cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Īsausu zorro
Izskats
Īsausu zorro ķermeņa garums ir 100 cm, augums skaustā 25 - 30 cm, svars 9 - 10 kg. Īsausu zorro ir īsas kājas, un nelielas, noapaļotas austiņas. Tam ir lapsveidīgs purns un kupla aste. Īsausu zorro kažoks variē no tumši pelēkas līdz rūsgani pelēkai krāsai, reizēm tas ir tēraudzils vai kafijas brūns. Mugura bieži ir tumšāka par pārējo ķermeni. Tā kažoka spalva ir īsa un ļoti bieza. Īsausu zorro kāju pirksti ir daļēji savienoti ar peldplēvi.
Īsausu zorro kustības atgādina kaķa kustības, tam ir šaurs krūšu kurvis, pagarināts galvaskauss un gari ilkņi, kas ir redzami pat tad, kad mute ir aizvērta. Kā visiem suņu dzimtas dzīvniekiem īsausu zorro ir 42 zobi.
Ieradumi
Īsausu zorro pamatā ir plēsējs un pārtiek no zivīm, kukaiņiem un maziem zīdītājiem. Zinātniskie pētījumi liecina, ka Peru novērotā īsausu zorro diēta sastāvēja no zivīm 28%, kukaiņiem 17%, mazi zīdītāji 13%, augļi 10%, krabji 10%, vardes 4%, rāpuļi 3%, putni 10%.
Īsausu zorro mātītes ir par vienu trešdaļu lielākas nekā tēviņi. Zorro ir vienpatņi un dzīvo vientuļnieka dzīvi, lai gan ir novēroti arī dzīvnieki, kas uzturas kopā pa pāriem. Nobiedēti īsausu zorro spalvas uz muguras saceļas vertikāli stāvus. Par reprodukciju zinātniekiem trūkst faktu, lai gan ir pieņemts uzskatīt, ka īsausu zorro ir pieaudzis apmēram viena gada vecumā. Kucēni dzimst alās, zinātnieku atrastajās 3 alās ir uzskaitīti 2 - 3 kucēni katrā. Vienā no tām bija abi vecāki.
Sistemātika
Pliocēnā pirms 2,5 miljoniem gadu suņu dzimtas dzīvnieki migrēja no Ziemeļamerikas uz Dienvidameriku. Īsausu zorro priekšteči piemērojās dzīvei tropu lietus mežos. Zinātnieki mūsdienās īsausu zorro sistematizē kā suņu cilts pārstāvi, un tā tuvākais radinieks ir krūmu suns (Speothos).
Īsausu zorro ir divas pasugas :
Zaļās lapas
"Zaļās lapas" ir SIA "Latvijas Tālrunis" izdota telefonu grāmata, kas iznāk kopš 1992. gada. Sākotnēji "Zaļās lapas" aptvēra Rīgas pilsētu un Rīgas rajonus, pakāpeniski veidojot telefonu grāmatas arī citiem Latvijas rajoniem, sasniedzot 30 dažādas telefonu grāmatas gadā. 1994. gadā "Zaļās lapas" telefonu grāmatās jau bija ietverti visi Latvijas rajoni. Šobrīd "Zaļās lapas" tiek izdotas 30 grāmatās — katrai Latvijas pilsētai un rajonam. Kopš 2008.gada vasaras internetā pieejams jauno tehnoloģiju produkts — interaktīvs meklēšanas portāls zalaslapas.lv. Telefonu grāmatu izdošanai bija nepieciešams izveidot datu bāzi, kurā apkopoti visi Latvijas uzņēmumi, valsts iestādes un nevalstiskās organizācijas. Telefonu grāmatas “Zaļās Lapas” kopējā tirāža ir 760 500 eksemplāru. Rīgai un Rīgas rajonam tiek izdotas divas “Zaļās Lapas” grāmatas — “Nozaru grāmata” un “A-Z uzziņu grāmata” Sākumā tika izdotas 28 lokālās Latvijas rajonu telefonu grāmatas, savukārt, pašlaik to skaits jau ir 31 reģiona izdevums.
Rūdolfs I Hābsburgs
Rūdolfs I (de); dzimis, miris ) bija Romiešu karalis un Svētās Romas impērijas valdnieks no 1273. gada līdz savai nāvei 1291. gadā.
1273. gada 1. oktobrī Frankfurtē ievēlēts par Vācijas karali. 1278. gada 26. augustā sakaudams Marhfeldas kaujā savu galveno pretinieku — Bohēmijas karali Otokāru II, ieguva Austrijas, Štīrijas, Karintijas un Karniolas hercoga titulus. Pārcēla uz šiem apgabaliem savu galveno varas bāzi, faktiski likdams pamatus Austrijas Hābsburgu dzimtai — vienai no ietekmīgākajām Eiropas vēsturē, kura pēc tam valdīja Austrijā līdz par 1918. gadam.
Tā kā tronis nebija automātiski mantojams, kā citās Eiropas karalistēs, Rūdolfs centās panākt, lai jau viņa dzīves laikā elektori ievēl viņa dēlu Albrehtu par Romiešu karali. Rūdolfu atbalstīja pāvests Honorijs IV, taču plāns neīstenojās, jo pāvests mira, nepaspējis kronēt Rūdolfu par imperatoru, bet elektori nevēlējās balsot par Albrehtu. Rūdolfs saglabāja cerības, jo Maincas arhibīskaps bija viņa draugs, Trīres elektora vieta bija vakanta, bet Pfalcas, Saksijas, Brandenburgas un Bohēmijas elektori bija piesaistīti ar dinastiskām laulībām. Albrehta ievēlēšanai pretojās ietekmīgais Ķelnes arhibīskaps, kam pievienojās Bohēmijas karalis Vāclavs II un Lejasbavārijas hercogs Oto III. Pēc Rūdolfa nāves 1291. gadā arī pārējie elektori atteicās atbalstīt Albrehtu. Ķelnes arhibīskaps par karaļa kandidātu ieteica Nasavas grāfu Ādolfu.
Komunistiskās partijas manifests
Komunistiskās partijas manifests — Kārļa Marksa un Frīdriha Engelsa darbs, kurā paustas klasiskā marksisma pamatnostādnes. Pirmo reizi publicēts 1848. gada 21. februārī. Pazīstams arī kā Komunisma manifests un ir viens no ietekmīgākajiem politiskajiem traktātiem. Manifestā tiek skaidrots, kā ar proletariāta revolūcijas palīdzību komunisti pārņemtu varu no buržuāzijas un izveidotu sociālistisku sabiedrību.
Autori
Lai gan Manifesta titullapā norādīts, ka Komunistiskās partijas manifests ir Kārļa Marksa un Frīdriha Engelsa kopdarbs, Engelss 1883. gadā ievadā Manifesta vācu izdevumam norāda, ka būtībā tas ir Marksa darbs un pamatidejas pieder tikai Marksam. Pašā Manifestā ir norādes, ka teksts ir dažādu valstu komunistu kopdarbs.
Izdošanas vēsture
Komunistiskās partijas manifests pirmo reizi tika izdots 1848. gadā Londonā vācu valodā. Tulkojumu angļu valodā tika izdots 1850. gadā. Laikā no 1872. gada līdz 1890. gadam Manifests tika vairākkārtīgi rediģēts, pievienoja arī jaunu priekšvārdu: 1872. gadā vācu izdevumam, 1882. gadā krievu izdevumam, 1883. gadā vācu izdevumam un 1888. gadā angļu izdevumam. 1888. gada izdevumu tulkoja Semjuels Mūrs (Samuel Moore), un tas joprojām ir visvairāk izmantotais angliskais Manifesta variants.
Saturs
Manifests sastāv no ievada, trim daļām un nobeiguma.
