers Band skaņdarba Jessica instrumentālo adaptāciju kā galveno tēmu, tā kā oriģinālās sērijas sākās 1977. Šī ir kaverversija.
6. sezonā raidījuma vadītāji izziņoja balošanu par labāko dziesmu pie auto stūres. Balsošana notika pa telefonu un tīmekļa vietnē. Balsošanas beigās tika sastādīts saraksts no desmit dziesmām, kas savāc visvairāk balsu.
Arturs Lielais
Literārā darbība
Būdams viens no izdevniecības redaktoriem, Arturs Lielais iedibināja grāmatu sērijas "Stāsti par vēsturi", "Stāsti par dabu", "Piedzīvojumi. Fantastika. Ceļojumi", "Ievērojamu cilvēku dzīve"", "Latviešu stāsts un novele". Gadu gaitā šo sēriju ietvaros ir izdotas simtiem grāmatu.
Gāzi grīdā!
Izmantotā mūzika
Raidījumā tiek izmantota dažāda mūzika, kā klasiskā, tā arī mūsdienu. Tāpat raidījumā tika izmantota mūzika no datorspēlēm un populārām kinofilmām tādām kā Mass Effect, Halo, "Gredzenu pavēlnieks", "Zvaigžņu kari", Gears of War, "Atpakaļ nākotnē", "Matrikss", "Tumšais bruņinieks", Tom Clancy's Splinter Cell: Chaos Theory, Command and Conquer: Red Alert, Command & Conquer 3: Tiberium Wars, "А Komanda", "Pēdējais samurajs", "Atriebēji", "Sākums".
Apbalvojumi un nominācijas
2005. gada novembrī, "Gāzi grīdā!" ieguva Emmy balvu par labāko scenāriju izklaides raidījumam. Raidījuma sērijā, kur vadītājs parādīja balvu auditorijai, Klārksons pajokoja, ka viņš nevarēja doties uz Ņujorku, lai saņemtu balvu, jo bija pārāk aizņemts, rakstot raidījuma scenāriju.
"Gāzi grīdā!" tika nominēts trīs reizes (2004-2006) britu televīzijas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā pilnmetrāžas filma".
Klārksons tika nominēts kā labākais izklaides raidījuma vadītājs 2006. gadā.
2004. un 2005. gadā, "Gāzi grīdā!" tika nominēts, savukārt 2006., 2007. un 2008. gadā raidījums ieguva Nacionālās televīzijas balvu. Pieņemot balvu 2007. gada oktobrī Ričards Hamonds teica, ka šogad viņi to tiešām ir pelnījuši.
Tāpat arī 10. sezonā raidījuma vadītāji saņēma godalgas: Ričards Hamonds saņēma balvu par "Labāko TV frizūru" un Džeimss Mejs uzvarēja nominācijā "Sliktākā TV frizūra". Visi trīs saņēma galveno balvu no žurnāla Heat par visdīvainākajām ziņām.
11. sezonā Stigs saņēma skautu godalgu "Par praktiskiem ieteikumiem". Nāca atklātībā tas, kā skauti uzbrukt Stigam, un raidījuma vadītāji nosprieda, ka Stigs baidās no skautiem un gaidām.
2009. gada beigās "Gāzi grīdā!" tika atzīts par labāko desmitgades raidījumu. Raidījums apsteidza vairākus TV šovus, tai skaitā TV šovu "Doctor Who", saskaņā ar YouGov veikto aptauju. Rezultāti tika parādīti svētdien, 27. decembrī, 2009. gada pulksten 21:00, speciālajā izlaidumā BBC2 Top Gear Bolīvija.
Atabaskas ezers
Atabaskas ezers (en) ir liels ezers Kanādā, Saskačevanas un Albertas provinču ziemeļu daļā, astotais lielākais ezers Kanādā. Iztek uz ziemeļiem, pa Sleivu uz Greitsleivleiku un Makenzi upes sistēmu un tālāk uz Ziemeļu Ledus okeānu. Ezera nosaukums cēlies no krī valodas aðapaskāw — ‘kur augi ir viens pēc otra’ (agrīnajās kartēs — Athapiscow). Ezera dienvidrietumu galā atrodas viena no Albertas vecākajām apdzīvotajām vietām — Fortčipivaiana.
Ezera ziemeļu piekrastē atrodas zelta un urāna atradnes, tāpēc šeit radusies kalnrūpniecības pilsētiņa — Jureiniumsitija. Pēdējās raktuves slēgtas jau 1980. gadā, taču ieguves procesā ir spēcīgi piesārņota ezera ziemeļu piekraste.
Ezera dienvidu piekrastē atrodas Atabaskas ezera smilšu kāpas — augstākās aktīvās kāpas pasaulē virs 58° platuma grāda. Pēc ilgstošas vides aktīvistu cīņas 1992. gadā šis dabas komplekss ieguva dabas aizsardzības statusu.
