cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bavārijas Elizabete
Dzimusi Bavārijas hercoga Maksimiliāna Jozefa ģimenē. 1853. gadā Franča Jozefa I māte Sofija vienojās par laulībām ar Elizabetes vecāko māsu Helēnu. Tomēr pēc tam, kad Bādišlā notika Franča Jozefa pirmā tikšanās ar Helēnas ģimeni, viņš paziņoja savai mātei, ka precēs Helēnas jaunāko māsu Elizabeti. 1854. gada 24. aprīlī pāris apprecējās. Galmā Elizabete bija pazīstama ar savu jautro un neatkarīgo raksturu. Pēc dēla Rūdolfa pašnāvības 1889. gadā vairījās publiskās dzīves un bieži uzturējās ārzemēs.
Niedru strazds
Izplatība
Niedru strazds ir gājputns. Ligzdo Eiropas lielākajā daļā, taču ne pārāk tālu uz ziemeļiem. Neligzdo Britu salās, bet Skandināvijā ligzdo vienīgi Zviedrijas un Norvēģijas dienvidos un pavisam mazā skaitā Dānijā. Arī Somijā ligzdo tikai dienvidu daļā.
Bavārijas Elizabete
1898. gadā Elizabeti Ženēvā nogalināja itāļu anarhists Luidži Lukeni.
Niedru strazds
Izplatība
Citur Eiropā uz dienvidiem samērā parasts ligzdotājs, īpaši Eiropas dienvidaustrumos. Areāls tālāk uz austrumiem turpinās Sibīrijas dienvidos un Vidusāzijā līdz Obas upei un Mongolijas rietumiem. Ligzdo arī Ziemeļāfrikā un Tuvo Austrumu ziemeļu daļā. Ziemo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras.
Latvijā
Niedru strazds Latvijā ir samērā parasts ligzdotājs plašos un biezos ezeru un dīķu niedrājos. Parasti izvēlas ligzdot to malās, kas robežojas ar atklātu ūdeni. Dažkārt ligzdo arī kanālu un grāvju malās, kas apaugušas ar niedrēm. Latvijā ligzdo nominālpasuga, apmēram 10 000—20 000 pāru.
Izskats
Apspalvojums vienkrāsains, bez svītrām un raibumojuma. Mugurpusē silti olīvbrūns, galvas virsa nedaudz tumšāka, muguras lejas daļa un virsaste dzeltenbrūna. Virs acs balta vai gaiši brūna uzacs, pāri acij tumšāka svītra. Pazode un pavēdere gaiša, pelēkbalta, uz sāniem gaiši brūns tonējums. Lidspalvām centrs tumšāks, bet maliņas gaišākas.
Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunie putni ir košāk brūni nekā pieaugušie īpatņi, kā arī pavēdere ir ar oranžīgu tonējumu. Niedru strazds viegli atšķirams no citiem ķauķiem lielā izmēra un spēcīgā knābja dēļ, kā arī dēļ bezbailīgās uzvedības.
Barība
Niedru strazds galvenokārt barojas ar kukaiņiem (tauriņiem, spārēm, vabolēm, naktstauriņiem), to kāpuriem, zirnekļiem un citiem nelieliem bezmugurkaulniekiem, gliemežus ieskaitot, kā arī ar nelielām zivtiņām, kurkuļiem un vardēm. Nelielos daudzumos barojas arī ar ogām un citiem augļiem. Mazuļi galvenokārt tiek baroti ar divspārņiem un zirnekļiem, lai gan tā nav pieaugušo īpatņu iecienītākā barība. Barību atrod, pārmeklējot niedrāju un krūmus, pārvietojoties ar īsiem lēcieniem un pārlidojumiem. Lidojošos kukaiņus ķer arī lidojumā.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona lielākajā daļā Eiropas ilgst no maija vidus līdz jūlijam, dienvidos jau no maija sākuma. Riesta laikā tēviņš mātītes uzmanību piesaista ar skaļu dziedāšanu. Dziesma bez pārtraukuma var ilgt no 20 sekundēm līdz 20 minūtēm. To var dzirdēt līdz pat 450 m attālumā. Mātīte priekšroku dod tam tēviņam, kas ieņēmis izdevīgāko ligzdošanas teritoriju. Kad pāris ir izveidojies, tēviņš dzied retāk, tikai tik daudz, lai apliecinātu savas tiesības uz savu ligzdošanas teritoriju. Arī dziesma kļūst īsāka un tās skanējums atšķirīgs. Putnu pazinēji pēc dziesmas var noteikt, vai tēviņš ir jau piesaistījis sev mātīti vai nē.
Lai arī niedru strazdi pamatā veido monogāmus pārus, reizēm tēviņš pamet savu teritoriju un izveido blakus jaunu teritoriju, cenšoties piesaistīt nākamo mātīti. Tādējādi tēviņam ir salīdzinoši liela teritorija, kas jāuzmana un jāapsargā. Dažiem tēviņiem ir 2—3 mātītes vienas sezonas laikā.
Ligzdai raksturīga cilindriska kausa forma, vīta no sausas zāles, niedrēm, lapām, augu pūkām, niedru ziediem un zirnekļu pavedieniem. No iekšpuses izklāta ar smalkākiem stiebriņiem, reizēm ar matiem un spalvām. Ligzda piestirpināta pie vairākiem niedru stublājiem. No ārpuses konstrukcija tiek stiprināta ar dūņām, kas izžūstot cieši satur vijumu. Ligzda atrodas apmēram 10—200 cm augstumā no ūdens virsmas. Dējumā ir 3—6 olas. Inkubācijas periods ilgst 14—15 dienas, perē tikai mātīte. Arī par mazuļiem rūpējas mātīte. Jaunie putni ligzdu atstāj 12—14 dienu vecumā. Niedru strazdu ligzdās mēdz dēt olas arī dzeguzes.
Sistemātika
Niedru strazdam ir 2 pasugas:
Kupers
Kupers var būt:
Saulītes (Brenguļu pagasts)
Saulītes ir ciems Valmieras novada Brenguļu pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā.
Palavana
Palavana ir sala Filipīnu arhipelāgā, MIMAROPAs reģiona Palavanas provincē, provinces lielākā sala. Izvietojusies arhipelāga dienvidrietumos starp Dienvidķīnas un Sulu jūrām. Balabakas šaurums to atdala no Kalimantānas dienvidos un Linapakanas šaurums — no Kalamjanas salām ziemeļos. Salas reljefs ir kalnains, augstākā virsotne ir Mantalingahans (2073 m) salas dienvidos. Krasta līnija izrobota, piekrastē daudz rifu un sīku saliņu. Salā dzīvo ap 430 000 iedzīvotāju, kuriem lielākā daļa ir tagalogi un kujononi. Lielākā pilsēta ir Puertoprinsesa.
Saki Ueno
Saki Ueno (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Sociālās taisnības cīnītājs
Sociālās taisnības cīnītājs (arī SJW no en) ir parasti nicinošs termins, ar kuru apzīmē sociāli progresīvus uzskatus, feminismu, civilās tiesības — vairāk LGBT tiesības, minoritāšu tiesības un bēgļu tiesības, multikulturālismu, un identitātes politiku dažādām minoritāšu grupām. Sociālās taisnības cīnītāji parasti atbalsta politisko korektumu.
Frāzes izcelsmes pirmsākumi ir 20. gs. beigas, kad termins tika lietots neitrālā vai pozitīvā nozīmē, aprakstot cilvēkus, kuri nodarbojās ar sociālās taisnības aktīvismu. Personas, kas izmanto blogošanas platformu Tumblr, šo terminu bieži vien izmanto, lai sevi aprakstītu. 2011. gadā, kad termins tika plašāk pielietots Twitter, tā nozīme mainījās no pozitīva uz negatīva rakstura terminu.