Kārlis Markss un Frīdrihs Engelss izvirza nostādni, ka sabiedrība, izgājusi trīs ekspluatācijas stadijas (verdzību, feodālismu un kapitālismu), beigās nonāks komunismā. Šī nostādne kopā ar ekonomisko determinismu veido vēsturiskā materiālisma koncepciju, kas ir centrālā komunistiskā koncepcija. Tiek uzskatīts, ka kapitālisms ir kļuvis par progresa šķērsli un jāmaina pret proletariāta diktatūru, kas savukārt uzcels sociālistisku sabiedrību.
Ugāles līdzenums
Ugāles līdzenums ir dabas apvidus Kursas zemienes ziemeļos. Aizņem Ventspils novada austrumu un dienvidaustrumu daļu, Talsu novada rietumu malu un nelielu Kuldīgas novada teritoriju tā ziemeļaustrumos. Platība ap 1650 km² (2,5% Latvijas teritorijas. Līdzenumam neregulāra ziemeļu-dienvidu virzienā izstiepta daudzstūra forma. Ziemeļu-dienvidu virzienā tas ir 40—60 km plats, rietumu-austrumu virzienā — 32—56 km. Dienvidos tā robeža ar Pieventas līdzenumu iet pa Abavas ielejas dienvidu malu, robeža ar Rietumkursas augstienes Kurmāles pauguraini — gar Valdemārpils fāzes ledāja reljefa frontālo vaļņu pakāji, rietumos un ziemeļos robeža ar Piejūras zemienes Ventavas līdzenumu — pa Baltijas ledus ezera abrāzijas kāpli un krasta akumulācijas formām. Austrumos robeža ar Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumu ir uz rietumiem no Nevejas, Sabdagām, Ģibzdes un tālāk pa Raķupi un gar Lielsalas un Zvaguļu purvu austrumu malu līdz Valdgalei, ar Vanemas pauguraini robeža iet austrumos no Pastendes un Stendes un pa Lašupīti.
Reljefs
Līdzenuma reljefs pārsvarā ir lēzeni viļņots, vietām vidēji viļņots un plakans, kas radies galvenokārt Ventas ledus mēles, Ventas pieledāja sprostezera un Baltijas ledus ezera un hidrogrāfiskā tīkla attīstības rezultātā. Reljefa saposmojums parasti ir 2 līdz 10 metru. Ziemeļu daļā ir 15—40 m augsti pacēlumi, kas veidojušies ledus ezera salu vietās (Ugāles, Popes, Puzes un Ameles pacēlumi) virs abrāzijas un akumulācijas lidzenumiem. Līdzenuma ziemeļu daļā virsas absolūtais augstums ir 30—40 m, pazeminājumos un upju ielejās — 20—30 m, bijušajās ledus salās — 50—70,5 m, Spāres paugurainē — 50—78 m. Visizteiktākais reljefa saposmojums ir gar Mordangas subglaciālo iegultni. Augstākā virsotne ir Ploču kalns (83 m vjl).
Hidrogrāfija
Upes pieder pie Ventas un Irbes lielbaseiniem, ūdensšķirtne starp kuriem iet pa Ugāles pacēlumu un gar Usmas ezera dienvidu krastu. Lielākās upes ir Rinda, Stende, Raķupe, Pāce, Engure. Dienvidu un rietumu malas atūdeņo Abava un Venta.
Ugāles līdzenumā samērā daudz ezeru, kas koncentrējušies galvenokārt tā centrālajā daļā. Lielākais ir Usmas ezers (41,4 km²), dziļākais — Puzes ezers (33,6 m).
Eduards Bērziņš
Eduards Bērziņš (dzimis, miris ) bija latviešu izcelsmes padomju militārais un saimnieciskais darbinieks. Pirmais Kolimas Daļstroj tresta priekšnieks Magadanā, kam pakļāvās arī reģionālās Gulaga nometnes.
Biogrāfija
Eduards Bērziņš dzimis 1894. gada 7. februārī Rīgā. Beidzis Cēsu pilsētas skolu. Mācījies Freiburgas mākslas skolā un no 1912. līdz 1914. gadam, studējis Berlīnes mākslas akadēmijā. Vācijā apprecējies ar latviešu mākslinieci Mirdzu Mittenbergu. Īsi pirms Pirmā pasaules kara sākuma atgriezās Rīgā. 1915. gadā mobilizēts armijā. Ieskaitīts 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulkā. Par nopelniem kaujās apbalvots ar Sv. Jura krustu. Pēc Oktobra revolūcijas kļuva par Latviešu strēlnieku divīzijas, 1. vieglās artilērijas diviziona komandieri.
1918. gadā iestājās boļševiku partijā un tika nosūtīts uz Maskavu. Tur kļuvis par padomju valdības apsardzes priekšnieku, palīdzējis novērst kreiso eseru dumpi un atklājis angļu aģenta Brūsa Lokarta nodomu iznīcināt vairākus boļševiku partijas līderus. Šajā laikā, pamatā Rietumeiropā, ticis dēvēts par Dzelzs boļševiku. Krievijas pilsoņu kara laikā piedalījies kaujās Sarkanās armijas sastāvā Rietumu, Dienvidrietumu un Austrumu frontē. Strādājis padomju drošības iestādēs.
1930. gadu sākumā vadījis Višeras celulozes un papīra kombināta celtniecību Ziemeļurālos. Bērziņa vadībā kombināta celtniecība pabeigta triecientempā — 15 mēnešos. 1931. gada 13. novembrī tika dibināts Tālo Austrumu apgūšanas trests Daļstroj, kas kļuva par PSRS lēģeru sistēmas aizmetni. Par šī tresta pirmo vadītāju tika iecelts Eduards Bērziņš.
1932. gada 19. janvārī Maskavā tika izdota slepena pavēle, kas paredzēja “Daļstroj” vajadzībām nākamajā gadā izveidot 40 tūkstošus lielu ieslodzīto kontingentu. 1. aprīlī nodibināja Ziemeļaustrumu labošanas darbu nometni ar centru Magadanā. Arī šīs nometnes priekšnieks bija pakļauts tieši Bērziņam. Lai viņš varētu operatīvi pārvietoties pa pakļauto teritoriju, Bērziņam tika piešķirts kuģis “Zvezda”, lidmašīna un starptautiskas klases dzelzceļa vagons. Ikdienā pārvietojies ar Rolls Royce automašīnu. 1935. gadā par ieguldījumu Kolimas reģiona attīstībā Bērziņam piešķirts Ļeņina ordenis.
1937. gada nogalē Eduards Bērziņš tika izsaukts uz Maskavu, kur 19. decembrī tika arestēts dzelzceļa stacijā netālu no Maskavas. Līdzīgi kā Lielā terora citos procesos, Bērziņam tika inkriminēta trockistu organizācijas vadība Kolimas novadā un spiegošana Japānas un Lielbritānijas labā. Tika atzīts par vainīgu un nošauts Komunarkas masu kapos 1938. gada 1. augustā. VDK ilgstoši slēpa patiesos viņa nāves iemeslus un par miršanas dienu uzdeva 1940. gada 3. septembri.
1988. gadā Eduardam Bērziņam Magadanas centrā tika uzstādīts piemineklis.
2012 (nozīmju atdalīšana)
2012 var būt:
Ziemeļbriedis
Ziemeļbriedis ir izplatīts ziemeļu puslodes arktiskajā un subarktiskajā biomā. Ir sastopamas migrējošas populācijas un populācijas, kas ir nometnieces. Kopumā suga ir plaši izplatīta, tomēr dažu pasugu izdzīvošana ir apdraudēta, un dažas no tām ir jau izmirušas.
Ziemeļbriežu medības un to audzēšana daļējos mājas apstākļos, lai iegūtu gaļu, kažokādu, ragus, pienu un tos izmantotu kā transporta līdzekli, ir viena no svarīgākajām nodarbēm daudzām ziemeļu tautām. Pateicoties mītam par Ziemassvētku vecīša lidojošiem ziemeļbriežiem, tos labi pazīst visā pasaulē, kur svin Ziemassvētkus.
