cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Voldemārs Āviste
Dzimis Seces pagastā. Absolvējis Jēkabpils komercskolu un 1916. gadā Tiflisas karaskolu, iegūstot praporščika pakāpi. Piedalījies Pirmajā pasaules karā. Igaunijas brīvības cīņu laikā iestājies igauņu karaspēkā, kur dienējis uz bruņuvilcieniem. 1919. gada 22. decembrī paaugstināts par leitnantu (kapteinis — 1923., majors — 1930., pulkvežleitnants — 1939.). 1920. gada 17. augustā apbalvots ar Igaunijas Brīvības krusta II pakāpes 3. šķiru. Kopš 1924. gada bija bruņuvilciena komandieris. No 1934. līdz 1939. gadam bija bruņuvilcienu II divīzijas komandieris. 1935. gadā apbalvots ar Igaunijas Ērgļa ordeņa IV šķiru. 1936. gadā nomainījis savu uzvārdu no Avotiņš uz Āviste. Pēc padomju okupācijas 1941. gada 27. jūlijā arestēts un tā paša gada 14. decembrī nošauts Kirovas cietumā.
Konstantīns Petss
Konstantīns Petss ( — ) bija igauņu politiķis, vairākkārtējs Igaunijas valdības vadītājs, kā arī autoritārs Igaunijas vadonis no 1934. gada, kad veica valsts apvērsumu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gadā Pērnavas apriņķa Tahkurannas pagasta namdara Jakoba (Jāgupa) Petsa (1842–1909) un viņa sievas Olgas, dzimušas Tumanovas (1847–1914), ģimenē. Viņa tēvs bija cēlies no Vīlandes apkārtnes dzirnavniekiem, piedalījies 1865. gada igauņu zemnieku nemieros, pirms apprecēšanās pārgājis krievu pareizticībā, pēc konflikta ar muižas īpašnieku izlikts no dzimtajām mājām un bijis spiests 1873. gadā pārcelties uz Pērnavas apkārtni.
Konstantīns mācījās vietējā Tahkurannas pagastskolā, kad viņa ģimene 1882. gadā pārcēlās uz Pērnavu, turpināja mācības pilsētas skolā. 1885. gadā viņa tēvs nopirka zemi Raekīlas ciemā (Raeküla) Pērnavas pievārtē un saimniekoja Petlemas krogā pie Rīgas lielceļa, vēlāk uz savas zemes cēla un pārdeva mājas, kas tagad ir daļa no Pērnavas pilsētas (Pērnavas stacijas apkaime). Konstantīnu Petsu nosūtīja mācīties Rīgas Pareizticīgo Garīgajā seminārā (tagadējā RSU Anatomikuma ēkā, 1887–1892), tomēr par pareizticīgo priesteri viņš nekļuva un atgriezās Pērnavā, kur nokārtoja ģimnāzijas eksāmenus. Studēja Tērbatas Universitātes Juridiskajā fakultātē (1894-1898), ko beidza ar ''cand. jur.'' grādu.
Pēc dienesta Krievijas Impērijas armijā strādāja par advokāta palīgu Tallinā. No 1901. gada Petss bija laikraksta Teataja redaktors. 1904. gadā viņu ievēlēja Tallinas domē no igauņu un krievu saraksta. Lai izbēgtu no represijām par piedalīšanos 1905. gada revolūcijā, viņš bēga uz Šveici un vēlāk uz Somijas lielhercogisti. 1909. gadā Petss atgriezās Igaunijā, kur tika apcietināts. Viņam tika piespriests viena gada cietumsods, kuru viņš izcieta Sanktpēterburgā. Kamēr Petss atradās cietumā, nomira viņa pirmā un vienīgā sieva Helma.
Pirmā pasaules kara laikā Konstantīns Petss no 1916. gada dienēja Krievijas impērijas armijā.
1917. gada vasarā tika noteiktas Autonomās Igaunijas guberņas Pagaidu zemes padomes vēlēšanas. Petss iestājās Igaunijas Laucinieku savienībā un tika ievēlēts Igaunijas Pagaidu zemes padomē. 1917. gada 25. oktobrī Konstantīns Petss kļuva par Igaunijas guberņas pagaidu valdības priekšsēdētāju. Pēc boļševiku revolūcijas Krievijā Igaunijas guberņas pagaidu zemes padome tika atlaista, un Petsam nācās darboties pagrīdē.
Igaunijas parlamentārajā periodā Petss vairākkārt bija Igaunijas Valsts vecākais, kā arī vienreiz bija Igaunijas parlamenta priekšsēdētājs. Viņš simpatizēja Somijai, kā arī atbalstīja aktīvu sadarbību ar Padomju Krieviju ekonomiskajā jomā. Trīsdesmitajos gados Igaunija līdzīgi visai pasaulei piedzīvoja ekonomisko krīzi, kas noveda pie nestabilitātes valstī. Pēc nacionālistiskās vabsu kustības ierosinājuma 1933. gadā oktobrī ar Igaunijas vēlētāju vairākuma atbalstu tika radikāli grozīta konstitūcija, kas deva Valsts vecākajam plašas pilnvaras un ierobežoja parlamenta un valdības neatkarību. Nākamajā gadā bija jānotiek Valsts vecākā vēlēšanām, kurās vabsu kustība cerēja uz sava kandidāta uzvaru, tomēr 1934. gada 12. martā Petss kopā ar ģenerāli Laidoneru un citiem sazvērniekiem veica valsts apvērsumu, kura rezultātā valstī tika ieviests ārkārtas stāvoklis. Politiskās partijas tika aizliegtas un mediji tika pakļauti cenzūrai. Līdz ar jauniem grozījumiem konstitūcijā Petss 1938. gadā kļuva par Igaunijas pirmo prezidentu. 1939. gadā tāpat kā Latvijas un Lietuvas autoritārie vadoņi viņš pakļāvās Padomju Savienības diktātam, kā rezultātā Igaunijā tika izvietotas šīs valsts militārās bāzes. 1940. gada vasarā Igaunija tika okupēta, bet Konstantīns Petss — apcietināts. 30. jūlijā viņu kopā ar dēla Viktora Petsa (1906–1952) ģimeni aizveda no Igaunijas uz PSRS, kur nometināja Ufas pilsētā. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS 1941. gada 26. jūnijā viņu kopā ar dēlu apcietināja un ieslodzīja Maskavas Butirku cietumā, vedeklu Helgi-Alisi nometināja Gulaga nometnē Sibīrijā. Viņa mazbērni Enns (1936–1944) un Matti (1933) tika nosūtīti uz bērnu namu.
Cietumā Petss sarakstīja trīs vēstules, kuras vēlāk nokļuva Rietumos. Pirmajā vēstulē viņš apsūdzēja PSRS Igaunijas aneksijā, otrajā aicināja tautiešus pretoties padomju okupācijai, bet trešā vēstulē viņš izklāstīja savu dzīvi cietumā. 1943. gada 24. martā Petsu ievietoja Kazaņas, vēlāk Čistopoles psihiatriskajā slimnīcā. Tikai 1952. gada 29. aprīlī viņu notiesāja par kontrrevolucionāru sabotāžu un pretpadomju propagandu un aģitāciju, piespriežot 25 gadus ieslodzījumā. Pēc Staļina nāves Petsu nosūtīja uz psihiatrisko slimnīcu Jēmelajas ciemā netālu no Vīlandes, kur viņš atradās no 1954. gada 18. līdz 29. decembrim. Tā kā vietējie iedzīvotāji bijušo prezidentu atpazina, viņu pārsūtīja uz Buraševas psihiatrisko slimnīcu, kur viņš mira 1956. gada 18. janvārī. 1990. gadā viņa mirstīgās atliekas tika pārapbedītas Tallinā.
