cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lučāno Pavaroti
Biogrāfija
Dzimis Modēnā maizes cepēja un cigāru fabrikas strādnieces ģimenē. Pavaroti tēvam bija laba balss, tenors. Tēvs dziedāja baznīcas korī un iedrošināja dēlu pievērsties dziedāšanai. 1955. gadā Lučāno uzsāka dziedātāja karjeru Modēnas Rosīni korī. Pavaroti studēja dziedāšanu pie Ariga Pola un Etores Kampogaleani. Jau savas karjeras sākumā operas dziedoņu aprindās Lučāno Pavaroti ieguva iesauku augsto "Do" karalis. Uz operas skatuves debitēja 1961. gadā ar Rudolfo lomu operā "Bohēma". 1965. gada Pavaroti uzaicināja uzstāties slavenajā operteātrī La Scala, kā arī viņš tika aicināts uzstāties ASV un Austrālijā. 1966. gadā pirmo reizi uzstājās Koventgārdena operā Londonā, bet 1968. gadā debitēja Metropoles operā.
1980. gadu vidū Pavaroti sāka uzstāties koncertos, bieži vien lielos stadionos, milzīgu auditoriju priekšā, kas dažkārt pat sasniedza 100 000 klausītājus. Viņš apvienoja operu ar populāro mūziku. Viņš uzstājās kopā ar dažādām popmūzikas slavenībām. Pavaroti bija viens no "Trim tenoriem", un dziedāja kopā ar Plasido Domingo un Hosē Karerasu. Pavaroti uzstājās arī daudzos svarīgos sporta notikumos, tostarp 1990. gada Pasaules Kausā futbolā un 2006. gada olimpiskajās spēlēs. Augstu atzinību Pavaroti ir izpelnījies arī ar labdarības koncertiem, kas tika veltīti Sarkanajam Krustam un bēgļu palīdzībai. Pirmais labdarības koncerts "Lučāno Pavaroti un draugi" notika 1992. gadā, taču par ikgadēju pasākumu tas kļuva sākot ar 1995. gadu. Vienā koncertā tiek saziedoti vairāki miljoni dolāru valstīm, kurās notiek politiskie konflikti, bads, dabas katastrofas, piemēram, Kosovai un Bosnijai, Libērijai, Kambodžai, Afganistānai u.c. valstīm.
Viņš nomira 71 gada vecumā no aizkuņģa dziedzera vēža 2007. gada 6. septembrī.
Rekordi
Pavaroti pieder divi Ginesa rekordi. Viens rekords ir visvairāk atkārtoto uznācienu skaits uz skatuves pēc priekškara krišanas (165). Otrs rekords ir visilgākie aplausi, kas ilga pusotru stundu.
Jakovs Faks
Jakovs Faks (hr; dzimis ) ir biatlonists, kurš no 2010. gada pārstāv Slovēniju. Pirms tam viņš pārstāvēja Horvātiju. Viņš ir 2010. gada Vankūveras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs 10 km sprinta distancē, 2018. gada Phjončhanas olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs 20 km distancē, kā arī divkārtējs pasaules čempions.
Karjera
Biatlonā sācis trenēties 2001. gadā. Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2006.—2007. gada sezonas. 2009. gadā J. Faks negaidīti izcīnīja bronzas medaļu Pasaules čempionātā Phjončhjanā 20 km klasiskā biatlona distancē. Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā viņš bija Horvātijas delegācijas karognesējs atklāšanas ceremonijā un izcīnīja trešo vietu biatlona 10 km sprinta distancē.
2010. gada jūlijā parādījās informācija, ka J. Faks turpmāk pārstāvēs Slovēniju, jo tās sastāvā ir labākas treniņu iespējas, kā arī iespēja piedalīties stafešu sacensībās. Kopš 2010. gada 24. novembra J. Faks ir Slovēnijas pilsonis un pārstāv Slovēnijas izlasi. 2011. gada Pasaules čempionātu Hantimansijskā viņš izlaida Pasaules kausa posmā apsaldēta rādītājpirksta dēļ. Toties 2012. gada Pasaules čempionātā Rūpoldingā jau pirmajā distancē — jauktajā stafetē — J. Faks kopā ar Slovēnijas izlasi izcīnīja sudraba medaļas. 20 km individuālajā distancē Rūpoldingā viņš izcīnīja savu pirmo zelta medaļu karjerā. Nākamā gada Pasaules čempionātā Nove Mesto, Čehijā, izcīnīja bronzas medaļu sprintā. 2015. gadā Kontiolahti kļuva par pasaules čempionu masu startā.
Phjončhanā ieguva sudraba medaļu 20 km individuālajā distancē.
Lielais Austrālijas līcis
Lielais Austrālijas līcis ir atklāts līcis Austrālijas dienvidu piekrastē, kurš pieder Indijas okeāna ūdeņiem. Tas stiepjas no Austrālijas rietumu piekrastes līdz Tasmanijai 1160 km garumā rietumu-austrumu virzienā. Tas aizņem 1 335 000 km2 lielu platību. Maksimālais dziļums ir 5670 m. Galvenā osta - Adelaida. Krasta līnijai raksturīgas līdz 60 m augstas klintis un smilšaini krasti.
Vēsturnieku strīds
Vēsturnieku strīds (de) ir jēdziens historiogrāfijā, zinātniskās diskusijas vācu vēsturnieku starpā, kas aizsākās 1986. gada vasarā un īpaši aktīvi noritēja 1986./87. gadā — zināmā mērā aktuālas vēl šobrīd. Tas noritēja kā publiska diskusija plašsaziņas līdzekļos, kam sekoja līdzi plaša sabiedrības daļa, un kuras centrālās personas bija vēsturnieki un filozofi Ernsts Nolte no vienas puses un Jirgens Hābermāss no otras.
Strīdīgās koncepcijas
1) „Vēsturnieku strīdu” aizsāka vācu filozofs Ernsts Nolte (Nolte), kurš Frankfurter Allgemeine Zeitung 1986. gada 6. jūnijā publicēja rakstu „Pagātne, kas negrib aiziet” (Die Vergangenheit, die nicht vergehen will). Nolte raksta, ka jebkura vēsture pēc kāda laika aiziet (kļūst sabiedrībā neaktuāla, kas ļauj sākt ar to darboties vēsturniekiem, neatskatoties uz politiķiem). Tomēr nacisma noziegumi vēl joprojām esot aktuāli, jo tie tiek uzturēti sabiedrībā kā lielākā ļaunuma piemērs. Kā uzskata autors:
Nolte piedāvā visai diskutablu skaidrojumu nacistu noziegumiem attiecībā pret ebrejiem no tiesību viedokļa. Viņš uzskata, ka 1939. gadā Vispasaules ebreju kongresa un cionistu līdera Haima Veicmana (Weizmann) pieteiktais karš Vācijai (ebreju tautas vārdā solot cīnīties sabiedroto pusē) no kara tiesību viedokļa deva „zaļo gaismu” nacistiem rīkoties ar ebrejiem kā ar karagūstekņiem — internēt nometnēs.
