cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zemes klātne (transports)
Kūdra
Kūdra (krieviski Торф) ir organiska minerālmasa, kura satur vairāk par 60 % augu atlieku masas. Bīstama ar to, ka sausā stāvoklī iespējama aizdegšanās. Kūdrai piemīt ļoti augsta saspiežamība. Purvainās vietās izplatīta kūdra un kūdras gruntis, kas nav piemērotas zemes klātnes būvniecībā, par cik to ievērojamās saspiežamības dēļ zem slodzes tās veido nedrošu pamatni. Kūdras ģeoloģiskā ziņā ir jauns kalnu iezis, kam vēl nepagāja diaģenēzes stadija. Kūdra radās purva augu atmiršanas rezultātā pārmitrinājuma un skābekļa trūkuma apstākļos. Kūdras cietais komponents satur augšanas šķiedras dažādās sadalīšanās stadijās — humusu, minerālpelnus. Kūdrā tāpat atrodas šķidras un gāzveida vielas. Tās dabīgā uzbūve atkarīga ne tikai no mehāniskā, bet arī no botāniskā sastāva, ģenēzes stadijas, dabas procesu norises apstākļiem un daudziem citiem faktoriem. Tāpēc kūdras īpašības var būt ārkārtīgi daudzveidīgas un pat ne vienmēr tas ir vienādas visā kūdras atradnē. Būvniecības klasifikācijā noraksturo kopējo kūdras atradni, ko nosaka inženierģeoloģiskos izmeklējumos. I. tipa purvi pilnībā pildīti ar kūdru u.c. noturīgas konsistences purva atliekām, kas zem uzbēruma tiek pakļautas saspiešanas deformācijai. II. tipa purviem ir neviendabīga konsistence, kā rezultātā grunts ne tikai zem uzbēruma svara tiek saspiesta, bet arī tiek izspiesta laukā no tās. III. tipa purvos šķidrā komponente ir vairākumā, kas pietam var būt noklāta ar kūdras garoziņu (lēsa, angliski Floating mat) vai arī bez tās. Grunts raksturojumu nosaka speciālos pētījumos. Kūdras mehāniskās apstrādes pretestība ir atkarīga no tās sastāva un uzbūves. Gruntis, kuras no 10 — 60 % satur kūdru un augu atliekas sauc par sakūdrotām.
Zemes darbi
Zemes darbu mērķis ir:
Grunti zemes klātnes būvniecībai iegūst izstrādājot ieraktnes, rezerves un karjerus. Karjerus atklāj zināmā attālumā no būvējamā ceļa (ārpus zemes nodalījuma joslas robežām). Rezerves parasti neveido sadales punktu laukumos, apbūves teritorijās, kā arī vietās, kuras nav labvēlīgas ģeoloģiskā un hidroloģiskā ziņā (piemēram, bieži upju palienēs).
Attālumam starp rezerves ārmalu un zemes nodalījuma joslas malu jābūt ne mazākam kā 1 m, bet starp uzbēruma pēdu (kroku) — ne mazākam kā 3 m, bet vienceļa līnijās no gaidāmā otrā ceļa puses — ne mazāk par 7,1 m.
Rezerves ieķļauj kopējā ūdens novades sistēmā gar uzbērumu uz zemākām vietām un savā starpā savieno ar caurteces grāvjiem, teknēm un caurulēm, caurtekām. Slēgtas bez teces rezerves drīkst ierīko iecirkņos ar labi drenējošām gruntīm, kā arī sausos rajonos. Rezervju garenslīpumu liek no paaugstinājuma puses ar aprēķina ūdensteces ātrumu un priekšnoteikumu — neizskalot zemes klātni. Rezerves garenslīpuma stāvums nepārsniedz 0,008 (1 : 125 = 0,008; 0,8%; 0,46°), bet viegli izskalojamām gruntīm — 0,005 (1 : 200 = 0,005; 0,5%; 0,29°). Pie stāviem apvidus garenslīpumiem rezerves drīkst likt atseviķiem iecirkņiem terašu (ūdenskritumu) veidā, veidojot terases no neizjauktām gruntīm ne šaurākas kā 3 m, pakāpiena (terases) platums apmēram 0,2 — 0,4 m, ūdenskrituma augstums caur terasi h = 0,25 × 2 = 0,5 m. Pats lēzenākais pieļaujamais rezervju garenslīpums ir 0,002 (1 : 500 = 0,002; 0,2%; 0,11°). Rezerves gultnes šķērsslīpuma stāvumam jābūt ne mazākam par 0,02 (1 : 50 = 0,02; 2%; 1,15°), pietam rezerves gultni pie tās platuma līdz 10 m veido ar vienu šķērsslīpuma nogāzi virzienā no uzbēruma, bet pie platuma vairāk par 10 m — ar nogāzi uz rezerves centru. Rezervju sānu nogāzes ierīko ar slīpuma stāvumu 1:1,5 (0,667; 66,7 %; 33,69°). Rezerves kopējos izmērus nosaka grunts materiāla nepieciešamība uzbēruma gatavošanā. Rezerves cenšas likt no abām uzbēruma pusēm vai arī no vienas, ieteicamāk — no zemes paaugstinājuma (kalna) puses. Slīpnēs ar stāvumu no 1:10 (0,100; 10,0%; 5,71°) līdz 1:5 (0,200; 20,0%; 11,31°) pieļaujams uzstādīt rezervi no vienas puses lejienē. Uz stāvākām slīpnēm ierīkot rezerves nav ieteicams vai arī to ierīkošanu pamato ar speciāliem aprēķiniem.
Zemes darbus iedala sagatavošanas, pamata un stiprināšanas darbu posmā.
Sagatavošanas zemes darbi
Sagatavošanas darbi ir:
Pamata zemes darbi
Pamata darbi ir:
Nostiprināšanas zemes darbi
Pie nostirpinājumu darbiem attiecina darbus, kas saistīti ar grunts virsmu nostiprināšanu pret erozijas bojājumiem — dažāda veida segumu ierīkošana. Nostiprina parasti ieraktņu un uzbērumu nogāzes, t.sk tiltu nogāzes (konusus), grāvju nogāzes.
Zemes darbu klasifikācija
'' Skat. ar šo saistītās tēmas: Zemes masu tilpums; Zemes rakšanas mašīna ''
Grunts zemes darbos ir izstrādājams savdabīgs būvniecības materiāls, ko raksturo masa, tilpums u.c. rādītāji un kuram piešķir formu un īpašības saskaņā ar projektu. Grunts pretestība atdalīšanai no masīva atkarīga ne tikai no sagraujamās vides īpašībām, bet arī no sagraušanas paņēmiena. Tāpēc praksē izveidota klasifikācija pa grupām pēc grunts izstrādes grūtībām, saskaņā ar kuru iespējams normēt darbietilpību un attiecīgi — izmaksas ar mašīnām. Atdalāmas graudainās gruntis nesasalušā stāvoklī var izstrādāt daudzos veidos, tāpēc klasifikācija ir ievērojami diferencēta. Mehanizētā izstrādē gruntis dala grupās, pielietojot vienkausu un daudzkausu ekskavatorus, skrēperus, buldozerus, greiderus, greider — elevatorus, urbējceltņus un atsevišķi irdināšanu ar traktora arkliem (skat. galeriju zemāk). Pamatā atdalāmās graudainās gruntis attiecina pie I. — IV. grupas. Ar vienkausu ekskavatoriem var izstrādāt arī daudz izturīgāku atdalāmo graudaino smilti, sacementējušos vai sablīvējušos V. un pat VI. grupas grunti, piemēram, argilltu (akmeņmāls), aleirorītu, ģipsi, zvirgzdu, blīvu krītu u.c. Bet, veicit izstrādi ar roku darbu, II. grupas gruntis izstrādā ar lāpstām un daļēju atskaldīšanu, III. grupa — pielietojot atskaldāmuru (krieviski отбойный молоток), smailkapl i (krieviski кирка), lauzni u.c. Īpašas klints gruntis roku izstrādei ir IVr un Vr. Šādas gruntis no masīva atdala ar pneimo — āmuriem u.c. jau iepriekš minētajiem roku instrumentiem. Rietumu civilizācijā zemes rakšanai galvenokārt izmanto mašīnas ar nelieliem izņēmumiem, kur ir niecīgs roku darba apjoms. Jo vērtīgāks ir darbaspēks, jo zemes darbi ar rokām kļūst neefektīgāki pret tādu pašu mašīnu darbu. Lai uzbūvētu ceļa trasi pilnīgi no jauna ar roku darbu vien, tas prasītu miljoniem cilvēkstundu, kas teorētiski iespējam tikai vietās, kur cilvēka darbs netiek novērtēts vai arī tas neko daudz nemaksā. Nelielus darbus ar rokām var veikt, ja visas nepieciešamās smagās tehnikas sadzīšana neatmaksājas.