Argentīnas futbola izlase
Argentīnas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Argentīnas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Argentīnas futbola izlasi pārvalda Argentīnas Futbola asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1901. gadā pret Urugvajas izlasi. 1930. gadā izlase kļuva par vienu no tām 13 izlasēm, kas piedalījās pirmajā Pasaules čempionātā. Kopš tā laika Argentīnas izlase FIFA Pasaules kausa finālturnīros ir piedalījusies 18 reizes, 3 reizes arī kļūstot par čempioniem (1978., 1986. un 2022. gadā). Dienvidamerikas čempionātā jeb Copa América izlase ir piedalījusies 43 reizes, bet uzvarējusi 15 reizes.
Tribine.lv
Tribine.lv bija jaunumu portāls latviešu valodā, kura saturu vatēja veidot jebkurš lietotājs. Tas bija Latvijā pirmais pilsoniskās žurnālistikas projekts, kur medija saturu veidoja tā lietotāji. Portāls ar saukli — „Mazā cilvēku ziņa aģentūra” — uzstādīja ambīciju pēc iespējas pilnīgāk realizēt preses brīvības ideju. Tribīne bija neatkarīgs medijs un tas neaizstāv neviena politiska vai ekonomiska grupējuma intereses.
Tribine.lv lietotāji portālā varēja ievietot savus rakstus, foto un video, kā arī komentēt un vērtēt rakstus, foto un video. Reģistrētie tribine.lv lietotāji ar savu rīcību — materiālu, publicēšanu, vērtēšanu un komentēšanu — vāca "karmas punktus", kas norādīja viņa stāvokli tribine.lv.
Rakstu autoriem, foto un video ievietotājiem bija jāievēro "tautas žurnālista goda kodekss", kas noteica uzvedības un ētikas normas portālā tribine.lv.
Tribine.lv lietotāji ievietoja oriģinālus rakstus, bildes un video, nevis saites uz citviet internetā ievietotu materiālu, atšķiroties no digg.com un tā kloniem.
Tribine.lv darbību aizsāka 2007. gada aprīlī.
Šobrīd tribine.lv ir iekļāvies spoki.lv vietnē un kā sākotnēji iecerētais projekts vairs nepastāv.
Fadejevs
Fadejevs (ru, no personvārda Fadejs (Фаддей); sieviešu dzimtē Fadejeva (Фаде́ева)) ir izplatīts krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Eņģeļzivju dzimta
Eņģeļzivju dzimta (Pomacanthidae) ir starspurzivju klases (Actinopterygii) jūras zivju dzimta.
Tās dzīvo tropu un subtropu jūras ūdeņos, parasti mīt koraļļu rifos Atlantijas, Indijas un galvenokārt Klusajā okeānā. Eņģeļzivju dzimtā ir 7 ģintis un apmēram 86 sugas. Eņģeļzivis nevajadzētu sajaukt ar saldūdens eņģeļzivīm (Pterophyllum), kas dzīvo Amazones upes baseinā.
Izskats
Eņģeļzivis ir ļoti krāsainas un košas, to ķermeņi ir laterāli saspiesti un atgādina koka lapu. Pateicoties savām krāsām un elegantajam izskatam, viņu var salīdzināt ar dzīvu dārglietu koraļļu rifu pasaulē. Eņģeļzivju krāsa mainās atkarībā no tās vecuma. Viena no skaistākajām eņģeļzivīm ir karalienes eņģeļzivs (Holacanthus ciliaris), kas izaug 45 cm gara. Tā ir jaukti neonzila un dzeltena, ar vizuļojošām purpursarkanām un oranžām detaļām, un par pārsteigumu savam izskatam tā ļoti labi spēj paslēpties.
Eņģeļzivis ir līdzīgas tauriņzivīm (Chaetodontidae), un to dzimtas ir radniecīgas. Eņģeļzivis no tauriņzivīm atšķiras ar to, ka pirmajām ir dzelonim līdzīgs muguras pagarinājums, kas ir daļa no žaunu vāka. Šī īpatnība atspoguļojas zinātniskajā nosaukumā Pomacanthidae: grieķu valodā "poma" nozīmē "vāks", un "akantha" nozīmē "dzelonis".
Eņģeļzivīm ir mazas mutes, relatīvi lielas krūšu spuras un noapaļotas, mēnesveidīgas astes spuras. Vislielākā no eņģeļzivīm ir pelēkā eņģeļzivs (Pomacanthus arcuatus), kas var sasniegt 60 cm. Toties vismazākās ir sugas no Centropyge ģints, kas nepārsniedz 15 cm. Parasti eņģeļzivis ir 20 — 30 cm garas. Mazākās ir populāras akvāriju zivis, toties lielākās tiek zvejotas pārtikai, lai gan ir bijuši saindēšanās gadījumi.
Ieradumi
Lielākās eņģeļzivis ir pazīstamas ar savu bezbailību, un tās parasti droši peld nirēju tuvumā. Lielākā daļa eņģeļzivju viegli piemērojas dzīvei nebrīvē, tomēr dažas sugas ir grūti turēt akvārijos, jo tām ir specifiska diēta. Barošanās ieradumi ir ļoti atšķirīgi katrai ģintij, piemēram, Genicanthus barojas ar planktonu, bet Centropyge priekšroku dod šķiedrveida aļģēm, toties pārējo ģinšu eņģeļzivis barojas ar dziļūdens bezmugurkaulniekiem; sūkļiem, sūneņiem, tunikātiem, aktīvijām, koraļļiem un hidrām.
Lielākā daļa eņģeļzivju dzīvo seklos koraļļu rifos, ne dziļāk par 20 m, tikai dažas sugas eņģeļzivis var sastapt dziļāk par 50 metriem. Toties Centropyge ģints eņģeļzivis mitinās 150 m dziļumā. Eņģeļzivis ir aktīvas dienā, un naktīs tās slēpjas starp akmeņiem un koraļļiem. Ir sugas, kas ir izteikti teritoriālas un dzīvo monogāmos pāros. Bet ir sugas, kas veido nelielus harēmus, kuros ir viens dominants tēviņš. Par eņģeļzivju vairošanos savvaļā ir zināms maz, bet nebrīvē tās ir grūti audzēt. Iespējams, ka nārsts notiek pāros un tiek izlaists liels daudzums ikru. Pastāv uzskats, ka eņģeļzivis ir hermofrodītes, un mātītes spēj pārmainīties par tēviņiem.
Kimberlīts
Kimberlīts ir ultrabāzisks, intruzīvs, magmatisks iezis, kura sastāvā nereti ir dimanti. Tas ir nosaukts par godu Dienvidāfrikas pilsētai Kimberlijai, kur gadā tika atrasts 83,5 karātu (16,7 g) dimants.
Sastāvs
Kimberlītu ieži mēdz būt daudzveidīgi un neviendabīgi. Pamatā tie sastāv no olivīna un kalcīta ar piroksēnu, ilmenīta un granāta jeb piropa kristālu ieslēgumiem. Sprādziena piltuvēs kimberlītu struktūra ir līdzīga brekčijām (kopā sacementētām iežu atlūzām). Ja magma ir pacēlusies no astenosfēras pietiekami ātri (ar ātrumu vismaz 80 km/h ), tad radies kimberlīts var saturēt arī dimantus. Ja magmas celšanās ātrums bijis mazāks, augstā temperatūra pazemināta spiediena apstākļos ir iedarbojusies uz dimantiem pārāk ilgi un tie paspējuši pārvērsties grafītā.
Atrašanās dabā
Kimberlītu ieži atrodami tā saucamajās kimberlītu diatrēmās jeb sprādziena piltuvēs, ko sauc arī par kimberlītu piltuvēm. Tās var būt līdz 1 km diametrā. Kimberlītu piltuvēs mēdz ierīkot dimantu raktuves, tādēļ tām ir raksturīga spirāliskas bedres forma. Kimberlīti atrodami arī vulkāniskajās daikās (plaisās, kas aizpildītas ar sacietējušu magmu).
