cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dzintars Sodums
Biogrāfija
Dzintars Sodums dzimis 1922. gadā Rīgā. Viņa tēvs, Andrejs Sodums, bija centrālās savienības “Konsums” darbinieks, vēlāk arī direktors un pēc padomju okupācijas tika izsūtīts (Dzintars Sodums, viņa māte un māsa paglābās no izsūtīšanas, jo vecāki nesen bija šķīrušies). Dzintara Soduma māte Ella Soduma strādāja Zemnieku savienības laikraksta "Brīvā Zeme" redakcijā. 1936. gadā pabeidza Rīgas 23. pamatskolu. Par savu pirmo skolu Dz. Sodums raksta: „Labāko materiālu, ar ko dzīvot gadu desmitus, man ir devusi Rīgas 23. pamatskola Kronvalda bulvārī. Skolu vadīja Demokrātiskā Centra biedrs Sprīvulis, skolotāji bija no dažādām demokrātiskās Latvijas politiskajām partijām, bet vairākums ar sociāldemokrātisku un liberālu pārliecību." 1941. gadā Sodums beidza Rīgas pilsētas 1. ģimnāziju, kurā bija padziļināti apguvis antīko un angļu literatūru. 1942.—1943. gada ziemā studēja Latvijas Universitātes humanitārās fakultātes ievada kursa priekšmetus.
Soduma dzimtu trīs okupācijas Latvijas teritorijā skāra sevišķi smagi. Pirmās padomju okupācijas laikā 1941. gada 13. un 14. jūnijā tika izvesti tēvs, tēva otrā sieva un viņu bērns, vēl zīdainis, tēvamāte un tēvabrālis. No mātes radiem jau 1940. gada jūlijā tika apcietināts un vēlāk nošauts mātes brālis Ernests Brastiņš, pirmajā padomju okupācijas gadā čeka apcietināja un nogalināja arī Ernesta Brastiņa dēlu Austrumu, tika izvests mātes svainis Fricis Ansons, kurš izsūtījumā gāja bojā.
1943. gada aprīlī Sodumu iesauca Latviešu leģionā un nosūtīja uz Volhovas fronti, kur viņš strādāja par kara ziņotāju. 18 mēnešus Sodums bija kara žurnālists, rakstīja laikrakstam Tēvija. 1944. gada oktobrī Rīgā Sodums dezertēja, ziemu nelegālā stāvoklī pavadīja Kurzemē un 1945. gada 17. maijā ar laivu nokļuva Gotlandē (šis laiks attēlots biogrāfiskajā romānā "Taisām tiltu pār plašu jūru"). Zviedrijā vasaru nostrādājis kā laukstrādnieks, Sodums pārcēlās uz Stokholmu, kur strādāja kā mašīnburtlicis un korektors. 1946. gadā Sodums salaulājās ar bijušo Latvijas Mākslas akadēmijas studenti Skaidrīti Kronbergu. 1963. gadā viņš izceļoja uz Bostonu ASV, kur no 1963. gada decembra līdz 1973. gadam strādājis par burtlici un korektoru (izglītību papildinājis Amerikas tipogrāfijas arodbiedrības skolā Kolorādo). ASV Sodumu ģimenē piedzima divi dēli - Andris un Mārcis Sodumi.
Dzintara Soduma balva
2013. gadā Ikšķiles novads nodibināja Dzintara Soduma balvu, kuru ik gadu maijā piešķir par novatorisku sniegumu latviešu literatūrā. Balvas žūrijā sākotnējos gados ir bijuši Ikšķiles Kultūras pārvaldes vadītāja Dace Jansone, rakstnieks Roalds Dobrovenskis, kultūras žurnāliste Liega Piešiņa, redaktors Arturs Hansons un rakstniece N. Ikstena. Vēlāk balvas žūrijas sastāvs mainījās, tajā ir Ogres pašvaldības darbinieki un pieaicināti publicisti un literāti.
Darbi
Kopotos rakstus 7 sējumos (2001-2008) publicējis apgāds "Atēna".
Romāni
''"Taisām tiltu pār plašu jūru", "Blēžu romāns 1943-44", "Savai valstij audzināts" un "Jauni trimdā" ir Dzintara Soduma autobiogrāfiska tetraloģija. "Blēžu romāns 1943-44" un "Taisām tiltu pār plašu jūru" attēlo Soduma piedzīvoto Otrā pasaules kara laikā Latvijā, galvenokārt, Kurzemē. "Savai valstij audzināts" stāsta par Soduma bērnībā piedzīvoto, morāles principiem, kas viņam ieaudzināti. "Jauni trimdā" rakstīts pēc 40 gadus krātām piezīmēm un ataino laiku Stokholmā no 1945. gada līdz 1963. gadam.''
Super FM
Super FM ir komercradiostacija, kas raidīja Latvijā. Radio ietilpst mediju grupā "Super FM", kurā ietilpst arī European Hit Radio un Krievijas Hitu Radio. Radio darbu uzsāka 2011. gada 26. novembrī, plkst. 12.00, ēterā aizvietojot Latviešu Radio , bet beidza raidīt 2016.gada 20 jūlijā plkst. 12:00, un vietā sāka skanēt stacija "EHR Superhits" (Izņemot Ventspili, šajā vietā atrada citu frekvenci, 97.8 FM kas atklāja vēlāk.).
Biškopis
Biškopis, arī saukts par dravnieku un bitenieku, ir cilvēks, kurš tur medus bites to ražoto produktu — medus, vaska, putekšņu, apputeksnēto augļu un dārzeņu dēļ, lai audzētu un pārdotu bites un bišu mātes citiem biškopjiem vai vienkārši kā vaļasprieku.
Bitjuga
Bitjuga ir upe Krievijā, Tambovas, Ļipeckas un Voroņežas apgabalā, Donas kreisā krasta pieteka. Garums — 379 km, baseina platība — 8840 km2. Lielākās apdzīvotās vietas upes krastos: Mordova, Ertiļa.
Labā krasta pietekas
Kreisā krasta pietekas
Bitenieks
Bitenieks var būt:
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 1997
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 1997. gadā.
Ziru pagasts
Ziru pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām tā vidienē, Ventas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Jūrkalnes, Užavas, Vārves, Piltenes un Zlēku pagastiem, kā arī Kuldīgas novada Ēdoles un Alsungas pagastiem.
Upes
Ķuļupīte, Mazupe.
Vēsture
Mūsdienu Ziru pagasta teritorijā vēsturiski atradās Vendzavas muiža (Gut Wensau, Vendzavas), Ziru muiža (Gut Sirgen, Ziras).
1935. gadā Ventspils apriņķa Ziras pagasta platība bija 90 km² un tajā dzīvoja 1227 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Sises un Ziras ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ziras ciems ietilpa Alsungas (1949-1956), Ventspils (1956-1962), Kuldīgas (1962-1967) un atkal Ventspils (1967-2009) rajonos. Ziru ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Sises ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ziru pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ziras (pagasta centrs), Sise, Tērande, Bētciems, Vendzavas.
Tallinas "Kalev/Cramo"
BC Kalev/Cramo ir profesionāls Igaunijas basketbola klubs, kas ir dibināts 1998. gadā. Klubs bāzēts Igaunijas galvaspilsētā Tallinā.
"Kalev/Cramo" piedalās nacionālajā Igaunijas čempionātā, Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā, FIBA Čempionu līgā un Igaunijas nacionālajā čempionātā. Vairākas sezonas spēlējis VTB līgā. Klubs savas mājas spēles aizvada Saku Suurhall arēnā.
"Kalev/Cramo" ir divpadsmitkārtējs Igaunijas čempions (2005, 2006, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021).
Klubu no 2019. gada līdz 2022. gadam vadīja latviešu treneris Roberts Štelmahers. Šobrīd galvenais treneris ir Heiko Rannula.