Tipiskas I. grupas gruntis ir augsnes gruntis bez saknēm un piemaisījumiem, tīra smilts, mīksta, bez piemaisījumiem, less, viegls smilšmāls, kūdra, melnzeme, akmeņogļu izdedži. Tomēr smilti ar piemaisījumiem līdz 10 % (šķembas, grants, oļi vai būvgruži), izstrādājot to ar skrēperiem, buldozeriem un greideriem, attiecina jau pie II. darbietilpības grupas, bet izstrādi veicot ar greiderelevatoriem jau pie III. grupas. Ja izstrādi veic ar rokām, piemaisījumi nerada izstrādes papildus grūtības, tāpēc izstrādi attiecina tik pie I. grupas. Klints grunts izstrādes grūtības nosaka pēc 1 m cilindriskās grunts parauga proves urbuma ilguma vai urbšanas āmura lūkas (krieviski Шпур бурильным молотком). Vismazāko laiku jāpatērē ģipša, mīkstā merģeļa, opoka (cietais trepelis), šūnakmens (krieviski Туф), izdēdējoša slānekļa u.c., ko attiecina pie IV. grupas. Bet XI. grupā ietilpst krietni cietāki ieži, piemēram, izdēdēšanas neskarts diabazs (krieviski Диабаз), sīkgraudu kvarc s, krams (krieviski Кремень), krama slāneklis, mikro graudaini, izdēdēšanai nepakļauti pamatieži. Citas klints gruntis attiecas pie V. — X. starpgrupas. Gruntis no V. — VI. grupai nosacīti uzskata par vājām, no VII. — VIII. — pie vidēji izturīgām, bet IX. — XI. — pie izturīgām un sevišķi izturīgām.
Sasalušas gruntis klasificē izstrādes grūtības grupās balstoties uz spiednes griezes urbšanas un pneimo urbšanas izpēti. Sasalšana padara blīvas pat dispersas gruntis. Sasalušas dispersās gruntis un — atdalāmas smilts gruntis iedala 4 grupās un pievieno indeksu "s" (sasalis) no Is. — IVs. grupai. Sasalušas grunts iedalīšana grupās arī ir atkarīga no izstrādes paņēmiena. Sasalušu augsni bez piemaisījumiem attiecina pie Is. grupas. To pašu grunti ar šķembu, grants vai būvgružu piejaukumu attiecina pie Is. grupas, rokot ar ekskavatoru, iepriekš sairdinātu; pie IIs grupas irdinot grunti at ekskavatora ķīli pie IIIs. grupas, bet griežot ar sasalumgriezi (sasalumgriešanas mašīna) (krieviski баровая машина) pie IIs. grupas. Šī grunts griešanai pakļaujas labāk nekā atskaldīšanai. Pilnu grunts klasifikāciju pa grupām var atrast ENiR. Ir arī citas klasifikācijas, piemēram, griešanas koeficienta klasifikācija, ko pielieto zemes rakšanas mašīnu konstruēšanai.
Grunts dinamiskā zonde
Precīzai grunts nestspējas un izstrādes grūtību noteikšanai izmanto rokas un mašīnu zondēšanas ierīces. Tas ir precīzs un salīdzinoši lēts grunts blīvuma un attiecīgā slāņa nestspējas (MPa, N, t sp /m2) noteikšanas veids ievērojamā dziļumā. To veic ar standarta ierīcēm, kas sastāv no: metāliskas serdes, uz kuras starp divām uzmalām brīvi pārvietojas cilindrisks smagums (veseris), piemēram, 2,5 vai 10 kg un smagāk. Uzgaļu virsmas laukums arī var variēties, piemēram, ar 5 vai 10 cm2 un vairāk. Garo dinamisko zondi pēc zondēšanas izvelk ar izvilkšanas mehānismu, kurš parasti ietilpst mērierīces komplektācijā. Ar rokām bez palīgierīces to no grunts nevar izvilkt. Ja veseris ir smagāks par 10 kg, zondēšanu veic ar mašīnu, jo šādu zondi pārvietot ar rokām ir ļoti smagi un pilnīgi neergonomiski. Standartus laiku palaikam pilnveido. Ierīces apakšā taustam piestiprināts konuss. Tausts apzīmēts ar iedaļām ik pēc katriem 10 cm. Ja viens tausts gruntī jau ir ievadīts, pēc izmeklējuma uzdevuma nepieciešamības, pieskrūvē nākamo posmu un turpina grunts zondēšanu dziļumā, cik nepieciešams.
Starptautiskie zondēšanas standarti
Eiropas Savienībā, Krievijā u.c. valstīs ģeotehniskās izpētes darbus — dinamisko zondēšanu reglamentē 7.eirokods — būvniecības galvenais standarts. Tas ir tulkots dažādās valodās. Grunts dinamisko zondēšanu raksturo standarts ISO 22476-2:2005. Tam ir arī tiešs tulkojums krievu valodā ГОСТ Р ИСО 22476-2-2017.
Saskaņā ar šo standartu ir noteiktas šādas grunts standarta zondēšanas metodes: Ir arī izveidota speciāla datorprogramma — 'Dynamic', kurā norāda attiecīgo standarta zondēšanas metodi un visus izpētē iegūtos datus un saņem gatavu rezultātu interpretāciju par grunts sablīvētību un tās pretestību.
Bez populārām datorprogrammām inženierģeologi izmanto tāpat arī praktiski aprobētas tabulas, kurās apkopoti hiperboliski grunts blīvumi (no 0,9 — 1,1) un to pretestības lielumi (MPa). Tad vispirms attiecīgajai gruntij (piemēram, rupja smilts; smalka smilts, putekļi; māls) pēc sitienu skaita (no 1 — 40 gab. uz katriem 10 cm) tabulā piemeklē atbilstošo sablīvētības koeficientu, kas normālām zemes klātnes gruntīm dzelzceļa būvniecībā un ekspluatācijā var sastādīt no 0,9 līdz 1,1, kas ir hiperbolas funkcija, kura atkarīga no sitienu skaita (darba) uz katriem zondēšanas 10 vai 20 cm. Jo lielāks ir sitienu skaits jo lielāks ir grunts sablīvējums, kas vienlaicīgi apliecina lielāku tās pretestību pieliktajam spēkam. Kad noteiks sablīvējuma koeficients, tālāk pielieto atkal speciālu tabulu un izejot no sablīvējuma koeficienta nosaka jau grunts pretestību MPa, kas tāpat ir hiperboliska funkcija. Lielāks sablīvējuma koeficients nodrošina lielāku grunts pretestību. Svarīgākas nozīmes dzelzceļa līnijām (pēc ātruma un lielas kravspriedzes) nodrošina attiecīgi augstāku grunts pretestību (nestspēju). Grunts sablīvējuma koeficients faktiski ir galvenais zemes darbu kvalitātes rādītājs.
