cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaunāmuiža (Vilpulkas pagasts)
Jaunāmuiža ir ciems Valmieras novada Vilpulkas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 2,5 km no pagasta centra Vilpulkas, 13,0 km no novada centra Rūjienas un 165,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V173 (Virķēni–Meizakila).
Purciems
Purciems ir skrajciems Talsu novada Rojas pagasta centrālajā daļā pie autoceļa V1394. Atrodas 14 km no pagasta centra Rojas, 44 km no novada centra Talsiem un 139 km no Rīgas.
Šoko Hamada
Šoko Hamada (ja) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Pavlohrada
Pavlohrada (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā, Samaras un Vovčas starpupē, 75 km no apgabala centra Dņipro. Pavlohradas rajona centrs.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta Katrīnas II valdīšanas laikā 1779. gadā un jau 1784. gadā ieguva pilsētas tiesības un nosaukta par godu Krievijas impērijas troņmantiniekam Pāvilam I. 19. gadsimta beigās tā bija graudu un miltu tirdzniecības vieta. 1950. gados pilsēta attīstījās kā jaunapgūstamā Rietumdonbasa centrs. Mūsdienās ievērojams kalnrūpniecības, ķīmiskās rūpniecības, mašīnbūves (tajā skaitā raķešu) centrs.
Kirkjubeūras Sv. Olafa baznīca
'''Kirkjubeūras Sv. Olafa baznīca''' (fo) ir 12. gadsimta baznīca Fēru Salu Streimojas salā.
Olafa baznīca ir senākā baznīca Fēru Salās un līdz luterisma ieviešanai Dānijā 1537. gadā kalpoja kā Fēru salu bīskapa rezidence.
Netālu no Olafa baznīcas atrodas Magnusa katedrāles drupas. Kirkjubeūras ciemā, kurā atrodas abas baznīcas, vēsturiski atradās Fēru bīskapa rezidence. 12. gadsimtā šeit bērnību pavadīja Norvēģijas karalis Sverre Sigurdsons (1151—1202). Ciema vēsturiskās sētas — Kirkjubeargardura sastāvā ir dzīvojamā ēka, kas tiek uzskatīta par pasaulē senāko koka ēku, kas vēl tiek apdzīvota. Pēc luterisma ieviešanas Kirkjubeargardura tika piešķirta Patursonu dzimtai, kuras pārstāvji kā politiķi, mākslinieki un sabiedriskie darbinieki ietekmējuši Fēru Salu attīstību. Celtne arī mūsdienās ir Patursonu ģimenes lietošanā.
Mēklenburgas Anna
Mēklenburgas Anna, Kurzemes hercogiene (vācu Anna von Mecklenburg, 1533—1602) bija Mēklenburgas princese un Kurzemes hercogiene, hercoga Gotharda sieva.
Dzīvesgājums
Dzimusi Vismāras pilī Mēklenburgas hercoga Albrehta VII un viņa sievas Annas, Brandenburgas princeses, ģimenē kā ceturtais bērns. 1566. gada 11. martā Annas brālis hercogs Joahims Alberts viņu apprecināja ar Livonijas vietvaldi un Kurzemes un Zemgales hercogu Gothardu. Saskaņā ar laulību līgumu Annai pienācās ienākumi no Jelgavas pils, Jaunpils pils, kā arī no Viskaļiem, Svirlaukas (Bergfried), Sesavas, Zaļeniekiem un Mežmuižas. Tām kopā hercogienei gadā bija jāienes vismaz 4000 dālderu. Šajos īpašumos Annai pienācās augstākā un zemākā tiesu vara. Piecu lapu garajā līgumā uzskaitīti arī visi muižnieki – kopā 19, kam bija jāpilda vasaļa dienests hercogienes labā. Laulību līgumā minētās muižas noteiktas arī kā hercogienes atraitnes tiesa.
Prasmīgi saimniekojot, viņa prata gūt labus ienākumus no savām muižām un atpirka Livonijas ordeņa laikos izlēņoto Talsu pili, Misas muižu un muižu Lielupes krastā, ko viņas vārdā nosauca par Annas muižu (Annenburg), tagadējo Emburgu.
Pēc hercoga Gotharda nāves 1587. gadā viņa dēli sadalīja hercogisti Kurzemes un Zemgales daļās, hercogiene Anna turpināja piedalīties valsts pārvaldes lietās, sniedzot atbalstu savam dēlam Frīdriham. 1598. gada vasarā viņa apciemoja radus Mēklenburgā un Priekšpomerānijā iegādājās Ostenes (Osten) muižu.
Mirusi 1602. gada 4. jūlijā Šverinā, viņas mirstīgās atliekas pārveda uz Jelgavu un 24. oktobrī apglabāja līdzās vīram Jelgavas pils kapenēs.
Bēta daļiņa
Bēta daļiņa (β daļiņa) ir lādēta daļiņa, kas izdalās bēta sabrukšanā. Bēta daliņu plūsmu sauc par bēta starojumu vai bēta stariem. Negatīvi lādētas bēta daļiņas ir elektroni (β-), bet pozitīvi lādētas bēta daļiņas ir pozitroni (β+). Bēta starojumu nevajag jaukt ar sekundārajiem un terciārajiem elektroniem, kas rodas, alfa stariem vai citām smagām lielas enerģijas daļiņām jonizējot gaisa molekulas. Tie ir tā sauktie delta stari un epsilon stari. Atšķirībā no bēta stariem, tiem ir mazāka enerģija un citādāks enerģētiskais spektrs.
Artūrs Bobkovics
Artūrs Bobkovics (1885—1959) bija latviešu diriģents, Latvijas Universitātes jauktā kora "Juventus" izveidotājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 10. janvārī Rīgā tirgotāja ģimenē. Mācījās Gustava Gižicka Mūzikas skolā Rīgā un Leipcigas konservatorijā, specializējās diriģēšanā Zonderhauzenas konservatorijā, papildinājās Ķelnē (1903—1906). Pēc atgriešanās dzimtenē bija jaundibinātā Rīgas Simfoniskā orķestra diriģents (1910—1912), pēc tam mūzikas skolotājs Liepājā un simfonisko koncertu diriģents (1912–1914). Pirmā pasaules kara laikā izveidoja Rezerves latviešu strēlnieku pulka orķestri.
Pēc Latvijas Universitātes izveides bija tās Mūzikas direktors, nodibināja un vadīja Latvijas Universitātes kori "Juventus" (1920–1950).
Embrioloģija
Embrioloģija (el, embryon — ‘dīglis’, el2 — ‘jēdziens, mācība’) ir zinātne, kas pēta embrija attīstību pirmsdīgļa (kurā ietilpst dzimumšūnu veidošanās un apaugļošanās), dīgļa, augļa un agrīnās attīstības stadijā. Pastāv vispārīgā, aprakstošā, salīdzinošā, eksperimentālā un patoloģiskā embrioloģija.
Norageļu seņūnija
Norageļu seņūnija ir seņūnija Lietuvā, Alītas apriņķa Lazdiju rajona pašvaldībā, tās austrumos. Seņūnija sastāv no 3 seņūnaitijām, tajā ir 18 ciemi.
Dabiskās valodas apstrāde
Par šīs nozares pirmsākumiem parasti tiek uzskatīti 1950. gadi, kad Alans Tjūrings publicēja rakstu ar nosaukumu "Datortehnika un intelekts", kurā tika aprakstīts tests, kuru mūsdienās sauc par Tjūringa testu. Lai gan šajā rakstā dabiskās valodas apstrāde netika nodefinēta kā atsevišķa mākslīgā intelekta nozare, ievērojama daļa no aprakstītā testa ietver dabiskās valodas izprašanu un ģenerēšanu.
