cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rīgas dome
Rīgas dome ir Rīgas pilsētas pašpārvaldes augstākā iestāde. Sastāv no 60 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās. Kopš 2003. gada tā darbojas atjaunotajā Rātsnama ēkā Rātslaukumā 1, Vecrīgā. Pašreizējais Rīgas domes priekšsēdētājs ir Vilnis Ķirsis (Jaunā Vienotība).
Vēsture
Rīgas pašpārvaldi agrāk veica Rīgas rāte (1225—1878), Rīgas pilsētas dome (1878—1917), Rīgas strādnieku deputātu padome (1919), Rīgas pilsētas dome (1919—1940), Rīgas pilsētas pagaidu izpildkomiteja (1941), Rīgas pilsētas darbaļaužu deputātu padome, Rīgas pilsētas Tautas deputātu padome (1944—1992).
Struktūra
Domes darbību nodrošina Domes priekšsēdētājs, Domes priekšsēdētāja vietnieki, Rīgas pilsētas izpilddirektors un viņa vietnieks, kā arī Pašvaldības administrācijas darbinieki. Rīgas domes priekšsēdētājam šajā sasaukumā ir divi vietnieki.
Centrālā administrācija
Pašvaldības administrācija sastāv no Pašvaldības centrālās administrācijas, Pašvaldības kompetencē esošo nozaru vadošajām iestādēm un Domes departamentiem pakļautām Pašvaldības iestādēm, Pašvaldības aģentūrām, kā arī Pašvaldības administrācijas institūcijām ar īpašu statusu. Pašvaldības administrācija ir organizēta vienotā hierarhiskā sistēmā.
Rīgas pilsētas izpilddirektors nodrošina normatīvo aktu, kā arī citu Domes lēmumu, Domes priekšsēdētāja rīkojumu izpildi pakļautībā esošajās Pašvaldības iestādēs, Centrālās administrācijas struktūrvienībās.
Termiņa sākumā
Pēc 2020. gada Rīgas domes vēlēšanām Rīgas domē iekļuva deputāti no septiņiem vēlēšanu sarakstiem. Vislielāko vēlētāju atbalstu ieguva Attīstībai/Par! un Progresīvo saraksts.
Pašlaik
Kopš 2023. gada 31. maija Rīgas domē darbojas septiņas deputātu frakcijas, viens deputātu bloks, kā arī četri pie frakcijām nepiederoši deputāti.
Džakomo Čeruti
Džakomo Čeruti (Giacomo Ceruti, dzimis 1698. gada 13. oktobrī Milānā, miris 1767. gada 28. augustā turpat) bija baroka laika itāliešu gleznotājs, kurš īpaši pazīstams kā žanra ainiņu un kluso dabu gleznotājs. Viņš nereti gleznoja klaidoņus un ubagus (pitocchi), tāpēc iemantoja pavārdu il Pitocchetto ("ubadzēns"). Čeruti darbojās Brešā, Venēcijā un Padujā.
1717. gadā Čeruti Milānā apprecējās un 1721. gadā apmetās Brešā. 1723. gadā viņš uzgleznoja trīs altārgleznas un četras freskas Rino di Sonico draudzes baznīcai; tās tomēr netiek uzskatītas par mākslinieciski augstvērtīgām. 1724. gadā viņš uzgleznoja Džovanni Marijas Fenaroli portretu, kas īpašs ar savu dabiskumu. Čeruti daudz gleznoja darbaļaudis (viņa darbu tematika raksturīga brāļiem Lenēniem, savukārt tehnikā viņš ietekmējies no Gislandi).
Puente Alto
Puente Alto (Puente Alto) - otrā lielākā Čīles pilsēta, faktiski Santjago dienvidaustrumu priekšpilsēta. Kordiljeru provinces centrs. Celulozes rūpniecības centrs.
13. trolejbusu maršruts (Rīga)
13. trolejbusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas kursē no Ieriķu ielas līdz Centrāltirgum.
13. trolejbusu maršruta kopējais garums ir 19,528 km. Virziena Ieriķu iela — Centrāltirgus kopējais garums ir 9,616 km, bet virziena Centrāltirgus — Ieriķu iela kopējais garums ir 9,912 km.
Ddarbdienās pa maršrutu kursē 2 trolejbusi, bet brīvdienās maršruts nekursē. 13. trolejbusu maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas Satiksme" 1. trolejbusu parks.
No 2022. gada 6. jūnija divu nedēļu garumā sakarā ar Dzirnavu ielas pārvada slēgšanu Rail Baltic būvdarbu dēļ maršruts virzienā uz Ieriķu ielu tiek novirzīts pa Gogoļa ielu, Marijas ielu, Elizabetes ielu un E. Birznieka-Upīša ielu. Savukārt virzienā uz Centrāltirgu maršruts brauca līdz Dzirnavu ielai, pēc tam pa Dzirnavu ielu, Satekles ielu, Marijas ielu, Gogoļa ielu un Turgeņeva ielu līdz galapunktam "Centrāltirgus" Gaiziņa ielā.
No 2023. gada 1. februāra iekāpšana 13. maršruta trolejbusos notiek pa pirmajām durvīm. Agrāk šāda kārtība maršrutā darbojās no 2020. gada 1. februāra līdz 13. martam un no 2020. gada 1. septembra līdz 22. oktobrim. Pēdējoreiz šī kārtība atjaunota no 2023. gada 1. februāra.
Maršruts
Virzienā Ieriķu iela — Centrāltirgus trolejbusi brauc pa šādām ielām: Stirnu iela, Dzelzavas iela, Vaidavas iela, Kastrānes iela, Biķernieku iela, Viļa Ģelbes iela, Brīvības gatve, Brīvības iela, Pērnavas iela, Jāņa Asara iela, Avotu iela, Lāčplēša iela, E. Birznieka-Upīša iela, Dzirnavu iela, Turgeņeva iela, Prāgas iela un Gaiziņa iela.
Virzienā Centrāltirgus — Ieriķu iela trolejbusi brauc pa šādām ielām: Gaiziņa iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Dzirnavu iela, E. Birznieka-Upīša iela, Lāčplēša iela, Avotu iela, J. Asara iela, Pērnavas iela, Brīvības iela, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela, Kastrānes iela, Vaidavas iela, Dzelzavas iela un Stirnu iela.
Pieturvietas
13. trolejbusu maršrutā pavisam kopā ir 44 pieturas. Virzienā Ieriķu iela — Centrāltirgus ir 22 pieturas, bet virzienā Centrāltirgus — Ieriķu iela arī ir 22 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī) — Centrāltirgus''' trolejbusi brauc pa šādām ielām: Ganību dambis, Pulkv. Brieža iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Prāgas iela un Gaiziņa iela.
Virzienā Centrāltirgus — '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī)''' trolejbusi brauc pa šādām ielām: Gaiziņa iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Pulkv. Brieža iela, Ganību dambis un Dambja iela.
Virzienā '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī) — Brīvības iela — Ieriķu iela''' trolejbusi brauc pa šādām ielām: Ganību dambis, Pulkv. Brieža iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela, Kastrānes iela, Vaidavas iela, Dzelzavas iela un Stirnu iela.
Maršruta ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī) — Centrāltirgus''' ir 11 pieturas.
