cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vieglatlētika 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Salīdzinot ar iepiekšējo olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensībām šajās olimpiskajās spēlēs sacensību apstākļi bija sliktāki. Sacensības tika aizvadīts uz zāles laukuma, kas bija iezīmēts ar kokiem un bija nevienmērīgi augsts. Sacensību sākums bija 14. jūlijā (Bastīlijas diena), kas Francijā bija brīvdiena. Nākamā diena pēc tam bija svētdiena, kurā vairāki amerikāņi atteicās startēt. Lai neietekmētu rezultātus un medaļu sadalījumu organizatori nolēma 16. jūlijā, pirmdienā, notiekošos finālus ieskaitīt pie 15. jūlija, svētdienas, rezultātiem.
Medaļas tika sadalītas 23 dažādās vieglatlētikas disciplīnās, kas ir gandrīz divas reizes vairāk nekā iepriekšējās 1896. gada Atēnu olimpiskajās spēlēs. Pirmo reizi olimpiskās medaļas tika sadalītas šādās skrejceļa disciplīnās: 60 metru un 200 metru skriešanā, 200 metru un 400 metru barjerskrējienos, 2500 metru un 4000 metru šķēršļu skrējienā un 5000 metru komandas skrējienā; kā arī šādās laukuma disciplīnās: augstlēkšanā, tāllēkšanā un trīssoļlēkšanā no vietas un vesera mešanā. No šīm disciplīnām gandrīz visās vēlākajās olimpiskajās spēlēs līdz pat mūsdienām ir notikušas sacensības 200 metru skriešanā, 400 metru barjerskrējienā un vesera mešana.
No visām 15 vieglatlētikā pārstāvētajām valstīm olimpiskās medaļas izcīnīja 11 valstis, no tām 5 vismaz vienu zelta medaļu. Visvairāk medaļu izcīnīja ASV sportisti, kopumā 39 olimpiskās medaļas (16 zelta, 13 sudraba un 10 bronzas). Savukārt, mājinieki, Francija, izcīnīja tikai 7 medaļas. ASV sportisti izcīnīja pilnīgi visas medaļas 110 metru barjerskrējienā, augstlēkšanā un trīssoļlēkšanā no vietas, lodes grūšanā un vesera mešanā, bet 4000 metru šķēršļu skrējienā visas medaļas izcīnīja Lielbritānijas sportisti. Pirmās olimpiskās medaļas vieglatlētikā izcīnīja Bohēmijas, Dānijas, Indijas, Kanādas, Norvēģijas un Zviedrijas sportisti. Savukārt Francija, Kanāda, Lielbritānija un Ungārija izcīnīja pirmās zelta medaļas vieglatlētikā olimpiskajās spēlēs. ASV sportisti Ērvings Baksters un Volters Tjūksberijs, katrs izcīnīja pa 5 olimpiskajām medaļām vieglatlētikā, bet cits amerikānis Alvins Krencleins bija vienīgais, kurš izcīnīja 4 zelta medaļas.
Vieglatlētikas sacensību laikā tika laboti gandrīz visi iepriekšējās olimpiskajās spēlēs uzstādītie olimpiskie rekordi. Veiksmīgākais sportists, kurš laboja četrus olimpiskos rekordus, bija amerikānis Alvins Krencleins.
Sacensību kalendārs
— Sacensības; — fināls (medaļu izcīņa)
Pārstāvētās valstis un sportisti
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vienglatlētikas sacensībās startēja 117 sportisti no 16 valstīm. Visvairāk sportistu vieglatlētikā bija no ASV — 43 sportisti. Pirmoreiz vieglatlētikā bija pārstāvēta Austrālija, Bohēmija, Indija, Itālija, Kanāda, Itālija un Norvēģija.
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Kājupīte
Kājupīte (arī Kaijupīte) ir Sudas kreisā krasta pieteka Siguldas novadā.
Iztece no Tautu dīķiem. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Sudā pie Akenstakas. Kājupīti šķērso valsts autoceļš V319 (Peļņi–More).
Sieviete ar svariem
Sieviete ar svariem ir nīderlandiešu baroka gleznotāja Jana Vermēra eļļas krāsas glezna.
Inčupe (stacija)
Inčupe ir dzelzceļa pieturas punkts Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā dzelzceļa līnijā Zemitāni-Skulte. Inčupē pietur daļa vilcienu uz Saulkrastiem un Skulti. Inčupi var uzskatīt arī par ceļa posteni, jo šeit notiek pāreja no vienceļa posma Lilaste—Inčupe uz divceļu posmu Inčupe—Saulkrasti, bet sadalošā pārmija pieder Saulkrastu stacijai. Uz pieturu ved zemesceļi, kas atzarojas no A1 šosejas un V101 autoceļa.
Sieviete ar svariem
Kādu laiku glezna, kas tika pabeigta 1662.—1663. gadā, bija zināma ar nosaukumu Sieviete sver zeltu, bet tuvāka apskate atklāja, ka svari viņas rokās ir tukši. Viedokļi par gleznas tematiku atšķiras, kādā no tiem sieviete tiek uzskatīta par svētuma simbolu.
Inčupe (stacija)
No 2019. gada decembra tika samazināts pasažieru vilcienu reisu skaits, kas pietur Inčupē. 2022. gadā Inčupes pieturu bija paredzēts slēgt, tomēr tas nenotika un pašlaik pieturas punkta darbība ir saglabāta. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Sieviete ar svariem
Tematika
Gleznā Vermērs attēlojis jaunu sievieti, kura stāv pie galda, uz kura atrodas atvērta dārglietu lādīte un tur tukšus svarus. Lādītes malām pāri birst zelts un pērles. Priekšplānā pa kreisi zem spoguļa atrodas zils audekls; vēl tālāk pa kreisi ir logs, kuru aizsedz zeltains aizkars un nedaudz iespīd gaisma. Aiz sievietes atrodas glezna "Pēdējais spriedums", kurā attēlots Jēzus ar paceltām, izstieptām rokām. Sievietes tēls varētu būt veidots pēc Vermēra sievas Katarinas līdzības.
Saskaņā ar Roberta Huertas grāmatu Vermeer and Plato: Painting the Ideal (2005), attēls ir dažādi interpretēts kā vanitas glezniecība, kā dievišķās patiesības vai taisnīguma attēlojums, kā reliģisks meditatīvais atbalsts un pamudinājums līdzsvarotai, pārdomātai dzīvei." Daļa skatītāju iedomājušies sievieti sveram dārglietas, kamēr citi salīdzina viņas darbības ar Jēzu, asociējot to ar līdzību par dārgo pērli. Daži mākslas kritiķi, ieskaitot Džonu Mišelu Montiā, kurš apraksta viņu kā "simboliski sverot nedzimušas dvēseles", saskatījuši sievietē Svēto Mariju. Kritiķiem, kam šķiet, ka viņa tikai sver savas dārglietas, pretstatījums ar "galīgo spriedumu" norāda, ka sievietei vajadzētu koncentrēties uz debesu, nevis Zemes bagātībām. Šajā perspektīvā spogulis uz sienas pastiprina viņas nodarbes niecību.
Vēsture
Glezna pabeigta 1662. vai 1663. gadā, iepriekš saukta Sieviete sver zeltu, līdz mikroskopiska izpēte apstiprināja, ka svari sievietes rokās ir tukši. Glezna atradās lielā Vermēra darbu kolekcijā, ko pārdeva 1696. gada 16. maijā Amsterdamā no Jakoba Disiusa (1653–1695) īpašuma. Par to saņēma 155 guldeņus, ievērojami vairāk, nekā tolaik tika samaksāts par Meitene aizmigusi pie galda (62) un Virsnieks un smejošā meitene (aptuveni 44), bet mazāk kā par Kalpone ar piena krūzi (177).
