cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovāku īpašvārdu atveidošana
Dzimte
Personvārdu dzimte ir atkarīga no attiecīgās personas dzimuma.
Deklinācija
Pēc I deklinācijas parauga lokāmi vārdi, kam latviskā atveidojumā ir galotne "-s": Kriváň - Krivāņs (kalns).
Pēc IV deklinācijas parauga lokāmi vārdi, kas latviskā atveidojumā beidzas ar "-a": Poltár - Poltāra. Vīriešu dzimtes personvārdi, kas beidzas ar galotni "-a", lokāmi tāpat, kā IV deklinācijas vīriešu dzimtes lietvārdi: Milan Jurčina - Milans Jurčina - Milanam Jurčinam.
Pēc V deklinācijas parauga lokāmi vārdi, kam latviskajā atveidojumā ir galotne "-e": Sobrance - Sobrance - Sobrancē.
Spiriferīdu kārta
Spiriferīdu kārta (Spiriferida) ir slēdzenes pleckāju kārta. Čaulas divpusēji izliektas. Rokas aparāts sastāv no divām konusveidīgām spirālēm, kuru virsotnes vērstas uz malām un daļēji vēdera vāciņa virzienā. Kruri nepastarpināti pāriet primārajās plāksnēs, kas iet daudz maz paralēli starp spirālēm. Jugums ir vienkāršs, vai arī tā nav. Vēdera vāciņa areja ir dažādā augstumā ar deltīriju; muguras vāciņa areja vienmēr zema, parasti ar nototiriju. Slēdzenes izaugums sastāv no plānām plāksnītēm. Zobu bedrītes ierobežotas ar kurālām plāksnēm. Apikālais aparāts ir dažādas sarežģītības pakāpes vai arī reducēts. Dzīvnieki piestiprinājās ar kājiņu visas dzīves garumā. Spiriferīdu kārtas pārstāvji dzīvoja no augšējā ordovika līdz apakšējai jurai.
Sistemātika
Senāk Spiriferīdu kārtu iedalīja 3 virsdzimtās (Spiriferacea, Delthyriacea, Spiriferinacea). Tagad irizstrādāta detalizetāka spiriferīdu sistemātika.
Viens pats mājās 3
Viens pats mājās 3 (en) ir 1997. gada komēdija. Bijušais filmas montāžas autors Raja Gosnells ir kļuvis par filmas režisoru. Filmas galvenais producents ir palicis Džons Hjūzs.
Omānas sultāni
Kopš 2020. gada 11. janvāra Omānas sultāns ir Haitams ibn Tariks al Saīds.
Ūdens navigācijas termini
Ūdens navigācijas termini ir speciāls nozares terminu apkopojums, ko izmanto kuģniecības un burāšanas navigācijā.
Latviešu ārste
"Latviešu Ārste" (vecajā drukā: Latweeschu Ahrste) jeb "Īsa mācība no tām Vājībām un no šās Zemes Zālēm, ar kurām Cilvēkus un Lopus var ārstēt un izzāļot" bija pirmais (1768—1769) medicīnas periodiskais izglītojošais izdevums latviešu valodā, ko iespieda Peltsamā (tolaik — Oberpālene, Rīgas guberņa). Izdevums iznāca ik pēc pāris nedēļām, kopā 25 reizes (1.—13. numuri 1768. gadā un 14.—25. numuri 1769. gadā). Tā mērķis bija izglītot zemniekus izsargāties no slimībām, bet muižniekus aicināt padomāt par zemnieku grūtajiem dzīves apstākļiem.
Laikraksta izdevējs bija ārsts Pēteris Ernests Vilde (Wilde, 1732—1785), bet tulkotājs uz latviešu valodu Jēkabs Lange (1711—1777). „Latviešu Ārstes” teksts ir vērtīgs materiāls latviešu valodas attīstības pētīšanai. Tajā ir daudz tādu latviešu izlokšņu formu, kas līdz mūsdienām nav saglabājušās.
1991. gadā Rīgā izdeva grāmatu "Latviešu Ārste: jeb īsa mācība no tām vājībām un no šās zemes zālēm", kurā bija apkopoti raksti no visiem laikraksta numuriem kopā ar plašiem komentāriem, paskaidrojumiem un skaidrojošo vārdnīcu.
Nobela prēmija ekonomikā
Nobela piemiņas prēmija ekonomikā ir ikgadējs apbalvojums par ieguldījumu ekonomikā, kuru kopš 1969. gada pasniedz par sasniegumiem ekonomikā.
Tā nav viena no piecām Alfrēda Nobela 1895. gadā dibinātajām Nobela prēmijām, kura tiek pasniegta piecās dažādās jomās — fizikā, ķīmijā, literatūrā, miera veicināšanā un fizioloģijā vai medicīnā —, taču tiek uzskaitīta kopā ar tām. 1968. gadā Zviedrijas centrālā banka Sveriges Riksbank, atzīmējot savu 300 gadu jubileju, par godu Alfrēda Nobela piemiņai ziedoja līdzekļus, nodibinot prēmiju ekonomikā.
Laureātu apbalvošana
Balvu pasniedz Zviedrijas Karaliskā Zinātņu Akadēmija svinīgā ceremonijā Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā katru gadu 10. decembrī (A. Nobela nāves dienā). Līdz 2010. gadam tikušas pasniegtas 42 Nobela prēmijas 67 cilvēkiem. Pirmā prēmija tika pasniegta norvēģim Ragnāram Frišam un nīderlandietim Janam Tinbergenam. Šī ir augstākā balva, ko iespējams saņemt ekonomikā.
Kritika
Alfrēds Nobels nebija paredzējis piešķirt Nobela prēmiju ekonomikā. Tā kā to 1968. gadā dibināja un sāka finansēt Zviedrijas valsts banka, kuru tradicionāli vada konservatīvi ekonomisti, tāpēc prēmija vairākkārt tās vēsturē vainota tīšā neoliberālisma veicināšanā.
Microsoft Windows
Vēsture
Microsoft savas operētājsistēmas izstrādā divos paralēlos virzienos — pirmais virziens ir mājas lietotāji, bet otrs virziens ir profesionāli IT lietotāji. Šie divējādie virzieni drastiski ietekmē operētājsistēmu izstrādi — piemēram, mājas lietotāju versijās ir lielāks multimēdiju atbalsts, taču mazāks drošības un tīkla atbalsts. Turpretim profesionālajās versijās ir mazāks multimēdiju atbalsts, taču lielāka funkcionalitāte tīkla konfigurācijā un drošībā.
Pirmajai patstāvīgajai Microsoft Windows versijai — 1.0, kuru izlaida 1985. gada novembrī, bija maz funkciju un tādējādi tā neguva lielu popularitāti, turklāt tai vēl bija jāsacenšas ar Apple operētājsistēmu. Windows 1.0 patiesībā pat nevarētu nosaukt par operētājsistēmu, drīzāk par MS-DOS papildinājumu. Microsoft Windows 2.0 tika izlaista 1987. gada novembrī un tā guva lielāku popularitāti, nekā tās priekštece. Windows 2.03, kuru izlaida 1988. gada janvārī bija izmainīta operētājsistēma no vienkāršiem kantainiem logiem uz jau cits citu pārklājošiem logiem. Šī izmaiņa noveda pie tiesu darbiem starp Apple Computer un Microsoft, jo Apple uzskatīja to par autortiesību pārkāpumu.
Microsoft Windows 3.0 bija pirmā veiksmīgā Windows versija, kura guva pirmo lielo peļņu. Pusgada laikā tika pārdotas 2 miljoni kopiju. Tai bija uzlabota saskarne un vairākuzdevumu veikšanas funkcija. Šīs versijas uzlabojums bija Windows 3.1, kuru izlaida 1992. gada 1. martā, un Microsoft atbalsts šai versijai beidzās 2001. gada 31. decembrī.
