cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galaktikas meklējumos
Televīzijas seriāla Galaxy Quest galveno lomu atveidotājiem savas lomas ir jāpārnes uz īsto dzīvi pēc tam, kad citplanētiešu rase lūdz viņu palīdzību.
Miliolinu apakškārta
Miliolinas (Miliolina) ir foraminīferu apakškārta, kas ietver sevī lielāko daļu no Miliolīdu kārtas pārstāvjiem. Apakškārtu 1896. gadā izdalīja franču jūras biologs Edgars Eruārs un franču zoologs Īvs Delāžs. Jāatzīmē, ka šāds pats nosaukums ir dots vienai foraminīferu ģintij, kas atrodas šajā pašā apakškārtā. Miliolinu apakškārtas pārstāvji ir zināmi no karbona perioda līdz mūsdienām.
Apraksts
Čaula sastāv no porcelānveidīga kalcīta ar augstu magnija saturu, kas veido smalkus haotiski orientētus adatveidīgus kristālus (1,5-2 μm garus), kas redzami tikai elektronmikroskopā. Haotiskā kristālu orientācija lauž gaismu visos virzienos, radot porcelānveidīgu virsmas spīdumu. Sieniņām var būt virsma no plātņainiem romboedriskiem kristāliem, parasti ar organisku apakšslāni. Īstās poras var būt dīgļkameru sieniņās agrīnajā stadijā, taču pēcembrionālajā stadijā sieniņas ir neperforētas, kaut arī var saturēt pseidoporas. Starp dīgļkameru un vēlākajām kamerām var atrasties fleksostils vai spirāliskā pāreja. Dažās no tām notiek dzimumvairošanās, kurās veidojas daudzas gametas ar dažāda garuma viciņu pāriem, raksturīgiem, gariem blefaroplastiem un aksostilu, un kuras caur porām tiek izmestas apkārtējā vidē.
Sistemātika
Miliolīnu apakškārta dalās šādi :
Apakškārta: Miliolina Delage and Hérouard 1896
(†) - izmirušu organismu grupa.
Vineta Līce
Biogrāfija
V. Līce dzimusi 1955. gada 12. decembrī Rīgā. Mācījusies Rīgas 5. vidusskolā un JMMV (1963—1970), Rīgas 58. vidusskolā (1970—1971) un Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā (1971—1974), kur kompozīciju apguvusi pie Paula Dambja. Studējusi Latvijas Valsts konservatorijā (tag. Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija) (1974—1979) un absolvējusi Ādolfa Skultes kompozīcijas klasi. 2011. gadā Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijā (RPIVA) ieguvusi maģistra grādu mūzikas pedagoģijā.
Bijusi mūzikas daļas metodiķe Arodbiedrību Tautas daiļrades namā (1980—1984), lektore Daugavpils Pedagoģijas universitātē un mūzikas daļas vadītāja Daugavpils teātrī (1991—1996). Strādājusi par pedagogu Ogres mūzikas skolā (1983—2010). Kopš 2011. gada ir pedagoģe un teorijas nodaļas vadītāja K. Kažociņa Madlienas mūzikas un mākslas skolā, kā arī pedagoģe A. Dombrovska mūzikas skolā Rīgā.
Mūzika koncertos skan kopš 1974. gada. Darbi atskaņoti Vācijā, Zviedrijā, Itālijā, Krievijā, Francijā, Čehijā, Somijā, ASV un citur. Darbi prēmēti LKS, Cimzes biedrības un citos jaunrades konkursos. Kopš 1987. gada ir Latvijas Komponistu savienības (LKS) biedre.
Diskogrāfija
Spēles pieciem saksofoniem / Rīgas Saksofonu kvartets (Gints Pabērzs, Artis Sīmanis, Ilze Lejiņa, Renārs Lācis) un Žans Pjērs Baralioli (soprāna saksofons, Francija) — 14’23” // Le Pont Mirabeau (Mirabo tilts). Le Quatuor de Saxophones de Riga avec Jean-Pierre Baraglioli — 2000, Rīgas skaņu ierakstu studija
Ingeborga Bahmane
Ingeborga Bahmane ; dzimusi, mirusi ) bija austriešu dzejniece, rakstniece un libretiste. Literārās kustības Gruppe 47 dalībniece.
Dzimusi Klāgenfurtē, uzaugusi Otrā pasaules kara laikā. Studēja Grācā, Insbrukā un Vīnē. 1950. gadā Vīnē ieguva doktora grādu filozofijā. Publicēties sāka, strādādama radio. Bez dzejas rakstīja arī radiolugas. No 1953. gada lielākoties uzturējās Romā. Pēc 1960. gada vairāk pievērsās prozai, kā arī radīja libretus Hansa Vernera Hences darbiem. Bahmanes attiecības ar Maksu Frišu ietekmēja abu autoru daiļradi. Mirusi slimnīcā pēc tam, kad viņas mājās bija noticis ugunsgrēks. Bahmanes darbi ietekmējuši feminisma attīstību. Tulkota latviski.
Liepupe (ciems)
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Romas forums
<mapframe text="Romas forums" width=260 height=260 zoom=15 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q180212" }
Romas forums (la, it) bija Senās Romas centrālais laukums, kas gadsimtiem bija Romas ekonomiskās, reliģiskās un politiskās dzīves centrs. Mūsdienās šeit atrodas vairākas svarīgu Senās Romas celtņu drupas.
Romas forums atrodas starp Palatīna un Kapitolija pakalniem. Šeit koncentrējās Romas sabiedriskā dzīve. Šeit notika triumfa procesijas, vēlēšanas, publiskās runas, tiesas prāvas un gladiatoru cīņas.
Romas ķēniņvalsts laikā foruma dienvidu daļā atradās Romas valdnieku rezidence Regia, kā arī Vestas templis, Saturna templis un Vestāliešu nams (Atrium Vestae). Foruma atradās Umbilicus urbis Romae - akmens, no kura tika mērīts attālums Romas valstī. Republikas laikā foruma ziemeļrietumu stūrī atradās Komīcijs (Comitium) - vieta, kur radās Romas senāts (Senatus Romanus). 179. gadā p.m.ē. tika uzcelta Emīlija bazilika (Basilica Aemilia), bet Jūlija Cēzara laikā - Jūlija bazilika (Basilica Julia) un Jūlija kūrija (Curia Julia). 203. gadā tika uzcelta Septima Sevēra arka. Pēdējā no lielākām celtnēm, kas radītas Romas forumā, bija 312. gadā uzceltā Maksentija bazilika (Basilica Maxentii).
Horass Grīlijs
Horass Grīlijs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu izdevējs, žurnālists un politiķis. Bija tā laika ietekmīgās Ņujorkas avīzes "New-York Tribune" redaktors un aktīvi piedalījās politiskajā dzīvē.
Atbalstīja ASV rietumu apgūšanu, iestājās pret verdzību. No 1848. līdz 1849. gadam bija ASV senators no Ņujorkas štata. Kā Liberālo republikāņu un Demokrātiskās partijas kandidāts piedalījās 1872. gada prezidenta vēlēšanās pret esošo prezidentu Ulisu Grāntu, kritizējot korupciju valstī. Cieta sakāvi un mira pirms vēlētāju kolēģija ievēlēja ASV prezidentu.
Ozolnieku baptistu baznīca
Ogres Trīsvienības baptistu baznīca ir baptistu baznīca Jelgavas novada Ozolniekos. Baznīcas celtniecība uzsākta 2006. gadā, bet 2010. gada tā tika uzcelta.
