cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernsta Hapela stadions
Ernsta Hapela stadionā savas mājas spēles aizvada Austrijas futbola izlase, tajā tiek spēlētas arī Vīnes klubu "Austria" un "Rapid" starptautiskās spēles, jo to pašu stadioni ir pārāk mazi, lai tajos aizvadītu UEFA Čempionu līgas vai UEFA kausa spēles. Arī vietējās derbija spēles un Kausa izcīņas fināls tiek spēlēts Ernsta Hapela stadionā.
Šis stadions ir viens no 27 Eiropas futbola stadioniem, kam UEFA ir piešķīrusi 5 zvaigžņu vērtējumu, kas ir iespējami augstākais vērtējums. Hapela stadionā 1995. gadā notika UEFA Čempionu līgas fināls, zemāku Eirokausu turnīru finālspēles tajā ir notikušas vēl 4 reizes.
Ernsta Hapela stadions ir viens no četriem Austrijas stadioniem, kurā tiks aizvadīts 2008. gada Eiropas futbola čempionāts. Tajā notiks 3 B apakšgrupas spēles ar Austrijas izlases piedalīšanos, 2 ceturtdaļfināli, 1 no pusfināliem, kā arī finālspēle.
Bez futbola šajā stadionā ir notikušas arī vieglatlētikas, riteņbraukšanas un tenisa sacensības. 1995. gadā stadionā tika izveidots pagaidu peldbaseins, lai varētu rīkot Eiropas ūdens sporta veidu čempionātu.
Billijs Greiems
Viljams Frenklins "Billijs" Greiems (en; dzimis, miris ) bija evaņģēlisko kristiešu evaņģēlists, ordinēts dienvidu baptistu kalpotājs, kas kļuva slavens 1949. gadā. Viņa sprediķi tika pārraidīti gan radio, gan televīzijā, daži tiek pārraidīti arī mūsdienās.
Biogrāfija
Saskaņā ar Greiema darbinieku datiem, vairāk nekā 3,2 miljoni cilvēku atsaukušies Billy Graham Crusades aicinājumam "pieņemt Jēzu Kristu par savu glābēju". Saskaņā ar 2008. gada datiem, Greiema mūža auditorija (ieskaitot radio un televīzijas pārraides) sasniegusi 2,2 miljardus cilvēku. Kopš 1946. gada veidotās ikgadējās Amerikas sabiedriskās domas institūta Gallup aptaujas par visapbrīnotāko vīrieti un sievieti, Greiems pirmajā desmitniekā ir iekļuvis 61 reizi, kas ir rekords gan starp vīriešiem, gan sievietēm.
Krēpjaita
Krēpjaita (Ammotragus lervia), saukta arī par arui, ir Ziemeļāfrikas kalnos dzīvojošs dobradžu dzimtas (Bovidae) pārnadzis, kas ir vienīgā suga krēpjaitu ģintī (Ammotragus). Tai ir 6 pasugas.
Izplatība
Krēpjaitas dabīgais izplatības areāls ir Āfrikas ziemeļu tuksnešainās klinšu teritorijas no Atlantijas okeāna piekrastes līdz Sarkanajai jūrai un līdz Mali un Sudānai dienvidos. Tās sastopamas Mali ziemeļos, Mauritānijā, Marokā, Alžīrijā, Tunisijā, Lībijā, Nigērā, Čadas ziemeļos, Ēģiptē un Sudānā.
Krēpjaitas ir introducētas arī ASV (Kalifornijā, Teksasā, Ņūmeksikā un vienā no Havaju salām Niihau), Meksikā, Spānijā un dažās Āfrikas daļās. Krēpjaitas ASV tika ievestas nacionālajos parkos un privātajās audzētavās, no kurām tās ir izbēgušas, vairojoties savvaļā. Tagad to skaits ir mērāms vairākos tūkstošos dzīvnieku. Ekologi uztraucas, ka to skaits pieaugs vēl vairāk un ka krēpjaita sāks izspiest vietējās Ziemeļamerikas sugas. Spānijā krēpjaitas 20. gadsimta 70. gados tika ievestas valsts dienvidaustrumos, kā medību dzīvnieks. Krēpjaita ātri iedzīvojās jaunajā teritorijā, tās areālam izplešoties rietumu virzienā. Mūsdienās tā ir sastopama Alikantes, Almerijas, Granadas un Mursijas apgabalos. Krēpjaita ir kļuvusi par nopietnu konkurentu Pireneju pussalas vietējiem pārnadžiem. Krēpjaita ir tikusi introducēta arī Kanāriju Palmas salā, kļūstot par draudu salas īpašajai, endēmajai veģetācijai.
Izskats
Krēpjaita ir vidēji liels pārnadzis, bet salīdzinoši liela aita, ar relatīvi īsām kājām un kompaktu ķermeni. Tās ķermeņa augstums skaustā ir 75—112 cm, garums 130—165 cm, svars 40—145 kg. Tēviņi ir ievērojami lielāki un masīvāki par mātītēm. Ragi ir abiem dzimumiem, bet lielāki tie ir tēviņiem. Ragi ir gari, masīvi un izliekti lokā, griezumā trīsstūrveida. Ragi ir gludi, bet vecākiem dzīvniekiem pie pamatnes veidojas gredzenveida krokojums. Tēviņam ragu garums var sasniegt 84 cm, mātītei 51 cm. Aste ir relatīvi gara (15—25 cm), ar kuplu matojumu virspusē, bet bez matojuma apakšpusē. Zem tās apakšpusē atrodas smarždziedzeri, kas izdala spēcīgu, kazas smakai līdzīgu aromātu. Kājas — spēcīgas, to asie nagi neslīd pat uz stāvas klints virsmas. Krēpjaitas galva ir slaida, ar mazām, smailām ausīm. Apmatojums smilšu brūns, ar īsiem, cietiem virsmatiem un mīkstu zemvilnu. Paliekot vecākām, krēpjaitu apmatojums kļūst tumšāks (rudibrūns vai pelēkbrūns). Nāsis tumšas. Zods, ausu iekšpuses, pavēdere un kāju iekšpuses gaišākas. Apakšpusē pazodē un uz kakla līdz krūtīm un uz priekškāju ciskām aug garas krēpes, tās ir mīkstas un biezas. Parasti tās ir gaišākas vai tumšākas par pārējo matojumu. Stāvas, īsas krēpes aug arī uz muguras plecu joslā, sākot ar kakla pamatni. Pieaugušās krēpjaitas blēj zemos toņos, jaunās — augstos.
Dzīvesveids
Krēpjaita gandrīz visu gadu dzīvo nelielos ģimeņu baros vai ir vienpate. Bars sastāv no dominanta tēviņa, vairākām mātītēm un dažāda vecuma mazuļiem. Barā visdominantākais dzīvnieks ir tēviņš, jo tas ir daudz lielāks nekā mātītes, bet arī viena no mātītēm ir dominantāka pār pārējām. Tēviņiem ir raksturīgi divi savstarpējās cīņas veidi. Tie cīnās, badoties ar ragiem, vai laužoties, ragus saāķējot kopā un vienam otru grūstot. Arī mātītes mēdz badīties, bet tās negrūstās. Atšķirībā no citiem kazu apakšdzimtas dzīvniekiem krēpjaitas viena otru nespārda. Lietus perioda beigās vairākas grupas apvienojas un veido lielu baru, kas kopīgi atpūšas un meklē barību. Krēpjaitas, visticamāk, nav teritoriāli dzīvnieki. Tā kā krēpjaitas dzīvo reģionos ar nabadzīgu veģetāciju un bīstamās situācijās tām nav, kur paslēpties, tad tās, sajūtot briesmas, mēdz sastingt. Ja jābēg, krēpjaitas vienmēr skrien kalnā augšup, sperot ar pakaļkājām un cenšoties ienaidnieku nogrūst lejup no klintīm. Krēpjaitas nepārtraukti pārvietojas un pamatā uzturas klintīs un stāvās nogāzēs, kur tās jūtas drošāk. To ienaidnieki Ziemeļāfrikā kādreiz bija leopardi, Atlasa lauvas un karakali, bet mūsdienās, plēsīgajiem zvēriem izmirstot (Atlasa lauvām) vai to populācijām kļūstot mazskaitlīgām, par galveno ienaidnieku ir kļuvis cilvēks.
