cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nokia Data
Vēsture
1988. gada sākumā Nokia no Zviedrijas uzņēmuma Ericsson iegādājās Ericsson Information Systems (EIS). EIS tika izveidots 1981. gadā, kad Ericsson nopirka datoru ražotāju Datasaab. 1983. gadā EIS vēl pievienoja biroja tehnikas ražotāju Facit. Ericsson Information Systems ražoja minidatoru sistēmas Serie 2000 bankām un biznesam, personālos datorus Ericsson PC, kā arī citas biroja iekārtas un rakstāmmašīnas. EIS tika apvienota ar Nokia Information Systems, izveidojot meitas uzņēmumu Nokia Data Oy. Līdz ar šo iegādi Nokia kļuva par lielāko informācijas tehnoloģiju uzņēmumu Skandināvijas valstīs.
Kad 1990. gadu sākumā Somijā padziļinājās ekonomiskā krīze, un Nokia cieta lielus zaudējumus. 1991. gadā Nokia Data tika pārdots Apvienotās Karalistes datoru un informāciju tehnoloģiju uzņēmumam International Computers Limited (ICL). Tajā laikā 80 % ICL kapitāldaļu piederēja Japānas uzņēmumam Fujitsu.
2009. gadā Fujitsu Siemens Computers tika likvidēts, apvienojot to ar Fujitsu.
Jānis Kadilis
Jānis Kadilis (1903-1994) bija latviešu pedagogs, literatūrkritiķis un grāmatizdevējs. Žurnāla "Daugava" redaktors un apgāda "Valters un Rapa" direktora vietnieks (1938-1940). Grāmatu apgāda īpašnieks (1942-1950). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1903. gada 16. janvārī Stāmerienas pagasta "Kraukļos" laukstrādnieka ģimenē. Mācījās Stāmerienas pagastskolā (1911-1916), Alūksnes tautskolā un reālskolā (1916-1919), Cesvaines ģimnāzijā (1919-1921). Strādāja par skolotāju Vecgulbenē (1921-1923) un Rīgas Franču licejā (1923-1937, 1940-1941). Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes Tautsaimniecības nodaļā (līdz 1933).
Bija žurnāla "Daugava" redaktors un apgāda "Valters un Rapa" direktora vietnieks (1938-1940). 1942. gadā nodibināja savu grāmatu apgādu.
Otra pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, dzīvoja Vircburgā un Eslingenē. Bija mēnešraksta "Ceļš" līdzredaktors (1945-1946), Eslingenes Latviešu teātra dramaturgs, kritiķis, laikraksta "Latviešu Ziņas" līdzstrādnieks. 1950. gadā izceļoja uz ASV, bija krievu valodas docētājs Sirakjūsas universitātē. Studēja Ņujorkas Kolumbijas Universitātē līdz 1956. gadam. Strādāja par bibliotēku darbinieku Ņujorkā un Vašingtonā. Darbojās Amerikas Latviešu apvienības valdē, Kultūras birojā (1956-1959) un Kultūras fondā (1956-1963).
Miris 1994. gada 14. aprīlī ASV, Vašingtonā.
Kalevipoegs
Saturs
Eposs vēsta par spēkavīra, igauņu zemju valdnieka Kaleva un Lindas dēlu Sohi jeb Kalevipoegu (Kaleva dēlu). Kamēr Linda gaida no Kalevas trīs pirmdzimtos, viņš sasirgst. Pirms nāves tēvs novēl visu savu spēku tieši Kalevipoegam, kurš piedzimst jau pēc viņa nāves. Māti Kalevipoegs zaudē, kad viņu nolaupa somu burvis, kuram gan netiek lemts iegūt Lindu, jo dievi to pārvērš par klinti. Lai noskaidrotu to, kas noticies ar māti, Kalevipoegs ierodas somu zemēs, kur atriebdamies sakauj burvi, un iesaistās vēl citos piedzīvojumos. Pēc atgriešanās igauņu zemēs Kalevipoegs līdzīgi tēvam kļūst par igauņu zemju valdnieku, kad uzvar sacīkstēs ar pārējiem diviem brāļiem. Tālāk eposā vēstīts par galvenā varoņa piedzīvojumiem igauņu zemēs — viņš rada pilsētas, cietokšņus, ceļo uz pasaules malu, kā arī izglābj trīs jaunavas pēc kaujas ar velnu. Viņš tiek saistīts ar dažādu Igaunijas upju, kalnu, salu u.c. ģeogrāfisko objektu izcelsmi. Kalevipoegs mirst, kad iekāpis upē zaudē kājas no zobena, ko nolādējis kalējs, kura dēlu Kalevipoegs nogalināja strīdā. Pēc nāves Kalevipoegs nokļūst aizsaulē, kur dievi nolemj viņu atdzīvināt. Pēc tam viņu nosūta pie elles vārtiem, kur viņš burvestības varā triec roku divu klinšu spraugā. Kalevipoega roka iesprūst tajā un viņš paliek pie elles vārtiem kā to sargs.
Vēsture
Būtisks dzinulis, lai izveidotu savu eposu, igauņiem bija somu rakstnieka Eliasa Lenrūta 1835. gadā iznākušais eposs "Kalevala", kas balstījās uz somu, karēļu rūnu (dziesmu) un folkloras pamata. Savu artavu deva arī igauņu nacionālā atmoda un interese par mutvārdu mantojumu, kas atklāja, ka arī igauņiem ir episka rakstura dziesmas. Episka rakstura dziesmas tika savāktas pie Pleskavas tuvumā dzīvojošajiem igauņiem.
Viens no pirmajiem igauņu izcelsmes inteliģentiem Frīdrihs Roberts Fēlmanis 1839. gadā prozā ieskicēja sižeta metus par Kalevipoegu. Vācu valodā iesāktais eposs netika pabeigts, jo Fēlmanis 1850. gadā nomira. Viņa darbu turpināja Veru ārsts un igauņu folkloras vācējs Frīdrihs Kreicvalds, kurš atteicās no prozas formas par labu eposam. Izmantodams Fēlmaņa iestrādes, tautas dziesmas, teikas un citu igauņu folkloras materiālu viņš 1850. gadā izveidoja "Kalevipoegu" (13 817 dzejas rindas), kas gan tika aizliegts cenzūras dēļ. Otrais izdevums vācu un igauņu valodā ar jau 19 087 dzejas rindām tika izdotas burtnīcās Somijā laika posmā no 1857. līdz 1861. gadam. Nedaudz saīsināts (19 023 dzejas rindas), bet vienā grāmatā, "Kalevipoegs" iznāca jau 1862. gadā. Šis bija pēdējais izdevums Kreicvalda dzīves laikā un tika izmantots vēlākajiem izdevumiem. Lai arī eposa sacerēšanai Kreicvalds izmantoja igauņu tautas dziesmas ar episku raksturu, tomēr lielākā daļa no tā ir viņa sacerēta, jo eposā tikai aptuveni 12% ir tekstuāli aizguvumi no igauņu tautas dziesmām.
Igauņu valodā šis eposs ir izdots 17 reizes. Tulkots daudzās valodās — vācu, krievu, ungāru, somu, čehu, lietuviešu, rumāņu, ukraiņu, angļu, zviedru un citās. Latviešu valodā 1904. gadā pirmo reizi publicēti fragmenti periodikā Raiņa tulkojumā, bet pilnā apjomā "Kalevipoegs" pirmo reizi izdots 1929. gadā Elīnas Zālītes tulkojumā. 2018. gadā nāk klajā jauns Guntara Godiņa tulkojums.
