cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svētais Simeons Stilīts
Dzimis ganu ģimenē, mūsdienu Turcijā, tolaik Romas impērijas Kilikijas provincē. Astoņpadsmit gados tika uzņemts klosterī, tomēr 423. gadā apmetās paugstinājuma galā netālu no Alepo pilsētas (tagad Sīrijā). Turpmāko dzīves laiku uzturējās tur, pārtiekot no ēdiena, kuru atnesa citi cilvēki. Pamazām Simeona slava auga, pie viņa sāka plūst ceļinieki, lūdzot padomus. Arī Bizantijas imperatori Teodosijs II, Leons I un Markiāns esot prasījuši Simeona padomu. Simeons Stilīts esot sarakstījies arī ar Svēto Ženevjēvu. Mūsdienās vietā, kur atradās Simeona stabs (30 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Alepo), atrodas liela kristiešu reliģiskā kompleksa drupas. Saglabājies arī stabs, uz kura esot dzīvojis Simeons Stilīts.
Andrejs Sekera
Spēlētāja karjera
2006.—07. gada sezonu hokejists aizvadīja AHL vienībā Ročesteras "Americans", divas spēlēs laukumā dodoties gan arī NHL kluba Bufalo "Sabres" rindās. "Sabres" sastāvā hokejists nostiprinājās vien 2008.—09. gada sezonā.
Svētais Simeons Stilīts
Simeonam Stilītam veltīts Alfrēda Tennisona dzejolis St. Simeon Stylites. 1965. gadā Luiss Bunjuels radīja filmu Simón del desierto pēc Simeona Stilīta dzīves motīviem.
Andrejs Sekera
Spēlētāja karjera
2013. gada NHL drafta laikā tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes" vienību.
Aleksandrs Rībs
Aleksandrs Rībs (nl;, Hāga - , Hāga) bija Nīderlandes jurists un sabiedriskais darbinieks, pirmais starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidents no 1924. līdz 1949. gadam.
Grinberga lieta
Lietas būtība
Grinberga lietā A. Lembergu attaisnoja visu instanču tiesas, tai skaitā 2008. gada februārī nepārsūdzamu attaisnojošu lēmumu pieņēma Augstākās tiesas Senāta Krimināllietu departaments.
Lemberga pretprasības
2008. gadā Lembergs iesniedza tiesā prasību pret valsti Ģenerālprokuratūras un FM personā, prasot viena miljona latu atlīdzību par nepamatotu apsūdzību krimināllietā, kurā viņš bija apsūdzēts dienesta stāvokļa ļaunprātīgā izmantošanā un nepatiesu ziņu sniegšanā, nevirzot izskatīšanai domē jautājumu par Ekonomikas ministrijas pārstāvja Ojāra Grinberga iecelšanu Ventspils brīvostas valdē, par ko rīkojumu bija pieņēmis Ministru kabinets.
Rīgas apgabaltiesa pirmajā instancē 2009. gada 22. aprīlī no valsts piedzina 10 000 latu morālā kaitējuma atlīdzību Lemberga labā. Šo spriedumu pārsūdzēja visi lietas dalībnieki.
Apelācijas instancē Lembergs bija gatavs atsaukt miljona latu prasību, ja vien prokuratūra viņam atvainosies un sodīs prokuroru Māri Leju, kurš uzturēja apsūdzību Grinberga krimināllietā.
2011. gada 21. jūnija Augstākās tiesas Civillietu tiesu palāta nosprieda, ka no valsts tiek piedzīta 3000 latu morālā kaitējuma kompensācija par labu A. Lembergam.
Augstākās tiesas Senāts 2012. gada novembrī "pielika punktu" Lemberga civilstrīdam ar Ģenerālprokuratūru un Finanšu ministriju, kurā politiķis no valsts vēlējās piedzīt viena miljona latu kompensāciju, un atteica ierosināt kasācijas tiesvedību. Augstākās tiesas Civillietu tiesu palāta decembrī apmierināja Finanšu ministrijas lūgumu un ļāva valstij līdz 2013. gada 1. janvārim nemaksāt kompensāciju un arī valsts nodevas — kopumā 7257 latus Ventspils mēram Aivaram Lembergam, jo budžetā šādiem mērķiem paredzētie līdzekļi jau tika iztērēti.
Lembergs arī kompensācijās saņēmis morālā kaitējuma atlīdzību no Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja 500 latu (711 eiro) apmērā saistībā ar nepatiesu, godu un cieņu aizskarošu ziņu izplatīšanu, kā arī tiesāšanās izdevumus 438 latu (623 eiro) apmērā.
Izpildot tiesas spriedumu, prokuratūra savā mājaslapā 2016. gada janvarī atsaukusi ziņas par apsūdzībām Ventspils mēram Aivaram Lembergam Grinberga lietā.
Gan KNAB priekšnieks, vēlāk Saeimas deputāts Aleksejs Loskutovs, gan bijušais ģenerālprokurors Jānis Maizītis paziņoja, ka nejūt nekādu personisku atbildību par tiesībsargāšanas iestāžu izgāšanos tā sauktajā „Grinberga lietā."
Pēteris Knīsts
Pēteris Knīsts (de; dzimis, miris ) bija vāciešu šaha problēmists.
Pēc profesijas viņš bija būvinženieris un arhitekts, vadīja arhitektūras biroju. Viņam piederēja arī neliela spiestuve, kurā tika iespiesti daudzi šaha kompozīcijai veltīti izdevumi.
Šaha kompozīcija
Par šaha problēmistu Pēteris Knīsts kļuva sava vecākā brāļa Alberta Henriha Knīsta, arī problēmista, ietekmē. Viņš sastādīja apmēram 500 šaha kompozīcijas, galvenokārt pasaku šaha uzdevumus. Daudzas viņa kompozīcijas publicētas FIDE albumos, kas kopumā viņam deva 30,33 punktus un starptautiskā meistara titulu (1975). Jau pirms tam 1959. gadā FIDE Pastāvīgā šaha kompozīcijas komisijā viņam piešķīra starptautiskā tiesneša kategoriju. .
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Nevils Lancelots Godards
Nevils Lancelots Godards (angļu: Neville Lancelot Goddard; dzimis 1905. gada 19.februārī, miris 1972. gada 1.oktobrī) plašāk pazīstams kā Nevils Godards bija amerikāņu autors, kurš rakstīja par Bībeli, misticismu un pašizaugsmi.
Eremopīres
Eremopīres (la) ir neliela graudzāļu dzimtas ģints. Ģints ir izplatīta no ziemeļrietumu Āfrikas un Vidusjūras austrumiem līdz Himalaju rietumiem, no Rumānijas līdz Mongolijai. Visas sugas ir viengadīgas ar blīvu, divpusēju, vārpveidīgu ziedkopu ar 1 vārpiņu katrā mezglā.
Sugas
Eremopīru ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Arvis Piziks
Arvis Piziks (dzimis Gulbenē) ir bijušais profesionālais Latvijas šosejas riteņbraucējs. Latviju pārstāvējis trijās Olimpiskajās spēlēs, grupas braucienā izcīnot 8., 18. un 22. vietu. Piedalījies četros Tour de France velobraucienos, trīs reizes nobraucot to līdz galam. 1994. un 2000. gadā uzvarējis Latvijas čempionātā grupas braucienā. Strādājis Valmierā par riteņbraukšanas treneri, kā arī bijis sporta direktors Synergy Baku un Delko–Marseille Provence KTM komandā.
