cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikoriza
Arbuskulārā mikoriza
Saistībā ar to, kā hifas saknes audos šķērso šūnas, izdala Arum un Paris tipus. Arum tipa arbuskulārās mikorizas hifa izplešās relatīvi ātri starpšūnu telpā. Tikai konkrētās vietās ieurbjas mizas šūnās un izveido tur vienu sazarotu arbuskulu. Paris tipa mikorizā iekšēji hifu tinumi plaši izplatās no šūnas uz šūnu un var izveidot vairākas struktūras vienā šūnā. Tie ir sakņu kolonizācijas morfoloģijas veidi, kuri nosaukti pēc augu sugām – attiecīgi Arum maculatum un Paris quadrifolia.
Arbuskulārā mikoriza ārpus saknes rizosfēras daļā izveido, tā saucamās, ārējās struktūras – hifas un sporokarpus. Hifas augsnē minerālvielas uzņem ar visu virsmu osmotiski, īpaši fosforu un ūdeni. Hifas var izaugt līdz vienam metram garas un iespraukties šaurākajās augsnes porās, tādējādi palielina mikorizālo augu konkurenci pēc barības vielām. Sporokarps ir ārējais „augļķermenis”, kur attīstās sporas. Tā lielums ir 5 mm.
Arbuskulārās mikorizas ārējām struktūrām ir nozīme augsnes veidošanā un, tā saucamās, augsnes veselības veicināšanā, lai atjaunotu degradētas teritorijas. Iekšējās un ārējās arbuskulārās mikorizas sēņu hifas sintezē glikoproteīnu glomalīnu, kas satur oglekli. Glomalīns iesūcas organiskajā vielā, sacietē nogulumu, smilts un māla daļiņās, veidojot augsnes granulu pikas jeb agregātus. Tas viss notur oglekli augsnē un nostiprina augsnes struktūru. Cik daudz glomalīns izdalās no hifām un vai tas atbrīvojas tikai no micēlija, kas noārdījies, par to vēl notiek vēl pētījumi. Arbuskulāro mikorizu simbiozi agrāk sauca par vezikulāri-arbuskulāro mikorizu, bet ne visas Glomeromycota sēņu sugas veido vezikulas, un dažas neveido arī arbuskulas (Smith, Read 2008). Arbuskulārās mikorizas sēnes galvenokārt veido simbiozi ar fotosintezējošiem augiem, tādēļ tās ir neiespējami atdalīt no saumniekauga in vitro apstākļos.
Ektoendomikoriza
Ektendomikorizas simbiozē ir biezs saknes apvalks jeb uzmava, labi attīstīts Hartiga tīkls un hifu tinumi, kas izveidojas, hifām ieurbjoties saknes epidermas un mizas šūnās.
Arbutoīdā mikoriza
Arbutoīdās mikorizas simbiozē Arbutus, Arctostaphylos un Pyrola dzimtu augiem. Arbutoīdās mikorizas izveido saknes uzmavu, ir ārējās hifas un parasti labi attīstīts Hartiga tīkls. Auga saknes šūnās iekšējās hifas izveido plašus gredzenveida tinumus
Monotropoīdā mikoriza
Monotropoīdā mikoriza veido simbiozi ar viesiem bezhlorofila lakstaugiem un sastopama Monotropoideae ģints augu saknēs. Tai ir labi attīstīta saknes uzmava un Hartiga tīkls. Specializēta haustorijam līdzīga struktūra, kuru varētu saukt par sēņu tapu, kas ieurbjas epidermas šūnās un attīstās, kamēr augs aug un zied. Šīs sēnes veido arī ektomikorizu ar blakus esošajiem autotrofiskajiem augiem. Iespējams, ka organisko oglekli no fotosintezējošajiem augiem mikorizas sēņu hifas transportē uz bezhlorofila augiem. Mehānismi, kā tas notiek, un sēņu tapas nozīme vēl ir nepieciešami eksperimentāli pētījumi.
Erikoīdā mikoriza
Erikoīdā mikoriza saknes mizas šūnās veido hifu tinumus. Raksturīga Ēriku dzimtas augiem. Erikoīdai un ektomikorizai ir nozīme slāpekļa mineralizēšanā. Augu nobirās uz augsnes ir liela C:N attiecība. Mikorizas sēnes var mobilizēt barības vielas no primārā avota. Iespējams, ka abiem mikorizu veidiem ir nozīme slāpekļa ciklā skābās augsnēs.
Ietekme augu fizioloģiju
Mikoriza augu valstī ir izplatīta, sēņu mikoriza ir sastopama aptuveni uz 83 % no viesiem augiem. Izņēmumi ir dzimtas Brassicaeae, Chenopodiaceae, un Proteaceae un ūdens augi, kuru sugām mikoriza ir sastopama reti. Ir vispārpieņemts uzskats, ka sēņu mikoriza stimulē auga augšanu, fotosintēzes rādītājus, kā arī izdzīvošanu nelabvēlīgos apstākļos. Visplašāk izplatītā, līdz ar to arī izpētītā, ir arbuskulārās mikorizas ietekme uz auga fizioloģiskajiem parametriem.
Augšana
Mikorizai ir pozitīva ietekme uz auga augšanu, jo augi no mikorizālo sēņu hifām uzņem papildus barības vielas. Caur sēņu hifām augs, galvenokārt, uzņem slāpekli, fosforu, cinku un varu, bet vislielākā ietekme uz augšanu ir uzņemtajam fosfora daudzumam, jo tas ir elements, kas sēņu hifās ir daudz vairāk nekā augos, kā arī viens no galvenajiem elementiem, kas tieši ietekmē augu primāro produktivitāti. Aprēķini liecina, ka ar augu saknes, kas ir saistītas ar mikorizu var transportēt fosfātu līdz pat četrām reizēm efektīvāk salīdiznot ar augiem bez mikorizas. Bet lai gan lielākajai daļai augu mikorizā augšanas parametri uzlabojas, ir piemēri, kad šie parametri nemainās vai pat samazinās, un tas ir atkarīgs no sēņu sugas ar ko augs ir mikorizā. Mikoriza labi mēslotās augsnēs var kļūt no simbiotiskām attiecībām par parazītiskām, sēnes turpinot uzņemt ogļhidrātus no auga, bet augi vairs neiegūst labumu no mikorizas, jo visas nepieciešamās barības vielas var uzņemt no augsnes.
Fotosintēze
Fotosintēzes rādītāji augos ar mikorizu parasti ir augstāki kā augos bez mikorizas, ko skaidro ar mikorizālo augu labāku pieejamību barības vielām, īpaši fosforam. Bet mikorizas sēnes arī uzņem nozīmīgu daudzumu auga fiksētā oglekļa, kas kopsummā var veidot līdz 20% no auga fiksētā oglekļa apjoma. Lai gan šis apjoms varētu būt nozīmīgs, lai negatīvi ietekmētu auga fotosintēzi, fotosintētisko savienojumu zudums augā, ko veido sēnes izmantojot šos savienojumus savā metabolismā, rada pastiprinātu nepieciešamību oglekļa uzkrāšanai augā, tādā veidā pozitīvi ietekmējot fotosintēzes rādītājums. Pie tam, mikorizas sēņu pozitīvā ietekme uz auga fotosintēzes intensitāti, daudz izteiktāka ir vidē ar zemu ogļskābās gāzes koncentrāciju. Fotosintēzi pozitīvi ietekmē arī efektīvāka ūdens izmantošana augos ar mikorizu, kas tieši ietekmē atvārsnīšu darbību un transpirācijas spēju.
