cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 1938. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Ludvigs Putniņš (Vaclavs Borduško 46').
Numismātika
Kā avotus numismātika izmanto ne tikai monētas un citus numismātiskos objektus, bet arī jebkuru citu avotu (no arheoloģijas, etnogrāfijas, rakstu pieminekļiem utt.), kam ir kāds sakars ar naudas sistēmu, vēsturi, izgatavošanas tehnoloģijām.
Latvijas futbola izlase 1938. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Roberts Pakalns, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans (Francis Krupšs 46'), Jānis Rozītis, Zamuels Garbers.
Numismātika
Viens no pirmajiem, kas savos darbos analizējis naudas un monētu izcelsmi, bija Aristotelis. Viņš aplūkoja tirdzniecības un maiņas sistēmas pirms monētu izgatavošanas, uzskaitot arī maksāšanas līdzekļus, kuriem pašiem par sevi nav nekādas praktiskas vērtības un salīdzināja šīs maksāšanas sistēmas ar monetāro principu. Taču mūsdienu Eiropas civilizācijai piederošie numismātikas pētnieki savos darbos vairāk orientējas tikai uz viena naudas līdzekļa — monētu pētniecību.
Latvijas futbola izlase 1938. gadā
Spēles
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans, Francis Krupšs, Vaclavs Borduško.
Tautas Balss (1942)
„Tautas Balss” (1942. gada februāris — septembris) bija pagrīdes pretošanās kustības organizācijas „Latviešu nacionālistu savienība” nelegāls izdevums, kas iznāca vācu okupētajā Latvijā. Kopā iznāca deviņi laikraksta numuri, katrs no tiem 5—6 lapaspušu apjomā. Laikrakstu pavairoja uz rotatora vairāku simtu eksemplāru metienā.
Numismātika
Numismātikas pirmās pazīmes parādās Renesanses laikā (XV gs.), rodoties interesei par antīkās kultūras mantojumu, taču tai laikā tā izpaudās kā nesistemātiska monētu kolekcionēšana. Kā vēstures avotu, kas varētu sniegt informāciju, monētas neviens vēl neuztvēra. Pirmais, kas sāka jau zinātniski (atbilstoši sava laika līmenim) apstrādāt un klasificēt antīko monētu kolekcijas, bija J.Ekhels savā darbā “Doktorīna par seno naudu” (XVIII gs.), vēlāk, XIX gs vidū Mionē un Momsens. Kopš tā laika var runāt par numismātiku kā par zinātnes nozari.
Tautas Balss (1942)
Vēsture
Tekstus uz matricēm rakstīja Latvijas Universitātes matemātikas profesora Edgara Lejnieka meita Irēna Lejniece (segvārds Vija) un romāņu filoloģijas studente Ieva Birgere (Lase), kas strādāja Valsts tipogrāfijā. Izplatīšanu organizēja tehniskais redaktors Arnolds Bērziņš, bet pēc viņa aresta 1942. gada jūnijā — LNS propagandas daļas vadītājs Valērijs Geidāns-Kļava. Laikraksta izdošanā un izplatīšanā bija iesaistīti arī citi LNS dalībnieki.
Numismātika
Vidus- un jauno laiku numismātiku zinātniski aizsāka Maders, tās tālākā attīstībā lieli nopelni bija Lelevelam, Grotem u.c., kuri aizsāka monētu un depozītu kompleksu izpēti (kā iegūts, kādos apstākļos noglabāts depozīts utt.).
Tautas Balss (1942)
Vēsture
Laikrakstu iespieda dažādās vietās — M.Treimanes dzīvoklī Rīgā, Valmieras ielā 45-1, V.Veščunas-Jansones vasarnīcā Bulduros, L.Krasta dzīvoklī Čiekurkalnā un citur. Grūtības laikraksta izdošanai sagādāja papīra trūkums. Tas tika iegūts Rīgas Paraugtipogrāfijā, Centrālajā pastā un citur. Vaskpapīru matricēm sagādāja A.Bērziņš un Ansis Ēlerts.
Numismātika
Livonijā kaltās monētas pirmais jau 1753. gadā aprakstījis Johans Gotfrīds Arnts. Numismātikai nedaudz pievērsās Baltijas novadpētnieks Johans Kristofs Broce. Viņa sagatavotā “Dažādu Vidzemes pieminekļu, skatu, monētu, ģerboņu u. c. krājuma” divus sējumus veido monētu apraksti ar zīmējumiem, pieminēti arī vairāki monētu depozītu atradumi.
Tautas Balss (1942)
Vēsture
Laikraksta izplatīšana Rīgā notika, iemetot to pastkastītēs vai nododot konkrētiem cilvēkiem. Tautas Balss tika izplatīta arī Valmierā, Cēsīs, Madonā, Daugavpilī, Dobelē, Kuldīgā, Liepājā, Jelgavā un citur.
Numismātika
Ja XIX gs. var dēvēt par numismātikas zelta laikmetu, tad mūsdienās tā drīzāk ir citu vēstures zinātņu palīgnozare.
Tautas Balss (1942)
Vēsture
Vācu drošības policijai pamazām izdevās izsekot laikraksta izdevējus. 1942. gada martā apcietināja V.Pavlovski, maijā B.Loču, bet jūlijā — A.Bērziņu. Taču laikraksta izdošana turpinājās. Lielākās apcietināšanas norisinājās 1942. gada 14. novembrī, kad arestēja A.Čaupalu, S.Barkānu, A.Kaminski un daudzus citus „Tautas Balss” grupas cilvēkus. Tieši pirms arestu veikšanas gatavs iespiešanai bija Latvijai neatkarības gadskārtai veltītais laikraksta 10.numurs. Drukai sagatavotās matricas atradās LNS militārās grupas vadītāja Viļa Rutka darbavietā — Rīgas 6. policijas iecirknī. Pēc apcietināšanas viņš pārliecināja vācu drošības iestādes, ka matricas pēdējā brīdī iznīcinātas, lai arī tās tika sadedzinātas tikai pēc viņa aresta.
Apcietinātie LNS dalībnieki tika ieslodzīti SD galvenajā ēkā Reimersa ielā 1, Rīgā, tad pārvesti uz Centrālcietumu un Salaspils koncentrācijas nometni. Ir zināms, ka daži LNS biedri tika atbrīvoti, citi nosūtīti dienēt Latviešu leģionā, citi nosūtīti uz Štuthofas, Mauthauzenes un Dahavas koncentrācijas nometnēm.
90. gadu sākumā vairāki LNS dalībnieki nesekmīgi mēģināja atrast laikraksta pirmo numuru matrices, kuras Arnolds Bērziņš neilgi pirms savas apcietināšanas 1942. gada jūnijā bija paslēpis nama bēniņos Rīgā, Tēraudlietuves ielā 8.
Orpula
Orpula ir tradicionālā terapija, kas ir populāra masaju ciltī Austrumāfrikā. To izmanto fiziskās un garīgās veselības uzlabošanai.
Norise
Rituālā tiek izmantoti aptuveni piecpadsmit vietējas izcelsmes augi, viens no ietekmīgākajiem ir mori jeb orkiloriti (Acacia nilotica), kas satur centrālo nervu sistēmu stimulējošu vielu hlorogēnskābi (chlorogenic acid) ar kofeīnam līdzīgu iedarbību.
Paši masaji uzskata, ka ar šīs terapijas palīdzību iespējams izārstēt arī HIV/AIDS. Ne mazāk būtisks ir orpulas psiholoģiskais iedarbības mehānisms, kas ir nesaraujami saistīts ar ārstniecisko diētu. Rituālās darbības nodrošina to, ka terapijas dalībnieks nejūtas kā pasīvs saņēmējs, un ir cieši iesaistīts pats savā ārstēšanas procesā. Kā arī pastiprinātā saikne ar dabu palīdz cīnīties ar stresu.