Izplatība
Ziemeļbrieža izplatības areāls aptver ziemeļu puslodes holarktisko reģionu. Tas mājo gan tundrā, gan taigā. Ziemeļbriedis ir sastopams Skandināvijā, Grenlandē, Krievijā, Mongolijā, Ķīnas ziemeļos (uz ziemeļiem no 50 paralēles) un Ziemeļamerikā, gan Kanādā, gan ASV (Aļaskā un Kanādas pierobežas štatos).
Līdz 19. gadsimta vidum tas bija sastopams pat Aidaho dienvidos. Tas kādreiz dzīvoja Sahalīnā un, iespējams, arī Īrijā. Pleistocēna laikā ziemeļbriedis Eiropā bija sastopams līdz Spānijai. Mūsdienās dienvidreģionu populācijas ir izmirušas, un tas vairs nav sastopamas daudzās sava izplatības areāla vēsturiskajās zemēs. Vislielākās populācijas mūsdienās ir Norvēģijā, Somijā, Sibīrijā, Grenlandē, Aļaskā un Kanādā.
Mājas ziemeļbrieži ir sastopami Skandināvijā un Krievijā. Tie tiek turēti lielos baros, kuros ir 150—170 ziemeļbrieži. Eiropā savvaļas ziemeļbrieži ir palikuši tikai Norvēģijā. Daži ziemeļbrieži no Norvēģijas 20. gadsimta sākumā tika introducēti Atlantijas okeāna dienvidos Dienviddžordžijas salā, kurā ziemeļbrieži ir sastopami joprojām. Apmēram 4000 ziemeļbrieži tika ievesti Francijai piederošajās Kergelēna arhipelāga salās Indijas okeāna dienviddaļā. Arī Islandē ir ievesti ziemeļbrieži, un to skaits ir apmēram 2000—4000.
Izskats un īpašības
Ziemeļbriežu pasugas viena no otras atšķiras gan augumā, gan ar kažoka krāsu. Abiem dzimumiem aug ragi, tikai tēviņiem tie ir lielāki, bet mātītēm mazāki. Dažām pasugām mātītēm ragu nav vispār. Mātītes ķermeņa garums parasti ir 162—205 cm, to svars 79—120 kg. Tēviņu ķermeņa garums ir 180—214 cm, svars 92—210 kg. Reizēm ir ļoti lieli tēviņi, kas var sasniegt 318 kg svaru. Augstums skaustā ziemeļbriežiem ir 85—150 cm, astes garums 14—20 cm. Vismazākā pasuga ir Svalbāras salu ziemeļbriedis (R. t. platyrhynchus), šīs pasugas mātītes garums ir apmēram 150 cm un svars 53 kg pavasarī, bet 70 kg rudenī. Tēviņu ķermeņa garums ir 160 cm, svars 65 kg pavasarī un 90 kg rudenī. Salīdzinoši ar pārējām pasugām, Svalbāras ziemeļbriedim ir arī īsas kājas, tā augstums skaustā ir 80 cm. Kopumā ziemeļu pasugas ir mazākas nekā dienvidu pasugas. Arī mājas ziemeļbriežiem, salīdzinot ar savvaļas īpatņiem, ir īsākas kājas un lielāka masa.
Kažoka krāsa ir atkarīga no vairākiem faktoriem: individualitātes, sezonas un pasugas veida. Dienvidu pasugas ir tumšākas nekā ziemeļu pasugas. Bet pamatā kažoki ir brūnpelēki ar gaišāku, gandrīz baltu kaklu. Kažokam ir dubults matojums. Tam ir bieza un silta pavilna un garāka akotspalva, kas nosedz pavilnu, sargājot to no nokrišņiem, turklāt akotspalvas mata iekšpuse ir tukša un pildīta ar gaisu.
Ragi
Lielākajai daļai pasugu abiem dzimumiem aug ragi. Tēviņu ragi ir lielāki, žuburaināki un iespaidīgāki nekā mātīšu ragi. Skandināvijas populācijām vecākiem tēviņiem ragi nokrīt decembrī, bet jaunajiem pavasarī, toties mātītēm ragi nokrīt vasarā. Ragiem var izšķirt 2 žuburu grupas, vienu zemāku un otru augstāku. Salīdzinot pasugas, ragu lielums ir atšķirīgs. Ziemeļu pasugām ragi ir mazāki, smailāki, un raga kaulam veidojas apaļāka forma. Toties dažām pasugām ragi ir ļoti lieli un krāšņi, kļūstot par otriem lielākajiem ragiem visā briežu dzimtā pēc aļņa ragiem. Tie var sasniegt 100 cm platumu un 135 cm augstumu. Bet, salīdzinot ar ķermeņa lielumu, tie ir vislielākie ragi briežu dzimtā.
Elpošana
Ziemeļbriežiem ir īpaši veidotas nāsis, kas var izplesties un nozīmīgi palielināt savu virsmu. Aukstā laikā tam ir ļoti liela nozīme gaisa sasildīšanai, pirms tas nokļūst plaušās. Nāsis uztver izelpotā gaisa kondensātu un samitrina ieelpoto, sauso gaisu, un iespējama daļa kondensāta absorbējas asins sistēmā.
Nagi
Ziemeļbrieža nagi piemērojas sezonai. Vasarā, kad tundra ir mitra un mīksta, pēdas apakša kļūst līdzīga sūklim un izplešas, veidojot lielāku atbalsta virsmu. Ziemā pēdas saraujas, kļūst cietākas, nags izveido kaut ko līdzīgu cietam gredzenam, kas iecērtas ledū un sniegā, nodrošinot ziemeļbrieža gaitu pret slīdēšanu. Šāds nags ir arī piemērots sniega rakšanai, lai ziemeļbriedis izraktos cauri sniegam līdz ķērpjiem un sūnām, kuras ir iemīļota ziemeļbriežu barība.
Uzvedība
Dažas Ziemeļamerikas ziemeļbriežu populācijas veic garāko migrācijas ceļu no visiem pasaules sauszemes dzīvniekiem. Tie katru gadu noiet apmēram 5000 km. Eiropas populācijām migrācijas ceļi ir īsāki, bet dažas salu populācijas kā R. t. pearsoni un R. t. platyrhynchus ir nometnieces un pamatā uzturas vienā un tajā pašā vietā. Migrācijas laikā ziemeļbrieži dienas laikā veic 19—55 km. Tas notiek lēnām un bez steigas, jo skrienot ziemeļbrieža ātrums ir 60—80 km/h. Pavasara migrācijas laikā mazākie ģimeņu bari apvienojas lielos baros, kuros ir 50 000—500 000 ziemeļbriežu. Rudeņos migrēšana notiek nelielos baros, jo tās laikā ir ziemeļbriežu riests. Ziemas laikā ziemeļbrieži uzturas meža zonā, pavasarī tie pamet ziemas barošanās vietas un dodas uz vasaras ganībām un mazuļu dzimšanas vietām tundrā. Ziemeļbrieži ne tikai ātri skrien, tie arī ļoti labi peld, apmēram ar ātrumu 6,5 km/h, bet, ja nepieciešams, ātrums var būt 10 km/h. Migrējošs bars neapjūk ezera vai platas upes krastā, tas bez kavēšanās to šķērso.
Barība
Ziemeļbriežiem tāpat kā pārējiem atgremotājiem ir četru kambaru kuņģis. Pamatā tie barojas ar ķērpjiem un sūnām. Vasarā tie barojas arī ar vītolu un bērzu lapām, kā arī ar grīšļiem un zāli. Reizēm ir novērots, ka ziemeļbrieži barojas ar lemingiem, arktikas palijām un putnu olām. Rudenī tie ēd arī sēnes.
