cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pestuma
Trīs grieķu tempļi
Pilsētas augstākajā punktā, atstatus no Hēras tempļiem un ziemeļos no pilsētas centra atrodas Atēnas templis. Tas tika celts ap 500. gadu pr.Kr., un kādu laiku tika maldīgi uzskatīts, ka tas bija veltīts Cerērai. Arhitektūra demonstrē pārejas stilu, pamatā būvēta doriskā stilā, bet daļēji arī joniskā stilā. Trīs viduslaiku kristiešu kapenes zem grīdas rāda, ka templis kādreiz tika izmantots kā kristiešu baznīca.
Citi apbūves paraugi
Kompleksa centrālajā daļā atrodas romiešu forums, domājams, celts iepriekšējās grieķu agoras vietā. Foruma ziemeļu daļā atrodas neliels romiešu templis, datējams ar 200. gadu pr.Kr. Tas bija veltīts Kapitolija triādei, Jupiteram, Junonai un Minervai.
Ziemeļaustrumos no foruma atrodas amfiteātris. Tas ir klasisks romiešu paraugs, kaut arī nedaudz mazāks, nekā vēlākā laika paraugi. Saglabājusies ir tikai rietumu daļa, jo 1930. gadā pāri šai vietai tika uzbūvēts ceļš, nojaucot amfiteātra austrumu daļu. Vietējie iedzīvotāji stāsta, ka pie visa vainīgais inženieris-celtnieks tika tiesāts un tam tika piespriests cietumsods par bezjēdzīgo vēsturiskā pieminekļa izpostīšanu.
Ir saglabājusies arī neliela, apaļa padomes (buleitērija) zāle jeb sapulču vieta (ekklesiasterion) ar vairākos līmeņos izvietotām sēdvietām. Domājams, ka tai nekad nav bijis jumts, taču apkārt bija siena ar nelielu arkādi iekšpusē. Romas impērijas laikā buleutērijs zaudēja savu nozīmi un sapulču vieta tika aizbērta.
Uz dienvidiem no pilsētas mūriem, vietā, kas arī pašlaik saucas Santa Venera, tika atrastas keramiskas statuetes, kas attēlo kailas, stāvošas sievietes ar polosa vainagiem galvā, kā tiek attēlotas Anatolijas un Sīrijas dievietes. Svētnīcā atrastās statuetes tiek datēta ar 6. gadsimta pr.Kr. pirmo pusi. Citas līdzīgas statuetes 1980. gadu izrakumos tika atrastas citās Pestumas svētnīcās. Šādas statuetes ir diezgan netipiskas Vidusjūras rietumu reģionam. Brīvdabas svētnīca tika dibināta grieķu kolonizācijas pašā sākumā. Tempļi šajā vietā netika celti līdz pat 5. gadsimta pr.Kr. sākumam. Kailas dievietes tēls ir svešs grieķu kultūrai līdz pat slavenajai Knidas Afrodītei 4. gadsimtā pr.Kr. Ikonogrāfiskus analogus nākas meklēt feniķiešu Astartē vai Kipras Afrodītē. Vietās, kur grieķi un feniķieši saskārās cits ar citu abu kultūru dievības bieži vien var sakrist. Uzraksti skaidri parāda, ka Romas impērijas laikā šī svētnīca kalpoja Venēras kultam.
Apgleznotās kapenes
Pestuma ir slavena arī ar savām apgleznotajām kapenēm, kas attiecināmas galvenokārt uz lukānu periodu, un tikai viena attiecas uz grieķu periodu. Un tomēr tas ir Nirēja kaps (itāl. Tomba del tuffatore), kas ir pats pazīstamākais no visiem. Tas nosaukts sakarā ar mīklainu scēnu, kas attēlota dekoratīvās plāksnes apakšējā daļā, kur jauns cilvēks nirst ūdens dzelmē. Atradums datējams ar piektā gadsimta pr.Kr. pirmo pusi (ap 470. gadu pr.Kr.), kas ir grieķu polisu zelta laikmets. Tas tika atrasts 1968. gada 3. jūnijā nelielā nekropolē apmēram 1,5 km uz dienvidiem no pilsētas mūriem, un tagad atrodas pilsētas muzejā. Apbedījuma šķirsts ir apgleznots īstās freskas tehnikā, un atraduma unikalitāte ir tajā, ka tas ir "vienīgais grieķu glezniecības piemērs ar figūru scēnām, orientalizācijas, arhaikas vai klasicisma periodā, kas pilnībā ir saglabājies līdz mūsdienām. Starp grieķu kapeņu tūkstošiem, zināmiem no šī perioda (apmēram 700—400. gadi pr.Kr.), šī ir vienīgā vieta, kas izdaiļota ar cilvēku attēlu freskām".