Mūsdienās par galvenajiem dabiskās valodas apstrādes uzdevumiem tiek uzskatīta runas atpazīšana, dabiskās valodas izpratne un dabiskās valodas ģenerēšana.
Rakstvedis
Rakstvedis jeb skrīveris (no sv — 'rakstīt') ir arods, kura pienākumi ir dokumentu sastādīšana vai dokumentu un grāmatu pārrakstīšana rokrakstā.
Arods radās līdz ar rakstības aizsākšanos Senajos laikos. Senajā Ēģiptē rakstveži bija zemākie ierēdņi, tie aprēķināja un piedzina nodevas, uzskaitīja mantu faraona noliktavās, sadalīja pārtiku dienestā esošajiem cilvēkiem un veica citus pienākumus.
Rakstveža amats pastāvējis dažādās organizācijās: bruņinieku ordeņos, brīvmūrnieku ložās, daudzu valstu karaspēku vienībās un citur.
Rakstvežu nozīmi rakstu darbu pavairošanā mazināja teksta un attēlu iespiešanas aizsākšana viduslaikos un attīstīšana laika gaitā.
Vēsturiski Latvijas teritorijā ievērojams skaits cilvēku strādāja par muižu (dzimtbūšanas laikā un pēc tās, rakstveži — nelatvieši) un pagastu (pēc dzimtbūšanas izbeigšanas, rakstveži — galvenokārt latvieši) rakstvežiem. No vārda "skrīveris" cēlies Skrīveru nosaukums.
Dolby teātris
Dolby teātris (en), iepriekš Kodak teātris (en) ir Losandželosas teātris, kas atklāts un kopš tā laika ir pastāvīgā Amerikas Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas mājvieta. Teātra būvi sponsorēja amerikāņu kompānija Eastman Kodak, kas projekta ieguldīja 75 miljonus dolārus, lai teātris iegūtu uzņēmuma vārdu. Teātris ir daļa no Holivudas un Hailendas centra izklaides kompleksa.
Teātrī ir vietas aptuveni 3400 skatītājiem, bet skatuve ir viena no lielākajam skatuvēm ASV. Kino mākslas un zinātnes akadēmija izīrē teātri nedēļu pirms ceremonijas norises, pārējo laiku teātrī norisinās dažādi koncerti, šovi un dažādu apbalvojumu pasniegšana. Dažreiz teātri izīrē privātiem pasākumiem.
Tirgoņu iela (Rīga)
Tirgoņu iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Kaļķu ielu un beidzas pie Šķūņu ielas.
Vēsture
Pirmo reizi Tirgoņu iela (la) pieminēta ap 1330. gadu. Viduslaikos tā bija nozīmīga tirdzniecības iela, tās nozīme īpaši pieauga pēc pilsētas tirgus pārcelšanas uz jauno tirgus laukumu — vēlāko Rātslaukumu. Tirgoņu iela tolaik savienoja tirgu ar galvenajiem pilsētas vārtiem, iekļaujot arī Šķūņu ielas posmu līdz Zirgu ielai, kas turpinājās kā Lielā Smilšu iela līdz Pulvertornim.
Ielu savienojumi
Kungu iela ir savienota ar šādām ielām:
Ziemeļu priekšpilsēta (Liepāja)
Vēsture
Pēc dzelzceļa līnijas Liepāja—Romni uzbūvēšanas 1871. gadā izveidojās pilsētas daļa, ko sāka dēvēt par Jaunliepāju. Aiz ostas dzelzceļa līnijas atradās Velnciems ar sīkām zemnieku saimniecībām, pļavām, ganībām, krūmājiem, retu mežu un purviem. Tirdzniecības ostas tuvumā pie dzelzceļa atzara uzcēla eļļas ekstrakcijas rūpnīcu un 1898. gadā anilīna krāsu rūpnīcu „Pfaff & Krulls” tagadējā O. Kalpaka ielā 38, bet 1899. gadā čuguna un tērauda iztrādājumu rūpnīcu „Pluto”. 1900. gadā angļu tīģeļtērauda liešanas fabrika no Šefīldas „Saville & Co” atvēra ražotni augstākās kvalitātes tēraudu instrumentu izgatavošanai. Vēl tālāk uz ziemeļiem 1890. gadā sāka būvēt Liepājas cietoksni un 1901. gadā pabeidza kanāla būvi, kas Velnciemu norobežoja no Karostas un Tosmares, kur atradās kuģu remontu rūpnīca. 1911. gadā "Krievu-Austrumāzijas kuģniecība" tā sauktajās "Ēģiptes pļavās" netālu no Nobelu petrolejas spīķeriem Emigrantu ielā 3/5 (tagad Flotes ielā) uzcēla emigrantu karantīnas māju 8000 cilvēkiem ar 52 guļamzālēm.
Pēc Pirmā pasaules kara šo rūpnīcu teritoriju atdalīja no Jaunliepājas un 1926. gadā Velnciemā uzbūvēja Liepājas pirmo kara lidlauku, bet 1935. gadā izveidoja Liepājas civilo aerodromu ar angāru, remontdarbnīcām, kantori un komandanta telpu. 1932. gada 28. decembrī Velnciemu pārdēvēja par Ziemeļu priekšpilsētu. 1920. un 1930. gados Ziemeļu priekšpilsētā izveidoja Ziemupes, Saraiķu, Medzes, Sakas un Pulvera ielas. 1937. gadā Kuršu ielas galā, Kalpaka tilta tuvumā (tagadējās fabrikas "Lauma" vietā) uzbūvēja Latvijas pasta un telegrāfa departamenta jaunās gaisa ostas angārus ar pasažieru telpām. Lielajā angārā bija paredzētas vietas 6 lidmašīnām. Celmu un Šķēdes ielu stūrī tika atklāta kafejnīca «Lidosta». Satiksmi ar aerodromu uzturēja Karostas tramvaja līnija un īpaša vieglā automašīna no Pilsētas viesnīcas.
Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā Liepājas pilsētu sadalīja trīs administratīvos rajonos, kuros ietilpa Vecliepāja, Jaunliepāja un Ziemeļu rajons. 1977. gadā pabeidza tekstilrūpniecības uzņēmuma "Lauma" celtniecību, tā ražošanas korpusi aizņēma 11 ha, bet 1981. gadā strādājošo skaits sasniedza 5000 cilvēku. 1979. gada 1. septembrī Ziemeļu priekšpilsētā sāka darboties Liepājas 7. vidusskola, bet 1991. gadā Oskara Kalpaka Liepājas 15. vidusskola.
Luka Pačoli
Luka Bartolomeo de Pačoli (it; dzimis, miris ) bija itāliešu matemātiķis, franciskāņu mūks, pasniedzējs un viens no mūsdienu grāmatvedības pamatlicējiem.
Biogrāfija
No 1477. gada 14. oktobrī līdz 1480. gada 11. decembrim Pačoli bija Perudžas Universitātes profesors, kur viņš lasīja lekcijas algebrā, ģeometrijā. Šo lekciju konspektus ar nosaukumiem "Algebra" un "Pieci Platona likumi" viņš izdeva apvienotus vienā grāmatā. Pēc tam viņš astoņus gadus viņš dzīvoja Zarā (tagad Zadara Horvātijā), kur viņš mācīja teoloģiju un matemātiku, dažreiz ordeņa darījumus dodoties uz citām Itālijas pilsētām.
1494. gadā Pačoli publicēja matemātisku darbu ar nosaukumu "Aritmētikas, ģeometrijas summa un mācība par proporcijām un attiecībām» (Summa de Arithmetica, geometria, proportioni et proportionalità), to veltot Urbino hercogam Gvidobaldo da Montefeltro. Šajā darbā ir izklāstīti likumi un metodes aritmētiskām darbībām ar veseliem skaitļiem un daļskaitļiem, proporcijas, uzdevumi ar sarežģītiem procentiem, lineāro, kvadrātvienādojumu un dažu veidu bikvadrātvienādojumu risināšana. Grāmata ir uzrakstīta itāļu valodā.
