cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spogulis
Attēla konstruēšana ieliektā spogulī
Zinot gaismas atstarošanas likumus, var ģeometriski konstruēt attēlu, ko veido ieliekts spogulis. Pieņemsim, ka puktveida gaismas avots S atrodas ieliekta spoguļa fokusā (212. zīm). No gaismas avota iziet gaismas viļņi, kuru virzienu norādīsim ar staru SA. Nogrieznis OA ir perpendikulārs pret atstarotājvirsmu. No spoguļa atstaroties stari iet paralēli galvenajai optiskajai asij. Pēc atstarošanas likuma leņķis beta= ar leņķi alfa. Bet leņķis beta= ar leņķi gamma kā iekšējie šķērsleņķi. Tāpēc leņķis gamma = ar leņķi alfa, un tas nozīmē, ka trijstūris OAF ir vienādsānu trijstūris. Ja izvēlas starus, kas iet tuvu galvenajai optiskajai asij, tad FA~FP un OF~FP, no kurienes OF=R/2 un PF=R/2. Attālumu OF sauc par fokusa attālumu, un attālumu OP - par divkāršā fokusa attālumu.
Novietosim spīdošu priekšmetu AB uz galvenās optiskās ass starp ieliektā spoguļa fokusu un divkāršo fokusu(213. zīm. a). Elektromagnētiskos viļņus, kas iziet no jebkura šī priekšmeta punkta, var attēlot ar bezgalīgi daudziem stariem. Mums ir zināma triju staru gaita: 1) stars, kas uz spoguli krīt perpendikulāri, pēc atstarošanas iet pretējā virzienā; 2)stars, kas uz spoguli krīt paralēli galvenajai optiskajai asij, pēc atstarošanas iet caur fokusu; 3)stars, kas iet caur fokusu, pēc atstarošanas iet paralēli galvenajai optiskajai asij. Var pierādīt, ka caur šo staru krustpunktu iet visi stari, kas ir atstarojušies no spoguļa. Tāpēc, lai konstruētu attēlu, jāzina tikai divu staru gaita. 213. zīmējumā a, b un c parādīta attēla konstruēšana, ja priekšmets atrodas divkāršā fokusā un starp fokusu un spoguli.
Attēls plakanā spogulī.
Kāpēc plakans spogulis veido attēlu, kur attēls atrodas, un kāds tas ir attiecībā pret priekšmetu? Pieejot pie spoguļa, cilvēks redz savu tiešo attēlu. Attēls ir tāds pats kā cilvēks, bet tomēr atšķirīgs. Cilvēka labajai rokai attēlā atbilst kreisā roka, labajai acij - kreisā acs utt. Tādu attēlu parasti sauc par spoguļattēlu. Cilvēkam attālinoties no spoguļa viņa attēls spogulī arī attālinās. Var ievērot, ka attālumi no spoguļa līdz attēlam un no spoguļa līdz priekšmetam ir vienādi.
Mēģinājums'': Novieto uz galda labi noslīpētu stiklu un divas vienādas sveces (206. zīm.). Sveces novieto abās pusēs spogulim vienādā attālumā no tā. Ja aizdedzina vienu sveci un skatās uz stiklu no aizdegtās sveces puses, tad var redzēt, ka arī otra svece ir it kā aizdegusies. Novērojamais efekts izzūd, ja vienu no svecēm(vienalga, kuru) pārbīda. Tad var redzēt aiz stikla degošās sveces attēlu un otro sveci.''
Mēģinājums apstiprina mūsu pieņēmumu, ka priekšmeta attēls plakanā spogulī atrodas attālumā, kas vienāds ar attālumu no priekšmeta līdz spogulim. Iegūtos secinājumus var apstiprināt ar precīzām ģeometriskām konstrukcijām un aprēķiniem. Pieņemsim, ka NN - plakana spoguļvirsma, S - spīdošais punkts, kas atrodas attālumā d no virsmas NN(207. zīm). Sameklēsim punkta attēlu S'. Viļņus, kas iziet no punkta S, var attēlot ar koncentrisku riņķa līniju sistēmu un viļņu izplatīšanās virzienu - ar stariem SA un SB. Pavērosim, kas notiek ar gaismas viļņiem, kuri ietverti staru SA un SB norobežotā kūlī. Viļņi, aizgājuši līdz spogulim, no tā atstarojas. Nokļūstot novērotāja acī, vilnis rada tieši tādu pašu efektu, it kā gaismas avots atrastos punktā S'. Tāpēc punktu S' sauc par punkta S šķietamo attēlu. Trijstūris SAO ir kongruents ar trijstūri S'AO, kā taisnleņķa trijstūri ar vienādiem leņķiem un kopēju kateti. No tā izriet, ka SO=S'O, t.i., spīdoša punkta S šķietamais attēls S' atrodas no spoguļa plaknes tādā pašā attālumā kā spīdošais punkts. Pieņemsim, ka spoguļa priekša atrodas priekšmets AB. Noteiksim tā attēlu plakanā spogulī NN (208. zīm). Var pierādīt, ka trapece AA'B'B ir vienādsānu trapece, un tas nozīmē, ka AB=A'B'. Tādējādi ''plakana spoguļa veidotais attēls ir tiešs, šķietams un tam ir tādi paši izmēri kā priekšmetam. Attēls atrodas tādā pašā attālumā aiz spoguļa, kādā atrodas priekšmets pirms spoguļa.''
Spoguļa atstarotājvirsma
Interesanti minēt, ka stikla spoguļi eksistēja jau 1500 gadus p.m.ē., bet metāla spoguļi acīmredzot bija radīti daudz agrāk. Tos galvenokārt izgatavoja no bronzas plāksnēm, kurām vienu no virsmām rūpīgi pulē.
Spoguļu masveida ražošana sākās itāliešu renesanses laikā Venēcijā, kad alķīmiķu laboratorijās tika izgudrota stikla pārklāšana ar dzīvsudraba amalgamu (alvas šķīdumu dzīvsudrabā). Spoguļu izgatavošanas metode tika turēta slepenībā.
1840. gadā vācu ķīmiķis J. Lībigs atklāja metodi, kā uzklāt sudraba kārtu uz stikla. Pašreiz spoguļu izgatavošanai bez sudraba pārklājuma izmanto arī alumīnija pārklājumu. Pēc atstarotājvirsmas veida spoguļus iedala plakanos, paraboliskos, cilindriskos un sfēriskos spoguļos.
Paraboliskie, cilindriskie un sfēriskie spoguļi ir ieliekti un izliekti. Dažiem spoguļiem atstarotājvirsma ir ārēja virsma, citiem atstarotājvirsma ir iekšēja virsma. Sadzīves vajadzībām vienmēr izmanto pirmo, bet optikas vajadzībām - otro spoguļu tipu. Daudzās optiskajās ierīcēs, piemēram, saulesbrillēs, lieto spoguļus, kuri daļēji atstaro un daļēji laiž cauri gaismu. Tādus spoguļus sauc par staru dalītājiem vai vienpusējiem spoguļiem. Tiem ir plāna, puscaurspīdīga atstarotājvirsma. Izraugoties atbilstošu atstarojošās metāla kārtas biezumu, var iegūt jebkuru atstarotās un caurizgājušās gaismas daudzumu attiecību.
Spoguļi citur
Spoguļus izmanto arī reliģijā un citur dažādos rituālos.
Eksikators
Eksikators (no la — 'izkaltēt') ir bieza stikla vai plastmasas trauks ar blīvi noslēdzamu vāku, kuru parasti lieto, lai vielas pasargātu no mitruma, kā arī vielu žāvēšanai laboratorijās. Parasti eksikators sastāv no dziļas stikla bļodas, kurai apakšā var iebērt vai ieliet kādu higroskopisku vielu (silikagelu, sērskābi, kalcija hlorīdu, fosfora pentoksīdu), virs šī nodalījuma ir paplašinājums, uz kura ir restes (vai kaut kas tamlīdzīgs), uz kā liek uzglabājamos objektus. Eksikatoram parasti ir pieslīpēts vāks, kam var būt iespēja pieslēgt vakuumu. Atverot eksikatoru, tajā esošais gaiss lielā mērā sajaucas ar apkārtējo gaisu un mitruma saturs samazinās relatīvi lēni, tāpēc eksikatori nav piemēroti ļoti higroskopisku vielu glabāšanai (sārmu metāli).
