cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saragosas atklātne
Galvenie varianti
Pēc '''1. c2-c3 melniem ir plaša gājienu izvēle, dabiskākie atbildes gājieni: 1. ... d7-d5, 1. ... e7-e5 un 1. ... Zg8-f6'''. Saragosas atklātnei nav patstāvīga nozīme, parasti spēle pāriet kādā citas atklātnes variantā.
Dzelzenes
Dzelzenes (Centaurea) ir augu ģints asteru rindas kurvjziežu dzimtā, kurā ietilpst vairāk nekā 700 augu sugu. Šīs ģints pārstāvji ir sastopami tikai Ziemeļu puslodē, pārsvarā Austrumu puslodē. Vislielākā sugu daudzveidība ir konstatēta Vidējos austrumos un tiem tuvos reģionos.
Latvijā mainīgos daudzumos ir sastopamas vairākas dzelzeņu sugas, tostarp :
Buldurpungas iela
Ielu savienojumi
Buldurpungas iela ir savienota ar šādām ielām:
Mērija Popinsa atgriežas
Mērija Popinsa atgriežas (en) ir 2018. gada muzikāla fantāzijas filma, kas balstīta uz P. L. Traversas tāda paša nosaukuma grāmatu sēriju. Filmas režisors un viens no producentiem ir Robs Māršals. Galvenos tēlus atveido Emilija Blanta, Lins-Manuels Miranda, Bens Višovs, Emīlija Mortimera, Džūlija Voltersa, Diks van Daiks, Andžela Lensberija, Kolins Fērts un Merila Strīpa.
Filmas pirmizrāde notika Dolby teātrī. Filma ir turpinājums 1964. gada filmai "Mērija Popinsa"; 54 gadu intervāls starp abām filmām ir viens no lielākajiem intervāliem starp diviem filmu turpinājumiem kino vēsturē.
Filma tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākā oriģinālmūzika", "Labākais mākslinieka darbs", "Labākie kostīmi" un "Labākā dziesma".
Sižets
Ir pagājušas vairākas desmitgades, kopš Mērija Popinsa apciemoja Benksu ģimeni. Nu Maikls un Džeina ir pieauguši un dzīvo savā bērnības mājā kopā ar Maikla trim bērniem Anabelu, Džonu un Džordžiju. Maikls ir paņēmis kredītu no bankas, kurā viņš strādā, tomēr bankas jaunais vadītājs Vilkinss brīdina Maiklu, ka viņam tiks atņemta māja, ja kredīts netiks atmaksāts līdz nedēļas beigām. Mērija Popinsa uzzina par Benksu ģimenes problēmām un atgriežas, lai viņiem palīdzētu.
Cirstes
Cirstes (agrāk arī Cirstesciems) ir apdzīvota vieta Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā pie Šlīteres Zilajiem kalniem autoceļu V1365 un V1381 krustojumā 17 km no pagasta centra Dundagas un 170 km no Rīgas.
Boltazars
Boltazars (arī Baltezers) ir dzidrūdens ezers Augšdaugavas novada Vaboles pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos uz robežas ar Kalupes pagastu. Ezeram ovāla, ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā izstiepta ezerdobe, krasti lēzeni, austrumos slīpi, dibens smilšmālains. 1954. gadā ezera līmenis pazemināts par 1,2 m, līdz tam ezera platība bija 72 ha. Iztek Jāņupīte uz Krivānu upīti. Mīt rauda, asaris, līdaka, plaudis, rudulis. Ir peldvieta.
Overeisela
Overeisela (nl, ) ir viena no Nīderlandes 12 provincēm. Overeisela robežojas ar Vāciju austrumos un četrām citām Nīderlandes provincēm: ar Drenti, Frīzlandi, Flevolandi un Gelderlandi. Provinces administratīvais centrs ir Zvolle, lai gan lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir Enshede. 2011. gadā Overeiselā dzīvoja 1,14 miljoni iedzīvotāju.
Ritiņauka
Ritiņauka ir ciems Nīcgales pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 204 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P64.
Bāliņi
Bāliņi var būt:
Grankolombjē pāreja
Grankolombjē pāreja (fr) ir Juras kalnu pāreja Francijas austrumos, Ēnas departamentā. Tā ir viena no augstākajām Juras kalnu pārejām ar ierīkotu ceļu un stāvu kāpumu, tāpēc tiek izmantota riteņbraukšanas sacensībās, tostarp šeit noritējuši vairāki Tour de France posmi.
Žaks Tatī
Žaks Tatī (fr, dzimis, miris ), dzimis kā Žaks Tatišefs (Jacques Tatischeff) bija franču mīms, kinorežisors, aktieris un scenārists. Savas karjeras laikā strādājis kā komiķis, rakstnieks un režisors.
Tkvarčeli
Tkvarčeli (ab, ka) ir pilsēta pašpasludinātajā Abhāzijas Republikā, de iure Gruzijas Abhāzijas Autonomajā Republikā. Izvietojusies Abhāzijas austrumu daļā Kodori grēdas pakājē.
Žaks Tatī
Entertainment Weekly aptaujā Tatī tika ierindots labāko kinorežisoru saraksta 46. vietā. Kā režisors Tatī savas karjeras laikā radījis tikai sešas pilnmetrāžas filmas — Jour de fête (1949), "Ilo kunga brīvdienas" (Les Vacances de M. Hulot, 1953), "Mans tēvocis" (Mon oncle, 1958), "Laiks izklaidēm" (1967), "Satiksme" (Trafic, 1971) un "Parāde" (Parade, 1974). Kā aktieris, Tatī ir pazīstams ar Ilo kunga lomu filmās "Ilo kunga brīvdienas", "Mans tēvocis", "Laiks izklaidēm" un "Satiksme".
Tkvarčeli
Vēsture
Pilsēta radusies 1938. gadā kā ogļraču ciemats Akarmara (აკარმარა) pie bagātīgām akmeņogļu iegulām. 1942. gadā Akarmaru administratīvi apvienoja ar apkārtējiem ciemiem, izveidojot Tkvarčeli pilsētu. Lielāko daļu pilsētas sākotnēji uzbūvēja vācu karagūstekņi (tajā skaitā arhitekti un inženieri) 1943.—1944. gados, tādēļ pilsētā lielā mērā ir Kaukāzam neraksturīga arhitektūra. Gruzīnu—abhāzu konfliktā 1992.—1993. gadā pilsēta stipri cieta; to aplenca gruzīnu karaspēks un pilsētā iestājās smaga humanitārā krīze. No vairāk kā 20 tūkstošiem iedzīvotāju pilsētā mūsdienās dzīvo ap 5 tūkstoši. 2000. gados ogļu ieguve atjaunota. Vietējās nozīmes balneoloģiskais kūrorts.
Laiks izklaidēm
"Laiks izklaidēm" (fr) ir 1967. gada franču kinokomēdija, kuras režisors ir Žaks Tatī. Filmā galveno lomu spēlē pats režisors Tatī, kurš atveido Ilo kungu (Monsieur Hulot), tēlu, kas jau iepriekš parādījās citās Tatī filmās — "Ilo kunga brīvdienas" (Les Vacances de Monsieur Hulot, 1953) un "Mans tēvocis" (Mon Oncle, 1958). Vēl lomas filmā atveido Barbara Denneka, Rita Maidena, Rita Rumijī, Valērija Kamija, Ērika Denclere un citi.
Filmas darbība norisinās futūristiskā Parīzē, sižets galvenokārt ir par divām personām, kas dienas laikā vairākkārt satiekas: Bārbaru — jaunu amerikāņu tūristi, kas apmeklē Parīzi un Ilo kungu — apjukušu francūzi, kas ir apmaldījies modernajā Parīzē un sastop apjukušu amerikāņu tūristu bariņu, darba meklējumos klaiņo pa Orlī lidostu. Pēc ilgām pārdomām viņi kopīgi dodas ekskursijā pa Parīzi, kura, kā izrādās, ir debesskrāpju un labirintu pilna.
