cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Austrālijas Nacionālā bibliotēka
Fergusona kolekcija
Džona Fergusona (1881-1969) - bibliofila, kurš dzimis Jaunzēlandē, bet kopš 13 gadu vecuma audzis Austrālijā un mūžu pavadījis, kolekcionējot un aprakstot bibliotēkas materiālus, kolekcija, kas satur ap 34 000 nosaukumu ir lielākā privātā kolekcija Austrālijas Nacionālās bibliotēkas krājumā. Viņa kolekcijas grāmatas, manuskripti un attēli, kas piederīgi Austrālijai un Klusā okeāna reģionam, bibliotēkas kolekcijā tika sistemātiski iekļauti kopš 1946. gada, un šie materiāli aptver plaša spektra dokumentus, ieskaitot ļoti vecus un retus eksemplārus. Fergusona kolekcijas bagātības aprakstītas viņa darbā „Austrālijas Bibliogrāfija” septiņās daļās, tā sakārtota nodaļās par socioloģiju, ekonomiku, austrāliešu dzeju, baznīcu vēsturi, Angusa un Robertsona publikācijām (Angus&Robertson), materiālos Klusā okeāna salu dzimtajās valodās un kara materiālos, kuri piederīgi Austrālijai. Viens no vecākajiem materiāliem viņa kolekcijā ir Džeimsa Burneja (James Burney) žurnāla manuskripts Džeimsa Kuka otrā ceļojuma uz Kluso okeānu laikā.
Bibliogrāfija
Austrālijas nacionālā bibliogrāfija, sākotnēji iespiesta kā „Grāmatas, kas publicētas Austrālijā” un „Ikgadējais Austrālijas publikāciju katalogs” iespiestā veidā tika publicēta no 1936. gada līdz 1996. gadam. Sākumā tā tika publicēta iknedēļas (vēlāk ik pārnedēļas), ikmēneša un ikgadējos drukātos izdevumos. Ik pēc 4 mēnešiem iznāca arī apkopojošs mikrofišas izdevums. 1988. gadā Austrālijas Nacionālā bibliotēka publicēja izdevumu „Austrālijas nacionālā bibliogrāfija, 1901-1950”, lai aizpildītu tukšumu starp Fergusona sastādīto bibliogrāfiju un Austrālijas nacionālās bibliogrāfijas aizsākumu bibliotēkas dibināšanas gadā.
Sākot ar 80. gadu vidu veidi, kādos bija pieejama iespiestā nacionālā bibliogrāfija samazinājās, ko veicināja pieaugošās iespiešanas un izplatīšanas izmaksas, kā arī elektronisko resursu un datubāzu attīstība. Ik pārnedēļas iznākošo izdevumu izdošana tika pārtraukta 1985. gadā. Ikgadējās nacionālās bibliogrāfijas izdošanu pārtrauca 1993. gadā dēļ mazā pieprasījuma pēc šī produkta. Arī ikmēneša izdevumu abonementu skaits turpināja kristies, un 1996. gadā Austrālijas Nacionālā bibliotēka nāca klajā ar paziņojumu, ka iespiestās nacionālās bibliogrāfijas izdošana tiek pārtraukta, tāpēc šobrīd tā ir pieejama tikai elektroniskā formātā kā Austrālijas Nacionālās Bibliogrāfijas datubāze jeb ANBD (The Australian National Bibliografic Database). Tajā ir iekļauti apraksti no vairāk kā 850 Austrālijas bibliotēkām un tā ir pieejama caur Austrālijas bibliotēku servisu (Librarie Australia sevice).
Sākotnēji nacionālajā bibliogrāfijā tika iekļauti tikai to dokumentu apraksti, kurus bija saņēmusi un kataloģizējusi bibliotēka, bet no 1993. gada tika iekļautas arī tās vienības, kuras nebija bibliotēkas īpašumā un kuras kataloģizējušas citas bibliotēkas. Arī ārzemju publikācijas ar Austrālijai nozīmīgu saturu vai autorību tiek pievienotas nacionālajai bibliogrāfijai, kad tiek atpazītas.
Obligātais eksemplārs
Likums par obligāto eksemplāru Austrālijā pastāv jau no 1912. gada, pašreizējais spēkā esošais likums tika pieņemts 1968. gadā saskaņā ar Autortiesību likumu un vairākiem štatu likumiem, kuri nosaka, ka jebkura Austrālijā izdota dokumenta eksemplāram jānonāk Austrālijas Nacionālajā bibliotēkā un atbilstošajā štata bibliotēkā. Jaundienvidvelsā, Kvīnslendā un Dienvidaustrālijā obligātā eksemplāra likumdošana attiecas arī uz citām bibliotēkām un eksemplārs jāpiegādā arī tām. Obligātais eksemplārs attiecas ne tikai uz komerciālajiem izdevējiem, bet arī uz privātpersonām, klubiem, baznīcām, asociācijām, savienībām un organizācijām. Materiālu obligātā eksemplāra nodošana ir tieša publicētāja vai autora atbildība.
Likuma noteikumi nosaka, uz kādiem materiālu tipiem attiecināms obligātais eksemplārs. Materiāls var būt grāmata, periodiskais izdevums, tāds kā gadskārtējie ziņojumi, biļeteni un tml., laikraksts, notis, karte, plāns, diagramma, tabula, programma, katalogs, pamflets. Dažos štatos obligātais eksemplārs attiecas arī uz materiāliem publicētiem elektroniskā formā tādā kā CD vai DVD.
Obligātais eksemplārs attiecas uz jebkuru publicēto materiālu, un par publicētu materiāls uzskatāms, ja tā reprodukcijas kļuvušas publiski pieejamas pārdošanas vai citā ceļā. Likums arīdzan nosaka, ka materiāla kopijai jābūt tādai kopijai, kas patiešām aptver visu publicēto materiālu, un tai jābūt vislabākajai kopijai, kas jebkad publicēta. Piemēram, ja grāmata tiek izdota gan cietos vākos, gan plānos, kā obligātais eksemplārs jānodrošina izdevums cietajos vākos.
Otro vai vēlāko izdevumu kopijas nav jādepozitē, ja vien tās nesatur papildinājumus vai izmaiņas tekstā vai ilustrācijās. Ja izdevums satur papildinājumus vai izmaiņas, tad labākais no eksemplāriem ir jādepozitē. Ja grāmata tiek izdota ar citu nosaukumu vai ar izmaiņām satura rādītājā, vai, ja to izdevis cits izdevējs, grāmata uzskatāma par jaunu izdevumu, kuras eksemplārs jādepozitē. Ja bibliotēka uzzina, ka tā nav saņēmusi kāda publicēta materiāla obligāto eksemplāru, tai jāpieprasa šī publikācija no izdevēja. Tas nodrošina, ka Australianas kolekcija ir maksimāli pilnīga un vienlaicīgi atgādina izdevējiem par obligātā eksemplāra noteikumiem.
Heinrihs Skuja
Heinrihs Leonhards Skuja (1892 - 1972) bija latviešu biologs, algologs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Savos zinātniskajos darbos viņš aprakstījis vairāk nekā 700 jaunu aļģu sugu, 30 aļģu ģinšu, 15 dzimtu, 1 jaunu rindu un 1 jaunu nodalījumu. Viņa vārdā nosauktas vairākas aļģu ģintis Skujapelta, Skujaella – un sugas – Chlamydomonas skujae, Spirogyra skujae, Batrachospermum skujae, Diceras skujae, Cosmarium skujae u.c.