1496. gadā pēc hercoga Lodoviko Sforcas ielūguma Pičoli pārcēlās uz Milānu un uzņēmās jaunizveidotās Milānas universitātes Matemātikas katedras vadību. Milānā viņš iepazinās ar Leonardo da Vinči, ar kuru vēlāk kļuva labi draugi. Milānā Pačoli uzrakstīja hercogam Lodoviko Sforca adresētu vēstījumu "Par dievišķo proporciju" un Leonardo izpilda tā ilustrācijas. Saglabājušies divi šī traktāta manuskripti — viens Ženēvas publiskā bibliotēkā, otrs — Ambroziānas bibliotekā Milānā.
1499. gadā, kad Francijas armija okupēja Milānu, Luka Pačoli un Leonardo da Vinči devās uz Mantuju, pēc tam uz Florenci, un tad viņu ceļi šķīrās. Turpmākos gadus Pačoli lasīja lekcijas Pizā (1500), Perudžā (1500), Boloņā (1501-1502) un Florencē (1502—1505).
Mantujā, pēc marķīzes Izabellas d'Estes pasūtījuma, Pačoli uzrakstīja latīņu valodā traktātu "Par šaha spēli" (la). Daļu no traktāta zīmējumiem piedēvē Leonardo da Vinči, viņam pieraksta arī daļu no tajā esošiem šaha uzdevumiem.
1508. gadā Venēcijā Pačoli publicēja Džovanni Kampano latīņu valodā tulkoto Eiklīda darbu "Elementi". Šis tulkojums no arābu valodas, kas tika izdots 1259. gadā, jau tika publicēts 1482. gadā un pēc tam vairākkārt tika pārpublicēts, bet publikācijā bija daudz neprecizitāšu un kļūdu. Pačoli rediģēja tulkojumu un šo redakciju, papildinātu ar daudziem komentāriem, izmantoja savām universitātes lekcijām.
1508. gadā, pateicoties savai senai draudzībai ar pāvestu Jūliju II, viņš iegūst klostera uzrauga vietu savā dzimtajā pilsētā Sansepolkro. Taču 1509. gada decembrī divi klostera mūki nodeva ordeņa ģenerālim vēstuli, kurā norāda, ka maestro Luka nav piemērots cilvēks, lai vadītu citus, un lūdza viņu atbrīvot no administratīviem pienākumiem. Tomēr vadības atbalstu viņi neguva, un 1510. gadā Pačoli kļūst par klostera pilntiesīgu prioru.
1514. gadā, pēc pāvesta Leona X izsaukuma Pačoli uz laiku aizbrauca uz Romu, bet pēc tam atgriezās Sansepolkro, kur 1517. gadā nomira.
Načo Monreals
Načo Monreals (es; dzimis ) ir Spānijas futbolists, aizsargs, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē La Liga kluba Sansevastjanas "Real Sociedad" sastāvā.
Āžupīte
Āžupīte ir Sedas labā krasta pieteka Valmieras novadā starp Oleriem rietumos un Nurmiem austrumos. Iztece no Stirnas purva. Tek dienvidu virzienā. Lielākā pieteka - Vecais kanāls. Ietek Sedā purvainā, mazapdzīvotā apvidū.
Sešpadsmit karalistes
Sešpadsmit karalistes tiek attiecināts uz virkni barbaru valstu Ķīnas ziemeļos, kas pastāvēja no 304. līdz 439. gadam. Ķīnas vēsturē arī sauktas par Piecu barbaru sešpadsmit karalistēm, jo tās izveidoja neķīniešu etnisko grupu pārstāvji pēc Piecu barbaru sacelšanās. Šis posms tiek dalīts divās daļās, ko nodala Feišui kauja 383. gadā, kurā Agrīnās Ciņ dinastijas valsts, kurai laikā starp 376. un 383. gadu bija izdevies iekarot un apvienot ziemeļus, cieta sakāvi pret Austrumu Dzjiņ dinastijas armiju. Pēc Agrīnās Ciņ dinastijas sabrukuma, ziemeļos radās vairākas jaunas valstis. Sešpadsmit karalistes nekad nepastāvēja vienlaicīgi, šo periodu raksturo jaunu karalistu veidošanās, valdošo grupējumu iekšējās cīņas, militāras sakāves un jaunu karalistu veidošanās. Ziemeļi beidzot tika apvienoti 439. gadā, kad spēcīgākā no barbaru valstīm, Ziemeļu Vei dinastija iekaroja Ziemeļu Ljan valsti.
Izveidošanās
Vei dinastijas (220—265) un Rietumu Dzjiņ (265—316) dinastiju laikā virkne pierobežas nomadu barbaru tautu, bieži vien ar bruņotu varu, tika nomitinātas valsts teritorijā, lai samazinātu to militāros draudus pierobežas reģioniem, un lai iegūtu kareivjus armijai. Tā sauktie barbari nāca no dažādām etniskajām grupām, to vidū bija turku un huņņu priekšteči sjonnu (xiongnu), mongoļu priekšteči šanbei (xianbei) un tibetieši (di un qiang). Tādējādi trešā gadsimta beigās Ķīnas ziemeļos ievērojami pieauga citu etnisko grupu iedzīvotāju skaits. Šie karotāji izmantoja Dzjiņ dinastijas nestabilitāti, lai nodibinātu savas valstis, saglabājot ķīniešu pārvaldes sistēmu. 304. gadā Li Sjongs (Li Xiong) tagadējās Sičuaņas provinces teritorijā pasludināja neatkarīgas valsts izveidošanu, kam sekoja Li Juaņs, šongnu augstmanis. 317. gadā Dzjiņ dinastija pameta valsts ziemeļus un bēga uz dienvidiem. Lai arī liela augstmaņu un iedzīvotāju daļa kopā ar valdnieku bēga uz dienvidiem, ķīnieši joprojām bija lielākā iedzīvotāju daļa ziemeļos.
Līdzīgi kā barbaru karalistēs iekarotās Romas impērijas zemēs, šajās neķīniešu cilšu karotāju valstīs saglabājās ķīniešu pārvaldes aparāts un administrācijas modelis. Liela daļa šo tautu jau iepriekšējos gadsimtos bija daļēji pieņēmušas ķīniešu kultūru un paradumus. Šī etniskā un varas dualitāte radīja problēmu, kas raksturīga valstīm, kurās valda etniskā minoritāte – stingri saglabāt savu etnisko un kulturālo nošķirtību no pamatiedzīvotājiem, vai arī laika gaitā sajaukties un asimilēties ar tiem? Dažās no valstīm administratīvi aristokrātiskā hierarhija tika veidota tā, lai barbaru etniskās elites vara un stāvoklis netiktu apdraudēti. Tikmēr barbaru Ziemeļu Vei dinastija bija viena no tām, kuras valdošā elite apmēram gadsimta laikā gaitā asimilējās un kļuva par ķīniešiem. 5. gadsimta beigās Ziemeļu Vei pat aizliedza savas oriģinālās tuoba valodas lietošanu un senās paražas. Dinastijai nostiprinoties, tās galvaspilsēta tika pārnesta no ziemeļiem un seno ķīniešu galvaspilsētu Luojaņu.
Uzskaitījums
Pirmais terminu "sešpadsmit karalistes" lietoja 6. gadsimta vēsturnieks Kui Kongs, savā darbā "Sešpadsmit karalistu pavasara un rudens annāles". Viņš tās iedalīja:
Papildus tradicionāli sešpadsmit karalistu sarakstā iekļautajām valstīm pastāvēja arī Žaņ Vei (350—352), Rietumu Šu (405—413), Rietumu Jaņ (384—394), Duaņ (250—325/338), Juveņ, Couči, Agrīnā Vei (388—392) un Dai valstis, vairākas no kurām bija valsts pierobežā dzīvojošo cilšu valstis. Sarakstā arī nav iekļautas Vei dinastijas valstis, jo no tām radās valdošā Ziemeļu Vei dinastija.