Tajā spēlējuši vairāki Latvijas basketbolisti: Armands Šķēle, Aigars Šķēle, Rolands Freimanis, Jānis Kaufmanis, Mārcis Vītols un Ojārs Siliņš. Šobrīd "Kalev/Cramo" sastāvā spēlē Mārtiņš Meiers un Zigmārs Raimo.
Viljams, Velsas princis
Viljams, Velsas princis (en), pilnā vārdā Viljams Arturs Filips Luijs (en; dzimis ), ir Apvienotās Karalistes karaļa Čārlza III un viņa pirmās sievas princeses Diānas vecākais dēls un karalienes Elizabetes II mazdēls. Pirmais cilvēks Apvienotās Karalistes monarhijas mantošanas līnijā.
apprecējās ar Keitu Midltoni (pēc kāzām Katrīna, Kembridžas hercogiene, vēlāk — Katrīna, Velsas princese).
1997. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
'''Latvijas futbola Virslīgas 1997. gada sezona''' bija 23. Virslīgas sezona, kas sākās 1997. gada 12. aprīlī, bet noslēdzās 8. novembrī. Par Latvijas čempioniem sesto reizi pēc kārtas pārliecinoši kļuva "Skonto". Sīva cīņa notika par 2.-4. vietu starp "Daugavu", "Dinaburgu" un "Ventspili". Par rezultatīvāko spēlētāju kļuva "skontietis" Dāvids Čaladze ar 25 gūtajiem vārtiem. Salīdzinot ar iepriekšējo gadu, 1997. gadā bija mainījusies turnīra izspēles kārtība. Šajā sezonā 9 komandas katra ar katru sacentās 3 riņķu turnīrā.
Turnīra tabula
Sp = Aizvadītās spēles; U = Uzvaras; N = Neizšķirti; Z = Zaudējumi; + = Gūtie vārti; - = Zaudētie vārti; V = Vārtu starpība; Pkt = Punkti
Brēmene
Brēmene (, izrunā: ) ir sena ostas pilsēta Vācijā Vēzeres upes grīvā, netālu no tās ietekas Ziemeļjūrā. Kopā ar Brēmerhāfeni veido atsevišķu Brēmenes federālo zemi.
Vēsture
Pilsēta radās 8. gadsimtā, kad Kārlis Lielais ieņēma Vēzeres grīvu un nodibina šeit bīskapiju, lai ieviestu reģionā kristietību. Turpmākos gadsimtus Brēmene bija centrālais punkts kristietības izplatīšanai Skandināvijā un Baltijā.
Pēc Vestfālenes miera līguma 1648. gadā Brēmenes un Ferdenas (Bremen-Verden) bīskapijas kļuva par Zviedrijas aizjūras provinci. Lielā Ziemeļu kara laikā 1719. gadā tās pievienoja Hanoveres kūrfirstei.
Saadi
Saadi (, Saʿdī; dzimis 1184. gadā Šīrāzā, miris 1283. vai 1291. gadā) bija izcils persiešu viduslaiku dzejnieks.
Saadi dzimis Šīrāzā, Persijā. No 1195. līdz 1226. gadam viņš Bagdādē studējis arābu literatūru un islāma zinātnes.
Saadi ir pazīstams arī kā sūfistu domātājs. Saadi daudz apceļojis islāma zemes: apmeklējis Sīriju, Palestīnu, Jemenu, Turciju, Ēģipti un citas zemes. Iespējams, kādu laiku viņš pavadījis arī krustnešu gūstā.
Saadi miris dzimtajā pilsētā Šīrāzā. Pastāv neskaidrības par viņa nāves īsto laiku.
Pirmais, kas ar Saadi darbiem iepazīstināja Eiropu, bija francūzis Andrē di Riērs, kas 1634. gadā publicēja daļēju "Rožu dārza" tulkojumu. 1654. gadā Ādams Oleāriuss vācu valodā pilnībā publicēja gan "Augļu dārzu", gan "Rožu dārzu".
Latviešu valodā ir izdots "Rožu dārzs" Ulda Bērziņa atdzejojumā (1983).
Vorona (Hopjoras pieteka)
Vorona – upe Krievijā, Penzas, Tambovas un Voroņežas apgabalā, Hopjoras labā krasta pieteka (Donas baseins).
Upes krastos atrodas Kirsanova, Uvarova un pie tās ietekas Hopjorā – Borisogļebska.
Rīgas loža "Konstantīns pie kronētās lauvas"
Rīgas loža "Konstantīns pie kronētās lauvas" vai "Konstantīns pie kronētā ērgļa" (vācu: "Konstantin zum gekrönten Adler") bija brīvmūrnieku loža Rīgā, kas izmantoja angļu brīvmūrnieku rituālu un darbojās no 1787. gada līdz 1794. gada 28. martam. Tā bija cieši saistīta ar Vidzemes guberņas augstākajām aprindām un arhīvos nav saglabājušās ziņas par to sastāvu, tādēļ zināmi tikai atsevišķu ložas locekļu vārdi.
Ložas dibināšana
Ložu dibināja Anglijas provinciālložā Pēterburgā, kas vēlējās apvienot visas Krievijas impērijas ložas savā pakļautībā. 1787. gadā virkne brāļu nolēma dibināt jaunu ložu ar nosaukumu "Konstantīns pie kronētās lauvas", kas norādīja uz Senās Romas imperatoru Konstantīnu, ko brīvmūrnieku rituālu augstākajos grādos īpaši godina kā valdnieku, kas kristiešu brālību no vajātas kustības pārvērta par vadošās impērijas reliģijas nesēju. Kronētā lauva ir Rīgas simbols, kas pēc ložas pāriešanas Maskavas Lielās zemes ložas sistēmā, tika nomainīta ar kronēto ērgli - Krievijas (un Bizantijas) impērijas simbolu.
Zuši
Zuši, saldūdens zušu dzimta (Anguillidae) ir viena no zušveidīgo kārtas (Anguilliformes) zivju dzimtām, kas pieder starspuru klasei (Actinopteri). Saldūdens zušu dzimtā ir tikai viena zušu ģints (Anguilla).
Latvijas teritoriālajos ūdeņos dzīvo viena saldūdens zušu dzimtas suga — Eiropas zutis (Anguilla anguilla).
Vairošanās
Zuši ir katadromas zivis, kas nozīmē, ka tās dzīvo saldūdens ūdenstilpēs: upēs un ezeros, bet nārstot dodas uz okeānu. Gan Amerikas zuši, gan Eiropas zuši nārsto Sargasu jūrā. Zušu kāpuri jeb leptocefali dzīvo tikai okeānā un barojas ar sīkām organisko vielu daļiņām. Paaugušies tie kļūst par stikla zušiem, kas pēc formas atgādina pieaugušos zušus, bet ir caurspīdīgi. Stikla zuši mājo piekrastes saldūdeņos, upju grīvās. Kad tie kļūst pigmentēti, tos sauc par nenobiedušiem zušiem jeb zušu mazuļiem — elveriem. Tie ceļo augšup pa straumi un nobriest par pieaugušiem zušiem. Joprojām zinātnieki nezina visus zušu vairošanās noslēpumus.
Zutis zivsaimniecībā
Zušu pavairošana zivsaimniecībās ir saistīta ar stikla zušu nozveju jūrā, jo zuši nebrīvē nevairojas. Eiropas zivsaimniecību vajadzībām nozvejo Eiropas zuša (Anguilla anguilla) mazuļus stikla zuša attīstības stadijā Portugāles, Spānijas, Francijas un Apvienotās Karalistes estuāros — upju grīvu līčos. Šo zveju regulē 2007. gadā pieņemtais Eiropas krājuma atjaunošanas plāns, kas nosaka, ka 60% nozvejoto stikla zušu iek izmantoti savvaļas ekosistēmu atjaunošanas programmās.
