cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sēņošana
Sēņu noteikšana un novērtēšana
Vienlaikus notiek arī pretējais process: tā, mikologi atteikušies no kādreizējiem apgalvojumiem, ka no sarkanās mušmires var nomirt, un daži jau publicē gatavošanas receptes. Bālo mušmiri, kuru savulaik sēņu noteicēji sauca par vienu no mūsu indīgākajām sēnēm (un daži avoti to pēc inerces atkārto vēl tagad), tagad viņi uzskata par veselībai nekaitīgu. Parastajai bisītei savulaik tika izdomāta speciāla inde — helvelskābe, kura, kā vēlāk tika atzīts, neeksistē. Šādas pārmaiņas rada lasītājos zināmu neuzticību speciālistu viedokļiem. Parasti gan speciālistu kļūdas rodas no pārbaudāmu medicīnisku pētījumu trūkuma šai jomā.
Praktiski visi latviski pieejamie sēņu noteicēji vadās no pagājušā gadsimta principa, proti, sēni apraksta pēc fenotipa un ierindo to attiecīgā grupā pēc izskata, nevis pēc gēnu sekvences. Tas ļauj kaut cik sistematizēt meklējumus, jo parasts sēņotājs mežā un pat mājās šo gēnu izkārtojumu nepēta. Protams, vizuālais izskats var maldināt. Tas ir iemesls, kādēļ sēņu noteikšanā bīstami vadīties tikai no attēla tālrunī — kā norāda mikoloģe I. Dāniele, nopietns speciālists vairīsies spriest par sēni pēc viena attēla.
Jāievēro, ka sēņu noteicēji neapraksta ekstrēmus gadījumus. Slapjā laikā vai vietā sēne var izaugt krietni lielāka, kā tajos norādīts. Saulē cepurīte var stipri izbalot. Sausumā vai aukstumā veca sēne var izskatīties kā svaiga. Sēne, kas sākot augt augustā, neparastos laika apstākļos var parādīties maijā. Šādās reizēs pareizi noteikt sēni ļauj tikai pieredze.
Sēņotāji, kuri vēlas palielināt savas zināšanas, bieži ņem uz mājām nepazīstamas sēnes, lai tās identificētu. Šādos gadījumos tās jāatdala no pazīstamajām sugām, lai nejauši šo sēņu gabaliņi nepiejaucas tām, kuras jau atpazītas kā ēdamas. Atsevišķa maisiņa trūkuma apstākļos var ietīšanai lietot papīra salveti.
Sēņotāja ētika
Cilvēks vienmēr ir riska faktors mežam, un šo risku jācenšas mazināt. Sēņotājam nav jākurina ugunskurs, ja vien viņš nepaliek mežā uz nakti, un tad tas jādara drošā veidā pēc tūristu noteikumiem. Sēņotājam nav jārada mežā troksnis, biedējot dzīvniekus un traucējot citiem sēņotājiem. Sēņotājam jāievēro citu sēņotāju privātā telpa, kas mežā ir daudz plašāka nekā pilsētā.
Dažas acīmredzami neētiskas izdarības ir arī neefektīvas. Spārdīt kādas sēnes, piemēram, nozīmē palīdzēt tām izplatīties, jo sporas pielīp pie zābakiem un tā dabū vairāk izplatīties. Reizēm tiek ieteikta "pozitīvā diskriminācija", t.i. kādu sugu īpašs atbalsts. Tā, atrodot tārpainu izaugušu baraviku, tās cepurīti ar stobriņiem uz leju ieteicams nevis nomest, bet uzspraust uz kāda zara — tas palīdzēs vēja iznēsājamām sporām izplatīties lielākā attālumā.
Jo mazāk pēc sēņotāja mežā paliek uzreiz redzamu pēdu, jo viņš uzskatāms par prasmīgāku. Tas attiecas ne tikai uz plastmasas maisiņiem, bet arī uz zemsedzes bojājumiem, izmētātiem "tārpainu" sēņu gabaliņiem utt.
Sēņotāju rokasgrāmatas bieži iesaka lasīt tikai jaunas sēnes, jo tām ir augstāka uzturvērtība. Tomēr "jauna" nav sinonīms vārdam "sīka" un pavisam mazu, neizaugušu sēņu vākšana ētiski ne ar ko neatšķiras no analoģiskas darbības medībās un makšķerēšanā, kurās tas ir aizliegts arī formāli. Arī dažās valstīs, piemēram, Itālijā, ir aizliegts lasīt neizaugušas sēnes.
Sēņošanas ierobežojumi
Ne tikai aizliegts, bet arī neklājas sēņot dabas rezervātos. Postu nodara nevis pati sēņu vākšana, bet mežu izbradāšana un dzīvnieku traucēšana. Tāpat neklājas sēņot pie svešām mājām, lai arī tur parasti nav formāla aizlieguma. Privāto mežu īpašnieki reizēm aizliedz savos mežos sēņošanu, taču parasti tas saistās ar ugunsgrēka un piemēslošanas risku un bieži ir sarunājams. Latvijā vispār sēņotāji ir pieraduši pie lielas brīvības un apkārtējo sapratnes, taču jārēķinās, ka citās — biezāk apdzīvotās zemēs aizliegumu var būt vairāk. Piemēram, Kanādas Britu Kolumbijas provincē aizliegts vākt sēnes parkos, atpūtas zonās un uz privātas vai valsts izīrētas zemes, ieskaitot privātos un īrētos meža gabalus. Nīderlandē sēņošana aizliegta vispār, Itālijā priekš tās jāpērk speciāla licence un jāizpilda daudzi ierobežojumi, kamēr Vācijā Mikoloģijas biedrība piedāvā simtiem brīvprātīgo palīdzību savākto sēņu noteikšanā, un Norvēģijā šāda eksperta palīdzība ir obligāta. Francijā bez speciālas atļaujas tiek faktiski atļauta sēņošana valsts mežos ar grozu tikai līdz 5 litriem, kamēr par grozu virs 10 litriem draud 3 gadu cietumsods vai 45 000 eiro liels sods. Latvijā retās sēņu sugas ir iekļautas Latvijas Sarkanajā grāmatā un Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā, un to vākšana ir aizliegta. Faktiskas kontroles tam nav, sēņotāji šīs sugas arī nemeklē un neatšķir un var ievākt tikai aiz pārpratuma.
Sēņošana kultūrā
Ādams Mickēvičs savas poēmas "Pans Tadeušs" trešajā grāmatā apraksta gan sēņotājus, gan viņu vāktās sēnes, īpaši uzslavēdams rudmieses, pieminēdams baravikas, kuras Lietuvas tautasdziesma saucot par pulkvežiem sēņu karaspēkā, gailenes, kā arī mazāk populāras un indīgas sugas. Latviešu kultūrā sēņošana tiek pieminēta daudzkārtīgi, tā izmantota V.Bokalovas-Ramānes īsfilmā un teātra uzvedumos pēc Vizmas Belševicas stāsta "Tās dullās Paulīnes dēļ", un notikuši sēņošanas "Dullās Paulīnes čempionāti" Spārē. Vairākās Baltijas spēlfilmās nosaukumā pieminētā sēņošana tiek izmantota sižetam, tā, Ivara Tontegodes spēlfilmā "Sēņotāji" situācijas laušanai tiek izmantota halucinogēno sēņu lasīšana un lietošana. Arī Igaunijā 2012. gadā Tomass Husars (Toomas Hussar) uzņēmis politiskās satīras filmu "Sēņošana".
Japānā pirmais zināmais rengas (vēlākās haiku) stila dzejolis, kas uzrakstīts VII gadsimtā un iekļauts tālaika dzejas antoloģijā "Manjosu", piemin sēnes.
