cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Divjakas—Karavastajas nacionālais parks
Ģeogrāfija
Divjakas—Karavastajas nacionālais parks atrodas Adrijas jūras dienvidaustrumu krastā. Parks administratīvi atrodas Fieri ķarkas ziemeļrietumos, parka lielākā pilsēta ir Divjaka (ap 7000 iedzīvotāju), kas atrodas parka ziemeļaustrumos. Aptuveni 35 kilometrus garā krasta līnija ir samērā līdzena visā garumā, sākot no Škumbinas līdz Semani grīvām, kuras iezīmē parka ziemeļu un dienvidu robežu. Pie Karavastajas lagūnas tiek pieskaitīta arī Godulas lagūna, kas atrodas smilšu sērē starp Karavastaju un Adrijas jūru. Lagūnu dibens ir salīdzinoši gluds un līdzens ar zemu sāļumu un lielu biomasas daudzumu, kas ievērojami ietekmē lagūnu krāsu.
Troponīns I
Troponīna I testa prognostiskā izmantošana
- Tas nodrošina lielāku precizitāti, identificējot personas ar zemu SAS risku.
Divjakas—Karavastajas nacionālais parks
Ģeogrāfija
Semani grīva, kas atrodas parka dienvidu daļā, ir ievērojami purvaina, un to raksturo liels ezeriņu un dīķu skaits.
Troponīns I
Troponīna I testa prognostiskā izmantošana
- Troponīns I ir biomarķieris, kas reaģē uz ārstēšanas iejaukšanos. Ir pierādīts, ka troponīna I līmeņa pazemināšanās mazina SAS risku turpmāk.
Divjakas—Karavastajas nacionālais parks
Flora
Fitoģeogrāfiski parks pieder Boreālās valstības Cirkumboreālā apgabala Ilīrijas provincei. Bioģeogrāfiski parks pilnībā ietilpst Ilīrijas lapkoku mežu ekoreģionā, Palearktikas Vidusjūras reģiona mežu un krūmāju biomā. Daudzveidīgā ģeoloģisko, hidroloģisko un klimatisko apstākļu kombinācija parka teritorijā ir noteikusi lielo sugu un biotopu daudzveidību, no kurām daudzu saglabāšanai ir nacionāla nozīme.
Troponīns I
Troponīna I testa prognostiskā izmantošana
Jaunā testa efektivitāti apstiprina starptautiskos pētījumos, kuros ir piedalījušies vairāk nekā 100 000 cilvēku, iegūtie dati.
Divjakas—Karavastajas nacionālais parks
Flora
Lielākā daļa parka mežu atrodas tā ziemeļu daļā starp smilšainajām pludmalēm un Škumbinas grīvu. Priedes ir dominējošā ģints, tai skaitā Pinus halepensis un Pinus pinea. Parkā sastopamas arī dažādas citas koku ģintis, tostarp kadiķi, vītoli, ozoli, alkšņi, gobas un oši.
Troponīns I
Troponīna I testa prognostiskā izmantošana
Augstas jutības troponīna I spēja identificēt cilvēka kardiovaskulāro risku asimptomātiskiem cilvēkiem ļauj ārstiem to izmantot poliklīniku/ambulatorajā praksē, profilaktiskajās pārbaudēs, kompleksajās veselības pārbaudēs vai izmeklējumos pacientiem ar zināmiem riska faktoriem. Zinot, kurai kardiovaskulārā riska grupai cilvēks pieder, ārsti var operatīvi noteikt pacienta aprūpes taktiku krietni pirms simptomu rašanās un nepieļaut nelabvēlīgus iznākumus.
Divjakas—Karavastajas nacionālais parks
Fauna
Pateicoties ekosistēmu daudzveidībai, mežos un krūmājos sastopamas 25 zīdītāju sugas. Pļavu un mežu mijiedarbība arī veicina sugu daudzveidību, sniedzot atklātās platības barības meklēšanai un patvērumam derīgās segtās. Purvos ir arī vairākas apdraudētas sugas, piemēram, reģionā gandrīz izmirušie ūdri.
Troponīns I
Vēsture
Troponīns tika atklāts 1965. gadā. Sākotnēji tas tika saukts par sirds miofibrilārā aparāta proteīna sastāvdaļu, taču vēlāk tas tika pārdēvēts par troponīnu. 1971. gadā Grīzers (Grieser) un Gergejs (Gergely) pierādīja, ka troponīna kompleksu patiesībā veido trīs komponenti, kurus nosauca par TnC, TnI un TnT, ņemot vērā to specifiskās īpašības. Turpmākajos desmit gados daudzas pētnieku grupas sāka interesēties par troponīnu izpēti, un zināšanas par šiem proteīniem strauji paplašinājās. Kad beidzot tika noteiktas troponīna izoformu aminoskābju secības, radās iespēja meklēt funkcionāli nozīmīgos reģionus.
Indikācijas testēšanai
Augstas jutības troponīna I testu ir ieteicams veikt asimptomātiskām sievietēm un vīriešiem, lai novērtētu kardiovaskulāro risku un tā līmeni.
Cilvēkiem var būt vai var nebūt zināmi kardiovaskulārie riska faktori:
Augstas jutības troponīna I testa iekļaušana sākotnējā skrīningā uzlabos turpmāku SAS notikumu prognozēšanu un ļaus cilvēkiem efektīvāk ievērot dzīvesveida izmaiņas un iespējami laikus lietot ārstu ieteiktos medikamentus.
Tas var veicināt personalizētās profilaktiskās medicīnas attīstību, kas ir īpaši aktuāla individuālā līmenī, kad ārstiem ir jāizvērtē katra riska faktora nozīme un jānosaka, vai personai papildus dzīvesveida ieteikumiem ir nepieciešama arī terapija.
Testēšanas iespējas
Testēšana tiek kompensēta slimnīcās un noteiktās valstīs atsevišķos gadījumos arī ambulatorajā aprūpē. Bet riska novērtējums netiek apmaksāts. Aplūko tuvumā esošās laboratorijas un noskaidro, vai tajās šis tests ir pieejams. Tāpat noskaidro arī cenu piedāvājuma iespējas
Galvaspilsētas reģions (Dānija)
Galvaspilsētas reģions (da, ) ir viens no Dānijas pieciem reģioniem. Reģions robežojas ar Zēlandes reģionu dienvidos un ar Skones lēni (Zviedriju) ziemeļaustrumos, ar kuru pāri Ēresunda šaurumam reģionu savieno tilts. 2019. gadā Galvaspilsētas reģionā dzīvoja 1,85 miljoni iedzīvotāju. Lai arī reģiona lielākā pilsēta ir Kopenhāgena, kas ir Dānijas galvaspilsēta, un tās vārdā reģions nosaukts, reģiona administratīvais centrs ir Hillereda. Citas lielākas pilsētas reģionā ir Helsingēra, Hersholma, Tostrupa, Elstike-Stenlese un Birkereda.
Galvaspilsētas reģions pašreizējā veidolā tika izveidots 2007. gada 1. janvārī; pirms tam arī bija reģions, kuru sauca par Galvaspilsētas reģionu, bet tajā neietilpa Bornholmas sala, savukārt bija iekļautas teritorijas no Roskildes apgabala, kuras mūsdienās ietilpst Zēlandes reģionā.
Erchercogs Francis Kārlis
Erchercogs Francis Kārlis Jozefs (de; dzimis, miris ) bija Austrijas ķeizara Franča II dēls, divu ķeizaru (Franča Jozefa I, Maksimiliāna I) tēvs. Francis Kārlis maz piedalījās valsts pārvaldīšana, kaut arī no 1835. līdz 1848. gadam bija Valsts slepenās konferences (Geheime Staatskonferenz) biedrs, kas pārvaldīja valsti garīgi slimā brāļa Ferdinanda I vietā. 1848. gadā piekrita nodot troni dēlam Francim Jozefam I.