Mazais veseris
Brīvi krītot veserim no 500 mm augstuma un atduroties pret apakšējo latu cilindrs paveic darbu 10 J darbu, ja vesera smagums ir 2,5 kg. Sitienu skaits, kuru laikā uzgalis iegrimst līdz apakšējai uzmalai (100 mm) dod grunts pretestības skaitlisko izteiksmi, tātad arī tās smaguma spēka no būves nestspēju. Nesasalušās I. — IV. kategorijas gruntis un sasalušās no V. — VIII. saskaņā ar GOST 17343-71 ir ar šādu pretestību:
Uzbērums
Uzbērumu izveido izklājot trapecveida grunts valni, kas ļauj ierīkot ceļa trasi virs zemes dabīgās virskārtas. Uzbērumu ieteicams gatavot no viendabīga grunts materiāla, ko izklāj vienmērīgos horizontālos slāņos visā platumā un blīvumā, kāds ir izvirzīts ceļa gruntīm. Ja izmanto gruntis ar atšķirīgām drenējošajām īpašībām, apakšslāni, kurš sliktāk drenē ūdeni, jāplānē ar divām nogāzēm no centrālass ar slīpumu 0,04 (1:25; 4,0%; 2,29°) uz abām pusēm un tikai tad augšslānī izklāj labāk drenējošu grunti. Ja drenējošo slāni klāj zem sliktāk drenējoša, slīpumus neveido. Garenvirzienā atšķirīgu grunts slāņu salaišanu pieļauj ar slīpumu ne stāvāku par 0,15 (1:6,67; 15,0%; 8,53°) līdz 0,20 (1:5; 20,0%; 11,31°) garumā ne mazāk kā 20 m.
Uzbēruma grunts materiāls
Uzbērumu ierīkošanai priekšroku dod smiltij un mālainai smiltij (krieviski Супесчаный) (mālaina smilts — domāta irdena augsne, saturoša smilti un mālu, kurā pārsvarā ir smilts) — t.i. drenējošajām gruntīm. Sasaistītās (nedrenējošās vai vāji drenējošās) gruntis var izmantot zemes klātnē, ja to dabīgais mitrums nav lielāks par mitrumu, kas atbilst tās izveltnēšanas robežai, pieskaitot 1/4 plastiskuma skaitli W = Wiz + 0,25 Wpl. Ja tas ir tehniski un ekonomiski lietderīgi, atļauts būvēt uzbērumu no mālainām gruntīm, kuru mitrums sasniedz izveltnēšanas robežu pieskaitot pusi plastiskuma skaitli W = Wiz + 0,5 Wpl, bet šajā gadījumā uzbēruma augšdaļā jāizklāj smilts slānis. Trekna māla, krīta, trepeļu (krieviski Трепел) un talka (krieviski Тальковый) izmantošana uzbērumu ierīkošanā nav pieļaujama. Lessa un lesveida grunts izmantošana uzbērumu būvniecībā ir atļaujama, izņemot applūstošos uzbērumus. Pietam nepieciešams sagraut to struktūru, sadragāt kunkuļus un ļoti rūpīgi katru slāni sablīvēt, nepieciešamības gadījumā arī samitrinot. Uzbērumā nedrīkst ieklāt kūdru, dūņas un gruntis ar ģipša saturu, kā arī sāļu gruntis, ja tās satur viegli šķīstošus sāļus vairāk par 10 % pēc masas pie hlorīda un sulfāt hlorīda sāļojuma un 8 % pie sulfāta un sodas sāļojuma.
Uzbērums no neviendabīgām gruntīm
Uzbērumus veido galvenokārt no viendabīgām gruntīm. Ja uzbērumu būvē no nevienveidīgām gruntīm, nodrošina nepieciešamos mērus ūdens stāves nepieļaušanai uzbēruma ķermenī. Šie mēri ir šādi:
Atbērtne
Atbērtnēs ber ieraktnēs izrakto grunti, kad tā nav piemērota iekļaušanai uzbērumā vai tas būtu nelietderīgi, piemēram, pie pārāk tālas transportēšanas. Atbērtnes saber aiz ieraktnes robežām no vienas vai — abām pusēm. Atbērtnēm ir trapecveida vaļņa forma ar nogāžu slīpumu 1:1,5 (0,667; 66,7 %; 33,69°) un augšējo laukumu ar slīpumu ne mazāku kā 0,02 (1 : 50 = 0,02; 2%; 1,15°) virzienā prom no ieraktnes. Aiz atbērtnēm no paaugstinājuma (kalna) puses izgriež pēc projekta kalna grāvi. Attālumam no atbērtnes pēdas līdz ieraktnes malai jābūt ne mazāk kā 5 m, pietam vienceļa dzelzceļa līnijās šo attālumu jāietur arī attiecībā pret ieraktnes malu apzinātajam otrajam ceļam. No ieraktnes lejas daļas atbērtnes saber ar pārtraukumiem ūdens novadīšanai no zemes klātnes. Pārtraukumus veido 3 m platus pazeminājuma vietās, bet ne retāk kā pēc katriem 50 m. Atbērtnes ber slāņos līdz 1 m augstumā ar katra slāņa buldozera plānējumu. Atbērtnes parasti nesaber sadales punktos, apdzīvotās vietās, rūpnieciskās teritorijās, kā arī vietās, kur tās var veicināt sniega vai smilts sanešanu, piemēram, gar sekliem uzbērumiem. Ja ieraktnes tuvumā līdzās atrodas dabīgie reljefa pazeminājumi, kurus lietderīgi piebērt, grunti nekrauj atbērtnēs, bet vaļņos šādās zemās vietās. Grunts likšanas veids ir atkarīgs no šo vaļņu tālākās izmantošanas nozīmes.
Zemes klātnes ekspluatācija un remonts
Ierīkojot un uzturot zemes klātni ņem vērā, ka grunts noturība un tās spēja izturēt zināmas slodzes ievērojamā mērā samazinās tai samirkstot. Bez tam pie liela lietus ūdeņu tecēšanas ātruma vai ceļa šķīdināšanas ar slodzēm var notikt grunts izskalošana. Tāpēc zemes klātnes noturības nodrošināšanai veido dažāda ūdens novadīšanas ierīces dažādu grāvju, drenāžu veidā, bet nogāzes nostiprina, bet braukšanai paredzētajai vietai uzber grunts uzbērumu.
Neaprīkota stiga
Neaprīkota stiga - ir Iebraukāts vai satiksmes iespējai atvēlēts ceļš tieši pa dabīgo reljefa virsmu maz intensīvai mehānisko transportlīdzekļu, pajūgu, gājēju u.c. satiksmei bez speciāli pievestiem virsbūves materiāliem (grants, šķembas, asfalts) vai - bez iegūtiem zemes klātnes apstrādes rezultātā ar zemes rakšanas mašīnām. Pārsvarā nestspēju nodrošina zāles velēnas sega, kamēr tā ir izturīga un rupjākas grunts daļiņu klātesamība zemes virsējā kārtā. Šādam ceļam visvairāk kaitē lietus ūdeņi un augsti gruntsūdeņi. Ņemot vērā visu iepriekšminēto, neaprīkotai stigai piemīt ievērojami ekspluatācijas ierobežojumi pēc kustības intensitātes un ass tonnāžas, bet nokrišņu sezonā šādu ceļu var nākties pilnībā slēgt visai satiksmei. Neaprīkotas stigas parasti iebraukā uz lauku viensētām, lauksaimniecības zemēm, mežos ar nesistemātisku kustību, kā arī mazās privātās vai lauksaimniecības aviācijas skrejceļu ierīkošanai. Ja pēc šādas zemes klātnes atbilstošas ierīkošanas tās ekspluatācijā atklāsies nestspējas problēmas saistībā ar pārmērīgo ekspluatāciju un lietus nokrišņu daudzumu, pirmais, ko ceļu inženieri darīs ir — noteiktas formas zemes klātnes šķērtsprofila (uzbērums vai ieraktne) izbūve, ūdens novadīšanas ierīču ierīkošana (grāvji, dzelzsbetona teknes, drenāžas, caurtekas u.c.), kā arī virsbūves uzstādīšana (grants, šķembas, asfalts, betons, bruģis u.tml.)