Izskats un īpašības
Saldūdens zušiem ir gari čūskveidīgi ķermeņi, kas klāti ar sīkām, smalkām un mīkstām zvīņām, tādējādi tie izskatās kaili. Tiem ir lielas, smailas galvas un mute ar sīkiem zobiem, vērsti uz priekšu. To muguras spura, kas sākas tālu aiz nelielajām krūšu spurām, nepārtrauktā līnijā savienojas smailās astes galā ar anālo spuru.
Pions
Pions jeb pī mezons ir salikta subatomāra daļiņa (hadrons), kas pieder pie mezoniem. Ir trīs veidu pioni — pozitīvais pions, ko apzīmē ar π+, negatīvais pions jeb antipions, ko apzīmē ar π− un neitrālais pions (π0), kas ir pats sev antidaļiņa. Pionu spins ir 0.
Vēsture
1935. gadā japāņu fiziķis Hideki Jukava izveidoja pirmo nuklonu mijiedarbības jeb stiprās mijiedarbības teoriju, kurā kā nesējdaļiņas kalpoja jauna veida daļiņas, ko sākumā Jukava nosauca par mezotroniem (šo nosaukumu Verners Heizenbergs vēlāk pārlaboja par mezoniem). Šādu daļiņu masai vajadzēja būt vidējai starp elektronu un nuklonu masām - no tā arī cēlies mezonu nosaukums ( - vidējais). Jau 1936. gadā daļiņas ar šādu masu (mioni) tika atrastas kosmiskajos staros, taču tālākie eksperimenti pierādīja, ka mioni stiprajā mijiedarbībā neiesaistās. 1947. gadā pētnieku grupa Sesila Pauela vadībā atklāja cita veida lādētas daļiņas ar līdzīgu masu, eksperimentējot ar lielā augstumā gaisa balonā paceltām fotoplatēm. Šīs daļiņas, kuras piedalījās stiprajā mijiedarbībā, tika nosauktas par π mezoniem jeb īsāk - pioniem. Par šiem darbiem 1949. gadā Jukava, bet 1950. gadā Pauels saņēma Nobela prēmiju.
Elektriski neitrālais π0 mezons pēdas fotoplatēs neatstāj, tādēļ tas tika atklāts vēlāk, 1950. gadā, identificējot tā sabrukšanas produktus (fotonus).
Uzbūve
Tāpat kā visi mezoni, pioni sastāv no diviem kvarkiem - viena kvarka un viena antikvarka. Pionu sastāvā ietilpst pirmās ģimenes kvarki - apakšējais jeb d kvarks un augšējais jeb u kvarks. π+ mezons sastāv no u kvarka un d antikvarka, bet π− mezons - no d kvarka un u antikvarka. Neitrālā π0 mezona sastāvs ir u kvarka un u antikvarka kombinācijas superpozīcija ar d kvarka un d antikvarka kombināciju, jo abu šo kombināciju kvantu skaitļi ir vienādi. Šāda neparasta sastāva daļiņas tiek sauktas par patiesi neitrālām daļiņām, jo tās ir pašas sev antidaļiņas.
Īpašības
Pioni ir visvieglākie no visiem mezoniem (μ mezoni jeb mioni, kas ir vieglāki, īstenībā nepieder pie mezoniem) - to masa ir 139,6 MeV/c2. Neitrālo pionu masa ir nedaudz mazāka (135,0 MeV/c2). Elektriski lādēto pionu dzīves ilgums ir vidēji 2,6·10−8 sekundes, bet neitrālais pions ir daudz nestabilāks - tas dzīvo tikai 8,4·10−17 s. Sabrūkot pozitīvais pions dod antimionu un mionu neitrīno, bet antipions attiecīgi mionu un mionu antineitrīno. Ļoti retos gadījumos lādētie pioni sabrūkot rada elektronu (pozitronu) un elektronu neitrīno (antineitrīno). Neitrālais pions parasti sabrūk par diviem lielas enerģijas fotoniem, daudz retāk - par vienu fotonu un elektrona-pozitrona pāri.
Pioni kā nesējdaļiņas
Mūsdienās saskaņā ar kvantu hromodinamikas teoriju ir noskaidrots, ka stiprās mijiedarbības nesējdaļiņas ir gluoni. Tomēr var uzskatīt, ka Jukavas izveidotā teorija, kurā kodolspēku pārnesēji ir pioni, noteiktā enerģiju diapazonā ir lietojama vienkāršiem, uzskatāmiem aprēķiniem, jo šos spēkus var kompakti aprakstīt ar Jukavas potenciāla palīdzību (tā saucamais sigma modelis).
Taurs
Taurs (Bos primigenius) ir liela auguma dobradžu dzimtas (Bovidae) savvaļas vērsis, kas izmira 17. gadsimta sākumā. Taurs kādreiz bija plaši izplatīts un apdzīvoja ne tikai Eiropas pļavas un mežus, bet arī lielāko daļu Āzijas un Ziemeļāfrikas. Līdz 12. gadsimtam tas bija sastopams arī Latvijas teritorijā, par ko liecina arheoloģiskie izrakumi, latviešu tautasdziesmas un vietvārdi, kā Taurupe, Taurene vai Taurkalne. Arheoloģiskie atradumi Rēzeknes pusē liecina, ka taurs Latvijas teritorijā ir dzīvojis jau pirms 10 000 gadu.
13. gadsimta sākumā tauri bija sastopami tikai Polijā, Lietuvā, Moldovā, Transilvānijā un Prūsijas austrumos, bet 15. gadsimtā tauri dzīvoja vairs tikai Polijā. Atļauja medīt lielos dzīvniekus bija tikai aristokrātijai un īsi pirms izmiršanas tikai karaļa ģimenes piederīgajiem. Pēdējos gados tauri tika ganīti kā liellopi noslēgtos aplokos, tomēr to populācija neatjaunojās. Ir zināms, ka 1564. gadā Polijas karaliskajā ganāmpulkā ganījās 38 tauri. Pēdējais zināmais taurs Eiropā nomira no vecuma 1627. gadā Polijā. Tā galvaskauss ir apskatāms karalisko dārgumu muzejā "Livrustkammaren" Stokholmā.
Sistemātikas diskusijas
Kārlis Linnejs mājas liellopus un taurus uzskatīja par vienu sugu un tos abus sistematizēja ar nosaukumu Bos taurus (Linnaeus, 1758). Viņš bija pārliecināts, ka liellops ir cēlies no taura. Tomēr atmiņas par tauriem 18. gadsimtā bija gandrīz jau izzudušas, un starp zinātniekiem nebija vienprātības šajā jautājumā. Daļa zinātnieku uzskatīja, ka Eiropā ir dzīvojusi tikai viena savvaļas vēršu suga – sumbrs (Bison bonasus). 19. gadsimta sākumā arheoloģiskajos izrakumos atklāja lielu daudzumu tauru kaulu un vienu pilnīgu skeletu. Dabas pētnieks Ludvigs Bojanuss to nosauca par Bos primigenius (Bojanus, 1827). Atrasto tauru kauli liecināja par milzīgiem dzīvniekiem, un tie bija tik atšķirīgi izmēros no mājas liellopiem, ka tos ilgstoši sistematizēja kā atšķirīgas sugas.
Mūsdienās visi zinātnieki piekrīt, ka Bos taurus un Bos primigenius ir viena suga. Tādēļ 1993. gadā tika ierosināts tauru zinātnisko nosaukumu mainīt uz Bos taurus, kā to bija nosaucis K. Linnejs. Tomēr daļa zinātnieku iebilda un uzskatīja, ka taura nosaukumu nevajadzētu mainīt un mājas liellopiem izņēmuma kārtā būtu jāsaglabā atšķirīgs zinātniskais nosaukums. Nosaukuma precizējumi tika veikti atkārtoti 2003. gadā. Balstoties uz jaunākajiem DNS pētījumiem, Starptautiskā zooloģijas nomenklatūras komisija (International Commission of Zoological Nomenclature) nolēma, ka taura zinātniskais nosaukums ir Bos primigenius un ka liellops kā taura pasuga ir jāsauc par Bos primigenius taurus. Šai sistēmai seko lielākā daļa sistemātiķu, mājas liellopu klasificējot kā taura pasugu. Bet joprojām daļa zinātnieku to turpina sistematizēt kā sugu Bos taurus.
