cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rūpnieciskā inženierija
Kvalitātes kontrole
Kvalitātes kontrole ir mēri, kas pieņemti, lai nodrošinātu, ka netiek ražoti produkti vai servisi ar defektiem, un ka dizains atbilst veiktspējas prasībām. Tā ir ābeces patiesība, ka “kvalitāte ir par brīvu”. Ļoti bieži tas nemaksā vairāk, kā ražot produktu, kurš vienmēr darbojas, kad tiek noņemts no konveijera. Lai arī tas prasa nopietnus pūliņus dizaina izstādes laikā, tas ievērojami samazina nelietderīgi izmantoto resursu daudzumu.
Ražīgums
Diezgan bieži ražotajiem produktiem ir nevajadzīgi sīkumi vai daļas. Vienkārša dizaina maiņa var ļaut ražotājam atteikties no šīm nevajadzīgajām daļām, samazinot izmaksas, palielinot uzticamību un peļņu. Piemēram, krievu šķidrās degvielas raķešu dzinēji ir veidoti tā, lai pieļautu rupju (tomēr netekošu) metinājumu, kas padara nevajadzīgu slīpēšanu un sīkas darba pabeigšanas operācijas, kuras nekā neuzlabo dzinēja darbību.
Darba ekonomika
Rūpnieciskie inženieri arī pēta, kā darbinieki veic savu darbu, piemēram, darbinieks paņem elektrisko detaļu, lai to piestiprinātu elektriskajā sistēmā, vai kādā secībā sastāvdaļas tiek saliktas kopā elektriskajā sistēmā. Mērķis ir samazināt laiku, ko aizņem konkrētais darbs un organizēt darbu tā, lai darba veikšanai vajadzētu pēc iespējas mazāk strādnieku. Piemēram, gadsimta sākumā automašīnu ražotājs Ford ieviesa konveijera lenti, kas ļoti samazināja vienas automašīnas izgatavošanas laiku.
1995. gada Pasaules čempionāts hokejā
1995. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Stokholmā un Jevlē, Zviedrijā no 1995. gada 23. aprīļa līdz 7. maijam. Tas bija 59. Pasaules čempionāts hokejā.
Āfrikas vāveres
Āfrikas vāveres, Āfrikas vāveru cilts (Protoxerini) ir viena no trijām vāveru dzimtas (Sciuridae) zemes vāveru apakšdzimtas (Xerinae) grauzēju ciltīm. Šajā apakšdzimtā ietilpst arī asspalvaino zemes vāveru cilts (Xerini) un murkšķu cilts (Marmotini). Āfrikas vāveru ciltī ir 31 suga, kas tiek iedalītas 6 ģintīs.
Salacgrīvas novads
Salacgrīvas novads bija 2009. gada teritoriālajā reformā izveidota pašvaldība, kurā tika apvienoti bijušā Limbažu rajona Salacgrīvas pilsēta ar lauku teritoriju, Ainažu pilsēta ar lauku teritoriju un Liepupes pagasts. Robežojās ar Alojas un Limbažu novadiem un Igaunijas Pērnavas apriņķi. Novada centrs bija Salacgrīva. Salacgrīvas novads atradās Baltijas jūras Rīgas līča austrumu krastā.
2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Salacgrīvas novadu iekļāva Limbažu novadā.
Daba
Salacgrīvas novads ietilpa Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, un tā teritorijā atrodas dabas liegums Vidzemes akmeņainā jūrmala.
Piekrastēm lielākoties raksturīga neliela erozija. Pludmalē un piekrastes zemūdens daļā atrodošie laukakmeņi spēcīgo vēju un vētru laikā mazina viļņu spēku, tādēļ tie uz krastiem nerada erodējošu ietekmi, kā arī pasargā zemesragus no izskalošanas. Vidzemes akmeņainā jūrmala ir vienīgā jūras piekraste Latvijā, kur atsedzas smilšakmens atsegumi. Lielākie no šiem atsegumiem ir Veczemju klintis.
Piekrastē sastopamas 4 gliemeņu sugas: lielā smilšgliemene (Mya arenaria), Baltijas plakangliemene (Macoma Baltica), Lamarka sirsniņgliemene (Cerastoderma glaucum) un Parastā ēdamgliemene (Mytilus trossulus).
Vēsture
1207. gadā Salacas grīva nonāca Livonijas bīskapijas, vēlāk Rīgas arhibīskapijas t.s. Līvu galā. No hronikas zināms, ka 1216. gada pavasarī iebrucēji no Sāmsalas pa Salacas upi (la) iebruka letu zemēs ap Burtnieku ezeru.
1226. gadā bīskaps Alberts lika celt Salacas pili upes stāvākajā ziemeļu krastā, apmēram puskilometru no upes grīvas, lai pārraudzītu pieeju Salacas ūdensceļam.
1474. gadā Rīgas arhibīskaps Silvestrs Stodevešers sabiedrojās ar Zviedrijas karali pret Livonijas ordeni, tādēļ Salacgrīvā izcēlās zviedru desants, tomēr Livonijas ordeņa karaspēks pili atguva un paturēja savā kontrolē līdz 1485. gadam.
1508. gadā pirmo reizi pieminēta Salacas baznīcas draudze. Livonijas kara laikā 1561. gadā novads nonāca Polijas-Lietuvas pārvaldītās Pārdaugavas hercogistes sastāvā, bet pēc poļu-zviedru kara (1600—1629) Zviedru Vidzemes teritorijā, 1633. gadā Salacas pils pēdējo reizi pieminēta kā nocietinājums, pēc tam tā tika pilnīgi nopostīta Otrā Ziemeļu kara laikā.
Pēc 1866. gada pagastu pašvaldību likuma izsludināšanas agrāko Salacgrīvas draudzes novada muižu pagastu vietā izveidoja Ainažu un Vecsalacas pagastus. 1903. gadā tika atklāta Ainažu osta, ko 1912. gadā ar iekšzemi savienoja Ainažu—Valmieras—Smiltenes šaursliežu dzelzceļš.
1908. gadā pār Salacas upi pie Vecsalacas muižas uzbūvēja dzelzsbetona tiltu, ko atklāja 1909. gada 13. jūnijā. Vecsalacas tilts ir viens no diviem tiltiem Latvijas zemesceļos, kas fragmentāri saglabājies no dzelzsbetona ēras sākumposma.
1918. gadā, sadalot Vecsalacas pagastu, izveidoja Salacas un Svētciema pagastus. 2009. gadā apvienoja Salacgrīvas un Ainažu pilsētas ar lauku teritorijām un Liepupes pagastu, iekļaujot tos jaunizveidotajā Salacgrīvas novadā. 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Salacgrīvas novada teritoriju iekļāva Limbažu novadā.
Teritoriālais iedalījums
Salacgrīvas novads teritoriāli iedalās 5 vienībās: Ainažos, Salacgrīvā, Salacgrīvas, Ainažu un Liepupes pagastos.
Lineārās regresijas analīze
Regresijas analīzes galvenais uzdevums ir pētīt sakarības starp rezultatīvo pazīmi y un faktoriālo pazīmi x un novērtēt šīs sakarības funkciju. Regresijas analīze nosaka, pēc kādas likumsakarības mainās rezultatīvā pazīme, ja mainās faktoriālās pazīmes vērtība. Pilnīgi lineārajām funkcionālām sakarībām ir raksturīgs, ka katrai x_i vērtībai atbilst viena noteikta y_i vērtība, tātad attiecības ir pilnībā prognozējamas.
Salacgrīvas novads
Apdzīvotās vietas
Salacgrīva, Ainaži, Dunte, Duntes skola, Mustkalni, Liepupe, Jelgavkrasti, Lembuži, Prinkas, Tūjasmuiža, Tūja, Mežciems, Ķurmrags, Meleki, Vitrupe, Šķirstciems, Lāņi, Svētciems, Vecsalaca, Korģene, Kuiviži un Mērnieki.