Drenējošas grunts izbēršana slapjā vietā nelielā slānī nulles līmenī vai vēl zemākā ar ūdens stāvi tehnisko problēmu ilgtermiņā nerisinās, jo uz ceļa veidosies izšļākumi, gala rezultātā vērtīgā grunts samaisīsies ar dubļiem un iegūs līdzīgas īpašības. Tāpēc primāri slapjā vieta ir jānosusina, aizvadot no tās lieko ūdeni. Applūstošiem uzbērumiem neizmanto dispersās gruntis (t.i. mālus un putekļus).
Sliežu ceļš
Platsliežu dzelzceļa infrastruktūrā pieļaujamā ass slodze uz ceļu sastāda — 25 t/ass (245·103 N). Virsbūves balasts ievērojamā veidā šo slodzi no gulšņiem uz zemes klātnes augšdaļas virsmu izkliedē ar balasta slāņa starpniecību. Vilcienu ātrums iepriekšējā gadsimtā būvētā dzelzceļa lielākoties ir aptuveni 100—120 km/h ar dažiem izņēmumiem starp ļoti lielām pilsētām aptuveni — 200 km/h vai nedaudz vairāk, bet mūsdienās pasažieru vilcienu ātrums pa atbilstošu dzelzceļa infrastruktūru var sasniegt arī 360 km/h (AGV).
Rocket League
Rocket League ir video spēle no spēļu veidotājiem Psyonix. Rocket League ir auto futbola žanra spēle. Spēle tika publicēta 2015. gada 7. jūlijā uz tādām platformām kā Microsoft Windows un Playstation 4. Bet vēlāk to publicēja arī Xbox One, OS X, Linux un Nintendo Switch lietotājiem.
Spēli bija iespējams iegādāties digitālās izplatīšanas platformā Steam, kopš 2020. gada tā tiek izplatīta par brīvu. Rocket League ir iespējams spēlēt vienspēlētāja vai daudzspēlētāju režīmos. Vienā spēlē var spēlēt cilvēki no visām platformām. Rocket League ir spēles SARPBC turpinājums. IGN spēli ir novērtējis ar 8/10.
Drīz pēc spēles izlaišanas to pasludināja par oficiālu e-sporta disciplīnu. Pirmais oficiālais Rocket League turnīrs norisinājās 2015. gada septembrī. To organizēja MLG.
Vagālais tonuss
Vagālais tonuss ir klejotājnerva (10. galvas smadzeņu nerva) aktivitāte, kas ir būtiska sastāvdaļa veģetatīvās nervu sistēmas parasimpātiskajā daļā. Šis nervu sistēmas zars netiek apzināti kontrolēts, un tas lielā mērā ir atbildīgs par vairāku ķermeņa daļu regulēšanu miera stāvoklī. Vagālās darbības rezultāti dažādās ietekmes, tai skaitā: sirds ritma samazināšanās, vazodilatācija / sašaurinātas asinsvados, dziedzeru aktivitāte sirds, plaušu un gremošanas trakta, aknu, imūnās sistēmas regulējums, kā arī zarnu trakta jūtības kontroli, kustīgumu un iekaisumu.
Šajā kontekstā vagālais tonuss īpaši attiecas uz klejojošā nerva sākotnējās parasimpātiskās darbības nepārtraukto raksturu. Lai gan sākotnējā vagālā ieeja ir nemainīga, tās stimulācijas pakāpi regulē līdzsvars starp veģetatīvās nervu sistēmas simpātiskās un parasimpātiskās nodaļas ievadiem, parasti dominējot parasimpātiskajai aktivitātei. Vagālu tonusu bieži izmanto, lai novērtētu sirds darbību, un tas ir noderīgs arī, novērtējot emocionālo regulējumu un citus procesus, kas maina parasimpātiskās aktivitātes izmaiņas vai ko tās maina.
Vagālā tonusa mērījumus var veikt, izmantojot invazīvas vai neinvazīvas procedūras. Invazīvās procedūras ir mazākumā, un tās ietver klejotājnervu stimulāciju ar īpašām manuālām, elpošanas vai elektriskām metodēm. Neinvazīvās metodes galvenokārt balstās uz sirdsdarbības un sirdsdarbības mainīguma izpēti.
Neinvazīva klejotājnerva tonusa kvantitatīvā noteikšana
Vairumā gadījumu vagālais tonuss netiek mērīts tieši. Tā vietā tiek izmērīti vagālā nerva ietekmētie procesi — īpaši sirdsdarbības ātrums un sirdsdarbības ātruma mainīgums — un tie tiek izmantoti kā vagāla tonusa darbības noteikšanas aizstājēji. Palielināts vagālais tonuss (un līdz ar to arī vagālā darbība) parasti ir saistīta ar zemāku sirdsdarbības ātrumu un palielinātu sirdsdarbības mainīgumu. Tomēr pakāpeniskā ortostatiskās reakcijas slīpuma laikā vagālā tonusa samazināšanās ir netiešs sirds un asinsvadu sistēmas rādītājs.
Elpošanas aritmija
Respiratorā sinusa aritmija (RSA) parasti ir labdabīgas, normālas sirdsdarbības izmaiņas, kas rodas katra elpošanas cikla laikā: sirdsdarbības ātrums palielinās, ieelpojot, un samazinās, izelpojot. Pirmo reizi RSA atpazina Kārlis Ludvigs 1847. gadā taču to joprojām saprot nepilnīgi. Tā novērota cilvēkiem no agrīna dzīves posma līdz pieauguša cilvēka vecumam, un ir sastopama dažādās dzīvnieku sugās.
Ieelpošanas laikā krūšu kurvja spiediens pazeminās diafragmas saraušanās un kustības uz leju un krūšu dobuma paplašināšanās dēļ. Tā rezultātā tiek samazināts arī priekškambaru spiediens, palielinot asins plūsmu sirdī, kas savukārt samazina baroreceptoru izšaušanas reakciju, kas samazina vagālo tonusu. Tas izraisa sirdsdarbības ātruma palielināšanos.
Leņķiskais ātrums
Leņķiskais ātrums ir leņķa mainīšanās ātrums. Fizikā un matemātikā tas ir vektoriāls lielums, pēc kura var noteikt uzreiz trīs parametrus - rotācijas ātrumu, rotācijas virzienu un asi, ap kuru objekts griežas. SI vienībās leņķisko ātrumu mēra radiānos sekundē. Leņķisko ātrumu parasti apzīmē ar grieķu burtu "omega". Leņķiskā ātruma vektors ir perpendikulārs rotācijas plaknei, bet to virzienu parasti nosaka pēc svārpsta likuma vai labās rokas likuma (abi likumi dod vienādu vektora virzienu).
Definīcija
Skalāro leņķisko ātrumu izmanto, aprakstot procesus, kuros rotācijas ass nemainās.