2) Otrā pasaules kara izcelšanās jautājumā būtisku vietu ieņem t.s. „preventīvā kara” tēze, ko visaktīvāk aizstāv vācu vēsturnieks Joahims Hofmans (Hoffmann). „Preventīvā kara” tēzes aizstāvji uzskatīja, ka PSRS politika bija uzbrūkoša un Hitlera karš pret Staļinu bijis preventīvs aizstāvēšanās karš. Par labu „preventīvā kara” tēzei runā vairāki faktori:
3) Diskusijas par Vācijas karaspēka cīņām Austrumu frontē 1944./45. gadā aizsāka 1986. gadā A. Hilgrūbera (Hillgruber) darbs „Dubultais noriets” (Zweierlei Untergang — „dubults”, jo uz svaru kausiem salīdzinot tiek likti ebreju izdzīvošanas un vācu tautas pašaizsardzības jautājumi). Hilgrubers pārmet, ka līdz šim ir dominējušas teorijas, kas skatās uz cīņām Austrumu frontē tikai kā Hitlera ekspansijas politikas sastāvdaļu, bet bez tās esot pastāvējušas arī citas. Autors norāda, ka šie vācu tautības civiliedzīvotāji Vācijas austrumos bija iespiesti starp nacionālsociālistu interesēm un patriotisma jūtām. Viņu cīņas Austrumu frontē bija nacionālsociālistu labā un ļāva ieilgt gan karam, gan arī nacistu noziegumiem; bet tai pat laikā šie karavīri un arī civiliedzīvotāji bija patrioti, kas cīnījās par savu dzimteni un savu nākotni. Hilgrubers uzskata, ka vāciešu padzīšana no Prūsijas bijusi sens lielvaru sapnis, ko beidzot izdevās īstenot, neskatoties uz to, ka tas arī bija noziegums pret vācu tautu.
Kritiķi
Par lielākajiem Noltes, Hilgrubera u.c. „revizionistu” kritiķiem kļuva filozofs J. Habermass (Habermas), vēsturnieki J. Koka (Kocka) un H. L. Vēlers (Wehler), uzstājot, ka nacisma noziegumi ne ar ko nav salīdzināmi un tie ir vienreizīgi. 1986. gada jūnijā Habermass laikrakstā Die Zeit nopublicēja rakstu „Vainas nomazgāšanas veids” (Eine Art Schadensabwicklung), kurā vērsās pret Nolti, Hilgruberu u.c. revizionistiem.
Habermass nostājas opozīcijā gandrīz ik vienam Noltes izteikumam, apstrīdot visas tā faktu interpretācijas — gan holokausta noziedzības pakāpes mazināšanu, apšaubot mēģinājumus to „noslīcināt” citos it kā līdzvērtīgos noziegumos, gan mēģinājumus padarīt holokaustu leģitīmu, aizbildinoties ar vispasaules ebreju „kara pieteikumu”. Hilgruberam viņš pārmet, ka tas, runājot par Austrumvāciju kā vairogu, atsauc atmiņā karalaika propagandas skrejlapas retoriku. Arī Koka līdzīgi mēģina atspēkot Noltes un viņa domubiedru argumentus, turklāt Koka un Vēlers uz nacisma noziegumiem skatās Sonderweg ideoloģijas ietvaros, kas bija neatkārtojama un unikāla, tikai Vācijai raksturīga parādība.
„Preventīvā kara” tēzes pretinieki, piemēram, Īberšērs (Ueberschaer) apgalvo, ka Hitlera politika bija agresīva arī neatkarīgi no PSRS, turklāt pati PSRS bijusi pārāk vāja, lai gatavotu karu pret Vāciju. Tāpat „preventīvā kara” tēzes pretinieki argumentē ar to, ka šādiem apgalvojumiem vismaz pagaidām nav avotu bāzes. „Preventīvā kara” tēzes atbalstītāju skaits vēsturnieku vidū ir ļoti neliels, viennozīmīgi dominējot šīs tēzes pretiniekiem, bet tai pat laikā arvien pieaug to vēsturnieku skaits, kas „preventīvā kara” tēzi atbalsta daļēji.
Diskusiju loma
„Vēsturnieku strīds” lielā mērā bija šī laika Vācijas aktīvās iekšpolitikas sastāvdaļa, nevis zinātniska diskusija vien. Turklāt tas bija populārzinātnisks, koncentrējoties pārsvarā dienas un nedēļas laikrakstos, tādos kā Frankfurter Allgemeine Zeitung un Die Zeit, nevis zinātniskos žurnālos. „Revizionisms”, ko pārstāv Nolte, Hilgrubers, Hofmans, sakrita ar CDU (Kristīgo demokrātu savienība) centieniem padarīt vācu tautu patriotiskāku un pašapzinīgāku, — skatoties uz sevi kā lielākajiem noziedzniekiem visas cilvēces vēsturē, tas bija grūti izdarāms. Tāpat tajā laikā aktīvi noritēja sarunas par Vācijas iekļaušanu ANO Drošības padomē, kas arī lielā mērā izskaidro „vēsturnieku strīda” parādīšanos.
Tomēr no otras puses tas bija mēģinājums pārtraukt vācu vēstures dēmonizāciju, kas lika pastāvīgi šausmās atskatīties uz „netīro pagātni”, un aicinājums skatīties uz nacisma noziegumiem tikai zinātniski, bez pastiprinātām emocijām un politikas.
„Vēsturnieku strīdam” bija liela ietekme uz vācu sabiedrību, jo, atšķirībā no daudziem jautājumiem, kas ir aktuāli tikai šaurai speciālistu grupai, šī diskusija notika visas sabiedrības acu priekšā, turklāt arī pati sabiedrība piedalījās tajā. Tas pierādīja, ka nacisma noziegumi tiešām ir pagātne, kas nevēlas aiziet
Šarlote Lēnmane
Šarlote Lēnmane (dzimusi Rīgā, Latvijā) ir latviešu dziedātāja. Viņa pārstāvēja Latviju 2010. gada Bērnu Eirovīzijā. Par Latvijas pārstāvi viņa tika izvēlēta LTV konkursā "Balss pavēlnieks" 2010. gada 14. martā ar latviešu dziedātājas Aishas dziesmas kaverversiju "Dziesma pustumsā".
.eg
.eg ir augšējā līmeņa domēns, kura paredzētais pielietojums ir saistībā ar Ēģipti. Tas tika izveidots 1990. gadā. Šis domēns tiek lietots, ja izmanto latīņu alfabētu, bet, ja izmanto arābu alfabētu, tad lieto (.masr). Domēna sponsors ir Egyptian Universities Network (EUN), kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Londona
Londona (en) ir Apvienotās Karalistes galvaspilsēta pie Temzas upes Anglijas dienvidaustrumos. Ar vairāk kā astoņiem miljoniem iedzīvotāju tā ir lielākā pilsēta Lielbritānijā un trešā lielākā pilsēta Eiropā aiz Maskavas un Stambulas. Iedzīvotāju ziņā Londona ir 19. lielākā pilsēta pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Londona ir 4. vietā pasaulē pēc pilsētā dzīvojošajiem miljardieriem un 2012. gadā ir atzīta par desmito dārgāko pilsētu pasaulē.
Jau vairākus gadsimtus Londona ir viens no svarīgākajiem pasaules tirdzniecības, finanšu, politikas,kultūras un tūrisma centriem. Londona tiek uzskatīta par pasaules kultūras galvaspilsētu. Tā ir pasaulē visvairāk tūristu apmeklētā pilsēta pasaulē (mērot pēc tūristu skaita), un ar pasaulē lielāko lidostu sistēmu (mērot pēc pasažieru skaita). 2012. gadā Londona kļuva par pirmo pilsētu pasaulē, kurā norisinājās trešo reizi vasaras Olimpiskās spēles. Londonā saražo 20% no Apvienotās Karalistes IKP.
Vēsture
Londonu ir dibinājuši romieši ap 43. gadu, kad imperators Klaudijs iebruka Britānijas salā. Pilsētas romiešu nosaukums bija Londinium, un nosaukuma izcelsme ir neskaidra. Pēc kāda laika Londona kļuva par romiešu Britānijas provinces galvaspilsētu (pirmā galvaspilsēta bija Kolčestera). Ap 410. gadu romiešu vara beidzās, jo leģioni tika evakuēti no Britānijas, un pilsoņiem pašiem bija jāaizstāvas pret iebrucējiem. Ap 5. gadsimta vidu pilsētu bija pametuši iedzīvotāji, tomēr mūri bija saglabājušies. Pilsēta atkal tika apdzīvota anglosakšu karaļa Alfrēda Lielā laikā. Tomēr līdz pat 12. gadsimtam Londona nebija Anglijas galvaspilsēta (tā bija - Vinčestera), tomēr tā bija Anglijas lielākā pilsēta. 14. gadsimta sākumā Londonā bija jau 100 tūkstoši iedzīvotāju.