Maksims Pestuško
Maksims Pestuško (dzimis 1985. gada 9. februārī) ir krievu hokejists, labais malējais uzbrucējs. Pašlaik (2016) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Omskas "Avangard" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Pestuško uzsāka 2003. gadā, pievienojoties Krievijas Superlīgas kluba Ņižņekamskas "Ņeftehimik" sastāvam. "Ņeftehimik" rindās Maksims spēlēja līdz pat 2008. gada vasarai, kad pārcēlās uz Maskavas "Dinamo" vienību, tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2010.—11. sezonu Pestuško atkal uzsāka Ņižņekamskā. 2011.—12. un 2012.—13. gada sezonās uzbrucējs pildīja arī "Ņeftehimik" kapteiņa funkcijas.
2013. gada vasarā atgriezās Maskavas "Dinamo" sastāvā. 2013.—14. gada sezonā tika atzīts par KHL septembra labāko uzbrucēju. Kā viens no vadošajiem komandas uzbrucējiem Pestuško "Dinamo" rindās aizvadīja nākamās trīs sezonas. 2016. gada maija sākumā noslēdza trīs gadu līgumu ar Omskas "Avangard".
Mazais alks
Mazais alks (Alle alle) ir alku dzimtas (Alcidae) jūras putns, kuram ir 2 pasugas. Tā ir vienīgā suga mazo alku ģintī (Alle). Mazais alks sastopams Atlantijas okeāna ziemeļu daļā un Ziemeļu Ledus okeānā, kā arī Klusā okeāna malas jūrā — Beringa jūrā. Lielāko daļu savas dzīves mazais alks pavada jūrā, uz sauszemes iznākot tikai ligzdošanas laikā. Salīdzinot ar pārējām alku populācijām, tā ir visbiežāk sastopamā Atlantijas okeāna alku suga.
Izplatība
Mazais alks mājo Atlantijas okeāna un Ziemeļu Ledus okeāna arktiskajos apgabalos. Tas ligzdo Beringa jūras salās, Ziemeļamerikas ziemeļos, Bafina salā. Lielākās ligzdošanas kolonijas sastopamas Grenlandē, tās var atrasties pat iekšzemē, 30 km attālumā no krasta. Nedaudz mazākā skaitā tās novērojamas Islandē un Špicbergenā, Jana Majena salā, Franča Jozefa Zemē, Novaja Zemļas un Severnaja Zemļas salās. Mazais alks reizēm veic garus migrācijas ceļojumus.
2002. gada Venecuēlas apvērsuma mēģinājums
2002. gada Venecuēlas apvērsuma mēģinājums bija neizdevies valsts apvērsums Venecuēlā, kas notika 2002. gada 11. aprīlī. Venecuēlas bruņotie spēki arestēja 2000. gadā ievēlēto Venecuēlas prezidentu Ugo Čavesu un paziņoja, ka viņš atkāpies. Par pagaidu prezidentu tika iecelts Pedro Karmona.
Mazais alks
Latvijā
Latvijā mazajam alkam līdz šim zināms tikai viens sens novērojums, kā arī jūras krastā ir atrastas beigta putna atliekas 2011. gada decembrī.
2002. gada Venecuēlas apvērsuma mēģinājums
47 stundas pēc apvērsuma sākuma Ugo Čavess tika atjaunots prezidenta amatā pēc galvenokārt nabadzīgās iedzīvotāju daļas rīkotiem protestiem, kā arī Čavesam lojālās armijas daļas nepakļaušanās jaunajai valdībai.
Mazais alks
Izskats
Mazais alks ir neliels jūras putns un ir viens no mazākajiem alku dzimtā, apmēram strazda lielumā. Tā ķermeņa garums ir 17—19 cm, spārnu izplētums 40—48 cm, svars 140—192 g. Abi dzimumi izskatās vienādi, tikai tēviņi ir nedaudz lielāki. No abām pasugām nominālpasuga ir nedaudz sīkāka ar īsākiem spārniem un mazāku knābi.
Skābpiena produkti
Skābpiena produkti jeb raudzēta piena produkti ir piena produkti, ko iegūst pienu saraudzējot ar pienskābes baktērijām vai atsevišķu produktu (kefīra, kumisa un acidofilīna) gadījumā — pienskābes baktērijām un raugu. Tradicionāli latviešu virtuves skābpiena produkti ir rūgušpiens, skābais krējums, biezpiens un Jāņu siers.
Mazais alks
Izskats
Mazā alka ķermenis ir kompakts, spēcīgs, ar īsu kaklu, piemērots aukstam ūdenim — ar nelielu kopējo virsmu un tauku kārtiņu, kas silda ķermeni aukstumā. Arī kauli ir spēcīgi, piemēroti lielam zemūdens spiedienam. Peldot ūdenī, tas izskatās gandrīz bez kakla. Konusveidīgais, samērā masīvais, melnais knābis atgādina zvirbuļa knābi. Līdzīgi kā citiem alkiem, arī mazajam alkam spārni ir mazi, aste noapaļota un īsa. Tā kā kājas anatomiski atrodas izteikti ķermeņa aizmugurē, tad, atrodoties uz zemes, putns stāv un iet vertikāli, atgādinot pingvīnu. Mazajam alkam, vienīgajam no visiem alkiem, ir rīkles maisi, kuros tas pārnes mazuļiem barību no jūras.
Drabivas rajons
Drabivas rajons ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerkasu apgabala ziemeļaustrumos. Robežojas ar Čerkasu apgabala Čornobajas rajonu dienvidaustrumos un Zolotonošas rajonu dienvidos, kā arī Kijivas apgabala Jagotinas rajonu ziemeļrietumos un Poltavas apgabala Hrebinkas rajonu ziemeļaustrumos.
Skābpiena produkti
Ražošana
Skābpiena produktu ražošanā nedrīkst izmantot pienu ar rūgtu garšu un blīvumu, kas zemāks par 1028 kg/m3. Piena sastāvā nedrīkst arī būt inhibitori, jo tad būs traucēta vai pilnībā neiespējama pienskābes baktēriju vairošanās un piena recēšana.
Mazais alks
Izskats
Ūdensizturīgais apspalvojums ir melnbalts: galva, kakls, mugura un spārni (arī no apakšas ) ir melni, bet ķermeņa apakšpuse balta, kā arī virs acs ir neliela, balta lokveida līnija, sekundāro lidspalvu gali ir balti un uz spārniem ir nelielas, baltas svītras. Īsās kājas un pleznotās pēdas melnas. Ziemā apspalvojums ir mazāk košs, vaigi un kakls kļūst balti. Jaunie putni ir līdzīgi pieaugušajiem ziemas sezonā, bet ir brūnāki, kā arī baltā lokveida līnija virs acs mazāk izteikta.
Skābpiena produkti
Ražošana
Skābpiena produktus ražojot rūpnieciski, pienu vispirms pasterizē un tad pievieno ieraugu ar attiecīgajam produkta veidam īpaši atlasītu mikroorganismu sastāvu, bet mājrūpnieciski tos mēdz arī gatavot, pienu nepasterizējot un vienkārši nodrošinot pienā jau dabīgi esošo pienskābes baktēriju darbībai vajadzīgo temperatūru, tomēr šādam produktam parasti ir zemāka un nepastāvīgāka kvalitāte un īsāks uzglabāšanas laiks.
Mazais alks
Uzvedība
Ārpus ligzdošanas sezonas mazie alki pulcējas lielos baros un dodas atklātā jūrā, galvenokārt uzturoties aukstos ūdeņos, kuros novērojams pakledus. Dažās ziemās alki migrē dienvidu virzienā, un pēc spēcīgām vētrām tos reizēm var novērot iekšzemē, kur tos aiznešuši stiprie vēji.