Klasifikācija
Tauram bija 3 savvaļas pasugas, bet mūsdienās ir 2 mājas liellopu pasugas:
Taurs kultūrā
Daudzus gadus uzskatīja, ka visā pasaulē saglabājies tikai viens taura attēls, tā saucamais Augsburgas attēls, kas zīmēts apmēram 1525. gadā. Vēlāk taura zīmējumi tika atklāti arī alu zīmējumos, piemēram, Lasko alā Francijā. Taura attēls ir izmantots daudzu Eiropas valstu pilsētu ģerboņos un simbolikā, kā arī daudzi vietvārdi ir atvasināti no taura vārda ne tikai Latvijā, bet arī citās Eiropas valstīs.
Izskats
Taurs atgādina mūsdienu govi, tikai tas bija daudz lielāks kā mūsdienu mājas liellopi. Tas kādreiz bija lielākais Eiropas savvaļas pārnadzis. Ilgstoši tika pieņemts, ka buļļu augstums skaustā bija 2 m, bet govīm 1,8 metri. Mūsdienās, izmantojot kāju augšstilba kaulus ir modelēts taura modelis, un šobrīd tiek uzskatīts, ka taura bullis skaustā bija 1,6—1,8 m, bet govs apmēram 1,5 m. To svars bija apmēram 1 tonna. Tauram bija raksturīgs dzimumdimorfisms. Buļļi bija lielāki kā govis, un to ragi bija daudz garāki un masīvāki. Liela buļļa ragi sasniedza gandrīz 2 metrus. Buļļiem spalva bija melna vai ļoti tumši brūna ar gaišāku svītru pār muguru, toties govīm un teļiem sarkanbrūna. Iespējams, gan buļļiem, gan govīm purni bija gaišāki kā ķermeņa matojums.
Uzvedība
Tauru kaulu atradumi liecina, ka tiem patika uzturēties mitrās, pārplūdušās pļāvās un mitros, purvainos mežos. Tāpat kā liellopi tie spēja peldēt un migrējot sasniegt salas, kas neatradās pārāk tālu no krasta. Taura kauli ir atrasti, piemēram, Sicīlijā. Kādreiz Sicīlija ar šauru zemes strēli bija savienota ar Apenīnu pussalu. Kad Sicīlija kļuva par salu, tad laika gaitā Sicīlijas tauri kļuva par 20% mazāki nekā kontinenta radinieki. Spriežot par tauru dzīves veidu pēc Polijas tauru apraksta, tie ir dzīvojuši jauktos baros, kas sastāvēja no govīm, jauniem buļļiem un teļiem. Vecie buļļi ir bijuši vientuļnieki. Tauriem riests ir bijis augustā, septembrī, bet teļi ir dzimuši vēlā pavasarī.
Barība
Pavasarī un vasarā tauri, visticamāk, pārtika pamatā no zālaugiem, dažādām stiebrzālēm, ziedaugiem un koku lapām. Rudenī, kad zāles kļūst mazāk, tauri arvien vairāk sāka pārtikt no koku un krūmu lapām, zariem, augļiem, zīlēm, bet ziemā tie ēda arī koku un krūmu mizas. Ir zināms, ka Polijas pēdējie tauri ziemā tika piebaroti ar sienu.
Taura pieradināšana
Par mūsdienu liellopa priekšteci tiek uzskatīts izmirušais taurs, kura izplatības areāls pagātnē bija ļoti liels. Taura dzimtene ir Indija, un tas ir dzīvojis Indijā jau pirms 2 miljoniem gadu. Vēlāk tas izplatījās Vidējos Austrumos, un tad sekoja migrācija virzienā uz Āzijas austrumiem. Eiropu tauri sasniedza pirms 250 000 gadiem. Pleistocēnā un holocēna sākumā tas bija sastopams lielākajā daļā Eirāzijas un Ziemeļāfrikas. Arheoloģiskie atradumi liecina, ka taura pieradināšana vienlaicīgi un nesaistīti notika gan Kaukāza dienvidos un Mezopotāmijas ziemeļos, gan Indijā apmēram pirms 10 000—8000 gadiem. Šajos reģionos tika izveidotas divas galvenās mājas liellopu līnijas: bezkupra liellops (Bos primigenius taurus) un kuprainais zebu (Bos primigenius indicus). Šo zinātnisko hipotēzi apliecina arī DNS pētījumi, kas pierāda, ka abas līnijas ir veidojušās nesaistīti viena ar otru.
Taurgovs
Vācu zinātnieki brāļi Heki ir kļuvuši pazīstami ar to, ka uzsākuši vairāku izmirušu dzīvnieku rekonstrukcijas, selekcionējot no mājas dzīvniekiem savvaļas dzīvniekus. Tāds ir Heka zirgs, kas ir tarpāna rekonstrukcija, un taurgovs.
Izmirušo tauru sugu brāļi Luts Heks un Heins Heks uzsāka atjaunot, savācot kopā savvaļas govīm vislīdzīgākās mājas govju šķirnes. To mērķis bija iegūt dzīvniekus, kas maksimāli līdzinātos izmirušajiem tauriem un kas būtu spējīgi izdzīvot savvaļas apstākļos. Izveidoto šķirni starptautiski sauc brāļu Heku vārdā – Heka liellops (Heck cattle) vai Heka taurs (Aurochs de Heck), bet latviski – par taurgovi. Šie dzīvnieki nav identiski izmirušajiem tauriem, tomēr tie ārēji ir līdzīgi, un tiem piemīt daudzas savvaļas dzīvniekiem raksturīgās īpašības. Taurgovis spēj izmantot uzturvielām nabadzīgu barību, tās ir izturīgas pret nelabvēlīgiem laika apstākļiem, tām ir labi organizēta bara struktūra, lai aizstāvētos pret plēsējiem kā vilkiem. Īstenojot Pasaules Dabas Fonda programmu, 2004. gada februārī uz Latviju tika atvestas pirmās 23 taurgovis.
962. gads
962 bija īsais gads.
Anšluss
Austrijas anšluss ( — ‘savienošana, pievienošana’) bija Austrijas Republikas aneksija ar sekojošu inkorporāciju Trešā reiha sastāvā. Austrijas vārdu izskauda un no 1939. gada lika lietot Ostmarkas nosaukumu. Otrā pasaules kara laikā Sabiedrotās valstis Austrijas anšlusu pasludināja par nelikumīgu, tomēr pēc kara Austrija tika sadalīta okupācijas zonās un tās suverenitāti atjaunoja tikai 1955. gadā.
Bieži jēdzienu "anšluss" lieto kā sinonīmu vārdam "aneksija", bet ar negatīvu pieskaņu.
Vēsture
Apmēram 65 000 Vērmahta karavīru 1938. gada 12. martā šķērsoja Austrijas robežu un anektēja to. Lai leģitimētu šo aneksiju, 1938. gada 10. aprīlī Vācijas karaspēka klātbūtnē tika organizēta "Tautas nobalsošana par Austrijas atkalapvienošanos ar Vācu impēriju". Oficiāli paziņoja, ka vēlēšanās piedalījās 99,5% balsstiesīgo un 98,9% bijuši par pievienošanos. Otrā pasaules kara laikā 1943. gada 1. novembrī Sabiedroto valstu ārlietu ministri Maskavā deklarēja, ka Austrijas aneksija ir anulējama. 1945. gada 29. martā Sarkanā Armija šķērsoja Austrijas austrumu robežu un 6. aprīlī sāka uzbrukumu Vīnei, bet Rietumu Sabiedroto karaspēks tikai 28. aprīlī sasniedza Austrijas rietumu daļas zemes. 10 gadus pēc kara Austrija bija sadalīta okupācijas zonās. Tikai 1955. gada 15. maijā Otrā pasaules kara uzvarētājvalstis noslēdza līgumu, kurš izbeidza okupāciju un atjaunoja Austrijas Republikas suverenitāti.