"Laiks izklaidēm" bija lielbudžeta filma, tās veidošanas brīdī visdārgākā franču filma. Tā tika filmēta speciāli izbūvētā filmēšanas laukumā ārpus Parīzes. Filmas izdošanas brīdī tā saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauces, lai gan tā bija komerciāli neveiksmīga un nespēja segt filmēšanas izmaksas. 2012. gadā Britu Filmu institūts "Laiks izklaidēm" iekļāva 100 visu laiku labāko filmu saraksta 43. vietā.
Fridrihs Ukstiņš
Fridrihs Jēkabs Ukstiņš (dzimis (pēc vecā stila — ), miršanas datums nezināms) bija latviešu riteņbraucējs.
Dzimis Rīgā, tēvs - atvaļināts zaldāts Annis Ukstiņš, māte - Grieta dzimusi Ozols.
Latvijas komandas sastāvā piedalījies Parīzē un  Amsterdamā, startējot 4000 m komandu iedzīšanā, kur abas reizes izstājās 1. kārtā. Pēc citas informācijas 1928. gada olimpiādē Ukstiņa vietā startēja Roberts Plūme.
Ilze Lībiete
Ilze Lībiete (1951) ir latviešu māksliniece, heraldikas un grafikas speciāliste. Kopā ar dzīvesbiedru Juri Ivanovu veidojusi daudzus Latvijas novadu, pilsētu, pagastu un dzimtu ģerboņus.
Reuges pagasts (1991—2017)
Reuges pagasts izveidots 1991. gada 10. janvārī.
2017. gada administratīvās reformas ietvaros Reuges pagastā tika apvienots Hānjas, Miso, Mēnistes, Reuges un Varstu pagasts.
Jūrmala Grand Prix
Jūrmala Grand Prix bija profesionālas viendienas šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras bija iekļautas UCI Continental Circuits UCI Europe Tour sacensību kalendārā. Tās notika no 2011. līdz 2013. gadam.
Dzeltenā rūsa
Dzeltenā rūsa ir rūsas sēnes Puccinia striiformis f.sp. tritici kviešiem, tritikālei, rudziem un miežiem izraisīta graudaugu rūsa, kas īpaši lielus ražas zudumus rada kviešu sējumiem. Ja infekcija radusies jau stiebrošanas fāzē, ražas zudumi var sasniegt 75%. Šobrīd slimību uzskata par potenciāli vispostīgāko un visnozīmīgāko labību rūsu.
Puccinia striiformis f.sp. tritici pielāgojusies vēsākām temperatūrām (10—15 °C), un sējumos dzeltenā rūsa var parādīties jau maijā, jūnija sākumā. Sēnes sporas sējumā ātri izplatās ar vēju, tāpēc lielāka attīstība ir uz augstāk izvietotām lapām un vārpām. Infekcija samazina ražas apjomu un graudu kvalitāti, galvenokārt graudu masu.
Simptomi
Inficējas visi auga virszemes orgāni — lapas, lapu makstis, stiebri, vārpu daļas. Raksturīgas sīkas, koši dzeltenas pustulas, kas taisnās rindās, paralēli dzīslām novietotas uz lapām. Sporas izplatās lapas garenvirzienā, tāpēc veidojas košas, dzeltenas svītras ar uredosporām. Stipra infekcija var pārklāt visu lapas plātni. Izplatība ar vēju sekmē lokālu dzeltenu plankumu veidošanos sējumos (karoglapu infekcija).
Ferdinands Neireiters
Ferdinands Jozefs Neireiters (, 1893—1946) bija austriešu patologs un tiesu medicīnas speciālists, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes (1923-1937), vēlāk Strasbūras Universitātes docētājs (1941-1944).
Iztsrādājis īpašu kriminālbioloģisku izmeklēšanas shēmu, kas tajā laikā saukta par Beļģijas-Latvijas shēmu.
Dzīves gājums
Dzimis 1893. gada 23. jūlijā Budapeštā inženiera Ferdinanda fon Neireitera ģimenē. Mācījās ģimnāzijā Vīnē, studēja medicīnu Vīnes universitātē (1912-1919), piedalījās Pirmajā pasaules karā (1914-1918). Bija subasistents Vīnes universitātes Anatomijas institūtā (1919-1920), 1920. gadā aizstāvēja medicīnas doktora grādu, pēc tam asistents un prozektors Vīnes universitātes Tiesu medicīnas institūtā (1920-1922). 1923. gadā iecelts par Latvijas Universitātes tiesu medicīnas vecāko docentu, šajā amatā viņš strādāja līdz 1937. gadam. 1927. gadā F. Neireiters nodibināja Rīgas pilsētas dzērāju labošanas punktu un bija viens no starptautiskās Kriminālbioloģijas biedrības (Kriminalbiologischen Gesellschaft) dibinātājiem. 1933. gadā viņu ievēlēja par Vācu dabaspētnieku akadēmijas Leopoldina (Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina) locekli.
Miris no tuberkulozes un vēža 1946. gada 7. jūnijā Peterštāles sanatorijā.
Oglekļa oksīdi
Oglekļa oksīdi ir oglekļa un skābekļa binārie savienojumi.
"Klasiskie", vispārpazīstamie oglekļa oksīdi ir oglekļa monoksīds CO (ļoti indīga gāze bez smaržas) un oglekļa dioksīds CO2 (smaga, nekaitīga, bet smacējoša gāze ar nedaudz skābenu smaržu un garšu).
Kate Žilū
Katrīna Marija Blanša "Kate" Žilū (fr; zināma arī kā Kate Žilū-Fenvika (fr; dzimusi, mirusi ) bija franču tenisiste, kura startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Žilū 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja tenisa jaukto dubultspēļu turnīrā, kur viņa startēja kopā ar Pjēru Verdi-Delislu. Viņi ceturtdaļfinālā zaudēja Jauktās komandas spēlētājiem Hedvigai Rozenbaumai un Arčibaldam Vordenam.
1904. — 1906. un 1908. gadā viņa ieguva čempiones titulu Francijas čempionātā sieviešu vienspēļu turnīrā. 1908. gadā viņa kopā ar Sesilu Metjū ieguva čempionu titulu sieviešu dubultspēļu turnīrā.
Dace Bula
Dace Bula (dzimusi 1960. gada 18. aprīlī Liepājas rajona Apriķu ciemā) ir latviešu folkloriste, LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta vadošā pētniece un direktore.
Biogrāfija
D. Bula beigusi Rīgas 6. vidusskolu (1978) un Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu (1984). 1998. gadā aizstāvējusi filoloģijas doktores grādu ar pētījumu par tautasdziesmu tradīcijas nozīmi latviešu nacionālās identitātes diskursā.
Mēklenburgas-Štrēlicas Šarlote
Mēklenburgas-Štrēlicas Šarlote (, ; dzimusi, mirusi ) bija Mēklenburgas-Štrēlicas princese. Pēc laulībām ar karali Džordžu III 1761. gadā kļuva par Lielbritānijas karalieni. Kopš 1814. gada - arī Hannoveres karaliene.
Dace Bula
Biogrāfija
Kopš 1984. gada strādā LU Literatūras, folkloras un mākslas institūtā (toreizējā Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūtā), ir tā vadošā pētniece, no 2011. līdz 2021. gadam institūta direktore. No 2000. līdz 2013. gadam institūta Latviešu folkloras krātuves vadītāja. Lasījusi lekcijas Latvijas Universitātē, Latvijas Kultūras akadēmijā un Biznesa augstskolā "Turība".