Šūnapvalks
Šūnapvalks ir stingrs polisaharīdu slānis, kas atrodas šūnas membrānas ārpusē. Sastopams baktēriju, augu, sēņu un dažu vienšūņu šūnās. Šūnapvalks dod šūnām formu un stingrību, pilda arī aizsarg- un transporta funkcijas. Dzīvnieku un vairuma vienšūņu šūnām nav šūnapvalka. Augu šūnās šūnapvalku veido celulozes šķiedras, kas ievietotas olbaltumvielu un polisaharīdu (pektīnu u.c.) matriksā. Augu šūnām pārkoksnējoties, to apvalkos pieaug lignīna daudzums.
Hanna Vasilenko
Hanna Vasilenko (uk; dzimusi ) ir bijusī ukraiņu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempione.
Šūnapvalks
Sēņu šūnapvalki sastāv no hitīna un glikāniem. Aļģēm šūnapvalkos ietilpst celuloze un dažādi glikoproteīni. Kramaļģes savus šūnapvalkus veido no silīcija dioksīda.
Hanna Vasilenko
Biogrāfija
Hanna Vasilenko dzimusi nelielā ciemā netālu no Mariupoles. Ar cīņas sportu sāka nodarboties pusaudža gados, 2001. gadā. Sākotnēji viņa cīnījās svara kategorijā līdz 63 kg, bet no 2009. gada svara kategorijā līdz 59 kg, kas nav olimpiskā. Lai startētu olimpiskajās spēlēs, viņai bija jātrenējas svara kategorijā līdz 55 kg, vai arī jāatgriežas 63 kg klasē. Savukārt šajās svara kategorijās viņai ļoti lielas konkurentes Ukrainā bija Natālija Siņišina un Jūlija Ostapčuka.
Šūnapvalks
Augu šūnapvalks
Augu šūnapvalks darbojas kā daļēji caurlaidīga barjera, kas fiziski ierobežo un aizsargā auga šūnu. Šūnapvalka ķīmiskais sastāvs ir ļoti mainīgs, jo tas ir atkarīgs no auga sugas, konkrētās šūnas attīstības stadijas un tā kādus audus tā veido.
Hanna Vasilenko
Biogrāfija
Hanna Vasilenko savu starptautisko karjeru sāka 2005. gada Eiropas junioru čempionātā Vroclavā, kur uzreiz izcīnīja titulu svara kategorijā līdz 63 kg. 2006. gada junioru pasaules čempionātā Gvatemalā viņa svara kategorijā līdz 59 kg ierindojās 3. vietā aiz krievietes Larisas Kaņajevas un kolumbietes Žaklīnas Renterijas.
Šūnapvalks
Primārais un sekundārais šūnapvalks
Daloties meristemātiskām šūnām, veidojas primārais šūnapvalks. Meristemātiskās šūnas ir nelielas un, lai tās būtu spējīgas pieaugt izmērā, to ārējais apvalks – primārais šūnapvalks -, ir plāns un tam piemīt elasticitāte. . Kad šūnas difrencējas un to augšana apstājas primārais šūnapvalks modificējas vai izveidojas sekundārais šūnapvalks. Primārais šūnapvalks apņem šūnas, kas ir aktīvi augošas. Primārais šūnapvalks ir pietiekami stingrs un spēj izturēt augu šūnas radīto turgora spiedienu, taču tajā pašā laikā tas ir pietiekami elastīgs, lai varētu notikt šūnas izmēru palielināšanās – augšana. Primārais šūnapvalks parasti ir 0,1 µm plāns, bet kolenhīmas primārais šūnapvalks var būt pat 10 µm biezs. Šūnapvalks atrodas plazmatiskās membrānas ārpusē un ir daļa no apoplasta. Pie apoplasta pieder arī vidus plātnīte (ar polisaharīdiem bagāts reģions starp blakus esošo šūnu primārajiem šūnapvalkiem), starpšūnu telpa, ūdens un tajā izšķīdušās vielas. Meristēmātiskajos audos primārais šūnapvalks un vidus plātnīte veido lielāko daļu no apoplasta.
Kad šūna ir sasniegusi savu galējo izmēru un formu (diferencējas) var izveidoties sekundārais šūnapvalks. Tas veidojas starp primārā šūnapvalka iekšējo virsmu un plazmatiskās membrānas ārējo virsmu. Sekundārie šūnapvalki ir daudz biezāki par primārajiem šūnapvalkiem, nodrošinot lielāku mehānisko izturību, taču mazāku elastību. Sklerenhīmas šūnu sekundārie šūnapvalki var būt 10-20 µm biezi un aizņemt lielāko daļu no šūnas tilpuma. Sekundāro šūnapvalku polisaharīdu sastāvs atšķiras no primāro šūnapvalku sastāva un būtiska sekundāro šūnapvalku komponente ir lignīns.
Milans Vidmars jaunākais
Milans Vidmars (sl; Veica —  Ļubļana) bija Dienvidslāvijas un Slovēnijas starptautiskais meistars šahā (1950). Pēc profesijas elektrotehnikas inženieris.
Hanna Vasilenko
Biogrāfija
2007. gadā viņa pirmo reizi startēja starptautiskajās pieaugušo sacensībās. Eiropas čempionātā Sofijā viņa ieradās 3. vietā. Tur pēc trīs uzvarām viņa zaudēja pusfinālā pret vācieti Stefāniju Štīberi, bet gandarījuma kārtā pārspēja grieķieti Agoro Papavasiliu un izcīnīja bronzas medaļu.
Šūnapvalks
Ķīmiskais sastāvs
Vaskulāro augu šūnapvalks galvenokārt ir veidots no 30% celulozes, 30% hemicelulozes, 35% pektīna un 1-5% dažādiem strukturālajiem proteīniem. Tomēr dažādu polisaharīdu ķīmiskais sastāvs atšķiras starp dažādām taksonomiskajām grupām. Atšķirības ir arī starp primāro un sekundāro šūnapvalku:
Milans Vidmars jaunākais
Biogrāfija
Lielmeistara un zinātnieka Milana Vidmara (1885–1962) dēls. No 1930. gadu vidus līdz 1950. gadu sākumam sekmīgi piedalījies dažādos šaha turnīros. 1942. gadā Kotbusā dalījis pirmo vietu ar Jefimu Bogoļubovu. 1946. gadā Ļubļanā dalījis otro vietu ar savu tēvu (uzvarējis Svetozars Gligoričs). Lai gan ticis uzskatīts par apdāvinātu šahistu, nekad nav sasniedzis sava tēva spēles līmeni.
Hanna Vasilenko
Biogrāfija
Nākamais starts starptautiskajās sacensībās bija tikai 2009. gada pasaules čempionātā Herningā (Dānija) svara kategorijā līdz 59 kg. Arī šeit viņa sākotnēji uzvarēja trīs cīņās, bet pusfinālā zaudēja pret polieti Agati Petšiku. Pēc tam gandarījuma cīņā viņa pārspēja Ketiju Patrohu no Kanādas un izcīnīja bronzas medaļu.
Bonriki starptautiskā lidosta
Bonriki starptautiskā lidosta (en) ir starptautiskā lidosta Kiribati, kas apkalpo Taravas atolu, kas pilda valsts galvaspilsētas funkcijas. Avosbiedrību Air Kiribati un Coral Sun Airways bāzes lidosta.