Stresa tolerance
Mikoriza arī ietekmē auga atbildes rekcijas uz nelabvēlīgiem vides apstākļiem. Sāļas augsnes lielākai daļai augu rada abiotiskus stresa apstākļus, kas pārsvarā izpaužas ar samazinātu spēju uzņemt vielas no augsnes un līdz ar to pazeminātiem augšanas un fotosintēzes rādītājiem. Augiem kuriem ir mikoriza sāļās augsnēs vērojama palielināta ūdens vadīšanas spēja un gāzu maiņa. Pie tam, palielinātā sāls stresa tolerance mikorizas ietekmē ir daudz iztektāka C3 tipa fotosintēzes ceļa augiem, salīdzinot ar C4 tipa fotosintēzes ceļa augiem.
Sausuma stresa gadījumā mikorizai ir novērojama pozitīva ietekme uz auga vitalitātes parametriem, kā arī biomasas rādītājiem. Auga toleranci nodrošina uzlabota ūdens, kā arī makroelementu slāpekļa, fosfora, kālija un vara uzņemšana šādos apstākļos, kas rezultējas ar uzlabotu osmoregulāciju, efektīvāku ūdens izmantošanu un samazinātu aktīvo skābekļa formu veidošanos sausuma apstākļos.
Mikorizai var būt gan labvēlīga, gan neitrāla, gan retos gadījumos pat negatīva ietekme uz aizsardzības regulāciju augos pret uzbrucējiem un šis ietekmes veids ir atkarīgs no sēnes sugas. Sēne var uzlabot auga aizsardzību pret augēdājiem divejādi - stimulējot aizsardzības mehānismu darbību vai stimulējot augšanu. Kā arī, ir pierādīta mikorizas labvēlīgā ietekme augot augsnēs ar palielinātu smago metālu koncentrāciju, vai vidē ar paaugstinātu temperatūru, kas ir īpaši svarīgi globālo vides izmaiņu kontekstā. Sēņu hifas var imobilizēt smagos metālus, kā kadmiju un cinku, ārpusē vai iekšpusē noglabājot tos šūnapvalkos vai vakuolās, tādā veidā samazinot šo toksisko savienojumu ietekmi uz augu.
Simbionti
Ar jēdzienu mikoriza apzīmē stāvokli, kad sēņu hifas ir iespiedušās starp saknes mizas šūnām vai ieurbušās tajās iekšā. Hifu ieaugšana saknē sauc par kolonizāciju vai mikorizāciju. Visai ilgu laiku to bija pieņemts apzīmēt kā infekciju, bet tas rada asociācijas ar slimību. Savukārt tas prasa papildus skaidrojumu, ka mikoriza ir „pozitīva infekcija“.
Mikorizu simbiozes ir sastopamas gandrīz visām planētas augu ģintīm. Veģetācijas sezonas laikā mikorizas aktivitāte var mainīties. Tādēļ iespējamas teorētiskas un praktiskas situācijas, kad kolonizāciju nav novērojama. Kopumā ir pieņemts iedalījums, ka atsevišķi augi ir nemikorizāli – tādi, kas visapār neveido simbiozi ar mikorizu veidojošām sēnēm vai arī tā ir ļoti vāji attīstīta. Attiecīgi augi, kuriem novēro simbiozi ar mikorizu veidojošām sēnēm - par mikorizāliem.
Juliušs Slovackis
Juliušs Slovackis (dzimis, miris ) bija poļu dzejnieks un dramaturgs, romantisma pārstāvis. Viens no t.s. Polijas literatūras "trīs bardiem" (pārējie divi ir Ādams Mickēvičs un Zigmunts Krasiņskis). Tiek uzskatīts par "poļu mūsdienu teātra tēvu".
Mikoriza
Simbionti
Lai kvantitatīvi raksturotu arbuskulārās mikorizas kolonizāciju augu sakņu sistēmās vai apskatītajos sakņu paraugos, lieto mikorizas intensitātes un mikorizas frekvences jēdzienus. Mikorizas intensitāti lieto, lai raksturotu procentos no visas sakņu sistēmas vai analizētajiem sakņu paraugiem, ko pieņem par 100 %, ir novērtēts arbuskulārās mikorizas struktūru daudzums. Mikorizas frekvence, kuru izsaka procentos, norāda, cik no visiem sakņu paraugiem ir konstatētas arbuskulārās mikorizas struktūras.
Juliušs Slovackis
Dzimis Kremenecā, mūsdienu Ukrainā. Mācījās Viļņas universitātē. Kādu laiku strādāja par ierēdni Kongresa Polijas valdībā. Piedalījās Novembra sacelšanās, pēc kuras sakāves devās emigrācijā. Novembra sacelšanās laikā kļuva populāri Slovacka patriotiskie dzejoļi. Dzīvoja Parīzē, vēlāk Ženēvā, bet pēdējos desmit savas dzīves gadus - atkal Parīzē, kur mira. 1848. gadā, "Tautu pavasara" laikā, uz īsu brīdi atgriezās Polijā. 1927. gadā pārapbedīts Vāvelas katedrālē, Krakovā. Kaut arī Slovackis sarakstījis 25 lugas, tikai viena tika uzvesta viņa dzīves laikā. Dzīves laikā nebūdams īpaši populārs, pēc nāves kļuva par kulta figūru Polijā.
Opalinīdas
Opalinīdas (lat. Opalinata) ir vienšūņu apakštips, kura pārstāvjiem ir vairāki kodoli un vicu rindas. Ilgu laiku opalinīdas pieskaitīja infuzorijām sakarā ar to, ka daudzās vicas tika interpretētas kā skropstiņu aparāts. Taču pašreizējā informācija par opalinīdu uzbūvi un fizioloģiju apgāž uzskatus par to radniecību ar infuzorijām. Opalinīdu kodoli ir vienādi, bet infuzorijām ir novērojams kodolu dimorfisms. Arī opalinīdu dzimumprocess ir kopulācija, nevis konjugācija, kā tas ir infuzorijām. Tas viss ļāva izdalīt opalinīdas kā atsevišķu grupu. Opalinīdas ir abinieku endokomensāļi. Opalinīdu apakštips iekļauj sevī tikai vienu klasi un vienu kārtu. Tipisks opalinīdu pārstāvis ir varžu opalīna (Opalina ranarum).
Kādu laiku opalinīdas tika uzskatītas par savienojošo posmu starp vicaiņiem un infuzorijām. Bet šis uzskats ir novecojis sakarā ar atšķirībām kodolu uzbūvē (nav kodolu dimorfisma). Infraciliatūra skaidri atšķiras no infuzorijās sastopamajiem struktūrelementiem.
Vairošanās
Opalinīdu dzīves cikls ir samērā sarežģīts. Trofiskās formas var gandrīz vienmēr atrast pieaugušajos saimniekos. Taču abinieku pārošanās laikā vienšūņi ātri vairojas pārmaiņus gareniski un šķērseniski daloties. Tādā veidā savairotajiem organismiem ir tikai neliels kodolu skaits un tikai dažas vicu rindas. Ir uzskats, ka šī ātrā vairošanās tiek iniciēta un kontrolēta ar saimnieka hormoniem. Šajā dalīšanās ciklā izveidojušās sīkās šūnas pēc tam izveido cistas ar 3—6 kodoliem, kuras pēc tam varde izdala ārā. Cistas, kuras vairākas nedēļas spēj izdzīvot ūdenī pēc tam norij izšķīlušies kurkuļi. Viņu zarnu traktā opalinīdas atcistojas un pēc dažām gareniskās dalīšanās reizēm, kuru laikā kodolā, domājams, notiek mejozes procesi, izveidojas sīkas mikrogametas un lielākas makrogametas. Mikro- un makrogametas saplūst cita ar citu un izveidojas cista, kas atkal tiek izvadīta ūdenī. Pēc atkārtotas norīšanas un iziešanas caur kurkuļa zarnu traktu var vēlreiz izveidoties jauna gametu paaudze, vai arī sākties lielo trofisko formu attīstība. Bez tam var izveidoties arī neauglīgo cistu stadija. Tik atšķirīgas attīstības iespējas šajā dzīves cikla etapā, acīmredzams, nodrošina ļoti efektīvu kurkuļu inficēšanos.
