cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Delartiskā komēdija
Izcelsme un attīstība
Starp nozīmīgākajām delartiskās komēdijas aktrisēm jāmin Izabella Andreīni (viņas vārdā vēlāk bieži tika dēvētas jaunās mīlētājas), kura spēlēja vienā no populārākajām delartiskās komēdijas trupām — I Gelosi (pie šīs trupas piederēja arī tādi aktieri kā Alberto Ganasa, Flamīnio Skala un Frančesko Andreīni). Citas nozīmīgas trupas bija I Confidenti, I Uniti, I Fedeli, I Accesi. I Gelosi izveidojās 1569. gadā no citas aktieru trupas; īpašu slavu trupa ieguva, kad Frančesko Andreīni (1548-1624) 1578. gadā apprecēja Izabellu Kanāli (1562-1604). 1600. gadā Francijas karalis Anrī IV trupu uzaicināja spēlēt savās kāzās.
Pret delartisko komēdiju nereti vērsās garīdzniecība, kas to uzskatīja par amorālu — dažkārt izrādes tika aizliegtas, bet aktieri — izraidīti. Īpaši stingrs delartiskās komēdijas pretinieks bija Milānas arhibīskaps Karlo Borromeo, kurš panāca garīdzniekiem tiesības cenzēt scenārijus.
Raksturojums
Delartiskajai komēdijai raksturīgas vairākas pazīmes:
Maskas bija dažādas — tās varēja klāt visu aktiera seju vai arī tikai tās daļu. Maskas tika izgatavotas no kartona vai mīkstas ādas, taču dažkārt tika arī uzkrāsotas. Katrai maskai bija savs prototips — kāds dzīvnieks. Vienīgie lugas personāži, kas maskas nenēsāja, bija mīlētāji.
Katrs aktieris tika nolīgts, lai spēlētu noteiktu tēlu tipu, kuru spēlēja visās izrādēs (bieži aktieris dzīves laikā pat pieņēma sava tēla vārdu); izņēmums bija jauno mīlētāju tēli, kuri, ja vairs neatbilda lomai, varēja sākt tēlot citu tipu. Katrā aktieru trupā bija noteikts masku komplekts (pamatmasku skaits bija apmēram 10, taču to variācijas sniedzās simtos). Tipiskā delartiskās komēdijas trupā bija 10-12 aktieri (taču to varēja būt arī tikai 5 vai pat 25), no kuriem lielākā daļa bija vīrieši, taču bija arī vairākas sievietes. Pēc atveidojamajiem tipiem trupās parasti bija divi mīlētāju pāri, kalpone, kapteinis, divi kalpi, divi vecie vīri. Trupai bija arī savs vadītājs, kura uzdevums bija izskaidrot aktieriem tēlu attiecības. Tēli runāja dažādos Itālijas dialektos (izņemot jaunos mīlētājus, kas runāja literārā valodā).
Scenārijos (sogetto) rakstīts bija tikai komēdijas sižets: tika aprakstīts darbības gaita, tēlu uznākšanas kārtība, monologu un dialogu temati, taču teksts aktieriem bija jāimprovizē. Dažkārt iepriekš sagatavoti tika atsevišķi monologi, kā arī muzikālie dueti. Scenāriju autori bija paši aktieri.
Splita
Vēsture
Mūsdienu Splitas priekšpilsētā atradās senā Salona (Salonae) — romiešu Dalmācijas provinces galvaspilsēta un imperatora Diokletiāna dzimtā pilsēta. 293. gadā Diokletiāns pavēlēja pilsētas pievārtē celt pili, kura kļuva par imperatora rezidenci. Kad VII un VIII gadsimtā Dalmācijā iebruka avāri un slāvi, Salona tika pamesta, bet atlikušie iedzīvotāji pārcēlās uz Diokletiāna pili, un tā kļuva par jaunās pilsētas kodolu.
Delartiskā komēdija
Raksturojums
Delartiskajā komēdijā atkārtoti tika izmantotas noteiktas komiskās detaļas — lazzi; katram tēlam bija raksturīgi noteikti lazzi. Tematiski delartiskās komēdijas centrā bija mīlestība, greizsirdība, laulības pārkāpšana u.tml. tēmas.
Splita
Vēsture
Bizantijas laikos pilsēta bija tās sastāvā, saglabājot politisku autonomiju. Kopš 12. gadsimta Splitā valdīja ungāru augstmaņi, un tā bija neatkarīga. No 1420. līdz 1797. gadam pilsēta bija Venēcijas republikas sastāvā.
12. jūlijs
12. jūlijs ir gada 193. diena pēc Gregora kalendāra (194. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 172 dienas.
Splita
Vēsture
1797. gadā Splita iekļāvās Austrijas impērijas sastāvā, bet pēc Austrungārijas kapitulācijas Pirmajā pasaules karā — Serbu, horvātu un slovēņu karalistē (Dienvidslāvijā). Tā kā citas Dalmācijas lielākās pilsētas (Rijeka un Zadara) starp kariem bija Itālijas teritorijā, Splita kļuva par Dienvidslāvijas galveno ostu.
Delartiskā komēdija
Tēli
Delartiskajai komēdijai bija raksturīgi pārspīlēti tēli, piemēram, Kapteinis, Doktors, Arlekīns; vienīgie nopietnie tēli bija jaunie mīlētāji, kuri nevalkāja maskas, bija pievilcīgi, izglītoti, asprātīgi, ģērbušies saskaņā ar sava laika modes prasībām.
12. jūlijs
Vārda dienas
Indriķis, Ints, Namejs
Splita
Vēsture
Otrā pasaules kara laikā Splitu okupēja Itālijas karaspēks. Pēc Itālijas kapitulācijas 1943. gada septembrī Splitā iegāja Tito partizāni, tomēr pēc divām nedēļām Splitu ieņēma vācu karaspēks. 1944. gada 26. oktobrī Splitā atkal iegāja partizāni un līdz kara beigām pilsēta bija Tito Horvātijas pagaidu galvaspilsēta.
Delartiskā komēdija
Tēli
Nozīmīgas maskas bija kalpi — dzanni (zanni); parasti darbojās divi kalpi, no kuriem viens ir gudrs, bet otrs muļķis. Blakus kalpiem delartiskajā komēdijā darbojās arī kalpones (istabenes), kas mēdza iesaistīties savu kundžu mīlas intrigās.
Splita
Vēsture
Nodibinoties sociālistiskajai Dienvidslāvijai, Splita iekļāvās Horvātijas republikas sastāvā. Horvātijas pilsoņu kara sākumā Splitā atradās lieli Dienvidslāvijas Tautas armijas spēki, jo Splita bija Dienvidslāvijas kara flotes galvenā bāze. Notika vairāki bruņoti incidenti. Vienā no tiem fregate "Splita" bombardēja Splitas pilsētu. Tomēr 1992. gada janvārī Dienvidslāvijas armija pameta pilsētu.
Delartiskā komēdija
Arlekīns
Arlekīns (Arlecchino) delartiskajā komēdijā ir naivais kalps, kurš bieži krīt par upuri Brigellas izdarībām. Parasti viņš ir Pantalones, taču var būt arī Doktora vai Kapteiņa kalps. Arlekīns bieži veic dažādus akrobātiskus trikus, tiek atveidots fiziski veikls, lai arī ne pārāk gudrs (piemēram, Arlekīns neprot lasīt, kas tiek izmantots komiskam efektam, kad viņš saņem vēstuli un izliekas to lasām). Viņš lugas gaitā nereti zaudē kādu ķermeņa locekli (piemēram, roku). Arlekīnam ir mīlas sakars ar Kolumbīni, taču viņš ne vienmēr ir uzticīgs.
