cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maksts
Maksts, arī vagīna, ir muskuļains cauruļveida zīdītāju mātīšu un līdz ar to arī sieviešu iekšējais dzimumorgāns, kas savieno dzemdi ar ārējiem dzimumorgāniem. Maksts atrodas iegurnī starp urīnizvadkanālu un urīnpūsli, kā arī pirms taisnās zarnas. Maksts augšējā daļā atrodas dzemdes kakls. Caur maksti no ķermeņa izplūst menstruālais šķidrums. Savukārt dzimumakta laikā makstī tiek ievadīts dzimumloceklis, kas ejakulācijas rezultātā izdala spermu (atsevišķiem zīdītājiem tas notiek tieši dzemdē). Dzemdību laikā no dzemdes caur maksti izkļūst ārā jaundzimušais, lai sāktu neatkarīgu dzīvi. Maksts ir sarkanīgi rozā krāsā.
Maksts uzbūve
Sievietēm maksts vidējais garums ir no 8 līdz 10 cm, bet platums — 2,5 cm. Visbiežāk maksts aizmugurējā un priekšējā siena ir sakļautas. Kad sieviete stāv, maksts ir nedaudz izliekta uz augšu. Maksts sienas ir krokotas, kas laika gaitā, īpaši pēc dzemdībām, izlīdzinās. Maksts ir elastīga, kas ir ļoti svarīgi dzemdību laikā, lai caur to no dzemdes ārā varētu izkļūt jaundzimušais.
Maksts siena sastāv no 3 slāņiem. Iekšējais slānis, kas ir vērsts pret maksts dobumu, ir gļotāda. Aiz gļotādas seko vidējais slānis — muskuļapvalks, bet ārējo slāni veido saistaudi jeb adventīcijs.
Zem epitēlija atrodas gļotādas saistaudi, tajos bieži sastopamas imūnās šūnas — limfocīti, kas var veidot arī limfātiskos folikulus. Maksts gļotādā nav sastopami dziedzeri.
Savukārt pie maksts atveres gļotāda veido himēnu jeb jaunavības plēvi, kas daļēji samazina atveres lūmenu un neskartā veidā saglabājas līdz dzimumdzīves sākumam. Pēc dzemdībām no jaunavības plēves atliek daži (2—4) kārpiņveidīgi paaugstinājumi. Gļotāda veido arī horizontālas krokas, kas ļauj makstij izstiepties.
Muskuļapvalku veido 2 slāņi. Ārējā apvalkā gludās muskuļšūnas ir novietotas gareniski, bet iekšējā — cirkulāri. Maksts apakšējo daļu aptver 3 starpenes šķērssvītrotie muskuļi — musculus levator ani, m. spinchter urethrae un m. bulbospongiosus.
Adventīcijs ir saistaudi, kas klāj maksti no visām pusēm, izņemot maksts mugurējās sienas augšējo daļu, kur to klāj vēderplēve. Adventīcijā atrodami venozie asinsvadu pinumi.
Maksts funkcijas
Maksts pilda vairākas funkcijas. Viena no tām ir seksuālā funkcija. Dzimumakta laikā sperma nonāk makstī, un no turienes spermatozoīdi tālāk nonāk dzemdē, kur notiek apaugļošanās process. Bez seksuālās funkcijas dzemdību laikā maksts hipertrofijas rezultātā palielinās, ļaujot jaundzimušajam izkļūt no dzemdes. Maksts pilda arī aizsardzības funkciju, neļaujot mikrobiem un patogēniem iekļūt dzemdē. Tā ļoti veiksmīgi pašattīrās. Pašattīrīšanas procesā nozīmīga loma ir sieviešu hormoniem, piemēram, estrogēnam un progesteronam, kas izdalās no olnīcām, un, nonākot makstī, veido pienskābi, kas palīdz maksti attīrīt.
Sekrēti
Maksts nodrošina ceļu, pa kuru menstruālās asinis no dzemdes var pamest ķermeni. Lai savāktu vai absorbētu menstruālās asinis, var lietot tamponus vai menstruālās piltuves. Vaginālie sekrēti galvenokārt nāk no dzemdes, dzemdes kakla, kā transudāts no maksts gļotādas epitēlija, kā arī seksuāla uzbudinājuma laikā no zemāk esošajiem Bartolīni dziedzeriem. Pašā maksts gļotādā dziedzeru nav. Ir nepieciešams samērā maz sekrēta, lai maksts būtu mitra.
Kādreiz tika uzskatīts, ka maksts lubrikāciju nodrošina Bartolīni dziedzeri, taču tika secināts, ka tie sekretē tikai pāris pilienus sekrēta. Tādēļ uzskata, ka galvenais avots maksts sekrētam ir plazmas filtrāts no maksts sieniņām, ko sauc par maksts transudātu.
Savukārt dzemdes kakla gļotu dziedzeri pirms un arī ovulācijas laikā sekretē dažādas gļotas, kas nodrošina bāzisku un auglīgu vidu, kas veicina spermatozoīdu izdzīvošanu. Sievietes vecumam pieaugot, maksts sekrēta daudzums samazinās.
Maksts fizioloģija
Makstī ir skāba vide, kas aizsargā to no infekcijām un mikroorganismiem. Līdz menstruāciju sākumam pH līmenis ir aptuveni 7, bet pēc tam no 4 līdz 4,5. Pēc menopauzes pH līmenis atkal palielinās līdz 6. Maksts mitrumu nodrošina gļotādas mitrums, kas rodas filtrācijas rezultātā no sienas asinsvadiem, kā arī dzemdes kakla sekrēts. Caur maksti no ķermeņa izplūst menstruālais šķidrums, kas izdalās menstruāciju laikā.
Divdīgļlapji
Divdīgļlapji (Magnoliopsida) ir plašākā segsēkļu klase, kuru raksturo vairāku īpašību kopums:
Tomēr ir jāatzīmē, ka ir arī izņēmumi. Piemēram, mazpurenītēm ir tikai viena dīgļlapa, ceļtekām lokveida dzīslojums utt. Magnoliopsidi bieži vien satur dažādas specifiskas, atsevišķām dzimtām raksturīgas vielas (alkaloīdus, glikozīdus, ēteriskās eļļas, vitamīnus un citas), tāpēc tos bieži vien lieto medicīnā, kā ārstniecības augus. Klasē ir daudz dažādu endēmisku sugu.
Divdīgļlapju klasē ir apmēram 200 000 sugu un 280 dzimtu; Latvijā konstatētas 90 dzimtas un virs 1325 sugu.
APG IV sistēma
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), divdīgļlapju vieta segsēkļu (Magnoliophyta jeb Angiospermae) kladifikācijā ir šāda:
Agrākā klasifikācija
Agrāk divdīgļlapju klasi dalīja 7 apakšklasēs (šajā uzskaitījumā iekļautas tikai Latvijā izplatītās dzimtas).
Klase
Ikebana
Ikebana ir japāņu ziedu izkārtošanas māksla. Vārds ikebana ir veidojies no „ikeru”, kas nozīmē sakārtot, novietot, dzīvība, dzimšana un „hana”, kas nozīmē zieds. Iespējamie tulkojumi ir "dot dzīvību puķēm" vai "sakārtot puķes".
Ikebana ir kas vairāk kā vienkārša puķu salikšana trauciņā, tas ir disciplinēts mākslas veids, kurā daba un cilvēcīgums savijas kopā. Pretēji floristikai, kas sakārto puķes pēc to ziedu krāsām, ikebana uzsver citas augu daļas, kā stumbrus un lapas, tādā veidā pievēršot uzmanību līnijām un formām. Lai arī ikebana ir radoša izpausme, tai ir savi noteikumi. Mākslinieka mērķis katrā sakārtojumā ir parādīts caur krāsu kombinācijām, dabīgām formām, elegantām līnijām un parasti piedomātajai sakārtojuma jēgai. Vēl viens ikebanas aspekts ir minimālisms. Sakārtojumā var būt ļoti maz ziedu, kas ir izcelti ar stiebriem un lapām.