Medvedeva
Medvedeva (ru, no медведь — 'lācis'; vīriešu dzimtē Medvedevs (Медве́дев)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jaunlaicene
Jaunlaicene ir ciems Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta vidienē 2 km uz dienvidiem no autoceļa A2, 17 km no novada centra Alūksnes un 185 km no Rīgas.
Jaunlaicenē atrodas pagasta pārvalde, bērnudārzs, tautas nams, bibliotēka, tūrisma informācijas centrs, aptieka, veikals, Jaunlaicenes muižas muzejs un biškopības muzejs. Muižas medību pils ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet muižas apbūve (parks, kapliča, stallis, veļas māja, saimniecības ēkas, pārvaldnieka māja) — vietējas nozīmes piemineklis.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Volfu dzimtai piederošās Jaunlaicenes muižas (Neu-Laitzen) centru. Pēc 1920. gada agrārās reformas Jaunlaicenes muižu ar Kalna un Evalda pusmuižām 3076,35 ha platībā sadalīja 112 vienībās. Jaunlaicenes muižas kungu māja ir nojaukta 1930. gados, bet sagabājušās Volfu dzimtas kapenes ar 19. gadsimta vidū celto kapliču.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Armēnija 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Armēnijas olimpiskās komandas sastāvā kopumā ietilpa 32 sportisti (24 vīrieši un 8 sievietes), kuri startēja astoņos dažādos sporta veidos. Armēnijas karogu olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā nesa peldētājs Vahans Mhitarjans. Šī bija otra lielākā sportistu delegācija kopš 1996. gada Atlantas spēlēm, kad arī piedalījās 32 sportisti.
Armēnija 2016. gada Riodežaneiro spēlēs ieguva 4 olimpiskās medaļas (1 zelta un 3 sudraba medaļas), kas bija augstākais sasniegums kopš 1996. gada. Divas medaļas tika izcīnītas cīņas sportā un 2 medaļas svarcelšanā. Zelta medaļu Armēnijai izcīnīja cīņas sporta pārstāvis Artūrs Aleksanjans, savukārt sudraba medaļas izcīnīja svarcēlāji Simons Martirosjans un Gors Minasjans un cīņas sporta pārstāvis Migrans Arutjunjans.
Armēnijas karognesējs 2016. gada Riodežanero spēļu atklāšanas ceremonijā bija svarcēlājs Vahans Mhitarjans, savukārt noslēguma ceremonijā karogu nesa cīkstonis Artūrs Aleksanjans.
Žans Kollā
Žans Kollā (fr; dzimis, miris ) bija franču regbists un virves vilkšanas speciālists, kurš piedalījās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Kollā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja gan regbijā, gan virves vilkšanas sacensībās. Pirmo medaļu viņš izcīnīja virves vilkšanā, kur zaudējot Jauktajai komandai izcīnīja sudraba medaļu. Bez viņa komandā vēl startēja Remons Basē, Šarls Gonduāns, Žozefs Rofo, Emīls Sarāds un Fransisko Enrikess de Subirija. Regbija sacensībās viņš bija viens no Jauktās komandas pārstāvjiem un izcīnīja zelta medaļu, pārspējot gan Vācijas, gan Lielbritānijas regbija komandas.
Ņikita Ņesterovs
Ņikita Ņesterovs (ru, dzimis ) ir krievu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) Ņesterovs pārstāv NHL komandu Kalgari "Flames".
Taimiras Dolganu—Ņencu rajons
Ģeogrāfija
Robežojas ar Jakutiju austrumos, Evenku rajonu dienvidaustrumos, Turuhanskas rajonu dienvidrietumos un Jamalas Ņencu autonomo apvidu rietumos. Ziemeļos rajona teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Karas un Laptevu jūras. Rajonam pieder Severnaja Zemļa un citas mazākas salas Karas jūrā un Taimiras piekrastē. Rajona teritorijā esošā Noriļskas pilsēta ar pavadoņpilsētām Talnahu, Kajerkanu un Oganeru, kā arī Sņežnogorskas ciemats veido atsevišķu Noriļskas municipālo veidojumu un rajonā neietilpst — administratīvi pakļauts Krasnojarskas novadam.
Ņikita Ņesterovs
Spēlētāja karjera
Iepriekš Ņesterovs ir spēlejis NHL komandās Tampabejas "Lightning" un Monreālas "Canadiens", kā arī KHL komandās Čeļabinskas "Traktor" un Maskavas CSKA. CSKA rindās 2019. gadā izcīnījis Gagarina kausu. 2020. gada oktobra nogalē noslēdza viena gada līgumu ar Kalgari "Flames".
Taimiras Dolganu—Ņencu rajons
Ģeogrāfija
Ļielākā daļa rajona teritorijas atrodas aiz polārā loka un tas aizņem visu Taimiras pussalu. Rajona teritorijā atrodas Eirāzijas galējais ziemeļu punkts — Čeļuskina rags. Teritorija kalnaina, lielākās kalnu sistēmas ir Putorana (ar rajona augstāko virsotni Kameņu 1701 m vjl), Birrangas kalni un Anabaras plato. Lielākās upes ir Jeņiseja (lejtece), Verhņaja Taimira, Ņižņaja Taimira, Hatanga un Pjasina.
Ņikita Ņesterovs
Spēlētāja karjera
Krievijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā un 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Taimiras Dolganu—Ņencu rajons
Vēsture
Taimiras teritorija bijusi apdzīvota jau vēlīnajā paleolītā, par ko liecina 45 tūkstošus gadus vecas mamuta atliekas ar šķēpa radītiem ievainojumiem.
Hetas upes basenā cilvēki no tagadējās Jakutijas teritorijas ienākuši 4.—5. gadu tūkstotī pirms mūsu ēras. Putoranas kalnos atrastas ar 1150. gadu pirms mūsu ēras datēta vara lietuve. Mūsu ēras 1. gadu tūkstoša beigās Taimiras teritorijā ienāca mūsdienu encu un nganasanu priekšteči.
16.—17. gadsimtā Taimira, tāpat, kā pārējā Sibīrija, tika pievienota Krievijai. 17. gadsimtā Taimira bija daļa no 1601. gadā dibinātā Mangazejas apriņķa. 17. gadsimta 20. gados apvidū sāka ieceļot krievi. 1631. gads tiek uzskatīts par Taimiras brīvprātīgās iekļaušanās Krievijā gadu. 1822. gadā tika izveidota Jeņisejas guberņa ar centru Krasnojarskā. Taimira kopā ar pārējo Jeņisejas lejteces apvidu tika iekļauta Turuhanskas novadā.
18. gadsimta vidū sākās Taimiras ziemeļu piekrastes plānveida izpēte Ziemeļu jūras ceļa izveidei, bet tikai 20. gadsimtā sākās tā praktiska izmantošana.
1930. gada 10. decembrī mazskaitlīgo ziemeļu tautu apdzīvotajā terotorijā tika izveidots nacionālais apvidus, kas sākotnēji saucās par Taimiras nacionālo apvidu un ietilpa Austrumsibīrijas novadā. Pēc Krasnojaskas novada izveidošanas 1934. gadā Taimiras nacionālais apvidus tika iekļauts tajā. Pārsteidzīgā un nepārdomātā kolektivizācija izraisīja dolganu un nganasanu sacelšanos 1932. gadā. Tās dalībnieki 1938. gadā tika represēti, un to mājopi nodoti kolhoziem.