Gleznas materiāli
Pirmā gleznas pigmentu analīze, ko veica Hermans Kins atklāja ultramarīna lietošanu zilajam galdautam un svina balto pelēkajai sienai. Koši dzeltenajā aizkarā izmantotais pigments tika identificēts kā Indijas dzeltenais. Tālāka Roberta Fellera (1974) un M. E. Giforda (1994) veiktā tehniskā izmeklēšana pierādījusi, ka glezna krietni vēlāk tikusi paplašināta par aptuveni pieciem centimetriem uz katru pusi. 1968. gadā Kina pētītais paraugs diemžēl bija ņemts no paplašinājuma. Dzeltenā aizkara īstais pigments ir svina un alvas dzeltenais. Pilna pigmentu analīze saskaņā ar jaunākajiem datiem ir attēlota Colourlex.
Pēterišķe
Pēterišķe ir mākslīga ūdenstilpe Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta rietumu daļā uz dienvidrietumiem no Augustes.
Jodkrante
Jodkrante (lt — 'Melnkraste') jeb Šatenurta (kursenieku: Šatnūrta vai Šatnūrte, de) ir apdzīvota vieta Lietuvas Republikā. Atrodas Kuršu kāpās, Neringas pilsētas vidus daļā (ietilpst pilsētā). Neringa ir iecienīta kūrortvieta, kuru ik gadu apmeklē ap 700 tūkstoši atpūtnieku no Lietuvas un pārējās Eiropas, jo īpaši Vācijas.
Pankūkdancis
"Pankūkdancis", arī "Pankūkas", "Rīgas Pankūkas","Granskvērs" (lt, en), ir Eiropā izplatīta sadzīves deja jeb tautas deja. Pankūkas kļuva par populāru danci arī Latvijā ap 1987. gadu, kad to sāka dejot folkloras festivālos Baltica un "Pulkā eimu, pulkā teku", kā arī dažādos etnogrāfisko deju sarīkojumos. Vēl joprojām Pankūkdancis Latvijā ir viena no vispopulārākajām sadzīves dejām.
Uz danču "Pankūkas", "Cūkas driķos" un "Skroderis" pamata tika veidota Jāņa Purviņa deja "Līgo danči", kas 2014. gadā tika izpildīta "Rīga — 2014. gada Eiropas kultūras galvaspilsēta" deju uzvedumā "Lec, saulīte" Rīgā, Mežaparka estrādē.
Iespējams, deja ir cēlusies viduslaikos Eiropā, tā jau sen zināma Francijā, Vācijā, Polijā un Lielbritānijā. Pēc noklūšanas ASV, kur tā pazīstama kā Grand Square Dance variācija, tā migrējusi ar kantrī deju grupām uz Eiropu. Tādēļ līdzīgi atvasinājumi gan mūzikā, gan horeogrāfiskajā norisē ir sastopami daudzviet Eiropā. Visbiežāk to mūsdienās dejo Polijā, Normandijā, Anglijā, Balkānu valstīs un Baltijā. Pastāv divas versijas par dejas nokļūšanu Baltijā. Viena versija, ka to 1980. gadu sākumā uz Lietuvu atvedusi kāda Latīņamerikas deju grupa, bet otra, ka Viļņas Uiversitātes folkloras kopas Ratilio dalībniekus 1978. gadā ar "Granskvēru" iepazīstināja Prāgas Universitātes studentu kantrī deju grupa.
Deja, tās izcelsme, raksturojums un apraksts pirmo reizi publicēti Mārtiņa deju grāmatas 2. burtnīcā, 2000. g.
Mūzikas raksturojums
"Pankūkdancis" visbiežāk tiek dejots ar šādiem vārdiem:
Pavadījumā mūzika dejas pirmajā daļā mainās starp toniku un dominanti (I-V), bet otrajā daļā — subdominanti, toniku, subdominanti, toniku, dominanti un toniku (IV-I-IV-I-V-I).
Vēveri (Vecpiebalgas pagasts)
Vēveri ir ciems Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumos 8 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 134,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem. Vēveri kā zemnieku-amatnieku sētu grupa - Vēveru ciems ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis un šeit ir izveidota Latvijas Etnogrāfiskā brīvdabas muzeja filiāle "Vēveri".
Pretošanās kustība nacistu okupētajā Latvijā
Pretošanās kustību Latvijā 1941.-1945. gada vācu okupācijai var iedalīt divos lielos, savstarpēji pretējos virzienos. Viens no tiem vēlējās brīvas Latvijas valsts atjaunošanu, iespējams, atkarībā no Vācijas, kamēr otra daļa cerēja uz PSRS uzvaru un padomju varas atjaunošanu. Latvijas neatkarības aizstāvji nesaņēma nekādu palīdzību no rietumiem, kamēr PSRS Latvijā iesūtīja bruņotas partizānu grupas. Viena no aktīvākajām pretestības formām bija dažādu nelegālu laikrakstu, skrejlapu un uzsaukumu izplatīšana, nelegālu domu biedru pulciņu satikšanās, kā arī pasīva pretestības izrādīšana vācu okupantiem.
Nelegālā prese
1941. gada novembrī darbību atjaunoja jau pirmajā padomju okupācijas gadā izveidotā Latviešu nacionālistu savienība Arnolda Čaupalas vadībā. 1942. gada 15. februārī LNS sāk izdot pagrīdes laikrakstu Tautas Balss, kuras redaktors ir Artūrs Kaminskis. Laikraksts tiek izplatīts lielākajās Latvijas pilsētās, uz līdz novembrim, kad vācieši arestē vairāk nekā simts LNS biedrus, iznāk deviņi laikraksta numuri.
1941. gada 18. novembrī parādījās izdevums Latvija, ko nelegāli drukāja Patriotu organizācija. Izdevumam bija no 1600 līdz 6500 eksemplāru. Patriotu organizācijā apvienojās studenti un inteliģenti, kas cerēja uz rietumu sabiedroto uzvaru karā.
Jasi "Politehnica"
Jaši "Politehnica" ir Rumānijas profesionāls futbola klubs, kas bāzēts pilsētā Jasi. Dibināts 2010. gadā, pašlaik spēlē Rumānijas futbola augstākajā līgā jeb Liga I.
Pretošanās kustība nacistu okupētajā Latvijā
Nelegālā prese
1943. gada 13. augustā četru lielāko pēdējās Saeimas frakciju pārstāvji izveidoja Latvijas Centrālo padomi, kas sevi uzskatīja par leģitīmo tautas interešu pārstāvi. Par tās priekšsēdētāju tika ievēlēts Konstantīns Čakste. 1944. gada februārī LCP pasludina, ka cīnās pret abām okupācijas varām – vācu un padomju. Aprīlī Čaksti arestēja, bet LCP vēl kādu laiku turpināja pastāvēt trimdā.
Jasi "Politehnica"
2017.—2018. gada sezonā komandā spēlēja Latvijas izlases aizsargs Vitālijs Jagodinskis.
Pretošanās kustība nacistu okupētajā Latvijā
Kurelieši
Tā dēvētie kurelieši bija vienīgā latviešu bruņotā vienība, kas izrādīja atklātu nepaklausību un pretestību vācu okupantiem. Brūkot Austrumu frontei, 1944. gada jūlijā vācieši pavēl izveidot Rīgas aizsargu pulku, par kura komandieri iecēla ģenerāli Jāni Kureli, kurš slepeni darbojās Latvijas Centrālajā padomē. LCP, Kurelis un viņa virsnieki cerēja jauno bruņoto vienību veidot par atjaunotās Latvijas armijas kodolu. Vēlme būt neatkarīgiem no vāciešu rīkojumiem neizbēgami noveda pie konflikta un grupas iznīcināšanas 1944. gada novembrī. Kureliešu virsnieku lielākā daļa tika nošauti, bet vairāk nekā 1300 kareivji nosūtīti uz koncentrācijas nometnēm Vācijā.