Drīz pēc tam, kad Viljams Iekarotājs pakļāva Angliju, Londona kļuva par Anglijas galvaspilsētu, un pilsēta sāka attīstīties visai strauji. 1381. gadā Vota Tailera sacelšanās dalībnieki ieņēma pilsētu.
1642. gadā, sākoties Anglijas pilsoņu karam, Londonas pilsēta bija parlamenta aizstāvju pusē. 1666. gadā notika Londonas Lielais ugunsgrēks, kurš nopostīja 60% no pilsētas. Turpmāko 10 gadu laikā pilsēta tika atjaunota Kristofera Rena vadībā. 17. gadsimta beigās Londona kļuva par pasaules finanšu centru, nodibinoties Anglijas bankai, Loida apdrošināšanas tirgum un Britu Austrumindijas kompānijai.
Londonai kļūstot par Britu impērijas centru, tās lielums un ietekme pieauga vairākkārt. 19. gadsimta sākuma Londonas iedzīvotāju skaits pārsniedza 1 miljonu un tā kļuva par lielāko pilsētu pasaulē. Rūpniecības revolūcija vēl vairāk paātrināja pilsētas izaugsmi. 1863. gadā Londonā tika atklāts pasaulē pirmais metro.
1939. gadā Londonas iedzīvotāju skaits sasniedza 8,6 miljonus (mūsdienās tas ir mazāks). Tā kā dzīvokļu apkurei izmantoja akmeņogles, viena no pilsētas vizītkartēm bija Londonas migla, īstenībā - smogs.
Otrā pasaules kara laikā Londonu bombardēja vācu aviācija, un bojā gāja ap 35 000 iedzīvotāju. 1948. gadā Londonā notika vasaras olimpiskās spēles.
No 1970. līdz 1990. gadiem Londonā notika vairāki Īru republikāņu armijas kaujinieku terorisma akti, bet 2005. gada 7. jūlijā notika vairāki islāmistu terorakti Londonas metro un autobusā.
Ģeogrāfija
Londona ir Lielbritānijas lielākā pilsēta pēc teritorijas un Anglijas galvaspilsēta. Londonas platība ir 1 570 km2 ar vairāk kā astoņiem miljoniem iedzīvotāju. Cauri pilsētai plūst Temza, kurai vēsturiski ir bijusi liela ietekme uz pilsētas attīstību. Daudzus gadsimtus vienīgais tilts pār Temzu netālu no pilsētas bija Londonas tilts, tāpēc lielākoties galvenā apbūve bija netālu no tilta.
Klimats
Londonas klimats lielākoties ir tāds pats kā citur Lielbritānijā ar vēsām vasarām un maigām ziemām. Pilsēta atrodas mērenajā klimata joslā. Vidēji ziemā dienas laikā temperatūra nav zemāka par +8 °C, un nepārsniedz ne vairāk kā +16 °C. Zemākā temperatūra Londonā ir reģistrēta 1987. gada janvārī, kad gaisa temperatūra noslīdēja līdz -7.5 °C. Nakts laikā gaisa temperatūra ziemā parasti svārstās sākot no -10 °C līdz -13 °C.Vasarā vidējā gaisa temperatūra dienā ir apmēram ap 23 °C. Augstākā temperatūra Londonā ir sasniegusi 38.1 °C. Vidēji saulains laiks Londonā ir vairāk kā 1600 stundas gadā.
Administratīvais iedalījums
Londona ir sadalīta 32 administratīvajos rajonos, ko sauc par Londonas rajoniem (en), un Londonas Sitijā. 21 no Londonas rajoniem un Londonas Sitija ietilpst tā saucamajā "Iekšējā Londonā" (en), teritorijā, kas veidoja Londonu līdz 1965. gadām, bet pārējie — "Ārējā Londonā" (en).
Londonas Sitija jeb vienkārši Sitija ir rajons ar īpašu statusu, kas ietver sevī agrāko viduslaiku Londonu (nosaukums "Sitija" (en) nozīmē "pilsēta", tātad pati Londonas pilsēta). Londonai vistuvākā apdzīvotā vieta tolaik bija Vestminsteras pilsēta, kas ar laiku saplūda ar pašu Londonu un tagad veido Londonas rajonu ar šādu pašu nosaukumu (en). Gadsimtu gaitā, Londonai izplešoties, arvien vairāk apdzīvotu vietu tika iekļautas pilsētā.
Iedzīvotāji
19. un 20. gadsimtā pieaugot industrializācijai strauji sāka pieaugt Londonas iedzīvotāju skaits. 1925. gadā Londona pārspēja Ņujorku pēc iedzīvotāju skaita. Pirms Otrā pasaules kara iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz gandrīz deviņiem miljoniem. Pēc Otrā pasaules kara iedzīvotāju skaits samazinājās līdz septiņiem miljoniem. Londona bija visvairāk apdzīvotā pilsēta Eiropas savienībā un otrā visblīvāk apdzīvotā pilsēta Eiropā, neskaitot Stambulu. Laika posmā no 1991-2001 gadam pilsētā ieradās vairāk kā 726 000 imigrantu.
Iedzīvotāju ziņā Londona ir 19. lielākā pilsēta pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Londona ir 4. vietā pasaulē pēc pilsētā dzīvojošajiem miljardieriem un 2012. gadā ir atzīta par desmito dārgāko pilsētu pasaulē. Londonas pilsētas teritorijā runā vairāk kā 300 valodās, pārsniedzot vismaz 10 000 iedzīvotājus no katras valodas saimes.
Kultūra
Londonā četras reizes ir norisinājies Eirovīzijas dziesmu konkurss 1960., 1963., 1968. un 1977. gadā.
Olimpiskās spēles
Londonā ir norisinājušās trīs Olimpiskās spēles- 1908., 1948. un 2012. gadā. 2005. gada vasarā Londona tika izvēlēta par 2012. gada vasaras olimpisko spēļu norises vietu, kļūstot par pirmo pilsētu, kas Olimpiskās spēles rīkojusi trīs reizes.
Kopumā 2012. gada Olimpiskajās spēlēs izcīnīja 962 medaļas no tām 302 zelta medaļas un 304 sudraba medaļas, 356 bronzas medaļas. Visvairāk medaļas izcīnīja ASV(104 medaļas), Ķīna(88 medaļas) un Lielbritānija(65 medaļas).
Futbols
Londonā viennozīmīgi populārākais sporta veids ir futbols. Premjerlīgā piedalās 5 futbola klubi no Londonas: Arsenal FC, Chelsea, Crystal Palace F.C., Tottenham Hotspur un West Ham United. Zemākajās līgās spēlē vēl seši futbola klubi: Barnet, Brentford, Fulham, Leyton Orient, Millwall F.C., Charlton Athletic, un Queens Park Rangers. Ir arī vairāki futbola klubi, kuri nespēlē Anglijas augstākajās futbola divīzijās.
Teniss
Londonā notiek arī Vimbldonas tenisa čempionāts, kas ir viens no četriem Grand Slam turnīriem.
Metro
Londonā ir pasaulē lielākā un vecākā metro sistēma — tā tika atklāta 1863. gadā. Pašlaik Londonas metro sistēmā ir 270 stacijas. Londonas metro sistēmā ir 11 līnijas, kuru kopgarums ir 402 kilometri. Šis ir, iespējams, vieglākais un ātrākais veids kā pārvietoties pa Londonas centru.