Orpulā, atšķirībā no šamanisma, netiek nodalīts devējs un saņēmējs. Visa dalībnieku grupa līdzās vadītājam dzied tradicionālās dziesmas, attēlojot putnu balsis, kā arī dejās un lūgšanās saskaņojot sevi ar apkārtējo dabu un izjūtot sevi kā tās sastāvdaļu. šeit ir saskatāmas paralēles ar psiholoģijā izmantoto grupu terapijas principu vai, ejot tālāk, ar reliģiskās draudzes principu, jo terapijas dalībniekus vieno arī kopīgi uzskati par dabas likumsakarībām. Terapijas pamatuzdevums tradicionāli ir bijis sagatavot medniekus medībām, vienlaikus ļaujot tajā piedalīties katram, kas jūt pēc tā vajadzību, tātad abu dzimumu slimniekiem vai jebkuram, kas jūt nepieciešamību pēc tā. Mūsdienās, urbanizējoties masaju dzīves videi, tomēr liela daļa masaju jauniešu, kas pārcēlušies uz dzīvi pilsētās, saslimstot atgriežas dzimtajā ciltī, lai piedalītos rituālā, ko uzskata par sekmīgāku izārstēšanās līdzekli nekā to, ko piedāvā tradicionālā Eiropas medicīna. Terapijas ilgums ir divi līdz trīs mēneši, kuras laikā terapijas dalībnieki no "procedūrām" brīvajā laikā var gulēt gultās, ka izklātas ar osendu (Tarchonanthus camphoratus) lapām. No plēsīgajiem dzīvniekiem viņus aizsargā īpašs nožogojums.
Saurieši (Stopiņu pagasts)
Saurieši ir ciems Pierīgā Ropažu novada Stopiņu pagastā. Izvietojies pie autoceļa P5 un bijušā Rīgas—Ērgļu dzelzceļa (stacija Saurieši) 5 km no novada centra Ulbrokas un 16 km no Rīgas centra.
Sauriešos atrodas Stopiņu pamatskola, bibliotēka, dienas centrs, veikali, medpunkts, kā arī uzņēmuma "Knauf" ģipša rūpnīca.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Antons
Antons var būt:
Latvijas futbola izlase 1939. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1939. gadā''' aizvadīja 4 spēles, kurās izcīnīja 1 uzvaru, vienreiz spēlēja neizšķirti, kā arī divās spēlēs zaudēja. Sezonu Latvijas izlase iesāka maijā ar spēlēm izbraukumā pret Rumāniju un Bulgāriju, abās spēlēs piedzīvojot pārliecinošus zaudējumus. Jūlijā Latvija spēlēja neizšķirti 3-3 pret Igauniju; šī spēle izrādījās pēdējā mājas spēle Latvijas izlasei līdz pat 1992. gadam. 1939. gada sezonu Latvijas izlase noslēdza ar uzvaru Helsinkos pār Somijas izlasi, šī kļuva par pēdējo Latvijas pirmskara izlases uzvaru.
Šajā gadā nenorisinājās Baltijas kausa izcīņas turnīrs, jo starp Latviju un Lietuvu valdīja nesaskaņas tā dēvētā "Basketbola kara" dēļ. Tādēļ Latvijas izlase ar lietuviešiem neaizvadīja arī nevienu pārbaudes spēli, kaut arī sākot ar 1924. gadu neviena sezona neiztika bez šo abu valstu izlašu spēlēm.
Spēles
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Alberts Šeibelis, Fricis Kaņeps, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris (Aleksandrs Haldejevs 46') ; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Ludvigs Putniņš (Alberts Šeibelis 46'), Fricis Kaņeps, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Roberts Pakalns, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Francis Krupšs, Eduards Freimanis, Vaclavs Borduško.
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ludvigs Putniņš, Aleksandrs Vanags, Fricis Kaņeps, Francis Krupšs, Vaclavs Borduško.
Baltais nams
Baltais nams (en) ir ASV prezidenta rezidence Vašingtonā. Tas atrodas Pensilvānijas avēnijā 1600. Baltā nama arhitekts ir Džeimss Hobens. Celtniecības darbi sākās 1792. gadā un beidzās. Tai dienā par pirmo tā saimnieku kļuva toreizējais prezidents Džons Adamss.
Sākotnēji tā nosaukums bija "Prezidentu pils". To mēdza dēvēt arī par Prezidentu savrupmāju. Pirmo reizi par Balto namu to sāka dēvēt 1811. gadā. Oficiāli šis nosaukums tika ieviests 1901. gadā Teodora Rūzvelta vadības laikā. No 1909. gada prezidenta darbības vieta atrodas Ovālajā kabinetā, kreisajā ēkas spārnā.
Žurnālisti terminu "Baltais nams" lieto kā ASV prezidenta administrācijas sinonīmu. Tas ir attēlots arī uz ASV 20 dolāru banknotes.
Tomass Millers
Tomass Millers (de; ; dzimis Veilheimā, Vācijā) ir vācu futbolists, spēlē pussarga un uzbrucēja pozīcijā, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu Minhenes "Bayern".
"Bayern" kluba sistēmā spēlējis visu savu profesionāļa karjeru, galvenajā kluba sastāvā spēlē kopš 2008. gada. "Bayern" sastāvā izcīnījis trīs Vācijas čempiontitulus, uzvaru UEFA Čempionu līgā.
Vācijas izlasē spēlē kopš 2010. gada. Tās sastāvā ir izcīnījis trešo vietu, sasniedzis pusfinālu un spēlējis  un 2016. gada Eiropas čempionātā. 2010. gada Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā tika atzīts par turnīra labāko jauno spēlētāju, tāpat bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs ar pieciem gūtiem vārtiem.
Sasniegumi
Bayern Munich
Vācija
Individuālie sasniegumi
Āronsons
Āronsons var būt:
Briežuciema pagasts
Briežuciema pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Tilžas un Lazdulejas, Šķilbēnu un Baltinavas pagastu.
Reljefa formas
Aizupes kalns, Augstasila kalni, Aussolas kalns, Mistra kalns, Murmanu kalns, Oncika kalns, Soļakolns
Ūdensteces
Asarovas riucs, Griušļova, Krākupe, Supenka.
Purvi
Blauzgovas pūrs, Lutanānu pūrs
Vēsture
1945. gadā Abrenes apriņķa Baltinavas pagastā nodibināja Kvašņevas ciemu. Kvašņevas ciema padome ietilpusi Viļakas apriņķī (1945-1949), Abrenes (1949-1959), Kārsavas (1959-1962) un Balvu (pēc 1962. g.) rajonos. Kvašņevas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Bukstu ciemu, 1960. gadā padomju saimniecības «Baltinava» teritoriju pievienoja Baltinavas ciemam. 1968. gadā Kvašņevas ciemu pārdēvēja par Briežuciema ciemu. 1971. gadā Briežuciema ciemam pievienoja Lazdulejas ciema padomju saimniecības «Briežuciems» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. |issue:641643|article:DIVL2242|page:156 2009. gadā Briežuciema pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Briežuciems (pagasta centrs), Abriņas, Augstasils, Ausala, Bēliņi, Brieksīne, Cērpene, Dambergi, Dukuļeva, Kroni, Ostrolīdumi, Pūšļeva, Stouberova, Štikunova.
Medicīna
Medicīna (la — ‘ārstniecība’, ‘dziedniecība’) ir zinātnisku atziņu sistēma un praktiska darbība cilvēka veselības saglabāšanai. Pēc būtības medicīna ir veselības zinātnes nozare. Tajā tiek pētīts cilvēka organisms, tā uzbūve, funkcijas, bet visvairāk slimības un to ārstēšanas iespējas. Medicīnas mērķis ir noteikt slimību izcelsmi, norisi, kā arī diagnostika, ārstēšana un profilakse.