Kombatanti – sarkanie partizāni
Pēc 1940. gada Latvijas okupācijas un 1941. gada 14. jūnija deportācijām Latvijas iedzīvotāju vidū atbalsts PSRS bija nenozīmīgs. Latvijas PSR vadība bija aizbēgusi uz Krieviju, kur tika uzsāktas radio pārraides latviešu valodā. Evakuētie un izdzīvojušie latviešu kareivji tika apvienoti 201. latviešu strēlnieku divīzijā.
1943. gadā uzsākās sarkano partizānu cīņas organizēšana, kad Maskavā izveidoja Latvijas partizānu centrālo štābu pulkveža Artura Sproģa vadībā. 1943. gada vasarā Latvijā iesūta Imanta Sudmaļa vadībā, kuras uzdevums ir vadīt komunistisko pagrīdi. Vienlaikus, uz Latviju sāk nosūtīt bruņotus diversantus un kaujiniekus, kas veido sarkano partizānu vienības. Zināmākās no tām vada Vilis Samsons un Otomārs Oškalns. 1944. gada sākumā Latvijā darbojas 812 sarkanie partizāni.
Okupācijas iestādes nežēlīgi reaģēja uz jebkādām ziņām par palīdzību partizāniem. Par sarkanarmiešu slēpšanu 1942. gada janvārī nošauj 215 Rēzeknes apriņķa Audriņu ciemata iedzīvotājus (Audriņu traģēdija). 1944. gada rudenī Zlēku pagastā cenšoties apspiest kureliešu un sarkano partizānu pretestību, nošauj 160 cilvēkus, daudzi no tiem ir kara bēgļi, kas iznīcināšanai paredzētajā zonā atradās nejauši. ,
Ārējās saites
Ēriks Pārups - PRETESTĪBAS KUSTĪBA Latviešu politiskās policijas Latviešu kartotēkas ziņas (izvilkumi) par nacionālās pretestības organizācijām (1942.gada decembrī)
Pjērs Bonārs
Pjērs Bonārs (fr; 1867. gada 3. oktobris, Fontenay-aux-Roses, Odesēna — 1947. gada 23. janvāris, Le Cannet, Piejūras Alpi) ir franču gleznotājs un grafiķis, kurš mākslas vēsturē iegājis kā viens no izcilākajiem 20. gadsimta koloristiem. Jaunībā viņš vadīja mākslinieku grupu "Nabisti".
Biogrāfija
Bonārs, kurš ir cēlies no ierēdņu ģimenes, vispirms studēja tiesību zinātnes Sorbonnā, bet pēc tam studēja Parīzes Académie Julian, pēc tam Tēlotājas mākslas skolā, kur 1888. gadā tika izveidota grupa "Nabisti", kuras sastāvā bija Ransons, Denī, Sérusier, Vuillard, Roussel, vēlāk viņiem pievienojās Vallotton. Gogēna un japāņu gravējumu mākslas ietekmē mākslinieki lokalizēja krāsu, padarot savu gleznu plakanāku. Tomēr visspēcīgākā japāņu gravējumu ietekme redzama Bonāra darbos, kuru pat sauca par "japāņu nabistiem".
Pjērs Bonārs bija labi pazīstams ar Ambruīzi Volardu un attēlojis viņu vairākos viņa portretos. Bonārs izstādīja savus darbus Neatkarīgo salonā un iepazinās ar Tulūzu-Lotreku. 1905. gadā viņš kopā ar Eduardu Vjuaromu devās ceļojumā uz Spāniju, kam sekoja ceļojumi uz Beļģiju, Holandi, Angliju, Itāliju, Alžīriju, Tunisiju un Francijas dienvidiem. 1925. gadā Bonārs nopirka māju Azūra krastā, Le Cannet. Mākslinieks pārdzīvoja vācu okupāciju Parīzē un 1946. gadā sarīkoja savu darbu retrospektīvu izstādi.
Bonārs nomira Le Cannet 1947. gada 23. janvārī.
Radošs veids
Pēdējais impresionisma estētikas diriģents, kā viņu sauca, Pjērs Bonārs kritizēja impresionistus par nepilnīgo sastāvu un naturālistisko krāsu. Maigs, izslēgts toņu un attiecību mākslinieks Bonārs bija viens no pirmajiem, kurš atklāja sievietes iekšējo vai pat intīmo dzīvi. Viņš gleznoja interjeru, Vidusjūras un Parīzes ainavas un ikdienas ainas. Mūža nogalē Bonārs pievērsās bagātīgām krāsu kombinācijām, radot izsmalcinātas krāsainas kompozīcijas.
Bonārs kā ilustrators
Ilustrēja Oktava Mirbo grāmatas Renāra "Dabiskās vēstures". Bonārs ir 109 litogrāfiju autors franču dzejnieka Pola Verlēna dzejoļu krājumam "Parallèment" (1889).
Literatūrā
Pjēra Bonāra dzīvi un darbu apraksta īru rakstnieka Džona Benvila romāns Jūra (2005), kurš ieguva Bukera balvu (2005).
Garciems (stacija)
Garciems ir dzelzceļa pieturas punkts Garciemā, Ādažu novada Carnikavas pagastā dzelzceļa līnijā Zemitāni-Skulte. Garciemā pietur visi vilcieni uz Carnikavu, Saulkrastiem un Skulti. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Garciema pietura tika atklāta 1933. gadā. Padomju laikā šeit bija ceļa postenis, jo līdz Carnikavai bija vienceļa posms. Bijušajam postenim pieslēdzās arī pievedceļš, kurš mūsdienās ir likvidēts.
Birznieki (Dzelzavas pagasts)
Birznieki ir ciems Madonas novada Dzelzavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P37.
Tomāšs Hubočans
Tomāšs Hubočans (sk, dzimis ) ir Slovākijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, bijis Slovākijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Hubočans pārstāv Kipras Pirmās divīzijas komandu AC Omonia.
Slovākijas futbola izlases sastāvā debitējis 2006. gadā. Piedalījies 2016. un 2020. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
MŠK Žilina
Zenit Saint Petersburg
Jordānijas karaļu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Jordānijas karaļi, kopš 1921. gada, kad tika izveidots Transjordānas emirāts. Karalis ir Jordānijas valsts galva. Visi Jordānijas karaļi pārstāv Hašimītu dinastiju. Karalis tiek uzrunāts kā Viņa Mejestāte (صاحب الجلالة).
Granāti
Granāti (no la — 'graudains') ir silikātu klases minerālu grupa, ko veido maisījumi no divām izomorfām rindām R2+3Al2(SiO4)3 un Ca3R3+2(SiO4)3. Kopējā formula: R2+3 R3+2 [SiO4]3, kur R2+ ir Mg, Fe, Mn, Ca, bet R3+ ir Al, Fe, Cr. Parasti šaurā nozīmē ar granātiem saprot tikai caurspīdīgus sarkanus minerālus almandīnus un piropus. To tumši sarkanie kristāli atgādina granātābolu augļu graudus. Tas, domājams, arī deva minerālu nosaukumu. Senos laikos granātus sauca par "laliem", — šādi saucās vairāki asinssārtas krāsas dārgakmeņi: rubīns, špinelis un granāts.