Zābakotā sviestbeka
Zābakotā sviestbeka (Suillus cothurnatus) ir Latvijā iespējami atrasta sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, bet aizsargājami retuma dēļ. Latvijā it kā atrastā varietāte ''Suillus cothurnatus var. hiemalis'' atrasta sēnēm neparastā vietā Patkula alā un visai ticami, ka tā bijusi kādas citas bekas anomāla forma. Līdz šim šī sēne droši atrasta tikai Ziemeļamerikā, Malaizijā un Brazīlijā.
Augšanas apstākļi
Priežu mikorizas sēne. Aug priežu mežos, smilšainās augsnēs vai sūnās, klimata mērenajā joslā augšanas laiks no augusta līdz oktobrim.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.
Līdzīgās sugas
Grūti atšķirama no Suillus salmonicolor, ar kuru galvenā redzamā atšķirība ir tās gļotainākā cepurīte, oranžais mīkstums cepurītē un dažādās priežu sugās, ar kurām tās veido mikorizu. Abas daudzi mikologi ilgi atzina par vienu sugu. Abas ir ēdamas sēnes.
Danute Domikaitīte
Danute Domikaitīte (lt; dzimusi ) ir lietuviešu brīvā stila cīkstone, 2020 gada Eiropas čempionāta bronzas medaļas ieguvēja, 1. un 2. Eiropas spēļu dalībniece.
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Danute Domikaitīte sāka nodarboties 2004. gadā. Kopš 2011. gada viņa piedalās starptautiskās sacensībās. Viņa ir Pasaules un Eiropas junioru čempionātu medaļniece.
2015. gadā Domikaitīte piedalījās brīvās cīņas sacensībās 1. Eiropas spēlēs, kas notika Baku pilsētā. Svara kategorijā līdz 69 kilogramiem viņa ieņēma trīspadsmito vietu.
2016. gadā lietuviešu cīkstone piedalījās vasaras olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā, kas notika Stambulā. Viņa ieņēma piekto vietu un netika iekļauta to sportistu skaitā, kuri piedalījās olimpiskajās spēlēs Brazīlijā.
2017. gadā Ziemeļvalstu cīņas čempionātā, kas notika Lietuvā, kategorijā līdz 69 kg viņa kļuva par uzvarētāju. 2018. gadā līdzīgā konkursā Zviedrijā viņa atkārtoja savu panākumu.
2019. gadā viņa piedalījās cīņas sacensībās II Eiropas spēlēs Minskā. Svara kategorijā līdz 68 kg viņa ieņēma piekto vietu.
Salmu suņi
"Salmu suņi" (en) ir 1971. gada Apvienotās Karalistes un ASV psiholoģiska trillera filma, kuras režisors un vienas no scenārija autoriem ir Sems Pekinpā. Filmā galvenās lomas atveido Dastins Hofmans un Sjūzena Džordža. Filma ir balstīta uz Gordona Viljamsa 1969. gada romāna The Siege of Trencher's Farm motīviem.
Jauns amerikānis un viņa angļu sieva ierodas apmesties Anglijas laukos, kur saskaras ar arvien lielāku vietējo vajāšanu.
Filma ir pazīstama ar tās vardarbīgajām un seksuālajām ainām, kuras cenzēja daudzas filmu vērtēšanas padomes. "Salmu suņi", tāpat kā tajā pašā gadā izlaistās filmas "Mehāniskais apelsīns", "Franču sakarnieks" un "Netīrais Harijs" izraisīja plašas diskusijas par pieaugušo vardarbību filmās.
Filmas pirmizrāde notika 1971. gada novembrī Apvienotajā Karalistē. Lai gan filmas izdošanas brīdī filma tika pretrunīgi vērtēta, daži kritiķi uzskata, ka "Salmu suņi" ir viena no Pekinpā labākajām filmām. Tā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā labākā oriģinālmūzika.
Ķila
Ķila (no liv — 'ciems'), arī Ķilas, ir ciems Limbažu novada Staiceles pagastā. Atrodas pagasta vidusdaļā 4 km no pagasta centra Staiceles, 47,5 km no novada centra Limbažiem un 145 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V119, Planču purva rietumu krastā.
Miķelis Jofe
Miķelis Jofe jeb Mihails Joffe (ru, 1898—1979) bija Latvijas ebreju ārsts, Tautas Saeimas deputāts (1940).
Dzīvesgājums
Dzimis 1898. gadā Rīgā. Studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, bija Latvijas Nacionālās operas orķestra čellists. Pēc LU beigšanas 1932. gadā sāka strādāt par ārstu, bija nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas biedrs (1936).
Pēc Latvijas okupācijas ievēlēts par t.s. Tautas Saeimas deputātu, vēlāk iecelts par LPSR Veselības aizsardzības Tautas komisāra vietnieku (1940—1946). Latvijas PSR Augstākās padomes deputāts (1940—1947).
Otrā pasaules kara laikā bija Sarkanās armijas kara ārsts, pēc tam — Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes Terapijas katedras vadītājs (1944—1945). Rīgas Medicīnas institūta docents (1950), medicīnas zinātņu kandidāts (1954). Latvijas PSR Nopelniem bagātais ārsts (1968).
Andrivs Boriss
Andrivs Boriss (1867—1942) bija latgaliešu sabiedriskais darbinieks, Voskānu muižas īpašnieks.
Dzīvesgājums
1917. gada 8. aprīlī (26. martā pēc VS) Latgaliešu Tautas komitejas (Letgalīšu tautas komitets) pārstāvji Andrīvs Boriss (Borisovs), Jezups Kangars, Francis Kemps, Viktors Silandžs un Andrīvs Zvīdriņš ieradās vizītē pie Krievijas Pagaidu valdības vadītāja Georgija Ļvova un izvirzīja jautājumu par pašpārvaldes tiesību piešķiršanai latgaliešiem. Kņazs Ļvovs izteicies, ka šo jautājumu Krievijā jākārto kopā ar citu tautu jautājumiem.
Boriss bija viens no Rēzeknes Pirmā Latgales kongresa organizētājiem, kongresa otrās dienas diskusijās nostājās Franča Kempa pusē un pēc aiziešanas no Latgales kongresa tika ievēlēts par separātā kongresa priekšēdētāju. 1917. gada beigās Rēzeknē Borisu ievēlēja par dibinātās Zemes īpašnieku un rentnieku savienības "Latgola" valdes priekšsēdētāju. Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada sākumā viņš organizēja materiālu atbalstu Rēzeknes partizānu pulkam pulkveža Mihaila Afanasjeva vadībā. 1920. gadā nepiedalījās Latvijas Satversmes sapulces vēlēšanās. Saimiekoja savos īpašumos, kopš 1933. gada bija Podberezes saimniecības (pie Rāzeknes, 90 ha) īpašnieks.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā A. Borisu kopā ar dzīvesbiedri Terēzi (1880-?), dēliem Romualdu (1910—1942) un Andreju (1922-?) apcietināja un izsūtīja uz gulaga nometnēm. Miris 1942. gada 4. aprīlī Vjatlagā.
Žans Marē
Žans Alfrēds Vilēns-Marē (fr, dzimis, miris ), vairāk zināms kā Žans Marē (fr) bija franču aktieris, rakstnieks, mākslinieks, tēlnieks un kaskadieris. Par ieguldījumu Francijas kinomākslā apbalvots ar Goda Leģiona ordeni (1996).