Lielie stikla eksikatori ir smagi un to vāki ir trausli. Ja ūdensatņēmēju vielu vietā iepilda kaut ko citu, var panākt cita sastāva atmosfēru (piemēram, dažreiz lieto ūdeni, lai objektus uzglabātu 100% mitrumā, vai arī noteikta veida mitrus sāļus, lai nodrošinātu noteiktu gaisa mitrumu).
Jeļena Maļuka
Jeļena Maļuka (dzimusi Jeļena Rubļevska Rīgā) ir bijusī Latvijas krievu modernās pieccīņas sportiste. Olimpiskā vicečempione (2004). Startējusi arī paukošanas sacensībās. Bija Latvijas Olimpiskās vienības sastāvā kopš 1998. gada. Karjeru beidza 2015. gadā.
J. Maļuka ir precējusies, ir meita peldētāja Ieva Maļuka, vairāku Latvijas rekordu īpašniece un olimpisko spēļu dalībniece.
Karjera
Tāpat ar panākumiem ir startējusi Pasaules čempionātos — izcīnīta bronzas medaļa 2000. un 2005. gada Pasaules čempionātos —, kā arī 2. vieta 2004. un 2007. gada Pasaules kausa finālsacensībās. 2011. gada Pasaules čempionātā militārpersonām kopā ar Sandri Šiku izcīnīja zelta medaļu jauktajā stafetē. Ar izcīnīto 6. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā viņa kvalificējās 2012. gada olimpiskajām spēlēm. Pēc 2004. gada Atēnu olimpiskajām spēlēm sportiste bija apsvērusi iespēju turpmāk sacensībās pārstāvēt Krieviju.
Aleksandrs Halifmans
2012. gadā uzvarējis divos lielos ātrā šaha turnīros Latvijā: "Vidzemes vasara" (Limbaži) un "Liepājas rokāde".
Gidons Krēmers
Gidons Krēmers (dzimis Rīgā) ir viens no slavenākajiem Latvijas un Vācijas vijolniekiem un diriģentiem, jauniešu kamerorķestra Kremerata Baltica dibinātājs un vadītājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1947. gadā Rīgā vijolnieka Markusa Krēmera (1898—1981) un viņa sievas Mariannas, dzimušas Brikneres (1922—2011), ģimenē. Tēvs Otrā pasaules kara laikā bija piedzīvojis holokaustu, tomēr viņam izdevās izdzīvot, divus gadus slēpjoties kādā pagrabā Rīgā. Gidons Krēmers jau četru gadu vecumā sāka apgūt vijoļspēli. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas skolā pie Voldemāra Stūrestepa, 16 gadu vecumā ieguva pirmo mūzikas godalgu. 1965. gadā uzsāka studijas Maskavas konservatorijā pie Dāvida Oistraha, uzvarēja Dženovas Paganini vijolnieku konkursā (1969) un Maskavas Starptautiskajā Čaikovska konkursā (1970). Piedalījās Zalcburgas festivālā kamerorķestra Il Vitalino raddoppiato sastāvā (1976).
1980. gadā viņam atļāva no PSRS emigrēt uz Vāciju, kur viņš nodibināja kamermūzikas festivālu Lokenhausā (1981), kas no 1992. gada saucas Kremerata Musica. Viņa vadībā ir dibināts Baltijas valstu jauniešu stīgu orķetris Kremerata Baltica (1997). Bāzeles festivāla Les muséiques mākslinieciskais vadītājs (2002). Ieskaņojis vairāk kā 100 kompaktdisku. No 1989. līdz 2015. gada 14 reizes nominēts Grammy balvai dažādās kategorijās. 2001. gadā kopā ar Kremerata Baltica apbalvots ar Grammy balvu kategorijā "Labākais mazais ansamblis". Divas reizes saņēmis Latvijas Lielo Mūzikas balvu (1995, 2004).
Privātā dzīve
Bija ​precējies ar vijolnieci Tatjanu Grindenko, pianisti Kseniju Knorri un pianisti Jeļenu Baškirovu. Meitas: Ailika Krēmere (no Ksenijas Knorres, 1977), Anastasija Krēmere (no Aleksandras Homasuridzes, 1993).
1919. gada Parīzes miera konference
Parīzes miera konference 1919. gadā bija Pirmā pasaules kara uzvarētājvalstu rīkota konference Parīzē ar mērķi noslēgt miera līgumus starp Sabiedrotajiem un sakautajām Centrālajām lielvalstīm. Konference sākās Versaļas pilī un ar dažiem pārtraukumiem ilga līdz. Konferencē tika dibināta Tautu Savienība.
Vēsture
Pirmajam pasaules karam beidzoties un noslēdzot pamieru ar Vāciju, uzvarētājvalstis Lielbritānija, Francija, ASV un Itālija sasauca Miera konferenci, lai vienotos par miera noteikumiem un lemtu par to, kāda būs pēckara Eiropa. Parīzes Miera konferencē nepiedalījās uzvarētās valstis. Pēckara miers, kam vajadzēja izbeigt visus karus, neiekļāva Vāciju un Krieviju, kurās abās kopā dzīvoja lielākā daļa Eiropas iedzīvotāju. Ar šo faktu vien pietiktu, lai Versaļas sistēma būtu lemta neveiksmei. Parīzes Miera konferences lēmumus apvienoja viena ideja - zaudētāju sodīšana. Par kara izraisītāju tika atzīta Vācija, Versaļas līgums bija uzvarētājvalstu diktāts tai.
Pēteris Bīrons
Pēteris Bīrons (de; dzimis, miris ) bija pēdējais Kurzemes un Zemgales hercogs no Bīronu dinastijas. Valdīja no 1764. līdz 1795. gadam.
Biogrāfija
Dzimis 1724. gada 15. februārī Jelgavas Kavalieru namā Kurzemes un Zemgales hercogienes Annas Ivanovnas galminieku Ernesta Johana Bīrena un viņa sievas Benignas Gotlībes, dzimušas Trotas-Treidenas, ģimenē kā vecākais dēls. Savu vārdu ieguvis par godu tālaika Krievijas ķeizaram Pēterim I.
1730.—1740. gadā kopā viņš dzīvoja Maskavā (1730—1732) un Pēterburgā (1732—1740), kur viņa tēvs bija Krievijas Impērijas ķeizarienes Annas galma vadītājs jeb virskambarkungs (Oberkammerherr, обер-камергер). Pēc tēva ievēlēšanas par Kurzemes hercogu viņu kopš 1736. gada sāka dēvēt par Kurzemes kroņprici Pēteri. 1738. gadā, 14 gadu vecumā Pēteri iecēla par leibgardes apakšpulkvedi. Viņš saņēma Polijas karaļa Baltā ērgļa ordeni, 1740. gadā viņam piešķīra Sv. Andreja un Aleksandra Ņevska ordeni.
Pēc ķeizarienes nāves viņa tēvs 1740. gada 28. oktobrī kļuva par jaundzimušā Krievijas ķeizara Ivana VI reģentu, bet jau pēc pāris nedēļām viņu kopā ar sievu un 16 gadīgo dēlu Pēteri naktī uz 20. novembri arestēja un ieslodzīja Šliselburgas cietoksnī. 1741. gada 11. aprīlī hercogam Ernestam Johanam Bīronam piesprieda nāvessodu, taču viņa pēctece reģente Anna Leopoldovna to nomainīja ar izsūtījumu uz Toboļskas guberņas Pelimas ciemu Sibīrijā. Pēc 1741. gada novembra galma apvērsuma ķeizariene Elizabete Petrovna viņa vecāku ģimenei 1742. gada martā atļāva pārcelties uz Jaroslavļu.