Vislielākajā tveicē krēpjaita meklē patvērumu ēnainā vietā zem klints nokares, aizā vai alā kalnu pakājē. Atpūtas brīži tiek veltīti kažoka apkopšanai: aitas kasās ar ragiem vai nagiem un berzē ķermeni gar klinti un koku zemākajiem zariem. Labprāt vārtās arī mitrās smiltīs, tā atbrīvojoties no daudziem parazītiem. Vispirms veļas uz visām pusēm, lai apbērtu ar smiltīm ķermeņa apakšu un sānus, pēc tam ar nagiem sagrūž mitrās smiltis uz muguras. Krēpjaita meistarīgi kāpelē pa klintīm, tādēļ to var sastapt tuksnešu klinšainajās virsotnēs vai akmeņainajos tuksnešos. Tā spēj palekties 2 metru augstumā no vietas. Ja baram draud briesmas, krēpjaitas ātri pa nogāzi uzkāpj kalnā, lai tur paslēptos. Tuksnešos krēpjaitas vairāk paļaujas uz savu maskējošo krāsu, kas tās noslēpj no ienaidnieku acīm. Pateicoties ārkārtīgi attīstītajām maņām — ožai, redzei un dzirdei,- krēpjaitas spēj atklāt plēsēju no liela attāluma un laikus noslēpties.
Barība
Krēpjaitas barojas agri no rīta un vēlu pēcpusdienā, kad gaisa temperatūra ir pazeminājusies. Ģimene vienmēr ganās kopā. Krēpjaita pamatā barojas ar zāli, krūmu un koku zariem un ķērpjiem. Tās, ja nepieciešams, paceļas pakaļkājās, lai aizsniegtu lapas, zarus un sulīgos, svaigos dzinumus. Kā jau visiem dobradžiem, atpūtas laikā tiek atgremota barība. Krēpjaitas var iztikt bez dzeršanas, ūdeni pamatā uzņemot ar augiem, bet, ja ir iespēja, tās padzeras arī no ūdenskrātuvēm, peļķēm klinšu padziļinājumos vai nolaiza rasu.
Vairošanās
Krēpjaitas var sapāroties visa gada garumā, bet pārošanās maksimums ilgst no septmebra līdz novembra beigām, mazuļiem dzimstot pavasarī. Mātīte var sapāroties arī divas reizes gadā. Tēviņš agresīvi apsargā savas mātītes un padzen sāncenšus. Grūtniecība ilgst 150 — 165 dienas. Dzimst viens vai divi mazuļi (reti trīs), kas piedzimstot sver 1,5—3 kg. Pirmās divas trīs dienas māte paliek kopā ar pēcnācējiem drošā nomaļā vietā un tikai vēlāk pievienojas baram. Mazuļi zīž mātes pienu 3—4 mēnešus, dzimumgatavību sasniedz apmēram 1-1,5 gadu vecumā. Krēpjaitas dzīves ilgums ir līdz 24 gadiem nebrīvē, savvaļā nav zināms.
Aizsardzība
Krēpjaita savā dabīgajā izplatības areālā ir ļoti reti sastopama vai atrodas tuvu izmiršanai, tādēļ tā iekļauta Vašingtonas konvencijas aisargājamo dzīvnieku reģistrā. Āfrikas iedzīvotāji gadsimtiem ilgi medījuši krēpjaitas, lai iegūtu gaļu, ādu, vilnu un cīpslas. Tā kā cilvēku skaits, kas apdzīvo tuksnešu un kalnu teritorijas, samazinās, krēpjaitu skaits lēnām atjaunojas.
Radniecīgās sugas
Krēpjaita ir vienīgā suga savā ģintī. Vistuvākais radinieks tai ir Arābijas kaza (Arabitragus jayakari), kas dzīvo Hadžara kalnos Omānā un Apvienotajos Arābu Emirātos.
Agnija Reke
Agnija Reke (dzimusi Jēkabpilī vai pēc citiem avotiem Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē uzbrūkošās aizsardzes pozīcijā, Latvijas izlases dalībniece. Pašlaik (2013) pārstāv LSBL klubu SK Cēsis.
Spēlējusi NJCAA un NCAA. NCAA pārstāvēja Lamar universitāti. Pēc universitātes absolvēšanas viņa atgriezās Eiropā. Laikā no 2009. līdz 2011. gadam spēlēja Grieķijā, Kiprā un Īslandē. Kopš 2011.—2012. gada sezonas pārstāv LSBL klubu SK Cēsis. 2011.—2012. gada sezonā Cēsu kluba sastāvā uzvarēja LSBL čempionātā.
debitējusi Latvijas izlases sastāvā. Kopā ar Latvijas U-20 izlasi izcīnījusi 3. vietu 2005. gada Eiropas U-20 čempionātā.
Albērs Kamī
Albērs Kamī (fr; dzimis, miris ) bija franču rakstnieks un filozofs, viens no eksistenciālisma pamatlicējiem (kopā ar Žanu Polu Sartru). 1957. gadā saņēmis Nobela prēmiju literatūrā.
Dzīvesgājums
Piedzimis un uzaudzis Alžīrijas franču ģimenē. 1914. gadā viņa tēvs Lisēns Kamī mirst no Pirmā pasaules kara kaujā gūtā ievainojuma. 1918. sāk mācīties sākumskolā, kuru pabeidz 1923. gadā. Mācās licejā. Spēlē futbolu, komandas sportu, kam ir nozīmīga ietekme Kamī personības veidošanā. 1930. gadā saslimst ar tuberkulozi. No 1932. līdz 1937. gadam studē filozofiju Alžīras universitātē, līdztekus strādājot par privātskolotāju, rezerves detaļu pārdevēju, palīgu meteoroloģijas institūtā. 1934. apprec deviņpadsmitgadīgu meiteni, ar kuru izšķiras 1939. gadā. 1936. gadā iegūst filozofijas maģistra grādu.
Aizraudamies ar sociālisma idejām, 1935. gadā iestājas Francijas komunistiskajā partijā, no kuras apmēram pēc gada tiek izslēgts ar pārmetumiem trockismā. 1936. gadā dibina pašdarbības teātri "Darba teātris", gadu vēlāk pērdēvējot to par "Komandas teātri". Pēc universitātes beigšanas Kamī vada Alžīras kultūras namu, dažādos laika posmos strādā par redaktoru trijos laikrakstos. 1940. gada janvārī ar savu nākamo sievu pārvācas uz Orānu, pēc diviem mēnešiem — uz Parīzi. Strādā par avīzes redaktoru.
1940. gada 22. jūnijā ar Otrā Kompjeņas pamiera parakstīšanu Francijas Atlantijas krasts, ieskaitot Parīzi, kļūst Vācijas okupēts. Kamī tiek atlaists no ieņemamā amata un viņš dodas atpakaļ uz Orānu (Dienvidfrancija un Francijas kolonijas pakļāvās Višī režīmam). Drīzumā iesaistās Pretošanās kustībā, atkal nokļūstot Parīzē. Pēc kara starp Kamī un citiem politiski kreisi noskaņotajiem franču inteliģences pārstāvjiem rodas domstarpības, tā kā Kamī vairāk pievēršas anarhismam, tas ir, iestājas pret diktatūru, kuru, pēc Kamī domām, izraisa sociālisma galvenais virziens. Domstarpības pastiprina Kamī atbalsts franču kopienai Alžīrijas neatkarības karā, kurš sākas 1954. gadā (viņš uzskata, ka arābu militarizēšanos atbalsta PSRS).