Autobusi
Londonā ir aptuveni 700 autobusu maršruti, kuri katru dienu apkalpo aptuveni 6 miljonus pasažieru. Savulaik par Londonas simbolu bija kļuvis Routemaster autobuss, bet laika gaitā no 2003. līdz 2005. gadam to no aprites izņēma un pašlaik Londonā šādi autobusi kursē tikai 9. un 15. maršrutā.
Aviosatiksme
Londonas pasažieru un kravas plūsmu apkalpo 10 lidostas, no kurām lielākā ir Hītrovas lidosta, kas ir arī lielākā lidosta Eiropā. Regulārie reisi tiek veikti arī no Getvikas lidostas, Stanstedas lidostas, Lūtonas lidostas, Sitijas lidostas, Lidas lidostas un Sautendas lidostas. Biginhilas lidosta un Oksfordas lidosta tiek izmantotas vispārējai aviācijai un treniņlidojumiem. Pilsētai tuvākā ir Sitijas lidosta, kas no centra atrodas aptuveni 10 kilometru attālumā.
Sognefjords
Sognefjords - fjords Norvēģijā, pats garākais fjords pasaulē. Norvēģijā to sauc par fjordu karali. Tas ir 219 km garš, 6 km plats un līdz 1308 m dziļš. Tas atrodas Norvēģijas dienvidos, Atlantijas okeāna baseinā. Sognefjorda veidošanās sākās pirms 2,57 miljoniem gadu, pliocēna periodā. Erozijas rezultātā, kuru radīja ledāji, upju sistēma pārvērtās par daudzajiem fjordiem. Turklāt bija iznīcināti 7610 km3 kalnu iežu. Fjords aizņem 12 518 km2.
Dzintra
Dzintra var būt:
Zviedrijas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā ir apkoptas visas Zviedrijas pilsētas, kurām ir piešķirtas pilsētas privilēģijas, un tādējādi, kurām ir tiesības sevi saukt par pilsētām (zviedru valodā: stad). Pašlaik Zviedrijā ir 133 pilsētas.
Uzskaitījumā norādītais gada skaitlis norāda, kad pilsēta tikusi izveidota un kad pilsētai tika piešķirta karaļa harta. Tiesiski un administratīvi termins stad netiek Zviedrijā lietots kopš 1971. gada pašvaldību reformas, kad pašvaldības (kommun) tika reformētas. Pirms reformas bija 132 pilsētu centri, kas bija titulu Stad. Kopš 1971.g. 1. janvāra Zviedrijā ir 133 pašvaldības ar pilsētas statusu. Termins pilsēta parasti tiek izmantots blīvi apdzīvotām vietām un galvenokārt kalpo statistiskām vajadzībām.
Bee
"Bee" ir vācu dziedātājas Lēnas Meieres-Landrutas debijas singls no viņas albuma My Cassette Player. Šī ir viena no trim dziesmām, kuru Lēna izpildīja Vācijas atlases 2010. gada Eirovīzijai finālā. Singls tika izdots 2010. gada 13. martā sadarbībā ar ierakstu kompānijām USFO un Universal. Singls ir iekļuvis Vācijas, Austrijas un Šveices topos, visaugstāko vietu tas ir sasniedzis Vācijā.
Tanoka Bīrds
Tanoka Dvaits Bīrds (en; dzimis Ogdenā, ASV) ir bijušais ASV basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja un centra pozīcijās. Slavenākie klubi, kuros spēlējis T. Bīrds: Romas "Lottomatica", Badalonas "Joventut", Madrides "Real", Kauņas "Žalgiris". Ir izcīnījis Turcijas, Lietuvas un Baltijas līgu čempiontitulus.
Petra Majdiča
Petra Majdiča (sl; dzimusi ) ir bijusī Slovēnijas distanču slēpotāja. Labākos rezultātus sasniegusi klasiskā stila distancēs. Pasaules kausa posmos startē kopš 1999.—00. gada sezonas. Pasaules kausa izcīņas posmos ir izcīnījusi 13 uzvaras. Trīs reizes atzīta par Slovēnijas gada sportisti.
2011. gadā beigusi karjeru.
Tarsiji
Tarsiji (Tarsius) ir vienīgā ģints tarsiju dzimtā (Tarsiidae), kas pieder tarsiju infrakārtai (Tarsiiformes). Tarsiju infrakārta ir viena no divām sausdeguna pērtiķu apakškārtas (Haplorrhini) infrakārtām, otra ir augstāko primātu infrakārta (Simiiformes). Arī tarsiju dzimta ir vienīgā dzimta tarsiju infrakārtā. Tarsiju ģintī ir 9 sugas.
Tarsiju dzimta ir vienīgā puspērtiķu dzimta, kas pieder sausdeguna pērtiķu apakškārtai. Pārējās puspērtiķu dzimtas pieder slapjdeguna pērtiķu apakškārtai (Strepsirrhini). Vecākās sistemātikās visas puspērtiķu dzimtas, tarsiju dzimtu ieskaitot, tiek iedalītas puspērtiķu apakškārtā (Prosimiae), tomēr mūsdienās šis iedalījums ir mainījies.
Vēsture
Tarsiju fosilijas ir atrastas gan Āzijā, gan Eiropā, gan Āfrikā, kā arī Ziemeļamerikā. Salīdzinot ar pārējiem primātiem, tarsiju fosiljas ir visvecākās, kā arī tarsiji kā primātu grupa pēdējo 45 miljonu gadu laikā nav daudz mainījusies.
Tarsiju vieta kopējā primātu sistemātikā ir aktīvi diskutēta pēdējo 100 gadu laikā. Jaunākie DNS pētījumi pierāda, ka tarsiji ir līdzīgāki pērtiķiem un cilvēkpērtiķiem, nekā pārējiem puspērtiķiem no slapjdeguna pērtiķu apakškārtas (Strepsirrhini). Ar pērtiķiem un cilvēkpērtiķiem tarsijiem ir kopīga gēna mutācija, kas organisma normālai funkcionēšanai rada nepieciešamību uzņemt C vitamīnu ar barību. Pārējiem puspērtiķiem jeb slapjdeguna pērtiķiem šādas mutācijas nav, un tie spēj C vitamīnu saražot paši. Tieši šīs mutācijas dēļ pēdējos gados tarsijus sistematizē sausdeguna pērtiķu apakškārtā (Haplorrhini), nevis kā kādreiz puspērtiķu apakškārtā (Prosimiae).
Izskats un īpašības
Tarsiji ir nelieli dzīvnieki ar ļoti lielām acīm. Katrs acs ābols diametrā ir apmēram 16 mm liels. Cilvēkam tās būtu ābola lielumā. Tarsija acis ir vienā lielumā ar tarsija smadzenēm, bet lielākas kā tarsija kuņģis. Lai arī tarsija acis ir lielas, tas nevar tās pagrozīt, tādēļ tarsijs spēj pagriezt galvu gandrīz par 360 grādiem. Piedevām tā kakls gandrīz nav redzams. Tarsijiem ir arī ļoti garas pakaļkājas, patiesībā tā pēdām ir ļoti gari pēdas pamata kauli, kurus latīniski sauc "tarsus", kas arī ir devuši vārdu šiem primātiem.
Ķermeņa un galvas kopējais garums ir 8—16 cm, bet pakaļkāju garums kopā ar pēdām ir 2 reizes garāks. Arī kailā aste tarsijiem ir gara, 13—28 cm, astes galā ir retu spalvu otiņa. Tarsiji sver 80—160 g. Pirksti ir slaidi un gari, bet visgarākais ir trešais pirksts, kas ir gandrīz tikpat garš kā rokas augšdelms. Lielākajai daļai pirkstu ir plakani nagi, izņemot pakaļkāju otro un trešo pirkstu, tiem ir dzīvniekiem raksturīgie asie nagi, kas tiek lietoti kažoka tīrīšanai. Tarsijiem ir ļoti mīksts, samtains kažoks, kas parasti ir tumši vai gaiši brūnā krāsā. Ausis neproporcionāli lielas, bez apmatojuma.