Politetrafluoretilēns
Politetrafluoretilēns ir polimērs, kas sastāv tikai no oglekļa un fluora. To var uzskatīt par polietilēna atvasinājumu, kura molekulā visi ūdeņraža atomi aizvietoti ar fluora atomiem: Politetrafluoretilēnu biežāk pazīst ar zīmola nosaukumu teflons. Teflonā ārkārtīgi garas oglekļa atomu ķēdes ir it kā "ietītas" fluora atomos, turklāt ķīmiskā saite starp fluoru un oglekli ir ļoti stipra. Tādēļ teflons ir ķīmiski ļoti inerts materiāls, kas nereaģē pat ar karaļūdeni. Teflons ir ārkārtīgi slidens materiāls, jo tam piemīt neliels berzes koeficients. Šis materiāls ir karstumizturīgs un ķīmiski noturīgs.
Vēsture
Politetrafluoretilēnu 1938. gadā nejauši atklāja firmu DuPont un General Motors kopuzņēmuma Kinetic Chemicals ķīmiķis Rojs Plankets (Roy Plunkett), pētot fluorētos ogļūdeņražus. Plankets bija atstājis ar tetrafluoretilēna gāzi uzpildītu balonu sausajā ledū un pēc kāda laika konstatēja, ka balona manometrs vairs neuzrāda spiedienu. Balons tika nosvērts, lai noskaidrotu, vai gāze nav izplūdusi, bet izrādījās, ka balona masa nav mainījusies. To atverot, atklājās, ka gāze ir pārvērtusies par vaskveidīgu baltas krāsas vielu, kas bija ķīmiski praktiski nesagraujama - tā nešķīda nekādos šķīdinātājos un to neietekmēja vārīšana stiprās skābēs un sārmos. Materiālu neietekmēja ne ļoti zemas, ne ļoti augstas temperatūras, uz to neiedarbojās mitrums un saules gaisma, tādēļ sākās nopietni jaunā produkta pētījumi.
1941. gadā tika atklātas metodes, kā no šīs vielas izgatavot dažādus izstrādājumus - materiāls tika patentēts un DuPont plastmasu rūpnīca sāka ražot pirmos teflona (kā tika nosaukts jaunais polimērs) izstrādājumus - tās bija tvertnes un cauruļvadi šķidram fluorūdeņradim Manhetenas projekta vajadzībām. Fluorūdeņradis (HF) bija nepieciešams, lai atdalītu urānu-235 no urāna-238 (urāns-235 ir atombumbu izgatavošanai nepieciešams izotops), tomēr HF ir ārkārtīgi agresīva viela, kas sagrāva tvertni no jebkura tolaik pazīstamā materiāla. DuPoint teflons šo problēmu atrisināja. Teflonu Otrā pasaules kara laikā lietoja arī citiem stratēģiskiem mērķiem - sprāgstvielu rūpnīcu slāpekļskābes tvertnēm, radaru ierīcēs, lidmašīnu motoros, tādēļ tas bija slepens stratēģisks materiāls un pilnīgi visu DuPoint ražoto politetrafluoretilēnu nopirka ASV valdība.
Teflona preču zīme tika reģistrēta tikai pēc kara - 1945. gadā, tad šo materiālu sāka izmantot arī civilām vajadzībām un pētīt citas tā potenciālās iespējas.
Braians Adamss
Braians Gajs Adamss (en; dzimis Kingstonā, Kanādā) ir kanādiešu dziedātājs, dziesmu autors, mūziķis, fotogrāfs. B. Adamss par saviem darbiem ir saņēmis vairākas balvas un ir ticis nominēts vairākām balvām, ieskaitot 18 iegūtās Žino balvas 56 nominācijās, tai skaitā 2000. gadā viņš saņēma balvu kā labākais vīrietis-vokālists. Tāpat ir ticis nominēts 15 Grammy balvām. Ieguvis vienu Grammy balvu nominācijā "Labākā dziesma, sarakstīta kinofilmai vai televīzijai" par dziesmu "(Everything I Do) I Do It For You" filmai "Robins Huds, zagļu princis" (Robin Hood: Prince of Thieves, 1991). Par šo dziesmu ticis nominēts arī Amerikas Kinoakadēmijas balvai, tomēr to neieguva. Vēl divas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par dziesmām filmās "Dons Žuans de Marko" (1994) un The Mirror Has Two Faces (1996).
B. Adamss ir ieguvis Kanādas un Britu Kolumbijas ordeņus par savu ieguldījumu populārās mūzikas attīstībā. Vēl ir pazīstams fotogrāfs. Izdevis 10 studijas albumus: Bryan Adams, You Want It You Got It, Cuts Like a Knife, Reckless, Into the Fire, Waking Up the Neighbours, 18 til I Die, On a Day Like Today, Room Service, 11.
Ods (dievs)
Ods ( - 'dvēsele', salikteņos lieto ar nozīmi 'liels spēks, enerģija') senskandināvu mitoloģijā ir Freijas vīrs. Viņiem ir meitas Hnosa un Gersimi.
Snorre Sturlusons Jaunākajā Edā min, ka Freija raud sarkana zelta asaras, kad Ods dodas tālos ceļojumos; viņa arī dodas viņu meklēt, tāpēc sev pieņēmusi daudz vārdu.
Pastāv teorija, ka Freija un Friga varētu būt viena dieviete. Frigas vīrs ir Odins, un Óðr ir arī viens no Odina vārdiem, tāpēc iespējams, ka Ods ir tikai Odina hipostāze.
Ods
Ods var būt:
Rundāles novads
Rundāles novads bija pašvaldība Zemgalē, Lielupes kreisajā krastā. Dibināta 2009. gadā un tajā bija apvienoti bijušā Bauskas rajona Rundāles, Svitenes un Viesturu pagasti. Robežojās ar Jelgavas novadu rietumos un ziemeļos, pa Lielupi ar Ozolnieku novadu ziemeļos, Bauskas novadu austrumos un Lietuvu dienvidos. Novada centrs bija Pilsrundāle.
2021. gadā Rundāles novadu pievienoja Bauskas novadam.
Maliks
Maliks var būt:
Tau daļiņa
Vēsture
Tau daļiņa tika atklāta 1975. gadā, izmantojot elektronu - pozitronu kolaideru SLAC (ASV). Anihilējot lielas enerģijas elektroniem un pozitroniem, var veidoties tau un antitau daļiņas.
Īpašības
Tau daļiņas masa ir 1777 MeV. Dzīves ilgums 2,9 ·10-13 s.
Sabrukšana
Tau daļiņa ir vienīgais leptons, kas sabrūkot var radīt hadronus, jo citi leptoni ir pārāk viegli.
τ− sabrukšanas veidi:
Resnā zarna
Resnā zarna (la) ir mugurkaulnieku un līdz ar to arī cilvēku gremošanas orgānu sistēmas beigu daļa, kas ir turpinājums tievajai zarnai un noslēdzas ar kloāku vai anālo atveri. Tās galvenā funkcija ir izkārnījumu uzglabāšana un transportēšana. Resnā zarna izvada ūdeni no izkārnījumu masas, padarot tos biezākus. Zarnu flora galvenokārt atrodas tieši resnajā zarnā.