Ezerā ir 23 sugu zivis. 1961. gadā šeit noķerta pasaulē lielākā forele, kas svēra 46,3 kg.
Balduīns no Alnas
Balduīns no Alnas jeb Boduēns no Olnes (de; fr, miris 1243. gadā) bija Zemgales bīskaps (1232—1236) un Romas pāvesta Gregora IX legāts Baltijas jūras zemēs (Kursā, Zemgalē, Livonijā, Igaunijā, Somijā un Gotlandē).
Dzīvesgājums
Balduīns bija valoņu izcelsmes cisterciešu mūks no Alnas (Aulne-sur-Sambre) klostera Ljēžas bīskapijā.
1232. gada 28. janvārī pāvests iecēla Balduīnu par legātu Kursā, Zemgalē, Livonijā, Igaunijā, Somijā un Gotlandē un apmēram tad pat iecēla viņu arī par Zemgales bīskapu. 1233. gada 20. aprīlī Balduīns pārņēma Zemgali savā personīgajā aizsardzībā. Kad Balduīns savā pārziņā pārņēma arī Hariju, Vīriju un Rēveli, Zobenbrāļu ordenis ar brutālu militāru varu izpostīja Balduīna panākumus un apcietināja vai nogalināja viņa atbalstītājus. Pats Balduīns bija spiests meklēt patvērumu pie saviem Cisterciešu ordeņa brāļiem Daugavgrīvas klosterī.
1234. gada 9. janvārī viņu atcēla no legāta posteņa, bet 1236. gadā Balduīns pats atteicās no Zemgales bīskapa amata un 1237. gadā uzņēmās Ķelnes līdzbīskapa pienākumus. 1239. gadā viņš piedalījās krusta karā un pārņēma Vizī (Varisas) virsbīskapa pienākumu Latīņu impērijā, tagadējā Turcijas teritorijā starp Adrianopoli un Kostantinopoli.
Magnuss IV
Magnuss IV (sv) jeb Magnuss Eriksons ((sv); dzimis 1316. gada aprīlī/maijā, miris visticamāk ) bija Zviedrijas karalis no 1319. gada līdz 1364. gadam. Kā Magnuss VII (no) no 1319. gada līdz 1343. gadam valdīja arī Norvēģijā, līdz ar to arī Islandē un Grenlandē. No 1332. līdz 1360. gadam pārvaldīja arī Skoni.
Dzimis Norvēģijā, karaļa Hokona V meitas Ingeborgas ģimenē. Jau trīs gadu vecumā kļuva par karali. Līdz 15 gadu sasniegšanai valsti vadīja reģenti. 1336. gadā Stokholmā tika kronēts kā Zviedrijas un Norvēģijas karalis. Valdīšanas laikā Magnuss IV bieži karoja, tomēr īsti neguva panākumus, un valstī samilza pretrunas. 1343. gadā par Norvēģijas karali tika ievēlēts Magnusa dēls Hokons VI. Magnuss karoja ar Dāniju, centās iekarot Igauniju un Livoniju. Karoja arī ar Novgorodu, uz neilgu laiku ieņemot Orešekas cietoksni. Konfliktēja arī ar Hanzas savienību. Auga opozīcija Magnusa valdīšanai līdz 1364. gadā par Zviedrijas karali ievēlēja Mēklenburgas Albrehtu, bet Magnuss no 1365. līdz 1371. gadam atradās Albrehta gūsta.
Norvēģu hronikas vēsta, ka Magnuss 1374. gadā noslīka Norvēģijas fjordos. 15. gadsimta krievu leģenda apgalvo, ka Magnuss pēc kuģa avārijas esot nokļuvis Valaamu salu klosterī Lādogas ezerā, kur miris un apglabāts.
Moda (statistika)
Moda (la – ‘mērs, veids’) ir statistisks raksturlielums, kas nosaka skaitli, kam ir vislielākais biežums kādā datu kopā. Piemēram,
6
. Datu kopā var arī būt vairākas modas, piemēram,
{16, 12, 16, 16, 18, 19, 19, 19, 20}
moda ir
16
un
19
.
Modu var arī noteikt, ja dati ir sagrupēti intervālos. Šajā gadījumā tiek iegūts intervāls ar lielāko biežumu – modālais intervāls.
Meško I Pjasts
Meško I (pl; dzimis starp 922. un 945. gadu, miris, apglabāts Poznaņas katedrālē) bija pirmais vēsturiski zināmais Polijas valdnieks, poļānu kņazs no Pjastu dinastijas. Pusleģendārā Polijas kņaza Semomisla (Siemomysł) dēls. Tiek uzskatīts par de facto Polijas valsts dibinātāju un kristietības ieviesēju.
Dzīvesgājums
965.gadā Meško apprecējās ar Bohēmijas karaļa meitu Dubravku, bet pēc tās nāves, ar Odu fon Haldenslēbenu, nolaupot to no klostera.