Konstantam leņķiskajam ātrumam (t. i., leņķiskais paātrinājums ir nulle) iepriekšējā izteiksmē vienkāršojas līdz
Pretstatā tangenciālajam ātrumam \vec v, leņķiskais ātrums nav atkarīgs no rādiusa \vec r. Trajektorijas ātrumu var noteikt kā leņķiskā ātruma un rādiusvektora vektoriālo reizinājumu:
Ja leņķiskais ātrums un rādiusvektors ir savstarpēji perpendikulāri, tad trajektorijas ātruma moduli var noteikt ar tiešu skalāru reizinājumu:
Ja rotācijas ass ir z ass, tad leņķisko ātrumu var izteikt ar sekojošu vektoru:
Citas formulas
Vienmērīgai rotācijai leņķisko ātrumu var izteikt ar rotācijas frekvenci \nu vai rotācijas periodu T:
Annenieku luterāņu baznīca
Annenieku evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīcas baznīca, kas atrodas Dobeles novada Annenieku pagasta Anneniekos.
Koka baznīca Anneniekos celta 1711. gadā vietā, kur pēc Lielā mēra tika apglabāti apkārtnes iedzīvotāji. Pašreizējā mūra baznīca ar 300 vietām celta 18. gadsimta vidū kā Jaunpils baznīcas filiālbaznīca. Remontēta 1863. un 1932. gadā. Pēdējā remonta laikā Paula Kundziņa vadībā nomainīta baznīcas torņa konstrukcija. Celtne cieta Otrā pasaules kara laikā, tomēr draudze saglabājās un darbojās līdz 20. gadsimta sešdesmito gadu vidum. Vēlākos gados baznīca pamesta un izlaupīta. Draudze savu darbību atjaunoja 1990. gadā un kopš tā laika baznīca pamazām tika atjaunota. Atjaunoja un svētīja torņa smaili, kurā uzstādīja apzeltītu gaili, krustu un bumbu. Atjaunots arī altāris un baznīcas interjers. Pie baznīcas atrodas Annenieku kapliča, kas celta kā baronu kapenes.
Andrejs Loktionovs
Andrejs Loktionovs (ru, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Loktionovs pārstāv KHL komandu Maskavas "Spartak". 2008. gada NHL draftā Loktionovu ar kopējo 123. numuru piektajā kārtā izvēlējās Losandželosas "Kings".
2007–08. gada sezonā debitējis Jaroslavļas "Lokomotiv" rindās. 2009–10. gada sezonā debitējis Losandželosas "Kings" komandā NHL. 2012. gadā ar "Kings" komandu izcīnījis Stenlija kausu. Vēlāk spēlējis arī NHL komandās Ņūdžersijas "Devils" un Karolīnas "Hurricanes", kā arī KHL komandās "Lokomotiv", Magņitogorskas "Metallurg" un Maskavas CSKA.
Krievijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātā, kurā izcīnījis zelta medaļu.
Lietava (zeme)
Lietava vai Leitava, hronikās - Letovija (,, senkrievu: Литъва, ) bija aukštaišu apdzīvota zeme, kas 11.-13. gadsimtā pieminēta vairāku hroniku tekstos. Indriķa hronika gan nepiemin šo zemi, bet gan vienīgi leišus (Lettones), kas pāri Daugavai iebruka Senlatvijas zemēs. Pēc 1274. gada Lietava kopā ar Nalsenes, Deltuvas un Alsenes zemēm integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā kā tās pamatteritorija.
Nosaukums
Lietavas zemes nosaukums vēl arvien ir diskutējams. Vecākais zināmais manuskripts, kas piemin Lietavas vārdu, ir Kvedlinburgas hronika (Annales Quedlinburgenses) 1009. gada notikumu apraksts. Tā kā vecākie lietuviski rakstītie teksti ir tikai no 16. gadsimta, tad nav zināms zemes oriģinālais nosaukums. Latīņu valodā rakstītajā tekstā ir pieminēts, ka mūks Brūno ticis nogalināts Litua pie Krievzemes robežām, kas visticamāk ir norāde uz Polockas kņazam Bračislavam (Braslavas dibinātājam) pakļauto zemju pierobežu uz dienvidiem no Daugavas upes. Senkrievu valodā rakstītajos tekstos tika lietoti nosaukumi Литъва, Литва (izrunā: „Ļitva”). Daudzie šīs zemes nosaukuma varianti dažādās svešvalodās vedina uz oriģinālo lietuviešu nosaukumu Lētuvā. Pašlaik uzskata, ka zemes vārds cēlies vai nu no kādas mazas upītes Lietavas nosaukuma, kas tek netālu no Kernaves pilskalniem, vai arī no sēļu un lietuviešu robežupītes Latavas vārda (sākotnēji - *leičiai, kas saglabājies kā lietuviešu apzīmējums latviešu valodā „leiši”).
Teritorija
Pirmais vēsturiskais teksts, kurā daudzmaz precīzi norādīta Lietavas zemes atrašanās vieta, ir Atskaņu hronikas apraksts par krusta Livonijas ordeņa karagājienu uz Nalseni, Lietuvu un Žemaitiju, kas notika 1250. gadā pēc tam, kad Rīgā bija atbēdzis lietuviešu kunigaitis Tautvils, kas pieņēma katoļu ticību un noslēdza militāru savienību pret savu ienaidnieku kunigaiti Mindaugu. Hronikā ir skaidra norāde uz to, ka viņam pakļautā zeme ir atradusies starp Nalsenes un Žemaitijas teritorijām:
Tātad austrumos Lietava robežojās ar Nalsenes zemi, bet rietumos un Upītes zemi, kas hronikā pieskaitīta zemaišu zemēm. Dienvidrietumos atradās Deltuvas zeme, ko Mindaugs pēc 1219. gada pievienoja Lietavai. Lietavas ziemeļu robeža ar sēļu zemēm šajā laikā gāja pa Šventojas upes pieteku Latuvas upi, kas noprotams no 1255. gadā parakstītā Mindauga Sēlijas dāvinājuma akta latīniskā teksta („in ripam Lettowiae“). Savukārt dienvidos Lietava robežojusies ar Neres upi vai Neres zemi, kas noprotams no 1390. gadā rakstītās „Jaunās Prūsijas hronikas”, kurā Vācu ordeņa karaspēks no Grodņas devās pāri Nerei uz Lietavu (de Garten proficiscitur per Nergam in Lithwaniam).
Tātad sākotnējā Lietavas zeme atradusies Šventojas upes baseinā tagadējo Anīkšču, Ukmerģes un Širvintu rajonu teritorijā.
Vēsture
Indriķa hronikas autoram lietuviešu zemju ģeogrāfija nav bijusi zināma un viņš apraksta vienīgi kopēja lietuviešu karaspēka sirojumus līvu un letgaļu zemēs 12. un 13. gs. mijā, tomēr ir skaidri saprotams, ka lietuviešu zeme atrodas uz dienvidiem no sēļu zemēm. Pirmais ieraksts, kas atšķir Lietavu no citām lietuviešu zemēm, ir 1219. gada līguma ar Volīnijas kņaziem apraksts Volīnijas metrikā, kurā kā līguma slēdzēji parādās pieci vecākie lietuviešu kunigaiši blakus diviem Žemaitijas un četriem Deltuvas kunigaišiem. Visticamāk, ka tas norāda uz Lietavas kunigaišu vadošo lomu lietuviešu zemju konfederācijā. Kad 1237. gadā Romas pāvesta legāts Modenas Vilhelms pārdalīja vēl iekarojamās Daugavas kreisā krasta zemes, visas zemes starp Daugavas un Neres upēm tika piedalītas Zemgales bīskapijai. Šajā laikā par vadošo lietuviešu kunigaiti izvirzījās Mindaugs, kas nogalināja vai pakļāva pārējos aukštaišu kunigaišus.