Splita
Cilvēki
Splitā dzimuši:
Delartiskā komēdija
Arlekīns
Arlekīna maska ir melna, ar bārdu, uz pieres Arlekīnam parasti vairāki puni, galvā sarkana berete ar zaķa asti. Ģērbies viņš zemnieku tērpā, taču uz apģērba Arlekīnam uzšūti daudzi neregulāras formas ielāpi (vēlāk šie ielāpi iegūst regulāru rombveida formu; skat. attēlu). Pie jostas Arlekīnam ir batocchio (koka zobens vai garš koka priekšmets, kas sadalīts divās daļās — tādējādi, ja Arlekīns ar to sit, rodas skaļa, īpatnēja skaņa). Arlekīna maskas prototipa dzīvnieks ir kaķis, cūka vai pērtiķis.
Arlekīna vārda izcelsme ir neskaidra: iespējams, tas nāk no viduslaiku mistērijām, kurās līdzīgi sauca velnus, Dantes "Dievišķās komēdijas", kur līdzīgi sauc vienu no velniem, vai kāda skandināvu varoņa vārda. Starp ievērojamākajiem Arlekīna lomas atveidotājiem jāmin Visentīni un Džovanni Ganasa.
Brigella
Brigella (Brighella) ir viens no delartiskās komēdijas dzanni — atjautīgs un izdomas bagāts tēls, kurš lugās bieži nostājas mīlētāju pusē. Brigellam arī raksturīgi nodot kungus savu interešu dēļ; tāpat viņš ir visai mantkārīgs. Dažkārt Brigella ir kādas tavernas īpašnieks. Parasti Brigella ir Arlekīna partneris, gudrākais no abiem dzanni. Brigella runā Brešas dialektā.
Brigellas maska ir tumša, ar ūsām un bārdu. Viņa tērps ir balts (biksēm ir zaļa apmale), pie tā pieder liela berete un josta, kas nokarājas līdz ceļiem. Brigellas maskas prototipa dzīvnieks ir suns un cālis vai kaķis un žurka.
Doktors
Doktors (Il Dottore) delartiskajā komēdijā ir jurists, ārsts vai universitātes profesors; šajā tēlā tiek kariķēti garīgā darba veicēji, zinātnieki. Doktoram raksturīgi izsmalcināti, taču nesakarīgi monologi, kas pārblīvēti ar dažādiem izteicieniem svešvalodās, aforismiem u.tml. Bieži Doktors ir vecs, ar tieksmi uz alkoholu un jaunām meitenēm, jaucas kaimiņu darīšanās. Viņš mēdz piedēvēt tēliem slimības, kuru tiem nav, un piedāvāt tās izārstēt. Doktors runā Boloņas dialektā.
Doktora maska ir melna, seju aizklāj tikai daļēji (pieri un degunu; vaigi nokrāsoti sarkani, lai uzsvērtu kapteiņa tieksmi uz alkoholiskiem dzērieniem). Tērps ir melns (tiek kariķēti Boloņas akadēmiķu tērpi), pie tā pieder arī cepure ar platām malām un balta plisēta apkakle. Doktora maskas prototipa dzīvnieks — ķirzaka vai cūka. Viens no slavenākajiem Doktora lomas atveidotājiem — Graciāno.
Kapteinis
Kapteiņa tērps ir stilizēta tālaika karavīra forma. Viņa maskai raksturīgs garš, līks deguns, garas ūsas. Viņa maskas prototipa dzīvnieks ir pāvs. Par vienu no izcilākajiem Kapteiņa (Spavento) tēlotājiem uzskata Frančesko Andreīni.
Kolumbīne
Kolumbīne (Colombina) delartiskajā komēdijā ir mīlētājas kalpone un Arlekīna iemīļotā. Kolumbīne tēlota atjautīga un gudra (bieži — pretstatā pārējiem lugas tēliem); bieži viņa palīdz savai kundzei iegūt mīlētāja labvēlību.
Kolumbīnes maskai laukums ap acīm iekrāsots tumšs (parasti maska sedz tikai Kolumbīnes acis). Viņai rokā ir tamburīns, ar kuru viņa dažkārt atvaira Pantalones uzmākšanos.
Mīlētāji
Mīlētāji (Amorosi, Innamorati) atrodas izrādes darbības centrā (darbību nosaka nepieciešamība vienam otru atrast un apprecēties). Lielākajās delartiskās komēdijas trupās ir vairāki mīlētāju pāri (šādā gadījumā katru pāri ietērpj līdzīgi un dod mīlētājiem līdzīgus vārdus, piemēram, Flavio un Flāvija). Mīlētāji bieži dzied, spēlē kādu instrumentu, deklamē dzeju. Galvenajai varonei nereti ir kalpone — Roseta vai Kolumbīne. Pašas galvenās varones vārds var būt Izabella, Lusinda, Kornēlija, Kolumbīne, Silvija u.tml.
Pantalone
Pantalone (Pantalone) ir tirgotājs (parasti — vecs, bagāts, skops, miesaskārs), bieži — jaunās mīlētājas tēvs vai vīrs. Parasti Pantalone ir venēcietis un runā venēciešu izloksnē. Pantalones mērķis nereti ir iedzīvoties bagatībā uz ģimenes rēķina, taču šos plānus bieži izjauc dzanni.
Pantalones maskai ir garš, līks deguns. Tradicionāli Pantalones miesaskāres uzsvēršanai viņa dzimumorgānu apvidū tiek novietots pildīts maisiņš.
Pulčinella
Pulčinellas maskai raksturīgs garš deguna, kas atgādina knābi; maska ir melna, savukārt tērps — balts. Dažkārt Pulčinellam ir kupris (īpaši — agrīnajā delartiskajā komēdijā).
Ietekme
Delartisko komēdiju aktīvi izmantoja XX gs. teātra režisori, piemēram, krievu režisors Vsevolods Meierholds. Tāpat no delartiskās komēdijas būtiski ietekmējās arī mēmo filmu komiķi, piemēram, Čārlijs Čaplins.
Cirgaļu pagasts
Cirgaļu pagasts (līdz 1925. gadam Aumeisteru pagasts) bija viena no Valkas apriņķa pašvaldībām tā vidusdaļā, Igaunijas pierobežā. Robežojās ar Valkas, Lugažu, Vijciema, Bilskas, Birzuļu, Grundzāles un Zvārtavas pagastiem. Pagasta valde atradās Aumeisteros.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Pēc 1920. gada zemes reformas Aumeisteres muiža (Aumeisteris, Hofmeistershof, Serbigal) sadalīta 221 vienībā 4861 ha kopplatībā (pilī iekārtota skola), Lobērģu muiža (Blumbergshof) sadalīta 56 vienībās 1308 ha kopplatībā (pilī kopmoderniecība), Zaķu muiža (Augustental) 16 vienībās 271 ha kopplatībā.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Aumeisteru un Cirgaļu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Smiltenes rajonā. Mūsdienās Cirgaļu pagasta teritorija iekļauta Valkas novada Zvārtavas pagastā un Smiltenes novada Bilskas un Grundzāles pagastos.
Omega daļiņa
Omega daļiņa ir barions, kurš sastāv no 3 smagajiem kvarkiem - omega hiperons satur 3 s kvarkus, bet šarmantā omega daļiņa - 2 s kvarkus un vienu c kvarku.
Ir pazīstamas 2 veidu omega daļiņas. Omega daļiņas apzīmē ar grieķu burtu Ω.