Visas tarsiju sugas ir nakts dzīvnieki, lai gan reizēm tie ir aktīvi arī dienas laikā. Atšķirībā no citiem nakts dzīvniekiem tarsiju acīs nav gaismas membrāna (tapetum lucidum), īpašs gaismu atstarojošs šūnu slānis, kas nodrošina ienākošās gaismas atstarošanos, uzlabojot redzi naktī. Šāds gaismas paklājs ir slapjdeguna pērtiķiem, bet nav sausdeguna pērtiķiem, cilvēkus ieskaitot. Kā arī tarsijiem ir acs centrālā bedrīte (fovea centralis), kas arī nav raksturīgi nakts dzīvniekiem.
Tarsiju smadzenes ir atšķirīgas no pārējo primātu smadzenēm, analizējot vizuālā attēla uztveršanu. Puspērtiķi un pērtiķi vizuālo attēlu uztver vienādi, tādēļ daži zinātnieki uzskata, ka tarsiji būtu jāizdala kā pilnīgi patstāvīga primātu grupa, nesaistīta nedz ar slapjdeguna pērtiķiem, nedz sausdeguna pērtiķiem.
Uzvedība
Tarsiji ir vienīgie primāti, kas ir plēsīgi un ēd tikai gaļu. Pamatā tie barojas ar kukaiņiem, kurus tie noķer tiem lecot virsū. Ir novērots, ka tarsiji medī arī nelielus mugurkaulniekus, kā putnus, čūskas, ķirzakas un sikspārņus. No kukaiņiem tarsiji ir iecienījuši prusakus un circeņus. Mangrovju audzēs dzīvojošie tarsiji medī arī zivis un krabjus. Medībās tie balstās uz savu īpaši labo dzirdi, ausis tie spēj grozīt kā radarus, lai precīzāk noteiktu skaņas avotu. Tarsiji ir lieliski lēcēji, tie var aizlekt 10 savus augumus: 2—3 metrus horizontālā plaknē, 1,5 metrus vertikāli. Ir sugas, kuru lēcieni sasniedz 5—6 metrus. Pa zemi tarsiji pārvietojas līdzīgi ķenguriem, pārliecot garo asti lokā pār muguru. Uz zemes lēcieni ir 1,2—1,7 metrus gari.
OHL
OHL var būt:
Bunge
Bunge var būt:
Ontārio hokeja līga
Ontārio hokeja līga ir viena no trim galvenajām Kanādas junioru hokeja līgām, kas kopā ar Kvebekas junioru hokeja līgu un Rietumu hokeja līgu veido Kanādas hokeja līgu. Līgā drīkst spēlēt hokejisti no 15 līdz 20 gadu vecumam.
Komanda, kas ir līgas čempione, izcīna Džona Rosa Robertsona kausu.
Sāļums
Ūdens sāļums ir kopējais cieto vielu daudzums gramos katrā jūras ūdens litrā. Pārsvarā šīs vielas ir sāls. Ūdens sāļumu mēra promilēs (‰). Vidējais okeānu ūdens sāļums ir 35 promiles (35 grami sāls katrā litrā ūdens). Ūdens ar gandrīz pilnīgi precīzu 35 promiļu sāļumu ir Biskajas līcī. Baltijas jūras sāļums ir ļoti mazs — tikai 5—7 promiles, bet Rīgas līcī tas ir tikai piecas promiles.
Melodifestivalen
Melodifestivalen (no zviedru valodas — 'Melodiju festivāls') ir ikgadējs mūzikas konkurss, kuru organizē zviedru sabiedriskās raidorganizācijas Sveriges Television (SVT) un Sveriges Radio (SR). Tajā tiek noteikts, kurš pārstāvēs valsti Eirovīzijas dziesmu konkursā, šis konkurss ticis organizēts gandrīz katru gadu kopš 1959. gada. Kopš 2000. gada Melodifestivalen ir skatītākais raidījums Zviedrijā; tas tiek pārraidīts arī radio un internetā.
Insert (SQL)
SQL Insert teikums nodrošina iespēju datu bāzes tabulām pievienot ierakstus. Tam ir divi pamatveidi - pievienot tieši vienu ierakstu un pievienot (kopēt) ierakstus izmantojot apakšvaicājumu. Pēdējā variantā tiek pievienoti tieši tik ieraksti, cik atgriež apakšvaicājums, iespējams nulle (0), viens (1) vai daudzi.
Viena ieraksta pievienošana
INSERT INTO [(<kolonu uzskaitījums>)]
VALUES <vērtību uzskaitījums>
Aiz atslēgas vārdiem Insert into tiek rakstīts tabulas vārds, kurai tiks pievienoti ieraksti. Tālāk seko neobligāts kolonu uzskaitījums, kur tās viena no otras tiek atdalītas ar komatu. Ja kolonu uzskaitījums ir lietots, tad kolonu skaitam tajā un vērtību skaitam vērtību uzskaitījumā ir jāsakrīt. Ja kolonu uzskaitījums netiek lietots, tad vērtību skaitam ir jābūt tādam pašam kā kolonām tabulā. Vērtības tiek pozicionāli pēc kārtas ieliktas tajās pašās kolonās, kas ir kolonu uzskaitījumā vai arī tādā kārtībā, kā kolonas ir tabulā.
Ierakstu pievienošana izmantojot apakšvaicājumu
Sintakse vairāku ierakstu pievienošanai ir šāda:
INSERT INTO [(<kolonu uzskaitījums>)]
SELECT <select apakšvaicājums>
Tāpat kā viena ieraksta pievienošanai arī šeit var neobligāti tieši uzskaitīt kolonas. Apakšvaicājumā atgriezto kolonu skaitam ir jāatbilst kolonu skaitam to uzskaitījumā, ja tāds ir lietots, vai kolonu skaitam tabulā. Protams, apakšvaicājumā var atlasīt konstantes un izteiksmes, ja tas nepieciešams.
Sarežģītāki ierakstu pievienošanas veidi
Augstāk uzskaitītie ir ierakstu pievienošanas veidi, kas ir vairāk vai mazāk kopīgi visām datubāzu pārvaldības sistēmām. Katra atsevišķi parasti ir izveidojusi savus papildinājumus, piemēram, Oraclē ir iespējams vienlaikus pievienot ierakstus vairākās tabulās izmantojot INSERT ALL/FIRST sintaksi, tāpat vairumā no tām tiek nodrošināta iespēja izmantot atslēgas vārdu DEFAULT (vai kādu variāciju par to), lai kolonās ieliktu noklusētās vērtības, kas ir definētas tabulu izveides laikā.
Triggers
Ja tabulai, kurai tiek veikta INSERT darbība, ir nodefinēti trigeri, tad šie trigeri tiek izvērtēti darbības kontekstā. BEFORE INSERT trigeri atļauj modificēt datus pirms to ievietošanas tabulā, savukārt AFTER INSERT nevar šos datus modificēt, bet tos var izmantot, lai modificētu datus citās tabulās, piemēram, notikumu auditēšanai.
Rūpnieciskā revolūcija
Rūpnieciskā revolūcija jeb rūpniecības apvērsums (en) bija laika periods, kas galvenokārt norisinājās 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta pirmajā pusē, kad uz lauksaimniecību un manufaktūrām balstītu ražošanu pamazām aizstāja fabrikas, kuras savā ražošanas procesā ietvēra automatizāciju un dažādu iekārtu izmantošanu.
Tiek pieņemts uzskatīt, ka rūpniecības apvērsums aizsākās Anglijā 18. gadsimtā, no kurienes tas pamazām izplatījās pa visu pasauli.
