cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 2010. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Latvijas izlases spēles
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Genādijs Soloņicins (Aleksejs Višņakovs 74'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko, Andrejs Rubins — Andrejs Perepļotkins (Aleksandrs Cauņa 61'), Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 61').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Jurijs Žigajevs (Aleksejs Višņakovs 66'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko, Aleksandrs Cauņa (Andrejs Rubins 77') — Ģirts Karlsons, Māris Verpakovskis (Andrejs Perepļotkins 72').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Jurijs Žigajevs (Genādijs Soloņicins 88'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko, Aleksandrs Cauņa — Māris Verpakovskis, Ģirts Karlsons (Andrejs Perepļotkins 20'; Andrejs Rubins 69').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa (Jurijs Žigajevs 81'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko, Andrejs Rubins (Dzintars Zirnis 81') — Ģirts Karlsons, Māris Verpakovskis (Andrejs Perepļotkins 90+1').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa (Dzintars Zirnis 89'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko (Maksims Rafaļskis 86'), Andrejs Rubins — Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 85'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa, Juris Laizāns, Vladimirs Koļesņičenko, Andrejs Rubins (Genādijs Soloņicins 78') — Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 71'), Māris Verpakovskis (Andrejs Perepļotkins 84').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa, Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko (Juris Laizāns 74'), Andrejs Rubins (Genādijs Soloņicins 63') — Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 69'), Māris Verpakovskis.
Igors Kazanovs
Igors Kazanovs (,  dzimis   vai pēc citiem avotiem  Daugavpilī) ir bijušais PSRS un Latvijas vieglatlēts, startējis barjersprinta distancēs. Viens no panākumiem bagātākajiem latviešu vieglatlētiem.
Viņa personiskais rekords 110 m barjerskrējienā ir 13,26 s, kas tika uzstādīts 1993. gada Pasaules čempionāta pusfinālā. Šajās sacensībās I. Kazanovs ieņēma 6. vietu. Viņš ir otra ātrākā skrējiena autors Latvijas vieglatlētikas vēsturē pēc Staņislava Olijara.
I. Kazanova tēvs Jakovs arī bija vieglatlēts, viens no labākajiem skrējējiem 800 m distancē Latvijas vieglatlētikas vēsturē (1:56,5 min).
Karjera
Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs. 1992. gadā Barselonā viņš izcīnīja dalītu 11.—13. vietu, savukārt pēc četriem gadiem Atlantā — 16. vietu.
Piedalījies četros Pasaules čempionātos. Lielākos panākumus guva 1987. gadā Romā, kad ar rezultātu 13,48 s ierindojās 5. vietā. Eiropas čempionātā nav guvis lielus panākumus. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātos telpās 60 m/b distancē. 1989. gadā Budapeštā izcīnījis bronzas medaļu (7,59 s), 1991. gadā Seviljā — sudraba medaļu (7,47 s). Četras zelta medaļas izcīnījis Eiropas čempionātā telpās (1990, 1992, 1996, 1998).
Ārlavas pagasts
Ārlavas pagasts ir viena no Talsu novada administratīvajām teritorijām. No visām pusēm iekļauj Valdemārpils pilsētu un robežojas arī ar sava novada Lubes, Īves, Valdgales, Laidzes, Rojas un Vandzenes pagastiem.
Igors Kazanovs
Karjera
Vairākas uzvaras guvis PSRS un Latvijas čempionātos gan stadionā, gan telpās. Vairākas reizes labojis Latvijas rekordus dažādās barjerotajās distancēs. uzstādījis Eiropas rekordu 60 m/b distancē (7,42 s), tomēr jau nākamajā dienā to par vienu sekundes simtdaļu pārspēja brits Kolins Džeksons.
Ārlavas pagasts
Reljefa formas
Bašķiņkalns, Biedrkalns, Krievkalns, Māņkalni, Rūgumkalni, Svētkalns.
Ūdensteces
Amulupīte, Āpšvalks, Benerupe, Brantu grāvis, Grīva, Kampargrāvis, Kazpurgrāvis, Ķēšupe, Lejasdonava, Riepaldu grāvis, Roja, Undra, Vēruma grāvis, Zoķupe, Žulniekvalks.
Ūdenstilpes
Audze, Baltezers, Ēmužezers, Lingas ezers, Lubezers, Melnezers, Nojniekezers, Pils ezers, Sasmakas ezers, Skolas ezers.
Purvi
Alkšvads, Cunces purvs, Griķlībpurs, Kazpurs, Liepmuižpurs, Sārajpūņa.
Dabas aizsardzība
Pagasta teritorijā atrodas dabas lieguma Zemgaļu purvs dienvidu daļa.
Vēsture
Ārlava ir sena kuršu un lībiešu apdzīvota vieta, kas rakstu avotos minēta kopš 1231. gada. Kā administratīva vienība Ārlavas pagasts izveidojās 1866. gadā. Pagasta iedzīvotāji 1870. gadā nodibināja zemnieku palīdzības biedrību, 1880. gadā — Ārlavas krājaizdevumu kasi, 1892. gadā — Ārlavas lauksaimniecības biedrību. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Ārlavas pagasts ir lielākais Talsu apriņķī (226,9 km², 4257 iedzīvotāji 1935. gadā).(1925 gadā - 3764 ,1930 - 4048 iedzīvotāji)
Mūsdienu Ārlavas pagasta teritorijā atradās Ārlavas muiža (Gut Erwahlen, Ārlava), Cunces muiža (Gut Zunzen, Cunces), Lubezeres muiža (Gut Lub-Essern, Lubezere), Nogales muiža (Gut Nogallen, Nogale), Popragas muiža (Gut Popraggen, Poprags), Saslaukas muiža (Gut Seßlauken).
Tagadējais Ārlavas pagasts izveidojusies pēc otrā pasaules kara, aizņemot pirmskara Ārlavas pagasta centrālo daļu, gandrīz visu bijušo Nogales pagastu un lielu daļu bijušā Lubezeres pagasta. 1945. gadā Ārlavas pagastā izveidoja Ārlavas, Īves, Lubes, Valdemāra un Ziedoņa ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ārlavas ciemu 1956. gadā pievienoja Valdemārpils pilsētai, izveidojot Valdemārpils pilsētas lauku teritoriju. Tai 1965. gadā pievienoja arī daļu Lubes un Vandzenes ciemu. 2009. gadā iekļauta Talsu novadā kā no Valdemārpils atsevišķa administratīvā teritorija. 2010. gada Valdemārpils lauku teritoriju pārdēvēja par Ārlavas pagastu. 2011. gada 28. aprīlī daļu pagasta teritorijas (Dižliepas un Riepaldciemu) pievienoja Valdemārpils pilsētai.
Apdzīvotās vietas
Lielākas apdzīvotās vietas ir Lubezere, Ārlava, Nogale, Jaunciems, Laukmuiža, Kroņmuiža, Ambrakas.
Stokholma
Stokholma (sv) ir Zviedrijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedz apmēram 980 tūkstošus, kopā ar priekšpilsētām — 1,6 miljonus —, aglomerācijā — 2,4 miljonus. Pilsēta izvietojusies uz 14 salām Baltijas jūras rietumu krastā pie Mēlarena.