Skābpiena produkti
Ražošana
Daudziem skābpiena produktiem raksturīgi skābenā garša un iebiezinātā konsistence veidojas pienskābajā rūgšanā (kefīram un kumisam arī spirta rūgšanā), kurā pienskābes baktēriju izdalītie fermenti piena laktozi pārraudzē pienskābē (vienādā daudzuma veidojas abi tās optiskie izomēri — D-(-)- un L-(+)-pienskābe), kas savukārt palielina skābumu un izraisa kazeīna pārslošanos, rūgstošo pienu sabiezinot. Garšas uzlabošanai skābpiena produktiem mēdz pievienot dažādus ievārījumus, augļu gabaliņus un citas piedevas.
Mazais alks
Uzvedība
Mazais alks uz sauszemes, salīdzinot ar citiem alkiem, pārvietojas samērā veikli, ar nelieliem lēcieniem. Putns ir izcils peldētājs un nirējs. Ļoti bieži, atpūšoties uz ūdens virsmas, mazais alks peld ar iemērktu knābi ūdenī. Lidojumā spārni kustās ļoti ātri, kā arī zem ūdens tie kustās, it kā putns lidotu. Atšķirībā no citiem alkiem, mazais alks spēj pacelties spārnos, neieskrienoties pa ūdens virsmu. Iesākoties rudens vētru sezonai, mazais alks ir kļuvis apaļīgs un resns, nodrošinājies ar barības rezervēm dienām, kad jūrā neko nevar noķert.
Barība
Mazais alks barojas, ienirstot zem ūdens, ķerot zooplanktonu, nelielus vēžveidīgos, zivtiņas un citus jūras dzīvniekus. Mazais alks ienirst līdz 35 m dziļumam, pēc tam, kā pludiņš paceļoties augšup zigzag veidā, tas ķer savu medījumu. Šādā veidā nelielais medījums ir labi saskatāms pret gaišo ūdens virsmu. Mazais alks ļoti bieži barojas naktī, kad putna iecienītais medījums paceļas ūdens augšējos slāņos. Ligzdošanas laikā mazais alks barojas 10—100 km attālumā no krasta.
Skābpiena produkti
Ietekme uz veselību
Skābpiena produktiem piemīt izteikti diētiskas īpašības. To pienskābajā rūgšanā radusies pienskābe labvēlīgi ietekmē gremošanas, elpošanas orgānu un centrālās nervu sistēmas darbību, veicina ēstgribu, kā arī novērš pūšanas baktēriju attīstību gremošanas orgānos, tādējādi kavējot nevēlamu vielmaiņas produktu uzkrāšanos organismā.
Mazais alks
Ligzdošana
Mazie alki veido monogāmus pārus uz vairākām sezonām, pāriem atjaunojot attiecības atgriežoties ligzdošanas kolonijā. Ligzdo klinšainos un stāvos krastos, veidojot lielas, blīvas kolonijas, kurās ir 1000 līdz vairāki miljoni īpatņu. Sezona sākas laikā no februāra līdz maija sākumam, atkarībā no tā, cik agri ziemeļos atnāk pavasaris.
Mazajiem alkiem ir raksturīgi īsi pirms ligzdošanas kolonijas izveidošanas sapulcēties milzīgā barā jūrā, krasta tuvumā. Pēc tam viss bars paceļas spārnos un, skaļi klaigājot un metot plašus lokus ap ligzdošanai paredzēto krastu, katrs tēviņš izvēlas ligzdošanas vietu. Konkurence par labākajām ligzdošanas vietām ir ļoti liela, un starp putniem izceļas nopietni ķīviņi jau gaisā, dominantajiem putniem padzenot vājākos īpatņus. Līdzko ligzdošanas vieta ir ieņemta, tā tēviņš to atzīmē ar vertikālu stāju, galvu paceļot augšup ar knābi pret debesīm, kā arī bezbailīgi aizsargā no citiem tēviņiem. Tikai pēc tam ierodas mātītes. Ligzda ir vienkārša bedrīte akmentiņos vai iedobe klints virsmā, aizsargātākā vietā starp klintīm un lielākiem akmeņiem.
Skābpiena produkti
Ietekme uz veselību
Skābpiena produktus (piemēram, jogurtu, kefīru un rūgušpienu), atšķirībā no parastajiem piena produktiem, parasti var lietot uzturā arī cilvēki ar laktozes nepanesību, jo šajos produktus līdztekus laktozei ir arī pienskābes baktērijas, no kurām tievajā zarnā žultsskābju iedarbībā atbrīvojas β galaktooksidāze, kas laktozi sašķeļ.
Mazais alks
Ligzdošana
Dējumā ir viena ola, kas tik mazam putnam ir ļoti liela, apmēram 4—5 cm un sver 30 g. Inkubācijas periods ilgst apmēram 29 dienas. Perē un par mazuli rūpējas abi vecāki. Perēšanas laikā partneri viens otru nomaina četras reizes dienā. Pēc izšķilšanās mazuli sedz brūni melnas dūnas ar gaišākām dūnām uz vēdera. Vecāki mazuli pirmās 2—4 dienas papildus silda. Sasniedzot 18 dienu vecumu, mazulis sāk staigāt ap ligzdas vietu. Jaunajiem putniem apspalvojums izaug 26—30 dienu vecumā. Šajā laikā tie kļūst pilnībā patstāvīgi. Jaunie putni dodas jūrā gan vieni paši bez vecākiem, gan arī ar vecākiem, gan veidojot bariņu no vairākiem jaunajiem putniem.
Saksijas Karaliste
Saksijas Karaliste bija vācu valsts, kas pastāvēja no 1806. līdz 1918. gadam. Karalistē valdīja Vetīnu dinastijas karaļi, kas dažādās sakšu zemēs valdīja gandrīz 800 gadus. Lai arī 94% iedzīvotāju bija protestanti, Vetīnu dinastija palika uzticīga katolismam, kurā tā pārgāja 1697. gadā, lai iegūtu Polijas—Lietuvas kopvalsts kroni.
Pretstāve Prūsijai
1806. gadā, beidzot pastāvēt Svētās Romas impērijai, Saksijas kūrfirsts Frīdrihs Augusts III (1763—1827) pievienojās Napoleona radītajai Reinas Konfederācijai un 1806. gada 20. decembrī tika kronēts par pirmo Saksijas karali Frīdrihu Augustu I. Apmēram 15 000 kareivju lielā Saksijas armija piedalījās turpmākajās Napoleona kampaņās pret Prūsiju, Austrijas Impēriju un Krieviju. 1813. gada oktobrī sakši piedalījās Leipcigas kaujā, pēc kuras Saksiju okupēja Krievijas un Prūsijas armijas. Vīnes kongress 1815. gada maijā apstiprināja Saksijas Karalistes turpmāku pastāvēšanu, taču tai nācās zaudēt 2/3 teritorijas un 1/3 iedzīvotāju Prūsijas Karalistes Saksijas provincei.
1830. gada jūnijā Saksijā izcēlās protestantu dumpis pret konservatīvo katoļu varu, kura rezultātā karalim Antonam par līdzvaldnieku septembrī bija jāpieņem brāļadēls Frīdrihs Augusts. 1831. gada 4. septembrī izsludināja liberālu konstitūciju, kas ieviesa konstitucionālo monarhiju ar ministru kabinetu un vēlētu landtāgu. 1834. gada 1. janvārī Saksija iestājās Vācu muitas savienībā. 1848. gadā Saksijā, kā daudzviet Eiropā, sākās revolūcija, kas tika apspiesta 1849. gadā ar Prūsijas karaspēka palīdzību. No 1815. līdz 1866. gadam Saksija bija Vācu Savienības locekle, kurā tā aizstāvēja Vācijas apvienošanās lielo modeli, iekļaujot tajā arī Austriju. No 1849. līdz 1866. gadam valdību vadīja grāfs Frīdrihs Ferdinands fon Beusts, kas bija Prūsijas kanclera Bismarka politikas pretinieks. 1866. gada Austrijas—Prūsijas karš sadalīja Vācu Savienības valstis pretējās nometnēs. Lai arī Prūsija aicināja to palikt neitrālai, Saksija izvēlējās atbalstīt Austrijas Impēriju, kas septiņas nedēļas ilgajā karā zaudēja. Karam sākoties, Saksijas karalis ar armiju atstāja valsti un devās uz Austriju, kur pievienojās kopīgajai armijai. Prūšu armija 18. jūnijā bez pretestības iegāja Saksijas galvaspilsētā Drēzdenē. Pēc kara pastāvēja risks, ka Prūsija anektēs Saksiju, taču 1866. gada 21. oktobrī tika noslēgts Prūsijas un Saksijas miers, kas karalim Johanam ļāva atgriezties valstī. Saksija bija spiesta maksāt Prūsijai 10 miljonus tāleru lielu kara kontribūciju un iestāties Ziemeļvācu savienībā.