1960. gada 4. janvārī iet bojā automobiļa avārijā, atgriežoties no Provansas Parīzē. Pastāv versija, kura izteikta, piemēram, avīzē "Corriere della Sera" 2011. gadā, ka avārija ir padomju speciālo dienestu izraisīta par A. Kamī kritiku pret PSRS karaspēku apspiesto sacelšanos Ungārijā 1956. gadā un viņa atbalstu Borisam Pasternakam.
Poņatovskis
Poņatovskis (pl; sieviešu dzimtē Poņatovska (Poniatowska)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Hesene
Hesene ir viena no Vācijas 16 federālajām zemēm. Tā atrodas valsts centrālajā daļā, robežojas ar Ziemeļreinu-Vestfāleni, Lejassaksiju, Tīringeni, Bavāriju, Bādeni-Virtembergu un Reinzemi-Pfalcu. Federālās zemes administratīvais centrs ir Vīsbādene, bet lielākā pilsēta — Frankfurte pie Mainas.
Vēsture
Hesenes federālo zemi, zināmu kā Lielo Heseni (Groß-Hessen), izveidoja Sabiedroto kontroles padome (Alliierter Kontrollrat). Pirms tam tās teritorijā bija Hesenes tautas valsts (Volksstaat Hessen, Vācijas valsts), Kūrhesenes province (Provinz Kurhessen) un Nasavas province (Provinz Nassau, abas — Prūsijas provinces). Oficiāli par federālo zemi tā kļuva.
Ģeogrāfija
Hesenes platība ir 21 114,94 km2. Administratīvi Hesene iedalās 3 reģionos (Regierungsbezirk): Darmštates reģionā, Gīsenes reģionā un Kaseles reģionā. Savukārt tie visi kopā sīkāk iedalās 21 apriņķī (Kreis) un 5 neatkarīgās pilsētās (kreisfreien Städte). Visblīvāk apdzīvota zemes dienvidu daļa starp Reinu un Mainu.
Lielākās pilsētas ir Frankfurte pie Mainas, Vīsbādene, Kasele, Darmštate un Ofenbaha pie Mainas. Lielākās upes ir Reina, Maina, Fulda un Lāna. Kalni un augstienes: Rēna kalni (Rhön), Vestervalde (Westerwald) un Taunuss (Taunus).
Inari ezers
Inari ezers (arī Inari, Anarjavri;, , , ) ir pēc platības trešais lielākais ezers Somijā. Atrodas Lapzemes ziemeļu daļā, aiz polārā loka, ap 1100 km ziemeļos no Helsinkiem. Aizsalst no novembra līdz jūnija sākumam. Ezera līmeni regulē Kaitakoski hidroelektrostacija, kas atrodas Krievijas teritorijā. No ezera iztek Pātsjoki upe — Norvēģijas un Krievijas robežupe, kas ietek Barenca jūrā. Ūdens apmaiņas periods ir 3,4 gadi.
Ezerā ir vairāk nekā 3000 salu, kas vietām ezeru padara līdzīgu milzu labirintam. Labāk pazīstamās ir Hautūmāsāri (Hautuumaasaari — ‘Kapsētas sala’) un Ukonkivi — vēsturiska vietējo iedzīvotāju svētvieta. Pie ezera atrodas Inari — sāmu apdzīvota pilsēta ar sāmu kultūras un vēstures muzeju.
Nebīls El Zhars
Nebīls El Zhars (fr, ; dzimis Alesā, Francijā) ir Francijā dzimis marokāņu futbolists, pussargs, bijušais Marokas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Kataras klubu Al Ahli.
Klubu karjera
Savu karjeru El Zhars uzsāka vietējā "OAC Alès" jauniešu klubā, no kurienes pārcēlās uz "Nîmes Olympique", bet pēc tam pārgāja uz "Saint-Étienne". Ar "Liverpool" līgumu viņš parakstīja 2006. gada oktobrī un jau 3. oktobrī debitēja rezervistu vienībā. Nedēļu vēlāk futbolists guva arī savus pirmos vārtus rezervistu sastāvā.
Galvenajā komandā El Zhars debitēja, izejot laukumā uz maiņu pret "Portsmouth". 2006./2007. gada sezonā viņš piedalījās vēl divos "Liverpool" mačos. Pirmoreiz pamatsastāvā galvenajā vienībā viņš izgāja "Carling Cup" ietvaros pret "Cardiff City", tajā arī pirmie gūtie vārti. Pirms 2008./2009. gada sezonas viņš nomainīja formastērpa numuru no 42 uz 31.
2008./2009. gada sezonā viņš regulāri sāka spēlēt "Liverpool" sastāvā. pussargs pirmo reizi karjerā uz Premjerlīgas maču izgāja komandas sākumsastāvā. Liverpūles vienība ar 0:2 zaudēja "Middlesborough". Tā paša gada 11. jūlijā viņš pagarināja līgumu, kas paredz, ka futbolists klubā paliks līdz 2012. gadam.
Karjera izlasē
Lai gan El Zhars ir dzimis Francijā, viņš izlēma starptautiskās sacensībās pārstāvēt savu vecāku dzimteni - Maroku. Taču vairākās jauniešu izlasēs viņš ir spēlējis Francijas sastāvā. 2005. gada pasaules čempionātā jauniešiem pussargs ar marokāņiem aizkļuva līdz pusfinālam. El Zhars savā pirmajā spēlē Marokas pieaugušo izlasē guva vārtus pret Beļģiju uzvarā ar 4:1.
Delta (burts)
Delta (Δ, δ;gr) - grieķu alfabēta 4. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 4. Cēlies no feniķiešu burta — dalets. No burta "delta" cēlies latīņu alfabēta burts D un kirilicas alfabēta Д.
Pielietojums
Lielais burts Δ kā simbols tiek izmantots:
Mazais burts δ kā simbols tiek izmantots:
Makarovka
Makarovka ir vietvārds. Vietas ar šādu nosaukumu:
116. gads
116. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
NBA simboliskā debitantu izlase
NBA simboliskā debitantu izlase ir ikgadēja no NBA līgas regulārās sezonas labākajiem debitantiem izveidota simboliska komanda. Kopš 1989. gada tiek nosauktas divas simboliskās izlases.
Simboliskās izlases dalībnieki
Piezīme: Norādīti tikai pēdējo septiņu sezonu izlašu dalībnieki.
Oulujervi
Oulujervi (arī Oulu ezers; fi, sv) ir pēc platības piektais lielākais ezers Somijā, atrodas valsts vidusdaļā. No ezera uz Botnijas līci iztek Oulujoki upe. Netālu no ezera dienvidaustrumu krasta — Kainū provinces administratīvais centrs Kajāni pilsēta.
Seklais ezers vasarā ātri iesilst. Tajā atrodas Somijā lielākā ezera sala — Manamansalo ar platību 76 km², kas vasarās piesaista daudz peldviesu. Aizsalst no novembra beigām līdz maija sākumam.
Kaljāri
Kaljāri (, izrunā:, ) ir pilsēta Itālijā, Sardīnijas reģiona un salas administratīvais centrs. Kaljāri atrodas Sardīnijas dienvidos pie Kaljāri līča. Uzskata, ka pilsētas teritorija ir bijusi apdzīvota jau aizvēsturiskos laikos, un pirmie, kas šeit izveidoja apmetni, bija feniķieši. Vēlāk to apdzīvoja senie grieķi. Šajā laikā pilsētu pazina kā Cardlis. Vēlāk tas kļuva par kartāgiešu nozīmīgāko cietoksni Sardīnijā. Otrā pūniešu kara laikā (218-201 p.m.ē.) Kaljāri okupēja romieši. Senās Romas laikos pilsēta bija zināma ar latīņu nosaukumu Caralis jeb Carales. Burtiskā tulkojumā sardīniešu nosaukumus Casteddu nozīmē "pils", "cietoksnis".