A. Poršērs
A. Poršērs (fr) bija franču riteņbraucējs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja treka riteņbraukšanas sacensībās. Sprinta braucienā viņš startēja tikai priešsacīkšu kārtā, kur savā braucienā viņš tika diskvalificēts un turpmāko cīņu neturpināja. Savukārt 25 kilometru braucienā viņš nefinišēja.
2016. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
2016. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Dohā, Katarā, no 9. līdz 16. oktobrim. Tas bija 89. Pasaules čempionāts un pirmā reize, kad tas notika Katarā un Vidējos Austrumos. Čempionāts sastāvēja no 12 sacensībām: grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm, kā arī komandu brauciena vīriešu un sieviešu profesionālajām komandām. Čempionāts tika pārcelts no tradicionālā norises laika septembrī uz oktobri, lai izvairītos no pārmērīgi karstā un vējainā laika.
Kandidāti
Par Kataras izvēli čempionāta rīkošanai tika paziņots 2012. gada čempionāta laikā Nīderlandē. Uz rīkošanu kandidēja arī Norvēģija, kam vēlāk tika piešķirtas 2017. gada Pasaules čempionāta rīkošanas tiesības.
Sacensību grafiks
Visi laiki norādīti pēc vietējā, Arābijas laika (UTC+3).
Medaļu tabula
Komandas braucieni ir iekļauti pie valsts, kurā komanda ir reģistrēta UCI.
Džungļu grāmata (nozīmju atdalīšana)
Džungļu grāmata var būt:
Mainīgā lāčauza
Mainīgā lāčauza (la) ir graudzāļu dzimtas suga. Tā ir plaši sastopama Eiropā, neiekļaujot ziemeļu daļu. Latvijā mainīgā lāčauza ir reti sastopams, adventīvs (ievazāts) augs. Atsevišķi eksemplāri aug sausās nezālienēs un atmatās, ceļmalās, gar dzelzceļiem.
Apraksts
Mainīgā lāčauza ir viengadīgs, 20-70 cm garš lakstaugs ar stāvu stiebru, kuram ir lineāras, 0,3-0,8 cm platas un apmatotas lapas. Lapas maksts ir kaila. Ziedu skara stāva, 5-15 cm gara, skraja, noziedot nesakļaujas, zari īsi. Vārpiņas ir diezgan lielas, 1,7-2,6 cm garas un ar 6-12 ziediem. Ārējās vārpiņas plēksnei ir 3-5 dzīslas, iekšējai - 5-9 dzīslas. Uz aptuveni vienādā izmēra vārpiņas plēkšņu dzīslām ir matiņi, bet vārpiņas kopumā kailas. Ārējās zieda plēksnes mala ir stūraini izvirzīta. Ārējā zieda plēksne ir garāka nekā iekšējā. Auglis ir sīks, plēksnēs ieslēgts grauds. Zied jūnijā, jūlijā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pāvilostas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pāvilostas novadā.
Enkanto
"Enkanto" (en) ir 2021. gada ASV datoranimācijas muzikālā fantāzijas komēdija, ko veidojusi studija Walt Disney Animation Studios un izplata Walt Disney Studios Motion Pictures. Šī ir 60. studijas veidojās filma, un tās režisori ir Džareds Bušs un Bairons Hauards, bet dziesmu autors ir Lins Manuels Miranda.
Galvenās lomas ieskaņojuši Stefānija Beatrise, Marija Sesīlija Botero, Džons Legisamo, Mauro Kastiljo, Džesika Darova, Endžija Sepeda, Karolīna Gaitana, Daiana Gerero, Vilmers Valderams. Filmā, Mirabella (Beatrise) ir vienīgā ģimenes locekle, kurai nav maģiskas spējas. Kad viņa uzzina, ka maģijai draud izzušana, viņa sāk skaidrot, kas jādara, lai izglābtu gan ģimeni, gan mājas.
Wolftrike
Wolftrike ir Latvijas uzņēmums no Liepājas, kas ražo WOLFTRIKE® drifta elektriskos triciklus. Drifta triciklu izstrāde uzsākta 2015. gadā, piedaloties inženieriem no Latvijas un Lietuvas. Pirmie komerciālie drifta braucieni uzsākti 2017. gadā Wolftrike drifta hallē Rīgā. WOLFTRIKE® piedāvā iegādei vienīgo drifta triciklu franšīzi pasaulē.
Ārējās saites
WOLFTRIKE mājaslapa
Seidina Keita
Seidina Keita (dzimis ) ir Senegālas futbolists, aizsargs. Kopš 2016. gada spēlē FK Liepāja/MOGO sastāvā. Bijis arī Norvēģijas futbola līgas komandas Molde FK sastāvā, tomēr nevienu spēli tur neaizvadīja.
Huzāru balāde
"Huzāru balāde" (ru) ir 1962. gada padomju filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Eldars Rjazanovs. Filmā galvenās lomas attēlo Larisa Golubkina, Jurijs Jakovļevs, Igors Iļjinskis un Nikolajs Krjučkovs. Filma ir balstīta uz Aleksandra Gladkova lugas "Sendienas".
Filmā 1812. gada kara laikā jaunā meitene uzvelk huzāru mundieri, lai dotos cīņā pret Napoleona armiju.
Gastons Kejo
Gastons Kejo (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Langas kanāls
Langas kanāls savieno Eimura kanālu ar Langu. Tek dienvidrietumu virzienā. Lielākā pieteka Mangaļu Eimurs. Dažkārt Langas kanālu dēvē un arī kartēs atzīmē kā Langu, kas līdz 18. gadsimta beigām novadīja uz jūru Ķīšezera ūdeņus, nevis bija tā pieteka kā mūsdienās.
Aksires
Aksires (la) ir amarantu dzimtas (Amaranthaceae) ģints. Šīs ģints dabiskais izplatības areāls ir no Austrumeiropas robežas līdz Ziemeļkorejai, taču sugas ir introducētas arī citviet pasaulē.
Gastons Kejo
Kejo 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases braucienā viņš nefinišēja, bet līdz 0,5 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva bronzas medaļu, savukārt otrajā braucienā — 4. vietu. Šajās sacensībās viņš startēja kopā ar Anrī Monno un Leonu Teljē.
Strauss (uzvārds)
Strauss var būt:
Mazuļa audzināšana
"Mazuļa audzināšana" (en) ir 1938. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Hauards Hokss. Filmā galvenās lomas atveido Ketrina Hepbērna, Kerijs Grānts, Čārlzs Raglss, Berijs Ficdžeralds, Meja Robsone, Volters Katlets un Frics Felds.
Scenāriju rakstīja īpaši Hepbērnai un pielāgoja viņas personībai. Filmēšana sākās 1937. gada septembrī un noslēdzās nākamā gada janvārī, pārsniedzot termiņus un budžetu. Filmēšanu bieži aizkavēja Grānta un Hepbērnas smiešanās. Filmēšanā piedalījās pieradināts leopards, kura treneris vienmēr ar pātagu stāvēja aiz kameras.
Filmas "Mazuļa audzināšana" pirmizrāde notika un to izplatīja RKO Radio Pictures. Filma izdošanas brīdī nebija finansiāli veiksmīga. Mūsdienās to uzskata par vienu no visu laiku labākajām kinokomēdijām. Amerikas Kinoinstitūta AFI 100 gadi... 100 filmas sarakstā tā ierindojas 88. vietā, bet 100 labāko komēdiju sarakstā tā ierindojas 14. vietā. 1990. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Crabro peltarius
Crabro peltarius ir racējlapseņu dzimtas suga.