Pārējās četras šķirsta sienas apgleznotas ar scēnām, saistītām ar simpoziju, kas ir pazīstamāka ikonogrāfija no grieķu keramikas, nekā niršanas scēna. Visas piecas freskas ir izstādītas muzejā kopā ar citiem lukanu perioda apbedījumu šķirstu apgleznojumiem. Atšķirībā no senākajām grieķu kapenēm šajās vēlākajās scēnās ir daudz figūru, iekļaujot zirgus un zirgu sacīkstes.
Jānis Viņķelis
Jānis Viņķelis (dzimis, miris ) bija latviešu mākslinieks, scenogrāfs un dzejnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1968. gada 23. aprīlī Liepājā inženieru ģimenē, dzīvoja Grobiņā. Mācījās Liepājas 1. vidusskolā (1974–1983), tad Liepājas Mākslas vidusskolas Dekoratīvās noformēšanas nodaļā (1983–1987). No 1987. līdz 1994. gadam studēja Latvijas Mākslas akadēmijā, vispirms Interjeru un iekārtas nodaļā, pēc tam Glezniecības nodaļā.
Filmēja vairākas amatieru filmas, tai skaitā "Hiperdroms" un "Kārlis V spridzinātājs". Veidoja kostīmus un scenogrāfiju Liepājas teātra izrādei "Trakā diena jeb Figaro kāzas." 1993. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru.
Karpuškina
Karpuškina ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Božu ūdenskrātuve
Božu ūdenskrātuve (tautā pazīstama arī kā Vosa dīķis vai Voss) ir privāta mākslīga ūdenstilpe Mārupes novada Babītes un Mārupes pagastos. Izvietojies Babītes pagasta vidusdaļā uz dienvidiem no Dzilnuciema. Ūdenskrātuve uzstādināta uz Dzilnupes 1970. gadu beigās, applūdinot upes palieni un izmantotu smilšu karjeru. Krasti slīpi, pieejami, dibens — smilšains. Ūdenskrātuvē izveidotas divas salas 1,9 ha platībā ūdensputnu ligzdošanai. Ziemeļaustrumu krasts apbūvēts — tur atrodas Dzilnuciema daļa Taureņi, dienvidaustrumu krastā peldvieta. Dienvidu krastā atrodas atpūtas komplekss un kempings "Bejas". Mīt sapals, ālants, zutis, rudulis, karūsa, plicis, rauda, plaudis, līdaka, līnis, karpa, asaris.
Ūdenskrātuve, kad aizsalusi, iecienīta kā nelegāla autotrase.
Lībiešu-igauņu-latviešu vārdnīca
Lībiešu-igauņu-latviešu vārdnīca ir lībiešu valodas vārdnīca. Ar aptuveni 13 000 šķirkļu tā ir mūsdienās lielākais lībiešu leksikas krājums. Līdztekus standarta ortogrāfijai vārdnīcā tiek izmantotas divas papildzīmes: nazalizācijas zīme gara labializēta pakaļējās rindas zema patskaņa norādīšanai ⟨ǭ⟩ un apostrofs lauzta toņa norādīšanai ⟨'⟩. Šķirkļos iekļauti lietotāju, kam tā bijusi dzimtā valoda, lietojuma piemēri. Šķirkļos tiek norādīta informācija par to morfoloģiju — nomenu locīšanas tips un darbības vārdu konjugēšanas tips.
Vārdnīcas sastādītājs ir igauņu valodnieks Tīts Reins Vītso, bet tās redaktors un latviešu valodas daļas autors ir latviešu filologs Valts Ernštreits.
Tīmekļa versija, kas atrodama Tartu Universitātes mājaslapā, ir tapusi sadarbībā ar Latviešu valodas aģentūru un Līvõ Kultūr sidām.
Gvelfi un gibelīni
Gvelfi un gibelīni (it) bija politiskas frakcijas vēlīno viduslaiku Itālijā, starp kurām 12. un 13. gadsimtos norisinājās karš, kurā uzvarēja gvelfi. Lai arī konflikts aizsākās kā vācu augstmaņu konflikts par varu Svētās Romas impērijā, gvelfu un gibelīnu cīņas tiek attiecinātas uz karu Itālijā starp vācu imperatora varas aizstāvjiem gibelīniem un pāvesta aizstāvjiem gvelfiem, kas pārauga Itālijas pilsētvalstu cīņās, kas turpinājās 13. un 14. gadsimtā. Konfliktu izraisīja pāvestu un imperatoru cīņas par varu, feodālo augstmaņu cīņas ar augošo tirgotāju šķiru, kā arī itāļu pilsētvalstu pieaugošā neatkarība no imperatora un augstmaņiem.