Rūpnieciskās revolūcijas jēdziens
Rūpniecisko revolūciju parasti definē kā pāreju no agrāras un uz amatniecību balstītas ekonomikas uz ekonomiku, kuras pamatā bija rūpniecība, plaša iekārtu un mehānismu pielietošanu masveida ražošanas procesā. Uzskata, ka rūpnieciskās revolūcijas un industrializācijas process aizsākās Anglijā 18. gadsimtā. Tas gan nav gluži korekti. Patiesībā rūpniecisko revolūciju pakāpeniski ievadīja virkne atklājumu, tehnoloģisku sasniegumu un dažādu tehnisku uzlabojumu vēl 16.—17. gadsimta amatniecībā, bet vēlāk manufaktūrā. Arī manufaktūras darba organizācija, kuras pamatā bija strādnieku specializācija pa atsevišķām operācijām, bija svarīgs priekšnoteikums, lai iekārtas sāktu veikt šīs atsevišķās rutīnas operācijas.
Inovatīvie procesi, jauni materiāli un tehnoloģijas
Līdz ar iekārtu lietošanas sākumu tika pavērtas jaunas iespējas arī tehnoloģisko procesu pilnveidošanai kopumā. Tā, vēl manufaktūru laikā būtiski uzlabojās stikla ražošanas tehnoloģija. Arī ķīmijas sasniegumi bija ievērojami, attīstījusies bija podniecība, bet pulksteņu mehānismu izgatavošana jau bija sasniegusi filigrānu pakāpi. Sevišķi iespaidīgi bija sasniegumi Anglijas tekstilrūpniecībā. Jau 19. gadsimta sākumā, pateicoties vairākiem izgudrojumiem vērpšanas tehnikā, vilnas dzijas vērpšanā nepieciešamais strādājošo skaits un ražošanas izmaksas samazinājās gandrīz divas reizes. Ap 1840. gadu kopējās darba izmaksas, lai izgatavotu pat vislabāko vilnas uzvalku, bija samazinājušās vismaz divas reizes. Tehnoloģiskās izmaiņas no atsevišķām nozarēm arvien vairāk aptvēra ražošanu kopumā. Tās ietvēra:
Sasniegumi citās nozarēs, it īpaši transportā un sakaros — dzelzceļš un tvaika lokomotīve, jūras kuģi ar tvaika dzinēju, automobilis, lidmašīna, telegrāfs un radio. Šie sasniegumi kļuva iespējami, pateicoties regulārai zinātnes līdzdalībai rūpniecībā.
Arī lopkopības jomā tika ieviestas jaunās tehnoloģijas, tādējādi mehanizējot lielāko daļu procesu, ko agrāk cilvēki veica ar rokām — piemēram, tika ieviestas piena slaucamās iekārtas. Šo pārmaiņu ietekmē tradicionālās lopkopības vietu lielā mērā ir ieņēmusi rūpnieciskā lopkopība.
Ekonomikas pārstrukturizācija
Tehniskais progress bez jaunrades nesa sev līdzi arī ne mazumu postošu elementu. Vēl manufaktūru periodā bija aizsākusies amatniecības izspiešana, ko zināmu laiku mīkstināja ģildes ar saviem neskaitāmajiem ierobežojumiem. Tomēr rūpnieciskā apvērsuma aktīvākajā periodā 19. gadsimta sākumā rūpnieciskā ražošana Rietumeiropā jau masveidīgi izspieda amatniecību. Sacēlušies angļu amatnieki demolēja kapitālistiskos uzņēmumus, lauza iekārtas, jo tās atņēma viņiem darbu. Anglijas vēsturē šī sadursmes starp veco amatniecības un jaunu rūpniecības laikmetu iegāja kā ludītu kustība.
Ādama Smita (1723—1790) Tautu bagātībā atspoguļojās ekonomiskā domāšana, kas saistīta ar industrializācijas procesa pašu sākumu — pāreju no amatniecības uz kapitālistisko ražošanu 18. gadsimta vidū un otrajā pusē. Cita izcila ekonomista — Kārļa Marksa (1818—1883) galvenie darbi tika publicēti apmēram gadsimtu vēlāk — 19. gadsimta otrajā pusē, kad industrializācija, kapitālistiskā ražošana savā attīstībā jau bija sasniegusi samērā augstu pakāpi. Arī K. Marksa teorija par ekonomikas attīstību, jeb kā viņš to biežāk definēja — kapitālisma attīstību, balstās uz divu galveno ražošanas faktoru — darba un kapitāla, attiecību.
Varakļāni (stacija)
Varakļāni ir dzelzceļa stacija Dekšāres pagasta Madžuļu skrajciemā, 5 km attālumā uz dienvidiem no Varakļāniem. Neskatoties uz to, ka stacijas nosaukums ir "Varakļāni", tā atrodas kaimiņu novadā, uz robežas ar Riebiņu novada Sīļukalna pagastu. Stacijā ir 3 sliežu ceļi un izvilkšanas strupceļš; tajā pietur maršruta Rīga—Zilupe dīzeļvilcieni.
Mazais dūkuris
Izplatība
Mazais dūkuris Eiropā sastopams Rietumeiropā un Centrāleiropā, Skandināvijas dienvidos un Baltijas valstīs. Austrumeiropas izplatības areāls sašaurinās virzienā uz Volgas lejteci - šķērsojot Krievijas dienvidrietumus. Iespējams, mazā dūkura izplatības areāls sasniedz Urālus. Āzijā tas sastopams Āzijas centrālajos, dienvidu un dienvidaustrumu reģionos, sasniedzot Jaungvineju un Zālamana salas. Āfrikā tas sastopams kontinenta lielākajā daļā: nelielās teritorijās Ziemeļāfrikā gar Vidusjūras un Atlantijas okeāna krastiem un plašā joslā uz dienvidiem no Sahāras tuksneša.
Latvijā
Mazais dūkuris ir Latvijā ligzdojoša suga, kas galvenokārt ligzdo zivju dīķos un aizaugošos ezeros. Tas vietām, neaizsalstošās ūdenstilpēs nelielā skaitā arī pārziemo. Mazais dūkuris ir iekļauts Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā. Latvijā sastopams sugas nominālpasuga - Tachybaptus ruficollis ruficollis.
Izskats un īpašības
Mazais dūkuris ir maza auguma ūdensputns ar smailu, melnu knābi. Savā izplatības areālā tas ir vismazākais no visiem dūkuriem. Tā ķermeņa garums ir 23—29 cm, spārnu izplētums 40—45 cm, svars 140 g. Abi dzimumi izskatās vienādi.
Pēdas ir daļēji pleznotas, uz pirkstiem ir platas, pelēkas ādas krokas - peldplēksnes, kas priekšējiem trim pirkstiem ir daļēji savienotas. Līdz ar to pēdas ir platas un lieliski piemērotas peldēšanai.
Varakļāni (stacija)
Vēsture
Stacija atklāta Pirmā pasaules kara laikā ar nosaukumu "Varkļani", vēlāk likvidēta, bet 1927. gadā šeit atvērts pieturas punkts.
Mazais dūkuris
Uzvedība un barošanās
Mazais dūkuris galvenokārt ēd zivis, bet atšķirībā no citām dūkuru sugām uzturā lietojamās zivtiņas pēc izmēra ir stipri mazākas, līdz ar to, salīdzinot ar citiem dūkuriem, tas var apmeties daudz mazākās ūdenstilpēs, kurās dzīvo mazākas zivis. Tas barojas arī ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, gliemjiem, ūdens kukaiņiem, to kāpuriem un vēžveidīgajiem, kā arī nelieliem abiniekiem. Pieaugušie putni tīrot spalvas, izkritušās apēd, kā arī dod apēst mazuļiem. Zinātniekiem nav īsti skaidrojuma šim ieradumam, bet viens no skaidrojumiem, ka tādā veidā dūkuri aizsargā kuņģa sieniņas pret zivju asakām, izoderējot tās ar spalvām.