966. gadā Meško pieņēma kristietību. Gņezno un Poznaņā tika uzceltas pirmās baznīcas Polijā.
Ap 962.gadu Meško valdīja Lielpolijā, Kujāvijā, Mazovijā un, iespējams, Pomerānijas austrumos. 960. gados Meško I bija iekaroja daļu no Pomerānijas rietumdaļas un 990. gados Silēziju un Mazpoliju. Gandrīz visa mūsdienu Polijas teritorija nonāca Meško I rokās.
Ap 992. gadu datēts viens no pirmajiem vēsturiskajiem, visai neskaidrajiem dokumentiem Dagome Iudex, kurā Meško I nodod valsti Romas pāvestam.
Miris 992. gada 25.maijā, apglabāts Poznaņas katedrālē.
Meško I no laulības ar Dubravku bija dēls - nākamais Polijas karalis Boļeslavs I, un divas meitas, vecākā no tām (Svetoslava) kļuva vispirms par Svēlandes ķēniņa Ērika Uzvarētāja sievu Sigrīdu Lepno, bet pēc tam par Dānijas karaļa Svena I sievu Gunhildu, un Dānijas karaļa Knuta māti.
Lielie ezeri
Lielie ezeri (Amerikas Lielie ezeri) ir piecu ļoti lielu ezeru grupa Ziemeļamerikā, tie veido lielu daļu no ASV un Kanādas robežas. Lielie ezeri ir pēc platības lielākā ezeru grupa pasaulē. Lielo ezeru un Sentlorensas upes hidroloģiskā sistēma ir lielākā saldūdens hidroloģiskā sistēma pasaulē. Lielajos ezeros atrodas aptuveni 20% no pasaules virszemes saldūdens krājumiem — 22 812 km3. Kopējā ezeru platība — 244 100 km2.
Ģeogrāfija un ģeoloģiskā vēsture
Lielie ezeri ir: Daudz mazāks, sestais ezers atrodas starp Hūronu un Ēri ezeru — Senklēras ezers (Lake St. Clair) — taču šis ezers netiek uzskatīts par vēl vienu Lielo ezeru.
Mičigans un Hūrons ir savstarpēji savienoti un nereti tiek uzskatīti par vienu ezeru ar nosaukumu Mičigans-Hūrons. Šāds ezeru apvienojums būtu lielāks par Augšezeru, tomēr pēc tilpuma mazāks.
Lielo ezeru sistēma ietver arī tos savienojošās upes, tai skaitā Niagāras upi uz kuras, starp Ēri ezeru un Ontārio ezeru atrodas viens no pasaules iespaidīgākajiem ūdenskritumiem — Niagāras ūdenskritums. Galvenā izteka no Lielo ezeru sistēmas ir Sentlorensas upe, kas sākuma daļā kalpo arī par ASV un Kanādas robežu.
Lielajos ezeros atrodas ap 35 000 salu, tai skaitā Manitūlinas sala — pasaulē lielākā ezera sala.
Lielos ezerus izveidojušas ledus masas pēdējo ledus laikmetu laikā, ar horizontālu kustību nostumjot Zemes garozas virsējos slāņus. Ledājam pirms aptuveni 10 000 gadiem atkāpjoties, sāka veidoties Lielie ezeri, kas brīžiem ir bijuši pat ievērojami lielāki un brīžiem — mazāki nekā mūsdienu ezeri. Starp Ņujorkas štatu un Viskonsinu iet sens ledus ezera krasts — Niagāras krauja (Niagara Escarpment).
Kuģniecība
Pirmais Lielajiem ezeriem īpaši būvētais kuģis Le Griffon tika nolaists Ēri ezerā 1679. gadā.
Sentlorensas ūdensceļš un Lielo ezeru ūdensceļš ar speciāli izbūvētu kanālu sistēmu nodrošina to, ka visi Lielie ezeri ir kuģojami. Mūsdienu platie okeāna kuģi Lielo ezeru sistēmā šauro slūžu dēļ iekļūt vairs nevar. Liela daļa Lielo ezeru ziemā aizsalst. Ezeros darbojas vairāki ledlauži, tomēr ziemā kuģu satiksme ezeros ir daudz mazāk aktīva. Pēdējos gados kuģošanas intensitāte ezeros samazinās, toties XIX gadsimtā ezeros notika ļoti intensīva kuģu satiksme — no ezeriem bija pieejams arī otrs nozīmīgais iekšzemes ūdensceļš — Misisipi upes sistēma. Liela daļa kravu aprites starp Ņujorku un Ņūorleānu notika tieši pa iekšzemes ūdensceļu.
Lielajos ezeros tika pārvietots liels daudzums rūdas (gk. dzelzs un vara rūdas), kas tika iegūta Augšezera apkaimē. 2002. gadā pa Lielajiem ezeriem tika transportētas kravas ar kopējo masu 162 miljoni tonnu, gk. dzelzs rūda, ogles, graudi, sāls, cements.