Latvijas Zinātņu akadēmija ir dibinājusi Heinriha Skujas balvu, kuru piešķir par izciliem sasniegumiem bioloģijas zinātnēs.
Biogrāfija
Heinrihs Leonhards Skuja dzimis 1892. gadā Majoros (tagad Jūrmala) galdniekmeistara un gruntnieka Kriša un Lizetes (dzim. Ormanes) Skuju ģimenē. Pēc vietējās Labdarības skolas beigšanas pieteicās darbā uz burukuģa un devās ilgākā braucienā līdz Vakarindijai un Meksikai. Pēc atgriešanās dzimtenē no 1910. līdz 1912. gadam mācījās Latvijas vidusskolas vakara kursos. Pēc tam ar kājām apceļoja Zviedriju, Vāciju un Holandi.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā H. Skuja devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. No 1947. gada kļuva par asociēto profesoru Upsālas Universitātē un strādāja tur līdz 1961. gadam. Šajā laikā viņš veica plašus Zviedrijas saldūdens aļģu pētījumus, bet 1948. gadā savus pētījumus apkopoja monogrāfijā Taxonomie des Phytoplanktons einiger Seen in Uppland. H. Skujas herbārijs glabājas LU Muzejā, Latvijas floras herbārijā (RIG).
Heinrihs Skuja miris 1972. gada 19. jūlijā Upsālā 80 gadu vecumā.
Seemann
Seemann ir vācu grupas "Rammstein" otrais singls no pirmā albuma "Herzeleid". Dziesmas pamatā ir leģenda par klīstošo holandieti.
Videoklips
Filmēšana norisinājās pamestā kuģu dokā Hamburgā. Bez grupas dalībniekiem videoklipā vēl filmējās Anna Minemane (Anne Minnemann).
Grupas Apocalyptica kaverversija
Somu grupa "Apocalyptica", kas izpilda metālu uz čelliem, kopā ar Ninu Hāgeni ierakstīja dziesmas "Seemann" kaverversiju, kas iekļauta albumā "Reflections". Kaverversija tika izdota kopā ar singlu 2003. gada 6. oktobrī.
Dziesmu saraksts
Citās versijās ietilpst:
The Kills
The Kills ir 2000. gadā izveidota amerikāņu dziedātājas Alisonas Mošartas ("VV") un britu ģitārista Džeimija Hinsa ("Hotel") rokgrupa. The Kills kopumā ir izdevusi piecus studijas albumus: Keep On Your Mean Side, No Wow, Midnight Boom, Blood Pressures un Ash & Ice.
Rezultatīva piespēle (hokejs)
Rezultatīva piespēle hokejā ir rezultativitātes punkts, ko pieskaita ne vairāk kā diviem vārtus guvušās komandas spēlētājiem, kas pēdējie pirms vārtu guvēja pieskārušies ripai. Angļu valodā to sauc par assist, kas tiešā tulkojumā nozīmē "palīdzība", kas arī atbilst tās būtībai — parasti šis viens vai divi spēlētāji ir veikuši veiksmīgu piespēli, vārtu guvējam nodrošinot lielu vārtu gūšanas iespēju. Ja spēlētājs padod piespēli, un to pārķer pretinieks, bet pēc tam atkal atgūst pirmā spēlētāja komandas biedrs un gūst vārtus, pirmajam spēlētājam rezultatīva piespēle netiek pieskaitīta.
Spēlētājs (vai spēlētāji), kas veikuši rezultatīvu piespēli, rezultātu tabulās tiek pierakstīti iekavās aiz vārtu guvēja.
Daudzi spēlētāji, piemēram, Veins Greckis, Rons Frensiss, Rejs Burks un Sidnijs Krosbijs, ir pazīstami ne vien ar savu vārtu gūšanas prasmi, bet arī savām rezultatīvajām piespēlēm.
Huans Martins del Potro
Huans Martins del Potro (es, ; dzimis Tandilā, Argentīnā) ir argentīniešu tenisists. Profesionāļa karjeru uzsāka 2005. gadā. H. M. del Potro labākais sasniegums ATP rangā ir 3. vieta, kas tika sasniegta, dubultspēlēs — 105. vieta. Pirmoreiz vienspēļu ranga pirmajā desmitniekā viņš iekļuva. Viņa labākais panākums Grand Slam turnīros ir uzvara 2009. gada ASV Atklātajā čempionātā.
Fernāns Magelāns
Fernāns Magelāns (pt, es; dzimis aptuveni 1480. gadā, miris ) bija portugāļu jūras braucējs, kurš Spānijas dienestā vadīja pirmo ekspedīciju, kurā tika apbraukts apkārt pasaulei. 1519. gadā ar piecu kuģu eskadru devās uz Moluku salām, dodoties uz tām nevis ierastajā virzienā - uz austrumiem no Spānijas, bet gan uz rietumiem. Dienvidamerikā viņš atklāja Patagoniju un šaurumu starp Patagoniju un Ugunszemi, kas savieno Atlantijas okeānu ar Kluso okeānu (vēlāk nosaukts par Magelāna šaurumu). 1521. gadā Magelāns atklāja Marianas salas un Filipīnas. Filipīnās Magelāns tika nogalināts.
Ceļojumu apkārt pasaulei Magelāna vietā pabeidza stūrmanis Huans Elkano. Spānijā 1522. gada 9. septembrī atgriezās tikai viens eskadras kuģis Victoria ar 18 jūrniekiem.
Magelāna ceļojumam bija liela nozīme, jo tika pierādīts, ka Klusais okeāns, kas atdala Āziju no Amerikas, ir daudz lielāks, nekā uzskatīja līdz tam, un tika noskaidrots, ka visi okeāni ir savienoti.
Biogrāfija
Fernāns Magelāns dzimis ap 1480. gadu, visticamāk — Portugāles pilsētā Portu.
No 1505. līdz 1512. gadam Fernāns Magelāns piedalījās Portugāles militārajās ekspedīcijās Austrumindijā un Malakā, 1513. gadā — militārajā ekspedīcijā Marokā, kur tika ievainots.
1516. gadā Magelāns iesniedza Portugāles karalim Manuelam I priekšlikumu doties uz Moluku (Garšvielu) salām pa rietumu ceļu, apkārt Amerikai. Plāns paredzēja Dienvidamerikas dienviddaļā atrast jūras šaurumu, kas savieno Atlantijas okeānu un “Dienvidu jūru”. Saņēmis atteikumu, Magelāns 1517. g. aizbrauca uz Spāniju, kur viņa plānu atbalstīja karalis Kārlis V un parakstīja līgumu. Spānija cerēja atrast īsāko rietumu ceļu uz “Garšvielu” salām un iegūt tās savā īpašumā.
1519. gada 20. septembrī no Sanlukara de Barramedas ostas jūrā izgāja flotile, kurā bija 5 kuģi — flagmaņkuģis Trinidad, kur vadīja flotiles admirālis Magelāns, lielākais kuģis San Antonio, aiz tā Conception, Victoria un Santiago. Kuģu ekipāžā bija 265 cilvēki. Kuģi devās pāri Atlantijas okeānam uz dienvidaustrumiem. 29. novembrī tie sasniedza Brazīlijas krastus un turpināja burāt uz D. 1520. gada janvārī flotile izpētīja Laplatas līci un Paranas upes lejteci Pirms došanās ekspedīcijā iepazinies ar vecām kartēm, Magelāns bija pārliecināts, ka tieši šeit atrodas jūras šaurums. Taču viņa ziņa izrādījās maldi: tā bija tikai ļoti plata upe. Tas izjauca visus Magelāna plānus un sarežģīja ekspedīcijas turpmāko likteni. Magelāns bija spiests virzīties tālāk uz dienvidiem. Viņš izpētīja vairāk nekā 2000 km piekrastes, ko nosauca par Patagoniju. Tuvojās dienvidu puslodes ziema, bet Magelāns nebija ticis ne soli tuvāk mērķim. No 30. marta līdz 24. augustam ekspedīcija bija spiesta pārlaist ziemu Sanhuliana līcī (pie Argentīnas).