Mazais dūkuris ir ļoti uzmanīgs un pie mazākajām aizdomām paslēpjas, ienirstot zem ūdens. Kā visi dūkuri tas ir labs peldētājs un nirējs, bet neveikls uz sauszemes, jo tā īsās kājas anatomiski ir novietotas tālu uz atpakaļu, pie pašas astes.
Ligzdošana
Atšķirībā no citām mazo dūkuru ģints sugām mazais dūkuris neligzdo kolonijās. Tas veido monogāmus pārus un katram pārim ir sava ligzdošanas teritorija. Ligzda ir peldoša, kas tiek būvēta uz ūdens, bet, lai tā brīvi nepeldētu pa ūdenstilpi, tā tiek piestiprināta pie kāda ūdensauga, žagariem vai iesprostota starp augsto ūdensaugu stumbriem. Ligzdu būvē abi vecāki. Dējumā ir 4—6 baltas olas, kuras perē abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 19—28 dienas. Ja pieaugušie putni atstāj ligzdu, lai dotos baroties, olas tiek apsegtas ar trūdošiem ūdensaugiem, tādējādi tās tiek noslēptas, kā arī turpinās olu sildīšana, jo trūdošie ūdensaugi izdala siltumu. Drīz pēc izšķilšanās mazuļi spēj staigāt un peldēt un tie kopīgi ar vecākiem pamet ligzdu. Mazie dūkuri audzina mazuļus kopīgi. Kamēr mazuļi ir mazi, vecāki tos bieži vizina uz savām mugurām, tādējādi tos sasildot un aizstāvot pret briesmām. Pieaugušo putnu apspalvojums mazuļiem izaug 29 dienu vecumā, drīz pēc tam tie sāk lidot. Jaunie ir atkarīgi no vecākiem līdz sasniedz apmēram 42 dienu vecumu.
Sistemātika
Mazajam dūkurim ir 9 pasugas:
Rūpnieciskā revolūcija
Sabiedrības noslāņošanās
Ekonomikas klasikas laikmeta domātāji Dāvids Rikardo (1772—1823) un K. Markss nacionālā ienākuma veidošanos, pārdali un sadali risināja caur šķiru prizmu. Tā, kapitālistiem piederēja kapitāls un zemes īpašniekiem zeme, bet darbaspēkam — darba rokas un darba laiks, ko tas pārdeva kapitālistiem. Šāds priekšstats kopumā atbilda industrializācijas sākuma posma situācijai. Sākotnējā industrializācijas stadijā uzkrājumi veidojas samērā šaurā uzņēmēju vidē. Tas arī izskaidro neizbēgamo sabiedrības diferenciāciju pēc ienākumu līmeņa.
K. Marksa izpratni par darba lomu ražošanas procesā atspoguļo viņa rakstos plaši lietotais jēdziens par industriālo rezerves armiju. Šo armiju veido lumpenproletariāts, sīkie zemnieki un amatnieki, kas kapitālistiskajai ražošanai vēršoties plašumā nav spējuši konkurēt ar lielo fabriku lētāko produkciju un bijuši spiesti pamest savu nodarbošanos, lai papildinātu industriālo rezerves armiju, cerībā ar laiku atrast fabrikas darbu. Tai pat laikā kapitālisti, izmantojot rūpnieciskās revolūcijas sasniegumus, cenšas strādniekus pēc iespējas vairāk aizvietot ar iekārtām. Tādēļ, lai gan strauji pieaug kapitāls un ražojamais produkcijas apjoms, industriālā rezerves armija samazinās daudz lēnākā tempā. No šiem pieņēmumiem K. Markss secināja par sabiedrības noslāņošanās neizbēgamību, sociālo pretrunu saasināšanos, kam gala galā jānoved pie sociālas revolūcijas. Tieši šie secinājumi bija boļševiku attaisnojums varas sagrābšanai Krievijā 1917. gadā. Tādēļ var teikt, ka Markss nebūt nekļūdījās. Viņa novērojumi par kapitāla uzkrāšanās straujo tempu industrializācijas sākuma periodā tiešām ir pietiekami pamatoti. To apstiprina ne tikai viņa paša statistiskie pētījumi, bet arī vēlākā statistika par valstīm, kurās pirmā industrializācijas fāze sākās vēlāk nekā Rietumeiropā un ASV. Arī mūsdienās vairumā valstu, kuras sasniegušas augstus attīstības tempus un pietuvinājušās ekonomiski attīstīto valstu līmenim, pirmajā industrializācijas etapā viena no galvenajām pazīmēm bija straujš rūpnieciskā kapitāla pieaugums. Piemēram, Vācijā, Krievijā, Japānā industrializācijas periods ar izteiktām, straujām kapitāla uzkrāšanās pazīmēm bija vērojams apmēram 25—30 gadu periodā — 19. gadsimta pēdējā trešdaļā un 20. gadsimta sākumā.
Dzīves kvalitāte
Rīgā, kopš 19. gadsimta beigām agrāko mazo un necilo, galvenokārt koka celtņu vietā arvien vairāk cēla 3—6 stāvu mūra namus. Arvien biežāk šādos namos tika ierīkota centrālā apkure, siltais ūdens un kanalizācija. Attīstījās sabiedriskais transports — pilsētas rajonus vēl kopš 19. gadsimta beigām savienoja tramvaja līnijas. Sākumā tas bija zirgu tramvajs, bet 20. gadsimta sākumā to sāka aizvietot elektriskie tramvaji. Rīgas galvenās ielas vēl 19. gadsimta beigās bija apgaismotas ar gāzes lampām, bet sākot ar 1905. gadu tās sāka nomainīt elektriskās lampas. Ap šo pašu laiku lielākajās Latvijas pilsētās sāka rekonstruēt ūdensapgādes un kanalizācijas sistēmas, tika uzlabota atkritumu savākšana.
Vēsture liecina, ka Eiropā un Ziemeļamerikā industrializācijas rezultātā paātrinoties ekonomikas attīstībai, straujāk sāka pieaugt arī iedzīvotāju skaits. Tā Eiropā, industrializācijas periodā — 1850.—1930. g. iedzīvotāju skaits pieauga īpaši strauji — apmēram 9—10% vidēji gadā. Tas aptuveni sakrīt ar tehniskā progresa vilni, kam bija raksturīga dzelzceļa, tvaika mašīnas, metālapstrādes un citu nozaru strauja attīstība. Vēlāk šis temps samazinājās, bet 20. gadsimta beigās demogrāfiskā situācija Eiropā atkal ir sākusi nedaudz uzlaboties. Visai iespējams, kas tas ir saistīts ar jauna, tehnoloģiskā cikla iedarbību, kura pamatā ir informātika, telesakari.
Ar tehnisko progresu cieši saistīti arī citi faktori, kas ietekmējis demogrāfiskos procesus. Ne mazāka nozīme ir ekonomiskajiem un sociālajiem faktoriem. Vēstures dati liecina, ka Eiropā un Japānā pēc masveida epidēmijām vai ilgstošiem kariem, kad iedzīvotāju skaits būtiski sarucis, arvien parādījies darbaroku trūkums. Tāpēc parasti pieaugusi darba samaksa gan absolūti, gan arī attiecībā pret pārtikas produktu cenām. Tas, savukārt veicināja dzimstības palielināšanos, jo uzlabojās izdzīvošanas iespējas lielākām ģimenēm. Viens no pirmajiem, kas vērsa uzmanību uz šīm sakarībām 18. gadsimta beigās — 19. gadsimta sākumā bija britu ekonomists un demogrāfs Tomass Roberts Maltuss (1766—1834).