Nosaukumi
Gvelfu nosaukums cēlies no itāliskās vācu Velfu dinastijas izrunas. Velfi bija Bavārijas hercogi, kas 12. un 13. gadsimtā cīnījās ar švābu izcelsmes Hoenštaufenu dinastijas imperatoriem par Svētās Romas impērijas kroni. Itālijā gvelfi pārstāvēja republikāniski noskaņotus pilsētniekus, tirgotājus un Itālijas pilsētu neatkarības aizstāvjus. Viņus atbalstīja pāvesti un vēlāk Anžū dinastijas karaļi, kas bija spēcīgas imperatora varas pretinieki. Gibelīnu nosaukums cēlies no izkropļota Hoenštaufenu pils Vaiblingenas (Waiblingen) nosaukuma izrunas itāliski. Gibelīnus veidoja pilsētu augstmaņu dzimtu pārstāvji, kam bieži bija vāciska izcelsme un kas imperatoru uzskatīja par savas varas aizstāvi.
Realitātē šis dalījums bija mazāk skaidrs, un daudzās pilsētās jau iepriekš pastāvēja dziļi iekšējie konflikti. Florencē strīds starp Buondelmonti un Amidei dzimtām 1215. izvērtās cīņā starp gvelfiem un gibelīniem, lai arī tas pastāvēja jau kopš 1115. gada, kad bija nomirusi Toskānas grāfiene Matilda, un izveidojusies pilsētvalsts. Tā kā Pāvija bija gibelīnu pilsēta, tad tās senā ienaidniece Milāna kļuva par gvelfu pilsētu. Ja Florence bija gvelfu pilsēta, tad tās konkurentes Sjēna un Piza kļuva par gibelīnu pilsētām un lūdza imperatora aizstāvību.
Simboli
Gibelīni izmantoja Svētās Romas impērijas simbolus – melnu ērgli zelta laukā un sarkanu karogu ar baltu krustu. Par opozīcijas gvelfu karogu kļuva balts karogs ar sarkanu krustu un vēlāk arī Anžū dinastijas dzeltenās lilijas zilā laukā. Šie lojalitātes simboli joprojām sastopami daudzu Itālijas pilsētu un provinču ģerboņos.
Konflikta pirmsākumi
1125. mira pēdējais Saliešu dinastijas imperators Heinrihs V. Tā kā impērijā nebija nostabilizējies dinastiskās pārmantojamības princips, pēc senās tradīcijas katrs jaunais valdnieks tika ievēlēts. Spēcīgu imperatoru varas laikā troņmantinieka ievēlēšana bija formāla, taču gadījumos, kad imperators mira bez mantinieka, vēlēšanas kļuva par cīņu iemeslu.
1125. gadā vācu augstmaņi un bīskapi par karali ievēlēja Lotāru III. Ar to neapmierināti bija Hoenštaufeni, kuru pārstāvis Konrāds III tika izvirzīts kā alternatīva Lotāram III, pēc kura nāves 1138. gadā Konrādu beidzot ievēlēja par jauno karali. 1152. gadā par imperatoru ievēlēja Frīdrihu I, kurš pa tēva līniju bija Hoenštaufens, bet mātes – Velfs. Dinastiskais konflikts par varu Vācijā beidzās, taču šajos gados imperatora vara Itālijā bija ļoti novājinājusies un 1155. gadā Frīdrihs I ar armiju devās uz Itāliju, lai to atjaunotu. Šis laiks arī uzskatāms par gvelfu un gibelīnu konflikta sākumu.
Kari Itālijā
Frīdrihs I panāca anti-pāvesta Viktora ievēlēšanu un 1162. gadā iekaroja Milānu, taču pēc sakāves 1176. gada Lenjano kaujā pret Lombardijas līgu bija spiests 1183. gadā parakstīt Konstances mieru ar kuru atzina Ziemeļitālijas pilsētu autonomiju. Pēc imperatora Heinriha VI nāves 1197. gadā, atsākās cīņa par varu impērijā. Kari Itālijā saasinājās imperatora Frīdriha II valdīšanas laikā no 1220. līdz 1250. gadam. Itālijā dzimušais imperators gandrīz visu savu varas laiku pavadīja Itālijā un bija iesaistīts nebeidzamos konfliktos ar pāvestiem par to, kam pieder augstākā autoritāte. Imperatoram nācās karot ar atjaunoto Lombardijas līgu. Dženovas floti, kas transportēja franču kardinālus uz koncilu Romā 1241. gadā iznīcināja Pizas flote. Pāvests Inocents IV 1245. bēg uz Franciju. 1249. gadā tiek sakauts imperatora dēls, Sardīnijas karalis Enco. 1254. mirst Hoenštaufenu imperators Konrāds IV, un gandrīz 20 gadus par varu impērijā cīnās vairāki kandidāti.