1977. gadā Taimiras nacionālais apvidus tika pārdēvēts par Taimiras (Dolganu—Ņencu) autonomo apvidu. 1992. gadā tas kļuva par patstāvīgu Krievijas Federācijas subjektu, administratīvā ziņā paliekot par Krasnojarskas novada daļu. 2005. gadā tika sarīkots referendums par Krasnojarskas novada, Taimiras un Evenkijas apvienošanu, kura rezultātā 2007. gada Taimira kā patstāvīgs federācijas subjekts tika likvidēts un izveidots Taimiras Dolganu—Ņencu municipālais rajons ar speciālu statusu.
Iedzīvotāji
Pēc 2010. gada Krievijas tautskaites rezultātiem rajonā bija 34 432 iedzīvotāji, no tiem 16 576 vīrieši un 17 856 sievietes. Autohtono iedzīvotāju skaits bija 10 132 cilvēki (29,5%), no tiem dolgani — 5394, ņenci — 3494, nganasani — 747, evenki — 266, enci — 204, citi — 28. Iedzīvotāju skaitam ir tendence samazināties — 2019. gadā iedzīvotāju skaits tiek lēsts 31 627 cilvēki.
Cietais rieksts
"Cietais rieksts" (en) ir 1988. gada amerikāņu spraiga sižeta filma, kuras režisors ir Džons Maktirnans. Filmas sižets veidots pēc Roderika Torpa 1979. gada romāna Nothing Lasts Forever. Pirmā filma "Cietā rieksta" sērijā.
Filma ir par Ņujorkas policistu Džonu Makleinu, kas Ziemassvētku vakarā debesskrāpī Losandželosā cenšas apturēt profesionālu noziedznieku grupu, kuru vada Hanss Grūbers un kas sagrābusi ķīlniekus, tai skaitā Makleina sievu Holliju. Galvenās lomas tajā attēlo Brūss Viliss, Elans Rikmens, Aleksandrs Godunovs un Bonija Bedelja.
Mūsdienās tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām spraiga sižeta filmām. Vairākos topos iekļauta kā viena no desmit labākajām Ziemassvētku filmām. Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai četrās nominācijās.
Maksis Šervinskis
Maksis Gustavs Rihards Šervinskis (de; 1859–1909) bija poļu izcelsmes Latvijas arhitekts un pedagogs. Rīgas Amatnieku biedrības Amatniecības skolas direktors (1888) un Rīgas 700 gadu jubilejas izstādes projekta autors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1859. gada 1. novembrī (pēc v.s.) Tilzītē poļu izcelsmes muižnieku ģimenē, kura pēc 1830. gada Novembra sacelšanās sakāves bija devusies bēgļu gaitās uz Austrumprūsiju. Pēc Tilzites ģimnāzijas un Bukstehūdes celtniecības tehniskās skolas beigšanas M. Šervinskis studēja arhitektūru Virtembergas Karaliskajā politehniskajā skolā Štutgartē (1879-1883).
Projekti
1899. gadā M. Šervinskis kopā ar arhitektu Alfrēdu Ašenkampfu piedalījās grāmatu izdevēja A. Groseta ēkas pārbūvē Audēju ielā 7, ko uzskata par vienu no pirmajām jūgendstila ēkām Rīgā. 1900. gadā M. Šervinskis uzvarēja Rīgas 700 gadu jubilejas izstādes arhitektoniskā risinājuma konkursā un viņam uzticēja izstrādāt izstādes plānojumu un ēku projektus. Pēc viņa projektiem tika iekārtoti dažādu firmu stendi un paviljoni. M. Šervinskis izveidoja savu arhitektonisko zīmējumu ekspozīciju, par ko saņēma diplomu un zelta medaļu.
Zaļais krupis
Zaļais krupis (Bufotes viridis) ir krupju dzimtas (Bufonidae) Latvijā dzīvojoša bezastaino abinieku suga. Nesenā pagātnē tas tika klasificēts īsto krupju ģintī (Bufo), bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem līdz ar citām 13 krupju sugām izdalīts zaļo krupju ģintī (Bufotes). Vairākas zaļā krupja kādreizējās pasugas mūsdienās tiek sistematizētas kā atsevišķas sugas.
Izplatība
Saskaņā ar jaunāko sistemātiku zaļais krupis ir Eiropā dzīvojoša abinieku suga un sastopams Viduseiropā un Austrumeiropā. Areāls uz rietumiem plešas līdz Francijas austrumiem, Vācijas rietumiem, uz ziemeļiem līdz Baltijas jūrai, sasniedzot Zviedrijas dienvidus un Igauniju, uz dienvidiem līdz Itālijas ziemeļiem un Grieķijas dienvidiem, Krētu ieskaitot, uz austrumiem cauri Krievijas Eiropas daļai līdz Kazahstānai. Ir iekļauts Baltijas Sarkanajā grāmatā, kā arī Eiropas apdraudēto abinieku un rāpuļu sarakstā.
Dzīvo ļoti dažādos biotopos. Vairojas dažādos ūdensbaseinos ar stāvošu vai lēni tekošu ūdeni — purvos, dīķos, ezeros, grāvjos, kanālos, upju līčos un citur. Parasti izvēlas seklas ūdenstilpes.
Latvijā
Zaļais krupis Latvijā ir salīdzinoši reta, bet vietām diezgan lielā skaitā sastopama krupju suga. Latvija atrodas uz izplatības areāla robežas un kopējais atradņu skaits nav liels. Zaļais krupis pārsvarā sastopams lielu upju (Daugavas, Lielupes, Ogres un Aiviekstes) tuvumā. Labprāt apmetas cilvēku tuvumā. Zaļajam krupim ir blīvas populācijas vairākos Rīgas jaunajos apbūves rajonos, vecos parkos. Bieži novērojams siltos vasaras vakaros lecam pa ietvēm, medījot kukaiņus, kas pulcējas ielu laternu gaismā. Bieži manīts siltumnīcās, dārzos, kuros būtiski samazina kaitēkļu skaitu. Par slēptuvēm bieži vien izvēlas arī saimniecības ēkas.
Izskats un īpašības
Zaļais krupis ir viens no krāšņākajiem Eiropā dzīvojošiem krupjiem. Ķermeņa garums ir apmēram 4,8—12 cm. Tēviņš nedaudz mazāks par mātīti. Āda kārpaina, galvas malās atrodas lieli pieauss indes dziedzeri — parotīdi. Mugura pelēka vai olīvzaļa, ar labi izteiktiem tumšzaļiem plankumiem un uz sāniem ar sīkām sarkanām kārpiņām. Vēderpuse gaiša, parasti bez plankumiem. Acu zīlītes horizontālas. Nārsta laikā tēviņš atšķiras no mātītes ar tumši brūnām dzimumtulznām priekškāju iekšpusē, kā arī tēviņš parasti ir zaļāks, bet mātīte pelēkāka. Iekšējais rezonators labi attīstīts, dzied diezgan intensīvi visu nārsta periodu. Dziesma melodiska, ļoti īpatnēja. Pārvietojas īsiem lēcieniem.
Dzīves veids un barība
Barojas ar sauszemes bezmugurkaulniekiem, piemēram, circeņiem, miltu melnuļiem, tauriņiem, sliekām, vabolēm un tauriņu kāpuriem. Ziemošanas periods sākas septembra beigās. Ziemu tas pavada visbiežāk uz sauszemes, lai gan reizēm ziemo arī ūdenī. Zaļo krupi ziemošanas vietās var novērot gan pa vienam, gan grupās.