1993. gada jūlijā, Microsoft izlaida Windows NT, kura bija veidota uz jauna kodola bāzes. NT tika veidota kā profesionālā operētājsistēma. NT un Windows neprofesionālais virziens vēlāk saplūda vienā veidojot Windows XP.
1995. gada augustā, Microsoft izlaida Windows 95, kurā tika pamatīgi uzlabots grafiskais dizains un lietotāja saskarne, kā arī tā bija pirmā operētājsistēma Windows, kurā darbojās priekšaicīgais vairākuzdevumu režīms (preemptive multitasking). Galvenais Windows 95 atbalsts no Microsoft beidzās 2000. gada 31. decembrī, un pagarinātais atbalsts beidzās 2001. gada 31. decembrī.
Nākamā Windows versija tika laista klajā ar nosaukumu Windows 98, kuru izlaida 1998. gada jūnijā. Šī versija tika ļoti kritizēta tās lēnā ātruma un kļūdu dēļ salīdzinājumā ar Windows 95. Galvenās kļūdas tika izlabotas Windows 98 Second Edition 1999. gadā. Galvenais atbalsts no Microsoft šajai versijai darbojās līdz 2002. gada 30. jūnijam, un pagarinātais atbalsts līdz 2006. gada 11. jūlijam.
Kā daļu no profesionālā virziena, Microsoft, 2000. gada februārī izlaida Windows 2000. Nākamā mājas lietotāju versija pēc Windows 98 bija Windows Me (Millennium Edition), kuru izlaida 2000. gada septembrī. Šajā versijā parādījās jau tāda jauna tehnoloģija, kā "Universal Plug and Play". Taču arī šī windows versija tika smagi kritizēta tās savietojamības un stabilitātes problēmu dēļ.
2001. gada oktobrī Microsoft laida klajā Windows XP, kas bija bāzēta uz NT kodola. Atšķirībā no kritizētajām iepriekšejām versijām, šī Windows versija tika slavēta tās funkciju un pielietojamības dēļ. Windows XP tika piedāvāta divās versijās: Home (mājas lietotājiem) un Professional (profesionāliem lietotājiem). Profesional bija vairāk drošības un tīkla funkciju nekā Home versijā. 2002. gadā tika izlaista Media Center versija, kam bija TV un DVD atbalsts, ieskaitot raidījumu ierakstīšanu no TV, kā arī tālvadības pulti. Microsoft nodrošināja Windows XP pamata atbalstu līdz 2009. gada 14. aprīim,ī un pagarināto atbalstu līdz pat 2014. gada 8. aprīlim.
2003. gada aprīlī tika izlaista operētājsistēma Windows Server 2003, kam bija jāaizvieto Windows 2000 profesionālo operētājsistēmu sērijā. tai bija jaunas funkcijas un stingrs virziens drošības jomā. 2005. gada decembrī tika izdota jauna Windows Server 2003 versija Windows Server 2003 R2.
2007. gada 30. janvārī kompānija izlaida operētājsistēmu Windows Vista. Tas saturēja vairākas jaunas funkcijas, sākot no pilnībā pārstrādātu kodolu un lietotāja interfeisu un beidzot ar būtiskām programmas tehniskām izmaiņām, īpašu uzmanību pievēršot drošības elementiem. Tā ir pieejama vairākos dažādos izdevumos, tomēr ir pakļauta zināmai lietotāju kritikai, saistībā ar samērā nestabilo darbību un zināmu produkta nepabeigtību.
2009. gada 22. oktobrī Microsoft izlaida Windows 7. Atšķirībā no šīs versijas priekšgājēja, Windows Vista, kurā tika ieviestas daudzas jaunas funkcijas, Windows 7 tika fokusēts kā nākamais lielais solis Windows līnijas attīstībā, nopietni tika uzlabota saderība ar citu ražotāju lietojumprogrammām un aparatūru, kas operētājsistēmai Windows Vista tajā laikā bija problemātiska vai netika atbalstīta vispār. Windows 7 ir multi-touch, jeb vairākpunktu pieskārienu vadības atbalsts, pārveidots Windows dizains ar jaunu uzdevumjoslu, sauktu par Superbar, mājas tīkla sistēmu, sauktu par HomeGroup, kā arī ievērojami veiktspējas uzlabojumi.
Versijas
Operētājsistēmas Windows iedala šādi:
16 bitu operacionālās vides
Agrākās Windows versijas tika veidotas kā grafiskās lietotāja saskarnes "čaula" uz MS-DOS bāzes. Sajās 16 bitu versijās bija daudzas tipiskas operētājsistēmas funkcijas, piemēram, tām bija savs izpildāmfailu formāts, savi ierīču dziņi (taimera, grafiskie, printeru, peles, tastatūras un skaņas dziņi). Atšķirībā no MS-DOS, Windows tā lietotājiem deva iespēju izpildīt vairākas grafiskās lietotnes vienlaicīgi vairākuzdevumu režīmā. Visbeidzot, Windows operētājsistēmā tika izveidota sarežģīta, segmentāra programmatūras virtuālās atmiņas shēma, kas ļāva izpildīt programmas, kuras ir lielākas nekā pieejamā atmiņa: kodu segmenti un programmas resursi tika samainīti vai arī izmesti no atmiņas, ja atmiņā sāka kļūt par maz vietas, un datu segmenti savukārt ievietoti atmiņā tad, kad konkrētā lietojumprogramma pārtrauc kontrolēt procesoru, bieži vien gaidot lietotāja rīkojumu.
Hibrīda 16/32 bitu operacionālās vides
Windows/386 versija iepazīstināja ar jaunu 32 bitu aizsargātu kodolu un virtuālās mašīnas kontroli. Windows sesijas ilgumam, tika veidotas viena vai vairākas virtuālās 8086 vides un tika piedāvāta iespēja virtualizēt ierīces, piemēram, video karti, tastatūru, peli, taimeri, un traucējumu kontroli katrā no tām. Lietotājam redzamais rezultāts bija iespēja darbināt vairākuzdevumu režīmā dažādas MS-DOS vides atšķirīgos logos (grafiskās lietojumprogrammas bija nepieciešams aktivizēt pilnekrāna režīmā).
Windows 3.0 un Windows 3.1 tika uzlabots dizains, galvenokārt pateicoties virtuālajai atmiņai un ielādējamajiem virtuālajiem ierīču dziņiem (VxDs), kas ļāva dalīties ar pieejamajām ierīcēm starp vairākuzdevumu DOS logiem. Šī apstākļa dēļ, Windows lietotojumprogrammas tagad varēja lietot 16 bitu aizsargātajā režīmā (kad Windows tika lietots standarta vai 386 Enhanced režīmā), kas deva tiem pieeju daudziem megabaitiem no atmiņas, kā arī noņēma obligāto nepieciešamību darboties programmatūras virtuālās atmiņas shēmā. Microsoft operētājsistēmai Windows 3.0 pārrakstīja asemblerā kritiskās operācijas, kas iepriekšējās versijās bija rakstītas C programmēšanas valodā, padarot šo izlaidumu daudz ātrāku un mazāk atmiņas patērējošu.
Hibrīda 16/32 bitu operētājsistēmas
Līdz ar 32 bitu Windows for Workgroups 3.11 parādīšanos, Windows beidzot varēja pārtraukt balstīties uz DOS failu pārvaldīšanas sistēmu. Šī līdzekļa dēļ, Windows 95 tika izveidota Long File Names iespēja, kura mazināja 8.3 filename lomu sāknēšanā. Tagad MS-DOS tika iekļauta Windows sistēmā. Pats nozīmīgākais jauninājums ir iespēja lietot 32 bitu vairākpavedienojošas, vairākuzdevumu grafiskās programmas. Taču bija nepieciešamība pēc savietojamības ar 16 bitu programmām, un tas nozīmēja, ka GUI sastāvdaļas vēl joprojām bija tikai 16 bitu un ne pilnīgi reentrantas, kas noveda pie samazinātas veiktspējas un stabilitātes.