Frīdrihs Benninghofens
Frīdrihs Benninghofens (, 1925—2014) bija vācu vēsturnieks un arhivārs, kas pētījis Rīgas agrīno vēsturi un pamatojis hipotēzi par iespējamo Saules kaujas vietu Mūsas upes palienēs uz ziemeļiem no Šauļiem Lietuvā. Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis (1993).
Dzīvesgājums
Dzimis 1925. gada 9. martā Berlīnē. Mācījās vidusskolā Berlīnē (Karl-Peters-Oberschule), pēc tās beigšanas
Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā uzsāka vēstures studijas Berlīnes Universitātē, bet 1944. gada pavasarī tika iesaukts Vērmahtā. Piedalījās Austrumu frontes kaujās pret uzbrūkošo Sarkano armiju, 1945. gada martā krita gūstā. 1945. gadā novembrī viņš tika atbrīvots un 1946. gada ziemā turpināja pārtrauktās studijas Berlīnes Universitātē, vēlāk Hamburgas Universitātē. Līdztekus 1961. gadā aizstāvēja un publicēja savu doktora disertāciju "Rīgas rašanās un agrīnās Hanzas tirgotājs" (Rigas Entstehung und der frühhansische Kaufmann). No 1958. gada strādāja pie pētījuma par Livonijas Zobenbrāļu ordeni, ko publicēja 1965. gadā.
1962. gadā sāka strādāt Getingenes Valsts arhīvā, papildinājās Marburgas un Osnabrikas arhīva skolās. 1971. gadā sāka strādāt Prūsijas Kultūras mantojuma slepenajā valsts arhīvā Berlīnē, bija tā direktors (1974—1990). 1993. gadā tika ievēlēts par Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju locekli.
Miris 2014. gada 22. oktobrī Berlīnē.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pļaviņu novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pļaviņu novadā.
Vladimirs Petrovs (hokejists)
Vladimirs Petrovs (dzimis 1947. gada 30. jūnijā, miris 2017. gada 28. februārī) bija PSRS hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs PSRS hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par divkārtēju Olimpisko čempionu, vairākkārt triumfējis Pasaules čempionātos un PSRS čempionātā, kā arī bijis abu turnīru rezultatīvākais spēlētājs.
Spēlētāja karjera
Karjeru Petrovs sāka 1965.—66. gada sezonā PSRS hokeja līgas klubā Maskavas "Krylya Sovetov". Vien divas sezonas vēlāk Petrovs spēlēja Maskavas CSKA rindās, nākamajās 14 sezonās kopā ar klubu 11 reizes izcīnot PSRS čempiones titulu. 1981.—82. un 1982.—83. gada sezonas hokejists aizvadīja Sanktpēterburgas SKA rindās, taču tad noslēdza savu karjeru.
1970., 1973., 1975., 1978. un 1979. gadā Petrovs bija līgas rezultatīvākais spēlētājs, 1972. un 1973. gadā iegūstot arī labākā spēlētāja balvu.
Gan PSRS izlasē, gan Maskavas CSKA rindās ilgus gadus spēlējis vienā maiņā ar Borisu Mihailovu un Valēriju Harlamovu.
Sargies auto!
"Sargies auto!" (ru) ir 1966. gada padomju filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Eldars Rjazanovs. Filmā galvenās lomas attēlo Inokentijs Smoktunovskis, Oļegs Jefremovs, Andrejs Mironovs un Anatolijs Papanovs.
Filmā apdrošināšanas aģents Jurijs Detočkins kļūst par taisnības cīnītāju, zogot un pārdodot kukuļņēmēju un spekulantu automašīnas. Nopelnīto naudu viņš ziedo bērnu namiem.
Sudo (uzvārds)
Sudo (ja) ir japāņu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Tomass Bernhards
Tomass Bernhards ; dzimis, miris ) bija austriešu rakstnieks, dramaturgs un dzejnieks. Darbos, kuri dažkārt izraisīja skandālu, izpaudās modernās sabiedrības un, konkrēti, Austrijas sabiedrības dziļa kritika. Testamentā aizliedza savu darbu iestudējumus Austrijas teritorijā.
Trnavas apriņķis
Trnavas apriņķis ir Slovākijas Trnavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trnavas apgabala Senicas apriņķi ziemeļrietumos, Pještjanu apriņķi ziemeļaustrumos, Hlohovecas apriņķi austrumos un Galantas apriņķi dienvidos, Trenčīnas apgabala Mijavas apriņķi ziemeļos, kā arī Bratislavas apgabala Malacku apriņķi rietumos, Pezinokas apriņķi rietumos un Senecas apriņķi dienvidrietumos.
Augšsorbu valoda
Augšsorbu valoda (hornjoserbšćina, ) ir rietumslāvu valoda, kurā runā no 12 līdz 20 tūkstošiem cilvēku, kas galvenokārt dzīvo Vācijas austrumu federālajās zemēs Saksijā un Brandenburgā. Augšsorbu valoda ir viena no divām sorbu valodām; otra ir lejassorbu valoda. Abas sorbu valodas viena no otras atšķiras gan fonētiski, gan morfoloģiski, gan vārdu izrunā, tajā pat laikā tām ir kopīgas iezīmes, kuras atšķir no citām rietumslāvu valodām.
Sambra
Sambra (fr) 193 kilometrus gara ir Māsas kreisā krasta pieteka Ardēnos, Francijas ziemeļaustrumos un Beļģijā.
Trnavas apriņķis
Trnavas pilsētā dzimuši futbolists Jūliuss Beliks (Július Bielik, 1962), vesera metējs Libors Harfreitags (Libor Charfreitag, 1977), kardināls Jurajs Hauliks (Juraj Haulik, 1788 – 1869), futbolists Ļubošs Kamenārs (Ľuboš Kamenár, 1987), futbolists Kamils Kopūneks (Kamil Kopúnek, 1984), futbolists Antons Malatinskis (Anton Malatinský, 1920 – 1992). Smolenicas ciemā dzimis izgudrotājs Štefans Baničs (Štefan Banič, 1870 – 1941), bet Zavaras ciemā - futbolists Ļubošs Hanzels (Ľuboš Hanzel, 1987).
Par Latviju
"#Par Latviju" ir hiphopa izpildītāja Reika dziesma, kuras tekstam izmantota Valda Rūjas dzeja.
Radusies 2016. gadā kā Lāčplēša dienai un Latvijas valsts pasludināšanas 98. gadadienai veltīta patriotiska dziesma un video. Dziesmas piedziedājums ir 1974. gadā dibinātās grupas “Varavīksne” bundzinieka Vitālija Čakša Atmodas kustības laikā komponētās dziesmas “Daugava” motīvs ar Valda Rūjas vārdiem.
2018. gadā "#Par Latviju" ieguva 87. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Dario Tomičs
Dario Tomičs (Dario Tomić; dzimis ) ir Bosnijas un Hercegovinas futbolists, aizsargs. Kopš 2019. gada spēlē Vācijas kluba SC Oberweikertshofen sastāvā. No 2016. gada līdz 2017. gadam spēlējis FK Liepāja sastāvā.
Džungļu grāmata (1967. gada filma)
"Džungļu grāmata" (en) ir 1967. gadā amerikāņu kompānijas Walt Disney Productions uzņemta animācijas filma. Filmas sižets veidots pēc Radjarda Kiplinga darba "Džungļu grāmata". Filmas režisors ir Volfgangs Reitermens (Wolfgang Reitherman). Tā bija pēdējā filma, kuras veidošanā piedalījās arī Volts Disnejs.
Ilziņu ezers (nozīmju atdalīšana)
Ilziņu ezers var būt:
Aivars Leimanis
Aivars Leimanis (dzimis Rīgā) ir latviešu horeogrāfs un Latvijas Nacionālā baleta mākslinieciskais vadītājs, bijušais baletdejotājs.