Stokholma ir Zviedrijas kultūras, mediju, politikas un ekonomikas centrs. Stokholmas reģions veido vairāk nekā trešdaļu no valsts kopējā IKP, reģions ierindojas starp 10 augstvērtīgākajiem reģioniem Eiropā pēc IKP uz vienu iedzīvotāju. Stokholma klasificēta kā alfa globālā pilsēta, tā ir lielākā Skandināvijā. Šis ir galvenais korporāciju vadību centrs Ziemeļvalstīs. Stokholmā atrodas arī dažas no Eiropā visaugstāk novērtētākajām universitātēm, tai skaitā Karaliskais Kārļa institūts, Stokholmas Ekonomikas skola, Karaliskais Tehnoloģiju institūts un Stokholmas Universitāte. Pilsētā ik gadu notiek Nobela prēmijas pasniegšanas ceremonijas un tās bankets Stokholmas koncertzālē un Stokholmas rātsnamā. Viens no ievērojamākajiem muzejiem pilsētā ir Vāsas muzejs, kas ir Skandināvijā apmeklētākais ar mākslu nesaistītais muzejs. 1950. gadā atklātais pilsētas metro ir pazīstams ar savām izdekorētajām stacijām, tas tiek dēvēts par pasaulē garāko mākslas galeriju. Uz ziemeļiem no pilsētas centra Solnā atrodas Zviedrijas nacionālais futbola stadions, savukārt pilsētas dienvidos atrodas nacionālā iekštelpu arēna. Stokholmā notika 1912. gada vasaras olimpiskās spēles (un 1956. gada vasaras olimpisko spēļu sacensības jāšanā). Stokholmā atrodas Zviedrijas valdība un lielākā daļa tās iestāžu. Tāpat pilsētā ir Zviedrijas karaļa un Zviedrijas premjerministra oficiālās rezidences.
Vēsture
1419. gadā Stokholmu pasludināja par Zviedrijas galvaspilsētu, 1520. gada 7.—9. novembrī pilsētā notika t.s. Stokholmas asinspirts — dāņi izrēķinās ar Zviedrijas neatkarības piekritējiem. Kad 17. gadsimtā Zviedrija kļuva par Eiropas lielvaru, pieauga arī Stokholmas kā tās galvaspilsētas nozīme.
19. gadsimtā Stokholma sāka zaudēt konkurences cīņā ar Gēteborgu (ostas pilsēta) un Norčēpingu (rūpniecība), tomēr 20. gadsimtā pilsēta atkal sāka strauji attīstīties.
Cilvēki
Stokholmā dzimuši:
Valgundes pagasts
Valgundes pagasts ir viena no Jelgavas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos, Lielupes abos krastos. Robežojas ar sava novada Līvbērzes, Kalnciema, Cenu, un Ozolnieku pagastiem, Dobeles novada Jaunbērzes pagastu, Tukuma novada Džūkstes un Slampes pagastiem, Mārupes novada Salas un Babītes pagastiem, Olaines novada Olaines pagastu, kā arī Jelgavas pilsētu.
Hidrogrāfija
Ūdenstilpes: Sahalīnes dīķis, ezeri Ķemeru tīrelī.
Vēsture
Mūsdienu Valgundes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ercogu jeb Hercogu muiža (Herzogshof, Vītoliņi), Kalnciema muiža (Kalnzeem, Tīreļi), Valgundes muiža (Wolgund).
1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā Valgundes muižas pagasta teritorijā tika izveidots Valguntes pagasts. 19. gadsimta otrajā pusē pagasts kļuva par lielāko Latvijas ķieģeļrūpniecības centru, 1872. gadā Valgundes muižas Mazgrašos rūpnieks Georgs Armitsteds un Lielgrašos 1873. gadā Džons Teilers uzcēla pirmās Hofmaņa riņķa krāsnis Latvijā. Rūpniekam Jevgēņijam Ņesterovam (Е.Ф. Нестеров) piederošajā ķieģeļceplī 1887. gadā 300 strādnieku saražoja 4 miljonus ķieģeļu 34 000 rubļu vērtībā.
1925. gadā Valguntes pagasts tika pārdēvēts par Valgundes pagastu. 1935. gadā Jelgavas apriņķa Valgundes pagasta platība bija 72,8 km² un tajā dzīvoja 1470 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Rūduļu un Valgundes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Valgundes ciems ietilpis Jelgavas (1949—1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962—1967) rajonos. Valgundes ciemu 1949. gada 16. jūnijā likvidēja, tā teritoriju pievienoja Kalnciema lauku teritorijai, bet tā paša gada 31. decembrī ciemu atjaunoja. 1954. gadā Valgundes ciemam pievienoja likvidēto Ozolnieku ciemu un daļu Mazsvētes ciema. 1979. gadā Valgundes ciemam pievienoja likvidēto Kalnciema ciemu, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Līvbērzes ciemam un jaunizveidotajam Ozolnieku pilsētciematam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2006. gadā pagastu reorganizēja par Valgundes novadu. 2009. gadā Valgundes novadu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā un pārdēvēja par Valgundes pagastu.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vītoliņi, Valgunde (pagasta centrs), Tīreļi, Kalnciema skola, Ķīši, Klīvmuiža, Ķīšu klosteris.
1964. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šī ir 1964. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
Ziemeļholande
Ziemeļholande (nl, fy) ir viena no Nīderlandes 12 provincēm. Ziemeļholande robežojas ar trim citām Nīderlandes provincēm: ar Dienvidholandi, Utrehtu un Flevolandi. Rietumos to apskalo Ziemeļjūra, ziemeļos — Vatu jūra, bet austrumos — Eiselmērs. Provinces administratīvais centrs ir Hārlema, lai gan lielākā apdzīvotā pilsēta ir valsts galvaspilsēta Amsterdama. 2015. gadā Ziemeļholandē dzīvoja 2,76 miljoni iedzīvotāju.
Vilces pagasts
Vilces pagasts ir viena no Jelgavas novada administratīvajām teritorijām tā dienvidrietumos. Robežojas ar sava novada Zaļenieku, Lielplatones un Elejas pagastiem, Dobeles novada Augstkalnes pagastu, kā arī Lietuvas Šauļu apriņķa Jonišķu rajona Žagares, Skaistģires un Satkūnu seņūnijām.
Hidrogrāfija
Upes: Ķīve, Platone, Rukūze, Sidrabe, Svēte, Vilce.
Vēsture
Mūsdienu Vilce pagasta teritorijā vēsturiski atradās Blankenfeldes muiža (Blankenfeld), Lielberķenes muiža (Groß-Berken, Ziedkalne), Mūrmuiža (Gemauerthof, Mūrmuiža), Vellnmuiža (Wellerhof, Ziedkalne), Vilces muiža (Wilzen, Vilce), Viņķelmuiža (Winkelhof).
Pagasts izveidojies 1590. gadā celtās Vilces Mūrmuižas (Gemauerthof) teritorijā. 1705. gada 16. jūlijā Lielā Ziemeļu kara laikā Svētes upes krastos netālu no Mūrmuižas notika Mūrmuižas kauja. Zviedrijas karaspēks Ādama Lēvenhaupta vadībā uzvarēja uzbrūkošo Krievijas karaspēku Borisa Šeremetjeva vadībā. 1935. gadā Latvijas valdība Mūrmuižas kaujas vietā zviedriem atļāva izveidot pieminekli ar uzrakstu latviešu un zviedru valodā: "1705. gada 16. jūlijā šajā vietā zviedru karapulki Ādama Ludviga Lēvenhaupta vadībā uzvarēja spēcīgāku ienaidnieku". Svētes upes kreisajā krastā 1991. gadā uzstādīts piemineklis kritušo zviedru karavīru kapavietā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vilce (pagasta centrs), Ziedkalne, Mūrmuiža, Bandenieki, Blankenfelde, Kalnrozes, Kapteines, Mazvilce.