Mūsdienās medicīna ir cieši saistīta ar veselības zinātni, medicīniskajiem pētījumiem un medicīnisko tehnoloģiju.
Praktiskā medicīna
Praktiskā medicīna parasti balstās uz pacienta medicīnisko izmeklēšanu, slimības diagnostiku, ķirurģiju un ārstēšanu.
Medicīniskās izmeklēšanas laikā ārsts apskata pacienta ķermeni, lai varētu noteikt slimības simptomus. Lai veiksmīgi noteiktu slimības, nereti ārstam ir jāzina pacienta slimību vēsture. Ja izmeklēšanas laikā slimību nevar noteikt, jāveic diagnostika.
Pēc pacienta izmeklēšanas seko pacienta stāvokļa un slimības diagnozes noteikšana. To parasti nosaka, izmantojot vispārpieņemto medicīnas terminoloģiju un pamatojoties uz visaptverošu sistemātisku pētījumu par pacientu.
Ja ir nepieciešams, seko ķirurģiska iejaukšanās. Parasti tā ir operācija.
Visbeidzot praktiskā medicīna noslēdzas ar ārstēšanos, kuras laikā tiek lietoti medikamenti, veiktas dažādas procedūras un citas darbības veselības stāvokļa uzlabošanai.
Medicīnas simboli
Laika gaitā ir izveidojušies vairāki simboli, kuri simbolizē medicīnu. No tiem visbiežāk sastopami ir kauss, Asklēpija ceļa spieķis, sengrieķu dieva Apollona trijkājis, zizlis un spogulis, kuram apvijusies čūska, ola, degoša lāpa, svece un citi.
Pirmā palīdzība
Pirmā palīdzība ir ierobežotas palīdzības sniegšana cietušajam slimības vai savainojuma gadījumā. Pirmo palīdzību sniedz jebkurš cilvēks līdz brīdim, kad medicīnisko ārstēšanu uzsāk profesionāli mediķi vai arī cietušā dzīvība vairs netiek apdraudēta (ne visām slimībām vai savainojumiem ir nepieciešama tūlītēja mediķu iejaukšanās). Pirmā palīdzība ir arī programma, kas jāzina ikvienam cilvēkam, un tā ir veidota tā, lai dzīvības glābšanu spētu izpildīt jebkurš cilvēks bez īpašām zināšanām medicīnā un ar minimālu aprīkojumu.
Apbalvojumi medicīnā
Augstākais iespējamais apbalvojums medicīnas jomā ir Nobela prēmija fizioloģijā vai medicīnā. To pasniedz kopš 1901. gada. Pirmo Nobela prēmiju medicīnā saņēma vācu fiziologs Emīls fon Bērings par darbu serumu terapijā un pretdifterijas seruma izstrādē. 2015. gadā prēmiju saņēma Viljams Kempbels un Satoši Omura par pētījumiem parazītu izraisītu slimību ārstēšanā un Tu Joujou par sasniegumiem terapijā pret malāriju.
Baltkrievijas guberņa
Baltkrievijas guberņa (be, ru) bija Krievijas impērijas guberņa Pāvila I Romanova valdīšanas laikā (1796—1802), kurā ietilpa trīs bijušās Inflantijas vaivadijas apriņķi ar latviešiem kā lielāko etnisko grupu.
Tās teritorija aptvēra mūsdienu Latvijas Latgali un lielāko daļu Baltkrievijas austrumu daļas (Vitebskas apgabala, Mogiļevas apgabala un Gomeļas apgabala daļas), kā arī nedaudz Krievijas Pleskavas apgabala (Sebežas un Neveļas rajoni) un Smoļenskas apgabala (Veļižas rajons) teritorijas. Guberņas centrs bija Vitebska (mūsdienu Baltkrievijā).
Priekšvēsture
Guberņas teritorija tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā pēc Polijas—Lietuvas kopvalsts pirmās dalīšanas 1772. gadā. Vispirms Inflantijas vaivadijas un Polockas vaivadijas teritorijas tika pievienotas Pleskavas guberņai, tad 1776. gadā tika izveidota Polockas guberņa, kas pēc 1778. gada tika dēvēta par Polockas vietniecību.
Izveide
Krievijas imperators Pāvils I Romanovs tūlīt pēc nākšanas pie varas veica impērijas teritoriālo reformu, kā rezultātā pie Polockas vietniecības tika pievienota Mogiļevas vietniecība, izveidojot Baltkrievijas guberņu ar galvaspilsētu Vitebskā.
Nākamais imperators Aleksandrs I Romanovs 1802. gadā lika guberņu sadalīt Vitebskas un Mogiļevas guberņās, kas ietilpa Baltkrievijas ģenerālgubernatūrā.
Robežas
Kurzemes guberņa un Vidzemes guberņa ziemeļrietumos, Minskas guberņa rietumos, Pleskavas guberņa ziemeļos, Smoļenskas guberņa austrumos, Mazkrievijas guberņa dienvidos.
Administratīvais iedalījums
Baltkrievijas guberņas sastāvā bija 16 apriņķi:
Koks
Koki ir daudzgadīgi augi ar vienu galveno stumbru. Tas ir viens no augu augšanas veidiem. Botānikas nozari, kas pētī kokaugus, sauc par dendroloģiju, bet šīs nozares zinātniekus — par dendrologiem. Meistarus, kas veido koku vainagus un koku stādījumus, sauc par arboristiem.
Kokiem ir zari, kas veido vainagu, stumbrs un saknes. Koki aug garumā ar meristēmas šūnām, kas atrodas zaru galos. Koki aug resnumā ar meristēmas šūnām, kas veido kambija slāni koka stumbrā. Koki ir daudzveidīgi — tie pieder pie dažādām kailsēkļu un segsēkļu (tikai divdīgļlapju) dzimtām.
Stumbra uzbūve
Kokaugu stumbra centrālo daļu veido koksnes šūnas, kas veic balsta funkciju. Nākamo slāni sauc par kambiju, to veido meristēmas šūnas. Tām daloties veidojas jaunas koksnes un lūksnes šūnas. Lūksnes kārta apņem kambiju no ārpuses. Tā ir vadaudu kārta pa kuru no saknēm tiek piegādāts ūdens un minerālvielas un no lapām — ogļhidrāti. Koku stumbru sedz atmirušu šūnu kārtas — miza, kas veic stumbra aizsargfunkciju.
Skujkoki un lapu koki
Par skujkokiem sauc kokus, kuru lapas ir adatveida vai zvīņveida. Skujkoki mēdz būt ziemzaļi vai vasarzaļi. Piemēram, parastā egle un parastā priede ir ziemzaļi koki, bet lapegles ir vasarzaļi skujkoki. Lapu kokiem ir dažādas formas lapas. Lapu kokus mēdz iedalīt platlapu kokos (parastais ozols, parastais osis, parastā liepa) un šaurlapu kokos (bērzi, vītoli). Arī lapu koki mēdz būt ziemzaļi un vasarzaļi.
Mūžzaļi un vasarzaļi koki
Koku lapas (arī skujas) dzīvo un funkcionē zināmu laiku. Pēc tam tās atmirst, nokrīt un to vietā no pumpuriem veidojas jaunas lapas. Mērenā un aukstā klimata joslās sastopami koki, kuru visas lapas rudenī atmirst un nokrīt (lapu koki, lapegles). Pavasarī tās atkal izplaukst no lapu pumpuriem. Skujkoki, turpretim, lapas maina pakāpeniski un tāpēc ir zaļi arī ziemā — mūžzaļi. Subtropu un tropu joslā daudzu koku lapas mainās pakāpeniski.