Vilija
Vilija var būt:
Kektebe
Kektebe (, Köktöbe, 'Zilais kalns' vai 'Zaļais kalns'; ) ir kalns Almati dienvidaustrumos, Kazahstānā. Augstums — 1130 metri virs jūras līmeņa. Kalna virsotnē atrodas šāda paša nosaukuma atpūtas vieta.
20. gadsimta sešdesmitajos gados kalns tika saukts par Verigina kalnu.
Kektebe atpūtas vietā ir pieejamas dažādas atrakciju parka izklaides un restorāni, kā arī vairāki skatu laukumi. Tas ir savienots ar Almati zemākajiem rajoniem ar gaisa tramvaju, kura gala stacija ie pie augstākās ēkas Almati - viesnīcas "Kazahstāna".
Kalna rietumu nogāzē atrodas Almati tornis - 1975-83. gadā būvēts televīzijas tornis.
2007. gadā kalnā tika uzstādīts piemineklis grupai The Beatles.
Asari (stacija)
Asari ir dzelzceļa pieturas punkts Jūrmalā, līnijā Torņakalns—Tukums II. Asaros pietur visi maršrutu Rīga—Sloka, Rīga—Ķemeri un Rīga—Tukums elektrovilcieni, izņemot rīta ekspresreisu no Tukuma un vienu rīta reisu uz Sloku. 2015. gada 17. augustā uzsākta stacijas modernizācija. 2015. gada 4. decembrī jaunās paaugstinātās platformas nodotas pagaidu ekspluatācijā. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Asaru stacija atklāta reizē ar Jūrmalas dzelzceļa līniju, 1877. gadā. Tā sākotnēji bija pilnvērtīga dzelzceļa stacija ar pārmijām, kravas pārkraušanas rampu un lokomotīvju griezuli. 20. gadsimta sākumā Asaru stacijā pasažieru vilciena sastāvam piekabinājuši vagonu ar zemeņu kastēm pārdošanai Pēterburgā.
Senākā stacijas ēka gājusi bojā Pirmā pasaules kara laikā; jaunā uzbūvēta 1926. gadā un saglabājusies līdz mūsdienām. Pēc Asaru II (tagadējās Vaivaru) pieturas atklāšanas stacija pārdēvēta par Asariem I, šis nosaukums pastāvējis līdz 1938. gadam. Stacijas ēkas atklātās nojumes konstrukcijā izmantotas šaursliežu dzelzceļa sliedes.
Asaru stacija izremontēta 1999. gadā un ir valsts aizsargājams kultūras piemineklis. Kravas rampa saglabājusies līdz mūsdienām, tā atrodas Tukuma virziena perona malā.
Deniss Tarasovs
Deniss Tarasovs (dzimis, Rīgā) ir Latvijas futbolists, pussargs, kura pēdējā pārstāvētā komanda ir 1. līgas komanda AFA Olaine.
viņš tika uz gadu diskvalificēts no jebkādām futbola aktivitātēm par piekrišanu piedalīties spēļu rezultātu ietekmēšanā.
Saksaulu sīlis
Saksaulu sīlis jeb Turkestānas zemessīlis (Podoces panderi) ir vārnu dzimtas (Corvidae) putnu suga, kas ir tuvu radniecīgs Irānas zemessīlim (Podoces pleskei) no Irānas. Izdala divas pasugas.
Izskats
Saksaulu sīli augumā var salīdzināt ar mājas strazdu, lai gan zemessīlis ir nedaudz lielāks. Tā svars ir 80—100 g. Apspalvojums ir smilšu brūns ar pelēkbrūnu muguru, koši melnu asti un spārnu lidspalvām. Uz rīkles tam ir melns laukums, kā arī pie acs neliels, melns laukumiņš.
Uzvedība
Lielāko daļu laika tas staigā, spārnus izmantojot ļoti reti. Atšķirībā no citiem putniem zemessīlis var skriet taisni uz priekšu, nešūpojoties no vienas puses uz otru. Skrienot soļa platums sasniedz 30 cm. Tomēr šādi skriet putns var tikai, ja nav uzsnidzis sniegs. Pa sniegu tas lec līdzīgi, kā to dara žagata. Sēžot uz zara, tam ir augsta stāja. Saksaulu sīlis ir ļoti kustīgs putns, pat tikko izlidojuši no ligzdas, jaunie putni spēj ātri skriet. Neskatoties uz savu enerģiskumu, tas ir piesardzīgs, noslēgts un kluss putns, kas balsi lieto tikai liela satraukuma brīžos.
Barība
Saksaulu sīlis barojas ar dažādiem kukaiņiem, citiem bezmugurkaulniekiem, ķirzakām, saksaula sēklām un eremūra augļiem.
Ligzdošana
Pavasarī līdzko parādās pirmais zaļums zemessīlis sāk būvēt ligzdu. Tai ir lodes forma ar divām izejām, no kurām viena ir galvenā eja, bet otra rezerves izeja. Rezerves izeja ir mazāka par galveno eju. Daži pāri pat uzbūvē 2 avārijas izejas. Ligzda tiek būvēta tikai saksaula kokos zaru žāklī, kas iespiesta starp stumbru un zaru. Ligzdas jumts reizēm sasniedz pusmetra biezumu. Tas pamatā ir sakrauts no saksaula zariem, bet reižu reizēm tiek ievīts kāds ērkšķains džuzguna zars. No iekšpuses ligzda biezi izoderēta ar koku mizām, zirnekļu tīkliem, dzīvnieku vilnu un putnu spalvām.
Kad pabeigta ligzdas būve, mātīte sāk dēt. Dējumā ir 4—6 olas. Tās ir zaļganzilas ar brūniem raibumiņiem. Perē tikai mātīte, inkubācijas periods ilgst apmēram 18 dienas. Tikmēr tēviņš baro mātīti. Pēc izšķilšanās putnēnus baro abi vecāki. Saksaulu sīlis ir ļoti tīrīgs un rūpīgi seko līdzi savas mājas tīrībai. Pēc 18—20 dienām putnēni izlido no ligzdas un seko saviem vecākiem, mācoties meklēt barību.
Saksaulu sīlim izdzīvo tikai 20% no putnēniem, jo ligzdas apdraud daudzi un dažādi ienaidnieki.
Sistemātika
Saksaulu sīliim ir 2 pasugas:
Drakuleštu dinastija
Drakuleštu dinastija (rum. Drăculeşti, angl. House of Drăculeşti) — Valahijas kņazistes monarhu dinastija XIV-XVII gs.
Iesauka „drakuls“ (bez „a“ vai „e“ galotnē) radusies no elitārā bruņinieku Drakonu ordeņa (lat. Societas Draconistrarum) nosaukuma, kurā 1431. gadā tika uzņemts arī Vlads II, kuru sāka dēvēt par „Drakulu“, t.i. „drakonu“. Šo iesauku kā uzvārdu sāka lietot visi Vlada II pēcnācēji.
What For?
"What For?" ir latviešu dziedātājas Aishas izpildīta dziesma, ar kuru viņa uzvarēja 2010. gada Eirodziesmā.
Dziesmas komponists ir Jānis Lūsēns, vārdu autors Guntars Račs.
Maikls Vitakers Smits
Maikls Vitakers Smits (dzimis ) ir Grammy balvas ieguvis amerikāņu dziesmu autors, mūziķis, komponists un aktieris. Viņš ir viens no visvairāk pārdotākajiem un visievērojamākajiem māksliniekiem mūsdienu kristīgajā mūzikā. Kopumā Smits ir trīs Grammy balvu un 34 Dove balvu ieguvējs. Visā karjerā Smits ir pārdevis 13 miljonu albumu un ierakstījis 29 dziesmas, kas sasniegušas topos pirmās vietas. Smits ir Amerikas mūzikas balvas saņēmējs; viņš ir ticis People žurnāla "Visskaistākie cilvēki" sarakstā.