Riteņbraukšanā trenēties sācis 1981. gada oktobrī Valmieras Bērnu sporta skolā pie trenera Jāņa Siliņa. Vēlāk mācījies Murjāņu sporta ģimnāzijā.
2011. gadā sācis Latvijā popularizēt velokrosu, piedaloties "DPA" velokrosa komandas izveidē un 2012. gadā rīkojot savā vārdā nosauktu velokrosa sacensību seriālu, iesaistījies arī citu vietējo velosacensību organizēšanā.
Absolvējis Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmiju, iegūstot pirmā līmeņa augstākās profesionālās izglītības sporta trenera kvalifikāciju.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Lielais Kolupa ezers
Lielais Kolupa ezers (arī Lielais Kalupes ezers, Salenieku ezers, Salinīku ezers) ir publisks caurteces ezers Preiļu novada Rožkalnu pagastā un Augšdaugavas novada Kalupes pagastā.
Ezera ziemeļaustrumos uzbūvēta atpūtas vieta un peldvieta. Upes krastos Andiņi, Dunciški, Salenieki, Zeļdovka. Ezera austrumu krastā atrodas autoceļš V678 (Līksna–Kalupe–Vecvārkava–Rožupe). Ezerā caur Mazo Kolupa ezeru ietek bioloģiski attīrītie Kalupes ciema notekūdeņi. Dažkārt vērojama ūdens ziedēšana.
Lāčpurnu dzimta
Lāčpurnu dzimta (Morchellaceae) ir asku sēņu dzimta kaussēņu kārtā (Pezizales). Saskaņā ar 2008. gadā aktuālo klasifikāciju dzimtā ir bijušas vismaz 49 sugas, kas sadalītas 4 ģintīs, bet 2012. gadā tika pievienotas vēl 5 ģintis. Vispazīstamākie dzimtas pārstāvji ir kulināri populārie lāčpurni (Morchella), tiem līdzīgie, bet mazāk vērtīgie ķēvpupi (Verpa) un kausveidīgie kauslāčpurni (Disciotis). Tikai šīs trīs ģintis ir droši atrastas Latvijā. No citām dzimtas ģintīm Costantinella neveido augļķermeņus šā vārda klasiskajā nozīmē un izskatā ir tuvas pelējuma sēnēm, kamēr atlikušās Kalapuya, Imaia, Leucangium un Fischerula ir ārēji līdzīgas trifelēm. Daži avoti iekļauj dzimtā arī ģinti Mitrophora, kas tagad parasti tiek apvienota ar lāčpurnu ģinti (tai piederēja zvana lāčpurns), vai neiekļauj Leucangium un Fischerula.
Līdz 1997. gadam lāčpurnu ģints tika iekļauta rumpuču dzimtā (Helvellaceae), taču daudzu kaussēņu rindas sēņu DNS analīze parādīja, ka ķēvpupu, lāčpurnu un kauslāčpurnu ģintis ir ģenētiski cieši saistītas, pateicoties kam tās pašlaik ir apvienotas kopīgā lāčpurnu dzimtā.
Dzimtā tiek iekļauta arī izmirusī paleolāčpurnu (Paleomorchella) ģints.
Apraksts
Trīs pazīstamākajām dzimtas ģintīm ir parastā asku sēņu uzbūve. Lāčpurniem raksturīgs augļķermenis (apotēcijs) ar šūnotu dobu cepurīti un dobu kātiņu. Tiem visumā līdzīgajām ķēvpupu sugām arī ir izteikts kātiņš ar gludu vai krunkainu cepurīti. Kauslāčpurniem ir kausam līdzīga cepurīte ar krokām iekšpusē un mazu vai neesošu kātiņu. Askosporas ir elipsoīdas, gludas un parasti caurspīdīgas, pieaugušās sporās ir neparasti daudz kodolu (20—60). Šo ģinšu sēnes Latvijā aug galvenokārt pavasaros.
Atrašana Latvijā
Latvijā asku sēnes nav pietiekami pētītas, bet līdz 2021. gadam bija atrastas 6 lāčpurnu ģints sugas, 2 ķēvpupu ģints sugas un 1 kauslāčpurnu ģints suga.
Semba
Atrodoties Baltijas jūras piekrastē, Sembas iedzīvotāji jau izsenis bija iesaistīti dzintara tirdzniecībā. Uzskata, ka tieši šeit varēja būt sācies slavenais Dzintara ceļš. Pateicoties tirdzniecības sakariem, sembieši daudz agrāk par citiem prūšiem izveidoja kontaktus ar tuvāku un tālāku kaimiņzemju iedzīvotājiem. Sembas teritorijā ir atrasts bagātīgs arheoloģiskais materiāls jau no bronzas laikmeta, arī daudz ievestu priekšmetu no Senās Romas. Ir zināms, ka šajā reģionā pastāvējušas arī ilglaicīgas skandināvu apmetnes. Duisburgas Pēteris norāda, ka Semba vēl iedalījusies 15 sīkākās teritoriālās vienībās.
Pirms iekarošanas Sembā iedzīvotāju blīvums varēja sasniegt 15 cilvēkus uz km2. Šeit atklāti 90 pilskalni, no kuriem lielākā daļa nav arheoloģiski izpētīti. Kaupas pilsēta bija viens no aktīvākajiem reģiona tirdzniecības centriem no 9. līdz 11. gadsimtam, kad to atkārtoti nodedzināja vikingi.
Vēstures avotos Semba un tās iedzīvotāji pirmo reizi minēti 1073. gadā Brēmenes Ādama hronikā, kurš tos ir nosaucis par viscilvēcīgāko tautu. Sembieši arī atšķirībā no citu prūšu zemju iedzīvotājiem savus mirušos nesadedzināja, bet apglabāja uzkalniņkapos ar akmeņu riņķiem apkārt. Pēc vienas no versijām Semba ir tā vieta, kur 997. gadā ar nāvi tika sodīts Prāgas Adalberts.
Krusta kari
13. gadsimtā Semba bija visbagātākā un blīvāk apdzīvotā prūšu zeme. Atrodoties prūšu zemju perifērijā, Semba Prūsijas krusta karos iesaistījās ļoti vēlu. Tikai 1254.—1255. gadā pēc Pirmās prūšu sacelšanās apspiešanas krustneši spēja noorganizēt pirmo lielo karagājienu uz Sembu. Bohēmijas karaļa Ottokāra II vadītā Morāvijas armija, sakšu armija un Rūdolfa I armija, kopā 60 000 vīru, 1255. gadā iebruka Sembas pussalā un uzvarēja kaujā pie Rūdavas. Blakus prūšu pilsētai Tvangestei (Tvankstai) uzcēla cietoksni un par godu Otokāram II nosauca to par Kēnigsbergu (Ķēniņkalnu). Sembieši bija arī aktīvi Lielās prūšu sacelšanās dalībnieki, par savu vadoni ievēlot Glandi. Sākumā sembieši kopā ar notangiešiem centās ielenkt un ieņemt Kēnigsbergas pili, bet pilnībā to izdarīt tā arī nespēja. Pils tika izmantota kā placdarms krustnešu iebrukumiem Prūsijas iekšzemē un tur regulāri pienāca papildspēki, tostarp arī no Livonijas ordeņa. 1265. gadā sembieši smagā kaujā tika sakauti un kā pirmie bija spiesti izstāties no tālākas cīņas pret krustnešiem.
