cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edvīns Zāģeris
Biogrāfija
Piedalījies Tokijā. 400 m/b distancē viņš ieņēma 7. vietu pusfinālā ar rezultātu 52,2 s, priekšskrējienā distanci veica 51,5 s. Kopvērtējumā — 14. vieta.
1966. gada Eiropas čempionātā ieņēmis 7. vietu pusfinālā (52,3 s), priekšskrējienu veicis ātrāk (52,1 s). 1965. gadā ar rezultātu 51,0 s ieņēmis 4. vietu Eiropas kausa II izcīņā Kijevā.
Divas reizes izcīnījis uzvaru PSRS čempionātā: 1966. un 1967. gadā. Vēl trīs reizes bijis otrais, vienreiz — trešais. Piedalījos vairākos PSRS un Latvijas PSR mačos ar citām republikām. 1964. gadā uzvarējis 200 m/b un 400 m/b distancē Vissavienības IV studentu spēlēs.
1969. gadā uzvarējis Rīgas kausu sacensībās ar 51,2 s veiktu skrējienu, ieguvis galveno balvu. 14 reizes uzvarējis Latvijas čempionātā dažādās distancēs. 11 reizes labojis Latvijas rekordu dažādās distancēs. Viņa rekords 400 m/b distancē (50,4 s) noturējās no 1966. līdz 1995. gadam, kad to pārspēja Egīls Tēbelis (50,2 s).
Bijis treneris, strādājis par pasniedzēju Rīgas civilās aviācijas inženieru institūtā. Strādājis celtniecībā.
Krizantēmas ordenis
Augstākais Krizantēmas ordenis (ja) ir Japānas augstākais apbalvojums. Tā pirmo variantu — ordeni ar lielo lentu 1876. gadā izveidoja Japānas imperators Meidzi; otrais variants — ordenis ar ķēdi tika apstiprināts 1888. gada 4. janvārī. Atšķirībā no Eiropas Japānā ordeņus var piešķirt arī pēc nāves.
Neskaitot imperatora ģimeni, tikai seši Japānas pilsoņi savā mūžā ir saņēmuši ordeni ar ķēdi; pēdējais šādu balvu saņēma bijušais premjerministrs Saiondzi Kinmoči 1928. gadā. Astoņiem citiem tas piešķirts pēc nāves. Mūsdienās ar to apbalvots tikai valdošais imperators. Izņēmumi ir ārvalstu vadītāji, kuriem ordeni ar ķēdi piešķir kā cieņas apliecinājumu.
Ordenis ar lielo lentu ir augstākais iespējamais apbalvojums, ko Japānas pilsonis var iegūt savas dzīves laikā. Neskaitot imperatora ģimenes locekļus, tikai 44 Japānas pilsoņi ir saņēmuši ordeni ar lielo lentu; no tiem tikai 23 tika apbalvoti dzīves laikā.
Ordeņa apraksts
Ordeņa lielā lente ir sarkana ar tumši zilām apmales svītrām. To nēsā uz labā pleca.
Ordeņa zīme ir četrstūraina zvaigzne ar balti emaljētiem stariem; centrā ir sarkans emaljēts saules disks. Starp stariem ir dzeltens emaljas krizantēmas zieds ar zaļām emaljētām lapām. Zīme ir piekārta pie dzelteni emaljētas krizantēmas, kas atkarībā no izpildījuma varianta piekārta vai nu pie ķēdes, vai uz lielās lentes.
Kodijs Īkins
Kodijs Īkins (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Īkins pārstāv NHL komandu Bufalo "Sabres".
Spēlētāja karjera
Iepriekš ir spēlējis arī Vašingtonas "Capitals", Dalasas "Stars", Vegasas "Golden Knights" un Vinipegas "Jets" sastāvos, kā arī AHL komandās Hēršijas "Bears" un Teksasas "Stars".
Kanādas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2015. gada Pasaules čempionātā.
Liepājas ezers (dabas liegums)
<mapframe text="Dabas liegums 'Liepājas ezers'" width=290 height=290 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q29424089" } Liepājas ezers ir dabas liegums Liepājas pilsētā un Dienvidkurzemes novadā. Iekļauj Liepājas ezeru un tā piekrasti. 82% no dabas lieguma ir ezers, bet pārējā daļa ir meži, pļavas un pārmitras ezera piekrastes daļas. Teritorija iekļauta starptautiskajā putniem nozīmīgo vietu sarakstā. Kopš 2004. gada Natura 2000 teritorija.
Izveidots 1977. gadā, lai aizsargātu Liepājas ezeru, kas ir viens no lielākajiem un nozīmīgākajiem mezotrofajiem ezeriem ar iesāļiem ūdeņiem raksturīgām augu sugām. Sākotnēji teritorija tika veidota kā ornitoloģiskais liegums ligzdojošo un caurceļojošo putnu aizsardzībai; šeit ligzdo 27, ziemo 10 un migrācijas laikā barojas 50 īpaši aizsargājamas putnu sugas. Ezerā ligzdo vairāk nekā 100 putnu sugu. Konstatēti divi Eiropas Savienības aizsargājamie biotopi — «Ezeri ar mietturaļģu augāju» un «Eitrofi ezeri ar iegrimušo ūdensaugu un peldaugu augāju», kā arī ap 40 retas un aizsargājamas augu sugas. Ezera austrumu krastā ir vērtīgi pļavu biotopi, no kuriem lielākā nozīme ir molīniju pļavām un jūrmalas pļavu fragmentiem ar iesāļiem jūrmalas biotopiem raksturīgām augu sugām.
Halti
Halti (no, fi) jeb Hāldičohka (se) ir fjelds, kas atrodas uz Norvēģijas un Somijas robežas. Kaut arī kalna virsotne atrodas kādu kilometru uz ziemeļiem no Somijas robežas, Halti kalnā atrodas Somijas teritorijas augstākais punkts. Somijas augstākā kalnu virsotne ir netālu esošā Ridničohka.
2015. gadā Norvēģijā iesākās kampaņa, lai, atzīmējot Somijas neatkarības simts gadus, Norvēģija uzdāvinātu kalnu virsotni Somijai, tomēr Norvēģijas konstititūcijas dēļ tas nebija iespējams.
Airvaboļu dzimta
Airvaboļu dzimta (la) ir adefāgo vaboļu (Adephaga) apakškārtas dzimta. Ir zināmas aptuveni 4000 sugas un aptuveni 170 ģints, tās sastopamas visur. Garumā sasniedz 1,2–40 mm. Imago un kāpuri ir ūdensdzīvnieku plēsēji. Vaboles dzīvo lēni tekošā vai stāvošā ūdenī, piemēram, dīķos, upēs, bilabongos, ūdenskrātuvēs utt.
Priekules vēsture
Priekules vēsture aptver laika periodu kopš Priekules pilsmuižas izveidošanas līdz mūsdienām.
Korfu dzimtmuiža
Livonijas—Maskavijas kara laikā Livonijas ordeņa mestrs Bernds fon der Borhs bruņiniekam Nikolajam Korfam (ap 1460—1524) izlēņoja zemi Lietuvas dižkunigaitijas pierobežā. Vēstures avotos Priekules muiža Grobiņas fogtejā pirmo reizi minēta 1483. gadā. No 1560. līdz 1609. gadam atradās Prūsijas hercogistes, pēc tam Kurzemes un Zemgales hercogistes Grobiņas pilskunga iecirkņa sastāvā.