Risijs
Risijs (sk, pl) ir kalns Augstajos Tatros uz Polijas un Slovākijas robežas. Sastāv no trīs virsotnēm, no kurām centrālā ir 2503 metrus augsta. Risija 2499 metrus augstā ziemeļu virsotne ir Polijas augstākais punkts. Risija ziemeļu nogāzē atrodas Morske Oko ezers. Vasaras sezonā Risijs no Slovākijas puses ir augstākā Tatru virsotne, kas sasniedzama bez pavadoņa un nopietna ekipējuma.
Aivars Leimanis
Dzimis kinorežisora Aleksandra Leimaņa un aktrises Baibas Indriksones ģimenē.
1976. gadā absolvējis Rīgas Horeogrāfijas skolu. 1995. gadā absolvējis Krievijas Teātra akadēmijas Baletmeistaru fakultātes horeogrāfa specialitāti, iegūstot maģistra grādu.
Laika posmā no 1976. līdz 1996. gadam bijis Latvijas Nacionālā baleta premjers. Kā viessolists piedalījies vairāku ārzemju baletu izrādēs un projektos. Kā horeogrāfs Latvijas Nacionālajā baletā iestudējis vairākas baleta izrādes, tai skaitā „Karlsons lido...”, kura ir ieguvusi gan Latvijas Lielo mūzikas balvu, gan „Latvijas Gāzes” Gada balvu operai.
Laika posmā no 1999. līdz 2005. gadam strādājis Rīgas domē kā deputāts. Trīs gadus bijis priekšsēdētājs Rīgas Domes Kultūras, mākslas un reliģijas lietu komitejai. Kopš 1993. gada ir Latvijas Nacionālā baleta mākslinieciskais vadītājs.
2003. gadā saņēma 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2019. gadā tika nominēts Dejas balvai kategorijā "Klasiskās dejas horeogrāfe/s".
Sieva - baletmeistare Gunta Leimane, dēls Gusts Leimanis un meita - baletdejotāja Elza Leimane-Martinova.
Disney Channel
Disney Channel ir Amerikas Savienotajās Valstīs bāzēts maksas televīzijas kanāls, kas specializējies bērnu televīzijas programmu veidošanā. Tajā ir daudz oriģinālo seriālu un filmu. Televīzijas kanāls izveidots 1983. gadā un līdz 1997. gadam bija zināms ar nosaukumu The Disney Channel.
Aleksandrs Loginovs
Aleksandrs Loginovs (ru; dzimis ) ir Krievijas biatlonists, Krievijas Nopelniem bagātais sporta meistars.
Karjera
Loginovs guvis panākumus jauniešu un junioru sacensībās. 2013. gadā Obertillahā kļuva par pasaules čempionu junioriem gan sprintā, gan iedzīšanā. Pasaules kausa izcīņā debitēja Holmenkollenē, sprinta distancē iegūstot 5. vietu. Nākamajā dienā iedzīšanā izcīnīja 3. vietu un pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla PK posmos.
2014. gada novembrī tika atstādināts no sacensībām, jo iepriekš veiktajos dopinga testos tika uzrādīta eritropoetīna (EPO) lietošana. Loginovam tika piespriesta divu gadu diskvalifikācija, un rezultāti, sākot ar 2013. gada 26. novembri, tika anulēti. Diskvalifikācija noslēdzās.
Loginovs ir piedalījies 2014. gada ziemas olimpiskās spēlēs, kur individuālajā distancē ieguva 30. vietu, bet rezultāts tika anulēts sekojošās diskvalifikācijas dēļ. 2017. gada Pasaules čempionātā Hohfilcenē izcīnīja bronzas medaļu jauktajā stafetē. Pirmo uzvaru PK posmos izcīnīja Oberhofā sprintā. 2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā ieguva sudraba medaļu sprintā un bronzu stafetē. 2018.—2019. gada Pasaules kausa kopvērtējumā ierindojās 2. vietā, piekāpjoties tikai Juhannesam Tīngnēsam Bē.
2020. gada Pasaules čempionātā Antholcā izcīnīja zelta medaļu sprintā un bronzu iedzīšanā.
Dienvidkorejas sieviešu futbola izlase
Dienvidkorejas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Dienvidkoreju (Korejas Republiku) starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Korejas Futbola asociācija.
FIFA Pasaules kausā sievietēm izlase ir spēlejusi četras reizes. Debijas reizē 2003. gadā zaudēja visās trīs grupu turnīra spēlēs. 2015. gadā iekļuva astotdaļfinālā, kas ir līdz šim lielākais panākums. Āzijas kausā lielākais sasniegums ir 2. vieta 2022. gadā.
2023. gada jūnijā FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 17. vietā.
Dekabristu sacelšanās
Dekabristu sacelšanās jeb Decembra sacelšanās bija valsts apvērsuma mēģinājums Krievijas impērijas galvaspilsētā Pēterburgā 1825. gada 14. decembrī (26. decembrī pēc vecā stila) un karaspēka sacelšanās Ukrainā no 1825. gada 29. decembra līdz 1826. gada 3. janvārim.
To organizēja slepeno politisko biedrību locekļi, kas vēlāk sacelšanās mēneša vārdā ( — decembris) tika dēvēti par dekabristiem jeb "decembristiem".
Norise
Pēc Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra I nāves 1825. gada 19. novembrī gandrīz mēnesi nebija oficiālas informācijas par viņa pēcteci. Starpvaldības laiku centās izmantot slepenā "Ziemeļu savienība", lai piespiestu ieviest konstitūciju. Kad kļuva zināms, ka par ķeizaru ir izvēlēts mirušā ķeizara brālis Nikolajs I, Pēterburgas Senāta laukumā 30 virsnieku vadībā tika ievestas sadumpojušās karaspēka daļas (Maskavas leibgvardes pulks, Grenadieru pulka 2. bataljons, Gvardes jūras ekipāžas matroži).
Sazvērnieku izvēlētais nākamās valdības vadītājs ("diktators") kņazs Sergejs Trubeckojs (Сергей Трубецкой) Senāta laukumā neieradās, tādēļ nemiernieku vidū valdīja apjukums. Sacēlušos karavīrus uzrunāja Pēterburgas kara ģenerālgubernators grāfs Mihails Miloradovičs, uz kuru izšāva un nāvīgi ievainoja poručiks Pjotrs Kahovskis (Пётр Каховский). Senāta laukumā ieradās gvardes kavalērija, taču bija spiesta atkāpties. Laukumā sapulcējās vairāki tūkstoši sacelšanos atbalstošo Pēterburgas iedzīvotāju, kurus gar laikuma malām aplenca žandarmi.
Pēc divu stundu pārrunām dekabristi izvēlējās jauno sacelšanās vadoni (diktatoru) kņazu Jevgēņiju Oboļenski (Евгений Оболенский). Laukumā ieradās ķeizara leibgvardes grenadieru pulks, kavalērija un artilērija (kopā ap 12 000 karavīru, 36 lielgabali). Poručiks Pjotrs Kahovskis nāvīgi ievainoja leibgvardes komandieri pulkvedi Nikolaju fon Štīrleru (Ludwig Niklaus von Stürler). Sākoties lielgabalu apšaudei, nemiernieku pulki bēga pāri aizsalušajai Ņevas upei, kurus kapteinis Mihails Bestuževs nesekmīgi centās virzīt uzbrukumā Petropavlovskas cietoksnim. Laukumā un uz blakus ielām palika vairāki simti nogalināto un ievainoto karavīru un civiliedzīvotāju.