1762. gada 25. februārī, pēc Pētera III kāpšanas Krievijas tronī, Pēterim kopā ar vecākiem ļāva atgriezties Pēterburgā. Viņam piešķīra kavalērijas ģenerālmajora dienesta pakāpi.
Hercogs
1762. gada 22. augustā Krievijas imperatore Katrīna II atzina hercoga Ernesta Johana tiesības uz Kurzemes hercogisti, taču hercogu ģimenei nācās apmesties uz dzīvi Rīgā, jo Jelgavā vēl arvien valdīja Kurzemes landtāga ievēlētais hercogs Kārlis Kristians Jozefs. Tikai pēc pusgada, 1763. gada 22. janvārī Bīroni svinīgi atgriezās dzimtenē. 23. aprīlī divvaldība beidzās — atvesto Krievijas kareivju bloķētajā pilī neizturējis, Kārlis atstāja Mītavu. 22. jūnijā Kurzemes muižniecība atkal zvērēja uzticību Ernestam Johanam 1764. gadā Polijas karalis Staņislavs Augusts Poņatovskis izlēņoja Kurzemes-Zemgales hercogisti Ernestam Johanam un princim Pēterim (investitūras diplomu Pēteris saņēma 1765. gada janvārī). Kaut arī juridiski hercogistes monarhs bija viņa tēvs, reālais valdnieks jau bija Pēteris, par ko liecina tas, ka viņš parakstījis lielāko daļu no tā laika valsts dokumentiem.
1765. gadā 41 gadu vecais princis Pēteris salaulājās ar 17 gadus veco Valdekas princesi Luīzi Karolīnu. 1766. gada 9. novembrī viņiem piedzima nedzīvs dēls. Kad 1768. gada rudenī viņa tēvs pārcieta infarktu, viņš sastādīja testamentu par labu savam dēlam Pēterim, bet 1769. gada 25. novembrī atteicās no hercogistes troņa. 1770. gada 25. jūlijā jaunais Kurzemes hercogs Pēteris Bīrons nodeva zvērestu Kurzemes muižniecībai. 1772. gadā hercogs informēja landtāgu par plāniem Jelgavā dibināt akadēmisko ģimnāziju un 1775. gada 8. jūnijā tika parakstīts Pētera akadēmijas (Academia Petrina) dibināšanas akts. 1774. gadā pēc ķeizarienes Katrīnas II ieteikuma hercogs Pēteris salaulājās ar kņazieni Jevdokiju Jusupovu, bet 1776. gadā viņa aizbrauca no Jelgavas un dzīvoja Pēterburgā. 1778. gadā Kurzemes tiesa šķīra hercoga laulību, kaut Krievijā šo šķiršanās lēmumu neatzina par likumīgu.
1779. gadā hercogs Pēteris Bīrons salaulājās ar Annu Šarloti Doroteju fon Mēdemu, un drīz viena pēc otras piedzima meitas: 1781. gada 8. februārī Katrīna Friderike Vilhelmīne; 1782. gada 19. februārī Marija Luize Paulīne; 1783. gada 24. jūnijā Johanna Katarīna.
1785. gadā galma kapelmeistara amatu Jelgavas galmā ieņēma agrākais Leipcigas Gewandhaus orķestra diriģents Johans Ādams Hillers. 1787. gadā hercogs Pēteris nodibināja konkursa prēmiju Boloņas Mākslas akadēmijā (Accademia Clementina). 1787. gada 23. februārī viņam piedzima dēls Pēteris, kurš mira trīs gadu vecumā, 1790. gada 25. martā. 1789. gada 26. janvārī piedzima meita Šarlote Friderike (mirusi 1791. gadā). 1793. gadā piedzima meita Doroteja.
Hercoga īpašumi citur Eiropā
1786. gadā Bīrons nopirka Zagānas hercogisti (de), mūsdienās Žagaņa (pl) Lejassilēzijā. Kopš tā laika dzimtai ir arī Zagānas hercogu tituls (Herzogen zu Sagan). 1787. gadā nopirka īpašumu Deičvartenbergā (de), mūsdienās Otiņas ciems Nova Solas apriņķī Lubušā (pl). 1788. gadā nopirka Netkovas īpašumu (vāc. Herrschaft Nettkow) Rotenburgā pie Oderas (de), mūsdienās Červeņska (pl) Lubušā). 1792. gadā nopirka Nāhodas īpašumu (vāc. Herrschaft Nachod, čeh. Náchod) un Ratibožici (īpašumā līdz 1840. gadam) Bohēmijā. 1796. gadā hercogs Prāgā nopirka grāfa Černina pili (Černínský palác, īpašumā līdz 1811. gadam). 1798. gadā nopirka Holšteinas īpašumu (Herrschaft Hohlstein) Lēvenbergā (de), mūsdienās Skalas ciems Lvuvekas apriņķī, pl), Lejassilēzijā. 1798. gadā nopirka Čvalkovices īpašumu (Herrschaft Chvalkovice; Chvalkovice v Čechách), kuru apvienoja ar Nāhodas zemēm.
Troņa zaudēšana un nāve
1795. gadā pēc Trešās Polijas-Lietuvas dalīšanas par Kurzemes hercogu feodālo senjoru Polijas-Lietuvas kopvalsts vietā kļuva Krievijas Impērija. Muižniecības spiediena ietekmē landtāga sēdē tika pieprasīta hercoga atteikšanās no troņa un hercogistes pievienošanās Krievijas Impērijai. 1795. gada 18. martā hercogs Pēteris atteicās no troņa un titula (turpmāk "Kurzemes un Zemgales hercogs" bija viens no Krievijas imperatora tituliem). Saņēmusi no Krievijas Impērijas ķeizarienes Katrīnas II zināmu kompensāciju par īpašumiem Kurzemē, Bīronu ģimene pārcēlās uz dzīvi savos īpašumos Silēzijā.
1800. gada 10. janvārī hercogs Pēteris Bīrons mira Gellenavā, un 25. janvārī tika apbedīts augustīniešu klostera baznīcā. 1847. gadā viņš tika pārapbedīts Sagānas luterāņu baznīcā.
Valdnieka tituls
Pēc Zagānas iegūšanas 1795. gadā Pēteris Bīrons lietoja titulu: "No Dieva žēlastības mēs, Pēteris, Livonijā Kurzemes un Zemgales, kā arī Silēzijas Zagānas hercogs, Vartenbergas, Brālīnes un Gošices brīvkungs, u.c., u.c." (vāciski: Von Gottes Gnaden Wir Peter in Liefland, zu Curland und Semgallen, wie auch in Schlesien zu Sagan Herzog, freier Standes-Herr zu Wartenberg, Bralin und Goschütz &c. &c).
Hercoga Pētera Bīrona piemiņa mūsdienās
Čehijas pilsētā Nāhodā kopš 2006. gada, pieminot hercoga Pētera Bīrona apmešanos pilsētā, tiek rīkoti Kurzemes svētki.
Kempno
Kempno - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidiem no Kališas.
Rakstos pirmoreiz minēta 1282. gadā. No 1793. līdz 1920. gadam (ar pārtraukumu no 1807. līdz 1815. gadam, kad tā ietilpa Varšavas hercogistē) ietilpa Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Pazīstamā rabīna Samuela Holdheima (Samuel Holdheim, 1806 - 1860) un vācu/amerikāņu šahista Edvarda Laskera (Edward Lasker, 1885 - 1981) dzimtā pilsēta.
Aklezers
Aklezers var būt:
Polkovices apriņķis
Polkovices apriņķis (pl) ir apriņķis Polijas Lejassilēzijas vojevodistē. Robežojas ar Lejassilēzijas vojevodistes Glogovas, Lubinas, Legņicas un Boleslavecas apriņķiem, kā arī Lubušas vojevodistes Žagaņas apriņķi.