Sanhuliana līcī trīs spāņu kapteiņi sacēlās pret Magelānu. Sacelšanos nežēlīgi apspieda. Kapteinis Huans de Kartagena, Magelāna vietnieks, tika izsēdināts tuksnesīgajā Patagonijas krastā un pazuda bez vēsts; kapteinis Luiss de Mendosa sarunu laikā tika nogalināts un viņa līķis sacirsts gabalos, kapteinim Kasparam Kesadam nocirta galvu. Pārējos sazvērestības dalībniekus apžēloja.
Maijā kuģis Santiago uzskrēja uz klintīm un nogrima. Augusta beigās flotile turpināja burāt gar piekrasti, un 21.oktobrī ekspedīcija beidzot atklāja jūras šaurumu starp Dienvidameriku un Ugunszemes arhipelāgu. 38 dienas kuģi burāja caur 550 km garu šaurumu, kuru vēlāk nosauca par Magelāna šaurumu. Šeit eskadru pameta kuģis San Antonio un atgriezās Spānijā, kur dezertieri apvainoja Magelānu nodevībā.
28. novembrī 3 atlikušie kuģi izgāja “Dienvidu jūrā”. Bija jauks laiks, pūta labs ceļavējš, un Magelāns jauno jūru nosauca par Kluso jūru (El Mare Pacifico). Taču jūrniekiem tālākajā ceļā uzbruka bads un cinga, jo uz dezertējušā eskadras lielākā kuģa "San Antonio" bija galvenie pārtikas krājumi. Ekskadras hronists vēsta, ka 3 mēnešus un 20 dienas cilvēkiem nebija svaigas pārtikas, viņiem bija jāsamierinās ar sausiņu atliekām. Pigafeta raksta: “Tie jau vairs nebija maizes sausiņi, bet putekļu un peļu urīna sajaukums, pa kuru ložņāja tārpi. Ūdens ādas maisos sasmacis un drausmīgi smird... Lai nenomirtu badā, mēs pēdīgi ēdām arī vēršādas gabalus, ar ko bija pārvilkta lielā rāja un kura pasargāja no sairšanas tauvas.” Vismaz 19 vīru šai braucienā briesmīgās ciešanās aizgāja bojā bada nāvē.
Vairāk nekā 17 tūkstoš kilometru garajā ceļā pāri okeānam kuģi sastapa tikai divas tuksnesīgas saliņas. Beidzot 1521. gada 21. martā rietumos parādījās vēl trīs kokiem apaugušas salas no Marianas salu grupas. Magelāns tās nosauca par “Zagļu salām”, tāpēc ka iezemieši uzrāpās uz kuģiem un paķēra līdzi visu, ko varēja panest, un aizīrās Magelāna kuģa laivā. Lai atgūtu nozagtās mantas, spāņi sūtīja uz krastu četrdesmit apbruņotus matrožus.
Viņi nodedzināja vairākas būdas un nogalināja septiņus saliniekus. Iezemieši pretojās, jo nelaimīgajiem dabas bērniem nebija nekādas izpratnes par nonāvēšanas mākslu, un viņi sabēga mežā. Badā panīkušie spāņi savāca visu pārtiku, ko vien varēja atrast, ūdeni un atgriezās uz kuģiem.
16. martā kuģi piestāja pie lielu salu grupas, ko Magelāns nosauca par Lāzara salām (tagad Filipīnas salām). Tur jūras braucēji ieguva visu nepieciešamo pārtiku. Sebu salā Magelāns vietējo valdnieku iecēla par Spānijas karaļa vasali. Taču, iesaistoties salu valdnieku savstarpējo nesaskaņu risināšanā, Magelāns kopā ar 7 jūrniekiem 1521. gada 27. aprīlī gāja bojā sadursmē ar iezemiešiem Maktanas salā. No visas Magelāna flotiles tikai kuģis Victoria Huana Sebastjana Elkano vadībā 1522. g. septembrī atgriezās Spānijā. Uz kuģa bija 18 cilvēki. Šī bija pirmā ekspedīcija apkārt zemeslodei, eiropieši pirmo reizi šķērsoja Kluso okeānu. Ekspedīcija pierādīja, ka Zemes forma ir sfēriska un Pasaules okeāns — vienots.
Elba (sala)
Elba ir Itālijai piederoša sala Tirēnu jūrā. Tā ir lielākā no Toskānas arhipelāga salām. No Itālijas salām tā ir trešā lielākā aiz Sicīlijas un Sardīnijas. Elba ir Toskānas reģiona un Livorno provinces pārvaldībā. Salas platība ir 224 km². Salā dzīvo mazliet vairāk par 30 tūkstošiem iedzīvotājiem. Vasarā, atvaļinājumu laikā, cilvēku skaits uz salas stipri palielinās.
9. gads
9. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās ceturtdienā.
Elba (sala)
Elba ir ievērojama ar to, ka 1814. gadā uz šo salu tika izsūtīts Francijas militārais un politiskais līderis Napoleons Bonaparts.
Ziemeļaustrumanglija
Ziemeļaustrumanglija (en) ir reģions Anglijas ziemeļos, kurā ietilpst četras ceremoniālās grāfistes, kā arī daži unitārie un municipālie rajoni. Reģiona administratīvais centrs ir Ņūkāsla pie Tainas.
Ģeogrāfija
Ziemeļaustrumanglijas reģions ir 8592 km3 liels (8. vieta pēc reģionu lieluma). Ziemeļaustrumos to apskalo Ziemeļjūra, dienvidos robežojas ar Jorkšīra un Hambera reģionu, dienvidrietumos ar Ziemeļrietumangliju, bet ziemeļrietumos ar Skotiju.
Administratīvais iedalījums
Ziemeļaustrumanglijas reģionā ietilpst astoņas politiski viena no otras neatkarīgas administratīvās vienības — metropoles grāfiste Taina un Vīra un septiņas unitārās vienības (Daremas grāfiste, Dārlingtona, Midlsbrova, Nortamberlenda, Redkāra un Klīvlenda, Stoktona pie Tisas un Hārtpula). Metropoles grāfiste un unitārās vienības iekļautas četrās ceremoniālajās grāfistēs (Daremas grāfiste, Nortamberlenda, Ziemeļjorkšīra† un Taina un Vīra). Metropoles grāfiste Taina un Vīra ir sadalīta piecos metropoles rajonos. Reģiona sastāvā ietilpst:
† — Ziemeļjorkšīras ceremoniālā grāfiste sevī ietver citu reģionu administratīvās vienības.
Sports
Divi no divdesmit profesionālajiem futbola klubiem, kas piedalās 2011.—2012. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezonā, ir bāzēti Ziemeļaustrumanglijā: Viens no divdesmit četriem klubiem, kas piedalās Anglijas futbola čempionātā: Viens no divdesmit četriem klubiem, kas piedalās Anglijas Pirmajā futbola līgā:
Glory (pavadonis)
Glory bija NASA gatavots pavadonis, kuram vajadzētu vākt datus par Zemes atmosfēras aerosolu ķīmiskām, mikrofiziskām un optiskām īpašībām, kā arī datus par Saules starojumu. Šie dati ļautu uzlabot globālā klimata modelēšanu un samazināt neskaidrību par klimata izmaiņu cēloņiem. Pavadonis tika zaudēts, kad nesējraķete Taurus XL cieta avāriju. Pavadoņa izmaksas bija 424 miljoni USD.