Žaks Dukē
Dukē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja, bet 2 līdz 3 tonnu laivu klases pirmajā un otrajā braucienā viņš izcīnīja sudraba medaļas. Sacensībās viņš startēja kopā ar tautiešiem Leonu Sisē, Ogistu Godinē un Anrī Mialarē.
Hatora
Hatora (egy, el — ‘Hora mājoklis’) ēģiptiešu mitoloģijā ir debesu, mīlestības, skaistuma, prieku, māšu, ārzemju, kalnrūpniecības, mūzikas un auglības dieviete. Viena no nozīmīgākajām un populārākajām dievībām Senajā Ēģiptē. Iespējams, Hatoras vārds nav bijis viņas sākotnējais vārds. Kults attīstījies agrīnajos dinastijas laikos 3. gadu tūkstotī p. m.ē.
Galvenais kulta centrs — Dendera Dienvidēģiptē. Te tikusi dēvēta par "Denderas valdnieci". Denderā tikusi pielūgta kopā ar Horu un viņu dēlu Ihi arī grieķu-romiešu periodā. Vēl tikusi pielūgta 29 vietās Augšēģiptē un Lejasēģiptē. Svētais dzīvnieks — parasti govs. Vairākos solārajos un eshatoloģiskajos mītos veikusi dažādas funkcijas.
333. mikroautobusu maršruts (Rīga)
333. mikroautobusa maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta maršruts, kas kursēja no Ziepniekkalna līdz Centrālajai stacijai. Kopš 2013. gada 17. augusta šo maršrutu apkalpoja Rīgas satiksmes apakšuzņēmējs PS "Rīgas mikroautobusu satiksme" (RMS).
333. mikroautobusa maršruta kopējais garums ir 18,410 km.
Maršruts tika slēgts 2022. gada 9. septembrī, kad paziņoja par "Rīgas Mikroautobusu Satiksmes" maksātnespējas procesa uzsākšanu.
Maršruts
Abrenes iela, — Ziepniekkalns kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Satekles iela, Marijas iela, Gogoļa iela, Lāčplēša iela, Salu tilts, K. Ulmaņa gatve, Vaiņodes iela, Bērzupes iela, Valdeķu iela un Ozolciema iela.
Ziepniekkalns — Abrenes iela, kursēja pa šādām ielām: Ozolciema iela, Valdeķu iela, Bērzupes iela, Vaiņodes iela, K. Ulmaņa gatve, Salu tilts, Gogoļa iela,Satekles iela un Abrenes iela.
Pieturvietas
333. mikroautobusa maršrutā kopumā bija 30 pieturas. Virzienā Centrālā stacija — Ziepniekkalns bija 16 pieturas, bet virzienā Ziepniekkalns — Centrālā stacija bija 14 pieturas.
Sargi (filma)
"Sargi" (en) ir 2009. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Zaks Snaiders. Filmas sižets balstīts uz DC Comics tāda paša nosaukuma komiksiem.
Filmā galvenās lomas attēlo Mālina Okermane, Billijs Krudups, Džefrijs Dīns Morgans, Metjū Gūds, Patriks Vilsons un Karla Gugino. Filmas pirmizrāde notika Londonā.
Filmā atvaļinājušies supervaroņi izmeklē kāda sava bijušā kolēģa slepkavību, procesā atklājot rūpīgi izstrādātu sazvērestību.
1989. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1989. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika no 24. augusta līdz 3. septembrim Martiņī (Šveice).
Spogulis (filma)
"Spogulis" (ru) ir krievu režisora Andreja Tarkovska 1975. gadā uzņemtā mākslas filma, To var uzskatīt par lielā mērā autobiogrāfisku, jo tā atspoguļo paša režisora dzīves posmus.
Par filmu
Filma ir netradicionāli, nelineāri strukturēta. Tā brīvi pārslēdzas starp trim dažādiem laika posmiem: pirmskara posmu (1935), kara laiku (1940) un pēckara gadiem (20. gadsimta sešdesmitie gadi). Tā ir uz nāves gultas esoša dzejnieka atmiņu plūsma par galvenajiem mirkļiem viņa dzīvē, par viņa ģimeni, kā arī par Krievijas tautu kopumā juceklīgo divdesmitā gadsimta notikumu kontekstā. "Spogulis" ataino Alekseja (Inokentijs Smoktunovskis) vai Aļošas (Ignats Daņiļcevs) domas, emocijas un atmiņas par pasauli sev apkārt bērnībā, pusaudža gados un četrdesmit gadu vecumā. Pieaugušo Alekseju mēs filmā ieraugām tikai uz īsu brīdi, taču dažādās ainās un dialogos dzirdam viņa balsi.
Mēģinot vizualizēt šīs atmiņas, filma apvieno mūsdienu ainas ar bērnības atmiņām, sapņiem un kinohroniku kadriem, bieži vien negaidīti no krāsām pārejot uz melnbaltiem kadriem vai sēpijas toņiem. Sapņu ainu un bagātas, bieži simboliskas tēlainības maiņa šai filmā tiek salīdzināta ar modernisma literatūras iekšējā monologa un apziņas plūsmas tehniku. Šī iemesla dēļ daudziem cilvēkiem "Spogulis" ir vismīļākais no Tarkovska darbiem.
Doma par šīs filmas veidošanu Tarkovskim radās jau 1964. gadā. Gadu gaitā Tarkovskis radīja vairākus tās scenārija variantus, ar laiku veicot to kopā ar Aleksandru Mišarinu. Viņu kopīgi izstrādāto scenāriju Goskino sākotnēji neapstiprināja, un tikai pēc vairākiem gadiem Tarkovskim bija iespējams realizēt šo projektu. Dažādos laikos scenārijam bija dažādi nosaukumi — "Grēksūdze", "Balta, balta diena". Kad filma bija pabeigta, Goskino to sākotnēji noraidīja, un tikai pēc kāda laika tika dota atļauja tās ierobežotai demonstrēšanai Padomju Savienībā.
Sižets
Filma veidota no Alekseja sapņiem un atmiņām par lauku mājām, kur viņš pavadījis savu bērnību, par viņa sievu Natāliju (Margarita Terehova) un dēlu Ignatu (Ignats Daņiļcevs). Atmiņu ainas par dažādiem laika periodiem mainās ar dokumentāliem kinohroniku kadriem par Spānijas pilsoņu karu, robežkonfliktu ar Ķīnu, pirmo PSRS stratostatu palaišanu. It kā parastas, ikdienišķas lietas — filmas sākuma kadri ar puisi, kurš stostās, Alekseja mātes Marijas saruna ar garāmejošo ārstu, ugunsgrēks, nodegot šķūnim, epizodes ar Mariju tipogrāfijā, Alekseja konflikts ar militārās apmācības instruktoru — un tām līdzās sapnis, kur Marija mazgā matus, epizode ar Ignatu un noslēpumaino sievieti Alekseja dzīvoklī — tas viss kopā veido vienotu veselumu, kurā kā spogulī atspīd un atklājas autora dvēseles realitāte.
Filmā skan A. Tarkovska tēva Arsēnija Tarkovska dzeja paša autora lasījumā, J. S. Baha, H. Pērsela un citu komponistu mūzika.
Lomās
Autora tekstu lasa Inokentijs Smoktunovskis.
Dzeju lasa Arsēnijs Tarkovskis. un citi aktieri.