Renē Reno
Renē Reno (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Laržē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti profesionāļiem. Šajā disciplīnā viņš guva uzvaru pirmajā kārtā, bet ceturdaļfinālā un atkārtojuma cīņā viņš zaudēja.
Sovāni
Sovāni ir ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 1,8 km no pagasta centra Zaļesjes, 4,7 km no novada centra Zilupes un 304 km no Rīgas.
Votkova
Votkova ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 272 km attālumā no Rīgas.
Helmuts fon Moltke (jaunākais)
Helmuts Johans Ludvigs fon Moltke (dzimis, miris ) bija vācu ģenerālpulkvedis (Generaloberst). Helmuta fon Moltkes Vecākā brāļadēls. Vācijas generālštāba priekšnieks no 1906. līdz 1914. gadam. Spēlēja aktīvu lomu Vācijas politikā pirms Pirmā pasaules kara.
Sombora
Sombora (sr,, hu) ir pilsēta Serbijā, Vojvodinā. Sombora ir Rietumbačkas apgabala administratīvais centrs. Sombora atrodas 16 km no Donavas kreisā krasta un vienlaicīgi no Serbijas un Horvātijas robežas. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 47,6 tūkstoši iedzīvotāju. Kopā ar apkārtnes apdzīvotajām vietām Sombora veido Somboras pilsētas pašvaldību, kurā dzīvoja 85,9 tūkstoši iedzīvotāju.
Ievērojamas personas
Somborā dzimuši vai dzīvojuši:
Maķedonijas Sieviešu antifašistiskā fronte
Maķedonijas Sieviešu antifašistiskā fronte (mk / Antifašistički front na ženite na Makedonija; saīsināti AFŽ) bija Otrā pasaules kara feministiska kustība Maķedonijā un vairāku mūsdienu Ziemeļmaķedonijas feministu organizāciju priekštece. To izveidoja brīvprātīgās 1942. gadā vienlaikus ar citām sieviešu antifašistiskajām frontēm Dienvidslāvijas teritorijā un tā bija viena no četrām, kuras spēja kļūt par organizētām pretošanās kustībām. Bieži tiek atzīmēts arī 1944. gads, jo tajā tika atbrīvota liela daļa Ziemeļmaķedonijas, ieskaitot galvaspilsētu Skopji, kur piedalījās arī AFŽ. 60 gadus pēc tam tika rīkota organizācijas jubilejas manifestācija zem prezidenta B. Crvenkovska patronāžas. Arī ne tik apaļas jubilejas tiek svinētas.
Vairums informācijas, kas saglabājusies par AFŽ darbību, līdz mūsdienām nonācis, pateicoties Maķedonijas vēsturniecei Verai Veskovičai-Vangeli. Organizācija labi pieturējās pie konspirācijas principiem.
Mērķi
AFŽ galvenais mērķis bija uzlabot sieviešu izglītošanu un palielināt viņu lasītprasmi, jo lielākā daļa analfabētu šai laikā bija sievietes. Vienlaikus AFŽ militāri atbalstīja savus kreisos sabiedrotos gan Ziemeļmaķedonijā, gan citās teritorijās, ieskaitot Grieķu Maķedoniju. Grieķijas labējā valdība par to pēc Otrā pasaules kara apzīmēja viņas kā "bandītus", tāpat kā viņu sabiedrotos, Nacionālo atbrīvošanas fronti un Grieķu Maķedonijas Nacionālās atbrīvošanas jaunatnes asociāciju.
Politiskais fons
1942. gadā Dienvidslāvijas karaliste bija pilnībā okupēta un sašķelta pa okupācijas zonām. Pārsvarā albāņu apdzīvotu mūsdienu Ziemeļmaķedonijas rietumdaļu bija sagrābusi Itālijas kontrolētā Albānija, pārējais bija ticis fašistu sabiedrotajai Bulgārijai, kura tuvu radnieciskos maķedoniešus uzlūkoja par savu dabisko ieguvumu un veica teritorijas etnisko tīrīšanu, izdzenot no tās vai noslepkavojot serbus un grieķus. Šādas pašas tīrīšanas un slepkavošanas Dienvidslāvijā veica arī daudzi citi spēki, gan valstiska līmeņa, gan visādi "lauka komandieri". Šajā asiņainajā orģijā vairāk disciplinētie un mazāk nacionālistiskie komunistiskie Tito partizāni daudziem šķita pieņemamāki par citiem kaujiniekiem, un pretošanās kustība ieguva visai kreisu nokrāsu.
Kustība bija cieši saistīta ar Grieķijas pilsoņu kara (1943—1949) dalībniekiem — kreiso Nacionālo atbrīvošanas fronti, kurā bija ievērojams sieviešu—partizānu skaits. AFŽ žurnāls "Nova Makedonka" tika izdots divās valodās — maķedoniešu un grieķu, orientējoties uz abu tautību pārstāvēm.
Preisa
Preisa var būt:
Mihaels Kellers
Mihaels Kellers (de; dzimis ) ir vācu šaha problēmists.
Sasniegumi šaha kompozīcija
Pirmo divvilci sastādījis 1937. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 750 šaha uzdevumus, galvenokārt trīsvilčus. Apmēram 250 no tiem godalgoti konkursos. Viņš ieguvis 105,83 FIDE albumu punktus.
No 1995. gada lielmeistars šaha kompozīcijā.
Šaha uzdevums
Balto otro un matojošo gājienu secīga mija (AB—BC—CD—DE—EF—FA) sešos variantos.
Plakanā mezgliņēde
Plakanā mezgliņēde ir idiopātiskā dermatoze, kura skar ādu un/vai gļotādas. Tā raksturojas ar purpurkrāsas papuloziem (mezgliņu) izsitumiem, kuri parasti ir ar baltām līnijām, kuras dēvē par Vikama strijām.
Klasifikācija
Plakanā mezgliņēde ir aprakstīta kā autoimūna slimība, dermatoze, pāpuloskvamoza kaite, ādas un gļotādas slimība, iekaisuma slimība.
Plakano mezgliņēdi var klasificēt pēc lokalizācijas:
18. novembra iela
18. novembra iela var būt:
Andrejs Bērziņš (padomju darbinieks)
Andrejs Bērziņš (, 1893—1951) bija padomju saimnieciskais darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 23. janvārī Majoros zvejnieka Kaspara Bērziņa ģimenē. Mācījās lauksaimniecības skolā, ieguva mērnieka-agronoma diplomu. 1914. gadā uzsāka studijas Rīgas Politehniskajā institūtā, bet 1916. gada augustā tika iesaukts Krievijas impērijas armijā. Dienēja 1. studentu bataljonā, no 1917. gada jūlija mācījās Maskavas praporščiku skolā. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām palika dzīvot Padomju Krievijā. Strādāja PSRS Zemkopības Tautas komisariātā (Наркомзем), bija administratīvi-finansiālās pārvaldes priekšnieka vietnieks, atbildīgs par lauku saimniecību kreditēšanu. 1926. gadā apprecējās ar Maskavas Muzikālā teātra aktrisi Ļubovu Orlovu (1902—1975).