Lineārās regresijas analīze
Termins
Terminu regresija ir ieviesis Frānsiss Goltons. Savā rakstā viņš atzīmēja, ka, lai gan garākiem vecākiem ir tendence piedzimt garākiem bērniem un īsākiem otrādi, tomēr abiem vecāku veidiem bērnu augumam ir tendence virzīties jeb regresēt uz vidējo augumu visā populācijā. Galtona likumu apstiprināja Karls Pīrsons, kas savāca vairāk nekā tūkstoti ierakstu par cilvēku augumiem. Tātad ar parastās viena faktora regresijas palīdzību ir iespējams prognozēt dēla augumu, ja ir zināms viņa tēva augums.
Salacgrīvas novads
Iedzīvotāju skaita dinamika
Pēc Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes ziņām 2015. gada 1. Janvārī Salacgrīvas novadā bija 8658 iedzīvotāji.
Pašvaldība
Salacgrīvas domi veidoja 15 ievēlēti deputāti.
Lineārās regresijas analīze
Lineārā regresija
Lineāro regresijas modeli vispārīgā veidā var pierakstīt šādi: kur Y — rezultatīvā pazīme, X — faktoriālā pazīme,  — modeļa parametri, kuri jāaprēķina.
Salacgrīvas novads
Izglītība
Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā Salacas draudzes novadā tika izveidota pirmā draudzes skola, sākumā skolā mācījušies tikai 7 skolēni. 18. gadsimta otrajā pusē skolēnu skaits ātri pieauga, 1788. gadā Salacas draudzē bija 144 zēni un 102 meitenes, 125 vīrieši un 68 sievietes. 19. gadsimtā draudzes skolas kļuva par augstākās pakāpes skolu ar 2—3 gadīgu mācību kursu un tajās uzņēma tikai pagastskolu beigušus 14—16 gadus vecus jaunekļus. Mācības bija par maksu, tādēļ vecākiem, kuri vēlējās izglītot savus bērnus, nācās šķirties no 6 līdz 7 rubļiem gadā, tāpēc skola pieejama tikai turīgākajiem saimnieku un muižas kalpotāju bērniem.
19. gadsimta vidū trūcīgajos jūrmalas apvidos notika zemnieku masveida pāriešana pareizticībā, jo izplatījās baumas, ka Krievijas Impērijas valdība visiem, kuri pieņems pareizticību, par brīvu dos zemi. Saistībā ar to 1850. gadā Salacgrīvā tika atvērta pareizticīgo draudzes skola, bet Vecsalacā un Svētciemā sāka darboties palīgskolas, kurās strādāja viens pagasta ievēlēts skolotājs.
Lineārās regresijas analīze
Lineārā regresija
Modeli statistikā un ekonometrijā sauc par vienkāršu (pāru) lineāru regresijas vienādojumu, tā koeficientu \hat\beta par regresijas koeficientu, bet \hat\alpha — par vienādojuma brīvo locekli. Lai modelis kļūtu konkrēts un atspoguļotu interesējošās sakarības, ir jānosaka, izmantojot statistikas datus, parametru \hat\alpha un \hat\beta vērtības. To, var izdarīt ar vairākām metodēm. Statistikā un ekonometrijā visplašāko pielietojumu ir guvusi mazāko kvadrātu metode.
Saskaņā ar to, \hat\alpha un \hat\beta jāizvēlas tā, lai noviržu kvadrātu summa faktiski novērotām un ar modeli aprēķinātām rezultatīvās pazīmes vērtībām būtu minimāla. Matemātiskajā statistikā pierāda, ka šīm prasībām atbilst taisne, kuras parametri a un b ir šādi:
Salacgrīvas novads
Sports
Salacgrīvas novada un Limbažu novada pašvaldībās darbojās kopīgi izveidota iestāde — Limbažu un Salacgrīvas novadu sporta skola.
Ainažu kultūras nams
Kultūras biedrību Ainažos nodibināja jau 1926. gadā un tajā darbojās deju kolektīvs un koris. Kultūras nama ēka pēc P. Kundziņa projekta celta 1928. gadā un tās celtniecībā lielus līdzekļus ieguldīja Jānis Asars un Remberts Rungainis. Kultūras namā darbojas sešas tautas mākslas un interešu grupu kolektīvi: Jauktais koris "Krasts", jauniešu deju kolektīvs "Randiņš", pieaugušo un skolēnu amatierteātris un bērnu deju kolektīvi "Zvirgzdiņi" un "Jūrmalnieks".
Liepupes pagasta tautas nams
Nama ēka būvēta 1907. gadā pagasta valdes un tautas nama vajadzībām. Liepupē darbojas jauktais koris "Pernigale" (dibināts 1904. gadā kā Liepupes dziedāšanas biedrības kori, kopš 1926. gada koris piedalās Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos), Liepupes amatierteātris (dibināts 2006. gadā), vidējas paaudzes deju kolektīvs "Ulubele", jauniešu deju kolektīvs "Liepupīte", vīru ansamblis (dibināts 2007. gadā), etnisko tradīciju kopa "Skale" (dibināta 2010. gadā), Valda Andersona kapela.
Lauvu tautas nams
Lauvās vienā ēkā darbojas Lauvu Tautas nams, Salacgrīvas novada domes dienas centra bērniem Lauvu filiāle un saviesīgā biedrība "Svētupes Lauva".
Tūrisms
Salacgrīvas novadā informāciju var iegūt Salacgrīvas informācijas centrā un Ainažu tūrisma punktā.
System of a Down (albums)
System of a Down ir grupas System of a Down pirmais albums. Albums tika izlaists 1998. gada 30. jūnijā.
Salacgrīvas novads
Reliģija
Salacgrīvas novadā ir divi tradicionālo konfesiju dievnami:
Lielais kanjons
Lielais kanjons ir viens no dziļākajiem kanjoniem pasaulē, tas atrodas ASV, Arizonas štatā. Kanjonu izgrauzusi Kolorādo upe. Lielais kanjons ir 446 km garš, 6 līdz 29 km plats (bet kanjona dziļumā tā platums ir mazāks par puskilometru) un līdz 1,83 km dziļš.
Juliāna Paša
Juliāna Paša (Juliana Pasha; dzimusi Albānijā) ir albāņu popdziedātāja.
2009. gada 27. decembrī viņa uzvarēja Albānijas atlasē 2010. gada Eirovīzijai un pārstāvēja savu valsti konkursā ar dziesmu "It's All About You". Savā pusfinālā viņa ieņēma 6. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā tika ieņemta 16. vieta.
Gorans Ivaniševičs
Gorans Ivaniševičs (Goran Ivanišević, dzimis Splitā, Horvātijā) ir bijušais horvātu tenisists. Piedalījās profesionālos turnīros no 1988. līdz 2004. gadam (2005. gadā bija pieteikts Horvātijas komandā Deivisa kausā, bet nepiedalījās spēlēs). Šis 193 cm garais kreilis izcēlās ar ļoti spēcīgām un viltīgām servēm, ir eisu saraksta līderis, kā vienīgais karjeras laikā pārsniedzot 10 tūkstošu robežu (10 183 eisi).
Lielākie sasniegumi - 2. vietā ATP rangā 1994. gadā (aiz Pīta Samprasa), bet 2001. gadā bija Vimbldonas čempionāta uzvarētājs. Vēl trīs reizes (1992., 1994. un 1998. gados) spēlējis Vimbldonas finālā.
Dževica
Dževica (pl) ir pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz austrumiem no Tomašovas Mazoveckas. Pie pilsētas 16. gadsimtā renesanses stilā celtās pils drupas. Vilciena satiksme no Radomas.