Skudriņka
Caur Skudrinkas ezeru tek Tartaka upe no Rušona uz Cirišu.
2014.—2015. gada UEFA Čempionu līgas sezona
2014.—2015. gada UEFA Čempionu līgas sezona ir Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 60. sezona un 23. ar UEFA Čempionu līgas nosaukumu. Sezonas finālspēle notiks 2015. gada 6. jūnijā Berlīnes Olimpiskajā stadionā, Vācijas galvaspilsētā Berlīnē.
Rīga (mopēds)
Rīga ir Latvijas mopēdu un mokiku marka, ko ražoja Rīgas motorūpnīcā "Sarkanā Zvaigzne" no 1958. līdz 1998. gadam.
Vēsture
Rīgas motorūpnīcā "Sarkanā Zvaigzne" mopēdus ražoja no 1958. gada. Tika izveidoti arī eksperimentālie mopēdu modeļi.
"Rīga 1"
1958. gadā rūpnīcā "Sarkanā Zvaigzne" tika izlaists pirmais mopēds. Izmēģinājumu modelis izrādījās neveiksmīgs un rūpnīcas konstruktori devās uz čehu rūpnīcu Jawa, lai sīkāk iepazītos ar mazas kubatūras mototehnikas ražošanu. Pēc tam 1960. gadā izlaida 11 "Rīga 1" eksemplārus, ko nodeva testēšanai. Piecdesmit dienu laikā šie mopēdi nobrauca un jau nākamajā gadā tika saražoti 5000 šā modeļa mopēdi, 1962. gadā — mopēdi, bet 1965. gadā — vairāk par 90 tūkstošiem mopēdu.
"Rīga 3"
1965. gadā modeli "Rīga 1" izņēma no ražošanas un to aizstāja modelis "Rīga 3", kas bija aprīkots ar Šauļos ražotu dzinēju Ш—51. Tomēr šie dzinēji nebija tik uzticami kā čehu priekšteči. Ārēji mopēds īpaši neatšķīrās no pirmā modeļa, savādāka bija degvielas bākas forma, mīkstāks sēdeklis un rāmim tika pagarināta aizmugurējā daļa. Mopēds "Rīga 3" gandrīz par 30% bija jaudīgāks par mopēdu "Rīga 1", vieglāks par to par 2 kilogramiem un spēja sasniegt ātrumu 50 km/h.
"Rīga 5"
Mopēdu "Rīga 5" sāka ražot 1966. gadā un tas stipri atšķīrās no iepriekšējiem šīs markas mopēdu modeļiem, kuriem priekšējā riteņa amortizācijai netika izmantota teleskopiskā dakša, bet gan atsperes, kas ļāva dakšai izliekties uz priekšu. Pilnībā tika mainīts arī mopēda dizains. Mopēdam uzstādīja D5 sērijas bezpārnesumu dzinēju, ko palaida ar pedāļu palīdzību, tas viss padarīja mopēdu vieglāku un vieglāk vadāmu. Iesākumā aizmugurējais ritenis tika aprīkots ar klasisko velosipēda rumbu un bremzēm. Pēc 1968. gada tirdzniecībā nonāca modifikācija ar loku bremzēm aizmugurējam ritenim, kādu laiku šīs abas modifikācijas ražoja paralēli, bet ar laiku loku bremzes pilnībā aizstāja velosipēda tipa rumbas. Tika arī pastiprināts rāmis pie stūres rata, jo iepriekšējo modeļu rāmji bieži plaisāja, braukājot pa nelīdzeniem ceļiem. Mopēdu ražoja līdz 1971. gadam, kad to nomainīja nākamais sērijas modelis.
"Rīga 7"
Mopēdu "Rīga 7" ražošanu uzsāka 1969. gadā un līdz 1971. gada beigām tas pilnībā aizvietoja iepriekšējo mopēda modeli. Jaunais modelis tika aprīkots ar jaunu dzinēju D6, kas ļāva mopēdam pieslēgt priekšējo lukturi un aizmugurējo gabarītuguni.
"Rīga 11"
1976. gadā "Rīga 7" aizvietoja ar "Rīga 11". Iesākumā bija iecerēts mopēdu aprīkot ar dzinēju, kam bija automātiskais sajūgs, bet pēc izmēģinājumiem ražotājs no tā atteicās. Mopēdam pārveidoja rāmi, lai tajā varētu uzstādīt D6 dzinēju. Riteņi bija mazāka diametra, bet ar platākām riepām. Degvielas tvertne, kas atradās zem bagāžnieka, apgrūtināja braukšanu kalnā, it sevišķi, ja tajā bija maz benzīna.
"Rīga 13"
Vieglais mopēds "Rīga 13" 1983. gadā nomainīja mopēdu "Rīga 11". Tas tika aprīkots ar 1.2 zirgspēku dzinēju, kas spēja attīstīt maksimālo ātrumu 40 km/h. Pirmie modeļi bija aprīkoti ar D8 dzinējiem, bet paši izplatītākie dzinēji bija D8e un D8m. To galvenā iezīme bija laba tuvā gaisma un uzstādītais augstsprieguma transformators, kas novērsa biežās problēmas ar aizdedzes spoli.
Šo modeli ražoja līdz pat 1998. gadam.
"Rīga 16"
1978. gadā tika uzsākta divātrumu "Rīga 16", kas bija mokiks (mopēds ar kikstarteri), motocikla tipa klusinātāju, jaunu stūri un aizmugurējo lukturi. Uz pirmajiem "Rīga 16" modeļiem tika uzstādīts dzinējs Ш—57, ko vēlāk aizvietoja ar Ш—58.
"Rīga 17 S"
No 1983. gada Rīgas rūpnīcā "Sarkanā Zvaigzne" tika uzsākta sacīkšu mopēda "Rīga 17S" ražošana. Dzinēja tilpums bija 49,8 kubikcentimetri, jauda 16.5 zirgspēki, kas ļāva mopēdam ieskrieties līdz 153 km/h
"Rīga 22"
1981. gadā uzsāka ražot mokiku "Rīga 22", kas bija mokika "Rīga 16" uzlabotā versija. Šim modelim tika uzstādīts dzinējs Ш—62. Dažu šī dzinēja nepilnību dēļ no 1984. gada mokikus sāka aprīkot ar Ш—62М dzinējiem. Papildus jaunajam dzinējam tika izmainīta arī klusinātāja konstrukcija.
Teogonija
Teogonija (grc — 'Dievu izcelšanās') ir Hēsioda poēma, kurā ir aprakstīta dievu izcelšanās un raduraksti. Hēsiods grieķu mītiem piešķir filozofisku jēgu. Darba pamatu veido 5 stāsti, kas mijas ar ģenealoģiskiem uzskaitījumiem. "Teogonija" ir sarakstīta episkajā sengrieķu valodas dialektā ap 700 p.m.ē.
Lunda
Lunda (sv, ) ir pilsēta Zviedrijas galējos dienvidos — Skonē, Ēresunda šauruma krastā. Lunda ir viena no senākajām pilsētām Zviedrijā. Pilsēta pirmo reizi ir minēta 990. gadā.