Deniss Godla
Deniss Godla (dzimis ) ir slovāku hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2021) Godla spēlē Čehijas Ekstralīgas komandā HK Litvīnova.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Godla sāka 2014.—15. gada sezonā, kad debitēja KHL vienībā Bratislavas "Slovan". Lielāko sezonas daļu gan hokejists aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas vienībā HK Orange 20. Nākamajā sezonā pārcēlās uz Somiju, kur Hermes sastāvā tika atzīts par Mestis līgas labāko vārtsargu. No 2016. līdz 2019. gadam spēlēja SM līgas komandā Kuopio "KalPa". 2019.—20. gada sezonu aizvadīja Čehijas Ekstralīgas komandā Kladno "Rytiri".
Slovākijas hokeja izlases rindās spēlējis divos pasaules čempionātos. Junioru vecumā izcīnījis bronzas medaļas 2015. gada Pasaules U-20 čempionātā. Godla turnīrā ieguva tā vērtīgākā spēlētāja balvu.
Sakņkāta beka
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug galvenokārt no jūlija līdz septembrim, retos, mitros lapu koku un jauktos mežos, ceļmalās, pa vienai vai grupās. Vēlamas mālainas un sārmainas augsnes.
Līdzīgas sugas un barības vērtība
Gandrīz visi pieejamie avoti nosauc sakņkāta beku par rūgtuma dēļ neēdamu, turklāt tā var izraisīt nopietnus gremošanas traucējumus. Vienīgi joprojām populārajā A. Baloža 1974. gada rokasgrāmatā sakņkāta beka Boletus apendiculatus nosaukta par garšīgu ēdamo sēni, taču ar nosaukumu Boletus appendiculatus pazīstama tai līdzīgā ēdamā Dienvideiropā augošā vārpstkāta beka, kurai zeltaini sarkanbrūna cepurīte un uz leju stipri sašaurināts, vārpstveida kātiņš. Tāpēc šo gadījumu var uzskatīt par sugu sajaukšanu un ieteicams nelietot šo sēni pārtikā.
Sēni iespējams sajaukt ar resnkāta beku, kura atšķiras ar koši sarkanu kātiņu.
Džeferaijs Sjuns
Džeferaijs Sjuns (en; dzimis, Pleino) ir ASV starptautiskais lielmeistars šahā (2015).
Biogrāfija
Savu pirmo šaha turnīru uzvarējis septiņu gadu vecumā. 2009. gadā bijis otrais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā. Tajā pašā gadā pirmo reizi piedalījies ASV šaha čempionāta finālā, kurā ierindojies 6. vietā. 2018. gadā uzvarējis Sentluisas starptautiskajā šaha turnīrā Spring Classic. Pēc gada atkārtojis šo panākumu.
2019. gadā piedalījies FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā sasniedzis ceturtdaļfinālu, kurā piekāpies nākamajam turnīra uzvarētājam Teimuram Radžabovam.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 27. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada oktobrī Sentluisā ierindojies 8. vietā ASV šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2015. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis viens no visu laiku jaunākajiem šaha lielmeistariem ASV šaha vēsturē.
Krivošejevas vecticībnieku lūgšanu nams
Krivošejevas vecticībnieku lūgšanu nams ir vecticībnieku lūgšanu nams, kas atrodas Augšdaugavas novada Biķernieku pagasta Biķernieku ciema austrumu nomalē.
Lūgšanu nams celts ap 1906. gadu. 1926. gadā ēkai uzlikts jumts. Celts guļbūves tehnikā, apšujot ar horizontāliem dēļiem. Ikonostasa ikonas gleznotas no 19. gadsimta otrās puses līdz 20. gadsimta 60.—70. gadiem. Netālu atrodas vecticībieku kapi ar seniem kapu pieminekļiem — stēlām.
Denijs Glovers
Denijs Lebrens Glovers (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors un politiskais aktīvists.
Glovers ir vislabāk pazīstams, attēlojot galveno lomu "Nāvējošais ierocis" (Lethal Weapon) filmu sērijā. Attēlojis galvenās lomas filmās "Purpura krāsa" (The Color Purple, 1985), To Sleep with Anger (1990), "Plēsoņa 2" (Predator 2, 1990), Angels in the Outfield (1994) un Operation Dumbo Drop (1995), kā arī otrā plāna lomas filmās Silverado (1985), "Liecinieks" (Witness, 1985), A Rage in Harlem (1991), "Sapņu meitenes" (2005), "Snaiperis" (2007), Death at a Funeral (2010), "Aiz kulisēm" (2014), Sorry to Bother You (2018), The Last Black Man in San Francisco (2019), "Mirušie nemirst" (2019) un "Džumandži: Nākamais līmenis" (2019).
2021. gadā Glovers saņēma Džīna Heršolta humanitāro balvu. Ticis nominēts piecām Emmy balvām un četrām Grammy balvām.
Daramsala
Daramsala, arī Dharamsala (hi) (IPA: [d̪ʱərəmˈɕaːlaː] vai [d̪ʱərmˈɕaːlaː]) ir pilsēta un rajona centrs Indijas Himāčala Pradēšā. Pilsētas kopējā platība ir 29,51 km², 2005. gadā pilsētā dzīvoja 19 124 iedzīvotāji. Daramsalā atrodas Dalailamas rezidence, Tibetas trimdas valdība un Tibetas bibliotēka ar rakstiem un arhīviem.
Variety
Variety ir ASV iknedēļas šovbiznesa žurnāls. Kopš 1905. gada tiek izdots Ņujorkā un kopš 1933. gada — Losandželosā. Žurnāla tīmekļa vietne Variety.com katru dienu tiek atjaunota un papildināta ar svaigākajām šovbiznesa ziņām, arhīvā ir atrodamas ziņas no katra preses izdevuma līdz pat 1905. gadam.
Mļeta
<mapframe text="Mļeta" width=280 height=280 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q211306" } Mļeta (hr) ir sala Horvātijas Adrijas jūras piekrastē, valsts galējos dienvidaustrumos. Salas rietumu pusē 1960. gadā tika ierīkots Mļetas nacionālais parks.
Sala pieminēta jau sengrieķu rakstos. No 1345. līdz 1808. gadam tā piederēja Dubrovnikas republikai. Sala ir vismežainākā no visām Horvātijas piekrastes salām - mežs klāj 72% no tās teritorijas. Cīņai pret čūskām 20. gadsimta sākumā salā ieviesti mangusti, kas tur iedzīvojušies.
Virtuālais asistents
Datorikā virtuālais asistents (virtuālais aģents) ir datorprogramma, kas darbojas datorlietotāja vai citas programmas labā autoritātes attiecībās (angliski — agency), kas cēlies no latīņu saknes "agere" — darīt, jeb vienošanās veikt darbības kāda labā. Šādas darbības norāda uz autoritāti izlemt kura darbība ir piemērota, lai to veiktu. Virtuālie asistenti ir pazīstami kā "boti", cēlies no vārda roboti. Tie var būt sasaistīti, lai izpilde ir sapārota ar robotu vai programmatūru, kā piemēram "chatbot" jeb, čatbotu — izpildot telefonzvanus (piemēram, Siri) vai citu datu apstrādes iekārtu. Virtuālie asistenti var būt autonomi vai strādāt kopā ar citiem asistentiem, kā arī cilvēkiem. Virtuālajiem asistentiem, kuri mijiedarbojas ar cilvēkiem (čatbotiem, cilvēk-robot mijiedarbības vidēm) var piemist cilvēkveidīgas īpašības kā dabiskās valodas saprastspēja un runasspēja, personalitāte vai humanoīda veidols (piemēram, Asimo).