Krosņevice
Krosņevice (pl) - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē uz rietumiem no Kutno. Netālu no pilsētas dzimis ģenerālis un politiķis Vladislavs Anderss (Władysław Anders, 1892 - 1970). Šaursliežu dzelzceļa mezgls. Rakstos pilsēta pirmoreiz pieminēta 1387. gadā. Pilsētā atrodas Ježija Duņina-Borkovska (sauktu arī par "poļu kolekcionāru hetmani") vārdā nosauktais muzejs, kurā savākti daudzi ar ievērojamiem cilvēkiem (piemēram, ar Napoleonu) savākti priekšmeti.
Laura Dreiže
Laura Dreiže (dzimusi Rīgā) ir latviešu rakstniece un tulkotāja, zinātniskās fantastikas un fantāzijas grāmatu autore. Trīs reizes bijusi apgāda Zvaigzne ABC konkursa "Latviešu oriģinālliteratūra bērniem un jauniešiem" laureāte, kā ietvaros publicējusi trīs no savām izdotajām grāmatām.
Jorgs Alkeoss
Jorgs Alkeoss (el; dzimis Atēnās, Grieķijā) ir grieķu popmūziķis. Savu dziedātāja karjeru sācis jau 1989. gadā.
Viņš pārstāvēja Grieķiju 2010. gada Eirovīzijā, kas norisinājās Oslo, Norvēģijā, ar dziesmu "OPA". Savā pusfinālā viņš ieņēma 2. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā tika ieņemta 8. vieta.
Emīls fon Bērings
Emīls Ādolfs fon Bērings (, dzimis, miris ) bija vācu fiziologs, kas 1901. gadā ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā. Viņš ir pirmais šī apbalvojuma ieguvējs.
Biogrāfija
Dzimis Prūsijā, mūsdienu Polijas teritorijā. No 1874. līdz 1878. gadam viņš studēja medicīnu Berlīnē. Viņš bija kara ārsts, pēc tam kļuva par Marburgas universitātes Medicīnas fakultātes higiēnas profesoru. Viņa laboratorija atradās universitātes ēkā.
1890. gadā Emīls fon Bērings izgudroja difterijas antitoksīnu un ieguva lielu popularitāti. Pateicoties seruma izgudrošanai, 1901. gadā kļuva par pirmo cilvēku, kas ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā. 1902. gadā viņš tika iecelts Amerikas akadēmijas ārvalstu goda biedru sastāvā.
Staro Rīga
Staro Rīga ir ikgadējs gaismas festivāls Rīgā, Latvijā.
Par festivālu
Pirmoreiz Staro Rīga notika 2008. gadā un kļuva par ikgadējo tradicionālo festivālu. Pasākums parasti ilgst 4—5 dienas, un tās norises laiks sakrīt ar Latvijas Republikas proklamēšanas gadadienas svinībām.
Festivāls Staro Rīga ļauj pilsētas iedzīvotājiem un viesiem apskatīt unikālus gaismas mākslas objektus. Tikai dažus vakarus ielās, parkos, laukumos un uz īpaši izgaismotajām namu fasādēm var apskatīt dažādās tehnikās veidotus mākslas objektus un gaismu izrādes, rosinot ieraudzīt pazīstamas Rīgas pilsētas vietas jaunā gaismā.
Visi pasākuma objekti apskatāmi bez maksas un ir pieejami visām vecuma grupām.
Organizatori un atbalstītāji
Gaismas festivāls Staro Rīga notiek pēc Rīgas domes iniciatīvas, iesaistoties uzņēmumiem un radošām personībām, kas vēlas dot savu artavu kopīgas svētku sajūtas veidošanā. Festivālu organizē Rīgas domes Kultūras departaments sadarbībā ar vadošajiem Latvijas gaismas un video māksliniekiem, pasākumu organizatoriem un mākslinieku grupām.
2008. gads
Norisināšanās laiks: 14.—18. novembris. Apgaismoto objektu skaits — 40.
Tika piedāvāti atbilstoši pastaigu maršruti pa kanālmalu un tai pieguļošajiem parkiem, Rātslaukumu, Līvu laukumu, Doma laukumu un Vērmanes dārzu, kā arī teatrāli priekšnesumi un izklaides.
Daļa izgaismoto objektu turpināja priecēt rīdziniekus un viesus arī ikdienā, kļūstot par neatņemamu Rīgas noformējuma koncepcijas sastāvdaļu un attiecīgi par ilgtermiņa investīciju Rīgas sejas veidošanā.
Festivālu noslēdza Latvijas 90 gadu jubilejai veltīts multimedials gaismas priekšnesums 11. novembra krastmalā.
2009. gads
Norisināšanās laiks: 14.—18. novembris. Apgaismoto objektu skaits — 56.
Tika atvērta oficiāla festivāla mājas lapa. Piedāvātajos pastaigu maršrutos tika iekļauti gan Rīgas domes Kultūras departamenta konkursā iesniegtie un atbalstītie projekti, gan ar privātuzņēmēju atbalstu tapuši gaismas objekti, gan arī no jauna izveidotie fasāžu gaismojumi. Tostarp — 7 skolu fasādes. Visi festivāla 56 objekti sadalāmi 5 grupās: 18 jauni gaismu objekti, 3 no 2008. gada festivāla programmas, 9 objekti, kas tapuši ar festivāla sadarbības partneru atbalstu, 12 LMA studentu darbi, kā arī 14 pilsētvides pastāvīgie gaismu objekti. Pirmo reizi festivālā Staro Rīga bija skatāmi Latvijas Mākslas akadēmijas Dizaina nodaļas studentu darbi. Maršrutos iekļauti konkursa kārtībā izvēlētie 12 jauno dizaineru veidotie gaismas objekti.
2010. gads
Norisināšanās laiks: 18.—21. novembris. Apgaismoto objektu skaits — 75.
2010. gada festivālam pirmoreiz parādījās vienota tēma ("Optiskās Ilūzijas"), kā arī savs moto ("Staro Rīga — Staro arī tu").
Pie gaismas festivāla Staro Rīga realizācijas darbojās 24 radošās apvienības un 17 tehniskās kompānijas, lai izveidotu gaismas objektus savu darbu ieguldīja vairāk kā 40 mākslinieki un ideju autori. Festivāla projektu realizācijai finansiālu atbalstu snieguši 36 sadarbības partneri.
2011. gads
Norisināšanās laiks: 17.—20. novembris. Apgaismoto objektu skaits — 80.
22 objekti bija Rīgas domes finansēti, 10 — uzstādīti par uzņēmēju līdzekļiem, bet 17 — jauniešu un studentu konkursa gaismas objekti. Pirmo reizi festivāla vēsturē bija izveidota vides reklāmas stendu gaismas objektu programma, kā arī starptautiska programma — 2014. gada Eiropas kultūras galvaspilsētu Rīgas un Ūmeo interaktīvs sadarbības objekts.
2012. gads
Norisināšanās laiks: 15.—18. novembris. Apgaismoto objektu skaits — 81.
2014. gads
2014. gada 17. — 19. janvārī notika Staro Rīga speciālizlaidums projekta Rīga 2014 ietvaros.
2014. gadā festivāls notika no 14. līdz 18. novembrim, programmā bija 22 pamatprogrammas objekti un 20 līdzdalības akcijas "Rīgas karnevāls" objekti.
2015. gads
2015. gadā festivāls notika no 18. līdz 21. novembrim, tajā bija apskatāmi 42 objekti un festivāla tēma bija "Gaismu sauca... Latvijas māju sajūtu meklējot".
2016. gads
2016. gadā festivāls notika no 17. līdz 20. novembrim, tajā apskatāmi 42 gaismas objekti. Festivālā bija 3 programmas — pamatprogramma "Gaisma ausa", starptautiskā programma un līdzdalības programma "Rīgas karnevāls".