Otrā ziemeļu kara laikā 1658. gadā Priekules pils aizsardzībai pret zviedru karaspēka uzbrukumu uzcēla nocietinātus caurbraucamos pils vārtus, kurus vēlāk sāka dēvēt par Zviedru vārtiem. Nelielā pakalnā lielceļa malā, kas veda uz Lietuvu, ap 1680. gadu uzcēla mūra baznīcu. Nostāsts vēsta, ka Priekules muižas kalējs Johansons nolaidies no baznīcas torņa ar pašdarinātiem spārniem. Par šādu rīcību viņu tiesāja Grobiņas pilī un sadedzināja uz sārta. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas 1795. gadā Priekules muižu iekļāva Kurzemes guberņā. Pēc 1819. gada administratīvās reformas tā nonāca Aizputes virspilskunga iecirkņa Durbes draudzes novadā, bet pēc 1864. gada reformas Grobiņas apriņķī. Muiža atradās izdevīgā vietā, kur krustojās septiņi lielceļi, tādēļ pie tās izveidojās tirgus vieta un amatnieku apmetne.
Pilsētas izveidošanās
Par lielāku apdzīvotu vietu Priekule izveidojās pēc 1871. gada, kad netālu no vecās muižas kungu mājas uzbūvēja dzelzceļa Liepāja—Romni Priekules staciju. Uz muižas zemes uzcēla lielu ķieģeļrūpnīcu, 1883. gadā līdz tai uzbūvēja dzelzceļa atzaru, kā arī šaursliežu dzelzceļu uz ķieģeļu rūpnīcas īpašniekam piederošo kūdras purvu. 1887. gadā Liepājas arhitekts Pauls Makss Berči pēc muižas īpašnieka pasūtījuma projektēja jaunu Priekules pili negotikas stilā. Pirmā pasaules kara sākuma posmā 1915. gadā Priekuli ieņēma ķeizariskās Vācijas karaspēks. 1915. gadā uzbūvēja jaunu 74 kilometrus garu normālplatuma dzelzceļu no Priekules stacijas līdz Bajoru (Kretingas) dzelzceļa stacijai Lietuvā, iegūstot savienojumu ar Mēmeles (Klaipēdas) dzelzceļu tīklu. 1920. gada zemes reformas laikā 2697 ha lielo Priekules muižu sadalīja 173 vienībās un bijušajās muižas ēkās iekārtoja Priekules slimnīcu.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Priekules apkaimē notika Kurzemes cietokšņa otrā lielkauja, kas ar 10 dienu pārtraukumu ilga no 27. oktobra līdz 25. novembrim. Ciešot milzīgus zaudējumus, sarkanarmieši ieņēma 4 km dziļu un 12 km platu telpu Priekules-Vaiņodes sektorā. Kauju laikā sagrāva Priekules baznīcu, ko atjaunoja no 1994. līdz 1997. gadam. Pie pilsētas atrodas lielākie Otrā pasaules kara brāļu kapi Latvijā ar vairāk kā 23 000 apbedījumiem. Brāļu kapu memoriālais ansamblis veidots pēc tēlnieces Pārslas Zaļkalnes, arhitekta Artūra Zoldnera un dendrologa Aivara Laša projekta.
Makss Lībermanis
Makss Lībermanis (dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes vācu gleznotājs un grafiķis, viens no redzamākajiem impresionistiem Vācijā.
Čavusi
Čavusi jeb Čausi ir pilsēta Baltkrievijā, Mogiļevas apgabala austrumos, Čavusu rajona centrs pie Dņepras upes.
Vēsture
Rakstos no 16. gadsimta vidus. Pilsēta no 1604. gada. Vēsturiski ievērojams skaits pilsētas iedzīvotāji ir ebreji, daudzi no kuriem tika iznīcināti holokaustā.
Cilvēki
Pēc nacionālā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir baltkrievi (94,32 %) un krievi (4,1 %).
Vilis Skārds
Vilis Skārds (1894—1980) bija latviešu būvinženieris, Latvijas Universitātes profesors (1939), LVU (1945—1947) un LLA docētājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīves gājums
Dzimis 1894. gada 3. martā Sērenes pagasta "Lieljakšānu" saimnieka Jāņa Skārda un Mades ģimenē. Mācījās Sērenes pagasta skolā, Jaunjelgavas pilsētas skolā (līdz 1909), 1913. gadā — Ata Ķeniņa privātskolā Rīgā. Studēja Rīgas politehniskā institūta būvinženieru nodaļā (1913—1916, 1915. gadā institūtu evakuēja uz Maskavu), bija hidrotehniķis Sibīrijā (1916—1917). Pirmā pasaules kara beigās bija 22. inženieru pulka podporučiks Galīcijas frontē (1917—1918).
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūnijā pārgāja Latvijas armijā, iedalīts Sapieru rotā, no 1920. gada janvāra bija Armijas Galvenās tehniskās noliktavas priekšnieka palīgs, 1920. gada oktobrī demobilizēts. Pabeidza studijas Latvijas Universitātes Inženierzinātņu fakultātē (1920—1922), pēc tam strādāja LU kā jaunākais asistents (1922), asistents (1924), vecākais asistents (1927), privātdocents (1930), docents (1934), Inženierzinātņu fakultātes dekāns (1937-1939) un ārkārtas profesors. 1939. gada maijā ieguva inženierzinātņu doktora grādu un ievēlēts par profesoru inženierzinātņu fakultātē (1939).
Pēc Otrā pasaules kara bija LVU (1945—1947) un LLA profesors (no 1952. gada). Miris 1980. gada 19. jūlijā Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Modafinils
Modafinils (zināms arī kā Provigil, Modavigil un Modalert) ir stimulējošs līdzeklis, ko medicīnā izmanto narkolepsijas un citu ar miegainību saistītu traucējumu ārstēšanai. To pirmoreiz licenzēja izplatīšanai Francijā 1994. gadā, ASV — 1998. gadā, Lielbritānijā — 2002. gadā. Mūsdienās tas ir pieejams lielā daļā pasaules valstu.
Pārskats
Ārpus medicīniskā pielietojuma modafinils ir labi pazīstams nootropais līdzeklis, ko izmanto kognitīvo spēju paaugstināšanai, kā arī pret nogurumu, piemēram, veicot ilgstošu maiņu darbu. Atšķirībā no citiem stimulantiem, tai skaitā kofeīna, modafinils būtiski neietekmē garastāvokli un neizraisa abstinences sindromu un toleranci, līdz ar to tam nav narkotisku īpašību.
Precīzs modafinila iedarbības mehānisms nav zināms, bet ir noskaidrots, ka tas darbojas kā vājš un selektīvs atipiskais dofamīna atpakaļsaistīšanās inhibitors, kā arī tas pastiprina histamīna līmeni hipotalāmā.
Kopš 2004. gada Pasaules antidopinga aģentūra aizliegusi modafinila izmantošanu sportā, uzskatot to par dopingu.
Viljams Hartstons
Viljams Hartstons (en; dzimis, Londonā) ir Lielbritānijas šahists un žurnālists.
Biogrāfija
Daudzkārtējais Lielbritānijas šaha čempionātu laureāts - 1973. un 1975. gadā bijis uzvarētājs, bet 1967. un 1980. gadā izcīnījis sudraba medaļas. Sekmīgi startējis starptautiskajos šaha turnīros. Vienu no lielākajiem panākumiem guvis 1972. gadā Hastingsas turnīrā, kad aiz Benta Larsena un Volfganga Ūlmana ieņēmis 3. vietu. FIDE 1973. gadā Hartstonam piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Anglijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Pritikina
Pritikina ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 241 km attālumā no Rīgas.