Vairošanās
Nārsta periods zaļajam krupim ir samērā īss, no majai sākuma līdz vidum. Nārsta vietas bieži atrodas parkos, mākslīgajās ūdenstilpēs, lielākos dīķos ar smilšainiem krastiem, karjeros. Tomēr ūdenstilpe parasti nav dziļāka par 50 cm. Zaļais krupis nārsto gan saldūdens tilpnēs, gan sālsūdenī. Mātīte iznērš 2000—30 000 ikru, taču parasti to skaits ir ap 5000. Ikri savirknēti tievos, recekļainos, 2—7 m garos pavedienos, kas ir pa vienam vai pa pāriem. Kurkuļi izšķiļas pēc 3—6 dienām. Kurkuļi, tāpat kā citām Latvijā sastopamajām krupju sugām, sīki (ap 3 cm) un melni. Metamorfoze notiek pēc 45—55 dienām, un mazie krupīši ūdenstilpi parasti atstāj jūlijā. Dzimumgatavība iestājas dzīves ceturtajā gadā.
Nīls
Nīls var būt:
5. autobusu maršruts (Jūrmala, 1992—2005)
5. autobusu maršruts bija autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tika nodrošināti no Krastciema līdz autoostai Sloka.
Pašlaik 5. autobuss nekursē, jo maršruts tika slēgts 2005. gadā mazā pasažieru skaita dēļ. No 2018. gada 12. februāra par 5. maršrutu tiks dēvēts ekspreša maršruts Bulduri - Ķemeru stacija.
Vēsture
Padomju laikā 5. autobuss kursēja kā autobuss no Slokas līdz Valteriem. 1992. gadā maršruts tika mazliet pagarināts no Valteriem līdz Krastciemam, bet tika atstāti vien daži reisi dienā skolēnu pārvadāšanai ar mikroautobusu. 2005. gada vidū maršruts tika slēgts mazā pasažieru skaita dēļ.
Maršruts
Krastciems — AO Sloka autobusi kursēja pa šādām ielām: Mežmalas iela, Piekrastes iela, Valtera prospekts, Zemgales iela, Olgas iela, Dāvja iela, Lapsu iela, Cīruļu iela, Eduarda Veidenbauma iela, Jūrkalnes iela, Ventspils šoseja.
AO Sloka — Krastciems autobusi kursēja pa šādām ielām: Ventspils šoseja, Jūrkalnes iela, Eduarda Veidenbauma iela, Cīruļu iela, Lapsu iela, Dāvja iela, Mirdzas iela, Zemgales iela, Valtera prospekts, Piekrastes iela, Mežmalas iela.
Pieturvietas
5. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 36 pieturas. Virzienā Krastciems — AO Sloka, kā arī virzienā AO Sloka — Krastciems bija 18 pieturas.
Deepwater Horizon: Liesmas okeānā
"Deepwater Horizon: Liesmas okeānā" (en) ir 2016. gada katastrofu filma, kuras režisors ir Pīters Bergs. Galvenās lomas filmā atveido Marks Volbergs, Kurts Rasels, Džons Malkovičs, Džīna Rodrigeza, Dilans O'Braiens un Keita Hadsone. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Filma tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākā skaņas montāža" un "Labākie vizuālie efekti".
Filma veidota par 2010. gada Meksikas līča naftas izplūdumu, kad eksplodēja urbšanas iekārta Deepwater Horizon, tādējādi izraisot vislielāko naftas noplūdi Amerikas vēsturē.
Maija Narva
Maija Narva (et; dzimusi Tallinā) ir Igaunijas starptautiskā lielmeistare šahā (2021).
Biogrāfija
Igaunijas šaha meistaru Borisa Ritova (1937–1987) un Merikes Ritovas (1936) mazmeita. Maijas tēvs ir FIDE šaha meistars Jāns Narva (1958), bet māte ir FIDE šaha meistare Regīna Narva (1970). Arī vecākā māsa Trīna Narva (1994) ir šaha meistare.
Četras reizes uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā - 2014., 2016. (pēc papildu turnīra), 2017. un 2020. gadā. 2013. gadā Igaunijas sieviešu šaha čempionātā bijusi otrā, bet 2015. gada Igaunijas atklātajā sieviešu šaha čempionātā dalījusi otro vietu. 2014. gadā Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2015. gadā Karpačā bijusi Igaunijas meiteņu komandas sastāvā, kura uzvarējusi Eiropas meiteņu komandu čempionātā šahā U18 vecuma grupā. 2023. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Igaunijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Igaunijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (2014-2016). Interesanti, ka 2014. un 2016. gadā Pasaules šaha olimpiādēs spēlējusi kopā ar māti Regīnu un māsu Trīnu.
Stromatolīti
Stromatolīti ir karbonātiski izaugumi (biohermi) ūdenstilpju dibenā, ar izliektu vai nelīdzenu virsmu un sarežģītu iekšēju slāņojumu. Atkarībā no ekoloģiskiem faktoriem var veidoties dažādas formas stromatolīti: slāņveidīgi, kunkuļveidīgi, stabveidīgi, sazaroti u.c. Tiek uzskatīts, ka stromatolīti veidojas zemāko aļģu (zilaļģu u.c.) darbības rezultātā. Aļģu bioķīmiskās darbības rezultātā no ūdens izdalās kaļķi. Tie veido atsevišķus kalcīta vai dolomīta kristālus, aizpilda ar karbonāta graudiem starpas starp pavedieniem, vai arī veido kaļķa garozas ap aļģu šūnām un pavedieniem. Aļģes, ar saviem sapītajiem pavedieniem veidojot filcam līdzīgu struktūru, var noturēt terigēnos un karbonātiskos nogulumus, kas izkrīt baseina dibenā. Rezultātā veidojas irdena kaļķa tufa kārtiņa. Pēc aļģu atmiršanas tufs sablīvējas un diaģenēzes procesā pārvēršas blīvā karbonātiskā garozā. Šī procesa pastāvīga atkārtošanās daudzu gadu garumā noved pie samērā lielu biohermu izveidošanās. Daļa pētnieku, kas pētījuši mūsdienu stromatolītu aļģes, uzskata, ka visiem karbonātiskajiem nogulumiem, kas veido stromatolītu garozas, ir neorganiska izcelsme, bet aļģu kolonijas kalpo tikai par šo nosēdumu uztvērējiem. Taču citi algologi norāda, ka aļģes spēlē lielu lomu aktīvi izgulsnējot karbonātu no jūras ūdens.
Stromatolīti ir zināmi jau no proterozoja, un īpaši daudz to bija līdz ordovikam. Tie ir zināmi arī Latvijas devona nogulumos. Stromatolīti plaši tiek izmantoti proterozoja stratigrāfijā, kur citu organismu palieku gandrīz nav. Pārsvarā tie mita seklūdens apstākļos atsāļotos vai stipri sāļos ūdeņos, kur citiem organismiem ir dzīvei nelabvēlīga vide.
Kenkemeeno
Kenkemeeno (fi) jeb Šēnšemēelvena (sv) ir 150 kilometrus gara Muonioelvenas labā satekupe Somijā un Zviedrijā. Visā tecējumā veido Somijas - Zviedrijas robežu. Iztece no Kilpisjervi ezera. Tek dienvidaustrumu virzienā. Izveido Muonioelvenu, satekot ar Leteseno upi.
Putrinīki
Putrinīki ir ciems Cirmas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 265 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Runtortas ezers.
Medņi (stacija)
Medņi ir bijušais pieturas punkts līnijā Ieriķi—Abrene, kura sākotnējais nosaukums bija Lāču muiža, tagadējo nosaukumu tas ieguva 1935. gadā. 1950. gados pieturas punktu likvidēja. 2009. gadā sliedes demontētas.