Bet virzienā '''1. trolejbusu parks (Ganību dambī) — Brīvības iela — Ieriķu iela''' ir 24 pieturas.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Prāgas iela (pieturvieta slēgta)
Riepnieku iela (pieturvieta slēgta)
Dzirnavu iela (pārcelta pieturvieta blakus pieturai Turģeneva iela )
Lāčplēša iela (pārdēvēta par Avotu iela )
Rūpnīca VEF (pārdēvēta par VEF )
Vairoga iela (pieturvieta slēgta)
Ūnijas iela (pārcelta pieturvieta)
Stārķu iela (pieturvieta slēgta)
Veikals Minska (pārdevēta par Nīcgales iela )
Ūnijas iela (pārdēvēta par 64.vidusskola )
Bērnudārzs (pārdēvēta par Ainavas iela )
Jānis Rudzutaks
Jānis Rudzutaks (ru; 1887—1938) bija latviešu marksists un profesionāls revolucionārs, viens no vadošajiem PSRS politiķiem un arodbiedrību darbiniekiem pirms Otrā pasaules kara. Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas Centrālās komitejas Politbiroja loceklis (1926—1932). Nogalināts 1938. gadā NKVD "Latviešu operācijā".
Dzīves gājums
Dzimis 1887. gada 15. augustā Kursīšu pagasta "Cauņu" mājās zemnieka Ernesta Rudzutaka un viņa sievas Elkes ģimenē. 1903. gadā sāka strādāt kādā Rīgas rūpnīcā. 1905. gada revolūcijas laikā iestājās LSDSP, 1906. gadā viņu ievēlēja Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Rīgas komitejā, darbojās propagandistu kolēģijā. 1907. gadā viņš vadīja Ventspils LSD organizāciju, par politisko darbību 1907. gadā viņu apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā. 1909. gadā viņam piesprieda 10 gadus cietumā, no tiem daļu laika pavadīja Maskavas Butirku cietumā.
Pēc Februāra revolūcijas Rudzutaku atbrīvoja un viņš iesaistījās tekstilrūpniecības strādnieku arodbiedrībā, ievēlēts Maskavas Arodbiedrību padomes prezidijā. Pēc Oktobra revolūcijas bija Maskavas Tautsaimniecības padomes (совнархоз) priekšsēdētājs un dažādu arodbiedrību vadītājs (1917—1920). Nosūtīts darbā uz Vidusāziju, kur vadīja Krievijas Komunistiskās (boļševiku) partijas Turkestānas biroju, no 1922. gada Vidusāzijas biroju, piedalījās Dženovas starptautiskajā ekonomikas konferencē (1922. gada 10. aprīlī—19. maijā).
1924. gadā viņu iecēla par PSRS Satiksmes ceļu tautas komisāru, 1926. gadā par PSRS Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja vietnieku. No 1923. gada bija Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas Centrālkomitejas Politbiroja locekļa kandidāts, tad no 1926. līdz 1932. gadam bija Politbiroja loceklis. No 1931. gada PSRS Strādnieku un zemnieku inspekcijas tautas komisārs. No 1934. gada atkal partijas Centrālkomitejas Politbiroja locekļa kandidāts.
1937. gada 24. maijā, NKVD "Latviešu operācijā", Rudzutaku apcietināja un apsūdzēja "kontrrevolucionārā trockistiskā darbībā un spiegošanā par labu nacistiskajai Vācijai". Vairāk nekā gadu ilgās pratināšanās neatzina savu vainu un nedeva liecības par spīti spīdzināšanām. PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija Rudzutakam piesprieda nāvessodu. Nošauts Komunarkas masu kapos pie Maskavas 1938. gada 29. jūlijā.
Rudzutaka piemiņai veltīta latviešu rokgrupas "Līvi" dziesma "Dzelzsgriezējs" (1987).
Peugeot
Peugeot ir Francijā bāzēts Stellantis grupas autobūves uzņēmums. Tas ir arī senākais līdz mūsdienām saglabājies automašīnu ražotājs. Peugeot ir otrs lielākais automašīnu ražotājs Eiropā, aiz Volkswagen.
Peugeot pirmsākumi ir saistīti ar piparu, sāls un cukura dzirnaviņu ražošanu 1842. gadā un velosipēdu ražošanu 19. gadsimta beigās. Kopš 1891. gada, kad tika uzsākta masveida Peugeot automašīnu ražošana, pasaulē ir tikuši pārdoti aptuveni 40 miljoni šīs markas automobiļu.
Peugeot automašīnu modeļi
{|
Svatove
Antiteroristiskās operācijas laikā 2014. gadā Svatovē atrodas Luhanskas apgabala administrācija, jo apgabala centru kontrolē Luhanskas tautas republikas spēki.
Lins Kleiza
Karjera
Basketbolu sācis spēlēt septiņu gadu vecumā lietuviešu basketbola leģendas Šarūna Marčuļona sporta skolā. Dažus gadus vēlāk Kleizas vecāki pārcēlās uz ASV, kur abiem bija labākas iespējas veidot savas mākslinieku karjeras. Savukārt Lins nevēlējās pamest Lietuvu, kur ar panākumiem jau startēja jaunatnes basketbolā. Kleiza palika Lietuvā, kur dzīvoja kopā ar saviem radiniekiem – divus gadus vecāko brāli Zilvinu, kā arī vecvecākiem un krustvecākiem. Sasniedzot 16 gadu vecumu, 2001. gadā arī Kleiza devās uz ASV. Galvenais motīvs bija iespēja apvienot mācības ar basketbola spēlēšanu. Mērilendas štata "Montrose Christian" vidusskolā Kleiza spēja sevi pierādīt tik labi, ka izpelnījās vairāku spēcīgāko ASV universitāšu uzmanību, kas startē NCAA čempionātā. Kleiza izvēlējās pārstāvēt Misūri universitātes komandu "Tigers".
Jau pēc savas otrās sezonas Misūri universitātes komandā, kur Kleiza bija savas komandas labākais punktu guvējs un atlēkušo bumbu vācējs, spēlētājs nokļuva NBA redzeslokā. Tika nolemts pamest universitāti, lai sāktu profesionāļa karjeru, piesakoties NBA draftam. 2005. gada NBA draftā viņu izraudzījās Portlendas "Trail Blazers" ar kopējo 27. kārtas numuru, taču tiesības uz šo spēlētāju tika atdotas citas NBA klubam Denveras "Nuggets". Pāreja uz NBA nebija viegla, jo pirmais gads galvenokārt tika pavadīts uz rezervistu soliņa. Pozitīvas pārmaiņas sākās ar otro gadu NBA, kad Kleiza iekļuva Denveras komandas rotācijā.
Pēc sekmīgas karjeras NBA atgriezās Eiropā. 2009.—2010. gada sezonā spēlēja Grieķijas klubā Pirejas "Olympiacos" un kļuva par Eirolīgas sezonas rezultatīvāko spēlētāju.
Pēc vienas sezonas Grieķijā Kleiza atgriezās NBA, dodoties uz Kanādas klubu Toronto "Raptors". Pēc 2012.—2013. gada sezonas Toronto klubs lietuviešu basketbolistu atbrīvoja, bet ilgi bez darba Kleiza nepalika, parakstot ienesīgu līgumu ar Turcijas klubu Stambulas "Fenerbahçe".
Lietuvas izlase
Lins Kleiza regulāri pārstāvējis arī Lietuvas valstsvienību. Kopā ar Lietuvas izlasi ir izcīnījis 7. vietu 2006. gada Pasaules čempionātā, bronzas medaļu 2007. gada Eiropas čempionātā, 4. vietu 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, 11. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā un sudrabu 2013. gada Eiropas čempionātā. Kopā ar Lietuvas junioru izlasi izcīnīja sudraba medaļu 2003. gada Pasaules U-19 čempionātā.