80 dienās apkārt zemeslodei
80 dienās apkārt zemeslodei (en) var būt:
Tamilnāda
Tamilnāda (ta, Tamiḻ Nāṭu,  — 'Tamilu zeme') ir Indijas štats valsts dienvidaustrumos. Tamilnāda robežojas ar trim Indijas štatiem — Keralu, Karnātaku un Āndhru Pradēšu, kā arī ar vienu Indijas teritoriju — Pudučerri. Austrumos Tamilnādu apskalo Bengālijas līcis. No Šrilankas štatu atdala Polka šaurums un Mannāras līcis. Tamilnādas administratīvais centrs ir Čennai (līdz 1996. gadam šī pilsēta bija pazīstama kā Madrasa). 2011. gadā štatā dzīvoja 72,1 miljoni iedzīvotāju. Tamilnādā vairākums iedzīvotāju ir tamili, kas runā tamilu valodā.
Tamilnāda, sākotnēji ar nosaukumu Madrasa, izveidota. Štata teritorija aptuveni sakrīt ar tamilu valodas izplatības areālu Indijā. 1969. gadā štata nosaukums tika mainīts no Madrasa uz Tamilnāda. Tās platība ir 130 058 km². Administratīvi sīkāk dalās 32 apgabalos.
Ģeogrāfija
Tamilnādas štata austrumos un dienvidos plešas līdzenumi, bet ziemeļos un rietumos atrodas kalnu apgabali. Austrumos atrodas auglīgais Kāveri upes deltas līdzenums. Dienvidos ap Madurajas un Rāmanātapuramas pilsētām atrodas sausi, neauglīgi līdzenumi. Gar štata rietumu robežu stiepjas Kardamona kalni, kas ir daļa no Rietumgatiem.
Tamilnāda atrodas subekvatoriālajā klimata joslā. Pēc Kepena klimata klasifikācijas tur ir savannas klimats (Aw), štata rietumos subtropu kalnu klimats (Cwb). Karstākie mēneši ir maijs un jūnijs, kad vidējā gaisa temperatūra ir ap 32—33 °C. Reti temperatūra ir zemāka par 20 °C. Izņēmums ir kalnainie reģioni štata rietumos un ziemeļos, kur gaisa temperatūra janvārī var nokristies līdz +3 °C.
15% no Tamilnādas teritorijas klāj meži. Lielākajai daļai Tamilnādas teritorijas raksturīgs savannas augājs, vienīgi Kardamona kalnos raksturīgs subalpīnais augājs. Tamilnādā ir vairāki nacionālie parki — Indiras Gandijas nacionālais parks, Grashilsas nacionālais parks, Mudumalai nacionālais parks, Mannāras līča jūras nacionālais parks.
Vēsture
1218. gadā Madurajas pilsētā valdošā Pandju dinastija atjaunoja savu neatkarību, 1279. gadā uzvarēja pēdējo Čolas ķēniņu Radžendru IV un valdīja tamilu zemēs līdz 1311. gadam, kad Maduraju iekaroja Deli sultāna karavadonis Maliks Kafurs. 1370. gadā Madurajas sultānu sakāva Vīdžajnāgaras karaspēks. 17. gadsimtā tamilu zeme sadrumstalojās nelielās najaku valstiņās, bet ziemeļu daļu 1686. gadā pakļāva moguli. 1781. gadā tamilus pakļāva Britu Austrumindijas kompānija, nodibinot Madrasas Prezidentūru, kas paplašinājās pēc diviem kariem ar Maisoras valdnieku (1790-1792, 1798-1799).
Pēc Britu Indijas sadalīšanās 1947. gadā izveidoja Madrasas štatu. Kad 1953.—1956. gadā štatus reorganizēja pēc izplatītākās valodas principa, no Madrasas atdalīja telugu valodā runājošo iedzīvotāju teritorijas, kuras iekļāva Āndhra Pradēšas štatā, malajalu valodā — Keralas štatā, kannadu valodā — Karnātakas štatā, oriju valodā — Odišas štatā.
Tvaiks
Tvaiks ir vielas gāzveida stāvoklis apstākļos, kad gāzveida viela var atrasties līdzsvarā ar šķidru un cietu tās pašas vielas stāvokli. Procesu, kurā no šķidras vai cietas vielas rodas tvaiks, sauc par iztvaikošanu, bet pretējo norisi — par kondensēšanos. Ikdienā bieži ar šo terminu saprot ūdens tvaiku, lai gan tvaika veidā var pastāvēt arī citas ķīmiskas vielas.
Kamerūns
Kamerūns (fr, en) ir 4040 metrus augsts aktīvs vulkāns Kamerūnas rietumos, netālu no Gvinejas līča. Tā ir Kamerūnas augstākā virsotne.
Iespējams pirmais, kurš rakstos aprakstīja Kamerūnu, bija feniķiešu ceļotājs Hannons, kurš 5. gadsimtā pirms mūsu ēras ceļoja gar Āfrikas rietumu piekrasti. Ilgus gadus Kamerūns tika uzskatīts par apdzisušu, līdz notika tā izvirdumi 1909., 1922., 1925. un 2000. gadā. Uz 2022. gadu pēdējais izvirdums noticis 2012. gada 3. februārī. 2009. gadā ap kalnu tika izveidots Kamerūna nacionālais parks.
Mali
Mali, oficiāli Mali Republika (République du Mali), ir valsts Rietumāfrikā. Tā robežojas ar Alžīriju ziemeļos, Nigēru austrumos, Burkinafaso un Kotdivuāru dienvidos, Gvineju dienvidrietumos, Senegālu un Mauritāniju rietumos. Mali robežas ziemeļu virzienā iestiepjas līdz pat Sahāras tuksneša centrālajai daļai, kamēr valsts dienvidu daļa, kurā dzīvo lielākā daļa iedzīvotāju, pa upēm robežojas ar Nigēru un Senegālu.
Vēsture
1968. gada novembrī armijas virsnieku grupa veica valsts apvērsumu un izveidoja Nacionālās atbrīvošanas militāro komiteju ar prezidentu Musu Traorē priekšgalā. 1974. gadā tika pieņemta jauna konstitūcija, saskaņā ar kuru vara valstī pakāpeniski pārgāja jaunizveidotās valodošās partijas- Mali tautas demokrātiskās savienības rokās. 1979. gada jūnijā tika sarīkotas prezidenta vēlēšanas, kurās Musa Traorē saņēma 99% balsu.
1991. gada martā sākās pret Traorē režīmu vērsti protesti, kas noveda pie Traorē atstādināšanas no amata. 1992. gada janvārī tika pieņemta jauna konstitūcija un sarīkotas pirmās demokrātiskās prezidenta vēlēšanas.
2012. gada janvārī valsts ziemeļu daļā sākās tuaregu sacelšanās, kas noveda pie Azavadas neatkarības pasludināšanas. Konfliktu saasināja martā notikušais valsts apvērsums un cīņas starp islāmistu un tuaregu kaujiniekiem. Islāmistiem izdevās ieņemt lielāko daļu Azavadas teritorijas, kas noveda pie Francijas iejaukšanās karadarbībā 2013. gada janvārī. Mēneša laikā Francijas un Mali bruņotie spēki bija atkarojuši lielāko daļu valsts ziemeļu daļas.
Ģeogrāfija
Mali raksturīgs subtropu un sauss klimats. Tā galvenokārt ir līdzena, ar kalnaināku apvidu un savannu dienvidaustrumos. Lielākā daļa valsts atrodas Sahāras tuksnesī. Augstākā virsotne valstī ir Hombori Tondo kalns (1 155 m). Garākā upe valstī ir Nigēra. Lielākais ezers valstī ir Faguibine ezers. Valsts ir bagāta ar dabas resursiem - zeltu, urānu, fosfātiem, kaolinītu, sāli un kaļķakmeni.
Demogrāfija
Aptuveni trešdaļa no visiem Mali iedzīvotājiem ir bambari, kas runā bambaru valodā. Šo valodu prot 80% valsts iedzīvotāji, bet tā tomēr nav oficiālā valsts valoda. Šāds statuss ir tikai franču valodai. Nākamās lielākās etniskās grupas ir fuli, senufo un bva. Valsts ziemeļu daļu apdzīvo tuaregi.
90% no Mali iedzīvotājiem ir musulmaņi, apmēram 5% ir kristieši (divas trešdaļas no tiem katoļi, viena trešdaļa- protestanti).