2017. gads
2017. gadā festivāls notika no 17. līdz 20. novembrim, tajā apskatāmi 35 gaismas objekti. Festivālā ir 4 programmas — pamatprogramma "Uz zvaigznēm", starptautiskā programma, līdzdalības programma "Rīgas karnevāls" un programma "Pilsētvide".
Āzijas vāveres
Āzijas vāveres, Āzijas vāveru apakšdzimta (Callosciurinae) ir viena no vāveru dzimtas (Sciuridae) grauzēju apakšdzimtām. Tāpat kā parastās koku vāveres (Sciurinae) tās dzīvo tikai kokos.
Āzijas vāveru apakšdzimtā ir divas ciltis, kurās ir 14 ģintis un apmēram 60 sugas. Lielākā daļa Āzijas vāveru dzīvo Dienvidaustrumāzijā tropu biomā. Apakšdzimtas zinātniskais nosaukums Callosciurinae ir atvasināts no Āzijas vāveru Callosciurus ģints, kas nozīmē "skaistās vāveres".
Difterija
Difterija (el, diphthera) ir akūta infekcijas slimība, kuru izraisa baktērija difterijas nūjiņa (Corynebacterium diphtheriae). Lai gan pret difteriju ir iespējams vakcinēties, tā joprojām ir sastopama un ir ļoti lipīga. Infekcijai ir raksturīga plēvju veidošanās uz ādas un gļotādām jeb tā saucamā kakla aizaugšana, kā arī toksisks sirds muskuļa, nervu sistēmas, nieru un citu orgānu bojājums un organisma smaga vispārēja saindēšanās. Visbiežāk ar difterijas nūjiņu tiek inficēti elpceļi, retāk dzimumorgānu gļotāda, acu gļotāda un āda. Nonākot uz kādas no augstāk minētajām vietām, mikroorganisms tur sāk vairoties un izdalīt toksīnus. Ja infekcija netiek laikus atklāta un cilvēks nevēršas pēc medicīniskās palīdzības, difterija var radīt nopietnas veselības problēmas, invaliditāti, bet smagākos gadījumos var beigties arī ar nāvi.
Infekcijas avots var būt gan ar difteriju slims cilvēks, gan arī vesels cilvēks, kurš neslimo ar difteriju, bet ir difterijas baktērijas nēsātājs. Visbiežāk cilvēka organismā difterijas nūjiņas nokļūst caur mandelēm, rīkles un deguna gļotādu. Ar difteriju var inficēties ieelpojot gaisu, kas satur mikroskopiskus pilienus ar baktērijām, kuras runājot, klepojot vai šķaudot izplata difterijas slimnieks vai baktēriju nēsātājs. Tādā veidā var inficēties darbavietā, veikalā, sabiedriskā transportā, kafejnīcā, klubā, kinoteātrī un citās sabiedriskās vietās.
Difterijas profilaksei nepieciešama vakcinācija. Lai pārtrauktu difterijas ierosinātāja cirkulāciju sabiedrībā, vismaz 85% iedzīvotāju jābūt vakcinētiem pret difteriju, turklāt ik pēc 10 gadiem jāveic atkārtota vakcinācija. Latvijā kopējais vakcinētības līmenis (izņemot bērnus, kas 2016. gadā bija vakcinēti par 96,6%) ir būtiski zemāks. 2013. gadā potēti bija 59,1% pieaugušo. Tiek uzskatīts, ka Latvijā joprojām ir relatīvi liela iespēja saslimt ar difteriju. Kopš neatkarības atgūšanas Latvijā bija divi difterijas uzliesmojumi — viens 1994.—1995. gadā (kopā vairāk kā 600 cilvēki) un otrs 2000. gadā, kad saslima 264 cilvēki. 2010. gadā saslima tikai 2 cilvēki, tomēr pēc tam saslimstība nedaudz augusi (2016. gadā saslimuši 6 cilvēki).
Explorer 1
Explorer 1 jeb Explorer I bija ASV pirmais Zemes mākslīgais pavadonis (ZMP). Tas tika palaists ar nesējraķeti Juno 1 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas 03:48 UTC (pēc vietējā laika  10:48 UTC-4). Pavadonis bija daļa no ASV programmas Starptautiskajam ģeofizikas gadam. Tas deva ieguldījumu Van Allena radiācijas joslas atklāšanā. Ar šī pavadoņa veiksmīgu palaišanu sākās ASV kosmiskā programma.
Vēsture
Lai gan Verners fon Brauns gribēja izgatavot arī pavadoni, tas tika uzticēts Kalifornijas Tehnoloģiju institūta Reaktīvās kustības laboratorijai (JPL), kuras direktors bija Viljams Pikerings. Explorer 1 projekta vadītajs bija Džeks Frēlihs (Jack Froehlich). Zinātniskos instrumentus izstrādāja un izgatavoja Aiovas Universitāte Džeimsa Van Alena vadībā.
Pavadoņa uzbūve
Pavadoņa aparatūra atradās pēdējās (ceturtās) pakāpes augšgalā, neatdalāmā konteinerā. Tas tika darīts tādēļ, lai nesarežģītu raķetes konstrukciju ar gaisa plūsmvirzi, tādējādi palielinot derīgās kravas masu. Pakāpei pamatā bija cietās devielas raķete Sergeant, kas bija 2,03 m gara un 0,152 m diametrā. Tās korpuss bija izgatavots no nerūsošā tērauda, kuru nopulēja un noklāja ar baltām un tumši zaļām alumīnija oksīda joslām, kas bija paredzētas pasīvajai termoregulācijai. Instrumentu konteiners atradās raķešpakāpes priekšdaļā, bet pārējo daļu aizņēma pati pakāpe, kas orbītā jau bija tukša (raķešdegviela tika izlietota orbītas sasniegšanai). Lai saglabātu orientāciju un izvērstu antenas, pakāpe griezās apkārt garenasij 750 apgriezienus minūtē. Tā, kopā ar otro un trešo pakāpi, tika iegriezta tieši pirms starta uz zemes.
Zinātniskās aparatūras konteinerā (4,82 kg) atradās kosmisko staru reģistrācijas bloks (Geigera-Millera skaitītājs). Mikrometeoru detektēšana bija paredzēta gan ar vadu tīkliņu (izvietots apkārt raķešpakāpes pakaļgalam) gan ar ultraskaņas mikrofonu (atradās vidussekcijā). Vēl bija viens iekšējās temperatūras sensors, trīs ārējās temperatūras un viens raķetes konusa temperatūras sensors.
Pavadonī bija 60 mW raidītājs, kas darbojās 108,03 MHz frekvencē, un 10 mW raidītājs (108,00 MHz). Antenas bija divu veidu: divas stiklašķiedras spraugās, kas atradās tieši aparāta korpusā, un četras 0,559 m garumā elastīgu stieņu veidā. Pavadoņa rotācija saglabāja antenām izvērstu stāvokli. Dati no instrumentiem tika nepārtraukti nosūtīti uz zemi, bet to uztveršana bija iespējama tikai tajā laikā, kad Explorer 1 atradās virs zemes uztveršanas stacijām. Zemes stacijas uztvēra viena raidītāja signālus sistēmā MINITRACK, kuru tika izstrādājusi Kara flote Vanguard projektam, bet otra — sistēmā MICROLOCK, kuru izstrādāja JPL.
Explorer 1 aparatūrā tika izmantota pusvadītāju elektronika, kurā bija gan germānija, gan silīcija tranzistori. Šis ir pirmais dokumentētais tranzistoru pielietojums kosmonautikā. Pavisam bija izmantoti 29 tranzistori pavadoņa instrumetu konteinerā, un vēl viens mikrometeorītu detektora pastiprinātājā.