Kenets Erovs
Kenets Džozefs Erovs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu ekonomists. 1972. gada Nobela prēmijas ekonomikā laureāts (kopā ar Džonu Hiksu). Viens no neoklasiskās ekonomikas teorijas pamatlicējiem. Nobela prēmiju ekonomikā saņēma 51 gada vecumā un pagaidām ir jaunākais laureāts, kam tas izdevies.
Daudzi Erova audzēkņi paši ir Nobela prēmijas laureāti. Keneta Erova ietekme uz ASV ekonomikas teoriju ir grūti pārvērtēt - gandrīz četrdesmit gadus viņš bijis viens no visvairāk citētajiem amerikāņu ekonomistiem.
Veicis pētījumus vispārējā ekonomiskā līdzsvara teorijā un labklājības ekonomikā. Ar savu 1951. gadā publicēto monogrāfiju "Kolektīvā izvēle un individuālās vērtības" (Social Choice and Individual Values) Erovs ir arī viens no sociālās izvēles teorijas pamatlicējiem un pazīstamās Erova neiespējamības teorēmas autors.
Integrālā shēma
Integrālā shēma jeb IS (en), bieži saukta arī par mikroshēmu (en) ir miniaturizēta elektroniska shēma (ko pārsvarā veido pusvadītāju elementi, kā arī pasīvi komponenti), kas iestrādāta plāna pusvadītāja materiāla pamata virsmā un ievietota neatdalāmā korpusā.
Pēc pusvadītāju ierīču parādīšanās 20. gadsimta vidū notika elektronisko shēmu miniaturizācijas process. Pārejot uz viena kristāla integrēto shēmu izgatavošanu, notika liels lēciens elektroniskajā industrijā. Uz mazāka laukuma varēja izvietot lielāku daudzumu elektronisko elementu, līdz ar to arī gala izstrādājumi kļuva mazāki. Shēmu montāžā samazinājās roku darbs, ieviešot robotizāciju mikroshēmu izgatavošanā, līdz ar to arī samazinājās kļūdu iespējas. Mikroshēmās nepieciešams daudz mazāks materiālu izlietojums salīdzinājumā ar tradicionālajām ierīcēm. Integrālās shēmas tiek izstrādātas ar noteiktiem parametriem, un tās var iekļaut daudzās dažādās shēmās kopā ar citiem elektroniskajiem komponentiem un citām mikroshēmām.
Iedalījums
Pēc apstrādājamo signālu veida integrālās shēmas tiek iedalītas analogajās, ciparu un jaukta tipa (vienā mikroshēmā tiek apstrādāti gan analogie, gan ciparu signāli).
Analogās integrālās shēmas (AIS) apstrādā nepārtrauktus elektriskos signālus. Tās veic tādas funkcijas kā pastiprinātājs, aktīvais filtrs, demodulators, u.c.
Ciparu integrālās shēmas (CIS) apstrādā ciparu signālus, kas darbojas pēc binārās sistēmas principiem. Vienkāršākās CIS ir, piemēram, loģiskie elementi, trigeri, multipleksori, u.c. Daudz sarežģītāki ir mikrokontrolieri, mikroprocesori, ciparsignālu procesori.
Ejīpas rajons
Ejīpa (turku: Eyüp) ir Stambulas ila un pilsētas Eiropas daļas rajons, kas izvietojas pie Zelta raga sākuma, kur satek Kāgithanes un Alibejas straumes. Ejīpa ir vēsturiski nozīmīgs Stambulas rajons, it īpaši musulmaņiem.
Mikrorajoni (mahalle)
Ejīpas rajons iedalīts 18 mikrorajonos:
Gēktīrkas mikrorajoni (mahalle)
Ejīpas rajonā esošā Gēktīrkas teritorija iedalīta trīs mikrorajonos:
Jānis Daliņš
Jānis Daliņš (dzimis, miris ) bija latviešu vieglatlēts, soļotājs, 1932. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs. Daliņa iegūtā medaļa ir pirmā olimpiskā medaļa, ko ieguva Latvijas sportists startējot zem savas valsts karoga. Savas karjeras laikā dažādās distancēs ir uzstādījis 7 pasaules un vairāk kā 40 Latvijas rekordus soļošanā.
Epsilons
Epsilons (Ε, ε;gr) ir grieķu alfabēta 5. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 5. Cēlies no feniķiešu burta — hé. No burta "epsilons" cēlies latīņu alfabēta burts E un kirilicas alfabēta E.
Jānis Daliņš
Debija
Jānis Daliņš ir dzimis Abulleju mājās, pie Brenguļiem. Dzimis mežsarga ģimenē. Ar sportu sācis nodarboties vēlu — savās pirmajās sacensībās piedalījies 22 gadu vecumā un turklāt tas noticis nejaušības pēc. Kādās sacensībās, kas notika Valmieras stadionā, kvorumam pietrūka viena dalībnieka un Daliņš pieņēma uzaicinājumu startēt divu kilometru soļojumā. Savā pirmajā startā Daliņš uzvarēja, apsteidzot arī Latvijas rekordistu Alfrēdu Dūrēnu. Jau pēc pāris mēnešiem, 1927. gada augustā, Daliņš uzstāda savu pirmo Latvijas rekordu — 5 kilometru soļojumā uzrāda laiku 28:18,4.
Pirmie panākumi
1929. gadā Jānis Daliņš debitēja starptautiskajās sacensībās Quer durch Berlin, bet vēl pēc gada turpat izcīnīja uzvaru. Pateicoties Daliņa starptautiskajiem panākumiem, soļošana Latvijā ieguva milzu popularitāti. Tika rīkotas starptautiskas sacensības ar labāko Eiropas soļotāju piedalīšanos, kuras apmeklē tūkstošiem skatītāju. Vienā no tām, kura notika Rīgas hipodromā 1932. gada jūnijā, Daliņš uzstādīja savu pirmo pasaules rekordu. 25 jūdžu distancē viņa rezultāts ir 3:32:26.
Epsilons
Pielietojums
Lielais burts "epsilons" pārsvarā netiek izmantots kā simbols, tādēļ ka to raksta tāpat kā lielo latīņu alfabēta burtu E.
Mazo burtu ε kā simbolu izmanto, lai apzīmētu:
Jānis Daliņš
Losandželosas olimpiāde
Jānis Daliņš ir viens no diviem sportistiem, kas 1932. gadā pārstāvēja Latviju olimpiskajās spēlēs Losandželosā. Viņš startēja olimpiādes vienīgajā soļošanas distancē — 50 kilometru soļojumā, kuru līdz tam pats vēl ne reizi nebija veicis. 3. augustā lielā karstumā Daliņš distancē ierindojās otrajā vietā, tādējādi izcīnot Latvijai pirmo olimpisko medaļu valsts vēsturē. Kad abi sportisti (otrs bija desmitcīņnieks Jānis Dimza) ieradās Rīgā, tos dzelzceļa stacijā sagaidīja ap 3000 līdzjutēju ar ārlietu ministru Zariņu priekšgalā.
Zelts Turīnā un neveiksme Berlīnē
Savu otru lielāko panākumu Jānis Daliņš izcīnīja divus gadus pēc Losandželosas sudraba. Pirmajā Eiropas čempionātā vieglatlētikā Turīnā, startējot 50 kilometru soļojumā, Daliņš izcīnīja pārliecinošu uzvaru, esot vadībā visā distances garumā.
Pirms Berlīnes olimpiskajām spēlēm Daliņš tika uzskatīts par vienu no favorītiem, ko viņš vēlāk apstiprināja arī distancē, kurā vēl līdz 30. kilometram bija soļojuma vadībā. Tomēr sportista kājās iemetās krampji, kurus viņš nespēja uzveikt un 35. kilometrā no sacīkstes izstājās. Latvijai olimpisko bronzas medaļu izcīnīja cits valmierietis — Adalberts Bubenko.