Ikebanas garīgais aspekts ir ļoti svarīgs tās praktizētājiem. Ikebanas laikā noteikti ir jāievēro klusums. Tas ir laiks, kas cilvēkiem jānovērtē dabas lietas, kuras tiem nav laika novērtēt ikdienas dzīvē. Tas ir arī brīdis, kad cilvēks sajūt tuvību ar dabu, kas palīdz atslābināt prātu, ķermeni un dvēseli.
Japāņu puķu sakārtošanas māksla cēlusies 6. gs., kad Japānā ienāca Budisms. Puķu nolikšana pie altāra, lai godinātu Budu, bija daļa no lūgšanām. Ikebana cēlās no puķu dāvināšanas mirušo dvēselēm. Pirmie klasiskie ikebanas stili sākās 15. gs. vidū, pirmie skolnieki un skolotāji bija Budistu priesteri un sekotāji. Ar laiku parādījās arī citas skolas, stili mainījās un ikebana kļuva par ierastu lietu Japānas sabiedrībā.
Citrīns
Citrīns (no la — 'citrons') ir dzeltenas krāsas caurspīdīgs kvarcs. Lieli labas kvalitātes kristāli ir dārgakmeņi. Citrīna krāsu nosaka divi faktori: viens no tiem ir submikroskopisku dzelzs daļiņu piejaukums kvarcam — šo daļiņu izmērs ir tāds, ka tās absorbē gaismas viļņus violetajā-zilajā spektra daļā. Otrs citrīna iekrāsošanās iemesls ir kvarca paveidi, kas satur alumīnija, litija vai ūdeņraža ieslēgumus, radioaktīvā apstarojuma ietekmē var iegūt zaļgandzeltenu krāsu. Dabā šāds citrīns ir atrodams atradnēs, kur sastopams radioaktīvais kālija izotops, urāns vai torijs.
Dabisks citrīns ir reti atrodams un tas pārsvarā ir bāli dzeltens ar vāji izteiktu pleohroismu. Gandrīz viss dārglietu veikalos nopērkamais citrīns ir mākslīgi radīts, līdz 300—560 °C temperatūrā karsējot dažus ametistu vai dūmu kvarca veidus. Nereti šādus mākslīgus citrīnus tirgotāji dēvē par topāziem vai zelta topāziem. Dabiska citrīna krāsa var būt no dzeltenzaļas līdz oranžai un brūni oranžai. Īpaši augstu tiek vērtētas dzidri dzintarkrāsas akmeņi. Citrīns veido daļu no unikālā dārgakmens — ametrīna, kuru atrod Bolīvijā.
Senos laikos citrīnu uzskatīja par talismanu, kas pasargā no indes un ļaunām domām. Citrīnu dziedniecībā izmanto, lai jūtīgiem cilvēkiem dotu iekšējo spēku, vielmaiņas problēmu risināšanai. Citrīns ir arī viens no diviem novembra horoskopa akmeņiem.
Credo (grupa)
"Credo" ir Latvijas mūzikas grupa, kas izveidota 1974. gadā Liepājā.
Izveidošanās
Grupas pirmsākumi meklējami 1974. gada beigās, kad skolasbiedri — no "Līviem" aizgājušais basģitārists Valdis Skujiņš, Verners Bokums, Gina Burkēvice, kā arī Aivars Liepiņš un Valērijs Kosmiņins, uzsāka kopīgus mēģinājumu. Nedaudz vēlāk grupa kļuva par kokapstrādes kombināta "Baltija" vokāli instrumentālo ansambli un zem šī nosaukuma darbojās līdz 1979. gadam, kad oficiāli tika apstiprināts nosaukums "Credo".
Slava
Septiņdesmitajos gados grupa daudz koncertēja, tomēr lielākus panākumus tā guva 1979. gadā, iegūstot pirmo vietu Liepājas "Padomju estrādes mūzikas festivālā". Tanī pat gadā "Credo" pievienojās solists Guntis Veits un sākās sadarbība ar Raimondu Paulu. 1980. gadā grupas popularitāte sasniedza līdz šim nebijušu līmeni. Viņu izpildītā "Ziņģe par bailēm" "Mikrofona dziesmu aptaujā" ierindojās 3. vietā, uzreiz aiz divām Raimonda Paula dziesmām. Vēl pirms tam "Credo" uzstājās Maskavas olimpiādes viesiem. 1980. gada decembrī "Credo" sastāvu papildināja viens no labākajiem Latvijas ģitāristiem Armands Alksnis, kura ietekmē "Credo" skanējums sāka vairāk svērties rokmūzikas virzienā.
1981. gadā "Credo" atkal guva panākumus "Mikrofona aptaujā". Viņu izpildītās Raimonda Paula dziesmas "Meitene ar kallu ziediem" un "Rozīt' mana nātru dārzā" ierindojās attiecīgi trešajā un ceturtajā vietā.
1982. gads bijs nozīmīgs ar to, ka tika izdots grupas pirmais skaņu ieraksts — EP "CREDO", kas PSRS apstākļos bija uzskatāms par milzīgu panākumu. "Credo" koncertēja arī ārpus Latvijas — Vācijas Demokrātiskajā Republikā, Polijā, kā arī Lietuvā. Klausītāju atzinību ieguva Raimonda Paula dziesma ar Leona Brieža vārdiem "Kad nekas nav palicis tevī", kura "Mikrofona" aptaujā ieņēma otro vietu.
Nākamajā gadā "Credo" daudz koncertē. Nozīmīgākās uzstāšanās notika Ogres estrādē un Rundāles pils laukumā. Pēdējās uzstāšanās ienākumi pilnībā tika ziedoti pils restaurācijai. Ārpus Latvijas grupa uzstājās Palangas estrādes mūzikas festivālā, kurā par labāko taustiņinstrumentālistu tika atzīts Aldis Langbaums, bet ģitāristu — Armands Alksnis. Tālākais koncertceļojums notika uz Āfriku — Kongo Tautas republiku.
1985. gadā "Credo" mēģināja radīt arī nopietnāku mūziku. Kopā ar Raimondu Paulu un Gunāru Krolli tapa dziesmu cikls "Melnais kliedziens", kas veltīts Hirosimas un Nagasaki atombombardēšanas piemiņai. Ciklā iekļautas vairākas instrumentālas kompozīcijas, kas grupai nav raksturīgi. "Mikrofona" aptauja grupai nebija pārāk veiksmīga — "Ūsainā puķe" ieņēma tikai vienpadsmito vietu.
Noriets
Jau 1985. gada "Mikrofona" aptauja parādīja, ka grupa, sasniegusi popularitātes virsotni, lēnām sāk norietēt. Gorbačova uzsāktā perestroikas politika Latvijā izsauca pirmās Atmodas vēsmas, ko Latvijas populārajā mūzikā iezīmēja "Līvu" dziesmas "Dzimtā valoda" uzvara "Mikrofonā '86". Jaunajā gaisotnē "Credo" tā arī īsti nespēja iekļauties.
Tomēr 1986. gads "Credo" bija nozīmīgs ar to, ka tika izlaisti divi LP albumi: "Baltais ceļš", kurā iekļautas deviņas Armanda Alkšņa, Gunta Veita un Raimonda Paula dziesmas, kā arī "Melnais kliedziens". Martā, kā Raimonda Paula 50 gadu jubilejas programmu, "Credo" nospēlēja sešpadsmit koncertus Liepājas teātrī, bet rudenī uzstājās Vjetnamā. 1986. gadā tika izlaists pēdējais grupas hits "Lido" (7. vieta "Mikrofona" aptaujā).