2021. gada novembrī D. Bula kļūst par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieci.
Žīguri (stacija)
Žīguri bija dzelzceļa stacija līnijā Ieriķi—Abrene Balvu novada Žīguru pagastā. Saglabājusies stacijas ēka.
Vēsture
Izveidota pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gada 1. jūnijā kā militārs dzelzceļa pieturas punkts „28. versts”, 1921. gada 1. septembrī to pārdēvēja par "Žīguriem". 1926. gadā no Žīguru pieturas sāka būvēt 33 km garu privātu šaursliežu dzelzceļa atzaru Liepnas virzienā kokmateriālu izvešanai. No 1926. līdz 1928. gadam pēc arhitektes Lidijas Grīnbergas projekta uzbūvēja lielu stacijas ēku.
Vācu okupācijas laikā pārdēvēta par Schalkenau. Pēdējais vilciens ar kokmateriālu kravu no Žīguriem uz Gulbeni izbrauca 2001. gada 29. augustā. Stacija slēgta 2001. gadā, sliedes demontētas 2009. gadā.
Šarlote
Šarlote var būt:
Helsinku IFK (futbols)
HIFK (IFK Helsingfors) (sv — ‘Sporta kluba biedri Helsinkos’) ir Somijas futbola klubs no Helsinkiem. Dibināts 1897. gadā, spēlē Somijas futbola čempionāta Ykkönen līgā.
Mežāres iela (Rīga)
Mežāres iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Sužu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Jaunciema gatvi un beidzas strupceļā. Kopējais ielas garums ir 233 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Laika gaitā ielas nosaukums nekad netika mainīts. Ielas nepāra numuru pusē ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve, pāra numuru puse nav apbūvēta.
Ielu savienojumi
Mežāres iela ir savienota ar šādām ielām:
Klēra Trevora
Klēra Trevora (en, dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu aktrise.
No 1933. līdz 1982. gadam piedalījusies 65 filmās. Kļuvusi slavena ar lomu Džona Forda vesterna filmā "Pasta kariete" (1939). Par lomu Džona Hjūstona filmā "Kīlargo" (Key Largo, 1948) Trevora saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Saņēmusi nominācijas arī par lomām filmās Dead End (1937) un The High and the Mighty (1954).
Arturs Zeiberliņš
Arturs Voldemārs Zeiberliņš (dzimis (pēc vecā stila — ), miršanas datums nezināms) bija latviešu riteņbraucējs.
Latvijas komandas sastāvā piedalījies Parīzē, startējot 4000 m komandu iedzīšanā, kur izstājās 1. kārtā.
Sui generis
Sui generis ( jeb savdabīgi) ir no latīņu valodas cēlies izteiciens, kas cēlies no filosofijas, sākotnēji apzīmējot parādību, kas nav pieskaitāma kādai noteiktai grupai, bet gan veido savu atsevišķu kategoriju.
Džeimsa līcis
Džeimsa līcis (en, fr) vai Vinipeks (cr, Wînipekw — ‘Netīrais ūdens’) ir sekls Hudzona līcim piederīgs līcis Kanādas vidienē. Līča krastos atrodas Ontārio un Kvebekas provinces, bet līča akvatorija un salas ietilpst Nunavutas teritorijā. Līcis izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā 443 km garumā, tā platums līdz 217 km. Ieplūst vairākas upes, no kurām lielākās ir Lagranda austrumu krastā un Mūsa dienvidu krastā. Līcī vairākas salas, no kurām lielākās ir Akimiski, Čārltona un Tvinailendsas.
Līcis izveidojies pēdējā ledus laikmeta beigās pirms aptuveni 8000 gadiem, atkāpjoties ledājiem. Ezera krastus apdzīvo krī indiāņi. Tiek uzskatīts, ka pirmais no eiropiešiem līci apmeklējis angļu kuģotājs Henrijs Hadsons 1610. gadā. Džeimsa līcis nosaukts par godu velsiešu kapteinim Tomasam Džeimsam (Thomas James), kurš pētījis šo apvidu 1630.—1631. gadā.
Līča krasti mazapdzīvoti, lielākā apdzīvotā vieta ir krī ciemats Čisasibi Lagrandas grīvā.
Šarlotes
Šarlotes var būt:
Zeiberliņš
Zeiberliņš ir vācu cilmes uzvārda Zeiberlings (Seiberling) latviskotā forma. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Baltezers (Cieceres pagasts)
Baltezers (arī Baltais ezers) ir ūdenstilpe Saldus novada Cieceres pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos mežainā apvidū. Ezeram pēdveida, ziemeļu—dienvidu virzienā izstiepta ezerdobe glaciokarsta ieplakā, krasti zemi, dibens dūņains, smilšains. Ietek 3 novadgrāvji, iztek grāvis uz Kazenieku strautu. Mīt vīķe, rauda, karūsa, asaris, līdaka, plaudis, līnis, vēži. Ir peldvieta. Ezers kopā ar rietumos no tā esošo purvu iekļauts 2004. gadā dibinātajā Baltezera purva dabas liegumā.
Ritiņi (Vaboles pagasts)
Ritiņi ir ciems Vaboles pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 223 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V677.
Volta
Volta (en) ir upe, kas kopā ar to veidojošām satekupēm ir galvenā upju sistēma Rietumāfrikas valstī Ganā. Satekupes ieplūst Ganā no Bobo-Diulaso augstienes Burkinafaso. Upju sistēmas galvenās daļas ir Melnā Volta (Muhuna), Baltā Volta (Nakambe) un Sarkanā Volta (Nazinona). Baltā un Sarkanā Volta saplūst Ganas ziemeļos, valsts centrā ar tām savienojas Melnā Volta, izveidojot Voltu. Ziemeļrietumos Melnā Volta veido starptautiskās robežas starp Kotdivuāru, Ganu un Burkinafaso. Volta plūst uz dienvidiem caur Akvavaimas-Togolendas augstieni un ietek Atlantijas okeāna Gvinejas līcī pie Adas. Tai ir ievērojama kreisās puses pieteka — Oti, kas ieplūst Ganā no Togo puses austrumos. Hidroenerģijas iegūšanai Voltas upe ir aizsprostota lejtecē pie Akosombo. Ūdenskrātuve ar nosaukumu Voltas ezers stiepjas no Akosombo Ganas dienvidaustrumos līdz pat valsts ziemeļu daļai, tādējādi ir viens no lielākajiem cilvēka veidotajiem ūdens rezervuāriem pasaulē. Upes mēneša caurtece ļoti atšķiras pa sezonām: vairāk nekā 3500 m³/s augustā un septembrī un mazāk nekā 500 m³/s no decembra līdz jūnijam (dati par periodu no 1936. līdz 1979. gadam).
Voltas ezers
Voltas ezers ir Akosombo HES aizsprosta radīta ūdenskrātuve Voltas lejtecē Ganas centrālajā daļā. Tas stiepjas no Akosombo aizsprosta līdz Japei pilsētai Centrālajā Gondžas rajonā, Ganas ziemeļu reģionā Savannā, aptuveni 400 km uz ziemeļiem no aizsprosta, un noklāj 8482 km² vai 4% visas Ganas teritorijas.
Papildus dambja 1966. gadā uzceltās elektrostacijas (ar jaudu 1020 MW kopš 2006. gada) ražotajai elektrībai, ūdenskrātuve nodrošina arī ūdens transporta satiksmi. Tā var kļūt par resursu apūdeņošanai un zivju audzēšanai.
Upes dziļums lejpus Voltas ezera ir apmēram 14 metri. Tūlīt lejpus aizsprosta upi šķērso Adomi tilts.