No 1866. līdz 1876. gadam valdību vadīja finanšu ministrs, barons Rihards fon Frīzens. 1870. gadā Saksijas armija kopā ar pārējām vācu valstīm piedalījās franču—prūšu karā.
Vācijas Impērijas sastāvā
Līdz ar Vācijas Impērijas pasludināšanu 1871. gadā Saksijas Karaliste kļuva par jaunās impērijas sastāvdaļu, saglabājot savu armiju un ārlietas. 397 deputātus lielajā impērijas Reihstāgā Saksija saņēma 23 vietas un četras vietas Bundesrātā. Vācijas Impērijā Saksija bija pēc lieluma piektā un pēc iedzīvotāju skaita trešā valsts. 1914. gadā tās iedzīvotāju skaits sasniedza 4,986 miljonus. Saksijas galvaspilsēta Drēzdene bija trešā lielākā pilsēta impērijā, tai sekoja Leipciga un Kemnica. 19. gadsimtā Saksijā strauji attīstījās dažāda veida industrijas, slavens kļuva Meisenes porcelāns. Straujā rūpniecības izaugsme noveda pie iedzīvotāju urbanizācijas un strādnieku kustības veidošanās. 19. gadsimta beigās 58% iedzīvotāju bija nodarbināti rūpniecībā un 15% zemkopībā. 1863. gadā Ferdinands Lasalls Leipcigā nodibināja Vācu strādnieku asociāciju.
19. gadsimta beigās konservatīvajās valdošajās aprindās aizvien lielāku uztraukumu radīja sociāldemokrātiskās partijas pieaugošā popularitāte. Lai samazinātu strādnieku balsu ietekmi, 1896. gadā tika mainīts vēlēšanu likums, sadalot vēlētājus trīs vienlīdzīgās klasēs pēc to samaksāto nodokļu lieluma. Tādējādi mazākumā esošie aristokrāti un buržuāzija ieguva iespēju kontrolēt Saksijas landtāga deputātu izvēli. 1897., 1899. un 1901. gada vēlēšanās sociāldemokrātu kandidāti netika ievēlēti. Pēc demokrātiskākiem principiem notiekošajās impērijas Reihstāga vēlēšanās 1903. gadā sociāldemokrātiskā partija ieguva 22 no 23 Saksijai atvēlētajām vietām. 1909. gadā tika pieņemts jauns Saksijas landtāga vēlēšanu likums, kas ieviesa plurālo vēlēšanu sistēmu. Lai arī vairāk par pusi vēlētāju nobalsoja par sociāldemokrātiem, viņi saņēma tikai 25 no 91 vietām Saksijas landtāgā.
1914. gadā 750 000 kareivju lielā Saksijas armija iesaistījās Pirmajā pasaules karā kā 3. Vācu armija. Karā gaitā krita 230 000 kareivju.
Vācijas Novembra revolūcijas laikā 1918. gada 10. novembrī Revolucionāro strādnieku un kareivju padome pasludināja monarhiju par izbeigtu. Karaliste oficiāli beidza pastāvēt 1918. gada 13. novembrī, kad Frīdrihs Augusts III atteicās no troņa.
Karaļi
Skatīt arī: Saksijas karalistes karaļu uzskaitījums
Asma Houli
Asma Houli (en; dzimusi ) ir Alžīrijas šahiste.
Biogrāfija
2001. gadā Kairā uzvarējusi Āfrikas sieviešu šaha čempionātā. 2003. gadā Abudžā izcīnījusi bronzas medaļu Āfrikas sieviešu šaha čempionātā. 2003. gadā Alžīrijas komandas sastāvā uzvarējusi Āfrikas spēļu komandu turnīrā šahā, izcīnot panākumus visās savās partijās.
Bakeu žudecs
Bakeu žudecs (ro) ir viens no Rumānijas 41 žudeciem. Atrodas Rumānijas ziemeļaustrumos, Rietummoldāvijas reģionā. 2011. gadā Bakeu žudecā dzīvoja 616 tūkstoši iedzīvotāju. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Bakeu. Robežojas ar Njamcas žudecu ziemeļos, Vaslujas žudecu austrumos, Vrančas žudecu dienvidos, Kovasnas žudecu dienvidrietumos un Hargitas žudecu rietumos.
Asma Houli
Biogrāfija
Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:
Pārstāvējusi Alžīriju Pasaules šaha olimpiādēs:
Bakeu žudecs
Administratīvi sīkāk Bakeu žudecs dalās 3 pašvaldībās (Bakeu, Moinešti un Onešti), 5 mazpilsētās (Buhuši, Komenešti, Dermenešti, Slenikmoldova un Tirguokna) un 85 komūnās.
Krimulda
Krimulda ir Siguldas pilsētas daļa Gaujas labajā krastā. Tajā atrodas Krimuldas viduslaiku pils drupas un 19. gadsimta vidū celtais Krimuldas muižas komplekss, kurā šobrīd atrodas rehabilitācijas centrs. Abas pilsētas daļas savieno gaisa trošu ceļš, kas ir vienīgais Baltijā.
Andrjus Pojavis
Andrjus Pojavis (lt, dzimis ) ir lietuviešu popdziedātājs, kurš pārstāvēja Lietuvu 2013. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.
Andrjus dziedāt sācis jau bērnībā, darbojies skolas rokgrupā No Hero, pēc pārcelšanās uz Viļņu darbojies arī citos muzikālajos kolektīvos. 2012. gadā izdeva savu debijas albumu Aštuoni. Singls Traukiniai, kas arī tika izdots 2012. gadā, iekļuva Lietuvas Top 20 dziesmu sarakstā. Kādu laiku dzīvo Itālijā.
Eirovīzijas dziesmu konkurss 2013
2012. gada 20. decembrī Andrjus Pojavis uzvarēja Lietuvas nacionālajā fināla, gūstot augstāko novērtējumu skatītāju balsojumā, un pārstāvēja Lietuvu 2013. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kas notika Malmē, Zviedrijā, ar dziesmu Something (lv). Eirovīzijas finālā viņš ar 17 punktiem ierindojās 22. vietā.
Nils van Deiks
Nils Gustavs Gerhards van Deiks (en; dzimis, miris ) bija norvēģu šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
No 1952. gada publicējis vairāk nekā 260 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 60 godalgas. No 1961. gada starptautiskais meistars un no 1966. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Andris Grūtups
Andris Grūtups ( — ) bija latviešu jurists, advokāts un rakstnieks. Viens no LR Augstākās Padomes deputātiem, kuri 1990. gada 4. maijā nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju.
Biogrāfija un profesionālā darbība
Andris Grūtups dzimis 1949. gadā Dobelē. 1966. gadā pabeidzis Dobeles 1. vidusskolu. Dienēja Padomju armijā.
1977. gadā absolvējis LVU Juridisko fakultāti, 1985. gadā - aspirantūru.