Lunda ir sena universitātes pilsēta, Lundas Universitāte izveidota 1666. gadā. Ar astoņām fakultātēm un daudzfunkcionālu izpētes centru Lundas universitāte ir lielākā universitāte Skandināvijā izpētes un augstākās izglītības jomā. Lielākā daļa universitātes ēku ir izvietotas Lundā, bet dažas ēkas atrodas arī Malmē.
Svarcelšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Svarcelšanā 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tika sadalīti 15 medaļu komplekti. Sacensības notika no 9. līdz 19. augustam Beihanas universitātes zālē.
Vīrieši
PR - pasaules rekords, OR - olimpiskais rekords
Alžīrijas futbola izlase
Alžīrijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Alžīriju starptautiskās futbola sacensībās. Alžīrijas futbola izlasi pārvalda Alžīrijas Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1963. gadā, cīnoties pret Bulgārijas izlasi. Vēl pirms neatkarības iegūšanas alžīrieši aizvadīja draudzības spēles kā FLN futbola komanda.
Progresa
Progresa (ru) vai Progresa-2 ir Krievijas vissezonas polārstacija Austrumantarktīdā. Izvietojusies Lāšemana pakalnu oāzē Prica līča piekrastē Ingridas Kristensenas krastā. Stacijas būvniecība (Progresa-1) tika sākta 1987. gadā 32. padomju antarktiskās ekspedīcijas laikā un oficiāli atklāta 1988. gada 1. aprīlī. Pirmajā ziemošanā piedalījās 14 cilvēku komanda. 1989. gada 26. februārī stacija tika pārcelta uz jaunu vietu tuvāk krastam. 2000. gadā stacijas darbība tika apturēta un stacija tika iekonservēta, bet 2003. gadā stacija darbību atjaunoja. Kopš 2004. gada stacijā tiek veikti rekonstrukcijas darbi. Uz Progresu plānots pārcelt transporta infrastruktūru no Mirnijas stacijas. Dienvidos no stacijas 8 km attālumā uz ledāja atrodas aerodroms (-69.42833°N, 76.34056°W) vieglajām lidmašīnām. Kopš 2007. gada no Progresas tiek organizētas transporta karavānas uz Vostokas staciju.
Alžīrijas futbola izlase
FIFA Pasaules kausa finālturnīrā spēlējusi četras reizes. Labāko rezultātu sasniedza 2014. gada Pasaules kausā, kad ar 4 punktiem izkļuva no grupas un spēlēja astotdaļfinālā, kur tomēr piekāpās Vācijas izlasei. Āfrikas Nāciju kausā Alžīrijas izlase ir piedalījusies 19 reizes, divas reizes kļuva par Āfrikas čempioniem — 1990. gadā, kad Alžīrija bija turnīra rīkotājvalsts, kā arī 2019. gadā.
Progresa
900 m uz ziemeļrietumiem no Progresas atrodas Ķīnas polārstacija Džunšaņa, 950 m uz dienvidrietumiem - Rumānijas stacija Lo-Rakovice.
Anna Bergendāla
Anna Bergendāla (sv; dzimusi Stokholmā, Zviedrijā) ir zviedru dziedātāja. Viņa pārstāvēja Zviedriju 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu "This Is My Life". Savā pusfinālā viņa ieņēma 11. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam. Par Zviedrijas pārstāvi Eirovīzijā Anna tika izvēlēta nacionālajā atlasē "Melodifestivalen 2010". Dziesma "This Is My Life" Zviedrijas topā ierindojās pirmajā vietā.
2009. gadā viņa parakstīja sadarbības līgumu ar Lionheart Records. Savu debijas studijas albumu Yours Sincerely viņa izdeva.
Pastiprinātājs
Pastiprinātājs var būt:
Vircavas pagasts
Vircavas pagasts ir viena no Jelgavas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar Viesturu, Sesavas, Platones un Jaunsvirlaukas pagastiem. Pagasta centrs ir Vircavā.
Hidrogrāfija
Upes: Eleja, Liepars, Oglaine, Rēda, Sesava, Upele, Vircava.
Vēsture
1935. gadā Vircavas pagasta (līdz 1925. gadam Kroņa Vircavas pagasts) platība bija 99,7 km². 1949. gadā pagastā izveidoja Vircavas un Sprīdīšu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Vircavas ciemam pievienoja Sprīdīšu ciemu, 1966. gadā - Lielvircavas ciemu, bet daļu Vircavas ciema pievienoja Jaunsvirlaukas ciemam. 1974. gadā ciemam pievieno daļas no Platones un Jaunsvirlaukas ciemiem, bet daļu Vircavas ciema - Platones ciemam. 1977. un 1979. gadā ciemā iekļauj daļas no Vecsvirlaukas ciema. 1987. gadā daļu Vircavas ciema pievieno Jaunsvirlaukas ciemam. 1990. gadā ciemu pārdēvē par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvu teritoriju iekļauj Jelgavas novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Cēzars Aparesido Rodrigezs
Cēzars Aparesido Rodrigezs (pt; dzimis 1974. gada 24. oktobrī, Sanpaulu, labāk pazīstams kā Cēzars), ir bijušais brazīliešu futbolists.
Aksana Mjaņkova
Aksana Mjaņkova (be) jeb Oksana Meņkova (ru; dzimusi Kričevā, Baltkrievijas PSR, PSRS) ir baltkrievu vieglatlēte, vesera metēja.
A. Mjaņkova sākotnēji uzvarēja 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un uzstādīja olimpisko rekordu vesera mešanā. Viņas tālākais metiens bija 76,34 metrus tāls. 2016. gadā pēc atkārtotas dopinga analīžu pārbaudes tika konstatēta aizliegto vielu klātbūtne, un viņas rezultāts olimpiskajās spēlēs tika anulēts, bet medaļa atņemta.
Viņa ir izcīnījusi 2. vietu 2003. gada Eiropas U-23 čempionātā, taču citās lielākajās sacensībās nav iekļuvusi turnīru finālsacensībās. Viņas personīgais rekords ir 78,69 metri, kas tika sasniegti 2012. gadā.
2Pac Live
2Pac Live ir repera 2Pac albums. To izdeva. Izdevējs ir Koch Records un tas ir pirmais Tupaka Šakura koncerta albums.
Andrejs Tarkovskis
Andrejs Tarkovskis (ru; dzimis Ivanovas apgabalā, KPFSR, miris  Parīzē) bija ievērojams krievu kinorežisors, scenārists un kino teorētiķis.
No 1980. gada Tarkovskis strādāja Itālijā un Zviedrijā, kur Gotlandes salā uzņēma savu pēdējo filmu "Upurēšana" (1986), kas apbalvota ar Kannu kinofestivāla balvu Grand Prix Spécial du Jury (1986), kā arī ar BAFTA kino balvu kā labākā filma svešvalodā (1988).
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara laikā Andrejs kopā ar ģimeni evakuējās uz Jurjevecu Ivanovas apgabalā. Turienes bērnības atmiņas, piedzīvotais dzīves skarbums vēlāk parādījās Tarkovska filmās, īpaši filmā "Spogulis" (1975). 1943. gadā ģimene atgriezās Maskavā. Tarkovskis atsāka mācības skolā, papildus mācījās arī mūzikas un mākslas skolās. 1951./1952. gadā mācījās Maskavas Austrumu zinību institūtā, arābu nodaļā, bet vēlāk mācības pameta. 1953. gadā iekārtojās darbā ģeoloģiskā ekspedīcijā un gandrīz gadu nostrādāja Sibīrijas taigā, Krasnojarskas novadā.