Dabīgie ienaidnieki
Ir vairāki plēsēji, kas aktīvi medī ziemeļbriežus. Jaunos briedēnus medī klinšu ērglis (Aquila chrysaetos), un tas ir galvenais briedēnu bieds. Bet tikko dzimušus briedēnus, mātītes, kas dzemdē, un slimos dzīvniekus medī arī āmrijas, brūnie lāči un polārlāči. Polārlācis var uzbrukt arī pieaugušam un veselam briedim. Galvenais veco un slimo ziemeļbriežu vajātājs ir pelēkais vilks, īpaši ziemā. Mirušu ziemeļbriežu kaulus skrubina arī lapsas, kraukļi un vanagi. Vasarā ziemeļbriežus nomoka arī odu un knišļu bari.
Klasifikācija
Ziemeļbriežiem ir 13 pasugas, kas iedalās 2 lielās grupās: tundras ziemeļbriežos un meža ziemeļbriežos.
===Tundras ziemeļbrieži ===
Sempopole
Sempopole — pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz austrumiem no Bartošices pie Linas upes. Līdz 1945. gadam Šipenbeila (Schippenbeil) Vācijas (Austrumprūsijas) sastāvā.
Pilsēta veidojusies ap XIII. gadsimtā celto Vācu ordeņa pili. Lielās prūšu sacelšanās laikā 1263. gadā Šipenbeilas pils bija viena no pirmajām, ko ieņēma prūši Divana (Diwanus) vadībā.
Pēc 2. pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Sempopole iekļāvās Polijā, bet vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti.
Bursa
Bursa (tr; vēsturiskais nosaukums Prusa,, vēlāk Brusa) ir pilsēta Turcijas ziemeļrietumos, Bursas ila administratīvais centrs. 2007. gadā Bursas iedzīvotāju skaits sasniedza 2 562 828 un tādēļ tā ir ceturtā lielākā Turcijas pilsēta un viens no nozīmīgākajiem valsts industriālajiem un kultūras centriem.
Bursa izvietojusies pie Uludaga kalna ziemeļrietumu nogāzes 15 km no Marmora jūras krasta. Pilsētu dažkārt dēvē par „Zaļo Bursu”, jo tajā atrodas daudz parku un dārzu, kā arī pilsētu ieskauj meži un Uludaga kalnā esošais populārais slēpošanas kūrorts. Bursā atrodas vairāki agrāko Osmaņu impērijas sultānu mauzoleji.
Pjastu dinastija
Leģenda vēstī, ka Pjasti cēlušies no leģendārā Lielpolijas poļānu zemnieka Pjasta, kurš sāka valdīt Gņezno apkārtnē. Pjasts pirmoreiz pieminēts Galla Anonīma rakstos 1113. gadā.
Ap Poznaņu un Gņezno veidojās pirmā Polijas valsts. Kad Polija XII - XIII gs. piedzīvoja sadrumstalotības periodu, par atsevišķo kņazistu valdniekiem pēc nerakstīta likuma tika atzīti Pjastu dinastijas pārstāvji.
Kaut arī visi Pjasti apzinājās savu radniecību, pats jēdziens ir XVII gs. vēsturnieku radīts, pamatojoties uz Silēzijas vēstures izpēti.
Jesaja
Bībelē teikts, ka Jesaja dzimis 8. g.s. p.m.ē. Viņa sieva Bībelē minēta vienīgi kā "praviete" un viņiem ir divi dēli.
Viņa pravietošanas laiks bija Jūdejas karalistes karaļu Uzija, Jotāma, Ahaza un Hezekijas valdīšanas laikā. Ņemot vērā karaļu valdīšanas laikus, iespējams, ka Jesajas pravietošanas laiks bija četrdesmit četri gadi.
Kazimirs III Lielais
Kazimirs III, biežāk Kazimirs Lielais (pl; dzimis, miris ) bija pēdējais Pjastu dinastijas Polijas karalis. Valdīja no 1333. līdz 1370. gadam.
Kazimirs Lielais bija Vladislava I un Jadvigas no Kališas dēls. Bija precējies ar Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina meitu Aldonu (bērni - Kunigunda (vēlāk - Augšbavārijas hercoga sieva), Elizabete (vēlāk Pomerānijas kņaza sieva)), Adelheidi no Hesenes, Kristīni no Rokičaniem, Jadvigu no Glogovas. Tā kā baznīca nepiekrita laulības šķiršanai ar iepriekšējām sievām, Kazimirs Lielais tika vainots daudzsievībā.
Dzīvesgājums
Kazimirs Lielais ir vienīgais karalis Polijas vēsturē, kurš izpelnījies iesauku Lielais, jo viņa nopelni Polijas valsts izveidē ir grūti pārvērtējami. Ja 1333.gadā, kad Kazimirs Lielais pēc sava tēva nāves kāpa tronī, Polijas valsts reputācija bija minimāla un Kazimirs tika saukta tikai par Krakovas karali, tad 1370.gadā, Kazimiram mirstot, Polijas teritorija bija divreiz palielinājusies un valsts ekonomika bija lieliskā stāvoklī.
Kazimirs Lielais reformēja Polijas civilo un kriminālo tiesību sistēmu. Dibināja daudzas pilsētas, cēla pilis, reformēja Polijas armiju. Kazimirs Lielais ir universitātes dibinātājs Krakovā. Polijā iesakņojies teiciens, ka Kazimirs atrada Poliju viedotu no koka, bet atstāja no akmens (Zastał Polskę drewnianą a zostawił murowaną).
Ekonomikā Kazimirs stabilizēja valsts finanses un labvēlīgi attiecās pret ebreju augļotājiem, juridiski pielīdzinot ebrejus kristiešiem un atļaujot apmesties uz dzīvi valstī. Tomēr viņš ierobežoja ebreju augļotāju aizdevumu procentu likmes kristiešiem (ne vairāk kā 8% gadā, iepriekš dažkārt tie bija virs 100%).
Tā kā Kazmiram Lielajam nebija vīriešu kārtas pēcnācēju, viņš noteica par savu pēcteci Ungārijas karali Lajošu I.
Ventes rags
Ventes rags (lt, de) ir zemesrags Nemūnas deltā. Atrodas Šilutes rajonā, Lietuvā. Tas ir ap 5,5 km garš, platākā vieta ap 2,2 km. Raga smailē atrodas Ventes raga bāka. Pār Ventes ragu iet nozīmīgs putnu migrācijas ceļš. 1929. gadā šeit tika izveidota ornitoloģiskā stacija. Laikā no 1929. gada līdz 1999. gadam, šeit tikuši apgredzenoti apmēram 1,4 miljoni putnu. 55.34423°N, 21.19426°W
Steppenwolf
Steppenwolf ir ASV rokgrupa, kas izveidojās 1967. gadā Losandželosā. Tā ir vislabāk pazīstama ar savu dziesmu Born to Be Wild.
Tvertne
Tvertne jeb tilpne ir dobs priekšmets kaut kā glabāšanai vai kravas pārvadājumam. Tvertnes var būt dažādas formas un veidoti no dažādiem materiāliem. Uz kuģiem tiek lietotas tā saucamās universālās tvertnes. Tvertnēm ir standartizēti izmēri, kas atvieglo to pārvadāšanu ar dažādiem transporta līdzekļiem. Standartizētie tvertņu izmēri ir divdesmit pēdu garums, 8 pēdu un 6 collu augstums un 8 pēdu platums, šie izmēri starptautiski pieņemti kā viens TEU (Twenty-foot Equivalent Unit). Tehnoloģijām attīstoties, liela daļa pasaulē izmantoto tvertņu tagad ir četrdesmit pēdu garas, ko apzīmē ar FEU (Forty-foot Equivalent Unit) vai arī ar 2 TEU.
Tvertņu veidi:
Tvertņu izmantošana ir būtiski veicinājusi transporta nozares attīstību, samazinot kravu apstrādes laiku, darbaspēka un iepakojuma izmaksas. Tvertņu izmantošana ļauj ievērojami uzlabot transporta efektivitāti.