Scenārijs
A. Tarkovska darbs pie filmas "Spogulis" aizsākās jau 1964. gadā, kad viņam radās ideja par filmu, kas atainotu cilvēka sapņus, domas un atmiņas, pašu cilvēku uz ekrāna neparādot, pretēji tam, kā tas pierasts parastajās filmās. Pirmās šīs filmas epizodes Tarkovskis rakstīja tai laikā, kad strādāja pie filmas "Andrejs Rubļovs". Šīs epizodes publicētas 1970. gadā kā īsais stāsts ar nosaukumu "Balta, balta diena". Nosaukums ņemts no Tarkovska tēva Arsēnija Tarkovska 1942. gadā sarakstīta dzejoļa. 1968. gadā, pabeidzis filmu "Andrejs Rubļovs", Tarkovskis devās uz Repino kūrortu netālu no Sanktpēterburgas, lai tur kopā ar Aleksandru Mišarinu rakstītu filmas scenāriju. Scenārija nosaukums bija "Grēksūdze", tas tika iesniegts Valsts filmu komitejai Goskino. Lai gan tajā bija populāras tēmas, piemēram, varoņa māte, karš un patriotisms, scenārijs tika noraidīts. Atteikuma iemesls, visticamāk, bija scenārija netradicionālais raksturs un sarežģītība. Turklāt Tarkovskis un Mišarins bija skaidri norādījuši, ka viņi vēl nezina, kāda būs filmas galīgā forma — tam bija jākļūst skaidram tikai filmēšanas procesā.
Pēc šī scenārija noraidīšanas Tarkovskis ķērās pie filmas "Solāris" veidošanas. Taču režisora dienasgrāmatas ieraksti liecina, ka viņš joprojām bija ieinteresēts veidot iecerēto filmu. Galu galā 1973. gada vasarā, kad Goskino sāka vadīt Filips Jermašs, scenārijs tomēr tika apstiprināts. Tika apstiprināts arī filmas budžets 622 000 padomju rubļu apmērā, paredzamais filmas garums bija 7 500 metri (24 606 pēdas) "Kodak" firmas lentes, kas atbilda 110 minūtēm demonstrēšanas laika.
Pastāv vairākas filmas "Spogulis" scenārija versijas, jo Tarkovskis atsevišķas tā daļas vairākkārt pārrakstīja. Scenārija pēdējais variants uzrakstīts 1974. gadā, kad Tarkovskis atradās Itālijā. Scenārijā bija epizode, no kuras filmēšanas laikā atteicās — intervija ar Tarkovska māti. Tarkovskis bija iecerējis šo epizodi uzņemt ar slēpto kameru, aizbildinoties, ka tas ir pētījums topošās filmas vajadzībām. Šī aina bija viens no galvenajiem iemesliem, kādēļ Vadims Jusovs, kurš bija visu Tarkovska iepriekšējo filmu operators, šai filmā atteicās strādāt ar viņu kopā.
To, ka filmas nosaukums būs "Spogulis", Tarkovskis izlēma tikai filmēšanas laikā. Vairākās pārdomu ainās filmā notiekošais tik tiešām parādās atspulgā.
Kādā brīdī filmā pie sienas var redzēt Tarkovska filmas "Andrejs Rubļovs" plakātu. Tādējādi "Spogulis" veido trešo daļu kopā ar Tarkovska iepriekšējo, 1972. gadā uzņemto filmu "Solāris", kura uz "Andrejs Rubļovs" atsaucas ar Andreja Rubļova gleznotu ikonu, kas atrodas galvenā varoņa istabā.
Filmēšana
Filmēšana sākās 1973. gada septembrī un beidzās 1974. gada martā. Āra ainas tika filmētas Tuškovo, netālu no Maskavas. Iekštelpu ainu filmēšana notika "Mosfilm" studijas paviljonos.
Kad filma bija gatava, Goskino vadītājs Filips Jermašs sākotnēji to noraidīja. Viens no noraidīšanas iemesliem bija tas, ka filma esot nesaprotama. Tarkovskis bija saniknots par šo noraidījumu. Viņš pat pa pusei nopietni apsvēra ideju doties uz ārzemēm un veidot šo filmu ārpus Padomju Savienības. Tomēr galu galā 1974. gada rudenī filma "Spogulis" tika apstiprināta bez jebkādām izmaiņām.
Šai filmai nekad nav bijis oficiālas pirmizrādes. Tā tika izdota kā otrās kategorijas filma ar tikai 73 kopijām. Lai gan oficiāli tika paziņots, ka filma pabeigta 1975. gada septembrī, tā pirmoreiz tika parādīta jau 1975. gada martā.
Kirilo Budanovs
Kirilo Budanovs (uk, dzimis 1986. gada 4. janvārī Kijivā) ir ukraiņu militārpersona, Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galvenās izlūkošanas pārvaldes vadītājs (kopš 2020. gada 5. augusta), ģenerālmajors (kopš 2022. gada 3. aprīļa).
2022. gada oktobrī viņš, saskaņā ar mediju aptauju, iekļuva 25 ietekmīgāko Ukrainas militārpersonu sarakstā.
Biogrāfija
Militāro izglītību ieguvis Odesas Militārās akadēmijas Sauszemes spēku institūtā (2007), pēc tam dienējis Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galvenās izlūkošanas pārvaldes speciālajās vienībās.
Krievijas-Ukrainas karš
Kopš 2014. gada viņš piedalās Krievijas-Ukrainas karā un vairākas reizes ticis ievainots. 2018.-2020. gadā viņš veicis īpašus uzdevumus, par kuriem informācija ir klasificēta.
2020. gada vidū viņš kļuva par Ukrainas Ārējās izlūkošanas dienesta departamenta direktora vietnieku un drīz vien vadīja Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galveno izlūkošanas pārvaldi, Karagūstekņu ārstēšanas un izlūkošanas koordinācijas štābu un komiteju Ukrainas prezidenta pakļautībā.
2022. gada oktobrī viņš kādā intervijā prognozēja uzvaru pār Krieviju līdz 2023. gada vasarai, kam sekos Federācijas sabrukums.
Atentāta mēģinājums
2019. gada 4. aprīlī Budanova automašīnu Chevrolet Evanda uzspridzināja kāds Krievijas pilsonis ar dokumentiem uz Alekseja Lomaka vārda, kurš uzstādīja mīnu, taču tā priekšlaicīgi detonēja. Uzbrucējs un sabotāžas grupa, kurai vajadzēja uzspridzināt Ukrainas izlūkdienesta priekšnieku, tika aizturēti.
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Riteņbraukšanas sacensības tika aizvadītas Vensēnas velodromā no 1900. gada 11. septembra līdz 15. septembrim. Sacensību laikā tika aizvadītas 95 dažādas disciplīnas, taču šobrīd Starptautiskā Olimpiskā komiteja un olimpisko spēļu vēsturnieks Bils Mallons par "olimpiskajām" disciplīnām atzīst tikai trīs: 25 kilometru, sprinta un punktu braucienus. Šajās trijās disciplīnās kopā startēja 72 sportisti no 7 valstīm, taču visās sacensībās varētu būt startējuši aptuveni 250 dalībnieki.
Visvairāk olimpisko medaļu, kopā 6 medaļas (2 zelta, 2 sudraba un 2 bronzas medaļas) ieguva Francijas riteņbraucēji. Savukārt pa vienai olimpiskajai medaļai ieguva Itālijas, Vācijas un ASV riteņbraucēji. Itālija un ASV izcīnīja savas pirmās olimpiskās medaļas riteņbraukšanā.