Apspiešana
Diviem Pēterburgas Dekabristu sacelšanās vadoņiem (Riļejevam un Kahovskim) kā arī trim Čerņigovas pulka sacelšanās vadoņiem (Pestelim, Muravjevam-Apostolam un Bestuževam-Rjuminam) piesprieda nāvessodu pakarot, bet vairākus simtus decembristu izsūtīja katorgā uz Sibīrijas raktuvēm, kur lielākā daļa no viņiem gāja bojā. Tikai 1856. gadā ķeizars Aleksandrs II apžēloja dzīvi palikušos un atļāva viņiem atgriezties dzimtenē.
Grāves muiža
Grāves muiža, agrāk Hillebolta muižiņa (Hillebolts Hof), ir bijusī Rīgas ārpilsētas vasarnīca ar parku pie Ķīšezera.
Tagad Grāves muižas vietā Ezermalas ielā 28 Mežaparkā atrodas Saules dārzs.
Vēsture
Zviedru Vidzemes laikā 1678. gadā muižiņa piederēja J. Hilleboltam, 1693. gadā to iegādājās Rīgas prefekts Gerhards Grēns (Gröön). Pēc Lielā Ziemeļu kara 1725. gadā par muižiņas īpašnieku kļuva Lielās ģildes eltermanis Valentīns Grāve (Grave, 1691-1755), tad viņa dēls Leopolds Grāve. Pēc 1788. gada muižiņu iegādājās atvaļinātais ģenerālis Johans Martins fon Elmpts, pēc viņa nāves Filips fon Elmpts.
1811. gadā to nopirka tirgotāji Lēmaņi (Lehmann), no 1844. līdz 1864. gadam tajā saimniekoja tirgotājs Johans Georgs Janke (Jancke), tad E. Meijers (Meyer), kurš ezera krastā atvēra restorānu Eldorado un iekārtoja laivu piestātni. 1880. gados mužiņa piederēja trīs brāļiem Grīntāliem (Grünthal), kas uzturēja oranžēriju ar retiem augiem, pēc tam to nopirka Lielās ģildes eltermanis Patriks Rīcs (Ruetz), kurš muižiņa kungu māju pārbūvēja tagadējā izskatā. Pēc 1903. gada no Brasas stacijas līdz Rīca villai un restorānam ierīkoja zirgu tramvaja līniju.
Laikraksta "Rigasche Rundschau" izdevēju Ricu ģimenei Grāves muiža piederēja līdz 1913. gadam, kad to līdz ar parku par 200 000 rubļiem nopirka Rīgas Latviešu izglītības biedrība, pārveidoja par bērnu un jauniešu sporta un atpūtas centru "Saules dārzs". Pirmā pasaules kara laikā šeit ierīkoja karavīru bērnu patversmi, 1936. gadā Saules dārzs nonāca Mazpulku rīcībā.
Pēc Otrā pasaules kara to pārdēvēja par Bērnu parku, 1963. gadā šeit nodibināja Centrālo jauno naturālistu staciju "Saulesdārzs". Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Saules dārzu nodeva Latvijas mazpulkiem, 2000. gadā to privatizēja SIA "Skonto" un ierīkoja jaunatnes futbola centru.
Juris Simanovičs
Biogrāfija
J. Simanovičs dzimis un audzis Rīgā. Mūziķa karjeru sācis 2002. gadā, kad uzzinājis par izdevniecību "Tornis", taču vispirms spēlējis grupā "Paralēle". 2002. gadā izveidojis grupu "Bērnības milicija", kurā ir galvenais vokālists, dziesmu autors un spēlē ģitāru. No 2007. līdz 2009. gadam spēlējis bungas grupā "Mazie Smirdīgie Kociņi".
Jau pirms 2008. gada J. Simanovičs sāka mājas apstākļos rakstīt soloalbumu, kurš sākotnēji bija paredzēts kā kopīgs ieraksts ar Simonu Krastu no grupas "Mazie Smirdīgie Kociņi". Tomēr, lai arī materiāls pārsvarā bijis gatavs 2009. gadā, albums Riperogrāfija iznāca tikai 2012. gada 5. maijā. Laikaposmā no 2014. gada līdz 2015. gada nogalei Rīgā un Bigo tapis otrais soloalbums Kā samierināties ar savu nenozīmību, kas veidots līdzīgi kā "Riperogrāfija", dziesmās visus instrumentus ierakstot pašam. Atšķirībā no pirmā albuma šis izdots arī taustāmā formātā kā kompaktdisks un skaņuplate. Jura Simanoviča trešais solo studijas albums Mīlestības metastāzes prezentēts Rīgas Anglikāņu Svētā Pestītāja baznīcā 2023. gada 14. februārī. Tā pirmais singls "Gaismas narkomāni" izdots digitāli 2023. gada. 1. februārī. Paralēli strādājis arī pie mūzikas teātra izrādēm — Martas Elīnas Martinsones “Asins Kāzas” (2015. gads) LKA Teātra mājā "Zirgu pasts" un kompānijas “Agulla de Marear” izrādei “Tal y como vinimos” (2015. gada pavasarī, Bigo). 2016. gadā bijis mūzikas autors Lienes Lindes īsfilmai "Septiņas neveikla seksa reizes".
Viens no Rīgas kultūras bāra "Aleponija" izveidotājiem un īpašniekiem.
Bernhards
Bernhards var būt:
Spidiļķis
Spidiļķis jeb pempiņš (Rhodeus amarus) ir spidiļķu dzimtas (Acheilognathidae) saldūdens zivs, kas sastopama Eiropā un Rietumāzijā (Turcijā). Nesenā pagātnē spidiļķa izplatība aptvēra arī Āziju aiz Urāliem, bet mūsdienās Āzijas populācija izdalīta kā atsevišķa suga — Amūras spidiļķis (Rhodeus sericeus).
Izplatība
Spidiļķis sastopams Austrumeiropā un Centrāleiropā, Baltijass, Melnās, Kaspijass, Egejas un Vidusjūras upju baseinos. Visā savā izplatības areālā plaši sastopama zivju suga, lai gan dažās vietās to apdraud ūdens piesārņojums. Introducēts Lielbritānijā un Itālijas ziemeļos.
Latvijā
Latvijā spidiļķis sastopams daudzās upēs un ezeros, tomēr līdz šim nav informācijas par spidiļķa sastopamību Austrumlatvijā.
Izskats
Spidiļķis ir neliela saldūdens zivs. Tā garums var sasniegt 12 cm, svars 8 g, lai gan parasti tas ir apmēram 5—8 cm garš un tā masa 3—8 g.  Latvijā tas aug līdz 8 cm garumam, sasniedzot 8 g masu. Ķermenis spidiļķim augsts, no sāniem saplacināts, klāts ar proporcionāli lielām, porainām zvīņām. Mute neliela, vērsta nedaudz uz leju. Mugura zilganpelēka, sāni un vēders zilgansudrabaini. Uz sānu aizmugurējās daļas zaļganzila gareniska svītra, sānu līnija nepilnīga. Uz tās 5—11 zvīņas, bet kopumā uz sānu joslas 31—40 zvīņas.
Spidiļķim ir raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņam acs varavīksnenes augšdaļa un anālā spura ir sarkanīgas. Uz muguras spuras ir melni plankumi, bet tās priekšējā augšējā daļā sarkans plankums. Sānu apakšdaļa un vēders, starp galvu un anālo spuru, sarkanīgi. Pirms nārsta uz galvas izveidojas nārsta kārpiņas, ķermeņa krāsas kļūst īpaši košas. Mātītēm pie anālās spuras redzams vairāk vai mazāk izteikts dējeklis, acs varavīksnenes pati augšdaļa sarkanīga, muguras spura ar vāji izteiktiem melniem plankumiem. Anālā spura viegli iesārta. Pirms nārsta mātītēm pagarinās dējeklis.