Cilvēku resnā zarna
Cilvēkiem resnā zarna ir turpinājums tievajai zarnai un lokveidā ietver to. Starp abām zarnām atrodas līkās un aklās zarnas vārstulis. Tā sākas vēdera dobuma labajā pusē. Resnās zarnas sākuma daļā ir maisveida nodalījums — aklā zarna ar tārpveida piedēkli jeb apendiksu. Apendiksa iekaisumu sauc par apendicītu. Resnajai zarnai izšķir augšupejošo daļu, šķērszarnu, lejupejošo daļu, S veida zarnu un taisno zarnu, kas beidzas ar anālo atveri. Resnās zarnas daļu bez aklās zarnas un taisnās zarnas sauc par lokzarnu.
Resnās zarnas garums ir no 1,5 līdz 2 metriem, bet tās diametrs ir no 5 līdz 8 centimetriem. Zarnas sienu veido gļotāda, zemgļotāda, muskuļkārta un serozais apvalks. Gļotādai nav bārkstiņu un Peijera plātnīšu, toties ir pusmēnesveidīgas šķērskrokas.
Resnajā zarnā dzīvo lielākā daļa no cilvēkam simbiotiskajām baktērijām, kuras pārstrādā nesagremotās un neuzsūktās barības atliekas un sintezē cilvēkam nepieciešamos vitamīnus (K, B6, biotīnu, folijskābi). Resnajā zarnā notiek ūdens un vitamīnu uzsūkšana asinīs. Ja uzsūkšana traucēta un barības masas virzās caur resno zarnu pārāk ātri, cilvēkam ir caureja. Ilgstoša caureja var būt bīstama, jo notiek organisma atūdeņošanās.
Baktēriju darbībā veidojas izkārnījumu masa. Resnajā zarnā notiek barības atlieku rūgšana un pūšana, kurā veidojas indīgas vielas (indols, fenols, skatols). Indīgās vielas uzsūcas asinīs un tiek neitralizētas aknās.
Resnā zarna citiem mugurkaulniekiem
Izņemot kloākaiņus, zīdītāji ir vienīgā mugurkaulnieku grupa, kurai dzimumorgānu atvere un anālā atvere ir atdalīta viena no otras. Dažām zālēdāju sugām resnajā zarnā ir liels papildinājums, kas tiek izmantota kā fermentācijas kamera. Vaļiem resno zarnu no tievās zarnas var atšķirt tikai pēc epitēlijaudiem.
2006. gada F1 sezona
2006. gada F1 sezona bija 57. F1 sezona. Tā sākās un beidzās.
Tā bija īpaša ar Ferrari atgriešanos konkurētspējīgo komandu starpā, kā arī ar McLaren, Williams un Toyota komandu regresu. Sezonas čempions bija Fernando Alonso, kurš uzvaru nodrošināja tikai pēdējā posmā, pārspējot septiņkārtējo pasaules čempionu Mihaelu Šūmaheru, kurš beidza savu karjeru.
Pilotu kopvērtējums
† Braucējs nefinišēja, bet tiek klasificēts jo paveica vismaz 90% distances.
Ērihs Marija Remarks
Biogrāfija
Ērihs Pauls Remarks dzimis Osnabrikā. Viņš ir otrais no pieciem grāmatu iesējēja Petera Franča Remarka (1867—1954) un Annas Marijas Remarkas, dzimušas Štalknehtas (1871—1917), bērniem. 1904. gadā uzsāka mācības baznīcas skolā, bet 1915. gadā — katoļu skolotāju seminārā. Sešpadsmit gadu vecumā pirmo reizi mēģināja rakstīt dzejoļus, esejas, kā arī iesāka rakstīt romānu "Sapņu istaba" (Die Traumbude), kas tika pabeigts vēlāk un publicēts 1920. gadā.
1914. gadā sākās Pirmais pasaules karš, un pēc diviem gadiem,, 18 gadus jaunais Remarks tika mobilizēts un nosūtīts uz fronti. Remarks tika pārcelts uz Rietumu fronti. Tā paša gada 31. jūlijā viņš tika ievainots kreisajā kājā, labajā rokā un kaklā, un tika nosūtīts uz armijas hospitāli Vācijā, kurā atradās līdz kara beigām.
Pēc kara, 1919. gadā, viņš strādā par skolotāju, bet jau uz 1920. gada beigās viņš bieži maina amatus: bijis, piemēram, bibliotekārs, žurnālists, redaktors, tajā skaitā arī kapu pieminekļu pārdevējs un svētdienas ērģelnieks kapelā pie garīgi slimo hospitāļa. Šie notikumi ir kalpojuši par pamatu romānam "Melnais obelisks" (Der schwarze Obelisk). Remarka pirmais apmaksātais darbs, kas saistīts ar rakstīšanu, bija tehniskais rakstnieks Vācijas riepu ražotāju uzņēmumā.
1921. gadā sāka strādāt par redaktoru žurnālā Echo Continental, šajā pat laikā, kā liecina viena no viņa vēstulēm, viņš sāk izmantot pseidonīmu Erich Maria Remarque. Otro vārdu Marija no Paula viņš nomainīja par godu mātei, kas mira no vēža. Uzvārds Remarque, kas ir atveidots atbilstoši franču valodas ortogrāfijai, nevis kā iepriekš - Remark, bija viņa ģimenes sākotnējais uzvārds, jo Osnabrika laika gaitā tikusi pievienota Francijas teritorijai un uzvārdam sākotnēji ir franču izcelsme, kamēr viņa vectēvs to 19. gadsimtā nenomainīja pret Remark.
Ē. M. Remarka pazīstamākais romāns "Rietumu frontē bez pārmaiņām" (Im Westen nichts Neues) tika uzrakstīts dažos mēnešos 1927. gadā, bet autors uzreiz nevarēja atrast grāmatas izdevēju, tāpēc romāns tika publicēts 1929. gadā. Romānā no 19 gadus jauna karavīra skatpunkta attēlots Pirmais pasaules karš un tā bezjēdzība un nežēlība. Pēc šī romāna sekoja vēl vairāki līdzīgi darbi, kuros Remarks vienkāršā, emocionālā valodā aprakstīja kara laiku un pēckara gadus. Pēc romāna motīviem 1930. gadā tika uzņemta tāda paša nosaukuma filma. Ienākumi no filmas un romāna Remarkam nesa labu peļņu, no kuras lielu daļu viņš tērēja Sezana, van Goga, Gogēna un Renuāra gleznu iegādei. Par šo romānu viņu izvirzīja 1931. gada Nobela prēmijai literatūrā, bet iesniegumu Nobela komiteja noraidīja.
1931. gadā, pēc romāna "Mājupceļš" (Der Weg zurück) uzrakstīšanas, Remarks pameta Vāciju. Viņš nopirka māju Šveicē, un gan tur, gan arī Francijā dzīvoja līdz 1939. gadam, kad kopā ar sievu pameta Eiropu un pārcēlās uz ASV. 1947. gadā Remarks ar sievu kļuva par pilntiesīgiem ASV pilsoņiem.
1933. gadā, kad Vācijā nodibinājās nacistiskais režīms, Remarka grāmatas tika aizliegtas un pat publiski dedzinātas. Viens no ieganstiem bija uzskats, ka Remarks cēlies no Francijas ebrejiem un viņa īstais uzvārds patiesībā ir Krāmers (Kramer - apvērsts Remark). Šis nepareizais fakts joprojām parādās dažās Remarka biogrāfijās.
1943. gadā nacisti apcietināja Remarka māsu Elfrīdu Šolcu, kura bija palikusi Vācijā ar savu vīru un diviem bērniem. Pēc īsa tiesas procesa viņa tika atzīta par vainīgu, jo it kā bija izteikusies, ka karš tikšot zaudēts. Pierādījumi atbalsta apgalvojumu, ka nāves sods Remarka māsai tika piespriests tikai tāpēc, lai sodītu viņas brāli. Elfrīdai Šolcai tika izpildīts nāvessods nocērtot galvu. Par māsas nāvi Remarks uzzināja tikai pēc kara beigām un veltīja viņai savu romānu "Dzīvības dzirksts" (Der Funke Leben), kas tika publicēts 1952. gadā. Osnabrikā ir nosaukta iela par godu Elfrīdai Šolcai.