Street Fighter X Tekken
Street Fighter X Tekken (saukta par Street Fighter Cross Tekken) ir savienojuma cīņas spēle, kuru izstrādājis Capcom. Par spēli paziņoja Capcom producents Jošinori Ono 2010. gada San Diego Comic-Con International. Spēle tika izdota priekš PlayStation 3 un Xbox 360, ASV 2012. gada 6. martā, un Eiropā 2012. gada 9. martā. Spēle izmantoti tēli no Street Fighter un Namco Tekken franšīzes. Tā kā spēli veidoja Capcom, un Namco vairāk tika iesaistīts lai licencētu spēle iesaistītos tēlus, tad spēle notiek 2D Street FIghter stilā, kas ir pretēji Tekken sērijai, un tiem būs pieejams šāviņu kustības, kā Haudoken. Namco izstrādājis arī savu savienojuma versiju, Tekken X Street Fighter, un notiks trīs dimensijās. PC versija tika izdota 2012. gada 11. maijā uz Steam, un PlayStation Vita versija iznāca 2012. gada rudenī.
Virtuālais asistents
Radniecīgi un atvasināti koncepti ietver inteliģentos asistentus (iekļauj dažus mākslīgā intelekta aspektus, kā piemēram, spriestspēju), patstāvīgos asistentus (spējīgi mainīt savas darbības metodes, lai sasniegtu dotos mērķus), izdalītos asistentus (kuri tiek izpildīti uz fiziski unikāliem datoriem), multi-asistentu sistēmas (izdalīti asistenti, kuri sadarbojas, lai sasniegtu doto mērķi, kuru nespētu sasniegt viens virtuālais asistents) un mobilos aģentus (spēj pārnest savu izpildi uz dažādiem procesoriem).
Koncepti
Patstāvīgā Virtuālā asistenta pamatpazīmes ir:
Termins "asistents/aģents" apraksta programmatūras abstraktu, ideju vai konceptu, līdzīgi kā "OOP" termini: metodes, funkcijas un objekti. Virtuālā asistenta koncepts nodrošina ērtu un jaudīgu veidu kā aprakstīt sarežģītu programmu vienību, kas ir spējīga darboties ar dažādiem patstāvības līmeņiem, lai panāktu lietotāja uzstādītos mērķus. Pretstatā objektiem, kurus apraksta metodes un īpašības, aģentu raksturo viņa darbību ziņā.
Dažādi autori ir piedāvājuši dažādus virtuālo asistentu aprakstus, tie parasti sevī ietver konceptus kā:
Virtuālo asistentu izmantošana Latvijā
Latvijā virtuālos asistentus izmanto aizvien vairāk uzņēmumu. Viens no uzņēmumiem, kas tos izstrādā, ir Latvijas valodu tehnoloģijas uzņēmums "Tilde". Šobrīd uzņēmuma "Tilde" virtuālos asistentus sava uzņēmuma darbībā izmanto:
Teātris Jozefštatē
Teātris Jozefštatē (de) ir 1788. dibināts teātris Austrijas galvaspilsētas Vīnes Jozefštates rajonā. Tas ir senākais aktīvais teātris pilsētā.
Pēc teātra pārbūves 1822. gadā tas tika atklāts ar Ludzviga van Bēthovena speciāli sacerētu uvertīru Die Weihe des Hauses. Teātri diriģējuši Ludvigs van Bēthovens un Rihards Vāgners. Ar teātra darbību saistīti tādi vārdi kā Klauss Maria Brandauers, Kurds Jirgenss, Johans Nestrojs, Oto Prēmingers, Ferdinands Raimunds, Makss Reinhards, Johans Štrauss I, Oskars Verners.
1834. gadā teātrī notika Rīgā mirušā un apglabātā Konradīna Kreicera populārākās operas "Nakts nometne Granadā" pirmizrāde.
IMac
iMac ir Apple kompānijas izstrādāta personālo datoru sērija. iMac ir "viss vienā" dators. Tam nav sistēmbloka, jo tas ir iebūvēts aiz monitora. Ar to komplektā nāk arī bezvadu datorpele un klaviatūra.
Pirmais iMac — iMac G3 — iznāca 1998. gadā un izcēlās ar lielo krāsaino un caurspīdīgo monitora korpusu. Jaunākais no izlaistajiem iMac datoriem ir iMac ar Apple izstrādāto Retina 5K ekrānu.
Zdzislavs Romanovskis
Zdzislavs Romanovskis (dzimis 1936. gada 16. jūlijā Liepājā, miris 2017. gada 27. augustā) bija latviešu estrādes dziedātājs, lielāko popularitāti ieguvis 60. un 70. gadu mijā.
1936—1963
Zdzislavs Romanovskis uzaudzis Liepājā. 1944. gadā ģimene ar kuģi devās uz Vāciju, tur zēns mācījās Altšrēlicas skolā, tomēr 1945. gadā pēc kara ģimene atgriezās Liepājā. Zdzislavs mācījās J. Poruka 1. septiņgadīgajā skolā, absolvēja Liepājas 1. vidusskolu (1954). No 1954. līdz 1958. gadam studēja Liepājas Pedagoģiskā institūta Fizikas un matemātikas fakultātē.
No 1954. līdz 1959. gadam viņš apguva arī vokālo mākslu E. Melngaiļa Liepājas mūzikas vidusskolas vokālajā klasē, šajā laikā viņš arī nopietni aizrāvās ar riteņbraukšanu. Pašmācības ceļā apguvis ģitāras spēli, Z. Romanovskis dziedāja institūta ansamblī. No 1958. līdz 1963. gadam bija solists Liepājas kultūras nama deju mūzikas orķestrī. 1964. gadā atzīts par labāko solistu Baltijas republiku estrādes kolektīvu salidojumā Liepājā.
1963—1986
Estrādes ansambļu salidojumā Rīgā Rīgas estrādes orķestra vadītājs Egils Švarcs piedāvāja Romanovskim kļūt par solistu Valsts filharmonijā, no 1963. līdz 1965. gadam viņš bija Aleksandra Kublinska vadītā ansambļa "Rīga" solists, no 1965. līdz 1976. gadam REO (Rīgas estrādes orķestra) solists. Kopā ar orķestri sniedzis ap 2500 koncertu bijušajās PSRS republikās, kā arī Vācijas Demokrātiskajā Republikā, Somijā, Polijā, Čehoslovākijā un Ungārijā.
Populārākās Romanovska dziedātās dziesmas ir Raimonda Paula "Baltijas jūrai" un "Vecā jūrnieka stāsts" no Raimonda Paula skaņuplates "Tev, mana labā" (1969), kā arī dziesma no R. Paula EP "Dziesmas ar tautasdziesmu vārdiem" "Zēns paņēma līgaviņu" (1970). Taču Romanovska ierakstu mākslinieka karjera nebija veiksmīga. 1971. gadā Raimondam Paulam intervijā tika vaicāts, kāpēc dziesmas, kuras koncertos dzied Romanovskis, skaņuplatēs ieraksta citi mākslinieki, un viņš atbildēja: "Romanovskis ir simpātisks dziedātājs, viņa ampluā ir liriska noskaņu dziesma. Taču, ierakstot dziesmu skaņu platē, ar to vien, izrādās, nepietiek. Viņam ir īpatnēja dikcija, pret kuru iebilst skaņu ierakstu inženieri un mūzikas redaktori. Skaņu ierakstā asāk saklausāmas arī balss intonatīvās svārstības, no kurām Romanovskim reizēm neizdodas izvairīties. Tāpēc ierakstiem jāmeklē citi dziedātāji". Sekoja piezīme, ka dziesmu "Zilā", kuru koncertos dzied Romanovskis, skaņuplatē iedziedājis Viktors Lapčenoks. Arī dziesmas "Liepājai" un "Balāde manam vectēvam", kuras Z. Romanovskis dziedāja REO koncertos, albumā "Tik dzintars vien" ierakstījuši citi izpildītāji.