Elektroenerģiju deva niķeļa-kadmija akumulatoru baterijas, kuras sastādīja aptuveni 40% derīgās kravas masas. Tas nodrošināja jaudīgākā raidītāja darbību 31 dienu, bet mazākā — 105 dienas.
Lidojuma gaita
Explorer 1 tika palaists ar nesējraķeti Juno 1 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas 03:48 UTC. 117 minūtes pēc starta stacija Kalifornijā uztvēra pavadoņa pirmos signālus. Sākotnējie orbītas parametri bija 360 x 2534 km, slīpums 33,3°, periods 114,9 min. Pavadoņa darba nosaukums bija RTV-7 vai Deal 1, bet jau orbītā tam deva nosaukumu "Explorer" ("pētnieks").
Pavadoņa jaudīgākais raidītājs darbojās aptuveni divas nedēļas, bet otrs pārstāja raidīt. Neskatoties uz tik īsu darbības laiku, tika iegūti svarīgi dati par kosmisko vidi.
Lidojuma laikā instrumenti reizēm reģistrēja paredzēto kosmisko starojumu (apmēram 30 skaitījumi sekundē), bet reizēm tas nokritās līdz nullei. Aiovas grupa (Van Allena vadībā) ievēroja, ka visi nulles mērījumi bijuši virs 2000 km augstumā virs Dienvidamerikas, bet kad tas atradās 500 km augstumā, kosmiskā starojuma līmenis bija paredzētajā līmenī. Tikai pēc Explorer 3 lidojuma grupa secināja, ka Explorer 1 Geigera skaitītājs ticis "pārpludināts" ar stipru radiāciju, un instruments pārstājis darboties. Šo starojumu deva lādētu daļiņu josla, ko ap Zemi bija noķēris magnētiskais lauks. Vēlāk šī josla tika nosaukta par Van Allena radiācijas joslu.
Par pārsteigumu misijas sagatavotājiem, Explorer 1 mainīja rotācijas asi pēc starta. Bija paredzēts, ka garenais kosmiskais aparāts griezīsies ap tā garenasi, bet sākās precesija no lokano antenu enerģijas disipācijas. Tas mudināja zinātniekus dziļāk pētīt cietu ķermeņu precesiju, kuru aprakstīja Eilers pirms gandrīz 200 gadiem.
pavadonis virs Klusā okeāna iegāja atmosfēras blīvajos slāņos un sadega.
Augusts Tentelis
Augusts Tentelis (dzimis, miris ) bija latviešu pedagogs un vēsturnieks, atkārtoti ievēlēts par Latvijas Universitātes rektoru. Latvijas Republikas Izglītības ministrs divās valdībās.
Dzīvesgājums
Mācījās Vidrižu pagastskolā un Lēdurgas draudzes skolā. 1894. gadā viņš iestājas Valkas skolotāju seminārā, pēc mācību pabeigšanas piecus gadus strādāja par skolotāju Limbažos. 1904. gadā A. Tentelis devās uz Pēterburgu, kur Pēterburgas II ģimnāzijā kā eksterns nolika beigu eksāmenus un uzsāka studijas Pēterburgas Universitātē.
1910. gadā A. Tentelis pabeidza Pēterburgas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes vēstures nodaļu. 1913. gadā viņš nokārtoja maģistra eksāmenus, vasaras mēnešos papildinājās Vācijas universitātēs. Paralēli studijām A. Tentelis no 1910. gada līdz 1918. gadam strādāja par vēstures skolotāju un latīņu valodas pasniedzēju Sv. Pētera baznīcas skolā, Filoloģijas institūta ģimnāzijā, Paula Leshafta augstākajos sieviešu kursos. No 1916. gada rudens līdz 1920. gada beigām viņš bija Pēterburgas Universitātes privātdocents. 1914. gada 8. jūnijā A. Tentelis apprecējās ar Mariju Aleksandru. Bija vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedrs.
1920. gada decembrī A. Tentelis pieņēma uzaicinājumu strādāt jaunizveidotajā Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē un atgriezās Latvijā. 1920. gada 13. marta fakultātes sēdē viņš tika ievēlēts par docentu un 1921. gada 5. oktobrī Latvijas Augstskolas Organizācijas padome A. Tenteli ievēlēja par Latvijas Universitātes profesoru. 1924. gadā viņu ievēlēja par LU prorektoru studentu lietās un 1925. gada 1. jūlijā viņš kļuva par trešo LU rektoru un rektora amatā bija līdz 1927. gada 30. jūlijam. 1927.-1928. gadā A. Tentelis veica LU Filoloģijas un filozofijas fakultātes dekāna pienākumus, bet 24.01.1928.-30.11.1928. bija Latvijas Republikas izglītības ministrs.
No 1929. gada 1. jūlija līdz 1931. gada 30. jūnijam Augusts Tentelis atkārtoti bija LU rektors. 1931.—1933. gadā un 1935. gadā viņš atkārtoti bija LU Filoloģijas un filozofijas fakultātes dekāns. No 11.07.1935. līdz 21.08.1938. A. Tentelis vēlreiz bija Latvijas Republikas izglītības ministrs.
Aptuveni 16 gadus viņš veltīja promocijas darba veikšanai, kuru tā arī nepabeidza. Sakarā sabiedrisko un politisko darbību 1936. gadā A. Tentelim piešķīra LU vēstures zinātņu Goda doktora grādu.
Pēc Latvijas padomju okupācijas, LPSR Izglītības Tautas Komisariāts 1940. gadā 25. oktobra sēdē profesoru A. Tenteli atbrīvoja no amata.
1942. gada 19. janvārī Rīgā Augusts Tentelis mira un 24. janvārī viņu apglabāja Meža kapos.
Darbība izglītības ministra postenī
1935. gada 12. septembrī ministrs Tentelis parakstīja likumu par Latvijas Universitātes zinātniskās pētniecības fondu. Bija noteikts, ka līdzekļi fondam ienāk no valsts budžeta, LU speciāliem līdzekļiem, Kultūras fonda un no privātiem dāvinājumiem. Nauda bija izmantojama dažādu pētniecības līdzekļu (aparātu) iegādāšanai, arhīvu pētīšanai, ekspedīciju sarīkošanai u. tml.
1936. gada 14. janvārī Ministru prezidents K. Ulmanis un Izglītības ministrs A. Tentelis parakstīja likumu par Latvijas vēstures institūtu (LVI), kurā bija minēts, ka "Latvijas vēstures institūts ir patstāvīga valsts augstākā zinātnes iestāde ar sēdekli Rīgā. Institūts pakļauts tieši izglītības ministram. Institūta uzdevums ir latviešu un vispārīgās vēstures notikumu un parādību pētīšana un noskaidrošana nacionālisma un patiesības garā. Institūta darbība aptver: 1) latviešu senvēsturi, 2) latviešu vecāko vēsturi, 3) latviešu jaunāko vēsturi un 4) vispārīgo vēsturi. Institūtam ir juridiskas personas tiesības. Institūta sastāvu, iekārtu, darbību un tiesības noteic Ministru kabineta izdotie statūti. Līdzekļus institūtam valsts atvēl budžeta kārtībā; institūtam ir tiesības dibināt un pārzināt arī speciālus fondus, kas izlietojami saskaņā ar institūta statūtiem. Institūta attiecīgā budžeta gadā vēl neizlietotie līdzekļi, izņemot budžeta kārtībā atvēlēto summu pārpalikumus, ieskaitāmi institūta speciālos fondos. Nodibinoties Latvijas zinātņu akadēmijai, vēstures institūts pāriet tanī kā viņas pirmā sastāvdaļa."