Ja tiktu ievadīts orbītā, tas iekļautos A-train grupējumā, kur vairāki Zemes novērošanas pavadoņi seko viens otram vienā orbītā.
Raķetes Taurus XL starts sākotnēji tika plānots no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Palaišana tika pārcelta zemes atbalsta aprīkojuma kļūmes dēļ. Nākamais starta datums tika noteikts 4. martā. Bez Glory raķetei orbītā vajadzēja ievadīt arī trīs mazus CubeSat tipa pavadoņus, kurus izgatavojuši universitāšu studenti Montānā, Kolorado un Kentuki: Explorer-1 [Prime], Hermes, KySat-1.
Raķete startēja 10:09:43 UTC. Taurus XL pirmās trīs pakāpes darbojās kā plānots, bet derīgās kravas plūsmvirzis (raķetes konuss) neatvērās 2 minūtes 58 sekundes pēc starta. Tā kā plūsmvirzis nebija atdalījies, tad raķešbloks bija pārāk smags, lai sasniegtu orbītu, un tas beigās iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā.
Divu gadu laikā NASA un Orbital komisijai neizdevās noskaidrot, kāpēc plūsmvirzis neatdalījās.
Iepriekšējais Taurus XL starts ar Orbiting Carbon Observatory (OCO; arī klimata pētniecības pavadoni) 2009. gada februārī arī beidzās neveiksmīgi plūsmvirža neatvēršanās dēļ. Pēc šīs neveiksmes Taurus XL nesējraķešu starti tika apturēti uz diviem gadiem, kamēr raķešu izgatavotājs Orbital Sciences Corporation centās atrisināt derīgās kravas plūsmvirža atdalīšanās problēmu.
10. gads
10. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Voldemārs
Voldemārs var būt:
6. autobusu maršruts (Rēzekne, līdz 2011)
6. autobusu maršruts ir Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Vipingas līdz Tūmužiem. Šo maršrutu apkalpo SIA „Dekom” autobusu parks, kas atrodas Viļakas ielā 1b.
2011. gada 31. decembrī 6. autobusu maršruts tiks likvidēts, bet sākot ar 2012. gada 1. janvāri tā reisus pārņems jaunizveidotais 13. autobusu maršruts, kuru apkalpos SIA „Rēzeknes Satiksme”.
Maršruts
Vipinga — Tūmuži kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja un ceļš A13.
Tūmuži — Vipinga kursē pa šādām ielām: ceļš A13, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.
Vipinga — Tūmuži kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja un ceļš A13.
Tūmuži — Vipinga kursē pa šādām ielām: ceļš A13, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.
Vulfs Kozlinskis
Vulfs Kozlinskis (dzimis 1951. gada martā Jelgavā) ir Latvijas ekonomists, profesors, Dr.habil.oec., Rīgas Starptautiskās ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolas zinātņu prorektors. Kopš 2006.gada — Latvijā pirmās starpaugstskolu doktora studiju programmas „Biznesa vadība” padomes priekšsēdētājs.
Izglītība
Vulfs Kozlinskis 1974.gadā ir absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju. 1978.gadā aizstāvējis ekonomikas zinātnes kandidāta disertāciju, 1990.gadā aizstāvēts habilitācijas darbs „Lauku sociālā infrastruktūra”; 1993.gadā ir ieguvis Latvijas Zinātnes padomes piešķirto habilitētā ekonomikas doktora (Dr.habil.oec.) zinātnisko grādu.
Darbs
Sākot ar 1974.gadu Vulfs Kozlinskis ir strādājis dažādos amatos no zinātniskā līdzstrādnieka līdz profesoram ; no 1998. līdz 2003.gadam vadīja starptautisku (Norvēģija-Latvija) maģistra studiju programmu Latvijas Lauksaimniecības universitātē. Kopš 2004.gada — RISEBA zinātņu prorektors, no 2006.gada — starpaugstskolu doktora studiju programmas „Biznesa vadība” padomes priekšsēdētājs ; no 2009. līdz 2011.gadam — Triju augstskolu (RISEBA, VeA, BA) vadībzinātnes profesoru padomes priekšsēdētājs. No 1997.gada — Augstākās izglītības kvalitātes novērtēšanas centra eksperts, no 2001.gada Igaunijas AIKNC eksperts. Vulfs Kozlinskis kā zinātnieks un pasniedzējs ir strādājis (stažējies) Lielbritānijā, Izraēlā, Zviedrijā, Norvēģijā u.c. valstīs.
Pētniecība
Vulfs Kozlinskis ir vadījis (piedalījies) vairākus pētnieciskus projektus: „Administratīvā sloga samazināšana uzņēmējdarbībai Latvijas-Lietuvas pierobežas reģionos” (sākot no 2009.gada), „Uzņēmējdarbības vides attīstības monitoringa veikšana Latvijas reģinos in tā metodoloģiskās bāzes pilnveidošana” (2006.—2007.gados), Latvijas-Norvēģijas kopprojekts (1999.—2003.), „Latvijas Lauku attīstības programmas projekta 2007.—2013.gadam iepriekšējais (Ex-ante) novērtējums” (2006.gadā), „Diferencētas pievienotās vērtības nodokļa likmes atsevišķām pārtikas grupām ietekme uz šo produktu patēriņu un šo produktu ražotāju konkurētspēju” (2007.gadā). u.c. Vulfs Kozlinskis ir vairāk nekā 80 zinātnisko publikāciju autors par uzņēmējdarbības vides novērtējumu un attīstības prognozēšanu, valsts lomu komercdarbības stimulēšanā saimniecības lejupslīdes apstākļos, Latvijas eksportu, izglītības kvalitāti, sociāli ekonomisko sistēmu stabilitāti u.c.   V.Kozlinskis ir arī starptautisku zinātnisko konferenču organizācijas komiteju loceklis un zinātnisko izdevumu redakciju kolēģiju vadītājs (žurnāls "Journal of Business Management", triju augstskolu (RISEBA, VeA, BA) starptautisko konferenču zinātnisko rakstu krājums, RISEBA, LLU un Ventspils augstskolas zinātnisko rakstu krājumi).
Volhova (nozīmju atdalīšana)
Volhova ir vietvārds, ko attiecina uz šādiem ģeogrāfiskiem objektiem:
73. Kinoakadēmijas balva
73. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas "Shrine Auditorium", Losandželosā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieris Stīvs Mārtins.
Nominācijas 13. februārī paziņoja Kino mākslas un zinātnes akadēmijas prezidents Roberts Reme un aktrise Keitija Beitsa. Visvairāk nominācijas (divpadsmit) saņēma filma "Gladiators". Visvairāk balvu (piecas) saņēma filma "Gladiators"
== Galvenās balvas == Uzvarētājs atzīmēts treknrakstā.
11. gads
11. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās sestdienā.