Caune
Caune ir latviešu cilmes uzvārda „Cauna” variācija.
Vīrieši
Sievietes
Ādlidoņi
Ādlidoņi (Dermoptera) ir zīdītāju kārta. Tajā ietilpst viena mūsdienās eksistējoša dzimta — ādlidoņu dzimta —, kā arī divas izmirušas dzimtas — Plagiomenidae un Mixodectidae. Šajā kārtā ietilpst tikai divas mūsdienās pastāvošas sugas — Zundu ādlidonis un Filipīnu ādlidonis. Ādlidoņi ir ģenētiski vistuvākie radinieki primātiem, un kopā ar tiem veido primātveidīgo mirkārtu.
Ādlidoņi tiek saukti arī par lidojošajiem lemuriem. Patiesībā ādlidoņi nelido, bet gan planē no koka uz koka līdz pat 200 metru attālumam.
Andrijs Jermaks
Dzīves gājums
1995. gadā absolvējis Kijivas Tarasa Ševčenko Universitātes Starptautisko attiecību institūtu un ieguvis maģistra grādu starptautiskajās privāttiesībās un angļu valodas tulkotāja diplomu. Tajā pašā gadā viņš saņēma sertifikātu par tiesībām praktizēt jurisprudencē.
2019. gada 21. maijā Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis iecēla Jermaku par Ukrainas prezidenta palīgu. Šajā amatā viņš pārraudzīja ārpolitiku un starptautiskās attiecības: sarunas ar Krieviju, ASV un galvenajām Eiropas valstīm, aktīvi iesaistījās apmaiņas jautājumā, lai organizētu LTR un DTR ieslodzīto atgriešanos mājās, kā arī pavadīja Ukrainas prezidentu gandrīz visos viņa ārvalstu darba braucienos.
2020. gada 11. februārī tika iecelts par Ukrainas prezidenta biroja vadītāju.
2014. gada NBA izslēgšanas spēles
2014. gada NBA izslēgšanas spēles bija turnīrs pēc 2013.—2014. gada NBA regulārās sezonas beigām. Izslēgšanas spēles sākās. Tajās piedalījās astoņas komandas no katras konferences, kas iekļuvuša savas konferences astoņu labāko komandu skaitā.
Austrumu konference
— = Nesasniedza
Rietumu konference
— = Nesasniedza
Džeimss Nīls
Džeimss Nīls (en; dzimis ) ir profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) pārstāv NHL klubu Kalgari "Flames".
Spēlētāja karjera
2005. gada NHL draftā viņu Dalasas "Stars" izraudzījās ar kopējo 33. kārtas numuru. NHL debitējis 2008.—2009. gada sezonā, kad aizvadīja 77 spēles. Kopš 2011. gada spēlē Pitsburgas "Penguins". Piedalījies 2012. gada NHL Visu zvaigžņu spēlē. 2011.—2012. gada sezonā viņš ar 80 spēlēs iegūto 81 rezultativitātes punktu (40 vārti un 41 rezultatīva piespēle) bija starp regulārās sezonas rezultatīvākajiem spēlētājiem. Tāpat ar 18 vairākumā gūtiem vārtiem Dž. Nīls bija līgas līderis.
2014. gada 27. jūnijā Nīls tika aizmainīts uz Našvilas "Predators". 2017. gada jūnijā līgas paplašināšanās draftā viņu izvēlējās Vegasas "Golden Knights". Kopā ar "Golden Knights" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā gan ar 1—4 piekāpjoties Vašingtonas "Capitals". 2018. gada vasarā pievienojās Kalgari "Flames".
Kanādas pieaugušo izlases sastāvā izcīnījis sudrabu 2009. gada Pasaules čempionātā.
Magnētiskā konstante
Tā tiek apzīmēta ar \mu_0, un tās vērtība ir 4π · 10−7 jeb 1,256 637 061... ·10−6 H/m (var izteikt arī kā N/А2).
Konstante un taisna vada magnētiskā indukcija
Taisna strāvas vada magnētiskā lauka indukciju B vakuumā aprēķina pēc Bio—Savāra—Laplasa likuma:
kur \mu_0 ir magnētiskā konstante, I ir strāvas stiprums, \pi ir pī, r ir attālums līdz strāvas vadam.
Konstante un paralēlu strāvu mijiedarbība
Divu paralēlu strāvu mijiedarbību raksturo Ampēra likums:
,
kur F_M ir Ampēra spēks, \mu_0 ir magnētiskā konstante, I_1 ir stiprums strāvai, kura rada magnētisko lauku ar indukciju, I_2 ir siprums strāvai, uz kuru iedarbojas B_1, l ir strāvas kontūra garums, \pi ir pī, r ir attālums starp strāvas vadiem.
Konstante un vienkāršāko kontūru induktivitāte
Garam un tievam solenoīdam induktivitāte
,
kur \mu_0 ir magnētiskā konstante, \mu_r ir vides relatīvā magnētiskā caurlaidība, N ir vijumu skaits, S ir spoles šķērsgriezuma laukums, l ir spoles garums.
Divvadu līnijas induktivitāte
kur \mu_0 ir magnētiskā konstante, \mu_r ir vides relatīvā magnētiskā caurlaidība, l ir līnijas garums, \pi ir pī, \ln ir naturāllogaritms, r ir attālums starp strāvas vadiem, R_0 ir vadu rādiuss.
Magnētiskā konstante un elektriskā konstante
Elektrisko konstanti un magnētisko konstanti \mu_0 saista šāda sakarība:, kur c ir gaismas ātrums.
Maikls Esjēns
Maikls Kojo Esjēns (Michael Kojo Essien; dzimis ) ir bijušais Ganas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Ganas futbola izlases dalībnieks.
Profesionāļa karjeru sācis 2000. gadā Bastia sastāvā Francijā, kur nospēlēja trīs sezonas. 2003. gadā pievienojās Lyon klubam, kā sastāvā divas reizes kļuva par Francijas čempionu, kā arī debitēja UEFA Čempionu līgā. Vairākas sezonas spēlējot Francijā, viņš ieguva Francijas pilsonību.
2005. gadā parakstīja līgumu ar Anglijas Premjerlīgas klubu Chelsea, kurš par spēlētāja pāreju samaksāja Lyon 24,4 miljonus britu mārciņu, tādējādi Maikls Esjēns kļuva par dārgāko Āfrikas futbolistu. Chelsea kluba sastāvā Esjēns divas reizes uzvarēja Premjerlīgā (2006, 2010), trijos FA kausos un vienā Futbola līgas kausā. 2008. gadā sasniedza UEFA Čempionu līgas finālu.
Sasniegumi
Lyon
Chelsea
Individuālie sasniegumi
Pāvils II
Ponitifikāta laikā konfliktēja ar kardinālu kolēģiju. Mīlēja grezni ģērbties, izrotājot tērpu ar dārgakmeņiem. Romā uzbūvēja Venēcijas pārstāvniecību (mūsdienās Palazzo Venezia), kas uzskatāma par vienu no pirmajām renesanses celtnēm pilsētā. 1464. gadā Subjako nodibināja Itālijā pirmo tipogrāfiju. Neapstiprināja par Bohēmijas karali Jirži no Podebradiem, vēlāk izslēdzot to no baznīcas.