Biogrāfija
Sācis filmēties 1933. gadā. Galvenokārt filmās atveidojis varonīgu un drosmīgu personāžu lomas, esot labā fiziskā formā, pats izpildīja visus trikus, cīnījās ar zobeniem, jāja ar zirgu, lēca caur logiem un no tiltiem. Režisori speciāli filmēja, lai parādītu skatītājiem, ka trikus izpilda pats aktieris.
Attēlojis lomas 95 filmās, tai skaitā Žana Kokto filmās "Skaistule un briesmonis" (La belle et la bête, 1946) un "Orfejs" (Orphée, 1950). Attēlojis grāfa Monte-Kristo lomu TV seriālā Le comte de Monte-Cristo (1954). Starp pazīstamākajām Marē lomām ir žurnālista Fandora loma filmās "Fantomass" (1964), "Fantomass trako" (1965) un "Fantomass pret Skotlendjardu" (1967). Pēdējo lomu Marē attēloja Bernardo Bertoluči filmā "Skaistuma nolaupīšana" (Stealing Beauty, 1996). 1993. gadā Marē saņēma Goda Cēzara balvu.
Bez aktierspēles Ž. Marē vēl nodarbojās ar rakstniecību un tēlniecību. Pablo Pikaso, ieraudzījis viņa agrīnos tēlniecības darbus, nobrīnījās, kā cilvēks ar tādu tēlnieka talantu velti tērē savu laiku kaut kādām mākslas filmām un teātriem. 1989. gadā Parīzes rajonā Monmartrā tika uzstādīts piemineklis rakstniekam Marselam Emē, ko bija veidojis viņa draugs Žans Marē.
Apmēram 20 gadus Žana Marē dzīvesbiedrs bija Žans Kokto.
1998. gadā miris no sirds un asinsvadu slimības Kannās, 84 gadu vecumā.
Gabriels Sargisjans
Gabriels Sargisjans (hy; dzimis Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2002).
Biogrāfija
Sekmīgi pārstāvējis Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Sargisjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2002. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
2008. gada decembrī atzīts par Armēnijas gada labāko sportistu.
Riekstu iela (Jūrmala)
Riekstu iela ir iela Jūrmalā, Valteru apkaimē. Riekstu iela sākas krustojumā ar Gulbju ielu un beidzas krustojumā ar Piekrastes ielu. Kopējais ielas garums ir 440 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Riekstu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Riekstu iela ir savienota ar šādām ielām:
Satori (interneta žurnāls)
Satori.lv ir biedrības "Ascendum" izdots interneta žurnāls, kas publicē rakstus un esejas par aktuālām sociālpolitiskām un kultūrpolitiskām problēmām, recenzijas un pārdomas par grāmatām, filmām, teātra izrādēm, koncertiem, mākslas izstādēm, intervijas ar literātiem, mūziķiem, režisoriem un citiem radošiem cilvēkiem, kā arī prozas un dzejas darbus.
Satori.lv ir dibināts 2003. gadā, un sākotnēji portāls par savu galveno uzdevumu uzskatīja digitālas literatūras krājuma izveidi. Šobrīd portālā iespējams lasīt vairāk nekā 4000 pasaules un latviešu literatūras klasikas darbu fragmentus, filozofiskus traktātus, tulkojumus, esejas un recenzijas.
Iegūstot popularitāti lasītāju, it īpaši jauniešu, vidū, Satori.lv kļuva par jaunākās latviešu oriģinālliteratūras atbalstītāju, piedāvājot ne tikai jau atzītu autoru tekstus, bet arī iespēju brīvi publicēties jaunajiem literātiem. Par svarīgu Satori.lv sastāvdaļu kļuva regulāras komentāru slejas un pazīstamu autoru blogi, kuros paustie viedokļi bieži vien tika pamanīti un apspriesti plašā sabiedrībā.
Anna Hāva
Dzīvesgājums
Anna Rozālija Hāvakivi piedzima 1864. gada 15. oktobrī Kodaveres pagastā, tagadējā Peipsisēres pagasta teritorijā, kas atrodas Igaunijas rietumos. Zemnieku ģimenē Anna auga kopā ar savu vecāko māsu Elizabeti (1860–1893) un jaunāko brāli Rūdolfu (1870–1950). Tiek pieļauts, ka laikā, kad tēvs spēlēja vijoli, Anna dziedāja līdzi, pateicoties kam viņas dzeja ieguva muzikalitāti.
Satori (interneta žurnāls)
Paralēli publikācijām internetā Satori.lv regulāri izdod bezmaksas avīzes un burtnīcas, kurās apkopo interesantākos un labākos interneta žurnālā publicētos tekstus. Satori veidotās video intervijas ir ievietotas Youtube kanālā "Satori sarunas".
Anna Hāva
Dzīvesgājums
Hāvas valodu prasmes palīdzēja viņai visas dzīves garumā, jo Igaunijas vēsture ietvēra Cariskās Krievijas ietekmes periodu, neatkarīgo Igaunijas Republiku, Padomju un vācu okupācijas Otrā Pasaules kara laikā un Igaunijas PSR izveidošanu Igaunijas teritorijā.
Kamēr viņa apmeklēja vācu valodas skolu, viņai tika piešķirts "vāciski skanīgāks vārds" – Anna Rozālija Espenštaina (Anna Rosalie Espenstein) un viņai mācīja kā kļūt par labu vācieti. Pēc absolvēšanas Anna uzstāja, lai tiktu atjaunots viņas dzimšanas vārds Hāvakivi un atsāka patriotiskās igaunietes dzīvi. Lai arī mūsdienās Annu labāk pazīst ar uzvārdu Hāva, tas nebija viņas oficiālais uzvārds līdz 1939. gadam.
Darbi
Visas savas dzīves garumā, sākot no 22 gadu vecuma un beidzot ar vecumdienām Anna Hāva bija aktīvā dzejniece. Savu pirmo dzejoli publicēja laikrakstā Postimees pēc pazīstamās igauņu dzejnieces Lidijas Koidulas nāves 1886. gada vasarā. Viņas piemiņas darba nosaukums bija "Koidulai" un tas tika parakstīts ar segvārdu "Igaunijas Meitene". Šis kļuva par vienu no pirmajiem Hāvas izdotajiem darbiem.
Pirmie 3 Hāvas krājumi – Luuletused I ("Dzejoļi I", 1888), Luuletused II (1890) un Luuletused III (1897) sastāv no romantiskajiem un sentimentālajiem dzejoļiem, kuru galvenais temats ir mīlestība. Pēc publicēšanas Hāvas dzejoļi guva siltas lasītāju atsauksmes.
Publicēja savus darbus žurnālos, izveidoja aforismu kolekciju Peotäis tõtt ("Patiesības sauja", 1900). Viņa arī rakstīja prozu, aprakstot savas bērnības māju grāmatā Väikesed pildid Eestist ("Mazi Igaunijas attēli", 1911).
Sākot ar 1906. gadu, kad izdeva dzejoļu krājumu Lained ("Viļņi") viņa sāk veidot darbus ar mazāk priecīgu toni. Sākot ar dzejoļu krājumu Lained, Hāva rakstīja, lai nosodītu netaisnību, vardarbību un etnisko diskrimināciju, kas pieauga dzejoļu krājumos Ristlained ("Šķērsviļņi", 1910) un Meie päevist (No mūsdienām, 1920). Krājumos  Põhjamaa lapsed (Ziemeļvalstu bērni, 1913), Siiski on elu ilus (Klusā daba ir skaista) un  Laulan oma eesti laulu (Es dziedu savu igauņu dziesmu, 1935) viņas dzeja kļuva vēl personiskākā. Viņas pēdējais dzejoļu krājums tika izdots 1954. gadā.