Pirejas "Olympiacos" (basketbola klubs)
Pirejas "Olympiacos" (el), pazīstams arī kā Olympiacos un Olympiacos BC, ir Grieķijas basketbola klubs, Olympiacos CFP basketbola sekcijas klubs, kas ir bāzēts Pirejā, Grieķijā. Klubs tika dibināts 1931. gadā, tas ir viens no veiksmīgākajiem grieķu un visas Eiropas basketbola klubiem. Klubs ir izcīnījis 14 Grieķijas līgas čempiontitulus, 11 Grieķijas kausus, 3 Eirolīgas kausus un 1 Triple Crown. Savas mājasspēles klubs aizvada Peace and Friendship Stadium (lv). "Olympiacos" ir aizvadījis 3 spēles ar NBA klubiem, 1997. gadā pret Čikāgas "Bulls" tika piedzīvots zaudējums ar 78-104, taču 2009. gadā pret Sanantonio "Spurs" tika piedzīvots zaudējums ar 89-107 un pret Klīvlendas "Cavaliers" klubs zaudēja ar 94-111.
Vinnijs (izglītības iestāde)
Vēsture
Skolas ēka ir celta 2007. gadā kā bērnudārzs 8 pirmsskolas grupām. Pēc diviem gadiem ēka pielāgota arī sākumskolas (1. līdz 3. klase) vajadzībām. 2009. gadā tika atvērta 1. klase. No 2009. gada skolā tiek īstenota pamatizglītības 1. posma (1.- 6. klasei) programma (11011111).
Izglītības iestāde akreditēta 2011. gada 4. decembrī.
Aloizs Budže
Aloizs Budže (arī Aloizijs Budže; — ) bija Latvijas sabiedriskais darbinieks. 1934. gadā aptuveni divus mēnešus bijis Latvijas zemkopības ministrs.
Vinnijs (izglītības iestāde)
Skolas darbība
2013./2014. mācību gadā skolā mācījās 148 izglītojamie: 19 sākumskolā un 129 pirmsskolā. Skolā strādāja 40 pedagoģiskie darbinieki.
Skolā ir iespējams piedalīties šādās interešu izglītības un fakultatīvās programmās:
Aloizs Budže
Biogrāfija
Aloizs Budže dzimis Līvānu pagasta "Budžos". Beidzis pagasta Meža skolu, Vladimira karaskolu Pēterburgā un Daugavpils skolotāju institūtu. I pasaules kara laikā bija leitnants. Apbalvots ar diviem Annas ordeņiem un Staņislava ordeni.
Sorbu valodas
Sorbu valodas (Serbsce, Serbski) ir klasificētas kā slāvu valodu atzars. Sorbu valodās galvenokārt runā sorbi, kas apdzīvo Lauzicas reģionu Vācijā. Valodu ISO 639-2 kods ir '<tt>wen</tt>. Tās kopā ar poļu, kašūbu, čehu un slovāku valodām pieder pie rietumslāvu valodu grupas.
Aloizs Budže
Biogrāfija
Bijis skolotājs, Daugavpils pilsētas un apriņķa valdes loceklis, kā arī apriņķa vecākais. 1931. gadā kļuvis par 4. Saeimas deputātu kā Kristīgo zemnieku un katoļu partijas pārstāvis, amatā bijis līdz 1934. gadam. Bijis iekšlietu ministra biedrs, vēlāk, aptuveni divus mēnešus 1934. gadā bija Latvijas zemkopības ministrs. Darbojies vairākās kultūras un sabiedriskajās biedrībās, publicējies daudzos preses izdevumos un rakstu krājumos.
1944. gadā emigrējis uz Vāciju, vēlāk uz ASV un Kanādu. Kanādā Latviešu demokrātisko partiju centrā pārstāvēja Latgales kristīgo zemnieku partiju. Vairākus gadus bija Kanādas latviešu katoļu apvienības viceprezidents, kā arī Latviešu kara veterānu strēlnieku biedrības viceprezidents. Miris Toronto pilsētā.
Dižskābaržu dzimta
Dižskābaržu dzimta (Fagaceae) ir augiem bagāta dižskābaržu rindas dzimta. Dzimtā ir koki un krūmi. Pazīstamākās ģintis — ozoli, dižskābarži un kastaņas.
Sorbu valodas
Pie sorbu valodām pieder augšsorbu valoda, kurā runā aptuveni 40 tūkstoši Saksijas iedzīvotāju, un lejassorbu valoda, kuru prot aptuveni 10 tūkstoši Brandenburgas iedzīvotāju.
Vācijā abas sorbu valodas ir oficiāli atzītas un aizsargātas kā minoritāšu valodas.
Dižskābaržu dzimta
Latvijā savvaļā dzimta ir pārstāvēta ar vienu sugu un tas ir parastais ozols. Apstādījumos samērā bieži stādīts sarkanais ozols, Eiropas dižskābardis. No kastaņām pie mums izturīgākā suga ir. Vietām stādīta arī. Latvijā dažās kolekcijās audzē arī ģints pārstāvi, kura dzimtene ir Dienvidamerikas dienvidi.
Dzimtas augiem augļi ir rieksti. Ozolu augļus tautā sauc par zīlēm jeb ozolzīlēm. Kastaņu riekstus tautā sauc par kastaņiem. Daudzu sugu augļiem liela nozīme pārtikā.
Īkšķis
Īkšķis (, digitus primus) ir pirmais no rokas pirkstiem. Atšķirībā no citiem pirkstiem, kurus veido trīs falangas, īkšķi veido tikai divas falangas — pamata un naga falanga. Īkšķis ļauj satvert dažādus priekšmetus, jo to var nostatīt pretim pārējiem pirkstiem.
Serbija un Melnkalne
Serbijas un Melnkalnes Savienība (sr, saīsinājumā СЦГ / SCG) bija Serbijas un Melnkalnes politiska apvienība, kas pastāvēja no 2003. līdz 2006. gadam. Šīs divas bijušās Dienvidslāvijas republikas 1992. gadā izveidoja Dienvidslāvijas Federatīvo Republiku (DFR) (sr). 2003. gadā, DFR tika pārveidota par Serbijas un Melnkalnes Savienību.
2006. gada 21. maijā notika referendums par Melnkalnes neatkarību, t.i., izstāšanos no Serbijas un Melnkalnes savienības. 31. maijā tika nosaukti rezultāti — 55,5% iedzīvotāju bija nobalsojuši "par" un 3. jūnijā Melnkalne, bet 5. jūnijā Serbija tika pasludinātas par neatkarīgām valstīm. Līdz ar Melnkalnes neatkarības referendumu visas bijušās Dienvidslāvijas republikas bija kļuvušas par neatkarīgām valstīm.
Serbijas un Melnkalnes konfederācija bija savienība tikai dažās politiskās jomās (piemēram, aizsardzība un ārlietas). Valstīm bija atsevišķas ekonomiskās politikas un valūtas. Savienībai nebija vienotas galvaspilsētas un kopīgās institūcijas bija sadalītas starp Belgradu Serbijā un Podgoricu Melnkalnē.
Vanči
Vanči ir apdzīvota vieta Bauskas novada Iecavas pagastā. Izvietojusies pagasta vidienē Iecavas kreisajā krastā 6,6 km no pagasta centra Iecavas, 27 km no novada centra Bauskas un 50 km no Rīgas.