Pēcgrūdiens
Pēcgrūdiens ir zemestrīce, kura norisinās pēc kādas spēcīgākas zemestrīces. Vairākums zemestrīču notiek vietās, kur saduras divas kontinentālās plātnes. To savstarpējā mijiedarbība pazemē rada lielu iekšējo spriegumu, un, kad tas kļūst pārāk spēcīgs, plātnes izkustas, izraisot zemestrīci. Ja vienas kontinentālās plātnes mala pavirzās zem otras plātnes, var izcelties ļoti stipra zemestrīce. Lielai zemestrīcei attiecīgajā plātņu lūzuma apgabalā parasti seko mazākas zemestrīces, jo plātnes pielāgojas savam jaunajam novietojumam. Šīs zemestrīces sauc par pēcgrūdieniem.
Sheer Heart Attack
Sheer Heart Attack ir rokgrupas Queen trešais studijas albums.
Ofiss
Ofiss var būt:
Sheer Heart Attack
Tas beidzot atnesa grupai pirmos komerciālos panākumus. Singli "Killer Queen" un "Now I`m Here" Lielbritānijā ieņēma 2. un 11. vietu. Ierakstiem un koncertūrei gan traucēja Braiena Meja veselības problēmas - viņš bija saslimis ar hepatītu. Tādēļ albums sākotnēji tika ierakstīts bez viņa piedalīšanās, bet tad kad ģitārists bija atlabis, tika ierakstīta arī viņa ģitāru solo un fona vokāls un visu apvienoja.
Dziesmai "Stone Cold Crazy" smagā metāla grupa Metallica vēlāk izveidoja kaverversiju un ieguva Grammy balvu.
Mlinari
Mlinari — pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz austrumiem no Elblongas. Līdz 1945. gadam Mīlhauzena Austrumprūsijā (Mühlhausen in Ostpreußen) Vācijas (Austrumprūsijas) sastāvā.
Pēc Otrais pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Mlinari iekļāvās Polijā, bet vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti.
Darens Bents
Darens Ešlijs Bents (en; dzimis Tūtingā, Anglijā) ir bijušais angļu futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, Anglijas futbola izlases dalībnieks.
Profesionāļa karjeru uzsāka Ipswich Town sastāvā, tā sastāvā piedalījās 122 spēlēs, kurās guva 47 vārtus. 2005. gadā pievienojās Charlton Athletic par 2,5 miljoniem sterliņu mārciņām. D. Bents nākamajās divās sezonās bija rezultatīvākais spēlētājs un tad pārgāja uz Tottenham Hotspur par 16,5 miljoniem sterliņu mārciņām. Pēc divām Hotspur pavadītām sezonām viņš pievienojās Sunderland un pēc 18 mēnešiem, 2011. gada janvārī, pārgāja uz Aston Villa.
Viņš ir spēlējis vairākās Anglijas jaunatnes izlasēs kopš U-15 vecuma. Pieaugušo izlases sastāvā viņš debitēja 2006. gadā pret Urugvajas izlasi, tās sastāvā ir guvis trīs vārtus.
Sasniegumi
Tottenham Hotspur
Individuālie sasniegumi
Oba
Oba ir upe Krievijā, viena no lielākajām pasaules upēm. Tās garums ir 3650 kilometri (kopā ar Katuņu 4338 km, ar Irtišu 5410 km). Sākas Altajā, satekot Bijai un Katuņai. Vidustecē un lejtecē Oba plūst pa Rietumsibīrijas līdzenumu, kur upes krasti ir lēzeni, vietām pārpurvoti. Ietek Obas grīvlīcī un tālāk Karas jūrā. Obas grīvlīcis ir garākais pasaulē — apmēram 800 km. Upe izmantota kuģniecībā, pa to pludina kokmateriālus.
Tecējums
Būtībā Oba ir Katuņas upes turpinājums, jo par Obu upe kļūst tikai vietā, kur satek Bijas un Katuņas upe. Tecēšanas sākumā Oba ir ļoti līkumaina, met cilpas, tā tek dažādos virzienos - gan uz ziemeļiem, gan uz rietumiem. Altaja novadā tā tek caur Barnaulu, tad tā tek pa Altaja novada un Novosibirskas apgabala robežu. Novosibirskas apgabalā tās krastos atrodas Novosibirskas pilsēta. Tālāk uz ziemeļiem, jau Tomskas apgabalā, tajā ietek Toma, pēc tam Čulima. Pēc Čulimas ietekas vietas upe pamazām pagriežas rietumu virzienā un tajā ietek Ketas upe. Hantu-mansu autonomajā apvidū upes krastos atrodas Ņižņevartovska, Surguta, Ņeftejuganska un vēl dažas lielas pilsētas. Pēc Hantimansijskas pilsētas upe pagriežas uz ziemeļiem, turklāt jau šajā vietā Obai sākas delta. Netālu no Obas ietekas Obas līcī, tās krastos atrodas Saleharda. Pēc šīs vietas upe krietni paplašinās un ietek Obas līcī.
Talsu lidlauks
Talsu lidlauks (ICAO: EVTE) ir nesertificēts lidlauks Talsu novada Ģibuļu pagastā. Izvietojies Talsu pilsētas ziemeļrietumu pierobežā 1,5 km no pilsētas centra. Lidlaukam ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš.
Lidlauks izbūvēts pēc 2. pasaules kara. Izmantots lauksaimniecībai, neatliekamajai palīdzībai, ugunsdzēsēju vajadzībām. 1950.—1960. gados bijusi pasažieru satiksme ar citām Latvijas pilsētām. Mūsdienās izmanto mazā aviācija, kā arī dažādu pasākumu rīkošanai (autosacīkstes, pilsētas svētki, lidmodelisms u.c.).
Rēnijs
Vēsture
Tā kā rēnijs ir reti sastopams elements, to atklāja ļoti vēlu. To 1925. gadā izdarīja vācu ķīmiķi Valters Nodaks (Walter Noddack) un Ida Take (Ida Tacke), vēlāk zināma kā Ida Nodaka. Elementa nosaukums ir radies no Reinas upes latīniskā nosaukuma Rhenus.
Atrašanās dabā
Rēnijs ir reti sastopams elements Zemes garozā. Tā koncentrācija ir aptuveni viena daļiņa no miljarda. Tikai daži minerāli satur rēniju ar augstāku koncentrāciju. Kā piemēru var minēt molibdenītu, kur rēnija koncentrācija ir no 100 līdz 10 000 daļiņām no miljarda.
Izotopi
Dabā ir sastopami divi rēnija izotopi: vāji radioaktīvais 187Re (62,60% no kopējā daudzuma) un stabilais 185Re (37,40%). Mākslīgi ir iegūti vēl 37 radioizotopi, kuru masas skaitlis ir no 159 līdz 198.
Fizikālās īpašības
Rēnijs ir sudrabbalts metāls. Tā kristāliskā struktūra ir heksagonālā singonija. Pēc izskata līdzīgs platīnam.
Rēnija atommasa ir 186,207 g/mol, blīvums ir 21 020 kg/m³. Rēnija kušanas temperatūra ir 3186 °C, bet viršanas temperatūra ir 5596 °C. Īpatnējā pretestība ir 193 nΩ·m (1,93 Ωm). Standarta elektrodpotenciāls (Re/ReO4−) ir +0,368 V.
Ķīmiskās īpašības
Kad karsē temperatūrā virs 400 °C, rēnijs reaģē ar skābekli, veidojot rēnija(VII) oksīdu (Re2O7). Kad karsē ar fluoru vai hloru, veidojas heksahalīdi. Rēnija savienojumi, kuros rēnijam ir ar augstāka oksidēšanas pakāpe, ir stabilāki nekā ar zemāku pakāpi. Vismazāk ir izpētīti rēnija(II) savienojumi.
Izmantošana
Rēnijs tiek izmantots termoelementu ražošanā. No tā gatavo arī elektrodus, tranzistorus un galvaniskos pārklājumos, piemēram, uz juvelierdarbiem. Rēnija sakausējumi ar volframu un molibdēnu ir izturīgi pret augstām temperatūrām. Šādus sakausējumus izmanto krāsnīs, ģeneratoros un kosmosa kuģos.