1276. gadā vairāku prūšu zemju iedzīvotāji centās atjaunot sacelšanos. Tomēr krustnešu ieceltais Sembas fogts Teoderihs spēja atrunāt sembiešu no iesaistīšanās šajā cīņā. Nedaudz vēlāk arī Notangas un Vārmes iedzīvotāji pieņēma tādu pašu lēmumu. Tā rezultātā jaunā sacelšanās tika likvidēta gada laikā. Sembā tika izveidota Sembas bīskapija, kas bija viena no četrām Prūsijas diecēzēm. Neskatoties uz krusta karu postījumiem, 13. gadsimta beigās Sembā dzīvoja ap 22 000 iedzīvotāju. Tā kā Semba krusta kariem un sekojošajai ģermanizācijai tika pakļauta nedaudz vēlāk nekā citas prūšu zemes, tad šeit arī visilgāk saglabājās prūšu valoda. Tā beidza skanēt Sembas pussalā tikai pēc lielā mēra 18. gadsimta sākumā, kad nomira pēdējie šīs valodas lietotāji.
Stiglova (ciems)
Stiglova (latgaliešu: Styglova) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta rietumos 6,4 km no pagasta centra Rekovas, 25,1 km no novada centra Viļakas un 244,6 km no Rīgas.
Carnekavas grāfi
Carnekavas grāfi ir tituls, kuru Apgripīnai Džaparidzei un viņas pēcnācējiem pēc morganātiskajām laulībām ar Konstantīnu Oldenburgu piešķīra Oldenburgas lielhercogs Aleksandrs Oldenburgs (1844-1932). , arī uzvārds Zarnekavi (Зарнекау) Carnekavas (Oldenburgas) grāfi nav radi Carnikavas reihsgrāfiem Mengdeniem.
Stiglova (ciems)
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, pie Stiglovas upes. Pie ciema atrodas dabas piemineklis Stiglavas atsegumi.
Pševorska
Pševorska ir pilsēta Polijas dienvidaustrumos, Piekarpatu vojevodistē uz austrumiem no Žešovas. Pilsētā daļēji saglabājušies viduslaiku aizsardzības mūri. Pilsētas vārdā nosaukta arheoloģiskā dzelzs laikmeta Pševorskas kultūra. Pilsētā magnātu Lubomirsku dzimtas pils un parks. Brīvdabas muzejs. No Pševorskas uz Dinovu saglabājusies šaursliežu dzelzceļa līnija.
Deivids Frosts
Sers Deivids Frosts (en; dzimis Tenterdenā, miris ) bija angļu žurnālists, rakstnieks un TV raidījumu vadītājs. Frosts visplašāk bija pazīstams ar 1977. gadā veiktajām intervijām ar Ričardu Niksonu, kuru translāciju vēroja vairāk nekā 45 miljoni cilvēku.
Biogrāfija
1962. gadā Frosts kļuva par BBC satīriskā raidījuma That Was the Week That Was vadītāju. Pēc divām sezonām šovs tika pārtraukts, taču vienlaicīgi Frosts kanālā NBC sāka vadīt raidījuma ASV versiju, kas ilga līdz 1965. gadam.
Vēlāk Frosts vadīja TV seriālu The David Frost Show (1969–1972), par kuru saņēma divas Emmy balvas un vienu Emmy nomināciju, kā arī tika nominēts Zelta globusa balvai.
1975. gadā Frosts uzrunāja bijušo ASV prezidentu Ričardu Niksonu un piedāvāja viņam 600 000 tūkstošus ASV dolāru par piecām 90 minūšu garām intervijām, kuras tika nofilmētas un raidītas 1977. gadā. Intervijās Niksons pirmo reizi publiski atzina savu vainu Votergeitas skandālā, atzīstot, ka ir nodevis savu valsti un ka ir nodevis pats sevi. Intervijas noskatījās vairāk nekā 45 miljoni skatītāju, kas vēl joprojām ir augstākā televīzijas auditorija vēsturē, kas skatījusies politisku interviju. Par šo interviju sēriju uzņemta mākslas filma "Frosts pret Niksonu".
No 1993. līdz 2005. gadam BBC ēterā tika raidīts Frosta interviju raidījums Breakfast with Frost. 2005. gadā Frosts saņēma balvu BAFTA Fellowship. Vēlāk Frosts strādāja kanālā Al Jazeera, kurā sākot ar 2006. gadu vadīja raidījumu Frost Over the World.
Frosts ir vienīgais žurnālists, kurš laika posmā no 1964. līdz 2010. gadam intervējis astoņus tobrīd pie varas esošus Lielbritānijas premjerus, tāpat viņš ir vienīgais, kurš no 1969. līdz 2008. gadam intervējis septiņus tobrīdējos ASV prezidentus.
Isvintenu strauts
Isvintenu strauts (arī Isvintenes strauts, Tiesnešu strauts) ir Prūsenes kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Tek austrumu-dienvidaustrumu virzienā. Ietek Prūsenē pie Mēra kalna. Strautu šķērso valsts autoceļš V1461 (Grenči–Skārdi), tā krastos atrodas Rāvi.
Lidija (filma)
"Lidija" ir 2017. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Andrejs Verhoustinskis.
Sižets
Filmas galvenā varone, Lidija Doroņina-Lasmane, sevi neatzīst par disidenti. Četrpadsmit gadus cietumā viņa pavadījusi par to, ka vēlējās saglabāt savu pārliecību un savus principus.
Mana tēvija
Mana tēvija ir Jāzepa Vītola patētiska kora dziesma ar Pumpura vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota 1910. gada Piekto vispārējo latviešu dziedāšanas svētku garīgajā koncertā.
Vēsture
Vidzemes skolotāju biedrības korim dāvātā dziesma "Mana tēvija" komponēta 1900. gadā. Tas ir patriotisks darbs, kas veidots patētiskos vilcienos.
Peldošais celtnis
Peldošais celtnis vai celtņa kuģis ir kuģis ar celtni, kurš specializējies smagsvara kravu pacelšanā. Lielākie celtņa kuģi tiek izmantoti jūras celtniecībā. Tiek izmantoti tradicionāli vienkorpusa kuģi, bet lielākie celtņa kuģi ir katamarāni vai daļēji iegremdējamie kuģi, jo tiem ir palielināta noturība. Ja uz kuģa uzstādīts paceļama rāmja celtnis, tas ir negrozāms un, lai novietotu paredzētajā vietā kravu, ir jāmanevrē pats kuģis. 2020. gadā lielākais celtņa kuģis bija Heerema Marine Contractors piederošais Sleipnir, kuram ir divi celtņi ar celtspēju 10 000 tonnas katram.
Vēsture
Viduslaiku Eiropā celtņa kuģi, kurus varēja elastīgi izmantot visā ostas akvatorijā, tika ieviesti jau 14. gadsimtā.