Uzvedība un barība
Spidiļķis mājo mazkustīgos vai lēni plūstošos ūdeņos ar bagātīgu veģetāciju un smilšainām gultnēm. Uzturas baros seklos ūdeņos, slēpjoties starp augiem. Tālas migrācijas neveic. Spidiļķis galvenokārt barojas ar dažādām augu daļām (planktonu, aļģēm un bentosu), mazākā apmērā arī ar kāpuriem, vēžveidīgajiem un tārpiem.
Vairošanās
Dzimumgatavība spidiļķim iestājas 1—3 gadu vecumā, sasniedzot 3—6 cm garumu. Nārsto no marta līdz augustam, Latvijā no maija līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 12—24°C. Nārstošana notiek dzidros ūdeņos, bieži ar dūņainu gultni. Raksturīgs porciju nārsts, kas notiek 3—8 piegājienos ar 2—21 dienas starplaiku. Kopējais nārsta ilgums 42—49 dienas. Auglība 30—500 ikru. Spidiļķis ir unikāls ar to, ka mātīte ar dējekļa palīdzību ievada ikrus divvāku gliemeņu iekšpusē zem vākiem. Vienā gliemenē tiek ievadīti 2—40 ikri. Tēviņš izdala spermu virs gliemenes, tādējādi ūdens kopā ar spermatozoīdiem plūst cauri gliemenei, tai elpojot. To attīstība ilgst 3—30 dienas. Mazuļi pamet gliemeni pēc 30—40 dienām. Spidiļķis var sasniegt 8 gadu vecumu, Latvijā 6 gadu vecumu.
Oto Šmita rags
Oto Šmita rags (ru, ckt — ‘valzirgu šķērslis’) ir zemesrags Čukču jūras krastā pie Longa šauruma austrumu ieejas. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.
Ģeogrāfija
Zemesragu veido krasta izvirzījums ar 88 m augsto Koževņikova klinti un nedaudz zemāko Vēbera klinti, starp kurām ir Severnajas līcis. Zemesragā izveidots vietējās nozīmes dabas piemineklis «Koževņikova rags», lai saglabātu reģiona lielāko valzirgu koloniju un leduslāču mītnes vietu.
Vēsture
Sākotnēji nosaukumu zemesragam piešķīra angļu jūrasbraucējs Džeimss Kuks 1778. gadā, nodēvējot to par Nordkapu (Cape North — ‘Ziemeļu rags’) — tālāko vietu ziemeļos, ko izdevās sasniegt. Krieviski dēvēts par Severnija ragu, bet 1934. gadā pārdēvēts par godu polārpētniekam Oto Šmitam, kurš no Misšmitas polārstacijas vadīja tvaikoņa Čeļuskin glābšanas operāciju.
Dienvidos no zemesraga atrodas sens čukču ciems Rirkaipija, bet dienvidaustrumos — daļēji pamestais Misšmitas pilsētciemats ar lidlauku. No 1932. līdz 1954. gadam zemesragā darbojās Misšmitas hidrometeoroloģiskā observatorija, turpina darboties ģeofiziskā observatorija.
Sporta pils dārzi
Sporta pils dārzi ir bezpeļņas dārzniecības un pilsētvides projekts, kura ietvaros laika posmā no 2020. līdz 2023. gadam bijušās Rīgas Sporta pils teritorijā ir izvietoti īrei pieejami mazdārziņi, kā arī ziedu pļavas dažādām kultūras un izglītības aktivitātēm.
Vēsture
2007. gadā tika slēgta Rīgas Sporta pils un 2008. gada maijā tā tika nojaukta, lai tās vietā celtu biznesa zonu, taču 2008. gada finanšu krīzes dēļ būvprojekts aizkavējās.
2020. gadā tika izveidota rīdzinieku grupas projekta iniciatīva Sporta pils teritorijā ierīkot pagaidu pilsētas dārzus un ziedu pļavas, lai neizmantoto teritoriju nodotu pilsētnieku lietošanā kā pilsētvides projektu, kura mērķis būtu veicināt Rīgas iedzīvotāju pašorganizēšanos un iesaisti pilsētas labiekārtošanā, kā arī popularizēt veselīgu, izglītojošu un laikmetīgu brīvā laika pavadīšanas veidu. Teritorijas īpašnieks SIA "Rotermann Latvia" nodeva teritoriju bezatlīdzības īrē uz trim gadiem.
Apraksts
Teritorija ir divus hektārus liela. Ieplakā, kurā kādreiz atradās Sporta pils ēka, ir zaļa atpūtas zona, kurā ir kafejnīca, un ielas līmenī, kas aizņem kvartāla perimetru, atrodas 150 urbānie dārzi. Sporta pils dārzos ir ierīkoti dārzi, kuri ir pieejami cilvēkiem ar īpašām vajadzībām, un, meklējot īrniekus, īpaša prioritāte tika dota senioriem. Teritorijā ir pieejamas arī publiskas dobes, par kurām atbildīga visa kopiena, kā arī komposta vietas.
2022. gadā Sporta pils dārzu projekts kļuva par vienu no Eiropas pilsētu publiskās telpas balvas "Public Space" finālistiem.
Antipartijiskā grupa
Antipartijiskā grupa (ru) ir apzīmējums PSKP Prezidija locekļu grupai, kas 1957. gada 18.-21 jūnija sēdēs neveiksmīgi mēģināja panākt Ņikitas Hruščova atkāpšanos no partijas vadītāja amata. Grupas kodolu veidoja no varas atstumtie Georgijs Maļenkovs, Vjačeslavs Molotovs un Lazars Kaganovičs, kam pievienojās vēl vairāki Prezidija locekļi. Lai arī Hruščovs zaudēja Prezidija vairākuma atbalstu, ar savu sabiedroto atbalstu Centrālkomitejā un armijā viņam izdevās saglabāt savu amatu, atbrīvoties no opozīcijas, un izbeigt kolektīvās varas posmu, kas iezīmēja destaļinizācijas pirmos gadus.
Opozīcijas veidošanās
Pēc Maļenkova piespiedu atkāpšanās no valdības vadītāja amata 1955. gada februārī, 1955. gada jūnijā, pirms Tito vizītes Maskavā, Ārlietu ministra amatu zaudēja Molotovs. 1956. gada jūnijā vecā kaluma staļinistu Kaganoviču atcēla no svarīgās Darba un Algu komitejas vadības un septembrī iecēla par otršķirīgo Celtniecības materiālu ministru. Lai arī zaudējuši ietekmīgos amatus valdībā, viņi saglabāja vietas PSKP Prezidijā.
1956. gada rudens nemieri Polijā un revolūcija Ungārijā novājināja Hruščova ietekmi. Oktobrī Molotovs, Kaganovičs, Mikojans un Hruščovs devās uz Polijas krīzes sarunām, un novembrī Molotovu iecēla par Valsts kontroles ministru. Pēc Ungārijas revolūcijas apspiešanas uz 1957. gada janvāra Austrumu bloka partiju vadītāju tikšanos Budapeštā Hruščovu pavadīja Maļenkovs. Taču 1957. gada februāra Augstākās padomes sesija atkal apstiprināja virkni Hruščova ierosinājumu, tai skaitā par ministriju lielākās daļas likvidāciju, un sovnarhozu izveidošanu. Nodrošinājies ar Centrālkomitejas atbalstu, Hruščovs šajā laikā sāka gatavoties Maļenkova, un, iespējams, arī citu veco staļinistu atcelšanai no amatiem, apvainojot viņus līdzdalībā staļiniskajā terorā. Vienlaikus Maļenkovs ar Molotova un Kaganoviča atbalstu sāka gatavoties Hruščova atcelšanai no amatiem. Sazvērestībai pievienojās arī valdības vadītājs Nikolajs Bulgaņins, kura kabinetā notika sapulces. 1957. gada 6.—14. jūnijā Bulgaņins ar Hruščovu atradās vizītē Somijā, dodot sazvērniekiem iespēju pabeigt plānošanu.