Veterāns
Pēc Berlīnes olimpiādes Daliņa panākumi vairs nebija tik spoži, arī pats sportists lielāko vērību pievērš savai saimniecībai un ģimenei. Neskatoties uz to, Daliņš līdz Otrā pasaules kara sākumam ietilpa pasaules soļošanas elitē un gatavojās startēt arī 1940. gada olimpiskajās spēlēs, kas bija paredzētas Helsinkos. Tomēr karš izjauca šos plānus. Daliņš gan turpināja startēt Latvijā un savu pēdējo Latvijas čempiona titulu izcīnīja vācu okupācijas laikā 1942. gadā.
Savās pēdējās sacensībās Jānis Daliņš startēja jau pēc kara, esot emigrācijā. 1947. gadā viņš uzvarēja stadiona soļojumā Nirnbergā.
Atzinība
Daliņa olimpiskā sudraba medaļa tika novērtēta ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, kuru piešķīra 1932. gadā. Savukārt pats nozīmīgākais saņemtais apbalvojums bija Tēvzemes balva, kuru sportistam piešķīra 1940. gada maijā.
Jānis Daliņš bija ne vien izcils sportists, bet arī priekšzīmīgs zemnieks, kura darbība simpatizēja Latvijas valsts vadītājam Kārlim Ulmanim. Ulmanis kā kāzu dāvanu un cieņas apliecinājumu nosūtīja Daliņam sējmašīnu, mēbeles un vannas istabas aprīkojumu.
Vēl pirms Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Daliņa vārdā tika nosaukts Valmieras stadions un iela, kas iet gar stadionu.
Trimda
1944. gadā, tuvojoties Padomju armijai, Daliņu ģimene izbrauca uz Vāciju, kur arī sagaidīja kara beigas. 1949. gadā Daliņi devās uz Austrāliju, kur sportists pavadīja visu atlikušo mūžu. Trimdā Daliņš arī teicis savus pazīstamākos vārdus: Galveno cīņu savā mūžā es tomēr esmu zaudējis; tā bija vissvētākā cīņa - par Latviju. Jānis Daliņš mira Melburnā. Sportista, viņa mātes un sievas Elzas mirstīgās atliekas pārapbedīja Valmieras kapos 1997. gadā.
Vācbaltu tautas partija
Vācbaltu tautas partija (de, saīsināti — DbVP) bija Latvijas vācbaltiešu minoritātes politiskā partija, kas pastāvēja laikā no 1920. līdz 1934. gadam.
Partija tika nodibināta 1920. gada sākumā pirms Satversmes sapulces vēlēšanām. Tā pārstāvēja bijušo vācu lielo zemes īpašnieku, tas ir, muižnieku intereses. Vācbaltu tautas partija bija pārstāvēta Latvijas Tautas padomē, Latvijas Satversmes sapulcē un visās ievēlētājās Saeimās līdz 1934. gadam. Saeimā partija iekļāvās Vācbaltu partiju frakcijā. Starp ievērojamākajiem biedriem minami Vilhelms fon Firkss, Voldemārs Puzuls un citi. Pēc Kārļa Ulmaņa veiktā apvērsuma partija bija spiesta izbeigt savu darbību.
Vāne
Vāne ir ciems Tukuma novadā, Vānes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Sārcenes upes krastos 46 km no novada centra Tukuma un 107 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Hānu dzimtai piederējušās Vānes muižas (Wahnen) centru. Vānē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, pasts, vairāki veikali. Vānes luterāņu baznīca (celta 1663. gadā) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Par uzticamu kalpošanu Kurzemes hercogistes mestrs Gothards Ketlers piešķīra Vānes, Aizupes, Varibes un Sārcenes muižas savam sekretāram un palīgam Zalomonam Henningam (, 1528—1589), kurš bija Livonijas ordeņa valsts, vēlāk Kurzemes un Zemgales hercogistes valsts darbinieks, "Vidzemes un Kurzemes hronikas no 1554. līdz 1590. gadam..." autors. Viņš dzīvoja un nomira Vānē 1589. gada 29. novembrī un tika apbedīts paša 1573. gadā dibinātajā Vānes baznīcā. 1663. gadā viņa mirstīgās atliekas pēcnācēji apbedīja jaunajā mūra baznīcā. To uzbūvēja no 1654. līdz 1663. gadam Zalomona dēls Gothards Henings.
Vānes novads laika gaitā starp mantiniekiem tika sadalīts Aizupes, Vānes, Variebas, Sārcenes muižās. Turīgā dzimta tomēr pamazām iznīka - jau 1723. gadā Vānē nedzīvoja vairs neviens Henings, bet pilnībā dzimta izmira 18. gadsimta beigās.
1821. gadā Vānes muiža kļuva par baronu fon Hānu īpašumu. 1870. gadā neogotikas stilā celtā pils nodedzināta 1905. gada revolūcijas laikā.
Ēka atjaunota tikai 1936.-1940. gados, un tajā ierīkota Vānes pamaskola. Būvdarbi izmaksāja ap 25 000 latu, no kuriem 13 000 tika paredzēts aizņemties no valdības. Lai pabeigtu darbus, Tukums apriņķa vecākais uzdevis Tukuma apriņķa v. p. i. vajadzības gadījumā paaugstināt pat nodokļu likmes.
Muižas klēts 1937. gadā pārbūvēta par tautas namu.
1939. gadā Vānes pamatskolu apvienoja ar Aizupes pamatskolu. Tajā laikā tika atjaunota arī muižas ēkas otrs gals. Darbs tika pabeigts 1941.gadā.
Otrā pasaules kara laikā skolā atradās vācu hospitālis.
1944. gadā skolas daļa nodega, vācieši telpas neatjaunoja. Jumts tika uzlikts uz drupām, tādēļ viens skolas gals atradās zemāk.1944. gadā skola atgriezās savās telpās. Tika uzsākti atjaunošanas darbi, kas tika pabeigti 1950. gadā.
Frančesko Toti
Frančesko Toti (it, ; dzimis ) ir bijušais itāļu futbolists, kas galvenokārt spēlēja uzbrūkošā pussarga un uzbrucēja pozīcijā. Viņš bija AS Roma kluba kapteinis un šajā klubā spēlēja visu savu profesionālā futbolista karjeru no 1992. līdz 2017. gadam. Itālijas plašsaziņas mēdiji Frančesko Toti karjeras laikā ir saukuši par Er Bimbo de Oro (Zelta puisēnu), L'Ottavo Re di Roma (Romas astoto karali), Er Pupone (Lielo bērnu), Il Capitano (Kapteini) un Il Gladiatore (Gladiatoru). Pēc futbolista karjeras beigām kļuva par futbola kluba Roma direktoru.
Futbola kluba Roma sastāvā vienu reizi kļuva par Itālijas A sērijas čempionu, divas reizes ieguvis Itālijas kausu un divas reizes ieguvis Itālijas superkausu. Pēc gūto vārtu skaita (iesitis 250 vārtus) Itālijas čempionātā Toti ir otrajā vietā aiz Silvio Piolas (274 vārti). Neviens cits futbolists nav iesitis futbola kluba Roma sastāvā tik daudz vārtus un nospēlējis tik daudz spēles. Viņam pieder arī rekords, kā visjaunākais kāda kluba kapteinis A sērijā. Piecas reizes atzīts par Itālijas A sērijas sezonas labāko itāļu futbolistu, no kurām divas reizes atzīts par sezonas labāko futbolistu. Divreiz viņa gūtie vārti tika atzīti par sezonas labākajiem vārtiem, vienreiz labākais vārtu guvējs un vienreiz par sezonas labāko jauno futbolistu.