Latvijas koki
Latvijā ir sastopamas aptuveni 25 savvaļas koku sugas, kas veido mūsu mežu ekosistēmas. Saimnieciski nozīmīgākās un tāpēc visizplatītākās ir parastā priede (Pinus sylvestris), parastā egle (Picea abies), kārpainais bērzs (Betula pendula), pūkainais bērzs (B.pubescens), parastā apse (Populus tremula), baltalksnis (Alnus incana). No platlapu koku sugām jāmin parastais ozols (Quercus robur), parastais osis (Frangula alnus), melnalksnis (Alnus glutinosa), parastā liepa (Tilia cordata), parastā goba (Ulmus glabra), parastā vīksna (U. laevis), parastā kļava (Acer platanoides).
Saimnieciski mazāk nozīmīgi, bet Latvijas lauku ainavai piederīgi ir savvaļas augļukoki. Par cilvēka lomu dažu sugu ieceļošanā Latvijā pētnieku viedoklis mēdz atšķirties. No tādām sugām var minēt meža bumbieri (Pyrus communis), mežābeli (Malus sylvestris), parasto pīlādzi (Sorbus aucuparia). Tikai Kurzemes pusē un citur, kur klimats ir siltāks sastopamas siltummīlošākas sugas kā Zviedrijas pīlādzis (Sorbus intermedia), ērkšķu plūme (Prunus spinosa), saldais ķirsis (Cerasus avium) un vairākas vilkābeļu (Crataegus) sugas.
Ļoti reti sastopama un īpaši aizsargājama skujkoku suga ir parastā īve (Taxus baccata). Tā aug tikai jūras piekrastē, galvenokārt Kurzemē. Kurzemnieki to dēvē arī par platpaegli. Īve mēdz augt arī kā krūms. Cita reta un īpaši aizsargājama koku suga ir parastais skābardis (Carpinus betulus), kurš aug tikai Kurzemes dienviddaļā. Tur tā aizsardzībai izveidots liegums "Luknas skābaržu audze".
Nelabvēlīgos apstākļos koki var augt kā krūmi un otrādi - krūmi labvēlīgos apstākļos var veidot koka formu, piemēram parastā ieva (Padus racemosa) vai parastais kadiķis (Juniperus communis).
Koki un mežs
Koki ir valdošais augu augšanas veids Zemes mežu ekosistēmās. Mežu zona aptver mūsu planētas ziemeļu un dienvidu puslodi, un tai ir svarīga nozīme klimata, augšņu un vides kvalitātes veidošanā. Koki piesaista oglekļa dioksīdu (CO 2 ) un izdala skābekli un ūdeni.
Interesanti fakti
Tiek lēsts, ka kopējais koku sugu skaits ir aptuveni 100 000, kas ir apmēram 25% no visām augu sugām. Dažādas koku sugas pieder pie aptuveni 50 dažādām augu dzimtām. Vairums no koku sugām aug tropu joslā, kur lietus mežos uz vienu hektāru var atrast vairāk nekā 200 dažādas koku sugas.
CSI Lasvegasa
"CSI Lasvegasa" (en) ir amerikāņu televīzijas seriāls, kura autors ir Entonijs Zuikers. Seriāls no līdz  tika pārraidīts CBS televīzijas kanālā ASV. Seriālam kopumā iznāca 15 sezonas ar 337 sērijām.
Seriāls ir par Lasvegasas policijas departamenta (Las Vegas Police Department, LVPD; īstais departamenta nosaukums ir Lasvegasas metropoles policijas departaments (Las Vegas Metropolitan Police Department)) kriminālistiem. Noziegumu izmeklēšanā viņi izmanto fiziskos pierādījumus. Šis ir pirmais seriāls CSI seriālu sērijā, vēlāk no tā izveidoti atvasinātie seriāli "CSI Maiami" un "CSI Ņujorka". Abu šo atvasināto seriālu pārraide tika pārtraukta attiecīgi pēc 10 un 9 sezonām. 2015. gadā tika uzsākta vēl viena atvasinātā seriāla pārraide: "CSI: kibernoziegumi".
"CSI Lasvegasa" tiek uzskatīts par vienu no pasaulē populārākajiem drāmas seriāliem. 2009. gadā seriālu visā pasaulē vēroja vairāk nekā 73,8 miljoni cilvēku. 2012. gadā tas piekto reizi tika atzīts par pasaulē skatītāko televīzijas seriālu. "CSI Lasvegasa" seriāls ir saņēmis vairākas balvas, tāpat vairākām tas ir ticis nominēts. Seriāls pārsvarā tiek uzņemts Universal Pictures studijā, Universalsitijā, Kalifornijā, ASV.
2015. gada maijā pēc 15. sezonas noslēguma tika paziņots, ka seriālam netiks uzņemta vēl viena sezona, tomēr seriāls tika noslēgts ar televīzijas filmu, kas tika pārraidīta. Tāpat ticis paziņots, ka Teds Densons turpinās filmēties "CSI: kibernoziegumi".
Nokia 3210
Nokia 3210 ir somu kompānijas Nokia mobilais telefons. To sāka ražot 1999. gadā. Šis bija viens no pirmajiem telefoniem pasaulē, kurā iekšā bija iebūvēta antena. 3210 bija ļoti veiksmīgs telefons ar vairāk kā 160 miljoniem pārdotu eksemplāru. Telefons bija ļoti populārs starp pusaudžiem, jo tajā bija trīs spēles, tam bija maināmi vāciņi, daudz dažādas iespējas ar telefona melodijām un zema cena. Tas sver 151 g un tam bija nekrāsains ekrāns.
Metjū Perijs
Metjū Lengfords Perijs (Matthew Langford Perry; dzimis ) ir kanādiešu-amerikāņu aktieris un komiķis.
Viņš vislabāk pazīstams ar lomu NBC situāciju komēdijā "Draugi". Par šo lomu saņēmis TV Guide un Teen Choice balvu, kā arī nominēts vairākām balvām, tai skaitā Emmy balvai. Kritiķi atzinīgi novērtēja viņa sniegumu filmā The Ron Clark Story. Tāpat Metjū Perijs filmējies tādās filmās kā "Atkal 17", "Visi deviņi jardi", A Night in the Life of Jimmy Reardon un "Vieglprātības nasta" (Fools Rush In).
Psiholingvistika
Psiholingvistika ir psiholoģijas un lingvistikas starpzinātne, kas pētī valodu mijiedarbību ar tās lietotāju. Tās būtiskākie jautājumi ir: Kā valoda ietekmē domāšanu? un Kā valodas lietotājs ietekmē valodas attīstību?. Šie divi jautājumi tad arī nosaka dalījumu psiholoģiskajā un lingvistiskajā psiholingvistikā. Mūsdienās tā ir kognitīvās zinātnes nozare.
Attīstība
No psiholoģijas viedokļa psiholingvistika kā fokuss problēmai parādījās līdz ar vēlmi noskaidrot, kas ir valodas un domāšanas apgūšanas mehānisms bērniem. Lielākais ieguldījums šinī jomā ir Ļevam Vigotskim un Žanam Piažē. Tikai vēlākajā posmā psiholingvistika ieguva neatkarīgu skatījuma punktu.
Vēsture
Psiholingvistikas jēdziens pirmo reizi lietots 20. gadsimta 50. gados ASV.
Par valodu kā par domāšanu ietekmējošu fenomenu runājis jau 18. gadsimta filozofs un valodnieks Vilhelms fon Humbolts. Tālāk viņa uzskatus 20. gadsimta sākumā attīstījis Bendžamins Lī Vorfs, izveidojot lingvistiskās relativitātes teoriju.
Skolasupe
Skolasupe ir Ogres labā krasta pieteka Ogres novadā. Sākas purvainā mežainā apvidū dienvidaustrumos no Ķeipenes. Augštece tek caur Abzīša ezeru. Upe tek pa līdzenu apvidu, visā garumā regulēta. Ietek Ogrē pie Vērenes. Lejtecē atzarojas Abzas upe.