Nākamos divus gadus grupas popularitāte turpināja samazināties. "Credo" saņēma iznīcinošu kritiku presē, arī koncertu apmeklējums dramatiski kritās. Tiesa, gan 1987., gan 1988. gadā, ar lieliem panākumiem noritēja koncerti Lietuvā. 1988. gada beigās no grupas aizgāja basģitārists Eduards Glotovs, ģitārists Armands Alksnis, kā arī bundzinieks Guntars Brečs, kura sarakstītā dziesma "Lietus" togad ierindojās "Mikrofona" aptaujas 14. vietā. Aizgājušajiem tika atrasti aizvietotāji, vēl notika koncerti Latvijā, Polijā, Jaltā un vēlreiz Vjetnamā (1989. gadā), tomēr grupa praktiski jau bija izirusi.
Atgriešanās
1993. gadā grupa ierakstīja dažas E. Silacērpa kompozīcijas, "Mikrofona" aptaujā piedalījās dziesma "Kad es tev pēkšņi ienācu prātā" (15. vieta).
Grupas atdzimšana notika 1997. gadā, kad tā uzsāka aktīvu koncertdarbību, no maija līdz jūnijam sniedzot desmit koncertus dažādās Latvijas pilsētās, bet vēl pirms tam, pavasarī, Mikrofona Ieraksti izlaida "Credo" dziesmu izlasi CD un kasetes formātā. Atsevišķos koncertos piedalījās arī Raimonds Pauls. Tanī laikā "Credo" bija, iespējams, visu laiku spēcīgākais sastāvs: Guntis Veits, Aldis Langbaums, Raivis Krūms, Eduards Glotovs, Armands Alksnis, Edgars Silacērps, Verners Bokums un Guntars Brečs.
Tomēr ar jaunu dziesmu ierakstīšanu neveicās, daļa grupas dalībnieku dzīvoja Rīgā, bet daļa Liepājā. Šī un citu iemeslu dēļ 1999. gadā notika visai skandaloza "Credo" šķelšanās. Veits, Alksnis, Brečs un Aivars Vīksna nolēma, ka "Credo" turpinās darbību četratā un uzsāka strādāt pie jauna albuma. To ar nosaukumu "Viss mainās" izlaida Mikrofona Ieraksti.
2001. gadā nomainījās bundzinieki — Breča vietā tika uzaicināts Gundars Lintiņš. Gads ir zīmīgs arī ar to, ka ar dziesmu "Cita tautas dziesma" (latviešu valodā) "Credo" piedalījās Eirovīzijas nacionālās atlases finālā. Cita dziesma — "Tur aiz mākoņiem ir saule" piedalījās "Muzikālās bankas" aptaujā, kur tā ieņēma 9. vietu. 12. oktobrī iznāca albums "Ceļa zīmes". Tam sekoja izlase "Neko nevar skaidri zināt".
2005. gada pavasarī "Credo" uzsāka sadarbību ar jaunajām dziedātājām Candy un Aishu, kas izvērtās kopīgā darbā pie jaunā grupas diska "Piedod man", kas iznāca. Tam sekoja arī kopīga Latvijas koncerttūre, kurā kā iesildītāji uzstājās tolaik mazpazīstamā grupa H2O.
Sastāva papildināšana notika 2006. gadā, kad tika pieņemts taustiņinstrumentālists Artūrs Palkevičs, kurš ar "Credo" dalībniekiem iepazinās realitātes šova "Talantu fabrika" uzņemšanas laikā. Gada lielākais koncerts notika 18. augustā, kad Ogres estrādē "Credo" uzstājās 27 000 skatītāju priekšā kā astoņdesmito gadu supergrupas "Bad Boys Blue" iesildītāji.
Turpmākajos gadus grupa regulāri uzstājās Latvijas klubos un dažādos mūzikas festivālos. Pēdējā sastāva maiņa notika 2009. gada decembrī, kad "Credo" pameta viens no tās līderiem Armands Alksnis. Neskatoties uz to, "Credo" turpināja uzstāties arī 2010. gadā.
Sastāvs
Kopā dažādā laikā grupā ir darbojušies 33 dalībnieki.
Advanced Packaging Tool
Advanced Packaging Tool jeb APT ir pakotņu pārvaldības sistēma, kas tiek lietota Debian GNU/Linux un tā atvasinājumos. APT vienkāršo programmatūras pārvaldes procesu, automatizējot programmatūras pakotņu izguvi, konfigurēšanu un instalēšanu gan no binārajām datnēm gan kompilējot pirmkodu.
Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmija
Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmija ir Latvijas augstskola, kas specializējusies sporta pedagoģijā, treneru un sporta vadītāju sagatavošanā, sporta zinātnē un sporta medicīnā. Tā atrodas Rīgā, Brīvības gatvē 333. Tai līdzās ir ierīkota vieglatlētikas halle.
Vēsture
1921. gada 6. septembrī Ministru Kabinets pieņēma lēmumu dibināt Latvijas Fiziskās izglītības institūtu (LFII). Institūta pirmais vadītājs bija Rumpmuižas skolas skolotājs Mārtiņš Krūze (1921—1922). Institūtā mācības ilga 2 gadus un ietvēra 1400 stundas teorētisko un praktisko studiju kursus. Speciālistu sagatavošanā uzsvars tika likts uz viņu praktisko sagatavošanu, kas sastādīja 65,3% no visu studiju apjoma. Savukārt praktiskajā sagatavošanā pārsvarā bija vingrošana. 1922. gada 15. novembrī par institūta vadītāju iecēla ārstu Dr. Jēkabu Dilli (1922—1925). Institūts savu darbību beidza 1925. gadā un tā pastāvēšanas 5 gados (1921—1925) tika atestēti 79 vingrošanas skolotāji.
1926. gada 2. oktobrī pie Latvijas Tautas universitātes atvēra Fiziskās audzināšanas institūtu (LTU FAI). Studiju ilgums bija 3 gadi. Par vadītāju nozīmēja Izglītības ministrijas fiziskās audzināšanas inspektoru Voldemāru Cekulu (1925—1940). Institūts savā darbības laikā (1929—1940) sagatavoja 189 fiziskās audzināšanas speciālistus, no kuriem 179 saņēma diplomu par institūta beigšanu, bet 10 — par studiju kursa noklausīšanos. Institūta darbību pārtrauca 1940. gadā. Vadītāju Voldemāru Cekulu 1941. gada 14. jūnijā deportēja. Pēc Otrā pasaules kara darbu uzsāka Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūts (LVFKI). Institūts darbu uzsāka 1946. gada janvārī Rīgā Aspazijas bulvārī 6, Kaļķu ielā 3, savukārt 1951. gadā institūts ieguva telpas Kalpaka bulvārī 10 un Vēstures ielā 4 (tagadējā Klostera ielā). 1959. gadā uzcēla LVFKI mācību un sporta kompleksu Brīvības ielā 333. 1982. gadā tika uzbūvēts vēl viens mācību un sporta bāzu korpuss, bet 1986. gadā — vieglatlētikas halle. 1994. gadā līdzās stadionam tika atklātas arī Zinātniskās laboratorijas telpas un šautuve. LVFKI savas pastāvēšanas laikā līdz 1992. gadam sagatavoja 5522 speciālistus ar augstāko izglītību un 151 — ar vidējo izglītību.
1991. gada 5. novembrī Latvijas Republikas Tautas izglītības ministrija izmainīja augstskolas nosaukumu — Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmija (LSPA). Augstskolu laika periodā no 1921. gada līdz 2017. gadam absolvēja 10272 speciālistu. 2022. gadā Latvijas valdība pieņēma lēmumu par Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijas (LSPA) integrēšanu Rīgas Stradiņa universitātes sastāvā.