14. trolejbusu maršruts (Rīga)
14. trolejbusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas kursē no Mežciema līdz Esplanādei Rīgas centrā.
14. trolejbusu maršruta kopējais garums ir 20,862 km. Virziena Mežciems — Esplanāde kopējais garums ir 10,231 km, bet virziena Esplanāde — Mežciems kopējais garums ir 10,631 km.
Darbdienās pa 14. trolejbusu maršrutu kursē 9 trolejbusi, bet brīvdienās — 3 trolejbusi, kuri pavisam veic 41 reisu.
Vēsture
Maršruts atklāts un sākotnēji kursēja no Pētersalas ielas līdz Ķeguma ielai. Tas kursēja pa Sverdlova ielu, Komunāru bulvāri, Gorkija ielu, Raiņa bulvāri, Suvorova ielu, Pērnavas ielu, Ļeņina ielu un Biķernieku ielu.
1978. gadā maršrutu novirzīja no Pētersalas uz Centrālo staciju. 1982. gadā to pagarināja līdz Mežciemam, trolejbusi sāka kursēt caur Biķernieku mežu un tad pa Paula Dauges ielu līdz jaunajam galapunktam.
1985. gadā maršruts novirzīts pa tagadējo Brīvības ielu līdz krustojumam ar Dzirnavu ielu, tad pa Gorkija ielu, Raiņa bulvāri, Ļeņina ielu un atpakaļ uz Mežciemu. 1987. gadā atkal notika izmaiņas maršrutā, tas tika novirzīts uz Sarkanarmijas ielu, tad pa Gorkija ielu, Raiņa bulvāri, Ļeņina ielu un tālāk pa maršrutu uz Mežciemu.
1990. gadā maršrutu novirzīja uz tagadējo galapunktu pie Esplanādes (sākotnējais galapunkta nosaukums bija Tērbatas iela). 2003. gada novembrī maršruts virzienā uz Esplanādi tika novirzīts uz Struktoru ielu, tad uz Brīvības gatvi un tālāk pa maršrutu. 2020. gada decembrī pa 14. maršrutu regulāri sāka kursēt posmainie trolejbusi, pirms tam kustību nodrošināja ar divpadsmitmetrīgajiem Škoda 24Tr Irisbus trolejbusiem.
No 2022. gada 23. augusta tika veiktas izmaiņas maršrutā virzienā uz Esplanādi. Lai mazinātu sastrēgumu Struktoru ielas un Brīvības gatves krustojumā ietekmi uz transporta kustību, maršruts virzienā uz Esplanādi tika novirzīts pa Biķernieku un Viļa Ģelbes ielu, uzstādot tur jaunu kontakttīklu un ierīkojot sabiedriskā transporta joslu.
Maršruts
Virzienā Mežciems — Esplanāde trolejbusi brauc pa šādām ielām: Hipokrāta iela, Biķernieku iela, Viļa Ģelbes iela, Brīvības gatve, Brīvības iela un Brīvības bulvāris.
Virzienā Esplanāde — Mežciems trolejbusi brauc pa šādām ielām: Brīvības bulvāris, apgriešanās Brīvības bulvāra un Raiņa bulvāra krustojumā, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela un Hipokrāta iela.
Pieturvietas
14. trolejbusu maršrutā pavisam kopā ir 34 pieturas. Virzienā Mežciems — Esplanāde ir 16 pieturas, bet virzienā Esplanāde — Mežciems ir 18 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Mežciems''' trolejbusi brauc pa šādām ielām: Vienības gatve, Jelgavas iela, Akmeņu iela, Valguma iela, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela un Hipokrāta iela.
Virzienā Esplanāde — '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā)''' trolejbusi brauc pa šādām ielām: Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Lāčplēša iela, Salu tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela un Buru iela.
Maršruta ar mainītu virzienu pieturvietas
Bet virzienā Esplanāde — '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā)''' ir 10 pieturas.
Agrākie pieturvietu nosaukumi:
Planētārījs (pārdēvēta par Katedrāle )
Katedrāle (pārdēvēta par Esplanāde )
Brīvības bulvāris (pārdēvēta par Tērbatas iela )
Rūpnīca VEF (pārdēvēta par VEF )
Vairoga iela (pieturvieta slēgta)
Kapi (pieturvieta slēgta)
89.vidusskola (pārdēvēta par Mežciema pamatskola )
Hantimansijska
Hantimansijska (ru, kca, mns) ir Sibīrijas pilsēta Krievijas Federācijā, Hantu-mansu autonomā apvidus — Jugras administratīvais centrs. Pēc iedzīvotāju skaita (71 800) tā ir ceturtā lielākā pilsēta visā apvidū pēc Surgutas, Ņižņevartovskas un Ņeftejuganskas. Pilsēta atrodas Rietumsibīrijas centrālajā daļā Irtišas krastā 475 km uz ziemeļiem no Tjumeņas (pa autoceļu 680 km) un 1900 km uz austrumiem no Maskavas.
Sports
Pilsētā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Hantimansijskas "Jugra". Klubs dibināts vien 2006. gadā, kopš 2008. gada tas spēlē Arena Ugra hallē. Sākot ar 2011.—2012. gada sezonu komanda no Hantimansijskas spēlēs arī Krievijas Jaunatnes hokeja līgā. Pilsētā atrodas arī biatlona komplekss, kas regulāri uzņem Pasaules kausa posmus. 2003. un 2011. gadā pilsētā norisinājās Pasaules čempionāts biatlonā.
Olaine
Olaine ir pilsēta Latvijā, Olaines novada administratīvais centrs. Tā atrodas aptuveni 20 km attālumā no Rīgas. Pilsētas tiesības Olaine ieguva 1967. gada 20. februārī. tajā dzīvoja cilvēki.
Ģeogrāfija
Atrodas Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā. Caur pilsētu tek Misas pietekas Olainīte un Pupla. Vidējā gaisa temperatūra janvārī ir −6 °C — -6,5 °C, jūlijā — +17 °C. Nokrišņu daudzums 650-700 mm gadā, bezsala perioda vidējais ilgums ap 145 dienām. Uz ziemeļiem un rietumiem no pilsētas atrodas lieli purvi.
Pašreizējās Olaines vēsture
Pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava (toreiz Mītava) atklāšanas 1868. gada 21. novembrī izveidoja staciju ar vācisko nosaukumu Olai. Pirmā pasaules kara laikā šeit vairākus gadus bija Vācijas armijas piefrontes apgādes punkts (1915—1917), kauju laikā nopostīja baznīcu, pagasta namu un skolu. Pēc Latvijas valsts dibināšanas oficiāli ieviesa latviskotu vietvārdu Olaine. Mūsdienu Olaines veidošanās aizsākās kā strādnieku ciemats 1939. gadā līdz ar kūdras ieguves nozares attīstību — kūdras purvos un kūdras brikešu fabrikā strādājošie veidoja kūdras rūpnīcas ciemata iedzīvotāju lielāko daļu. 1956. gadā Olainē uzsāka jaunu rūpnīcu celtniecību un 1959. gadā no Rīgas pārcēla līmes fabriku. No 1962. līdz 1965. gadam Olainē strauji tika celti jauni rūpniecības objekti, kā arī dzīvojamās ēkas. 1963. gadā kūdras rūpnīcas strādnieku ciemats kļuva par Olaines pilsētciematu un saglabāja šo statusu līdz 1967. gada 20. februārim, kad 332 ha lielā teritorija ar 7000 iedzīvotāju ieguva pilsētas tiesības. 1990. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 15 tūkstošus. 1991. gadā Olaines administratīvā teritorija tika palielināta.