Pēc atgriešanās Maskavā Tarkovskis 1954. gadā iestājās Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūta (ВГИК) režisoru fakultātē, mācījās pie Mihaila Romma. Kā pirmo kursa darbu Tarkovskis (kopā ar Aleksandru Gordonu un Mariku Beiku) uzņēma īsmetrāžas filmu "Slepkavas" (Убийцы, 1956) pēc Ernesta Hemingveja stāsta. Kā diplomdarbu, beidzot augstskolu, Tarkovskis uzņēma īsfilmu "Veltnis un vijole" (1960), kurai scenāriju bija sarakstījis kopā ar studiju biedru Andreju Mihalkovu-Končalovski. Šīs īsfilmas operators bija Vadims Jusovs, ar kuru Tarkovskis vēlāk turpināja kopā strādāt vēl pie vairākām savām filmām. Īsfilma ieguva galveno balvu starptautiskajā Ņujorkas studentu filmu festivālā (1961).
Pirmā Tarkovska pilnmetrāžas filma bija "Ivana bērnība" (1962), kas balstījās uz Vladimira Bogomolova kara laiku stāstu un parādīja bērna pasaules uztveri kara izpostītā vidē. Šī filma guva starptautisku ievērību un tika apbalvota Venēcijas kinofestivālā ar Zelta lauvas balvu.
Jau 1961. gadā Tarkovskis bija pieteicis savu ieceri uzņemt filmu "Andrejs Rubļovs". Tomēr sagatavošanās tam prasīja daudz laika, un tikai 1964. gadā Tarkovskis uzsāka filmēšanu. "Andrejs Rubļovs" bija filma par 15. gadsimta krievu svētbilžu ikonu mākslinieku Andreju Rubļovu. Tarkovskis filmu pabeidza 1966. gadā. Šajā laikā politiskā situācija valstī bija mainījusies. 1964. gadā Hruščova laika politisko "atkusni" bija nomainījis Leonīda Brežņeva konservatīvais valdīšanas stils. Par kino atbildīgie darbinieki ar aizdomām izturējās pret Tarkovska filmu par senās Krievijas mākslinieku, filmas stilistika viņiem šķita nesaprotama un to pakļāva cenzūrai. Tikai pēc tam, kad 1969. gadā franču kompānija ieguva tiesības rādīt filmu ārzemēs, un to Kannu kinofestivālā demonstrēja ārpus konkursa un saņēma Starptautiskās kinokritiķu federācijas balvu Prix de la FIPRESCI, arī PSRS šo filmu izlaida uz ekrāniem (1971. gadā). 1970. gadā Tarkovskis sāka uzņemt filmu "Solāris" (1972), kas bija veidota pēc Staņislava Lema tāda paša nosaukuma romāna. 1972. gadā Kannu kinofestivālā šī filma saņēma divas balvas (Prix du Jury un Prix de la FIPRESCI).
Pēc tam iznāca Tarkovska filma "Spogulis" (1975). Filma bija uzņemta filozofiski poētiskā stilistikā, bez stingras sižeta līnijas, vizualizējot biogrāfiskas bērnības atmiņas, raisot iztēli un asociācijas. Padomju Госкино un Kinematogrāfistu savienības atbildīgie darbinieki šo filmu pasludināja par nesaprotamu un neveiksmīgu, filmas izplatīšana bija stipri ierobežota. Mūsdienās šī filma tiek uzskatīta par kino klasiku. 2012. gadā Britu Kinoinstitūta izdevums Sight & Sound (aptaujājot 846 kinokritiķus) šo filmu ierindoja 19. vietā Visu laiku diženāko filmu sarakstā.
Nākamā iznāca Tarkovska filma "Stalkers" (1979) pēc brāļu Strugacku romāna "Pikniks ceļa malā", fantāzija, filozofiska anti-utopija. Kannu kinofestivālā 1980. gadā filma ieguva Ekumeniskās žūrijas balvu. 1980. gadā Tarkovskim piešķīra KPFSR Tautas skatuves mākslinieka nosaukumu.
1980. gadā Tarkovskis aizbrauca uz Itāliju, lai strādātu pie savas nākamās filmas "Nostalģija". Pirms tās pabeigšanas viņš (kopā ar Tonino Gueru) Itālijā uzņēma arī dokumentālo filmu "Ceļojuma laiks" (1982). 1983. gada Kannu kinofestivālā filma "Nostalģija" ieguva trīs balvas ("Labākais režisors", Prix de la FIPRESCI un Ekumeniskās žūrijas balvu). Pēc festivāla Tarkovska komandējuma laiks beidzās, un viņš uzrakstīja vēstuli PSRS Valsts kinoinstitūcijas Госкино priekšsēdētājam ar lūgumu ļaut viņam ar ģimeni palikt dzīvot Itālijā trīs turpmākos gadus. Pēc tam viņš rakstīja arī PSKP Centrālkomitejai un PSRS Augstākajai padomei. Tiešu atteikumu viņš nesaņēma, bet gan uzstājīgu aicinājumu atgriezties un uz vietas risināt jautājumu.
1984. gadā Tarkovskis preses konferencē paziņoja par savu lēmumu neatgriezties PSRS un palikt Itālijā. Tarkovskis dzīvoja Florencē, kur viņam pilsētas mērija uzdāvināja dzīvokli un piešķīra Florences Goda pilsoņa statusu.
1985. gadā tapa pēdējā Tarkovska filma "Upurēšana" (1986), kas 1986. gadā apbalvota ar Kannu kinofestivāla trim balvām (Grand Prix Spécial du Jury, Prix de la FIPRESCI un Ekumeniskās žūrijas balvu), kā arī 1988. gadā saņēma BAFTA kino balvu kā labākā filma svešvalodā.
1985. gada 13. decembrī Tarkovskim diagnosticēja plaušu vēzi. Kad tas kļuva zināms PSRS, Tarkovska dēlam Andrejam beidzot atļāva izbraukt no PSRS. Atcēla arī liegumu demonstrēt Tarkovska filmas kinoteātros.
Tarkovskis nomira 1986. gada 29. decembrī, 54 gadu vecumā. Apglabāts Parīzes priekšpilsētas Sainte-Geneviève-des-Bois Krievu kapsētā.
Černova
Černova var būt:
1960. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šī ir 1960. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
9. Saeimas frakcijas
9. Saeimā tika ievēlēti 7 vēlēšanu saraksti, no kuriem savu darbu sāka 7 frakcijas. Sasaukuma darbības noslēgumā Saeimā darbojas 8 frakcijas. Šis Saeimas sasaukums darbojās līdz.
Tekvondo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Tekvondo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tika sadalīti 8 medaļu komplekti. Sacensības notika no 20. līdz 23. augustam. Spēles notika Pekinas zinātnes un tehnoloģijas universitātē, Pekinā.
Sacensību formāts
Medaļas tiks sadalītas sekojošās disciplīnās:
1994. gada Sanmarīno Grand Prix
1994. gada Sanmarīno Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kura norisinājās Enco un Dino Ferrāri autodromā. Šī bija 3. 1994. gada F-1 sezonas sacīkste. Sanmarīno Grand Prix izcīņas laikā bojā gāja divi piloti: Airtons Senna un Rolands Racenbergers.
Sacīkstē uzvarēja Benetton-Ford pilots Mihaels Šūmahers.