Naukšēnu disko
"Naukšēnu disko" ir latviešu grupas Labvēlīgais Tips 2006. gada 1. aprīlī iznākušais devītais studijas albums. Albuma nosaukums radies pēc kāda koncerta, ko grupa spēlējusi Valmieras rajona Naukšēnos. Šī albuma dziesmas pārstāv ļoti dažādus mūzikas stilus - sākot no rokmūzikas līdz pat disko. Jau 2005. gada pavasarī Latvijas radiostacijās nonāca dziesma "Pīrādziņ, nāc ārā", kas kļuva par vienu no populārākajām 2005. gada dziesmām Latvijā. Tālāk radiostacijās parādījās nākamās dziesmas "Mazās kalnu ielas samurajs", "Aizlidot līdz" un "Laptops" un tikai tad sekoja pats albums. Vēlāk radiotopos nonāca arī dziesmas "Naukšēnu disko" un "Piektdiena, 13". Albums ieguva gada balvu kā 2006. gada labākais pop albums.
Natālija Gulbis
Natālija Anna Gulbis (en; dzimusi Sakramento, Kalifornijā) ir latviešu izcelsmes ASV golfere, kura pašlaik spēlē ASV sieviešu golfa seriālā — LPGA Tour.
Tēvs — latvietis, kas dzimis pārvietoto personu nometnē Vācijā, pirms tam viņa ģimene dzīvojusi Daugavpilī.
Golfa karjera
Gulbis sāka izrādīt interesi par golfu jau četru gadu vecumā un septiņu gadu vecumā viņa izcīnīja savu pirmo uzvaru kādā no turnīriem. 14 gadu vecumā viņa amatieru kategorijā piedalījās savā pirmajā LPGA Tour turnīrā, bet 18 gadu vecumā kļuva par profesionāli. Gulbis pirmajos savas profesionālas karjeras gados nespēja uzvarēt nevienā no turnīriem, bet tik un tā, nopelnot vairāk par miljonu USD, ierindojās vislabāk pelnošo sieviešu golferu 6. vietā. Turklāt viņa ASV izlases sastāvā uzvarēja Solheima kausa izcīņā. Savu pirmo uzvaru kādā no profesionālajiem turnīriem Gulbis izcīnīja 2007. gadā Evian Masters turnīrā, kur viņa nopelnīja USD 3 000 000.
Niameja
Niameja (fr, ) ir pilsēta Nigēras dienvidrietumos, valsts galvaspilsēta, kā arī ir atsevišķa administratīvā vienība (Niamejas apgabals), kas neietilpst citos Nigēras reģionos. Atrodas Nigēras upes krastos. 2012. gadā Niamejā dzīvoja 1,03 miljoni iedzīvotāju, tā ir Nigēras lielākā pilsēta. Niameja ir nozīmīgs transporta mezgls ne tikai Nigērā, bet arī starp četrām valstīm — Nigēru, Burkinafaso, Beninu un Mali. Pilsētā atrodas Diori Amani starptautiskā lidosta, aptuveni 8 km no pilsētas centra.
Vēsture
Niameja dibināta 19. gadsimta beigās, lai gan vieta ir bijusi apdzīvota arī pirms tam kā Nigēras upes zvejnieku ciemats. 1892. gadā Niameja kļuva par vienu no Francijas Trešās republikas koloniālajiem centriem. No 1900. līdz 1911. gadam Niameja bija autonomās Zinderas militārās teritorijas (no 1910. gada Nigērijas militārās teritorijas) administratīvais centrs. Pēc tam pilsēta piedzīvoja strauju izaugsmi. 1926. gadā tā kļuva par franču kolonijas Nigēras galvaspilsētu. 1960. gadā, kad Nigēra ieguva neatkarību, Niameja kļuva par valsts galvaspilsētu. 1988. gadā pilsētai tika piešķirts valsts administratīvā iedalījuma pirmā līmeņa statuss, tā kļuva par Niamejas apgabalu, kas neietilpa citos Nigēras reģionos.
Jēkabpils Svētā Gara klosteris
Jēkabpils Svētā Gara klosteris ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas vīriešu klosteris, kas atrodas Jēkabpilī, Brīvības ielā 200.
Vēsture
Klosteris radies aptuveni vienā laikā ar pilsētas Jēkabpils, tad Jakobštadtes rašanos, par ko liecina 19. gadsimta vēsturiskie avoti, kuros aprakstīta pilsētas un klostera rašanās vēsture, kas attiecina uz 1670.- 1675. gadu. Par klostera dibinātāju uzskata kādu krievu tirgoni Ratkeviču, kurš, būdams liecinieks kāda garīgi slima cilvēka brīnumainai izdziedināšanai Svētā Georgija baznīcā Jakobštadtē Dievmātes ikonas priekšā, lielā godbijības sajūtā pret brīnumdarošo svētbildi izteica vēlēšanos uzcelt jaunu, svētajai ikonai piemērotāku baznīcu, kas vēlāk arī tika veikts sadarbībā ar klostera priekšnieku, kurš izgādāja no hercoga Jēkaba bezmaksas meža piešķiršanu. Jaunā baznīca tika nosaukta Svētā Gara godam. Tirgonim Ratkevičam uzceļot dievnamu, kurā tika nolikta Jakobštadtes Dievmātes ikona un, izbūvējot mūra žogu- sienu ap baznīcu, tika izveidota klostera teritorija, tātad mūku kopiena šeit izveidojās 17. gadsimta beigās un tā tika nosaukta par Svētā Gara klosteri. Svēta Gara klosteris palika neskarts Ziemeļu kara laikā, vairākos ugunsgrēkos Jakobštadtē 1769. un 1773. gadā, taču tā stāvokli pasliktināja pareizticīgo ar vien lielāka pievēršana Uniātu baznīcai, kas ir katolicisma atzars. Stāvoklis uzlabojās pēc 1772. gadā, kad Latgali pievienoja Krievijai. Klostera darbības iesākumā šeit kalpoja baltkrievu Polockas un Vitebskas mūki, pats klosteris 1795.gadā atradās Polockas garīgajā pakļautībā. Klostera paspārnē darbojās pareizticīgo skola, klosteris nodarbojās ar labdarību. Tā kā 1795. gadā Krievijai pievieno Kurzemi, pārveidojot to Kurzemes guberņā, bet tā kā klosteris atradās Kurzemes guberņas teritorijā, 1799. gadā klosteris pāriet Pleskavas garīgajā pakļautībā, bet 1803. gadā klosteris pāriet atkal Mogiļevas metropolijas garīgajā pakļautībā. Nekas sīkāk nav zināms par pašu klostera dzīvi, ne par klostera kartību, ne par klosterbrāļu skaitu. Klosteris sāka atdzimt, bet to pārtrauca Tēvijas karš 1812. gadā, kad franču-prūšu karaspēks, kuru vadīja Napoleona radinieks maršals Makdonalds, mītni izveidoja Jakobštadtē. Karaspēks Svētā Gara klostera baznīcās izveidoja zirgu staļļus un kazarmas un izlaupīja kā klosteri, tā arī pašu pilsētu. Klosterbāļi bija nonākuši nožēlojamā stāvoklī, bez pārtikas un sadzīves lietām. Tas noveda pie situācijas, ka klostera priekšnieks hieromūks Serafims bija spiests iesniegt Sinodei lūgumu par brāļu atlaišanu un klostera likvidēšanu. Sinode 1817. gada 30. aprīlī arī deva rīkojumu klosteri slēgt. Svētā Gara klostera viss kustamais un nekustamais īpašums- divas baznīcas pārgāja draudzes īpašumā. Tomēr daļa klosterbrāļu savu dzimto klosteri nepameta, bet palika dzīvot pie Svētā Gara baznīcas, tāpēc par reāli eksistēt beigušu klosteri var uzskatīt 1866. gadu, jo pirms šī gada vēl bija dzīvi reģistrētie mūki, tātad pastāvēja arī klosteris. Ar to var izsecināt, ka toreizējais Jakobštadtes Svētā Gara klosteris pastāvēja aptuveni 200 gadus.