Pilskalna dīķis
Pilskalna dīķis var būt:
Ruā (jātnieks)
Ruā (fr; vārds nav zināms) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Ruā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja "ne-olimpiskajā" disciplīnā jāšanas medībās kopā ar zirgu Reine de Sabat. Diemžēl viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms.
Pilskalnu dīķis
Pilskalnu dīķis (arī Pilskalna dīķis) ir uz Zāģenes upes izveidota mākslīga ūdenstilpe Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta ziemeļaustrumu daļā uz austrumiem no Vecbātas.
Aleksandrs Čerņins
Aleksandrs Čerņins (hu, ru; dzimis Harkivā) ir Ukrainā dzimis Ungārijas starptautiskais lielmeistars šahā (1985).
Biogrāfija
Pirmo lielo starptautisko panākumu guvis 1979. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā, kad ieņēmis 2. vietu aiz Jāsira Seiravāna. 1980. gadā uzvarējis Eiropas junioru šaha čempionāta Groningenā un starptautiskajā šaha turnīrā Amsterdamā. 1983. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Irkutskā, bet 1984. gadā bijis pirmais starptautiskajā šaha turnīrā Kopenhāgenā.
1985. gadā Rīgā kopā ar kopā ar Viktoru Gavrikovu un Mihailu Gureviču dalījis 1.-3. vietu PSRS šaha čempionāta finālā, bet pēc papildu rādītājiem par PSRS čempionu kļuvis Gurevičs. 1985. gadā Tunisā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā dalījis 3. vietu ar Gavrikovu, taču papildu mačā guvis uzvaru ar 3½:2½. 1985. gadā Monpeljē pretendentu turnīrā ieņēmis 9. vietu. 1986. gadā Kanādā dalījis 3.-4. vietu 1. Pasaules čempionātā šaha ātrspēlē (uzvarēja Mihails Tāls). 1988. gadā dalījis pirmo vietu Akibas Rubinšteina memoriālā Polaņicazdrojā.
Kopš 1992. gada pārcēlies uz Ungāriju un šaha turnīros pārstāv šo valsti. 1992. gadā bijis otrais Ungārijas šaha čempionātā. 1992. gadā uzvarējis Buenosairesas starptautiskajā šaha turnīrā, bet 1996. gadā kļuvis par Gēteborgas starptautiskajā šaha turnīra uzvarētāju.
Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas, kuros 1997. gadā izstājies 1. kārtā, bet 2000. gadā iekļuvis 2. kārtā, kurā zaudējis Borisam Guļko.
Pārstāvējis PSRS un Ungārijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Nevainīgie
"Nevainīgie" (en) ir 1961. gada Apvienotās Karalistes psiholoģiska šausmu filma, kuras režisors un producents ir Džeks Kleitons. Filmā galvenās lomas atveido Debora Kāra, Pīters Vingards, Megsa Dženkinsa, Maikls Redgreivs, Pamela Frenklina un Mārtins Stīvenss. Filma balstīta uz Henrija Džeimsa 1898. gada noveles "Skrūves pagrieziens" (The Turn of the Screw). Filmas scenārija autori ir Viljams Arčibalds un Trūmens Kapote.
Filma stāsta par guvernanti, kurai, pieskatot divus bērnus, rodas aizdomas ka mājā spokojas.
Filmas "Nevainīgie" pirmizrāde notika un to izplatīja 20th Century Fox. Savas vairāku psiholoģisko tēmu dēļ tā ir pievērsusi vairāku filmu kritiķu, kā arī filmu teorētiķu uzmanību. Filma tiek uzskatīta par zināmāko Džeimsa darba adaptāciju. Mūsdienās "Nevainīgie" tiek uzskatīta par psiholoģisko šausmu filmu žanra klasiku, kā arī par vienu no visu laiku labākajām šausmu filmām. Žurnāls Time Out savā 100 labāko britu filmu sarakstā "Nevainīgie" ierindoja 18. vietā.
Sižets
Gidensas jaunkundze piesakās savam pirmajam guvernantes darbam. Bagātais bērnu onkulis, kurš viņu intervē, nav noraizējies par viņas pieredzes trūkumu. Viņš augstu vērtē savu brīvību ceļot un socializēties un neslēpti atzīst, ka viņam "nav vietas ne garīgi, ne emocionāli" brāļameitai un brāļadēlam. Viņi zīdaiņa vecumā palika par bāreņiem, un viņš tos izmitina Blī, savā lielajā lauku īpašumā. Iepriekšējā guvernante Mērija Džesela pēkšņi nomira mazāk nekā pirms gada. Viņam rūp tikai tas, lai Gidensas jaunkundze uzņemtos pilnu atbildību par bērniem, nesatraucot viņu ar problēmām.
Blī Gidensas jaunkundzi uzreiz uzņem brāļameita Flora. Viņa arī sadraudzējas ar laipno mājkalpotāju Grosas kundzi. Zēns Mailss ir projām internātskolā, bet drīz vien atgriežas Blī pēc tam, kad tiek izslēgts no skolas par "slikto ietekmi" uz saviem vienaudžiem. Grosas kundze pastāsta, ka nevar iedomāties, ka Mailss uzvestos nepareizi un ka skolotāji noteikti ir pārspīlējuši. Gidensas jaunkundzei Mailss šķiet burvīgs un nobriedis, pat, iespējams, pārāk nobriedis, koķetīgi runājot ar viņu.
Gidensas jaunkundzi drīz vien satrauc bērnu ik pa laikam dīvainā uzvedība un noslēpumainība. Viņa sāk arī dzirdēt mājā balsis, kā arī redz kādu svešu vīrieti un sievieti. Aprakstot viņus Grosas kundzei, viņa tos atpazīst kā Džeselas jaunkundzi un Pīteru Kvintu, arī mirušu bijušo darbinieku. Grosas kundze atklāj, ka abiem pirms nāves bija attiecības. Gidensas jaunkundze secina, ka Kvints un Džesela ir iemiesojušies bērnu ķermeņos, lai viņi varētu fiziski turpināt attiecības. Viņa ir apņēmības pilna bērnus izglābt.
Kādu nakti, palikusi viena ar Mailsu, Gidensas jaunkundze piespiež viņu runāt par spokiem un par to, kāpēc viņu izslēdza no skolas. Sākumā Mailss ir izvairīgs, bet galu galā viņš atzīst, ka biedējis citus zēnus ar vardarbību un vulgāru valodu. Gidensas jaunkundze liek viņam pateikt, kas viņam ir iemācījis šo valodu un uzvedību. Mailss pēkšņi sāk izkliegt neķītrus apvainojumus un maniakāli smieties. Aiz viņa logā parādās Kvinta seja, kas pievienojas zēna smiekliem. Mailss izskrien ārā, Gidensas jaunkundze viņam seko un liek pateikt savu "īsto vārdu". Kvints netālu parādās uz dzīvžoga, bet šķiet Mailss viņu neredz. Beidzot viņš nosauc Kvinta vārdu, un Kvints pamāj ar roku. Mailss nokrīt uz zemes. Gidensas jaunkundze viņu apskauj un apliecina, ka viņš ir brīvs. Pēc tam viņa saprot, ka Mailss ir miris. Šņukstot, viņa noliecas un noskūpsta viņu uz lūpām.
Junkers
Junkers var būt:
Eduards Rūdolfs fon Tranzē
Eduards Rūdolfs fon Tranzē-Rozeneks (Eduard Friedrich Alwil Rembert Rudolf von Transehe-Roseneck, Рудо́льф Рудо́льфович фон-Транзеге, 1858—1928) bija vācbaltiešu jurists, Ērgļu pilsmuižas īpašnieks. Krievijas impērijas senators un slepenpadomnieks (1913).