Autoceļš A10 (Latvija)
A10 autoceļš Rīga—Ventspils, arī Ventspils šoseja ir 188 km garš galvenais autoceļš Latvijā, daļa no starptautiskā maršruta. Autoceļam no krustojuma pie Priedaines līdz Ventspilij šobrīd ir tikai viena josla katrā braukšanas virzienā.
Vēsture
2016. gada augustā sāka posma no Varkaļu kanāla līdz Jūrmalas šosejai rekonstrukciju, Lielupes tilta rekonstrukciju un seguma atjaunošanu posmā no Smārdes līdz krustojumam ar autoceļu, kā arī uzsāka posma līdz krustojumam ar autoceļu rekonstrukciju. 2016. gada novembrī izsludināja konkursu par seguma atjaunošanu posmā Vilksala-Pūre (79,5-85,8 km), kurā uzvarēja SIA "Saldus ceļinieks" ar līgumcenu 1 050 501 EUR.
2019. gada jūnijā sāka A10 rekonstrukciju Jūrmalas šosejas posmā Babītes novadā (13,41 - 19,25 km), ko pabeidza 2020. gada 2. septembrī. Pārbūves laikā ar reciklētu veco asfaltu tika pastiprināti ceļa pamati un uzklātas trīs jauna asfalta kārtas. Atjaunotas arī nobrauktuves divlīmeņu satiksmes mezglā ar Rīgas apvedceļu A5 (Salaspils-Babīte). Darbus veica piegādātāju apvienība "A.C.B. un Binders" par līgumcenu 22,97 miljoni eiro ar pievienotās vērtības nodokli, ko sedza valsts budžets.
2022. gada martā sākās A10 rekonstrukcija no Kūdras līdz pagriezienam uz Smārdi (41,30–52,74 km). Līdz 2022. gada beigām posmā no Kūdras līdz pagriezienam uz Ķemeriem plānots veikt ceļa segas pilno pārbūvi (norakt zem ceļa esošo kūdras slāni, izbūvēt drenējošo un salturīgo slāni un trīs kārtās ieklāt asfaltbetonu), savukārt posmā no Ķemeru pagrieziena līdz Smārdes pagriezienam plānots veikt asfaltbetona seguma izlīdzinošo frēzēšanu, ceļa profila labošanu un asfaltbetona ieklāšanu trīs kārtās.
Ātrgaitas autoceļa projekts
2007. gadā izsludināja konkursu skiču projektu izstrādei posmā Priedaine-Sloka. Projekta ietvaros bija plānots autoceļa posmam izbūvēt otro brauktuvi, kā arī ievērot visas prasības, lai autoceļš atbilstu ātrgaitas autoceļa standartiem. 2010. gada maijā tika pabeigts ietekmes uz vidi novērtējums, kas ietver arī posma Sloka-Ķemeri pārbūvi par ātrgaitas autoceļu.
Ap 2025. gadu bija iecerēts veikt vērienīgus A10 rekonstrukcijas darbus arī posmā no Ķemeru līdz Kandavas pagriezienam, piedāvājot divas alternatīvas. Pirmā – 14,5 m plats divjoslu ceļš ar malas joslu, otra – 21 m plats četrjoslu ceļš ar divlīmeņa ceļa mezgliem, satiksmes pārvadiem, gājēju tiltiem, kā arī paralēli A10 trasei no jauna ierīkotiem savācējceļiem jeb vietējas nozīmes ceļiem.
UEFA Superkauss
UEFA Superkauss ir ikgadēja futbola balva, par kuru cīnās UEFA Čempionu līgas un UEFA Eiropas līgas uzvarētāji.
Linšēpinga
Linšēpinga (sv) ir pilsēta Zviedrijas dienvidos, 200 kilometru attālumā no Stokholmas. Linšēpinga ar vairāk kā 104 000 iedzīvotāju 2010. gadā bija septītā lielākā pilsēta Zviedrijā pēc iedzīvotāju skaita. Linšēpingā atrodas viena no Zviedrijas autobūves kompānijas Saab ražotnēm.
Pilsētā ir divas lidostas un universitāte. Ar vairāk kā 26 800 studentiem un vairāk kā 3655 darbiniekiem Linšēpingas Universitāte ir viena no lielākajām Zviedrijā. Universitāte dibināta 1975. gadā, tās galvenie novirzieni ir tehnika un filozofija.
Linšēpingā atrodas Zviedrijas Elitsērijas hokeja klubs Linköpings HC.
Zaļenieku pagasts
Zaļenieku pagasts ir viena no Jelgavas novada administratīvajām teritorijām tā rietumos. Robežojas ar sava novada Glūdas, Svētes, Lielplatones un Vilces pagastiem, Dobeles novada Krimūnu, Tērvetes un Augstkalnes pagastiem.
Vēsture
Mūsdienu Zaļenieku pagasta teritorijā atradās Abgunstes muiža (Abgunst, Abgunste), Abgunstes-Grīnfeldes muiža (Abgunst-Grünfeldt), Doktern muiža, Ūziņu muiža (Usingen, Ūziņi), Zaļā muiža (Grünhof). 1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā Zaļenieku (Grünhof) muižas pagasta teritorijā izveidoja Zaļo pagastu, kam vēlāk pievienoja Abgunstes un Ūziņu muižu pagastus. Pēc 1920. gada zemes reformas Zaļo muižu ar pusmuižām atsavināja un sadalīja 70 jaunsaimniecībās, bet muižas pilī iekārtoja vidusskolu un vēlāk – mājturības skolu. 1935. gadā Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagasta platība bija 114,9 km² un tajā dzīvoja 2565 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Abgunstes, Deģu un Zaļenieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Zaļenieku ciems ietilpis Elejas (1949-1956), Jelgavas (1956-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. 1956. gadā Zaļenieku ciema Raiņa kolhoza teritoriju pievienoja Abgunstes ciemam, 1962. gadā Zaļenieku ciemam pievienoja likvidēto Abgunstes ciemu, 1965. gadā — daļu likvidētā Deģu ciema. 1967. gadā Ļeņina kolhoza teritoriju pievienoja Bites ciemam. 1974. gadā pievienoja daļu Glūdas ciema kolhoza «Zaļenieki» teritorijas, bet daļu kolhoza «Pavasaris» teritorijas pievienoja Ausmas ciemam, bet kolhoza «Straume» u.c. teritorijas — Svētes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Zaļenieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Zaļenieki (pagasta centrs), Spurģi, Ūziņi, Abgunste.
Elektroniskais pastiprinātājs
Elektroniskais pastiprinātājs ir ierīce, kura pastiprina signāla jaudu. Enerģija, lai pastiprinātu signālu, tiek ņemta no barošanas avota. Šīs ierīces galvenais uzdevums ir pārveidot ienākošā signāla amplitūdu uz lielāku, bet tā, lai izejošā signāla frekvence sakrīt ar ienākošā signāla frekvenci. Parasti pastiprinātājs modulē barošanas avota ienākošo signālu. Praktiski pastiprinātāji nav pilnīgi un to izmantošanai ir lieli trūkumi. Šie trūkumi ir:
Pastiprinātāju klasifikācija
Dažādi pastiprinātāji ir paredzēti atšķirīgiem signāla un lietošanas veidiem. Pastiprinātājus var vispārīgi iedalīt piecās kategorijās:
Pastāv daudz dažādas alternatīvas pastiprinātāju klasifikācijas, galvenokārt šīs klasifikācijas ir pēc pastiprinātāju izmantošanas nodomiem. Dažreiz tos klasificē arī pēc fizikālās uzbūves, izmantotajiem elementiem vai arī pēc atgriezenisko saišu veidiem. Pastiprinātājus dažreiz grupē arī pēc skaitliskajiem faktoriem, piemēram, pēc vērtības, pēc patērētās jaudas daudzuma, pēc lietderības koeficienta un pēc tā, cik reizes pastiprinātājs palielina ieejošā signāla stiprumu utt.