1937. gada 16. decembrī A.Tentelis parakstīja likumu par Latvijas universitātes mācību grāmatu apgādniecību. Līdzekļiem grāmatu izdošanai vajadzēja ienākt no valsts budžeta, Kultūras fonda, universitātes speciālajiem līdzekļiem, ziedojumiem un no pārdotām mācību grāmatām. Instrukcija likuma piemērošanai bija jāizstrādā Latvijas Universitātes padomei un jāapstiprina izglītības ministram.
Oto Mans
Oto Mans (en) ir izdomāts tēls animētajā seriālā "Simpsoni". Mans strādā Springfīldas pamatskolā par autobusa šoferi. Tēlu ierunājis Harijs Šīrers.
Oto Mans pēc izcelsmes ir vācietis. Pazīstams ar savu neprātīgo autobusa vadīšanu un mīlestību pret smago roku. Sērijā It's A Mad, Mad, Mad, Mad Marge Oto taisījās precēties ar savu draudzeni Bekiju, bet, kad līgava viņam lika izvēlēties starp viņu un roku, viņš izvēlējās pēdējo. Viņa mīļākās grupas ir Grand Funk Railroad, Deep Purple, Poison un citas.
Oto Mans ir manīts anonīmo alkoholiķu saietā. Vēl viņš lieto marihuānu. Tiek uzskatīts, ka Oto lieto arī citas narkotikas — urīna analīzēs tika atrasts kreks, heroīns, amfetamīns, benzodiazepīni, meskalīns, zirgu trankvilizatori, govju paralizatori, diazepāms, barbiturāti, pentobarbitāls, LSD un neliels daudzums cilvēka urīna (sērija The Seven-Beer Snitch).
Instrumenti (grupa)
Instrumenti ir Latvijas mūziķu grupa, kas muzicē indie-popa un eksperimentālā elektro stilā, viņu vokāls mainās no bītboksa līdz operas kontrtenoram.
Tors
Tors var būt
Leona (pilsēta)
Leona (, leoniešu Llión) ir pilsēta un municipalitāte Spānijas ziemeļrietumos, Kastīlija un Leonas autonomajā apgabalā, Leonas provincē. Atrodas uz ziemeļrietumiem no Spānijas galvaspilsētas Madrides. Pilsēta vidēji atrodas 837 metrus virs jūras līmeņa un 338 kilometru attālumā no Madrides. Pilsētas kopējā platība ir 39,03 km², pēc 2012. gada datiem Leonā dzīvo 131 680 iedzīvotāji, bet aglomerācijā 206 011 iedzīvotāji. Leonas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta.
Leona vēsturiskais centrs ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Vostok-2
Vostok-2 (Восток-2) bija PSRS kosmosa kuģis, ar kuru pirmoreiz pasaulē cilvēks kosmosā pabija vairāk nekā diennakti. Zemi tas apriņķoja vairāk nekā 17 reizes. Kosmosa kuģis tika palaists un tajā atradās Germans Titovs.
Lidojums noritēja gandrīz veiksmīgi. Pirms starta sildītājs netīšām bija izslēgts, kā dēļ temperatūra kabīnes iekšienē nokritās līdz 10 °C. Nolaižoties nolaižamais aparāts neatdalījās kā paredzēts.
Atšķirībā no Jurija Gagarina lidojuma, PSRS atzina, ka Titovs nolaidies ar izpletni atsevišķi no nolaižamā aparāta. Titovam intervijās vajadzēja stāstīt, ka katapultēšanās no kapsulas bijusi alternatīvas nolaišanās sistēmas izmēģinājums; tagad ir zināms, ka visos Vostok kuģos šāda nolaišanās bija vienīgā iespēja.
Karaliskais pingvīns
Tas mājo Subantarktikas salās un siltākos ūdeņos uz ziemeļiem no Antarktīdas. Ligzdo starp 45° un 55° dienvidu paralēlēm. Kopējā populācija sasniedz 2,23 miljonus ligzdojošo pāru. Populācijai ir tendence palielināties. Vislielāko ligzdojošo populāciju var novērot Krozē salās. Tur ligzdo apmēram 455 000 pāru. Prinča Edvarda salā ligzdo 240 000—280 000 pāru. Ārpus ligzdošanas laika ir maz zināms par karalisko pingvīnu uzturēšanās vietām. Pamatā tas uzturas Subantarktikas ūdeņos Dienvidu okeānā, Indijas un Atlantijas okeānu dienvidos. Reizēm tos var novērot Antarktīdas pussalā, Dienvidāfrikā, Austrālijā un Jaunzēlandē.
Izskats un īpašības
Karaliskais pingvīns uzreiz aiz imperatorpingvīna ir otrs lielākais pingvīns visā pingvīnu dzimtā. Tos reizēm mēdz sajaukt, lai gan imperatorpingvīns mājo daudz aukstākā klimatā, tikai Antarktīdā. Karaliskā pingvīna ķermeņa garums ir līdz 90 cm, masa 15 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Kā visiem pingvīniem tam ir pludlīniju ķermeņa forma, kas atvieglo peldēšanu zem ūdens, pēdām ir peldpleznas, kas paātrina peldēšanu, un spārni, kas kļuvuši stīvi un attīstījušies par plakanām airkājām, kalpo, lai regulētu virzienu.
Tiem ir klasisks tā saucamais "smokinga tipa" apspalvojums — sudrabaini melna mugura un balts vēders. Galvas apspalvojums siltākā tonī — melnbrūns. Ap ausīm un pakaklē tiem ir koši oranži laukumi. Knābja apakšējā daļā viena no knābja plātnēm arī ir koši dzeltena. Knābis ir 12—13 cm garš, slaids un noliekts uz leju. Reizēm karaliskajiem pingvīniem var novērot melānismu — pilnīgi melnus pingvīnus bez baltā vēdera. Jaunajiem putniem košie laukumi ir drīzāk dzelteni, nevis oranži. Pieauguša putna apspalvojumu karaliskie pingvīni iegūst 2 gadu vecumā. Mazuļi izšķiļoties ir segti ar brūnpelēkām pūkām, 10—12 mēnešu vecumā tiem izaug pūkains, brūns apspalvojums bez sugai raksturīgajām, košajām pazīmēm.
Apspalvojums
Lai saglabātu ķermeņa siltumu aukstajā klimatā, karaliskajam pingvīnam ir četru kārtu apspalvojums. Uz katru kvadrātcentimetru tam aug 11 spalvas. Ārējā spalvu kārta ir eļļaina un ūdensizturīga. Iekšējās 3 kārtas ir dūnu kārtas, kas nodrošina siltumu. Mazuļi izšķiļas bez ārējās eļļainās spalvu kārtas, tādēļ tie nevar peldēt un medīt zivis līdz dzimumbriedumam. Tie paliek uz sauszemes līdz tiem izaug pieaugušo pingvīnu apspalvojums.
Dzeršana
Kā visi pingvīni arī karaliskais pingvīns var dzert sālsūdeni. No sāls ķermenis atbrīvojas caur speciāliem dziedzeriem, kas filtrē asinis. Dziedzeri atrodas virs acīm, toties liekā sāls izdalās caur nāsīm kā koncentrēts sālsūdens.
Uzvedība
Piestiprinot pingvīniem automātiskos dziļuma mērītājus, ir noskaidrots, kādā dziļumā spēj ienirt karaliskie pingvīni. Šobrīd Folklendu salu apkārtnē ir uzstādīts karalisko pingvīnu dziļuma rekords — 343 metri. Un Krozē salu tuvumā zemūdens laika rekords - 552 sekundes. Kopumā karaliskais pingvīns dienas laikā nirst 100 -300 metru dziļumā un zem ūdens uzturas vidēji 5 minūtes, bet nakts laikā tas nenirst dziļāk par 30 metriem. Saskaņā ar pētījumiem lielākā daļa karalisko pingvīnu, apmēram 88%, nirst līdz zināmam dziļumam un, nemainot dziļumu, medī, atrodoties šajā līmenī apmēram 50% no kopējā zemūdens laika. Šādu niršanas veidu sauc par "U" veida niršanu. Atlikušie 12% nirst "V" veidā. Tas nozīmē, ka pingvīns nirst nevis vertikāli uz leju, bet leņķī. Sasniedzot noteiktu dziļumu, tas atgriežas atpakaļ līdz ūdens virsmu.