1922. gadā viņa kļuva par vienu no Igaunijas Rakstnieku savienības dibinātajiem.
2006. gadā tika izdots ilgu laiku nepublicētais manuskripts Mälestusi Laanekivi Manni lapsepõlvest ("Atmiņas par Lānekivi Mana bērnību") un 2008. gadā iznāk grāmata Luule ("Dzeja"), kas satur 700 Hāvas dzejoļu.
Muzikalitāte
1908. gadā viņa sarakstīja libretu Artūra Lembas operai Lembitu tütar ("Lembitu meita").
Tulkojumi
Tulkojusi igauņu valodā Johana Volfganga fon Gētes lugu Egmont, Frīdriha Šillera lugu "Vilhelms Tells", Hugo fon Hofmanštāla King Oedipus, Viljama Šekspīra "Sapni vasaras naktī" un Hansa Kristiana Andersena pasakas.
Viņas pašas darbi ir tulkoti krievu, somu, zviedru, ungāru, vācu, esperanto, angļu un daudzās citās valodās.
Pēdējie dzīves gadi
1954. gadā Tartu Universitātes svinību zālē notika pasākums par godu dzejnieces 90. dzimšanas dienai. Sakarā ar šo notikumu viņas vārdā tika nosaukta viena no pilsētās ielām.
Anna Hāva mirusi 1957. gada 13. martā 92 gadu vecumā. Viņu apbedīja Rādi kapsētā. Uz kapakmens tika izkaltas rindas no viņas dzejoļiem.
2006. gadā Peipsisēres pagastā tika atvērta Annas Hāvas piemiņas istaba.
Satori (interneta žurnāls)
Portāla galvenais redaktors no 2012. gada līdz 2019. gada 15. februārim bija Ilmārs Šlāpins — pieredzējis publicists, dzejnieks un dramaturgs, viens no žurnāla "Rīgas Laiks" dibinātājiem. Kopš 2019. gada 18. februāra Satori.lv galvenais redaktors ir Henriks Eliass Zēgners, kas plašākai sabiedrībā zināms kā talantīgs, agri debitējis dzejnieks, kura dzejas krājums "Elementi" tika nominēts Latvijas Literatūras gada balvai kategorijā "Spilgtākā debija literatūrā".
Diplāns (burātājs)
Diplāns (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Diplāns 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja vairākās burāšanas disciplīnās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja. 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases pirmajā braucienā viņš ieguva 10. vietu, bet otrajā braucienā 9. vietu.
Lēļi
Lēļi jeb vakarlēpji (Caprimulgus) ir viena no lēļu dzimtas (Caprimulgidae) ģintīm, kas apvieno 39 sugas. Šīs grupas putniem ir plaša izplatība. Tie sastopami Eirāzijā (lielākā daļa sugu mājo Āzijā), Āfrikā, Austrālijā un Malēzijas salās. Mērenajā joslā ligzdojošās sugas ir gājputni.
Latvijā
Latvijā mājo viena lēļu ģints suga – vakarlēpis (Caprimulgus europaeus). Parasti sastopams sausos mežos ar izcirtumiem un laucēm, retāk lauksaimniecības teritorijās.
Kopīgās īpašības
Ligzdo uz zemes, neveidojot ligzdu, dējumā divas raibas olas. Barojas ar lieliem, lidojošiem kukaiņiem, galvenokārt ar naktstauriņiem. Knābi pēj atvērt ļoti plaši, augšējai daļai gals viegli āķveidīgs. Dažas sugas zarā sēž šķērsām tam, bet citas zara garenvirzienā, tādējādi lēļus ir īpaši grūti pamanīt. Lēļu ģints putni ir aktīvi krēslā (vakarā un agri no rīta) vai naktī. Daudzām sugām raksturīga mehāniska, atkārtojoties vienai un tai pašai frāzei, dziesma.
Sistemātika
Lēļu ģints (Caprimulgus)
Ābrams Rabinovičs
Ābrams Rabinovičs (ru; Viļņa —  Maskava) bija Krievijas šahists.
Čadcas apriņķis
Čadcas apriņķis ir Slovākijas Žilinas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Žilinas apgabala Nāmestovo, Dolni Kubīnas, Žilinas, Kisucke Nove Mesto un Bitčas apriņķiem, kā arī Poliju un Čehiju.
Ābrams Rabinovičs
Biogrāfija
20. gadsimta sākumā piedalījies Viskrievijas šaha čempionātos (1903, 1912). 1909. gadā ieguvis Krievijas šaha meistara nosaukumu. 1911. gadā Karlsbādes šaha turnīrā kopā ar Paulu Joneru un Boru Kostiču dalījis 19.-21. vietu (uzvarējis Rihards Teihmans).
Pēc Pirmā pasaules kara pārcēlies uz Maskavu, kur 1920. un 1930. gados bijis viens no vadošajiem šahistiem. 1926. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā. 1930. gadā uzvarējis Maskavas šaha meistaru turnīrā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Labāko rezultātu šajos turnīros sasniedzis 1920. gadā, kad ieņēmis 4. vietu (uzvarējis Aleksandrs Aļehins).
Pēc profesijas bijis grāmatvedis. 1930. gados bijis Maskavas vakara laikraksta Вечерняя Москва šaha nodaļas redaktors. Otrā pasaules kara laikā miris no nepietiekama uztura.
DHCP noklausīšanās
Dinamiskais saimniekdatora konfigurācijas protokola noklausīšanās ir 2.slāņa drošības elements, kura darbības princips ir pielīdzināms ugunsmūrim, kas atpazīst drošus un nedrošus DHCP servera pieprasījumus datortīklā. DHCP noklausīšanās ir datortīkla drošības tehnoloģija, kas ir iebūvēta komutatoru operētājsistēmās. Šī drošības funkcija spēj atpazīt nedrošus DHCP ziņojumus un apturēt tos.
DHCP noklausīšanās nosaka vai datu plūsmas avoti ir uzticami vai nē. Neuzticams resursdators var uzsākt datu pārraides uzbrukums vai citas nelabvēlīgus uzbrukums, kas var ietekmēt datortīkla darbību.
Paolo Boi
Paolo Boi (it; 1528. gads Sirakūzas — 1598. gads Neapole) bija Itālijas šahists.
Biogrāfija
16. gadsimta spēcīgākais Itālijas šahists. 1549. gadā šaha mačā uzvarējis Romas pāvestu Pāvilu III. Pēc zaudējuma pāvests piedāvājis Boi kļūt par kardinālu, taču saņēmis atteikumu. 1575. gadā viesojies Madridē, lai Spānijas karaļa Felipes II galmā cīnītos šaha turnīrā ar labākajiem tā laika Spānijas šahistiem. Pēc uzvaras pār Ruī Lopesu de Seguru saņēmis dāsnas karaļa balvas, tajā skaitā mūža pensiju. Atceļā uz Itāliju kuģim uzbrukuši Alžīrijas pirāti, taču Boi atguvis sev brīvību pēc vairākām uzvarām šahā pār pirātiem. Miris Neapolē mīklainos apstākļos, iespējams, ka ticis noindēts sāncenša greizsirdības dēļ.
