cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Libānas ciedrs
Kultūrvēsture
Libānas ciedrs bija pazīstams no seniem laikiem. Libānā tas ir īpašā cieņā. Tas ir Libānas simbols un rotā, gan Libānas karogu, gan ģerboni. Kādreiz Libānas teritoriju sedza milzīgi Libanas ciedru meži. Par tiem ir minēts arī Bībelē (80 vietās). „Ar valgumu pildās Tā Kunga koki, Libanona ciedru koki, ko Viņš stādījis” (Ps 104:16). No Libānas ciedriem tika taisīts Dāvida nams, Sālamana pils un Jeruzalemes templis. No tiem taisīja feniķiešu ātrgaitas tirdzniecības kuģus, tie plaši kalpoja kā tirgus prece. Rezultātā Libānas meži tika izcirsti. Pašlaik Libānā ir palikušas tikai divas ciedru audzes pie Bšarres un Barukas. Tur tagad ir izveidots nacionālais rezervāts.
Neidentificēts lidojošs objekts
NLO Latvijā
2008. gada 22. jūnija naktī tika nofilmēts NLO virs Liepājas ezera. Tas bija lodveida gaismu izstarojošs objekts.
1842. gads
1842. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Sentkilda salas
Sentkilda salas (en), arī Hirhta (gd), ir izolēts arhipelāgs 64 km uz ziemeļrietumiem no Nortuistas salas, Atlantijas okeānā. Šīs salas ir tālākais Skotijai piederošo Hebridu salu rietumu punkts.
Igors Korabļovs
Igors Korabļovs (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs. Korabļovs ir Virslīgas rekordists aizvadīto spēļu skaita ziņā ar 483 spēlēm.
Latvijas izlasē viņš debitēja 1999. gada vasarā spēlē pret Slovēniju. 2004. gadā Korabļovs kopā ar izlasi bija Euro-2004 finālturnīrā Portugālē, taču laukumā tā arī neizgāja.
Projekta plāns
Projekta plāns ir dokuments, kurā ir noformulēts projekta mērķis, izpildes laiks, resursi, projekta izpildītāju uzdevumi un atbildība. Projekta mērķu plānošanas process ietver galvēnā mērķa dekompozīciju uz apakšmērķiem.
Projekta plānošana faktiski ir atbilžu meklēšana uz šādiem jautājumiem:
Projekta plānošana tiek veikta, lai:
Mandarīnu valoda
Mandarīnu valoda (vienkāršotā ķīniešu: 官话; tradicionālajā ķīniešu: 官話; piņjiņs: Guānhuà) ir izplatītākā ķīniešu valodas dialektu grupa, kurā galvenokārt runā Ziemeļķīnā un Dienvidrietumķīnā. Pasaulē visvairāk cilvēku ikdienā lieto tieši mandarīnu valodu.
Anna Boleina
Anna Boleina (, dzimusi 1501. vai 1507. gadā, mirusi ) bija Anglijas konsorte, karaļa Henrija VIII otrā sieva no līdz. Viņas meita bija vēlākā Anglijas karaliene Elizabete I.
Henrija VIII laulības ar galma dāmu Annu Boleinu bija viens no galvenajiem iemesliem reformācijai Anglijā, jo, lai to paveiktu, karalim bija nepieciešama pāvesta atļauja laulības ar savu pirmo sievu Aragonas Katrīnu šķiršanai. Nesaņemot pāvesta atļauju, karalis izšķīrās par baznīcas atdalīšanos no Romas, kā rezultātā izveidojās anglikāņu baznīca. Anna Boleina tika kronēta, bet jau viņu par valsts nodevību un laulības pārkāpšanu pēc karaļa pavēles sodīja ar nāvi, laulību anulēja, bet princesi Elizabeti (vēlāko karalieni Elizabeti I) pasludināja par ārlaulībā dzimušu. kā Anglijas karaliene tika kronēta Henrija VIII jaunā favorīte galma dāma Džeina Seimūra.
9. Saeimas deputāti
9. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti, no kuriem 99 sāka savu darbību. darbu sāka arī 100. deputāts Juris Boldāns, kura mandātu sākotnēji neapstiprināja. Skaitot arī mandātu nolikušos deputātus, kopā 9. Saeimā ir strādājuši 128 deputāti. Šis Saeimas sasaukums darbojās līdz.
9. Saeimas deputātu saraksts
Sarakstā ir visi 128 cilvēki alfabēta kārtībā, kuri ir bijuši 9. Saeimas deputāti. Tie cilvēki, kas ir rakstīti slīprakstā, bija nolikuši mandātu pirms šis sasaukums beidza darbību.
Latvijas pilsētu uzskaitījums
Latvijas pilsētu uzskaitījums iekļauj visas Latvijas pilsētas, kopā 81, tostarp 10 valstspilsētas un 71 novada pilsētu. Pēdējās izmaiņas Latvijas pilsētu sarakstā notika 2022. gada 1. jūlijā, kad par pilsētām kļuva Mārupe, Ķekava un Ādaži, 2021. gada 1. jūlijā, kad par pilsētām kļuva Iecava un Koknese, un par valstspilsētu kļuva Ogre, un 2010. gadā, kad pilsētas statusu zaudēja Kalnciems.
Pilsētas statusa iegūšana
Latvijas pilsētas ir veidojušās daudzu gadsimtu laikā un pilsētas statusu nosaka vēsturiski apstākļi. Koknese (pilsētas tiesības ieguva 1277. gadā), Straupe (1356. gadā) un Sēlpils (1621. gadā) pēc sagraušanas 17. gadsimtā pilsētas tiesības zaudēja. Tomēr pilsētas tiesības ir saglabājušās vairākām vēsturiski nozīmīgām apdzīvotajām vietām ar nelielu iedzīvotāju skaitu (8 pilsētās mūsdienās ir mazāk nekā 1000 iedzīvotāju) vai vāji attīstītu infrastruktūru. Latvijā ir vairāki ciemi, kuru iedzīvotāju skaits ir lielāks nekā mazākajās pilsētās, tomēr tiem nav pilsētas statusa.
Latvijas zirgs
Latvijas zirgs ir viena no siltasiņu zirgu šķirnēm pasaulē, kas izveidota Latvijā. Latvijas zirgiem ir trīs tipi: Latvijas braucamais zirgs, Latvijas sporta zirgs un Latvijas ardenis. Latvijas zirga šķirnes pamatā ir Latvijas vietējie darba zirgi, kas savukārt ir bijuši meža tarpāna pēcteči. Šķirne, ko sauc par Latvijas zirgu, ir sākusi veidoties 17. gadsimtā, bet starptautiski atzīta kā patstāvīga šķirne tā ir kopš 1952. gada. Pēc 1952. gada Padomju Savienībā Latvijas zirgus sāka lietot arī citu šķirņu uzlabošanai. Latvijas zirgi ir universāli izmantojami zirgi, īpašus panākumus gūstot konkūrā, iejādē un trīscīņā.
Izskats
Sākotnējais selekcionāru mērķis Latvijas šķirnes izveidošanā bija izveidot 2 zirgu tipus: smagā tipa zirgus, kas būtu piemēroti lauksaimniecības darbu veikšanai, un vieglā tipa zirgus, kas būtu universāli izmantojami kā darba, jājamzirgi, kā arī kavalērijas un sporta vajadzībām. Latvijas šķirnes zirgi, kuru izcelsmē ir liela vācu zirgu šķirņu ietekme, pēc konstitūcijas ir elegantāki, sausnejāki, garākiem kakliem, augstāku skaustu, garāku, slīpāku lāpstiņu, garākiem vēzīšiem. Apmatojuma krāsa ir dažāda — sirma, dūkana, bēra, ruda; rudās krāsas zirgu ir vairāk sporta tipā, braucamzirgiem raksturīgāks bērs, dūkans apmatojums.