Pēc Frederika II nāves, viņa ārlaulības dēls Manfrēds valda Sicīlijas karalistē (1254-66) un turpina cīņu pret gvelfiem. 1259. Itālijas ziemeļos gibelīnu armija cieš sakāvi. Izmantojot nestabilo situāciju, un meklējot spēcīgu gvelfu vadoni, 1265. gadā pāvests kronē Šarlu I Anžū par alternatīvu Sicīlijas karali. 1266. gada 26. februārī Benevento kaujā viņš sakauj un nogalina Manfrēdu, izbeidzot Hoenštaufenu varu Itālijas dienvidu daļā.
Šajā laikā gvelfu un gibelīnu cīņas Itālijas pilsētās aizvien vairāk pārvēršas feodālo augstmaņu un bagāto tirgotāju cīņās par varu. Zaudējušās frakcijas pārstāvjus parasti izraidīja trimdā un viņu īpašumus konfiscēja. Īpaši asa šī cīņa izvērsās Florencē, kur gibelīnu augstmaņi 1248. un 1260. gadā no pilsētas izraida gvelfu tirgotāju pārstāvjus, līdz Itālijā lielu varu ieguvušais Šarls I Anžū 1266. ieņem pilsētu un izbeidz gibelīnu varu. 1268. gada Tagliakoco (Tagliacozzo) kaujā tiek sakauts un vēlāk nogalināts Frederika II mazdēls Konrādins. Līdz ar to vācu imperatoru vara Itālijā faktiski ir sakauta.
Cīņu beigšanās
Līdz ar imperatoru varas sabrukumu, mainās gvelfu un gibelīnu cīņu raksturs. Gvelfi, kurus pārstāv Sicīlijas karalistē valdošā Anžū dinastija, Romas pāvesti un Florences vadītā Toskānas pilsētu koalīcija, atbalsta Anžū dinastijas varu Itālijā. Gvelfi kļūst konservatīvāki, vairāk ieinteresēti nepieļaut gibelīnu atgriešanos no trimdas un konfiscēto īpašumu atgūšanu. Pāvests Gregors X (1271-1276) sāk distancēties no gvelfiem, kas nonākuši gandrīz pilnīgā Anžū dinastijas varā. Lai arī Anžū Sicīlijas karaliste 1282. gada sacelšanās rezultātā zaudē Sicīlijas salu, viņu Neapoles karaliste joprojām ir spēcīgākā Itālijā.
Gibelīni turpina cerēt uz imperatora varas atjaunošanos. Lai arī imperatori Heinrihs VII Luksemburgs un Ludvigs IV Bavārietis ieradās Itālijā uz kronēšanu, viņu varas posmi bija pārāk īsi un nestabili.
No 13. gadsimta vidus līdz 14. gadsimta sākumam notiek kari starp gvelfu pilsētu koalīciju Florenci, Montepulčiano, Boloņu, Orvjeto no vienas puses un gibelīnu pilsētu koalīciju, ko veido Piza, Sjēna, Pistoija un Areco. 1269. gadā gvelfi ieņem Sjēnu. 1287. gadā no Areco tiek padzīti gvelfi, kas bēg uz Florenci. 1289. gada 11. jūnijā notiek Kampaldino kauja starp Florences un Areco armijām, kurā uzvar gvelfu Florence, kas turpmāk dominē Toskānā. Kaujā piedalās arī dzejnieks Dante. Florences gvelfi vēlāk sašķeļas divās frakcijās, kas 1301. gadā noved pie Dantes pārstāvētās balto gvelfu frakcijas padzīšanas no pilsētas. 1315. gada 29. augustā gibelīnu Pizas armijai Montekatini kaujā izdodas sakaut Anžū Neapoles karalistes un Florences armijas. Gibelīnu vara saglabājas un nostiprinās Milānā.
Arī pāvesta vara 14. gadsimta sākumā sabruka, kad pēc konflikta ar Francijas karali uz gandrīz 70 gadiem pāvesti pameta Romu un valdīja no Aviņonas, mūsdienu Francijas dienvidos.
Horohivas rajons
Horohivas rajons ir Volīnijas apgabala rajons Ukrainā. Robežojas ar Volīnijas apgabala Ivaniču, Lokaču un Luckas rajoniem, Rivnes apgabala Demidivkas un Radiviļivas rajoniem, kā arī Ļvivas apgabala Brodu, Radehivas un Sokaļas rajoniem.
Artūrs Filipsons
Artūrs Filipsons (1906—1950) bija latviešu aktieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gada 1. aprīlī Vecpiebalgas pagastā Briņģu muižas pusgraudnieka Jura Filipsona un viņa sievas Emīlijas trīs bērnu ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā sāka mācīties Vestienas pamatskolā, vēlāk Rīgas pilsētas 2. vidusskolā (1921—1924), līdztekus mācībām pa naktīm strādāja Rīgas pilsētas Sarkankalna slimnīcā par sanitāru. 1924. gadā A. Filipsons sāka mācīties jaundibinātajā Raiņa un Aspazijas Tautas nama Dailes teātra aktieru kursos.