Klostera atjaunošana
Pateicoties Rīgas un visas Latvijas Metropolīta Aleksandra centieniem, 1993. gada 1.-2. oktobrī notiekošajā Krievu Pareizticīgās baznīcas Sinodes sēdes laikā, ko vadīja Maskavas un visas Krievzemes Patriarhs Aleksijs II, deva svētību Jēkabpilī atvērt Svētā Gara vīriešu klosteri. Tā svinīga atklāšana notika 1996. gada 11. augustā, kurās piedalījās Rīgas un visas Latvijas Metropolīts Aleksandrs, kurš Svētā Gara baznīcā noturēja Dievišķo Liturģiju, līdzkalpojot vietējai garīdzniecībai, un pēc Krusta gājiena iesvētīja visas klostera ēkas un dievlūdzējus. Par jaunā klostera priekšnieku tika iecelts igumens Teofans, kurš pildīja savus pienākumus vienu gadu, vēlāk trīs mēnešus, no 1997. gada 18. aprīļa līdz 18. jūlijam klostera priekšnieks bija hieromūks Rafails, Svētā Trijādības Sergija Lavras iemītnieks, līdz kalpošanu pārņēma 1997. gada augustā igumens Aleksija (Riskins), kurš bija klostera priekšnieks līdz 2008. gada aprīlim.
Klostera darbība
Klostera priekšnieka igumena Aleksija (Kamaltdinova) vadībā, kurš amatu ieņem kopš 2008. gada aprīļa, aptuveni desmit paklausībnieku un strādnieku cenšas atjaunotajā klosterī atjaunot klostera dzīves un lūgšanu ritu. Klosterī regulāri notiek Dievkalpojumi, kas kopš 2000. gada atsākti arī latviešu valodā, darbojas svētdienas skola. Klosterbrāļi lasa un dzied klirosā, cep prosforas, kā arī paši nodrošina savu sadzīvi, jo pašiem ir sava piemājas saimniecība. Klosteris nodrošina bezmaksas ēdināšanu trūkumcietējiem. katru gadu klosteri aktīvi apmeklē svētceļotāji.
Klostera svētums
Jakobštadtes Dievmātes brīnumdarītāja ikona, klostera aizgādne un svētums, kas Jēkabpils klosterī atgriezās 2008. gada 25. jūlijā.
Deivs Gāns
Deivids "Deivs" Gāns (en; dzimis Eseksā, Anglijā) ir angļu dziedātājs un dziesmu autors, grupas Depeche Mode līdervokālists. Grupā ir kopš tās dibināšanas 1980. gadā. Ir izlaidis arī divus soloalbumus. (2003-paper monsters) (2007-hourglas) (2015-angels&ghosts) kopā ar soulsavers (angels&ghosts nav soloalbūms)   koncertūres: (2003- live monstres) (2015-dave gahan and soulsavers)
Henrijs IV Lankasters
Biogrāfija
Jaunībā aktīvi līdzdarbojies aristokrātu opozīcijā karalim Ričardam II, nolūkā ierobežot karaļa varu un paplašināt pēru privilēģijas. 1388. gadā pameta opozīciju un pievienojās karaļa atbalstītājiem.
Laikā no 1390. gada līdz 1392. gadam kā klejojošais bruņinieks ceļoja pa kontinentālo Eiropu un Palestīnu. Cita starpā 1390. un 1392. gadā kopā ar Vācu ordeni Vītauta Lielā pusē piedalījās Lietuvas pilsoņu karā.
1397. gadā saņēma no karaļa Herefordas hercoga titulu, taču visai drīz karalis, kā iemeslu minot Henrija strīdu ar Norfolkas hercogu Tomasu Moubreju, izraidīja abus strīdniekus uz kontinentu.
1399. gadā, pēc Ģentes Džona nāves, karalis pārņēma tā valdījumus, nenododot tos nevienam Džona pēcnācējam. Hercogs Henrijs atgriezās Anglijā un izsludināja sacelšanos, kuras rezultātā karalis Ričards II tika gāzts no troņa, un Henrijs tika kronēts par karali, aizsākot Lankasteru dinastiju Anglijas tronī.
Sporta nams "Daugava"
Sporta nams "Daugava" jeb Daugavas sporta nams (DSN) ir sporta būve, kas atrodas Rīgā Centra rajonā, Krišjāņa Barona ielā 107 un nodrošina iespēju nodarboties ar vairākiem sporta veidiem. Tajā ir sporta spēlu zāle ar 1000 skatītāju vietām, lielais un mazais peldbaseins un vairākas mazākas treniņu telpas. Daugavas sporta nams ir mājvieta vairākām Basketbola skolas "Rīga" jauniešu basketbola komandām.
Vēsture
Sporta namu "Daugava" atklāja divos etapos: 1963. gada beigās atklāja baseinu, bet 1964. gada sākumā — zāli sporta spēlēm. Ēkas arhitekts — Vladimirs Šņitņikovs.
Tā bija pirmā pēc Otrā pasaules kara uzceltā slēgtā sporta būve, kas uz vairākām desmitgadēm kļuva par galveno sporta sacensību vietu Rīgā. Šeit spēlēja un trenējās sieviešu basketbola meistarkomanda TTT, bet spēles aizvadīja vīriešu basketbola komanda VEF un volejbola komanda "Radiotehniķis".
Kopš 2001. gada sporta nams atrodas Rīgas domes pārvaldībā. 2003. gadā tika pabeigta ēkas renovācija.
Daugavas sporta nama direktors jau vairāk nekā 20 gadus ir Jānis Misa.
Jelgavas akadēmiskā ģimnāzija
Jelgavas akadēmiskā ģimnāzija jeb Academia Petrina (no latīņu valodas — 'Pētera akadēmija', no 1795. gada Jelgavas akadēmija) bija Kurzemes un Zemgales hercogistes, vēlāk Kurzemes guberņas augstākā mācību iestāde jeb akadēmija, kas darbojās no 1775. līdz 1806. gadam, kad to pārdēvēja par Kurzemes guberņas "Cildeno ģimnāziju" (Gymanasium illustre), 1837. gadā par Jelgavas vīriešu ģimnāziju, kas Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā tika evakuēta uz Taganrogu. Tās vietā 1919. gadā tika nodibināta Jelgavas 1. valsts vidusskola, kas no 1923. gada pārdēvēta par Jelgavas ģimnāziju. Šobrīd ēkā atrodas Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs.
Dibināšanas ideja
Apgaismības ideju iespaidā 1772. gadā hercogs Pēteris Bīrons Kurzemes landtāgam paziņoja, ka nolēmis Jelgavā dibināt akadēmisko ģimnāziju. Pirms tam Jelgavā bija darbojusies jezuītu skola ar gramatikas, poētikas un retorikas nodaļām, kas bija beigusi darbību pēc jezuītu izraidīšanas no Jelgavas 1759. gadā. Akadēmijas dibināšanas plānu uzdeva izstrādāt Berlīnes akadēmijas loceklim Johanam Georgam Zulceram, kas ierosināja izveidot divas klases — literatūras klasi vācu, latīņu un grieķu valodu mācīšanai, ietverot mitoloģiju, ģeogrāfiju, vēsturi un senās lietas, un zinātņu klasi fizikas, matemātikas, dabasmācību, tautas vēstures, filozofijas, dabisko tiesību un runas mākslas mācīšanai. Paredzētais mācību ilgums katrā klasē bija divi gadi, izglītības darbu veica deviņi profesori (teoloģijas, tiesību zinātnes, filozofijas, fizikas, matemātikas, vēstures, retorikas, latīņu valodas, grieķu valodas) un skolotāji, kas pasniedza vācu, franču un angļu valodas, kā arī mūziku, dejas, paukošanos un jāšanas sportu. Pārvaldi veica Profesoru padome (Concilio Professorum).