Straupe
Straupe (agrāk Lielstraupe, ) ir ciems Cēsu novada Straupes pagastā. Izvietojusies Braslas upes krastos pie autoceļa A3 2,5 km no pagasta centra Plācī, 6 km no novada centra Stalbes un 70 km no Rīgas. No 1356. gada līdz 17. gadsimtam tai bija pilsētas tiesības un tā ietilpa Hanzas savienībā.
Straupē atrodas pamatskola (Mazstraupes pilī), psihoneiroloģiskā slimnīca, tautas nams, bibliotēka, pasts, aptieka.
Nosaukuma izcelsme
Rakstos Straupe pirmo reizi minēta 1206. gadā. Vārda "Straupe" izcelsme saistīta ar Braslas upi, kas sākotnēji saukta par Ropu vai Raupu, kas nozīmē "Straujupe". No šī vārda arī vēlāk cēlies Straupes nosaukums.
Vēsture
1227. gadā Latviešu Indriķa Livonijas hronikā Straupe nosaukta par lībiešu un letgaļu apdzīvotās Idumejas (lībiski Vidumaa) centru. Iespējams, no vārda Vidumaa radies Vidzemes nosaukums.
Britu filmu klasifikācijas padome
Britu filmu klasifikācijas padome (en; BBFC), līdz 1964. gadam — British Board of Film Censors, ir nevalstiska organizācija, kas atbildīga par filmu klasificēšanu un cenzūru Apvienotajā Karalistē. Tā sertificē filmas, videoierakstus un spēles.
Straupe
Vēsture
13. gadsimta otrajā pusē Rīgas arhibīskaps Straupes novadu (Roop) izlēņoja Rozenu dzimtai. Pie 13. gadsimtā celtās Lielstraupes pils izauga pilsēta. 1356. gadā Straupe kļuva par Hanzas savienības locekli, bet 1374. gadā Straupei tika piešķirtas Rīgas tiesības. Tolaik tā bija ceturtā lielākā pilsēta tagadējā Latvijas teritorijā. Pilsētas ģerbonis bija līdzīgs Rozenu dzimtas ģerbonim. Straupe uzplauka 15.—16. gadsimtos, ko veicināja tolaik kuģojamā Braslas upe. Straupe kā pilsēta beidza pastāvēt pēc nopostīšanas Poļu—zviedru karā (1600-1629), bet pēc Lielā mēra epidēmijas tajā palika tikai 115 iedzīvotāji.
Fārenheita grāds
Fārenheita grāds (°F) ir temperatūras mērvienība. Šo temperatūras skalu izgudroja vācu/poļu/nīderlandiešu fiziķis Daniels Gabriels Fārenheits.
Ilgu laiku Fārenheita temperatūras mērīšanas skala tika izmantota valstīs, kurās iedzīvotāji runāja angļu valodā, bet 20. gadsimta 60.—70. gados to nomainīja Celsija skala. Tagad to oficiāli lieto tikai Belizā un ASV, bet dažās valstīs, piemēram, Kanādā tā joprojām izplatīta.
Pēc Fārenheita skalas ledus kūst pie 32 °F temperatūras, bet ūdens vārās pie 212 °F temperatūras. Pēc Fārenheita skalas 0 °F atbilst aptuveni −18 °C.
Straupe
Vēsture
Straupe kā nozīmīga apdzīvota vieta atdzima padomju laikā, kad tā kļuva par Ļeņina kolhoza centru.
Britu filmu klasifikācijas padome
Organizācija dibināta 1912. gadā. Tās pašreizējā prezidente ir Nataša Kaplinski.
Zvirbuļveidīgie
Zvirbuļveidīgo putnu kārta (Passeriformes) ir viena no putnu klases (Aves) kārtām, kas pieder papagaiļu un zvirbuļu virskārtai (Psittacopasserae). Tā apvieno vairāk kā pusi no visiem putniem pasaulē. Zvirbuļveidīgo kārtā ir 6456 sugas, kas iedalās apmēram 100 dzimtās. Bieži zvirbuļveidīgos putnus sauc arī par dziedātājputniem (Passeri), kas ir tikai viena zvirbuļveidīgo putnu apakškārta no trijām. Kārtai nosaukumu ir devis mazais mājas zvirbulis (Passer domesticus), tādējādi tiek uzsvērts zvirbuļveidīgo putnu salīdzinoši mazais augums. Zvirbuļveidīgo putnu tuvākie radinieki ir papagaiļveidīgie (Psittaciformes).
1988. gada aprīļa beigās Latvijā uzkrita daudz sniega un pazeminājās gaisa temperatūra. Tajā pavasarī bojā gāja simtiem tūkstošu putnu, īpaši zvirbuļveidīgie. Daudzu sugu ligzdojošās populācijas uz vairākiem gadiem stipri samazinājās.
Īpašības
Daudziem zvirbuļveidīgajiem ir neliels knābis, kas piemērots dažādas barības, piemēram, kukaiņu un sēklu ēšanai. Daži zvirbuļveidīgie, piemēram, čakstes (Laniidae), pārtiek no sīkiem dzīvniekiem.
Ligzdošana
Zvirbuļveidīgie putni visbiežāk veido monogāmus pārus. Iestājoties vairošanās sezonai, putni daudz laika pavada, lai iekārtotu ērtu ligzdu. Daudzi putni, piemēram, ķauķi (Sylviidae) veido kausveida ligzdu. Citi, piemēram, somzīlītes (Remizidae) no zāles un sūnām vij sarežģītas, zaros iekārtas ligzdas. Lai aizsargātos no plēsējiem, tās noslēpj īsto ieeju un izveido viltus ieeju. Arī audējputni (Ploceidae) ir meistarīgi ligzdu būvētāji. Viņi savieno kopā lapas, izmantojot augu stiebrus. Šādā nomaskētā, no lapām izveidotā dobumā tiek iebūvēta ligzda.
Mazuļi
Tikko izšķīlušies zvirbuļveidīgo mazuļi ir kaili, akli un bezpalīdzīgi. Vecāki par viņiem rūpējas tik ilgi, līdz tie spēj paši par sevi rūpēties. Mazuļu izkārnījumi veido želejveida granulas. Tas vecākiem ļauj viegli iztīrīt ligzdu un izmest izkārnījumus tālāk no ligzdas, lai nepievērstu plēsēju uzmanību.
Latvijas zvirbuļveidīgie
Zvirbuļveidīgo putnu kārtā Latvijā sastopamas 28 dzimtas, kuras visas pieder dziedātājputnu apakškārtai (Passeri):
Maldīvija
Maldīvija (jeb Maldīvu Salas), oficiāli Maldīvijas Republika (dv, Dhivehi Raa'jeyge Jumhooriyya), ir salu valsts Indijas okeānā. Maldīvija atrodas uz dienvidiem no Indijai piederošajām Lakšadvīpas salām un apmēram 700 km uz dienvidrietumiem no Šrilankas. Maldīvija ir izvietojusies uz 26 atoliem, kas satur 1192 mazas salas, no kurām 200 salas ir apdzīvotas. Valsts galvaspilsēta ir Male.
Šī ir mazākā Āzijas valsts gan pēc iedzīvotāju skaita, gan platības. Maldīvija ir arī pasaulē zemākā valsts — vidējais augstums virs jūras līmeņa sasniedz 1,5 metrus. Tā ir valsts ar zemāko dabisko augstāko punktu, kas ir 2,4 metri.
Vēsture
Tūra Heijerdāla 1985. gadā veiktie arheoloģiskie izrakumi liecina, ka salu pirmiedzīvotāji bijuši hinduisti un budisti, kas ap 5. gadsimtu p.m.ē. ieceļojuši no Indijas un Šrilankas. Kopš 12. gadsimta salās valdīja islāmticīgi sultāni. 1558. gadā salas pakļāva portugāļi, kas jau 1573. gadā tika padzīti. 17. gadsimtā Maldivu salās valdīja holandieši, bet 1796. gadā varu pārņēma briti. No 1887. līdz 1965. gadam Maldivu sultanāts bija Apvienotās Karalistes protektorāts. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā uz Ganas salas tika uzcelts militārais lidlauks. 1953. gadā tika pasludināta Maldivu Republika, bet jau drīz tika atjaunota sultāna vara.