1927. gadā viņš absolvēja aktieru kursus un sāka strādāt Dailes teātrī, kopumā nospēlējot ap 200 lomu.
Bijis precējies ar dzejnieci Rūtu Skujiņu. Dēls aktieris Jānis Filipsons.
Volodimira
Vēsture
Volodimira pirmoreiz rakstos minēta 988. gadā un ir viena no senākajām pilsētām reģionā. 992. gada Volodimira ir bīskapa rezidence. 11. un 12. gadsimtā Volodimira jeb Volīnijas Vladimira bija viena no lielākajām pilsētām Kijivas Krievzemē. No 12. gadsimta — Volīnijas kņazistes centrs, no 13. gadsimta — Galīcijas-Volīnijas kņazistē (no 1253. gada — karaliste). 13. gadsimta pirmā puse bija Volodimiras vislielākā uzplaukuma laiks. 1241. gadā pilsētu nopostīja hana Batija karaspēks.
14. gadsimta otrajā ceturksnī vairākus gadus Volodimira bija Kijevas un Visas Krievzemes patriarha Teognosta rezidence. Pēc Galīcijas-Volīnijas karalistes sabrukuma 14. gadsimta vidū Volodimira iekļāvās Lietuvas lielkņazistē, kopš 1569. gada atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā pilsētu iekļāva Krievijas impērijas sastāvā.
Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz kara beigām 1918. gadā Volodimira bija Austroungārijas okupācijā. Pēc Pirmā pasaules kara pilsēta iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī (kā Włodzimierz Wołyński).
Polijas kampaņas laikā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā Volodimiru-Volinsku ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS pilsētu ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena, bet pilsētas apkārtnē ukraiņu kaujinieki no UNA izvērsa represijas pret poļu civiliedzīvotājiem.
Pēc kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Volodimira bija Ukrainas PSR sastāvā.
Valdis Bisenieks
Valdis Bisenieks (dzimis, miris ) bija latviešu valodnieks, tulkotājs, atdzejotājs un dzejnieks. Tulkojis un atdzejojis no vācu, itāļu, angļu valodas un sanskrita, “Fausta”, “Dievišķās komēdijas”, “Vecākās atskaņu hronikas” un indiešu svētās dziesmas Bhagavadgīta latviskotājs. Rotari kustības atjaunotājs Latvijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1928. gada 2. oktobrī Rīgā ģeodēzista Jāņa Bisenieka un viņa sievas Emīlijas ģimenē. Bērnību pavadīja Ulbrokas apkaimē. Mācījās Rīgas Klasiskajā ģimnāzijā un Franču licejā. Bija apveltīts ar fenomenālu atmiņu.
Bērnībā viņam bija vāja veselība, viņš slimoja ar astmu, ko pārvarēja pats, uzsākot trenēties ar skriešanu un mazgāties ar aukstu ūdeni.
Sešpadsmit gadu vecumā, izlasījis vācu valodā Tomasa Manna daļēji autobiogrāfisko noveli “Tonio Krēgers”, Valdis nolēmis kļūt par tulkotāju.
Studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, no 1953. gada strādāja Vācu filoloģijas nodaļā. Piedalījās latviešu-vācu vārdnīcas sastādīšanā (no 1963), publicēja zinātniskus rakstus par vācu valodas sintaksi un intonāciju.
Pēc papildināšanās Voroņežas Valsts universitātē viņš 1965. gadā sāka strādāt par Latvijas Valsts universitātes mācībspēku. Pēc iznākšanas no piespiedu ārstēšanas psihiatriskajā slimnīcā sāka tulkot Gētes “Faustu”, jo uzskatīja, ka Raiņa tulkojums pašā sākumā bijis nepilnīgs. Viņaprāt, Raiņa rakstīšanas stils ir daudz tuvāks Frīdriham Šilleram, kam piemīt tā sauktā romantiskā metode: tēli parādās kā ideju iemiesojumi un kļūst par autora ideju ruporiem. Bet Gētem “piemīt daudzkrāsainība un psiholoģiskajā niansētība, tēli ir psiholoģiski smalki izzīmēti. Tur ir dzīves garša. Ne velti šis darbs tiek saukts par dzīves bībeli,” uzskatīja Bisenieks.
Arī pēc Bisenieka uzskata nepilnīga bija latviešu-vācu vārdnīca, kuras uzlabošanai viņš veltījis teju 30 dzīves gadus. “Vārdnīcu rakstīju pats sev. Ja kādam citam tas noder, varu tikai priecāties,” teica Valdis Bisenieks.
1984. gadā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju par mūsdienu vācu valodas sintakses jautājumiem. Patstāvīgi apguvis ukraiņu valodu viena atvaļinājuma laika pie drauga Rovnā.