Pastāv iespējamība, ka dimantus saturošie kimberlītu ieži varētu būt atrodami arī Latvijā, tomēr Latvijas kimberlītu piltuves atrodas zem bieza nogulumiežu slāņa.
Pasaules brīvo latviešu apvienība
Pasaules Brīvo latviešu apvienība (PBLA) ir ārzemju latviešu centrālo organizāciju augstākā pārstāvība. PBLA izveidojās 20. gs. 50. gados kā trimdas latviešu galvenā organizācija. Tās galvenais mērķis bija sekmēt latviešu tautas atbrīvošanu un Latvijas valsts un neatkarības atjaunošanu un kultūras saglabāšanu, kā arī nodrošināt dažādu zemju latviešu apvienību sadarbību. Šobrīd PBLA galvenais mērķis ir apvienot visus latviešus darbā par Latvijas brīvību un valsts neatkarību, veicināt organizētas latviešu kopienas uzturēšanu ārzemēs un sekmēt latviešu tautas vienotību pasaulē.
Vēsture
PBLA tika dibināta 1955. gada 23. oktobrī Londonā, kad trīs trimdas latviešu organizācijas - Latvijas atbrīvošanas komitejas Eiropas centrs (LAKEC), Amerikas Latviešu Apvienība (ALA) un Latviešu apvienība Austrālijā, vienojās par Brīvās pasaules latviešu apvienības (vēlāk PBLA) uzbūves principiem. 1956. gada 25. februārī PBLA uzsāka savu darbību uz Statūtu projekta pamata, tam savu piekrišanu bija devis centrālo organizāciju vairākums. Par PBLA priekšsēdi tika ievēlēts ALA valdes priekšsēdis Pēteris Lejiņš. Vēlāk PBLA pievienojās arī Latviešu nacionālā apvienība Kanādā (LNAK) un Latviešu apvienība Brazīlijā.
Septiņdesmitajos gados PBLA centās uzturēt dzīvu Latvijas valsts neatkarības ideju aizstāvot latviešu tautas intereses Eiropas drošības un sadarbības apspriedēs Helsinkos, Belgradā, Madridē un citur, kā arī Eiropas Parlamentā un Eiropas Padomē.
Neatkarības atjaunošanas laikā PBLA stiprināja sadarbību ar tiem grupējumiem Latvijā, kas iestājās par valstiskās neatkarības atjaunošanu. 1989. gada septembrī Berlīnē tika panākta vienošanās ar Latvijas Tautas fronti un LNNK par kopdarbību. PBLA piedalījās arī Latvijas neatkarības deklarācijas izveidē. PBLA informācijas birojs palīdzēja izveidot Ārlietu ministriju, kā arī organizēt dažādu ārzemju diplomātu uzņemšanu Latvijā.
PBLA vadība
PBLA struktūras pamatā ir PBLA valde. Sākumā tās sastāvā bija 9 delegāti, vēlāk — 14. Pieci delegāti nāca no Amerikas Latviešu Apvienības (ALA), 2 no Latviešu nacionālās apvienības Kanādā (LNAK), 3 no Latviešu apvienības Austrālijā un Jaunzēlandē (LAAJ), 3 no Latvijas Atbrīvošanas komitejas Eiropas centra (LAKEC), 1 no Dienvidamerikas Latviešu apvienības (DALA). Delegātu pilnvaras apstiprināja Latvijas vēstniecības Vašingtonā vadītājs. Kopš 1998. gada PBLA valde sastāv no 16 delegātiem, par vienu delegātu paplašinājusies Kanādas latviešu (LNAK) pārstāvība, bet no jauna ar vienu delegātu ir pārstāvēts Krievijas latviešu kongress (KLK). Valdes locekļi no sava vidus ievēl PBLA priekšsēdi.
PBLA priekšsēžu saraksts:
Ārējās saites
PBLA mājaslapa
Viljams Goldings
Viljams Goldings (en; dzimis, miris ) bija britu rakstnieks, dzejnieks, dramaturgs.
Viens no viņa slavenākajiem darbiem ir alegoriskais romāns "Mušu valdnieks" (Lord of the Flies), kas tika izdots 1954. gadā. Par šo darbu V. Goldings 1983. gadā saņēma Nobela prēmiju literatūrā. Time šo darbu iekļāva savā 100 labāko angliski izdoto romānu sarakstā (1923—2005). 1980. gadā saņēma Bukera prēmiju par romānu Rites of Passage. 2008. gadā The Times ierindoja V. Goldingu 50 izcilāko britu rakstnieku (kopš 1945. gada) saraksta 3. vietā.
Vītoliņš
Vītoliņš (sieviešu dzimtē Vītoliņa) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „vītols” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kamilo Torress Restrepo
Kamilo Torress Restrepo (, dzimis Bogotā, miris  Kolumbijas ziemeļos) bija kolumbiešu katoļu mācītājs un marksistiskais kaujinieks. Viens no atbrīvošanās teoloģijas pamatlicējiem.
Vispazīstamākais citāts: Ja Jēzus dzīvotu šodien, viņš būtu kaujinieks.
Vertulovas baznīca
Vertulovas Vissvētās Dievmātes piedzimšanas baznīca ir pareizticīgās baznīcas dievnams Ludzas novada Rundēnu pagasta Vertulovā. Baznīca ir 18 metrus gara, 9 metrus plata un 15 metrus augsta. Aptuveni 100 metru attālumā no baznīcas atrodas Vertulovas pareizticīgo kapsēta, bet 350 metru attālumā atrodas valsts aizsargājams arheoloģijas piemineklis — Vertulovas viduslaiku senkapi. Baznīcas vecākais garīzdzinieks ir priesteris Sergijs Kiričenko.
Vēsture
Līdz Latgales pievienošanai Krievijas impērijai šajā vietā stāvēja uniātu (austrumu katoļu) baznīca, par kuru pēdējās ziņas bija 1783. gadā. 1836. gadā no māla un paegļu zariem tika uzcelta tagadējās baznīcas priekštece, kuras vietā 1862. gadā tika uzsākta jaunās baznīcas ēkas celtniecība, kura tika pabeigta 1866. gadā. 19. gadsimtā Vertulovas pareizticīgo draudzei bija piešķirti 50 hektāru zemes. Laika posmā no 1899. gada līdz 1901. gadam aptuveni 300 draudzes locekļi aizbrauca uz Sibīriju labākās zemes meklējumos.
Dinbergs
Dinbergs (de; sieviešu dzimte Dinberga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Stokholmā dzimušo uzskaitījums
Stokholmā dzimuši:
Āķveidīgie spalvmākoņi
Āķveidīgie spalvmākoņi (, Ci unc) ir neliela izmēra paralēli spalvmākoņu sablīvējumi ar āķveidīgu dzīvnieku nagu formu. Parasti sastāv no ledus kristāliņiem, kuri rodas no sasalušiem ūdens pilieniem. Atdziestošajā gaisā notiek ūdens tvaiku sublimācija un ledus kristālu veidošanās. Atšķiras ar to, ka neaizsedz visas debesis. Visbiežāk mākoņi novērojami augšupejošas gaisa plūsmas laikā un siltās frontes tuvošanās laikā. Ci unc ir vēstneši par laikapstākļu izmaiņām tuvākajā laikā. To augstums mērenajos platumos ir 7—10 km, bet tropos 17—18 km. Mākoņi ir caurspīdīgi, tiem cauri spīd Saule un Mēness. Dienā tie nesamazina apgaismojumu. Nokrišņi no āķveidīgajiem spalvmākoņiem neizkrīt. Vakarā pēc saulrieta šos mākoņus vēl ilgi apspīd Saule.
Literatūra
K. Ozola, A. Zirnītis. Meteoroloģija. R:, LVI, 1958, 229. lpp.
Ansis Artums
Ansis Artums (dzimis, miris ) bija latviešu gleznotājs. Lielu daļu no dzīves pavadījis Tukumā, ietekmējoties no pilsētas un savukārt ietekmējot tās mākslas dzīvi.