Latvijas šķirnes zirgi ir augumā lieli, ķēves vidēji pārsniedz 160 cm skausta augstumu, ērzeļi nereti ir 170 cm un vairāk. Krūšu apkārtmērs ķēvēm un ērzeļiem ir salīdzinoši vienlīdzīgs, nereti pārsniedzot 200 cm. Braucamā tipa zirgi ir izstieptāki, smagāki (svars aptuveni 600-800 kg), sporta tipa zirgu svars ir ap 600 kg.
Latvijas ardenis
Latvijas ardeņi ir samērā ātraudzīgi, un jau 3 gadu vecumā tie ir sasnieguši pieauguša zirga augumu. Vecākie zirgi tikai nedaudz atšķiras pēc izmēriem. No ātrgaitas zirgiem ardeņi atšķiras ne tikai ar savu lēnīgumu un ķermeņa izmēriem, bet arī ar ārieni. Tiem ir smagāka galva, īsāks kakls, dziļāks un platāks ķermenis, plati, šķelti krusti un skarainas kājas. Latvijas ardeņu augstums skaustā ir 156—162 cm, ķermeņa garums 160–173 cm, krūšu apkārtmērs 190–220 cm, priekškāju liela apmērs 22–26 cm.
Darbaspējas un temperaments
Būtiska zirga kvalitātes īpašība ir tā piemērotība darba veikšanai aizjūgā, kā arī nosvērtība un mierīgums. Braucamā tipa zirgu pārbaudes aizsākās 1953. gadā Rīgas hipodromā. No 1957. gada notika Vissavienības sacensības braucamzirgiem. Sākot ar 1960. gadu pieņēma standartmetodiku absolūtā čempiona nosaukuma izcīņai braucamzirgu trīscīņā jeb kombinētajā darbaspēju pārbaudē. Tajā vajadzēja veikt 2 km distanci rikšos ar vilkmes spēku 50 kgf, kas atbilst apmēram 1500 kg uz gumijriepu ratiem, soļos ar 150 kgf jeb 4,5 t uz ratiem un pierādīt izturību maksimāli garā distancē bez apstāšanās ar vilkmes spēku 300 kgf — 9 tonnas. Šķirnes zirgu vērtējumā tika iekļauta arī maksimālās vilktspējas pārbaude.
Vissavienības sacensībās, sacenšoties 10 dažādām vezumnieku šķirnēm, maksimālās vilktspējas pārbaudē čempions ir Latvijas braucamais zirgs, uzrādot vilkmes spēku 927,5 kgf, otrā vieta Latvijas ardenis, uzrādot vilkmes spēku 912 kgf, trešā vieta Tori zirgam ar vilkmes spēku 880 kgf. Vilkšanas izturībā pirmā vieta Peršeronas zirgam, piekrautu vezumu pavelkot 2138 m, otrā vieta Padomju vezumniekam, vezumu velkot 2131,2 m, trešā vieta Latvijas braucamajam zirgam, vezumu velkot 2080,1 metru. Latvijas šķirnes čempions kravas piegādē rikšos ir ērzelis Grauds L 877 (41.36,8), kravas piegādē soļos Amons L 1007 (13.34,0), vilkšanas izturībā Deja L 3196, maksimālā vilkmes spēka pārbaudē Stiprais Lb 725. 1987. gadā notika pēdējās braucamzirgu sacensības Tīrainē. Līdz ar to šo zirgu pārbaudes ir pārtrauktas. Mūsdienās nav atrasti alternatīvi pārbaudes veidi, kas nodrošinātu braucamā tipa pārstāvju kvalitatīvu audzēšanu un aizsardzību pret to skaita samazināšanos.
Vēsture
Baltijas zemju vietējo zirgu tiešie priekšteči bija savvaļā dzīvojošie meža tarpāni (Equus ferus sylvaticus). Šo zirgu augums sasniedza 130—135 cm skaustā, apmatojums bija pelēks ar tumšu svītru pār muguru, kājas stipras, ar cietiem nagiem. Kad, ledus laikmetam atkāpjoties, Latvijas teritorijā ieceļoja cilvēki, meža tarpānus medīja pārtikai. Par to liecina izrakumi senā apmetnē Burtnieku ezera ziemeļu krastā.
Par to, ka baltu ciltis piejaucēja meža tarpānus, liecina mūsu senču zirgu apraksti. Tiem bija savvaļas zirgiem raksturīgais nelielais augums, pelēkais apmatojums, pieticība, izturība un veiklība. 1043. gada hronists Brēmenes Ādams rakstīja, ka "Kurzemē un Zemgalē zirgi ir ļoti labi". Indriķa hronikā ir aprakstīti 1223. gada latgaļu karavīri no Burtnieku novada, kas spējuši veikt attālumu no Burtniekiem līdz Tērbatai vienas diennakts laikā ar saviem mazajiem, bet ļoti izturīgajiem un ātrajiem zirgiem. Seno latviešu zirgi bija pelēki, losi, pāti un palsi, bet augstāk tika vērtēti ar kultūršķirnēm uzlabotie bēri, sirmji, sarķi un meļņi jeb dūkanie zirgi. Pēc Pirmā pasaules kara laukos vēl diezgan bieži varēja redzēt pelēkos darba zirgus.
Pirmās ziņas par vaislas zirgu audzētavu ir no 14. gadsimta; Alsungā Livonijas ordeņa bruņinieku zirgaudzētavā bijušas 40 vaislas ķēves. Vēsturnieks Fras 1865. gadā aprakstot zirgus, kas dzīvojuši ap 1600. gadu, starp tā laika labākajiem zirgiem (Lejasvācijas, Frizijas, Vestfāles, Saksijas, Braunsveiges, Hesenes) piemin arī vidzemniekus (Lieflander). Krustnešu ordeņa bruņinieki kara zirgu audzēšanai izmanto Latvijas vietējās ķēves. Viduslaikos latviešu zemnieku zirgi pusbadā auguši, agri sākuši strādāt zemes darbus palika augumā nelieli, bet bija spēcīgi, sīksti un pieticīgi, spējot teicami izmantot pieticīgo barību. Skarbā dzīve selekcionēja labākās un derīgākās zirgu īpašības. Baltijas centrālās lauksaimniecības izstādē 1865. gadā Valmieras pagasta zemnieka Buša sešgadīgā ķēve ar dzelzsasu ratiem vilkusi 6496 kg smagu vezumu.
Baltijas muižnieki 19. gadsimta otrajā pusē sāka aktīvi interesēties par dižciltīgu zirgu audzēšanu un to izmantošanu sportā. 1855. gadā tika nodibināta Vidzemes muižniecības Torģeles zirgaudzētava (mūsdienās Tori Igaunijā), kas pozitīvi ietekmēja zirgkopību Latvijas ziemeļdaļā. Rīgā 1891. gadā atklāja hipodromu rikšotājiem un auļotājiem, līdz ar to Latvijas teritorijā tika aktīvi ievesti tīrasiņu zirgi un arābu zirgi. Latvijas zirgu šķirnes attīstībai nozīmīgs gads bija 1894., kad nodibināja Vidzemes guberņas Rīgas vaislas ērzeļu novietni. No 1894. gada līdz 1916. gadam novietnē tika turēti 216 vaislas ērzeļi; 126 tīrasiņu zirgi, arābu zirgi, Traķēnes zirgi, anglonormnāņu zirgi, Igaunijas rodsteri un Oldenburgas zirgi, 33 Orlovas un Krievijas rikšotāji, 43 vezumnieki (ardeņi, Peršeronas, Klaidsdeilas un Šairas zirgi), ar kuriem tika uzlaboti vietējie Latvijas darba zirgi un uzsākta Latvijas zirga šķirnes izveide. Rikšotāji galvenokārt ietekmēja Latgales zirgu attīstību, bet vezumnieki Kurzemes un Zemgales novada zirgus.
Pēc Pirmā pasaules kara
Sākoties Pirmajam pasaules karam, ērzeļi tika izvesti uz Krieviju. Pēc kara Latvijā trūka gan darba, gan vaislas zirgu, tādēļ, lai pārvarētu kritisko stāvokli, 1920. gadā Latvijā ieveda lielu daudzumu darba zirgu no Lietuvas un Dānijas, bet no Nīderlandes ieveda 425 Oldenburgas ķēves un 5 ērzeļus.