Etimoloģija
Voltas upi tā nosauca portugāļu zelta tirgotāji. Tas bija viņu tālākais izpētes rajons pirms atgriešanās — volta portugāļu valodā nozīmē "izlocīties" vai "pagriezties", t.i., atgriešanās upe (iespējams, tāpēc, ka tās grīva bija vieta, kur kuģi apgriezās un devās mājup) vai līkumotā upe.
Smilts pelašķis
Smilts pelašķis (Achillea micrantha) ir kurvjziežu dzimtas pelašķu ģints augu suga, kura dabā ir sastopama Dienvidaustrumu Eiropā un Rietumāzijā. Latvijā smilts pelašķis ir ļoti reta adventīva augu suga tālu ziemeļrietumos no sugas izplatības areāla. Latvijā šis pelašķis ir sastopams galvenokārt Daugavpilī.
Morfoloģija
Smilts pelašķis ir daudzgadīgs, 15—50 cm garš lakstaugs. Visas auga daļas ir tūbainas — klātas ar pelēcīgiem matiņiem.
Stublājs ir stāvs, stīvs un augšdaļā zaro. Lapas ir aptuveni 4—8 cm garas, plūksnaini dalītas lineārās plūksnās, lapas ass starp plūksnām ir bez zobiņiem.
Ziedu kurvīši ir blīvā vairogskarā stublāja un augšējo zaru galā. Kurvīša vīkals ir vairākās rindās, jumstiņveidīgs. Kurvīši ir sīki. Atšķirībā no visām pārējām Latvijā sastopamajām pelašķu sugām, smilts pelašķim gan mēlziedi, gan stobrziedi ir dzelteni. Auglis ir pelēks sēklenis. Zied no jūlija līdz septembrim.
Ilgvars Forands
Ilgvars Forands (dzimis Rīgā ) ir pedagoģijas doktors, profesors, Valsts emeritētais zinātnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā. Mācījies Stendes pamatskolā, beidzot to 1951. gadā, Rīgas 1. vidusskolā, beidzis vakara vidusskolu. 1961. gadā absolvējis Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtu, 1973. gadā LKP Rīgas pilsētas universitātes socioloģijas nodaļu, bet 1977. gadā Vissavienības Fiziskās kultūras zinātniski pētnieciskā institūta neklātienes aspirantūru.
Willow Farm
Grupas pamatsastāvā ir tās līderis un dziesmu autors Emīls Dreiblats (balss, ģitāra, taustiņinstrumenti, elektronika), viņa dēls Jānis Dreiblats (ģitāra), Uldis Nolmanis (bass) un Māris Zīlmanis (sitamie instrumenti).
Ilgvars Forands
Dzīvesgājums
Bijis Latvijas Fiziskās kultūras un sporta komitejas galvenais treneris (1961—1967), ievēlēts par sporta biedrības "Vārpa" priekšsēdētāja vietnieku (1967—1982), apstiprināts par Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūta rektoru (1982—1988).
Willow Farm
Willow Farm izdotie albumi: "Puisēni no zvaigznēm" (2006), "Tev par to nekas nav jāzin’" (2011), "Filma ar laimīgām beigām" (2014), "Pasaule ir viss, kas gadās" (2020). Albums "Filma ar laimīgām beigām" 2014. gadā nominēts mūzikas ierakstu gada balvai Zelta mikrofons kategorijā "Labākais pop–rock albums".
Šlīteres Zilie kalni
Šlīteres Zilie kalni (arī Zilie kalni, Slīteres Zilie kalni, Slīteres krauja) ir līdz 42,5 m augsta krauja Ziemeļkursas augstienes ziemeļos. Stiepjas 20 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā Talsu novada Dundagas pagastā un veido dabisku robežu starp Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumu un Piejūras zemienes Irves līdzenumu. Kraujas augšmala paceļas līdz 82,5 m v.j.l. pie Šlīteres. Vietām kraujas nogāzē atsedzas pacēluma pamatā esošais sarkanais smilšakmens. Kraujas stāvajā nogāzē izveidojušās 8—20 m dziļas kanjonveida ielejas un gravas ar vairākām alām. Krauja radusies leduslaikmeta beigu posmā kā Baltijas ledus ezera stāvkrasts. Kraujas ziemeļrietumu daļa iekļauta Slīteres nacionālā parka teritorijā, dienvidaustrumu — Kaļķupes ielejas dabas liegumā.
Sventājas upes ieleja
Sventājas upes ieleja ir dabas liegums Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā. Stiepjas 20 km garumā gar Sventājas upes labo krastu no Dunikas pagasta robežas līdz vietai, kur upe pagriežas uz dienvidiem Lietuvas teritorijā. Liegums izveidots 1987. gadā, lai aizsargātu klaju iekšzemes kāpu, kā arī lapkoku mežu ar parasto skābardi biotopus. Teritorija nozīmīga arī nogāžu un gravu mežu aizsardzībai. Konstatētas daudzas Latvijā retas un aizsargājamas augu un dzīvnieku sugas, kuru izplatība saistīta ar valsts dienvidu un dienvidrietumu daļu. Natura 2000 teritorija.
Toms Hidlstons
Tomass Viljams "Toms" Hidlstons (en; dzimis ) ir angļu aktieris.
Absolvējis Royal Academy of Dramatic Art. Kļuva pazīstams 2011. gadā ar Loki lomu Marvel Studios filmā "Tors", kapteiņa Nikolsa lomu Stīvena Spīlberga Otrā pasaules kara drāmā "Kara zirgs", lomu britu drāmā "Zilā jūras dzelme", kurā filmējās kopā ar Reičelu Vaisu, un Frānsisa Skota Ficdžeralda lomu Vudija Allena filmā "Pusnakts Parīzē". 2012. gadā atkal tēloja Loki filmā "Atriebēji", 2013. gadā — filmā "Tors: Tumsas karaļvalsts", 2017. gadā — filmā "Tors: Ragnarjoks" un 2018. gadā filmā "Atriebēji: Bezgalības karš".
2017. gadā saņēmis Zelta globusa balvu "Labākais aktiera tēlojums televīzijas miniseriālā vai TV filmā" par lomu televīzijas seriālā "Nakts vadītājs" (The Night Manager, 2016).
Monvīds Švarcs
Apbalvots ar Latvijas Pareizticīgās Baznīcas I šķiras Svētā svētmocekļa Rīgas arhibīskapa Jāņa medaļu.
The Servant
The Servant ir 1963. gada Apvienotās Karalistes drāmas filma, kuras režisors ir Džozefs Lousijs, bet scenārija autors Harolds Pinters. Filmā galvenās lomas atveido Dērks Bogards, Sāra Mailsa, Džeimss Fokss un Vendija Kreiga. Filma balstīta uz Roberta Mogema 1948. gada tāda paša nosaukuma noveli.
Filma stāsta par bagātu jaunu vīrieti Toniju, kurš pieņem darbā kalpu Hugo, kuram ir slēpti nolūki. Filma ir kritika par sociālajām klasēm un varas samaitājošo ietekmi.
Jeļizaveta Bikova
Jeļizaveta Bikova (, Vladimiras apgabals, Krievijas impērija -, Maskava) bija padomju šahiste, 3. Pasaules čempione šahā (1953—56, 1958—62), starptautiskā sieviešu lielmeistare (WGM, 1976).