Burinieku laikmetā kā peldošie celtņi smagsvara kravu pacelšanai plaši tika izmantoti pacelšanas pontoni. Šajā laikmetā smagākās atsevišķās kuģa detaļas bija galvenie masti un pacelšanas pontoni bija būtiski, lai tos noņemtu un nomainītu, bet pacelšanas pontonus izmantoja arī citiem mērķiem. Dažiem celtņa kuģiem manevrēšanai bija dzinēji, bet dažus vajadzēja vilkt ar velkoņiem. 1920. gadā 1898. gadā būvēto līnijkuģi USS Kearsarge pārbūvēja par celtņa kuģi uzstādot 250 tonnu celtspējas celtni. Vēlāk to pārdēvēja par Crane Ship No. 1. Bez citiem uzdevumiem to izmantoja lielgabalu un citu smagu sastāvdaļu uzstādīšanai uz būvniecības stadijā esošiem līnijkuģiem. Cits ievērojams veikums bija zemūdenes USS Squalus pacelšana 1939. gadā.
1942. gadā celtņu kuģi, zināmi arī kā "smagsvara kravu kuģi", SS Empire Elgar, SS Empire Bard (PQ15) un SS Empire Purcell tika nosūtīti uz Krievijas arktiskajām ostām: Arhangeļsku, Murmansku un Molotovsku (tagad pārdēvētu par Severodvinsku). Šo kuģu uzdevums bija nodrošināt arktisko konvoju izkraušanu tur, kur ostu infrastruktūru bija iznīcinājuši vai nu Vācijas bumbvedēji, vai tādas nebija vispār (kā piemēram, Bakaritsas piestātne Arhangeļskā).
1949. gadā McDermott uzbūvēja baržu Derrick Barge Four un aprīkoja to ar grozāmu celtni, kura celtspēja bija 150 tonnas. Šāda veida kuģa ieviešana izmainīja jūras celtniecības nozares attīstības virzienu. Tā vietā, lai būvētu naftas platformas pa daļām, atbalsta kolonnas un klājus varēja būvēt krastā kā moduļus. Izmantojot seklākajā Meksikas līča daļā, kura bija jūras celtniecības nozares šūpulis, ar šādām baržām bija pietiekami.
1963. gadā Heerema pārbūvēja norvēģu tankkuģi Sunnaas par celtņa kuģi ar celtspēju 300 tonnas. Tas bija pirmais celtņa kuģis jūras celtniecības nozarē, kuram bija kuģa forma. Pēc pārbūves kuģi pārdēvēja par Global Adventurer. Šāda veida celtņa kuģis bija vairāk piemērots skarbajiem Ziemeļjūras apstākļiem.
Daļēji iegremdējamie giganti
1978. gadā Heerema bija uzbūvējusi divus daļēji iegremdējamus celtņa kuģus — Hermod un Balder — katrs no tiem bija apgādāts ar diviem celtņiem, kuru celtspēja bija attiecīgi 1 814 tonnas un 2 722 tonnas. Vēlāk abus modernizēja lielākai celtspējai. Šāda tipa celtņa kuģi daudz mazāk ietekmēja jūras gurdviļņi (swell — angļu val.), tādēļ to bija iespējams ekspluatēt Ziemeļjūrā arī ziemas mēnešos. Paaugstināta noturība tāpat ļāva pacelt smagākas kravas nekā būtu iespējams ar vienkorpusa kuģi. Lielāka celtspēja samazināja platformas montāžas laiku no veselas sezonas līdz dažām nedēļām. Šādas veiksmes iedvesmoti tika uzbūvēti citi, līdzīgi kuģi. 1985. gadā McDermott nolaida ūdenī DB-102 ar diviem celtņiem, kuru celtspēja bija 6 000 tonnas katram. 1986. gadā Micoperi pasūtīja M7000 ar projektētiem diviem celtņiem, kuru celtspēja bija 7 000 tonnas katram.
Tomēr dēļ naftas pārprodukcijas 1980. gados ekonomiskā augšupeja jūras celtniecības nozarē apstājās, kā rezultātā sāka veidoties kopuzņēmumi. 1988. gadā Heerema un McDermott nodibināja kopuzņēmumu HeereMac. 1990. gadā Micoperi pieteica maksātnespēju. Saipem — 1970. gadu sākumā liels cauruļu likšanas uzņēmums, bet tikai nelielas tirgus daļas turētājs šajā nozarē 1980. gadu beigās — pārņēma M7000 no Micoperi 1995. gadā, vēlāk pārdēvējot to par Saipem7000. Pēc HeereMac kopuzņēmuma likvidācijas, Heerema pārņēma no McDermott DB-102. Kuģi vēlāk pārdēvēja par Thialf un, pēc modernizācijas 2000. gadā, ar celtspēju divas reizes pa 7 100 tonnām līdz 2019. gadam tas bija lielākais celtņa kuģis pasaulē.
Thialf var izmantot abus celtņus, lai paceltu 14 200 t 31,2 m rādiusā. Salīdzinoši Saipem7000 izmantojot abus celtņus var pacelt mazāku 14 000 t kravu, bet lielākā 41 m rādiusā.
2019. gadā par lielāko celtņa kuģi kļuva Heerema piederošais Sleipnir, kuram ir divi celtņi ar celtspēju 10 000 tonnas katram. Izmantojot abus celtņus kopā var pacelt līdz pat 20 000 tonnu smagu kravu.
Pacelšanas rekordi
2000. gadā Thialf uzstādīja paceltās kravas rekordu paceļot 11 883 t smago Shell piederošās gāzes platformas Shearwater virsbūvi (topsides — angļu val.). Jaunu rekordu 2004. gada oktobrī uzstādīja Saipem7000 paceļot 12 150 t smago gāzes platformas Sabratha klāju.
Saipem7000 2010. gadā uzstādīja vēl vienu rekordu paceļot BP naftas lauka Valhalla 11 600 t smago ieguves platformas virsbūvi. Pie tam, šoreiz, celtņa kuģa pozīciju saglabāja dinamiskā pozicionēšanas sistēma.
Neilgi pēc Sleipnir uzbūvēšanas 2019. gada septembrī tas pacēla rekorda 15 300 t smagu gāzes platformas virsbūvi Noble Energy Leviatāna projekta gāzes laukā.
Mihails Aleksejevs
Mihails Aleksejevs (, dzimis, miris ) bija krievu infantērijas ģenerālis Pirmā pasaules kara laikā un viens no Baltās kustības līderiem Krievijas pilsoņu kara laikā.
Pirmā pasaules kara iesākumā bija Krievijas Dienvidrietumu frontes štāba priekšnieks, no 1915. gada 17. marta līdz 1915. gada 4. augustam komandēja Ziemeļrietumu fronti. Kad 1915. gada augustā lielkņazs Nikolajs Nikolajevičs tika atbrīvots no virspavēlnieka amata un par Krievijas karaspēka virspavēlnieku kļuva imperators Nikolajs II, Aleksejevs tika iecelts par virpavēlniecības štāba priekšnieku.
Izceļoties Februāra revolūcijai, aicināja imperatoru atkāpties no troņa. Pēc Oktobra revolūcijas bēga uz Krievijas dienvidiem, kur koncentrējās pretboļševistiskie spēki. 1917. gada 15. novembrī Novočerkaskā nodibināja organizāciju, kas kļuva par Brīvprātīgo armijas kodolu. Miris slimības dēļ. Baltajai armijai atkāpjoties, Aleksejevs tika pārapbedīts Belgradā.
Ģimene
Māsa - Marija Vasiļjevna (dzimusi 1864. gadā).
Vilfrids Mihails Voiničs
Vilfrids Mihails Voiničs (en, lt, dzimis Mihals Habdanks-Vojņičs (pl), miris ) bija lietuviešu revolucionārs un bibliofils.