1921. gadā Latvijas zirgaudzētāji nolēma turpmāk tikai noteiktos apgabalos audzēt vezumniekus un rikšotājus, bet galveno uzmanību veltīt vidēji smagu siltasiņu zirgu audzēšanai, kuru tālākai izkopšanai izmantoja Oldenburgas, Hanoveras un Holšteinas šķirnes vaislas zirgus. Tāpat tika nolemts, ka jārēķinās ne tikai ar lauksaimniecības, bet arī ar armijas un sporta vajadzībām, ka aizliegta turpmāka nekontrolēta zirgu šķirņu jaukšana un ķēves drīkst lecināt tikai ar īpašas komisijas atzītiem ērzeļiem. No 1925. līdz 1940. gadam iznāca Latvijas zirgu ciltrakstu 4 nodaļas. Šajos sējumos ierakstīts 6901 zirgs, no kuriem 43% sastādīja Latvijas zirgu šķirni veidojošās šķirnes.
1921. gadā darbu uzsāka Oktes Valsts zirgaudzētava, kas ir Latvijas braucamo zirgu šūpulis. Šai audzētavai atlasīja tobrīd vislabākās ķēves no visas Latvijas; gan no armijas daļām, gan valsts iestādēm, gan lauku sētām, pievienojot no Nīderlandes atvestās Oldenburgas ķēves. 1922. gadā no Rjazaņas reevakuēja 39 bijušos Rīgas vaislas ērzeļu novietnes ērzeļus. Šajā gadā Latvijā ar komisiju vaislai derīgi tika atzīti 597 ērzeļi. Oktes pirmais braucamā tipa ērzelis Bajārs bija Oldenburgas šķirnes ērzelis, importēts no Nīderlandes. Līdz 1950. gadam tika ievesti vēl 17 ērzeļi, kam pievienojās 13 vietēji audzētie ērzeļi, kas kļuva par pamatu galvenajām braucamā tipa ciltslīnijām. Kā ievērojamākās līnijas varētu nosaukt Ammona, Siego, Germino, Demokrāta, Kru Kru, Juveela, Banko, vēlāk arī Gotenfirsta un Spēkoņa.
Vidzemē iecienīto universālā tipa zirgu audzēšanu ietekmēja 1925. gadā nodibinātā Svētciema Valsts zirgaudzētava. Tā kļuva par Latvijas sporta zirgu izveidošanas centru. Svētciema audzētava no armijas daļām atlasīja un no Oktes zirgaudzētavas pārveda krustojumu ķēves, kuru dzīslās ritēja tīrasiņu, arābu un Traķēnes šķirnes zirgu asinis. Tām pievienoja 11 Vācijā iepirktas Hanoveras un Mēklenburgas izcelsmes ķēves. Šīs audzētavas 3 vaislas ērzeļi bija hanoverāņi - Altmeistars, Alvīns un Bajārs.
Rikšotāju ietekme šķirnes veidošanā bija neliela, turklāt tikai Latgalē. 19. gadsimtā no Krievijas Latgalē ieplūda rikšotāju izcelsmes vaislinieki. Līdz 1938. gadam rikšotāju sacensības Latgalē kļuva masveidīgas. Rikšotāji 1949. gadā no visiem zirgiem Latgalē ir 91,6%.
Rīgā ik gadus notila Nācijas kausa izcīņa. Latvijas jātnieki startēja Polijā, Vācijā, Francijā un citur, izcīnot uzvaras un godalgotas vietas. Pirms Otrā pasaules kara zirgu kopskaits Latvijā bija 10 reizes lielāks nekā 1980. gadā.
Pēc Otrā pasaules kara
Otrā pasaules kara laikā zirgu skaits Latvijā samazinājās par apmēram 46 000. Tika zaudēti daudzi vērtīgi ērzeļi un ķēves. Daudzi zirgi tika aizvesti uz Vāciju. Pēckara gados Latvijas zirgkopība tika aktīvi atjaunota, un 1950. gadā Latvijā bija 450 vaislas ērzeļi. 1948. gadā Smiltenē notika pirmā Latvijas zirgu šķirnes skate, lai gan šķirne starptautiski tika atzīta 1952 gadā. Daudzi Latvijas braucamā tipa zirgi ģenealoģiski ir vairākos gadu desmitos Latvijas klimatiskajos, turēšanas, ēdināšanas un darbināšanas apstākļos pārveidojušies oldenburgieši. Laika gaitā tie kļuva sausāki, kustīgāki, universālāki, izturīgāki un pieticīgāki.
Zirgkopībai ļoti smagi gadi bija, jo lauksaimniecības mehanizācijas dēļ samazinājās zirga kā vilcējspēka nozīme laukos. Zirgu skaits strauji saruka, un zirgkopība tika pamesta novārtā. Pēc Maskavas norādījumiem zirgaudzēšana Latvijā tika samazināta līdz minimumam. Šķirnes izkopšanu un audzēšanu turpināja nozares entuziasti. 1965. gadā tika uzsākts Latvijas šķirnes zirgu eksports - 19 zirgi tika eksportēti uz Angliju. Kopš 1972. gada nemitīgi pieauga Latvijas šķirnes sporta zirgu eksports. Latvijas zirgus audzēja 59 saimniecībās, no kurām lielākās un pazīstamākās bija Tērvetes un Burtnieku zirgaudzētavas. Latvijas zirgi šajā laikā sasniedza 80% no visām zirgu šķirnem Latvijā; 60% no visiem zirgiem Latvijā bija Latvijas braucamie zirgi, 19,1% Latvijas sporta zirgi, 3% Latvijas ardeņi, 11,6% Hanoveras zirgi, Holšteinas zirgi un Traķēnes zirgi, 3,6% Krievijas rikšotāji, 2,7% tīrasiņu zirgi un arābu zirgi.
Latvijas zirgs mūsdienās
Latvijas braucamā tipa zirgu audzēšana tradicionāli balstījās uz audzēšanu pa līnijām un radniecīgām grupām. Pašreiz pēc Latvijas Zirgaudzētāju biedrības datiem ir saglabājušies 8 līniju pēcnācēji, tādēļ ciltsdarba programmā iekļaujamas tā saucamās vecās līnijas. Jaunu līniju veidošana šķirnē patlaban nenotiek. Pēc Latvijas Zirgaudzētāju biedrības zirgu uzskaites programmas “Equine line” datiem pašlaik Latvijā no vecajām Latvijas zirgu šķirnes līnijām kā vaislas ērzeļi tiek uzskatīti 12 vaislinieki. Lielākā problēma Latvijas zirgu šķirnes audzēšanā saskatāma apstāklī, ka braucamā tipa zirgi nav koncentrēti vienā vietā, bet atrodas atsevišķās zemnieku saimniecībās un nereti tikai pa vienam. Lielie attālumi rada problēmas atlases darbā un ķēvju lecināšanā. Inbrīdinga pakāpes mazināšanai un šķirnes zirgu tipiskuma saglabāšanai ir iespēja papildināt populāciju ar ievestiem vaisliniekiem no vecā Oldenburgas tipa, kuri vēl saglabāti Vācijā (Moricburgā).
Ērzelis tiek sertificēts vaislai, ja ērzeļa ģenealoģijā 75% ir Latvijas zirgu šķirnes priekšteči. Starp šiem ērzeļiem par augstvērtīgākiem vērtējami ērzeļi, kuri pieder pa tēva līniju vecajām ģenealoģiskajām līnijām un radniecīgajām grupām, kas ir ierakstītas Valsts ciltsgrāmatā līdz Flagmaņa Lb703 radniecīgai grupai. Oldenburgas, Hanoveras, Holšteinas izcelšanās drīkst parādīties tikai trešajā paaudzē. Pie ģenētiskajiem resursiem pieskaitāmi arī ērzeļi, kuru ģenealoģijā atrodama 1/4 daļa angļu pilnasiņu vai Traķēnes šķirņu asinība.