Dzīvesgājums
Dzimis 1858. gada 16. jūnijā Liezēres (Lösern) muižā Gustava Rūdolfa fon Tranzē un viņa sievas Dorotejas, dzimušas Šulcas fon Ašerādenas, ģimenē.
Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1882), strādāja Vidzemes guberņas zemes tiesā Rīgā (1883). No 1884. gada strādāja Krievijas impērijas senāta sekretariātā Pēterburgā, 1896. gadā paaugstināts par civilo kasāciju departamenta virsprokurora vietnieku. 1907. gadā bija Maskavas apriņķa tiesas revizors. 1913. gadā iecelts par civilo kasāciju nodaļas senatoru un slepenpadomnieku.
Krievijas pilsoņu kara laikā pārcēlās uz Rīgu, kur LSPR laikā 1919. gadā tika apcietināts, pēc atbrīvošanas devās uz Somiju, kopš 1920. gada dzīvoja Vācijā. Mūža nogalē atgriezās dzimtenē.
Jānis Norvilis
Jānis Norvilis (1906—1994) bija latviešu komponists, diriģents un ērģelnieks. Pazīstams kā patriotisku kora dziesmu autors („Svēts mantojums”, „Daugav’ abas malas”).
Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gada 25. janvārī Praulienas pagasta "Vecsētās" dzirnavnieka ģimenē. 1922. gadā Norvili uzņēma Latvijas konservatorijā, kur viņš pie profesora Jāzepa Vītola mācījās kompozīcijas teoriju, līdztekus apgūdams klavieru spēli pie A. Dauguļa, diriģēšanu pie E. Kupera un G. Šnēfogta. Studiju laikā un pēc konservatorijas absolvēšanas (1930) viņš bija mūzikas skolotājs Pļaviņās (1927–1928) un Rīgas apriņķa vidusskolā Siguldā (1928–1935), kur vadīja Siguldas jaukto kori un bija Siguldas Dziesmu dienu virsdiriģents. Sacerēja patriotisko dziesmu „Vakara junda” („Svēts mantojums”), ko pirmo reizi atskaņoja skolas koris.
1936. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, darbojās kā komponists, vadīja Zemnieku savienības kori „Zemes spēks” un Darba kameras korus. Kā viens no pirmajiem sāka kopt kokļu spēli (mazpulkos, dievturos) un nodibināja kokļu orķestri. 1938. gada IX Dziesmu svētkos apvienotie kori atskaņoja Jāņa Norviļa "15. maija dziesmu" un "Kam drosme ir".
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā Norvilis devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur dzīvoja Blombergas bēgļu nometnē, vadīja latviešu kori un komponēja operu "Kurbads". 1950. gadu sākumā pārcēlās uz Kanādu, kur strādāja par Ontārio provinces Kičeneras pilsētas draudzes ērģelnieku un koru diriģentu. Bija pirmo piecu Kanādas latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents (1953, 1957, 1961, 1965, 1970) un latviešu koru biedrības Kanādā priekšsēdētājs (1962-1967).
Jāņa Norviļa dziesmas "Daugav' abas malas" un "Svēts mantojums" skanēja tautas manifestācijā "Par tiesisku valsti" Mežaparkā un citos Atmodas laika masu pasākumos. 1991. gadā Jānim Norvilim piešķīra Pasaules brīvo latviešu apvienības goda balvu par mūža darbu.
Miris 1994. gada 8. septembrī Toronto.
Krievijas Amerika
Tirdzniecības kolonija
1741. gadā Vitusa Beringa vadītā Krievijas Impērijas ekspedīcija sasniedza Aleutu salas. Krievu interesi par šo reģionu noteica kalānu, kotiku un lapsu kažokādas, kas bija pieprasītas Krievijā un Ķīnā. Valzirgu ilkņi bija tādā pašā cenā kā ziloņkauls. Lai piespiestu vietējos aleutu cilšu vīriešus medīt kažokzvērus un iegūtu dārgās ādas, krievi sagrāba ķīlniekos vietējās sievietes un bērnus. Aleutu salu iedzīvotājus gandrīz iznīcināja eiropiešu ievestās slimības. Ap 1741. gadu Aleutu salās varēja dzīvot 12 000—15 000 cilvēku, bet 1806. gada skaitīšana uzrādīja 2209 iedzīvotājus.
1784. gada 3. augustā Kodiaka salās Trīs Svēto līcī Grigorijs Šeļikovs no “Šeļikova-Goļikova kompānijas” nodibināja pirmo pastāvīgo apmetni. 1786. gadā Šeļikovs atgriezās Krievijā, 1790. gadā uz Aleutu salām nosūtot pārvaldnieku Aleksandru Baranovu. Ar vietējām aleutu ciltīm no 1802. līdz 1805. gadam notika asiņains karš par teritorijas kontroli. 1799. gadā Krievijas ķeizars Pāvils I apvienoja vairākas šeit aktīvās kompānijas, izveidojot Krievijas-Amerikas kompāniju — valsts kontrolētu akciju sabiedrību, kurai piešķīra tirdzniecības monopolu reģionā.
Napoleona karu laikā no 1803. līdz 1806. gadam viņš piedalījās ās Krūzenšterna vadītajā ekspedīcijā uz Kluso okeānu, kuras oficiālais mērķis bija izpētīt tirdzniecības ceļus no Aļaskas piekrastes līdz Japānai.
Krievijas-Amerikas kompānija kontrolēja piekrasti un iestiepās Aļaskas vidienē pa Jukonas upi. Tika izveidoti 23 tirdzniecības forti, kuru skaits vēlāk pieauga līdz 60. Baranovs dibināja jaunus fortus aizvien tālāk uz dienvidiem, iestiepjoties Meksikas kontrolētajā Kalifornijā, kur 1812. gada 2. februārī nodibināja Rosa fortu. Tā dibināšanas mērķis bija izveidot lauksaimniecības koloniju, kas ar pārtiku apgādātu Aļaskā dzīvojošos.
No 1815. līdz 1818. gadam Oto fon Kocebū vadītā ekspedīcija neveiksmīgi centās atrast Ziemeļu jūras ceļu cauri Beringa šaurumam. Pēc Baranova atcelšanas no 1818. gada par kompānijas vadītājiem un Krievijas Amerikas gubernatoriem uz piecu gadu termiņiem iecēla karaflotes virsniekus. Kompānijas apmetnes bija sadalītas piecās teritorijās: Novoarhangeļskas, Kodiakas, Unalaskas, Rosa forta un Ziemeļu salu. Katra teritorija bija atbildīga par kažokzvēru medīšanu, kuģubūvi, pārtikas krājumu sagatavošanu. Kažokādu nogādāšana uz Krievijas Eiropas daļu notika vai nu pa sauszemi, cauri visai Sibīrijai, vai ar kuģiem, kas kuģoja apkārt Āfrikai.
Lai novērstu citu valstu tirgotāju darbību, viņu kuģiem 1821. gadā aizliedza pietuvoties krastam tuvāk par 100 jūdzēm. Lai demonstrētu Krievijas militāro spēku, 1823. - 1826. gadā Oto fon Kocebū vadīja savu otro ekspedīciju uz Krievu Amerikas piekrasti. Taču britu un amerikāņu tirgotāji krievus no šejienes izspieda, un 1824. gadā Krievija noslēdza līgumu ar ASV, ar kuru atteicās no pretenzijām Oregonas teritorijas piekrastē. 1844. gadā krievi pārdeva Rosa fortu.