1968. gadā atjaunoja Maldīvijas Republiku, kas 1982. gadā pievienojās Britu Sadraudzībai. Salu lēzeno krastu dēļ 2004. gada 26. decembra cunami Maldīvijā izraisīja relatīvi nelielus postījumus.
Upuris
Upuris var būt:
Osaka
Osaka (大阪) ir pilsēta Japānā, Honsju salas dienviddaļā pie Klusā okeāna Osakas līča. Osakas prefektūras centrs. Veido kopēju aglomerāciju ar Kobi un Kioto.
Osaka ir Japānas vēsturiskais galvenais tirdzniecības un komercijas centrs un arī mūsdienās saglabā savas pozīcijas, kaut arī vairākas lielas kompānijas ir pārcēlušās uz Tokiju.
Vēsture
Senais Osakas nosaukums ir Naniva (難波, 浪華 vai 浪花/Naniwa). 683. gadā Nanivu nodibināja imperators Tennu. Pilsēta kalpoja par vienu no galvenajām ostām tirdzniecībā ar Ķīnu. Tomēr līdz XV gadsimta beigām tā iznīka.
1496. gadā Džodo Šinšu mūki uz vecās pils mūriem uzcēla klosteri. 1570. gadā to aplenca tā laika varenākais daimjo Oda Nobunaga (Oda Nobunaga) un, pēc desmit gadiem, 1580. gadā to ieņēma. Vēlāk klostera vietā Tojotomi Hidejoši (Toyotomi Hideyoshi) uzcēla Osakas pili, kas bija mūsdienu Osakas sākums.
Edo periodā (1603 — 1867) Osaka izveidojās par Japānas galveno tirdzniecības un komercijas centru ar plaukstošu kultūras dzīvi (bunraki, kabuki).
Pilsēta pašreizējās robežas tika nodibināta 1956. gadā. 1970. gadā Osakā notika EXPO.
Cilvēki
Osakā dzimuši:
Zilaļģes
Zilaļģes jeb cianobaktērijas (la) ir baktēriju tips, kas iegūst enerģiju ar fotosintēzes palīdzību. Nosaukums "cianobaktērijas" nāk no baktēriju zilās krāsas (el (kyanós) — 'zils'). Tās ir atrodamas praktiski visur: okeānos, saldūdens ūdenstilpēs, uz akmeņiem, augsnē. Pasaulē ir 1500-2000 sugu, Latvijā - 390 sugu. Tās spēj veidot gļotainus apvalkus un pārdzīvot ekstrēmas temperatūras. Augsnē spēj saistīt atmosfēras slāpekli. Šūnas satur hlorofilu.
Sofija Gubaiduļina
Sofija Gubaiduļina (ru, tt, Sofiya (Saniya) Äsğat qızı Ğobäydullina; dzimusi ) ir krievu-tatāru komponiste.
Gubaiduļinas mūzikai raksturīgs netradicionālu mūzikas instrumentu kombinējumu lietojums un dziļi reliģiskie motīvi.
ZB 26
'''Lehký kulomet vz. 26, ZB vz. 26, ZB 26' bija Čehoslovākijas rokas ložmetējs, kurš tika konstruēts 1920. gados un tika iekļauts vairāku valstu bruņojumā (skatīt Lietotāji''). Tas kļuva īpaši populārs Otrā Pasaules kara laikā un uz tā bāzes vēlāk tika konstruēti modernāki ložmetēji. ZB 26 kļuva slavens pateicoties savai vienkāršajai konstrukcijai, ātri nomainamajam stobram un vieglajai izgatavošanai.
Vēsture
ZB 26 ložmetējs, kura konstruktors bija čehs Vaclavs Holeks, tika konstruēts 1924.-1926. gados. Jau 1926. gadā tas tika pieņemts Čehoslovākijas armijas bruņojumā. Vēlāk tas tika eksportēts uz ārvalstīm un tika pieņemts bruņojumā arī citu valstu armijās (piemēram, Irānā, Lietuvā, Polijā utt.)
1930. gada modifikācija — ZB 30 — tika pieņemta Rumānijas armijas bruņojumā, bet 1933. gada modifikācija — Lielbritānijā ar nosaukumu Bren.
Pēc tam, kad Nacistiskā Vācija bija okupējusi Čehoslovākiju, 62 tūkstoši ložmetēju ZB 26 un ZB 30 nonāca vērmahta bruņojumā ar nosaukumu MG.26(t) un MG.30(t), un to ražošana turpinājās līdz 1940. gadam. Šie ložmetēji galvenokārt tika izmantoti okupēto teritoriju, mācību, apsardzes un policijas vienību bruņojumā, kā arī Waffen-SS daļās.
1991.—1992. gada LSBL sezona
'''Latvijas čempionāta sieviešu basketbola 1991./1992. gada sezona''' bija Latvijas čempionāta sieviešu basketbolā sezona.
ZB 26
Vēsture
Ložmetēju ražošana notika ne tikai Čehoslovākijā, bet arī Austrālijā, Lielbritānijā, Kanādā, Indijā (modifikācija Bren), Spānijā (ar nosaukumu F.A.O.) un Ķīnā.
1991.—1992. gada LSBL sezona
Čempionātā spēlēja 10 komandu. Tika izspēlēti 2 posmi. Pirmajā posmā bija 1 aplis. Otrajā posmā divos peciniekos (skatoties pēc 1. posma rezultātiem) tika izspēlēti 2 apļi.
ZB 26
Vēsture
Ložmetējs ZB 26 tika plaši izmantots dažādos 1930.-1950. gadu konfliktos, kā piemēram, Otrajā Pasaules karā, Spānijas pilsoņu karā, Korejas karā u.c. Kaujās tas sevi parādīja kā uzticamu un vienkāršu ieroci.
1950. gados Lielbritānija modificēja savu Bren ložmetēju, lai tas varētu lietot patronu 7,62x51 mm NATO. Šie ložmetēji lietoja magazīnu, kurš bija lietojams arī ar šauteni L1A1.
Ideoloģija
Ideoloģija (fr; sengrieķu: idea 'jēdziens' + logos 'mācība') ir jebkura politisko, tiesisko, filozofisko, tikumisko, reliģisko un estētisko uzskatu un nostādņu sistēma, kas ir pamatā politiskas vai sabiedriskas darbības programmām un vairāk vai mazāk atspoguļo kādas grupas vai šķiras ideālus un intereses.
Definīcija
Kanādiešu psihologs Džordans Pītersons savā darbā "12 dzīves likumi" (12 Rules For Life: An Antidote to Chaos) uzsver, ka ideoloģijas nav nekas vairāk kā vienkāršas idejas, kas uz zinātnes vai filozofijas bāzes cenšas izskaidrot apkārtējās pasaules sarežģītību, piedāvājot savus līdzekļus tās uzlabošanai.
.gp
.gp ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Gvadelupu. Domēns izveidots 1996. gadā. Domēna sponsors ir Networking Technologies Group, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēns tiek izmantots arī saistībā ar Senbartelmī un Senmartēnu.
Ārējās saites
Toppdomän
Kvadrātcentimetrs
Kvadrātcentimetrs ir viena no laukuma mērvienībām.
1 cm² ir vienāds ar:
Attiecīgi:
Lubaņa
Lubaņa (pl, vēsturiski arī Laubana (de)) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz austrumiem no Zgoželecas. Pilsētā daļēji saglabājušies viduslaiku aizsardzības mūri.
Viduslaikos pilsēta ietilpa Lužicas līgas pilsētu savienībā.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijas sastāvā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti. Otrā pasaules kara laikā 1945. gada martā pilsētu pretuzbrukumā ieņēma vērmahts (operācija Gemse), tobrīd tas bija viens no nedaudzajiem veiksmīgajiem vācu armijas pretuzbrukumiem.