Tesīne
Tesīne ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz austrumiem no Rostokas.
1841. gads
1841. gads bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Kālija hlorīds
Kālija hlorīds (KCl) ir balta kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Tehniskais kālija hlorīds dzelzs sāļu piemaisījumu dēļ mēdz būt sarkanīgs.
Atrašanās dabā
KCl ir sastopams dabā tīrā veidā minerālos silvīnā un karnalītā, vai arī maisījumā ar nātrija hlorīdu (silvinīts).
Iegūšana
Laboratorijas apstākļos tīru kālija hlorīdu iegūst, reaģējot kālija hidroksīdam ar sālsskābi:
Rūpnieciski kālija hlorīdu iegūst no silvinīta.
Izmantošana
Kālija hlorīds ir galvenā kālija savienojumu rūpnieciskā izejviela. Kālija hlorīdu dažreiz lieto par minerālmēslojumu, lai arī tas nav sevišķi piemērots augiem, jo satur hlorīdjonu. Tas ir vislētākais kālija sāls.
Izmanto kā piedevu pie vārāmā sāls (pārtikas piedeva E508).
Simfilas
Simfilas ir daudzkāju apakštipa klase. Tie ir kustīgi, sīki (1,5-3 mm), bālgani, redzes orgānus zaudējuši daudzkāji. Tos sastop kā uz augsnes virsmas, zem akmeņiem un lapām, tā arī tās virsējos slāņos. Tie ir kustīgi plēsēji vai augēdāji. Daļa pārtiek no augu atliekām.
Morfoloģiskais raksturojums
Pēc morfoloģiskajām īpatnībām simfilas ir daudzkāju visaugstāk attīstītā apakšklase: tās ir posms starp zemāk stāvošajiem daudzkājiem — simtkājiem un kukaiņiem. Ar kukaiņiem simfilas saista žokļa aparāta uzbūve, speciālais maņu orgāns uz galvas aiz taustekļiem, kas savienots ar smadzeņu protocerebrālo daļu (daudzkāju Leidiga orgāns, primāro bezspārņu postantenālais orgāns), kāju rudimenti — izspīlējamie maisiņi un irbuļi (styli) vidukļa segmentiem, vidukļa tergītu forma, kas stipri atgādina spārnoto kukaiņu tergītus, t.i., tergītus ar spārnu aizmetņiem. Ar zemākajiem lūpkājiem simfilas saista nepilnīgi attīstītais kājas bazālais nodalījums (gūža), muguriņa, kas sastāv no diviem viens aiz otra novietotiem nodalījumiem. Divpārkājiem it :īpaši simfilas tuvina apakšlūpas uzbūve un tas, ka dzimumatveres atrodas uz priekšējiem vidukļa segmentiem. Tās pazīmes, kas parādās un attīstās lūpkājiem, tālāk attīstās simfilām. Pie tādām pazīmēm pieder vidukļa segmentu skaita samazināšanās, par ko liecina simfilu attīstīto kāju pāru skaita samazināšanās līdz 12 (bet, reducējoties priekšējo kāju pārim, kurš var pārveidoties par sariņiem, to ir tikai 11 pāri), kā arī tas, ka aiz katra attīstītā kāju pāra parādās izvirzāmu maisiņu veida rudimenti. Šāds maisiņu pāris ir pēdējā atlieka no segmenta, kuru nomāc priekšā esošais segments un kura aizmetnis ir jau zemākajiem lūpkājiem.
Sistemātika
Klasē ir ap 150 sugām. Latvijā zināmas 3 sugas (, un ).
Klase
Labākā aktrise galvenajā lomā (Amerikas Kinoakadēmijas balva)
Kinoakadēmijas balva "Labākā aktrise galvenajā lomā" jeb "Oskara" balva labākajai aktrisei galvenajā lomā tiek pasniegta katru gadu. Nominācijas izvirza tikai tie Kinoakadēmijas locekļi, kas paši ir vai nu aktieri vai aktrises, bet uzvarētāju izvēlas visi Kinoakadēmijas locekļi.
Vairākkārtējās balvas ieguvējas
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvušas:
Marija Abakumova
Marija Abakumova (ru; dzimusi Stavropolē, Krievijā) ir bijusī krievu vieglatlēte, šķēpa metēja. Abakumovai pieder Krievijas rekords šķēpma mešanā — 70,53 metri, kas tika uzstādīts 2013. gadā.
Lielpilsēta (Turcija)
Lielpilsēta Turcijā kopš 1984. gada ir pilsēta, kurai saskaņā ar Turcijas 1982. gada konstitūcijas 127. pantu izveidota lielpilsētas pašvaldība. Sākotnēji lielpilsētas pašpārvalde tika noteikta kā pirmā līmeņa pašvaldība (ilčes, jeb pagasta līmenī). Lielpilsētu un ilu (provinču) pašvaldību funkcijas nosaka Turcijas likums par pašvaldībām.
Pirmās trīs lielpilsētas
Saskaņā ar 1984. gada janvāra likumu Nr. 3306 un 1987. gada marta noteikumiem Nr. 195 tika noteiktas pirmās trīs lielpilsētu pašvaldības. Līdz ar to Stambula (15 ilčes), Ankara (5 ilčes) un Izmira (3 ilčes) tika nosauktas par lielpilsētām. Savukārt, saskaņā ar 1987. gada jūlija likumu Nr. 3030 tika skaidri noteiktas lielpilsētas un ila pašpārvalžu funkcijas.
Nākamās piecas lielpilsētas
Laikā no 1986. līdz 1988. gadam, par lielpilsētām tika noteiktas Adana (1986), Bursa, Gaziantepa, Konja (1987) un Kajseri (1988). Bursa un Konja sastāvēja no trīs ilčēm, bet Adana, gaziantepa un Kajseri — no divām ilčēm.
Pārējās lielpilsētas
Tā kā Turcijas iedzīvotāju skaita dabiskais pieaugums ir diezgan straujš un ir izteikts urbanizēšanās process, veidojas vairākas citas lielas pilsētas. Līdz ar to, 1993. gadā tika noteiktas jaunas lielpilsētu pašvaldības: Antalja, Dijarbakira, Eskišehira, Erzuruma, Mersina, Izmita un Samsuna. Tajā pašā gadā tika pieņemti noteikumi Nr. 505, kas noteica, ka šo lielpilsētas pašpārvaldes reformējamas vairākās ilčēs līdz 2008. gadam. Antalja, Dijarbakira, Mersina un Izmita tika iedalītas trijās ilčēs, bet Eskišehira, Erzuruma un Samsuna — divās.
Pēc 1999. gada Izmitas zemestrīces Marmora jūras piekrastē, 2000. gadā šīm septiņām lielpilsētām pievienojās arī Adapazari ar trijām ilčēm.
Lielpilsētas robežas noteikšana
Saskaņā ar 2004. gada likumu Nr. 5216 noteikta jauna lielpilsētas robežu noteikšanas kārtība. Apdzīvotā vietā, lai saņemtu lielpilsētas statusu, jābūt vismaz 750 tūkstošiem iedzīvotāju. Līdz ar to, par lielpilsētu kļuva arī Stambulas metropolitēna zonā esošā Izmita. Ar likumu reglamentēta arī metropolitēna zonas robežas noteikšanas kārtība. Ila pašvaldības vadītājs (vali) nosaka centru, ap kuru noteiktā teritorijā jābūt noteiktam minimālajam iedzīvotāju skaitam:
Lielpilsētu saraksts
01 Adana
06 Ankara
07 Antalja
16 Bursa
21 Dijarbakira
25 Erzuruma
26 Eskišehira
27 Gaziantepa
33 Mersina
34 Stambula
35 Izmira
38 Kajseri
41 Izmita
42 Konja
54 Adapazari
55 Samsuna
Birmingema (ASV)
Birmingema jeb Bērmingema (en, ) ir pilsēta ASV dienvidaustrumos, Alabamas štata lielākā pilsēta. Tiek lēsts, ka 2009. gadā Birmingemā bija 230 650 iedzīvotāju, tomēr pilsētas aglomerācijā dzīvo apmēram 1 212 848 cilvēku — ceturtā daļa no štata iedzīvotājiem.