2006. gadā viņš Itālijas izlases sastāvā izcīnīja FIFA Pasaules kausu. Viņš spēlēja arī 2000. gada Eiropas čempionāta finālā, kur pagarinājumā piekāpās Francijas izlasei. Abos turnīros Toti tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē. Itālijas izlases sastāvā ir spēlējis arī 2002. gada FIFA Pasaules kausā un 2004. gada Eiropas čempionātā. 2007. gadā ieguva Eiropas zelta zābaku. 2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē. 2014. gada novembrī Toti guva vārtus UEFA Čempionu līgā, līdz ar to viņš kļuva par vecāko spēlētāju, kas guvis vārtus šajā turnīrā. Vārtu gūšanas dienā viņš bija 38 gadus un 59 dienas vecs.
Sasniegumi
Roma
Itālija
Individuālie sasniegumi
Vācbaltu reformu partija
Vācbaltu reformu partija (, saīsināti — DbRP) bija Latvijas vācbaltiešu minoritātes politiskā partija, kas pastāvēja laikā no 1920. līdz 1934. gadam.
Kens Draidens
Kens Draidens (dzimis 1947. gada 8. augustā) ir bijušais kanādiešu hokejists, vārtsargs. Sešas reizes izcīnījis Stenlija kausu, 1983. gadā iekļauts Hokeja slavas zālē. Pašlaik Draidens ir kanādiešu politiķis, līdz 2011. gadam bija parlamenta deputāts.
Vācbaltu reformu partija
Partijas vadītāji:
Kens Draidens
Spēlētāja karjera
Pēc studiju pabeigšanas Kornela Universitātē 1969. gadā, Draidens 1970.—71. gada sezonā debitēja NHL kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā, aizvadot sešas spēles regulārajā sezonā, taču tad aizvedot "Canadiens" līdz Stenlija kausam un iegūstot Kona Smita balvu. Vien nākamajā sezonā Draidenam izdevās iegūt arī Kaldera balvu kā līgas labākajam debitantam.
1972.—73. gada sezonā pirmo reizi iegūstot Vezinas balvu, nākamo sezonu Draidens izlaida, jo nebija apmierināts ar Monreālas kluba piedāvātajiem līguma nosacījumiem. Tiesa, 1974.—75. gada sezonā viņš atgriezās "Canadiens". Draidens noslēdza savu spēlētāja karjeru pēc 1978.—79. gada sezonas, esot 31 gadus vecs.
Pūces
Pūces var būt:
Bills Kosbijs
Karjeru sācis kā komiķis Sanfrancisko. Pēc tam tēloja 1960. gadu seriālā I Spy, vēlāk — The Bill Cosby Show situāciju komēdijseriālā. Izveidoja izglītojošu animācijas seriālu Fat Albert and the Cosby Kids, kur ieskaņojis arī vairākus tēlus. 1980. gados bija galvenās lomas attēlotājs vienā no desmitgades populārākajiem seriāliem The Cosby Show. Producēja no tā atvasināto seriālu A Different World, kas kļuva arī par vienu no populārākajiem seriāliem. No 1996. līdz 2000. gadam tēloja seriālā Cosby. Saņēmis gan Emmy, gan Zelta globusa balvu.
Kosbija karjera un publiskais tēls smagi cieta 2010. gadu vidu, kad pret viņu tika izvirzītas vairākas apsūdzības seksuālā vardarbībā, kas paveiktas iepriekšējās desmitgadēs. Vairāk kā 60 sievietes apsūdzēja viņu izvarošanā, apreibināšanā ar mērķi seksuāli izmantot, miesas bojājumu izdarīšanā, seksuālā vardarbībā pret bērniem, un seksuālajos pārkāpumos, lai arī apsūdzību termiņš ir beidzies jau gandrīz visos pārkāpumos. tiesa Kosbiju atzina par vainīgu trīs seksuāla rakstura uzbrukumos, tagad komiķim draud 15 līdz 30 gadus ilgs cietumsods.
Neredzamais (filma)
"Neredzamais" (en) ir Deivida S. Gojersa 2007. gada drāma. Tajā piedalījās Džastins Četvins, Margarita Levieva, Kriss Markete, Mārša Geja Hārdena un Kellums Keits Rennijs.
Sižets
Nikolass ir vidusskolnieks, ar sapni kļūt par rakstnieku. Pēc tēva nāves Nikolasam radušies sarežģījumi ar māti, tomēr, skolā viņš ir visu mīlulis. Pilnīgs pretstats - Annija, meitene, kura pārtiek no zagšanas. Ģimenē tēvs viņu ignorē, vienīgais, kurš pauž atbalstu Annijai ir mazais brālītis Viktors. Viss mainās, kad Annija tiek nosūdzēta policijai, un vaina tiek novelta uz Nikolasu. Dusmu uzplūdā jaunā meitene izdara šausmīgāko - līdz nemaņai sasit Nikolasu. Tomēr, vai viņa spēs sadzīvot ar izdarīto, jo kā izrādās cilvēks uz nāves robežas, nemaz nav miris, lai gan neviens to pat nenojauš. Nikolass visu redz un dzird, bet neko nevar mainīt! Redz nožēlu un pārmaiņas!
Bādene-Virtemberga
Bādene-Virtemberga ir viena no sešpadsmit federālajām zemēm Vācijas dienvidrietumos. Pēc platības un iedzīvotāju skaita tā ir trešā lielākā no Vācijas federālajām zemēm. Robežojas ar Šveici, Franciju, Reinzemes-Pfalcas, Hesenes un Bavārijas federālo zemi. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Štutgarte.
Federālā zeme ir sadalīta 4 reģionos, 35 apriņķos un 9 neatkarīgās pilsētās. Lielākās pilsētas ir Štutgarte, Manheima, Karlsrūe, Freiburga, Ulma. Cauri Bādenei-Virtembergai tek Reina un Donava. Te atrodas kalnains apvidus Švarcvalde ("Melnais mežs").
Vēsture
Bādene-Virtemberga izveidojusies vēsturiskās Švābijas teritorijā. Reinas konfederācijas laikā 1806. gadā izveidojās Bādenes lielhercogiste (Großherzogtum Baden), Virtembergas karaliste, kā arī vairākas mazākas valstis kā Hohenzollerna-Hehingene (Hohenzollern-Hechingen), Hohenzollerna-Zigmaringene (Hohenzollern-Sigmaringen), Leiena (Leyen). Arī Vācijas impērijas (1871-1918) sastāvā ietilpa Bādenes lielhercogiste un Virtembergas karaliste, kas Veimāras republikas un Trešā Reiha periodā pastāvēja kā Bādenes Republika (Republik Baden) un Virtembergas Tautas brīvvalsts (Freier Volksstaat Württemberg).
Pēc Otrā pasaules kara Francijas okupācijas zonā izveidoja Bādenes (galvaspilsēta Freiburga) un Virtembergas-Hohencolernas (galvaspilsēta Tībingene) zemes, bet Virtembergas-Bādenes zeme (galvaspilsēta Štutgarte) atradās ASV okupācijas zonā. 1949. gadā tās iekļāva Vācijas Federatīvās Republikas sastāvā. Pēc plebiscīta, kas notika 1951. gada 9. decembrī, šīs trīs zemes 1952. gadā apvienojās Bādenes-Virtembergas federālajā zemē.
Ortogrāfija
Ortogrāfija ( — "pareizs", graphia — "rakstīšana") jeb pareizrakstība ir valodas noteikumu sistēma, kas nosaka runas vienveidīgu atveidi rakstos. Ar šīs sistēmas palīdzību katram vārdam tiek noteikts grafisks pieraksts. Ortogrāfijas jēdziens, atšķirībā no pareizrakstības jēdziena, vairāk ietver burtu un zīmju ārējo izskatu un to veidus. Katrai valodai ir savi pareizrakstības noteikumi, kas nostiprinājušies laika gaitā. Tas nozīmē, ka laikam ritot, ortogrāfijas likumi var arī mainīties.