Denjels Vebsters
Denjels Vebsters (Daniel Webster, dzimis, miris ) bija viens no ietekmīgākajiem amerikāņu politiķiem pirms ASV pilsoņu kara. Viņš bija ASV Kongresa Pārstāvju palātas loceklis gan no Ņūhempšīras, gan Masačūsetsas. Viņš vēlāk arī pārstāvēja Masačūsetsu ASV Senātā. Viņš bija valsts sekretārs gan Viljama Herisona, gan Džona Tailera prezidentūras laikā. Vebsters pēc profesijas bija jurists un piedalījās vairākās prāvās, kuras tika izskatītas ASV Augstākajā tiesā. Viņš bija pret verdzību. Vebsters bija pazīstams ar savu oratora talantu. 1959. gadā ASV Senāts viņu nosauca kā vienu no pieciem ievērojamākajiem senatoriem ASV vēsturē.
Silagailis
Silagailis ir uzvārds. Cilvēki ar šadu uzvārdu:
Petra Kvitova
Petra Kvitova (cs, ; dzimusi Bīlovecā, Čehoslovākijā) ir profesionāla čehu tenisiste. Profesionāles karjeru uzsāka 2006. gadā. P. Kvitovas labākais sasniegums WTA Tūres vienspēļu rangā ir sasniegtā 2. vieta, dubultspēlēs viņas labākais sasniegums ir 196. vieta.
Karjerā P. Kvitova ir uzvarējusi 31 WTA vienspēļu turnīrā, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņa guva 2011. un 2014. gada Vimbldonas čempionātā, kurā svinēja uzvaru. Piedalījusies četrās olimpiskajās spēlēs. 2016. gadā Riodežaneiro izcīnīja bronzas medaļu vienspēlēs.
Invincible
Invincible ir amerikāņu mūziķa Maikla Džeksona desmitais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Epic Records. Šis bija pēdējais M. Džeksona izdotais studijas albums pirms nāves. Albums sasniedza pirmo vietu 11 valstu topos, tai skaitā Apvienotā Karalistē, ASV, Austrālijā, Francijā un Šveicē. Visā pasaulē albums tika pārdots 13 miljonos kopiju.
12. gads
12. gads bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās svētdienā.
Autoceļš P26
P26 autoceļš Sedas pievedceļš ir reģionālais Latvijas autoceļš Valmieras novadā, kas savieno Sedas pilsētu ar autoceļu A3. Autoceļa garums ir 2,8 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu.
Alumīnija cūka (albums)
"Alumīnija cūka" ir latviešu grupas Labvēlīgais Tips 1995. gada 1. aprīlī izdotais debijas albums. 1995. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvā albums tika atzīts par gada labāko pop & rock & dance albumu. Populārākās albuma dziesmas ir tituldziesma "Alumīnija cūka", kā arī "Džins ar toniku". 2005. gadā tika izdots "Alumīnija cūkas" 10 gadu jubilejas izdevums.
Pulcēšanās brīvība
Pulcēšanās brīvība ir tiesības piedalīties miermīlīgajās sapulces un tās organizēt. Pulcēšanās brīvība ir cilvēktiesību apakšnozare, kas pieder pie politisko un pilsonisko tiesību kategorijas.
Pulcēšanās brīvība starptautiskajās tiesībās
1948. g. ANO Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 20. pants: 1. Katram cilvēkam ir tiesības uz miermīlīgas pulcēšanās un biedrošanās brīvību. 29. pants: (..) 2. Īstenojot savas tiesības un brīvības, katram cilvēkam ir jāpakļaujas tikai tiem ierobežojumiem, kas noteikti likumā un kuru vienīgais mērķis ir pienācīgi atzīt un cienīt citu cilvēku tiesības un brīvības, kā arī apmierināt morāles, sabiedriskās kārtības un vispārējas labklājības taisnīgās prasības demokrātiskā sabiedrībā. 3. Šo tiesību un brīvību īstenošana nekādā ziņa nedrīkst būt pretrunā Apvienoto Nāciju Organizācijas mērķiem un principiem. 30. pants: Neko šajā deklarācijā nedrīkst interpretēt tādējādi, lai kādai valstij, personu grupai vai atsevišķām personām būtu tiesības īstenot tādu darbību vai rīcību, kuras mērķis ir iznīcināt šajā deklarācijā izklāstītās tiesības un brīvības.
1950. g. Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 11. pants: 1. Jebkuram cilvēkam ir tiesības uz miermīlīgu pulcēšanās un biedrošanās brīvību, ieskaitot tiesības veidot arodbiedrības un iestāties tajās, lai aizstāvētu savas intereses. 2. Šo tiesību izmantošanu nedrīkst pakļaut nekādiem ierobežojumiem, izņemot tos, kas noteikti ar likumu un ir nepieciešami demokrātiskā sabiedrībā, lai aizstāvētu valsts vai sabiedrības drošības intereses, nepieļautu nekārtības vai noziegumus, aizsargātu veselību vai tikumību, vai citu cilvēku tiesības un brīvības. Šis pants nekavē noteikt likumīgus ierobežojumus šo tiesību izmantošanā personām, kas ir bruņoto spēku, policijas vai valsts pārvaldes sastāvā.
1966. g. ANO Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 21. pants: Tiek atzītas tiesības rīkot miermīlīgas sapulces. Šo tiesību izmantošanā nav nekādu ierobežojumu, atskaitot tos, kas paredzēti saskaņā ar likumu un kas demokrātiskā sabiedrībā nepieciešami valsts vai sabiedriskās drošības un sabiedriskās kārtības interesēs, iedzīvotāju veselības un tikumības vai citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.
Pulcēšanās brīvība Latvijā
1922. g. noraidītajā Satversmes II daļas projekta 97. pantā bija paredzēts, ka "pilsonim ir tiesība, iepriekš paziņojot attiecīgai iestādei, kā slegtās telpās, tā arī zem klajas debess sasaukt sapulces un mierīgi, bez ieročiem sapulcēties".
1923. g. Likums par sapulcēm , 1934. g. Pārgrozījumi un papildinājumi noteikumos par valsts valodu, 1935. g. Likuma par valsts valodu 5. pants.
13. gads
13. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā, bet pēc Gregora kalendāra sākās otrdienā.
Pulcēšanās brīvība
Pulcēšanās brīvība Latvijā
LPSR 1940. g. konstitūcija, LPSR 1978. g. konstitūcija (48. pants). 1989. g. tika pieņemts likums "Par sapulcēm, mītiņiem, ielu gājieniem un demonstrācijām".
Konstitucionālais likums "Cilvēka un pilsoņa tiesības un pienākumi" (1991. g.): 32. pants. Valsts garantē iepriekš pieteiktu miermīlīgu sapulču, mītiņu, ielu gājienu un demonstrāciju brīvību. Pašvaldība var mainīt šo pasākumu vietu vai laiku, ja to prasa sabiedrības drošības un kārtības intereses. 1997. g. tika pieņemts likums "Par sapulcēm, gājieniem un piketiem".
Satversme (kopš 1998. g.): 103. Valsts aizsargā iepriekš pieteiktu miermīlīgu sapulču un gājienu, kā arī piketu brīvību. 116. Personas tiesības, kas noteiktas Satversmes (..) simt trešajā (..) pantā, var ierobežot likumā paredzētajos gadījumos, lai aizsargātu citu cilvēku tiesības, demokrātisko valsts iekārtu, sabiedrības drošību, labklājību un tikumību (..).
Volhova
Volhova ir upe Krievijas ziemeļrietumu daļā, kas tek cauri Novgorodas un Ļeņingradas apgabalu. Vienīgā upe, kas iztek no Ilmeņa ezera.