No 1977. gada strādāja Latvijas PSR prokuratūrā, no 1980. gada līdz 1991. gadam bija advokāts Siguldas juridiskajā konsultācijā.
1991. gadā nodibināja A. Grūtupa advokātu biroju.
Politiskā un sabiedriskā darbība
Grūtups ir bijis PSKP biedrs. Atmodas laikā iesaistījies Vides aizsardzības kluba darbībā, piedalījies Latvijas Juristu biedrības un Brāļu kapu komitejas dibināšanā.
Kopš tās dibināšanas darbojās Latvijas Tautas frontē. Bijis ievēlēts LTF pirmās domes sastāvā, vēlāk arī otrās domes valdē. 1990. gada 18. marta vēlēšanās ievēlēts par Latvijas PSR Augstākās Padomes deputātu 169. Mālpils vēlēšanu apgabalā.
Augstākajā Padomē Andris Grūtups darbojās Ekonomikas komisijā, LTF frakcijā. Bija darba grupas vadītājs likumprojektu izstrādāšanā par namīpašumu denacionalizāciju un to atdošanu likumīgajiem īpašniekiem.
Deviņdesmitajos gados Grūtups tika minēts kā viens no tiem, kas toreizējam Valsts prezidentam Ulmanim ieteicis Andri Šķēli kā potenciālo premjeru. Vēlāk viņu nosauca par «pelēko kardinālu», kas atbalstījis Tautas partijas priekšvēlēšanu kampaņu.
Andris Grūtups bijis iesaistīts vairākos skandālos, tostarp minēts kā grāmatas "Tiesāšanās kā ķēķis" personāža Arņa Gūtupa prototips.
Rakstniecība
Andris Grūtups ir vairāku juridiskas tematikas grāmatu autors, tostarp arī daiļliteratūras žanrā. 2005. gada tika uzņemts Rakstnieku savienībā.
Ģimene
Andra Grūtupa tēvs Jūlijs Grūtups bija izcils mūziķis, klarnetists. 1938. gadā viņš beidza Konservatoriju, bet kara gados bija mobilizēts Latviešu leģionā. 1945. gadā viņa vienība padevās gūstā un tika nosūtīta uz Tālajiem Austrumiem.
Taču kā gūsteknis ar ķerru Grūtups strādāja tikai trīs dienas. Izmantojot Padomju armijas vēlmi konkurēt ar slaveno Glena Millera Gaisa spēku orķestri ASV, Grūtups nodibināja un vadīja Klusā okeāna flotes bigbendu. Tobrīd tas bija vienīgais PSRS džeza kolektīvs, vēl pirms slavenā Oļega Lundstrēma džeza orķestra.
Klusā okeāna flotes bigbendā muzicējuši tikai karagūstekņi – austrieši, vācieši, poļi, čehi. Arī mūzikas instrumenti bija kara trofejas no Japānas.
Andris Grūtups neslēpa, ka viņa tēvs bija NKVD uzticības persona. "Citādi būt nevarēja. Vai es varu tēvam pārmest, ka viņš tādos apstākļos cīnījās par savu dzīvību?” -- teica advokāts, gatavojot grāmatu par savu tēvu. 1947. gadā Jūlijs Grūtups atgriezās dzimtenē – vietējie vadītāji, Latvijas PSR Kompartijas Centrālās komitejas pirmais sekretārs Jānis Kalnbērziņš un Ministru padomes priekšsēdētājs Vilis Lācis uzrakstīja Staļinam, ka Latvijā trūkst darbaroku, – lai laiž latviešus mājās. Latvijas krieviem, kas bija dienējuši leģionā, nepaveicās, jo atbrīvoja tikai latviešus.
Savu pirmo sievu Jūlijs pameta, kad mazākajam dēlam Andrim bija trīs gadi. Attiecības bija saspīlētas, tēvs ar bērniem no pirmās laulības tikās reti.
Andra Grūtupa vecākā māsa Gita Kataja tomēr pievērsās mūzikai, bija mūzikas skolotāja un kora diriģente. Advokāta brālis, klarnetists Māris, spēlējis tēva orķestrī, vēlāk vadījis pats savu.
Gustavs Kīzerickis
Johans Georgs Gustavs Kīzerickis (de, 1830—1896) bija Rīgas Politehniskās augstskolas matemātikas profesors (no 1864. gada) un direktors (1875—1885).
Dzīvesgājums
1864. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur bija Rīgas politehniskās augstskolas matemātikas profesors. 1875. gadā pēc augstskolas pirmā direktora Ernesta Nauka nāves profesoru kolēģija Gustavu Kīzericki ievēlēja par augstskolas direktoru uz trim gadiem, vēlāk viņu atkārtoti pārvēlēja līdz 1885. gadam, kad viņš lūdza atbrīvot no darba. Pēc 11 direktora amatā nostrādātajiem gadiem profesors G. Kīzerickis vēl 11 gadus strādāja par Rīgas Politehnikuma matemātikas profesoru. Miris 1896. gada 31. augustā Zasulaukā.
Viņa vecākais dēls Gustavs Kīzerickis (1858—1941) bija Prūsijas ūdensierīcības direkcijas vadītājs, meita Pollija Kīzericka (1860—1919) bija Rīgas Meiteņu arodskolas vadītāja un Vācu sieviešu savienības pirmā prezidente.
Zīgfrīds Flešs
1899. gadā viņš kļuba par Austrijas vicečempionu paukošanā ar zobenu.
Flešs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar zobenu. Šajā disciplīnā viņš izcīnīja bronzas medaļu. Viņš kļuva par pirmo ebreju paukotāju, kurš izcīnīja olimpisko medaļu.
Pēc 8 gadiem viņš atgriezās olimpiskajās spēlēs, kas šoreiz notika Londonā. Arī šajā reizē viņš startēja paukošanā ar zobenu. Šajā reizē viņš savā grupā pirmajā kārtā uzvarēja visos piecos mačos, taču otrajā sacensību kārtā viņš spēja uzvarēt tikai vienu no pārējiem četriem pretiniekiem. Kopvērtējumā viņš ieņēma 24. vietu.
Latvju mazā enciklopēdija
Latvju mazā enciklopēdija ir 1932.—1936. gadā "Grāmatu drauga" apgādā izdots enciklopēdisks izdevums latviešu valodā, kas ietver ar latviešiem un Latviju saistītus rakstus. Enciklopēdijas virsredaktors bija Alfrēds Bīlmanis, bet redaktors — Sigurds Melnalksnis.
Vēsture
Latvju mazo enciklopēdiju apgāds "Grāmatu draugs" nolēma izdot līdztekus daudz plašākajai Anša Gulbja apgādā kopš 1927. gada izdotajai vispārīgajai Latviešu konversācijas vārdnīcai, kas līdz 1932. gadam bija sasniegusi septiņu sējumu apjomu. Enciklopēdiju pakāpeniski izdeva atsevišķās burtnīcās, ko beigās iesēja divās grāmatās 3230 lappušu apjomā.
Ar līdzīgu nosaukumu pēc Otrā pasaules kara 1950.—1956. gadā apgāds "Trīs zvaigznes" Stokholmā izdeva trīs sējumu "Latvju enciklopēdiju" Arveda Švābes redakcijā, bet apgādā "Zinātne" Latvijas PSR 1967.—1970. gadā tika izdota "Latvijas PSR mazā enciklopēdija" (galvenais redaktors Vilis Samsons).
Narūta
Narūta (arī Ešica, Gaļšuna, Guščica, Guščina, Ješica, Naritka, Naritne, Niedrupe, Obitele, Ustjanka) ir upe Krāslavas novadā, kas savieno Ežezeru un Dagdas ezeru.