Propanols
Propanols (propanols-1, propilspirts, CH3CH2CH2OH) ir pirmējais spirts. Tas ir bezkrāsains, gaistošs, degtspējīgs šķidrums, kas šķīst ūdenī. Propanolam ir divi izomēri - propanols-1 (jeb propanols) un propanols-2 (jeb izopropanols).
Atrašanās dabā
Nelielos daudzumos propanols rodas dažos fermentācijas procesos.
Iegūšana
Propanolu iegūst, katalītiski hidrogenējot propionaldehīdu:
Propanolu ir iespējams iegūt arī, hidratējot 1-hlorpropānu. To ir iespējams iegūt arī bioķīmiski, tāpat kā etanolu.
Valentīns Simoņenko
Valentīns Simoņenko (dzimis, Odesā, Ukrainā) ir Ukrainas politiķis, kurš bija pagaidu premjerministrs 11 dienas: no līdz.
Japānas Grand Prix
Japānas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā pirmo reizi norisinājās 1963. gadā, tomēr F1 čempionāta kalendārā to iekļauj tikai sākot ar. gadu.
Pirmās divas F1 čempionātā rīkotās sacīkstes norisinājās Fudži trasē, tomēr līdz nākamajai Japānas GP izcīņai vajadzēja gaidīt vairākus gadus. . gadā šī sacīkste atgriezās čempionāta kalendārā, sacīkstes notika Sudzukas trasē. Tur tās rīkoja līdz. gadam, ieskaitot. . un. gadā sacīkstes atgriezās Fudži. Bija plānots, ka sākot ar. gadu tiks ieviesta sistēma, kurā nepāra gados sacīkstes tiks rīkotas Sudzukā, bet pāra gados — Fudži, tomēr Fudži trases īpašnieki vēlāk no šīs sistēmas atteicās, līdz ar to Sudzuku padarot par vienīgo Japānas GP mājvietu.
Japānā visvairāk ir uzvarējis Mihaels Šūmahers: 6 reizes. McLaren komandas piloti ir uzvarējuši 8 reizes, vairāk nekā citu komandu piloti.
Saraksts
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.
Karvas pagasts
Karvas pagasts bija viena no Valkas, vēlāk Alūksnes apriņķa pašvaldībām. Robežojās ar Jaunlaicenes, Ziemera, Alsviķu un Ilzenes pagastiem. Pagasta valde atradās Karvā.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu, apvienojot Karvas un Rezakas muižu iecirkņus.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Kaktiņu un Karvas ciema padomes. 1946. gada 19. aprīlī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Alūksnes apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Apes rajonā. Mūsdienās Karvas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Alūksnes novada Alsviķu pagastā.
Salnavas pagasts
Salnavas pagasts ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos, Krievijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Kārsavas pilsētu un Malnavas un Mežvidu pagastiem, Rēzeknes novada Nautrēnu pagastu, Balvu novada Krisjāņu, Tilžas un Baltinavas pagastiem.
Hidrogrāfija
Upes: Aukupeite
Ezeri: Kugreņu ezers, Nūmiernes ezers, Vidējais ezers un Voitupļavas ezers
Vēsture
Pirms 1920. gada agrārās reformas tagadējā Salnavas pagasta teritorijā atradās Ruskulovas muiža, Salnavas muiža un Žurilovas muiža. Agrārās reformas gaitā Ruskulovas muiža tika sadalīta 1588 vienībās 15 949 ha kopplatībā. , Saļņevas muižas īpašumā esošos 2237 ha sadalīja 80, bet Žurilovas muižas 257 ha - 72 vienībās. Zemnieka saimniecības vidējā platība bija 5 – 15 ha.
1945. gadā Kārsavas pagastā izveidoja Salnavas ciema padomi. 1954. gadā Salnavas ciemam pievienoja Oponosu ciemu, 1955. gadā - Ruskulovas ciemu, 1977. gadā - daļu Malnavas, Kārsavas un Baltinavas ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā. 2021. gadā Kārsavas novadu iekļāva Ludzas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Salnava (pagasta centrs), Korecki, Ruskulova, Aizeļkšņi, Aizsili, Bļaši, Bieleņi, Orinski, Otrā Bozova, Kaļvine, Kaupuži, Pliešova, Stendži, Zaciški, Žeikari, Zobļova, Žurlova, Rogi.
Sīļukalna pagasts
Sīļukalna pagasts ir viena no Preiļu novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos. Robežojas ar sava novada Galēnu, Stabulnieku un Saunas pagastiem, Līvānu novada Rudzātu pagastu, Jēkabpils novada Atašienes pagastu, Varakļānu novada Varakļānu pagastu un Rēzeknes novada Dekšāru un Viļānu pagastiem.
Ezeri
Teilānu ezers
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Sīļukalns (pagasta centrs), Sondori, Kapenieki, Opolie, Sprukstiņi, Brokas, Upenieki, Grozu Bernāni, Stikāni, Teilāni.
Ā
Ā ir viena no latīņu alfabēta grafēmām, burts A ar garumzīmi, kā arī latviešu alfabēta un maoru alfabēta (Jaunzēlande) otrais burts.
Dūres pagasts
Dūres pagasts bija viena no Valkas apriņķa pašvaldībām tā vidusdaļā. Robežojās ar Trapenes, Ilzenes, Lejasciema, Sinoles un Gaujienas pagastiem. Pagasta valde atradās Dūrē.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Vēsturiski tagadējā Dūres pagasta teritorija piederēja pie Vidzemes guberņas Valkas apriņķa Gulbenes draudzes novada.
1881. gadā izveidoja patstāvīgu Lejasmuižas draudzi, ko atdalīja no Vecgulbenes draudzes un Lejasciema baznīcā līdz Otrajam pasaules karam glabājās vecās baznīcas grāmatas ar draudzes locekļu sarakstiem (1748-1834) un dvēseļu revīziju (1782, 1795, 1811, 1816, 1834, 1850, 1858) materiāliem.
Līdz 1920. gada agrārajai reformai Dūres pagastā atradās Dūres muižas zemes, kuras pēc agrārās reformas sadalīja 51 vienībā 501,6 ha kopplatībā. Uz agrāko muižas kungu māju pārcēla sešgadīgo pagasta skolu.
Likvidācija
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Dūres ciema padomi. 1946. gada 19. aprīlī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Alūksnes apriņķī. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Apes rajonā. Mūsdienās Dūres pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Gulbenes novada Lejasciema pagastā un nelielas teritorijas Smiltenes novada Virešu un Trapenes pagastos.
Kristaps Priedēns
Kristaps Priedēns (dzimis Kuldīgā) ir Latvijas futbolists, pussargs.
Sabīdāmā laide
Sabīdāmā laide (arī iegrūžamā laide vai teleskopiskā laide) ir šaujamieroča laide, kas sabīdās vai salokās pati sevī, lai kļūtu kompaktāka. Tā noder arī, lai šaujamierocis kļūtu vieglāk paslēpjams. Būtībā šis jēdziens nozīmē laidi, kas salokās, sabīdās vai citādi darbojas, lai samazinātu garumu, apjomu vai jebkādu citu izmēru, vai savādāk uzlabo šaujamieroča aptveramību.