Ģimnāzijas ēka
1773. gada janvārī hercogs Pēteris akadēmijai uzdāvināja savas vecās pils ēku Palejas ielā (Pils ielā, no fr), kas tika nojaukta un līdz 1775. gadam pēc hercoga arhitekta Severīna Jensena projekta uzbūvēta jauna ēka baroka stilā ar klasicisma iezīmēm (kopš 1952. gada G. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzeja ēka). Pirmajā stāvā bez mācību telpām atradās arī deju un paukošanas zāle, profesoru padomes sēžu zāle, otrajā stāvā svētku zāle, divas auditorijas, bibliotēka un karceris. Ēkas divstāvu torņa kupolā bija iekārtota astronomiskā observatorija.
Profesori
1773.-1774. gadā Johana Georga Zulcera uzaicinājuma vēstules ar hercoga pilnvarojumu saņēma Imanuels Kants un Johans Gotfrīds Herders, taču par profesoriem viņi nekļuva. Pirmie augstskolas profesori bija:
Vēlāk par profesoriem un skolotājiem strādāja arī
Inge Jaunākais
Inge Jaunākais (sv) bija Zviedrijas karalis (1105—1125), Inges Vecākā dēls. Valdīja kopā ar savu brāli Filipu Hālstēnu, bet pēc tā nāves — vienatnē.
Inges valdīšanas laikā Jemtlande nokļuva Norvēģijas varā, bet Osterjētlandē valdīja karalis Kols. Ar Inges Vecākā nāvi faktiski izbeidzās Stēnkilu dinastija.
23. jūlijs
23. jūlijs ir gada 204. diena pēc Gregora kalendāra (205. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 161 diena.
Vārda dienas
Magda, Magdalēna, Magone, Mērija
Valmieras Olimpiskais centrs
= Valmieras Olimpiskais centrs =
Finanšu budžeti
Finanšu budžeti ir dažādi finansiāla rakstura aprēķini un tāmes, kas atspoguļo plānotos finansu resursus un naudas līdzekļu ieņēmumus, izdevumus jeb izlietojumus un atlikumus. Finanšu budžeti ir naudas ieņēmumu un izdevumu aprēķins jeb naudas līdzekļu budžets, apgrozības kapitāla aprēķins, pamatlīdzekļu un to nolietojuma aprēķins, plānotā bilance un citi.
Valmieras Olimpiskais centrs
Ledus halle
Ledus halle atrodas Valmieras Olimpiskā centra ēkā Čempionu ielā 2. Katru nedēļas nogali ledus hallē iespējams apmeklēt publisko slidošanu. Tāpat arī, sadarbojoties ar Valmieras novada pašvaldību, hallē tiek rīkotas skolēnu slidotapmācības programma, kas attīsta ne tikai pašu slidotprasmi, bet arī veiklību un koordināciju. Treniņu un sacensību laikā dalībniekiem ir jāveic stafetes slidojums, izvairoties no dažādiem šķēršļiem. Uzvar komanda, kura ir visveiklākā. Iespēju var izmantot gan Valmieras novada bērni, gan arī citu Vidzemes novadu skolēni. Hallē tiek realizēta arī Valmieras sporta skolas interešu izglītības programma daiļslidošanā.
Valmieras Olimpiskā centra ledus hallē notiek arī dažādi pasākumi. Kopš 2012. gada hallē notika “Ledus gladiatori” – lielākās skolu slidošanas sacensības Latvijā -  taču Covid-19 pandēmijas dēļ pasākumu nācās pārtraukt uz nenoteiktu laiku. Pasākums pulcēja 4.-8. klašu skolniekus. 2018./2019. gada sezonā dalībnieku skaits pārsniedza 1000. Hallē notika arī sacensības “Zelta ripa”, kurā sākumskolas bērniem ir iespēja izmēģināt savus spēkus. Zīmīgākais pasākums ledus hallē ir Valmieras Čempionāts hokejā. Čempionāts notiek jau kopš 2005. gadā un pulcē vairāk kā 20 amatieru komandas ne tikai no Latvijas, bet arī tuvākajām kaimiņvalstīm.
Universālā zāle
Universālā zāle tāpat kā ledus halle atrodas Valmieras Olimpiskā centra ēkā Čempionu ielā 2. Tai ir vairākas funkcijas – treniņi, sacensības un izklaide. Zāli iespējams sadalīt 3 atsevišķos laukumos, kurus norobežo siena. Tādējādi iespējams notikt vairākiem treniņiem vienlaikus dažādos sporta veidos. Zālē iespējams rīkot  Latvijas, Eiropas un Pasaules līmeņa mačus basketbolā, florbolā, tenisā un citos sporta veidos. Tribīnēs atrodas 1500 sēdvietas.
Ikdienā zāles centrālajā daļa savus treniņus rīko basketbola komanda "VALMIERA GLASS/Vidzemes Augstskola". Tāpat arī iepriekšminētajā zāles daļā notiek basketbola komandas mājas spēles Pafbet Latvijas - Igaunijas apvienotajā basketbola līgā, Eiropas Ziemeļu basketbola līgā un Latvijas basketbola Užavas kausā. Universālajā zālē notikuši arī tādas sacensības, kā Pasaules čempionāts basketbolā, Deivisa kauss tenisā, Pasaules čempionāta kvalifikācija florbolā un handbolā. Universālajā zālē pieejami divi "Gerflor" florbola laukumu segumi, ko ikdienā izmanto BK Valmiera komandas florbolisti, lai trenētos sacensībām. Kad universālajā zālē nenotiek sporta aktivitātes, tajā ir iespējams apmeklēt kultūras un izklaides pasākumus. Ikgadēji zālē notiek arī suņu izstāde, kas pulcē vairāk nekā 150 suņu šķirnes.
Futbola laukums
Netālu no Valmieras Olimpiskā centra ēkas ir arī futbola laukums, kurā treniņus un spēles aizvada Valmieras futbola kluba spēlētāji. Futbola laukumam ir mākslīgais segums, kas ļauj ar sportu nodarboties neatkarīgi no gada laika, arī ziemā, bet prožektori nodrošina redzamību arī diennakts tumšajā laikā. Stadionā norisinās ne tikai Latvijas čempionātu spēles, bet arī dažādi amatieru turnīri un, ārpus treniņu laikiem, stadions pieejams vietējiem iedzīvotājiem. Futbola stadiona tribīnēs iespējams nodrošināt 1000 sēdvietas.
Valmieras peldbaseins
2016. gada rudenī blakus Valmieras Olimpiskajam centram sāka būvēt jauno Valmieras Peldbaseinu Čempionu ielā 4. 2018. gada augustā ēka tika pabeigta un jau septembrī nodota ekspluatācijā. Valmieras novada pašvaldības projektu īstenoja SIA Arčers. Valmieras Peldbaseina ēkas būvniecību uzraudzīja SIA Būvuzraugi LV, bet autoruzraudzību pilnsabiedrības ISB/Nams biedrs SIA Nams.
Lielais peldbaseins
Lielais peldbaseins ir būvēts tā, lai atbilst Starptautiskās Peldēšanas federācijas standartiem un ir piemērots starptautisku peldēšanas sacensību rīkošanai. Peldbaseina izmērs ir 21 x 25 metri, dziļums – 1,20 m un 2,20 m. Tajā ir atdalīti 8 peldēšanas celiņi. Ūdens temperatūra Lielajā peldbaseinā ir 28°C. Lielā peldbaseina tribīnēs ir 242 sēdvietas, kas izkārtotas 5 rindās, bet augšējās tribīnēs vēl 50 stāvvietas. Papildu tribīnēm izveidota arī platforma, uz kuras iespējams atrasties cilvēkiem ar īpašām vajadzībām. Vienlaikus uz šīs platformas var atrasties līdz 8 personām.