Romanovskis bija REO solists līdz 1976. gadam, kad orķestris tika likvidēts. Pēc tam viņš iesaistījās komponista Jāņa Sildega vadītajā Carnikavas zvejnieku kolhoza ansamblī "Sono", kur dziedāja kopā ar Māru Krievkalni un Ēriku Kamarūtu.
Kopš 1986. gada
1986. gadā Romanovskis uz ilgāku laiku pameta estrādi un atgriezās Liepājā.
Zdzislavs Romanovskis miris 2017. gada 27. augustā, apglabāts Liepājas Centrālkapos.
Bērzkalns
Bērzkalns var būt:
Bajāri (Sēlpils pagasts)
Bajāri (arī Ņerpāni) ir ciems Jēkabpils novada Sēlpils pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 7,6 km no pagasta centra Sēlijas, 8,2 km no Salas un 124,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta uz ziemeļiem no Pūķupītes izteces no Vīķu ezera.
Bilhoroda-Dņistrovska
Bilhoroda-Dņistrovska (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidrietumos, Odesas apgabalā. Izvietojusies Dņestras limāna dienvidrietumu krastā 18 km no Melnās jūras piekrastes un 81 km no apgabala centra Odesas. Bilhorodas-Dņistrovskas rajona centrs. Bilhorodas-Dņistrovskas pilsētas padomei pakļauti Zatokas un Serhijivkas pilsētciemati.
Vēsture
Vēstures avotos pilsēta nākamo reizi minēta 14. gadsimtā kā dženoviešu tirdzniecības kolonija ar nosaukumiem Montekastro (Montecastro) vai Maurokastro (Maurocastro). 14. gadsimta beigās vai 15. gadsimta sākumā pilsēta nonāca Moldāvijas Kņazistes sastāvā ar nosaukumu Četatja Albe (Cetatea Albă). 1484. gadā pilsēta nonāca Osmaņu impērijas sastāvā un tika pārdēvēta par Akermanu (Akkerman).
Akermana atradās Osmaņu impērijas ziemeļu pierobežā un tā bieži cieta kaimiņu uzbrukumos. Krievijas karaspēks pilsētu iekaroja 1770. un 1789. gadā, bet impērijas sastāvā tā nonāca 1812. gadā pēc Bukarestes miera līguma. No 1918. gada līdz Besarābijas okupācijai Akermana bija Rumānijas sastāvā kā Četatja Albe. 1944. gadā tā tika pārdēvēta par Bilhorodu-Dņistrovsku pēc pilsētas rietumslāvu nosaukuma 9.—10. gadsimtā ar paskaidrojošo daļu "[pie] Dņestras", lai atšķirtu no Belgorodas Krievijā un Belgorodas cietokšņa pie Kijivas.
Sultāns El Nejadi
Sultāns El Nejadi (سلطان النيادي‎, Sultan Al Neyadi; dzimis ) ir Apvienoto Arābu Emirātu (AAE) kosmonauts, informācijas tehnoloģiju inženieris. Viņš bija AAE pirmā kosmonauta Haza El Mansūrī dublieris.
2004. gadā Sultāns El Nejadi Braitonas Universitātē Anglijā ieguva bakalaura grādu elektronikā un sakaru inženierijā.
Pēc atgriešanās AAE viņš sāka dienestu Emirātu bruņotajos spēkos. Pēc Halifa bin Zajeda Gaisa koledžas absolvēšanas viņš dienēja par sakaru inženieri.
2008. gadā Sultāns El Nejadi Grifita Universitātē Austrālijā ieguva maģistra grādu informācijas un tīklu drošībā. 2011. gadā viņš atgriezās Grifita Universitātē, un 2016. gadā tur ieguva filozofijas doktora grādu datu noplūdes novēršanas tehnoloģijās.
2017. gadā Sultāns El Nejadi pieteica savu kandidatūru Apvienoto Arābu Emirātu pirmajam kosmonauta lidojumam ar Krievijas kosmosa kuģi. 2018. gada 3. septembrī viņš un Haza El Mansūrī tika nosaukts par kandidātiem, kas sāks gatavošanos Krievijas Kosmonautu sagatavošanas centrā. Nākamajā dienā viņi sāka apmācību. Sākotnēji AAE kosmonauta lidojums bija plānots 2019. gada aprīlī ar kosmosa kuģi Sojuz MS-12, bet pēc Sojuz MS-10 avārijas 2018. gada oktobrī lidojums tika pārcelts uz 2019. gada rudeni.
Par AAE pirmo kosmonautu tika izvēlēts Haza El Mansūrī, bet Sultāns El Nejadi bija viņa dublieris. Hazā al-Mansūrī kosmosā devās 2019. gada 25. septembrī kā SKS 19. Krievijas viesekspedīcijas lidojuma dalībnieks kosmosa kuģī Sojuz MS-15. 3. oktobrī viņš kopā kosmosa kuģī Sojuz MS-12 atgriezās uz zemes.
2022. gada 29. aprīlī Mohammeda bin Rašida kosmosa centrs (MBRSC) un ASV uzņēmums Axiom Space paziņoja, ka kosmosa kuģa SpaceX Crew-6 apkalpē būs arī Apvienoto Arābu Emirātu kosmonauts. Vēlāk tika apstiprināts, ka šī persona ir Sultāns El Nejadi.
Pirmo lidojumu kosmosā Sultāns El Nejadi sāka 2023. gada 2. martā kā kosmosa kuģa SpaceX Crew-6 misijas speciālists, dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Gada kostīmu mākslinieks (Spēlmaņu nakts)
Gada kostīmu mākslinieks ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts balvu pasniegšanas ceremonijā.
Supraventrikulārā tahikardija
Supraventrikulāra tahikardija (SVT) ir ātrs sirds ritms, ko izraisa patoloģiska elektriskā aktivitāte sirds augšējā daļā. Ir četri galvenie veidi: priekškambaru mirgošana (ātriju fibrilācija jeb mirdzaritmija), paroksismāla supraventrikulāra tahikardija (PSVT), priekškambaru plandīšanās (ātriju undulācija) un Volfa—Parkinsona—Vaita sindroms. Iespējams, ir sešas PSVT apakšnodaļas. Visiem tiem raksturīgi simptomi var būt sirdsklauves, ģībonis, svīšana, elpas trūkums un/vai sāpes krūtīs.
Šie patoloģiskie ritmi sākas vai nu no priekškambariem, vai no atrioventrikulārā mezgla. To pamatā parasti ir viens no diviem mehānismiem: atkārtots uzbudinājums vai palielināts automātiskums. Cits ātra sirds ritma veids ir kambaru aritmija — ātrs ritms, kas sākas sirds kambarī. Diagnoze parasti tiek veikta, izmantojot elektrokardiogrammu (EKG), holtera monitoru vai notikumu monitoru. Lai izslēgtu konkrētus cēloņus, piemēram, hipertireozi vai elektrolītu patoloģijas, var veikt asins analīzes.
Īpaša ārstēšana ir atkarīga no SVT veida un tā var ietvert medikamentus, medicīniskās procedūras vai ķirurģiju. Dažos gadījumos efektīvi var būt vagālie manevri vai procedūra, kas pazīstama kā katetra ablācija. Priekškambaru mirgošanas gadījumā var izmantot kalcija kanālu blokatorus vai beta blokatorus. Ilgtermiņā dažiem cilvēkiem palīdz asins šķidrinātāji (antikoagulanti), piemēram, aspirīns vai varfarīns. Priekškambaru mirgošana skar apmēram 25 uz 1000 cilvēkiem, paroksismāla supraventrikulāra tahikardija 2,3 uz 1000, Volfa—Parkinsona—Vaita sindroms 2 uz 1000, un priekškambaru plandīšanās — 0,8 uz 1000.