Andress Tarands
Dzimis Tallinā. 1963. gadā absolvējis Tartu universitāti, iegūstot zinātnisko grādu klimatoloģijā. 1973. gadā turpat ieguvis nākamo grādu kā ģeogrāfs. Tartu universitātē Tarands nodarbojās ar pētniecību un ieņēma akadēmiskos amatus tās vadībā. No 1989. līdz 1990. gadam viņš bija Tallinas Botāniskā dārza vadītājs.
1990. gadā Tarandu ievēlēja Igaunijas Augstākajā padomē. Pēc Igaunijas valstiskuma atjaunošanas pievienojies Sociāldemokrātu partijai. 1992. gadā viņu ievēlēja pirmajā Rīgikogu (Igaunijas parlamentā). Pēc tam ievēlēts arī trīs nākamajos parlamenta sasaukumos līdz 2004. gadam. No 1992. līdz 1994. gadam Terands bija Vides ministrs, bet no 1994. līdz 1995. gadam viņš ieņēma Igaunijas premjerministra posteni.
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Pārstāvētās valstis un sportisti
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs loka šaušabas sacensībās startēja 72 sportisti no 7 valstīm. Lielākā daļa no sportistiem bija no Francijas.
Andrēni
Andrēni ir apdzīvota vieta Cēsu novada Taurenes pagastā. Atrodas pagasta dienvidos 5,7 km no pagasta centra Taurenes, 38,5 km no novada centra Cēsīm un 119,4 km no Rīgas.
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Pārstāvētās valstis un sportisti
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Andress Tarands
2004. gadā ievēlēts Eiropas parlamentā, kur viņš pildīja savus pienākumus līdz 2009. gadam. 2009. gadā Eiropas parlamentā kā neatkarīgais kandidāts tika ievēlēts Andresa Taranda dēls — Indreks Tarands.
Andrēni
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P30 (Cēsis—Vecpiebalga—Madona), Gaujas upes labajā krastā.
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Neolimpiskās disciplīnas
1900. gadā oficiāli nenošķīra olimpiskās disciplīnas no disciplīnām, kas notika Pasaules izstādes laikā. Lielākajā daļā no disciplīnām varēja startēt visi dalībnieki. Riteņbraukšanas sacensības, kas atbilst šiem kritērijiem: paredzētas tikai amatierie, ir iespēja startēt pinīgi visām pārstāvošajām valstīm un dalībniekiem un notiek bez handikapa, pašlaik tiek uzskatītas par olimpiskajām disciplīnām. Starptautiskā Olimpiskā komiteja nekad nav izlēmusi, kuras disciplīnas bija "olimpiskās" un kuri nē.
Citas disciplīnas:
Francis fon Pāpens
Francis Jozefs Hermanis Mihaels Maria fon Pāpens cu Kēningens (de, dzimis, miris ) bija vācu politiķis un diplomāts.
Dzīvesgājums
Vācijas kanclers no 1932. gada 1. jūnija līdz 1932. gada 17. novembrim, kad fon Pāpenu amatā nomainīja Kurts fon Štreihers. Atbalstīja Hitlera iecelšanu par kancleru, plānodams to politiski ierobežot. Kad Hitlers kļuva par kancleru, fon Pāpens tika iecelts par vicekancleru. Tomēr visai ātri fon Pāpens un viņa piekritēji zaudēja ietekmi. 1934. gada 17. jūnijā fon Pāpens Marburgā teica runu, kas bija vērsta pret nacismu, un tā esot bijusi pēdējā augstas valsts amatpersonas publiska runa pret nacistiem līdz 1945. gadam. Vairāki no fon Pāpena līdzgaitniekiem tika nogalināti Garo nažu naktī 1934. gada jūnija beigās un 1934. gada 7. augustā fon Pāpens demisionēja. Pēc tam darbojās par Vācijas sūtni Austrijā (no 1934. līdz 1938. gadam) un Turcijā (no 1939. līdz 1944. gadam). Tika tiesāts Nirnbergas procesā, kur attaisnots.
Sargsjana
Sargsjana (hy; vīriešu dzimtē Sargsjans) ir armēņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Pelēks ķermenis
Pelēks ķermenis ir fizikāls ķermenis, kura elektromagnētiskā starojuma absorbcijas spēja ir mazāka nekā melnam ķermenim un kurš vienādi absorbē visu viļņa garumu starojumu. Īstenībā visi ķermeņi dažādi absorbē atšķirīgu viļņa garumu starojumu (starojumu ar vienu viļņa garumu vairāk nekā starojumu ar citu viļņa garumu). Daļa ķermeņu ir uzskatāmi par pelēkiem ķermeņiem tikai redzamās gaismas spektrā.
Pelēka ķermeņa integrālo emisijas spēju R, pielāgojot Stefana—Bolcmaņa likumu absolūti melnam ķermenim, var izteikt kā
,
kur a ir integrālā absorbcijas spēja jeb melnuma koeficients, \sigma ir Stefana—Bolcmaņa konstante, T ir absolūtā temperatūra.
Sarkanais laukums
Sarkanais laukums (ru — ‘Krāšņais laukums’) ir pilsētas laukums Maskavā, Krievijā. Tas nošķir pašreizējo Krievijas prezidenta rezidenci un Krievijas valdības sanāksmes vietu Kremli no vēsturiskā tirgotāju rajona Kitajgorodas. Tā kā galvenās ielas iet visos virzienos no Sarkanā laukuma, tas tiek uzskatīts par Maskavas un visas Krievijas centrālo laukumu. Kopējā laukuma platība sasniedz 23 100 m2. Kopā ar Kremli 1990. gadā tas tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Enerģētiķis (Brenguļu pagasts)
Enerģētiķis ir ciems Valmieras novada Brenguļu pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā.
Buhta Prončiščevoja
Polārā hidrometeoroloģiskā stacija «Buhta Prončiščevoja» (ru) ir iekonservēta Krievijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Taimiras pussalas austrumu piekrastē Laptevu jūras krastā uz pussalas pie ieejas Marijas Prončiščevas līcī.
Daugavpils 9. vidusskola
'''Daugavpils 9. vidusskola''' bija vispārizglītojošā mācību iestāde, kas atradās 18. Novembra ielā 47 Daugavpilī. 2022. gadā Daugavpils 9. vidusskolu apvienoja ar 3. vidusskolu un 1. bērnudārzu, izveidojot Daugavpils zinātņu vidusskolu.
Vēsture
Skola nodibināta 1951. gadā kā Latvijas dzelzceļa pārvaldes pakļautības Daugavpils 12. vidusskola, 1953. gadā to pārdēvēja par Baltijas dzelzceļa pārvaldes pakļautības Daugavpils 4. vidusskolu, bet 1961. gadā par Daugavpils 9. vidusskolu. 1971. gadā skolā sāka padziļināti mācīt angļu valodu, literatūru un kultūru.
2022. gada 27. janvārī Daugavpils skolu reorganizācijas ietvaros pašvaldība nolēma apvienot 9. vidusskolu ar 3. vidusskolu un 1. bērnudārzu. 10. martā jaunajai izglītības iestādei tika izvēlēts nosaukums — Daugavpils zinātņu vidusskola. 16. jūnijā par jauno Daugavpils zinātņu vidusskolas direktoru iecelts 3. vidusskolas direktors Vitālijs Azarevičs. Arturs Fedotovs tika atbrīvots no amata un iecelts par Daugavpils zinātņu vidusskolas mācību daļas vadītāju. 1. augustā Daugavpils 9. vidusskola beidza pastāvēt.