Krīze Prezidijā
Hruščovam atgriežoties Maskavā, Maļenkovs lūdza sasaukt Prezidija sēdi par nesvarīgu tēmu - Prezidija locekļu vizīti Ļeņingradā, lai atzīmētu pilsētas 250 gadu jubileju. Sākoties 18. jūnija Prezidija sēdei, Maļenkovs izteica neapmierinātību ar to, ka Hruščovs ieņēmis sapulces vadītāja krēslu. Prezidija locekļi ar 6 pret 2 balsīm nobalsoja sapulces vadību uzticēt valdības vadītājam Bulgaņinam. Maļenkovs turpināja asi kritizēt Hruščovu, apvainojot viņu kolektīvās vadības principu pārkāpšanā, kā arī nesaskaņotas un nereālas lauksaimniecības programmas īstenošanā. Izvērsās diskusija, kurā tika kritizēta visa Hruščova darbība kopš 1955. gada. Maļenkovs apvainoja Hruščovu, ka tas šķeļ Prezidija vienotību, veido pats savu personības kultu, zinovjevistiski asociē proletariāta diktatūru ar partijas diktatūru, izsmēja Hruščova ideju tuvākajos gados panākt un apdzīt ASV piena un gaļas ražošanā. Kritikai pievienojās arī Bulgaņins, Vorošilovs, Šepilovs un Pervuhins. Maļenkovs, Molotovs un Kaganovičs ierosināja Hruščovu atcelt no amatiem, ļaujot viņam kļūt par Lauksaimniecības ministru. Hruščovs, ar Mikojana atbalstu, noraidīja kritiku un atteicās brīvprātīgi atkāpties. Viņu atbalstīja arī vairāki Prezidija kandidāti, tai skaitā Leonīds Brežņevs. Ar septiņām balsīm "par" un četrām "pret" (Hruščovs, Kiričenko, Mikojans, Suslovs) Prezidijs atbalstīja ieteikumu Centrālkomitejas plēnumam Hruščovu atcelt no PSKP pirmā sekretāra amata. Plānojās vispār likvidēt Pirmā sekretāra amatu. Līdzšinējā PSRS vēsturē šādu lēmumu Centrālkomiteja bez iebildēm būtu apstiprinājusi.
Tikmēr Hruščova atbalstītāji Centrālkomitejā saņēma ziņas par notiekošo Prezidijā, un sāka aicināt Centrālkomitejas locekļus no provincēm steidzīgi ierasties Maskavā. Galvaspilsētā ieradās arī vairāki Prezidija locekļi. Centrālkomitejas pārstāvji 21. maijā izrādīja nebijušu iniciatīvu, kad 56 cilvēku delegācija ieradās Prezidija sapulces ēkā un pieprasīja Hruščova jautājumu izskatīt Centrālkomitejas plēnumā, kā to noteica partijas statūti. Opozīcija sākumā pretojās, pieprasot Hruščovam atkāpties pirms plēnuma, taču nespēja novērst Centrālkomitejas plēnuma sanākšanu 22. jūnijā. Svarīga loma šeit bija maršalam Žukovam, kurš nodrošināja kara aviācijas lidmašīnas Centrālkomitejas locekļu ātri nogādāšanai Maskavā.
Centrālkomitejas plēnums
Plēnums noritēja no 22. līdz 29. jūnijam. Sākoties plēnumam, Hruščovu atbalstošais Suslovs paziņoja, ka šķelšanos Prezidijā izraisījusi destaļinizāciajs politika, tā novēršot uzmanību no Hruščova politikas kritikas. Viņam sekoja maršals Žukovs, kas uzstājās ar apsūdzību (uzrādot dokumentus) par Molotova, Kaganoviča, Maļenkova un Vorošilova līdzdalību represijās pret partijas darbiniekiem. Kaganovičs, kurš labi zināja Hruščova līdzdalību staļiniskajā terorā Ukrainā, norādīja uz to. Maļenkova "ekonomiskie" argumenti uz šī fona bija nepārliecinoši. Arī Molotova uzstāšanās, kurā viņš asi kritizēja Hruščova politiku ekonomikā un ārlietās, neiedarbojās.
Maļenkovs, Molotovs, Kaganovičs un Šepilovs uzstājās plēnumā, kritizējot Hruščovu. Lielākā Centrālkomitejas daļa atbalstīja Hruščovu un kritizēja opozīciju, ne tikai par pretestību Hruščovam, bet arī par līdzdalību Staļina terorā. Plēnuma gaitā Saburovs, Vorošilovs, Pervuhins un Bulgaņins mainīja viedokli, sāka nosodīt opozīciju un atzina savu kļūdu. Beigās vienīgi Molotovs atteicās nožēlot savu uzvedību. Opozīciju apvainoja "antipartijiskumā" un frakcijas izveidošanā, ko PSKP statūti nepieļāva. Centrālkomitejas sapulces pēdējā dienā, 29. jūnijā tika pieņemts lēmums, kas nosodīja antipartijisko grupu, un no Centrālkomitejas izslēdza Molotovu, Maļenkovu, Kaganoviču un Šepilovu. Oficiālajā plēnuma lēmumā nepieminēja Molotova, Kaganoviča un Maļenkova līdzdalību represijās. Nākamajās dienās šo lēmumu publicēja presē, antipartijas grupas dalībniekiem zaudējot arī citus amatus. Pārējos opozicionārus no amatiem atlaida pakāpeniski, vairākus gadus turpinoties viņu kritikai partijas kongresos.
Maļenkovu iecēla par elektrostacijas direktoru, Molotovu par sūtni Mongolijas Tautas Republikā, Kaganoviču par kalnrūpniecības kombināta direktoru Urālos, dažus gadus vēlāk viņus visus izslēdza no partija un pensionēja. Bulgaņinu 1958. gadā atbrīvoja no valdības vadītāja amata un atņēma maršala pakāpi, Saburovu un Pervuhinu no amatiem atcēla 1959. gada februārī, Vorošilovu 1960. gadā atcēla no PSRS Augstākās padomes prezidija priekšsēdētāja amata.
Ārējās saites
Постановление Пленума ЦК КПСС «Об антипартийной группе Маленкова Г.М., Кагановича Л.М., Молотова В.М.» 29 июня 1957 г.
MSK modulācija
Minimālas nobīdes frekvenču manipulācija vai MSK (en) ir ciparu (digitālās) modulācijas veids. To var interpretēt gan kā frekvences manipulāciju, gan fāzes modulāciju. Modulācijas nosaukums nāk no tā, ka modulācijai (manipulācijai) tiek izmantotas divas ortogonālas, koherentas frekvences ar vismazāko iespējamo atšķirību (intervālu).
MSK frekvences modulācijas indeksam h ir jābūt precīzi 0,5.
MSK no fāzes modulācijas viedokļa ir QPSK ar nepārtrauktu fāzi, ko panāk QPSK modulatora taisnstūra formas ieejas signālus aizstājot ar sinusoīdas pusperiodiem, tādējādi nodrošinot "mīkstu savienojumu" starp simboliem.
MSK modulators
Funkcionāli vienkāršākais MSK modulatora izpildījums ir sprieguma vadāms sinusoīdas ģenerators, taču praktiski realizēt šādu modulatoru ir ļoti grūti. MSK, abu frekvenču ("1" un "0" atbilstošo) ortogonalitātes nodrošināšanai, nepieciešams lai modulācijas indekss būtu precīzi 0,5, ko komponenšu parametru nestabilitātes dēļ realizēt ir sarežģīti. Tādēļ visbiežāk MSK modulatorus veido kā fāzes modulatorus, atvasinātus no QPSK.