Viljams Hartstons
Biogrāfija
20. gadsimta 70. un 80. gados strādājis BBC, kur vadījis šaham veltītu televīzijas programmu Play Chess. Bijis arī laikrakstu The Independent un Daily Express žurnālists. Sarakstījis vairākas grāmatas par šaha tematiku.
Bijis precējies ar čehu izcelsmes starptautisko šaha lielmeistari Janu Bellinu.
Šēdere
Šēdere, agrāk arī Šedere, ir ciems Augšdaugavas novada Šēderes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos Ilūkstes upes krastā autoceļu V699 un V724 krustojumā 30 km no novada centra Daugavpils un 191 km no Rīgas. Šēderē atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, feldšerpunkts, pasts, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Šederes muižas centru; izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Cīņa» ciemats. Bijusī Lašu pamatskola (tagad kultūras nams) ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Austrumu salas
Austrumu salas (ru) ir Krievijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Ziemeļu Ledus okeānā, Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā, tā austrumos, Diksonas Piecdesmitgades šaurums ziemeļrietumos to atdala no Litkes salām, Ļeņina šaurums rietumos — no Pahtusova salām, bet Matisena šaurums dienvidos — no Taimiras pussalas piekrastes salām. Salu grupā ietilpst piecpadsmit salas, no kurām lielākās ir Tirtova sala, Bjanki sala (ar salu augstāko punktu 97 m vjl) un Norda.
Salas atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Salas ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.
Mētras (nozīmju atdalīšana)
Mētras var būt:
Heinrihs Zariņš
Heinrihs Zariņš (dzimis Lubānas pagastā, miris  Lapmežciemā) bija latviešu žurnālists, laikraksta "Brīvā Zeme" atbildīgais redaktors (no 1938) un Latvijas preses biedrības sekretārs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Sēmes dzirnezers
Sēmes dzirnezers (arī Sēmes dzirnavu ezers) ir uz Lāčupītes uzstādināta mākslīga ūdenskrātuve Tukuma novada Sēmes pagasta Sēmes ciemā. Ietek Lāčupīte no Purva ezera, bet iztek Lāčupīte uz Rīgas līci.
Lāņi
Lāņi ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta rietumos 10,8 km no pagasta centra Salacgrīvas un 95,0 km no Rīgas.
2014. gada Spānijas Grand Prix
2014. gada Spānijas Grand Prix (oficiālais nosaukums Formula 1 Gran Premio de España Pirelli 2014 ) bija Formula 1 pasaules čempionāta. gada sezonas piektais posms. Sacīkstēs uzvarēja Mercedes pārstāvošais Luiss Hamiltons.
Laimas iela (Rīga)
Laimas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē. Tā sākas strupceļā pie Brīvdabas muzeja stāvvietas un strupceļā arī beidzas. Kopējais ielas garums ir 169 metri, tai nav seguma. Izveidota 1974. gadā un kopš tiem laikiem ielas nosaukums netika mainīts. Ielā ir savrupmāju apbūve. Laimas ielā 1 atrodas 18. gadsimta dzīvojamā ēka.
Ielu savienojumi
Laimas iela ir savienota ar šādām ielām:
Gonec-M № 16
Gonec-M № 16 (Гонец-М № 16) ir Krievijas pavadonis no zemo orbītu sakaru pavadoņu sistēmas Gonec-M. Tas orbītā palaists 2013. gada septembrī.
Gonec-M №16 tika palaists 23:23:04 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. 12. septembrī 01:07 UTC tas atdalījās no pēdējās pakāpes Briz-KM un bija ievadīts orbītā. Kopā ar to palaisti analoģiski sakaru pavadoņi Gonec-M № 14 un Gonec-M № 17.
Tomāšs Noseks
Tomāšs Noseks (cz, dzimis ) ir čehu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Noseks spēle NHL komandā Bostonas "Bruins". Iepriekš Noseks ir spēlējis Čehijas Ekstralīgas klubā HC Pardubice un NHL komandās Detroitas "Red Wings" un Vegasas "Golden Knights".
Pēc četriem gadiem kā sākotnējais "Golden Knights" spēlētājs Noseks pēc 2020.–2021. gada sezonas atstāja to brīvā aģenta statusā. 2021. gada 28. jūlijā Bostonas "Bruins" ar Noseku parakstīja divu gadu līgumu par 3,5 miljoniem dolāru. Savus pirmos vārtus "Bruin" sastāvā Noseks guva 2021. gada 22. oktobrī, uzvarā pret Bufalo "Sabres" ar 4:1.
Artūrs fon der Ostenzakens
Artūrs Kārlis Jūlijs Ernsts Ādams barons fon der Ostenzakens (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu muižnieks un politiķis.
Dzimis muižnieka ģimenē. No 1864. līdz 1865. gadam studēja ķīmiju Cīrihes universitātē, no 1865. līdz 1866. gadam — ekonomiku Berlīnes universitātē. Aizputes Padures un Apriķu muižas īpašnieks. No 1874. līdz 1875. gadam — Kuldīgas apriņķa maršals, bet no 1878. līdz 1890. gadam — Aizputes apriņķa maršals.
Djurgårdens IF Fotboll
Djurgårdens IF Fotbollförening ir profesionāls Zviedrijas futbola klubs no Stokholmas. Klubs ir dibināts 1891. gadā, tā futbola sekcija izveidota 1899. gadā. Pašlaik spēlē Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. Komanda ir 12 reizes izcīnījusi Zviedrijas čempionu titulu, pēdējo no tiem 2019. gadā, kā arī piecas reizes kļuvusi par Zviedrijas kausa ieguvējiem. Mājas spēles aizvada Tele2 Arena stadionā.
Priževoiti
Priževoiti ir ciems Galēnu pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 213 km attālumā no Rīgas.
Augusts Alle
Augusts Alle (et, dzimis, miris ) bija igauņu dzejnieks un rakstnieks.
Dzimis mūrnieka ģimenē, mācījies Viljandi un Narvas skolās. No 1915. līdz 1918. gadam studēja Saratovas Universitātes Medecīnas fakultātē, vēlāk atgriezies Igaunijā, kur strādāja par žurnālistu. 1918. gadā tika izdots viņa pirmais dzejoļu krājums Üksinduse saartele. 1937. gadā beidzis Tērbatas Universitātes Juridisko fakultāti. Otrā Pasaules kara laikā rakstīja dzeju, kas vērsta pret Trešo reihu.
Igaunijas okupācijas gados viņš bija vairāku žurnālu redaktors, Padomju Igaunijas Rakstnieku savienības organizācijas komitejas loceklis un PSKP biedrs. Miris 1952. gada 8. jūlijā.
Pašuliene
Pašuliene, agrāk arī Pašulina vai Mētras, ir ciems Augšdaugavas novada Šēderes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos pie autoceļa V724 un dzelzceļa līnijas Eglaine—Daugavpils 5 km no pagasta centra Šēderes, 26,5 km no novada centra Daugavpils un 201 km no Rīgas. Pašulienē atrodas bibliotēka, pasts, veikals, stadions. Apdzīvotā vieta izveidojusies laika posmā no 1970. līdz 1990. gadam netālu no bijušās Pašelinu pusmuižas sakarā ar benzīna pārsūknēšanas stacijas «Ilūkste» (SIA «LatRosTrans» struktūrvienība) būvniecību pie Ilūkstes dzelzceļa stacijas. Ciemā uzceltas 6 daudzdzīvokļu mājas, sadzīves un kultūras komplekss, attīrīšanas iekārtas, siltumcentrāle.