Krievijas Amerika bija tirdzniecības kolonija, krievu kolonistus uz šejieni neaicināja, tāpēc krievu skaits šeit nepārsniedza 1000. Lielākā viņu daļa pēc 7 gadus ilga kontrakta beigām atgriezās Krievijā. 1835. gadā ap 100 kompānijas darbiniekiem, kas bija nostrādājuši vairāk par 15 gadiem, ļāva palikt uz patstāvīgu dzīvi. Kompānijas darbinieki precējās ar vietējām sievietēm, un 1863. gadā jauktajās laulībās dzimušo iedzīvotāju (oficiāli saukti par kreoliem) skaits pārsniedza 2000. Viņiem bija garantēts darbs kompānijā, viņi apmeklēja pareizticīgo baznīcas. 1818. gadā Sitkā dzīvoja 190 krievi, 72 kreoli un 173 aleuti. 1821. gadā ap 320 krievi, 130 kreoli un 240 aleuti. 1863. gadā Sitkā dzīvoja 978 krievi un kreoli.
19. gadsimta vidū Sitkā darbojās divas kokzāģētavas. Pārtikas graudus, kurus galvenokārt piegādāja no Kalifornijas un Čīles, mala divās dzirnavās. Kolonijā veica vienkāršu metālapstrādi, ražoja sveces. Ķieģeļu ražošanai traucēja piemērota māla trūkums. Par spīti skarbajam klimatam, audzēja kartupeļus, kas nodrošināja vitamīnu minimumu. Pienu deva uz šejieni atvestās govis. Galvenais pārtikas avots bija zivis un medījuma gaļa.
1821. gadā kompānija saņēma savus otros statūtus, kas nodrošināja jauktajās laulībās dzimušo kreolu tiesības. Kompānijai arī uzdeva atbalstīt baznīcas un garīdznieku darbību, kā arī tiesības tirgoties ar citu valstu tirgoņiem. Kompānija aktīvi iesaistījās Ķīnas tējas transportā un tirgošanā. 1844. gadā kompānija saņēma trešos statūtus. Kompānijas ierēdņi savus amatus legāli izmantoja, lai iedzīvotos. Ierēdņi pelnīja tam laikam lielu algu — 1500 rubļus gadā, kamēr kompānijas vadītājs 150 000 rubļus gadā. Kažokzvērus izšāva tādos apjomos, ka to populācijas tuvojās iznīcībai. Lai gūtu ienākumus, 1852. gadā kompānija sāka piegādāt ledu ASV, taču kopumā kompānijas ienesīgums samazinājās. 1855. gadā vietējās ciltis neveiksmīgi mēģināja iekarot Novoarhangeļsku.
Aleksandrs Junkers
Aleksandrs Junkers (dzimis, miris ) bija latviešu grafiķis. Viņš ir viens no kokgrebuma tehnikas pamatlicējiem latviešu grafikā un arī viens no nozīmīgākajiem pārstāvjiem.
No 1928. līdz 1930. gadam mācījies Rīgas Tautas augstskolas Zīmēšanas un gleznošanas studijā. No 1933. līdz 1935. gadam bijis Francijas žurnāla Xylographie korespondents Latvijā. Kopš 1929. gada piedalījās izstādēs. Veidojis galvenokārt klusās dabas un ainavas. Izveidojis vairāk nekā 30 grāmatām ilustrācijas kokgrebuma tehnikā. Tāpat nodarbojies ar latviešu kokgrebuma popularizēšanu Eiropā. 1945. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru.
Preila
Preila (lt) jeb Preiļi (kursenieku: Preiļi vai Prēle, de ) ir apdzīvota vieta Lietuvas Republikā. Atrodas Kuršu kāpās, Neringas pilsētas dienviddaļā. Neringa ir iecienīta kūrortvieta, kuru ik gadu apmeklē ap 700 tūkstoši atpūtnieku no Lietuvas un pārējās Eiropas, jo īpaši Vācijas.
Zvīņastlidvāveru dzimta
Zvīņastlidvāveru dzimta (Anomaluridae) ir viena no grauzēju kārtas (Rodentia) dzimtām, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 3 ģintīs. Tās izplatītas Āfrikas centrālās daļas mežos.
Kopīgās īpašības
Zvīņastlidvāveres ir nelieli vai vidēji lieli grauzēji ar pūkainu asti un lielām ausīm, ārēji atgādinot vāveres. Tomēr to aste nav tik pūkaina kā vāverēm. Lielākajai daļai sugu (izņemot Kamerūnas zvīņastvāveri), līdzīgi kā lidvāverēm, priekškājas un pakaļkājas savieno ādas membrāna. Atšķirībā no lidvāverēm membrāna priekškājām pievienota drīzāk pie elkoņa, nevis pie plaukstas locītavas. Astes apakšējā daļā pie pamatnes aug divas rindas smailas, uz augšu pacēlušās keratīna plāksnītes. Tās kalpo dzīvnieka atbalstam, sēžot uz koka zara, iecērtoties kā āķiem mizā. Lielākajai daļai sugu ir košs kažoks.
Uzvedība
Lielākā daļa dzimtas sugu ir aktīvas nakts laikā, gaišo diennakts laiku pavadot koka dobumā. Galvenokārt barojas ar augu izcelsmes barību: lapām, ziediem un augļiem. Nelielos daudzumos barojas arī ar kukaiņiem. Meklējot barību, mēdz klejot, bet ne tālāk par 6 km no migas. No koka uz koku lec planējot, līdzīgi kā lidvāveres izplešot ādas kroku. Ar astes palīdzību spēj lidojumam mainīt virzienu. Parasti uzturas pa pāriem, bet reizēm veido kolonijas, kurās var būt līdz 100 īpatņiem.
Sistemātika
Zvīņastlidvāveru dzimta (Anomaluridae)
Roberts Gumnijs
Roberts Kšištofs Gumnijs (pl, dzimis ) ir poļu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, pārstāv Polijas futbola izlasi. Kopš 2020. gada Gumnijs spēlē Vācijas Bundeslīgas komandā FC Augsburg.
Iepriekš Gumnijs ir spēlējis Polijas komandās Lech Poznań un Podbeskidzie.
Abū Bekrs
Pēc Muhameda nāves tika dibināts Rāšidunu kalifāts, Abū Bekrs kļuva par pirmo no četriem “Taisni vadītajiem kalifiem”, kurš šajā kalifātā valdīja no 632. līdz 634. gadam. Abū Bekrs bija arī kara vadonis, rakstītpratējs un nodarbojies arī ar Korāna pierakstīšanu. Atrodoties uz nāves gultas, par savu pēcteci Abū Bekrs izvēlējās Umaru Ibnelhatābu. Abū Bekrs ir apglabāts Nabavi mošejā, turpat kur Muhameds.
Biogrāfija
Abū Bekrs ir dzimis 573. gadā Mekā, kuraišītu cilts banu taim klanā. Viņš kļuva par tirgoni. Abū Bekrs kļuva par Muhameda līdzgaitnieku, kā rezultātā arī viņš cieta no Muhameda pretiniekiem. 622. gadā viņš devās līdzi Muhamedam no Mekas uz Jatribu (mūsdienās Medīnu), kur bija drošāk izplatīt islāma ticību.