Dzīvesgājums
Dzimis Telšos šļahtiču ģimenē. Beidza ģimnāziju Suvalkos. Iestājās Maskavas Universitātē studēt tieslietas. 1885. gadā arestēts par darbošanos pagrīdes organizācijā "Proletariāts" un izsūtīts uz Sibīriju, iesākumā uz Tunkas ciemu Burjatijā, vēlāk uz Irkutsku.
1890. gadā viņš izbēga no nometinājuma un nokļuva Londonā. 1893. gadā apprecējās ar matemātiķa Džordža Būla meitu Eteli Liliānu (vēlāko romāna "Dundurs" autori). 1895. gadā, pārtraukdams revolucionāro darbību, atvēra Londonā grāmatveikalu. 1914. gadā atvēra grāmatveikalu arī Ņujorkā.
Voiniča manuskripts
1912. gadā Itālijā iegādājās t.s. Voiniča manuskriptu — 240 lapaspušu biezu 15. gadsimta manuskriptu, sarakstītu līdz mūsdienām neatšifrētā rakstā ar dīvainu augu zīmējumiem.
Valters Birsa
Valters Birsa (sl, dzimis ) ir bijušais Slovēnijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Slovēnijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā spēlējis Slovēnijā, Francijā un Itālijā. 2010. gadā ticis atzīts par Slovēnijas gada futbolistu.
Slovēnijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 2006. līdz 2018. gadam. Piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Gorica
Sochaux
Bikova (Andrupenes pagasts)
Bikova ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 259 km attālumā no Rīgas.
Arodkameras (Igaunija)
Arodkameras (et) Igaunijā tika veidotas starpkaru periodā, sākotnēji kā nozaru pārstāvniecības organizācijas parlamentārajā republikā, bet pēc 1934. gada valsts apvērsuma, Petsa diktatūras laikā, tās veidoja kā alternatīvu vēlētam parlamentam.
Valsts modelis, kurā pilsoņus pārstāv nevis uz politiskajiem principiem vai šķiru interesēm balstītas partijas, bet nozaru asociācijas, nāca no fašistiskās Itālijas un Portugāles diktatora Salazara radītās korporatīvās valsts pārvaldes sistēmas. Līdzīgu kameru sistēmu organizēja arī Latvijā Kārļa Ulmaņa diktatūras laikā.
1924. gadā tika izveidota Rūpniecības un tirdzniecības kamera, 1931. gadā — Zemkopības kamera.
Laikā no 1934. līdz 1936. gadam tika izveidotas 15 jaunas arodkameras un to stāvoklis tika nostiprināts 1937. gada Igaunijas konstitūcijā, kas paredzēja, ka arodkameru pārstāvjiem tiek atvēlētas 16 no 40 vietām Igaunijas parlamenta augšpalātā.
Arodkameru darbība tika izbeigta 1940. gada jūlijā, valsts sovjetizācijas periodā pirms Igaunijas iekļaušanas PSRS.
Dūkstu grīslis
Dūkstu grīslis (Carex limosa) ir grīšļu dzimtas lakstaugs. Sastopams galvenokārt Eirāzijas un Ziemeļamerikas ziemeļu daļās muklājos un purvos. Aug grupās. Garums var sasniegt 25—50 cm. Dūkstu grīslim līdzīga suga ir palu grīslis.
Ozolu mūķenes barības augu saraksts
Šīs ir ozolu mūķenes barības augu saraksts. Ir atzīmēti vairāk nekā 300 barības augu.
Vectēva tēvs
Sižets
Filmas režisors kopā ar savu vectēvu Andri oranžā žigulī dodas 1800 kilometrus garā ceļā uz Krievijas tālajiem ziemeļiem, lai atrastu Andra izsūtītā tēva kapu. Vectēvs ceļojuma laikā ir skeptisks par galamērķa neprognozējamību. Mazdēls cet, ka brauciena rezultātā abi kļūs tuvāki.
Aleksandrs Fiers
Aleksandrs Ilarju Takeda Sakai duš Santušs Fiers (pt; dzimis Žoinvili) ir Brazīlijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007).
Biogrāfija
Pirmos panākumus šahā guvis 1995. gadā Kuritibā, kad uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. No 1995. līdz 2005. gadam izcīnījis septiņas zelta medaļas Brazīlijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 1998. gadā kļuvis par Pasaules junioru šaha vicečempionu U10 vecuma grupā. 2004. gadā bijis otrais starptautiskā šaha turnīrā Sanpaulu. 2005. gadā uzvarējis Brazīlijas šaha čempionātā. Divus gadus pēc kārtas uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Santusā (2007, 2008). 2008. gadā Portualegri bijis trešais Brazīlijas šaha čempionātā. 2009. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Sanpaulu, Riodežaneiro, Kočabambā un Barselonā, kopā ar Oleksandru Ipatovu dalījis pirmo vietu šaha turnīrā Sabadeļā (Spānija). Šajā pašā gadā piedalījies arī Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējis Aleksandram Halifmanam. 2011. gadā kļuvis par Brazīlijas šaha čempionāta sudraba laureātu. 2012. gadā uzvarējis Prāgas starptautiskajā šaha turnīrā Open Praha 2012. 2012. gadā Rīgā starptautiskā šaha festivālā Rīgas Tehniskās universitātes Open 2012 izcīnījis 2. vietu "A" turnīrā. 2013. gadā Plovdivā uzvarējis Georgi Tringova memoriālā. 2014. gadā uzvarējis Barselonas starptautiskajā šaha turnīrā Open Internacional de Sants. 2015. gadā bijis otrais aiz Džao Dzjuņa tradicionālajā Hastingsas (Anglija) šaha turnīrā.
Pārstāvējis Brazīlijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Fieram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Privātā dzīve
Precējies ar gruzīnu izcelsmes Francijas šaha lielmeistari Nino Maisuradzi. .
Londonderija
Londonderija var būt:
Karls Antons Larsens
Karls Antons Larsens (no; dzimis Estre Halsenā, miris  Rosa jūrā) bija norvēģu polārpētnieks un kuģotājs. Tiek uzskatīts par Antarktikas vaļu medību industrijas izveidotāju un ir vaļu pārstrādes pilsētiņas Grītvikenas dibinātājs Dienviddžordžijas salā.
Biogrāfija
Karls Antons Larsens dzimis Estre Halsenas ciemā Vestfollas filkē Norvēģijas dienvidos jūras kapteiņa Ūles Kristiāna Larsena ģimenē. Vēlāk ģimene pārcēlās uz Sannefjūru, kas bija tā laika Norvēģijas vaļu medību industrijas centrs. Kopš 9 gadu vecuma Karls kopā ar tēvu devās jūrā roņu medībās. 18 gadu vecumā nokārto stūrmaņa eksāmenus jūrskolā.
Ekonomisko grūtību dēļ nevarējis atrast izglītībai atbilstošu darbu, iekārtojas darbā uz kuģa par pavāru. Vēlāk iegūst kapteiņa palīga amatu uz barkas Hopet. 21 gada vecumā nokārto kuģa kapteiņa sertifikātu. Iegādājies avarējušu barku Freden, Larsens sāk nodarboties ar vaļu medīšanu.
1888. gadā Larsens piedalījās Fritjofa Nansena ekspedīcijā ar kuģi Jason uz Grenlandi, kuras laikā sala ar slēpēm tika šķērsota austrumu—rietumu virzienā.