Krīvica
Krīvica ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz austrumiem no Šverīnes. Āmtes centrs. Pilsētas vārdā nosaukts Marsa krāteris.
Padana
Vēsture
Kopš 16. gadsimta Padana ir nozīmīgs tirdzniecības centrs, ko kontrolēja Pagarujunas karaliste un Ačehas sultanāts. Reģionā audzēja piparus un eksportēja uz Indiju un Eiropu. 1663. gadā Padana nonāca Nīderlandes kontrolē un 1680. gadā tika atvērta tirdzniecības pārstāvniecība. 1920. gadā Padanā bija 28 tūkstoši iedzīvotāju, bet 1940. gadā jau ap 50 tūkstošiem. Galvenās eksportpreces bija kafija un kopra. 1950. gados caur Padanas ostu sāka transportēt akmeņogles.
2009. gadā pilsēta cieta Sumatras zemestrīcē, kuras epicentrs atradās okeānā 50 km no krasta. Gāja bojā vairāk kā 300 cilvēku.
Dzirnavupīte (Līgupes pieteka)
Iztece - pie Lēdām. Tek austrumu-dienvidaustrumu virzienā. Ietek Līgupē augšpus Līgciema. Dzirnavupīti nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Žonatans Maršeso
Žonatans Maršeso (fr, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Maršeso pārstāv NHL komandu Vegasas "Golden Knights". Iepriekš Maršesols ir spēlējis Kolumbusas "Blue Jackets", Tampabejas "Lightning" un Floridas "Panthers".
Šķīsterciems
Šķīsterciems ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 12,5 km no pagasta un novada centra Salacgrīvas un 91,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A1 (Rīga (Baltezers)–Igaunijas robeža (Ainaži)), Rīgas līča krastā.
Kraujas iela (Rīga)
Kraujas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Berģu ielu un beidzas krustojumā ar Madaru ielu. Kopējais ielas garums ir 506 metri, tai nav seguma. Izveidota 1957. gadā un kopš tiem laikiem ielas nosaukums netika mainīts. Ielā ir savrupmāju apbūve
Ielu savienojumi
Kraujas iela ir savienota ar šādām ielām:
2017.—2018. gada Optibet hokeja līgas sezona
2017.—2018. gada Latvijas hokeja čempionāta virslīgas sezona bija 27. hokeja Virslīgas sezona. Sezona sākās. 2017. gada hokeja virslīgas ģenerālsponsors bija "Optibet", tāpēc čempionāta oficiālais nosaukums bija "Optibet hokeja līga".
Šajā sezonā Latvijas Virslīgas hokeja čempionātā startēja 6 komandas. No pērnās sezonas dalībniecēm nepiedalījās HS Prizma/Pārdaugava.
Komandas
Latvijas virslīgas hokeja čempionātā šajā sezonā startēja 6 komandas:
Formāts
Regulārajā sezonā tika aizvadīti seši spēļu riņķi, kas nozīmē, ka katra no komandām aizvadīja 30 spēles. Izslēgšanas kārtas cīņas tiks aizvadītas sērijā līdz četrām uzvarām. Iepretim iepriekšējām sezonām, kad izslēgšanas kārtā spēlēja labākās sešas komandas, šosezon tām kvalificēsies regulārās sezonas četras labākās komandas.
Nacionālais Antropoloģijas muzejs
Nacionālais Antropoloģijas muzejs (es) ir 1964. gadā dibināts nacionālais muzejs Meksikas galvaspilsētā Mehiko. Muzeja kolekcijā ir vairāk nekā 600 000 antropoloģijas un arheoloģijas artefaktu. Sevišķi ievērojama ir muzeja pirmskoloniālā laika mākslas kolekcija.
Āvasaksa
Āvasaksa (fi) ir paugurs Somijas ziemeļrietumos, netālu no robežas ar Zviedriju un Tornelvenas upi. Slavens ar gleznainajām ainavām gan uz Somijas, gan Zviedrijas nogāzes pusi. Kalna virsotnē atrodas Imperatora nams (Keisarinmaja). Tas tika uzcelts Krievijas cara Aleksandra II vajadzībām, tomēr viņš to tā arī nekad neapmeklēja. Kalns ir UNESCO Pasaules mantojuma objekta Strūves ģeodēziskā loka sastāvdaļa. Āvasaksa tiek uzskatīta par vietu, kur vistālāk uz dienvidiem novērojama polārā diena.
Heinrihs Blūmentāls
Heinrihs Ludvigs Johans Blūmentāls (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu ārsts un padagogs.
Dzīvesgājums
Dzimis Aizputes ārsta ģimenē. No 1822. līdz 1824. gadam studēja medicīnu Getingenes universitātē, no 1824. līdz 1826. gadam - Tērbatas universitātē, kur ieguva doktora grādu.
No 1828. līdz 1837. gadam - Harkivas universitātes profesors. No 1837. līdz 1850. gadam - Goļicina slimnīcas Maskavā vecākais ārsts. Rakstījis gan par medicīniskām, gan reliģiskām tēmām.
Ramana spektroskopija
Ramana spektroskopija ir ķīmiskās analīzes un vielas pētīšanas metode, kurā izmantots Ramana efekts jeb kombinētā gaismas izkliede. Metode nosaukta indiešu fiziķa Čandrasekharas Venkatas Rāmana (1888—1970) vārdā.
Vēsture
Gaismas fotonu neelastīgo izkliedi vielā paredzēja austriešu fiziķis Ādolfs Smekals (Adolph Gustav Stephan Smekal) jau 1923. gadā. 1928. gadā Čandrasekhara Venkata Rāmans kopā ar citiem fiziķiem pierādīja to eksperimentāli. Viņi uzkonstruēja speciālu spektrometru, kurā ar teleskopa palīdzību fokusēja Saules starus uz šķidruma parauga. Ar gaismas filtru sistēmu zinātnieki atdalīja šķidrumā izkliedētos gaismas starus ar citu viļņa garumu, nekā krītošajiem stariem. Šāda viļņa garuma izmaiņa norādīja uz cita veida gaismas izkliedi, nekā parastā Releja izkliede, kas notiek bez viļņa garuma izmaiņas.
Princips
Cauri caurspīdīgas pētāmās vielas paraugam laiž gaismas staru (parasti izmanto lāzera staru) ar noteiktu viļņa garumu. Gaisma izkliedējas paraugā un tiek ar lēcas palīdzību sakopota staru kūlī, kuru laiž caur īpašu gaismas filtru (interferences vai akustisko filtru), kurš atdala Releja izkliedes starus ar nemainītu viļņa garumu no Ramana izkliedes stariem ar citu viļņa garumu. Ramana staru intensitāte ir tikai ap 0,001% no Releja staru intensitātes, tādēļ Ramana stari pirms virzīšanas uz detektoru tiek pastiprināti. Detektorā nosaka gaismas viļņu frekvences spektru, kas atkarīgs no vielas molekulārās uzbūves. Parasti spektru reģistrē kā funkciju no viļņa garuma izmaiņas attiecībā pret ierosinošo starojumu.
Raibvaržu dzimta
Raibvaržu dzimta (Dendrobatidae) ir bezastaino abinieku dzimta, kas sastopama Dienvidamerikā un Centrālamerikā. Tai pieder vairāk nekā 175 sugu, no kurām lielākā daļa ir spilgti krāsotas.
Alfrēds Stūre
Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 14. aprīlī Valmierā. 1905. gada revolūcijas dalībnieks, izsūtījumā Sibīrijā (1905-1911), pēc atbrīvošanas dzīvoja Irkutskā (1911-1921).