Psiholingvistika
Vēsture
Mūsdienu pazīstamākais psiholingvistikas pārstāvis ir Noams Čomskis, kura izveidotā Transformatīvās gramatikas teorija ir viena no psiholingvistikas pamatteorijām.
Družba (polārstacija)
Družba (ru) bija viena no trim īslaicīgajām padomju polārstacijām Austrumantarktīdas piekrastē. Izveidota ar aviācijas palīdzību 1960. gada 20. maijā Zavadovska salā Rietumu šelfa ledāja vidienē. Leduskupola biezums stacijas apvidū bija 300 m. Stacija sastāvēja no trim KAPO tipa teltīm, kurās izvietojās dzīvojamās telpas, darba telpas un noliktava. Apkurei un ēdiena gatavošanai tika izmantotas gāzes plītis, apgaismojumam - petrolejas lampas. Radiostacijas barošanai izmantoja akumulatoru baterijas. Stacijā tika veikti meteoroloģiskie un glacioloģiskie novērojumi. Stacija slēgta 6. augustā.
Afroamerikāņi
Afroamerikāņi ir Amerikas Savienoto Valstu pilsoņi un rezidenti, kuri cēlušies no jebkuras Āfrikas melnādaino tautas. Amerikas Savienotajās Valstīs šis termins tiek attiecināts uz amerikāņiem ar vismaz daļēju izcelsmi no Subsahāras Āfrikas tautām. Afroamerikāņu skaits tiek lēsts ap 38 930 000.
Lielākā daļa afroamerikāņu ir Āfrikas pamatiedzīvotāju tiešie pēcnācēji, kas izdzīvojuši verdzības laikmetā mūsdienu ASV teritorijā, kā arī daļa ir Āfrikas, Karību reģiona, Centrālamerikas vai Dienvidamerikas tautu pēcteči. Afroamerikāņu vēsture sākas 17. gadsimtā. Viens no populārākajiem un ievērojamākajiem afroamerikāņiem ir 44. ASV prezidents Baraks Obama.
Politoloģija
Politoloģija jeb politiskā zinātne ir zinātne par politiku. Tajā iekļaujas pētījumi par struktūru un procesiem valdībā vai jebkurā citā ekvivalentā sistēmā, kas nodrošina drošību, likumību un citas sabiedrības eksistencei nepieciešamas lietas. Tādējādi politoloģijā tiek iekļautas tirdzniecības savienības, korporācijas, reliģiskās sistēmas un citas kolektīvās intelekta izpausmes jomas, kas strukturāli līdzinās valsts pārvaldes sistēmai. Politologi pievērš uzmanību varas nodošanai un dalīšanai sabiedrībā, kas bieži ir saistīta ar savstarpēji konfliktējošām interesēm. Politoloģijas nozare, kura pēta atsevišķa indivīda politisko uzvedību un kolektīva politiskās uzvedības parādību cēloni, ir biheiviorālisms.
Kopš 2. pasaules kara beigām starptautisko attiecību pētniecība, kas ir arī tiesību zinātnes, ekonomikas un sociologijas sastāvdaļa, kļuva par svarīgu lauku politoloģijā.
Politoloģijas izpēte ir jo sarežģīta tāpēc, ka arī paši politologi ir neizbēgami iesaistīti politiskajos procesos, jo viņu secinājumi tiek aktīvi izmantoti politiskajā dzīvē.
Nozare, kurā vistiešāk savienojas politikas un ekonomikas intereses, ir politekonomija.
Anno
Anno bija Turaidas novada līvu valdnieks. Indriķa hronikā Anno minēts kā pirmais līvu valdnieks, uzticams bīskapa Meinarda sabiedrotais no 1195. gada, kas viņu brīdināja atgriezties savā pilī Ikšķilē, kad tas caur Turaidu bija nolēmis bēgt uz Igauniju. Iespējams, ka Anno bija Kaupo priekštecis Turaidas līvu valdnieka amatā.
Krišjāņu pagasts
Krišjāņu pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos. Robežojas ar sava novada Bērzpils un Tilžas pagastiem, Ludzas novada Salnavas pagastu un Rēzeknes novada Nautrēnu un Gaigalavas pagastiem.
Anno
Vārda cilme
Pēc viena uzskata Anno bijis pirmais Turaidas priestera Teoderiha kristītais lībietis, kas pēc kristīšanās ieguvis Johana (Jāņa) vārdu. Pēc cita uzskata Anno ir sensakšu personvārds (Alvre 1984; Stoebke 1964), ko līvi pārņēmuši no vikingiem.
Krišjāņu pagasts
Upes
Dūkšupe, Iča, Ķeiba, Mežupe, Nūvozine, Siļtine, Tilža, Vakša.
Vēsture
1945. gadā Abrenes apriņķa Tilžas pagastā izveidoja Krišjāņu ciema padomi. Krišjāņu ciems ietilpis Viļakas apriņķī (1945-1949), Kārsavas (1949-1962) un Balvu (pēc 1962. g.) rajonos. 1954. gadā Krišjāņu ciemam pievienoja likvidēto Krampiņu ciemu, 1955. gadā kolhoza «Plēsums» teritoriju pievienoja Beļavas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Krišjāņu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Krišjāņi (pagasta centrs), Krampiņas, Mežupe, Naglīši, Putrāni, Purviņas, Runcene, Vakšenieki, Vītoli, Zeltupe, Žogi.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Laukirbe
Laukirbe (Perdix perdix) ir vidēji liels fazānu dzimtas (Phasianidae) putns, kas pieder laukirbju ģintij (Perdix). Laukirbei ir 8 pasugas, no kurām viena ir izmirusi. Tradicionāli laukirbe vienmēr ir bijusi medību putns. Šī iemesla dēļ laukirbe ir veiksmīgi introducēta daudzās pasaules vietās. To audzē arī speciālās audzētavās gan Eiropā un Āzijā, gan Ziemeļamerikā.
Izplatība
Savvaļā laukirbe mājo Eirāzijā, sākot ar Rietumeiropu un beidzot ar Sibīrijas dienvidrietumiem un Ķīnu. Tā ir veiksmīgi introducēta Ziemeļamerikā ASV un Kanādā. Laukirbe ir tipiska nometniece.
Latvijā
Latvijā laukirbe ir sastopama visu gadu. Visbiežāk to var novērot lauksaimniecības tīrumos, bet tā ir sastopama arī apdzīvoto vietu nomalēs, krūmājos, mežmalās, birztalās, aizaugušās laukmalās. Visticamāk, ka Latvijā mājo Austrumeiropas pasuga Perdix perdix lucida, tomēr par pasugu piederību Latvijā nav veikti pētījumi. Latvijas teritorijā laukirbju skaits kopš ir strauji samazinājies. tika novērota skaita stabilizācija, bet bargās ziemās to skaits samazinās. Slēptā dzīves veida dēļ laukirbi ir grūti novērot un, iespējams, tā Latvijā ir sastopama lielākā skaitā, nekā tiek novērota.
2021. gadā Latvijas Ornitoloģijas biedrība laukirbi izraudzījās kā Gada putnu Latvijā.
Izskats un īpašības
Laukirbe ir vidēji liels irbju apakšdzimtas (Perdicinae) putns, ar proporcionāli mazu galvu un noapaļotām ķermeņa formām. Tās ķermeņa garums vidēji ir 29—31 cm, spārnu plētums 45—48 cm, svars 225—420 g. Tēviņš var sasniegt 500 gramu svaru. Tās ķermeņa apspalvojums pamatā ir pelēcīgi brūns, vēders balts. Tēviņiem un daudzām mātītēm (bet ne visām) uz krūtīm ir tumši brūna, pakavveida zīme. Uz sāniem tai ir raksturīgs tumši brūnu šķērssvītru raksts, seja un pakakle ruda, spārni raibumaini brūni. Knābis zaļganpelēks, kājas pelēkas. Aste īsa, kā arī kājas ir īsas, bet, neskatoties uz to, laukirbe ir veikla skrējēja. Abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi, tomēr mātītes nav tik košas un ir augumā mazākas. Lidojums laukirbei ir zems, ar skaļiem spārnu vēzieniem.