Windows 95 tika izlaisti trīs izlaidumi (pirmais 1995. gadā, pēc tam labojumu versijas 1996. un 1997. gadā, kuras tika pārdotas tikai kā OEM versijas, kam tika pievienotas tādas iespējas, kā FAT32 atbalsts). Microsoft Windows nākamais izlaidums bija Windows 98; šajai versijai bija 2 izlaidumi - Windows 98 1998. gadā un Windows 98 Second Edition 1999. gadā. 2000. gadā, Microsoft nāca klajā ar Windows Me (Millennium Edition) izlaidumu, kurā tika lietots tas pats kodols, kas Windows 98 izlaidumā un kā paraugu grafiskajai saskarnei ņemot Windows 2000, kā arī parādījās jauna iespēja - System Restore, ļaujot lietotājam atiestatīt datora uzstādījumus uz agrāku laiku. Līdz ar visiem šiem jauninājumiem, lietotājiem radās ļoti daudzas problēmas. Windows Me bija maz laika kļūt populāram, jo pēc neilga pārtraukuma tika izlaista jauna versija - Windows XP.
32 bitu operētājsistēmas
Šī Windows sistēmu paudze tika izdaiļota un pārdota augstāka līmeņa biznesa lietošanai. Pirmais izlaidums bija Windows NT 3.1 1993. gadā, kurai sekoja Windows NT 3.5 izlaidums 1994. gadā., Windows NT 3.51 izlaidums 1995. gadā un Windows NT 4.0 - 1996. gadā. NT 4.0 bija pirmā NT saimes operētājsistēma, kuras lietotāja saskarne līdzinājās Windows 95 saskarnei. Vēlāk Microsoft uzsāka biznesa un mājas operētājsistēmu apvienošanu. Pirmais mēģinājums bija Windows 2000, kas diemžēl neattaisnoja Microsoft cerības, tāpēc tā tika izlaista kā biznesa sistēma. Windows 2000 mājas lietotāju versijas (saukta arī par "Windows Neptune") izstrāde tika pārtraukta un tās vietā tika izlaista Windows Me operētājsistēma. Līdz beidzot "Neptune" tika vēlāk iekļauta Windows XP. Pēc tam tika radīta jauna biznesa sistēma - Windows Server 2003, kā arī mājas un biznesa operētājsistēmu apvienojums - jaunā Windows Vista. Microsoft piedāvā arī operētājsistēmu mobilajām ierīcēm - smartfoniem u.c: Windows CE, kas arī ir 32 bitu operētājsistēma.
64 bitu operētājsistēmas
Windows NT bija atbalsts dažādām platformām jau pirms x86 personālie datori ieguva dominējošu stāvokli profesionālajā pasaulē. NT versijas no 3.11 līdz 4.0 atbalstīja DEC Alpha un MIPS R4000, kuri bija 64 bitu procesori, taču operētājsistēmas operēja ar šiem procesoriem kā ar 32 bitu procesoriem.
Microsoft izlaida jaunas Windows 2000 versijas, lai tās varētu atbalstīt Intel Itanium procesora arhitektūru. Windows XP un Windows Server 2003 versijas Itanium arhitektūrai parādījās tajā pašā laikā, kad tika izlaistas to 32 bitu versijas. 2005. gada 25. aprīlī Microsoft izlaida Windows XP Professional x64 Edition un x64 versijas arīdzan Windows Server 2003, lai atbalstītu AMD64 / Intel64 (x64 Microsoft terminoloģijā) arhitektūru. 2005. gadā Microsoft pārtrauca atbalstu Windows XP Itanium versijai. Windows Vista bija pirmā galalietotāja Windows versija, kam Microsoft vienlaicīgi izlaida gan 32, gan 64 bitu versijas. Windows Vista neatbalstīja Itanium arhitektūru.
Drošība
Drošība ir bijis Windows sāpīgākais punkts jau daudzus gadus. Lielās Windows popularitātes dēļ arī kaitīgo programmu īpatsvars ir lielāks tieši Windows vidē atšķirībā no GNU/Linux, Unix, Mac OS X un FreeBSD.
Pašos pirmsākumos, Windows tika veidota kā viegli lietojama operētājsistēma datoriem, kuri nav pieslēgti tīklā, tāpēc tajā nav pamatā iebūvētas nekādas drošības sistēmas. Turpretim Windows NT un tās priekšteči ir jau pamatā veidoti ar drošības sistēmām arī tīklā, taču ne Internetā, jo 1990. gadu sākumā Interneta lietošana bija ļoti nepopulāra. Turklāt, līdz pat Windows Server 2003 iznākšanai, vairākums uz Windows NT bāzes veidotās sistēmas tika pārdotas ar pēc noklusējuma izslēgtām drošības iespējām, un ar ieslēgtām ievainojamām funkcijām, pēc noklusējuma.
Windows Defender
2005. gada 6. janvārī Microsoft izlaida Microsoft AntiSpyware beta versiju, kas bija bāzēta uz agrākās Giant AntiSpyware programmatūras. 2006. gada 14. februārī Microsoft AntiSpyware līdz ar savas beta 2 versijas iznākšanu, kļuva par Windows Defender. Tā ir bezmaksas programmatūras, kas ir veidota, lai aizsargātu datoru pret spiegošanas un citām nevēlamām programmām. Windows XP un Windows Server 2003 lietotāji, kuriem ir legāla Microsoft programmatūra, var bez maksas ielādēt Windows Defender no Microsoft mājaslapas. Windows Defender ir jau iekļauts jaunajā Windows Vista.
Windows dzīvescikla politika
Microsoft pārstāj izlaist atjauninājumus un uzlabojumus daudzām vecajām Windows operētājsistēmām, ieskaitot Windows 9x versijas un agrākās Windows NT versijas. Windows 98, Windows 98 Second Edition un Windows Me atbalsts tika pārtraukts 2006. gada 11. jūlijā, Windows NT 4.0 pagarinātais atbalsts beidzās 2004. gada 31. decembrī. Līdz ar Windows XP Professional x64 Edition parādīšanos tika pārtraukti drošības atjauninājumu izlaidumi Windows XP 64-bit Edition versijai. Daudzus atjauninājumus, ko Microsoft bija izlaidis agrākām Windows versijām, var atrast Windows Atjauninājumu Katalogā (Windows Update Catalog).
Īles sanatorija
Īles sanatorija ir aprūpes ciems Dobeles novada Īles pagastā. Izvietojies pagasta vidienē pie autoceļa V1128 1,5 km no pagasta centra Īles, 13 km no Auces un 92 km no Rīgas. Īles muižas apbūve un parks, kā arī Īles luterāņu baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Vēsture
1920. gada zemes reformas laikā 1923. gadā zemes gabalu, kurā ietilpa arī Īles muižas ēkas, piešķīra plaušu slimību speciālistam Ludvigam Kalniņam sanatorijas ierīkošanai. Viņš to sāka apsaimniekot 1924. gadā. 1929. gadā ēku nodeva Tuberkulozes apkarošanas biedrībai tuberkulozes sanatorijas ierīkošanai. Pilī un ap to izbūvētajās ēkās pastāvējušas šādas ārstniecības un aprūpes iestādes:
1930. un 1931. gadā notika bijušo muižas ēku pielāgošana sanatorijas vajadzībām, kungu mājā iekārtoja centrālapkuri, ūdensvadu un kanalizāciju, izveidoja vietējo elektrostaciju. Šajā laikā likvidēja vienu no ēkas torņiem pie ziemas dārza. Īles tuberkulozes sanatorija darbu uzsāka 1931. gadā. Sanatorijas laikā uzcēla abas palīgēkas – ārstu māja un slimnieku vajadzībām ēku ar guļamo lieveni pretī pilij. Sanatorijas sākuma gados ierīkoja strūklaku pils galvenās ieejas priekšā, kur muižas laikos atradās laukums un puķu dobe.