Ienaidnieki
Karaliskā pingvīna ienaidnieki ir gan lielie, plēsīgie putni, gan jūras zīdītāji. Tās ir klijkaijas, kas medī mazuļus un zog olas, toties pieaugušajiem pingvīniem jūrā uzbrūk jūras leopards un zobenvalis.
Ligzdošana
Karaliskais pingvīns ligzdo vasarā subantarktiskajās un mērenās joslas salās. Apmēram 5% jauno putnu pāroties sāk 3 gadu vecumā, bet lielākā daļa pārojas tikai no 6 gadu vecuma. Karaliskais pingvīns veido sezoniālus monogāmos pārus. Vienas sezonas laikā pāris ir uzticīgs viens otram un kopīgi audzina mazuli. Nākamajā gadā tikai apmēram 29% pāru paliek atkārtoti kopā. Iespējams to var izskaidrot ar salīdzinoši garo ligzdošanas laiku. Ieskaitot inkubācijas periodu, mazuļi tiek kopti un baroti 14—16 mēnešus līdz jaunajiem putniem izaug pieauguša putna apspalvojums. Lai arī pāri cenšas perēt katru gadu, veiksmīgs visbiežāk ir tikai katrs otrais gads vai divi gadi trijos.
Ligzdošana sākas septembrī, kad putni atgriežas kolonijā, lai mainītu spalvas. Tie, kuriem iepriekšējā gadā neveicās ar perēšanu, parasti atgriežas agrāk. Mātīte izdēj vienu baltu olu, kas sver apmēram 300 g un kas ir apmēram 10x7 cm liela. Iesākumā ola ir pamīksta, bet ar laiku čaumala nocietē un kļūst pelēkzaļa. Inkubācijas periods ilgst 55 dienas. Pārmaiņus perē abi vecāki, viena maiņa ir apmēram 6—18 dienas gara. Kamēr viens no vecākiem perē, otrs jūrā barojas. Karaliskajiem pingvīniem nav ligzdu, olu perē, turot uz pēdām un piesedzot ar vēdera kroku. Pingvīnu mazuļi šķiļas 2—3 dienas. Tiem iesākumā ir plāns dūnu slānis. Līdz ar to, tie ir atkarīgi no saviem vecākiem gan, lai iegūtu barību, gan, lai sildītos. Mazie pingvīnēni pirmās 30—40 dienas sēž uz vecāku pēdām, sildoties zem vēdera krokas. Šajā periodā vecāki nomainās ik pa 3—7 dienām. Pēc apmēram mēneša mazie pingvīnēni kļūst nedaudz patstāvīgāki, un kolonijā veidojas mazuļu bars. Daži pieaugušie pingvīni uzmana mazuļus, kamēr pārējie jūrā medī zivis. Vecāki savus mazuļus baro ar viegli sagremotām zivīm, kuras atrij mazulim mutē. Pienākot aprīlim, jaunie pingvīni ir sasnieguši gandrīz vecāku augumu. Toties tie ziemas mēnešos zaudē svaru, jo nepietiek barības. Tie, kas pasaulē nākuši vēlāk, ziemā pārstāj augt un zaudē gandrīz pusi no sava svara. Vārgākie iet bojā. Kad septembrī atkal pienāk pavasaris, jaunie pingvīni atkopjas. Vasaras sākumā vai pavasara beigās tie nomaina savu dūnu ietērpu pret spalvām un pamet vecākus. Aptuveni tajā pašā laikā spalvas met arī pieaugušie pingvīni.
Pirmais Čečenijas karš
Pirmais Čečenijas karš (krievu: Первая чеченская война, čečenu: Дуьххьара нохчи-оьрсийн тӀом) bija militārs konflikts starp Krievijas Federāciju un Čečeniju no 1994. gada decembra līdz 1996. gada augustam, kura laikā Krievijas bruņotie spēki neveiksmīgi mēģināja bruņotā ceļā pakļaut Maskavas kontrolei de facto neatkarīgo republiku.
Priekšvēsture
1991. gada nogalē jaunievēlētais Čečenijas prezidents Džohars Dudajevs pasludināja Ičkērijas Čečenu Republikas neatkarību no Krievijas. Čečenijas de facto neatkarības gados republiku pameta vairāki tūkstoši nečečenu iedzīvotāju (pārsvarā krievi, ukraiņi un armēņi). No daļas repatriantu tika saņemtas ziņas par pret nečečenu iedzīvotājiem vērstu diskrimināciju (arī vardarbību) Čečenijā. 1992. gada martā opozīcija izdarīja neveiksmīgu apvērsuma mēģinājumu. 1994. gada novembrī opozīcijas spēki ar Krievijas atbalstu mēģināja iebrukt Groznijā un gāzt prezidentu Dudajevu. Kad tas neizdevās, 11. decembrī krievi sāka plašāka mēroga uzbrukumu.
Kara gaita
Pēc sākotnējās kampaņas, kas norisinājās no 1994. gada 11. decembra līdz 1995. gada martam, karš sasniedza savu kulmināciju postošā kaujā par Grozniju, kurā uzvaru guva Krievijas bruņotie spēki. Pilsēta faktiski pārvērtās drupās. Turpmākajā kara gaitā Krievijas bruņotie spēki ieguva kontroli par republikas līdzenumu rajoniem un centās izplest to arī pār kalnu reģioniem, tomēr čečenu piekoptais partizānu karš, ceļu mīnēšana, kā arī reidi uz līdzenumu reģioniem, spēja izjaukt krievu ieceri, lai arī viņu rīcībā bija ievērojami lielāki cilvēku resursi, lielāks daudzums ieroču un gaisa spēki. Tomēr Groznija un līdzenumu reģioni palika Krievijas karaspēka kontrolē.
1995. gada jūnijā lauka komandieris Šamils Basajevs ar bruņotām vienībām iebruka Stavropoles novada pilsētā Budjonovskā un sagūstīja no 1500 līdz 2000 civiliedzīvotāju, paturot tos pilsētas slimnīcā (vairums ķīlnieku bija slimnīcas pacienti un darbinieki). Slimnīcas sagrābšanas laikā un, vēlāk, neveiksmīgajos Krievijas speciālo vienību triecienuzbrukumos tika nogalināti kopumā no 100 līdz 200 cilvēku. Teroristi pieprasīja pārtraukt karu Čečenijā. Pēc triecienuzbrukumiem notika Basajeva un Krievijas premjerministra V. Černomirdina telefoniskās pārrunas, kuru rezultātā lielākā daļa dzīvi palikušo ķīlnieku tika atbrīvoti, bet teroristi 123 ķīlnieku aizsegā devās uz Čečenijas kalnu rajonu (Vedenas ciema apkārtnē, kas ir nozīmīga vieta čečenu separātisma vēsturē un Basajeva dzimtene ).