Ļoti bieži pastiprinātājus iedala pēc pastiprinošā elementa (radiolampas, tranzistora, transformatora) darba režīma punkta izvēles:
Etanols
Iegūšana
Etanolu var iegūt ar bioķīmiskām metodēm (raudzējot ogļhidrātus) vai arī ķīmiski, parasti — hidratējot etilēnu:
Ir arī citas metodes, taču tās ir dārgākas.
Izmantošana
Etanolu lieto kā šķīdinātāju, un tas arī ir visu alkoholisko dzērienu sastāvdaļa. Organismā etanols, tāpat kā citi vienvērtīgie pirmējie spirti, noārdās, vispirms oksidējoties par aldehīdu (šajā gadījumā — acetaldehīdu) un tālāk par karbonskābēm, oglekļa dioksīdu un ūdeni. No atjaunīgajiem energoresursiem iegūts etanols tiek izmantots arī kā alternatīva degviela autotransporta nozarē.
Ietekme uz centrālo nervu sistēmu
Etanola daudzumu organismā parasti kvantitatīvi apzīmē promilēs. Tabulā apkopoti simptomi atkarībā no etanola patēriņa. Mazās devās etanols rada eiforiju un atslābināšanos; cilvēks mēdz kļūt runīgāks, uzlabojas garastāvoklis, un var pieņemt nepareizus lēmumus. Pie lielākām devām etanols darbojas nomācoši uz centrālo nervu sistēmu, zūd sāpju izjūta, rodas miegainība. Lielākās devās tiek traucēta maņu un kustību funkcija, palēnināta reakcija un refleksi, veidojas neziņa, bezsamaņa. Galējās devās tiek nomāktas iegarenās smadzenes un to elpošanas un vazomotorais centrs, kas izraisa elpošanas un sirdsdarbības apstāšanos.
Etanols iedarbojas uz centrālo nervu sistēmu, galvenokārt saistoties ar GABA A (gamma-aminosviestskābes) receptoriem, pastiprinot nomākšanas neirotransmitera GABA efektu.
Ilgstoša alkohola lietošana var radīt būtiskus, paliekošus smadzeņu u.c. orgānu bojājumus.
Pārtraucot lietot alkoholu pēc vairāku gadu lietošanas, var būt nāvīgas sekas, var rasties arī trauksmainība, veģetatīvā disfunkcija, krampji un halucinācijas. Delīrijs ir raksturīgs cilvēkiem ar ilgu dzeršanas vēsturi.
Etanols ir konstatējams arī atturībnieku asinīs — ap 0,02 promilēm.
Ietekme uz aknu stāvokli
Aknu slimību risks paaugstinās, ja etanola lietošana pārsniedz 20—30 g dienā sievietēm un 40—60 g dienā vīriešiem. Aknu ciroze ir tikai aptuveni 10% alkohola lietotāju. Alkohola aknu bojājums ir daudzfaktoru slimība, tās attīstību nosaka ne tikai pārlieku liels alkohola patēriņš, bet arī dzimums, ģenētika un citas aknu slimības. Alkohola hepatīts (aknu iekaisums) attīstās arī tikai nelielai daļai pacientu, kas lieto pārmērīgi daudz alkohola. Taču pat pārtraucot alkohola lietošanu un uzsākot adekvātu ārstēšanu, 28 dienu mirstība ir augsta (30—50%). Savukārt alkohola izraisītas taukainās hepatozes gadījumā prognoze ir laba, ja pacients pārtrauc alkohola lietošanu.
Ietekme uz ogļhidrātu maiņu
Etanols hroniskiem alkoholiķiem var izraisīt alkohola hipoglikēmiju jeb stāvokli, kad asinīs ir zems cukura līmenis. Tas vairāk raksturīgs tiem, kas pēc izteiktas alkohola lietošanas vairākas dienas neēd un, etanolam bloķējot glikoneoģenēzi, organisms vairs nespēj asinīs uzturēt pietiekamu glikozes līmeni.
Zāļu līdzekļu mijiedarbība
Etanols var pastiprināt medikamentu nomierinošo iedarbību un nomākt centrālo nervu sistēmu, piemēram, kombinējot ar barbiturātiem, opioīdiem, sedatīvajiem antihistamīniem un antidepresantiem. Lietojot alkoholu ar marihuānu, alkohols var paaugstināt marihuānas aktīvās vielas THC līmeni. Mijiedarbojoties ar amfetamīniem, var izraisīt izteikti paaugstinātu asinsspiedienu.
B1 hipovitaminoze
Hroniska etanola lietošana var izraisīt B1undefined hipovitaminozi, kas savukārt izraisa Vernikes encefalopātiju, kas ir izplatītākā tiamīna trūkuma izpausme rietumu pasaulē. Tā izpaužas ar apziņas un īslaicīgās atmiņas zudumiem, dezorientāciju, halucinācijām, līdzsvara traucējumiem. Ar šo slimību slimo ap 1% populācijas, galvenokārt alkoholiķi. Tās uzliesmojuma periodā, nepietiekami kontrolējot vitamīna deficītu, nāvējošs iznākums ir apmēram 20% gadījumu.
Bieža urinēšana
Etanols ietekmē antidiurētisko hormonu izstrādāšanos, kuru funkcija ir saistīta ar ūdens aizturi ķermenī. Tādējādi netieši etanols samazina spēju reabsorbēt ūdeni nieru kanāliņos, līdz ar to dzēris cilvēks biežāk izjutīs vajadzību urinēt.
Alkohola izdale
Lielākā daļa alkohola oksidējas un izdalās ogļskābās gāzes un ūdens veidā. Neliela daļa (mazāk par 1%) izdalās ar urīnu un 1—3% ar izelpojamo gaisu. Alkohols organismā tiek noārdīts pastāvīgā ātrumā, kuru gandrīz nav iespējams ietekmēt. Liels daudzums augļu cukura mazliet palielina alkohola noārdīšanās ātrumu aknās. Turklāt liels alkohola patēriņš izraisa tā saucamo metabolisko toleranci, kuras rezultātā alkohola noārdīšanās ātrums var palielināties gandrīz divas reizes.
Resnās zarnas baktērijas vielmaiņas ceļš
Daļa zarnu trakta mikroorganismu satur enzīmu alkohola dehidrogenāzi, kuru izmantojot, tie spēj bezskābekļa apstākļos rūgšanas reakcijā pārveidot cukuru par etanolu, vienlaikus saņemot no šīs reakcijas enerģiju. Alkohola dehidrogenāzes katalizētā rūgšana tomēr ir atgriezeniska, un, tā kā tajā dominē liels etanola daudzums, alkohola dehidrogenāze sāk metabolizēt etanolu un ražot acetaldehīdu.
Denaturēšana
Lai citiem mērķiem paredzēto (un tādēļ ar akcīzes nodokli neaplikto un lētāko) etanolu cilvēki nemēģinātu izmantot dzeršanai, to speciāli padara nedzeramu, piejaucot vai nu indīgas vielas, kas netraucē etanola tiešiem izmantošanas mērķiem (metanols, kam ir gandrīz identiskas īpašības; formalīns; piridīna bāzes), vai nu vielas, kas piešķir spirtam ļoti nepatīkamu smaržu un garšu (tostarp piridīna bāzes), kā arī etanols tiek iekrāsots. Šādu apstrādāšanu sauc par denaturēšanu, bet iegūto produktu – par denaturēto spirtu.