Raibvaržu dzimta
Daļa raibvaržu caur ādu izdala indi (batrahotoksīnu), kas atbaida plēsējus. Vairākas indiāņu ciltis ar šo indi piesūcināja medībām, retāk savstarpējām cilšu sadursmēm paredzētu bultu uzgaļus. Šādi sašauts putns vai zīdītājs uz vietas tika paralizēts.
Alfrēds Stūre
Dzīvesgājums
Miris 1961. gada 3. janvārī Rīgā.
Raibvaržu dzimta
Izskats
Lielākā vardīšu daļa ir nelielas, 1,5 līdz 6 cm garumā, reti 7 – 8 cm. Daudzas sugas ir koši krāsainas un raibas, sarkanas, zaļas, zeltainas, zilas, dzeltenas, melnas ar spilgtiem rakstiem, plankumiem un svītrām.
Izplatība
Dzīvo visos Dienvidamerikas tropiskajos reģionos, no Nikaragvas un Kostarikas līdz pat Brazīlijas dienvidiem.
Dzīvesveids
Raibvardes var izdzīvot vienīgi mitrā vidē. Mitinās mitros lietus mežos, dažas sugas var būt sastopamas sezonāli applūstošās zālainēs, ganībās, augļu dārzos, mitrās savannās. Parasti dzīvo uz zemes vai tuvu tai, lai arī var būt sastopamas kokos 10 m augstumā.
Pārtiek no maziem kukaiņiem, skudrām, zirnekļiem un lēcastēm.
Vienīgais dabiskais ienaidnieks ir čūska Liophis reginae, kas ir imūna pret vardes indi.
Aizsardzības tehnika
Vardes inde ir viena no bīstamākajām dzīvnieku indēm. Norijot vardi, plēsējs iet bojā, bet, nolaizot vardi, iestājas paralīze. Viena no bīstamākajām ir Kolumbijas rietumos dzīvojošā Phyllobates terribilis. Divi mikrogrami šīs indes var izrādīties nāvējoša cilvēkam, bet katrai vardei ir apmēram 200 mikrogrami bīstamās vielas.
Vairošanās
Daudzu sugu raibvardes ir gādīgi vecāki. Kad no olām izšķiļas kurkuļi, tie uzrāpjas mātītei uz muguras un viņa tos ienes ūdenī — sīkā lietusūdens baseinā, kas atrodas bromēliju dzimtas augu ūdeņainās iedobēs. Katrā tādā baseiniņā tiek ievietots tikai viens kurkulis. Šāds ceļojums var ilgt pat vairākas stundas, taču kurkuļi ir ļoti cieši piestiprinājušies pie muguras ar mitrām siekalām. Regulāri, pēc noteikta starplaika mātīte baro kurkuļus ar neapaugļotām oliņām. Attīstījusies varde izrāpjas no ārēji ananasiem līdzīgā kausveidīgā padziļinājumā un nokāpj zemē, kur sāk pieaugušas vardes dzīvi.
Raibvardes un cilvēks
Zināmas tikai četras raibvaržu sugas, ar kuru indi indiāņi mērcēja bultu, šautriņu un šķēpu uzgaļus (Amazones pamatiedzīvotāji daudz plašāk pielietoja kurāri). Dažkārt vardi uzmauca uz asa mieta un turēja virs uguns, līdz no ādas dziedzeriem izdalījās inde. To savāca mazā traukā un pēc fermentācijas piesūcināja bultas.
Aizsardzība
Lielāko apdraudējumu rada raibvaržu dabiskās vides — lietus mežu — iznīcināšana.
Klasifikācija
Dzimtai pieder trīs apakšdzimtas, 13 ģintis un aptuveni 180 sugas. Daļa sugu veido dažādu krāsu variāciju pasugas.
Valsts drošības komiteja
Valsts drošības komiteja, saīsinājumā VDK (ru, КГБ), bija PSRS valsts drošības aģentūra. Izveidota, atdalot no Valsts drošības ministrijas vairākas pārvaldes, dienestus un nodaļas. VDK sastāvā ietilpa valsts drošības institūcijas, robežsardzes karaspēks, valdības sakaru karaspēks, pretizlūkošanas institūcijas, mācību iestādes un zinātniski pētnieciskās iestādes. Sākotnēji tā bija pakļauta Ministru Padomei, bet 1978. gadā, kad VDK priekšsēdētājs bija Jurijs Andropovs, tika panākta komitejas statusa paaugstināšana un nepakļaušana Ministru Padomei. Likvidēta.
Okupācijas periodā Latvijas Republikas teritorijā darbojās Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja, kura formāli bija pakļauta Latvijas PSR Ministru padomei.
Uz VDK pamatiem 1992. gadā pēc prezidenta Jeļcina rīkojuma izveidoja Krievijas Federācijas Drošības ministriju (Министерство безопасности Российской Федерации), ko 1993. gadā pārveidoja par Krievijas Federācijas Federālo pretizlūkošanas dienestu (Федеральная служба контрразведки Российской Федерации), bet 1995. gadā par Krievijas Federācijas Federālo drošības dienestu (Федеральная служба безопасности Российской Федерации, (ФСБ России)).
Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas gadiem ilgi notika diskusijas par Latvijas PSR VDK kartotēkas ("Čekas maisu") publiskošanu. VDK zinātniskās izpētes komisija 2015. gadā pieņēma lēmumu, ka vēsturiskās patiesības, vārda brīvības un sabiedrības saliedētības vārdā Latvijas PSR VDK dokumentus jānodod atklātībai un brīvai pētniecībai. 2018. gada 20. decembrī kartotēka tika atvērta publiskai apskatei internetā.
Kristofers Rācenājs
Kristofers Rācenājs (dzimis ) ir Latvijas šosejas un kalnu riteņbraucējs. Karjeras laikā pārstāvējis komandas Rietumu Banka-Rīga un Alpha Baltic-Unitymarathons.com.
Mācījies Liepājas 5. vidusskolā, Natālijas Draudziņas ģimnāzijā, Murjāņu sporta ģimnāzijā. Dziedātāja Laimja Rācenāja dēls.
Jānis Ozols-Zars
Jānis Ozols (1878-1968), segvārds Zars, bija latviešu tautsaimnieks un sabiedriskais darbinieks. Viens no Latvijas Sociāldemokrātiskās Strādnieku partijas dibinātājiem un 1905. gada revolūcijas vadītājiem Latvijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gadā Platones pagasta "Zvirbuļos" kalēja ģimenē. Mācījās Jelgavas reālskolā, sēdējis vienā solā ar Kārli Ulmani. Studēja Rīgas politehniskā institūta tirdzniecības nodaļā, 1900. gadā viņš Rīgā organizēja pirmos sociāldemokrātiskos strādnieku pulciņus, kas 1901. gadā nodibināja Rīgas organizāciju, bet 1902. gadā kopā ar dažām provinces grupām — Baltijas latviešu sociāldemokrātisko organizāciju. Pēc studiju beigšanas 1903. gadā Ozols sāka strādāt par V. Olava komercskolas skolotāju, 1904. gadā bija LSDSP centrālkomitejas loceklis un laikraksta "Cīņa" redakcijas loceklis. Viņš bija arī dzelzsstrādnieku arodbiedrības sekretārs. 1905. gada 25. oktobrī Aspazijas lugas "Sidraba šķidrauts" izrādes starpbrīdī viņš maskā uznāca uz skatuves un partijas vārdā aicināja tautu doties atklātā cīņā pret carismu.