1948. gadā Remarks atgriezās Šveicē, kur pavadīja atlikušo dzīves daļu. Pēc romāna "Triumfa arka" uzrakstīšanas, septiņus gadus Remarks neuzrakstīja nevienu darbu, bet tad 1952. gadā tika izdots romāns "Dzīvības dzirksts" (Der Funke Leben). Rakstot šo romānu, rakstnieks paralēli strādāja pie vēl viena darba - romāna "Laiks dzīvot un laiks mirt" (Zeit zu leben und Zeit zu sterben). Romāns tika izdots 1954. gadā angļu tulkojumā ar nosaukumu A Time to Love and a Time to Die (Laiks mīlēt un laiks mirt). 1958. gadā pēc šī romāna motīviem Vācijā tika uzņemta filma. Pats romāna autors šajā filmā atveidojis profesoru Polmanu.
1955. gadā Remarks uzrakstīja scenāriju austriešu filmai Der letzte Akt, kurā tika parādītas Hitlera pēdējās dzīves dienas. Teātris bija Remarka sapnis un liela kaisle.
Pēdējais darbs, ko Remarks pabeidza, bija romāns "Lisabonas nakts" (Die Nacht von Lissabon), kas tika izdots 1962. gadā.
1964. gadā rakstnieka dzimtās pilsētas delegācija piešķīra viņam goda medaļu. Pēc trim gadiem, 1967. gadā, Vācijas sūtnis Šveicē piešķīra Remarkam VDR ordeni. 1968. gadā, uz rakstnieka 70 gadu jubileju, Šveices pilsēta Askona, kurā viņš dzīvoja, piešķīra Remarkam goda pilsoņa statusu.
Ērihs Marija Remarks mira, Lokarno pilsētā. Rakstnieks apbedīts Šveicē, Ronko kapsētā. Paulete Godārda, kas mira pēc divdesmit gadiem, ir apbedīta līdzās viņam.
Remarka darbiem raksturīga vienkārša, bet emocionāla valoda, reālistiskums, Pirmā pasaules kara un pēckara laika tēlojums. Remarks saviem lasītājiem māca humānismu jeb cilvēcību.
Voroņeža (upe)
Voroņeža - upe Krievijā, Donas kreisā krasta pieteka. Tek cauri Tambovas, Ļipeckas un Voroņežas apgabalam.
Voroņeža ir Poļnojvoroņežas un Ļesnovoroņežas satekupe. Upes garums, sākot no Poļnojvoroņežas iztekas, ir 520 km, bet pašas Voroņežas garums ir 342 km.
Pilsētas upes krastos - Mičurinska, Ļipecka, Voroņeža.
Audumla
Audumla (, Auðumla, Auðhumbla vai Auðhumla) skandināvu mitoloģijā ir pirmatnējā govs, kura kopā ar Īmiru radās bezdibenī Ginnungagapā pirms pasaules rašanās. Īmirs barojās no govs piena, savukārt govs laizīja sāli, kas klāja Ginnungagapa sienas, pamazām atklādama Buri, dievu priekšteča, ķermeni.
Audumla pieminēta tikai Jaunākajā Edā.
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 1998
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 1998. gadā.
Būri (dievs)
Būri jeb Buri skandināvu mitoloģijā ir pirmais dievs, pārējo dievu priekštecis. Viņš ir Bora tēvs un Odina vectēvs. Būri radās, govij Audumlai laizot bezdibeņa Ginnungagapa sienu sāļo ledu (šis mīts parādās tikai Jaunākajā Edā, taču Būri minēts arī skaldu dzejā).
"U" garums vārdā "Būri" nav zināms. Manuskriptā tas nav norādīts, taču parasti tiek pieņemts, ka "u" ir garš (pēc metriskās pozīcijas).
Nacionālistu kustības partija
Nacionālistu kustības partija, arī Nacionālistu rīcības partija (tr, MHP), ir Turcijas ultranacionālistiska un konservatīva partija. Turcijas nacionālās asamblejas vēlēšanās partija ieguva 14,3% no kopējā balsu skaita un 71 deputāta vietu (no 550). Iepriekšējās vēlēšanās partija neieguva nevienu deputāta vietu, jo spēja savākt tikai 8,3% no kopējā balsu skaita.
Neskatoties uz to, ka kreisā spārna deputāti un kurdu separātistu grupējumi MHP uzskata par ļoti nacionālistisku partiju, tādi partijas vadītāji kā Devlets Bahčeli un Mehmets Šandirs ir uzsvēruši nepieciešamību aizstāvēt unitāras valsts un turku identitātes ideju, uzņemoties rūpes par visiem Turcijas iedzīvotājiem, laikā, kad izskan idejas par federālas valsts veidošanas nepieciešamību. Partijai ir pastāvīgs atbalsts Anatolijas centrālās daļas iedzīvotāju vidū un tās ideoloģija balstās uz Mustafa Kemala Ataturka turku nacionālisma idejām, kas cenšas izskaust Osmaņu impērijas laikā piekopto cilšu, sektu un etnisko kopienu veidošanos.
Savala
Savala - upe Krievijā, Tambovas un Voroņežas apgabalā, Hopjoras labā krasta pieteka. Upes garums - 285 km, baseina platība - 7720 km2.
Apdzīvotās vietas upes krastos - Žerdevka, Tugolukova.
Gustavs Mālers
Gustavs Mālers (de, ; dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes austriešu klasiskās mūzikas komponists un diriģents. Savas dzīves laikā bija pazīstams kā viens no labākajiem pasaules diriģentiem, tomēr mūsdienās Māleru pieskaita arī pie svarīgākajiem vēlīnā romantisma/agrīnā modernisma komponistiem, kaut gan Mālera radītā mūzika viņa dzīves laikā neguva tik lielu uzmanību Vīnes mūzikas elites aprindās.
Mālers komponēja galvenokārt simfonijas un dziesmas, bet bieži viņa sacerētā mūzika neiekļāvās noteikto žanru robežās, tajā saplūda dažādi žanri: orķestra dziesmas, simfonijas un simfoniskās poēmas, kas izteikti izpaužas Mālera dziesmu ciklā Das Lied von der Erde.
Būri
Būri var būt:
Felipe Rejess
Felipe Rejess (es; dzimis Kordovā, Spānijā) ir profesionāls spāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja un centra pozīcijās, Spānijas basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2012) pārstāv Spānijas ACB līgas klubu Madrides "Real".
Kopā ar Spānijas izlasi ir izcīnījis sudraba medaļu divās olimpiskajās spēlēs, uzvarējis 2006. gada Pasaules čempionātā. Eiropas čempionātos ir svinējis divas uzvaras (2009, 2011), izcīnījis divas sudraba medaļas (2003, 2007) un vienreiz ir izcīnījis 3. vietu (2001).
Hot Space
Hot Space ir rokgrupas Queen albums.
Šajā albumā Queen ir ļoti izteikti pievērsušies deju un fankmūzikai. Tas lielā mērā notika pateicoties dziesmas Another One Bites the Dust panākumiem. Albums nebija īpaši veiksmīgs divu iemeslu dēļ - disko laiks bija jau beidzies, kā arī fani bija pieraduši pie Queen roka skanējuma. Tieši tādēļ grupa ar šo albumu arī beidza eksperimentus ar žanriem, vēlāk atgriežoties pie rokmūzikas.
Dziesmas Body Language videoklipu MTV rādīt atteicās, jo tas esot bijis pārāk erotisks.
Albumā tika iekļauta dziesma Under Pressure, kas tika ierakstīta kopā ar Deividu Boviju.
Džūlija Mankuso
Pasaules kausā debitēja 15 gadu vecumā 1999. gada 20. novembrī. Pirmos punktus izcīnīja 2001. gadā.