Septiņi psihopāti
Mārtijs ir scenārists, kurš cīnās par izdzīvošanu un sapņo pabeigt savu scenāriju Seven Psychopaths. Viņa labākais draugs Billijs savu iztiku pelna, nolaupot suņus un vēlāk no suņu īpašniekiem savācot atlīdzības. Pēc tam, kad Billijs nolaupa neparedzamā un bīstamā gangstera Čārlija Kostello šicū Boniju, Losandželosas noziedzīgajā pasaulē tiek ierauts arī Mārtijs.
Semelišķu pareizticīgo baznīca
<mapframe text="Semelišķu pareizticīgo baznīca" width=260 height=260 zoom=19 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q7590828" } Semelišķu svētā Nikolaja Brīnumdarītāja baznīca (lt, ru) ir 1895. gadā uzcelts Lietuvas Pareizticīgās baznīcas koka dievnams, kas atrodas Lietuvas dienvidos, Elektrēnu pašvaldības Semenišķu ciemā.
Baznīca iesvētīta 1896. gadā. 1907. gadā draudzē bija 735 locekļu, bet 1937. gadā draudzē 620 locekļi un tai piederēja 31,5 desetīnas zemes un 11 ezeri. PSRS varas iestādes 1947. gadā draudzi reģistrēja, taču nacionalīzēja vairākas ēkas. 1954. gadā draudze pievienojās Vieves draudzei. Baznīca remontēta 1949., 1957. un 1978. gadā.
Aleksejs Černuševičs
Aleksejs Černuševičs (fr, ru; dzimis Ļidā) ir Baltkrievijas un Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2012).
Biogrāfija
Grodņas šaha skolas audzēknis. 1994. gadā kļuvis par Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāju U16 vecuma grupā.
Kopš 2000. gadu sākuma pārcēlies uz dzīvi Francijā. Regulāri piedalījies Francijas individuālajos un komandu šaha čempionātos. 2010. gada Francijas šaha čempionāta finālā dalījis 8.-9. vietu ar Andreju Sokolovu (uzvarējuši Lorāns Fresinē un Romēns Eduārs).
Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Černuševičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2012. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Loriss Benito
Loriss Benito (de, dzimis ) ir Šveices futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Šveices futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Benito pārstāv Ligue 1 komandu Bordo "Girondins".
Sasniegumi
Benfica
FC Zürich
Škumbina
Škumbina (sq) ir 181 kilometru gara upe Albānijas centrālajā daļā.
Iztece Valamaras kalnos uz dienvidrietumiem no Ohridas ezera. Iesākumā tek uz ziemeļiem, vēlāk uz ziemeļrietumiem, bet pie Libraždas pagriežas uz rietumiem. Pie Eļbasaniem iztek līdzenumā un ietek Adrijas jūrā 25 kilometrus uz dienvidiem no Duresiem.
Senatnē upe bija pazīstama kā Genusa (Genusus). Pa Škumbinas ieleju Senā Roma no 145. līdz 101. gadam pirms mūsu ēras izbūvēja stratēģiski svarīgo Via Egnatia, caur kuru notika kustība starp impērijas svarīgākajām pilsētām - Romu un Konstantinopoli. Mūsdienās upe ir robeža starp diviem albāņu valodas dialektiem - gegu dialektu ziemeļos un tosku dialektu dienvidos.
Aleirolīts
Aleirolīts ir sablīvējies, sacementēts nogulumiezis, kura sastāvā ir virs 50% aleirītiskā materiāla (frakcija 0,01-0,1 mm). Aleirolītus cementē mālviela, dzelzs oksīdi un hidroksīdi, karbonāti u.c. Izšķir vairākus aleirolīta veidus:
Gadījumos, kad aleirītiskā un smilšu frakcija ir vienādās procentuālās attiecībās (ap 50%), tad tādu iezi mēdz saukt par aleirolīta smilšakmeni.
Latvijā aleirolīti ir plaši izplatīti devona, karbona, kembrija un augšproterozoja nogulumos. Devona mālainos aleirolītus izmanto keramikā.
Jānis Jurgens
Jānis Jurgens (ru, 1900—1983) bija padomju drošības orgānu darbinieks, politiskās ekonomijas katedras vadītājs Apvienotās valsts politiskās pārvaldes (ОГПУ), no 1934. gada NKVD Augstākajā skolā Maskavā. LVU rektors (1941, 1949—1962), PSRS Augstākās padomes deputāts (1950—1954), LPSR Augstākās padomes deputāts (1955—1963).
Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gada 28. decembrī Rīgas apriņķa Skrīveru pagastā kalpu ģimenē. Mācījās Alūksnes pilsētas skolā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada februārī Jurgens iestājies LSD (boļševiku) partijā, piedalījās Padomju Latvijas armijas kaujās pret igauņiem un Ziemeļlatvijas brigādi pie Mencenes (et:Mõniste) stacijas un Alūksnē, bija čekas izmeklētājs Viļānos. Vēlāk latviešu sarkano strēlnieku divīzijas 5. pulka sastāvā piedalījās Krievijas pilsoņu kara Dienvidu frontē.
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām viņš bija politiskais vadītājs ("poļitruks") Sarkanajā armijā, mācījās Rietumtautu Komunistiskajā universitātē Maskavā. No 1925. gada līdz 1930. gadam strādāja Krasnojarskā un Minusinskas lauksaimniecības tehnikumā (1921—1924), pēc līdz 1931. gadam mācījās Nadeždas Krupskas vārdā nosauktajā Komunistiskās audzināšanas akadēmijā Maskavā (Академия Коммунистического Воспитания имени Н. К. Крупской). No 1933. gada strādāja par politiskās ekonomijas katedras vadītāju Apvienotās valsts politiskās pārvaldes (ОГПУ), no 1934. gada NKVD Augstākajā skolā (Высшая школа НКВД СССР). Lielā terora laikā 1938. gadā atlaists no darba NKVD Augstākajā skolā, bet turpināja vadīt Maskavas Autoceļu institūta Politekonomijas un marksisma-ļeņinisma katedru (1936–1941).
Pēc Latvijas okupācijas viņu nosūtīja uz Rīgu un iecēla par LVU politekonomijas profesoru. Pēc tam, kad 1941. gada 10. februārī LK(b)P CK atstādināja LVU rektoru Jāni Paškeviču kā "netikušu galā ar pienākumiem", pārmetot stipendiju piešķiršanu mantīgo šķiru pārstāvju bērniem un bijušo sociāldemokrātu iesaistīšanu Universitātes darbā. Par rektoru 13. februārī tika nozīmēts J. Jurgens.
Otrā pasaules kara laikā atradās Krievijā, kad Sarkanā armija ieņēma Rīgu, 1944. gada decembrī J. Jurgenu ievēlēja par Latvijas Komunistiskās (boļševiku) Partijas Centrālās Komitejas trešo sekretāru. 1946. gada augustā viņu atbrīvoja no darba LKP CK un iecēla par Latvijas Valsts universitātes Ekonomiskās fakultātes dekānu, tad prorektoru mācību daļā. 1949. gadā Jāni Jurgenu no jauna ievēlēja par LVU rektoru un viņš no darba kā sociāli nepiemērotus un neatbilstošus darbam un studijām atbrīvoja 121 pasniedzēju, 866 studentus un vairāk kā citu 100 universitātes darbinieku. Viņa vadības laikā 1950. gadā no Latvijas Valsts Universitātes tika atdalīta Medicīnas fakultāte un Ķīmijas fakultātes farmācijas nodaļa, no kurām izveidoja pastāvīgu augstskolu — Rīgas Medicīnas institūtu (tagad Rīgas Stradiņa Universitāte). No 1955. līdz 1963. gadam Jānis Jurgens darbojās arī kā LPSR Augstākās padomes deputāts. No 1964. gada pensijā.