1905. gada revolūcijas laikā Ozols bija viens no Rīgas kreiso politisko organizāciju Federatīvās komitejas vadītājiem. 1906. gada aprīlī bija viens no trim LSDSP delegātiem, kas piedalījās Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (KSDSP) 4. kongresā Stokholmā. 1907. gada 23. februārī Rīgas vēlēšanu apgabalā viņu ievēlēja par Krievijas Impērijas Valsts Domes deputātu no Vidzemes guberņas. Valsts domē Ozols bija 64 deputātu lielās sociāldemokrātu frakcijas prezidijā, Viņa īrētajā dzīvoklī Pēterburgā bija piereģistrēta KSDSP frakcijas mītne, bija iekļauts 15 apcietināmo KSDSP Domes deputātu sarakstā.
"Rakstnieks V. Eglītis 1908. gadā viņu raksturoja kā īstu nelegālās sociāldemokratijas vadoni. Ozola konspirātīvā gudrība glāba viņu visur un atnesa daudz labuma Latvijas sociāldemokrātijai. Pat 1905. gada brīvības dienās viņa seja bija apsegta. Provokācija tikai tad sāka ieviesties partijā, kad Ozola vairs nebija Rīgā. Ozols turēja partijas aparātu savās rokās, un partijas iekšienē viņam piederēja noteicējs vārds."
Pēc Krievijas Impērijas 2. Valsts domes padzīšanas 1907. gadā Ozols slepeni ieradās Rīgā, sniedza plašā meža sapulcē pārskatu par savu darbību un tad caur Liepājas ostu devās bēgļu gaitās uz ASV. Bija Bostonas latviešu avīzes "Strādnieks" redaktors (1909—1913), līdztekus studēja Harvarda Universitātē tautsaimniecību un 1914. gadā ieguva PhD grādu.
Pirmā pasaules kara laikā Ozols pārcēlās uz Vašingtonu, kur strādāja vispirms ASV Kongresa bibliotēkā, bet vēlāk federālajā saimniecības komisijā. 1920. gadā viņš atteicās pieņemt LSDSP aicinājumu atgriezties un darboties neatkarīgajā Latvijā, bet kļuva par vienu no padomju tirdzniecības organizācijas Amtorg vadītājiem Ņujorkā un kārtoja lielus Padomju Krievijas tirdznieciskus darījumus ar ASV. Līdz 1939. gadam trīs reizes viesojies Latvijā, izteicies, ka "krievi nekad nebūs mūsu tautas īstie draugi". Staļina terora laikā Ozols pārtrauca sadarbību ar PSRS un pēc Otrā pasaules kara kļuva par asu pretkomūnistu. Viņš atkal uzņēma sakarus ar LSDSP, līdzdarbojās laikrakstā "Brīvība", bija ACEN (Assembly of Captive European Nations) konsultants. Miris 1968. gadā veco ļaužu mītnē pie Vilmingtonas.
Ramons Kepe
Ramons Kepe (dzimis, miris ) bija latviešu dziedātājs (tenors) un aktieris.
Viņš bija precējies ar Liliju Sniedzi, viņiem piedzima divi bērni: Ieva un Vilnis.
1955. gadā beidzis mācības Latvijas konservatorijas Teātra fakultātē. Pēc tam sācis darboties Operetes teātrī, kur līdz 1995. gadam nospēlējis apmēram 110 lomas 5500 izrādēs. Tēlojis arī kino. Bijis galvenās lomas atveidotājs (Tinu) 1961. gada Igaunijas muzikālajā filmā "Dziesmu draugs" (pirmā igauņu krāsainā muzikālā filma), tāpat filmējies filmā "Nauris".
1959. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru. 1986. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu.
Amālija Cekuliņa
Amālija Cekuliņa (dzimusi, mirusi ) bija padomju zinātniece, lauksaimniecības zinātņu doktore, Latvijas PSR ZA korespondentlocekle. No 1950. līdz 1954. gadam Latvijas Lauksaimniecības Akadēmijas rektore.
Biogrāfija
Amālija Cekuliņa dzimusi 1902. gada 24. septembrī Sibīrijā, Omskas guberņas Tjukaļinas apriņķa Pesčanas rajona latviešu ciemā Stankeviči, uz kurieni 1899. gadā labākas dzīves meklējumos bija pārcēlušies viņas vecāki. No 1910. līdz 1914. gadam viņa mācījās vietējā lauku skolā. Līdz 1921. gadam viņa dzīvoja pie vecākiem un palīdzēja tēvam saimniecības darbos.
1921. gada pavasarī iestājās Latviešu pedagoģiskā institūta sagatavošanas nodaļā Smoļenskā. Šis institūts 1923. gadā tika pārcelts uz Maskavu. Nonākusi Maskavā Cekuliņa tā pašā gada rudenī iestājās M. Lomonosova vārdā nosauktajā Maskavas Mehānikas institūta Industrializācijas fakultātē. 1929. gada decembrī viņa sekmīgi aizstāvēja diplomdarbu "Sovhozs-ciems Ziemeļkaukāzā" un ieguva inženiera mehāniķa kvalifikāciju. Pēc institūta beigšanas tas viņu paturēja darbā lauksaimniecības elektrifikācijas katedrā par zinātnisko līdzstrādnieci. 1930. gadā institūtu reorganizēja un Cekuliņa piecus mēnešus strādāja PSRS Zemkopības tautas komisariāta Elektrifikācijas birojā. Pēc tam viņa iestājās Maskavas Lauksaimniecības un elektrifikācijas institūta aspirantūrā. Tā paša gada beigās viņa tika pārcelta uz Vissavienības Lauksaimniecības elektrifikācijas zinātniski pētnieciskā institūta (ВНИИЭСХ) aspirantūru un vienlaicīgi sāka strādāt šajā institūtā par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieci, bet no 1933. gada par zinātnisko līdzstrādnieci. 1937. gadā viņa aizstāvēja disertāciju un ieguva lauksaimniecības zinātņu kandidāta kvalifikāciju. No 1937. gada augusta līdz 1945. gada augustam Cekuliņa strādāja par Vissavienības Lauksaimniecības mehanizācijas un elektrifikācijas zinātniski pētnieciskā institūtā (ВНИИМЭСХ) par vecāko zinātnisko līdzstrādnieci un laboratorijas vadītāja vietnieci.
1945. gadā Cekuliņu norīkoja darbā uz Rīgu par Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas (LLA) Lauksaimniecības elektrifikācijas katedras docenti. Šajā mācību iestādē viņa nostrādāja visu savu atlikušo mūža daļu. No 1945. gada 1. septembra līdz 1949. gada 31. augustam viņa bija Lauksaimniecības elektrifikācijas katedras docente, no 1949. gada 1. septembra līdz 1951. gada 31. augustam — Enerģētikas un siltumtehnikas katedras docente, bet no 1951. gada 1. septembra līdz 1976. gada 30. septembrim — elektrotehnikas katedras profesore.
Paralēli pedagoģiskam darbam viņa izpildīja arī vairākus administratīvos pienākumus: no 1946. 1. novembra līdz 1947. gada 31. augustam bija mācību daļas prorektora vietniece, no 1947. gada 1. septembra līdz 1949. gada 31. augustam bija Lauksaimniecības elektrifikācijas katedras vadītāja, no 1950. gada 15. septembra līdz 1954. gada 17. novembrim — LLA rektore, no 1951. gada 1. septembra līdz 1973. gada 31. augustam — Elektrotehnikas katedras vadītāja.