Hanna Vasilenko
Biogrāfija
2010. gada Eiropas čempionātā Baku Hanna Vasilenko nebija labā formā un zaudēja Taibei Juseinai no Bulgārijas un Nataļjai Smirnovai no Krievijas, ierindojoties tikai 8. vietā. Tomēr 2011. gadā viņa atkal guva panākumus. Viņa pirmo reizi izcīnīja bronzas medaļu Eiropas čempionātā Dortmundē. Viņas karjeras spilgtākais notikums bija 2011. gada pasaules čempionāts Stambulā. Tur viņa pēc uzvarām pār kanādieti Amandu Gerhartu, Ķīnas Tautas republikas pārstāvi Čenu Janu un azerbaidžānieti Sonu Ahmadli finālā cīnījās pret zviedrieti Sofiju Matsoni.Pēc sīvas cīņas viņa izcīnīja uzvaru un kļuva par pasaules čempioni svara kategorijā līdz 59 kg.
Bonriki starptautiskā lidosta
Lidlauku Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā ierīkoja ASV Bruņotie spēki. Pēc kara lidosta tika pārveidota civilām vajadzībām.
Hanna Vasilenko
Biogrāfija
2012. gadā viņa izcīnīja savu nākamo titulu Eiropas čempionātā Belgradā. Pa ceļam viņa uzvarēja Sonu Ahmadli, Mirjanu Martinoviču no Melnkalnes, Nadeždu Mihalkovu no Baltkrievijas un Anastasiju Grigorjevu no Latvijas. Tā kā 2012. gadā svara kategorija, kurā viņa cīnījās, nebija olimpiskā, viņa mēģināja kvalificēties spēlēm svara kategorijā līdz 63 kg, taču tas neizdevās.
Šūnapvalks
Celuloze
Celuloze ir polimērs, kas sastāv no D-glikozes atlikumiem, kas savā starpā savienoti ar β-1,4 glikozīdu saitēm. Katrs glikozes atlikums ir pagriezts pa 180° no blakusesošā atlikuma, tādējādi var izveidoties ļoti garas ķēdes ar garumu no 2000 līdz 25000 glikozes atlikumiem. Aptuveni 36 celulozes ķēdes ir saistītas ar ūdeņražam saitēm, veidojot kristāliska režģa struktūru - mikrofibrillu. Šie kristāliskie reģioni ir ūdens necaurlaidīgi. Mikrofibrillām ir neparasti liela stiepes izturība, tās ir ļoti izturīgas pret ķīmisko un bioloģisko noārdīšanos un ir tik stabilas, ka tās ir ļoti grūti hidrolizēt. Taču, daudzas baktērijas un sēnes satur celulozi hidrolizējošus enzīmus (celulāzes). Šīs baktērijas sastopamas dažu dzīvnieku zarnu traktā, ļaujot dzīvniekam sagremot zāli un salmus.
Milans Vidmars jaunākais
Biogrāfija
Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Somijas skābene
Somijas skābene (la) skābeņu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas Ziemeļaustrumos, tostarp Latvijā, un Rietumsibīrijā, ūdenstilpju krastos un zemāko terašu pļavās.
Apraksts
Somijas skābene ir daudzgadīgs, 50-130 cm garš lakstaugs ar stāvu, zaļganbrūnu līdz iesārtu (īpaši rudenī), stāvu, sīkrievainu stumbru, kurš, zaro ziedkopā. Zari ir īsi un ziedkopas strupas.
Lapas ir šauri lancetiskas vai lineāras, 15-25 cm garas un 1,5-3 cm platas — tās vairāk nekā 7 reizes garākas nekā platas. Lapas plātnes mala ir nedaudz krokota, taču var būt arī cirtaina. Lapas gals ir gari nosmailots, bet pamats ķīļveidīgs. Lapas ar kātu, apakšējo lapu kāts sasniedz trešdaļu līdz pusi no plātnes garuma. Ziedkopa ir diezgan blīva, šaura, skaras zari īsi un stāvi, vairāk vai mazāk piekļauti pie stublāja. Apakšējie skaras zari var būt attālu; tad ziedkopa šķiet it kā pārtraukta. Augļu gatavības laikā ārējās apziedņa lapas piekļautas pie iekšējām. Iekšējās apziedņa lapas ieapaļas, aptuveni 0,35-0,5 cm garas un platas, pamats sirdsveidīgs, gals strups vai smails. Visas apziedņa lapas bez ir augonīša. Auglis ir visplatākais vidusdaļā. Zied no jūnija vidus līdz augustam.
Milans Vidmars jaunākais
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā jaunākajam Vidmaram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Tomēr sākot no 1953. gada beidzis savu aktīvo šahista karjeru un pilnībā pievērsies zinātniskajai darbībai elektrotehnikas jomā.
Šūnapvalks
Celuloze
Celuloze ir arī visplašāk sastopamā organiskā viela uz zemes, kas veido apmēram pusi no organiski saistītā kopējā oglekļa daudzuma. Celulozes mikrofibrillu sintēze notiek uz plazmatiskās membrānas proteīnu kompleksos, kas sastāv no 36 rozetes subvienībām. Katru rozetes subvienību veido seši rozetē izkārtoti proteīni, no kuriem katrs atsevišķais proteīns sintezē vienu (1,4)-β-D-glikāna ķēdi (celuloze sastāv no daudziem šādiem glikāniem).
Hemicelulozes
Hemiceluložu nosaukums ir cēlies no sākotnējās pārliecības, kas vēlāk izrādījās nepareiza, ka hemicelulozes ir celulozes ķīmiskie priekšteči. Hemicelulozes definē kā polisaharīdus, kurus var ekstrahēt ar sārma šķīdumiem. Hemicelulozes sastāv no dažādiem monosaharīdiem (D-glikozes, heksozēm: D-mannozes, D-galaktozes, D-fukozes; pentozēm: D-ksilozēm un D-arabinozēm ). Atkarībā no tā, kādi monosaharīdi veido hemicelulozes pamatvirkni, hemicelulozes iedala trīs pamatklasēs: ksilānos (D-ksilozes atlikumi), mannānos (D-mannozes atlikumi) un galaktānos (D-galaktozes atlikumi), un katra no pamatklasēm vēl iedalās apakšklasēs, atkarībā no sānu virkņu sastāva.
Pektīni
Pektīni primārajā šūnapvalkā veido tīklu, kurā "ieguldītas" celulozes mikrofibrillas. Pektīni ir cukurskābju, kā piemēram D-galakturonskābju, polimēru maisījumi, kas savstarpēji saistīti ar α-1,4-glikozīdsaitēm. Pektīna tīklam ir adhezīvas īpašības un tas darbojas kā "līme", saistot blakusesošās šūnas, kuras var atkal atdalīties auga augšanas laikā.
Strukturālie proteīni
Šūnapvalka strukturālie proteīni ar glikozīdsaitēm ir savienoti ar sazarotajām polisaharīdu ķēdēm un pieder proteīnu klasei, kas pazīstama kā glikoproteīni. Ogļhidrātu daļa glikoproteīnos svārstās no 50% līdz vairāk nekā 90%.
Lai augu šūna varētu augt, ļoti stingrais šūnapvalks ir jāpadara "vaļīgāks". To veicina proteīns ekspansīns, kas sastopams augošā šūnās visos vaskulārajos augos. Ir pieņēmums, ka visdrīzāk tas darbojas saraujot ūdeņraža saites starp celulozes mikrofibrillām un krustiski saistītiem polisaharīdiem.
Lignīns
Kad šūna ir pārtraukusi savu augšanu un tās izmēru palielināšanās vairs nav nepieciešama, var notikt šūnapvalka lignificēšanās. Primārā šūnapvalka lignifikācija notiek tikai tad, kad jau sākusies sekundārā šūnapvalka veidošanās. Lignins ir komplekss polifenolu polimērs, kas "ieguldīts" celulozes un hemicelulozes tīklā, piešķirot sekundārajam šūnapvalkam paaugstinātu mehānisko izturību, stingrību un hidrofobitāti. Daļēji savas struktūras dēļ, tas kalpo arī kā fiziska barjera pret patogēnu kolonizāciju.