Pēc Otrā pasaules kara sanatorijā uzturējās 100 — 150 tuberkulozes slimnieku. 1978. gadā iestādi reorganizēja par republikānisko psihoneiroloģisko rehabilitācijas slimnīcu «Īle», bet 1982. gadā par republikānisko narkoloģisko specrežīma slimnīcu «Īle».
2010. gadā sociālās aprūpes centrs pārcēlās uz Lielbērzi un muižas kungu māja ir pamesta.
Magnētiskās indukcijas plūsma
Magnētiskās indukcijas plūsmu fizikā apzīmē ar \Phi \.
Magnētiskās indukcijas plūsma \Phi \ caur jebkuru patvaļīgu, slēgtu, viensakarīgu virsmu S \ vienmēr ir vienāda ar nulli.
Šis integrālais vienādojums ir Gausa teorēmai analoģiska izteiksme magnētiskajam laukam. Tas nozīmē, ka magnētiskās indukcijas līnijas, būdamas noslēgtas, virsmas S \ ierobežotajā tilpumā nesākas un nebeidzas; tās tikai šķērso to.
Ja indukcijas līnijas izplatas tikai vienā virzienā
Ja indukcijas līnijas izplatas tikai vienā virzienā un tās caur konkrēto laukumu S \ neatgriežas, tad plūsmu \Phi \ var aprēķināt pēc formulas:
Tādēļ sanāk, ka
Magnētiskās indukcijas plūsmas mērvienība
Magnētiskās indukcijas plūsmas mērvienība ir vēbers (Wb).
1 Wb = 1 T × 1 m2, ja virsma ir novietota perpendikulāri indukcijas līnijām.
Elektromagnētiskās indukcijas likums
Vairāk par elektromagnētiskās indukcijas likumu skatīt šeit
Lielās mammas māja 2
"Lielās mammas māja 2" (en) ir 2006. gada ASV kinokomēdija, kas ir turpinājums filmai "Lielās mammas māja" (2000) un otrā filma "Lielās mammas" filmu sērijā. Filmas režisors ir Džons Vaitsels. Galvenā lomā ir Mārtins Lorenss, kas atveido FIB aģentu Malkolmu Tērneru, pārējās lomās filmējās Nia Longa, Zekerijs Līvajs, Marks Mozess, Emīlija Protektera, Keta Deningsa un Hloja Greisa Moreca. Tāpat kā filmas iepriekšējā daļa, arī šī filma saņēma lielākoties negatīvas kritiķu atsauksmes.
Salīdzinot ar pirmajā daļā pieaugušajiem paredzēto saturu, šī ir ģimenēm draudzīgāka filma. Filmas pirmizrāde notika. Neskatoties uz sliktajām kritiķu atsauksmēm šī daļa arī bija komerciāli veiksmīga visā pasaulē nopelnot vairāk nekā 141 miljonu ASV dolāru pie 40 miljonu budžeta. Nākamā filmu sērijas daļa "Lielās mammas: Kāds tēvs, tāds dēls" (Big Mommas: Like Father, Like Son) tika izdota.
Jānis Lanka
Jānis Lanka (dzimis Liepājā) ir bijušais latviešu vieglatlēts, startējis desmitcīņā, pašlaik — sporta pedagogs.
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Liepājas 1. vidusskolu (absolvējis 1958. gadā), Liepājas Pedagoģiskajā institūtā (1959—1963), kā arī Centrālajā fiziskās kultūras institūta aspirantūrā Maskavā (absolvējis 1976. gadā).
Tamale
Tamale ir pilsēta Ganas ziemeļos. Tā ir Ganas ziemeļu reģiona administratīvais centrs, tajā dzīvo aptuveni 538 tūkstoši iedzīvotāju. Iedzīvotāju skaita ziņā Tamale ir trešā lielākā pilsēta Ganā pēc galvaspilsētas Akras un Kumasi. Pilsēta atrodas savannas zonā. Tamalē pārsvarā dzīvo dagombi, kas ir islāma sekotāji.
Jānis Lanka
Biogrāfija
1976. gadā kļuva par LVFKI (vēlāk tas tika pārsaukts par LSPA) docētāju, laikā no 1978. līdz 1981. gadam vadījis Vieglatlētikas katedru. 1986. gadā kļuva par Informātikas, biomehānikas un sporta celtņu katedras vadītāju. Pats J. Lanka ir pētījis mešanas sporta veidu biomehāniku. Publicējis vairākas grāmatas.
Bāriņu iela
Bāriņu iela var būt:
Pērkons (rokgrupa)
"Pērkons" ir Latvijas rokgrupa, kas izpilda Jura Kulakova dziesmas. Tā bija viena no 1980. gadu populārākajām un skandalozākajām grupām Latvijā, tās darbība padomju laikā tika divreiz aizliegta. Populārākās grupas dziesmas ir "Slidotava", "Pie baltas lapas", "Gandrīz tautasdziesma", "Mana dienišķā dziesma", "Labu vakar", "Balāde par gulbi" un "Mēs pārtiekam viens no otra", kas uzvarēja 1989. gada "Mikrofona" aptaujā.
1981.—1983.
"Pērkonu" nodibināja grupas „Menuets” taustiņinstrumentālists Juris Kulakovs, pieaicinot dažus grupas biedrus, kā arī aktrisi un dziedātāju Ievu Akurateri un bundzinieku Daini Strazdiņu. Dziesmu tekstos pārsvarā izmantota Māra Melgalva un Klāva Elsberga dzeja, bet visu dziesmu mūzikas autors ir Juris Kulakovs. Grupa strauji kļuva populāra — jauniešus aizrāva hārdroka un rokenrola maisījums, izteiksmīgie vokālisti, kā arī pašdarinātie pirotehnikas efekti, kuri kuplināja uzstāšanos. Par "Pērkona" rašanos tiek uzskatīts pirmais koncerts Latvijas Mākslas Akadēmijas karnevālā.
Pirmoreiz Pērkona darbību aizliedza 1983. gadā, un grupa Ievas mātes teātra zinātnieces Līvijas Akurateres mājā ierakstīja divus pirmos albumus — "Mākslas darbi" un „Zibens pa dibenu", kas magnetofona lentēs nelegāli izplatās visā Latvijā.
1984.—1985.
1984. gadā darbību atjaunoja kolhoza "Padomju Latvija" (atradās Spuņciemā) paspārnē, tobrīd grupa sagatavoja Imanta Kalniņa rokoperu "Ei, jūs tur!" ar Vika tekstu (pēc amerikāņu autora Viljama Sarojana motīviem), kuru izpildīja kopā ar Gido Kokara vadīto kori "Daile" un kurā galvenās lomas atveidoja Ieva Akuratere (Keitī) un Raimonds Bartaševičs (Viņš). Otrs šī posma lieldarbs bija Imanta Kalniņa, Jura Kulakova un Jura Sējāna kopīgi sarakstītā rokoratorija "Kā jūra, kā zeme, kā debess" ar Māra Čaklā dzeju. Abi šie darbi tika pirmoreiz oficiāli izdoti 1995. gadā kasetes formātā, vēlāk sekoja arī izdevumi CD formātā.