Uzvedība un barība
Laukirbe barojas gan ar dzīvnieku, gan augu valsts barību. Tās ir dažādas sēklas, graudi, asni, pumpuri, lapas, augu saknītes, augļi, ogas un dažādi bezmugurkaulnieki, pamatā kukaiņi uz zemes. Kā visi vistveidīgie putni laukirbe regulāri uzlasa akmentiņus, kas guzā palīdz mehāniski smalcināt apēsto barību. Laukirbei patīk pērties smiltīs un sausā augsnē.
Ligzdošana
Laukirbes ir monogāmas. Agri pavasarī, līdzko nokusis sniegs, laukirbes meklē partneri. Tās sadalās pa pāriem un izraugās savu apdzīvojamo teritoriju. Riests ar skaļu dziedāšanu parasti sākas aprīlī, reizēm martā. Ligzda tiek iekārtota aprīļa beigās vai maijā. Ligzdu būvē tikai mātīte. Tēviņš tikmēr apsargā teritoriju. Ligzda tiek ierīkota sausā vietā uz zemes. Mātīte izkasa seklu bedrīti un to izklāj ar sausiem zāles stiebriņiem un salmiņiem. Ligzda parasti atrodas pļavā, ganībās, tīrumā vai grāvmalā un krūmājā, reizēm pat dārzā. Laukirbei ir svarīgi, lai tuvumā būtu ūdens.
Dējumā ir 8—15 olas. Jaunām mātītēm olas ir mazāk. Vecākām laukirbēm reizēm ir vairāk kā 20 olas. Ja olu ir daudz, tās visbiežāk ir dējušas vairākas mātītes. Ja olas kāda iemesla dēļ aiziet bojā, pāris veic atkārtotu dējumu. Inkubācijas periods ilgst apmēram 21 dienu. Perē tikai mātīte.
Visi mazuļi izšķiļas gandrīz vienlaikus. Laukirbes cālēni ir ligzdbēgļi. Drīz pēc izšķilšanās cālēni pamet ligzdu un seko abiem vecākiem. Tiem ir dzeltenbrūnas pūkas, kas rotātas ar tumšiem punktiņiem. Jau no pirmās dienas cālēniem pašiem jāmeklē barība, jo vecāki bērnus no knābja knābī nebaro. Sākumā cāļi meklē tikai kukaiņus, pamazām barība kļūst daudzveidīgāka. Planēt jaunās laukirbes sāk apmēram 10 dienu vecumā. Bet 14 dienu vecumā tie spēj spurgt, vicinot spārnus. Ja vasaras sākums ir lietains, mātīte nespēj izsildīt lielo dējumu, un malējās olas aiziet bojā. Arī visus cālēnus apsildīt nav viegli, ja lietus ir ilgstošs. Turklāt lietainā laikā cālēnu kājiņas aplīp ar slapjo zemi, un tiem ir grūti pārvietoties.
Klasifikācija
Laukirbei ir 7 pasugas:
Bergmans
Bergmans (sv — 'kalnietis' vai 'kalnracis'; sieviešu dzimtē Bergmane) ir zviedru cilmes uzvārds, kam vācu valodā sastopams līdzīgs uzvārds ar tādu pašu cilmi — Bergmanis (de). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Tīģeris
Tīģeris (Panthera tigris) ir lielākais kaķu dzimtas (Felidae) pārstāvis. Lielākās tīģera pasugas var salīdzināt ar aizvēsturiskajiem, izmirušajiem lielajiem kaķiem, to ķermeņa garums sasniedz 3,3 metrus, masa — 300 kilogramus, ilkņi var būt 10 centimetrus gari. Tīģerim ir deviņas pasugas, no kurām trīs ir izmirušas. Atlikušo sešu pasugu izdzīvošana ir apdraudēta. Tos apdraud pieejamās dzīves vietas samazināšanās, izplatības fragmentācija un medības. Visbiežāk sastopamā tīģera pasuga ir Bengālijas tīģeris (Panthera tigris tigris), bet vislielākā ir Amūras tīģeris (Panthera tigris altaica).
Vēsturiski tīģeris apdzīvoja gandrīz visu Āziju. Tā apdzīvotās teritorijas sākās ar Mezopotāmiju un Kaukāzu un pletās austrumu virzienā, aptverot Sibīriju un Austrumāziju līdz Beringa jūrai un Indonēzijai. Tīģeris bija sastopams pat Kalimantānas un Palavanas salās. Mūsdienās tā izplatība ir dramatiski samazinājusies. 19. gadsimtā tīģeris tika pilnībā iznīcināts Āzijas rietumu daļā un ir fragmentāri sastopams tikai Dienvidāzijā un Austrumāzijā.
Izplatība
Tīģeri apdzīvo dažādas vides, tai skaitā mangrovju purvus, bambusa audzes tropos, ar krūmiem aizaugušus mežus vēsākos apgabalos, tuksnešainas un akmeņainas pauguraines, kā arī taigu ziemeļos. Kalnos tie mājo līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Atkarībā no dzīvošanas apstākļiem, medījuma daudzuma un tīģera dzimuma, katra indivīda medību apgabals var būt no 30 līdz 3000 km².
Evolūcija
Vecākās tīģerim līdzīgās sugas Panthera palaeosinensis fosilijas ir atrastas Ķīnā un Javā. Šie aizvēsturiskie tīģeri dzīvoja pirms 2 miljoniem gadu un tie bija mazāki augumā nekā mūsdienu tīģeri. Senākās "īstā tīģera" fosilijas ir atrastas Javā un tās ir 1,6—1,8 miljonus gadu vecas. Seno tīģeru fosilijas no pleistocēna sākuma un vidus ir atrastas arī Ķīnā un Sumatrā. Indiju un Āzijas ziemeļu teritorijas, kā Beringa jūras krastu, Japānu un Sahalīnu tīģeris sasniedza pleistocēna beigās. Japānā atrastās tīģera fosilijas liecina, ka uz salas dzīvojošie tīģeri bija mazāki augumā kā kontinentā dzīvojošie radinieki. Līdz holocēnam tīģeri bija sastopami arī Borneo un Palavanas salās.
Ārējais izskats
Tīģera ķermenis ir izstiepts un muskuļots ar spēcīgām kājām un pleciem. Tāpat kā lauvas tīģeri spēj pavilkt medījumu, kas ir daudz lielāks un smagāks par pašu plēsēju. Aste gara, vienmērīgi nolaista, apmēram 60–110 cm gara. Tīģeris ir vislielākais savvaļā mītošais lielais kaķis visā kaķu dzimtā, tā vidējais svars ir 100—250 kg. Lielākie indivīdi var sasniegt vairāk kā 310 kg. Ķermeņa augstums 70–120 cm, garums līdz 2,9—3,5 metriem (ar asti). Tēviņi augumā ir nedaudz lielāki par mātītēm, bet tēviņu masa var būt 1,7 reizes lielāka nekā mātītēm. Arī to ķepas ir platākas kā mātītēm. Biologi pēc ķepu nospiedumiem var noteikt, vai pēdas ir atstājis tēviņš vai mātīte. Turklāt virzienā uz dienvidiem pasugas kļūst arvien mazākas. Lielākā pasuga ir Amūras tīģeris, kura ķermenis var sasniegt 3,5 metrus, bet masa 317 kg. Vismazākā pasuga ir Sumatras tīģeris. Tā svars ir tikai 75–140 kg. Galva tīģerim ir ieapaļa, tā galvaskauss atgādina lauvas galvaskausu, bet purna daļa salīdzinoši ir izstieptāka. Arī nāsis lauvai ir platākas. Ausis īsas, apaļīgas. Uz priekškājām 5 pirksti, uz aizmugurējām 4; visi pirksti ar ievelkamiem nagiem. Acis apaļas un dzeltenas. Izņēmums ir baltie tīģeri, kuru acis ir zilas. Tumsā tīģeris redz apmēram sešas reizes labāk nekā cilvēks.