Miris 1983. gada 18. novembrī.
Fosfolipīdi
Fosfolipīdi (no el2 (phōsphó) — 'fosfo[rs]' un (lipos) — 'tauki') ir salikto lipīdu klase un nozīmīga šūnu membrānu sastāvdaļa. Fosfolipīdu molekulas veido spirti (glicerīns, sfingozīns), taukskābes, fosforskābe, kā arī aminoskābes — holīns, etanolamīns, serīns un citi savienojumi.
Fosfolipīdi ir amfifili savienojumi, jo to veidojošie taukskābju atlikumi ir hidrofobi, bet fosforskābes atlikums, kā arī aminoskābju un pārējo slāpekļa saturošo savienojumu atlikumi — hidrofili un ūdenī hidratējas. Šī iemesla dēļ ūdenī fosfolipīdi veido micellas, kurās hidrofobie taukskābju atlikumi ir pavērsušies uz micellas iekšpusi, bet fosfolipīdu molekulas hidrofilā daļa — uz ārpusi, kur tā hidratējusies ar ūdens molekulām. Līdzīgā veidā fosfolipīdi izvietojušies arī šūnu membrānā, ko veido lipīdu dubultslānis un olbaltumvielas.
Iedalījums
Atkarībā no fosfolipīdu sastāvā esošā spirta veida (glicerīna vai sfingozīna), fosfolipīdus sīkāk iedala:
Novomirhoroda
Novomirhoroda (uk) ir pilsēta Ukrainas vidienē, Kirovohradas apgabala Novoukrajinkas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Velika Visas upes krastos 66 km no apgabala centra Kropivnickas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta Jaunā Mirhoroda izveidojusies 1740. gadā, kad šeit apmetās Mirhorodas pulka kazaki. 1752. gadā Novomirhoroda kļuva par Novoserbijas administratīvo centru un Krievijas impērijas armijas garnizona mītnes vietu. Pēc Novoserbijas likvidēšanas 1764. gadā tiek izveidoti trīs nometināti kazaku pulki. 1773. gadā piešķirtas pilsētas tiesības vienlaikus ar apriņķa izveidi Vozņesenskas guberņas sastāvā. No 1923. gada līdz 2020. gadam rajona centrs. 2001. gadā Novomirhoroda iekļauta Ukrainas vēsturisko pilsētu sarakstā.
Pilsētā vairāki pārtikas rūpniecības uzņēmumi, notiek ādu pārstrāde.
Zviedru Pomerānija
Zviedru Pomerānija (de, sv; 1648—1815) ir literatūrā pieņemts apzīmējums Zviedrijas aizjūras provincei Pomerānijas rietumu daļā, kas nonāca tās valdījumā 1648. gadā pēc Trīsdesmitgadu kara. Teritorijā ietilpa daļa no tagadējās Mēklenburgas-Priekšpomerānijas (Priekšpomerānijas-Rīgenes apriņķis, Priekšpomerānijas-Greifsvaldes apriņķis). Galvaspilsēta bija Štetīne (1630—1720), pēc tam Greifsvalde (1720—1814). Galvenais cietoksnis bija Štrālzunde, augstākā tiesa atradās Vismārā.
Vēsture
Trīsdesmitgadu kara laikā 1630. gadā Zviedrijas ķēniņš Gustavs II Ādolfs noslēdza militāro aliansi ar pēdējo Pomerānijas hercogu Bogislavu XIV, zviedru karaspēks okupēja Rīgenes salu un Ūzedomas salu, bet 1631. gadā visu Pomerānijas hercogisti. Pēc hercoga Bogislava XIV nāves Zviedrijas ķēniņš piesavinājās Pomerānijas hercoga titulu un 1638. gadā iecēla Johanu Baneru (Banér) par Pomerānijas ģenerālgubernatoru. Pēc Vestfālenes miera līguma Pomerānijas hercogisti sadalīja divās daļās: Zviedrija ieguva visu Priekšpomerāniju, Rīgenes salu un Oderas grīvu, bet Brandenburga-Prūsija visu Aizpomerāniju (daļas no tagadējām Rietumpomožes un Pomožes vojevodistēm) uz austrumiem no Oderas upes. Pēc Zviedrijas-Brandenburgas kara (1674—1679) un Lielā Ziemeļu kara daļa no Zviedru Pomerānijas uz dienvidiem no Pēnes upes (Peene) nokļuva Brandenburgas-Prūsijas pārvaldībā. Napoleona karu laikā 1806. gadā Greifsvaldes landtāgs nolēma ciešāk integrēt provinci Zviedrijas ķēniņvalstī, ieviest Zviedrijas satversmi un atcelt dzimtbūšanu. Pēc Vīnes kongresa lēmuma Prūsija 1815. gada oktobrī to iekļāva Pomerānijas provinces sastāvā.
Modris Greitāns
Modris Greitāns (1964) ir latviešu datorzinātnieks, Latvijas Elektronikas un datorzinātņu institūta (EDI) vadošais pētnieks un direktors (2007-2015, kopš 2019). Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (2018).
Dzīvesgājums
Dzimis 1964. gada 29. decembrī Rīgā. Studēja LU Fizikas un matemātikas fakultātē (1983—1990). Turpināja studijas LZA aspirantūrā (1990—1991), darbojās SIA “Signālu apstrādes institūts” (1991—2005), līdztekus turpināja studijas Elektronikas un datorzinātņu institūta doktorantūras programmā (1995—1998). Ivars Biļinskis, Modris Greitāns, Ints Mednieks un Vadims Vedins sadarbībā ar Vestminsteras Universitātes (University of Westminster) zinātniekiem radīja DASPlab system, kas praksē demonstrēja nevienmērīgi saciparotu signālu apstrādes pielietojumu un kura 1997. gadā ieguva Eiropas IT balvu.
2000. gadā Greitāns aizstāvēja datorzinātņu zinātņu doktora (Dr.sc. comp) grādu signālu diskrētās apstrādes apakšnozarē.
Pauls Melducis
Pauls Melducis (dzimis, miris ) bija latviešu aktieris.
Pēters Āčs
Pēters Āčs (hu; dzimis Egerā) ir Ungārijas starptautiskais lielmeistars šahā (1998).
Biogrāfija
1992. gadā Rimavska Sobotā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā. 1996. gadā Menorkā izcīnījis bronzas medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 1999. gadā uzvarējis Budapeštas Agro starptautiskajā šaha turnīrā. 2001. gadā Atēnās uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2002. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Hogevēnā (Nīderlande) un Pardubicē. Šajā pašā gadā kļuvis arī par Ungārijas šaha čempionāta vicečempionu. 2004. gadā Tripolē piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā uzvarējis Predragu Nikoliču, bet 2. kārtā zaudējis un izstājies. 2007. gadā kopā ar Pentalu Harikrišnu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Ungārijas pilsētā Pakšā.