Šajā periodā grupa koncertos spēlē arī Imanta Kalniņa jaunākās dziesmas. 1985. gadā tapis Latvijas Televīzijas ieraksts, kurā grupa izpilda divas J. Kulakova dziesmas ("Pie baltas lapas", "Tu") un divas I. Kalniņa dziesmas ("Kas dzīvo tanī pusē", "Vēlai stundai" ). Šajā laikā tapa arī jaunas J. Kulakova dziesmas, tās vēlāk tiek apkopotas albumā "Klusā daba ar perspektīvu".
1987.—1992.
1987. gadā "Pērkons" atsāk spēlēšanu, tiesa, no sākuma tas tika pieteikts kā "Jura Kulakova grupa no Tukuma rajona" (zvejnieku kolhoza "Selga" paspārnē). Ansamblis kļuva par atjaunotā festivāla "Liepājas dzintars '87" laureātiem un gada beigās grāvējs "Gandrīz tautasdziesma" iegūst 3. vietu "Mikrofona" aptaujā. Atkal atļautais "Pērkons" atkal baudīja fanu mīlestību, kļūdams par vienu no slavenākajām astoņdesmito gadu nogales grupām. Jaunās dziesmas vairs nebija tik smagas un agresīvas kā sākuma gados — Kulakova kompozīcijas studijas, pieaugošā elektronikas loma aranžējumos, ironiskie un draiskie dziesmu teksti savienoja mākslu ar kiču un rokenrola dinamismu ar lirismu, kuru izcēla arī izteiksmīgie solisti.
Seko 1988. gads ar Atmodas kustības notikumiem, kuros aktīvi piedalās arī Ieva, galvenokārt gan ar savu folkmūzikas repertuāru. 1988. gada "Mikrofona" aptaujas desmitniekā iekļuva "Mana dienišķā dziesma" un "Zaļā dziesma", kā arī Ievas dziedātā "Reiz zaļoja jaunība" ar Eduarda Veidenbauma vārdiem, kas iegūst 3. vietu.
1989. gadā grupa "Melodijas" studijā beidzot ierakstīja savu pirmo legālo albumu "Ballīte", un tās hits, Naura Puntuļa dziedātā dziesma ar Vika vārdiem, "Mēs pārtiekam viens no otra" uzvarēja "Mikrofona" aptaujā. Grupa šajā gadā devās turnejā pa ASV latviešu centriem. 1990. gadā par hitu kļuva dziesma "'Kamēr es tevi mīlēju" ar trimdas dzejnieka Jura Kronberga tekstu. Šajā laikā tapa dziesmas albumam "Latviska virtuve"”, kurš tika izdots kasetes formātā un pārdots, kad grupa uzstājās ārzemēs.
1991. gada sākumā "Pērkons" piedalījās Barikāžu laika notikumos, spēlēdams Vecrīgas sargiem. Gada beigās dziesma "Krāsaini tērpi, puķes un lūpas" iekļuva „Mikrofona” aptaujas desmitniekā. Gadu vēlāk grupa piedalījās Nacionālā teātra izrādē "Bagātību sala", un tad grupas darbība pamazām apsīka. 1993. gadā vēl tika ierakstīts pēdējais hits "Kāzas" ar Ingunas Jansones tekstu, un pēc tam jaunu dziesmu tikpat kā nav — 1994. gadā ansamblis apdarināja zviedru dziesminieka K. M. Belmana "82. epistulu", kuras tekstu atdzejojis Māris Melgalvs, atsevišķas kompozīcijas tapa arī TV raidījumam "Horoskopi, horoskopi...". Ieva nodibināja grupu "Simulācija", kā arī piedalījās dažādos citos muzikālos projektos, Nauris kļuva par Nacionālās operas solistu, Kulakovs komponēja mūziku filmām, kā arī lielas formas darbus.
1992.—2010.
1990. gados sākās grupas albumu oficiāla izdošana. Ierakstu "Mākslas darbi" un "Zibens pa dibenu" izdošana 1994. gadā tika atzīmēta ar tūri pa Latviju "Pērkons dārd", un šiem izdevumiem pamazām sekoja arī pārējā „Pērkona” diskogrāfija. Tiek izdota arī kasete "Balle", kurā „Pērkona” muzikanti kādā ballē atskaņo populārus šlāgerus.
2006. gada vasarā "Pērkons" atzīmēja 25. jubileju ar koncertu Dzintaru koncertzālē, kura pirmajā daļā skanēja Kulakova dziesmu cikls "Vēstules uz bruģa". Savukārt 2009. gadā ar kopīgu koncertu tika atzīmēta Ievas Akurateres un Jura Kulakova neapaļā 51. jubileja.
2007. gadā J. Kulakovs ierakstīja diskā dziesmu ciklu ar Jāņa Ziemeļnieka vārdiem "Ētera odējs". Albumam pievienotas arī trīs dziesmu versijas "Pērkona" izpildījumā ("Lietiņš līņā...", "Kafejnīcā" un "Norietā").
2011.—pašlaik
2011. gadā grupa uzstājās koncertā "Rīgai 810" ar Latvijas lielāko jaukto kori no visas Latvijas. 2013. gadā grupa devās Ievas Akurateres un Jura Kulakova jubilejas koncertturnejā „Sapumpurots zars”.
Sekondi-Takoradi
Sekondi-Takoradi ir pilsēta Ganas dienvidrietumos pie Gvinejas līča. Tā ir iedzīvotāju skaita ziņā viena no lielākajām Ganas pilsētām, tajā dzīvo aptuveni 335 tūkstoši cilvēku. Galvenās Sekondi-Takoradi rūpniecības un eksporta sfēras ir kokmateriālu un naftas pārstrāde un eksportēšana, kuģubūve un dzelzceļa remonts. Pilsētā ir viena no svarīgākajām valsts ostām.
Pērkons (rokgrupa)
2011.—pašlaik
2014. gada rudenī notika akcija, kurā dažādi Latvijas mūziķi (Kārlis Kazāks, "Rīgas Modes", "Čipsis un Dullais", "Dzelzs Vilks", "Melo—M", "Momend", Diāna Sopko, "Primus") ieskaņoja „Pērkona” dziesmu jaunas versijas, nododot izaicinājumu cits citam, tā radot astoņu dziesmu albumu "Pērkons Tribute".
2018. gadā grupa izdeva dziesmu kopoto ierakstu albumu "7-os no rīta", kurā tika iekļautas gan iepriekš albumos neiekļautas dziesmas, gan jaunas dziesmas kopā ar Reini Sējānu, Egilu Melbārdi un Rihardu Sauli. Albums tika izdots vienlaikus ar Jura Kulakova un Ievas Akurateres 60 gadu jubilejas koncerttūri "Gandrīz tautasdziesma".
Novembra sacelšanās
Priekšvēsture
1829. gada 24. maijā Krievijas imperatoru Nikolaju I Varšavā kronēja par Polijas karali. Kopš karalistes nodibināšanas to pārvaldīja Aleksandra I un Nikolaja I brālis lielkņazs Konstantīns, kurš bija nelīdzsvarots un despotisks. Okupācijas režīma apspiestajā Polijā vairojās slepenas patriotu biedrības, kas vēlējās atgūt poļu un lietuviešu zemju neatkarību ne tikai no Krievijas, bet arī no Austrijas un Prūsijas. Jūlija revolūcija Francijā iedrošināja poļus gatavot sacelšanos krievu okupētajā Polijas daļā.