Iedzīvotāji
Padomju laikā pilsētas celtniecībai un vēlāk darbam rūpnīcās tika ievests liels skaits PSRS iedzīvotāju. Saskaņā ar 2021. gada datiem. no 10 324 iedzīvotāju kopskaita pilsētā dzīvoja 4312 (41,8%) krievi, 4126 (40%) latvieši un 1886 (18,2%) citu tautību pārstāvji.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Transports
Vienīgā šoseja pilsētas tuvumā ir A8 Rīga — Eleja, kas atrodas netālu no pilsētas austrumu robežas, un tās pievedceļi. Pilsētā atrodas tāda paša nosaukuma dzelzceļa stacija līnijā Rīga — Jelgava, 2022. gadā ik dienas kursēja 26 pasažieru vilcieni Rīga-Jelgava-Rīga.
Sports
Sporta dzīvi Olainē vada Olaines Sporta centrs. Pilsētā atrodas sporta nams, divi stadioni, peldbaseins kā arī atvērtā slidotava un skeitparks.
Cilvēki
Cilvēki, kas dzimuši vai auguši Olainē:
Sadraudzības pilsētas
Gadu laikā Olaine ir ieguvusi dažādas sadraudzības pilsētas:
Narjanmara
Narjanmara (ru, yrk — 'sarkanā pilsēta') ir pilsēta Krievijā, Ņencu autonomā apvidus administratīvais centrs. Tajā dzīvo 19,3 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Pečoras krastos, 110 km no Barenca jūras, aiz Ziemeļu polārā loka. Attālums līdz Maskavai ir 1500 km, bet līdz Arhangeļskai — 660 km.
Raņķi (Iecavas pagasts)
Raņķi ir apdzīvota vieta Bauskas novada Iecavas pagastā. Izvietojusies pagasta vidienē Iecavas kreisajā krastā 4,8 km no pagasta centra Iecavas, 26,1 km no novada centra Bauskas un 49 km no Rīgas. Ciemā atrodas Raņķu kapsēta.
MY
MY var būt:
MW
MW var būt:
MV
MV var būt:
ML
ML var būt:
Mirdza Martinsone (aktrise)
Mirdza Martinsone (dzimusi Rīgā) ir latviešu aktrise.
Biogrāfija
Dzimusi Rīgā. Mācījusies Rīgas 7. vidusskolā, kuru beigusi 1969. gadā, kam sekojušas mācības Tautas kinoaktieru studijā. Pēc to beigšanas 1971. gadā uzsākusi studijas Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātē, kas togad uzņēma studentus Dailes teātra 5. studijai. Studijas beigusi 1974. gadā. Skatuves gaitas uzsākusi jau 1971. gadā Dailes teātrī. Kļuvusi pazīstama bijušajās PSRS valstīs pēc galvenās lomas Aloiza Brenča filmā "Mirāža". Bijusi aktiera Mārtiņa Vērdiņa sieva. Dēls Mārtiņš Matīss un meita Madara.
Pašlaik dzīvo Rīgā un darbojas Dailes teātrī kā štata aktrise, arī televīzijā veidotajās filmās.
Filmogrāfija
Kinodebija aktrisei bija epizode 1970. gada filmā "Šauj manā vietā". Turpmākās filmas:
Grafiskā planšete
Grafiskā planšete (digitālās planšetes, grafiskie paliktņi, zīmēšanas planšetes) ir datora ievadierīce, kas ļauj lietotājam ar roku zīmēt attēlus vai grafiskus zīmējumus, līdzīgi tam, kā cilvēks zīmē ar zīmuli uz papīra. Šīs planšetes var izmantot arī, lai ievadītu datus vai parakstu. Tās izmanto arī, lai pārvilktu kādu attēlu no papīra, to piestiprinot pie planšetes virsmas. Ievadot datus šādā veidā, vai nu pārvelkot vai ievadot lineāras polilīnijas vai formas, sauc par digitalizāciju.
Grafiskā planšete (saukta arī par pildspalvas paliktni) sastāv no plakanas virsmas uz kuras lietotājs var „zīmēt” vai pārvilkt attēlu, izmantojot pievienoto irbuli, pildspalvai līdzīgu zīmēšanas aparātu. Attēls neparādās uz planšetes virsmas, bet gan datora monitorā. Savukārt, dažas planšetes funkcionē kā otrs datora ekrāns, tādā veidā lietotājs var darboties ar attēliem tieši, izmantojot irbuli.
Dažas planšetes ir paredzētas kā vispārējas datorpeles aizvietotājas, galvenokārt kā norādīšanas un navigācijas ierīces galda datoriem.
Vēsture
Pirmā elektroniskā planšete, ar kuras palīdzību datus varēja ievadīt ar roku, bija Telautograph, kuru patentējis Elišs Grejs 1888. gadā. Elišs Grejs vienlaicīgi ar Aleksandru Grahamu Bellu ir pazīstams kā telefona izgudrotājs. Pirmās grafiskās planšetes, kas līdzīgas mūsdienās pieejamajām un kuras tiek lietotas rokraksta atpazīšanai ar datoru, bija Stylator 1957.gadā. Plašāk pazīstamas un kļūdaini sauktas par pirmajām digitālajām planšetēm, ir RAND planšetes, sauktas arī kā Grafacon (no grafiskā konvertētāja), kas ieviestas 1964. gadā. RAND planšetēm zem paliktņa virsmas atradās tīkls, veidots no vadiem, kuros iekodētas vertikālas un horizontālas koordinātes. Irbulis saņēma magnētisko signālu, kurš pēc tam varēja tikt dekodēts atpakaļ kā koordinātu informācija.
Citas grafiskās planšetes, pazīstamas kā dzirksteles vai akustiskās planšetes, izmantoja irbuli, kas ģenerēja klikšķus ar aizdedzes sveci. Klikšķi tad tika trīskāršoti ar vairāku mikrofonu palīdzību, lai rakstāmrīkam varētu noteikt vietu telpā. Sistēma bija diezgan sarežģīta un dārga, kā arī sensori bija ļoti jūtīgi pret apkārtējo troksni.
Digitalizētāji tika popularizēti 1970. gadu vidū un 1980. gadu sākumā pateicoties komerciāliem panākumiem ID (inteliģentie digitalizētāji), un BitPad ražojošajiem Summargraphics Corp. Šīs ierīces tika izmantotas kā ievadierīce vairākās CAD (Computer Aided Design) sistēmās, kā arī komplektā ar personālajiem datoriem un personālajiem datoriem bāzētām CAD programmatūrām kā AutoCAD.
Apple datori
Tika izveidota arī OEM versija BitPad, ko pārdeva Apple datori kā Apple Grafisko Planšetu piederumu pie Apple II. Šīs planšetes lieto magnētu tehnoloģiju, kas izmanto vadus, veidotus no speciāla sakausējuma, pārvilkta pāri blīvam substrātam, lai precīzi novietotu irbuļa galu vai digitalizētāja kursora centru uz planšetes virsmas. Šī tehnoloģija arī atļauj „Z” ass mērījumus.