Citās valodās
Portugāļu valodas ortogrāfija nav stingri fonemātiska. Tas ir saistīts ar portugāļu valodas izplatīšanos un daudzu reģionālo variantu un dialektu parādīšanos. 2009. gadā tika uzsākta vispasaules portugāļu valodas reforma, lai novērstu 98% atšķirību pareizrakstības normās, kuras ir pieņemtas dažādās valstīs.
Angļu valodas ortogrāfijai piemīt augsta standartizācijas pakāpe. Tomēr gandrīz katru angļu valodas skaņu ir iespējams atveidot vairākos veidos, kā arī lielākajai daļai burtu ir vairāki izrunas varianti atkarībā no to atrašanās vietas vārdā un konteksta. Tāpēc dažas pareizrakstības kļūdas ir izplatītas pat to vidū, kuriem angļu valoda ir dzimtā. Tas galvenokārt ir saistīts ar to, ka daudzi vārdi angļu valodā ir aizgūti no citām valodām, kā arī ar to, ka visi mēģinājumi īstenot visaptverošas pareizrakstības reformas ir bijuši neveiksmīgi. Lielākā daļa pareizrakstības noteikumu neatspoguļo skaņu izmaiņas, kas notikušas kopš 15. gadsimta beigām (piemēram, “lielā patskaņu mija”).
Islandiešu valodas ortogrāfijā balstās uz etimoloģisko principu, tāpēc pašiem islandiešiem mēdz būt grūtības ar rakstīšanu. Mūsdienu islandiešu alfabēts ir balstīts uz dāņu filologa Rasmusa Raska ieviesto standartu. Spāņu valodas ortogrāfijas pamatā ir fonoloģiskais un etimoloģiskais princips, tādēļ spāņu alfabētā ir vairāki burti, kas apzīmē vienas un tās pašas fonēmas. Kopš 17. gadsimta tika piedāvāti dažādi pareizrakstības reformas varianti, lai nodrošinātu viennozīmīgu atbilstību starp grafēmu un fonēmu, taču tie visi tika noraidīti. Lielākā daļa mūsdienu pareizrakstības reformu priekšlikumu aprobežojas ar burtu skaita samazināšanu, ņemot vērā, ka daži spāņu alfabēta burti skan vienādi ar citiem. Šie burti pagaidām tiek saglabāti etimoloģisku apsvērumu dēļ.
Impērijas gals
"Impērijas gals" ir dokumentāla Jura Podnieka dokumentālā filma, kurā tiek aplūkots Padomju Savienības sabrukums.
Jēkabpils ģerbonis
Jēkabpils ģerbonis ir viens no Jēkabpils pilsētas oficiāliem simboliem.
Vēsture
Pirmais zināmais ģerbonis datējams ar 1670. gadu, kad hercogs Jēkabs to pilsētai piešķīra vienlaicīgi ar pilsētas statusu. Vēlāk, esot Krievijas impērijas sastāvā, Jēkabmiestam arī ir savs ģerbonis, kurā var saskatīt līdzības ar pašreizējo ģerboni. Latvijā izveidotā Heraldikas komisija 1924. gada 21. novembrī apstiprināja pašreiz spēkā esošo Jēkabpils pilsētas ģerboņa zīmējumu.
Priekšvēsture
Ģerboņa zīmējuma priekšvēsture saistās ar kādu stāstu.
Vēlāk šai pilsētiņai hercogs devis savu vārdu, nosaucot to savā vārdā.
Tibetas vēsture
Spriežot pēc arheoloģiskajiem izrakumiem Tibetā, pirmie iedzīvotāji šeit parādījās aptuveni 10 000 gadu p.m.ē., kad tur nonāca nomadu ciltis. Par pirmajiem pastāvīgajiem Tibetas iedzīvotājiem var runāt, sākot ar laiku pirms aptuveni 2300 gadiem, kad karalis Njakri Tsampo izveidoja militāru dinastiju, kas valdīja Tibetas kalnienē.
VII-XVII gadsimts
Pēc trīsdesmit paaudzēm (VII gs.) varu pārņēma karalis Songtsens Gampo (dzimis apm. 609.-613. g., miris 650. g.). Šajā laikā Tibetas impērija sasniedza savu maksimālo platību, tai bija aptuveni 40 miljoni iedzīvotāju, un tās robežas iesniedzās Ķīnā. Karalis apprecēja divas budistu princeses, vienu - ķīnieti, otru - nepālieti, kā rezultātā Tibetā ienāca Indijas mahājānas budisms. Uz Indiju tika sūtīti tibetiešu mūki, kas tur apguva sanskritu un sāka uz tibetiešu valodu tulkot budisma literatūru. VIII gs. beigās uz Tibetu tika ielūgts skolotājs Padmasambava, ko Tibetā pazīst kā guru Rinpoči. Pateicoties viņam, budisms Tibetā izplatījās aizvien straujāk. Guru Rinpoče tiek uzskatīts par otro Budu. Padmasambava un imperators Trisongs Detsens Tibetā uzcēla daudzus tempļus un klosterus.
Savos pirmsākumos ietekmējies no Ķīnas un Indijas budisma, Tibetas budisms veidojās daudz lielākā Indijas tantriskā budisma ietekmē. 791.-792. gadā notika reliģiskas debates Indijas un Ķīnas budisma pārstāvju starpā, kuras rezultātā ķīniešu mūkus padzina no Tibetas, un pārtrūka Ķīnas budisma tekstu tulkošana. Šo atšķirību dēļ, Tibetā neveidojās ķīniešiem ierastais Debesu mandāta un konfūcisma valdnieka koncepts, ko pārņēma Koreja un Japāna. Tibetas valdnieku koncepts bija daudz tuvāks budistu Malajas Šrivadžajas karalistei un Kambodžas Khmeru impērijai.
Starp VII un X gs. Tibeta bija stipra impērija, taču XIII gs. tika iekļauta Mongoļu impērijā. 11.gs. Tibetā garīgo un politisko varu sāka kontrolēt Sakja sekta. To oficiāli apstiprināja imperators Hubilajs, par Tibetas valdnieku ieceļot Sakja sektas mūku. Tā kā mūki dzīvoja celibātā, lai nodrošinātu valdošās sektas dinastisko varu, tika radīts valdnieka reinkarnācijas koncepts.
XVII-XIX gadsimts
XVII gs. piektais Dalailama (Lobsangs Gjaco) tika pasludināts par Tibetas karali. Viņš centralizēja Tibetas politisko spēku, veica Tibetas demilitarizāciju un panāca, ka Cjinu dinastijas imperators garantē Tibetas pilnīgu neatkarību. Lobsangs Gjaco arī pārvietoja valdību uz Lhasu, kur uzcēla Potalas pili.
XVIII gs. sākumā Ķīnas centrālā valdība uz Lhasu nosūtīja savu pinvaroto (ambanu). 1759. gadā notika atsevišķu tibetiešu kopienu sacelšanās, un pēc centrālās valdības lēmuma samazināt karavīru skaitu uz 100 ķīniešu pilnvaroties tika nogalināti. Ķīniešu armija ienāca Tibetā, sakāva dumpiniekus un no jauna ieviesa pilnvaroto sistēmu.
Lielbritānijas ietekme
1904. gadā Lielbritānija iekaroja Lhasu (armiju veidoja Britu Indijas kareivji), atverot Tibetas un Britu Indijas robežu. 1906. gadā Lielbritānija noslēdza līgumu ar Ķīnu, kurā atkārtoja savas prasības, tādējādi Tibetu de facto padarot par savu protektorātu. 1907. gadā saskaņā ar līgumu starp Lielbritāniju, Ķīnu un Krievijas Impēriju tika atzītas Ķīnas tiesības valdīt Tibetā. Tiešo Tibetas pārvaldīšanu ar militāru spēku aizsāka Cjinu dinastijas centrālā valdība 1910. gadā, taču ķīniešu spēkiem nācās atgriezties Ķīnā sakarā ar 1911. gada revolūcijas sākšanos, tādējādi netieši ļaujot atgūt varu Dalailamam.