Norise
kadeti ielauzās Belvedēras pilī, lai nogalinātu lielkņazu Konstantīnu. Lielkņazam izdevās izglābties pārģērbjoties par sievieti un bēgot pa aizmugures ieeju. Nākamajā dienā sacelšanās aptvēra visu Varšavu un krievu spēki bija spiesti pilsētu atstāt. Polijas armija, izņemot divus ģenerāļus, pievienojās sacelšanās dalībniekiem. Poļi izveidoja Pagaidu valdību, kas aicināja saglabāt mieru un nosūtīja delegāciju pie Konstantīna, lai panāktu 1815. gada liberālās konstitūcijas pilnīgu ievērošanu, kā arī Aleksandra I solīto Lietuvas, Volīnijas un Podolijas zemju pievienošanu Polijas karalistei. Konstantīns aizbildinājās, ka šādus lēmumus var pieņemt vienīgi Nikolajs I, ļāva dumpīgajiem poļu kareivjiem doties uz Varšavu, bet pats devās uz Krievijas pierobežu. Pagaidu valdība atkāpās, par pagaidu diktatoru ieceļot ģenerāli Hlopicki, kam bija karavadoņa slava, bet nekādas vēlmes būt patiesi revolucionāram. Hlopickis nosūtīja delegāciju uz Sanktpēterburgu, kur Nikolajs I vienīgi piekrita amnestēt dumpiniekus, paliekot nepiekāpīgs citos jautājumos. Pārējās Eiropas lielvalstis atteicās atbalstīt poļus.
1830. gada 24. decembrī Nikolajs I izdeva manifestu, kurā nosodīja poļu dumpiniekus. Uz Poliju nosūtīja 110 000 kareivju lielu armiju ģenerāļa Dibiča vadībā. 1831. gada 10. janvārī Polijas Sejms manifestā Eiropas valstīm paziņoja par apspiestās valsts atdzimšanu. Pēc tam kad Nikolajs I noraidīja atkārtotu Hlopicka aicinājumu uz sarunām, viņš atkāpās no diktatora amata. 19. janvārī Sejms atkal sanāca un paziņoja par Nikolaja atcelšanu no troņa un atbrīvoja poļus no uzticības zvēresta imperatoram. Tika izveidota jauna valdība, kas armijas vadību uzticēja Hlopickim.
Poļiem sākotnēji bija 58 000 kareivju, no kuriem 14 000 atradās cietokšņos, kamēr Dibiča vadītajai Krievijas armijai bija 110 000 kareivji ar 396 lielgabali. Februāra sākumā Dibiča armija devās uz Varšavu. Poļi bija gatavi aizstāvēt Varšavu un 25. februārī Vislas labajā krastā notika Olšinkas Grohovskas kauja, pēc kuras krievi atkāpās tālāk no galvaspilsētas uz Sedlci. Ievainotā Hlopicka vietā armiju uzticēja ģenerālim Skšineckim. 30. martā poļi atsāka uzbrukumu, smagi sakaujot krievu armiju un padzenot to no Varšavas apkārtnes. Citviet poļi cieta sakāves pie Ļubļinas un Volīnijā.
Bruņota sacelšanās notika arī Lietuvas teritorijā. 1831. gada aprīlī Emīlijas Plāteres vadītā nemiernieku vienība ieņēma Zarasu miestu Lietuvā un gatavojās uzbrukt Daugavpils cietoksnim, tomēr pēc izlūkošanas nolēma šo nodomu atmest. Viņa piedalījās kaujās ar krievu karaspēku pie Ukmerģes, Šauļiem un Kauņas, kļuva par 1. Lietuvas kājnieku pulka komandieri kapteiņa pakāpē. Pēc sacelšanās dalībnieku sakāves Emīlija Plātere 1831. gada 23. decembrī mira 25 gadu vecumā.
1831. gada 26. maijā starp abu pušu galvenajiem spēkiem notika Ostroļenkas kauja, kurā poļi uzvarēja, taču cieta tik lielus zaudējumus, ka bija spiesti atkāpties. 10. jūnijā Dibičs mira no holēras. Viņam 27. datumā sekoja lielkņazs Konstantīns. Par krievu komandieri iecēla ģenerāli Paškeviču. Poļu dumpinieku armija Lietuvā tika sakauta, un dumpinieki bēga uz Prūsiju, kas paziņoja, ka bija nevis neitrāla, bet nekarojoša, palīdzot Krievijai veikt militāras piegādes pa savu teritoriju.
Paškeviča galvenā armija bija 60 000 liela, kamēr poļu galvenie spēki bija sarukuši līdz 25 000. Skšinecki atcēla, par komandieri ieceļot Dembinski. Poļu neapmierinātība ar savas armijas neveiksmēm izraisīja sacelšanos Varšavā. Valdība atkāpās un par diktatoru kļuva ģenerālis Krukoveckis. Paredzot poļu neizbēgamo sakāvi, Paškevičs viņiem deva iespēju padoties līdz 1831. gada 5. septembrim, taču poļi to noraidīja. 6. septembrī sākās krievu uzbrukums Varšavai. Pēc divu dienu asiņainām cīņām, kurās dominēja krievu artilērija, Krukoveckis ar Paškeviču vienojās, ka poļu vienības drīkst evakuēties no pilsētas. Krievu armija turpināja vajāt poļu armijas paliekas, kas bēga uz Austriju un Prūsiju, lai izvairītos no krievu gūsta. Prūsijas robežu pārgāja 20 000 liela poļu armija.
Sekas
Nikolajs I pavēlēja veikt "Polijas nomierināšanu". Tūkstošiem dažādu šķiru poļus arestēja, izsūtīja uz Sibīriju, nosūtīja dienēt uz armiju tālos garnizonos. Aleksandra I ieviesto konstitūciju 1832. gada februārī aizvietoja ar Organiskajiem statūtiem, kas likvidēja Sejmu, poļu armiju, un atcēla nepieciešamību Krievijas impērijas ķeizaru Varšavā kronēt par Polijas karali. Tam sekoja krievu naudas un mērvienību ieviešana, Viļņas un Varšavas universitāšu slēgšana. Polijas autonomija beidza pastāvēt.
Karlīne Štāla
Karlīne Štāla (dzimusi Rīgā) ir latviešu autosportiste.
2000. gadā sākusi karjeru kā kartinga braucēja, tā paša gada Latvijas čempionātā izcīnīja 6. vietu ICA junior klasē. 2007. gadā izcīnīja uzvaru Formula Renault 1.6 Belgium sacensību seriālā un kļuva par pirmo sievieti, kas uzvarējusi kādā no formulu klasēm. 2007. gada nogalē piedalījās šovā "Divas zvaigznes" kopā ar Gain Fast solistu Kasparu Zlidni. 2005. gadā izcīnīja 8. vietu Somijas čempionātā Legend Car klasē. 2003. gadā K. Štāla testēja Formula Ford un Formula BMW. Kopš 2011. gada startē dažādos "Radical" čempionātos.
Alberta kanāls
Alberta kanāls (nl, fr) ir sekls kuģojams kanāls Beļģijā, kas savieno Māsu pie Ljēžas ar Šeldu Antverpenē. Izbūvēts no 1930. līdz 1939. gadam un nosaukts par godu Beļģijas karalim Albertam I. Kanālam ir sešas slūžas, standarta dziļums ir 3,4 m, caurkuģošanas augstums virs ūdens līmeņa — 6,7 m. Pa kanālu var pārvietoties baržas ar 10 000 tonnu kravnesību.
Burāšana
Burāšana ir pārvietošanās ar vēja dzītu peldlīdzekli pa ūdens virsmu. Tas ir Olimpiskais sporta veids. Atsevišķi pastāv arī sauszemes burāšana pa līdzenas sauszemes, līdzena sniega vai ledus virsmu. Burā ar: buriniekiem un jahtām: kreiserjahtām, daudzkorpusu jahtām (katamaraniem, trimaraniem), švertjahtām, ledusjahtām (ledus-sniega blokartiem - ice-blokarts), sauszemes blokartiem. Amatieru braucienos buru jahtas sāka lietot jau XVII gs. Holandē un Anglijā, kad ir arī pirmās ziņas par to sacīkstēm, bet pirmo tvaika jahtu 1827. gadā uzbūvēja Lielbritānijā.