Interesanti fakti
Kopš 1995. gada netālu no ieejas skolā atrodas neliels piemineklis ar Džeimsa Potera - amerikāņu studenta, kurš mācījās šajā skolā un vēlāk gāja bojā autoavārijā, vārdu. Šajā skolā mācījusies arī Alīna Ļebedeva, kura 2001. gadā ar iesita ar neļķi toreizējam Lielbritānijas princim Čārlzam.
Turlava (nozīmju atdalīšana)
Turlava var būt:
Ohtirka
Ohtirka ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Sumu apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos Vorsklas upes krastā 80 km no apgabala centra Sumiem. Ohtirkas rajona centrs. Pilsētas padomei pakļauti četri ciemi (kopā 50 036 iedzīvotāji (2001) ). 2022. gadā Ohtirkai piešķirts Ukrainas varoņpilsētas statuss.
Rie Adzami
Rie Adzami (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Klāss Okesons Tots (jaunākais)
Klāss Okesons Tots (sv,, 1630—1674) bija zviedru diplomāts un valstsvīrs. Feldmaršals (1665), Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1666—1671).
Dzīvesgājums
Dzimis 1630. gada 14. augustā Ekolsundā zviedru galminieka un feldmaršala Okes Tota (1598–1640) un viņa sievas Sigrīdas Bīlkes (1607–1634) ģimenē. Karalienes Kristīnes I valdīšanas laikā 1652. gadā viņam piešķīra grāfa titulu. Piedalījās Otrajā Ziemeļu karā tagadējās Polijas teritorijā, paaugstināts par ģenerālmajoru.
Pēc kara beigām bija Zviedrijas sūtnis Francijā (1661), Stokholmas gubernators (1664—1665), feldmaršals (1665). 1665. gada 27. oktobrī viņu iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru. 1668. gadā viņš atbalstīja Dāvida Hilhena 1599. gadā izstrādātā dzimtbūšanas likuma ieviešanu Vidzemē. No 1672. gada viņš atradās diplomātiskā misijā Francijā. Miris 1674. gada 15. jūlijā Parīzē.
Lipaiķi
Lipaiķi var būt:
Spišska Bela
Spiška Bela ir pilsēta Slovākijas austrumos, Prešovas apgabala Kežmarokas apriņķī tradicionālajā Spišas novadā pie Popradas upes. Pilsētā Strāžku pilī atrodas Slovākijas Nacionālā mākslas muzeja (Slovenská národná galéria) filiāle.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1263. gadā. Atšķirībā no citām Slovākijas pilsētām, kas gadsimtiem ietilpa Ungārijā, Spišska Bela no 1412. līdz 1772. gadam, kad notika Polijas dalīšanas, ietilpa Polijā. Svētās Romas imperators Sigismunds 1412. gadā to iznomāja Polijai.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,82%), čigāni (3,18%). Pēc reliģiskās piederības: katoļi (85,46%), bez reliģiskās piederības (4,61%), luterāņi (3,49%).
Spišska Bela ir zinātnieka Jozefa Pecvala (Joseph Petzval, 1807—1891) dzimtā pilsēta. Pilsētā ir viņam veltīts muzejs.
Anda Līce
Anda Līce (1941) ir latviešu dzejniece.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1941. gadā Madonas apriņķa Patkules pagasta (tagad Sarkaņu pagasta) "Liepniekos" inženiera mežkopja Roberta Līča ģimenē. 1949. gada marta deportācijas laikā viņu septiņu gadu vecumā kopā ar māti un abiem vecvecākiem izsūtīja uz Amūras apgabalu, kur nometināja Mazanovas rajona Aļeksejevkas sādžā. Pēc atbrīvošanas 1956. gada rudenī viņa kopā ar māti atgriezās dzimtenē. 1961. gadā absolvēja Cesvaines vidusskolā, strādāja padomju saimniecībā "Cesvaine" (1961-1962) un fabrikā "17. jūnijs" (1962-1963). Uzsāka studijas LVU Vēstures un filoloģijas fakultātē (1963-1964), tomēr tās pārtrauca un 1966. gadā pabeidza Bulduru dārzkopības tehnikumā un strādāja par daiļdārznieci ZP saimniecībā "Krimulda" (1966-1968) un pasniedzēju Bulduru sovhoztehnikumā (1968-1981). Līdztekus studēja LLA mežsaimniecību, pēc tam dārzkopību (1967-1971).
1967. gadā laikraksts "Padomju Jaunatne" publicēja A. Līces dzejoli "Gadi, klupdami steigā...", 1971. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienībā, 1977. gadā iznāca pirmais dzejas krājums "Uzvilkti pulksteņi". Latvijas Rakstnieku savienības biedre kopš 1982. gada. Kādu laiku bija sētniece (1981-1983), pēc tam Rakstnieku Savienības konsultante referente (1984-1992).
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija redaktore izdevumā "Svētdienas Rīts" (1992-1993), strādāja pie padomju represijās cietušo liecību un atmiņu apkopošanas, izdeva grāmatu Via dolorosa (1-4, 1990-1995) un krājumu "Atmiņu lauskas" (1991). Kopš 1995. gada kā literārā konsultante darbojās Latvijas Okupācijas muzejā, izdeva vairākas represēto literātu grāmatas (V. Veldres "Top mani vārdi klusi", 1995) un piedalījās grāmatu sērijas "Latvijas Okupācijas muzeja gadagrāmata" veidošanā.
Pēc aiziešanas pensijā dzīvo Madonas novada Sarkaņu pagasta “Ceļadomās”.
Daiļrade
Dzejas krājumi:
Grāmatas:
Bānūži
Bānūži (agrāk Kudliņu muiža) ir apdzīvota vieta Cēsu novada Taurenes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumos 7,4 km no pagasta centra Taurenes, 29,3 km no novada centra Cēsīm un 113,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V300 (Drusti–Dzērbene–Skujene).
Turlava
Turlava, agrāk — Lipaiķi, ir ciems Kuldīgas novada Turlavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Bēršupītes krastā pie autoceļa P112 20 km no novada centra Kuldīgas un 171 km no Rīgas. Turlavā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, doktorāts, veikals, Lipaiķu luterāņu baznīcas, vairāki uzņēmumi. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lipaiķu mācītājmuižas (Lipaiken) centru un Lipaiķu baznīcu; izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Turlava» (vēlāk — «Druva») un Induļa ciema padomes (vēlāk — Turlavas ciema padomes) centrālais ciemats. Lipaiķu baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet baznīcas altāris, ērģeļu prospekts, kancele un vitrāža «Kalējciema ģerbonis» — valsts nozīmes mākslas pieminekļi; bijusī mācītājmuiža un vecā skola ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.
Sarajevas bobsleja un kamaniņu trase
Sarajevas bobsleja un kamaniņu trase ir bobsleja un kamaniņu trase, kas atrodas uz Trebeviča kalna, Sarajevā, Bosnijā un Hercegovinā. Tā uzņēma 1984. gada ziemas olimpiskās spēles.
FIL un FIBT eksperti pirms olimpiskajām spēlēm trasi raksturoja kā "drošu, ātru, tehniski interesantu trasi, kurā ir nepieciešama augsta koncentrācija un tehniskās zināšanas".
Vēsture
Kad Sarajeva 1977. gadā ieguva tiesības rīkot 1984. gada ziemas olimpiskās spēles, sākās plāni par bobsleja un kamaniņu trases izveidošanu. Trases būvniecība sākās. Tā tika pabeigta un trases celtniecība izmaksāja 563 miljonus Dienvidslāvijas dināru. Pirmās starptautiskās sacensības šajā trasē bija 1983. gada Eiropas čempionāts bobslejā. Pēc Olimpiskajām spēlēm līdz Dienvidslāvijas karu sākumam trasē tika rīkoti Pasaules kausa posmi. Trase tika nopietni bojāta Sarajevas aplenkuma laikā. To kā artilērijas pozīciju izmantoja Bosnijas serbu spēki.