Roberts Gumnijs
Sasniegumi
Lech Poznań
Abū Bekrs
Biogrāfija
Abū Bekra zināšanas par arābu ciltīm palīdzēja Muhamedam izplatīt islāmu. 623. vai 624. gadā abus vīriešus vēl vairāk satuvināja Abū Bekra meitas Aišas izdošana pie Muhameda par sievu. 630. gadā Abū Bekrs vadīja svētceļojumu uz Meku. Ciešā atrašanās līdzās Muhamedam ļāva viņam pēc Muhameda nāves 632. gadā kļūt par pirmo arābu kalifu. Par kalifu viņām palīdzēja kļūt Umars Ibnelhatābs, kas pats kļuva par kalifu pēc Abū Bekra nāves. Abū Bekra valdīšanās laikā jaunizveidotajā Rāšidūnu kalifātā nemitīgi norisinājās sacelšanās. Viena no nozīmīgākajām cīņām norisinājās 633. gada maijā, kad Abū Bekra karavadonis Halīds Ibnelvahīds apspieda kārtējo sacelšanos un nogalināja tās līderi Musailimu.
Džefrijs Dīns Morgans
Džefrijs Dīns Morgans (en; dzimis ) ir amerikāņu filmu un televīzijas aktieris. Viņš ir pazīstams ar Džona Vinčestera lomu seriālā Supernatural (2005—2007; 2019), Denija Dukveta lomu seriālā "Grejas anatomija" (2006—2009), kā arī Nīgana lomu seriālā "Staigājošie miroņi" (The Walking Dead; 2016—pašlaik). Atveidojis Hārviju Raselu filmā Rampage (2018), kā arī Komiķi filmā "Sargi".
Opozīcija (politika)
Politikā termins opozīcija (no la — pretstats, iebildums) apzīmē cilvēku grupu, kas nepiekrīt vairākuma viedoklim, uzskatiem vai politikai. Valsts politikā terminu opozīcija attiecina uz visām kustībām un partijām, kas iebilst pret politiskajiem spēkiem, kas vada valsti.
Opozīciju veido viena vai vairākas politiskās partijas vai citas organizētas grupas, kas, galvenokārt ideoloģiski, ir pretstatā valdībai, partijai vai grupai, kas politiski kontrolē pilsētu, reģionu, valsti vai citu politisku struktūru. Reprezentatīvā sistēmā (ar pilsoņu ievēlētu parlamentu) opozīcija ir visas partijas, kas nepieder ne parlamenta vairākumam, ne valdošajai koalīcijai. Demokrātiskā valsts pārvaldes sistēmā opozīcija var būt vēlama, bet autoritārā sistēmā tā tiek represēta.
Alfrēds Feils
Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gada 29. maijā Rīgā bankas direktora Kārļa Feila ģimenē. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā Feilu ģimene tika izsūtīta uz Krieviju. Pēc atgriešanās dzimtenē mācījās Rīgas 1. ģimnāzijā (1920-1923). Studēja Latvijas konservatorijā, kur apguva ērģeļu spēli Paula Jozuusa klasē, mācījās mūzikas teoriju un kompozīciju pie profesora Jāzepa Vītola, piedalījās koncertos kā koncertmeistars un ērģelnieks.
1928. gadā absolvēja Latvijas Konservatoriju ar brīvmākslinieka-ērģelnieka diplomu. 1930. gadā sāka strādāt Daugavpilī par Latgales Tautas konservatorijas skolotāju, bija tās direktors (1932-1941). Vienlaikus bija Daugavpils 1. pilsētas ģimnāzijas mūzikas skolotājs, Daugavpils Latviešu biedrības jauktā kora diriģents, ar kuru piedalījies 1938. gada IX Vispārējos latviešu dziesmu svētkos Rīgā un 1940. gada Latgales novada dziesmu svētkos Daugavpilī. Līdztekus tiešajiem darbiem nodarbojās ar kompozīciju, rakstīja kora un solo dziesmas, orķestra skaņdarbus, publicēja mūzikas kritikas rakstus un recenzijas.
1938. gada IX Dziesmu svētkos vīru kori dziedāja Alfrēda Feila dziesmu "Atdzimšanai".
1941. gada jūnija deportāciju laikā arestēts un izsūtīts uz Krasnojarskas novadu Sibīrijā, kur gājis bojā Gulaga soda nometnē pie Jeņisejskas 1942. gada 5. oktobrī.
Darbi
Aptuveni 70 kora dziesmu, to vidū 25 tautasdziesmu apdares ("Div' pļaviņas es nopļāvu", "Kas maņ beja nadzeivot" u.c.), krājums "Septiņpadsmit dziesmas koriem" (1937)
Lilaste (stacija)
Vēsture
Lilastes stacija tika atklāta 1934. gadā. Gadu vēlāk stacijas nosaukums bija Līlaste, bet vēlāk nosaukums tika mainīts atpakaļ uz Lilaste. Lilastes stacijai bija arī pievedceļš, bet tas ir nojaukts.
Līdz Otrā pasaules karu starp Lilasti un Gauju bija stacija Garezers.
Pižuka dīķis
Pižuka dīķis (arī Dumbieris, Pižuku dīķis, Šeņķis) ir uzstādināta mākslīga ūdenstilpe Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta centrālajā daļā uz ziemeļrietumiem no Vaiņodes centra.
Krasti — lēzeni, vietām slīpi. Makrofīti — kosas, niedres, meldri. Kroģeļupe savieno ar Ruņas augšteci.
Vatutine
Vatutine ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Čerkasu apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Špolkas upītes krastā 117 km no apgabala centra Čerkasiem. Pilsētas padomei pakļauts Skalivatkas ciems.
Mucenieki (Dzelzavas pagasts)
Reģiona nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: rakstnieka Doku Ata dzīvesvieta.
Krasnojarskas "Jeņisej"
Krasnojarskas "Jeņisej" ir Krievijas futbola klubs no Krasnojarskas. Pašlaik spēlē Krievijas futbola otrajā spēcīgākajā līgā — Futbola nacionālajā līgā (FNL). Mājas spēles aizvada Centrālajā stadionā. 2018.—2019. gada sezonā komanda pirmo reizi spēlēja Krievijas Premjerlīgā, bet ieņēma 16. vietu un tika pazemināta.
Klubā no 2016. līdz 2018. gadam spēlēja arī Latvijas izlases pussargs Vladimirs Kamešs.
Viktors Kovalenko
Viktors Kovalenko (uk, dzimis ) ir Ukrainas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Ukrainas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Kovalenko pārstāv Itālijas Serie A komandu Spezia, kas viņu īrē no Atalanta.
2014. gadā debitējis Ukrainas Premjerlīgas komandas Shakhtar Donetsk rindās. Septiņu sezonu laikā Kovalenko izcīnīja četrus Premjerlīgas titulus un četrus Ukrainas kausus. 2021. gadā pievienojies Serie A komandai Atalanta.
Ukrainas futbola izlases sastāvā debitējis 2016. gadā. Piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Shakhtar Donetsk
Juris Caunītis
Juris Caunītis (1826—1861) bija latviešu skolotājs, žurnālists un sabiedriskais darbinieks, viens no jaunlatviešu kustības aizsācējiem.
Biogrāfija
Dzimis 1826. gada 30. augustā Inčukalna Galaeniņu māju saimnieka ģimenē. Mācījās Ropažu draudzes novada skolā, pēc tam Cimzes skolotāju seminārā (1843-1846). Strādāja par skolotāju Inčukalna skolā, ērģelnieku un skrīveri Vangažos (1846-1850), tad par skolotāju Vānē (1850-1853).
1853. gadā pārcēlās uz dzīvi Pārdaugavā, kur strādāja G. Ā. Tīlo vadmalas manufaktūras skolā Zasumuižā. Viņš Tilo tekstilfabrikā izveidoja svētdienas skolu un bibliotēku pieaugušiem, vēlāk arī tā dēvēto tautībnieku pulciņu ar dziesmu un pārrunu vakariem. Bija viens no pirmajiem laikraksta "Mājas Viesis" līdzstrādniekiem, apkarojis mazvērtīgus, valodā kroplus sacerējumus, prasījis latviešu valodas cienīšanu.