1930. gadā Andreju Bērziņu apcietināja čekisti (tolaik ОГПУ) sakarā ar piederību Darba zemnieku partijai un 1931. gadā izsūtīja uz Kazahijas APSR. Sieva viņu drīz vien pameta un 1933. gadā apprecējās ar režisoru Grigoriju Aleksandrovu un kļuva slavena pēc galvenās lomas filmā "Jautrie zēni". NKVD "Latviešu operācijas" laikā viņu 1938. gadā no jauna apcietināja, tomēr nenogalināja. Līdz pat Otrā pasaules kara beigām A. Bērziņš pavadīja Gulaga nometnē.
Pēc atbrīvošanas no nometnes atgriezās Latvijā, kur mira no vēža 1951. gadā.
1. FC Heidenheim
1. FC Heidenheim ir Vācijas futbola klubs no Heidenheimas, kas pašlaik spēlē Vācijas Bundeslīgā. Mājas spēles aizvada Voith-Arena stadionā, kura ietilpība ir 15 000 vietu. Kluba pirmsākumi saistīti ar 1846. gadu, kad tika nodibināts sporta klubs Turngemeinde Heidenheim, futbola nodaļa tika izveidota 1911. gadā. Pašreizējā formātā klubs tika dibināts 2007. gadā, nodalot futbola klubu no citiem sporta veidiem.
2009. gadā uzvarēja Dienvidu reģionālajā līgā un iekļuva Vācijas 3. līgā. 2014. gadā kluba futbolisti kļuva par 3. līgas čempioniem, izcīnot ceļazīmi uz 2. Bundeslīgu. 2019.—2020. gada sezonā izcīnīja 3. vietu 2. Bundeslīgā un nodrošināja vietu pārspēlēs par vietu Bundeslīgā. Tajās divreiz nospēlēja neizšķrti, bet pēc izbraukumā gūtiem vārtiem divu spēļu summā piekāpās Brēmenes "Werder" un neiekļuva Bundeslīgā. 2022.—2023. gada sezonā uzvarēja 2. Bundeslīgā un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva Bundeslīgā.
Pirmsskolas izglītība
Pirmsskolas izglītība ir vispārējās izglītības pirmā pakāpe. Tās mērķis ir sekmēt bērna vispārējo attīstību un gatavību uzsākt sākumskolas posmu pamatizglītībā.
Pirmskolas izglītību Latvijā, tāpat kā obligāto pamatizglītību, piedāvā vispārējās pirmsskolas izglītības iestādes (bērnudārzi). Pirmskolas izglītības programmas apgūst bērni 5-6 gadu vecumā. Ir arī tā saucamās "pilotgrupas". Piecgadīgo un sešgadīgo bērnu sagatavošana pamatizglītības ieguves uzsākšanai ir obligāta. Pirmskolas izglītību bērniem ar speciālajām vajadzībām īsteno speciālajās pirmskolas izglītības iestādēs. Daudzās pirmsskolas izglītības iestādēs Latvijā aizvien populārāka paliek Montesori metožu izmantošana.
Lielveikala dīkdieņi
"Lielveikala dīkdieņi" (en) ir 1995. gada ASV romantiska kinokomēdija, kuras režisors, scenārija autors un viens no aktieriem ir Kevins Smits. Citas lomas filmā atveido Bens Afleks, Šenona Dohertija, Džeremijs Londons, Džeisons Lī, Klēra Forlani un Džoija Lorēna Adamsa. Filmas pirmizrāde notika.
Aisteres iela (Rīga)
Aisteres iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Dzirciema apkaimē. Iela sākas no Durbes ielas un izbeidzas saimnieciskas apbūves zonā. Ar Aisteres ielu turpinošām brauktuvēm tā ir savienota ar Ūdens ielu. Kopējais ielas garums ir 350 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Ielā ir saimnieciska un darījuma ēku apbūve.
Aisteres iela ir izveidota 2010. gadā ar Rīgas domes lēmumu vienlaikus ar citām šī rajona jaunajām ielām: Durbes ielu un Nameja krastmalu.
Lielveikala dīkdieņi
Divi labākie draugi, kurus pametušas draudzenes, patvērumu meklē vietējā tirdzniecības centrā.
Aisteres iela (Rīga)
Iela nosaukta Aisteres — ciema Dienvidkurzemes novada Tadaiķu pagastā — vārdā.
Ielu savienojumi
Aisteres iela ir savienota ar šādām ielām:
Sovānu ezers
Sovānu ezers (arī Savanu ezers, Sovanu ezers, Sovonu ezers) ir ezers Ludzas novada Zaļesjes pagasta centrālajā daļā.
Uz ziemeļiem no ezera atrodas Sovānu ciems, ezeru caurtek Grīvas upe.
Aigars Krēsla
Aigars Krēsla (dzimis ) ir latviešu mūziķis un uzņēmējs. Grupas Jumprava dalībnieks, pārvalda taustiņinstrumentus un sitamos instrumentus. Darbojas grupā kopš 1986. gada līdz 1992. gadam. 1997. gadā Jumpravas darbību atjaunoja Aigars Grauba, Aigars Grāvers, Aigars Krēsla un Ainārs Ašmanis. Darbojies arī grupā Vitamīns kopā ar Olgu Rajecku, Aigaru Grāveru un Raimondu Macatu.
Biogrāfija
1995. gadā darbību sāka Valmieras mūzikas un atpūtas klubs Multiklubs, kluba vadībā bija Aigars Krēsla. Krēsla ir pirmais kas organizēja Valmieras rokfestivālu. 2001. gadā, bet vasarā Aigars pārdeva savas Multikluba īpašuma daļas.
Bērvircava
Bērvircava ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Sesavas pagastā. Izvietojusies Vircavas kreisajā krastā dienvidos no autoceļa P103 6,4 kmno pagasta centra Sesavas, 32 km no novada centra Jelgavas un 76 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Viktors Lorencs
Viktors Lorencs (dzimis 1927. gada 30. jūlijā Rīgā, miris 1992. gada 26. janvārī Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos) bija latviešu kino scenārists un aktieris.
Biogrāfija
Dzimis Latvijas valsts un politiskā darbinieka Klāva Lorenca (1885 - 1975) un skolotājas Olgas Aleksandrīnes (dzimušas Šmits) Lorences (1886 - 1951) ģimenē. Māsa - izglītības darbiniece Silvija (dz. Lorence) Medne (1924).
Otrā pasaules kara laikā, 1944. gadā, mobilizēts Latviešu leģionā. Pēc tam bijis filtrācijas nometnē Krievijā, Komsomoļskā pie Amūras.
Atgriezies Latvijā, beidzis Rīgas 1. vidusskolu (1947). Literārais līdzstrādnieks laikrakstā "Pionieris" (no 1948), "Darba Balss" (no 1953), bijis prokuratūras izmeklētājs (1950 - 1951). Studējis Latvijas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē (1947 - 1951), izslēgts pēc tēva aresta. Rīgas Kinostudijas kinožurnālu teksta autors (1952 - 1953).
Studējis Kinematogrāfijas institūtā Maskavā (1954 - 1961). Beidzis institūtu kā pirmais profesionālais latviešu kinoscenārists.