Kara rezultātā tika iznīcinātas starta mājas un saldēšanas iekārtas. Pati trases struktūra ir lietojamā stāvoklī ar nelieliem kara bojājumiem. Trase pēckara gados tika pārklāta ar grafiti.
2014. gadā pēc trases apkārtnes atmīnēšanas operācijas sākās trases atjaunošanas darbi. Tā tika attīrīta no veģetācijas, un tika sagatavota tādā stāvoklī, lai tajā varētu aizvadīt vasaras kamaniņu treniņus. 2014. gadā trasi sāka izmantot vasaras treniņiem. Dažādu valstu, piemēram, Slovākijas, Turcijas, Polijas un Slovēnijas sportisti izmantoja Sarajevas trasi, lai gatavotos 2018. gada ziemas olimpiskajām spēlēm. Ir plāni pilnīgai trases atjaunošanai un sagatavošanai. Tika apsvērta iespēja Sarajevas trasi izmantot 2019. gada Eiropas jaunatnes ziemas olimpiādei, kas norisinājās Sarajevā, tomēr augsto izmaksu dēļ, kas būtu nepieciešamas trases atjaunošanai, tas netika īstenots un bobsleja, kamaniņu un skeletona sacensības nenotika.
Čempionāti
Lai gan trase ziemas sacensībām tika izmantota mazāk kā 10 gadus, tajā ir norisinājušās vairākas augsta līmeņa sacesības:
Čelmsforda
Čelmsforda (en) ir pilsēta Apvienotajā Karalistē, Anglijas Austrumu reģionā. Eseksas grāfistes administratīvais centrs. 2011. gadā Čelmsfordā dzīvoja 111 511 iedzīvotājs. Pilsēta atrodas 48 kilometrus no Londonas.
Cilvēki
Čelmsfordā dzimuši:
Sadraudzības pilsētas
Čelmsfordai ir sadraudzības attiecības ar šādām pilsētām:
UPSat
UPSat ir Grieķijas nanopavadonis, daļa no Eiropas Komisijas finansētās Zemes apakšējās termosfēras izpētes programmas QB50 (kods QB50 GR02). Tas ir pirmais pilnībā atvērtā koda (programmatūras un konstrukcijas) pavadonis. UPSat 2017. gada aprīlī ar kravas kuģi Cygnus OA-7 nogādāts Starptautiskajā kosmosa stacijā, no kurienes brīvā lidojumā orbītā palaists maijā.
UPSat izgatavoja Patras universitāte un bezpeļņas fonds Libre Space Foundation. Tas veidots pēc CubeSat 2U formas standarta ar masu aptuveni 2 kg.
Zinātniskā krava QB50 projektam ir daudzadatu Lengmīra zonde elektronu blīvuma noteikšanai apkārtējā vidē. Tā izstrādāta Oslo universitātē.
Lidojuma gaita
UPSat tika palaists 15:11 UTC kravas kuģa Cygnus OA-7 hermētiskajā nodalījumā ar nesējraķeti Atlas V/401 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-41. 22. aprīlī Cygnus ieradās stacijā.
18. maijā 08:24 UTC trīs 2U pavadoņi, to skaitā UpSat, tika palaisti brīvā lidojumā no Nanoracks NRCSD-11 izmešanas ierīces, kuru turēja Kibo moduļa manipulators. Pēc 30 minūtēm tika saņemts signāls, liecienot, ka pavadoņa darbojas normāli.
Tamarixia radiata
Izplatība
Tamarixia radiata sastopama Ķīnā, Indonēzijā, Maurīcijā, Pakistānā, Filipīnās, Nepālā un Taivānā. Aprakstīta Pakistānas Pendžābā.
Tāpēc ka Diapphorina citri ir netīšam ievesta (introducēta jaunajās teritorijās un kļuva par invazīvu kukaini, kas izplāta citrusaugu patogēnas, kas var iznīcināt veselu augu un citrusaugu plantācijas, Tamarixia radiata plēvspārnis, ka arī daži citi lapblusiņas ienaidnieki, tika speciāli introducēts Amerikā. Tagad šīs plēvspārnis ir izplatījies dažos Amerikas reģionos, tajā skaitā ASV, Meksikā, Gvadelupā, Brazīlijā, Kolumbijā (pirmo reizi reģistrēts 2011. gadā).
Pieaugušo īpatņu apraksts
Ir novērojams dzimumdimorfisms starp mātīti un tēviņu. Tēviņi ir mazliet mazāki un ar spārnu vēzienu nekā mātītēm. Tēviņu ūsas ir 1,5 reizes garākas nekā mātītēm. Mātīšu olvads ir nedaudz izspīlēts.
Preimaginālo stadiju apraksts
Pirmās stadijas kāpurs ir 0,28 mm garumā un līdz 0,11 mm plašumā. Ceturtās stadijas kāpurs ir 1,14 mm garumā un 0,59 mm plašumā.
Ekoloģija
Pieaugušās Tamarixia radiata mātītes barojas ar Diaphorina citri pieaugušās lapblusiņas lapu medus ekstraktu, bet olbaltumu, kas ir nepieciešams savu olu attīstīšanai, dabū no lapblusiņas nimfas. Mātītes barojas ar jauno lapblusiņas nimfas hemolimfu, kas nāk laukā ieduršanas vietā ar olvadu.
Mātīšu un tēviņu koncentrāciju attiecība populācijā ir 1,8 pret 3,2.
Attīstība
Mātīte dēj parasti vienu, retāk divas olas zem Diaphorina citri nimfas. No tiem diviem kāpuriem tikai viens attīstīsies pieaugušajā formā, jo Tamarixia radiata savrups (solitārs) parazitoīds. Pa visu savu dzīvi mātīte var izdēt līdz 300 olu.
Tikko radušies kāpuri iekļūst lapblusiņas nimfā un barojas ar saimnieku hemolimfu, beigās nogalinot to. Kāpuri iziet četras stadijas.
Pēdējās (ceturtās) stadijas kāpurs iekuņojās zem mirušās nimfas. Pieaugušais iziet caur caurumu nimfu toraksā vai galvā.
Žiguļovska
Žiguļovska (ru) ir pilsēta Krievijas Eiropas daļā, Samaras apgabalā.
Tīmekļa izstrāde
Tīmekļa izstrāde  ir tīmekļa vietņu vai lietotņu izveidošanas process. Termins ietver sevī arī tīmekļa dizainu, tīmekļa programmēšanu no klienta un servera puses, kā arī tīmekļa servera konfigurēšanu.
Tīmekļa izstrādes galvenie posmi
Atkarīgi no attiecīgā uzdevuma, var iztrūkt kādi no izstrādes posmiem, vai tie var būt saistīti viens ar otru.
Galvenās profesijas
Bieži tīmekļa speciālisti apvieno sevī vairākas specialitātes.
Norma John
Norma John ir 2008. gadā dibināta Somijas alternatīvās mūzikas grupa, ko veido pianists Lase Pīrainens un dziedātāja Lēna Tirronena. Viņi pārstāvēja Somiju 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu "Blackbird". Pusfinālā viņi ieguva 12. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam.
Iepriekš grupa bija pazīstama ar nosaukumu Norma John and a Backbone. Tās sastāvā bija arī ģitārists Nikolass Rēns, basģitārists Mīkaels Antila un bundzinieks Oto Alahuhtala.