RKK Energija
RKK Eņergija, pilns nosaukums S. P. Koroļova vārdā nosauktā Raķešu kosmiskā korporācija "Eņergija" (ru) ir kosmiskās tehnikas ražotājs Krievijā. Tā dibināta 1946. gadā kā "Speciālais konstruktoru birojs numur 1" (OKB-1), un vairākkārt reorganizēta. Pirmais tās vadītājs bija Galvenais konstruktors Sergejs Koroļovs.
Stacijas tilts
Stacijas tilts ir tilts pāri Rēzeknes upei Rēzeknē.
Vēsture
1979. gadā pirmo reizi tika izteikta ideja par jaunās ielas un tilta pār Rēzeknes upi būvniecību, kas atslogotu no intensīvas transporta kustības Atbrīvošanas aleju.
plkst. 13:00 Rēzeknes pilsētas 725. gadu jubilejas svinībās tika atklāts Stacijas tilts.
Dartmutas koledža
Dartmutas koledža (Dartmouth College), bieži vien vienkārši tiek saukta par Dartmutu, ir privāta kopmācības universitāte, kura atrodas ASV pilsētiņā Hanoverē, Ņūhempšīras štatā. Dartmutā ir gan medicīnas, gan inženierijas, gan biznesa skolas, kā arī 19 akreditētas programmas mākslā un zinātnē.
Hold It Against Me
"Hold It Against Me" ir amerikāņu dziedātājas Britnijas Spīrsas singls no viņas septītā studijas albuma Femme Fatale. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Jive Records kā septītā albuma vadošais singls.
Ofiss (ASV seriāls)
"Ofiss" (en) ir ASV raidorganizācijas NBC veidots komēdijseriāls. Seriāls ir Apvienotās Karalistes tāda paša nosaukuma seriāla adaptācija. Tas uzņemts dokumentālās filmas formā un tajā attēlota iedomāta uzņēmuma Dunder Mifflin Paper Company darbinieku ikdienas dzīve. Lai simulētu dokumentālās filmas izskatu, seriāls filmēts ar vienas kameras sistēmu un neizmantoja ne studijas auditoriju, ne smieklu ierakstus. Kopumā seriālam ir iznākušas deviņas sezonas (201 sērija).
Apkārt Alaukstam
Tautas slēpojums Apkārt Alaukstam ir ikgadējas distanču slēpošanas sacensības, kas notiek Cēsu novadā, apkārt Alauksta ezeram. Sacensības notiek februārī un ir masveidīgākās slēpošanas sacensības, kādas Latvijā tiek rīkotas. Trase pēdējos gadus ir bijusi 15-22 km gara.
Vēsture
Pirmais slēpojums notika 1984. gadā. Sākotnēji tā bija izklaide, kas pulcēja toreizējās kopsaimniecības "Alauksts" ģimenes un sadarbības organizāciju pārstāvjus no Rīgas — māksliniekus, teātru un muzeju darbiniekus, draugus un tuvākos kaimiņus. Politisko pārmaiņu un ekonomiskās situācijas dēļ slēpojums 1989. un 1990. gadā nenotika, bet pēc tam tika atjaunots, pateicoties tā brīža organizatoriem Egilam Johansonam un tā laika Vecpiebalgas pagasta padomes priekšsēdētājam Aivaram Avenam. Slēpojumu atbalstīja pagasta padome un vietējie uzņēmēji, ar šo atbalstu katru gadu pasākums tika virzīts, lai tas būtu plaši apmeklēts. Gadu gaitā no vietēja mēroga aktivitātes slēpojums ieguvis ne vien sportisku raksturu, bet kļuvis par lielāko, populārāko un pašreiz vienīgo tik plaša mēroga distanču slēpošanas pasākumu Latvijā. 1992., 1995., 2007., 2008., 2012. un 2014. gadā slēpojums nenotika — nebija pietiekami daudz sniega vai arī tas uz izsludināto slēpojuma laiku jau bija nokusis. 2006. gadā tiek dibināts sporta klubs "Alauksts" un vienas distances slēpojums kļūst par Slēpošanas maratonu "Apkārt Alaukstam" ar vairākām slēpošanas distancēm, organizēšanā iesaistījās Uvis Avens.
Kopš 2010. gada Slēpošanas maratons "Apkārt Alaukstam" iekļauts starptautiskajā slēpošanas maratonu sērijā "Euroloppet", kas uzliek virkni pienākumu un lielu atbildību rīkotājiem slēpojuma kvalitātes uzlabošanā un dalībnieku ērtību nodrošināšanā.
Slēpojumā piedalījušies Latvijas labākie bijušie un pašreizējie slēpotāji un biatlonisti, tostarp daudzi Olimpisko spēļu dalībnieki, arī citu sporta veidu pārstāvji, kā motosportisti, orientieristi un daudzi sabiedrībā pazīstami cilvēki. Kopumā pa šiem gadiem slēpojumos ir piedalījušies ap 5 tūkstoši dalībnieku. Aivis Cīrulis, Ilmārs Glāzers, Nils Johansons un Ilmārs Jukevics ir vienīgie, kas piedalījušies visos līdzšinējos 20 slēpojumos.
Krūmu suņi
Krūmu suņi (Speothos) ir viena no suņu dzimtas ģintīm, kas pieder pie suņu cilts (Canini) plēsējiem.
Krūmu suņu ģintī ir divas sugas, un abas apdzīvoja Dienvidameriku jau pleistocēnā, no kurām Speothos pacivorus mūsdienās ir izmirusi. Zinātniekiem nav īstas skaidrības par krūmu suņu evolūciju, tomēr pastāv uzskats, ka krūmu suņiem vistuvākie radinieki ir nelielie īsausu zorro, kas arī apdzīvo Dienvidameriku. Abām ģintīm; gan krūmu suņiem, gan īsausu zorro galvaskauss ir līdzīgs, ar īsām nāsīm, kas ir raksturīgi lapsām. Nesenie DNS pētījumi liecina, ka krūmu suņiem radinieki ir arī krēpjvilki, kuri viens no otra nodalījās pirms 3 miljoniem gadu.
Krūmu suņiem ir līdzīgi dzerokļi ar sarkanajiem suņiem un hiēnsuņiem. Tie ir veidoti tādā veidā, lai varētu ātri un lielā daudzumā sagrauzt kaulus. Krūmu suņu un sarkano suņu zobu skaits un izmērs ir mazāks kā citiem suņu dzimtā. Tiem ir 40 zobi 42 zobu vietā.
Lazdonas ezers
Ārējās saites
www.ezeri.lv
Lazdonas pagasts
Lazdonas pagasts ir viena no Madonas novada administratīvajām teritorijām tā centrālajā daļā. Robežojas ar sava novada Madonas pilsētu un Praulienas, Mārcienas un Aronas pagastiem.
2. gadsimts
2. gadsimts ir laika periods no 101. līdz 200. gadam.
Lazdonas pagasts
Daba
Pagasts atrodas Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenumā, rietumu daļa — Madonas — Trepes valnī. Augstākais punkts ir Valgacu kalns (163,9 m vjl).
2. gadsimts
Senajā Romā gadsimta sākumā imperators Trajāns iekaro Dākiju, Nabateju, Armēniju un daļu no Partas valsts (Asīriju un Babiloniju) un Romas impērija sasniedz vislielākos izmērus tās pastāvēšanas laikā. Pēc viņa nāves romieši tikai centās saglabāt un nosargāt impērijas robežas. Palestīnā norisinās vairākas sacelšanās, pēc kuru sakāves imperatora Adriāna laikā sākas Ebreju deportācija uz citiem impērijas apgabaliem. Adriāns nocietināja impērijas ziemeļu robežas izbūvējot nocietinājumu sistēmas — limes. Īpaši ievērojama ir viņa laikā uzbūvētā nocietinājumu sistēma Britānijā — Adriāna valnis. No 167. līdz 175. gadam notika Pirmais markomanu karš. No 178. līdz 180. gadam notika Otrais markomanu karš, kas ir attēlots arī filmā "Gladiators".