Jānis Volkolākovs
Jānis Volkolākovs (dzimis, miris ) bija latviešu sirds ķirurgs. Rīgas Medicīnas institūta (tagad Rīgas Stradiņa universitātes) profesors, Vispārīgās, sirds un asinsvadu ķirurģijas katedras vadītājs (1965—1995), Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) īstenais loceklis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gada 28. aprīlī Rīgā Centrālcietuma apsarga Vasilija Volkolākova un viņa sievas Teklas ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas 15. pamatskolā, tad Rīgas 1. vidusskolā. 1950. gadā uzsāka studijas Rīgas Medicīnas institūtā (RMI), pēc ārsta diploma iegūšanas viņu paturēja RMI klīniskajā ordinatūrā, 1958. gadā kļuva par Ludzas rajona slimnīcas ķirurģijas nodaļas vadītāju. Iestājās RMI aspirantūrā, strādāja Rīgas 1. bērnu slimnīcā un Rīgas pilsētas 2. slimnīcā. 1968. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju par iedzimto sirdskaišu ķirurģiju. 1969. gadā kļuva par jaundibinātā Latvijas Sirds un asinsvadu ķirurģijas centra vadītāju. 1998. gadā pensionējās, turpinot strādāt kā Latvijas Sirds un asinsvadu ķirurģijas centra konsultants. Miris 2020. gada 20. decembrī Rīgā.
Voveri (Bērzgales pagasts)
Voveri ir ciems Bērzgales pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 256 km attālumā no Rīgas Červonkas upītes krastos.
Stara Planina
Stara Planina (bg — ‘Vecie kalni’), zināmi arī kā Balkānu kalni, ir kalnu grēda Balkānu pussalas austrumos. Tā plešas 530 km garumā caur Bulgārijas centrālo daļu no austrumiem uz rietumiem, un mazliet iesniedzas Serbijas teritorijā. Augstākā virsotne ir Boteva kalns (2376 m vjl.). Kalnu augstākajā daļā atrodas Centrālo Balkānu nacionālais parks, kura deviņi dabas rezervāti 2017. gadā iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā daļa no daudzu Eiropas valstu objekta Karpatu un citu Eiropas reģionu pirmatnējie dižskābaržu meži..
Rūpniecības iela (Rīga)
Rūpniecības iela ir Rīgas iela Centra un Pētersalas-Andrejsalas apkaimēs. Sākas krustojumā ar Elizabetes ielu un beidzas krustojumā ar Pētersalas ielu, klāta ar asfalta segumu.
Ielu savienojumi
Rūpniecības iela ir savienota ar šādām ielām:
Vēsture
Rīgas ielu sarakstos ielu var atrast ap 1861. gadu, kad tā minēta kā Aizmugurējā Ķeizardārza iela (Hintere Kaiserliche Garten Strasse), jo tā gāja gar Ķeizardārza aizmuguri. 1885. gadā iela tika pārdēvēta par Rūpniecības ielu (Промышленная улица), jo gar ielas malu atradās virkne rūpniecības uzņēmumu. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā pārdēvēta par Zemessardzes ielu (Landeswehrstraße).
2022. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 2022. gada notikumi Latvijā.
Konstantins Stefanopuls
Konstantins "Kostis" Stefanopuls (Κωνσταντίνος (Κωστής) Στεφανόπουλος; dzimis, miris ) bija Grieķijas jurists, politiķis. No 1995. līdz 2005. gadam bija Grieķijas prezidents.
Konstantins Stefanopuls 1954. gadā absolvēja Atēnu universitātes juridisko fakultāti. Līdz 1974. gadam darbojās Patras Advokātu asociācijā.
1974. gadā Konstantins Stefanopuls tika apstiprināts Konstantina Karamanla nacionālās vienotības valdībā komercijas ministra vietnieka amatā. 1974. gada novembrī Stefanopuls kļuva par iekšlietu ministru. 1976. gada septembrī viņš apstiprināts sociālo lietu ministru. No 1977. gada novembrim līdz 1981. gadam viņš bija ministrs bez portfeļa.
Pēc neveiksmīga mēģinājuma kļūt par Jaunās demokrātijas priekšsēdētāju, 1985. gada augustā Konstantins Stefanopuls atstāja partiju. 6. septembrī viņš dibināja jaunu partiju "Demokrātiskā atjaunotne" (DIANA). 1989. gadā Stefanopuls iekļuva parlamentā no Atēnu velēšanu apgabala. 1994. gadā partija Demokrātiskā atjaunotne likvidēta.
Konservatīvā partija "Politiskais pavasaris" 1995. gada prezidenta vēlēšanām izvirzīja Konstantinu Stefanopulu. Parlaments trešajā balsošanas kārtā 1995. gada 8. martā Stefanopulu ievēlēja par Grieķijas prezidentu; viņš amatā stājās 10. martā, nomainot Konstantinu Karamanli. 2000. gada 8. februārī viņš atkārtoti ievēlēts par prezidentu. 2005. gada 12. martā Konstantinu Stefanopulu prezidenta amatā nomainīja Karols Papulijs.
Lupīnas
Lupīnas (Lupinus) ir tauriņziežu dzimtas (Fabaceae) lakstaugi. Ģintī ir apmēram 280 sugu. Savvaļā plaši sastopamas Ziemeļamerikā, Vidusjūras reģionā un Āfrikā. Eiropā tās ir ievestas, bet daudzviet pārgājušas savvaļā. Bieži izmantotas kā krāšņumaugi dārzos.
Apraksts
Lupīnas ir daudzgadīgi vai viengadīgi, 0,3—1,5 m gari lakstaugi.
Augam ir mietsakne, kas var sasniegt pat 1—2 m dziļumu. Stublājs stāvs, lielākoties kails, parasti nezarojas. Lapas sakārtotas pamīšus, garos kātos, staraini saliktas no 5—28 lancetveidīgām lapiņām, kuru garums 4—12 cm, platums 1—2 cm. Lapiņas gals smails, plātnes virspuse kaila, apakšpuse zīdaini apmatota. Ziedkopa — garš, konisks un blīvs ķekars ar divdzimumu ziediem. Ziedu krāsa dažādām sugām atšķiras. Kauss divlūpains, īss. Pieziedlapas īlenveida, ātri nokrīt. Auglis — pelēkbrūna vai gandrīz melna, plakana, zīdaini apmatota pāksts ar 5—8 sēklām. Zied jūnijā, jūlija sākumā.
Izplatība un ekoloģija
Lielākā daļa no visām lupīnu sugām sastopama divos lielos reģionos: Vidusjūras — Āfrikas (Austrumu puslode) un Amerikas (Rietumu puslode). Vidusjūras — Āfrikas reģionā aprakstītas 12 sugas, no kurām 11 ir viengadīgas un viena daudzgadīga, lai gan, iespējams, izzudusi. Lupīnas šajā reģionā aug nabadzīgās augsnēs, zemās vietās vai jūras krastā. Sastopamas arī kā nezāles kultūraugu sējumos.
Par Rietumu puslodē sastopamo lupīnu sugu skaitu pētniekiem nav vienprātības. Iespējams, ka reāli eksistējošais sugu skaits, izslēdzot sinonīmus, nav lielāks par 200. Rietumu puslodes reģionos tās aug no 0 līdz 4800 metriem virs jūras līmeņa un pat augstāk. Vislielākā lupīnu daudzveidība ir kalnu zonās Andos un Kordiljeros. Amerikas līdzenumos sastopamas viengadīgas un daudzgadīgas sugas, kas spējīgas izaugt nabadzīgās augsnēs un sausās vietās.
Nosaukums ′Lupin′ cēlies no latīņu vārda lupinus, kas tulkojumā nozīmē — vilks, jo tika uzskatīts, ka lupīnas noposta zemi, kurā tās aug, bet sēklas, kas parādās pēc ziedēšanas, der tikai vilku barībai.
Latvijā lupīnas ievestas un plašāk tiek audzētas kopš 20. gadsimta 30. gadiem. Biežāk sastopama ir daudzlapu lupīna (Lupinus polyphyllus), kas no dārziem ir pārgājusi arī savvaļā. Retāk tiek audzētas vēl trīs sugas — šaurlapu lupīna (L. angustifolius), dzeltenā lupīna (L. luteus) un baltā lupīna (L. albus).