Antarktiskās ekspedīcijas
No 1892. līdz 1894. gadam Larsens ar kuģi Jason vadīja pirmo Norvēģijas ekspedīciju uz Antarktiku, kuras galvenais uzdevums bija atklāt jaunus roņu un vaļu medību areālus. Ekspedīcijas gaitā tika atklāts plašs šelfa ledājs Antarktīdas pussalas austrumu piekrastē, kas vēlāk tika nosaukts atklājēja vārdā. Subantarktiskajās salās kontinenta piekrastē Larsens atklāja pirmās pārakmeņojušās fosilijas Antarktīdā, par ko pēc ekspedīcijas saņēma Britu Karaliskās Ģeogrāfiskās biedrības balvu. Tāpat Larsens kļuva par pirmo cilvēku, kas slēpojis Antarktīdā.
No 1901. līdz 1904. gadam Larsens bija Oto Nordenšelda vadītās Zviedrijas Antarktiskās ekspedīcijas galvenā kuģa Antarctic kapteinis. Ekspedīcijas laikā ledus apstākļu dēļ kuģis gāja bojā Vedela jūras ziemeļos un kuģa komandai 1903. gada polāro ziemu nācās pavadīt no akmeņiem sakrautā būda Polē salā.
Dienviddžordžijas periods
1904. gada 29. februārī Buenosairesā tika izveidota vaļu medību uzņēmums Compañía Argentina de Pesca un Larsens kļuva par tā menedžeri. Tā paša gada 24. decembrī Dienviddžordžijas salā tika izveidota vaļu pārstrādes pilsētiņa Grītvikena, vietu kurai Larsens bija izvēlējies jau 1902. gadā antarktiskās ekspedīcijas laikā. Kā kompānijas menedžeris Larsens vadīja pilsētiņas būvniecību un to veica 60 norvēģu strādnieki. Dažu gadu laikā Grīvikenā un citās salas bāzēs tika sasniegts ievērojams pārstrādes apjoms un Antarktika deva 70% no pasaules vaļu eļļas ieguves.
Papildus vaļu pārstrādei Grītvikenā Larsena vadībā tika uzbūvēta luterāņu baznīca, noorganizēti regulāri meteoroloģiskie novērojumi. 1911. gadā pēc Larsena ierosinājuma Dienviddžordžijā medību izklaides vajadzībai tika introducēti ziemeļbrieži.
Līdzīgi kā citi Dienviddžordžijas vaļu pārstrādes bāzu menedžeri un inženieri, Larsens Grītvikenā dzīvoja kopā ar ģimeni — sievu, trim meitām un diviem dēliem. 1910. gadā Larsens pieņēma Lielbritānijas pavalstniecību.
Grītvikenas bāzes menedžeris Larsens bija līdz 1914. gadam, kad atgriezās Norvēģijā un apmetās netālu no Kristiānijas. Mēģinājumi nodarboties ar vaislas lopkopību bija neveiksmīgi un Larsens atkal pievērsās vaļu medībām. 1922. gadā tika izveidots jauns vaļu medību uzņēmums, kurā Larsena vadībā tika uzbūvēta vaļu medību un pārstrādes bāzes kuģis Sir James Clark Ross, kas bija paredzēta autonomai vaļu medīšanai bez sasaistes ar sauszemes bāzēm. 1923. gadā kuģis Larsena vadībā devās medībās uz Rosa jūru. Pasākums izrādījās ļoti veiksmīgs un nākamajā gadā Larsens atkal devās ekspedīcijā uz Rosa juru, kuras laikā saslima un mira.
2015. gada Pasaules čempionāts biatlonā
47. Pasaules čempionāts biatlonā notika Kontiolahti, Somijā, laikposmā no 2015. gada 5. līdz 15. martam. Čempionātā sacensības notika 11 disciplīnās: sprintā, iedzīšanā, masu startā un stafetēs vīriešiem un sievietēm, kā arī jauktajā stafetē. Visās disciplīnās iegūtie punkti tiek ieskaitīti 2014.—2015. gada Pasaules kausa kopvērtējumā.
Kalendārs
Visi laiki norādīti pēc Latvijas laika.
Mastu rajons
Mastu rajons jeb Mostu rajons  ir Grodņas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Grodņas apgabala Ščučinas, Dzjatlavas, Zeļvas, Vavkaviskas, Bjerastavicas un Grodņas rajoniem.
Bikova (Silajāņu pagasts)
Bikova ir ciems Silajāņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 221 km attālumā no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Sanmarīno pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas Sanmarīno pilsētas. Sanmarīno ir 10 pilsētas.
Andrejs Markovs
Andrejs Markovs (dzimis 1978. gada 20. decembrī) ir bijušais krievu hokejists, aizsargs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 990 spēles Nacionālās hokeja līgas kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā. Vairākas sezonas aizvadījis Krievijas Superlīgā un Kontinentālajā hokeja līgā, trīs reizes kļūstot par valsts čempionu. Izlases sastāvā izcīnījis trīs pasaules čempionātu medaļas.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Markovs uzsāka 1995.—96. gada sezonā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Khimik" sastāvā. Tā rindās viņš aizvadīja trīs sezonas, pirms pievienojās Maskavas "Dinamo" sastāvam. 1999.—2000. gada sezonā Markovs kopā ar klubu izcīnīja Krievijas čempiona titulu, kā sezonas vērtīgākais spēlētājs iegūstot arī Zelta nūju.
2000. gada vasarā aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, jau savā pirmajā sezonā aizvadot 63 spēles NHL kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā. Kluba rindās Markovs iejutās ātri, jau drīz kļūstot par vienu no komandas stabilākajiem aizsargiem. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Markovs spēlēja Maskavas "Dinamo", izcīnot savu otro Krievijas čempiona titulu, taču tad atgriezās Monreālā.
2010. gada novembrī hokejists guva nopietnu savainojumu, kura dēļ "Canadiens" sastāvā neatgriezās līdz pat 2012. gada martam. 2012.—2013. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja KHL klubā Čehovas "Vitjaz". "Canadiens" rindās spēlēja līdz 2017. gada vssarai, kad atgriezās Krievijā, pievienojoties Kazaņas "Ak Bars". Kopā ar "Ak Bars" Markovs 2018. gadā izcīnīja Gagarina kausu. 2019.—20. gada sezonu aizvadīja Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvā, taču tad paziņoja par karjeras beigšanu.
Krievijas hokeja izlases sastāvā Markovs spēlējis 2006., 2010. un 2014. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī piecos pasaules čempionātos, 2008. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Eva Aronsone
Eva Aronsone (en; dzimusi kā Eva Karolina (sv); Linšēpinga —  Ilinoisa) bija Zviedrijā dzimusi ASV starptautiskā meistare šahā (1972), ASV sieviešu šaha čempione (1972).
Biogrāfija
No 1950. gadu sākuma līdz 1970. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām ASV šahistēm. 1972. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. Tāpat viņa piecas reizes uzvarējusi ASV atklātajā sieviešu šaha čempionātā (1953, 1961, 1969, 1972, 1973). Piedalījusies 1967. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Suboticā un ierindojusies 18. vietā (uzvarēja Alla Kušnira). Tāpat piedalījusies 1973. gada sieviešu starpzonu turnīrā Menorkā, kurā atkal palikusi 18. vietā (uzvarēja Valentīna Kozlovska). 1966. gadā pārstāvējusi ASV 3. sieviešu šaha olimpiādē Oberhauzenē. Par panākumiem turnīros FIDE 1972. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi precējusies ar Zviedrijas šahistu Ninusu Aronsonu (1897-1984).