Pirmā mājas datora grafiskā planšete bija KoalaPad. Lai gan oriģināli tā tika veidota speciāli Apple II,tā tika paplašināta piemērošanai praktiski visiem mājas datoriem ar grafisko atbalstu, kas iekļauj tādus datorus kā TRS-80 Color Computer, Commodore 64 un Atari 8-bit family. Konkurējošās planšetes tika ražotas vēlāk; planšetes, kuras ražoja Atari, tika uzskatītas par augstas kvalitātes ierīcēm. 1981. gadā mūziķis Tods Rundgrēns radīja pirmo krāsainas grafiskas planšetes programmatūru personālajiem datoriem, kas tika licencēta kā Apple „Utopia” grafisko planšetu sistēma.
1980. gados vairāki grafisko planšetu pārdevēji sāka iekļaut papildus funkcijas, kā piemēram rokraksta atpazīšanu un izvēlni uz planšetes.
Darbība
Ir bijuši vairāki mēģinājumi kategorizēt tehnoloģijas, kas ir izmantotas grafiskajās planšetēs, dažas no tām ir uzskaitītas zemāk:
Visu šo tehnoloģiju planšetes var izmantot saņemto signālu, lai noteiktu attālumu no irbuļa līdz virsmai, irbuļa slīpumu (leņķi no vertikāles), kā arī citu informāciju papildus horizontālajām un vertikālajām pozīcijām.
2004. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
49. Starptautiskais Eirovīzijas dziesmu konkurss norisinājās Stambulā, Turcijā, 2004. gada 12. un 15. maijā. Tiesības rīkot konkursu Turcija ieguva 2003. gadā, kad par Eirovīzijas uzvarētāju kļuva dziedātāja Sertaba Erenere.
Grafiskā planšete
Darbība
Dažas planšetes, īpaši lētās, kuru mērķis ir jaunieši, tiek piedāvātas ar rievotu irbuli, izmantojot līdzīgu tehnoloģiju kā vecākās RAND planšetēs, lai gan šāds dizains vairs netiek lietots nevienai mūsdienīgai planšetei.
Asins pārliešana
Asins pārliešana ir vesela cilvēka (donora) asiņu ievadīšana slimnieka organismā. Tā ir ārstniecības metode, ko lieto visās klīniskās medicīnas nozarēs. Asinis pārlej galvenokārt asins zaudējumu, šoka, mazasinības, asinis radošo orgānu sistēmas saslimšanas, saindēšanās, kā arī ilgstošu hronisku slimību gadījumos. Sevišķi bieži to izmanto ķirurģijā. Asinis var pārliet vēnā, artērijā vai kaula smadzenēs.
Grafiskā planšete
Ripa
Aiz irbuļa ripa ir visbiežāk lietotā planšetes palīgierīce. Ripa ir pelei līdzīga ierīce, kas spēj noteikt tās absolūto pozīciju un rotāciju. Tas ir pretēji datorpelēm, kas var tikai just to relatīvo ātrumu uz virsmas (lielākā daļa planšetu draiveru ir ļauj ripas darbībai līdzināties peles un vairākas ripas tiek sauktas par „pelēm” ). Ripu diapazons mainās atkarībā no izmēra un formas, dažas ir ārēji neatšķiramas no datorpelēm, savukārt citas ir samērā lielas ierīces ar vairākām pogām un kontrolēm. Profesionālām ripām bieži vien ir tīkliņš vai lupa, kas ļauj lietotājam redzēt īsto punktu uz planšetes virsmas un nomērķēt uz to ar ripu. Šo īpašību izmanto izsekošanai un CAD darbam.
Asins pārliešana
Asins pārliešanas komplikācijas
Recipientam (cilvēks, kam veic asiņu pārliešanu) vislabāk ir pārliet viņa paša grupas asinis, taču arī šajā gadījumā organismā rodas imunoloģiska reakcija (pēc 1-2 nedēļām pārlieto asiņu recipienta organismā vairs nav). Tomēr iespējams pārliet arī citas, atbilstošas grupas asinis, un praksē šo iespēju dažkārt arī izmanto. Galvenais nosacījums ir tāds, lai donora asinīs nebūtu antigēnu pret recipientu. Saskaņā t.s. zonas fenomenu antigēnu un antivielu attiecība 1:10 ir tā zona, kurā veidojas makroagregāti, kas visvairāk pakļauti fagocitējošo un lītisko faktoru iedarbībai (liesā, aknās, limfmezglos). Grupu ziņā neatbilstošu asiņu pārliešanas gadījumā tieši donora eritrocītiem ir vislielākās iespējas aglutinēties, jo recipienta organismā atbilstoši optimālajai aglutinācijas zonai cirkulē daudz attiecīgo aglutīnu. Turpretī, ja, pārlejot asinis, antigēnu un antivielu attiecība nav 1:10, rodas kavēšanās zona - antigēna-antivielu reakcijā prevalē (rodas pārsvarā) vai nu antigēni, vai arī antivielas un izteiktas makroagregātu veidošanās nav, veidojas šķīstoši kompleksi bez redzamas precipitācijas. Rekcijas produktam, piemēram, ir antigēna īpašības, un tas ilgi cirkulē organismā. Mazs antivielu daudzums tiek ievadīts, pārlejot 0 (1) grupas recipientam, kam ir AB (IV) grupas asinis. Ievadīto izoaglutinīnu ir par maz (kavēšanās zona), lai tie izraisītu recipienta eritrocītu aglutināciju. Teiktais ļauj saprast, kāpēc, pārlejot lielu asins daudzumu, slimniekam jāpārlej viņa paša grupas asinis, kaut arī pastāv likumība par universālajiem donoriem un universālajiem recipientiem. Pārlejot daudz universālā donora asiņu, recipientam tiek ievadīts daudz izoaglutinīnu un var izveidoties apstākļi, kas ir tuvi optimālajai recipienta eritrocītu aglutinācijas zonai. Asins grupu nesaderības gadījumā pārliešanas laikā (nereti jau pēc 50 ml asiņu ievadīšanas) parādās hemotransfūzijas šoka pazīmes.
Acetilēns
Acetilēns (no la — etiķis — un el — viela; etīns, C2H2) ir vienkāršākais alkīns — ogļūdeņradis ar trīskāršo saiti molekulā. Acetilēns ir bezkrāsaina, degtspējīga gāze, kas šķīst acetonā. Acetilēnu var iegūt, kalcija karbīdam reaģējot ar ūdeni, vai arī pirolizējot metānu. Saspiestā un sašķidrinātā veidā acetilēns ir nestabils un var spontāni sadalīties, tāpēc to uzglabā, izšķīdinātu acetonā, vai arī iegūst uz vietas. Acetilēnu lieto metināšanai un metālapstrādei (dzelzs virsmas cietināšanai). Acetilēnu agrāk lietoja arī par ķīmisko izejvielu, taču šādiem mērķiem mūsdienās vairāk lieto naftas ogļūdeņražus, jo tie ir lētāki.