Pārstāvējis Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Āčam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1998. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Marks Žusē
Marks Žusē (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Žusē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensību Open klases sacensībās viņš nefinišēja. 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases pirmajā braucienā viņš ieguva 9. vietu.
Breikšs
Breikšs ir latviešu cilmes uzvārds, kas varētu būt cēlies apvidvārda „breikšis” ar nozīmi „trokšņotājs, ķildnieks, bulduris”. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Spānijas sieviešu futbola izlase
Spānijas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Spāniju starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Spānijas Futbola federācija.
FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīram ir kvalificējusies trīs reizes. Debijas reizē 2015. gadā ierindojās 4. vietā grupā un izslēgšanas spēlēs neiekļuva. 2019. gadā iekļuva astotdaļfinālā. Eiropas čempionāta finālturnīros izlase ir piedalījusies četras reizes. 1997. gadā komanda iekļuva pusfinālā, kas ir līdz šim lielākais panākums.
2023. gada jūnijā FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 6. vietā.
Komandu iedzīšana
Komandas iedzīšana ir treka riteņbraukšanas disciplīna, kas ir līdzīga individuālajai iedzīšanai, tikai tajā piedalās divas komandas, katra līdz četru dalībnieku sastāvā, startējot pretējās velodroma pusēs.
Sacensību formāts
Gan sieviešu, gan vīriešu komandas sacenšas 4 km distancē četru cilvēku komandās. Līdz 2012.—2013. gada sezonas sākumam sievietes sacentās 3 km distancē triju cilvēku komandās.
Gluži kā individuālajā iedzīšanā, mērķis ir ātrākajā laikā pieveikt distanci vai noķert un apdzīt otru komandu. Komandas braucēji seko cieši viens otram, izmantojot aizvēju, lai samazinātu kopējo gaisa pretestību. Periodiski vadošais braucējs, kurš strādā vissmagāk, uzbrauc augstāk trekā, palaižot komandas biedrus un pievienojas tiem aizmugurē. Trešā braucēja pozīcija ir svarīga, jo gala rezultāts tiek mērīts brīdī, kad šī braucēja velosipēda priekšējā riepa šķērso finiša līniju. Tā kā uzvarētāju nosaka pēc trešā braucēja, bieži vien viens braucējs savu posmu veic ar tādu piepūli, ka pēc tam vairs nespēj pievienoties komandas aizmugurē. Tas ļauj komandas biedriem īsi atgūties aiz viņa muguras pirms pēdējā trīs dalībnieku paātrinājuma pirms finiša.
Živko Jaņevskis
Živko Jaņevskis (dzimis ) ir Ziemeļmaķedonijas šaha problēmists, lielmeistars šaha kompozīcijā.
Šaha kompozīcija
Jaņevskis specializējies palīgmata un pašmata uzdevumu sastādīšanā. Ir pasaules čempions šaha kompozīcijā palīgmatu grupā (1998—2000). Ieguvis titulus lielmeistars šaha kompozīcijā (1996) un starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā (1979).
Strādā par Maķedonijas šaha žurnāla Орбита redaktoru, sarakstījis vairākas grāmatas par šaha kompozīciju.
Oskars Štāfenhāgens
Oskars Štāfenhāgens (de; dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes vēsturnieks.
Dzimis ārsta ģimenē. Apmeklēja Bitnera privātskolu Kabilē. No 1864. līdz 1868. gadam mācījās Tallinas guberņas ģimnāzijā, bet 1868. gada - Rīgas guberņas ģimnāzijā. Studēja Tartu Universitātē, Getingenē, Leipcigā un Kēnigsbergā. No 1885. gada strādāja Tallinas pilsētas arhīvā. No 1885. līdz 1892. gadam - vēstures skolotājs Tallinā. No 1892. līdz 1903. gadam darbojās Tallinā, Rīgā, Kēnigsbergā, Dancigā, Berlīnē, Jelgavā. No 1903. līdz 1919. gadam bija Kurzemes guberņas arhīva direktors. No 1919. līdz 1923. gadam - Lībekā, vēlāk Rostokā.
Jezups Kangars
Jezups Kangars (dzimis 1878. gadā Bērzgales pagasta Cepleišu solā, miris 1927. gadā) bija latgaliešu sabiedriskais darbinieks, Pēterburgas muzikāliskās sabiedrības priekšsēdētājs, Latgaliešu bēgļu palīdzības biedrības komitejas loceklis.
1917. gada 8. aprīlī (26. martā pēc VS) Latgaliešu Tautas komitejas (Letgalīšu tautas komitets) pārstāvji Andrivs Boriss (Borisovs), Jezups Kangars, Francis Kemps, Viktors Silandžs un Andrīvs Zvīdriņš ieradās vizītē pie Krievijas Pagaidu valdības vadītāja Georgija Ļvova un izvirzīja jautājumu par pašpārvaldes tiesību piešķiršanai latgaliešiem. Kņazs Ļvovs izteicies, ka šo jautājumu Krievijā jākārto kopā ar citu tautu jautājumiem.
Miris 1927. gada augustā.
Roberts Ruks
Roberts Ruks (hu; dzimis ) ir Ungārijas starptautiskais lielmeistars šahā (2000).
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējis Ungāriju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Labākos panākumus guvis 1992. gadā Rimavska Sobotā, kad Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā dalījis 2.-3. vietu un 1994. gadā, kad Segedā Eiropas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā dalījis 2.-3. vietu un Hanijā Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā dalījis 2.-4. vietu.
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Zagrebā (1997), Budapeštā (2000), Kēsegā (2000), Kladovo (2001), Lipštatē (2003).
Pārstāvējis Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā Rukam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2000. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Tianhe
Tianhe (zh,  — "Debess harmonija"), oficiāli Tianhe bāzes modulis (zh) ir Ķīnas orbitālās stacijas Tiangong pirmais, bāzes modulis. Tas orbītā tika palaists 2021. gada 29. aprīlī.
Konstrukcija
Stacijas bāzes modulis nodrošina dzīvības atbalstu un dzīvojamās telpas trim apkalpes locekļiem, kā arī nodrošina stacijas vadības, navigācijas un orientācijas kontroli un elektroenerģijas apgādi. Modulis sastāv no trim sekcijām: dzīvojamā nodalījuma, neapdzīvojamas servisa nodalījuma un saslēgšanas nodalījuma. Kopumā dzīvojamās telpas tilpums ir 50 kubikmetri (salīdzinot ar tikai 15 m³ Tiangong 1). Tianhe masa ir 22,6 tonnas, garums — 16,6 metri, diametrs — 4,2 metri.
Dzīvojamā telpā ir virtuve un tualete, ugunsdrošības iekārtas, gaisa apstrādes un kontroles iekārtas, datori, zinātniskā aparatūra un sakaru iekārtas.
Elektroenerģiju nodrošina divi grozāmi saules bateriju paneļi. Enerģija tiek glabāta akumulatoros, lai apgādātu staciju, kad tā nokļūst Zemes ēnā. Modulim ir dzinējsistēma, kas regulāri veiks stacijas orbītas paaugstināšanu, lai novērstu bremzēšanās atmosfērā sekas. Raķešdegvielu piegādā kravas kuģi. Stāvokļa korekcijai ir uzstādīti 4 jonu dzinēji.