NSDAP funkcionāra Kārļa Hankes (Karl Hanke, 1903—1945) dzimtā pilsēta. Lubaņā bērnības gadus pavadīja vācu rakstnieks Arno Šmits (Arno Schmidt, 1914—1979).
Laukums
Laukums ir lielums, kas raksturo virsmas izmēru. Par laukuma mērīšanas vienību pieņem tāda kvadrāta laukumu, kura mala ir vienu vienību gara. Kvadrāta laukumu, kura malas garums ir 1 m, sauc par kvadrātmetru un apzīmē ar m2.
Ladži Dukurē
Ladži Dukurē (fr; dzimis Juvisy-sur-Orge, Francijā) ir Francijas vieglatlēts, startē 110 m barjerskrējienā. Savu sportista karjeru Dukurē sāka kā futbolists, tad trenējās desmitcīņā un vēlāk pārgāja uz barjerskriešanu.
Karjera
Dukurē startēja 2004. gada Atēnu Olimpiskajās spēlēs, kur viņš ierindojās 8. vietā ar rezultātu 13,76 s (pirms pašas finiša līnijas viņš pakrita). 2005. gada Pasaules čempionātā Dukurē kļuva par divkārtēju Pasaules čempionu — viņš izcīnīja uzvaru gan savā pamatdisciplīnā 110 m/b, gan kopā ar Francijas izlasi izcīnīja uzvaru 4 x 100 m stafetē. 110 m/b viņš pieveica ķīnieti Liu Sjanu un Alenu Džonsonu.
Kvadrātmilimetrs
Kvadrātmilimetrs ir viena no laukuma mērvienībām.
Ludvigs Ernests
Ludvigs Ernests (de) (1718–1788) bija Volfenbītelas-Līneburgas princis un Vācu Svētās Romas impērijas feldmāršals, kas uz īsu brīdi 1741. gadā bija ievēlēts par Kurzemes un Zemgales hercogu.
Kvadrātmilimetrs
1 mm² ir vienāds ar:
Ladži Dukurē
Karjera
2005. gada augustā viņš uzstādīja savu personisko rekordu 12,97, kas pašlaik ir arī Francijas rekords. Uzstādītais rezultāts kļuva par visātrāko uzstādīto laiku 2005. gadā.
Ludvigs Ernests
Dzīvesgājums
Dzimis 1718. gada 25. septembrī Volfenbītelā Braunšveigas-Lineburgas hercoga Ferdinanda Albrehta II un hercogienes Antuanetes Amālijas ģimenē kā ceturtais bērns. 1737. gadā komandēja Volfenbītelas pulku krievu-austriešu-turku karā (1735—1739) pret Osmaņu impēriju. 1740. gadā iestājās Nīderlandes apvienoto provinču dienestā kā ģenerālmajors.
Ladži Dukurē
Karjera
Savās otrajās Olimpiskajās spēlēs 2008. gadā Pekinā viņš finālā finišēja 4. vietā.
Ludvigs Ernests
Dzīvesgājums
Pēc hercoga Ernesta Johana Bīrona arestēšanas un izsūtīšanas 1741. gada 27. jūnijā Kurzemes landtāgs Ludvigu Ernestu ievēlēja par Kurzemes un Zemgales hercogu, taču pēc Elizabetes Petrovnas nākšanas pie varas viņu 6. decembrī apcietināja un ieslodzīja cietumā. 1742. gadā viņš atgriezās Volfenbītelā un 1744. gadā kā feldmaršals vadīja Hābsburgu monarhijas armiju Otrajā Silēzijas karā (1744–1745), tika ievainots 1745. gada 30. septembrī kaujā pie Sūras (Soor), piedalījās kaujās pie Ruso (Roucoux) un Laufeldas (Lauffeldt). 1749. gadā iestājās Nīderlanes karaspēkā kā feldmaršals, pēc Villema IV nāves iecelts par ģenerālkapteini un kopā ar savu brāli Kārli par mazgadīgā Villema V aizbildni. Pēc 1784. gada pārcālās uz dzīvi Āhenā, bet no 1786. gada dzīvoja Eizenahā un rakstīja memuārus.
Bakas
Bakas (la vai variola vera) bija infekcijas slimība, kas raksturīga tikai cilvēkam un kuru izraisīja divi vīrusi: Variola major un Variola minor. Infekcijas avots bija slims cilvēks. Slimības pazīmes ir strauja temperatūras celšanās, galvassāpes, sāpes krustos un nespēks. Pēc trim, četrām dienām kopš slimības sākuma uz ādas parādās izsitumi, kas izskatās kā sārti un blīvi plankumiņi. Vēl pēc divām, trim dienām izsitumi pārvēršas pūslīšos. Slimība kopā ilgst aptuveni 5-6 nedēļas. Tā obligāti ir jāārstē slimnīcā. Aptuveni 30% slimnieku nomira. Gandrīz 100% mirstība bija baku hemorāģiskajai formai, kas pazīstama arī kā "melnās bakas". Šajā gadījumā ādā un gļotādā, kā arī iekšējos orgānos rodas asinsizplūdumi. Vakcinēšana pret bakām sākās 1796. gadā, kad pirmo vakcīnu radīja angļu ārsts Edvards Dženers. Kopš 1977. gada nav reģistrēts neviens saslimšanas gadījums.
Rēķini
Rēķini (la) jeb bezgalīgi mazo lielumu analīze ir matemātikas nozare, kas ir saistīta ar momentānās izmaiņas aprēķināšanu (diferenciālrēķini) un bezgala daudz mazu daļu summēšanu, lai noteiktu kādu veselumu (integrālrēķini). Abas nozares (diferenciālrēķinus un integrālrēķinus) kopā sasaista Ņūtona—Leibnica formula. Rēķinus 17. gadsimtā neatkarīgi viens no otra atklāja anglis Īzaks Ņūtons un vācietis Gotfrīds Leibnics.
Rēķini parasti tiek apgūti pirms citu, sarežģītāku matemātikas nozaru apgūšanas. Mūsdienās rēķinus plaši izmanto zinātnē, inženierijā, ekonomikā un fizikā, ar to palīdzību var atrisināt daudzas problēmas, kuras nevar atrisināt vienīgi ar algebras palīdzību.
INSERM
Nacionālais veselības un medicīnas pētniecības institūts (, INSERM) ir 1964. gadā dibināta Francijas Republikas Veselības ministrijas un Zinātnes ministrijas kopīgi uzturēta pētniecības un attīstības organizācija, kas ietver daudzas laboratorijas.
Lokalizācija
85% no pētnieciskajām laboratorijām atrodas Francijas universitāšu klīnikās vai vēža pētniecības centros. Pārējās ir integrētas CNRS (Centre national de la recherche scientifique - Nacionālajā zinātniskās pētniecības centrā), Pastēra institūtos (Institute Pasteur) vai Kirī institūtā (Institut Curie).
Malāvija
Malāvija (, izrunā: ), oficiāli Malāvijas Republika (Republic of Malawi), ir valsts Āfrikas dienvidaustrumos. Malāviju no visām pusēm ieskauj citu valstu teritorijas. Tā robežojas ar Tanzāniju ziemeļaustrumos, Mozambiku dienvidos, rietumos un austrumos, un Zambiju ziemeļrietumos. Valsts galvaspilsēta ir Lilongve, lai gan tiesu vara atrodas valsts lielākajā pilsētā Blantairā. Valstī galvenokārt dzīvo bantu valodās runājoši iedzīvotāji. Tās oficiālā valoda ir angļu.
Malāvija neatkarību ieguva. Līdz tam tā bija pazīstama kā Njasalenda, kas bija Apvienotās Karalistes protektorāts.
Ekonomika
Malāvija ir viena no pasaules vismazāk attīstītajām valstīm. Ekonomika lielā mērā balstās uz lauksaimniecību. 2015. gadā lauksaimniecība veidoja 29,49% no valsts IKP. Galvenā eksportprece ir tabaka, kas veido 55% no valsts eksporta. Valsts eksportē arī urānu, cukuru, tēju un kafiju. Vislielākais tirdzniecības partneris ir Eiropas Savienība uz kuru aiziet 50% no valsts eksportiem. Citi tās tirdzniecības partneri ir Zambija, Zimbabve, Dienvidāfrika un ASV. Malāvijas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārvalstu atbalsta, lai gan šī nepieciešamība kopš 2000. gada ir samazinājusies.