Apspalvojums ir blīvs un īss dienvidu pasugām, bet garāks — ziemeļu pasugām. Krāsojuma fons uz muguras un sāniem dzeltens vai oranžs, uz kakla un vēdera — balts vai iedzeltens. Pār visu ķermeni ir brūnas, tumši pelēkas vai melnas šķērseniskas svītras. Raksturīgais tīģera krāsojums ļauj tam brikšņos un zālē palikt nemanāmam. Katrai pasugai ir atšķirīgs svītru raksta raksturs, kā arī kažoka pamatkrāsa. Piemēram, Amūras tīģera kažoks ir gaišāks kā pārējām pasugām. Tīģera krāsojums dod iespēju pasugas atšķirt vienu no otras. Indijā ir sastopami arī baltie tīģeri — daļēji albīni. Tiem ir brūnas joslas uz balta fona un gaiši zilas acis. Katram tīģerim, neatkarīgi no pasugas, turklāt ir savs individuālais, atšķirīgais svītru raksts. Pēc tā var atšķirt vienu tīģeri no otra; svītru raksts ir tikpat individuāls kā cilvēka pirkstu nospiedumi. Svītru raksts ir redzams ne tikai kažoka matojumā, bet arī uz ādas. Ja tīģeri noskūtu, tā svītru raksts joprojām būtu redzams. Tāpat kā citiem lielajiem kaķiem, arī tīģeriem uz ausu aizmugurējās sienas ir koši balti laukumi. Zinātnieki uzskata, ka dzīvnieki, izmantojot ausu baltos laukumus, viens ar otru komunicē.
Zilais tīģeris
Ir sastopami arī pelēki tīģeri un gandrīz vai pilnīgi melni tīģeri, kurus sauc par zilajiem tīģeriem. Arī šis tīģeru veids netiek uzskatīts par atsevišķu pasugu. Tā ir tikai krāsu variācija, kas sastopama Ķīnas tīģeriem un Amūras tīģeriem. Par šīs krāsas variāciju liecina tikai atsevišķu cilvēku ziņojumi, tai nav autoritatīva apstiprinājuma. Īpaši daudz ziņojumu par pelēkas krāsas tīģeriem pienāk no Ķīnas Fudzjaņas provinces.
Uzvedība
Tīģeris ir izteikts vientuļnieks un teritoriāls plēsējs. Teritorijas lielums ir atkarīgs no pieejamā medījuma daudzuma, kā arī tēviņiem ir svarīgi, lai tā teritorija pārsegtos ar mātītes teritoriju. Mātītes teritorija ir apmēram 20 km² liela, bet tēviņiem tā var sasniegt 60—100 km². Tēviņa teritorija parasti pārklājas ar vairāku mātīšu teritoriju.
Attiecības starp diviem īpatņiem var būt diezgan sarežģītas. Novērojumos ir noskaidrojies, ka tīģeriem nepastāv kāds noteikts attiecību modelis. Pamatā tie cenšas viens no otra izvairīties, bet ir novērots, ka tie savā starpā dalās ar medījumu. Tēviņš reizēm barojas kopīgi pat ar vairākām mātītēm un to mazuļiem. Atšķirībā no lauvu tēviņa tīģeris ļauj mātītēm un mazuļiem paēst pirmajiem, un to kopīgā barošanās ir mierīga, bez strīdiem. Arī sasvstarpēji nepazīstami tīģeri mēdz kopīgi baroties no viena medījuma. Turklāt ir novērots, ka, barības meklējumos sastopot tēviņu, mātīte necenšas sargāt mazuļus un uztver tēviņa klātbūtni mierīgi. Zinātnieki uzskata, ka visticamāk mazuļu tēvs ir sastaptais tēviņš.
Kad jauna mātīte nostiprina savu teritoriju, tā cenšas atrasties pēc iespējas tuvāk mātei. To teritorijas parasti pārklājas. Kļūstot vecākai, jaunās tīģerienes teritorija pamazām atdalās no mātes teritorijas. Jaunie tēviņi toties cenšas aiziet pēc iespējas tālāk, ieņemot kādu pamestu teritoriju vai dzīvojot kāda dominanta tēviņa teritorijā, ievērojot hierarhiju, līdz pieaug pietiekami spēcīgs, lai kļūtu par dominanto tēviņu. Divi tēviņi ir savstarpēji neiecietīgāki nekā divas nepazīstamas mātītes. Tomēr strīdi par teritoriju pamatā tiek atrisināti bez īstas cīņas. Ir novērots, ka tīģeris, kas piekāpjas, noguļas uz muguras, rādot dominantajam tīģerim vēderu. Līdzko dominance ir noskaidrota, dominantais tīģeris parasti izturas iecietīgi pret citiem tīģeriem savā teritorijā. Pakļautajiem jācenšas vienmēr pabēgt malā un neatrasties pārāk tuvu kaimiņos. Nežēlīga cīņa starp diviem tēviņiem var sākties tikai par mātītes labvēlību. Šāda cīņa var beigties arī ar viena pretinieka nāvi, lai gan tas notiek ļoti reti. Teritorijas iezīmēšanai tīģeris lieto urīnu un īpašo anālo dziedzeru sekrētu, kā arī ieskrāpējot zīmes ar nagiem. Tāpat kā citi lielie kaķi tīģeris spēj skaļi rēkt. Izšķir divu veida rēcienus — agresīvo un neagresīvo. Tīģeris komunikācijai izmanto arī ņurdēšanu, šņākšanu, rūkšanu un citas skaņas.
Medības un barība
Tīģeris ir aktīvs mednieks. Medī pārsvarā naktīs, īpaši tropos. Tīģeri medī pamatā lielus vai vidēji lielus dzīvniekus. Iecienīti ir pārnadži: gauri, mežacūkas, dažādi brieži, stirnas, Indijas antilopes un bifeļi, bet tīģeris neatsakās arī no citiem dzīvniekiem. Tas medī arī tapirus, mērkaķus, pitonus, bruņurupučus, zivis, krabjus, vardes un kukaiņus. Mandžūrijā tīģeri regulāri uzbrūk brūnajiem un Āzijas melnajiem lāčiem, bet Indijā garlūpu lāčiem. Medījumu trūkuma dēļ tīģeri var uzbrukt arī mājdzīvniekiem un suņiem. Ir zināmi gadījumi, kad tīģeri uzbrukuši krokodiliem, pitoniem, leopardiem un pat citiem tīģeriem. Tāpat, kā lauvas, tīģeri mēdz būt cilvēkēdāji; parasti tie ir veci un slimi īpatņi, kuri vairs nespēj nomedīt pārnadžus. Lai arī zilonis ir liels dzīvnieks un parasti tīģeris to neizvēlas par medījumu, abu dzīvnieku starpā reizēm izceļas konflikti. Ir bijuši gadījumi, kad tīģeris ir nomedījis Indijas degunradzi. Ziloņu un degunradžu mazuļi ik pa laikam kļūst par tīģera medījumu. Retos gadījumos tīģeris barojas ar veģetāru barību, īpaši iecienīti ir kumbhi koka augļi.