Izmantošana
Sabīdāmās laides ir noderīgas ieroča noglabāšanai vietā, kur tas parasti neietilptu. Lietotājs var vai nu to ievilkt, lai ar to būtu vieglāk rīkoties, vai izvilkt, lai gūtu labāku precizitāti. Beidzot, dažām sabīdāmām laidēm kā, piemēram, M4 karabīne, ir vairāk kā viens stāvoklis, atļaujot laidi piemērot dažādiem lietotājiem. Tāpēc arī pie sabīdāmajām laidēm tiek nozīmēts, cik stāvokļu laide tā ir (piemēram, sešu stāvokļu laide nozīmē, ka tā ir izbīdāma sešās pozīcijās). Bieži vien sabīdāmās laides kalpo arī kā glabātuves, turklāt daudzas ir ūdens necaurlaidīgas. Tām klāt ir arī vietas, kur var iestiprināt siksnu.
Č
Č ir latviešu alfabēta piektais burts, tas ir arī atrodams slovāku, slovēņu, čehu, bosniešu, lietuviešu un berberu alfabētos.
Propēns
Propēns (propilēns, H2C=CHCH3) ir otrs vienkāršākais alkēns. Kā visiem alkēniem, pēc IUPAC nomenklatūras tā nosaukums beidzas ar -ēns, bet triviālais nosaukums - ar -ilēns. Tā ir bezkrāsaina, degtspējīga gāze, un to iegūst no naftas. Propilēnu lieto par polipropilēna izejvielu. Hidratējot propilēnu, iegūst izopropanolu. Propilēnu lieto arī dažādu savienojumu alkilēšanai, lai pievienotu izopropilgrupu.
Sveradovzdroja
Sveradovzdroja (pl, vēsturiski arī Bādflinsberga ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidiem no Lesnas, Jizeras kalnu (čehu - Jizerské hory, poļu - Góry Izerskie) piekājē. Kūrorts un ziemas sporta centrs. Minerālūdens atradnes no 16. gadsimta. Radona dziedniecība.
1908. gads
1908. gads bija garais gads, kas sākās trešdienā.
Sveradovzdroja
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Ģ
Ģ ir latviešu alfabēta vienpadsmitais burts, un šāds burts sastopams tikai latviešu alfabētā.
Mazajam ģ ir tipografiska īpatnība — tā kā tas pats par sevi ir zems, tā cedilla (mīkstinājuma zīmes pieraksta veids) novietota nevis zem burta, bet apgrieztā veidā virs tā.
Ē
Ē (garais ē) ir latviešu alfabēta astotais burts, E ar garumzīmi. Tas tiek izmantots arī līvu valodā un žemaišu dialektā, kā arī muskogu jeb krīku indiāņu valodā.
Ī
Ī ir latviešu alfabēta četrpadsmitais burts, I ar garumzīmi,.
Furāns
Furāns (no latīņu furfur - klijas; furānu var iegūt no furfurola) (oksols, furfurāns, diviniloksīds, C4H4O) ir heterociklisks skābekli saturošs organisks savienojums. Tas ir bezkrāsains, gaistošs, degtspējīgs šķidrums ar hloroformam līdzīgu smaržu.
Īpašības
Hidrogenējot furānu, var iegūt tetrahidrofurānu, ko arī lieto par šķīdinātāju. Tomēr furāns ir visai grūti reducējama viela (uz to neiedarbojas pat nātrija amalgama) un to var hidrogenēt tikai visai augstā temperatūrā katalizatoru (pallādija oksīda, niķeļa vai osmija) klātienē. Tas izskaidrojams ar to, ka furāna molekulas uzbūve ir līdzīga benzola molekulas uzbūvei, jo skābekļa atoma brīvais elektronu pāris kopā ar četru oglekļa atomu π elektroniem veido tādu pašu delokalizētu 6 π elektronu sistēmu kā benzola molekulā. Tādējādi furāna molekula pieder pie benzolam līdzīgām aromātiskām struktūrām. Furāna molekulā skābekli var aizvietot ar sēru, iegūstot tiofēnu, vai slāpekli, iegūstot pirolu.
Zaķusala
Ģeogrāfija
Sala atrodas Daugavas lejtecē Rīgas pilsētas teritorijā. Ziemeļaustrumos to apskalo Daugavas galvenā gultne (Ceļa Daugava), bet dienvidrietumos Mazā Daugava to atdala no Pārdaugavas krasta, Lucavsalas un Kazas sēkļa. Sala zema, tās vidējais augstums ap 2 m vjl.
Vēsture
Zaķusala ir izveidojusies, saplūstot vairākām mazākām salām. Poļu—zviedru kara laikā 1621. gadā uz vienas no tām atradies Frīdrihsalas cietoksnis (la). Ap 1785. gadu ledus iešanas laikā izveidojās jauna sala, uz kuras atrada slīkoni, tādēļ to nosauca par Miroņu salu. 18. gs. beigās Broce šajā vietā Daugavā pieminējis Mušu, Frīdriķa, Zaķu un Miroņu salas.
19. gs. no kādreizējās Mušu salas izveidojās Zaļais sēklis, starp to un Frīdrihsalu bija šaurums. No 1882. līdz 1883. gadam augšpus salas uzbūvēja dambi, kas novērsa salas krastu izskalošanos. 1889. gadā šī būve tika nobruģēta ar laukakmeņiem, pēc dambja uzbūves Frīdrihsala 20. gs. sākumā saplūda ar Zaļo sēkli un izveidojas tagadējā Zaķusala.
Vitolds Fokins
Vitolds Fokins (dzimis, Novoņikolajivkā, Ukrainā) ir Ukrainas politiķis, pirmais valsts premjerministrs (no 1991. līdz 1992. gadam), kā arī pēdējais Ukrainas PSR valdības vadītājs (amatā no 1990. līdz 1991. gadam). Viens no Belovežas vienošanās parakstītājiem.
Ķ
Ķ ir latviešu alfabēta septiņpadsmitais burts.
Asklēpijs
Asklēpijs sengrieķu mitoloģijā bija medicīnas un ārstniecības dievs, Apollona dēls. Sākotnēji bija dzimis kā mirstīgais, bet par savu izcilo dziedināšanas māku saņēmis nemirstību.
Romiešu mitoloģijā Asklēpijam atbilst Eskulāpijs. No tā cēlies vārds eskulaps, ko mūsdienās vairāk izmanto ironiskā nozīmē kā slikta ārsta, šarlatāna sinonīmu.
Asklēpija ceļa spieķis (tiek attēlots kā nūja, kuru apvij čūska) ir viens no medicīnas simboliem.
Ļ
Ļ ir latviešu alfabēta deviņpadsmitais burts.
Evolūcijas teorija
Evolūcija ir visu dzīvības formu izmaiņu process paaudzi pēc paaudzes, un evolucionārā bioloģija ir mācība par to, kā un kāpēc šī attīstība notiek, tātad tā ir bioloģijas nozare, kas pēta vēsturiskās attīstības un dzīvo būtņu mainības mehānismu. Organismi no saviem vecākiem pārmanto raksturīgās pazīmes (sauktas arī par īpašībām) ar gēnu starpniecību. Pārmaiņas, kuras sauc par mutācijām, šajos organisma pēcnācēja gēnos veido jaunas īpašības. Ja jaunā īpašība pēcnācējus labāk piemēro videi, kurā tie dzīvo, tad tieši šiem pēcnācējiem ir lielākas izredzes izdzīvot un vairoties tālāk. Šo procesu sauc par dabisko izlasi, kas ļauj šīm pazīmēm gūt virsroku pār citām, izdzīvošanai ne tik svarīgām pazīmēm. Pēc vairākām paaudzēm populācija var iegūt tik daudz jaunu pazīmju, ka izveidojas jauna organismu suga.