Lazdonas pagasts
Vēsture
Patstāvīgs Lazdonas draudzes novads Cēsu apriņķī izveidots 18. gadsimta beigās, nodalot teritoriju no Ļaudonas draudzes novada. Tas aptvēra Lazdonas, Praulienas, Sarkaņu, Patkules, Madonas, Kujas muižas un to zemnieku sētas un daļu no Aizkujas muižas zemnieku sētām. 19. gadsimta vidū daudzi draudzes locekļi no luterticības pārgāja pareizticībā. 1897. gadā draudzes teritorijā dzīvoja 2786 luterāņi, 2317 pareizticīgie, 14 Mozus ticībai piederīgi, 7 katoļticīgie un 1 baptists.
2. gadsimts
Ķīnā iestājas Haņu dinastijas valdīšanas noriets. Gadsimta beigās sākas Dzelteno apsēju sacelšanās.
Lazdonas pagasts
Vēsture
1935. gadā Madonas apriņķa Lazdonas pagasta platība bija 70,6 km² un tajā dzīvoja 1146 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jaunlazdonas un Lazdonas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Madonas rajona Lazdonas ciemam 1968. gadā pievienoja daļu Praulienas ciema padomju saimniecības «Toce» teritorijas, 1974. gadā daļu teritorijas pievienoja Praulienas ciemam, 1977. gadā pievienoja daļu Aronas ciema teritorijas, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Mārcienas un Praulienas ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lazdonas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Lazdona (pagasta centrs) un Jaunlazdona.
Transports
Cauri pagastam iet 1. šķiras autoceļi Pļaviņas-Madona-Gulbene (P37), Krāslava-Preiļi-Madona (P62) un Madona-Varakļāni (P84), dzelzceļa līnija Pļaviņas - Gulbene.
Baiga vasara (nozīmju atdalīšana)
Baiga vasara var būt:
Pieminekļi Rīgā
Pieminekļi Rīgā ir monumentālās un dekoratīvās mākslas objekti (pieminekļi, skulptūras, piemiņas memoriāli), kas atrodas Rīgas teritorijā. Tie uzstādīti pilsētvidē par godu atsevišķiem vēstures notikumiem vai nozīmīgām vēsturiskām personām.
2000. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
2000. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss bija 45. Eirovīzijas dziesmu konkurss, kas norisinājās 2000. gada 13. maijā Stokholmā, Zviedrijā. Konkurss notika 12 tūkstošu cilvēku klātbūtnē. Konkursā uzvarēja "Fly on the wings of love" dziesma, kuru izpildīja Brāļi Olseni.
Konkursā debitēja Latvija ar Prāta Vētras (Brainstorm) dziesmu My Star, iegūstot trešo vietu. Konkursa jaunievedums bija izlase ar visām 24 konkursa dziesmām, Microsoft pirmoreiz raidīja konkursu tiešajā ēterā ar interneta palīdzību.
Balsojumu tabula
{{legend|#ff9f9f|Televīzijas skatītāju balsojums.}} {{legend|#9f9fff|Žūrija.}} {{legend|#cf9fcf|50/50.}}
12 punkti
Zemāk ir kopsavilkums par visiem 12 punktiem finālā:
Konja
Konja (, agrāk latīņu: Iconium; grieķu: Ἰκόνιον, Ikónion) ir pilsēta Turcijas vidienē. Pilsēta ir Konjas ila galvaspilsēta un ar tās 980 tūkstošiem iedzīvotāju (2008) ir septītā lielākā pilsēta valstī pēc iedzīvotāju skaita.
Rāceņu ezers
Rāceņu ezers atrodas Madonas novada Lazdonas pagastā, 1 km attālumā no Lazdonas ciemata un 3 km attālumā no Madonas pilsētas. Ezera platība ir 34,9 ha, vidējais dziļums 4,6 m, maksimālais dziļums 10,7 m. Beznoteces ezers. Ezera dibenā atrodas smilts un dūņas, dūņu slānis 0,1-1,5 m. Notece pa grāvi uz Lisu. Ezerā aug niedres, šaurlapu vilkvālītes, grīšļi, kosas, ķekarzeltenes, abinieku sūrenes, lēpes, mazlēpes, peldošās glīvenes, ūdensgundegas, daudzlapes, hāras. Ezerā sastopamie ūdensdzīvnieki ir līdaka, asaris, rauda, rudulis, līnis, karpa, ir konstatēti arī vēži un ezerā ielaistie sazāni. Ezera krastos ir arī vairākas peldvietas.
Adana
Adana ir pilsēta Turcijas dienvidos un tiek uzskatīta par valsts lauksaimniecības centru. Pilsēta izveidojusies pie Sejhanas upes krastiem, 30 km no tās ietekas Vidusjūrā, Anatolijas centrālajā dienvidu daļā. Pilsēta ir Adanas ila centrs un tajā dzīvo vairāk kā 1,5 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir piektā lielākā pilsēta valstī.
Adanas-Mersinas aglomerācijā kopā dzīvo 2,75 miljoni iedzīvotāju un tā aptver 100 km lielu teritoriju no rietumiem uz austrumiem, bet no ziemeļiem uz dienvidiem — 25 km. Pilsētas aglomerācijā ietilpst Adana, Mersina, Tarsusa un Džejhana.
Adana tiek uzskatīta par centru t.s. Čurkovas ģeogrāfiskajam, ekonomiskajam un kultūrvēsturiskajam novadam, kas aptver Mersinas, Adanas, Osmanijes un Hatajas ilus. Tā kā šis novads ir nošķirts no pārējās valsts ar kalnu grēdu, tam ir sava kultūras vēsture. Pēc savas iekārtas šis novads ir ekonomiski autonoms un tajā ir divas lielas ostas, vairākas rūpnīcas un tās plašā auglīgā zeme materiāli nodrošina visus tur dzīvojošos 5,5 miljonus iedzīvotāju.
Krūmu suns
Tas ir sastopams Dienvidamerikā un Centrālajā Amerikā, tādās valstīs kā Panama, Kolumbija, Venecuēla, Bolīvija, Peru (uz rietumiem no Andiem), Ekvadora, Gajāna, Paragvaja, Argentīnas ziemeļaustrumi un Brazīlija. Lai arī teritorija ir liela, tas ir ļoti rets dzīvnieks.
Spāņvalodīgajās valstīs krūmu suni sauc arī par etiķa suni (perro vinagre) jeb etiķa zorro (zorro vinagre), kā arī par ūdens suni (perro de agua) un krūmu suni (perro de monte). Spāņu valodā "lapsa" ir "zorro".
Izskats
Krūmu suņa ķermeņa garums ir 55—75 cm, astes garums 13 cm, svars 5—7 kg. Krūmu suņa kājas un purns ir relatīvi īsi salīdzinot ar citiem suņu cilts dzīvniekiem. Tā augstums skaustā ir 25—30 cm. Krūmu sunim ir mīksts, pagarš, rudi brūns kažoks, tā galva, kakla augšpuse, mugura un kuplā, bet īsā aste ir iesarkani ruda. Vēders, pakakle, zods ir tumšāks par muguru, dažreiz pakakle ir muguras krāsā. Astes gals un kājas ir tumši brūnas vai melnas.
Krūmu suņa dzerokļi tāpat kā hiēnsuņiem un sarkanajiem suņiem ir veidoti tādā veidā, lai lielā ātrumā un daudzumā varētu sagrauzt kaulus. Krūmu sunim tāpat kā īsausu zorro starp pirkstiem ir peldplēves, tādēļ tie ir labi peldētāji. Tie var arī nirt un peldēt zem ūdens. Krūmu suņiem ir vāja redze.