Mākslīgā koma
Mākslīgā koma, saukta arī par medikamentozo komu vai mākslīgi radītu komu, ir ar barbiturātus saturošu medikamentu palīdzību radīts un/vai uzturēts stāvoklis, kad pacients atrodas dziļā bezsamaņā. Mākslīgā koma tiek pielietota, lai pasargātu cilvēka smadzenes no tūskas rašanās, samazinot galvas smadzeņu vielmaiņas ātrumu, kā arī smadzeņu asins plūsmas ātrumu. Mākslīgās komas laikā pacientam ar medikamentu palīdzību tiek samazinātas ciešanas, medicīniski paildzināts fizioloģisko funkciju uzturēšanas laiks, lai dotu iespēju cilvēkam atveseļoties, kā arī tiek nodrošināta smadzeņu iespēja atpūsties.
Ketija Beitsa
Ketlīna Doila Beitsa (en, dzimusi ), plašāk zināma kā Ketija Beitsa (Kathy Bates), ir Amerikas Savienoto Valstu aktrise un režisore.
Mākslīgā koma
Atrodoties dziļā komā, cilvēks nereaģē uz ārējiem kairinātājiem: gaismu, skaņu un sāpes izraisošu iedarbību. Organismā notiek tikai pamatfunkcijas — sirdsdarbība un elpošana. Ja pacients nav spējīgs pats elpot, tad šis process tiek nodrošināts ar medicīnisku iekārtu palīdzību. Arī barības vielu uzņemšana var notikt mākslīgā ceļā, ja tā ir nepieciešama. Sarežģītākos gadījumos var tikt pievienotas arī citas palīgierīces, kas aizvieto citu orgānu, kā, piemēram, aknu vai nieru darbību. Ar mākslīgās komas palīdzību ir iespējams uzturēt cilvēka orgānus un audus pie dzīvības, pievadot tiem attiecīgās vielas, lai nodrošinātu to uzturēšanu pat tad, ja pacients skaitās miris — ir iestājusies viņa smadzeņu nāve. Mākslīgajā komā pacientu var uzturēt, cik vien ilgi nepieciešams. Tiek uzskatīts, ka mākslīgās komas pozitīvā ietekme ir neizsverami lielāka, salīdzinot to ar potenciālajiem riskiem un blakusefektiem. Negatīvā mākslīgās komas ietekme uz cilvēka organismu ir atkarīga no tā, cik ilgi pacients atrodas šajā stāvoklī, un sekas var būt paaugstināts plaušu infekcijas risks sakarā ar pievienoto plaušu mākslīgās ventilēšanas iekārtu. Atmodināt no mākslīgās komas ir iespējams, pakāpeniski samazinot zāļu līdzekļu devas un uzmanīgi novērojot pacienta veselības stāvokļa izmaiņas. Ja veselības stāvoklis pasliktinās, medikamentu devas atkal palielina. Tāpēc atmodināšana var ilgt pat vairākus mēnešus. Ja smadzeņu bojājumi ir pārāk smagi, dažkārt pacientu atmodināt neizdodas.
Ketija Beitsa
Viņa 1991. gadā saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā Labākā aktrise galvenajā lomā par tēlojumu filmā "Posts" (Misery, 1990). Trīs reizes viņa tika nominēta arī Labākās aktrises otrā plānā lomā balvai par tēlojumu filmās "Karoga krāsas" (1998), "Par Šmitu" (2002) un "Ričards Džūels" (2019). Astoņas reizes nominēta Zelta globusa balvai, no kurām divas reizes šo balvu ieguva — par lomām filmās "Posts" un The Late Shift (1996). No 13 nominācijām Emmy balvai, balvu saņēmusi divas reizes — par lomām TV seriālos "Divarpus vīri" (2003) un "Amerikāņu šausmu stāsts" (2011).
Mākslīgā koma
Atšķirība starp komu un mākslīgi radītu komu
Koma, kas nav radīta ar zāļu palīdzību, arī ir dziļš bezsamaņas stāvoklis, kurā cilvēka organisms nokļūst slimības, traumas vai saindēšanās dēļ. Koma var iestāties, ja smadzenēm ir skābekļa trūkums. Tas var būt saistīts ar šādiem gadījumiem: slīkšanu, sirds apstāšanos (infarkts, anafilaktiskais šoks, liels asins zudums), elpošanas apstāšanos (alerģiska reakcija, narkotiku pārdozēšana), trieku (nosprostojas centrālās smadzeņu artērijas) vai ar kādu dzīvībai bīstamu traumu.
Ētiskie aspekti
Mūsdienu medicīna ir ļoti humāna, un tiek uzskatīts, ka pacientam ir jāsniedz maksimālā nepieciešamā aprūpe, lai atvieglotu viņa ciešanas, sāpes un uzturētu viņa dzīvības funkcijas. Mākslīgā koma spēj nodrošināt šos procesus, lai atvieglotu cilvēka ciešanas un dotu viņam iespēju atveseļoties. Trīs Latvijā izplatītākās ticības — luterisms, katolicisms, pareizticība — nenoliedz mākslīgo komu, ja tā var dot iespēju cilvēkam atlabt vai pilnībā izveseļoties, iepriekš izvērtējot, cik lielu ieguldījumu visām pusēm var sniegt pacienta dzīvības funkciju uzturēšana ar mākslīgās komas palīdzību. Latvijas izplatītāko reliģiju viedoklis šai ziņā diezgan lielā mērā saskan ar mediķu viedokli.
Aivars Zahārovs
Aivars Zahārovs (dzimis 1978. gada 25. novembrī Rīgā) ir latviešu sporta žurnālists un televīzijas komentētājs. Pārsvarā komentē hokeju, futbolu, boksu. Strādājis Latvijas Televīzijā, TV3, TV6, Viasat Sport Baltic.
Biogrāfija
Aivars Zahārovs mācījies Rīgas 85. vidusskolā, absolvējis Latvijas Policijas akadēmiju (LPA), studējis žurnālistiku un sabiedriskās attiecības Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē. Skolas laikā ne bez panākumiem trenējies galda tenisā (Latvijas PSR Spartakiādes uzvarētājs, Latvijas čempionātu medaļnieks vairākās vecuma grupās) un futbolā ("Daugava-Juniors").
Televīzija
Pēc vidusskolas absolvēšanas 1996. gadā Zahārovs studēja LPA un uzsāka darbu Valsts policijā, kur nostrādāja līdz 2003. gadam. Vēloties darboties sporta žurnālistikā, Zahārovs sāka strādāt nacionālajā ziņu aģentūrā LETA Sporta un Ārzemju ziņu nodaļā. Sekoja moderatora darbs jaunizveidotajā TV24 ziņu kanālā un pārcelšanās uz TV3, kur Zahārovs bija sporta ziņu redaktors un moderators. Pēc sporta ziņu bloka slēgšanas TV3 Zahārovs neilgu brīdi darbojās TV3 ziņu dienestā kā korespondents, kā arī radio StarFm.
No nozīmīgākajiem sporta pasākumiem Zahārovs komentējis vairākas olimpiskās spēles, desmit pasaules čempionātus hokejā (no 2008. gada līdz 2017. gadam), Pasaules Kausu un Eiropas čempionātu futbolā. Kopš 2009. gada Zahārovs ir pastāvīgs komentētājs specializētajā sporta kanālā Viasat Sport Baltic (VSB), kur komentē hokeja, futbola, biljarda, boksa un citas sacensības.
Pauls Teodors Kerkoviuss
Biogrāfija
Mācījies Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Pēc tās beigšanas strādājis H. Štīdas un J. Hammera tirdzniecības uzņēmumos. Strādājis par žurnālistu vācu laikrakstā "Rigasche Rundschau", vēlāk pārgājis uz "Rigaer Tageblatt" redakciju. 1903. gadā kļuvis šīs avīzes līdzīpašnieks, redaktors un izdevējs.