Iztece no Ežezera dienvidu krasta pie Ličmurāniem. Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā, paralēli valsts autoceļam P55 (Rēzekne—Dagda). Lielākā pieteka — Guščica. Caurtek Obiteļu dzirnavu dīķim, Galšūnam, Kauseņam, Narūtam un Dagdas dzirnavu dīķim. Ietek Dagdas ezerā, Dagdas pilsētas teritorijā. Narūtu augštecē šķērso valsts autoceļš V648 (Murāni—Belaja—Vaivodi). Tās krastos atrodas Beitāni, Neikuri, Dagda. Pie Narūtas — Dagdas pilskalns.
Dignājas viduslaiku pils
Dignājas viduslaiku pils bija Rīgas arhibīskapijas vasaļa, vēlāk Livonijas ordeņa pils 13.-14. gadsimtā. Tā atradusies Dignājas apkārtnē, taču ilgi nav pastāvējusi. Pēc viena no versijām šī pils bija atradusies Dignājas pilskalnā.
Vēsture
Sambijas kanoniķis savā Prūsijas hronikā pieminējis, ka 1305. gadā pie Dubenas notikusi kauja ar lietuviešiem, kurā kritis Aizkraukles komturs. 1348. gadā Rīgas arbibīskapa vasalis Nikolajs Ikšķils to nopirka no sava brāļa Heinriha. 1366. gadā kādā sūdzībā pret Livonijas ordeni minēts, ka tas atņēmis Dubenas pili arhibīskapa vasalim Johanesam Ikšķilam.
Čudovas rajons
Čudovas rajons ir Krievijas Novgorodas apgabala administratīvais rajons apgabala ziemeļos. Rajons robežojas ar Novgorodas apgabala Malaja Višeras rajonu dienvidaustrumos un Novgorodas rajonu dienvidrietumos, kā arī Ļeņingradas apgabala Tosno rajonu ziemeļrietumos un Kirišu rajonu ziemeļaustrumos.
Čudovas rajonā dzimuši mākslas darbinieks Sergejs Djagiļevs (Сергей Павлович Дягилев, 1872 – 1929), gleznotājs Vasilijs Tropiņins (Василий Андреевич Тропинин, 1776 – 1857) un hokejists Valerijs Vasiļjevs (Валерий Иванович Васильев, 1949 — 2012). No 1803. gada līdz mūža beigām Čudovas rajona Zvankā dzīvoja dzejnieks Gavrila Deržavins (Гавриил Романович Державин, 1743 — 1816).
Jemijervi
Jemijervi ir municipalitāte (kunta) Somijas rietumos, Satakuntas reģionā. Tā atrodas 260 kilometru no valsts galvaspilsētas Helsinkiem. Dibināta kā draudze 1865. gadā, nodalot no Ikāli draudzes.
Dienvidos no Jemijervi ciema atrodas Jemijervi lidlauks, kas ir viens no noslogotākajiem ģenerālās aviācijas lidlaukiem Somijā.
Normunds Pucis
1992. gadā beidzis Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu, 1996. gadā Latvijas Mākslas akadēmijas (LMA) Grafikas nodaļu, 1998. gadā LMA Maģistrantūras nodaļu. No 1996. līdz 1997. gadam mācījies mākslinieka-animatora kursos studijā "Rija". Strādājis grāmatu grafikā un reklāmas dizainā, veidojis grafisko dizainu Latvijas un ārzemju uzņēmumiem, kā arī grāmatu dizainu vadošajām Latvijas izdevniecībām "Pētergailis", "Valters un Rapa", "Jumava", "Nordik", "Tapals". Darbojies Latvijas Mākslinieku savienības valdē un kā kurators, organizējis LMS rudens izstādes "Rudens08080" un "Laimīgās mākslas muzejs". Izstādēs piedalās kopš 1992. gada. Saņēmis vairākus apbalvojumus par grāmatu dizainu konkursā "Zelta ābele".
Sanleučio
Sanleučio (it) ir Kazertas pilsētas daļa, kas atrodas Itālijas dienvidos, Kampānijā. Iesākumā šajā vietā atradās medību pils. 18. gadsimta beigās Sanleučio tika attīstīta kā zīda izstrādājumu ražotne, pamatojoties uz tā laika sapratni par modernām tehnoloģijām un sociālo taisnīgumu. Arī mūsdienās ar Sanleučio zīda izstrādājumiem tiek apgādāti ekskluzīvi klienti — karaļnami un valdības. 1997. gadā Sanleučio tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā daļa no objekta "Kazertas 18. gadsimta karaliskā pils ar parku, Vanvitelli akvedukts un Sanleučio komplekss".
Šarls Dekerts
Šarls Dekerts (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 184 punktus, izcīnot 116. vietu.
Inga Čarhalašvili
Inga Čarhalašvili (ka; dzimusi Kutaisi) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare šahā (2005).
Biogrāfija
No 1993. līdz 2002. gadam pārstāvējusi Gruziju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi četras medaļas: zelta (2001. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā), sudraba (2002. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā) un divas bronzas (1998. un 1999. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā).
1999. gadā uzvarējusi Gruzijas sieviešu šaha čempionātā. 2012. gadā Varšavā uzvarējusi Kristīnas Radzikovskas memoriālā.
Aposēres
Dabiskās izplatības apvidū smirdīgā aposēre aug mēreni mitrās, daļēji noēnotās vietās lapkoku mežos un krūmājos.
Apraksts
Smirdīgā aposēre ir daudzgadīgs, 10—30 cm garš lakstaugs, kuram raksturīgs nepatīkams aromāts. Auga lapas ir izvietotas rozetē, tās ir ar īsu kātu, gulošas vai pacilas. Lapas ir aptuveni 6—12 cm garas un 1—6 cm platas, to kopējais apveids ir iegarens vai otrādi olveidīgs. Lapas plātne ir plūksnaini pārgriezta, un lapu plūksnas ir trīsstūrainas. Lapu mala pie pamata ir zobaina, bet gala plūksnas ir rombiskas. Lapas plātnes virspuse ir kaila, gaišzaļa vai zilganzaļa, un apakšpuse ir skraji apmatota. No rozetes atiet vairāki bezlapaini stublāji (ziedneši). Ziedneša galā ir viens ziedu kurvītis, kurš ir 1,5—3 cm plats. Zieda vīkallapas ir lancetiskas un izvietotas vienā rindā. Ziedi (mēlziedi) ir zeltaini dzelteni. Ziedgultne ir kaila. Auglis ir iegareni olveidīgs, apmatots sēklenis bez knābja un bez matkausa. Zied jūnijā un jūlijā.
Bušdirona
Bušdirona ir Francijas departaments, viens no sešiem Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģionā. Bušdironas administratīvais centrs ir Marseļa, citas lielākās pilsētas ir Ēksanprovansa, Arla, Martigo un Obaņa. Departaments administratīvi sīkāk dalās 4 apgabalos (arrondissements):
Svētā Jura diena
Svētā Jura diena ir kristīgās baznīcas svētki par godu Svētajam Jurim, pirmajam starp imperatora Diokletiāna mocekļiem. Tā tiek svinēta 23. aprīlī un sakrīt ar senajiem latviešu pavasara svētkiem Ūsiņiem.
Pēc Krusta kariem uz Eiropu atceļoja leģendas par Svētā Jura (Georga) kauju uz zirga ar pūķi, pagānisma un ļaunuma simbolu. Šajā tradīcijā viņš ir jātnieks, kareivju, ieroču kalēju, pat laupītāju aizbildnis.
Malév
Malév bija 1949. gadā dibināta Ungārijas nacionālā lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atradās Budapeštā, bet galvenā bāze - Budapeštas Ferenca Lista starptautiskajā lidostā. Pēdējā gadā lidsabiedrība veica lidojumus uz vairāk nekā 50 pilsētām 34 valstīs un tās flotē bija 22 lidmašīnas. 2012. gada 3. februārī tā pārtrauca lidojumus, bet 14. februārī tika pasludināta tās maksātnespēja.