1990. gadā viņš pārtrauca darbu LU un 1992. gadā kļuva par pirmo Latvijas Rotari kustības prezidentu pēc neatkarības atjaunošanas.
Mūža nogalē kopā ar dzīvesbiedri pameta Rīgas centru un dzīvoja Dreiliņos.
Miris 2017. gada 13. novembrī.
Ģimene
Studiju laikā Valdis Bisenieks precējies ar Dzidru, dzimušu Šmiti, dzimis dēls Armands Bisenieks (arhitekts). Otrreiz precējies 1968. gadā ar Ausmu, dz. Krēsliņu, dzimis dēls Ingmārs Bisenieks (vēsturnieks).
FK Orenburg
FK Orenburg (ru) ir profesionāls Krievijas futbola klubs no Orenburgas. Klubs ir dibināts 1976. gadā, pašlaik spēlē Krievijas otrajā pēc līmeņa līgā — Futbola nacionālajā līga (FNL). Mājas spēles komanda aizvada "Gazovik" stadionā, kura ietilpība ir 7500 skatītāju vietu.
Līdz 2016. gadam kluba nosaukums bija "Gazovik". 2016. gadā komanda uzvarēja FNL, otrajā spēcīgākajā Krievijas futbola līgā, un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva Premjerlīgā. Debijas sezonā ieguva 13. vietu un pārspēlēs zaudēja vietu Premjerlīgā, 2018. gadā vēlreiz uzvarēja FNL un atgriezās Krievijas futbola augstākajā līmenī. 2018.—2019. gada sezonā Premjerlīgā ieguva 7. vietu, kas ir kluba augstākais sasniegums.
No 2015. līdz 2016. gadam klubu pārstāvēja Latvijas futbolists Artūrs Zjuzins.
Karulāni
Karulāni ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 223 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V756.
Inčukalna novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Inčukalna novada pašvaldības vadītāji. Inčukalna novads tika izveidots 2006. gada 12. septembrī, apvienojot Inčukalna pagastu un Vangažu pilsētu.
Uzskaitījums
{{legend| #99CC33| Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #647A28| Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}}
Dempings
Dempings ir ievesto preču pārdošana kādā valstī par cenām, kas ir zemākas par tajā esošām vai pasaules cenām.
Dempingam kā ārējās tirdzniecības ārpustarifu politikas instrumentam ir spilgti izteikta ekonomiska daba. Galvenā problēma ir tā, ka iespējama situācija, kurā iekšzemes tirgus neļauj monopolfirmai realizēt optimālo produkcijas apjomu no izmantojamo faktoru ražošanas viedokļa. Turklāt šādas preces pieprasījums pēc cenas ir mazelastīgs. Tādā situācijā monopolfirma var pieteikt pasaules tirgum "dempinga karu", realizējot eksporta produkciju par cenu, kas ir zemāka nekā iekšzemes tirgus līdzsvarota cena. Šīs firmas piedāvāto preču pieprasījums šādas cenas gadījumā pasaules tirgū kļūst elastīgs un ļauj tai kompensēt cenu pazemināšanas dēļ zaudētos ienākumus.
Dempinga kaitējums
Ar dempinga kaitējumu saprot ne tikai ražošanas vai tirgus daļas sašaurināšanos, bet arī šo rādītāju pieauguma tempa un ražošanas jaudu noslogojuma pazemināšanos, nodarbinātības līmeņa un investīciju ienākumu samazināšanos, kā arī investīcijas piesaistes iespēju pasliktināšanos. Par antidempinga muitas ieviešanas pamatu var būt gan faktiskais, gan iespējamais kaitējums.
Sporādiskais dempings
Sporādiskais jeb pagaidu dempings (en) ir vienreizēja, epizodiska produkcijas krājumu pārpalikuma pārdošana ārvalstīm par pazeminātām cenām. Tas notiek tad, ja firmai ir grūtības iekšzemes tirgū un uzņēmējiem ir jāizvēlas: atstāt nenoslogotas ražošanas jaudas vai arī pārdot ārvalstīm saražotās produkcijas pārpalikumus par cenām, kas ir zemākas nekā iekšējā tirgū.
Nodevīgais dempings
Nodevīgais dempings (en) ir eksporta cenu pazemināšana uz noteiktu laiku, lai izspiestu konkurentus no tirgus. Cenu pazemināšanas līmenis ir atkarīgs no firmas stratēģijas, t.i., ja ir runa par centieniem "okupēt" kādas valsts tirgu, tad eksporta cena var izrādīties zemāka par ražošanas izmaksām. Tā, piemēram, astoņdesmitajos gados rīkojās Japānas automobiļu ražotāji, cenšoties iekarot ASV tirgu.