Pilsēta tika nodibināta pēc Amerikas pilsoņu kara 1871. gadā un kļuva par ievērojamu kalnrūpniecības un metalurģijas centru. Liels dzelzceļa mezgls — no Birmingemas stiepjas dzelzceļa līnijas astoņos virzienos. Pilsēta nosaukta Lielbritānijas Birmingemas vārdā, kas arī ir ievērojams rūpniecības centrs. Kaut arī mūsdienās Birmingemas apkārtnē no kalnrūpniecības saglabājusies tikai akmeņogļu ieguve, bet pašā pilsētā attīstās banku, apdrošināšanas un telekomunikāciju bizness, Birmingema ir saglabājusi savu melnās metalurģijas centra raksturu.
20. gadsimta 50. un 60. gados Birmingema bija afroamerikāņu cilvēktiesību kustības centrs. 20. gadsimta otrajā pusē liela daļa Birmingemas balto iedzīvotāju pārcēlās uz dzīvi piepilsētās, pilsētas iedzīvotāju skaits saruka. 2000. gadā pilsētā 73,46% iedzīvotāju bija afroamerikāņi.
Cilvēki
Birmingemā dzimuši:
Surtseja
Surtseja (tulkojumā no īslandiešu valodas nozīmē "Surta (skandināvu dieva) sala") ir vulkāniska sala pie Īslandes dienvidu krasta. Šī sala ir Īslandes valsts tālākais punkts uz dienvidiem. , pēc vairākiem vulkāna izvirdumiem, sala virsma sasniedza jūras līmeni. Pirms tam vulkāns atradās 130 metrus zem jūras līmeņa. Izvirdumi sākās dažas dienas iepriekš, bet beidzās, kas salas platība bija jau 2,7 km².
Cilvēku neapdzīvota, Surtseja veido unikālu ilgtermiņa informāciju par augu un dzīvnieku kolonizācijas processu jaunā zemē. Salu sāka pētīt 1964. g., zinātnieki jau ir ievērojuši kā sēklas pārvadā okeāna straumes, atceļo arī baktērijas un sēnītes, un 1965. gadā pirmais vaskulārais augs, no kura izcēlās 10 sugas pirmās desmitgades beigās.
Kordova (Argentīna)
Kordova ir pilsēta Argentīnas centrālajā daļā, Kordovas provinces administratīvais centrs. Argentīnas otrā lielākā pilsēta. Pilsētā saglabājušies daudzi koloniālā laika arhitektūras pieminekļi.
Andrejs Štolcers
Andrejs Štolcers (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas futbolists, kurš spēlēja uzbrucēja un malējā pussarga pozīcijā. Pēc karjeras beigām futbola treneris.
Kordova (Argentīna)
Liels Argentīnas augsto tehnoloģiju rūpniecības centrs — kosmosa rūpniecība (Centro Espacial Teófilo Tabanera), aviorūpniecība (Fábrica Militar de Aviones), autorūpniecība (Renault, Volkswagen, Fiat), starptautiskas informācijas tehnoloģiju kompānijas.
Andrejs Štolcers
Latvijas izlasē aizvadījis 81 spēli, gūstot 7 vārtus. Izlases sastāvā piedalījās arī 2004. gada Eiropas čempionātā.
Kordova (Argentīna)
Kordovas tradicionālais mūzikas žanrs — cuarteto.
Andrejs Štolcers
2009. gada decembrī viņš pievienojās Anglijas zemāko līgu klubam Bath City. bet pēc tam pārcēlās uz Hayes & Yeading United.
Kordova (Argentīna)
Vēsture
Pilsēta dibināta 1573. gadā un tā nosaukta par godu Kordovai Spānijā. 1613. gadā jezuīti nodibināja Kordovas universitāti — vecāko universitāti Dienvidamerikā.
Cilvēki
Kordovā dzimuši:
Riodežaneiro Metropolīta katedrāle
Metropolīta katedrāle ir viena no retajām mūsdienu sakrālajām celtnēm Riodežaneiro. Metropolīta katedrāle celta laikā no 1964. līdz 1976. gadam. Tajā kā celtniecības materiāls izmantots betons, bet krāsainie logi ir darināti no plastmasas. Baznīca nosaukta Svētā Sebastjana vārdā.
Jans Magnusens
Jans Magnusens F1 debitēja. gadā, McLaren komandā. Viņš aizvietoja saslimušo Mika Hekinenu vienā sacīkstē. 1996. gadā Magnusens brauca CART sacīkstēs. Nākamos divus gadus viņš pavadīja Stewart komandā, atkal F1. Sākotnēji komandas boss Džekijs Stjuarts viņu pielīdzināja Airtonam Sennam un piedēvēja spožu nākotni, tomēr. gada vidū viņš tika atlaists no komandas. Ironiskā kārtā, savu vienīgo punktu viņš izcīnīja savā pēdējā sacīkstē. Kopš tā laika viņš piedalās dažādās salonautomobiļu sacīkstēs.
Riodežaneiro Metropolīta katedrāle
Svētais Sebastjans
Svētais Sebastjans bija kristietis, romiešu gvardes kareivis, kurš atteicās kalpot imperatoram Diokletiānam, un par to valdnieks viņam piesprieda nāvessodu. Sebastjans tika piesiets pie koka un ar bultām apšaudīts tik ilgi, līdz šķita, ka viņš nogalināts. Naktī ieradās Irēna, kāda augsta ierēdņa atraitne, lai apglabātu līķi. Bet viņa atklāja, ka Sebastjans ir dzīvs, un pēc tam viņu kopa, līdz viņš pilnībā atveseļojās. Vēlāk, kad dievbijīgais kareivis joprojām negribēja atteikties no savas ticības, viņu nosita ar vālēm un iemeta galvenajā notekūdeņu kanālā. Kāda cita dievbijīga sieviete paslēpa līķi un apglabāja to pie kādas katakombas ieejas.
Jans Magnusens
Magnusenam ir bijuši dažādi panākumi ārpus Formula 1 čempionāta. Viņš astoņas reizes (no 1999. līdz 2006. gadam) ik gadu piedalījās Lemānas 24 stundu sacīkstēs. Labākais rezultāts bija 4. vieta 2003. un 2006. gadā, turklāt, savā klasē viņš uzvaru izcīnīja pēdējās trīs piedalīšanās reizēs. Pirms Formula 1 karjeras sākuma dānis bija kļuvis par Lielbritānijas F3 čempionu un Formula Ford festivāla uzvarētāju.
Riodežaneiro Metropolīta katedrāle
Pilsētas aizbildnis
Svētais Sebastjans ir piemērots aizbildnis šai pilsētai. Ciešanas, kas viņam bija jāpiedzīvo, nāvējošie sitieni un nāve mēslos un netīrumos it kā sasaucas milzīgajos nabadzīgo ļaužu kvartālos valdošo garu, ko raksturo vairāku simtu tūkstošu iedzīvotāju dzīve kūpošu atkritumu kaudžu vidū. Protams, Metropolīta katedrāles vadošie garīdznieki tādu Svētā Sebastjana lomu noliedz.
31. augusts
31. augusts ir gada 243. diena pēc Gregora kalendāra (244. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 122 dienas.
Riodežaneiro Metropolīta katedrāle
Vai maijiem par godu?