Tatjana Černova
Tatjana Černova (ru; dzimusi Krasnodarā, Krievijas PFSR, PSRS) ir bijusī krievu vieglatlēte, septiņcīņniece.
Piedalījusies divās olimpiskajās spēlēs. Abās sākotnēji bija izcīnījusi bronzas medaļu septiņcīņā, taču dopinga pārkāpumu dēļ abas medaļas tika atņemtas. Viņa ir uzvarējusi 2005. gada Pasaules jaunatnes čempionātā un 2006. gada Pasaules junioru čempionātā. Viņas personīgais rekords septiņcīņā ir 6618 punkti, ko viņa sasniedza 2008. gadā. 2007. gadā sasniegtie 6768 punkti ir visu laiku labākais rezultāts starp junioriem, taču tas netika atzīts par rekordu, jo tika pārsniegta atļautā vēja norma. 2011. gada Pasaules čempionātā sasniedza rezultātu 6880 punkti, bet tas vēlāk tika anulēts.
Pēc vairākām dopinga provju analīzēm Černovai ir atņemtas 2008. gada Pekinas olimpisko spēļu bronzas medaļa septiņcīņā un 2012. gada Londonas olimpisko spēļu bronzas medaļa septiņcīņā, kā arī 2011. gada pasaules čempiones tituls.
Gaismas gads
Gaismas gads ir garuma mērvienība astronomijā. Tas ir attālums, ko gaisma veic viena Jūlija gada laikā. To apzīmē ar ly (no vārdiem light year).
Lielums
Tas ir attālums, ko veiktu fotons vakuumā bezgalīgi tālu no jebkādiem gravitācijas un magnētiskajiem laukiem vienā 365,25 dienu garā gadā.
Gaismas gadu bieži lieto, lai raksturotu attālumus starp zvaigznēm.
Bens Volless
Bens Volless (en; dzimis Vaithallē, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja un centra pozīcijās, bijis ASV basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2013) ir bez kluba. Četras reizes ir ieguvis NBA sezonas balvu kā labākais spēlētājs aizsardzībā (tas ir līgas rekords, ko B. Volless dala ar Dikembi Mutombo). 2003.—2004. gada NBA sezonas čempions. Kopā ar ASV izlasi ir izcīnījis 6. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā.
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Džudo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 14 medaļu komplekti. Sacensības notiek no 9. līdz 15. augustam. Spēles notiks Pekinas zinātnes un tehnoloģijas universitātē, Pekinā.
Ronaldiņu
Ronaldu de Asiss Moreira (dzimis, Portualegri, Brazīlijā), pazīstams kā Ronaldiņu ir brazīliešu bijušais futbolists, kurš pašreiz ir FC Barcelona vēstnesis. Ronaldiņu tulkojumā no portugāļu valodas nozīmē "mazais Ronaldu", jo tajā laikā, kad Ronaldiņu kļuva slavens, ļoti labi spēlēja cita brazīliešu futbola zvaigzne ar vārdu Ronaldu. 2007. gada janvārī viņš ieguva arī Spānijas pilsonību.
Ronaldiņu divreiz ir atzīts par Pasaules Gada labāko futbolistu (2004. un 2005. gadā), vienreiz par Eiropas labāko futbolistu (2005. gadā) un 2006. gadā tika atzīts par UEFA Čempionu Līgas vērtīgāko spēlētāju.
2008. gadā futbolists pārgāja no Spānijas FC Barcelona uz Itālijas klubu AC Milan par 14,6 miljonu sterliņu mārciņu pārejas naudu. Savukārt 2011. gadā Ronaldiņu beidza profesionāļa gaitas Eiropā un pievienojās savas dzimtenes klubam "Flamengo", kurā pilda kapteiņa funkcijas.
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Fērbenksa
Fērbenksa (en) ir pilsēta Aļaskā, ASV. Ar vairāk nekā 32,5 tūkstošiem iedzīvotāju 2020. gadā tā ir otra lielākā pilsēta štatā pēc Ankoridžas. Pilsētā atrodas vecākā no pašreizējām Aļaskas universitātēm — Aļaskas Universitāte Fērbenksā.
Pilsēta tikusi dibināta 1901. gadā, pēc diviem gadiem tika iegūtas pilsētas tiesības.
Dienvidu tilts
Dienvidu tilts ir tilts Rīgā, kura būvniecību veica no 2004. līdz 2013. gadam. Tiltam katrā virzienā ir 3 braukšanas joslas un ietves gājējiem. Pa tiltu kursē arī sabiedriskais transports.
Projektēšana
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gados jauna tilta būvniecība vairākas reizes tika apspriesta Rīgas pašvaldībā un 1997. gadā tika izstrādāts tilta pirmprojekts. Dienvidu tilta būvniecība tika paredzēta Rīgas pilsētas ielu, kustības pārvadu un tiltu saglabāšanas, attīstības un uzturēšanas koncepcijā.
2001. gada 2. jūlijā Rīgas domes (RD) Pilsētas attīstības komitejas priekšsēdētājs Aivars Kreituss nāca klajā ar paziņojumu, ka jauno Daugavas šķērsojuma vietu — Dienvidu tiltu — varētu pabeigt jau 2003. gada beigās. Tolaik Kreituss norādīja, ka Dienvidu tilta celtniecība varētu izmaksāt aptuveni 20 miljonus latu. Saskaņā ar socioloģisko aptauju rezultātiem gan vairāk rīdzinieku uzskatīja, ka vispirms būtu jābūvē Ziemeļu tunelis.
Rīgas domē tika pieņemts lēmums par tilta būvniecību. 2002. gadā Rīgas domes Pilsētas attīstības departaments sāka darbu pie Dienvidu tilta projekta īstenošanas, izstrādājot projektēšanas uzdevumu Dienvidu tilta trasei no Vienības gatves Daugavas kreisajā krastā līdz Slāvu rotācijas aplim Daugavas labajā krastā. Pēc 2002. gadā sarīkotā plenēra par Dienvidu tilta arhitektūras un konstruktīvajiem risinājumiem tilta arhitektūras un dizaina izstrāde tika uzticēta projektēšanas grupai "Arhitektonika". 2003. gadā tika apstiprināts Dienvidu tilta trases skiču projekts, kura galvenais projektētājs bija SIA "Tiltprojekts". 2004. gada martā Rīgas domes Pilsētas attīstības departaments parakstīja līgumu par Dienvidu tilta pirmās kārtas būvniecību ar AS "Dienvidu tilts", kura tika izvēlēts starptautiskā konkursā.
Celtniecība
2004. gada 15. novembrī svinīgi tika sākta Dienvidu tilta būvniecību. Rīgas domes priekšsēdētājs Gundars Bojārs (LSDSP) tilta pamatos svinīgi iemūrēja kapsulu ar vēstījumu. Pirmais darbs bija tilta balstu izbūve upes krastos. Savukārt tilta balstus upes ūdens daļā sāka būvēt pēc pavasara palu beigšanās. 2005. gada 1. martā tika paziņo, ka izstrādāt Dienvidu tilta finansēšanas modeli un finansēt tā būvniecību ir pieteicies viens pretendents — Vācijas banka "Deutsche Bank AG".