Auga formas nodrošināšana
Viena no galvenajām šūnapvalka funkcijām ir auga fiziskās formas nodrošīnāšana. Šūnapvalka ķīmiskais sastāvs un tā struktūra šūnapvalkam piešķir īpašu izturību, ļaujot izturēt šūnas turgora radīto spiedienu un nodrošīnot auga vertikālu augšanu un vertikālo ūdens un vielu transportu.
Tomomi Seo
Tomomi Seo (ja) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Šūnapvalks
Turgora spiediena uzturēšana
Augu šūnām ir spēja vakuolās akumulēt šķīdumus, kam ir augstāka sāļu koncentrācija, nekā ārpus šūnas, kā rezultātā ūdens pārvietojas pa puscaurlaidīgo plazmatisko membrānu osmozes veidā. Ja augu šūnām nebūtu šūnapvalka, šāda ūdens uzņemšana izraisītu protoplasta uzbriešanu līdz galu galā tas pārsprāgtu. Taču, pateicoties šūnapvalkam, augu šūnas protoplasts var uzbriest un izdarīt spiedienu pret šūnapvalku, kā rezultātā šūnā rodas pozitīvs hidrostatisks spiediens, ko sauc par turgora spiedienu.
Šūnu augšana un morfoģenēze
Augu augšana un morfoģenēze ir atkarīga no fiziskajām šūnapvalka īpašībām. Izolēti protoplasti vienmēr ir sfēriski, kas pierāda, ka šūnas formu (morfoloģiju) nosaka šūnapvalks. Šūnu dalīšanās laikā izveidojas jauns primārais šūnapvalks un, šūnai paplašinoties, tam ātri palielinās virsmas laukums. Šūnapvalka palielināšanās raksturs kontrolē gan šūnas augšanas ātrumu un virzienu, gan arī regulē šūnas tilpumu.
Aizsargfunkcija
Šūnapvalks veido primāro aizsardzību pret mehāniskiem bojājumiem un bojājumiem, ko izraisa patogēnie organismi. Šūnapvalks ir kā fizsika barjera, kas patogēnajiem organismiem jāpārvar. Šūnapvalks tiek aktīvi izmainīts vietās, kur notiek saskare ar patogēno organismu - notiek kallozes un lignīna uzkrāšanās. Ievainojuma vietās veidojas ūdens necaurlaidīgs korķa slānis.
Ernests Putniņš
Ernests Putniņš (1867—1962) bija ārsts ginekologs, Latvijas Universitātes dzemdniecības un sieviešu slimību klīnikas direktors (1928—1939), profesors (1931).
Dzīvesgājums
Dzimis 1867. gada 17. martā Kosas pagasta Reinmuižas (tagad — Reinas Amatas pagastā) saimnieka Jāņa Putniņa ģimenē. Mācījās Kosas Bābeskalna pagastskolā, Cēsu elementārskolā un Cēsu apriņķa skolā, tad Bērzaines klasiskajā ģimnāzijā (1883—1888). Studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1888—1894), pēc ārsta grāda iegūšanas strādāja kā ārsts Kalnamuižā Stāmerienas pagastā (1894—1898). 1898. gadā veica arheoloģiskos izrakumus pie netālā Ludza ezera, kur atrada seno letgaļu villaini, kas vēlāk nodēvēta par Stāmerienas sagšu. 1898.—1901. gadā papildinājās Berlīnē (mikroskopiskajā anatomijā un dzemdniecībā), Vīnē (operatīvajā ginekoloģijā) un Parīzē.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1901. gadā Rīgā nodibināja sieviešu slimību privātklīniku, līdztekus no 1902. gada bija arī Rīgas pilsētas skolu ārsts. Kā Sarkanā Krusta ārsts piedalījās Krievu-japāņu karā (1904—1905), pēc tam atkal strādāja savā privātklīnikā Rīgā (1906—1914), ārstējis arī rakstnieku Rūdolfu Blaumani. Pirmā pasaules kara laikā bija Krievijas impērijas armijas vecākais ārsts 327. Pleskavas družinā Daugavpils frontē (1914—1918). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada atgriezās Rīgā, no 1919. gada viņš bija Rīgas pilsētas 1. slimnīcas direktors (1919—1924) un sieviešu nodaļas vadītājs. 1921. gadā viņu ievēlēja par docentu Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, 1928. gadā par LU dzemdniecības un sieviešu slimību klīnikas direktoru. 1930. gadā viņam piešķīra LU goda doktora (Dr. med. h. c.) grādu un ievēlēja par profesoru (1931). Pirms pensionēšanās 1939. gadā ierosināja ginekoloģiskā korpusa celtniecību Rīgas pilsētas 2. slimnīcā (tagad Paula Stradiņa Klīniskā universitātes slimnīca), kas kara dēļ tika pabeigts tikai 1957. gadā. No 1940. gada dzīvoja Stendera ielā 12, Mežaparkā. Pēc Sarkanās Armijas ieiešanas Rīgā 1944. rudenī bijis profesors konsultants, līdz 1947. gadam strādājis arī Rīgas 1. slimnīcā. Otrreiz pensionējās 1952. gadā.
Miris 1962. gada 15. janvārī Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Evelīne Nīnherta
Evelīne Nīnherta (de; dzimusi kā Krāca de; dzimusi ) ir Vācijas FIDE meistare šahā (1990).
Biogrāfija
1960. un 1970. gados bija viena no Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR) spēcīgākajām šahistēm. VDR sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi zelta (1973), 3 sudraba (1963, 1970, 1974) un 5 bronzas (1964, 1971, 1972, 1978, 1981) medaļas. 1994. gadā bijusi treša Vācijas šaha ātrspēles čempionātā sievietēm. Tāpat veiksmīgi piedalījusies Vācijas senioru šaha čempionātos sievietēm, kuros 3 reizes uzvarējusi (2007, 2008, 2010), kā arī vienu reizi bijusi trešajā vietā (2014). Pasaules šaha olimpiādē 1963. gadā pārstāvējusi Vācijas Demokrātiskās Republikas izlasi un komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļu. Vācijas šaha Bundeslīgā sievietēm pārstāvējusi Potsdamas klubu USV Potsdam un 1992./93. gada sezonā ar 9½ punktiem 11 partijās uzrādījusi labāko rezultātu pie sava galdiņa. Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā viņai piešķīra FIDE meistares (WFM) nosaukumu.
Medību piekūns
Medību piekūns (Falco rusticolus) ir liela auguma piekūnu dzimtas (Falconidae) plēsīgais putns. Ligzdo Holarktikas kalnu un tundras reģionos: Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Medību piekūns pamatā ir nometnieks, bet daudzi īpatņi pēc vairošanās sezonas vai ziemas periodā klejo. Gadsimtiem ilgi vikingi ir augstu vērtējuši medību piekūnu kā palīgu medībās. Viduslaikos ar to drīkstēja medīt tikai karalis. Arī mūsdienās šis putns tiek izmantots medībām. Medību piekūns ir Islandes nacionālais putns.
Izplatība
Medību piekūns ligzdo Eiropas, Āzijas un Ziemeļamerikas arktiskajā zonā. Tas mājo Grenlandē, Islandē, Skandināvijā, Somijā, Krievijas ziemeļos, Aļaskā un Kanādas ziemeļos. Daži īpatņi klejojot veic lielus attālumus. Šī ir vistālāk uz ziemeļiem dzīvojošā dienas plēsīgo putnu suga pasaulē.
Latvijā medību piekūnam ir bijuši divi novērojumi 19. gadsimtā un viens īpatnis 1815. gadā nomedīts, viens novērojums 1986. gadā un viens 2011. gadā.