Izplatītākās lupīnu slimības ir vīšana un sakņu pūšana, ko izraisa Fusarium ģints sēnes un citi patogēni, kā arī dažas baktēriju un vīrusu slimības.
Audzēšana un izmantošana
Daudzlapu lupīnas audzē kā dekoratīvus augus, tām ir izveidotas vairākas šķirnes ar dažādu krāsu ziediem. Citas sugas audzē kā lopbarības un pārtikas pākšaugus, jo lupīnu sēklas satur līdz 60% olbaltumvielu un apmēram 20% eļļas.
Tāpat kā pārējās sugas tauriņziežu dzimtā, lupīnas ir spējīgas saistīt atmosfēras slāpekli. Tas iespējams, pateicoties Rhizobium vai Bradyrhizobium ģints baktērijām, kas dzīvo simbiozē ar lupīnu saknēm. Šādā veidā lupīnas spēj uzlabot neauglīgas un sliktas kvalitātes augsnes.
Lupīnas var audzēt zaļmēslojumam pirms augiem, kuru attīstībai ir nepieciešams noteikts slāpekļa daudzums augsnē, piemēram, gurķiem, ķirbjiem, brokoļiem un spinātiem. Tā var iegūt ekoloģiski tīru produkciju bez minerālmēslu lietošanas.
Vršaca
Vršaca (sr, ) ir pilsēta Serbijā, Vojvodinā. Vršaca ir Dienvidbanatas apgabala administratīvais centrs. Vršaca atrodas 14 km no Serbijas un Rumānijas robežas. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 35,7 tūkstoši iedzīvotāju. Tās aglomerācijā dzīvoja 52,0 tūkstoši iedzīvotāju.
Lupīnas
Audzēšana un izmantošana
Trīs Vidusjūras sugas – šaurlapu lupīna (L. angustifolius), baltā lupīna (L. albus) un dzeltenā lupīna (L. luteus) tiek kultivētas mājlopu un mājputnu barībai.
Lupīnas var izmantot arī kulinārijā. Baltās lupīnas (L. alba) sēklas, bieži sauktas arī par lupīnu pupiņām, bija populāras romiešu laikā, kad tika audzētas visā Romas impērijā. Savukārt, Amerikā senie inki jau pirms 1500 gadiem sāka kultivēt mainīgo lupīnu (Lupinus mutabilis) kā nozīmīgu olbaltumvielu avotu.
Lupīnu ēdieni visbiežāk tiek gatavoti Vidusjūras valstīs, it īpaši Portugālē, Ēģiptē un Itālijā, kā arī Brazīlijā. Portugālē un Spānijā lupīnu pupiņas pasniedz kopā ar alu. Tās parasti tiek pārdotas burkās, sāls šķīdumā un var tikt apēstas ar vai bez mizas. Libānā sāļas un atdzesētas lupīnu sēklas sauc par "Termos" un pasniedz pirms ēšanas, kā uzkodas. Kā ēdamās tiek minētas saldo lupīnu sēklas, jo tās satur mazāk toksisko alkaloīdu nekā rūgtās šķirnes. Vācijā audzē jaunas saldo lupīnu šķirnes, kurām nav rūgtās piegaršas un nav nepieciešamības sēklas mērcēt sāls šķīdumā. Sēklas tiek izmantotas dažādos ēdienos, piemēram, desās, kuras uzturā var lietot vegāni. Lupīnu sēklas saberžot miltos var pievienot kviešu miltiem, lai tiem piešķirtu aromātu un krāsu.
Lupīnu sēklās ir daudz neaizstājamo aminoskābju un, pretēji sojai, tās var audzēt mērena un vēsa klimata apgabalos. Līdz ar to lupīnas var kļūt par alternatīvu sojai.
Lupīnas izmanto arī medicīnā un farmakoloģijā, mežkopībā, arī kā barību zivju audzēšanai. Lupīnas neizdala nektāru, taču medus bites no tām iegūst ziedputekšņus.
Potenciālie draudi
Lai gan ēdamo lupīnu sēklas ir vērtīgs pārtikas produkts, kas var sakārtot gremošanas trakta darbību, stiprināt imunitāti un uzlabot sirds-asinsvadu sistēmas stāvokli, jāņem vērā, ka tās satur arī toksiskos alkaloīdus. Sēklās konstatēts lupanīns <3,5%, kā arī lupinīns, luranīns, hidroksillupanīns un angustifolīns.
Vidusjūras reģiona sugām lielākā daļa toksiskāko alkaloīdu ir L. angustifolius un L. luteus rūgtajās formās. Labvēlīgāka alkaloīdu struktūra raksturīga vienai no vecākajām audzētajām sugām L. albus, kas satur gandrīz vienādos daudzumos toksisko lupanīnu un ne tik toksisko 13-hidroksilupanīnu. Šīs sugas augu vārītas sēklas no seniem laikiem tika izmantotas pārtikā Ēģiptē un Itālijā. Samērā zems lupanīna un 13-hidroksilupanīna saturs ir raksturīgs sen kultivētajai Amerikas sugai L. mutabilis. Tomēr tā satur daudz sparteīna.
Lupīnu selekcija
Pirmos soļus mūsdienu saldo lupīnu audzēšanā 1928./29. gadā spēra Reinholds fon Sengbušs Vācijā, kurš kā dabiskos mutantus atlasīja L. luteus un L. angustifolius formas ar zemu alkaloīdu saturu. Tā kā Vācijā izstrādātās alkaloīdu noteikšanas metodes tika turētas noslēpumā, krievu zinātniekam N.N. Ivanovam neatkarīgi no Vācijas sasniegumiem izdevās izstrādāt metodi ātrai alkaloīdu noteikšanai ar Burharda testu (joda šķīdums kālija jodīdā). Šis paņēmiens nekavējoties un pirmo reizi pasaulē tika publicēts ar N. I. Vavilova priekšvārdu (Иванов et al., 1932). Publikācija kopā ar vācu zinātnieku idejām veidoja pamatu turpmākajam lopbarības (saldās) lupīnas ar zemu alkaloīdu saturu selekcijas darbam visā pasaulē. Kopš tā laika lupīna ir atzīta par vērtīgu lopbarības kultūru.
Sergejs Trofimovs
Sergejs Trofimovs ( — ) bija Latvijas krievu izcelsmes politiķis, 4. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Sergejs Trofimovs piedzima Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa Emilovas ciemā. Pabeidza Pleskavas ģimnāziju, 1913. gadā iestājās Tartu Universitātes Medicīnas fakultātē. Pirmā pasaules kara laikā pārtrauca mācības un tika iesaukts Krievijas armijā. 1915. gadā Kaukāza frontē nonāca Osmaņu impērijas gūstā.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās dzimtenē. 1926. gadā Trofimovs absolvēja Tartu Universitātes Juridisko fakultāti, taču nenodarbojās ar jurisprudenci Latvijā, jo viņam trūka zināšanu par Latvijas likumiem. 1931. gadā tika ievēlēts 4. Saeimā no paša vadītās Krievu zemnieku partijas saraksta. Parlamentā darbojās līdz 1934. gada maijam, kad notika Ulmaņa apvērsums. Vēlāk bija LR Izglītības ministrijas Krievu skolu referents.
Latvijas okupācijas apstākļos Trofimovu arestēja NKVD. pie Lielā Baltezera viņam tika izpildīts nāvessods nošaujot.
Valdzinot Emiju
Holdens un Benkijs ir komiksu mākslinieki. Viss iet labi līdz brīdim, kad viņi satiek komiksu mākslinieci Alisu. Holdens Alisā iemīlas, tomēr kādā brīdī viņš uzzina, ka Alisa ir lesbiete.