Viena no labākajām PSRS šahistēm
Piedzimusi zemnieku ģimenē tagadējā Vladimiras apgabalā. 1925. gadā pārcēlusies uz Maskavu. Strādājusi par ekonomisti vienā no Maskavas izdevniecībām, kā arī rakstījusi par šahu dažādiem izdevumiem. Pirmais panākums bija 1937. gadā izcīnītā 3. vieta Maskavas sieviešu šaha čempionātā. Pēc Otrā pasaules kara trīs reizes (1947, 1948, 1950) kļuvusi par PSRS sieviešu šaha čempioni. Pirmajā pēckara Pasaules sieviešu čempionātā 1950. gadā ierindojusies 3. vietā aiz Ludmilas Rudenko un Olgas Rubcovas. 1951. gadā tika izdota Bikovas grāmata «Padomju šahistes» (krieviski «Советские шахматистки»), kurā apkopoti biogrāfiski dati par tālaika labākajām PSRS šahistēm.
Pasaules čempione (1953—56, 1958—62)
1952. gadā Bikova pārliecinoši uzvarēja pretendentu turnīrā Maskavā un ieguva tiesības spēlēt maču par Pasaules čempiones titulu. Tajā, pateicoties uzvarai pēdējā 14. partijā, tika pieveikta Ludmila Rudenko ar 8:6 (+7 -5 =2), un Bikova kļuva par Pasaules čempioni šahā. .
1956. gadā Bikova zaudēja mačturnīrā Pasaules čempiones nosaukumu Olgai Rubcovai, no kuras atpalika par puspunktu. Tomēr Bikova saglabāja tiesības uz revanša maču, kurā pateicoties 6 uzvarām pēc kārtas, pieveica Rubcovu ar 8½:5½ (+7 -4 =3). . Viņa kļuva par pirmo Pasaules čempioni, kurai ir izdevies atgūt savu titulu. Pēc gada Bikova veiksmīgi aizstāvēja Pasaules čempiones nosaukumu mačā pret Kiru Zvorikinu, uzvarot ar 8½:4½ (+6 -2 =5).
1962. gadā Bikova zaudēja titulu jaunajai gruzīnu šahistei Nonai Gaprindašvili, ciešot sagrāvi mačā par Pasaules čempiones nosaukumu ar 2:9 (+0 -7 =4).
Eksčempione
1964. gadā Bikova vēlreiz mēģināja atgūt Pasaules čempiones titulu, taču pretendentu turnīrā Suhumi palika tikai 11. vietā. Dažādos šaha turnīros Bikova turpināja piedalīties līdz 1970. gadu beigām.
2. tūkstošgade p.m.ē.
2. tūkstošgade pirms mūsu ēras ir laika periods pirms mūsu ēras, kas sākās 2000. gadā p.m.ē. un beidzās 1001. gadā p.m.ē. pēc Jūlija kalendāra. Auglīgajā pusmēnesī šajā laikā bija pāreja no akmens laikmeta uz bronzas laikmetu. Tūkstošgades sākumā dominēja Senā Ēģipte un Babilonija. Radās rakstība. Tūkstošgades vidū norietēja Mīnojiešu civilizācija, bet Mazāzijas pussalā par lielvaru izveidojās hetu impērija.
Citur pasaulē joprojām valdīja akmens laikmets. Tūkstošgades vidū Vidusamerikā izveidojās olmeku civilizācija, savukārt Klusajā okeānā pirmo reizi austronēzieši sasniedza Mikronēziju un sāka to apdzīvot.
Šajā tūkstošgadē pasaules iedzīvotāju skaits pirmo reizi sasniedza 100 miljonus.
Charlottenhof
Charlottenhof var būt šādu bijušo muižu vāciskie nosaukumi:
Rokraksts
Rokraksts jeb manuskripts (la — 'rokraksts', no manus — 'roka' un scriptus — 'rakstītais') ir ar roku rakstīts sens teksts vai publicēšanai paredzēta darba oriģinālais teksts.
Etimoloģija
Vārds „manuskripts” radies no viduslaiku latīņu aizguvuma no vācu valodas. Iespējams, vārds pirmo reizi lietots ap 1590. gadu, tulkojums no ģermāņu valodām: vācu hantschrift (ap 1450. gadu), sennorvēģu handrit (pirms 1300. gada), senangļu handgewrit (pirms 1150. gada), ar "rokraksts".
Raksturojums
Tradicionāli uzskatīts, ka rokraksts ir ar roku rakstīta informācija, radīta viduslaiku klosteros, īpašās telpās — skriptorijos. Rokrakstu, (biežāk reliģisko grāmatu) tapšanā bija iesaistīti specializēti mūki, kaligrāfi, no kuru vidus izcēlās skriptors — galvenā teksta pārrakstītājs, rubrikators — treknu iniciāļu un svarīgāko tekstu iezīmētājs un iluminators — iniciāļu izzīmētājs un ilustrators. Ilustratori un izzīmētāji, reizēm apdāvināti mākslinieki, sīki izrotāja pergamenta lapu malas.
Viduslaiku un renesances manuskripti netiek klasificēti pēc satura vai formas. Tie var būt izrotāti ar dažādiem simboliem- cipariem, burtiem un matemātiskām zīmēm, bagātināti ar kartēm un rasējumiem, būt arī partitūras un pergamenta līgumi. Rokraksts var būt grāmata, tīstoklis vai kodekss (iesietas lapas). Iluminācijas (iluminēti rokraksti) bagātinātas ar zelta vai sudraba attēliem un krāsainiem gotikas stila zīmējumiem. Slavenais Leonardo da Vinči rokraksts Codex Atlanticus veidots kā atlants un sastāv no 1119 iesietām lapām. Mūsdienās rokraksts varētu būt ar roku rakstīta vēstule vai kāda dokumenta oriģinālais teksts, pretstatā tipogrāfijas iespieddarbam. Akadēmiskā vidē manuskripts ir papīra teksts gatavots publicēšanai. Nesen šādus manuskriptus gatavoja ar rakstāmmašīnu bet mūsdienās teksts ir printera izdruka vai ar citu informācijas nesēju sagatavots raksts manuskripta formātā.
Albērs Gotjē
Albērs Gotjē (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Gotjē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmajā kārtā.
Džozefs Lousijs
Džozefs Voltons Lousijs III (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu kino un teātra režisors, producents un scenārists.
Biogrāfija
Savu karjeru 1930. gados sācis kā teātra režisors Brodvejā. Savu pirmo filmu, politisko alegoriju The Boy with Green Hair, režisējis 1947. gadā. 1951. gadā iznāca Lousija režisētā filma "M", kas ir rīmeiks Friča Langa tāda paša nosaukuma filmai. Savu politisko uzskatu dēļ, makartisma laikā viņu iekļāva Holivudas melnajā sarakstā.
1953. gadā Lousijs pārcēlās dzīvot uz Londonu. Savu pirmo režisēto britu filmu, film noir krimināltrilleri The Sleeping Tiger (1954), veidojis ar pseidonīmu Viktors Hanberijs, jo arī filmas galvenās lomas atveidotāji baidījās tikt iekļauti Holivudas melnajā sarakstā.
1960. gados Lousijs uzsāka sadarbību ar scenāristu Haroldu Pinteru. Lousijs bija režisors trīs filmām, kurām scenārija autors bija Pinters: The Servant (1963), Accident (1967) un The Go-Between (1971). The Servant saņēma trīs BAFTA kino balvas, Accident saņēma Grand Prix Spécial du Jury balvu 1967. gada Kannu kinofestivālā, savukārt The Go-Between saņēma 1971. gadā saņēma Zelta palmas zaru. Tāpatās bijis režisors spiegu komēdijai Modesty Blaise (1966).
1970. gadā iznāca Lousija režisētā spraiga sižeta filma Figures in a Landscape ar Robertu Šovu un Malkolmu Makdauelu galvenajās lomās. Režisējis arī biogrāfisko filmu Galileo (1975). Vienu no savām atpazīstamākajām filmām, mistisko drāmu "Misters Kleins" (Monsieur Klein, 1976), uzņēmis franču valodā un ar Alēnu Delonu galvenajā lomā.