1959. gada 27. novembrī Cekuliņa aizstāvēja disertāciju un ieguva lauksaimniecības zinātņu doktores grādu.
Arī būdama pensijā, no 1976. gada 1. oktobra līdz mūža galam Cekuliņa pildīja konsultantes pienākumus Elektrotehnikas katedrā. Viņa nomira 1981. gada 24. decembrī un ir apglabāta Rīgā, Raiņa kapos.
Yerba mate
Yerba mate var būt:
Staņislavs Jaudzems
Staņislavs Jaudzems (1890—1969) bija latviešu skolotājs un sabiedriskais darbinieks. Latvijas Republikas izglītības ministrs (1923). Skolu virsvaldes vicedirektors, Krāslavas valsts vidusskolas (1927-1934), Rēzeknes ģimnāzijas un komercskolas direktors (1921-1923, 1934-1940), Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktors (1941-1944).
Dzīvesgājums
Dzimis 1890. gada 21. (8.) septembrī Rēzeknes apriņķa Ružinas pagasta Alkovas sādžā zemnieka Andreja Jaudzema un viņa sievas Veronikas ģimenē. Mācījās Tērbatas Aleksandra ģimnāzijā (līdz 1908) un studēja Pēterburgas Politehniskajā institūtā. Pirmā pasaules kara sakumā Jaudzems pabeidza Petrogradas virsnieku kursus (1915), bija Krievijas Impērijas armijas virsnieks (1915-1916). 1918. gadā bija Latvijas Tautas padomes loceklis. Strādāja par Rēzeknes valsts ģimnāzijas direktoru (1921-1923), bija Latvijas Izglītības ministra biedrs (1923-1926), īslaicīgi Izglītības ministrs (1923) Z. A. Meierovica valdībā. 1927. gadā bija Skolu departamenta direktors Latgales lietās, Krāslavas valsts vidusskolas direktors (1927-1934).
1934. gadā atgriezās Rēzeknē, bija Rēzeknes valsts ģimnāzijas un komercskolas direktors (1934-1940), līdztekus Rēzeknes XVII aizsargu pulka štāba rotas vada komandieris (1936), komandiera palīgs (1939). Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktors (1941-1944).
Miris 1969. gada 31. martā Poznaņā, Polijā.
Unģeni
Unģeni (arī Uņģeni) ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 11,4 km no pagasta un novada centra Salacgrīvas un 92,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A1 (Rīga (Baltezers)–Igaunijas robeža (Ainaži)), Rīgas līča krastā.
BK Häcken
BK Häcken ir profesionāls Zviedrijas futbola klubs no Gēteborgas. Dibināts 1940. gadā, pašlaik spēlē Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. Lielākais sasniegums — 2022. gadā izcīnītais Zviedrijas čempionu tituls. 2016. gadā komanda kļuva par Zviedrijas kausa ieguvējiem. Mājas spēles aizvada Bravida Arena stadionā.
Prīdes Sloboda
Prīdes Sloboda ir ciems Vaboles pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 220 km attālumā no Rīgas.
Pauls Gailītis
Pauls Oto Gailītis (1869—1943) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, luterāņu mācītājs un skolotājs. Latvijas Republikas izglītības ministrs (1923). Latvijas Jaunatnes Sarkanā Krusta vadītājs. 1941. gadā deportēts uz PSRS, kur miris.
Prīdes Sloboda
Ciema apkārtnē atrodas Dublinieku ezers.
Pauls Gailītis
Dzīvesgājums
Dzimis 1869. gada 29. maijā Dzērbenes pagasta zemnieka Toma Gailīša un viņa sievas Paulīnes ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā pie Cēsīm. Studēja Tērbatas universitātes teoloģijas fakultātē (1889-1894). Studiju laikā uzņemts par latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru. 1896. gada 26. jūlijā viņu ordinēja par luterāņu mācītāju. Viņš bija Cēsu apriņķa vikārs (1896-1899), Rīgas Aleksandra ģimnāzijas skolotājs (1899-1902), Vecpiebalgas draudzes mācītājs (1902-1912).
Pirmā pasaules kara laikā Gailītis dienēja par luterāņu mācītāju Kaukāza kara apgabalā (1913-1918). Krievijas pilsoņu kara gados bija Jeiskas draudzes mācītājs Taganrogā (1918-1920), līdztekus bija pilnvarotais Latvijas priekšstāvis Ziemeļkaukāzā (1919-1921).
Pēc atgriešanās Latvijā bija Kokneses-Krapes draudzes vikārs (1921-1925) un Seces-Sēlpils draudzes vikārs (1922-1925), līdztekus Latvijas Ārlietu ministrijas administratīvi juridiskā departamenta direktors (1921-1922). 1922. gadā viņu ievēlēja 1. Saeimā no Latviešu zemnieku savienības, īslaicīgi bija Latvijas Republikas izglītības ministrs (1923. 26.01.-19.07.).
Pēc Latvijas okupācijas viņu atcēla no amatiem un 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā kopā ar sievu Olgu un dēlu Gundaru apcietināja viņa lauku mājā Lielvārdes pagasta "Vēveros" un deportēja uz Vjatkas nometni (Vjatlagu) PSRS. PSRS Iekšlietu Tautas komisariāta Sevišķā apspriede 1942. gada 25. novembrī P. Gailītim piesprieda 10 gadus ieslodzījumā labošanas darbu nometnē. Pauls Gailītis miris Kirovas apgabala VDTK pārvaldes iekšējā cietuma 87. kamerā 1943. gada 15. jūlijā.
Ilbatupīte
Ilbatupīte ir Cūkezera pieteka Talsu un Tukuma novados. Pēc citām ziņām Ilbatupīte ir Līgupes kreisā satekupe (labā satekupe - Bemberupīte).
Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā. Ietece Cūkezera dienvidaustrumu krastā. Ilbatupīti nešķērso valsts autoceļi, tās krastos atrodas Annasciems.
Krāčupīte
Krāčupīte var būt:
Ruckas muiža
Ruckas muiža (de) ir muiža, kas atrodas Ruckas parkā Piebalgas ielā 19 Cēsīs. Ruckas muiža un tai apkārt esošais parks ir valsts aizsargājams kultūras piemineklis. Muižas parks ir Cēsu ģeogrāfiskais centrs.
Vēsture
Muiža rakstiskajos avotos pirmo reizi minēta 1577. gadā kā daļa no Cēsu birģermeistara Sebastiana Detmera īpašumā piederošās zemes. Ruckas muižas pašreizējās ēkas celtas 18. gadsimtā un pārbūvētas līdz 1960. gadiem. Muižas nosaukums cēlies no poļu muižnieka Rucka uzvārda (pl), kas savā īpašumā muižu ieguva 1584. gadā.
Biržu "Širvėna"
Biržu futbola klubs "Širvėna" (lt) ir 1948. gadā dibināts Lietuvas futbola klubs no Biržiem, kas šobrīd spēlē Lietuvas 2. līgas čempionātā.
Vēsture
Klubs dibināts 1948. gadā, nosaukts "Žalgiris". No 1954. gada klubs tika pārdēvēts par "Siūlas". Lietuvas PSR laikā ļoti bieži tika mainīta kluba kontrole un katru reizi tika mainīts tā vārds.
1978. un 1984. gada sezonās komandā spēlēja pašlaik labi pazīstamais futbola treneris Sauļus Širmelis.
1990. gadā klubs tika pārstrukturēts un 1991. gadā tika nomainīts tā nosaukums uz "Širvėna".