Medī tīģeri no slēpņiem vai piezogoties, pēc tam veicot asu izrāvienu vai lēcienu (līdz 9 m tālumā un 2 m augstumā). Rantambores nacionālajā parkā tika novērots kāds tīģeris, kurš savam medījumam uzbruka no ezera, pielavoties zem ūdens. Šāds medību veids tika novērots pirmo reizi 200 gadu tīģeru novērošanas vēsturē. Tīģerim ir tāds spēks, ka tas var pārkost vai pārlauzt kakla skriemeļus pat bifeļiem, bet medījumu var aizstiept vairākus kilometrus. Reizēm tīģeris nogalina tikai ar vienu ķepas cirtienu, sašķaidot galvaskausu vai pārlaužot upura mugurkaulu. Medījumu tas vajā ne vairāk kā 100 - 150 metrus. Vienā reizē tīģeris var apēst ap 35 kg gaļas. Medī tīģeris klusējot, bet skaņas signālus lieto tikai pārošanās periodā.
Attiecības ar citiem plēsējiem
Tīģeris mēdz nogalināt citus plēsējus, lai gan parasti tie cenšas viens no otra izvairīties. Par tā upuriem var kļūt gan leopards, gan pitons un pat krokodils. Saķeroties ar krokodilu, tīģeris cenšas tam izskrāpēt acis. Leopards no tīģera izvairās, medījot citā laikā un cita rakstura medījumu. Ir novērots, ka leopards un tīģeris kopumā spēj sadzīvot samērā ierobežotā telpā. Arī ar vilkiem tīģeris dala teritoriju un medījuma resursus. Laiku pa laikam sarkanie suņi sakaujas ar tīģeri par barību, to reizēm nogalinot, pašiem neciešot lielus zaudējumus. Ir novērots, ka vientuļš, no bara padzīts šakālis mēdz izveidot komensālismu jeb mierīgas un neitrālas līdzāspastāvēšanas attiecības ar tīģeri. Šie vientuļie šakāļi izvēlas sev kādu tīģeri, kuram visur seko no droša attāluma. Tas barojas ar tīģera medījuma paliekām pēc tam, kad tīģeris ir paēdis. Reizēm šakālis palīdz lielajam plēsējam atrast medījumu un to paziņot ar skaļu riešanu. Tīģeris parasti ir iecietīgs pret savu vientuļo sekotāju. Ir novērots, ka šāds šakālis pat mierīgi pārvietojas starp vairākiem tīģeriem, atrodoties no visiem vienādi drošā attālumā. Sibīrijā tīģeris uz medījumu konkurē ar brūnajiem lāčiem; abi plēsēji pamatā cenšas viens no otra izvairīties. Tomēr tīģeris vienmēr pie izdevības nogalina lāča mazuļus un reizēm pašu pieaugušo lāci. Krievijā novērojumu dati liecina, ka Amūras tīģerim 5—8% no medījuma sastāda brūnie lāči. Dažreiz ir novērots, ka brūnais lācis uzvar cīņu un nogalina tīģeri. Abi plēsēji laiku pa laikam cenšas viens otram nozagt medījumu. Garlūpu lācis ir agresīvs dzīvnieks un itin bieži jaunos tīģerus padzen no to medījuma, lai gan biežāk tieši Bengālijas tīģeris medī garlūpu lāci.
Sistemātika
Izmirušās pasugas:
Tīģeru populācijas un to aizsardzība
Tīģeru populācija pasaulē ir apdraudēta, jo tos medī, lai iegūtu skaisto kažokādu, un, attīstoties cilvēku saimnieciskajai darbībai, tie zaudē dzīves telpu. 20. gadsimta sākumā pasaulē dzīvoja vairāk nekā 100 000 tīģeru. Mūsdienās to skaits ir dramatiski samazinājies un savvaļā dzīvo 1500—3000 tīģeri. Dažu pasugu populācijas ir ekstrēmi mazas, kā, piemēram, Ķīnas tīģera populācija, kuras lielums ir apmēram 20 īpatņi savvaļā. Lai nepieļautu tīģeru izzušanu, ir uzsākti savvaļā atgriešanas projekti, kuru ietvaros nebrīvē audzētus tīģerus palaiž savvaļā. Viens no šādiem projektiem ir "Glāb Ķīnas tīģerus" (Save China's Tigers)
Indijā ir dziļas saknes tīģeru nogalināšanā un to ādas izmantošanā. Tibetas iedzīvotāji arī mūsdienās no Indijas malu medniekiem aktīvi uzpērk tīģeru ādas, lai pagatavotu apmetni. Cīņā pret malu mednieku biznesu un seno tradīciju valkāt tīģera ādu ir iesaistījies pat Dalailama, aicinot vairākkārtīgi tautiešus pārtraukt ādu pirkšanu un noziedznieku atbalstīšanu. 2006. gadā pēc šāda Dalailamas uzsaukuma Tibetā notika publiska tīģera ādu dedzināšana. Astoņi aktīvisti tika apcietināti un apsūdzēti kontaktos ar Tibetas garīgo līderi.
Indijas tīģeri
Indijā dzīvo Bengālijas tīģeris, kuram ir lielākā savvaļas tīģeru populācija, apmēram 1400 īpatņu. Populācija ir vairs tikai 11% liela no kādreizējās Indijas tīģeru populācijas, turklāt tā ir sadrumstalota un cilvēku apdraudēta. Pēc Indiras Gandijas ierosmes 1973. gadā tika uzsākts tīģeru aizsardzības projekts. Tika izveidoti 25 rezervāti, kuros plēsēji tiek aizsargāti un novēroti. To skaits 1973. gadā bija 1200 īpatņu un 1990. gadā sasniedza vairāk kā 3500, bet, atslābstot valdības uzmanībai, 2008. gadā malu mednieku aktīvās darbības dēļ to skaits vairs bija tikai 1400 tīģeri. Indijas valdība no jauna ir uzsākusi aktīvus tīģeru aizsardzības pasākumus, ieguldot 153 miljonus ASV dolāru dažādos projektos un pārceļot ap 200 000 ciema iedzīvotāju no rezervāta teritorijām. Kā arī pēdējos gados ir izveidoti 8 jauni tīģeru rezervāti.
Krievijas tīģeri
Krievijas Federācijas Piejūras novadā mājo Amūras tīģeris, kas 20. gadsimta vidū gandrīz izmira, to skaits bija vairs tikai apmēram 40 īpatņi. Padomju Savienība uzsāka stingrus aizsardzības pasākumus un Sibīrijas tīģeru populācija atjaunojās, sasniedzot vairākus simtus. Pēc Padomju Savienības sabrukuma malu mednieki atkal uzsāka medīt tīģerus un to ādas pārdot uz Ķīnu. Vietējās varas struktūras cenšas ierobežot malu medniekus, bet grūtības sagādā tas, ka Amūras tīģerim ir ļoti liela teritorija. Vienai tīģerienei ir apmēram 450 km2 liela platība, bet tēviņam tā ir vēl lielāka. Aktīvisti cenšas iedzīvotājus noskaņot saudzēt tīģerus, jo tie palīdz kontrolēt pelēko vilku populāciju. Lielais kaķis samazina pelēko vilku skaitu, jo abi ir konkurenti uz vienu medījumu, toties tīģeris daudz retāk tuvojas cilvēkam un tā mājlopiem kā vilki. Šobrīd savvaļā mīt 400—500 Amūras tīģeri.
Person of Interest
Person of Interest ir amerikāņu televīzijas seriāls, kura autors ir Džonatans Nolans. Seriāls kopš tiek pārraidīts CBS televīzijas kanālā ASV. Pašlaik (2016) seriālam kopumā ir iznākušas piecas sezonas ar vairāk nekā 90 sērijām. Viens no seriāla izpildproducentiem ir Džefrijs Džeikobs Eibramss.