Dzimis Rīgā, kalpa gimenē, kura 1913. gadā pārcēlās uz Tukumu. No 1914. līdz 1919. bēgļu gaitās Vitebskas guberņā. Vēlāk atgriezās Tukumā. Mācīdamies skolā 1926. gadā kopā ar Arturu Lapiņu izveidoja pirmo izstādi. 1927. gadā apmeklēja Ludolfa Liberta un Kārļa Miesnieka studiju, tajā pat gadā iestājās Latvijas Valsts Mākslas akadēmijā. 1933. gadā pabeidza Vilhelma Purvīša meistardarbnīcu. 1937. gadā apmeklēja Parīzi. Vēlāk atgriezās Tukumā.
No 1945. gada - LPSR Mākslinieku savienības biedrs, 1952. gadā no tās izslēgts, tomēr atkal atjaunots 1958. gadā. No 1981. gada - Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks. Strādājis arī kā keramikas apgleznotājs. Apbedīts Tukumā, Veļķu kapos
Nida (Lietuva)
Nida (lt, kursenieku: Nīde, de ) ir apdzīvota vieta Mazajā Lietuvā. Atrodas Kuršu kāpās, Neringas pilsētas dienviddaļā. Ir Neringas pašvaldības centrs.
Neringa ir iecienīta kūrortvieta, kuru ik gadu apmeklē ap 700 tūkstoši atpūtnieku no Lietuvas un pārējās Eiropas, jo īpaši Vācijas. Šeit atrodas Pārnidas kāpa, uz kuras uzbūvēts saules pulkstenis.
Vēsture
Nida (de) pirmoreiz minēta Vācu ordeņa dokumentos 1429. un 1497. gadā. Tolaik tā atradusies apmēram 2 km uz dienvidiem no pašreizējās atrašanās vietas. Ceļojošo kāpu draudu dēļ tā 1784. gadā pārcēlās uz pašreizējo vietu. Līdz 1945. gadam Nida piederēja Austrumprūsijai.
1874. gadā uz Urbo kalna tika uzbūvēta Nidas bāka. Otrā pasaules kara laikā to sagrāva vācu karaspēks. 1945. gadā bāka tika atjaunota. 1961. gadā Nidas ciems tika iekļauts Neringas pilsētas sastāvā.
Slavenības
20. gadsimta pirmajā pusē Nida kļuva pazīstama kā mākslinieku pulcēšanās vieta (Künstlerkolonie Nidden). Šeit uzturējušies Maksis Pehšteins, Kārlis Šmits-Rotlufs, Kārlis Cukmajers, Ernsts Ludvigs Kirhners un citi. Nobela prēmijas literatūrā laureāts Tomass Manns no 1930. līdz 1932. gadam šeit dzīvoja vasarā. Šeit tika sarakstīts daļa no romāna Jāzeps un viņa brāļi (Joseph und seine Brüder). Viņa vasarnīca ir saglabājusies līdz mūsdienām. Tajā atrodas kultūras centrs ar nelielu Mannam veltītu memoriālo ekspozīciju. Nidu apmeklējis arī cits Nobela prēmijas laureāts, franču filozofs un rakstnieks Žans Pols Sartrs.
Nerza
Nerza ir viena no līnijas Rēzekne II—Zilupe dzelzceļa stacijām, atrodas Ludzas novada Nirzas pagastā. Reizē ar dzelzceļa uzbūvēšanu šeit atklāts Pikovas pieturas punkts, vēlāk ierīkota stacija, kas 1921. gadā nosaukta par Nerzu. Tagadējā stacijas ēka uzbūvēta 1952. gadā.
Džērsisitija
Džērsisitija (en) ir pilsēta Ņūdžersijas štatā, ASV, Hadsona apgabala administratīvais centrs. Ar vairāk nekā 247 tūkstošiem iedzīvotāju (2010. gada ASV tautas skaitīšanas dati) šī ir otra lielākā pilsēta štatā pēc Ņuarkas. Pilsētas kopējā teritorija sasniedz 54,596 km2, no kuriem 29,82% ir ūdens.
Briencas ezers
Briencas ezers (de) ir ezers Šveices centrālajā daļā, Alpu ziemeļu nogāzē Bernes kantonā.
Zosu purvs
Zosu purvs atrodas Madonas rajona Dzelzavas un Sarkaņu pagastos. Kopējā platība 836 ha, no tiem 496 ha atrodas Dzelzavas pagastā, 340 ha - Sarkaņu pagastā. Purvs ir zemais un jauktais. Purvs tiek izmantots kūdras iegūšanai. Tieši kūdras iegūšana bija iemesls Aizpurves ciemata uzcelšanai uz ziemeļaustrumiem no purva. Cauri purvam iet dzelzceļa līnija, kas iet no Dzelzavas dzelzceļa stacijas uz Olgas purvu. Netālu no purva atrodas apdzīvotas vietas - Aizkuja un Aizpurve.
Džērsisitija
Atrodas Ņujorkas aglomerācijā, no Manhatanas, Ņujorkas, to atdala Hudzonas upe. Ar ostu un nozīmīgiem dzelzceļa savienojumiem Džērsisitija ir nozīmīgs transporta galapunkts un Ņujorkas un Ņūdžersijas ostas izplatīšanas un ražošanas centrs. Viens no ievērojamākajiem apskates objektiem pilsētā ir Katiņas slaktiņam veltītais memoriāls.
Briencas ezers
Ezeram raksturīgi ļoti stāvi krasti, tam praktiski nav seklu vietu. Briencas ezeram caur tek Āres upe, kas tālāk nokļūst Tūnas ezerā. Ūdens ir ļoti nabadzīgs ar barības vielām, tāpēc ezeram ļoti dzidrs ūdens un maz zivju. Tomēr 2001. gadā šeit tika noķertas 10 tonnas zivju. Ūdens apmaiņas periods ir 2,69 gadi. Pēc ledus laikmeta kopā ar netālo Tūnas ezeru veidoja vienu, ievērojami lielāku ezeru.
Džērsisitija
Iedzīvotāji
Džērsisitija ir viena no daudzveidīgākajām pilsētām pasaulē pēc cilvēku rases. 2010. gadā lielākā daļa iedzīvotāju (32,7%) bija baltie, no kuriem 21,5% nebija spāņu izcelsmes, 25,8% bija afroamerikāņi, 27,6% — spāņu vai Latīņamerikas izcelsmes un 23,7% — aziāti.
Briencas ezers
Pasažierus kopš 1839. gada pārvadā kuģi. Pašlaik ezerā pieci pasažieru kuģīši.
Pila
Pila, vēsturiskais vācu nosaukums Šneidemīle ( — "zāģētava") ir pilsēta Polijas ziemeļrietumu daļā, Lielpolijas vojevodistē, Gvdas upes krastos. Dzelzceļa mezgls.
Avotiņa
Avotiņa var būt:
Pila
Kā liecina nosaukums (poliski piła nozīmē ‘zāģis’), pilsēta radusies kā mežizstrādātāju ciemats. Pēc Polijas nodibināšanās pēc Pirmā pasaules kara Pila palika Vācijas teritorijā un bija Pozenes—Rietumprūsijas robežmarkas (Grenzmark Posen-Westpreußen) centrs, un valsts robeža bija tikai 5 km uz dienvidiem no pilsētas. Pilsēta cieta ļoti smagus postījumus Otrā pasaules kara laikā.