Asins pārliešana
Rēzus (Rh) nesaderīgas asinis
ir otrs variants, kas recipienta organismā izraisa imunoloģiskus sarežģījumus. 1940. gadā atklāja, ka Rh antigēns atrodas ne tikai eritrocītos, bet arī aknu, nieru, liesas, miokarda un citu orgānu šūnās. Rēzus sistēmas antigēnus nosaka trīs savstarpēji saistīti gēnu pāri: vienam pārim ir alēles D un d, otram — C un c, trešajam — E un e. Cilvēkiem ar genotipu DD vai Dd eritrocītos ir antigēns D, bet cilvēkiem ar genotipu dd — antigēns d (ļoti vājš antigēns, kas praktiski neizraisa tā organisma sensibilizāciju, kurā šī antigēna nav). Cilvēkiem ar genotipu CC vai Cc ir antigēns C, bet cilvēkiem ar genotipu cc — antigēns c; ar genotipu EE vai Ae — antigēns E, bet ar genotipu ee — antigēns e. Turklāt vienam un tam pašam cilvēkam var būt dažādas šo antigēnu kombinācijas, piemēram, DCE, Dce u. c. Pats stiprākais no visiem rēzus antigēniem ir D antigēns. Tieši šis antigēns izraisa sensibilizāciju (to nosaka ar antiD seruma palīdzību). Citi antigēni ir vājāki, un tos nosaka ar antiC un antiE serumu. Eiropas populācijā 85% cilvēku ir D antigēns, un šos cilvēkus sauc par rēzus pozitīviem (Rh+). Pārējiem 15% antigēna D nav — viņi ir rēzus negatīvi (Rh~). C antigēns ir 70%, bet E antigēns — 30% cilvēku. No teiktā kļūst skaidrs, ka, pārlejot Rh+ asinis Rh- recipientam, viņa organisma tiek ievadīts svešs antigēns un viņš tiek imunizēts. Pret rēzus antigēnu recipienta organismā veidojas antivielas, kurām ir hemolizīnu īpašības: to darbības rezultātā eritrocīti sākumā aglutinējas, bet vēlāk hemolizējas. Grupu nesaderības gadījumā reakciju izraisa jau pirmā asins pārliešana, bet Rh nesaderīgu asiņu gadījumā reakcija parasti rodas, pārlejot asinis otrreiz. Uzskata, ka nepieciešams samērā ilgs latentais periods, lai recipienta organismā izveidotos antivielas pret Rh antigēnu. Rh nesaderīgas asinis ir viens no biežākajiem hemotransfūzijas šoka cēloņiem. Šoka smagums un ilgums ir atkarīgs no pārlieto Rh+ asiņu daudzuma un antivielu aktivitātes recipienta asinīs. Tā kā komplikācijas šajā gadījumā parasti sākas ne ātrāk kā dažas stundas pēc transfūzijas, tad pārlieto Rh+ asiņu daudzums mēdz būt lielāks nekā pārlieto asiņu daudzums grupu nesaderības gadījumā. Visbiežāk otrajā dienā slimnieki sāk sūdzēties par vājumu, sāpēm krustos un kājās. Konstatē hiperbilirubinēmiju, hemoglobinūriju, pieaug anēmija. Pēc dažām dienām samazinās diennakts urīna daudzums (50—60 ml), urīns kļūst tumši brūns, tajā ir olbaltumvielas, eritrocīti, cilindri. Šokam progresējot, attīstās urēmija, kas aptuveni 2 nedēļu laikā var beigties letāli.
Grafiskā planšete
Galvenā izmantošana
Grafiskās planšetes, pateicoties uz irbuli balstīto interfeisu un spēju noteikt daļu vai visu spiedienu, slīpumu un citus irbuļa atribūtus un tā mijiedarbību ar planšeti, piedāvā ļoti dabisku ceļu, kā veidot datorgrafiku, it īpaši divdimensionālu. Patiesībā, vairākas grafiskās programmas spēj izmantot spiediena (un dažreiz irbuļa slīpumu un rotāciju) informāciju, ko ģenerē planšete, un mainīt otas izmēru, formu, blīvumu, krāsu vai citus atribūtus, kas balstīti uz datu saņemšanu no grafiskās planšetes.
Austrumāzijā grafiskās planšetes, pazīstamas arī kā irbuļa planšetes, plaši izmanto kopā ar ievades metodes redaktora programmu (IMEs), lai rakstītu ķīniešu, japāņu, korejiešu rakstzīmēm. Tehnoloģija ir populāra un lēta un piedāvā metodi kā mijiedarboties ar datoru daudz brīvākā veidā, kā rakstīšanā ar tastatūru, ar irbuļa planšeti aizstājot datorpeles lomu. Rokraksta atpazīšana lietotājiem, kas izmanto alfabēta rakstzīmes gan ir bijusi lēna.
2004. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Fināls
Punkti, ko Latvija atdeva finālā
Grafiskā planšete
Galvenā izmantošana
Grafiskās planšetes ir ļoti plaši sastopamas mākslinieku pasaulē. Lietojot irbuli un grafisko planšeti kopā ar grafiskās rediģēšanas programmām, kā, piemēram, Adobe Photoshop, lietotājam tiek sniegta lielāka precizitāte veidojot digitālus zīmējumus. Fotogrāfi strādā ar grafiskajā planšetēm laikā, kad tiek apstrādāti foto. Tas paātrina tādu darbību kā, piemēram, detalizētu kārtu veidošanu u.c. izpildi. Pedagogi izmanto planšetes klases telpās, lai parādītu ar roku rakstītus pierakstus vai nodarbības, kas ļauj skolēniem darīt to pašu, kā arī nodrošinot atgriezenisko saiti, dodot iespēju skolēniem darbus nodot elektroniski. Skolotāji var arī izmantot planšetes, lai labotu skolēnu darbus, vai arī konsultācijām un nodarbībām, it īpaši, ja tiek prezentēta sarežģīta vizuāla informācija vai matemātikas vienādojumi. Planšetes ir populāras arī tehnisku rasējumu izpildei un CAD programmām, tāpēc, ka ir iespējams ievadīt uz papīra esošu informāciju daudz vienkāršāk, nekā ar pierastajām ievadierīcēm.
Visbeidzot, planšetes iegūst popularitāti kā datorpeles aizvietotājas. Tās var būt daudz jutīgākas kā datorpeles, kā arī irbuļa pozīcija pret planšeti parasti atbilst vietai, kas tiek rādīta uz datora ekrāna. Šie mākslinieki lietojot irbuli grafisko darbu veikšanai visdrīzāk, ka lietos planšeti un irbuli arī veicot standarta operācijas ar datoru, nevis izmantos datorpeli.
Grafiskās planšetes ir pieejamas dažādos izmēros un cenās. A6 izmēra planšetes ir samērā lētas, savukārt A3 izmēra planšetes ir daudz dārgākas. Modernas planšetes parasti savienojas ar datoru izmantojot USB portu.
Līdzīgas ierīces
Interaktīvās tāfeles piedāvā augstas izšķirtspējas sienas izmēra grafiskās planšetes līdz 95” līdz ar iespēju uztvert spiedienu un dažādu informācijas ievadi. Tās kļūst aizvien biežāk sastopamas skolās un sanāksmju telpās un tām nav nepieciešama speciāla norādīšanas ierīce.
Skārienjutīgie ekrāni līdzīgi kā Tablet PCs un Nitendo D ir veidoti līdzīgā veidā, bet parasti izmanto vai nu optiskos tīklus, vai arī spiediena jutīgu apvalku. Tāpēc tiem nav vajadzīga speciāla ievades ierīce.
Grafiskās planšetes tiek lietotas arī Skaņas Jutīgiem produktiem, kur cilvēki, kas ir akli vai ar redzes traucējumiem, pieskaras paaugstinājumiem vai grafiskām planšetēm un gūst skaņas atbildi. Produkts, kas izmanto šo tehnoloģiju tiek saukts par „taustes runājošo planšeti” (tactile Talking Tablet) vai T3.
Acetilēns
Acetilēna jonizācijas potenciāls ir 11,4 eV.