Metropolīta katedrāle, kuras arhitekts ir Lima Atiliu Korrea, atrodas lielā, apzaļumotā laukumā. Baznīca pēc savas formas līdzinās nošķeltam konusam. Katedrāles vadība augsti vērtē atzinumu, ka šī forma esot estētisks reveranss maiju tempļu ēkām. Diemžēl šis uzskats vairāku iemeslu dēļ ir apšaubāms. Maiju piramīdu plānojuma pamatā bija kvadrāts, turpretim Metropolīta katedrāles pamatā ir aplis. Maiji dzīvoja un dzīvo Meksikā, Hondurasā un Gvatemalā, tālu uz ziemeļiem no Brazīlijas un Riodežaneiro, turklāt tie ir spāņu koloniālie apgabali, kuros vēl mūsdienās runā spāņu valodā. Garīdznieku atzinuma rašanās pamatā droši vien bija oriģinalitātes meklējumi. Taču iespējams, ka tas bijis mēģinājums kaut nedaudz vērst par labu kristīgo konkistadoru asiņainos darbus.
Baznīca 20 000 cilvēkiem
Metropolīta katedrāle ar saviem izmēriem ir piemērota vairāku miljonu pilsētas vajadzībām. Tās augstums ir 80 metri, bet diametrs- 106 metri. Pamata lielums ir 8000 kvadrātmetru, un telpā var satilpt divdesmit tūkstoši cilvēku, no kuriem pieci tūkstoši var atrast sev sēdvietu. Altāris atrodas precīzi katedrāles centrā. Četri milzīgie logi, kuri rotāti ar dažādām krāsainām figūrām, simbolizē svēto, katoļu un apustulisko baznīcu. Metropolīta katedrālei ir sava radiostacija, kas raida tikai garīga satura pārraides.
31. augusts
Vārda dienas
Aigars, Vilma
Rage Against the Machine
Rage Against the Machine ir amerikāņu rokgrupa, kas tika izveidota 1991. gadā Losandželosā, ASV. Grupas pašreizējie dalībnieki ir Zaks de la Roča, Toms Morello, Tims Kommerfords, Breds Vilks. Grupa ir ievērojama ar inovatīvo aternatīvā roka, pankroka, hiphopa, smagā metāla un fanka sajaukumu, kā arī ar dziesmu tekstiem. Grupa ir izdevusi četrus albumus — Rage Against the Machine (1992), Evil Empire (1996), The Battle of Los Angeles (1999), Renegades (2000).
Patoloģija
Patoloģija (no el (páthos) — 'ciešanas') ir medicīnas nozare par slimību norisi un organisma stāvokli slimību laikā. Par patoloģiju tiek saukta arī dzīvības norišu novirze no normas. Izšķir vispārējo patoloģiju (pēta patoloģisko procesu likumsakarības) un speciālo patoloģiju (pēta konkrētu slimību izraisītās pārmaiņas). Nozīmīgākās patoloģijas apakšnozares ir patoloģiskā anatomija (pēta pārmaiņas orgānu uzbūvē slimības laikā) un patoloģiskā fizioloģija (pēta iemeslus, kāpēc ir novirzes orgānos un to sistēmās).
Tiek uzskatīts, ka mūsdienu patoloģijas zinātne sākusi attīstīties 18. gadsimta otrajā pusē, lai gan jau sengrieķu filozofs Hipokrats lika sava veida pamatus patoloģijai, uzskatot, ka slimību cēlonis ir saistīts ar ķermeņa šķidrumiem, piemēram, ar asinīm vai gļotām.
Dynamit
Dynamit jeb DYNAMI:T ir enerģijas dzēriena (dzērienu sērijas) zīmols, kurš radīts Baltijas valstīs. Patērētājiem pieejams no 2006. gada. Enerģijas dzēriens Dynamit ir pieejams 0,33 l skārdenēs, 0,33 skārdeņu 4 pakās un 0,5 l PET pudelēs. Zīmola Dynamit sauklis ir "TŪLĪTĒJA IEDARBĪBA". Zīmola īpašnieks un kurators Latvijā ir a/s Cēsu alus.
Zupa
Zupa (no fr) jeb vira ir šķidrais ēdiens, kuru gatavo, lietojot karstu ūdeni un dažādas sastāvdaļas, piemēram, gaļu, saknes, pupas un augļus. Ir arī aukstās zupas. Zupu maltītē parasti pasniedz kā pirmo ēdienu.
Buenosairesa
Buenosairesa (es) ir pilsēta Argentīnas austrumos pie Laplatas upes. Argentīnas galvaspilsēta un lielākais rūpniecības, kultūras un izglītības centrs. Liela ostas pilsēta.
Pilsētas iedzīvotāji tiek saukti par porteños (ostinieki). Iedzīvotāju lielākā daļa ir spāņu un itāļu izcelsmes.
Buenosairesā 19. gadsimta beigās radās tango. Buenosairesā atrodas operteātris Teatro Colón — viens no izcilākajiem pasaulē. Ievērojamākais Buenosairesas rajons (barrio) ir La Boca ar daudzām tavernām, tango klubiem un slavenākā Argentīnas futbola kluba Boca Juniors stadionu.
Emīrs
Emīrs, arī amīrs (ar. امير‎‎ - ’amīr - pavēlnieks, karavadonis), ir islāma valstu vēsturē augstākās aristokrātijas tituls vai arī militārais rangs. Sākotnēji jēdziens nozīmēja "karavadonis", taču ar laiku, daudziem šādiem karavadoņiem kļūstot par monarhiem, tituls sāka apzīmēt monarhu, kas pēc statusa līdzvērtīgs Eiropas tituliem karalis, lielhercogs, lielkņazs. Emīra valdījums ir emirāts.
Buenosairesa
Vēsture
Pilsētu 1516. gadā nodibināja spāņu konkistadors Pedro de Mendosa zelta meklēšanas ekspedīcijā un nosauca to par Santa María del Buen Ayre. Tomēr vietējie iedzīvotājie uzbruka apmetnei un 1541. gadā tā tika pamesta. 1580. gadā apmetni atjaunoja konkistadors Huans de Garajs (Juan de Garay), ceļodams no Asunsjonas.
Emīrs
Atkarībā no emīra statusa, titulu papildināja:
Buenosairesa
Vēsture
Jau kopš dibināšanas Buenosairesas labklājība saistījās ar ostu. 16. un 17. gadsimtos spāņu administrācija noteica, ka visa tirdzniecība ar Eiropu veicama caur Limu, tāpēc lielā mērā Buenosairesas labklājības pamatā bija kontrabanda. Ekonomiskie ierobežojumi arī noteica pilsētas iedzīvotāju naidīgumu pret Spānijas varas iestādēm.
Spānijas karalis Karloss III 18. gadsimta beigās atcēla tirdzniecības ierobežojumus, bet bija jau par vēlu. 1810. gada 25. maijā Buenosairesā tika gāzta Spānijas vicekaraļa vara un nodibināta Laplatas provinces valdība. 1816. gadā Argentīna pasludināja neatkarību.
Emīrs
Mirza
Persiešu tituls mirza ir saīsinājums no "emir zade" (امیر زادح — amir zâdah, emīra dēls).
Buenosairesa
Vēsture
No 19. gadsimta beigām Buenosairesa strauji attīstījās un kļuva par pilsētu, kuras stils līdzinās Eiropas lielpilsētām. 20. gadsimtā šeit tika uzbūvēts pirmais metro Latīņamerikā. Pasaules karu dēļ uz Buenosairesu devās gan daudzi Eiropas vadošie intelektuāļi, gan vienkārši kara bēgļi, kā arī vairāki meklēti kara noziedznieki.
Emīrs
Mūsdienās
Emīra tituls automātiski tiek piešķirts Saūdu Arābijas monarhu dēliem.
Buenosairesa
Vēsture
1945. gada 17. oktobrī ar milzīgu demonstrāciju Plaza de Mayo sākās peronisma kustība Argentīnā.
1955. gadā Atbrīvošanās revolūcijas laikā Argentīnas flotes lidmašīnas bombardēja demonstrāciju Plaza de Mayo, nogalinot daudzus Perona pretiniekus.
Jaroslavs Obšuts
Jaroslavs Obšuts (dzimis 1976. gada 9. martā) ir bijušais slovāku hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis septiņas spēles Nacionālajā hokeja līgā. Vairākas sezonas aizvadījis Zviedrijas hokeja līgā, Kontinentālajā hokeja līgā un Slovākijas Ekstralīgā. Slovākijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī divos pasaules čempionātos.