Cilvēki
Pilā (Šneidemīlē) dzimuši:
Klintons
Klintons (en; sieviešu dzimtē Klintone) var būt:
Kazicu Bikakmens
Kazicu Bikakmens (jeb "Vērša akmens") ir daļa no aizsargājamā arheoloģijas pieminekļa «Kazicu senkapi un Bikakmens». Atrodas Rundēnu pagasta Kazicu sādžā, Kazeņas upītes (Sarjankas pieteka) krastā. Liels, sens baltu cilšu kultakmens. 5,3 m garš, 3,5 m plats un 1,8 m augsts. Eksistē pieņēmums, ka Bikakmens ir veicis arī robežu apzīmējumu funkcijas. Uz akmens ir izcirsti divi krusti, tāpat arī zīme, līdzīga pakavam, tā kā ar diviem ragiem. No tālienes zīme līdzinās brieža vai vērša galvai, no šejienes ir arī nosaukums (ru — ‘vērsis, bullis’). Akmens apakšpusē pie pašas zemes var saskatīt izcirstu rombveidīgu zīmi, kuras nozīme nav skaidra. Tāpat ir redzami burti, ar grūtībām var izlasīt vārdu Елизар.
Vecāki cilvēki stāsta, ja pieskarties Bikakmenim — tas paņem visas slimības un kaites un dot spēku un enerģiju.
Par Bikakmeni stāsta daždažādās leģendas. Vienā no tām ir runa par apslēpto mantu, kura esot norakta zem akmens.
Vēl viena leģenda par Bikakmeni:
Treknie gadi
“Treknie gadi” ir termins, ar kuru Latvijā apzīmē valsts ekonomikas straujās izaugsmes periodu no 2006. līdz 2008. gadam. Tas cēlies no toreizējā Ministru prezidenta Aigara Kalvīša Vecgada uzrunas Latvijas Televīzijā, kurā viņš atsaucās uz Bībeles stāstu par Jāzepu.
Trekno gadu definējums Bībelē
Par septiņiem treknajiem gadiem runāts Bībeles Vecajā Derībā 1. Mozus grāmatā. Tajā Jāzeps Ēģiptes faraonam izskaidro divus līdzīgus sapņus, kur pirmajā no tiem redzējis "septiņas treknām miesām un skaista izskata govis un [tās] ganījās meldros", kuras pēcāk septiņas "kaulainās neglītās govis aprija". Jāzeps faraonam skaidroja, ka "nāks septiņi gadi, kuros liela pārticība būs Ēģiptes zemē, un tad nāks septiņi bada gadi pēc tiem, un tad aizmirsīs visu pārticību Ēģiptes zemē, jo bads aprīs zemi". Tāpēc Jāzeps ieteica faraonam septiņus gadus uzkrāt ražu, lai valsts pārciestu septiņus bada gadus.
Treknie gadi premjera Vecgada uzrunā
Salīdzinājumu ar treknajiem gadiem no Bībeles tā brīža Ministru prezidents Aigars Kalvītis izteica Latvijas Televīzijas ēterā ikgadējā uzrunā Vecgada vakarā,. Tobrīd Latvijas ekonomika pieredzēja strauju augšupeju — iekšzemes kopprodukts 2005. gadā pieauga par 10,2%. Savā uzrunā Kalvītis norādīja:
Mīļie tautieši, ja netiks sadarītas kādas muļķības, tad mums priekšā ir septiņi bagāti gadi. Treknie gadi, ja atceras stāstu par Jāzepu. Mēs jau tagad esam pasaules čempioni attīstības tempu ziņā, mums ir visas iespējas tuvāko desmit gadu laikā sasniegt to, par ko mēs visi esam sapņojuši, ejot uz barikādēm — būt kungiem savā zemē, nevis viesstrādniekiem svešā zemē.
Tā laika Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga vēlāk apgalvoja, ka tieši viņa Kalvītim minējusi salīdzinājumu ar septiņiem treknajiem gadiem. "Kalvīša kungam teicu — nevar izdalīt visu budžeta pārpalikumu tādām un citām vajadzībām, lai viņas būtu cik varbūt populistiski pievilcīgas un politiski arī kārdinājums to darīt. Ka ir ļoti nopietni jādomā — tie liesie gadi nāks, neizbēgami nāks!” aicinot veidot budžetu ar pārpalikumu, premjeram norādījusi V. Vīķe-Freiberga.
Iespējams, ka Kalvīša salīdzinājumā tieši septiņi gadi pieminēti tādēļ, ka Eiropas Savienības finanšu plānošanas periods veidots no 2007. līdz 2013. gadam, kura laikā Latvijā investē ievērojamus finanšu līdzekļus.
Izteiciena attīstība
Jau neilgi pēc uzrunas teiciens ieguva rezonansi sabiedrībā, piemēram, 2005. gadā to izvirzīja Rīgas Latviešu biedrības Latviešu valodas attīstības kopas organizētajā gada spārnotā teiciena nominācijai.
Līdz ar straujo ekonomikas lejupslīdi līdz ar 2008. gada otro pusi izteicienu "treknie gadi" saista ar Kalvīša valdības īstenoto fiskālo politiku, kura neveic uzkrājumus, bet gan stimulē patēriņu un inflācijas pieaugumu. Pretēji Bībelē minētajai kopsakarībai starp treknajiem gadiem un uzkrājumu veidošanu, Latvijas sabiedrība tos asociē gan ar nelietderīgiem tēriņiem, gan ar laikiem, kad īpaši nav bijis jāstrādā un peļņu gūt bijis viegli. Neatkarīgās Tukuma Ziņas treknos gadus definējušas kā "valsts līdzekļu šķērdēšana milzīgos apmēros; lielas ierēdņu algas; teju katram pat visniecīgāko izglītību guvušajam — kredīti, turklāt — bieži vien nevajadzīgi (bet "dzīvot" taču gribas jau šodien!...); melnstrādnieki celtniecībā, kuri varēja atļauties ar glaunu džipu vadāt cementa maisus, vispār neveidot uzkrājumus un ne mazākā mērā neaizdomāties par iespējamiem apdraudējumiem (mazums — slimības, nelaimes gadījumi, par krīzi pat nerunājot...) nedomājot...".
Melnezers (Straupes pagasts)
Melnezers ir ezers Cēsu novada Straupes pagastā Braslas mežā pie autoceļa A3, austrumos no tā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā, neitrālajā zonā. Krasti zemi, grūti pieejami, rāvains ūdens brūnā krāsā.
Tilžas pagasts
Tilžas pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos, Tilžas upes krastos. Robežojas ar sava novada Krišjāņu, Bērzpils, Vectilžas, Lazdulejas, Briežuciema, Lazdukalna un Baltinavas pagastiem, kā arī Ludzas novada Salnavas pagastu.
Upes
Ķeiba, Mežupe, Raicene, Siļtine, Tilža.
Ezeri
Iudrines ezers, Raicinis
Vēsture
Pagasts izveidojies Ruskulovas muižas teritorijā. Ap 1883. gadu muižas īpašnieks O. fon Lēvenšterns izziņoja, ka uz 6 gadiem par brīvu dos zemi, kas pēc tam būs no viņa jānomā, tādēļ šajā laikā ieceļoja daudz luterticīgo latviešu zemnieku no Vidzemes guberņas un Kurzemes guberņas. Pēc 1920. gada agrārās reformas Ruskulovas muiža tika sadalīta 1588 vienībās 15 949 ha kopplatībā, Vecpils muiža sadalīta 33 vienībās 251 ha kopplatībā.
Tilžas ciems ietilpa Viļakas apriņķī (1945-1949) un Balvu rajonā (1949-2009). 1954. gadā Tilžas ciemam pievienoja likvidēto Skubiņu ciemu, 1955. gadā - Krišjāņu ciema kolhoza «Plēsums» teritoriju. 1958. gadā kolhoza «Sarkanais oktobris» teritoriju pievienoja Vectilžas ciemam, bet Vectilžas ciema padomju saimniecības «Sarkanais partizāns» teritoriju pievienoja Tilžas ciemam. 1965. gadā pievienoja Vectilžas ciema padomju saimniecības «Tilža» teritoriju. 1975. gadā pievienoja likvidētā Vectilžas ciema teritoriju, 1977. gadā - daļu Rugāju ciema teritorijas. 1989. gadā no Tilžas ciema atdalīja no jauna izveidotā Vectilžas ciema teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Tilžas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Tilža (pagasta centrs), Akmeņrūči, Baltiņi, Barbāni, Degumnieki, Dievžeikari, Eglīši, Jaujas, Kadiševa, Kāpessils, Keibinieki, Kļavusala, Kuģenieki, Mežarijas, Petrovka, Raicene, Siliņi, Siltene, Spirģi, Stangas, Toki, Zvaigznes.