Savas karjeras beigu posmā filmējis filmas Don Giovanni (1979), La Truite (1982) un Steaming (1985).
Marana
Marana bija Latvijas kameransamblis, kas dibināts 1986. gadā. Tas izpildīja komponista un grupas dibinātāja Valta Pūces skaņdarbus, apvienojot popmūzikas, akadēmiskās mūzikas un etniskās mūzikas ietekmes.
Vēsture
Pirmos piecus gadus grupa aktīvi darbojās, iestudējot vairākas koncertprogrammas. 1986. gadā tapa dziesmu cikls "Kāds mani sauc" ar Aivara Neibarta dzeju ("Notiksies, kam jānotiek", "Mātesbrālim Albertam, kas sadega ugunsgrēkā", "Ēnu puķes", "Aiz kalna" u.c.). 1989. gada 10. martā notika viencēliena kameroperas "Šahs" pirmizrāde Rīgā, Anglikāņu baznīcā. 1989. gadā ansamblis piedalījās Nacionālā teātra izrādē, Rolanda Zagorska iestudētajā Aristofana komēdijā "Putni". 1991. gadā tapa cikls ar Raimondas Vazdikas vārdiem "Visādas drazas", kas tika izdots pirmajā "Maranas" skaņuplatē, 1992. gadā tika uzņemta muzikālā filma "Papardes zieds Ziemassvētku naktī".
Klāss Vāvere par grupu rakstījis: "'«Marana» ir pārlieku drastiski demokrātiska un popsiski avangardiska, lai to pieskaitītu «akadēmiķu» mūzikas spārnam, un pārāk dziļi folklorā, klasikā un filozofiskā vispārinātībā sakņota, lai tiktu uzskatīta par kārtējo rokvienības versiju. [..] Allaž ietērpta izteikti akustiskā skanējumā, «Maranas» pašizteiksme nedalāmi saistīta ar vizuālām izpausmēm, spēles un režijas klātbūtni, kas īpaši izceļ priekšnesuma daudzslāņainību, taču saglabā mūzikai piemītošo romantiski intīmo gaisotni.'"
2006. gadā V. Pūce atceras šo periodu: "'Bija kolosāla publikas interese un atsaucība, tikām aicināti koncertēt Rietumos. Nokļuvām pat pilnīgi pasakainās vietās, piemēram, Austrālijā un Farēru salās. Uztaisījām arī muzikālu videofilmu. Ļoti saspringts, bagāts laiks tas bija. Pēc piecu gadu jubilejas vēl aizbraucām uz Austrāliju un tad nolēmām, ka metīsim mieru. [..] Ekonomiskā situācija bija baisa. Kurš tad neatceras, ka 90. gadu sākumā un vidū par mākslu neviens pat negribēja domāt. Katru rītu bija jāskatās, cik lielā mērā nauda ir pazaudējusi vērtību. Tas nebija laiks mākslai, tas bija laiks izdzīvošanai.'"
1997. gadā "Marana" sanāca kopā uz 10 gadu jubilejas koncertu, kā arī kopā ar Renāru Kauperu un citiem viesmāksliniekiem ierakstīja albumu "Parasta diena", kurā apkopoti agrīnie grupas skaņdarbi, tajā skaitā cikls "Kāds mani sauc", fragmenti no kameroperas "Šahs", "Latīņu cikls" un citas kompozīcijas.
Grupa sanāca kopā arī vēlāk, lai uzstātos starptautiskajā festivālā "Septembra kamermūzikas dienas" (2004), kā arī 2006. gadā V. Pūces jubilejas koncertā.
2017. gadā Uldis Rudaks iekļāva albumu "Visādas drazas" savā raidījumu ciklā "Zibens pa dibenu" kā vienu no labākajiem latviešu rokmūzikas albumiem. 2019. gadā šajā raidījumā tika iekļauts arī albums "Parasta diena".
Sanfina citānija
Sanfina citānija (pt) ir Kastrejas kultūras arheoloģiskais piemineklis Portugālē, Pasušdefereiras municipalitātē. Apdzīvotās vietas celtniecība attīstījās vairākos etapos laikā starp 5. gadsimtu pr.Kr. un 2. gadsimtu. 3. gadsimtā citanijā sākās romiešu okupācija, līdz 4. gadsimtā tā tika pamesta. Šajā teritorijā atrodas Sv. Romanam veltīta kapela (ap 14. gadsimtu) un 34 kapavietas viduslaiku kapsētā (ap 13. gadsimtu). Arheoloģiskie izrakumi citānijā pirmo reizi tika veikti 1895. gadā Francisko Martina Sarmento un Hosē Leite de Vaskonselosa vadībā, bet beidzamā darbība šeit notika 1995. gadā, kad tika rekonstruēts viens nams un karavīra statujas kopija tika uzstādīta pie otrā aizsargmūra ieejas.
Apraksts
Citānija tika sargāta ar trim aizsargmūru rindām, ar ārējo sienu, kas sargāja rietumus un dienvidus, kā arī ar aizsarggrāvi ziemeļos un dienvidos. Šie mūri tika veidoti no vietējiem granīta blokiem. Mūru iekšpusē tika konstatēti ap 160 namiem. Lielākā daļa namu ir apaļi ap 5 m diametrā, ar granīta akmens sienām un koniskiem jumtiem no ātri bojājoša materiāla. Šie nami veido kvartālus no 4 līdz 5 ēkām, kas iziet uz kopēju pagalmu un ir apjozti ar mūra sienu, veidojot 200–300 m² lielus gruntsgabalus. Citānijas nomalē tika atrasta publiskās pirts ēka. Sanfinā tika atrastas arī karavīru statujas, un viena no tām sargā galveno ieeju citānijā. Šeit ir galvenā iela, kas orientēta virzienā no ziemeļiem uz dienvidiem, un otršķirīgās ielas, kas orientētas no austrumiem uz rietumiem.
Atradumi
Arheoloģiskie atradumi Sanfina citānijā ir attiecināmi uz dažādiem periodiem, piemēram:
Daudzi atradumi ir eksponēti vietējā Sanfina citānijas arheoloģijas muzejā Sanfins de Fereirā.
Dienvidaustrumu reģions (Brazīlija)
Dienvidaustrumu reģions ir viens no pieciem Brazīlijas reģioniem valsts dienvidaustrumu daļā. Robežojas ar Ziemeļaustrumu reģionu ziemeļos, ar Centrālrietumu reģionu rietumos un ar Dienvidu reģionu dienvidos. Reģionu austrumos apskalo Atlantijas okeāns. Reģiona lielākās pilsētas ir Sanpaulu un Riodežaneiro. Dienvidaustrumu reģiona kopējā platība ir 924 620 km², pēc 2014. gada datiem reģionā dzīvo 85 115 623 iedzīvotāji. Tas ir ceturtais lielākais reģions Brazīlijā pēc platības un vislielākais reģions pēc iedzīvotāju skaita. Reģiona platība aizņem 10% no kopējās Brazīlijas teritorijas. Dienvidaustrumu reģions ir sīkāk sadalīts četros štatos kā Espiritu Santu, Minasžeraisa, Riodežaneiro un Sanpaulu.
Ad hoc
Ad hoc (lv) ir no latīņu valodas cēlies izteiciens, kas apzīmē improvizētu darbību, kas spontāni veikta īpašos apstākļos.
Valletas Svētā Jāņa līdzkatedrāle
Valletas Svētā Jāņa līdzkatedrāle (en, mt) ir 16. gadsimtā celta Romas katoļu līdzkatedrāle, kas atrodas Maltas galvaspilsētas Valletas vecpilsētā, kas 1980. gadā iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Katedrāle uzcelta no 1572. līdz 1577. gadam pēc Maltas ordeņa lielmestra Žana de la Kasjēra rīkojuma. Celtnes arhitekts ir maltietis Džirolamo Kasars. 17. gadsimtā baznīcas interjeru baroka stilā pārveidoja Matia Preti un citi mākslinieki. Katedrālē atrodas Karavadžo glezna Galvas nociršana Jānim Kristītājam.