Lugažu pagasts
Lugažu pagasts bija viena no Valkas apriņķa pašvaldībām tā ziemeļrietumu daļā, Igaunijas pierobežā. Robežojās ar Valkas pilsētu un Valkas, Cirgaļu, Vijciema, Trikātas un Ērģemes pagastiem. Pagasta valde atradās Valkas pilsētā.
Evolūcijas teorija
Evolūcijas izpētes nozīme
Bioloģiskā evolūcija ir dzīvās dabas neatgriezeniska vēsturiskā attīstība, kas izpaužas populāciju ģenētiskā sastāva izmaiņās, organismu pielāgotība dzīves apstākļiem, sugu tapšanā un izmiršanā, pakāpeniski izmainoties visai biosfērai. Ar evolūcijas parādību pētīšanu tā vai citādi nodarbojas visas bioloģijas kompleksa zinātnes. Taču šī procesa vispārējās likumsakarības un virzošos faktorus pēta atsevišķa bioloģijas nozare, kuru pirmās īsti zinātniskās evolūcijas teorijas izveidotāja vārdā sauc par darvinismu. Kopš Čārlza Darvina laikiem evolūcijas teorija ir attīstījusies tālāk, bagātinoties ar jauniem zinātniskiem datiem. Mūsdienu evolūcijas teorija plaši izmanto modernās ģenētikas, ekoloģijas, molekulāras bioloģijas, biokibernētikas un citu zinātņu sasniegumus. Vispārinot bioloģijas zinātņu sasniegumus evolucionārā skatījumā, šī teorija kļuvusi par metodoloģisku pamatu mūsdienu teorētiskajai bioloģijai un tās praktiskajam pielietojumam augkopībā, lopkopībā, medicīnā u.c. Dabas aizsardzībā un dabas resursu racionālā izmantošanā aizvien aktuālāka kļūst, bet jūras būtu vairāk zivju un citu cilvēkam vajadzīgo dzīvnieku un augu, lai paglābtu daudzas jau stipri apdraudētas sugas no iznīcības, prasmīgi jākoriģē šo sugu pielāgotības sistēmas, mikroevolūcijas gaitu.
Nere
Nere ( IPA: ) jeb Vilija ir upe Lietuvā (lt) un Baltkrievijā (be). Upes izteka atrodas Baltkrievijas ziemeļos, tek rietumu virzienā caur abām lielākajām Lietuvas pilsētām Viļņu un Kauņu, kurā upe ietek Nemunā. Otra Lietuvas garākā upe aiz Nemunas, tās garums ir 510 km (Lietuvā — 228 km, Baltkrievijā — 264 km).
Lugažu pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Lugažu pagasta iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts palika Latvijas teritorijā.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Lugažu un Pedeles ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Valkas rajonā. Mūsdienās Lugažu pagasta teritorija iekļauta Valkas novada Valkas (lielākā daļa) un Ērģemes pagastos un nelielas teritorijas Valmieras novada Plāņu un Jērcēnu pagastos.
Nere
Nere savieno bijušo Lietuvas galvaspilsētu Kernavi ar pašreizējo galvaspilsētu Viļņu. Tās krastos atrodas pagānu lietuviešu apbedījumu vietas. 25 km no Viļņas atrodas vecie Karmazinu kapu kalniņi ar daudziem mitoloģiskiem akmeņiem un svētozolu.
Lielākās pietekas (no iztekas)
Kreisā krasta:
No 11 kilometru garās Neres labā krasta pietekas Lietavas nosaukuma, iespējams, cēlies Lietuvas vārds.
Nosaukuma izcelšanās
Upes nosaukums ir senas baltu cilmes un saistāms ar lietuviešu vārdu nerti, kas nozīmē nirt. Slāvu nosaukums Vilija cēlies no bijušās formas Velja, kura saistīta ar senu slāvu īpašības vārdu велья (dižs). Tomēr senāks apzīmējums ir šeit senāk dzīvojošo baltu dotais apzīmējums.
Etimoloģiski līdzīgus vārdus plaši izmanto mūsdienu un vēsturiskajās baltu teritorijās, lai veidotu hidronīmus, piemēram Lietuvā Narote, Narasa (upes), Narača ezers, senprūšu Nareva un netālu no Maskavas esošā Nara.
Viļņā sastopami toponīmi, kas ietver abus vārdus, piemēram Neris saglabājies Paneres (Paneriai) un Panerišķu (Paneriškės) pilsētas apkaimju nosaukumos, savukārt Velja ir daļa no vārda Valakampiai, kas lietuviski nozīmē "Vilijas leņķis". Kauņā pilsētas daļa pie Neres upes, kas agrāk bija atsevišķa pilsēta, saucas Vilijampole (Vilija + polis, kas nozīmē "pilsēta pie Vilijas").
Lai gan uzskatīta, ka Nere ir upes pirmatnējais nosaukums un Vilijas nosaukums radies vēlāk, dubultnosaukums, visticamāk, radies no Neres upes (mūsdienās zināmas kā Naračas upes iztekas no Narača ezera) ietekas Vilijā, vēsturiskajā slāvu/baltu pierobežā, un katrs etnoss izvēlējies savu nosaukumu upei, kas sākas no satekas. Par to liecina arī tas, ka Vilijas upes nosaukšanai līdz šai satekai nekad nav lietots vārds Nere. Tāpēc tiek uzskatīts, ka Naračas upi balti senatnē uzskatīja par Neres augšteci.
Pagānu pasaules redzējumā upe ieņēmusi nozīmīgu vietu, gar tās krastiem līdz šodienai ir saglabājušies ievērojams skaits apbedījuma vietu, kapukalnu, svēto ozolu biržu, kā arī svētakmeņu.
Trigeru konversija
Viena trigera iegūšana, izmantojot kādu cita veida trigeri un kādu kombinacionālu shēmu, sauc par trigeru konversiju. Lai izveidotu nepieciešamo trigeri izmanto vispārīgu metodi (skat. attēlu), saskaņā ar kuru, apvienojot abu trigeru stāvokļu tabulas, iegūst vienu stāvokļu tabulu, kur ieejas ir vajadzīga trigeri datu signāli un dota trigera Q izeja, izejas ir dota trigera ieejas signāli.
Evolūcijas teorija
Evolūcijas izpētes nozīme
Darvinismam, kas pēta dzīvas dabas, tajā skaitā arī cilvēka evolūciju, cilvēku darbības izraisītās sekas dzīvības vēsturiskajā attīstībā, ir liela sociālā, filozofiskā nozīme. Kopš evolūcijas teorijas rašanās tā vienmēr izraisījusi asas diskusijas starp atšķirīgu ideoloģiju pārstāvjiem. Čārlza Darvina evolūcijas teoriju augstu novērtējuši daudzi pasaules zinātnieki.
Trigeru konversija
D trigeris no RS trigera
Stāvokļu tabula:
Evolūcijas teorija
Evolūcijas teorijas rašanās priekšnoteikumi
Čārlzs Darvins veidoja evolūcijas teoriju galvenokārt periodā no 1842. gada līdz 1859. gadam. Viņa teorija tapa kā likumsakarīgs zinātnes un prakses attīstības rezultāts. Vajadzība pēc tās bija nobriedusi. Dažādās bioloģijas nozarēs un kaimiņzinātnēs bija uzkrājies bagātīgs faktiskais materiāls, ko apmierinoši varēja materiālistiski izskaidrot tikai no dzīvās dabas evolūcijas viedokļa.