Vairāk kā divsimt kilometrus garā Volhova ietek Lādogas ezerā, kas atrodas uz ziemeļiem no Ilmeņa ezera. Tās kopējais baseins sastāda 80,2 tūkstošus kvadrātkilometru. Volhova ir kuģojama visā savā garumā, tomēr no novembra beigām līdz aprīļa sākumam upi klāj ledus kārta. Galvenās pietekas: labajā pusē — Pčevža, Oskuja; kreisajā pusē — Keresta un Tigoda. Volhovas krastos (tecējuma virzienā) atrodas šādas pilsētas — Veļikijnovgoroda, Kiriši, Volhova un Novaja Ladoga.
Volhova bija nozīmīgs viduslaiku tirdzniecības ūdensceļš. Vairākus gadsimtus tās krastos atradās vikingu apmetnes, jo upe ietilpa "ceļā no varjagiem uz grieķiem". 1926. gadā uz upes tika atklāta Daugavpilī dzimušā inženiera Henriha Graftio projektētā Volhovas HES, kas darbojas joprojām, un ir viena no vecākajām HES Krievijā. Otrā pasaules kara laikā Volhovas ziemeļu daļā atradās karadarbības fronte, kur cīnījās arī latviešu leģionāri.
Engel
Videoklips
Šis videoklips tika filmēts Hamburgā. klubā Prinzenbar. Klips uzfilmēts pēc filmas "No krēslas līdz rītausmai", jo Rammstein grupas dalībnieki ir lieli Kventina Tarantīno fani.
Dole (stacija)
Dole ir dzelzceļa pieturas punkts līnijā Rīga—Daugavpils, kas atrodas Salaspils novadā starp Salaspils staciju un Dārziņu pieturas punktu. Pieturas punktā piestāj elektrovilcieni, kā arī viens dīzeļvilciena Rīga—Krustpils—Rīga reiss. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Grobiņas pagasts
Grobiņas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām tā rietumos Liepājas ezera krastā. Robežojas ar sava novada Medzes, Gaviezes, Bārtas, Tadaiķu, Otaņķu un Nīcas pagastiem un Grobiņas pilsētu (iekļauj no visām pusēm) un Liepājas pilsētu.
Upes
Aļļupīte, Ālande, Cūkupīte, Kazupe, Kārļupīte.
Ezeri
Liepājas ezers
Vēsture
Mūsdienu Grobiņas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Iļģu muiža (Gut Illien), Rolavas muiža (Gut Roloff, Rolava).
Grobiņas kroņa pagasts izveidots ap 1820. gadu. Līdz 1905. gadam tam pievienoti Mežnieku, Pilenieku, Iļģu un Grobiņas mežniecības pagasti, pēc 1912. gada - Grobiņas mācītājmuižas pagasts. 1935. gadā Grobiņas pagasta teritorija bija 143,9 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Grobiņas, Baltpurvu un Tosmares ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Grobiņas ciemam pievienoja daļu Rolavas un Tosmares ciemu. 1956. gadā Grobiņas ciemu pakļāva Grobiņas pilsētai kā tās lauku teritoriju. 1975. gadā Grobiņas ciemu atjaunoja. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Grobiņas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Grobiņas novadā. 2021. gadā Grobiņas novads tika iekļauts Dienvidkurzemes novadā.
Cauri pagastam veda 1900. gadā atklātā šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnija ar pieturas punktiem "Ilgale" un "Rolava", kas slēgta 1964. gadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Dubeņi, Cimdenieki, Iļģi, Robežnieki, Ālande, Rolava, Gūžas. Pagasta pārvalde atrodas Dubeņos, bet līdz 2011. gadam tā atradās Grobiņas pilsētai līdzās esošajā Otaņķu ielā.
Voti
Voti (pašnosaukums: vadjalain) neliela somugru tauta, kas dzīvo Ingrijas rietumu daļā, tagadējā Ļeņingradas apgabala dienvidrietumos. Kopskaits mūsdienās ap 70 (2002). Runā votu valodā. Oficiālas rakstības nav, eksistē neoficiālas ortogrāfijas latīņu alfabētā (vairākas) un kirilicā. Ticīgie galvenokārt pareizticīgi. Galvenā apdzīvotā vieta Krakoļje jeb Jegepere (votu: Jõgõperä).
Vēsture
Voti pirmo reizi minēti 854. gada Novgorodas hronikā, kur teikts, ka tie kopā ar slāvu ciltīm esot padzinuši vikingu kungus no savas zemes. Votzeme ilgi bija strīdus teritorija starp novgorodiešiem un zviedriem, dāņiem un livoniešiem. 1240. gadā to uz pāris gadiem iekaroja Livonijas ordenis un uzcēla pirmo Koporjes cietoksni. No 1617. gada votu zeme atradās Zviedrijas pakļautībā. Lielā Ziemeļu kara laikā to 1703. gadā iekaroja Krievija, nodibinot Ingermanlandes hercogisti, kas pastāvēja līdz 1708. gadam. Vēlāk Ingrija kļuva par vienu no Krievijas impērijas guberņām.
Gaviāli
Gaviāli ir vienīgā ģints, kas ietilpst gaviālu virsdzimtā un gaviālu dzimtā. Vienīgā mūsdienās dzīvojošā suga ir. Gaviāliem ir garš, šaurs purns, un tāpat kā aligatoriem nav redzams apakšējais ceturtais zobs, ja mute ir aizvērta. Gavialiem ir palielināti priekšzobi, aiz kuriem atrodas mazāki, vienāda lieluma zobi. Gaviālam ir 102 zobi 54 augšžoklī, un 48 zobi apakšžoklī.
Gaviālu purns izskatās trausls, tomēr ir bruņots ar ļoti asiem zobiem. Gaviāls ir aukstasiņu dzīvnieks, tāpēc tam nav nepieciešams daudz enerģijas. Gaviāls ēd apmēram 3 reizes nedēļā. Gaviālu pamatbarība ir zivis. Gaviāls satver zivi ar sānisku galvas vēzienu, tad paver muti tā lai varētu norīt zivi ar galvu pa priekšu. Gaviāls vēl ēd bezmugurkaulniekus, abiniekus, zīdītāju mazuļus un ūdensputnus.
Tēviņam purna galā ir paplatinājums, kāda nav mātītēm, tēviņš paplatinājumu izmanto meklēšanas laikā izdodot skaņas un taisot burbuļus. Ziemas beigās vai pavasara sākumā tēviņš ap sevi sapulcina trīs, četras mātītes, gaviālu tēviņš pārojas ar katru no tām, nolaižoties upes dziļumā. Mātīte pēc pārošanās dodas krastā un apmēram 10 m no tā izrok ligzdu, kam ir pudeles forma, un iedēj tajā apmēram 40 olas ar plānu čaumalu. Vietu ligzdai mātīte izvēlas ļoti rūpīgi. Lai saviem pēcnācējiem nodrošinātu labākus apstākļus. Pēc olu uzdēšanas tā iegremdējas ūdenī un uzmana olas, gatava padzīt olu zagļus. Jo laiks siltāks, jo ātrāk attīstās oliņas, tomēr laiks nemēdz pārsniegt 60-90 dienas. Kad mazuļi izšķiļas, tie sāk klusu kurkstēt, tas ir signāls mātei, tā iet un atrok zemi. Pēc tam tā paņēmusi tos mutē nes mazuļus uz ūdens pusi.
Gaviāli mēdz būt 4-7m gari, svars līdz 1000 kg. Gaviāli no visiem krokodiliem vislabāk pielāgojušies dzīvei ūdenī. Uz sauszemes ir ļoti neveikli. Ūdeni pamet reti, mātītes olu dēšanas laikā. Par cik gaviāli tik daudz laika pavada ūdenī starp pirkstiem ir izveidojusies plēve, kas ideāli noder peldēšanai, tāpēc ūdenī spēj sasniegt ļoti lielu ātrumu.