No 2003. gada sponsors bija "Rinkuškiu" alus darītava. Sponsorēšanas dēļ klubs tika pārdēvēts par "Rinkuškiem".
2013. gadā klubs atgriezās II līgā, rietumu zonā, Lietuvas futbola trešajā līmenī. 2015. gadā uzvarēja līgas rietumu zonā un bija iespējas spēlēt Pirmajā līgā (2. līmenis), bet klubs izlēma palikt II Ligā.
Šobrīd spēlē II līgā, Rietumu zonā.
Krāsas
Melnā krāsa un sarkana.
Sastāvs (2018)
Sastāvs:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Nordenšelda Zeme
Nordenšelda Zeme (no) ir dabas apgabals Špicbergenas vidusdaļā, Svalbārā. Tā ir pussala, ko no ziemeļiem apskalo Īsfjords un tā atzars Sassenfjords, no rietumiem — Grenlandes jūra, bet no dienvidiem — Bellsunns un Van Mijena fjords. Austrumos robežojas ar Sebaina Zemi, bet dienvidaustrumos — ar Hēra Zemi. Nosaukta par godu zviedru ģeologam un Arktikas pētniekam Nilsam Ādolfam Ērikam Nordenšeldam, kurš no 1858. līdz 1873. gadam piecās ekspedīcijās pētījis Špicbergenu.
Krasta līnija stipri izrobota ar daudziem līčiem, no kuriem ievērojamākie ir Grēnfjords un Adventfjords. Reljefs kalnains, augstākais kalns ir Gustava kalns (1223 m vjl) zemes dienvidaustrumos. Kalnus saposmo vairākas bijušo ledāju ielejas, no kurām ievērojamākās ir Reindālene, Adventdālene, Čelstrēmdālene un Sasendālene. Kalnos daudz nelielu ledāju.
Rogers Arena
Rogers Arena ir daudzfunkcionāla halle Vankūverā, Kanādā. Arēnā savas mājas spēles aizvada NHL komanda Vankūveras "Canucks". Arēna tika atklāta. Šeit notikušas 2010. gada ziemas olimpiskās spēles.
Prīkuļu Stikoni
Prīkuļu Stikoni ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 209 km attālumā no Rīgas.
Sedimentācija
Sedimentācija (no la — 'nogulsnes') jeb nogulsnēšanās ir visu veidu nogulumu veidošanās dabiskos apstākļos nogulumu materiālam pārejot no kustīga vai suspendēta stāvokļa ūdens vai gaisa vidē nekustīgos nogulumos. Nogulumu veidošanās notiek uz sauszemes, upēs, ezeros, jūrās, okeānos daļēji no terigēnā materiāla, kas atnests gatavā veidā, daļēji pateicoties dažādu nešķīstošu savienojumu biogēnai vai hemogēnai nogulsnēšanai ūdens vidē. Ledāju litoģenēzes gadījumā nogulumi veidojas no drupu materiāla ledājos tiem kūstot. Vulkāniskie nogulumi veidojas no lavas, piroklastiskā, hidrotermālā, eksgalatīvā materiāla, kas tiek izmests izvirdumu vai citas vulkāniskās darbības rezultātā.
Degļi (Višķu pagasts)
Degļi (arī Dirvoniški; ) bija skrajciems Augšdaugavas novada Višķu pagastā. Degļi atrodas pagasta ziemeļos, starp valsts nozīmes autoceļu A13 (E262) un Vīgantiem, netālu no a/s „Latgales bekons” kompleksa.
Sedimentācija
Nulles sedimentācijas gadījumā nogulumi ūdensbaseinu dibenā neveidojas, jo ūdens kustība ir tik liela, ka neļauj suspendētajām daļiņām nogulsnēties (zemūdens paaugstinājumos un jūru šaurumos). Negatīvās sedimentācijas gadījumā ūdens kustība ir tik liela, ka izskalo nogulsnējušos nogulumiežus.
Degļi (Višķu pagasts)
Pēdējā Degļu ciema iedzīvotāja mirusi 2009. gadā, kura jau sen pirms tam dzīvoja pie savas meitas Vīgantos. Bet 2011. gada 14. jūlijā Daugavpils novada domes deputāti pieņēma lēmumu apdzīvotai vietai Degļi atņemt ciema statusu, sakarā ar to, ka Degļos vairs neviens nedzīvo un nav nevienas reģistrētas ēkas.
Madaru iela (Rīga)
Madaru iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Upesciema ielu un beidzas krustojumā ar Lejasciema ielu. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Izveidota 1974. gadā un kopš tiem laikiem ielas nosaukums netika mainīts. Ielā ir savrupmāju apbūve
Ielu savienojumi
Madaru iela ir savienota ar šādām ielām:
Gonec-M № 17
Gonec-M № 17 (Гонец-М № 17) ir Krievijas pavadonis no zemo orbītu sakaru pavadoņu sistēmas Gonec-M. Tas orbītā palaists 2013. gada septembrī.
Gonec-M № 17 tika palaists 23:23:04 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. 12. septembrī 01:07 UTC tas atdalījās no pēdējās pakāpes Briz-KM un bija ievadīts orbītā. Kopā ar to palaisti analoģiski sakaru pavadoņi Gonec-M № 14 un Gonec-M № 16.
Jakubs Vrāna
Jakubs Vrāna (cz, dzimis ) ir čehu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Vrāna pārstāv NHL komandu Sentluisas "Blues". Iepriekš Vrāna ir spēlējis Zviedrijas hokeja līgas klubā Linköpings HC.
2021. gada 12. aprīlī Vrāna tika aizmainīts uz Detroitas Red Wings kopā ar Ričardu Paniku, Vašingtona ieguva pirmās kārtas tiesības 2021. gadā un otrās kārtas izvēles tiesības 2022. gadā, apmaiņā pret Entoniju Mantu.
2023. gada janvārī "Red Wings" ievietoja Vrānu atteikuma draftā, lai viņu pieteiktu komandas AHL fārmklubā Grandrepidsas "Griffins". Vrāna tika atbrīvots no atteikuma drafta, nevienai citai komandai viņu nenolīgstot.
2024. gada ASV prezidenta vēlēšanas
2024. gada ASV prezidenta vēlēšanas būs 60. ASV prezidenta vēlēšanas, kas notiks. Tajās vēlēs ASV prezidentu un viceprezidentu. Partiju oficiālie ASV prezidenta amata kandidāti tiks izvēlēti partiju priekšvēlēšanu balsojumos. Vēlēšanu uzvarētājs prezidenta amatā tiks inaugurēts.
Priekšvēsture
2020. gadā par ASV prezidentu tika ievēlēts demokrāts Džo Baidens.
Priekšvēlēšanu sacīkste
No Republikāniskās partijas priekšvēlēšanu sacīkstēs pieteicās 10 galvenie kandidāti. Kā galvenais kandidāts izvirzījās 45. ASV prezidents Donalds Tramps, kurš cenšās kļūt par pirmo ASV prezidentu kopš Grovera Klīvlenda kurš kļūst par ASV prezidentu ar diviem termiņiem un ar pārtraukumu. Kā galvenie opozicionāri Trampam parādījās Floridas gubernators Rons Desantiss, bijušais ASV viceprezidents Maiks Penss, ASV senators Tims Skots, Ārkanzasas gubernators Asa Hačinsons un bijusī Dienvidkarolīnas gubernatore Nikija Heilija. Priekšvēlēšanu aptaujas norāda, ka balsotāji lielākoties dod priekšroku Trampam un Desantisam, Maikam Pensam atrodoties trešajā vietā.