Buri
Buri (pašnosaukums: bura — ‘cilvēki’) ir viena no Rietumāfrikas tautām. Kompakti apdzīvo Nigērijas ziemeļaustrumus (Borno un Adamavas štatus) un Kamerūnas ziemeļus Čada ezera apkaimē. Iedalās līdzenumu un kalnu buros. Valoda pieder Čadas valodu saimei, izplatīta arī hausu un kanuru valoda. Ticīgie pārsvarā musulmaņi sunnīti, saglabājušies arī tradicionālie ticējumi. Galvenā nodarbošanās — zemkopība un lopkopība.
Svariņu pagasts
Svariņu pagasts ir viena no Krāslavas novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar Dagdas, Ezernieku, Šķaunes, Bērziņu, Ķepovas un Asūnes pagastiem.
Daba
Svariņu pagasts atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē. Reljefs galvenokārt lēzeni paugurains, absolūtais augstums tikai dažviet pārsniedz 190 m vjl. (Majaka kalns – 202,1 m vjl., pauguri pie Kairišu ezera un tā apkaimē – 195,2 un 191.2 m vjl.). Meži aizņem 50% pagasta platības (Veizinišku, Rutku, Reiniku, Veteraucu mežs).
Upes
Pagasta teritorijā ir septiņas upes:
Čaušica, Lukšova, Deņica, Giutineica, Guseņica, Locupe, Pustošku grāvis.
Ezeri
Pagasta teritorijā ir divpadsmit ezeri:
Kairišu ezers, Rubinaucu ezers, Čaušu ezers, Brīdeitis, Loceitis, Rikancis, Speilukolna ezers, Šņucinovas ezers, Kromonišku ezers, Galejais ezers, Skutulovas ezers, Videjais ezers.
Purvi
Pagasta teritorijā ir septiņi purvi:
Babovnīks, Giutivs, Rejnīku purvs, Siunoklis, Svarincu pūrs, Šņucinovas purvs, Veizinišku purvs.
Vēsture
1945. gadā Ezernieku pagastā izveidoja Svariņu ciema padomi. 1954. gadā Svariņu ciemam pievienoja Žogotovas ciemu. 1960. gadā Svariņu ciemam pievienoja Bērziņu ciema padomju saimniecības "Cīņa" teritoriju, bet Svariņu ciema Ļeņina kolhoza teritoriju pievienoja Ezernieku ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā. 2021. gadā Dagdas novadu iekļāva Krāslavas novadā.
Pieminekļi
Pagasta teritorijā atrodas septiņi arheoloģiskie pieminekļi, no tiem četri - valsts nozīmes pieminekļi:
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Svarinci (pagasta centrs), Veiziniški, Bunčova, Rutkeviči.
Izglītība un kultūra
Pagastā darbojas Svariņu pagasta bibliotēka, Beresņu Sv. Annas katoļu baznīca (celta 1805.gadā).
Pagasta teritorijā ir astoņas kapsētas: Beresņu, Kromonišku, Locu, Murānišku, Puščas, Ruskuļovas, Veteraucu katoļu kapsēta, Svariņu pareizticīgo kapsēta.
Staņislavs Kambala
Dzīvesgājums
Dzimis Rēzeknes apriņķa Kuļņevas pagasta (tagadējā Lendžu pagasta) Stapuļu sādžā. Uzaudzis septiņu bērnu lielā ģimenē. Mācījies vietējā tautskolā un pēc tam Pēterpils garīgajā seminārā, ko pabeidza 1914. gadā. Tā paša gada jūlijā iesaukts Krievijas impērijas 52. Sibīrijas strēlnieku pulkā, kura sastāvā piedalījies Pirmajā pasaules karā. Kopš 1917. gada dienējis 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā.
Ievēlēts Latgales Zemes padomē, kuras sastāvā piedalījās Ukrainas Centrālās radas 1917. gada septembrī Kijevā rīkotajā Mazo tautu kongresā. Pārstāvējis Latgali Latviešu Pagaidu Nacionālajā padomē, vēlāk Tautas padomē, kur Kambala tika ievēlēts par sekretāru. Vienīgais no Latgales piedalījies Latvijas Republikas proklamēšanas aktā Tautas padomē 1918. gada 18. novembrī. Ievēlēts Satversmes sapulcē (1920—1922) no Latgales Zemnieku partijas. Iebalsots par priekšsēdētāja biedru, vadījis latgaliešu frakciju.
Pēc tam darbojies kā finanšu darbinieks. No 1925. līdz 1926. gadam bija Rēzeknes akciju bankas dibinātājs un direktors-rīkotājs, no 1926. līdz 1936. gada Latvijas Bankas valdes loceklis, bet pēc tam līdz 1940. gadam Kambala bija viens no trim bankas direktoriem.
Līdztekus sabiedriskajai un politiskajai darbībai bijis aktīvs publicists. Rakstījis laikrakstiem „Zemnīka Ziņas” un „Latgolas Vōrds”. 1920. gadā dibinājis un līdz novembrim vadījis laikrakstu „Latgalīts”. Publicējies arī ar pseidonīmu Bute. 1918. gadā iznāca viņa darbs „Atskats par latgaliešu pareizrakstības apspriedi”, 1921. un 1922. gadā — „Latvīšu volūdas gramatika latgalim”.
Piemiņa
2017. gada 11. novembrī Rēzeknes novada Lendžos tika rīkota Staņislavam Kambalam veltītā konference, kurā ar referātiem piedalījās vēsturnieki Valters Ščerbinskis („Latgales un Starpkaru perioda Latvijas politika”), Vladislavs Malahovskis („Zemes jautājums Latgalē”) un Inese Runce („Latgales jautājums politiskajās diskusijās 20.gs. sākumā”), kartogrāfe Andra Zubko-Melne („Vietvārdi administratīvi teritoriālo reformu kontekstā”), literāts Valentīns Lukaševičs („Marginālijas stāstam par Staņislavu Kambalu”), rakstniece Inga Ābele („Valodas loma kultūrā”), rakstniece Sandra Ūdre un rakstnieks un tulkotājs Juoņs Ryučāns („Kūpeigais i atškireigais laikabīdru S. Kambalys i F. Kempa biografejos”).
Turcijas mūzika
Turcijas mūzika aptver vairākus mūzikas virzienus un tajā jūtama Centrālāzijas tautiskās mūzikas, Osmaņu impērijas tautu mūzikas (persiešu, Balkānu tautu un bizantiešu mūzika), kā arī mūsdienu Eiropas un Amerikas popmūzikas ietekme. Osmaņu impērijas laikā visu tās teritorijā esošo tautu mūzikas viena no otras ir stipri ietekmējušās un tādēļ arī šo tautu mūzikā jūtama ievērojama turku ietekme. Pateicoties Turcijas ģeogrāfiskajam novietojumam starp Eiropu, Ziemeļāfriku, Tuvajiem Austrumiem, Kaukāzu, Dienvidāziju un Centrālāziju, tā ir visu šo kultūru krustcelēs.
Turku tautiskās mūzikas saknes meklējamas vairākus gadsimtus atpakaļ, pirms laikiem, kad 11. gadsimtā turku priekšteči seldžuki pamazām ienāca Anatolijā un Persijā. Pamati mūsdienu turku popmūzikai likti 1930. gados, kad bija jūtama liela rietumu kultūras ietekme visā turku kultūrā, saskaņā ar vispārējo valsts eiropeizācijas politiku.
Pateicoties dažādu tautību iekļaušanai vienā valstī Osmaņu impērijas laikā, radušies daudz dažādi turku mūzikas virzieni. Tādēļ mūsdienās Turcijā joprojām tiek izdoti arī citu tautu mūzikas ieraksti — armēņu, grieķu, poļu, azerbaidžāņu, ebreju un citi. Vairākās Turcijas pilsētās ir atšķirīga mūzikas kultūras dzīve un ir attīstījušies dažādi vietējo reģionu mūzikas stili.