Strugi
Strugi ir ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 11,2 km no pagasta centra Zaļesjes, 7,1 km no novada centra Zilupes un 302,8 km no Rīgas.
Zemūdens peldlīdzeklis
Zemūdens peldlīdzeklis ir kuģis, kas paredzēts darbībai zem ūdens, ko parasti atbalsta tuvumā esošs kuģis, platforma, krasta komanda vai dažreiz lielāka zemūdene. Šis termins bieži tiek lietots, lai nodalītu konkrēta veids zemūdens kuģus no zemūdenēm, kas, atšķirībā no zemūdens peldlīdzekļiem, ir pilnībā pašpietiekamas un spēj patstāvīgi ceļot, ir aprīkotas ar savu barošanas un gaisa atjaunošanas sistēmu. Tomēr sarunvalodā vārdu "zemūdene" var izmantot, lai aprakstītu kuģi, kas pēc definīcijas faktiski ir zemūdens peldlīdzeklis.
Strugi
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem.
Zemūdens peldlīdzeklis
Ir dažādi zemūdens peldlīdzekļu veidi, tostarp gan cilvēku vadīti transportlīdzekļi (en, HOV), gan bezapkalpes kuģi, kas citādi zināmi kā tālvadāmi transportlīdzekļi (en, ROV) vai bezpilota zemūdens transportlīdzekļi (en, UUV). Zemūdens peldlīdzekļi tiek izmantoti visā pasaulē un dažādiem nolūkiem, piemēram, okeanogrāfijā, zemūdens arheoloģijā, okeānu izpētē, zemūdens aprīkojuma apkopē un atjaunošanā, kā arī zemūdens videogrāfijā.
Mārša Geja Hārdena
Mārša Geja Hārdena (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Viņa kļuva populāra pēc dalības 1990. gada brāļu Koenu režisētā filmā "Millera krustceles" (Miller's Crossing), kam sekoja lomas filmās Used People (1992), "Pirmo sievu klubs" (The First Wives Club, 1996) un "Flabers" (Flubber, 1997). Par Lī Krasneres lomas atveidošanu 2000. gada filmā "Poloks" (Pollock), viņa saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Vēlreiz šīs balvas kategorijā viņa tika nominēta par Selestes Boilas lomas atveidošanu filmā "Noslēpumu upe" (2003). Vēl nozīmīgas lomas atveidojusi tādās filmās kā American Gun (2005) un 2007. gada filmās "Migla" (The Mist) un "Savvaļā" (Into the Wild).
Brodvejā Hārdena debitēja 1993. gadā piedaloties lugā Angels in America, par ko viņa tika nominēta Tony balvai kā labākā aktrise otrā plāna lomā. Brodvejā viņa atgriezās 2009. gadā ar Veronikas lomu lugā God of Carnage par ko viņa saņēma Tony balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā.
Hārdena tikusi nominēta Primetime Emmy balvai par lomu 2009. gada televīzijas filmā The Courageous Heart of Irena Sendler. Citas Hārdenas nozīmīgās lomas televīzijas seriālos ir dakteres Līenas Rorišas loma CBS medicīnas seriālā "Melnais kods" (Code Black) un advokātes Rebekas Halidejas loma HBO politiskajā seriālā The Newsroom.
Žils Rinjē
Žils Rinjē (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Rinjē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti profesionāļiem. Šajā disciplīnā viņš guva uzvaru pirmajā kārtā, bet ceturdaļfinālā un atkārtojuma cīņā viņš zaudēja.
Ješku grāvis
Ješku grāvis (arī Dedumupe, augštecē - Rušupīte) ir Lisas labā krasta pieteka Valmieras un Cēsu novados uz dienvidiem no Jaunvāles.
Tek austrumu-ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Lisā augšpus valsts autoceļa P18 (Valmiera — Smiltene) tiltam pār Lisu.
Ludzas medicīnas centrs
Ludzas medicīnas centrs atrodas 18. novembra iela 17 Ludzā. Slimnīcā darbojas aprūpes nodaļa un rehabilitācijas nodaļa, dienas stacionārs, konsultantu kabineti.
Vēsture
Ludzas apriņķa slimnīca dibināta 1838. gadā, slimnīcā strādāja viens ārsts, feldšeris un akušiere, 1886. gadā slimnīcā ārstējās 216 cilvēki, laba ārsta slavu iemantoja Ludzas ārsts Aņisims Rekaševs (1859–1955), kuru 1923. gadā apbalvoja ar Triju Zvaigžņu ordeni. No 1905. līdz 1934. gadam apriņķa slimnīcu vadīja Mihals Bedržickis (1874–1962).
1930. gadā pēc arhitekta B. Leilanda projekta uzcēla jaunu apriņķa slimnīcu ar 84 gultas vietām, kurā darbojās terapeitiskā, ķirurģiskā un sieviešu nodaļa. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Ludzas apriņķa slimnīcas ēku uzspridzināja. 1962. gadā uzcēla Ludzas rajona slimnīcas ēku, 1989. gadā sākas slimnīcas jaunā korpusa celtniecības darbi, kurus pabeidza tikai 2008. gadā.
2014. gadā Ludzas rajona slimnīcu pārveidoja par SIA "Ludzas medicīnas centrs".
Vikipēdija baltkrievu valodā
Vikipēdija baltkrievu valodā (be) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija baltkrievu valodā. Par Vikipēdijas baltkrievu valodas versijas pirmsākumu var uzskatīt 2004. gadu, kad tās sākumlapā 6. aprīlī parādījās pirmais ieraksts, bet 12. augustā tika izveidots pirmais raksts. Pēc tam divarpus gadus pastāvēja lietotāju domstarpības, iekšējie konflikti un labojumu kari par baltkrievu valodas rakstību. 2006. gada februārī daļa dalībnieku vērsās Meta-Wiki ar lūgumu izveidot atsevišķu valodas sadaļu, lai baltkrievu valodai būtu divas Vikipēdijas versijas, kur katrā no tām izmantotu savu baltkrievu valodas ortogrāfisko sistēmu. Sākotnēji lūgums tika noraidīts, bet tā paša gada decembrī viņi vērsās vēlreiz ar šādu pašu lūgumu, kas tika apstiprināts. 2007. gada 27. martā visi līdz tam brīdim izveidotie raksti tika pārcelti uz Vikipēdiju klasiskajā baltkrievu valodā (kods: be-x-old), kur raksti tiek rakstīti izmantojot baltkrievu valodas ortogrāfisko sistēmu pirms 1933. gada, kad tā tika mainīta uz pašreizējo. Kopš tā laika baltkrievu valodai ir divas Vikipēdijas versijas.
Neištrēlica
Neištrēlica ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, starp Rostoku un Berlīni, pie Cīrkera ezera. No 1738. līdz 1918. gadam - Mēklenburgas-Štrēlicas hercogistes galvaspilsēta. Raksturīga ar baroka arhitektūru. Nieštrēlicā atrodas vairākas Vācu Aviācijas un Kosmonautikas centra (Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt e.V.) iestādes. Policijas skola.
Bitīt' kapos
"Bitīt' kapos" ir latviešu televīzijas komēdijseriāls, kas tika pārraidīts kanālā LNT no 2017. gada 21. septembra. Seriāls veidots kā turpinājums 2016. gada seriālam "Bitīt' matos".