Emīrs
Mūsdienās
Mūsdienās par emīriem dažkārt dēvē lielu svētceļinieku uz Meku grupu vadītājus.
Buenosairesa
Vēsture
20. gadsimta 70. gados pilsētā notika sadursmes starp kreisajiem un labējiem grupējumiem, līdz 1976. gadā varu sagrāba bruņotie spēki. 1976.—1983. gados notika Netīrais karš.
1992. gada 17. martā Buenosairesā teroraktā tika uzspridzināta Izraēlas vēstniecība un nogalināti 29 cilvēki, bet 1994. gada 18. jūlijā tika uzspridzināta ebreju organizāciju māja, nogalinot 85 cilvēkus.
Dzelzs priekškars
Dzelzs priekškars jeb dzelzs aizkars ir tēlains apzīmējums, kas aukstā kara laikā simbolizēja ideoloģisko cīņu un robežu, kas pēc Otrā pasaules kara izveidojās Eiropā starp kapitālistiskajām Rietumu valstīm un komunistiskajām Austrumu bloka valstīm. Pats apzīmējums parādījās, kad 1946. gada 5. martā Fultonā, Misūri Vinstons Čērčils teica Fultonas runu, kurā vērsās pret PSRS un pieminēja "dzelzs priekškaru", kas pārdala Eiropu. Šo runu var uzskatīt par aukstā kara sākumu.
Abām pusēm, kuras nošķīra dzelzs priekškars, bija savas starptautiskās ekonomiskās un militārās alianses:
Fiziski dzelzs priekškaru veidoja pierobežas nocietinājumi starp Rietumeiropu un Austrumeiropu. Viena no pazīstamākajām šāda tipa būvēm bija Berlīnes mūris, kas ilgstoši kalpoja kā viens no dzelzs priekškara spilgtākajiem simboliem. Dzelzs priekškara sabrukums sākās līdz ar Perestroikas laikmetu. Ungārijā 1989. gada maijā pēc demonstrācijām un manifestācijām tika atvērta robeža starp Ungāriju un Austriju. Tā paša gada novembrī krita Berlīnes mūris, kas nozīmēja dzelzs priekškara sabrukumu un Austrumeiropas atteikšanos no sociālistiskās iekārtas.
Buenosairesa
Vēsture
2001. gada decembrī Buenosairesā notika nemieri, kuri noveda pie prezidenta gāšanas.
Cilvēki
Buenosairesā dzimuši:
Bioinformātika
Bioinformātika ir zinātne, kur tiek izmantotas matemātiskās un informātiskās metodes, lai atrisinātu dažādas ar bioloģiju saistītas problēmas. Šim nolūkam parasti izmanto datormodelēšanu, matemātiskos modeļus vai abus. Galvenais bioinformātikas uzdevums ir datu ieguve par dažādiem genomiem un šo datu analīze.
Jaroslavs Obšuts
Spēlētāja karjera
1995. gada NHL draftā Obšutu izvēlējās Vinipegas "Jets" vienība, taču tā vietā, lai spēlētu NHL vai AHL, jaunais slovāku aizsargs vēl nākamās divas sezonas aizvadīja Rietumu hokeja līgā. Nacionālajā hokeja līgā Obšuts debitēja vien 2000.—01. sezonā, aizvadot četras spēles Sentluisas "Blues" rindās. Nākamajā sezonā Obšuts nospēlēja četras spēles Kolorādo "Avalanche" vienības sastāvā. No 2002. līdz 2004. gadam Obšuts spēlēja AHL klubā Manitobas "Moose", taču tad atgriezās Eiropā.
2004. gada vasarā Obšuts pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam HK Luleo, tā sastāvā aizvadot nākamās piecas sezonas. 2009. gadā Obšuts pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Maskavas "Spartak". Sezonas gaitā viņš pat tika izvēlēts dalībai 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlei, taču tajā traumas dēļ nepiedalījās. 2010.—11. sezonas gaitā Jaroslavs no "Spartak" rindām tika atlaists un pievienojās Mitišču "Atlant" vienībai.
2012. gada vasarā hokejists pievienojās Doneckas "Donbass" sastāvam. Turpmākajās sezonās spēlēja dažādos Slovākijas un Rumānijas klubos, līdz 2018. gadā noslēdza karjeru.
Pļavas gandrene
Pļavas gandrene jeb pļavas ģerānija (la) ir daudzgadīgs 20—70 cm augsts gandreņu dzimtas lakstaugs.
Ļoti bieži sastopams mitrās pļavās, grāvjos, krūmājos, mežmalās. Sakneņi horizontāli vai slīpi ar tumši brūnām pielapju atliekām. Saknes resnas, garas. Stumbrs viens vai nedaudzi, stāvi, zaraini, cilindriski vai mazliet šķautņaini, tāpat kā lapu kāti ar atstāvošiem vienkāršiem matiņiem un dziedzermatiņiem.
Lapas pretējas, vienkāršas, staraini šķeltas vai dalītas, ar pielapēm. Apakšējo — rozetes lapu daudz, to kāti 15—30 cm gari. Lapas plātne 6—12 cm gara, 8—16 cm plata, gandrīz līdz pamatam šķelta rombiski olveidīgās daļās, kas savukārt plūksnaini dalītas. Stumbra vidējā daļā lapas ar īsākiem kātiem, dalītas 5 daļās, augšējās sēdošas, trīsdaļīgas. Lapas plātnes virspuse viscaur ar pieguļošiem matiņiem, apakšpusē matiņi galvenokārt tikai uz dzīslām. Zied no jūnija līdz augustam. Ziedkopa — dihāzijs. Ziedneši un ziedu kāti ar dziedzermatiņiem. Kauslapas 5, ar dziedzermatiņiem un 0,2—0,4 cm garu dzeloņsmaili. Vainaglapas 5, violeti rožainas, ar tumšākām dzīsliņām, gandrīz 2 reizes garākas nekā kauslapas, otrādi olveidīgas, noapaļotas. Putekšņlapas 10, apmēram tikpat garas kā kauslapas, kātiņi pie pamata plati olveidīgi, uz augšu strauji sašaurinās.
Vērmele
Vērmele, arī pelene (Artemisia absinthium) ir daudzgadīgs 60–120 cm augsts kurvjziežu dzimtas lakstaugs ar spēcīgi rūgtenu smaržu un garšu, kura dabiskā izplatības vide ir Eirāzija un Ziemeļāfrika.
Pļavas gandrene
Auglis ir 2,5—3 cm garš 5 riekstiņu skaldauglis. Augam izteikta autohorija — nogatavojušās sēklas tiek izsviestas prom no mātes auga, augļa vārsnēm saritinoties. Augam piemīt pretaudzēju iedarbība.
Vērmele
Izplatība un raksturojums
Vērmele ir sastopama ne visai bieži. Tā aug dārzos, ceļmalās, sētmalēs, nezāļainās vietās. Saknenis resns, bieži pārkoksnējies. Stumbrs stāvs, zarains, ar ļoti daudziem piekļāvīgiem matiņiem un punktveida dziedzeriem. Lapu daudz, tās pamīšus, vienkāršas, visgarām stumbram un zariem; lapas plātne divkārt vai trīskārt plūksnaini dalīta, abās pusēs spīdīgi zīdaina, ar daudziem matiņiem. Apakšējās lapas ar 4–12 cm garu kātu un apmēram tikpat garu plātni, stumbra vidusdaļā lapas sēdošas, vienkāršākas, pat trīsstūrainas, augšējās lapas bieži vien ar veselu plātni. Zied no jūlija līdz septembrim. Ziedu kurvīšu ļoti daudz, tie nokareni, ieapaļi, ļoti zarainās skarās. Vīkala lapas jumstiņveidīgi, ārējās lineāri lancetiskas, iekšējās olveida, ar platu, caurspīdīgu, plēvainu apmali. Kurvīša gultne ar gariem matiņiem. Ziedi dzelteni. Kausmatiņu nav. Vainags stobrveida; kurvīša ārmalā sievišķi ziedi, bieži vien vainaga apmale divdaļīga, kurvīša vidū divdzimumu ziedi, bieži vien vainaga apmale ar 5 zobiņiem. Auglis – ļoti sīks sēklenis, bez lidmatiņiem.