Mīdieši
Mīdieši jeb mēdieši bija sena irāņu tauta, kas dzīvoja teritorijā, kas tajā laikā bija zināma kā Mīdija, (mūsdienu Irānas teritorijā) un runājā mīdiešu valodā. Viņu ierašanās reģionā ir saistīta ar pirmo irāņu cilšu migrācijas vilni 2. gadu tūkstoša p.m.ē. beigās un 1. gadu tūkstoša p.m.ē. sākumā. No 10. gadsimta p.m.ē. līdz 7. gadsimtam p.m.ē. mīdieši bija Jaunasīrijas impērijas pakļautībā, kas pamatā valdīja Divupē.
Pēc Asīriešu impērijas sabrukuma izveidojās Mīdiešu valsts, kas kopā ar Babiloniju, Līdiju un Seno Ēģipti kļuva par nozīmīgākajām lielvarām Tuvajos Austrumos. Mīdiešu impērija pastāvēja līdz 549. gadam p.m.ē., kad to iekaroja persiešu karavadonis Kīrs Lielais, dibinot Ahemenīdu impēriju.
Amons Riters fon Gregurihs
Amons Riters fon Gregurihs (hu; dzimis, miris ) bija ungāru paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Gregurihs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar zobenu, kur ieguva 4. vietu.
Kandavas viduslaiku pils
Vēsture
13. gadsimta otrajā pusē Livonijas ordenis netālu no senā kuršu Kandavas pilskalna pie senā satiksmes ceļa, kas savienoja Rīgu ar Kuldīgu un tālāk ar Prūsiju, uzcēla mūra pili. Pils celtniecības laiks pēc Kursas valsts sadalīšanas 1253. gadā nav precīzi zināms, bet kopš 1312. gadā tā bija fogta rezidence un visas bijušās Vanemas zemes pārvaldes centrs. 1334. gadā pili paplašināja. Zinams, ka 1541. gadā pilī pastāvīgi mitinajās pieci ordeņa bruņinieki, kam bija divi bruņoti zirgi un divi kara zirgi, 15 šajaumieroči un septiņi arbaleti.
Pēc 1617. gada Kurzemes un Zemgales hercogistes satversmes (Formula regiminis — "Valdības formula") pieņemšanas pilī tiesu sprieda Kandavas pilskungs (Hauptmann). Hercoga Jēkaba Ketlera valdīšanas laikā 1645. gada pie Kandavas pils uzcēla pulvera sudmalas, kurā ražoja šaujamo pulveri no vietējā sēravotu sēra un salpetra (1645-1676). 1650. gadā hercogs Jēkabs par Kandavas pilskungu iecēla Georgu Firksu, bijušo Kurzemes hercoga ārkārtējo sūtni Francijas karaļa Ludviķa XIV galmā. Otrā Ziemeļu kara laikā 1659. gada 16. jūnijā zviedri ieņēma Kandavas pili un to izpostīja, pēc Lielajā Ziemeļu karā nodarītajiem posījumiem tā zaudēja savu militāro nozīmi un 1750. gadā Kandavas pilskungs pārvācās uz dzīvi miestā. 1840. gadā pilsdrupu akmeņus atļāva izmantot apkārtējo māju celtniecībai, līdz 1870. gadam bija saglabājušies vienīgi pils vārti un daži mūru fragmenti. 1902. gadā pilsdrupu teritorijā iekārtoja parku. 2010. gadā pils pakājē izveidoja tās miniatūru atveidojumu (autors Zigmunds Piņķis).
Mūrnieks (uzvārds)
Mūrnieks (sieviešu dzimtē Mūrniece) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
50/50
"50/50" (en) ir 2011. gada drāma, kuras režisors ir Džonatans Levains. Galvenās lomas atveido Džozefs Gordons-Levits, Sets Rogens, Anna Kendrika, Braisa Dalasa Hovarda un Andželika Hjūstone. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Filmas galvenais varonis ir 27 gadus vecais Ādams Lērners, kurš atklāj, ka viņam ir vēzis. Filmā parādīta Ādama cīņa ar šo slimību.
Deksne
Deksne ir ciems Kuldīgas novada Padures pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos autoceļu P108 un V1291 krustojumā 6 km no novada centra Kuldīgas, 3 km no pagasta centra Padures un 158 km no Rīgas. Deksnē atrodas Kuldīgas alternatīvās sākumskolas Padures filiāle, Padures tautas nams, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Deksnes muižas (Deksten) centru. Deksnes muižas parks un klēts ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.
Deksne ir bijuša pagasta centrs.
Vīna kalns (pilskalns)
Vīna kalns ir pilskalns Aizkraukles novada Klintaines pagastā. To veido vairāku, kokiem apaugušu, Daugavai paralēlu pakalnu virkne, kas sākas 200 m uz ziemeļaustrumiem no Stukmaņiem. Pilskalns situēts šīs kalnu virknes DR galā ap 300 m. uz ZA no Stukmaņiem.
Lokalizācija un apraksts
Pilskalns ierīkots ZR - DA virzienā orientētā kalnā kura reljefs ievērojami pārveidots 19. gadsimtā ierīkojot tur muižnieku kapsētu. Virs tuvākās apkārtnes R, Z un A pusē tas paceļas 15 m. augstumā, bet DA Daugavas senkrasta nogāze ir krietni augstāka. Pilskalnam gareni ovāls, izlīdzināts plakums (60x20m.). Sānu nogāzes kalnam jau ir dabiski stāvas tāpēc nav īpaši pārveidotas. ZR galā 3 m. zem plakuma līmeņa konstatēta ap 10 m. plata terase. Otra plaša, bet iespējams dabiski veidojusies terase atrodas pilskalna DA galā aptuveni 9 m. zem plakuma līmeņa. Lai arī tā būtu izdevīga vieta priekšpils ierīkošanai kultūrslānis šajā terasē nav konstatēts.
Vīna kalna kā pilskalna izmantošanas sākumu attiecina uz agro metālu laikmetu. Tajā atrastas bezripas trauku lauskas, krama šķemba un ugunī dedzis akmens kalts. 300 m uz ziemeļaustrumiem no pilskalna ir 13. - 17. gadsimta kapsēta. Gandrīz visu pilskalna plakumu 25x12m platībā aizņem mūsdienās daļēji izpostītā Stukmaņu muižas īpašnieku dzimtas kapu vieta.
Pamirieši
Pamirieši vai badahšānieši ir austrumirāņu valodās runājoša radniecīgu tautu grupa, kas apdzīvo Pamira kalnus Tadžikistānā, Afganistānā un Ķīnā, kā arī Hindukuša ielejas Pakistānas ziemeļos. Tadžikistānā un Ķīnā pamiriešiem ir nodibinātas teritoriālās autonomijas: Kalnu Badahšānas autonomais vilojats un Taškorganas Tadžiku autonomais apriņķis.
Pamiriešu tautas
Pamiriešu tautas tradicionāli tiek dalītas ziemeļpamiriešos un dienvidpamiriešos pēc to valodām.
Džesika Pegula
Džesika Pegula (en; dzimusi Bufalo) ir profesionāla amerikāņu tenisiste.
Karjera
Pirmo titulu WTA turnīros vienspēlēs izcīnīja 2019. gada augustā Vašingtonā, Citi Open turnīra finālā uzvarot Kamilu Džordži. 2022. gada oktobrī uzvarēja turnīrā Gvadalaharā, pirmo reizi izcīnot WTA 1000 titulu. Guvusi panākumus arī dubultspēlēs, 2022. gada Francijas atklātajā čempionātā kopā ar Koko Gofu iekļuva finālā, kur piekāpās Francijas tenisistēm Karolīnai Garsijai un Kristīnai Mladenovičai.