1913. gadā Tibeta un Ārējā Mongolija parakstīja abpusēju līgumu, kurā apliecināja savstarpēju diplomātisku atzīšanu un abu valstu neatkarību no Ķīnas. 1914. gadā līgumu Indijā noslēdza Ķīnas, Tibetas un Lielbritānijas pārstāvji. To dēvēja par Simlas konvenciju, un tās laikā briti centās Tibetu iedalīt Iekšējā Tibetā (ko iekļautu Ķīnā) un Ārējā Tibetā (kas paliktu autonoma). Tā kā puses nespēja vienoties par šo daļu robežu, briti pieprasīja savas ietekmes līnijas pārcelšanu un sev pievienoja vēl 90 000 kvadrātkilometru tradicionālās Tibetas teritorijas Dienvidtibetā (šī teritorija gandrīz pilnībā sakrīt ar pašreizējo Arunāčalas Pradēšas reģionu Indijā), vienlaicīgi atzīstot Ķīnas lēņa valsts tiesības Tibetā un Tibetas autonomiju. Tibetas pārstāvji britu spiediena rezultātā slepeni parakstīja līgumu, taču Ķīnas centrālās valdības pārstāvis paziņoja, ka slepenā teritorijas pievienošana nav pieņemama. Līgumā noteikto robežu par robežu uzskatīja Lielbritānijas un vēlāk neatkarīgās Indijas valdība, savukārt Ķīna uzskata, ka līgumu nav parakstījusi un tāpēc Dienvidtibetas pievienošana Indijai ir nelegāla. Nespēja vienoties par robežu bija viens no Ķīnas—Indijas kara (1962.) cēloņiem.
Gan Ķīna, gan Lielbritānija zaudēja interesi par Tibetu sakarā ar Pirmā pasaules kara sākumu un pilsoņu karu Ķīnā, tāpēc trīspadsmitais Dalailama valdīja netraucēti. Šajā laikā Tibetas valdība pārvaldīja reģionu, kura robežas aptuveni sakrīt ar pašreizējām Tibetas Autonomā apgabala robežām.
Tibetas okupācija un iekļaušana ĶTR sastāvā
Lai arī Pančenlama, viens no budistu garīgajiem līderiem, faktiski atradās ķīniešu gūstā, Ķīna apgalvoja, ka viņš vadot Tibetas leģitīmo valdību Dalailamas prombūtnes laikā (Dalailama ir tradicionālais tibetiešu valdības galva). 1964. gadā Pančenlamu atcēla, jo viņš bija izteicies par labu Dalailamam; tika ieviesta laicīga vara. 1965. gadā teritorija, ko no 1912. gadam līdz 1959. gadam pārvaldīja Dalailamas valdība, tika padarīta par autonomu apgabalu (Tibetas Autonomo apgabalu) Ķīnas sastāvā. Tika ieviesta sekulārā izglītība.
Tibeta ĶTR sastāvā
Kultūras revolūcijas laikā visā Ķīnas Tautas Republikā norisinājās organizēta vandalisma kampaņa, kuras laikā tika iznīcināta liela daļa Tibetas budisma kultūras mantojuma un reliģisko vietu. Tika iznīcināti vairāk nekā 6000 klosteru, tūkstošiem budistu mūku un mūķeņu tika nogalināti vai ieslodzīti.
1978. gadā Pančenlama, kurš 1964. gadā bija ticis ieslodzīts par Ķīnas valdīšanas Tibetā kritizēšanu, tika atjaunots amatā. Viņš vairākkārt oficiāli lūdza Dalailamu atgriezties Tibetā. 1980. gadā Ķīnas Tautas Republika atzina, ka ir kļūdījusies Tibetas pārvaldē un izziņoja reformas. Tibetieši tās uzskatīja par nepietiekamām, un 1987. gada oktobrī norisinājās demonstrācijas pret ķīniešu varu. 1988. gadā pārtrūka sarunas starp ĶTR valdību un Dalailamu. Dalailama atteicās publiski atteikties no Tibetas neatkarības, savukārt Ķīna — piešķirt tai lielāku autonomiju.
1989. gadā nomira Pančenlama, un Dalailama un ĶTR atzina atšķirīgas viņa reinkarnācijas. Lai arī oficiāli Ķīna ir no reliģijas šķirta valsts, ĶTR atzinusi savas tiesības apstiprināt augsta līmeņa reinkarnācijas saskaņā ar precedentu Cinu dinastijas laikā. ĶTR izvēlētais Pančemlama tika uzaudzināts Pekinā un dažkārt parādās plašsaziņas līdzekļos, savukārt Dalailamas nosauktais Pančenlama un viņa ģimene ir bezvēsts pazuduši. Saskaņā ar Tibetas trimdas valdību viņi ir ieslodzīti, savukārt ĶTR apgalvo, ka viņu aizsardzībai un privātās dzīves neaizskaramībai viņiem ir mainīta identitāte.
Tibetiešu trimdinieki uzskata, ka kopš 1950. gada nogalināti aptuveni 1,2 miljoni tibetiešu. Ķīnas Komunistiskā Partija to noliedz. Pēc citiem datiem nogalināti varētu būt aptuveni 400 000 tibetiešu.
Sarkanā ara
Sarkanā ara (Ara macao) ir viens no lielākajiem papagaiļiem, to garums var sasniegt 86 centimetrus. Dzīvo Centrālamerikas un Dienvidamerikas lietus mežos nelielā augstumā virs jūras līmeņa. Līdzīgi citām arām, arī sarkanā ara barību - augļus un riekstus - meklē galvenokārt galotnēs, tāpēc tuvu zemei šie papagaiļi redzami reti. Aras ir sabiedriski putni. Tās pārvietojas nelielās grupās un lidojot bieži sakliedzas skaļā, ķērcošā balsī. Izķeršanas un mežu platības samazināšanās dēļ aras kļuvušas par retumu.
Princese Margarēta
Margarēta Dezirē Viktorija Amblera kundze (dzimusi Hāgas pilī) ir Zviedrijas princese. Viņa ir prinča Gustava Ādolfa un princeses Sibillas ģimenes meita, kā arī karaļa Kārļa XVI Gustava vecākā māsa un princešu Kristīnes, Birgitas un Dezirē māsa.
Agrīnie gadi
Bērnība laimīgi ritēja Hāgas pilī līdz brīdim, kad traģiskā aviokatastrofā Dānijas lidlaukā bojā gāja viņas tēvs princis Gustavs Ādolfs Kastrupas. 1950. gadā māte princese Sibilla ar Margarētu un pārējiem bērniem pārvācās uz Stokholmas pili, kur dzīve vairs nebija tik laba, kā līdz šim. Lielu palīdzību un rūpes pēc tēva nāves Margarētai sniedza Zviedrijā dzimusī Dānijas karaliene Ingrīda. Princese Margarēta mācījās Franču ģimnāzijā, kā arī Martas skolā Stokholmā, kurā apguva ar šūšanu saistītās prasmes. Vēlāk apmeklēja bērnu kopšanas un ēdienu gatavošanas kursus. Jaunībā princese Margarēta bija iemīlējusies augstmanī un džeza pianistā Robinā Daglasā, taču karalis Gustavs VI Ādolfs un māte princese Sibilla nedeva atļauju turpināt attiecības un princeses romāns beidzās.
Ģimene
1963. gadā princese iepazinās ar angli Džonu Ambleru, ar kuru saderinājās 1964. gada februārī un apprecējās Ēlandes salas Jērdslosas baznīcā. Salīdzinot ar citu māsu kāzām, šīs bija vienkāršākas, taču tāpat laulību dienā baznīcas priekšā bija pulcējies ļaužu pūlis, kas vēlējās sumināt pāri. Sakarā ar to, ka Margarēta apprecējās ar nekaralisku personu, viņa zaudēja titulu Viņas Karaliskā Augstība, tā vietā dabūjot goda titulu Princese Margarēta, Amblera kundze.