Armēnija Eirovīzijas dziesmu konkursā
Armēnija Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 13 reizes, debitējot 2006. gada konkursā, kad Armēniju pārstāvēja André ar dziesmu Without Your Love. Armēnijas labākais rezultāts ir 4. vieta 2008. un 2014. gada konkursā, bet sliktākais — 2019. gada konkursā.
2021. gada konkursa valsts nepiedalījās. Taču 2022. gadā Armēnija atgriezās konkursā.
Džakomo Kvarengi
Džakomo Antonio Domeniko Kvarengi (, ; dzimis, miris ) bija itāļu klasicisma arhitekts, kurš 1780. gadā pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā, kur pēc viņa projektiem uzceltas daudzas sabiedriskās ēkas Paladio stilā. Pēc viņa meta Johans Georgs Ādams Berlics uzcēla Mežotnes pili (1797—1801).
Dzīvesgājums
Dzimis 1744. gada 20. septembrī Bergamo tuvumā toreizējās Venēcijas Republikas teritorijā. Mācījās Romā, projektēja ēkas Monako un Vīnē.
1780. gadā Kvarengi kļuva par ķeizarienes Katrīnas II galma arhitektu Pēterburgā. Pēc viņa projektiem uzcēla Angļu pili Pēterhofā (1780—1787), Ermitāžas teātra (1783—1787) un Pēterburgas Zinātņu akadēmijas (1783—1785) ēkas Pēterburgā, Aleksandra pili Carskoje Selo (1792—1796), Augstdzimušo jaunavu Katrīnas institūtu (1804—1807) un Smoļnija institūtu (1806—1808).
Viņa pēdējais projekts bija Uzvaras kolonna iepretī Rīgas pilij par godu uzvarai karā ar Napoleonu.
Džordžīna Džonsa
Džordžīna Džonsa (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu tenisiste, kura startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Džonsa 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja tenisa sieviešu vienspēļu un jaukto dubultspēļu turnīrā. Vienspēļu turnīrā viņa ceturtdaļfinālā zaudēja amerikānietei Ivonnei Prevo un turpmāko cīņu neturpināja. Jaukto dubultspēļu turnīrā viņa startēja kopā ar Čārlzu Sandsu. Viņi ceturtdaļfinālā zaudēja Jauktās komandas spēlētājiem — savai māsai Merionai Džonsai Farkuarai un Lorensam Dohertijam.
Džordžīnas māsa, Meriona Džonsa Farkuara, arī startēja 1900. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa turnīrā, kur viņa izcīnīja divas bronzas medaļas.
Roberts Ozols (riteņbraucējs)
Latvijas komandas sastāvā piedalījies Amsterdamā, startējot 4000 m komandu iedzīšanā, kur izstājās 1. kārtā.
1927. gadā uzvarējis Latvijas meistarsacīkstēs 50 km grupas braucienā trekā.
Carpe diem
Carpe diem (lv) ir no latīņu valodas cēlies Horācija izteiciens, kas aicina steigties baudīt dzīvi šodien, neko daudz neatliekot uz rītdienu (la).
Mongolijas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas Mongolijas pilsētas.
FC Sochaux-Montbéliard
Football Club Sochaux-Montbéliard (biežāk zināms kā FCSM vai Sochaux) ir Francijas futbola klubs no Montbeljāras. Klubs ir dibināts 1928. gadā un šobrīd (2023) spēlē Francijas 2. līgā.
Sochaux ir viens no Francijas Augstākās līgas dibinātājklubiem un regulāri ir spēlējis tajā. Klubs ir divreiz kļuvis par Francijas čempioniem (1935, 1938), tāpat divreiz iegūts Francijas kauss (1937, 2007). Klubs spēlē Francijas 2. līgā kopš izkrišanas no 1. līgas 2014. gadā.
Sochaux ir zināms ar savu jaunatnes akadēmiju, kas regulāri tiek ierindota starp 10 labākajām Francijā.
Arminijs
Arminijs (la, de; dzimis 18./17. gadā p.m.ē., miris 21. gadā m.ē.) bija ģermāņu cilts herusku vadonis.
Červonka (nozīmju atdalīšana)
Červonka var būt:
Arminijs
Dzimis Romai daļēji pakļautas cilts vadoņa ģimenē un jau agrā vecumā, kopā ar brāli, kā ķīlnieki nokļuvuši Romā. Dienēja Romas impērijas karaspēkā, kļuvis par kavalērijas virsnieku un ieguva arī impērijas pilsoņa tiesības. Piedalījies lielas sacelšanās apspiešanā Illīrijā. Pēc tam nosūtīts uz Ģermāniju, lai palīdzētu Publijam Kvintīlijam Vāram pabeigt šīs teritorijas iekarošanu. Pēc atgriešanās savā dzimtajā teritorijā sācis slepeni plānot sazvērestību pret Romu. Izveidojis plašu ģermāņu cilšu koalīciju un izmantojot romiešu uzticību viņam, ievilinājis visu armiju labi izplānotā slazdā Teitoburgas mežā.
Teitoburgas meža kaujā mūsu ēras 9. gadā ģermāņu karaspēks Arminija vadībā uzvarēja Publija Kvintīlija Vāra vadīto romiešu karaspēku, pilnībā iznīcinot 3 leģionus. Ar šo uzvaru tika apturēta tālākā Romas impērijas iespiešanās Ģermānijā.
Turpmākajos gados, ar mainīgām sekmēm, cīnījies ar Romas ģenerāļa Germānika karaspēku, aizvadot vairākas lielas kaujas. Nespēja pasargāt ģermāņu zemes no izpostīšanas, tās tika izsirotas līdz pat Elbai. Germānika karaspēks arī sagūstija Armīnija sievu Tusneldu, kas tika aizvesta uz Romu kā kara laupījums. Tomēr, pats Armīnijs spēja izvairīties no sagūstīšanas un ar savu efektīvo pretestību arī atturēja Romas impēriju no turpmākas izplešanās uz A no Reinas. 17.g. m.e. uzsāka karu ar savu sīvāko kunkurentu uz visu ģermāņu cilšu valdnieka titulu, markomaņu vadoni Marabodu un viņa atbalstītājiem. Lai gan karā netika gūta izšķiroša uzvara, Marabods bēga uz Romu, kur atlikušo mūžu nodzīvoja Ravennā. Armīniju 21.g. m.e. nogalināja viņa paša cilts locekļu organizētā sazvērestībā, lai nepieļautu viņa ietekmes pārmērīgu pieaugumu.
Romiešu vēsturnieks Tacits Armīniju dēvēja par ģermāņu atbrīvotāju, kā arī uzteica viņa spēju kā līdzīgam cīnīties ar Romu tās varas un spēka zenītā.
Turpmākajos gadsimtos Armīnijs kļuva par leģendāru personību vācu kultūrā. 19. gadsimta sākumā Arminijs, kuru vācieši sāka saukt par Hermani, kā arī pati Teitoburgas kauja kļuva par vienu no vācu nacionālisma un tautas vienotības simboliem.
Ritiņi (Ozolaines pagasts)
Ritiņi ir skrajciems Rēzeknes novada Ozolaines pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā 5 km no pagasta centra Balbišiem, 5 km no novada centra Rēzeknes un 245 km no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Ritiņu ezers.