Augstāko vietu WTA rangā vienspēlēs sasniegusi, ieņemot trešo pozīciju. Dubultspēļu rangā 2023. gada maijā sasniegusi 2. vietu.
Paulinka
Paulinka (arī Pauļinka) ir upe Krāslavas novadā, kas savieno Plaudeiti ar Ežezeru.
Iztece no Plaudeiša ziemeļrietumu krasta pie Pauliņiem. Tek dienvidaustrumu virzienā. Caurtek Stībreiša ezeram, Dubuleitam. Ietek Ežezerā pie Piļoriem, kur upi šķērso valsts autoceļš V616 (Dagda – Andzeļi – Ezernieki).
Horodiščes rajons
Horodiščes rajons (uk) ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerkasu apgabala centrālajā daļā. Robežojas ar Čerkasu apgabala Korsuņas-Ševčenkivskas rajonu ziemeļos, Čerkasu rajonu ziemeļaustrumos, Smilas rajonu dienvidaustrumos, Špolas rajonu dienvidos un Zvenihorodkas rajonu rietumos.
Horodiščes rajonā dzimis revolucionārs Georgijs Pjatakovs (Георгий Леонидович Пятаков, 1890—1937).
Annibale de Gaspariss
Annibale de Gaspariss (it; —) bija itāļu astronoms, Kapodimontes observatorijas Neapolē vadītājs (1864—1889). Atklājis 9 asteroīdus. 1851. gadā saņēmis Karaliskās astronomijas biedrības Zelta medaļu. 1851. un 1852. gadā saņēmis Lalanda balvu.
Annibales de Gasparisa vārdā nosaukti asteroīds 4279 Gaspariss, Mēness krāteris De Gaspariss un Gasparisa plaisa uz Mēness.
Autoceļš V554
V554 autoceļš Dekšāre—Varakļānu stacija ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu V735 pie Brangovas un Stiukām (netālu no Dekšārēm) ar dzelzceļa staciju "Varakļāni". Autoceļš ir 2,9 km garš, pirmo 450 m garu posmu (līdz ceļam uz Ožiniekiem) klāts ar asfaltbetona segumu, bet atlikušo — ar grants segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novada Dekšāres pagastu.
Rikards Rakels
Rikards Larss Gunnars Rolands Rakels (sv; dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Rakels pārstāv NHL klubu Pitsburgas "Penguins".
Spēlētāja karjera
2022. gada martā, tuvojoties līguma beigām ar "Ducks", Rakels tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins".
Zviedrijas hokeja izlasē spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā.
Rajas
Rajas (Batoidea) ir plātņžauņu apakšklases (Elasmobranchii) virskārta, kas apvieno vairāk kā 500 sugas un kas tiek iedalītas 18 dzimtās. Šīs grupas zivīm tuvākās radinieces ir haizivis (Selachimorpha). Rajas var viegli atšķirt no pārējām zivīm, jo tām ir saplacināti ķermeņi, pagarinātas krūšu spuras, kuras ir savienotas ar galvu, un to žaunu atvērumi atrodas ķermeņa apakšpusē.
Anatomija
Lielākajai daļai raju ķermeņi ir saplacināti plakani kā diski, izņēmums ir ģitārrajas (Rhinobatidae) un zāģzivis (Pristidae). Līdzīgi kā haizivis visas rajas ir skrimšļzivis. Tas nozīmē, ka tām nav kaulu, bet to skeletu veido elastīgi skrimšļi. Lielākajai daļai šīs grupas sugu ir piecas žaunu spraugas, izņēmums ir sešžaunu dzeloņrajas (Hexatrygonidae), kurām ir sešas žaunu spraugas. Rajām žaunu spraugas atrodas ķermeņa apakšpusē, salīdzinoši to tuvākajām radiniecēm haizivīm galvas sānos. Rajām krūšu spuras izveidojušās kā plati spārni. Anālā spura tām iztrūkst. Acis un šļāktuvītes (Spiraculum) atrodas galvas virspusē, bet mute vēderpusē. Acu novietojuma dēļ rajas neredz neko zem sava platā ķermeņa. To toties kompensē ļoti labā oža, ar kuras palīdzību rajas spēj noteikt iespējamo medījumu zem vēdera. Rajas muti spēj atvērt ļoti plaši.
Īpašības
Lielākā daļa raju dzīvo uz jūras gultnes, barojoties ar jūras bezmugurkaulniekiem (gliemjiem, moluskiem, austerēm, vēžveidīgajiem) un retos gadījumos ar nelielām zivtiņām. Liela daļa sugu uzturas piekrastes seklajos ūdeņos, daļa mājo dziļos ūdeņos, kas var būt 3000 metru dziļumā. Daudzām sugām ir ļoti plašs izplatības areāls un tās sastopamas gandrīz visās jūrās. Daudzas sugas mājo tikai siltajās tropu jūrās, bet citas ziemeļu ūdeņos. Tikai dažas rajas, piemēram, mantas (Manta) dzīvo atklātā okeānā, pelaģiskā zonā. Pavisam nedaudz sugu mīt saldūdens tilpnēs. Dažas sugas uzturas upju ietekās ar vāji sāļiem ūdeņiem. Uz gultnes dzīvojošās rajas elpošanai ūdeni ievelk caur šļāktuvītēm, nevis caur muti, kā to dara lielākā daļa zivju, un izlaiž caur žaunām.
Vairošanās
Rajas atkarībā no sugas vairojas divos dažādos veidos. Kā tas ir raksturīgs plātņžauņiem, arī rajām notiek iekšējā ikru apaugļošana mātītes ķermenī, tādējādi ikri un sperma nenonāk brīvā peldējumā ūdenī, kur tos var apēst citi jūras iemītnieki. Šāds vairošanās paņēmiens ir ļoti efektīvs, jo maksimāli tiek saglabāti apaugļotie ikri, kuri līdz zināmam brīdim attīstās rajas vēderā. Dažas sugas ikrus izdēj, bet tie ir aizsargāti un iepakoti īpašā ikru somā, citām sugām ikri pilnībā attīstās un rajas "dzemdē" dzīvus mazuļus.
Makss Žakobs
Makss Žakobs (fr), dzimis, miris , bija franču rakstnieks, dzejnieks, mākslas kritiķis un gleznotājs. Viņš bija viens no pirmajiem Pablo Pikaso draugiem Parīzē. 1944. gada 24. februārī Žakobs tika apcietināts un nogādāts Dransī pārsūtīšanas nometnē, kur divas nedēļas vēlāk nomira. 1960. gada 17. novembrī Makss Žakobs tika pieskaitīts "par Franciju mirušajiem dzejniekiem" (Poète mort pour la France) un viņa vārds ir ierakstīts Parīzes Panteona sarakstā.
Dzīvesgājums
Maksa Žakoba vectēvs, Samuels Aleksanders, ir dzimis Zāras zemē Vācijā. Maksa tēvs Lācars Aleksanders nomainīja uzvārdu apprecot Prīdensi Žakobu 1871. gadā. Makss bija viens no Lācara septiņiem bērniem. Viņš mācījās Kempēras skolā un licejā, ko beidza kā labākais absolvents. Tālāk iestājās Aizjūras Francijas valsts skolā (École nationale de la France d'outre-mer), bet pameta studijas lai veltītu sevi mākslai. Parīzē viņš apmetās Monmartrā, kur pārtiekot no gadījuma darba nodevās gleznošanai un rakstīšanai. Sadraudzējās ar Pikaso un Gijomu Apolinēru. Iepazinās ar māksliniekiem, kas veidoja Parīzes bohēmu: Utrilo, Modiljāni, Derēnu, Ruso, van Dongenu, de Vlaminku u.c. Viņa pirmās publikācijas ir bērnu grāmatas Histoire du roi Kaboul Ier et du marmiton Gauvain (1903), Le Géant du Soleil (1904).