Estētika
Estētika (no el (aisthētikos) — '(sa)jūtošs') ir filozofijas nozare, kurā aplūko jautājumus par skaistumu, mākslu un daiļradi. Tā pētī mākslas attieksmi pret īstenību, mākslas attīstības likumus, tās saturu un formu, mākslas sabiedriskās funkcijas u.c.
Par estētikas pamatlicēju uzskatāms Aleksandrs Baumgartens. Estētiku kā disciplīnu viņš izveidoja, par pamatu ņemot retoriku. 1750. gadā tiek izdots viņa darbs ar nosaukumu "Estētika", bet 1758. gadā darba otrais sējums. Pieminēšanas vērta ir arī latviešu filozofe Milda Paleviča, kura pētījusi estētikas problēmas.
Atmostas Baltija
Atmostas Baltija ir Borisa Rezņika dziesma ar Valda Pavlovska vārdiem, kura kļuva populāra 20. gs. 80. gadu beigās, Atmodas laikā.
Vēsture
Attīstoties Atmodas notikumiem, vairākas rokgrupas sacerēja dziesmas ar patriotiskiem tekstiem. Par spīti uzskatam, ka dziesma sacerēta kā specpasūtījums Baltijas ceļa akcijai, tā tapusi jau gadu agrāk. Boriss Rezņiks kopā ar savu grupu "Eolika", kura tolaik jau bija zaudējusi popularitāti, ierakstīja dziesmu, kura atsaucās uz aktuālajiem notikumiem - triju Baltijas valstu iedzīvotāju lielākās daļas vēlmei dzīvot neatkarīgās valstīs. Lai apvienotu visas trīs Baltijas tautas, katrs dziesmas pants iedziedāts vienā no Baltijas valstu valodām - pirmo pantu latviešu valodā dzied "Eolikas" solists Viktors Burakovs-Zemgals, lietuviski dzied lietuviešu dziedātājs Žilvins Bubelis, bet igauniski - igauņu dziedātājs Tarmo Pihlaps.
Zemgals bija Valda Pavlovska grupas biedrs, igauņu dziedātāju izdevās atrast caur paziņām, savukārt lietuviešu dziedātāju uzmeklēja Rīgā dislocētajā Padomju armijas karavīru ansamblī "Zvaigznīte".
Šī dziesma piedalījās "Mikrofona 89" aptaujā par gada populārāko dziesmu un iekļuva populārāko dziesmu trijniekā. Kopš tā laika šī dziesma reizēm tiek dēvēta par Baltijas valstu neformālo himnu.
Neilgi pēc dziesmas ierakstīšanas Žilvins Bubelis emigrēja uz ASV, kur apmetās uz dzīvi, savukārt Tarmo Pihlaps nomira. Ieraksta tapšanas brīdis bija vienīgā reize, kad visi trīs dziedātāji bija kopā.
Lielie līdzenumi
Lielie līdzenumi ir plašs prēriju un stepju apgabals Ziemeļamerikā, kas plešas starp Misisipi upi austrumos un Klinšu kalniem rietumos. Lielākā daļa atrodas Savienotajās Valstīs. Šajā valstī tie izvietojušies Teksasas, Ņūmeksikas, Oklahomas, Kolorādo, Kanzasas, Nebraskas, Vaiomingas, Dienviddakotas, Ziemeļdakotas un Montānas pavalstīs. Savukārt neliela daļa Lielo līdzenumu atrodas Kanādā — Albertas, Manitobas un Saskačevanas provincēs.
Nidas bāka
Nidas bāka (lietuviešu: Nidos švyturys) atrodas Kuršu kāpās Nidā uz Urba kalna. Bākas augstums ir 79 m virs jūras līmeņa. Tās signāls redzams 22 jūras jūdžu jeb ap 40 km attālumā.
Vēsture
Pirmā Nidas bāka sāka darboties 1874. gada 24. oktobrī. Tolaik tās augstums bija 27 m. Bākas gaisma bija redzama 20 jūras jūdžu tālumā. 1944. gadā vācu karaspēks to uzspridzināja. 1945. gadā bāka tika atjaunota. 1953. gadā tā tika rekonstruēta.
Mūsdienas
Pašreizējās Nidas bākas tornis ir gatavots no dzelzsbetona. Bākas tornis ir krāsots ar baltām un sarkanām joslām. Tornis ir 29,3 m augsts. Bākas kristāla lēcas tika izgatavotas Izjumi rūpnīcā (Ukraina). Tornī atrodas 6 spuldzes. Vienlaikus deg tikai viena spuldze. Ja tā izdeg, automātiski ieslēdzas nākamā spuldze. Mirgojošais signāls tiek noraidīts tikai naktī. Bāka raida 2 īsus un 1 garu gaismas signālu. Bāka ieslēdzas un izslēdzas automātiski, atkarībā no apkārtējā apgaismojuma. Visu diennakti tiek raidīts arī radiosignāls.
Vectilžas pagasts
Vectilžas pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar sava novada Lazdulejas, Tilžas, Bērzkalnes, Rugāju un Lazdukalna pagastiem.
Upes
Sudarbe, Tilža.
Ezeri
Vectilžas ezers
Vēsture
1945. gadā Abrenes apriņķa Tilžas pagastā izveidoja Vectilžas ciema padomi. Vectilžas ciems ietilpies Viļakas apriņķī (1945-1949) un Balvu rajonā (pēc 1949. g.). Vectilžas ciemam 1958. gadā pievienoja Tilžas ciema kolhoza «Sarkanais oktobris» teritoriju bet padomju saimniecības «Sarkanais partizāns» teritoriju pievienoja Tilžas ciemam. 1965. gadā Vectilžas ciema kolhoza «Varonis» teritoriju pievienoja Liepāru ciemam, padomju saimniecības «Tilža» teritoriju - Tilžas ciemam. Vectilžas ciemu likvidēja 1975. gadā, teritoriju pievienoja Tilžas ciemam. Ciemu no jauna izveidoja 1989. gadā, teritoriju izdalot no Tilžas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vectilža (pagasta centrs), Dambīši, Doburūcis, Grūznis, Krutova, Lutenāni, Ranguči, Sāvāni, Sudarbe, Upenieki, Vuškusala.
Skuķu purvs
Skuķu purvs atrodas Madonas rajona Dzelzavas un Sarkaņu pagastos. Atrodas starp Aizpurves un Aizkujas ciemiem abpus šos ciemus savienojošajam ceļam. Purvā iegūst kūdru. Cauri purvam iet dzelzceļa līnija, kas ved no Dzelzavas dzelzceļa stacijas uz Olgas purvu. Šo līniju izmanto iegūtās kūdras pārvadāšanai. Sarkaņu pagasta teritorijā purvā atrodas Bedres ezers.
Bušs
Bušs (no ang — 'krūms'; sieviešu dzimtē Buša) ir anglosakšu cilmes uzvārds, kas vēsturiski sastopams arī Latvijā. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Rundēnu Velna dobes
Rundēnu Velna dobes (latgaliski: Valna dūbes) — neskaidras izcelsmes dabas piemineklis 3 ha platībā, kas atrodas Latgales augstienē 3-4 kilometru attālumā uz ziemeļaustrumiem no Rundēnu ciema, 800 metru attālumā no Rundēnu-Lauderu ceļa, Rundēnu un Lauderu pagastu teritorijās. Kopš 1997. gada Velna dobes kļuva par aizsargātu ģeomorfoloģisko objektu, vienīgo tāda tipa objektu Baltijā. Tās ir piecas nezināmās izcelsmes bedres, daļa no tām aizpildīta ar ūdeni, daļa aizaugusi ar aveņu krūmājiem. Ir hipotēze, ka bedres izveidojās meteorīta iespējamā krišanas vietā. Tāpat ir pieņēmumi, tās tomēr ir interesanti veidojušās karsta kritenes.