Perfect
"Perfect" ir kanādiešu poppanka grupas Simple Plan ceturtais singls no debijas albuma No Pads, No Helmets...Just Balls. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Atlantic Records. Dziesmas akustiskā versija tika iekļauta kinokomēdijas "Skatuves zvaigzne", kurā filmējās arī Lindsija Loena, oficiālajā skaņu celiņā.
Mūzikas videoklips
Mūzikas videoklipā grupa spēlē uz mājas jumta. Videoklipā ir parādīts, kā jaunieši cenšas izkļūt ārā no mājas, taču vēlāk viņi konstatē, ka viņi nespēj izturēt šo sāpi, kas viņiem piemīt.
Pozīcijas topos
"Perfect" kļuva par grupas veiksmīgāko dziesmu Billboard Hot 100 topā. Dziesma sasniedza 24. vietu. Dziesma sasniedza 6. vietu Austrālijas topā.
Igors Sļesarčuks
Igors Sļesarčuks (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists.
Sļesarčuks ir aizvadījis 5 spēles Latvijas izlasē un guvis 1 vārtus.
Asinszāles
Asinszāles ir asinszāļu dzimtas daudzgadīgi lakstaugi ar pretējām lapām un dzelteniem ziediem. Kauslapām un vainaglapām melni punktveida dziedzeri.
Latvijā sastopamas trīs sugas. Ceļmalās, laukmalās, pļavās, krūmājos bieži izplatīta un. Pēdējā satur miecvielas, ēteriskās eļļas, karotīnu un C vitamīnu. Lieto medicīnā. Krāsu augs.
Sistemātika
Pasaulē kopumā ir ap 400 asinszāles dzimtei piederošu sugu. Dzimtes augi sastopami gandrīz visur, neskaitot tropiskās zemienes, tuksnešus un arktiskos apgabalos.
Daži Hypericum dzimtes hibrīdi, piemēram, t.s. (sk. attēlu) vai, dārzkopībā tiek kultivēti kā krāšņumaugi. Toties daudzas citas dzimtei piederošas sugas tiek uzskatītas par kaitīgām, tīrumus un dārzus postošām nezālēm.
Sugas
Visu asinszāļu sugu saraksts:
MT
MT var būt:
MH
MH var būt:
Alfreds Hičkoks
Alfreds Džozefs Hičkoks (en; dzimis Londonā, miris  Losandželosā) bija angļu kinorežisors, kinoproducents, scenārists. Strādāja Apvienotajā Karalistē un ASV; pēc veiksmīgas karjeras dzimtajā Apvienotajā Karalistē gan mēmo, gan skaņu filmu veidošanā Hičkoks devās uz ASV. Hičkoks ir kinorežisors, kurš ir cieši saistīts ar žanru "trilleris" (no en — ‘satraukt’) un ar jēdzienu "neziņa" (no en — ‘nenoteiktība’). Hičkoks mācēja meistarīgi radīt savās filmās nemierpilnas nenoteiktības atmosfēru, saspīlētu gaitu, nojautas pēc kaut kā drausmīga. Sešu dekāžu laikā Hičkoks radīja vairāk nekā piecdesmit filmas.
Košice
Košice ir Slovākijas otrā lielākā pilsēta. Atrodas valsts austrumos pie Hornādas upes. Košices apgabala centrs. Slovākijas Konstitucionālās tiesas mītnes vieta. Saglabājies relatīvi liels vēsturiskais centrs.
Vēsturiski pazīstama ar savu ģerboni. Tas piešķirts 1369. gadā un ir pirmais ģerbonis Eiropā, kas piešķirts pilsētai.
Katru gadu oktobra mēneša pirmajā svētdienā notiek Košices maratons — vecākais tradicionālais maratons Eiropā (no 1924. gada). Kopš 1962. gada pilsētā bāzēts hokeja klubs HC Košice, kas divreiz izcīnījis Čehoslovākijas, bet sešreiz — Slovākijas čempiones titulu.
MHL
MHL var būt:
Košice
Vēsture
No 11. gadsimta līdz pat 1918. gadam Košice ietilpa Ungārijā. Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1230. gadā. Atrazdamies ceļu krustojumā, tā ātri kļuva par Slovākijas (toreiz Augšungārijas) austrumdaļas galveno pilsētu. 1369. gadā tai tika piešķirts ģerbonis — pirmais pilsētas ģerbonis Eiropā.
1374. gadā Ungārijas un Polijas karalis Lajošs I Lielais Košicē izdeva Košices privilēģiju, kura atļāva tronī kāpt Lajoša meitai Jadvigai. 15. gadsimtā Košice (ungāru pilsētas nosaukums Kaša (Kassa)) spēlēja vadošo lomu Pentapolitānā — galveno Ausrumslovākijas pilsētu savienībā.
17. gadsimta beigās un 18. gadsimta sākumā Košice bija ungāru nacionālā varoņa Ferenca II Rākoci sacelšanās pret Hābsburgiem galvenais centrs.
1918. gadā Košice iekļāvās Čehoslovākijas sastāvā. 1919. gadā Košice īsu brīdi bija Slovākijas Sociālistiskās Republikas galvaspilsēta.
Otrā pasaules kara laikā saskaņā ar Vīnes arbitrāžām Košice iekļāvās Ungārijas sastāvā. Pēc kara Košice tā atkal tika piešķirta Čehoslovākijai. 1945. gada aprīlī Košicē tika nodibināta PSRS atbalstīta valdība, kas vēlāk pārņēma varu valstī.
Kopš 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas sastāvā. 2013. gadā Košice kopā ar Marseļu bija Eiropas kultūras galvaspilsētas statusā.
Ekonomika
Pilsētā atrodas liels kompānijas U. S. Steel Košice metalurģiskais kombināts.
Iedzīvotāji
Pēc nacionālā sastāva 73,8% no pilsētas iedzīvotājiem ir slovāki. Pēc reliģiskās piederības — katoļi (45%), nereliģiozi (16,6%), grieķu katoļi (6,12%).
Košice ir Šveices tenisistes Martinas Hingisas (Martina Hingis, 1980), ungāru rakstnieka Šāndora Mārai (Márai Sándor, 1900 — 1989), ungāru politiķa Ferenca Sālaši (Szálasi Ferenc, 1897-1946), politiķa Rūdolfa Šustera (Rudolf Schuster, 1934) dzimtā pilsēta.
Turku valoda
Turku valoda (turku: Türkçe ) ir valoda, ko prot vairāk nekā 63 miljoni cilvēku, (ap 50 miljoniem tā ir dzimtā valoda), kas padara to par lielāko tjurku valodu pēc pratēju skaita. Turkvalodīgie galvenokārt dzīvo Turcijā un Kiprā, kā arī nelielas kopienas Grieķijā, Bulgārijā, Ziemeļmaķedonijas Republikā, Kosovā, Albānijā, Uzbekistānā. Daži miljoni turkvalodīgo dzīvo arī Rietumeiropas valstīs, it īpaši Vācijā.
Valodas saknes ir meklējamas Centrālāzijā, pirmie rakstītie avoti turku valodā ir parādījušies pirms 1200 gadiem. Rietumu virzienā tā izplatījās osmaņu turku valodas ietekmē Osmaņu impērijas laikā. 1928. gadā Turcijas Republikas pirmsākuma gados Ataturka reforu laikā turku valodas pieraksts no osmaņu raksta tika aizstāts ar latīņu alfabētu. Turku valodai ir savstarpējas saiknes ar citām oguzu valodām: azeru, turkmēņu un kaškaju valodu. Saskaitot visus šo valodu pratējus, tās aptver gandrīz 90 miljonus cilvēku.