Sistemātika
Agrāk gaviālu ģintī bija vairākas sugas. Pārsvarā tās dzīvoja Indijas ziemeļos un Pakistānas teritorijā. Gaviālu ģints ir zināma no Neogena perioda nogulumiem.
(†) - izmirušu organismu grupa
Pilots Antons Šmits
"Pilots Antons Šmits" ir latviešu grupas Labvēlīgais Tips 1996. gadā izdotais otrais studijas albums, kas sekoja iepriekšējā gadā panākumus guvušajam debijas albumam "Alumīnija cūka". Albumā ir iekļautas 15 dziesmas. Populārākā "Pilota Antona Šmita" dziesma ir "Omnibuss".
Āfrikas svītrainā zebiekste
Āfrikas svītrainā zebiekste (Poecilogale albinucha) ir neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, un tā ir vienīgā suga Āfrikas svītraino zebiekstu ģintī (Poecilogale).
Tā ir sastopama visā Āfrikas kontinentā uz dienvidiem no Sahāras tuksneša: Dienvidāfrikā, Zimbabvē, Mozambikā, Botsvānā, Namībijā, Malavi, Zambijā, Angolā, Zairā, Ruandā, Burundi, Ugandā, Tanzānijā un Kenijā. Āfrikas svīrainā zebiekste dzīvo gan savannā, gan purvos, gan mežos, tomēr tas ir reti sastopams dzīvnieks.
Izskats un īpašības
Āfrikas svītrainā zebiekste ārēji atgādina svītraino sesku, bet tā ir daudz tievāka, un tās kažoka matojums ir īsāks. Kažoks ir gluds, spīdīgs, melns ar četrāmbaltām garensvītrām pāri mugurai, tai ir balta galvas augšpuse, aste, bet melns vēders un kājas. Āfrikas svītrainajai zebiekstei kājas ir ļoti īsas. Ķermeņa garums ir apmēram 50 cm, asti ieskaiot, kas ir 13—23 cm gara, svars tēviņiem 280—380 g, mātītēm 230—290 g.
Tāpat kā skunksiem un seskiem Āfrikas svītrainajai zebiekstei ir smirdīgs sekrēts, kas izdalās no dziedzeriem tieši zem astes. Smaka tiek lietota kā atbaidīšanas paņēmiens briesmu gadījumā. Lai aizbaidītu nelūgtu viesi, zebiekste mēdz lēkāt uz visām četrām uz augšu un leju kā bumbiņa, ar stīvi izslietu asti, kā arī spalgi kliegt, lai gan parasti ir mēma.
Uzvedība
Āfrikas svīrainā zebiekste ir nakts dzīvnieks, un naktīs tā dodas medīt nelielus dzīvniekus: grauzējus, putnus un rāpuļus. Medības notiek nelielā attālumā no alas, jo zebiekste uzmanās no sava galvenā ienaidnieka — pūces. Savu upuri tā nogalina, iekožoties kaklā un nositot to ar savu augumu, kas tiek izmantots kā pātaga. Muskuļotais un lokanais zebiekstes augums noper un nopurina upuri pret zemi. Zebiekste nekad neēd virszemē, medījums vienmēr tiek aiznests uz alu. Ne vienmēr medījums uzreiz tiek apēsts. Zebiekste nogalinās tik daudz peļu vai žurku, cik būs iespējams. Neapēstais tiek noglabāts īpašā noliktavas alā. Lai gan Āfrikas svītrainajai zebiekstei ir liela apetīte, un vienas nakts laikā tā var apēst 3—4 žurkas.
Karsto dienas laiku zebiekste pavada alā, slēpjoties no saules un ienaidniekiem. Parasti tā ir vientuļniece, lai gan reizēm ir novērotas zebiekstu ģimenes, kas sastāv no 3—4 zebiekstēm, vienā alu sistēmā. Alu zebiekste spēj izrakt lielā ātrumā, tomēr reizēm tā ieņem grauzēju vai termītu alas, piemērojot tās savām vajadzībām.
14. gads
14. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Fransisko Goja
Biogrāfija
1763. un 1766. gadā Goja iesniedza pieteikumus Spānijas Karaliskajā akadēmijā, taču netika uzņemts. Goja devās uz Romu, kur 1771. gadā ieguva otro vietu glezniecības sacensībās, ko organizēja Parmas pilsēta.
Saragosā Goja atgriezās 1771. gadā un apgleznoja daļu Pīlāra bazilikas kupola, kā arī radīja freskas Aula Dei klostera oratorijai un Sobradiela pilij. Viņš mācījās pie Fransisko Bajeu i Subiasa, un tieši šajā laikā viņa gleznās parādījās smalkās tonalitātes, ar kurām Goja kļuva slavens.
1774. gadā Goja apprecēja Bajeu māsu Hosefu. Pateicoties laulībai, viņš dabūja darbu Karaliskajā gobelēnu manufaktūrā, kur piecu gadu laikā radīja apmēram 42 rakstus. Viņš uzgleznoja arī gleznu Sanfrancisko Elgrandes baznīcas altārim un kļuva par Sanfernando Akadēmijas locekli.
1783. gadā Floridablankas grāfs, karaļa Karlosa III favorīts, nolīga Goju uzgleznot viņa portretu. Goja sadraudzējās arī ar kroņprinci Luisu un apmetās viņa mājā. Par viņa patroniem kļuva arī Osunas hercogs un hercogiene, karalis un citas nozīmīgas personas. Pēc Karlosa III nāves 1788. gadā tronī kāpa Karloss IV, un tieši šajā laikā Goja bija vispopulārākais karaļa galmā.
1792. gadā Goja pēc slimības kļuva kurls, un tas viņu darīja nesabiedrisku. Viņš atkopās piecus gadus, lasīdams par Lielo franču revolūciju un tās filozofiju. Šajā laikā tapa drūmu vīziju sērija ar nosaukumu "Kaprīzes" (Los Caprichos, 1799). 1799. gadā Goja kļuva par Spānijas galma gleznotāju ar 50 000 reālu algu un 500 dukātiem karietei. Viņš strādāja pie Sanantonio de la Floridas Ermitāžas, gleznoja karalisko ģimeni un aristokrātijas pārstāvjus.
Pēc Spānijas neatkarības kara (1808-1814), nomainoties varai, Gojas nozīme galmā saglabājās. 1812. gadā Goja radīja tādas gleznas kā "Mameluku uzbrukums" un "1808. gada trešais maijs", kā arī gatavoja grafiku sēriju "Kara šausmas".
Spānijā atgriežoties karalim Fernando VII, viņa attiecības ar Goju nebija draudzīgas. 1814. gadā Goja dzīvoja ar savu māsīcu Mariju del Rosario Veisu un viņas meitu Leokādiju. Viņš turpināja strādāt pie portretiem, Sv. Hustas un Sv. Rufinas attēliem, litogrāfijām, vēršu cīņu attēliem utt. Vēloties sevi izolēt, viņš iegādājās sev māju netālu no Mansanaresas un to nosauca par "Kurlā namu". Tur viņš radīja savus "Melnos gleznojumus".
1824. gadā Goja devās uz Bordo un Parīzi. Viņš apmetās Bordo. 1826. gadā viņš pēc slimības atgriezās Spānijā, kur tika silti uzņemts, tomēr vēlāk atgriezās Bordo, kur 1828. gadā 82 gadu vecumā nomira.