Darba valoda
Darba valoda (arī procedūras valoda) ir kādai valodai piešķirts sevišķs legāls statuss starptautiskā kompānijā, organizācijā, biedrībā tās iekšējās un ārējās komunikācijas nodrošināšanai. Pirmām kārtām tā ir ikdienas korespondences un saziņas valoda.
Lielākajai daļai starptautisko organizāciju ir darba valodas. Konkrētai organizācijai darba valoda var būt un var arī nebūt oficiāla valoda.
Tomašova Mazovecka
Tomašova Mazovecka ir pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē pie Pilicas upes. Rūpniecības uzņēmumi. Polijas armijas kara bāze. Lodzas Universitātes filiāle.
Seinfeld
Seinfeld ir amerikāņu situāciju komēdijseriāls, kura autori ir Lerijs Deivids un Džerijs Seinfelds. Seriāls tika pārraidīts NBC televīzijas kanālā ASV laikā no līdz. Seriālam kopumā iznāca 9 sezonas ar 180 sērijām.
Seriāls ir par izdomātu Džerija Sainfelda versiju un viņa draugu piedzīvojumiem. Lielākā daļa seriāla darbības notiek Ņujorkas Manhatanā. Seriālā galvenās lomas attēlo Džerijs Sainfelds, Džūlija Luisa-Dreifusa, Maikls Ričardss un Džeisons Aleksanders.
Marsels Paņols
Marsels Paņols (, izrunā:, dzimis Obaņā (netālu no Marseļas), miris  Parīzē) bija franču rakstnieks un režisors. 1946. gadā viņš kļuva par pirmo režisoru, kas tika ievēlēts par Franču akadēmijas locekli. Paņols arī saņēmis Francijas Goda Leģiona ordeni. Latviešu valodā tulkoti Paņola autobiogrāfiskie romāni "Mana tēva slava" (La Gloire de mon père, 1957), "Manas mātes pils" (Le Château de ma mère, 1957) un "Noslēpumu laiks" (Le Temps des secrets, 1959), kas saīsinātā veidā izdoti grāmatā "Marsela bērnība" (Rīga: Liesma, 1969, tulk. Milda Grīnfelde), kā arī Paņola un Pola Nivuā kopdarbs "Slavas tirgotāji" (Les Marchands de gloire, 1925; Rīga: Kultūras balss, 1928, tulk. K. Freinbergs).
Seinfeld
Seriāls guva labus panākumus, tā pārraides laikā tas bija viens no skatītākajiem seriāliem. Tāpat Seinfeld saņēma labas kritiķu atsauksmes. 2002. gadā TV Guide atzina šo par visu laiku labāko TV programmu. 2009. gadā ceturtās sezonas sērija The Contest ierindojās TV Guide visu laiku labāko sēriju saraksta pirmajā vietā. 2013. gadā ASV scenāristu ģilde to atzina par 2. labāko sarakstīto seriālu pēc "Soprano ģimenes", tajā pašā gadā tas ierindojās 3. vietā Entertainment Weekly visu laiku labāko TV seriālu sarakstā. Tāpat seriāls ir saņēmis un ticis nominēts vairākām balvām, tai skaitā saņēmis desmit Primetime Emmy balvas.
Marsels Paņols
Biogrāfija
Paņols dzimis Obaņā skolotāja Žozefa Paņola un skolotājas Ogistīnas Lanso ģimenē. Paņols studēja Montpeljē Universitātē, kur ieguva skolotāja diplomu; paralēli skolotāja darbam viņš rakstīja. No 1914.-1917. gadam (kā arī vēlāk 1940. gadā) Paņols dienēja Francijas armijā. 1916. gadā viņā apprecējās ar Simonu Kolēnu. Pēc Pirmā pasaules kara beigām tika izdots viņa romāns Pirouettes (1921). 1922. gadā viņš devās strādāt uz Parīzi, kur tika uzvesta viņa un Pola Nivuā (Paul Nivoix) luga Les Marchands de gloire (1925), kas savas tematikas dēļ (iedzīvošanās kara laikā) neguva plašu publikas atsaucību (šo lugu uzvedis arī Konstantīns Staņislavskis Maskavas Dailes teātrī). Popularitāti toties ieguva viņa lugas Jazz (1926) un Topaze (uzvesta 1928. gadā); pēdējā tika uzvesta arī Brodvejā. Publikas atsaucību guva arī "Marseļas triloģija" — komēdijas Marius (1929), Fanny (1931) un César (1936). Pēc lugas Fanny Brodvejā tika uzvests mūzikls ar tādu pašu nosaukumu, bet vēlāk arī filma.
1933. gadā Paņols nodibināja kinostudiju un kļuva par režisoru. Paņols rakstīja arī teorētiskus apcerējumus par kino (1934. gadā viņš izveidoja arī žurnālu Les Cahiers du Film).
Seinfeld
Seriāla pēdējā sērija The Finale ir visu laiku trešā skatītākā sērija ASV starp seriālu noslēguma sērijām, to vēroja 76,3 miljoni cilvēku.
Pašlaik Latvijā to rāda Duo 6.
Marsels Paņols
Biogrāfija
1945. gadā Paņols apprecēja Žaklīnu Buvjē; viņiem bija divi bērni. Paņols nomira 1974. gada 18. aprīlī Parīzē.
Darbi
Gan Paņola literāro darbu, gan filmu tematika saistās ar Franciju, īpaši Provansu (nozīmīgs izņēmums ir traģēdija Judas). Savos darbos, īpaši lugās, viņš blakus klasiskajai franču valodai nereti izmanto Marseļai raksturīgo akcentu. Paņols aizstāvēja skaņu filmu ienākšanu kino.
Par nozīmīgiem Paņola darbiem uzskata viņa autobiogrāfiskos romānus, kam raksturīgs izteiksmīgs un precīzs personāžu un darbības vides tēlojums, neuzmācīga morāle, kā arī asprātīga valoda.
Juris Šics
Juris Šics (dzimis Siguldā) ir bijušais latviešu kamaniņu braucējs, startēja divnieku sacensībās kopā ar savu brāli Andri Šicu. Triju olimpisko spēļu medaļu īpašnieks. Pēc braucēja karjeras beigām kļuvis par treneri.
Karjera
Kopā ar brāli piedalījies piecās ziemas olimpiskajās spēlēs. 2006. gadā Turīnā ieņēmuši 7. vietu divnieku sacensībās, pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja otro vietu (sudraba medaļu), kas bija pirmā sudraba medaļa Latvijai ziemas olimpiskajās spēlēs pēc neatkarības atjaunošanas. 2014. gadā Sočos izcīnījuši bronzas medaļu divniekos, tādējādi kļūstot par pirmajiem latviešiem, kas ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnījuši vairāk nekā vienu medaļu. Nākamajā dienā Latvijas komandas sastāvā tika izcīnīta bronzas medaļa arī komandu stafetē.
Pasaules čempionātos brāļi Šici ir izcīnījuši trīs bronzas medaļas jauktajā stafetē (2008, 2009, 2013) un vienu divniekos (2011), Eiropas čempionātos ir izcīnījis 2 zelta un vienu sudraba un vienu bronzas medaļu jauktajā stafetē.
Par sasniegumiem olimpiskajās spēlēs piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.
2011. gada maijā cieta smagā autoavārijā, pēc kā viņam tika veikta operācija. Līdz augustam viņš izgāja rehabilitācijas procesu. 2015. gadā ieņēma trešo vietu Pasaules kausa kopvērtējumā.