Ķīmiskais sastāvs
Laksti un lapas satur ēterisko eļļu (līdz 2%), kuras sastāvā ietilpst tujols, tujons, hamazulēns un citi terpēni. Bez ēteriskās eļļas lakstos vēl ir rūgtvielas - absintīns, anabsintīns, artabzīns (lapās vairāk nekā ziedos); flavonoīdi, organiskās skābes, karotīns, miecvielas, askorbīnskābe u.c. savienojumi.
Izmantošana
Vērmele ir ārstniecības augs un garšaugs. Tā ir galvenā absinta sastāvdaļa. Ārstniecībā lakstus izmanto kuņģa, žults un aizkuņģa dziedzera sekrēcijas stimulēšanai, ēstgribas rosināšanai, kā vieglu pretsāpju un miega līdzekli, arī cērmju izdzīšanai. Satur ēterisku eļļu, ko lieto kā garšvielu vīna un liķieru rūpniecībā. Augs ir indīgs, ļoti lielās devās izraisa saindēšanos. Saindēšanās gadījumos var būt krampji un psihiski traucējumi.
Glikolskābe
Glikolskābe (hidroksietiķskābe, 2-hidroksietānskābe, CH2OHCOOH) ir vienkāršākā hidroksikarbonskābe. Glikolskābe ir bezkrāsaina, kristāliska, higroskopiska viela bez smaržas, kas labi šķīst ūdenī.
Vēsture
Pirmoreiz iegūta no etilēnglikola, no tā cēlies vielas nosaukums.
Atrašanās dabā
Atrodama rāceņos, vīnogās, cukurbietēs, ananasos un citos augos. Glikolskābe ir etiķskābes oksidēšanās produkts.
Iegūšana
Iegūst, ilgstoši vārot hloretiķskābes kālija sāls ūdens šķīdumu:
Dagdas katoļu baznīca
Dagdas Vissvētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Krāslavas novada pilsētā Dagdā, Alejas ielā 2. Dievnams ir valsts arhitektūras piemineklis. Baznīcas vēsture saistīta ar jezuītu misiju Latgalē un Hilzenu dzimtu.
Glikolskābe
Iegūšana
CH2ClCOOK + H2O → CH2OHCOOH + KCl
Dagdas katoļu baznīca
Vēsture
Dagdas pirmā katoļu koka baznīca par Viļakas stārasta Ježija Konstantīna Hilzena līdzekļiem tika uzcelta 1705. gadā. Tā pastāvēja līdz 1741. gadam.
Glikolskābe
Iegūšana
Rūpnieciski iegūst, elektrolītiski reducējot skābeņskābi uz svina elektrodiem.
Dagdas katoļu baznīca
Vēsture
Pašreizējā mūra baznīca vecā dievnama vietā tika uzcelta 1741. gadā par grāfa Jāņa Augusta Hilzena līdzekļiem un konsekrēta Vissvētās Trīsvienības godam. No 1742. līdz 1820. gadam baznīca bija jezuītu, kuru misija darbojās Dagdā, pārvaldījumā. Divdesmit trīs gadus šeit kalpoja Kaunatas jezuīts Mihaēls Rots (1721-1785), piecus gadus nokalpoja jezuīts Buivids. Vēlāk baznīcā kalpoja laicīgie priesteri. Dievnama pazemes velvēs apbedīti ievērojami Kaunatas un Dagdas jezuīti Mihaēls Rots un Kolumbiāns Pfeifers (1747-1798), kā arī grāfu Hilzenu dzimtas piederīgie — Jānis Augusts Hilzens, viņa dēls Maltas (Joanītu) ordeņa kavalieris Justiniāns, mazdēls Idzi. Baznīcas dārzā atrodas prāvesta J. Kalniša kaps.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pāvils Odiņš. Dagdas draudze izveidojās jau ar pirmās baznīcas uzcelšanas laiku 1705. gadā. Draudzei ir astoņas kapsētas — Andiņu kapsēta, Pervelišku kapsēta, Krīveņu kapsēta, Dagdas jaunie kapi, Muranišku kapsēta, Janovcu kapsēta, Bolto kapsēta un Zeļlu kapsēta. Kapusvētki visās kapsētās notiek katru gadu, ap visām kapsētām ir drāšu pinuma žogs cementa stabos un dzelzs kalti vārti.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Staņislava diena, Svētā Antonija diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Svētā Jēkaba diena, Jēzus transfigurācijas diena, Svētā Erceņģeļa Miķeļa diena.
Tehniska informācija
Dagdas baznīca ir korintiešu baroka stila mūra trīs jomu celtne ar diviem torņiem, cinkotā skārda jumtu, cementa grīdu un mūra velves griestiem. Tā ir 38 metrus gara un 28 metrus plata.
Interjers
Baznīcā ir trīs grezni mūra altāri ar pilastriem un karnīzēm, kas veidoti 18. gadsimta vidū baroka formās ar rokoko stila dekoru. Galvenajā altārī ir ievietotas Jaunavas Marijas Bezvainīgi ieņemtās un Vissvētās Trīsvienības gleznas. Dievnamā redzams arī ģipša figūrām veidots baptistērijs. Aplūkojama ir arī 18. gadsimta baroka formās ar rokoko stila dekoru veidota kancele un 18. gadsimta skulpturāla grupa "Kristus kristīšana".
Brīvības iela (Rīga)
Brīvības iela ir Rīgas galvenā iela, kas ved cauri Centra rajonam. Tā šķērso šādas Rīgas apkaimes: Centrs, Brasa, Grīziņkalns.
Brīvības iela sākas kā Brīvības bulvāra turpinājums krustojumā ar Elizabetes ielu un ved līdz Gaisa tiltam, aiz kura turpinās kā Brīvības gatve.
Vēsture
20. gadsimta sākumā Lielo Aleksandra ielu sauca par Aleksandra ielu. 1923. gadā to pārdēvēja par Brīvības ielu. Vācijas okupācijas laikā 1941.—1944. gadā ielu sauca par Ādolfa Hitlera ielu. Pēc PSRS okupācijas atjaunošanas 1950. gadā Svērtuves un Kaļķu ielu, Brīvības bulvāri, Brīvības ielu un Brīvības gatvi apvienoja vienā maģistrālē un nosauca par Ļeņina ielu.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas tā atguva Brīvības ielas nosaukumu, vienlaikus atdalot Kaļķu ielu, Brīvības bulvāri un Brīvības gatvi, bet saglabājot vienoto numerāciju.
Modris Skaistkalns
1989. gadā uzvarēja The 1st World Tape Jockeys Championships Rīgā. 1991. gadā ar vārdu Mr.Tape kā viesis piedalījās DMC World DJ Championships Londonā.
1993. gadā kopā ar Agri Semēvicu izveidoja elektroniskās deju mūzikas grupu 100. Debija. Grupa 100. Debija vairākus gadus pēc kārtas plūca laurus kā labākā deju mūzikas grupa Latvijā. Izdeva piecus albumus, vairākas dziesmas tika iekļautas arī ārzemju izlasēs.
Komponējis, aranžējis un producējis dziesmas tādiem izpildītājiem kā Linda Leen, BTH, Ladybird, Tune-L, Igo, Amberlife, Roberts Pētersons, Mixeri, Pienvedēja Piedzīvojumi, C-Stones, Anna Polanski, Skybridge un daudziem citiem.
2011. gadā izveido poproka grupu GAISĀ! (ON THE AIR), 2014. gadā — rokgrupu Moontalk, 2019. gadā — rokgrupu Mark In Red.