Neištrēlica
Pilsēta attīstījās pēc 1712. gada, kad vecā hercoga rezidence - Štrēlica, nodega ugunsgrēkā. Par hercoga rezidenci kļuva viņa medību pils pie ezera, ap kuru izauga pilsēta. Pēc Otrā pasaules kara pie pilsētas atradās PSRS 16. gvardes tanku divīzijas karabāze.
19. gadsimta vidū Neištrēlicas ģimnāzijā mācījās arheologs Heinrihs Šlīmanis. Jaunībā Neištrēlicā dzīvoja nākamais Vācijas kanclers Bernhards fon Bīlovs.
Neištrēlicā dzimuši:
Voveri (Mākoņkalna pagasts)
Voveri ir ciems Mākoņkalna pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 283 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V568 (Lipušķi_Rukmaņi). Ciema apkārtnē atrodas Mākoņkalns ar pilsdrupām.
Mākoņkalna viduslaiku pils ir valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis, bet pilsdrupas - valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Pakalnu mainas
Pakalnu mainas (Gracula) ir viena no strazdu dzimtas (Sturnidae) ģintīm, kas saskaņā ar jaunāko sistemātiku apvieno 5 sugas. Tās visas mājo Dienvidāzijas tropu mežos, sākot ar Indiju, Bangladešu un Šrilanku un beidzot ar Indonēziju izplatības areāla austrumos. Turklāt parastā pakalnu maina ir introducēta ASV.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē pakalnu mainu ģintī tika izdalītas tikai divas sugas: pakalnu maina (Gracula religiosa) un Šrilankas pakalnu maina (Gracula ptilogenys). Līdz ar jaunākajiem zinātniskajiem atklājumiem trīs pakalnu mainas bijušās pasugas mūsdienās tiek izdalītas kā atsevišķas sugas.
Kopīgās īpašības
Visām pakalnu mainām ir melns apspalvojums ar metālisku spīdumu. Uz spārniem tām ir liels, balts laukums, kas ir redzams tikai lidojumā. Kājas un knābis ir spēcīgi, koši oranžā vai dzeltenā krāsā. Uz galvas pakalnu mainām ir dzeltena sekste, kuras forma un novietojums atkarībā no sugas ir atšķirīgs. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet jauno putnu apspalvojums un knābis nav tik košs, arī sekstes ir mazākas vai nav attīstījušās. Visas sugas izskatās ļoti līdzīgas, tomēr katrai no tām ir savstarpēji izolēta izplatība.
Visas pakalnu mainas ir nometnieki, tās sastopamas mežos un lauksaimniecības kultūrainavā. Tās ligzdo dobumos, un dējumā parasti ir 2—3 olas. Kā visi strazdu dzimtas putni, arī pakalnu mainas ir visēdājas un barojas ar kukaiņiem, augļiem un ziedu nektāru. Pakalnu mainas ir pazīstamas kā putni, kas spēj atdarināt cilvēku balsis un valodu. Valda uzskats, ka pakalnu mainas ir vistalantīgākie putni — balsu atdarinātāji.
Sistemātika
Pakalnu mainu ģints (Gracula)
Martins Benjamins Mellers
Martins Benjamins Mellers ( - ) bija Kēnigsbergā dzimis ķirurgs, kurš dzīvoja Kurzemē. Gleznotāja Johanna Lēberehta Eginka audžutēvs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1763. gada 11. novembrī kā trešais bērns Kārļa Reinholda Mellera (Carl Reinhold Moeller, 1731.-1775.) un Johannas Sofijas Šoreres (Johanna Sophia Schorer, 1735.-1811.) ģimenē. Viņam bija 8 brāļi un māsas, tostarp – dvīņubrālis Kristians Frīdrihs. Viņa znots, Annas Šarlotes Dorotejas Melleres (Anna Charlotte Dorothea Moeller, dzimusi 1791. gada 26. aprīlī, mirusi pēc 1826.) bija Kurzemes guberņas galvenais arhitekts Heinrihs Eduards Dihts (Heinrich Eduard Dicht, dzimis ap 1782. gadu Stolpē), bet viens no tiešajiem pēctečiem pēdējais Kurzemes guberņas galvenais arhitekts Artūrs Gotlībs Mellers (Arthur Gottlieb Moeller, dzimis 1860. gada 7. jūnijā Salienas pagastā, miris 7. novembrī Jelgavā).
12 gadu vecumā Martins Benjamins zaudēja tēvu, tādēļ, visticamāk, sava onkuļa Frīdriha Vilhelma Mellera (Friedrich Wilhelm Moeller, 1739.-?) ietekmē nolēma apgūt mediķa profesiju un kļuva par ķirurgu. Pēc izglītības iegūšanas viņš devās uz Alsungas draudzes novadu, kur kļuva par brīvkunga Knigges ģimenes ārstu un apmetās Pievīkas muižā, kas mūsdienās zināma kā Rīvas ciems.
1786. gada 20. augustā M.B. Mellers apprecēja Pievīkas muižas saimniecības vadītāju Luīzi Brīviņu (Lovisa Brihwin, arī Brewe vai Brewern), kurai tobrīd jau bija ārlaulības dēls, vēlākais gleznotājs Johans Lēberehts Eginks.
Drīz pēc kāzām (ap 1789. gadu) ģimene pārcēlās uz Dinsdurbes muižu, kur dzīvoja līdz 1819. gadam. M.B. Mellers šajā laikā kļuva par Drogu (Drogen, arī Gros Drogen) pasta stacijas pārvaldnieku.
Markovičs
Markovičs var būt:
Martins Benjamins Mellers
Dzīvesgājums
M.B. Mellera pirmā sieva nomira ap 1795. gadu. Drīzumā Mellers apprecējās ar Lovisu Šolleri (Lovisa Scholler), kura arī drīz nomira. Pēc tam Mellers apprecējās vēl divas reizes - 1803. gada 18. novembrī ar Amāliju Herdvigu Jēgernu, bet 1805. gada 21. septembrī - ar Annu Katrīnu Bēmu (Boehm).
M.B. Mellers mira no gripas 1834. gada 24. maijā Adzes kroņa muižā.
Piederīgie
Visi Martina Benjamina Mellera brāļi un māsas dzimuši Kēnigsbergas Altštadtē:
Kraistčērčas pagasts
Kraistčērčas pagasts (en) ir viens no vienpadsmit Barbadosas pagastiem valsts dienvidu daļā. Pagasts robežojas ar Sentdžordža pagastu ziemeļos, ar Sentmišela pagastu ziemeļrietumos un ar Sentfilipa pagastu ziemeļaustrumos. Pagastu dienvidos apskalo Karību jūra.
Pagasta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Oistinsa. Pagasta kopējā platība ir 57 km², pēc 2011. gada datiem pagastā dzīvo 54 336 iedzīvotāji. Tas ir otrais lielākais Barbadosas pagasts pēc platības un otrais lielākais pagasts pēc iedzīvotāju skaita.
Ukrainas neatkarības iela
Ukrainas neatkarības iela ir iela Rīgas Centra apkaimē ("Klusajā centrā"), kas sākas no Kalpaka bulvāra un beidzas krustojumā ar Nikolaja Rēriha ielu, aiz kura turpinās kā Antonijas iela. Ielā ir vienvirziena satiksmes kustība virzienā no Rēriha ielas. Ielai ir asfalta segums.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās atrodama 1867. gadā ar nosaukumu '''1. Ganību iela''', 1885. gadā pirmo reizi tiek minēta ar nosaukumu Antonijas iela. Ielas apbūve veidojusies galvenokārt 1901.—1913. gadā.