Irlavas iela (Rīga)
Irlavas iela ir iela Rīgā, Pārdaugavā, Šampēterī un Pleskodālē. Kopējais ielas garums ir 1220 metri un tā sastāv no divām braukšanas joslām ar asfalta segumu. Irlavas iela sākas krustojumā ar Kalnciema ielu, bet beidzas krustojumā ar Jūrkalnes ielu, pārejot Jāņa Endzelīna ielā. Mūsdienās Irlavas iela sastāv no diviem autotransportam nesavienotiem posmiem — tās gaitu pārtrauc daudzstāvu dzīvojamo namu masīvs. Posmā starp Kalnciema ielu un Volguntes ielu — vienvirziena kustība.
Radžaampatu salas
Vēsture
Arhipelāga nosaukums tulkojumā nozīmē ‘Četru radžu salas’, kas cēlies no vietējās mitoloģijas par sievieti, kas atradusi septiņas olas. Četras no tām pārvērtušās par četru galveno salu karaļiem, bet pārējās — par rēgu, sievieti un akmeni. Vēsturiski arhipelāgā dažādos laikos pastāvējušas piecas tradicionālās karalistes — Vaigeo, Salavati, Sailolofa, Misoola un Vaigama. Kopš 15. gadsimta arhipelāga karalistes atradušās Tidores sultanāta ietekmē vai vasaļatkarībā.
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Jaungvinejas ziemeļrietumu piekrastē. Ziemeļos tās apskalo Klusais okeāns, rietumos — halmaheras jūra, bet dienvidos — Seramas jūra. Sastāv pēc dažādiem avotiem no 612—1800 salām un klintīm. Lielākās salas ir Vaigeo (3155 km²), Misoola (2034 km²), Salavati (1623 km²), Batanta (453 km²), Gama (194 km²) un Kofiau (153 km²). Salu reljefs pārsvarā līdzens, dominē pārpurvojušās zemienes; vietām zemi kalni, augstākais punkts ir Batantas kalns (1184 m vjl) Batantas salā. Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, piekrastēs — mangrovju audzes.
Irlavas iela (Rīga)
Iela nosaukta Irlavas — Tukuma novada Irlavas pagasta centra — vārdā.
Ielu savienojumi
Irlavas iela krustojas ar šādām ielām:
Petrašūnu kapsēta
Petrašūnu kapsēta (lt) ir 1939. gadā izveidota kapsēta Kauņas austrumos, kas tika iecerēta kā atdusas vieta izciliem Lietuvas cilvēkiem.
Putromniški
Putromniški (arī Putramniški) ir ciems Svariņu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Petrašūnu kapsēta
Pirmie apbedījumi tika veikti 1941. gadā, bet 1972. gadā kapsēta tika daļēji slēgta. 2010. gadā kapsēta tika būtiski rekonstruēta.
Putromniški
Ciema apkārtnē atrodas Kairīšu ezers.
Evalds Okass
Evalds Okass (et; dzimis Rēvelē, Krievijas impērijā, miris  Tallinā, Igaunijā), bija padomju un igauņu gleznotājs, pedagogs. PSRS Tautas mākslinieks (1963), Sociālistiskā Darba Varonis (1985), PSRS Mākslas akadēmijas īstenais loceklis (1975).
Biogrāfija
1941. gadā E.Okass absolvēja Igaunijas Mākslas akadēmiju (Eesti Kunstiakadeemia). Otrā pasaules kara laikā viņš bija Padomju armijas igauņu mākslinieku kolektīva loceklis Jaroslavļā. 1944. gadā uzsācis studijas Igaunijas PSR Mākslas institūtā Tallinā (kopš 1954. gada - profesors).
Tematisku kompozīciju, rūpniecisku ainavu un portretu autors, strādāja arī monumentālās glezniecības un dekoratīvās mākslas jomā. Ilustrējis igauņu nacionālo eposu "Kalevipoegs" un igauņu daiļliteratūras darbus. Viņa darbam raksturīgs tipizēšanas asums, dramatisks vēstījums, kompozicionālās un tekstūras tehnikas dinamika.
1985. gadā viņam tika piešķirta Kristjana Rauda (Kristjan Raud) balva.
PSRS Augstākās padomes 9. un 10. sasaukuma deputāts (1975.-1984.). Saņēmis dažādus apbalvojumus (divus Ļeņina ordeņus, Oktobra revolūcijas ordeni, Darba Sarkanā Karoga ordeni, dažādas medaļas) un goda nosaukumus, kā arī vairākas Igaunijas PSR Valsts prēmijas.
2003. gadā Igaunijas pilsētā Hāpsalu tika atklāts Evalda Okasa muzejs.
Pasaules gals (apvidus)
Pasaules gals ir apvidus Jēkabpils novada Salas pagastā. Fizioģeogrāfiski atrodas Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, pie robežas ar Sēlijas paugurvalni. Apvidus sastāv no pauguru grēdas gala, kas atrodas ap 8 km uz dienvidrietumiem no pagasta centra un stiepjas no dienvidaustrumiem rietumu, vēlāk ziemeļrietumu virzienā līdz visapkārt esošā Plikšņa purva vidum. Purva daļām ir arī īpaši nosaukumi — Ošānu purvs, Riestu purvs un Rožu purvs, kura vārdā nosaukts dabas liegums purvā. Vienīgā pieeja grēdas galam ir pa pašu grēdu, pa kuras sākumdaļu no Salas ved ceļš, bet tas nogriežas kilometru pirms grēdas gala. Grēdas nogāzes apaugušas ar lapu kokiem, taču virsotne tiek apstrādāta.
Šarls Gonduāns
Šarls Gonduāns (fr; dzimis, miris ) bija franču regbists un virves vilkšanas speciālists, kurš piedalījās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Gonduāns 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja gan regbijā, gan virves vilkšanas sacensībās. Pirmo medaļu viņš izcīnīja virves vilkšanā, kur zaudējot Jauktajai komandai izcīnīja sudraba medaļu. Bez viņa komandā vēl startēja Remons Basē, Žans Kollā, Žozefs Rofo, Emīls Sarāds un Fransisko Enrikess de Subirija. Regbija sacensībās viņš bija viens no Jauktās komandas pārstāvjiem un izcīnīja zelta medaļu, pārspējot gan Vācijas, gan Lielbritānijas regbija komandas.
Viņš bija sporta kluba Racing Club de France pārstāvis.
Ivars Caune (politiķis)
Ivars Caune (dzimis ) ir latviešu agronoms un politiķis, LR Augstākās Padomes deputāts (1990—1993).
Dzīvesgājums
Dzimis Valkas apriņķa Annas pagastā. 1947. gadā I. Caune pabeidza Annas pamatskolu, pēc tam — Stāmerienas lauksaimniecības tehnikumu agronoma specialitātē. Neklātienē studējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, kuru absolvējis 1965. gadā, iegūstot agronoma diplomu. Pēc tehnikuma absolvēšanas strādājis par agronomu kolhozā Balvu rajona Kubiļu pagastā un Alūksnes rajona Malienas pagastā.
Bijis obligātajā dienestā Padomju armijā Ordžonikidzē, pildījis rakstveža pienākumus tanku pulkā. Pēc demobilizēšanās atgriezies agronoma darbā Alūksnes rajona Bejas pagastā. 1962. gadā pārcēlies uz Alūksnes rajona Mālupes pagastu, jo kļuvis par kolhoza "Igrīve" priekšsēdētāju. Kopā strādājis 44 gadus un bijis LKP biedrs.