Empedokls
Empedokls no Akragām (Ἐμπεδοκλῆς ὁ Ακράγας; 483.–423. gads p.m.ē.) bija Senās Grieķijas filozofs, politiķis un ārsts. Dzīvojis un darbojies sengrieķu kolonijā Akragās, Sicīlijas dienvidrietumu piekrastē. Empedokla filozofija ir balstīta uz četriem pamatelementiem: zemi, ūdeni, gaisu un uguni. Pitagoriešu skolas ietekmē atbalstījis teoriju par reinkarnāciju. Tiek uzskatīts, ka Empedokls ir pēdējais no Senās Grieķijas filozofiem, kas savus darbus rakstījis dzejā. Pēc izcelsmes aristokrāts. Viņa tēvs Metons piedalījies Akragu tirāna gāšanā. Arī Empedokls aktīvi piedalījies politikā un aizstāvējis demokrātiju. Miris ap 423. g.p.m.ē., veicot pašnāvību — ielecot Etnas vulkāna krāterī.
Ģirts Ankipāns
Ģirts Ankipāns (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, tagad treneris. Pašlaik (2021) Latvijas čempionāta komandas HK Mogo galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā hokejista karjeru viņš sāka 1991.-92. sezonā, kad 12 spēles aizvadīja Vendenieku sastāvā. Nākamās trīs sezonas jau HK Ogres Essamika komandā, bet tad divas sezonas Rīgas Juniorā. 1996/97 sezonā, spēlējot Rīgas "Juniors" sastāvā, kļuva par līgas rezultatīvāko spēlētāju. Laika posmā no 1997. līdz 2003. gadam viņš spēlēja dažādos Vācijas zemāko līgu klubos. 2006-07 sezonas sākumu Ankipāns aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Minskas "Dinamo". 2006-07 sezonā, spēlējot Latvijas hokeja līgas klubā HK Rīga 2000, kļuva par četrkārtējo Latvijas čempionu. Arī iepriekšējās trīs reizes šo titulu viņš izcīnījis spēlējot Rīgas 2000 rindās.
2008.-09. gada sezonu Ankipāns uzsāka KHL kluba Rīgas "Dinamo" rindās, tā sastāvā aizvadot nākamās piecas sezonas. 2012. gada 31. janvārī līgumattiecības ar Ankipānu klubs pārtrauca.
Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1995. gada Pasaules čempionātā junioriem, 2006. un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, kā arī 2003., 2005., 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos.
Trenera karjera
2013. gada vasarā Ankipāns beidza spēlētāja karjeru, uzreiz kļūstot par Arta Ābola asistentu Rīgas "Dinamo". 2014. gada septembra nogalē Ankipāns tika apstiprināts arī par Latvijas U-20 izlases galveno treneri.
Kazupe
Kazupe var būt:
CIA
CIA var būt:
Amīni
Amīni ir ogļūdeņražu atvasinājumi, kuru molekulās viens vai vairāki ogļūdeņraža atlikumi ir saistīti ar aminogrupu. Tos var definēt arī kā amonjaka atvasinājumus, kuru molekulās viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar ogļūdeņraža atlikumu.
Amīnu vispārīgā formula ir R-NH2.
Amīnu iedalījums
Amīnus var iedalīt:
Amīnu izomērija
Vienai un tai pašai molekulformulai var būt izomēri oglekļa atomu virknē un ar atšķirīgu aminogrupas atrašanās vietu molekulā (tāpat kā spirtiem). Iespējama arī izomērija starp pirmējiem, otrējiem un trešējiem amīniem (dimetilamīns un etilamīns).
Nepiesātinātie amīni var būt izomēri nitriliem.
Nosaukumi
Nosaukumus parasti veido, pievienojot garākā ogļūdeņraža atlikuma nosaukumam izskaņu -amīns. Amīnus, kuros ir vairākas aminogrupas, sauc par diamīniem, triamīniem, utt., nosaukuma beigās norādot aminogrupas atrašanās vietas. Otrējos un trešējos amīnus nosauc, lietojot burtu N, īsākos aizvietotājus nosauc kā garākā aizvietotāja aizvietotājus (piem. N,N-dimetiletilamīns).
Amīnu īpašības
Amīni ir organiskās bāzes, un reaģē ar skābēm, veidojot amīnija sāļus. Tie ir amonija sāļu analogi. Amīnija sāļu šķīdība ūdenī parasti ir labāka nekā pašu amīnu šķīdība ūdenī. Amīnu bāziskums ir atkarīgs no aizvietotāju elektrofilitātes un nukleofilitātes.
Nozīmīgākie amīni
Nozīmīgākie amīni ir:
Boloņa
Boloņa (it, emiliešu — Bulåggna) ir pilsēta Itālijas ziemeļos starp Po upi un Apenīniem. Emīlijas-Romanjas galvaspilsēta un Boloņas provinces centrs.
Slavena ar 1088. gadā dibināto Boloņas Universitāti, kura tiek uzskatīta par vecāko Rietumu pasaulē. Universitātē mācījušies daudzi viduslaiku ievērojamākie cilvēki (Dante, Petrarka, Tomass Bekets, Roterdamas Erasms, Koperniks). Arī mūsdienās tā tiek uzskatīta par vienu no labākajām Eiropā un tajā mācās apmēram 100 000 studentu.
No 1945. gada līdz pat 1999. gadam Boloņā valdījušas kreisi noskaņotas partijas, tā tradicionāli bijusi sociālistisko un komunistisko intelektuāļu centrs. 1999. gadā pilsētā vēlēšanās uzvarēja centriski labējā koalīcija. Bet no 2004. gada Boloņu atkal pārvalda kreisi noskaņoti politiķi.
Ekonomikā pazīstama ar zīmoliem Ducati (motocikli), Lamborghini (auto), Maserati (auto, mūsdienās Modēnā).
Senas tradīcijas kulinārijā, slavenākie ēdieni — Boloņas mērce (ragù alla bolognese), tortellini, mortadella (tradicionālā Boloņas desa).
Vēsture
Pilsētu, nosaucot to par Felsīnu (Felsina), ap 534. gadu p.m.ē. dibinājuši etruski. 4. gadsimtā p.m.ē. apmetni ieņēma ķeltu tauta boji (boii). Kad 189. gadā p.m.ē. romieši šeit nodibināja koloniju, to nosauca boju vārdā par Bononiju (Bononia). Cits jēdziens, kurā ir saglabāts boju nosaukums, ir Bohēmija. 88. gadā p.m.ē. apmetne kļuva par municipiju. Romas impērijas laikā Boloņa bija otrā lielākā pilsēta Itālijā.
Pēc pagrimuma Boloņa atdzima 5. gadsimtā, kad pilsētā darbojās bīskaps Svētais Petronijs. Pēc Romas krišanas Boloņa bija Ravennas eksarhāta pierobežas pilsēta. 728. gadā pilsētu ieņēma langobardu karalis Liutprands.
11. gadsimtā Boloņa attīstījās kā brīva komūna, un 1164. gadā tā iestājās Lombardijas līgā pret Frīdrihu Barbarosu. 1088. gadā tika nodibināta Studio, kas bija sākums slavenajai Boloņas Universitātei.
1256. gadā Boloņa izdeva Legge del Paradiso (Paradīzes likumu), izpirkdama Boloņas iedzīvotājus no dzimtbūšanas, izmantojot sabiedriskās finanses. Gvelfu un Gibelīnu kara laikā 1325. gadā Boloņa (Gvelfi) zaudēja Zapolino kaujā Modēnai (Gibelīni) un Boloņa bija spiesta meklēt pāvesta aizsardzību. 14. gadsimta beigās un 15. gadsimta sākumā par Boloņu cīnījās vietējā vara, Pāvesta valsts un Milānas Viskonti dzimta.