Dunika (dabas liegums)
Dunika ir dabas liegums Dienvidkurzemes novada Dunikas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā; tā teritorijas lielāko daļu aizņem Tīrspurvs (Dunikas tīrelis). Liegums izveidots 1977. gadā, tas atrodas uz parastā skābarža izplatības areāla ziemeļrietumu robežas un viens no lieguma izveides mērķiem ir parastā skabārža aizsardzība. Teritorijā sastopami vairāki Eiropas Savienības aizsargājamie biotopi, tostarp neskarti augstie purvi, pārejas purvi un slīkšņas, staignāju meži, ozolu meži un purvainie meži. Natura 2000 teritorija.
Užavas augštece
Užavas augštece ir dabas liegums Kuldīgas novada Alsungas pagasta dienvidos.
Tiek aizsargāts mazāk pārveidots Užavas upes palienes posms ar salīdzinoši dabiskām applūstošo pļavu platībām, kas nozīmīgas ligzdojošajām griezēm. Ietver nozīmīgas Eiropas Savienības aizsargājamo biotopu platības, kas klasificēti kā palieņu zālāji un vilkakūlas zālāji, kā arī Latvijā īpaši aizsargājamās zilganās seslērijas pļavas. Pļavās konstatētas arī vairākas citas aizsargājamas putnu sugas, to skaitā melnā klija, pļavu lija un mazais ērglis. Piemērots biotops ormanītim.
Uģis Roze
Uģis Roze (dzimis ) ir latviešu dziedātājs.
Biogrāfija
Mācījies Ķekavas vidusskolā, studējis Latvijas Mūzikas akadēmijas vokālajā nodaļā. Pēc dienesta padomju armijā 80. gadu sākumā iesaistījies grupā Inversija, kurā izpildījis Harija Baša un Jāņa Griķa kompozīcijas. Grupas sastāvā 1986. gadā Liepājas vokāli instrumentālo ansambļu skatē atzīts par labāko vokālistu. 1987. gadā pievienojies Imanta Kalniņa grupai Turaidas Roze, dziedot gan solo dziesmas, gan arī duetā ar Olgu Rajecku. Abi kļuva par otrās vietas ieguvējiem Vissavienības jauno estrādes dziedātāju konkursā "Jūrmala 87". Pēc grupas darbības beigšanās iesaistījies projektā "Jumis", kura sastāvā piedalījies I. Kalniņa dziesmu albuma angļu valodā "Sky's Eyes" ierakstā. 90. gadu sākumā U. Rozes mūziķa karjerā iestājas pārtraukums. Viņš pievērsies dažādiem darbiem - gan lauksaimniecībai, gan zivju kūpināšanai, bijis taksometra šoferis. 90. gados piecus gadus bijis restorāna dziedātājs Vācijā.
Uz skatuves U. Roze atgriežas "Imantdienu" koncertā 2000. gadā. 2002. gadā tika izdots viņa soloalbums "Divtulība". U. Roze piedalījies arī vairākos mūziklos: Ķikulis (J. Lūsēna, P. Brūvera "Agrā rūsa", 2007), Žans Valžans (K. M. Šēnberga, V. Igo "Les Miserables", 2008), Ziemeļbriedis (J. Lūsēna, I. Zanderes "Sniega karaliene", 2011), loma J. Lūsēna un M. Zālītes mūziklā "Meierovics" (2013), Malkas cirtējs (J. Lūsēna, K. Vērdiņa "Zvaigznes bērns", 2022). 2015. gada pavasari pēc komponista Jāņa Lūsēna iniciatīvas Uģis Roze apvienojās duetā ar Anmary, izveidojot muzikālo apvienību Promenāde. Strādājis par mūzikas pedagogu.
Tramvajs vārdā Kalpotājs
"Tramvajs vārdā Kalpotājs" ir 2005. gada Latvijas dokumentālā filma, kuras režisors ir Gunārs Bandēns. Filmas pirmizrāde notika Kino "Rīga".
Filma uzņemta Rīgas Satiksmes nakts tramvajā (izmanto maršruta nosaukumu "Kalpotājs"). 2005. gadā filmas operatori saņēmuši Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais dokumentālās filmas operators".
Starptautiskais E ceļu tīkls
Starptautiskais E ceļu tīkls ir numerācijas sistēma Eiropas ceļiem, kuru izstrādājusi ANO Eiropas Ekonomiskā komisija (UNECE). Tīkls numerācija sākas no E1 un turpinās ar lielākiem skaitļiem. Šie autoceļi šķērso arī valstu robežas. Daži no ceļiem pat sasniedz Centrālāzijas valstis kā Kirgizstāna, jo arī tās ir iekļautas UNECE.
Lielākajā daļā valstu ceļi ir numurēti pēc valsts numerācijas, taču blakus valsts numuram atrodas arī Eiropas maršruta numurs. Dažās valstīs kā Beļģija, Dānija, Norvēģija un Zviedrija, ceļi kuri ir iekļauti Eiropas maršrutos, izmanto tikai E numerāciju, nelietojot valsts numerāciju (Piemēram: E18 un E06). Britu ceļa apzīmējumu tiesību akts paredz, ka Lielbritānijā E numuri nav jānorāda uz ceļazīmēm.
Citos kontinentos ir līdzīgi starptautisko ceļu tīkli, piemēram, Pan-American šoseja Amerikā, Āfrikas autoceļu tīkls Āfrikā un Āzijas autoceļu tīkls Āzijā.
Daiquiri
Daiquiri (es) ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no ruma, citrusa sulas (parasti laima sulas) un cukura vai cita saldinātāja. Kokteilis pieejams dažādās variācijās papildus pievienojot banānus vai avokado. Viena no populārākajām kokteiļa variācijām ir kokteilim pievienojot sasmalcinātu ledu — Frozen Daiquiri. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 60 ml gaišā ruma, 20 ml laima sulas un divām karotēm cukura. Kokteili pagatavo sajaucot visas sastāvdaļas kokteiļu šeikerī, un kratot līdz izšķīst cukurs. Pasniedz kokteiļa glāzē uz kājas.
Džims Kroči
Džeimss Džozefs Kroči (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu dziedātājs un komponists. Laika posmā no 1966. līdz 1973. gadam Kroči izdeva piecus studijas albumus un 11 singlus. Abi viņa singli Bad, Bad Leroy Brown un Time in a Bottle bija Billboard Hot 100 dziesmu topa hiti.
Ritiņsola
Ritiņsola ir ciems Dunavas pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 193 km attālumā no Rīgas.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Drancānu apmetne.
Sems Gaņjē
Sems Gaņjē (Sam Gagner; dzimis 1989. gada 10. augustā) ir kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2020) pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Detroitas "Red Wings".
S. Gaņjē ir bijušā NHL hokejista Dena Gaņjē dēls.
Spēlētāja karjera
Pēc vienas Ontārio hokeja līgas kluba Londonas "Knights" sastāvā aizvadītas sezonas, profesionāļa karjeru Gaņjē sāka 2007.—08. gada sezonā NHL kluba Edmontonas "Oilers" sastāvā. 2012. gada 2. februārī Gaņjē kļuva par trīspadsmito spēlētāju līgas vēsturē un pirmo spēlētāju kopš 1988. gada, kam vienā spēlē izdevies atzīmēties ar astoņiem rezultativitātes punktiem.
2012.—2013. gada NHL lokauta laikā Gaņjē spēlēja Austrijas hokeja līgas klubā HK Klāgenfurte. Pēc 2013.—14. gada sezonas noslēguma tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks", taču vien stundu vēlāk nonāca Arizonas "Coyotes" īpašumā. Tās rindās viņš arī uzsāka 2014.—15. gada sezonu, kļūdams par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem. 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers".
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2008. gada Pasaules čempionātā.
Pols Leruā
Leruā 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmajā kārtā.