Trešās atmodas laikā iesaistījies Latvijas Tautas frontes darbībā. 1990. gada martā piedalījies LPSR Augstākās Padomes 12. sasaukuma (vēlāk — LR Augstākā Padome) vēlēšanās un ticis ievēlēts Malienas 106. vēlēšanu apgabalā. Darbojies Celtniecības, enerģētikas, transporta un informātikas komisijā, bijis Tautas frontes frakcijā. Balsojis par Latvijas Republikas Neatkarības deklarāciju.
Privātā dzīve
1961. gadā apprecējies ar grāmatvedi Ainu. Pārim ir meita Ilze (1972). Dažādos deju kolektīvos dejojis vairāk nekā 20 gadu.
Apbalvojumi
Apbalvots ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi un Triju Zvaigžņu ordeni.
Zejas ūdenskrātuve
Zejas ūdenskrātuve (ru) ir ūdenskrātuve Zejas upes vidustecē, Krievijā. Pēc tilpuma devītā lielākā ūdenskrātuve pasaulē un trešā lielākā Krievijā. Administratīvi ietilpst Amūras apgabala Zejas rajonā.
Ūdenskrātuves aizsprosta būvdarbi uzsākti 1965. gadā, bet Zejas gultne tika aizšķērsota 1972. gadā. Pirmā Zejas HES kārta nodota ekspluatācijā 1975. gadā, bet pēdējā sestā — 1980. gadā. Pilnībā būvdarbi tika pabeigti 1985. gadā, bet pieņemšanas ekspluatācijā akts parakstīts tikai 2002. gadā. Lejpus aizsprosta izauga Zejas pilsēta, kuras iedzīvotāju lielākā daļa nodarbināti enerģētikā — spēkstacijas un hidromezgla apkalpošanā.
Ūdenskrātuve stiepjas 227 km garumā. Pirmos 40 km no aizsprosta tā aizpilda šauru Zejas ieleju Tukuringras kalnu grēdā. Augšpus tās ūdenskrātuve aizpilda plašu teritoriju Augšzejas ieplakā, kur tās platums sasniedz 30 km. Lielākās ūdenskrātuvē ietekošās Zejas pietekas ir Brjanta, Argi un Giļuja. Applūdušajās pieteku ielejās veidojas līdz pat 50 km gari (Giļujas ielejā) līči. Ziemā ledus segas biezums sasniedz 120—150 cm. Gar ūdenskrātuves ziemeļaustrumu krastu iet Baikāla-Amūras maģistrāle. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Verhņezejska, Beregovoja un Sņežnogorska.
Zejas HES 6 turbīnu kopējā jauda ir 1330 MW, gadā tiek saražots 4,9 TWh elektroenerģijas.
Jūras žagatas
Jūras žagatas (Haematopus) ir tārtiņveidīgo kārtas (Charadriiformes) ģints, kas ir vienīgā jūras žagatu dzimtā (Haematopodidae). Tā apvieno 11 mūsdienās dzīvojošas sugas un vienu izmirušu. Jūras žagatas sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Tās mājo un ligzdo jūras piekrastē, sākot ar polārajiem reģioniem un beidzot ar tropu joslu. Izņēmums ir divas sugas — jūras žagata (Haematopus ostralegus) un Dienvidsalas jūras žagata (Haematopus finschi) — kuras ligzdo arī dziļi iekšzemē.
Latvijā sastopama viena jūras žagatu suga — jūras žagata, kas vietām ligzdo gar Daugavas krastiem visā tās garumā, kā arī atsevišķās vietās jūras piekrastē.
Izskats un īpašības
Jūras žagatu sugas savstarpēji ir ļoti līdzīgas un grūti atšķiramas. Kopumā, ņemot vērā apspalvojuma krāsu, tās var iedalīt divās lielākās grupās: melnajās jūras žagatās, kurām apspalvojums ir melns vai tumši brūns, un melnbaltajās jūras žagatās, kurām apspalvojums ķermeņa virspusē ir melns (vai tumši brūns), bet apakšpusē balts. Vēl nesenā pagātnē visas melnbaltās jūras žagatas tika uzskatītas par vienu sugu.
Jūras žagatas ir vidēji lieli bridējputni. To ķermeņa garums ir apmēram 39–50 cm, spārnu izplētums 72–91 cm. Visvieglākā no visām ir jūras žagata, tā sver apmēram 525 g, toties vissmagākā ir tumšā jūras žagata (Haematopus fuliginosus), kas sver apmēram 820 g. Jūras žagatām mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi, arī to knābji ir garāki un masīvāki.
Visām sugām ir liels, spēcīgs knābis, kas ir koši sarkanā vai oranžā krāsā. Atkarībā no sugas pamatbarības veida, viegli variējas knābja forma. Dažām sugām knābis piemērots gliemeņu saspiešanai kā spīlēs, citām knābja gals ir izteikti smails, piemērots augsnes pārbaudīšanai un tārpu uzlasīšanai. Kājas garas un, atkarībā no sugas, ir košāk vai blāvāk rozīgas.
Uzvedība un barība
Jūras žagatas ir skaļi putni, kas enerģiski skraida pa jūras krastu un meklē barību. Atkarībā no sugas izplatības areālā nomainās barības veids. Jūras žagtas, kas piemērojušās dzīvei arī iekšzemē, galvenokārt barojas ar sliekām un kukaiņu kāpuriem. Sugas, kas uzturas tiekai piekrastē, barojas ar dažādiem jūras bezmugurkaulniekiem, moluskus un vežveidīgos ieskaitot, kā arī jūras žagata barojas ar nelielām zivtiņām.
Ligzdošana
Gandrīz visas jūras žagatu sugas veido monogāmus pārus, lai gan dažām sugām novērota arī poligāmija, piemēram, jūras žagatai. Ligzdošanas laikā putni ir agresīvi un teritoriāli, tomēr dažas sugas ir teritoriālas visu gadu. Pārim ir raksturīgi ligzdot vienā un tajā pašā vietā vairākus gadus. Ligzda ir ļoti vienkārša, smiltīs izskrāpēta iedobe, kas var būt arī izklāta ar zāli. Ligzda vienmēr atrodas vietā, no kurienes labi pārredzama apkārtne. Olas ir smilšu krāsā ar sīkiem, tumšākiem raibumiņiem. Dējumā ir 1—4 olas, visbiežāk tās ir trīs olas ziemeļu populācijām un divas dienvidos dzīvojošiem putniem. Perē abi vecāki, tomēr mātītes maiņas ir garākas un ilgstošākas. Atkarībā no sugas inkubācijas periods ir apmēram 24—39 dienas. Jūras žagatas, līdzīgi kā dzeguzes, mēdz arī iedēt olas citu putnu ligzdās, piemēram, kaijām.
Sistemātika
Jūras žagatu dzimta (Haematopodidae)
2009. gada administratīvi teritoriālā reforma
2009. gada administratīvi teritoriālā reforma bija viena no Latvijas administratīvi teritoriālajām reformām, kuras gaitā notika pāreja no divu līmeņu uz viena līmeņa pašvaldībām: tika likvidētas 26 rajonu padomes, bet pilsētas, to lauku teritorijas un pagastus apvienoja novados, kā arī 9 lielpilsētas ieguva republikas pilsētu statusu. Papildus tam tika nolemts visas pilsētu lauku teritorijas pārdēvēt par pagastiem, atjaunot to vēsturiskos nosaukumus vai pievienot jau esošajiem pagastiem. Novadā apvienotās administratīvās teritorijas (pilsētas un pagasti) ieguva novada teritoriālās vienības statusu un saglabāja savu nosaukumu.