2022. gada pavasarī brāļi Šici paziņoja par profesionālā sporta karjeras beigām. Pēc braucēja karjeras beigām J. Šics kļuvis par treneri, strādā ar Itālijas izlases kamaniņu braucējiem.
Juno 1
Juno 1 jeb Juno I (no en "Junona") bija nesējraķete, ar kuru orbītā tika ievadīts pirmais ASV pavadonis Explorer 1.
Raķetei pamatā tika ņemta pētnieciskā raķete Jupiter-C, augšgalā pievienojot ceturto pakāpi. Augšējā pakāpe tika iedarbināta pēc tam, kad trešā pakāpe bija "izdegusi". Cietās devielas ceturtā pakāpe bija identiska tām, kuras izmantoja otrajā un trešajā pakāpē, un tām pamatā bija zeme-zeme raķete Sergeant.
Ar Juno 1 tika ievadīti orbītā trīs Explorer pavadoņi, bet trīs starti bija neveiksmīgi.
Juno 1 augšējās pakāpes tika izmantotas jaudīgākas nesējraķetes Juno 2 konstrukcijā, kurai par pirmo pakāpi tika ņemta raķete Jupiter.
Explorer
Explorer (no en "pētnieks") var būt:
Biksēres ūdenskrātuve
Biksēres ūdenskrātuve (arī Biksēres dzirnavu ezeri) atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā abpus šosejai Pļaviņas-Madona-Gulbene (P37). Blakus ezeram atrodas Biksēres ciemats. Ezeru platība ir 4,8 ha. Ezeri ir mākslīgas izcelsmes. Cauri tek Libes upe. Ezeru krastā ir peldvieta.
Segovija
Segovija ir pilsēta Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā Spānijā. Tā ir Segovijas provinces administratīvais centrs. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 54,3 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas valsts centrālajā daļā starp Madridi (līdz Madridei 90 km) un Valjadolidu (119 km).
1985. gadā Segovijas vecpilsētu un tās akveduktu iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Parastā rudzusmilga
Parastā rudzusmilga (la) ir viengadīgs 30 — 100 cm augsts lakstaugs. Bieži sastopams smilšainās vietās un tīrumos kā nezāle. Cers skrajš. Strumbru nedaudz, tie taisni, kaili, gludi. Lapas pamīšus, vienkāršas, veselas, lineāras, līdz 0,3 cm platas, plakanas, gar malām un no abām pusēm ļoti raupjas. Lapu makstis garas, gludas vai galotnē nedaudz raupjas, mēlīte iegarena, galotnē sašķelta. Zied jūnijā un jūlijā. Ziedkopa - liela skara ar daudzām vārpiņām, daudziem atstāvošos pušķos sakopotiem ļoti skarbiem, tieviem zariņiem, kas līdz ziedēšanai piekļāvušies pie stumbra, ziedēšanas laikā un pēc tam izplesti. Vārpiņas ar 1 ziedu, zaļas vai citādā krāsā, ļoti sīkas, mazliet no sāniem saspiestas. Vārpiņas plēksnes nevienādas, ārējā plēksne parasti pusotrreiz īsāka par iekšējo plēksni. Ziedi divdzimumu. Zieda plēksnes gandrīz vienādas, nedaudz īsākas par vārpiņas iekšējo plēksni, zieda ārējai plēksnei garš akots, kas daudzreiz garāks par vārpiņu. Auglis ir 0,2 — 0,3 cm garš grauds.
Džons Votsons
Džons Votsons (John Watson) var būt:
Bedres ezers
Bedres ezers (arī Bedrezers, Becezers) atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā, Skuķu purvā. Ezeru ieskauj meži. Platība 10,7 ha, lielākais dziļums 1 m. No ezera iztek grāvis uz Liedi. Dibenā 3 m dūņu slānis ar sapropeli, ezers praktiski pilnībā aizaudzis.
Ezerā sastopamie augi: grīšļi, niedres, glīvenes, lēpes. Ezerā sastopamās zivis: līdaka, karūsa, asaris.
Gubumākoņi
Gubumākoņi, cumulus (Cu) ir pa visām debesīm izmētāti atsevišķi mākoņi ar stingru, bieži vien pelēku pamatu. Tie attīstās vertikālā virzienā un izskatās vai nu pēc kaudzes, vai kalna, vai torņa (atkarībā no to veida). Latvijā tie visbiežāk novērojami vasarā. Veidojas, siltajam gaisam lēni ceļoties virs Zemes. Gubumākoņi sastāv no ūdens pilieniem, bet gubu lietusmākoņu virsotnes sastāv no ledus kristāliņiem. Cauri gubumākoņiem parasti nespīd Saule un zem tiem ir tumšāks.
Gubumākoņu vertikālā attīstība
Normālos laikapstākļos virs mums kustas daudzi gubumākoņi. Tie veidojas no ūdens tvaikiem, kuri kopā ar slito gaisu paceļas no Zemes virsas un augstumā, kas atbilst rasas punktam, kondensējas mazos ūdens pilienos, kuru izmēri ir ap 10 mikrometri. Diezgan viegli novērtēt to augstumu virs Zemes, kur notiek tvaiku kondensācija "standarta atmosfērā", kuras temperatūra ar katru augstuma kilometru pazeminās par 6,5 °C. Pieņemsim, ka gaisa mitrums pie Zemes virsas ir 50%, bet tā temperatūra ir 20 °C. Tad, zinot ūdens tvaika spiediena atkarību no temperatūras, var pateikt, ka kondensācija sākas pie 10 °C temperatūras. Viegli izskaitļot, ka "standarta atmosfēras" temperatūra pazeminās par 10 °C apmēram 1,5 km augstumā, kas aptuveni atbilst gubumākoņu atrašanās augstumam virs Zemes virsas. Jo mitrāks gaiss, jo zemāk atrodas gubumākoņi.
No tā seko, ka gubumākonim jāizskatās plakanam, kā pankūkai. Tomēr tvaika kondensācijas laikā, augstumā, kuru mēs jau novērtējām, notiek liela siltuma daudzuma izdalīšanās. Šis siltums sasilda gaisu visapkārt un tvaiku, ko tas satur, tādējādi uz laiku pārtraucot tā kondensāciju. Sasildītais gaiss, kurš satur lielu tvaika daudzumu, turpina celties augšup, un tā tvaiku kondensācija notiek vēl lielākā augstumā utt.
Rezultātā virs gubumākoņa plakanā pamata izveidojas cepure, kurai parasti ir kaudzes forma, no kuras tad arī ir cēlies šo mākoņu nosaukums.
Gubumākoņu veidi:
Kloākaiņi
Kloākaiņi jeb oldējēji (Monotremata) ir zīdītāju klases kārta, kas ir vienīgā kārta pirmzīdītāju apakšklasē (Protheria). Tā ir neliela visprimitīvāko zīdītāju grupa, kuru sauc arī par dējējzīdītājiem. Atšķirībā no dzemdētājzīdītājiem (Theria), kuru mazuļi nāk pasaulē piedzimstot, kloākaiņi dēj olas un mazuļi izšķiļas no tām. Zinātniskais nosaukums Monotremata atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē kloaka (monos — 'vienīgais', trema — 'caurums'), atspoguļojot faktu, ka urīnvads un dzimumorgānu izvadkanāli atveras kloākā, nevis patstāvīgi uz āru.
Šajā kārtā ir 5 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas tiek iedalītas 3 ģintīs un 2 dzimtās. Mūsdienu kloākaiņi atkarībā no sugas dzīvo Austrālijā, Tasmanijā un Jaungvinejā, lai gan vecākās fosilijas ir atrastas Dienvidamerikā, Argentīnā. Iespējams, ka kloākaiņu evolūcija sākusies ārpus Austrālāzijas reģiona.