Mazie peldbaseini
Valmieras Peldbaseina ēkā ir uzbūvēti divi 8 x 12,5 metrus lieli peldbaseini. Pirmā peldbaseina dziļums ir 0,60 – 0,90 m, bet otrā 0,90 – 1,10 m. Mazo peldbaseinu ūdens temperatūra ir 30°C. Tie paredzēti ne tikai atpūtai, bet arī bērnu peldētapmācībai, sporta rehabilitācijai un ūdens vingrošanai.
Atpūtas zona
Atpūtas zona ir sadalīta 2 līmeņos, tomēr lielākā daļa aktivitāšu atrodas 1. līmenī. Sauna, kurā temperatūra sasniedz  60 °C un gaisa mitrums nepārsniedz 30%. Sāls istaba – īpaši veselīga cilvēka organismam – kurā temperatūra svārstās 25°-30°C un gaisa mitrums ir 10%. Divu veidu pirtis – krievu un tvaika. Tradicionālā krievu pirts ir viskarstākā. Tajā temperatūra sasniedz 80°C un gaisa mitrums ir 10% mitrums. Tvaika pirtī temperatūra ir 45°C un mitrums 100%. Netālu no pirtīm atrodas arī neliels aukstais baseins, kura dziļums ir 1,2m un temperatūra 10°-12°C.
1.līmenī atrodas arī masāžu baseins, kura dziļums ir 1,2m un ūdens temperatūra līdz 30°C. Tas ir aprīkots ar masāžu strūklām, masāžu zviļņiem ūdenī, straumju upi un kaskādēm. Telpā atrodas arī 2 burbuļvannas ar vairākām masāžu vietām. Tāpat arī ir atsevišķi izbūvēta bērnu atpūtas zona ūdenī, kurā pieejami slidkalniņi, ūdenskritumi un strūklakas. Otrajā līmenī atrodas tikai Zviļņu zona, kurā novietotas atpūtas zviļņi, kur atslābt no cilvēku čalām.
Sporta Veselības centrs
Sporta Veselības centrs atrodas Valmieras Peldbaseina ēkā Čempionu ielā 4. Centrs nodarbojas ar 3 pamatvirzieniem - fizioterapija un sporta rehabilitācija, topošo un jauno māmiņu mazuļu fizioterapija un ķermeņa estētika. Sporta Veselības centrs ir piemērots pēc traumām vieglāk un ātrāk atgūties. Tajā ir pieejamas dažādas nodarbības, kas notiek fizioterapeita pavadībā, lai pēc individuālas pieejas nostiprinātu sporta veselību. Pakalpojumi iekļauj funkcionālo magnētisko stimulāciju, gaitas analizatoru, ultraskaņās terapijas, aerobo darba spēju testēšanu u.c. Vēl Sporta veselības centrs rīko dažādas konsultācijas un nodarbības grūtniecēm, lai palīdzētu uzlabot pašsajūtu, sagatavoties dzemdībām, mazināt saspringumu un sāpes mugurā, veicināt skābekļa apgādi gan mazulim, gan māmiņai. Kā arī Sporta Veselības centrā pieejami dažādi atpūtas un relaksējoši pakalpojumi, piemēram, zemūdens masāža, solārijs, vakuuma masāžas.
M. Štromberga BMX trase
Pēc Valmieras novada pašvaldības pasūtījuma 2017. gada decembrī sāka būvēt Māra Štromberga vārdā nosaukto BMX trasi Čempiona ielā 3 pretī futbola stadionam. Projekta autori SIA Balta istaba un galvenais būvuzņēmējs SIA Sanart. “Trases formas un šķēršļu ģeometriju būvniecībā piedalījās arī pieredzējušais franču speciālists Tomā Amons (Thomas Hamon), kurš pārstāv kompāniju Pro Tracks. Tai ir milzīga pieredze pasaules līmeņa trašu būvniecībā, turklāt šī kompānija ir autore nākamo vasaras olimpisko spēļu BMX trasei Tokijā”. Trase tika atklāta 2019. gadā. Māra Štromberga BMX trase 2019. gadā saņēma “Gada labākā būve Latvijā 2019” nominācijā “Publiskā jaunbūve”.
Trases teritorija ir vairāk nekā 15 500 m2. Trase ir 330 m gara, ar diviem starta kalniem 8 un 5 metru augstumā un trīs starta vārtiem — 8,5 un 3 metru augstumā. Starta kalnu braucamā daļa ir veidota no monolīta betona, kas nodrošina trases drošu lietošanu arī lietus laikā, mazina trases seguma bojāšanos, kā arī paildzina iespējamo trases lietošanas laiku pavasarī, rudenī un siltākā ziemā. Trases virāžas ir asfaltētas. Zem kalna nobrauktuvēm izbūvētas ēkas, kurās atrodas terase, ģērbtuves ar sanitārajiem mezgliem, dušām, trenažieru zāli, mehāniskās darbnīcas riteņu apkopei, lekciju un atpūtas telpas sportistiem, invalīdu sanitārais mezgls, tehniskā telpa u.c. Trase piemērota, lai sacensību laikā uzņemtu līdz 3000 skatītājus, turklāt, ir vieta arī finiša punktam, medpunktam, sportistu uzturēšanās vietas pirms sacensībām un citām sacensību laikā nepieciešamām papildfunkcijām. Līdz šim trasē notikušas jau tādas sacensības, kā 2019. gada Latvijas BMX riteņbraukšanas čempionāts un Eiropas BMX čempionāts, kas pulcēja 1060 sportistus no 26 Eiropas valstīm.
Jāņa Daliņa stadions
Jāņa Daliņa stadionu pārvalda uzņēmums SIA "Valmieras Olimpiskais centrs". Tas atrodas Jāņa Daliņa ielā 2. 2021. gada augustā tika pabeigta stadiona rekonstrukcija, kuras laikā tika veikti lieli uzlabojumu vieglatlētikas sacensību norisei, bet papildu uzlabojumi futbola sacensībām un UEFA sertifikācijai plānoti nākamajās kārtās.
Vēsture
Valmieras stadionu atklāja 1938. gadā. Tas bija vajadzīgs, lai sarīkotu starptautiskas sacensības un tajā iekļūtu visi, kas vēlējās redzēt Latvijas tā laika slavenāko sportistu — valmierieti Jāni Daliņu. Viņš 1932. gadā Losandželosas olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu un vairākkārt laboja pasaules rekordus soļošanā.
Pirms stadions kļuva par vietu, kur atbalstīt pašmāju sportistus, tas bija bijušais 8. Valmieras aizsargu pulka sporta kluba stadions. 1934. gadā zemes ierīcības komiteja piešķīra zemi Dīvaliņās bijušai Valmieras sporta biedrībai. 1935. gada 8 aprīlī 8. Valmieras aizsargu pulks atklāja jaunā stadiona uzlabošanas darbus. Pasākumā piedalījās pilsētas un tuvāko pašvaldību vadītāji, tāpat arī vietējo organizāciju un karaspēka pārstāvji. Uzlabošanas darbu pasākumu ieskandināja gājiens ar orķestris, aiz kura bija gājiena dalībnieki ar zāģiem, cirvjiem un citiem rīkiem rokās. Darbus ievadīja pulka komandieris Prauliņš un Valmieras pilsētas galva J.Ruģēns, nolaižot pirmo priedi. Iepriekšējā stadionā skrejceļa garums bija vien 265m, bet jaunajam stadionam skrejceļš 400m garumā. Stadiona ieeja tika izveidota priežu un lapkoku alejā, kuras galā atrodas stadions. Zem tribīnēm tika izbūvētas telpas sportistiem, 2 ģērbtuves, dušas, masāžas, sporta inventāra un valdes telpas ar ārstu kabinetu. Pārbūvētais stadions tika veidots atbilstoši starptautisko noteikumu prasībām. Stadiona kapacitāte vairāk kā 10 000 skatītāju. Stadiona būve izmaksāja 27 000 latu
1938. gada 21. maijā notika pamatakmens iemūrēšana Valmieras stadionam. Svinības notika Valmieras pilsētas valdes zālē, kurā kopā sanāca sporta kluba valde, lūgtie viesi, sportisti un sportistes. Tās atklāja sporta stadiona izbūvi paskaidrojumus sniedza sporta kluba priekšnieks H. Traubergs. Pēc svinīgās daļas visi devās jauno sporta laukumu, kur notika stadiona pamatos iemūrējamā dokumenta parakstīšana un mācītāja E.Putniņa uzruna. Dokuments tika ievietots metāla kārbā un aizlodēts; pēc tam iemūrēts pamatos.