Izskats un īpašības
Apspalvojums medību piekūnam var būt ļoti atšķirīgs, sākot ar pilnīgi baltu un beidzot ar melnu. Izšķir balto, sudrabaino, brūno un melno morfu. Medību piekūna baltā morfa ir viegli atpazīstama un iezīmīga, jo tie ir vienīgie baltie piekūni visā ģintī. Baltās morfas apspalvojums ir gandrīz viscaur balts ar dažiem tumšiem lāsumiem un svītrām, visbiežāk uz spārniem un muguras.
Sudrabainās morfas piekūni nedaudz atgādina gaiši pelēko rudgalvas piekūnu, bet tumšās morfas var sajaukt ar lielo piekūnu. Medību piekūna brūnajai morfai, atšķirībā no lielā piekūna, uz galvas ir gaišs, krēmkrāsas svītrojums. Melnajai morfai pavēdere ir izteikti melni raibumota, bet lielajam piekūnam smalki svītrota. Medību piekūnam abi dzimumi izskatās vienādi, jaunie putni ir tumšāki un brūnāki nekā pieaugušie īpatņi. Tomēr melnā morfa sastopama tikai mātītēm. Nebrīvē audzējot medību piekūnus, audzētāji spējuši iegūt tikai tumši pelēkus tēviņus, tie nekad nav melni.
Uzvedība un barība
Iecienītākais medījums ir baltirbes, kas daudzām populācijām sastāda lielāko daļu no apēstās barības, un dažādi jūras putni, bet medību piekūns medī jebko, ko var noķert, sākot ar ķeģiem un beidzot ar zosīm un kaijām. No zīdītājiem tas medī dažādus nelielus un vidēji lielus dzīvniekus: ciršļus, lemingus, vāveres, zaķus un murkšķus, kas var būt pat trīs reizes smagāki par pašu piekūnu. Medību piekūnu var ļoti reti redzēt, ēdam maitu.
Ligzdošana
Dzimumbriedumu medību piekūns sasniedz 2—3 gadu vecumā. Tas ligzdo uz klinšu dzegām, stāvās nepieejamās vietās, bet ligzda būvēta netiek. Medību piekūni izmanto vai nu citu putnu pamestās ligzdas, vai olas tiek dētas uz kailas klints virsmas. Visbiežāk tiek izmantotas klinšu ērgļa vai kraukļa ligzda. Medību piekūni pieņem arī cilvēku būvētas ligzdošanas platformas. Ļoti retos gadījumos medību piekūns ligzdo mežu joslā, ligzdai atrodoties augstā kokā. Vienu un to pašu ligzdošanas vietu pāris izmanto daudzus gadus. Šādā vecā ligzdošanas vietā uzkrājas lielas kaudzes ar upuru atliekām un ekskrementiem. Ne visi īpatņi ligzdo katru gadu. Ligzdošanas biežumu ietekmē barības resursu pieejamība.
Vienīgais ienaidnieks savvaļā medību piekūnam ir klinšu ērglis, lai gan arī tas uzbrūk ļoti reti. Medību piekūni ir spēcīgi un ātri putni, kas ļoti agresīvi aizsargā ligzdošanas vietu, padzenot jebkādu dzīvnieku vai putnu, kas tuvojas, lai gan krauklis ir vienīgais zināmais putns, kas pamanās izlaupīt medību piekūna olas. Spēcīgie putni nebaidās no ligzdošanas vietas padzīt pat lāci. Medību piekūns savvaļā sasniedz apmēram 20 gadu vecumu.
Iepirkšanās centrs "Ozols"
Iepirkšanās centrs "Ozols" ir tirdzniecības centrs Rīgā, Mazajā Rencēnu ielā 1, blakus Slāvu tiltam. Tas tika atvērts 2019. gadā, pārbūvējot agrāko tirdzniecības centru "Galerija Azur". Iepirkšanās centrs ir unikāls ar tā vidū augošo ozolu. Iepirkšanās centra "Ozols" īpašnieks ir Somijas investīciju fonds Special Mutual Fund Titanium Baltic Real Estate.
Centra tirdzniecības platība ir kvadrātmetri. Ēkas kopējā platība ir m². "Ozols" lielākie nomnieki ir Rimi hipermārkets un Latvijā lielākais K-Senukai veikals, kura galvenā biroja telpas atrodas centra 2. stāvā. Centrā ir arī interneta veikala 1a.lv un ksenukai.lv lielākais preču saņemšanas un atgriešanas punkts.
Vēsture
2016. gada 27. oktobrī Lietuvas uzņēmums UAB KS Holding par 12,5 miljoniem eiro iegādājās Tirdzniecības centra Azur pārvaldītājuzņēmumu SIA MD Galerija Azur. Jaunais īpašnieks plānoja pārbūvēt tirdzniecības centru, tajā ierīkojot K Senukai veikalu un K Senukai biroju centru. Centrs rekonstrukcijai tika slēgts 2018. gada 7. augustā.
2019. gada 25. jūlijā iepirkšanās centra pirmajā kārtā tika atvērts Rimi pārtikas lielveikals. 24. oktobrī ekspluatācijā tika nodota iepirkšanās centra "Ozols" būvdarbu otrā kārta.
2021. gada novembrī Iepirkšanās centru "Ozols" par vairāk nekā 40 miljoniem eiro nopirka investīciju fonds Special Mutual Fund Titanium Baltic Real Estate, ko pārvalda Somijas uzņēmums Titanium Oyj. Pirms tam "Ozols" īpašnieks bija Lietuvā reģistrēts uzņēmums UAB KS Holding, kā kapitāldaļu turētāji bija Somijas mazumtirdzniecības uzņēmums Kesko, Arturs Rakausks (Arturas Rakauskas) un akciju sabiedrība Zabolis Partners.
Valsts akciju sabiedrība
Valsts akciju sabiedrība (VAS) Latvijā ir komercsabiedrība, kura sniedz pakalpojumus sabiedrībai un ar komercdarbību nodarbojas patstāvīgi. Sabiedrības dibināšanas procesā civiltiesiskās darbības valsts izpildījusi juridiskās personās vārdā.
Valsts akciju sabiedrības ir valsts kapitālsabiedrības, kuras parasti atrodas kādas ministrijas padotībā, un kurās valsts ir kapitāla daļu turētāja. VAS atbilst Publiskas personas kapitāla daļu un kapitālsabiedrību pārvaldības likumam.
Valsts kapitāla daļu turētājs kapitālsabiedrībā ir ministrija vai cita valsts pārvaldes iestāde, kuru par valsts kapitāla daļu turētāju iecēlis Ministru kabinets, vai institūcija, kura saskaņā ar "Publiskas personas kapitāla daļu un kapitālsabiedrību pārvaldības" likumu vai "Par valsts un pašvaldību īpašuma objektu privatizāciju" likumu, atsavina vai privatizē valsts kapitāla daļas.
Marks Sendrovskis
Sendrovskis 1981. gadā absolvēja Mičiganas Universitāti. Sendrovskis savu televīzijas karjeru uzsāka kā režisora asistents un filmēšanas laukuma menedžeris.
Viņš darbojies vairākos seriālos, režisējis vairākas sērijas seriāliem Yes, Dear, Still Standing, "Džima dēļ", Rules of Engagement un bija galvenais režisors seriālam "Lielā sprādziena teorija". Vēl režisējis atsevišķas sērijas seriāliem Wizards of Waverly Place, "Ņujorkas karalis", A.N.T. Farm, "Hanna Montana", Sabrina, the Teenage Witch, The Hughleys, Malcolm & Eddie, Men at Work, Sullivan & Son, Dads, The Carmichael Show un Superior Donuts, kā arī daudziem citiem seriāliem.