Sociālais dempings
Sociālais dempings (en), kad preču cenas ražotājvalstī tiek noteiktas daudz zemākas par tirgus cenām. To valsts panāk, nosakot un apzināti turot zemu darba samaksas līmeni strādātājiem un minimālus transfertmaksājumus nestrādātājiem.
Ekoloģiskais dempings
Ekoloģiskais dempings (en), kad preču cenā nav ietvertas izmaksas, kas saistītas ar dabas piesārņošanu. Tādējādi preces tiek pārdotas par daudz zemākām cenām nekā ir to patiesā vērtība.
Valūtas dempings
Valūtas dempings (en), kad eksporta cenas tiek pazeminātas nacionālās valūtas devalvācijas rezultātā. Nacionālās valūtas devalvācija nozīmē, ka par importa precēm ir jāmaksā augstāka cena nacionālajā valūtā. Tas ierobežo šo preču pieprasījumu un realizāciju vietējā tirgū un tādējādi mazina importa apjomu.Devalvācija veicina eksportu, jo dod iespēju pārdot preces ārējā tirgū par zemāku cenu. Valūtas maiņas daudzuma kontroli īsteno valstis, nosakot importētājiem valūtas apmaiņas limitu, ko nedrīkst pārkāpt. Līdz ar to uzņēmumi ārzemēs var iepirkt un apmaksāt tikai ierobežotu preču daudzumu. Var noteikt arī valūtas izvešanas limitu.
Pastāvīgais dempings
Pastāvīgais dempings (en) ir ilgstoša preču pārdošana ārvalstīm par cenu, kas ir zemāka nekā iekšzemes tirgus līdzsvarotā cena.
Antidempinga pasākumi
Antidempinga pasākumu – parasti maksājuma veidā – piemēro kā pretpasākumu, lai novērstu kaitīgo ietekmi, ko rada imports par dempinga cenām, un lai atjaunotu godīgu konkurenci. Pasākumu nosaka, balstoties uz dempinga starpību, kas ir eksporta cenas un normālās vērtības salīdzinājums. Salīdzinājumam izmanto identiskus vai salīdzināmus ražojuma veidus. Lai salīdzinājums tiešām būtu godīgs, var veikt korekciju, kurā tiek ņemtas vērā atšķirības, kas ietekmē cenu salīdzināmību, piemēram, atšķirības pārdošanas noteikumos, tirdzniecības līmeņos, fiziskajās īpašībās utt.
Līgums par antidempinga pasākumiem
Ārvalstu piegādātāju ietekmi uz cenu pazemināšanu regulē Pasaules Tirdzniecības organizācijas Līgums par antidempinga pasākumiem. Saskaņā ar šo līgumu dempings tiek atzīts gadījumā, ja vienas valsts preces nonāk otras valsts tirgū par cenām, kas ir zemākas nekā šo preču pašizmaksa. Turklāt tiek precizēts: ja preces eksportē par cenu, kas ir zemāka nekā šīs preces pārdodamā cena eksportētāja iekšzemes tirgū. Pirms antidempinga pasākumu īstenošanas notiek izmeklēšana, kas nosaka ne tikai dempinga faktu, bet arī kaitējumu, kas nodarīts valstij importētājai.
Lai sāktu izmeklēšanas pasākumus, ir jāievēro divi kritēriji: Antidempinga un pretsubsīdiju pasākumi parasti tiek noteikti uz pieciem gadiem ar iespēju, pamatojoties uz pasākumu pārskatīšanas izmeklēšanu, pagarināt to darbības termiņu vēl ik par pieciem gadiem. Antidempinga un pretsubsīdiju pagaidu pasākumus drīkst piemērot ne agrāk kā 60 dienas pēc izmeklēšanas sākšanas. Šādus pagaidu pasākumus var noteikt uz laiku, kas nepārsniedz četrus mēnešus tad, ja tie vērsti pret subsīdijām, un sešus mēnešus – ja tie vērsti pret dempingu.
Antidempinga nodeva
Antidempinga nodevas likmi nosaka:
Antidempinga maksājumi Eiropas Savienībā
Antidempinga maksājumu piemērošanas vispārīgo kārtību nosaka ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr.2016/1036 (2016.gada 8.jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis.
Kompensācijas maksājumu piemērošanas vispārīgo kārtību nosaka ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis.
Konkrēta antidempinga vai kompensācijas maksājuma noteikšana un piemērošana, kā arī atcelšana vai mainīšana tiek noteikta ar atsevišķu regulu.
2022. gada Francijas prezidenta vēlēšanas
2022. gada Francijas prezidenta vēlēšanas norisinājās 2022. gada 10. aprīlī (pirmā kārta) un 24. aprīlī (otrā kārta). Tās bija divpadsmitās prezidenta vēlēšanas Piektajā republikā. Vēlēšanās atkārtoti uzvarēja līdzšinējais Francijas prezidents Emanuels Makrons.