1938. gada 31. jūlijā tika atklāts jaunais stadions. Svinības sākās ar gājienu no Vecpuišu parka uz stadionu. Nonākot stadionā, svētku runu veica J. Ruģēns. Pēc atklāšanas svinībām stadionā notika sacensības, kurās piedalījās ap 200 sportistu. Visvairāk dalībnieku piedalījās distanču skrējienos un soļošanā. Tāpat arī bija sportistu tautisko deju sacensībās, šaušanā, riteņbraukšanā un peldēšanā.
Stadions Jāņa Daliņa vārdu ieguva trešās atmodas laikā. Šajā stadionā tika sarīkotas pirmās Trīszvaigžņu spēles, un ik vasaru tajā tiek izcīnīta Valsts Prezidenta balva vieglatlētikā.
Vieglatlētikas stadions
Vieglatlētikas stadions ir pilnvērtīgi aprīkots ar vieglatlētikas elementiem. Tajā pieejams 400m garš aplis ar 8 skrejceļiem, 9 skrejceļi taisnē, 2 paralēli tāllēkšanas un trīssoļu sektori ar bedrēm startā un finišā, papildus tāllēkšanas un trīssoļlēkšanas sektors, 2 augstlēkšanas un kārtslēkšanas sektori, vesera un diska mešanas sektors, 2 šķēpmešanas sektori un 2 lodes grūšanas sektori. Stadiona tribīnes ir zem jumta seguma, kurās ir 1250 sēdvietas. Futbola laukums ir klāts dabīgā zālājā un izveidots atbilstoši FIFA (Fédération Internationale de Football Association) un Latvijas Regbija federācijas prasībām.
Vieglatlētikas manēža
Vieglatlētikas manēžas platība ir 12 367m2. Tā ir saņēmusi World Atlethics sertifikātu. Manēžā sportisti var aizvadīt pilnu treniņprocesu, nepametot infrastruktūru. Zem viena jumta ir arī ģērbtuves līdz 230 sportistiem, trenažieru zāle, viesnīca, kurā iespējams izmitināt līdz 100 cilvēkiem, un ēdināšana. Vieglatlētikas manēža pieejams augstlēkšanas sektors, tāllēkšanas un trīssoļlēkšanas sektors, kārtslēkšanas sektors, lodes grūšanas sektors,  diska un vesera mešanas treniņiem paredzēts trenažieris, 8 taisnie 60m skrejceļi, 4 skrejceļu 200m aplis, iesildīšanās zona ap skrejceļiem un zona ar nolaižamu tīklu šķēpmešanas treniņiem. Papildus tam, ēkā ir izvietoti treneru, mediķu un tiesnešu kabineti, dopinga kontroles, preses un noliktavu telpas. Manēžā ir apskatāmas mākslinieka Vladislava Lakšes gleznas, atainojot sportistus, kuri nesuši Latvijas vārdu pasaulē.
Stadium Hotel un ēdināšana
Viesnīca, kas atrodas Jāņa Daliņa stadiona ēkā, var izguldīt līdz pat 100 vietām. Tajā ir gan divvietīgi, gan četrvietīgi numuri. Vērtīgi pieminēt, ka viesnīca spēj izguldīt cilvēkus ar kustību traucējumiem tiem piemērotos numuros. Arī viesnīcas istabiņās aplūkojamas Vladislava Lakšes mākslas darbi. Ēkā pieejami arī ēdināšanas pakalpojumi modernā kafejnīcā.
Sporta spēļu laukumi
Blakus Jāņa Daliņa stadiona ēkai ir arī ikvienam brīvi pieejami 3 brīvdabas sporta laukumi: 3x3 basketbola laukums un universāls laukums, volejbola, mini-futbola laukumi. Viens no tiem ir Bertānu ģimenes basketbola laukums, kas nosaukts NBA basketbolista Kobes Braianta vārdā.
Spēka zona
Spēka zonas (agrāk: Atlētikas zāle) telpas atrodas divās ēkās – Sporta Veselības centrā Čempionu iela 2, un Jāņa Daliņa stadionā Valmiera Jāņa Daliņa iela 2. Abas Spēka zonas telpas ir aprīkotas ar kvalitatīviem un pasaulē zināmu uzņēmumu trenažieriem - “Life Fitness”, “Hammer Strength” un “”Sporta sistēma”. Trenažieri nav piemēroti tikai profesionāļiem, bet arī ikvienam interesentam, kurš vēlas uzlabot savu fizisko sagatavotību individuāli vai ar treneri. Iepriekšējās telpas Valmieras Olimpiskā centra 2.stāvā bija par mazu, tādēļ tagad Spēkas zonas telpas ir divās ēkās. To plašumi pārsniedz iepriekšējās zāles lielumu.
Viesnīca “SportsHotel”
Viesnīca “SportsHotel” atrodas netālu no Valmieras Olimpiskā centra. Vienlaicīgi viesnīcā var uzturēties 120 viesi. Tajā pieejami 4 dažādu tipu numuri – “Junior suite”, divvietīgs ar 1 gultu, divvietīgs ar 2 gultām un ģimenes numurs.
Filips Hālstēns
Filips Halstēns (Filip Halsten) bija Zviedrijas karalis laika posmā no aptuveni 1105./10. gada līdz 1118. gadam.
Viņš bija karaļa Hālstena Stenkilsona dēls un karaļa Inges Vecākā brāļadēls. Valdīja kopā ar savu brāli Ingi Jaunāko no 1105. vai 1110. gada kā sava tēvoča karaļa Inges Vecākā pēcteči. Saskaņā ar Gotlandes likumu (Västgötalagen) ierakstiem viņš bija labs karalis. Par viņu ir maz zināms. Iespējams, ka neviens cits Zviedrijas karalis, kurš bija neapstrīdams karalistes valdnieks pēc kristianizācijas, ir mazāk pazīstams kā Filips.
Saskaņā ar Hervēra sāgu, viņš valdīja tikai īsu laiku un bija precējies ar Ingigerdu, Norvēģijas karaļa Haralda Hardrada meitu. Filips, iespējams, tika apbedīts kopā ar savu brāli Ingi Jaunāko Vretas abatijā Linšēpingā, Esterjētlandē, Zviedrijā.
Meivuda
Meivuda ir pilsēta ASV Ilinoisas štatā, faktiski Čikāgas priekšpilsēta. 2000. gadā pilsētā dzīvoja 26 987 iedzīvotāju.
Polimino
Polimino ir tāda plaknes figūra, ko iegūst no vienādiem kvadrātiem, pievienojot tos vienu otram pa vesela garuma malām. Vienības kvadrātam pievieno citus vienības kvadrātus tā, lai katram nākamajam pievienotajam kvadrātam būtu kopēja mala ar kādu no iepriekš izmantotajiem vienības kvadrātiem. Ja polimino sastāv tieši no n vienības kvadrātiem, to sauc par n-mino. Ja rotācijas un spoguļattēlus neskaita, eksistē tikai viens monomino, tikai viens domino, divi trimino, pieci tetramino, divpadsmit pentamino.