Šaha aktivitātes
No 1899. gada līdz 1921. gadam bija Rīgas Šaha biedrības priekšsēdētājs. "Paula Kerkoviusa laikā, biedrība piedzīvoja savas vēstures vislielāko uzplaukumu un lika pamatakmeni savai labai slavai, kas Rīgas Šaha biedrību padarīja pazīstamu visā pasaulē". No 1902. gada P. Kerkoviuss kopā ar K. Bētiņu turpina almanaha "Baltische Schachblätter" izdošanu un laika periodā līdz 1912. gadam papildus F. Amelunga izdotajām 8 burtnīcām iespiež vēl četras. P. Kerkoviuss arī pats piedalās šaha turnīros. 1924.gada Rīgas turnīrā viņš bija trešais aiz H. Matisona un F. Apšenieka.
Paka Kinhje
Paka Kinhje (ko, Bak Geunhye; dzimusi ) ir Dienvidkorejas politiķe, No 2013. gada līdz 2017. gadam viņa bija Dienvidkorejas 11. prezidente.
Pārstāv Saenuri partiju. Izglītību ieguvusi Sogang universitātē Seulā un Grenobles universitāti Francijā. Kinhjes tēvs Paks Čonhi bija Dienvidkorejas prezidents no 1963. līdz 1979. gadam. Laikā no 1998. līdz 2012. gadam viņa bija Dienvidkorejas parlamentā Nacionālajā asamblejā. 2012. gada decembrī Paka uzvarēja valsts prezidenta vēlēšanās. Viņa kļuva par pirmo sievieti, kas ieņēmusi šo amatu.
2017. gadā zaudēja amatu impīčmenta procesā un tika notiesāta uz 24 gadiem cietumā (vēlāk sods pagarināts uz 25 gadiem).
Krustpils vēsturiskais centrs
Krustpils vēsturiskais centrs ir Jēkabpils pilsētas vēsturiskā centra daļa, kas atrodas Daugavas labajā krastā — pilsētas teritorijas vēsturiskajā iedalījumā. Tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Kopā ar Jēkabpils vēsturisko centru veido Jēkabpils pilsētas vēsturisko centru.
Rašanās
Vēstures avotos Krustpils pirmo reizi ir minēta 1237. gadā, taču apkārtne ir bijusi apdzīvota jau 1. gadu tūkstotī pirms mūsu ēras, par ko liecina arheoloģiskie izrakumi Asotes pilskalnā. Par Krustpils dibinātāju uzskatāms Rīgas bīskaps Nikolajs de Magdeburgs, kurš 1237. gadā šeit uzbūvēja Krustpils pili (Kreutzburg), kas bija pirmā vācu iekarotāju pils Latgalē. Ap pili pakāpeniski veidojās apbūve un 1511. gada lēņu grāmatā Krustpils ir minēts kā miests.
Attīstība
1585. gadā poļu karalis Stefans Batorijs Krustpili dāvināja Nikolajam Korfam, kura dzimtas īpašumā Krustpils atradās līdz Pirmajam pasaules karam. Poļu - zviedru kara laikā ap Krustpili norisinājās sīvas kaujas, pēc kurām miests neatspirga līdz pat 19. gadsimta vidum. Vēsturiskā centra un tai pieguļošo teritoriju attīstība bija atkarīga no preču, galvenokārt linu un labības pārvadājumiem pa Daugavu.Izbūvējot Rīgas — Orlas dzelzceļu, Daugava kā tirdzniecības ceļš zaudēja savu agrāko nozīmi, bet kļuva par iemeslu Krustpils uzplaukumam. Krustpilī izveidojās rosīgs tirdzniecības centrs ar vairākiem rūpniecības uzņēmumiem — dzirnavām, ķieģeļu un kaļķa cepļiem, vilnas kārstuvi. Apbūve cieta Pirmā pasaules kara laikā, atkāpjoties to nopostīja krievu karaspēks. Pirmās Latvijas Republikas laikā teritorijā attīstījās pārtikas un būvmateriālu rūpniecība, netālu no pils tika uzcelta Krustpils cukurfabrika. Otrā pasaules kara laikā apbūve atkal cieta, pēc kara Krustpils pils teritorijā apmetās padomju armija, pielāgojot to savām vajadzībām.
Teritorija
Krustpils vēsturiskais centrs ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, kas noteikts ar Kultūras ministrijas rīkojumu Nr.218. Vēsturiskais centrs kā senpilsēta laika gaitā ir mainījies, vietām zaudējis savu sākotnējo funkciju, pat ēku sabiedrisko nozīmīgumu. Krustpils vēsturiskā centra centrālā vieta ir Krustpils pils un tās apkārtne, bet centra izbūvi raksturo lineāra izbūve, vēsturisko nozīmību galvenokārt veido sabiedriskas nozīmības Rīgas iela, kas veidojusies kā tirdzniecības iela un tās paralēlā Krasta iela, kas ir izteikti dzīvojamā iela.
Vēsturiskā centra zonējums
Krustpils vēsturiskais centrs ir Jēkabpils pilsētas vēsturiskā centra daļa, kas sevī ietver bijušās Krustpils pilsētas centrālo daļu: Mazās Daugavas krastu pa Madonas ielas ziemeļrietumu puses apbūves un zemes gabalu ziemeļrietumu robežām līdz Rīgas ielai, šķērso transporta izkārtojuma apli līdz Dzirnavu dīķim, pāri dīķa ūdens virsmai līdz pussalas ziemeļu krastam, pa ziemeļu krastu līdz stādīto koku parka austrumu robežai, dienvidaustrumu virzienā gar daudzstāvu apbūves rietumu robežu līdz ieplakai no dīķa austrumu virzienā, pa ieplaku līdz kājceliņam gar sporta laukuma rietumu malu, kājceliņš gar sporta laukuma rietumu malu līdz krustojumam ar ar ielu gar stadiona dienvidu malu, iela gar stadiona dienvidu malu un tās turpinājums taisnā līnijā līdz krustojumam ar Ozolu ielu, Ozolu ielas rietumu puses žogs līdz pagriezienam ziemeļrietumu virzienā, mūra žogs ziemeļrietumu virzienā līdz Rīgas ielai, pa Rīgas ielas 209. zemes gabala dienvidaustrumu robežu dienvidrietumu virzienā līdz Mazās Daugavas krastam, Daugavas labais krasts līdz Krustpils parka dienvidaustrumu robežas sākumpunktam pie Daugavas.
Problēmas
Krustpils vēsturiskais centrs ir noslogots ar transportu, īpaši Krustpils pils, pie kuras atrodas Rīgas iela un visā tās garumā, ko izraisa kā vietējais, tā caurbraucošais transports, izmantojot to bieži kā tranzīta ielu. Daļa no centra ir zaudējusi savu sabiedrisko nozīmi, lielākā daļa iestāžu atrodas pilsētas kreisajā krastā. Daudzas no ēkām ir sliktā stāvoklī vai arī ir zudis to autentiskums (plastikāta logi, durvis un to nesamērīgie izmēri vecajās ēkās), kas ir saistīts ar to īpašnieku slikto materiālo stāvokli, kādēļ nespēj veikt uzlabojumus, kā arī nav zināšanu vai intereses par vēsturiskajām ēkām un to detaļām.
Bangladešas administratīvais iedalījums
Bangladešas administratīvo iedalījumu veido 8 apgabali. Apgabali sīkāk iedalās 64 distriktos.