Sendrovskis saņēma savu pirmo Emmy balvu kā labākais komēdijseriāla režisors par seriāla "Lielā sprādziena teorija" vienpadsmitās sezonas noslēdzošo sēriju The Bow Tie Asymmetry, kurā kā pieaicinātais aktieris piedalījās Marks Hemils un vēlreiz šajā kategorijā nominēts ar seriāla noslēdzošo sēriju The Stockholm Syndrome.
Valsts akciju sabiedrība
Valsts akciju sabiedrības Latvijā
Satiksmes ministrija:
Tieslietu ministrija:
Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija:
Zemkopības ministrija:
Kurts fon Štempels
Kurts barons fon Štempels (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu jurists.
Lemonjē (krāteris)
Uz ziemeļiem no krātera atrodas Šakornaks (Ø 51 km), kurš ir stipri erodējis un Poseidonijs (Ø 95 km), uz austrumiem Rēmers (Ø 44 km). Lemonjē krāteris ir sens, izveidojies pirms aptuveni 3,8 miljardiem gadu. Tas ir stipri erodējis, rietumdaļā valnis gandrīz pilnībā izzudis, to iezīmē tikai zemu pakalnu virkne. Krātera dibens līdzens, to klāj tumša bazalta lava. Krātera pamata dienvidaustrumu daļā 22 km garumā stiepjas seklu (50 – 60 m) padziļinājumu virkne, kuri veido apmēram 300 – 400 platu gravu.
nedaudz uz dienvidiem no krātera vaļņa nosēdās kosmiskais aparāts Luna-21 ar Mēness visurgājēju Lunohod-2, kurš nākamo 4 mēnešu laikā pa Lemonjē krātera dienviddaļu nobrauca apmēram 39 km garu distanci.
Pavadoņkrāteri
Uz Mēness kartēm šie krāteri tiek apzīmēti ar burtu uz krātera malas, kas ir tuvāk Lemonjē krāterim.
Maļinova
Maļinova ir ciems Augšdaugavas novada Maļinovas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta vidienē pie autoceļa A13 19 km no novada centra Daugavpilī un 239 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izaugusi pēckara gados bijušās Malinovkas (Maļinovkas) sādžas vietā kā ciema padomes un kolhoza «Znamja Oktjabrja» centrs. Maļinovā atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru punkts, Iļjas (Elijas) pareizticīgo baznīca.
Ežēns Ruso
Ežēns Ruso (fr; Sendenī — 1870. gads) bija Francijas un ASV šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Francijā, kur izveidojies par vienu vadošajiem Parīzes šahistiem. 1839. gadā Parīzes šaha kafejnīcā Café de la Régence nospēlējis 100 partiju maču ar Lionelu Kizericki, kuru zaudējis. 1841. gadā ieradies ASV, kur apmeties Ņūorleānā. Tajā pašā gadā nospēlējis divus mačus ar Džonu Viljamu Šultenu: pirmo zaudējis (+10, -11, =0), bet otro uzvarējis (+7, -4, =0). 1843. gadā Ņujorkas mačā atkārtoti pieveicis Šultenu (+13, -8, =0). 1845. gada decembrī Ņūorleānas kafejnīcā Sazerac Coffee House nospēlējis maču ar Čārlzu Henriju Stenliju, kurš tiek uzskatīts par pirmo neoficiālo maču par ASV šaha čempiona titulu. Mačs ritējis līdz viena spēlētāja 15 uzvarām, uzvarētājs saņēmis visu balvu fondu — 1000 ASV dolāru. Ruso zaudēja maču (+8-15=8). Šo maču klātienē astoņu gadu vecumā vēroja arī Pols Morfijs, kurš divpadsmit gadu vecumā jau spēja pieveikt Ruso. 1850. gadā Ruso bezcerīgi zaudēja maču Johanam Leventālam ar 0:5. 1867. gadā Ruso piedalījās Parīzes starptautiskajā šaha turnīrā, kurā 12 dalībnieku konkurencē palika pēdējā vietā (uzvarēja Ignacs Kolišs).
Pazīstams arī kā itāļu atklātnes varianta autors, kurš nosaukts viņa vārdā par Ruso gambītu: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 f5.
Augu fizioloģiskā uztvere
Augu fizioloģiskā uztvere ir augu spēja sajust vidi un reaģēt uz to, pielāgojot savu morfoloģiju un fizioloģiju. Augu mazkustīgais dzīvesveids var radīt maldīgu priekšstatu, ka tie ir pasīvi dalībnieki mijiedarbībā ar citiem organismiem un plašāku vidi, taču augi ir attīstījuši sarežģītas uztveres spējas, kas ļauj tiem reaģēt uz plašu mainīgo biotisko un abiotisko apstākļu klāstu. Augiem kā pārvietoties nespējīgiem organismiem ir kritiski svarīgi uztvert dažādākos vides signālus, lai tie spētu optimizēt augšanu un attīstību konkrētos vides apstākļos. Botāniskie pētījumi ir atklājuši, ka augi spēj reaģēt uz plašu stimulu klāstu, tostarp ķīmiskām vielām, gravitāciju, gaismu, mitrumu, infekcijām, temperatūru, skābekļa un oglekļa dioksīda koncentrāciju, parazītu invāziju, slimībām, fiziskiem traucējumiem, skaņu un pieskāriena.
Gaisma
Viens no svarīgākajiem vides faktoriem ir gaisma. Tā ir gan kā enerģijas avots fotosintēzei, gan kā informācijas avots, kas kontrolē augšanu un attīstību. Ar īpašu fotoreceptoru palīdzību augi spēj uztvert gaismas intensitāti, kvalitāti, krišanas leņķi un periodiskumu. Augi uztver informatīvos gaismas signālus, izmantojot trīs fotoreceptoru veidus: fototropīnus, kriptohromus un fitohromus. Šie gaismas sensori norāda augam, vai ir diena vai nakts, cik gara ir diena, cik daudz gaismas ir pieejams un no kurienes nāk gaisma. Gaismas ietekmi uz augiem var aplūkot no dažādiem skatupunktiem. Fotosintēzē gaisma tiek izmantota kā enerģijas avots. Fototropisma rekcijās augi liecas gaismas avota virzienā vai prom no tā. Savukārt fotomorfoģenēzē notiek augu augšanas un attīstības izmaiņas gaismas signālu ietekmē.
Gravitropisms
Gravitropisms jeb ģeotropisms, ir saskaņots augu diferenciālas augšanas process, reaģējot uz gravitācijas spēku. Gravitropisms ir svarīga augu augšanas reakcija uz vidi, kas virza dzinumus uz augšu un saknes uz leju, tādējādi ļaujot katram orgānam sasniegt vidi, kas ir piemērota to primāro funkciju veikšanai. Gravitācijas noteikšana ietver blīvu amiloplastu sedimentāciju specializētās gravitācijas sensoru šūnās katrā orgānā. Šis ceļš noved pie fitohormona auksīna sānu gradienta attīstības gravitācijas stimulētos orgānos. Tā kā auksīns veicina šūnu pagarināšanos dzinumos un kavē to saknēs, šis gradients ir atbildīgs par orgāna gala izliekumu, kas ļauj tam atsākt augšanu iepriekš noteiktā leņķī atkarībā no gravitācijas ietekmes.
Augiem piemīt spēja sajust gravitāciju vairākos veidos, no kuriem viens ir ar statolītiem. Statolīti ir blīvi amiloplasti, organoīdi, kas sintezē un uzglabā cieti, kas iesaistīta augu gravitācijas uztverē (gravitropisms), kas uzkrājas specializētās šūnās, ko sauc par statocītiem. Statocīti atrodas cietes parenhīmas šūnās pie traheju audiem dzinumos un sakņu galos. Šie specializētie amiloplasti ir blīvāki par citoplazmu un var nogulsnēties atbilstoši gravitācijas vektoram.