Darbaroku deficīts un ar to saistītā darba algas palielināšanās var parādīties arī straujas ekonomiskās attīstības rezultātā. Tātad saistībā ar jau minēto tehniskā progresa faktoru. Tomēr ar šo faktoru cieši saistīts arī pilnīgi pretējs rezultāts — dzimstības samazināšanās. Tā Eiropā dzimstības līmenis sāka strauji samazināties 19. gadsimta beigās. Tas lielā mērā izskaidrojams ar likumdošanas ieviešanu par bērnu tiesību aizsardzību. Tā rezultātā tika ierobežota agrīnā bērnu nodarbinātība.
Rūpniecība, masveida ražošana, jaunas tehnoloģijas un iekārtas būtiski palielināja pieprasījumu pēc izglītotiem darbiniekiem. Tas arī izskaidro bērnu nodarbinātības ierobežošanu. Taču izglītības ieviešana veicināja bērnu piesaistīšanu skolai. Tas radīja radikālas izmaiņas ģimeņu budžetos — to ienākumi samazinājās, jo tika ierobežots strādājošo skaits, bet izdevumi pieauga sakarā ar nepieciešamību uzturēt ģimenes locekļus, kuri apmeklēja skolu. Šo izmaiņu dēļ skaitliski lielākas ģimenes vairs nespēja izdzīvot. Līdzīga situācija, kā liecina Latvijas vēsturnieku un demogrāfu pētījumi, izveidojās arī Latvijā 19. un 20. gadsimtu mijā, kā arī 20. gadsimta beigās un 21. gadsimta sākumā.
Tas gan nenozīmē, ka iedzīvotāju dzīves kvalitātes uzlabošanās notika uz ekonomikas attīstības rēķina. Rūpnieciskās revolūcijas sasniegumi un to rezultātā darba ražīguma pieaugums ar uzviju kompensēja strādājošo absolūtā skaita samazināšanos. Savukārt izglītības izplatīšanās un darbinieku zināšanu un prasmju līmeņa pieaugums atgriezeniskā efekta veidā veicināja tālāko tehnisko progresu un tā sociāli ekonomiskās sekas.
Rūpnieciskās revolūcijas atskaņas mūsdienās
Mūsdienu ekonomiski attīstītajās valstīs situācija ir mainījusies radikāli. Darbiniekiem pieder ļoti lieli nacionālo aktīvu apjomi, nemaz nerunājot par intelektuālo kapitālo, kura liela daļa veidojas sabiedrisko investīciju rezultātā izglītības sistēmā. Daudzu lielu korporāciju akcionāru lielākā daļa ir mazie investori. Pat t.s. institucionālie investori — pensiju fondi, apdrošināšanas sabiedrības u.c., kuri parasti ir lielāko finanšu portfeļu īpašnieki, pamatā pārstāv savus klientus, kuru vairums atkal ir vidusmēra iedzīvotāji.
Vistleras Olimpiskais parks
Vistleras Olimpiskais parks ir 2010. gada ziemas olimpiskās spēļu ziemas sporta veidu norises vieta. Parks atrodas Kalagānu ielejā, Vistleras rietumos. Šajā parkā norisinās biatlona, distanču slēpošanas, ziemeļu divcīņas un tramplīnlēkšanas sacensības. Pēc Olimpiskajām spēlēm sporta komplekss tiks izmantots publiskām vajadzībām un sacensību rīkošanai.
Parks oficiāli tika atklāts, par spīti sniega neesamībai atklāšānas dienas priekšavakarā. Pasaules kausa posmi dažādos sporta veidos šajā trasē norisinājās 2009. gada janvāra beigās.
Bunhe
Bunhe (uk) ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos Bulavinkas upītes krastā 53 km no apgabala centra Doneckas. Pieskaitāma Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijai. Administratīvi pakļauta Jenakijeves pilsētas padomei, savukārt Bunhes pilsētas municipalitātei pakļauts Družnes pilsētciemats.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1908. gadā kā strādnieku ciemats Bunge (Бунге) pie tāda paša nosaukuma akmeņogļu ieguves šahtas. 1924. gadā šahtu pārdēvēja par godu Jaunajiem komunāriem (Юних Комунарів) un ciematu saīsināti par Junkomu (Юнком). 1965. gadā ciematam piešķirts pilsētas statuss un pārdēvēta par Junokomunarivsku. 1979. gada 16. septembrī Junkom šahtā 903 m dziļumā kalnrūpniecības vajadzībām iežu masīvu spriedzes mazināšanai tika īstenots atomsprādziens ar jaudu 0,2—0,3 kilotonnas trotila ekvivalenta. 2002. gadā šahta slēgta. 2016. gadā pilsētai atgriezts tās sākotnējais nosaukums.
Alice in Wonderland
Alice in Wonderland var būt:
Satellite
"Satellite" ir vācu dziedātājas Lēnas Meieres-Landrutas otrais singls no viņas albuma My Cassette Player. Dziesmas vārdus sacerēja Džūlija Frosta, mūziku sakomponēja Dž. Frosta un Deins Džons Gordons. Šī bija Vācijas pārstāvju dziesma 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam. Dziesma tika izvēlēta balsošanas ceļā šovā Unser Star für Oslo. Tā kļuva pieejama ciparu lejupielādei nākamajā dienā. "Satellite" kļuva par visu laiku visātrāk visvairak lejupielādētāko singlu Vācijā. Dziesma debitēja Vācijas singlu topā ar pirmo vietu un "Satellite" ir saņēmis dubulto platīna disku Vācijā. Dziesma Eirovīzijas finālā 29. maijā ierindojās 1. vietā.
Jevgeņijs Millers
Jevgeņijs Millers, arī Eigens Ludvigs Millers (dzimis Daugavpilī, miris  Maskavā), bija Latvijā dzimis Krievijas armijas ģenerālis.
Dzīvesgājums
Eigens Ludvigs Millers dzimis Daugavpilī 1867. gada 25. septembrī Krievijas Impērijas militārā inženiera apakšpulkveža Kārļa Millera un viņa sievas Matildes Vilhelmīnes ģimenē kā vecākais dēls. Viņa tēva nopelnu dēļ 1878. gadā Krievijas Impērijas valdība visu ģimeni iecēla muižnieku kārtā. Pēc Krievijas ģenerālštāba Nikolaja kara akadēmijas beigšanas viņš kalpoja par Krievijas Impērijas militāro atašeju Nīderlandē un Beļģijā (1898—1901), vēlāk Itālijā (1901—1907).
1896. gadā viņš apprecējās ar Natāliju Šipovu, un viņiem piedzima meitas Sofija un Marija, dēls Nikolajs. Pēc atgriešanās Krievijā Eigens Millers komandēja 7. Baltkrievijas huzāru pulku (1907—1909), strādāja Ģenerālštābā (1909—1910), vadīja Nikolaja kavalērijas skolu (1910—1912), bet 1912.—1914. gadā vadīja Maskavas kara apgabalu.
Pirmā pasaules kara laikā viņš bija 5. armijas štāba priekšnieks, plānoja Daugavpils aizstāvēšanas kaujas 1915. gada oktobrī, pēc tam komandēja Rumānijas teritorijā izvietotās Atsevišķās armijas 26. korpusu. Krievijas pilsoņu karā ģenerālis Millers komandēja Baltās armijas Ziemeļu grupējumu un bija Ziemeļu novada priekšnieks Arhangeļskā.
1920. gadā Millers emigrēja uz Franciju, kur 1930. gadā kļuva par trimdas krievu militāro vienību savienības priekšsēdētāju. Ar NKVD aģenta ģenerāļa Skobļina palīdzību 1937. gadā viņu nolaupīja un ar kuģi "Marija Uļjanova" aizveda uz PSRS, kur pēc ilgstošām pratināšanām Lubjankas cietumā nošāva 1939. gadā.