Priekšējais saslēgšanas nodalījums ir apgādāts ar četriem saslēgšanas mezgliem. Pie tā plānots pievienot divus moduļus, kā arī periodiski kravas kuģus Tianzhou un kosmosa kuģus Shenzhou. Kosmiskie aparāti var tuvoties un pieslēgties pie aksiālā (uz priekšu vērstā) un nadīrā (uz Zemi vērstā) porta. Katram topošajam modulim tiks uzstādīta mehāniska svira, kas līdzīga PSRS Mir orbitālā stacijā izmantotajam manipulatoram. Jaunie moduļi vispirms pieslēgsies pie aksiālā porta, tad mehāniskā svira piestiprināsies un pārvietos moduli uz sānu portu. Pilotējamie un kravas kuģi varēs pieslēgties vai nu pie aksiālā mezgla vai pie apakšējā mezgla. Zenīta (augšup vērstā) pieslēgvieta ir pārveidota par lūku iziešanai kosmosā, un sfērisko saslēgšanas nodalījumu var izmantot arī kā slūžu kameru.
Lidojuma gaita
Tianhe tika palaists 03:23:15 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 5B no Veņčanas kosmisko aparātu palaišanas vietas.
29. maijā stacijā ieradās kravas kuģis Tianzhou 2 Pirmā ekspedīcija ieradās 2021. gada 17. jūnijā ar kosmosa kuģi Shenzhou 12.
2022. gada 24. jūlijā pie Tianhe priekšējās pieslēgvietas pievienojās Wentian laboratorijas kabīnes modulis. 30. septembrī Wentian tika pārvietots uz Tianhe labās puses pieslēgvietu.
2023. gada Kannu kinofestivāls
76. ikgadējais Kannu kinofestivāls ir kinofestivāls, kas norisinājās 2023. gadā no 16. līdz 27. maijam Kannās, Francijā. Žūrijas prezidents bija zviedru filmu veidotājs Rūbens Ēstlunds. Festivāla galveno balvu, Zelta palmas zaru, ieguva Francijas filma "Krietiena anatomija" (Anatomie d'une chute), Žistīne Trjē kļuva par trešo sievieti režisori, kas saņēma balvu, pēc Džeinas Kempiones 1993. gadā un Žilijas Dikurno 2021. gadā.
Uz festivāla galvenā plakāta attēlota aktrise Katrina Deneva no filmas La Chamade (1968) uzņemšanas procesa. Šāds plakāts izvēlēts kā cieņas apliecinājums Denevai par viņas ieguldījumu kino.
Kinofestivāla laikā pasniedza divus Goda zelta palmas zarus: pirmo kinofestivāla atklāšanas ceremonijas laikā saņēma Maikls Daglass; un otru pasniedza Harisonam Fordam pirms filmas "Indiana Džonss un Likteņa rats" pasaules pirmizrādes.
Kinofestivālu atklāja ar Maivenas režisēto filmu Jeanne du Barry un noslēdza ar Pixar animācijas filmu "Elementāri" (režisors Pīters Sons).
Branko Džuričs
Branko Džuričs (sh; dzimis ), zināms arī ar pseidonīmu Džuro (Đuro, kirilica: Ђуро), ir bosniešu aktieris, komiķis, kinorežisors un mūziķis, kurš dzīvo un strādā Ļubļanā, Slovēnijā.
Leonīds Breikšs
Leonīds Breikšs (1908—1942) bija latviešu dzejnieks un žurnālists. Pazīstams ar savu mīlas liriku un patriotisko dzeju ("Lūgšana", "Himna"). Pēc Latvijas okupācijas Breikšs tika apcietināts un deportēts uz ieslodzījuma vietu Padomju Savienībā, kur gāja bojā.
Branko Džuričs
Džuričs dzimis un audzis Sarajevā, un 80. gados kļuva pazīstams visā Dienvidslāvijā ar populāro komēdijseriālu Top lista nadrealista. Džuro kļuva par Bosnijas tautas iemiesojumu, galvenokārt viņa akcenta un slenga dēļ. Viņš bija arī viens no SCH dibinātājiem un godalgotās Sarajevas rokgrupas Bombaj Štampa vokālists. 1992. gada augustā, pēc vairākus mēnešus ilgušā Bosnijas kara, viņš pārcēlās uz Slovēniju.
Viņš ir filmējies Amerikas Kinoakadēmijas balvu ieguvušajā filmā No Man's Land, kā arī atveidojis otrā plāna lomas daudzās augsta līmeņa filmās, tostarp Miris dunja, "Čigānu laiks" (Dom za vešanje), Kuduz, Bal-Can-Can, "Asins un medus zemē" (U zemlji krvi i meda) un Montevideo, vidimo se!. Viņš ir izveidojis komēdijseriālu Naša mala klinika.
Leonīds Breikšs
Dzīvesgājums
Dzimis 1908. gada 8. aprīlī Maskavas guberņas Volokolamskas apriņķa Jeļizarovas muižas pārvaldnieka piecu bērnu ģimenē. Kristīts evaņģēliski luteriskajā draudzē. 1913. gada vasaru Leonīda māte ar bērniem pavadīja savu vecāku mājās Vecpiebalgas „Pakalniešos”, tad atgriezās Krievijas pilsētā Serpuhovā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, viņi 1914. gadā pārcēlās uz Maskavu.
1920. gadā Breikšu ģimene pārcēlās uz dzīvi Latvijā. Pirmos dzejoļus Leonīds uzrakstīja 1921. gadā, bet 1922. gada 29. decembrī laikrakstā „Kurzemnieks” tika iespiests viņa pirmais dzejolis „Ziemassvētku vakarā”. Viņš mēģināja publicēt Jeseņina dzejoļu izlasi, bet pietrūka līdzekļu. Līdz 1927. gadam mācījās Rīgas 1. pilsētas ģimnāzijā, kur par latviešu valodas un literatūras skolotāju strādāja Vilis Plūdons. 1928. gadā Breikšs iestājās Latvijas Universitātes juridiskajā nodaļā, bet studijas nepabeidza. 1929. gada rudens semestrī tika uzņemts studentu korporācijā Fraternitas Lataviensis. No 1930. gada viņš strādāja laikrakstā „Latvis” un Iekšlietu ministrijas preses un biedrības nodaļā, no 1936. gada bija žurnāla „Skolas dzīve” atbildīgais redaktors.
Branko Džuričs
Agrīna dzīve
Tēvs serbs Kruševacas un māte bosniete. Tēvs nomira no vēža divdesmit viena gada vecumā, kad zīdainim Branko bija tikai viens gads. Jau agrā bērnībā jaunietis izrādīja tieksmi uz publisku uzstāšanos.
Leonīds Breikšs
Dzīvesgājums
No 1937. līdz 1940. gadam Leonīds Breikšs darbojās Sabiedrisko lietu ministrijas ideoloģisko rakstu nodaļā par redaktoru.
Branko Džuričs
Agrīna dzīve
Kad Džuričam bija četrpadsmit, viņa atraitne māte apprecējās ar gleznotāju Braņislavu "Branko" Popovacu, tāpēc daļu savus pusaudža gadus viņš pavadīja kopā ar patēvu, kurš mudināja viņu īstenot savus mākslinieciskos talantus.
Vidējo izglītību ieguvis Sarajevas 1. ģimnāzijā, ko absolvējis 1980. gadā. 1981. gadā viņš pieteicās Skatuves mākslas akadēmijā, kas bija Sarajevas Universitātes jaunizveidotā fakultāte, taču pieteikumu noraidīja. Tad viņš iestājās žurnālistikas studijās Sarajevas Universitātes Filozofijas fakultātē.