Robins van Kampens
Robins van Kampens (nl; dzimis Blarikumā) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (2011).
Biogrāfija
2008. gadā uzvarējis Nīderlandes junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā, bet 2009. gadā - U20 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Nīderlandi Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 2009. gadā Fermo izcīnījis sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2013. gadā Amsterdamā izcīnījis bronzas medaļu Nīderlandes šaha čempionātā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis 2009. gada Amsterdamas turnīrā un 2012. gada Londonas Chess Classic Open turnīrā. 2013. gadā Rīgā starptautiskā šaha festivālā Rīgas Tehniskās universitātes Open 2013 izcīnījis 2. vietu "A" turnīrā. 2014. gadā Monreālā dalījis pirmo vietu Canadian Open turnīrā, taču zaudējis papildu mačā Sergejam Tivjakovam.
Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā van Kampenam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Manuels Golmaijo
Manuels Golmaijo de la Toriente (es; Havana —  Madride) bija Kubas un Spānijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Kubā, kur arī tēva un vecākā brāļa vadībā iemācījies spēlēt šahu. Vēlāk pārcēlies uz Spāniju. Sešas reizes uzvarējis Spānijas šaha čempionātos (1902, 1912, 1919, 1921, 1927, 1928), bet 1929. gadā zaudējis papildu mačā par čempiona nosaukumu. 1922. gadā nospēlējis divu partiju maču nākamo Pasaules šaha čempionu Aleksandru Aļehinu un zaudējis ar ½:1½.
1924. gadā Parīzē Pasaules amatieru šaha meistarsacīkstēs ieņēmis 8. vietu (uzvarējis Hermanis Matisons), bet 1928. gadā Hāgā šajā pašā turnīrā dalījis 4.-6. vietu (uzvarēja Makss Eive).
Pārstāvējis Spānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Arī pēc Otrā pasaules kara turpinājis piedalīties šaha turnīros. 1947. gadā uzvarējis turnīrā Madridē, bet 1951. gadā bijis pirmais turnīrā Linaresā.
1951. gadā FIDE piešķīrusi Golmaijo starptautiskā arbitra nosaukumu.
Rīgas sociālās aprūpes centrs "Gaiļezers"
Rīgas sociālās aprūpes centrs "Gaiļezers" ir viens no Rīgas Domes uzturētiem sociālās aprūpes centriem (SAC), kas atrodas Hipokrāta ielā 6, Mežciema apkaimē. Atklāts 1988. gada 1. novembrī.
Aprūpes apstākļi
SAC iemītnieki dzīvo 1-5 vietīgās istabiņās, atbilstoši veselības stāvoklim. Centrā darbojas 3 diennakts dežūrposteņi, kuros katrā strādā sertificēta medicīnas māsa. Pieejams ģimenes ārsts, medicīnas māsa, zobārsts, sociālais darbinieks, sociālais rehabilitētājs, sociālais aprūpētājs, psihologs, fizioterapeita asistents, masieris.
Stiglova (upe)
Stiglova (arī Stiglava, latgaliešu: Styglova) ir Rikas labā krasta pieteka Balvu novadā.
Upi šķērso valsts autoceļs P46 (Dubļeva—Cērpene). Apdzīvotās vietas upes krastos: Medveževka, Plešova, Dmitrijevka, Stiglova, Saucīne. Upes ielejā atrodas dabas piemineklis Stiglavas atsegumi.
Tomass Vaneks
Spēlētāja karjera
2003. gada NHL draftā Bufalo "Sabres" izraudzījās Vaneku ar kopējo piekto numuru, tādējādi T. Vaneks kļuva par visaugstāk NHL draftā izraudzīto austrieti visā līgas vēsturē. Uzbrucējs gan nākamo sezonu vēl aizvadīja Minesotas Universitātes komandā NCAA čempionātā, taču 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Amerikas hokeja līgas kluba Ročesteras "Americans" sastāvā.
2005.—06. gada sezonu Vaneks pilnībā aizvadīja "Sabres" rindās. 2006.—07. gada sezonu viņš noslēdza ar 84 rezultativitātes punktiem 82 spēlēs, kā rezultātā tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā izlasē, kā arī ieguva NHL lietderības titulu. 2009. gadā viņš piedalījās Visu zvaigžņu spēlē.
2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā Vaneks spēlēja Austrijas hokeja līgas kluba Grācas "99ers" sastāvā. 2013.—14. gada sezonu Vaneks sāka kā "Sabres" kapteinis, taču pēc ļoti neveiksmīga sezonas ievada 27. oktobrī tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders", "Sabres" pretī saņemot Metu Molsonu un divas drafta izvēles. Sezonas turpinājumā Vaneks guva 44 punktus 47 spēlēs, un martā tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" vienību.
2014. gada jūlijā noslēdza trīs gadu līgumu ar Minesotas "Wild", taču divus gadus vēlāk "Wild" izpirka pēdējo līguma gadu. Hokejists pievienojās Detroitas "Red Wings", taču 2017. gada 1. martā tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". Septembrī noslēdza viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks", taču sezonas vidū tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". Vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Detroitas "Red Wings".
Austrijas hokeja izlases rindās piedalījies 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī četros Pasaules čempionātos.
Keipbretona
Keipbretona (en, fr, mic) ir sala Kanādas dienvidaustrumos. Kopā ar Jaunskotijas pussalu salu veido Jaunskotijas provinci. Keipbretonas salā dzīvo pasaulē lielākā skotu gēlu valodā runājošā skotu diaspora ārpus Skotijas, skotu gēlu valodu lieto ap 2000 salas iedzīvotāju.
Vēsture
Vēsturiski sala bija mikmaku indiāņu apdzīvota teritorija. Tiek uzskatīts, ka pirmais no eiropiešiem, kas apmeklēja salu, bija britu jūrasbraucējs Džons Kabots 1497. gadā. No 1520. gadiem sākās regulāri tirdzniecības kontakti starp mikmakiem un eiropiešu zvejniekiem; no 1521. līdz 1570. gadam salas ziemeļos pastāvēja zvejnieku kolonija. 1627. gadā salā tika nodibināta skotu kolonija Beilīna, bet jau pēc diviem gadiem to ieņēma franči un nodibināja savas Īlrojālas un Senpjēras apmetnes. Franči salu nodēvēja par Īlrojālu (Île Royale — ‘Karaļa sala’). Pēc 1713. gada Utrehtas līguma uz salu tika pārvietota daļa kolonistu no likvidētās Akādijas kolonijas. 1763. gadā sala nonāca Lielbritānijas īpašumā un tika iekļauta Jaunskotijas kolonijā. 1874. gadā Keipbretona tika atdalīta atsevišķā kolonijā un uz to sāka pārcelties lojālisti no Jaunanglijas kolonijām. 1820. gadā Keipbretona atkal tika pievienota Jaunskotijas kolonijai. 20. gadsimta sākumā Keipbretonas salā dzīvoja un savus pētījumus veica Aleksandrs Greiems Bells un Guljelmo Markoni.