Eduarda Veidenbauma iela (Jūrmala)
Eduarda Veidenbauma iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Eduarda Veidenbauma iela sākas pie dzelzceļa līnijas Torņakalns—Tukums II un beidzas krustojumā ar Jūrkalnes ielu, ielai arī ir turpinājums Krastciema virzienā—Mežmalas iela. Kopējais ielas garums ir 660 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Eduarda Veidenbauma ielā satiksmes kustība norit vienā vai divās joslās un divas joslas ir posmā no Cīruļu ielas līdz Jūrkalnes ielai. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ukrainas neatkarības iela
Vēsture
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā ielu pārdēvēja rakstnieka Leona Paegles vārdā, bet 1942. gadā ķirurga Ernsta Bergmaņa vārdā, no 1944. gada tā atkal bija Leona Paegles iela. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1994. gadā ielai tika atjaunots oriģinālais nosaukums.
Eduarda Veidenbauma iela (Jūrmala)
Sabiedriskais transports
Agrāk pa Eduarda Veidenbauma ielu kursēja 5. autobuss.
Ukrainas neatkarības iela
Vēsture
2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā dēļ Rīgas dome 10. martā nolēma Antonijas ielas sākumposmu, kur atrodas Krievijas vēstniecība, līdz N. Rēriha ielai pārdēvēt par Ukrainas neatkarības ielu. Līdzīgi, pārdēvējot ielas posmu, kur atrodas Krievijas vēstniecība, rīkojās arī Viļņas pilsēta, attiecīgo posmu nosaucot par Ukrainas varoņu ielu.
Eduarda Veidenbauma iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Eduarda Veidenbauma iela ir savienota ar šādām ielām:
Vovernīki
Vovernīki ir ciems Bērzgales pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 263 km attālumā no Rīgas.
Adesīvs
Adesīvs (no la – 'pie' + esse – 'būt') ir klātbūtnes lokatīvs viens no lokatīva locījuma paveidiem, kas norāda uz priekšmetu vai dzīvu būtni, kuras tuvumā notiek kāda darbība.
2017. gada Cadel Evans Great Ocean Road Race
2017. gada Cadel Evans Great Ocean Road Race bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kuras notika 29. janvārī. Tā bija trešā reize, kad notika Cadel Evans Great Ocean Road Race sacensības un tās bija otrās sacensības 2017. gada UCI World Tour kalendārā un pirmā reize, kad tās iekļautas UCI World Tour kalendārā.
Finiša sprintā no nelielas grupas uzvarēja ' pārstāvis Nikiass Arnts, pārspējot austrāliešus Saimonu Gerensu (') un Kemeronu Maieru, kurš pārstāvēja Austrālijas izalsi.
Komandas
Tā kā sacensības bija jaunums UCI World Tour kalendārā, tika ielūgtas visas UCI WorldTeam komandas, bet dalība nebija obligāta. Sacensībās piedalījās trīspadsmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām. Piedalījās arī četras UCI profesionālās kontinentālās komandas un Austrālijas nacionālā izlase.
Kauškaļi
Kauškaļi (ltg) ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 3 km no pagasta centra Priežmales, 16 km no novada centra Aglonas un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies autoceļa P60 malā, Dubuļu ezera dienvidu krastā.
Dmitro Luņins
Dmitro Luņins (ukraiņu: Дмитро Сергійович Лунін; dzimis 1980. gada 31. martā), ir ukraiņu uzņēmējs, tiesību zinātņu doktors un valstsvīrs, kurš pašlaik ir Poltavas apgabala gubernatora pienākumu izpildītājs kopš 2021. gada 24. decembra. Kopš 2022. gada 24. februāra viņš ir Poltavas apgabala militārās pārvaldes vadītājs.
Biogrāfija
Dmitro Luņins dzimis 1980. gada 31. martā Harkivā. Viņš absolvēja Harkivas 119. skolu.
2001. gadā absolvējis Harkivas Politehnisko institūtu (specialitāte "Ekonomika un uzņēmējdarbība") un ieguvis bakalaura grādu.
2003. gadā absolvējis Harkivas Politehnisko institūtu (specialitāte "Ekonomikas kibernētika", inženieris-vadītājs).
2006.-2013., Тhe Open University, MBA.
2016.-2017., Kijivas-Mohilas biznesa skola, finanses un mārketings.
2021. gadā absolvējis Harkivas Nacionālās universitātes Publiskās pārvaldes institūtu ar specialitāti "Publiskā pārvalde".
Politiskie amati
2019. gada decembris – 2021. gada decembris - Poltavas reģionālās valsts pārvaldes priekšsēdētāja pirmais vietnieks.
2021. gada decembris — pašlaik - Poltavas reģionālās valsts pārvaldes priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs.
Kopš 2022. gada 24. februāra - Poltavas apgabala militārās pārvaldes priekšnieks.
Ģimene
Tēvs - Serhijs Luņins, vadītājs, lauksaimnieks un valsts pārvaldes maģistrs.
Māte - Larisa Luņina, Ukrainas nopelniem bagātā skolotāja.
Audzina divus dēlus.
Sports
Sporta meistarkandidāts boksā, basketbolā un peldēšanā. Visukrainas sacensību uzvarētājs.
Ruiss
Ruiss var būt:
Jūras leopards
Jūras leopards ir parasts Dienvidu okeāna iemītnieks, kas mājo jūrās gar Antarktīdas krastiem un kas ir bieži sastopams Antarktīdai tuvējās salās. Tomēr reizēm to var novērot Austrālijas, Tasmanijas, Dienvidāfrikas, Jaunzēlandes, Lorda Hava salas, Ugunszemes, Kuka salu un Dienvidamerikas dienvidpuses krastos. Vasaras sezonā tas uzturas uz jūrā peldošiem lediem, bet ziemā — salu krastos.
Izskats un īpašības
Jūras leopards ir otrs lielākais ronis Antarktikas reģionā. Par to ir lielāks tikai dienvidu jūraszilonis. Mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Jūras leoparda ķermeņa garums ir apmēram 2,4—3,5 m, svars 200—600 kg. Tie ir apmēram tikpat gari kā ziemeļu puslodē dzīvojošie valzirgi, bet to svars ir uz pusi mazāks. Jūras leopardam ir labi attīstīti muskuļi. Tā priekšzobi ir asi un līdzīgi veidoti kā citiem plēsējiem, toties dzerokļiem kā visām krabjēdājroņu cilts sugām piemīt raksturīgie izciļņi un asās šķautnes. Filtrējot ūdeni caur tiem, jūras leopards uzķer krilus. Tā kažoks mugurpusē ir tumši pelēks, bet pavēderē — gaiši pelēks. Pakakle izteikti gaiša ar nelieliem, melniem raibumiņiem.
Uzvedība
Jūras leopards ir spēcīgs, enerģisks, ziņkārīgs un rotaļīgs. Vērojot šos dzīvniekus, var redzēt, ka reizēm tas ir agresīvs plēsējs, bet reizēm tas "spēlējas" ar pingvīniem un neplāno tos ēst.
Barība
Jūras leopards ir otrais plēsīgākais dzīvnieks aiz zobenvaļa Antarktikas ūdeņos. Tā ilkņi ir apmēram 2,5 cm gari. Jūras leopards medī dažādus dzīvniekus. Mazākie indivīdi pamatā barojas ar kriliem, kalmāriem un zivīm. Pieaugušie īpatņi medī lielākus dzīvniekus: karaliskos pingvīnus, Adeles pingvīnus, klinšu pingvīnus, džentū pingvīnus un imperatorpingvīnus, kā arī citus jūrasputnus. Tas uzbrūk arī roņiem, piemēram, krabjēdājroņiem, Antarktikas kotikiem, dienvidu jūrasziloņu mazuļiem.