Trigeru konversija
D trigeris no RS trigera
Karno karte ieejai S:
S=D
Evolūcijas teorija
Evolūcijas teorijas rašanās priekšnoteikumi
Zviedru naturālists Kārlis Linnejs 18. gadsimtā izveidoja zinātnisko sistemātiku, kas bija pamats informācijas sakārtošanai par dzīvās dabas daudzveidību. Sevišķi jāatzīmē viņa koncepcija par sugu kā dzīvības galveno eksistences formu, reāli eksistējošu organiskās pasaules pamatvienību. Franču biologs Žans Lamarks 1809. gada izdotājā grāmatā «Zooloģijas filozofija» izklāstīja vienotu mācību par dzīvās dabas evolūciju, kurā tika izvirzīti evolūcijas teorijas galvenie jautājumi. Taču tā laika zinātnes dati bija nepietiekami, lai rastu objektīvas atbildes uz šiem jautājumiem. Viņš attīstību no vienkāršākām uz sarežģītākām formām izskaidroja ar gradācijas principu — ar visa dzīvā tieksmi pilnveidoties. Šo tieksmi nosakot organisma iekšējie faktori, bet ārējās vides apstākļi novirzot to no gradācijas ceļa, jo organisms spiests tiem pielāgoties. Lamarks, izmantodams teleoloģiskos uzskatus par dzīvo būtņu sākotnējo mērķtiecību, izvirzīja organismu tiešās pielāgošanās principu. Pēc viņa domām, jaunas pazīmes un īpašības dzīvniekiem rodas, izmainoties ieražām un orgānu nodarbinātībai, kas notiekot, pārmainoties dzīves veidam un apkārtējās vides apstākļiem. Radušās organisma izmaiņas iedzimstot pēcnācējos. Lamarks centās pamatot ideju par cilvēka sugas dabisko izcelšanos no cilvēkveidīgajiem pērtiķiem. Viņš ieviesa zinātnē terminu «bioloģija».
Trigeru konversija
D trigeris no RS trigera
Karno karte ieejai R:
Evolūcijas teorija
Evolūcijas teorijas rašanās priekšnoteikumi
M. Šleidena un T. Švana izveidotā šūnu teorija (1839) droši pamatoja dzīvās dabas kopību. Pēterburgas akadēmiķis, Tartu Universitātes audzēknis Kārlis Ernests fon Bērs 19. gadsimta pirmajā pusē ar plašiem embrioloģiskajiem pētījumiem pierādīja dīgļu sākotnējo līdzību dažādiem dzīvnieku tipiem un to diverģenci (pazīmju attālinašanos) embrioģenēzes (dīgļu attīstības) gaitā. Angļu zinātnieks Čārlzs Laiels iedibināja vēsturisko ģeoloģiju, pierādīdams zemes garozas virskārtas pakāpenisku pārveidošanos parasto dabas faktoru (ūdens, vēja, vulkānisma u.c.) darbības rezultātā. Maskavas Universitātes profesors Kārlis Ruljē attīstīja koncepciju par dzīvības rašanos no neorganiskās pasaules, par organismu pakāpenisku vēsturisku attīstību mainīgu apkārtējās vides apstākļu ietekmē, par iedzimtību un mainību kā dzīvo būtņu pamatīpašībām. Dabaszinātnieku aprindās izplatījās I. Kanta un P. Laplasa koncepcija par Saules sistēmas planētu dabisko tapšanu un attīstību. Tādi īsumā ir Darvina evolūcijas teorijas galvenie dabaszinātniskie priekšnosacījumi.
Trigeru konversija
D trigeris no RS trigera
R=\bar D
Evolūcijas teorija
Evolūcijas teorijas rašanās priekšnoteikumi
Par svarīgāko evolūcijas teorijas sociālvēsturisko priekšnosacījumu jāatzīmē kapitālisma strauja attīstība. Anglija kļuva par varenu koloniālu impēriju ar milzīgu kara un tirdzniecības floti. Flotes un armijas uzturēšanai, plašajiem tirgiem vajadzēja aizvien vairāk pārtikas produktu. Bija asi jūtama vajadzība uzlabot selekcijas darbu augkopībā un lopkopībā. Selekcijas metožu tālāku attīstīšanu kavēja modernu teorētisko pamatu trūkums. Filozofijā arvien vairāk iezīmējās materiālisma un dialektikas tendences. Klasiskā angļu politiskā ekonomija (A. Smits, D. Rikardo) attēloja sabiedrības attīstību kā konkurējošo spēku brīvu spēli. Sabiedriskajās zinātnēs jau izpaudās vēsturisma vēsmas.
Trigeru konversija
RS trigeris no D trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai D:
RS trigeris no T trigera
Stāvokļu tabula:
Evolūcijas teorija
Evolūcijas teorija
Čārlzs Darvins 1859. gada publicēja grāmatu «Sugu izcelšanās», kurā izklāstīja savu evolūcijas teoriju. Teorētiskās atziņas te bagātīgi pamatotas ar faktiem. Liels šī zinātnieka nopelns ir dzīvās dabas evolūcijas procesa objektīva pierādīšana. Taču ievērojami lielāks ieguldījums zinātnē ir tas, ka Čārlzs Darvins materiālistiski izskaidroja sugu rašanās un veidošanās procesu, mērķtiecību dabā, atklāja un pamatoja evolūcijas mehānismu — šī procesa galvenos faktorus, struktūru un likumsakarības. Pateicoties šim zinātniskajam ieguldījumam, evolūcijas mācība pārvērtās par teoriju.
Darvins konstatēja, ka dzīvās būtnes potenciāli spējīgas radīt ļoti daudz pēcnācēju. Bet no šī lielā daudzuma tikai daži sasniedz vairošanās vecumu, jo visiem nepietiek iztikas līdzekļu. Pārējie aiziet bojā cīņā par eksistenci — tāds ir Darvina pirmais svarīgais secinājums. Viņš uzsver, ka termins «cīņa par eksistenci» jāizprot plašā, metaforiskā nozīmē — arī kā vienas būtnes atkarība no citām, kā viena īpatņa izdzīvošana un arī vairošanās. Atstāt relatīvi vairāk pēcnācēju — tas nozīmē uzvarēt cīņā par eksistenci.
Jau sen bija zināms, ka dzīvniekiem un augiem raksturīga īpašību un pazīmju mainība. Taču tieši Darvina lielais nopelns ir tas, ka viņš saskatīja eksistences cīņas un vispārējās mainības kopsakarību un atklāja dabisko izlasi — mazāk pielāgotāko bojāeju eksistences cīņā un piemērotāko izdzīvošanu. Pat niecīga novirze kādā pazīmē dažiem sugas īpatņiem var būtiski palielināt izredzes izdzīvot. Rezultātā rodas visur dabā vērojamā mērķtiecība — dzīvo būtņu apbrīnojamā pielāgotība dzīves apstākļiem. Izlasei ir radošs raksturs — tā pakāpeniski no paaudzes uz paaudzi uzkrāj sīkas, bioloģiski lietderīgas izmaiņas un rezultātā izraisa savstarpēji atšķirīgu jaunu formu tapšanu. Dabiskās izlases likumsakarību noskaidrošanai Darvins izmantoja kultūraugu un mājdzīvnieku selekcijas pieredzi. Pēc tam rūpīgi analizēja šo likumsakarību atbilstību novērojumiem un uzkrātajiem zinātniskajiem datiem par dzīvnieku un augu valsti.