Sacensības
Amatieru sacensībās - regatē -, ja vien tā nav t.s. "olimpiskā distance", piedalās dažādu kategoriju un lielumu jahtas ar dažādām gaitas īpatnībām. Tāpēc katra jahta tiek apmērīta un tai piešķirta koeficienta balle, ar kuru pēc finiša reizina uzrādīto laiku — jo jaunāka un ātrāka jahta, jo augstāks koeficients. Tādējādi t.s. "jaukto" burāšanā sacensību rezultātu nosaka nevis tas, kuram jaunāka un ātrāka jahta, bet gan beigu pārrēķins, kas ļauj uzvarēt vecākai un lēnākai jahtai, ja tai prasmīgāka komanda un kapteinis.
Sarkanais vilks
Sarkanais vilks (Canis rufus) ir suņu dzimtas (Canidae) suņu ģints (Canis) plēsējs. Sarkanais vilks joprojām oficiāli tiek sistematizēts kā viena no pelēkā vilka (Canis lupus) pasugām ar latīnisko nosaukumu Canis lupus rufus, tomēr pēdējā laikā zinātnieki uzskata, ka sarkanais vilks būtu jāizdala kā patstāvīga suga, jo tas tāpat kā austrumu vilks (Canis lycaon) un koijots (Canis latrans) ir atdalījies no pelēkā vilka pirms 150 000 - 300 000 gadiem. Sarkanajam vilkam ģenētiski ir gan pelēkā vilka, gan koijota iezīmes.
Sarkanais vilks kādreiz plaši apdzīvoja Ziemeļamerikas dienvidaustrumu mežus, purvus un piekrastes prērijas. To varēja sastapt gan Meksikā, gan Floridā, gan pie Ņujorkas. Sarkanais vilks savvaļā tika uzskatīts par izmirušu kopš 1970. gadā. 1987. gadā tā savvaļas populācija ir atjaunota Ziemeļkarolīnā, ASV. Savvaļā dzīvo apmēram 100-120 vilku. Zoodārzos ir apmēram 200 vilku.
Izskats un ieradumi
Sarkanā vilka augums ir kaut kur pa vidu starp koijotu un pelēko vilku, ķermeņa garums ir 1 līdz 1,2 metri, augstums skaustā apmēram 75 cm. Aste no 25 — 35 centimetriem, masa no 18 — 41 kilogramam. Kažoks sarkanajam vilkam ir ar kanēļkrāsā ar pelēku vai melnu ēnojumu uz muguras un astes. Purns ap lūpām ir balts. Ir datēti arī melni indivīdi, bet iespējams, ka šīs krāsas vilku mūsdienās vairs nav. Sarkanais vilks maina kažoku vienreiz gadā ziemā. Tam ir lielas ausis, kas palīdz atdzesēt ķermeni karstajās un mitrajās vasarās, kādas mēdz būt ASV dienvidos. Sarkanajam vilkam ir 42 zobi. Sarkanajam vilkam ir mandeļveida acis līdzīgas pelēkajam vilkam, plats purns un platāka galva salīdzinot ar koijotu. Sarkanais vilks ir izturīgāks pret karstumu salīdzinot ar citiem suņu ģints pārstāvjiem.
Sarkanais vilks dzimumbriedumu sasniedz 22 mēnešu vecumā. Grūsnības periods ir 61-63 dienas, piedzimst 1-10 kucēni aprīļa vai maija mēnesī. Parasti ir viens metiens gadā. Mātīte izrok vairākas alas, un kucēni tiek bieži pārvietoti. Sarkanie vilki veido ģimenes, kurās dzīvo viens pieaugušo indivīdu pāris un viņu bērni, kas vēl nav sasnieguši dzimumbriedumu. 2008. gadā Ziemeļkarolīnā ir saskaitīti 20 vilku bari. Jaunie vilki ģimeni pamet apmēram 2 gadu vecumā. Bara lielums var būt 2-12 vilki. Tiem ir sava teritorija, kas tiek sargāta un iezīmeta, lai brīdinātu citus vilkus. Sarkanais vilks savvaļā dzīvo 7-8 gadus, nebrīvē tas var nodzīvot 15 gadus.
Sarkanais vilks medī naktī, vakarā un no rīta. Parasti tas medī vienatnē, lai gan reizēm ir novērotas grupu medības. Tas galvenokārt medī trušus, nūtrijas un žurkas, bet tiek medīti arī baltastu brieži un jenoti. Tas ļoti reti uzbrūk mājdzīvniekiem. Saistībā ar sarkano vilku nav reģistrēts neviens uzbrukums cilvēkam.
Sistemātika
Sarkanajam vilkam ir 3 pasugas, no kurām mūsdienās divas ir izmirušas.
Sarkanais vilks izmira ne tikai tādēļ, ka to cilvēki intensīvi medīja, bet arī tādēļ, ka tas sajaucās ar koijotiem. Šobrīd Ziemeļkarolīnas sarkano vilku bars dzīvo noslēgtākā teritorijā, un ar koijotiem vilks sajaucas reti. Hibrīdu kucēnu metiens ir apmēram 1 no 59.
1964. gada Eiropas čempionāts futbolā
1964. gada Eiropas čempionāts futbolā, toreiz saukts par Eiropas Nāciju Kausu, bija otrais Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Finālturnīrs norisinājās Spānijā. Par Eiropas čempioniem kļuva laukuma saimnieki Spānijas izlase, kas finālā ar 2-1 uzvarēja iepriekšējos čempionus PSRS.
Čempionāta formāts bija izslēgšanas turnīrs, tajā piedalījās 29 komandas. PSRS, Austrijas un Luksemburgas izlases kvalifikācijas turnīru iesāka astotdaļfinālā. Komandas aizvadīja pa divām spēlēm (izbraukumā un mājās) līdz pusfināliem. Pusfinālā iekļuvušās 4 komandas piedalījās finālturnīrā.
Pusfinālā PSRS pieveica dāņus ar 3-0, savukārt Spānija spēles pagarinājumā ar 2-1 uzvarēja Ungāriju. Spēlē par 3. vietu ungāri uzvarēja dāņus ar 3-1. Finālspēlē 79 000 skatītāju priekšā spāņi, pateicoties Marselīno gūtajiem vārtiem, pieveica Padomju izlasi ar 2-1.
Pirmā kārta
<td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50% rowspan=2> <td width=50%>
Astotdaļfināli
<td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%> <td width=50%>
Ceturtdaļfināli
<td width=50%> <td width=50%> <td width=50%>
Slocene
Slocene (arī Pulkaine, Pulkaiņu upīte, Pulkaiņupīte, Sloce, augštecē - Vēžupe, Vēžupīte, lejtecē atteka - Samulomi, Samuloms) ir upe Latvijā, Kaņiera ezera pieteka Zemgales ziemeļrietumos. Augštecē tiek saukta arī par Vēžupi, bet starp Valgumezeru un Kaņiera ezeru par Pulkaiņu upi. Vēstures avotos atrodams arī nosaukums Sloka un Sloce. Upes sākums atrodas uz Tumes un Degoles pagastu robežas. Tā tek cauri Tukuma novada vidusdaļai, caur Tukumu un Valgumezeru, ietek Kaņiera ezerā.
Slocene tiek izmantota elektrības ražošanai divos HESos, kas atrodas Tukuma novadā netālu no Milzkalnes un Smārdes ciemiem. Uzceļot HESu netālu no Milzkalnes tika atjaunots Šlokenbekas ezers. Vairākās vietās Sloceni izmantoto kā peldvietu.
Upi šķērso valsts autoceļi P121 (Tukums—Kuldīga), V1445 (Tukums–Kandava), V1481 (Jaunmokas–Sloklejas), A10 (Rīga—Ventspils) un V1446 (Tukums–Milzkalne–Smārde–Slampe). Tās krastos atrodas Sloklejas, Līdums, Pārupe, Tukums, Milzkalne, Bērzāji, Radziņciems.