Reformas rezultātā izveidojās 109 novadu un 9 republikas pilsētu pašvaldības, taču 2010. gadā pēc Mērsraga pagasta iedzīvotāju vēlmes no Rojas novada izdalīja Mērsraga novadu, kas kļuva par 110. novadu.
Vēsture
Diskusijas par administratīvi teritoriālās reformas nepieciešamību sākās jau tūlīt pēc neatkarības atjaunošanas. Reformu mērķis bija izveidot ekonomiski attīstīties spējīgas pašvaldības, kas nodrošinātu kvalitatīvu pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem. 1996. gadā, apvienojoties Kandavas pilsētai, Kandavas un Cēres pagastiem, tika radīta administratīvā vienība "Kandavas pilsēta ar lauku teritoriju". Nākamajā gadā tai pievienojās arī Zemītes un Matkules pagasts, bet 1999. gadā tā kļuva par Kandavas novadu — pirmo novadu Latvijā. 1999. gadā tika izveidots arī Līvānu novads, bet 2000. gadā — vēl pieci novadi: Amatas, Ciblas, Durbes, Preiļu un Sabiles novads (vēlāk iekļauts Talsu novadā). Vairākkārt pārceļot reformas beigu termiņus, par reformas galīgo beigu termiņu tika noteiktas 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas. Līdz tam laikam jau bija izveidots 41 novads, bet vēl joprojām pastāvēja 424 pagasti ar pašvaldību, 50 rajona pilsētas un 7 republikas pilsētas. 2009. gada 1. jūlijā darbu uzsāka 109 novadu un 9 republikas pilsētu domes, izbeidzot visu pirms tam novada teritorijā bijušo vietējo padomju pilnvaras. Arī rajonu padomju pilnvaras beidzās 2009. gada 1. jūlijā, tomēr, lai nodrošinātu pakāpenisku rajona pašvaldības institūciju, mantas, finanšu līdzekļu, tiesību un saistību nodošanu, rajona pašvaldības turpināja pastāvēt kā publisko tiesību juridiskās personas līdz visu tās saistību nodošanai vai izbeigšanai līdz 2009. gada 31. decembrim.
Republikas pilsētas
Republikas pilsētas ir ārpus citām administratīvajām vienībām esošas pašvaldības. Rīgai speciāls statuss tika piešķirts ar Saeimas 1931. gada 3. februāra “Likuma par Latvijas galvas pilsētu” un tā bija Latvijas galvaspilsēta un neietilpa Rīgas apriņķī. 1940. gadā republikas pakļautības pilsētas statuss tika piešķirts Rīgai, Daugavpilij, Jelgavai, Liepājai un Ventspilij. 1952. gadā, iedibinot Latvijas PSR teritorijā apgabalus, Daugavpilij, Jelgavai, Liepājai, Rēzeknei un Ventspilij tika piešķirts apgabala pakļautības pilsētas statuss. 1953. gadā, likvidējot apgabalus, visām apgabala pakļautības pilsētām tika piešķirts republikas pakļautības pilsētas statuss. Jūrmalai republikas pakļautības pilsētas statuss tika piešķirts, to nodibinot 1959. gadā. 1992. gadā, atjaunojot Latvijas Republikas neatkarību, termins "republikas pakļautības pilsēta" tika nomainīts ar terminu "republikas pilsēta". 2009. gadā republikas pilsētas statuss tika piešķirts divām lielākajām rajonu pilsētām — Jēkabpilij un Valmierai.
Tuntsajoki
Tuntsajoki (fi, ru) ir 150 kilometrus gara Tumčas labā krasta pieteka Somijā un Krievijā. Iztece Verietuturi kalna apkaimē. Tek dienvidu - dienvidaustrumu virzienā.
Savicki
Savicki ir ciems Krāslavas novada Grāveru pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 4 km no pagasta centra Grāveriem, 16 km no Aglonas un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa V610, starp Jazinka un Saviļu ezeru.
Ezermala (stacija)
Ezermala ir bijušais pieturas punkts līnijā Ieriķi—Abrene, kas atvērts 1938. gadā. Pēc Otrā pasaules kara vilcieni šeit nepieturēja. 2009. gadā sliedes demontētas.
Edmunds Pīlāgs
Edmunds Pīlāgs (dzimis, miris ) bija latviešu vieglatlēts, startējis 400 m distancē.
Mācījies Kandavas Lauksaimniecības tehnikumā un Latvijas Valsts Fiziskās kultūras institūtā.
Piedalījies, kur nepārvarēja priekšsacīkšu kārtu 400 m distancē, PSRS komandas sastāvā nepārvarēja arī 4x400 m stafetes priekšsacīkstes. Piedalījies 1954. gada Eiropas čempionātā.
Puzi
Puzi ir ciems Skaistas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 287 km attālumā no Rīgas.
Alfrēds Mahens
Alfrēds Taijers Mahens (en; dzimis 1840. gada 27. septembrī Ņujorkā, ASV, miris 1914. gada 1. decembrī turpat) bija amerikāņu jūras flotes teorētiķis un vēsturnieks, kontradmirālis (1906), viens no ģeopolitikas pamatlicējiem.
Mahens izvirzīja "jūras varas" teoriju. Tieši valsts nodrošinājums ar jūras bāzēm un tirdzniecības floti, kā arī tās jūras flotes varenība padara to par lielvaru, kas izlemj pasaules likteni, un jūras civilizācija nodrošina labvēlīgāku vidi attīstībai. Vēsturē saskatot jūras un sauszemes lielvaru konfrontāciju, Mahens kā globālu ģeopolitisku stratēģiju ierosināja izmantot "Anakondas principu" - nosmacēt ienaidnieku, veicot tā stratēģisko objektu jūras blokādi. Viņa formula: kara flote + tirdzniecības flote + jūras bāzes = jūras spēks.
Patriks Hērslijs
Patriks Hērslijs (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2019) Hērslijs pārstāv KHL komandu Maskavas "Spartak".
Spēlētāja karjera
Iepriekš Hērslijs ir spēlējis tādos Zviedrijas klubos kā Malmes "Redhawks", Modo Hockey, IF Sundsvall Hockey, Leksands IF, AHL klubos Mančestras "Monarchs" un Filadelfijas "Phantoms", KHL klubos Novosibirskas "Sibirj", Jaroslavļas "Lokomotiv" un Sanktpēterburgas SKA.
Jelounaifa
Jelounaifa (en, ; dgr) ir pilsēta Ziemeļrietumu Teritorijās, Kanādā. Šis ir Ziemeļrietumu Teritoriju administratīvais centrs. Ar vairāk nekā 20,3 tūkstošiem iedzīvotāju šī ir arī Ziemeļrietumu Teritoriju lielākā pilsēta. Jelounaifa atrodas Greitsleivleika krastā, apmēram 400 km uz dienvidiem no Ziemeļu polārā loka.
Tiek uzskatīts, ka Jelounaifa tika dibināta 1934. gadā pēc zelta atrašanas šeit. Tas ātri kļuva par Ziemeļrietumu Teritoriju ekonomisko centru, 1967. gadā kļuva par to administratīvo centru.
Debesskrāpis (filma)
Filma stāsta par bijušo FIB aģentu, kuram jāizglābj sava ģimene no teroristu ieņemta debesskrāpja. Galvenās lomas atveido Dveins Džonsons, Neve Kempbela, Čins Hāns, Rolands Mellers, Noa Teilors, Braiens Mens, Pablo Šrībers un Hanna Kvinlivāna. Filmas pirmizrāde notika 2018. gada 1. jūlijā Pekinā. Latvijā un ASV to sāka rādīt 2018. gada 13. jūlijā.