Čečenijas galvenais muftijs Ahmads Kadirovs pasludināja cīņu ar Krievijas karaspēku par džihādu (reliģiskais karš islamā). Konfliktam ieilgstot, krievu bruņotie spēki tika demoralizēti, sabiedrībā pieauga negatīvā nostāja pret kampaņu (bet 1996. gada jūlijā notika prezidenta vēlēšanās). 1996. gada janvārī čečenu kaujinieki iebruka Dagestānas pilsētā Kizļarā, sākotnēji mēģinot ieņemt Krievijas karabāzi, bet tad – dzemdību namu, saņemot ķīlniekus. Arī pēc Čečenijas prezidenta Džohara Dudajeva nogalināšanas gaisa spēku operācijā 1996. gada 21. aprīlī čečenu karadarbība neapsīka. 1996. gada 27.–28. maijā Maskavā tika panākta vienošanās par karadarbības pārtraukšanu. 1996. gada augustā čečenu kaujinieki negaidīti ieņēma Grozniju, Gudermesu un Argunu (operācija "Džihāds" jeb operācija "Nulle").
Pēc Krievijas Prezidenta Borisa Jeļcina lēmuma 1996. gada 31. augustā tika parakstīta Hasavjurtas vienošanās par pamieru, kas izbeidza Pirmo Čečenijas karu. Krievijas bruņotie spēki tika izvesti no reģiona un Čečenija ieguva neatkarību de facto; saskaņā ar vienošanos turpmākas diskusijas par Čečenijas statusu tika atliktas līdz 2001. gada 31. decembrim.
Manuels Mahata
Manuels Mahata (dzimis Berhtesgādenē, VFR) ir bijušais vācu bobsleja pilots, pēc karjeras beigām 2015. gadā — treneris.
Pirmais Čečenijas karš
Pamiera periods (1996-1999)
Arī pēc oficiālās karadarbības izbeigšanas stāvoklis Čečenijā vēl bija tālu no miera. Ekonomika bija sagrauta un bija maz iespēju to atjaunot. Atkal, tāpat kā pirms kara, uzplauka organizētā noziedzība. Vadošās aprindas sašķēlās mērenākos nacionālistos un radikālajos islāmistos (Š. Basajevs u. c.). Ar laiku arī prezidents Aslans Mashadovs pieslējās islāmistiem. 1999. gada 3. februārī viņš pasludināja Čečenijā "pilnvērtīgu šariata pārvaldi".
Manuels Mahata
Bobslejista karjeru uzsācis 2003. gadā, 2006. gadā kļuvis par Pasaules junioru čempionu bobslejā četriniekos. Tajā pašā gadā sācis regulāri piedalīties Eiropas kausa sacensībās. Pirmoreiz Pasaules kausa sacensībās piedalījies 2010. gadā. Savā pirmajā PK sezonā Mahata izcīnīja piecas uzvaras, kā arī kļuva par PK ieguvēju četrinieku un apvienotajā ieskaitēs. 2011. gada PČ izcīnīja zeltu četriniekos un sudrabu divniekos. Togad kļuva arī par Eiropas čempionu. 2012. gada PČ izcīnīja bronzas medaļu četriniekos.
Pirmais Čečenijas karš
Pamiera periods (1996-1999)
1999. gada augustā Basajeva vadītie grupējumi iebruka Dagestānā, lai atbalstītu vietējos vahabītus (radikālos islāmistus). 1999. gada 26. augustā Krievija sāka Otro Čečenijas karu, kura laikā Krievijas armija līdz 2000. gada maijam ieņēma Čečenijas teritoriju, bet partizānu karš turpinājās līdz 2009. gada 15. aprīlim.
Manuels Mahata
2015. gada oktobrī, neilgi pēc paziņojuma par karjeras beigšanu, kļuva par Ķīnas bobsleja izlases galveno treneri.
Pirmais Čečenijas karš
Upuri
Pēc Krievijas armijas datiem konfliktā gāja bojā 5 042 Krievijas bruņoto spēku karavīru, bez vēsts pazuda 510 un ievainots/traumēts/kontuzēts – 16 098 tomēr citi statistikas dati min skaitļus starp 3 500 un 7 500, bet vairāki avoti nosauc skaitli no 3 000 līdz par 15 000. Čečenu kaujinieku avoti lēš Krievijas militāros upurus skaitā līdz 80 000. Arī dati par čečenu karotāju zaudējumiem ir dažādi. Krievijas Bruņoto spēku dati liecinot par 17 391 cilvēku upuriem (iespējams, kopā ar karagūstekņiem); paši separātisti min 2870 vai 3800 upurus, citi avoti – 2500–2700. Vairāk kā 500 000 civiliedzīvotāju kara rezultātā palika bez pajumtes, bet bojā gājušo civiliedzīvotāju skaits tiek lēsts no 30 000–40 000 (Krievijas oficiālie dati, balstoties uz tiesībsargu datiem ) līdz 100 000 (separātistu dati ).
Starppersonu saziņa
Starppersonu saziņa jeb interpersonālā komunikācija ir saziņa starp vairākiem indivīdiem. Tās veids un saturs atspoguļo cilvēku personiskās iezīmes (raksturlielumus), kā arī viņu sabiedriskās lomas un attiecības. Tā sevī ietver vienlaicīgu mijiedarbību ar otru cilvēku, kā arī savstarpējo ietekmi vienam uz otru. Starppersonu saziņa ir saistīta ar vispārējām kategorijām; saziņu kopumā un saziņu starp cilvēkiem.
Iedalījums
Izšķir vairākus starppersonu saziņas veidus.
Parasociālā komunikācija
Parasociālā komunikācija ir interpersonālo attiecību ilūzija, kas rodas starp auditoriju un radio, televīzijas vai filmas varoni, izdomātu vai reālu personu. Tā, īpaši seriālos, piedāvā ilgstošas attiecības, ir integrēta auditorijas ikdienas rutīnas daļa. aktieris vai žurnālists tiek uzskatīts par draugu, mierinātāju, modeli un, atšķirībā no reālajiem cilvēkiem visapkārt, ir nemainīgs.
Metakomunikācija
Pārraidot saturisko ziņu, pārraida arī attieksmi pret otru un pret attiecībām, kā arī saziņas (komunikācijas) procesu. Tajā nozīmīgākās ir četru veidu uzvedības: tuvums, smaidīšana, pieskaršanās, acu kontakts.
Dinamiska tīmekļa lapa
Dinamiska tīmekļa lapa ir tīmekļa lapas veids, kuras saturs vai izskats mainās, atkarībā no lietotāja darbībām vai tās formēšanas veida, atšķirībā no statiskas lapas, kura paliek nemainīga.
Tīmekļa lapas dinamiskums var izpausties kā skriptu valodas pielietojums satura veidošanai klienta pusē vai servera pusē, kā arī abu kombinācija.
Izmantojot skriptu valodu klienta pusē, var panākt no servera saņemtas lapas dinamisku satura un izskata izmaiņu, reaģējot uz lietotāja peles vai tastatūras darbībām vai īpašiem notikumiem. Biežāk pielietotā tehnoloģija ir dinamiskais HTML (DHTML), kurā, izmantojot Javascript, var mainīt HTML lapas elementus, tādus kā teksts, attēli u.c. Dinamiska satura veidošanai pielieto arī Flash tehnoloģiju, kura izmanto ActionScript. Papildu datu iegūšanai no servera tiek izmantota arī attālinātā skriptēšana, izmantojot slēptos Frame elementus vai XMLHttpRequests.
Izmantojot skriptu valodu servera pusē, HTML lapa tiek formēta katru reizi no jauna, kad lietotāja pārlūkprogramma pieprasa šo lapu. Biežāk lietotās skriptu valodas un servera puses skriptēšanas sistēmas ir: PHP, Perl, ASP, ASP.NET, JSP, ColdFusion un citas. Pirmoreiz šāda tīmekļa lapu ģenerēšanas specifikācija tika definēta 1993. gadā kā Common Gateway Interface (CGI). Mūsdienās arī tiek izmantota CGI, bet tai ir dažādas alternatīvas, piemēram Apache moduļi, ISS ISAPI, Simple Common Gateway Interface, FastCGI.
Webseite