Vēsture
Upe veidojusies apmēram pirms 12 000 līdz 13 000 gadiem, kad no šīs teritorijas atkāpās pēdējie ledāji. Ledus laikmeta beigu posmā upes straume gāja pretējā virzienā, respektīvi, no austrumiem uz rietumiem. Šajā laika posmā kopā ar Abavu bija lielākā upe tagadējās Latvijas teritorijā. Veidošanas stadijā tai bija ledus gultne. Šajā periodā izveidojās terases, kuras ir aplūkojamas arī šodien.
Kādreiz arī Tukuma pilsētā bija no Slocenes ūdeņiem uzpludināts ezers, kurš tika iznīcināts Otrā pasaules kara beigās, uzspridzinot tiltu un aizsprostu. Šobrīd aktīvi notiek centieni to atjaunot.
Elektriskā lauka cirkulācija
Elektriskās intensitātes cirkulācija pa ceļu l \ ir darbs A \.
Elektriskā lauka cirkulācijas formulas precizējums
Vispārīgi runājot, ja laukā \vec{E} \ pārvietojas lādiņš q \, lauka veiktais darbs ir
Piemēram, ja elektrisko lauku rada kāds punktveida lādiņš q_1 \ un tā intensitāte tātad ir, un šajā laukā kāds cits lādiņš q \ pārvietojas no punkta P_1 \ līdz punktam P_2 \, lauka veiktais darbs ir
Secinājums
Darbs A_{21} \ nav atkarīgs no lādiņa ceļa, bet tikai no tā sākumpunkta un galapunkta koordinātām.
Potenciāla elektriskā lauka cirkulācija
Šajā piemērā tika aplūkots tikai potenciāla lauka gadījums. Tā intensitāte, bet funkcija ir punktveida lādiņa q_1 \ lauka potenciāls.
Šā lauka darbu lādiņa q \ pārvietošanai var izteikt arī kā
Potenciālam elektriskajam laukam intensitātes cirkulācija
Cirkulācija pa noslēgtu kontūru
No izteiksmes izriet, ka potenciāla elektriskā lauka intensitātes cirkulācija pa jebkuru noslēgtu kontūru vienmēr ir vienāda ar nulli
Elektromagnētiskās indukcijas likums
Elektromagnētiskās indukcijas likums ir
Omānieši
Omānieši jeb Omānas arābi ir arābu tauta, Omānas pamatiedzīvotāji. Aptuveni 2,5 miljoni omāniešu dzīvo Omānā, kā arī aptuveni 100 tūkstoši Kuveitā.
Izcelsme
Pirmajā tūkstošgadē pirms mūsu ēras mūsdienu Omānas teritoriju bija iekarojušas arābu Azdas ciltis no Jemenas un ziemeļarābu Nizāra ciltis. Viņi arī izveidoja omāniešu etnogrāfisko slāni: starp vairāk nekā simts omāniešu ciltīm ir saglabājusies dalīšanās jemeniešos ("tīrasiņu") un nizāros ("jaukteņos"). Gadsimta vidū omānieši kontrolēja Indijas okeāna tirdzniecības ceļus, daļēji pārcēlās uz Austrumāfriku, pārsvarā uz Zanzibāru un Pembu, kur ietekmēja svahili valodas formēšanos.
Reliģija
Lielākā daļa omāniešu ir musulmaņi ibādisti (vairāk kā 70%), mazāka daļa ir sunnīti, tostarp arī vahabīti. Sakarā ar to, ka liela daļa iedzīvotāju ir cittautieši, valstī ir arī daudzu citu reliģiju sekotāji, ticības brīvība ir atļauta ar likumu.
Valoda
Omānieši runā arābu valodas dialektos. Omānas dienvidrietumos runā īpašās vietējās valodās (t.s. dienvidarābu valodas, pieder īpašai semītu valodas apakšgrupai): mahri, šahri, bothari, harsusi; šajās valodās runājošie netiek uzskatīti par omāniešiem. Šinuhu cilts (Musandāmas pussala) dialektam ir persiešu valodas iezīmes. Angļu valoda ir izplatīta Maskatas pilsētā un citās centrālā reģiona pilsētās.
Baba Yara stadions
Baba Yara stadions (zināms arī kā Kumasi sporta stadions) ir sporta stadions Kumasi, Ganā. Tas ir Ganas lielākais stadions ar 60 000 skatītāju vietām. Tajā pārsvarā tiek spēlēts futbols, savas mājas spēles šajā stadionā aizvada komandas "Asante Kotoko" un "King Faisal Babes".
2000. gada Āfrikas Nāciju kausa laikā, kad tas norisinājās Ganā un Nigērijā, stadionā notika 7 spēles. Vēlāk stadions tika pārbūvēts un uzlabots 2008. gada Nāciju kausa vajadzībām.
Salnis
Salnis (sieviešu dzimtē Salne) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Piparmētra
Piparmētra (Mentha x piperita) ir daudzgadīgs, kultivēts lūpziežu dzimtas mētru ģints ārstniecības augs, kas jau kopš senseniem laikiem plaši pazīstams visā pasaulē. Piparmētras sastāvā esošā ēteriskā eļļa satur mentolu (~50%). Atsvaidzinošās iedarbības un patīkamās, svaigās garšas dēļ šo augu izmanto arī pārtikas un parfimērijas rūpniecībā. Piemēram — zobu pastu, košļājamo gumiju un sūkājamo ledeņu ražošanā.
Apraksts
Mentha piperita ir daudzgadīgs lūpziežu dzimtas lakstaugs. Tā stāvā, zarainā, zaļā stublāja garums sasniedz 30–80 cm, iegareno, smailo, panātrēm (piemēram, baltā panātre) līdzīgo lapu garums — 3–8 cm, bet platums — līdz 2,5 cm. Piparmētras ziedi — gaiši violetas, cilindriskas, vārpveidīgas ziedkopas stublāja un zaru galā. Piparmētra zied no jūlija līdz augustam. Auglis — brūns riekstiņš skaldauglī.
Piparmētra izceļas ar spēcīgu mētru smaržu.
Izplatība un biotipi
Latvijā šo kultivēto piparmētru kā vērtīgu ārstniecības augu plaši audzē dārzos un pat plantācijās. Atsevišķi eksemplāri mēdz augt dārzu tuvumā nezālienēs, bet izteikti savvaļā Latvijā piparmētras neaug.
Piparmētra pārtikas ražošanā
Kulinārijā plaši un daudzpusīgi izmanto svaigas un žāvētas piparmētru lapas, kā arī stublāju galotnes. Piparmētru pievieno ēdieniem, gatavojot saknes, dārzeņus un salātus, gaļas un zivju ēdienus, zupas, mērces, konservus. Angļi, piemēram, tradicionāli pievieno piparmētru jēra gaļas ēdieniem. Izplatīta ir arī piparmētru mērce (Mint Sauce), kas gatavota no žāvētām vai svaigām piparmētru lapām, etiķa, cukura un sāls un kas labi “sader” kopā ar gaļas ēdieniem. Latvieši, savukārt, pievienotu piparmētru “smagiem ēdieniem” — skābētiem ēdieniem, zirņu zupām, u.tml., jo augam piemīt arī īpatnība mazināt gāzu uzkrāšanos gremošanas traktā un sāta sajūtu. Mentha piperita ir neatņemama sastāvdaļa garšvielu maisījumos. Piparmētra ir lieliska piedeva saldajiem ēdieniem un to izmanto ievārījumu, kompotu un želeju pagatavošanā. Svaigas auga lapiņas noder arī dažādu veidu ēdienu garnēšanai (piemēram, pasniedzot gaļas ēdienus vai saldējumu).