Ieradumi
Krūmu suns medī dienas laikā, tam patīk mitras pļavas un tropu lietus meži. Tas visbiežāk medī līdzenumu pakas (Cuniculus paca), kas ir palieli grauzēji, sarkanos akuči (Myoprocta acouchis) un agutus (Agouti). Lai arī reizēm krūmu suns medī vienatnē, tas parasti medī barā, kas sastāv no 10—12 suņiem. Tādā veidā tie kopīgi var nomedīt lielākus dzīvniekus, kā kapibaras un nandu. Krūmu suņi ir vissabiedriskākie Dienvidamerikas suņu dzimtas pārstāvji. Savā starpā tie visu laiku sasmilkstās.
Krūmu suns, midzeņa iekārtošanai, izmanto dabiskas alas un padziļinājumus. Grūsnības periods ilgst 63 dienas, parasti piedzimst līdz 6 tumši pelēkiem kucēniem. Māte mazuļus zīda apmēram 8 nedēļas. Pieaudzis krūmu suns ir apmēram viena gada vecumā. Tas dzīvo līdz 10 gadiem.
Sistemātika
Krūmu sunim (Speothos venaticus) ir 3 pasugas :
Deusto universitāte
Vēsture
Deusto Universitāte savas durvis pirmoreiz vēra 1886. gadā, un tā tika dibināta, jo Basku valsts vēlējās savu univeristāti un Jezuītu ordenis vēlējās pārvietot savu Augstākās izglītības iestādi no Lagardas uz vietu tuvāk centram. Arhitekta Markesa no Kubas vadībā tika uzcelta milzīga ēka, kas tajā laikā bija lielākā Bilbao. Mūsdienās šī ir galvenā universitātes ēka, kas atrodas pretim Gugenheima muzejam, Deusto rajonā, kā vārdā arī nosaukta universitāte. Universitātes uzņēmējdarbības institūts, kas tika dibināts 1916. gadā, bija pirmais un vienīgais tāda veida institūts Spānijā gandrīz 50 gadus. 1973. gadā šis institūts tika nodēvēts par Ekonomikas un biznesa administrācijas fakultāti.
Pilsoņu karš un pēckara periods
Otrās Spāņu Republikas (1931) sākšanās mainīja augstskolas dzīvi Deusto. 1932. gada 23. janvārī Spānijas valdība atlaida Jezuītu Ordeni, līdz ar to universitāte, kas piederēja Jezuītiem, tika slēgta. Dažas lekcijas joprojām tika pasniegtas "Academia Vizcaína de Cultura", un "Universidad Comercial" (Uzņēmējdarbības institūts) spēja turpināt savu darbību līdz brīdim, kad sākās Spānijas pilsoņu karš.
Skolas teritorija Sansebastjanā
Tās izcelsmes vieta ir ESSA 1956. gadā. ESSA bija pamatlicējs mūsdienu mācībām un tiek uzskatīts par pašreizējā ESTE pirmsākumu. Sākumā tika pasniegtas lekcijas tikai uzņēmējdarbībā, tieslietās, ekonomikas zinātnēs un inženierzinātnēs. Viss tika uzticēts Jezuītu ordenim pateicoties tā pārvaldībai un darbībai. 1960. gadā šī mācību forma tika nosaukta par EUG un jau 1963. gadā sāka EUTG, Gipozkua universitātes un tehnisko studiju celtniecību. 1979. gadā Ekonomikas un Uzņēmējdarbības studiju fakultāte kļuva par neatkarīgu Deusto universitātes fakultāti, un 1990. gadā oficiālā un īstā Sansebastjanas centra savienība kļuva par otro Deusto universitātes teritoriju. Mūsdienās te ir Ekonomikas un Uzņēmējdarbības vadības fakultāte — ESTE, Humanitāro zinātņu fakultāte, Tūrisma skola un Sociālā darba skola.
Vitālijs Sevastjanovs
Vitālijs Sevastjanovs (, dzimis, miris ) bija PSRS kosmonauts, inženieris.
1970. gada jūnijā Sevastjanovs veica savu pirmo kosmisko lidojumu kosmosa kuģī Sojuz-9 kā bortinženieris kopā ar Andrijanu Nikolajevu. Viņi uzstādīja kosmiskā lidojuma ilguma rekordu — 17 diennaktis 17 stundas. Tā kā lidojuma laikā viņi nenodarbojās ar fiziskiem vingrinājumiem, kosmonautiem radās problēmas ar adaptāciju Zemes apstākļiem.
1975. gadā no 24 maija līdz 26. jūjijam Sevastjanovs veica otro lidojumu kosmosa kuģī Sojuz-18 uz orbitālo staciju Salut-4 kopā ar Pjotru Kļimuku. Viņu lidojuma ilgums bija 62 dienas 23 stundas 20 minūtes.
Coolio
Artiss Leons Aivijs jaunākais (en, dzimis, miris ), labāk pazīstams ar skatuves vārdu Coolio, bija amerikāņu mūziķis, reperis, aktieris, producents un žugalo.
Apbalvojumi un nominācijas
Coolio 1995. gada singls Gangsta's Paradise saņēma vairākas balvas, tostarp Grammy balvu kā labākais repa solo izpildītājs un MTV VMA kā labākais repa video un labākais video no mākslas filmas. Pats Coolio ir saņēmis vairākus apbalvojumus, ieskaitot Amerikas Mūzikas balvu kā labākais repa/hiphopa izpildītājs 1996. gadā. 1997. gadā Coolio tika nominēts Grammy balvai: Labākais repa albums par albumu Gangsta's Paradise, Labākais repa solo izpildījums par singlu 1, 2, 3, 4 (Sumpin' New) un Labākais R&B vokālais izpildījums duetam vai grupai par dziesmu Stomp. Kopumā Coolio ir saņēmis piecas balvas no trīspadsmit nominācijām.
Lajošs I Lielais
Dzīvesgājums
Lajošs I bija Ungārijas karaļa Kārola I un Vladislava I meitas, Kazmira Lielā māsas Elžbetes dēls. Bija precējies ar imperatora Kārļa IV meitu Margarēti (bērnu nebija) un Elizabeti (Bosnijas bana meitu). No otrās sievas viņam bija trīs meitas - Katrīne, Marija I (Ungārijas karaliene) un Jadviga - Polijas "karalis".
Pēc tēva nāves 1342. gadā kļuva par Ungārijas karali.
Izcīnīja vairākus karus ar Venēciju par kontroli pār Dalmāciju. 1358. gadā pārrunās Zarā piespieda Venēciju atdot vairākas pilsētas, bet 1381. gada kongresā Turīnā - pārējo Dalmāciju.
Tā kā Polijas karalim Kazimiram Lielajam nebija vīriešu kārtas pēcnācēju, viņš izvēlējās par troņa mantinieku savu māsasvīru Lajošu I, kā rezultātā nodibinājās personālūnija starp Ungāriju un Poliju, un Lajošs I kļuva par milzīgas impērijas starp Baltijas, Melno un Adrijas jūrām valdnieku.
Tomēr Polijā Lajošam nācās dot papildus brīvības vietējai šļahtai, lai nodrošinātu Polijas troni savai meitai Jadvigai.
Ungārijas troni Lajošs I, kuram tāpat kā Kazimiram Lielajam nebija vīriešu kārtas pēcnācēju, atstāja savai meitai Marijai.
Horvātu valoda
Horvātu valoda (hrvatski) ir standartizēts serbhorvātu valodas paveids, ko pārsvarā lieto Horvātijā, Bosnijā un Hercegovinā un to kaimiņvalstīs dzīvojošie horvāti. Tā ir Horvātijas valsts valoda, kā arī viena no Eiropas Savienības oficiālajām valodām. Horvātu valoda pieder slāvu valodu saimes dienvidslāvu atzaram. Horvātu valoda ir viena no centrālās dienvidslāvu valodu diasistēmas (citas ir serbu, bosniešu un melnkalniešu valodas).
Horvātu valodas alfabēts
Horvātu literārā valoda ir veidojusies uz štokaviešu dialekta pamata (izmantojot arī pārējo lielo dialektu — čakaviešu un kajkaviešu — elementus).