Ģeogrāfija
Pussala izvietojusies starp Atlantijas okeānu austrumos un Sentlorensas līci rietumos. Kabota šaurums ziemeļrietumos Keipbretonu atdala no Ņūfaundlendas salas, bet Kanso šaurums dienvidaustrumos — no Jaunskotijas pussalas. Kopš 1955. gada Kanso šauruma krastus savieno 1400 m garš dambis, pa kuru izveidota dzelzceļa un autoceļa satiksme, bet kuģniecību nodrošina austrumu galā izbūvēts 24 m plats 570 m garš kanāls. Krasta līnija stipri izrobota, daudz nelielu līču un mazu saliņu.
Pussalas reljefs ziemeļu daļā paugurains. Augstākais punkts Vaithils 532 m vjl atrodas salas ziemeļu daļā, tā apkārtnē 1936. gadā izveidots Keipbretonas augstienes nacionālais parks. Lielākā daļa salas teritorijas apaugusi ar jauktajiem mežiem.
Supretka
Supretka ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 5,1 km no pagasta centra Rekovas, 19,5 km no novada centra Viļakas un 252,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Rikas upes krastā.
Gaiļezers (nozīmju atdalīšana)
Gaiļezers var būt:
Alans Simonsens
Alans Rodenkams Simonsens (dk; dzimis Vejlē) ir bijušais Dānijas futbolists un treneris. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Dānijas futbola izlases spēlētājs. 1977. gada Zelta bumbas ieguvējs.
Karjera klubos
1979. gadā pārgāja uz Spānijas klubu FC Barcelona, kura rindās aizvadīja trīs sezonas. 1981. gadā kluva par Spānijas Karaļa kausa ieguvēju, bet 1981.—1982. gada sezonā uzvarēja UEFA Kausu ieguvēju kausa izcīņā. 1982.—1983. gada sezonu aizvadīja Anglijas klubā Charlton Athletic, kas tolaik spēlēja Otrajā divīzijā.
1983. gadā atgriezās savā pirmajā klubā Vejle BK. 1983. gadā ieguva trešo vietu Zelta bumbas (Ballon d'Or) balsojumā par Eiropas gada labāko futbolistu. 1984. gada Eiropas čempionātā gūtās traumas dēļ bija spiests izlaist 1984. gada sezonas otro pusi, bet komanda izcīnīja Dānijas čempiontitulu. Spēlētāja karjeru noslēdza 1989. gadā 37 gadu vecumā. 2008. gadā tika uzņemts Dānijas futbola slavas zālē.
Karjera izlasē
Dānijas izlasē debitēja 1972. gada jūlijā draudzības spēlē pret Islandi. Jau savā pirmajā spēlē izlasē guva divus vārtus, Dānijai izcīnot uzvaru 5:2. Tika iekļauts Dānijas komandas sastāvā 1972. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Olimpisko spēļu turnīrā Simonsens guva trīs vārtus, Dānija iekļuva otrā posma grupu turnīrā, taču cīņām par medaļām nekvalificējās. Dānijas izlases sastāvā piedalījās 1984. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Tomēr jau pirmajā spēlē ar Franciju guva smagu savainojumu, tika nomainīts un nespēja vairs palīdzēt komandai turnīrā, kurā Dānijas izlase sasniedza pusfinālu. Simonsens piedalījās arī 1986. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, laukumā gan devās tikai vienā spēlē, nākot uz maiņu spēlē pret Rietumvāciju. Karjeru izlasē noslēdza 1986. gada septembrī draudzības spēlē pret Rietumvāciju. Kopumā izlases rindās ir aizvadījis 55 spēles un guvis 20 vārtus.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. No 1991. līdz 1994. gadam trenēja savu bijušo klubu Vejle Boldklub. 1991.—1992. gada sezonas noslēgumā komanda izkrita no Dānijas Superlīgas uz 1. divīziju. No 1994. līdz 2001. gadam bija Fēru Salu izlases galvenais treneris. No 2001. līdz 2004. gadam vadīja Luksemburgas izlasi.
2011. gadā kļuva par Dānijas 1. divīzijas kluba Fredericia ģenerālmenedžeri. 2013. gada aprīlī, kad no amata tika atbrīvots komandas galvenais treneris Tomass Tomasbergs, Simonsens kopā ar Stēnu Tihosenu kļuva par galvenā trenera pienākumu izpildītāju. Pēc 2012.—2013. gada sezonas Simonsens abus šos amatus atstāja.
Paula Jēgere-Freimane
Paula Jēgere-Freimane (dzimusi Jēgere, mirusi ) bija latviešu teātra un literatūras kritiķe.
Dzimusi kalpa ģimenē. 1900. gadā beigusi Torņakalna palīdzības biedrības elementārskolu, 1906. gadā - Maldoņa ģimnāziju, 1912. gadā — Latvju dramatiskos kursus. Vēl mācījusies Vācijā. 1924. gadā absolvējusi Latvijas Universitāti. 20. gadsimta sākumā strādājusi par skolotāju. 1944. gadā emigrējusi uz Vāciju, 1950. gada decembrī pārcēlusies uz dzīvi ASV.
Publikācijas no 1913. gada. Par 1963. gadā izdoto autobiogrāfisko grāmatu "Cilvēks domā — Dievs dara" 1964. gadā saņēmusi Krišjāņa Barona prēmiju. 1938. gadā apbalvota ar ceturtās šķiras Atzinības krustu.
Antons fon Verners
Antons Aleksandrs fon Verners (de; dzimis, miris ) bija vācu vēsturiskā žanra gleznotājs un mākslinieks. Vilhelmisma redzams pārstāvis un modernisma pretinieks.
Milivoje Novakovičs
Milivoje Novakovičs (sl, dzimis ) ir bijušais Slovēnijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Slovēnijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā spēlējis Austrijā, Bulgārijā, Vācijā, Japānā un Slovēnijā. Astoņus gadus pavadījis Vācijas komandā 1. FC Köln.
Antons fon Verners
Kļuva pazīstams, kad saņēma pasūtījumus Franču-prūšu kara laikā Prūsijas štābā Versaļā. Faktiski būdams Prūsijas galma mākslinieks, 1875. gadā Verners kļuva par Berlīnes Mākslas akadēmijas direktoru, par kuru nostrādāja līdz pat 1915. gadam. Mūsdienās, iespējams, populārākais Antona fon Vernera darbs ir mozaīkas Berlīnes Uzvaras kolonnai.
Huaness
Huans Estebans Aristisabals Vaskess (dzimis ), pazīstams kā Huaness (Juanes, izrunā: ), ir Kolumbijas dziedātājs, dziesmu autors un ģitārists. 2000. gadā ar pirmo albumu Fíjate Bien ieguva trīs Latīņu Grammy balvas. Kopā viņš ir ieguvis 17 Latīņu Grammy balvas. Neviens cits mūziķis nav ieguvis tik daudz šo apbalvojumu. Huaness ir saņēmis arī vienu Grammy balvu.
Milivoje Novakovičs
Slovēnijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 2006. līdz 2017. gadam. Piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā. Kopumā izlases labā aizvadījis 80 mačus un guvis 23 vārtus.
Sasniegumi
Maribor
Bilstiņi
Bilstiņi ir ciems Kokneses pagastā, Aizkraukles novadā. Atrodas 4,5 km no pagasta centra Kokneses, 14 km no novada centra Aizkraukles un 98 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Bilstiņu mežs, Kokneses pilsdrupas, Kokneses parks, piemiņas akmens «Pērses meitene»), viesu nams "Divas Upes". Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: valodnieka Jāņa Endzelīna dzīves vieta.