Darbi
Goja gleznoja portretus (Spānijas karalisko ģimeni, tostarp Karlosu III un Ferdinandu VII) sižetiski jautras gleznas un karikatūras, taču arī kara un nāves ainas. Gleznās vērojama lēna pāreja uz arvien tumšākām noskaņām; mūsdienu ārsti uzskata, ka viņš, iespējams, saindējās ar svinu krāsu pigmentos un tāpēc arī 1792. gadā kļuva kurls. Mūža beigās Goja gleznoja ārprāta un fantastisku vīziju ainas, ko uzskata par ekspresionisma ietekmes avotu.
Divas no Gojas slavenākajām gleznām ir "Kailā maha" (La maja desnuda) un "Apģērbtā maha" (La maja vestida). Abās attēlota viena sieviete vienā un tajā pašā pozā, tikai attiecīgi kaila vai apģērbta.
1799. gadā Goja radīja 80 grafiku sēriju "Kaprīzes". Tajās — pēc viņa paša vārdiem — viņš attēloja "neskaitāmās vājības un untumus, kas atrodami katrā civilizētā sabiedrībā, kā arī ierastos aizspriedumus un krāpšanu, ko biežus dara paradumi, nezināšana vai egoisms".
Iegādājies "Kurlā namu", Goja tur radīja daudzas neparastas gleznas un apgleznoja arī sienas. Viens no slavenākajiem šī perioda darbiem ir glezna "Saturns aprij savus bērnus" (šis darbs ir 14. sērijā "Melnie gleznojumi"). Pēc Gojas nāves sienu gleznojumi tika pārnesti uz audekla. Šī laika gleznojumi ir drūmi un fantastiski — Goija cieta no kurluma un, iespējams, arī kādas encefalīta formas.
XIX gs. sākumā Goja akvatintas tehnikā radīja sēriju "Kara šausmas" (Los desastres de la guerra), kur attēlotas ainas no Spānijas neatkarības kara. Šie darbi tika publicēti tikai 1863. gadā, 35 gadus pēc mākslinieka nāves.
Dens Donegans
Dens Donegans (dzimis, Ouklouvna, ASV) ir grupas Disturbed galvenais ģitārists. Donegans sāka spēlēt ģitāru pusaudža gados un pēc kāda laika izveidoja grupu Vandal. Nesen Donegans tika iekļauts ģitāru šova Chop Shop's "100 pilnīgāko ģitāristu sarakstā" 76. vietā.
BSD
BSD (saīsinājums Berkeley Software Distribution) ir Unix operētājsistēmas atzars, ko no 1977. līdz 1995. gadam izstrādāja un izplatīja Bērkli Universitātes Datorsistēmu izpētes nodaļa.
Mūsdienās plašāk izplatītas ir 4 BSD operētājsistēmas:
Karolīnas "Hurricanes"
Karolīnas "Hurricanes" (en) ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas bāzēts Roli, Ziemeļkarolīnas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Metropolitēna divīzijā. Klubs tika dibināts 1972. gadā Bostonā ar nosaukumu Jaunanglijas "Whalers", tad pārcēlies uz Hārtfordu un pārdēvēts par Hārtfordas "Whalers", bet kopš 1997. gada pārcēlies uz Ziemeļkarolīnu un ieguvis pašreizējo nosaukumu.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 8. oktobrī.''
Stoļerova
Stoļerova ir ciems Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Rēzeknes upes labajā krastā pie Stoļerovas ezera 19 km no novada centra Rēzeknes un 262 km no Rīgas.
Stoļerova ir sena apdzīvota vieta, kuras nosaukums, iespējams, radies no vārda stoļari — galdnieki. Apdzīvotā vieta izveidojusies kā amatnieku ciems bijušās Stoļerovas muižas (Stolarowszina) teritorijā. 1933. gadā Stoļerovai piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1935. gadā Stoļerovā bija 22 dzīvojamās mājas un 105 iedzīvotāji, 1989. gadā — 364 iedzīvotāji. No 1945. gada _ Stoļerovas ciema (vēlāk — pagasta) centrs.
Stoļerovā atrodas pagasta pārvalde, Rēznas pamatskola (dibināta 1908.gadā), kultūras nams, bibliotēka , pasta nodaļa, katoļu baznīca. Baznīcas žogs ar vārtiem un Stoļerovas katoļu kapela ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Pumpa (albums)
"Pumpa" ir latviešu grupas Labvēlīgais Tips 1997. gada 1. aprīlī izdotais trešais studijas albums. Albums ieguva Latvijas mūzikas gada balvu kā gada labākais šlāgeru mūzikas albums, savukārt viena no albuma dziesmām "Mans brālis Čikāgā" kļuva par gada labāko šlāgeri. Populārākās albuma dziesmas ir tituldziesma "Pumpa", "Mans brālis Čikāgā" un "Šī nav tā dziesma".
.tn
.tn ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Tunisiju. Tas tika izveidots 1991. gadā. Domēna sponsors ir Agence Tunisienne d'Internet, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Otrā līmeņa domēni
Reģistrācija ir iespējama otrajā līmenī vai trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem:
Ārējās saites
Toppdomän
Arābu sacelšanās
Arābu sacelšanās (1916—1918) (arābu valodā: الثورة العربية) izcēlās ar jaunas, vienotas un no Osmaņu impērijas neatkarīgas arābu valsts izveidošanos vietā starp Alepo Sīrijā un Adenu Jemenā, pateicoties šerifam Huseinam ibn Alī.
Notikumi pirms konflikta
1908. gada 3. jūlijā Osmaņu impērijā sākās Jaunturku revolūcija, kas ātri pieauga apjomos, iesaistot visu impēriju. Revolūcijas rezultātā sultāns izsludināja no jauna 1876. gada konstitūciju un tika atkal sasaukts parlaments. 1909. gadā konstitucionālo posmu impērijā pārtrauca pretapvērsums, kura mērķis bija apturēt konstitūciju un atjaunot monarhiju ar sultānu Abdulhamidu II. No troņa padzītais sultāns centās atjaunot kalifātu, lai apturētu Jauno turku sekulārismu, bet viņu piespieda doties trimdā uz Selaniku un par sultānu iecēla viņa brāli Mehmedu V Rešadu.
Pirmais pasaules karš
Saskaņā ar vācu un turku vienošanos, Osmaņu impērija iesaistījās Pirmajā pasaules karā. Damaskā un Beirūtā tika arestēti un vajāti vairāki arābu nacionālisti.
Kapteinis T. E. Lorenss
Sakarā ar to, ka valsts iesaistījās karā un, ka aktīvi tika uzsākta nacionālisma apspiešana, nacionālistu vadonis šerifs Huseins noslēdza vienošanos ar Britu impēriju un Franciju, kopīgai cīņai pret Osmaņu varu. Uzzinājis, ka Osmaņu valdība ir nolēmusi pēc kara viņu atcelt no amata, šerifs uzsāka aktīvu saraksti ar britu augsto komisāru Henriju Makmahonu, kurš viņam apsolīja, ka Antante atļaus izveidot vienotu arābu impēriju, kas aptvertu teritoriju, sākot ar Ēģipti un, beidzot ar Persiju. Viņam tika norādīts, ka briti ir ieinteresēti paturēt tikai Kuveitu, Adenu un Sīrijas piekrasti. Sadarbībai ar arābiem nekavējoties no britu Ēģiptes valdības tika deleģēts pārstāvis T. E. Lorenss, kurš plašāk pazīstams kā Arābijas Lorenss.