Taču dabiskai izlasei nebūtu evolucionāras nozīmes, ja radušās derīgās izmaiņas nepārmantotu nākamās paaudzes. Bet dabā vērojama kā iedzimstošā, tā arī neiedzimstošā mainība. Darvins rūpīgi analizēja dažādas mainības formas. Šo problēmu viņš plaši apskatīja grāmatā «Sugu izcelšanās» un veltīja tai atsevišķu apjomīgu darbu «Mājdzīvnieku un kultūraugu mainība». Viņš izdalīja nenoteikto jeb individuālo un noteikto jeb grupveida mainību. Iedzimst pēcnācējos galvenokārt nenoteiktās izmaiņas, tās atkarīgas no paša organisma dabas, bet ārējā vide šīs izmaiņas ietekmē netieši. Turpretim noteikto mainību, kad sugas īpatņu lielais vairums izmainās līdzīgā veidā, nosaka kāda apkārtējās vides faktora darbība. Darvins vēl izdalīja korelatīvo (savstarpēji atbilstošo) un kompensatīvo mainību (kad, pastiprinoties vienām pazīmēm vai funkcijām, citas pavājinās), kā arī mainību, kas rodas hibridizācijas rezultātā. Šo mainības formu loma evolūcijas procesā ir dažāda.
Pēc Darvina teorijas, evolūcija noris pamatfaktoru — mainības, cīņas par eksistenci, dabiskās izlases un iedzimtības kopējās darbības rezultātā. Ja kāds no šiem faktoriem izpaliek, evolūcija nenotiek. Evolūcijas process ir neatgriezenisks: kādreiz izmirušas sugas un cita ranga taksoni nerodas no jauna. Darvins uzskatīja, ka evolūcija noris diverģenti (organismu grupu pazīmēm attālinoties) un tai ir monofilētisks raksturs, t. i., sugas radušās no kopēja senča.
Darvina laikā vēl trūka zinātnisku datu par dabiskās izlases radošo darbību, sugu veidošanās mehānismu. Tāpēc viņš savos pētījumos izmantoja modeļmetodi: pievērsās mājdzīvnieku un kultūraugu mainībai, selekcijas praksei. Katras dzīvnieku un augu šķirnes īpatņiem raksturīga līdzīgu īpašību un pazīmju kopa, kam ir praktiska saimnieciska nozīme un kas, šķirnes īpatņus pavairojot saglabājas. Darvins pārliecinoši pierādīja, ka šķirnes nav radušās pēkšņi, bet veidotas pakāpeniski, krustojot prasmīgi izvēlētus vecākus un dabiskās izlases gaitā uzkrājot cilvēkam vēlamās izmaiņas.
Tādējādi selekcionārs, lietodams mākslīgo metodisko izlasi, paaudžu maiņas gaitā mērķtiecīgi pārveido sākotnējo izejformu. Šādu cilvēka darbību var pielīdzināt evolūcijas procesam, kas noris dzīvajā dabā. Tikai jāņem vērā, ka dabiskā izlase veido formas, kas labāk pielāgojušās dzīves apstākļiem, bet cilvēks selekcionē šķirnes ar sev vēlamām īpašībām (augstražīgas, ar saldiem augļiem, dekoratīvas u.c). Darvins norādīja apstākļus, kas labvēlīgi mākslīgajai izlasei: intensīva mainība, īpatņu lielais skaits, nevēlamu krustojumu novēršana un vecāku pāru rūpīga izvēle, izlases uzkrājošā darbība. Darvins izdalīja arī tādu izlases formu kā neapzinātā, ko var uzskatīt par pārejas posmu no dabiskās uz mākslīgo metodisko izlasi. Ar šo jēdzienu viņš saprot labāko īpatņu saglabāšanu vaislai, ko cilvēks praktizē kopš dzīvnieku pieradināšanas un augu kultivēšanas pirmsākumiem.
Neoevolūcijas teorijas
Kā atvasinājums no Darvina Evolūcijas teorijas kopš 20. gadsimta trīsdesmitajiem gadiem sākusi attīstīties virkne sociālās evolūcijas teoriju, jeb neoevolucionisms. Neoevolucionisms apskata dažādu sabiedrību ilgtermiņa attīstības tendences atkarībā no dažādiem faktoriem. Šādi neoevolucionisms mēģina izskaidrot atšķirīgu kultūru izveidošanos (multilineārā evolūcijas teorija).
Trigeru konversija
RS trigeris no T trigera
Karno karte ieejai T:
RS trigeris no JK trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai J:
J=S
Karno karte ieejai K
K=R
JK trigeris no RS trigera
Karno karte ieejai R:
R=KQ
Ruslans Agafonovs
Ruslans Agafonovs (dzimis, Rīgā) ir Latvijas futbolists, uzbrucējs.
Trigeru konversija
JK trigeris no RS trigera
Karno karte ieejai S:
S=J \bar Q
Ruslans Agafonovs
2012. gadā beidza futbolista karjeru.
Trigeru konversija
JK trigeris no T trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai T:
JK trigeris no D trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai D:
T trigeris no RS trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai S:
S=T \bar Q
Karno karte ieejai R:
T trigeris no D trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai D:
D trigeris no T trigera
Stāvokļu tabula:
Karno karte ieejai T:
Mohameds Ali Džinna
Mohameds Ali Džinna (ur, dzimis, miris ) bija Pakistānas politiķis un Visas Indijas Musulmaņu līgas vadītājs. Tieši šī organizācija dibināja Pakistānas valsti un iecēla Ali Džinnu par pirmo Pakistānas Domīnijas ģenerālgubernatoru. Viņš oficiāli tika dēvēts par "Quaid-e-Azam" ( — 'lielais vadonis') un par "Baba-e-Qaum" ('valsts tēvs'). Mūsdienās viņa dzimšanas diena Pakistānā ir atzīta par brīvdienu.
Leonīds Kučma
Leonīds Kučma (dzimis ) ir Ukrainas politiķis. Bijis premjerministrs no 1992. līdz 1993. gadam, kā arī Ukrainas prezidents no 1994. līdz 2005. gadam.
Biogrāfija
Dzimis 1938. gada 9. augustā, Čerņihivas apgabala Čaikines ciemā, mežsarga ģimenē. Sākoties Otrajam pasaules karam, tēvs aizgāja armijā un 1942. gadā gāja bojā. Kara laikā, atriebjoties partizāniem, vācieši nodedzināja Čaikines ciemu. Atraitne ar trim bērniem patvērās blakus ciemā, dzīvoja skolā. Pēc kara viņi atgriezās Čaikinē, sākumā dzīvoja zemnīcā. Māte strādāja kolhozā. Vēlāk māte mudināja dēlu mācīties. Ciemā bija tikai pamatskola, bet 1952. gadā viņš sāka apmeklēt vidusskolu, kas atradās 9 km attālumā.
1955. gadā Leonīds Kučma iestājās Dņepropetrovskas valsts universitāti mehānikas inženiera specialitātē. Pēc universitātes beigšanas 1960. gadā Kučma sāka strādāt raķešbūves konstruktoru birojā Južnoje. 28 gadu vecumā kļuva par raķešu nesēja "Ciklons-2" izmēģinājumu tehnisko vadītāju Baikonuras kosmodromā. 1982. gadā kļuva par rūpnīcas Južmaš ģenerālkonstruktora pirmo vietnieku. 1986. gadā Kučma kļuva par rūpnīcas Južmaš ģenerāldirektoru. Šajā amatā bija līdz 1992. gadam.