Miris 1861. gada 1. decembrī Rīgā. Apglabāts Mārtiņa baznīcas kapos.
Darbi
1856. - 1860. gadā publicēja ap 80 rakstu par praktiskiem un sabiedriskiem jautājumiem.
Piemiņa
1990. gadu sākumā pēc vēsturnieka Oļģerta Auna iniciatīvas Mārtiņa kapos tika atjaunots Jura Caunīša piemineklis.
Pervalka
Pervalka (lt) jeb Pērvelka (kursenieku: Pērvelka, de ) ir apdzīvota vieta Lietuvas Republikā. Atrodas Kuršu kāpās, Neringas pilsētas dienviddaļā. Pervalka ir iecienīta kūrortvieta, kuru ik gadu apmeklē ap 700 tūkstoši atpūtnieku no Lietuvas un pārējās Eiropas, jo īpaši Vācijas.
Kanninas ovāls
Kanninas ovāls (ko) ir ātrslidošanas ovāls Dienvidkorejā, kurā norisinājās 2018. gada ziemas olimpisko spēļu ātrslidošanas sacensības.
Tas sastāv no 400 metru ātrslidošanas ovāla un 8000 sēdvietām. Celtnei ir trīs stāvi un divi pagraba līmeņi. Sākotnēji ēku plānoja būvēt Kanninas zinātnes parkā, bet vietas trūkuma dēļ to nolēma būvēt Kanninas olimpiskajā parkā, līdzās Kanninas ledus arēnai un Kanninas hokeja centram.
Celtniecība uzsākta 2014. gada oktobrī. 2017. gada februārī šeit norisinājās pasaules čempionāts ātrslidošanā.
Šona Millere-Uibo
Šona Millere-Uibo (en; dzimusi Naso) ir Bahamu vieglatlēte, sprintere, startē 200 un 400 metru distancēs. Viņa ir divkārtēja olimpiskā čempione un 2022. gada pasaules čempione 400 metros.
Precējusies ar igauņu desmitcīņnieku Maikelu Uibo.
Karjera
Olimpiskajās spēlēs debitēja 2012. gadā, piedalījās 400 metru distancē, bet nefinišēja priekšskrējienā. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2013. gadā Maskavā, ieņemot 4. vietu 200 metru distancē. 2014. gada Pasaules čempionātā telpās Sopotā izcīnījusi bronzas medaļu 400 m. 2015. gada Pasaules čempionātā ieguva sudrabu 400 metros. Piedalījās arī 4x400 m stafetē, kur komanda ieņēma 10. vietu. Riodežaneiro bija savas delegācijas karognesēja atklāšanas ceremonijā. Viņa kļuva arī par olimpisko čempioni 400 metru distancē. 2017. gada Pasaules čempionātā Londonā ieguva bronzu 200 metros, bet 400 metru distancē finišēja 4. vietā. 2017. gada Dimanta līgas finālsacensībās izcīnīja uzvaras gan 200 m, gan 400 m distancēs.
2018. gadā uzvarēja 200 m Nāciju Sadraudzības spēlēs Goldkostā. 2019. gada Pasaules čempionātā ieguva sudrabu 400 metros, labojot kontinenta rekordu ar rezultātu 48,37 sekundes. Tokijā piedalījās gan 200 m, gan 400 m skrējienos. Abās distancēs iekļuva finālā. 200 metros ieņēma 8. vietu, bet 400 metros izcīnīja savu otro olimpisko zelta medaļu, vēlreiz labojot Ziemeļamerikas rekordu (48,36 s). 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā izcīnīja zelta medaļu 400 m.
Povils Lukšis
Povils Lukšis (lt; dzimis ) ir Lietuvas futbola uzbrucējs, kas šobrīd (2013) spēlē Latvijas futbola Virslīgas komandā Rīgas "Daugava".
Lukšis ir aizvadījis četras spēles Lietuvas izlases sastāvā.
Bratislavas IV apriņķis
Bratislavas IV apriņķis ir Slovākijas Bratislavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Tajā ietilpst Bratislavas pilsētas ziemeļrietumu daļa. Robežojas ar Bratislavas apgabala Malacku apriņķi ziemeļos, Pezinokas apriņķi ziemeļaustrumos, Bratislavas III apriņķi austrumos, Bratislavas I apriņķi dienvidaustrumos, Bratislavas V apriņķi dienvidos, kā arī Austriju rietumos.
Gauja (stacija)
Vēsture
Gaujas pieturas punkts tika atvērts 1934. gadā.
Coventry City F.C.
Coventry City Football Club ir profesionāls Anglijas futbola klubs no Koventri pilsētas, kas piedalās Anglijas otrajā spēcīgākajā līgā jeb Anglijas čempionātā. Klubs savas mājas spēles aizvada Coventry Building Society Arena stadionā, kurā ir 32 609 skatītāju vietas.
Gauja (stacija)
Vēsture
Līdz Otrā pasaules karu starp Lilasti un Gauju bija stacija Garezers.
Coventry City F.C.
Klubs tika dibināts 1883. gadā kā Singers F.C.. Augstākajā līgā Coventry City pirmo reizi iekļuva 1967. gadā. 1969–70. gada sezonā augstākajā līgā klubs finišēja sestajā vietā, kas ir līdz šim augstākais rezultāts. 1970–71. gada sezonā klubs piedalījās Eiropas Starppilsētu gadatirgu kausā.
Coventry City augstākajā līgā pavadīja 34 gadus, izkrītot no Premjerlīgas 2001. gadā. 1987. gadā klubs izcīnīja FA kausu, kas līdz šim ir nozīmīgākā iegūtā trofeja.
Peldēšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 500 metri brīvajā stilā vīriešiem
500 metri brīvajā stilā vīriešiem bija viena no četrām peldēšanas disciplīnām brīvajā stilā, kas tika aizvadīta 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sacensības tika aizvadītas 11. aprīlī. Tās notika Zijas līcī. Tajās startēja trīs sportisti no divām valstīm. Sportisti ar laivu tika ievesti līcī līdz vietai, no kuras viņiem bija jāpeld krasta virzienā.
Zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Austrijas sportists Pauls Neimanis. Sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Antonijs Pepans, arī bronzas medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Efstatijs Horafs.
Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Ūdrītis (ezers)
Ūdrītis (arī Ūdriņš, Ūdrīts) ir caurteces ezers Cēsu novada Vecpiebalgas pagasta centrālajā daļā uz dienvidiem no Alauksta. Ezerā ietek grāvis, iztek - grāvis uz Alaukstu.
Luijs de Finess
Luijs Žermēns Dāvids de Finess de Galarsa (fr, ; dzimis, miris ) bija spāņu izcelsmes Francijas komēdiju aktieris. Viņš bija neliela auguma — 1,64 m garš. Viņa tēlojums bija enerģijas pārpilns, ar plašu sejas grimašu spektru un ar pievilcīgi īgnu un nepacietīgu raksturu.
1960. un 1970. gados de Finess bija ļoti populārs Francijā, Spānijā, Vācijā, Beļģijā, Nīderlandē, Itālijā, PSRS un Austrumu bloka valstīs, tomēr ļoti ilgi bija gandrīz pilnīgi nepazīstams angļvalodīgajā pasaules daļā. ASV de Finess atpazīstamību guva tikai ar 1973. gada filmu "Rabīna Jēkaba piedzīvojumi" (Les Aventures de Rabbi Jacob).