Pirmā kārta
Reģistrētie kandidāti (vārds, uzvārds, politiskās partijas nosaukums, iegūtais balsu īpatsvars):
Otrā kārta
Vēlēšanu otrajā kārtā piedalījās Emanuels Makrons un Marina Lepena.
Andrejs Maticins
Andrejs Maticins (dzimis Čerepovecā, Krievijā) ir bijušais Latvijas hokejists, tagad hokeja treneris. Pašlaik (2014) Maticins ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Vladivostokas "Admiral" galvenā trenera palīgs.
Pārstāvējis Latvijas izlasi vairākos Pasaules čempionātos un 2002. gada olimpiskajās spēlēs. Latvijas izlases sastāvā aizvadījis 117 spēles, kurās guvis 48 rezultativitātes punktus (13+35).
Spēlētāja karjera
Karjeru uzsācis Rīgas "Dinamo" sastāvā (nospēlējis septiņas sezonas, piedaloties 269 spēlēs, kur guvis 18 vārtus un izdarījis 61 rezultatīvu piespēli). Pēc tam spēlējis Somijas klubu Koo Koo un Pori "Ässät", Latvijas HK Liepājas Metalurgs un Rīgas "Vilki", kā arī Zviedrijas klubu Folingbo, Lycksele, Tingsryd un NH'90 sastāvā. Latvijas izlasi pārstāvējis 4 Pasaules čempionātos (1997, 1998, 1999, 2000), kā arī 2002. gada olimpiskajās spēlēs.
1996. gada nogalē par īpašiem nopelniem Saeima Maticinam piešķīra Latvijas pilsonību.
Trenera karjera
No 2008. līdz 2010. gadam bijis Latvijas U-20 izlases galvenais treneris. 2012.—13. gada sezonā trenēja Krievijas Jaunatnes hokeja līgas vienību Čerepovecas "Almaz". Vēlāk vienu sezonu bija Čerepovecas "Severstal" galvenā trenera palīgs, taču tad kļuva par Vladivostokas "Admiral" galvenā trenera palīgu.
Centra dīķis (Mālpils pagasts)
Centra dīķis ir mākslīga ūdenstilpe Siguldas novada Mālpils pagasta Mālpils ciemā. Uzstādināts uz Sudas upes. Dīķi viena 0,03 ha liela saliņa. Dīķi šķērso autoceļi P3 un V59.
Palink
UAB Palink ir Lietuvas uzņēmums, mazumtirdzniecības veikalu tīkla IKI īpašnieks. Uzņēmumam ir aptuveni 230 veikali dažādās Lietuvas pilsētās.
UAB Palink lielākais kapitāldaļu turētājs ir viens no lielākajiem mazumtirgotājiem Vācijā REWE Group (93,75 %). Otrais īpašnieks ir Francijas E.Leclerc grupas uzņēmums Unilec.
Vēsture
1992. gads trīs brāļi no Beļģijas — Georgs, Olivers un Nikolass Otrici (Ortiz) — atvēra savu pirmo pārtikas preču veikalu Lietuvas galvaspilsētā Viļņā. 1992. gada 10. septembrī viņi dibināja uzņēmumu UAB Palink. 1993. gads Viļņā tika atvērts pirmais mūsdienu pašapkalpošanās veikals Lietuvā.
2007. gada beigās tika paziņots, ka veikalu tīklu tā dibinātāji pārdeva Rietumeiropas mazumtirgotājiem Alliance Coopernic. 2008. gadā Vācijas mazumtirgotāja grupa REWE kļuva par UAB Palink lielāko akcionāru. 2008. gadā Panevēžā tika pabeigta loģistikas centra būvniecība.
2011. gada novembrī tika atjaunināts IKI logotips; Cento veikali pārtapa par IKI Cento, un Ikiukas veikali tika pārdēvēti par IKI Express. Līdz 2016. gadam visi IKI Cento veikali tika pārdēvēti par IKI.
2016. gada 23. decembrī tika noslēgta vienošanās par UAB Palink pārdošanu Zviedrijas uzņēmumam ICA Gruppen, kas Baltijas valstīs pārvalda mazumtirdzniecības tīklu Rimi Baltic. Darījuma vērtība bija 213 miljoni eiro. Tajā brīdī Palink īpašnieki bija: Rewe, Coop Switzerland, Colruyt Group, Unilec, CONAD un UAB Baltisches Haus. Lietuvas Konkurences padome 2017. gada oktobrī šo iegādi atļāva ar nosacījumu, ka trešajām personām tiks pārdoti 17 Rimi un Iki veikali Viļņā, Kauņā, Klaipēdā un Panevēžā. 2018. gada marta vidū Rimi Lietuva iesniedza Konkurences padomei potenciālo pircēju kandidatūras. Padome tās neatbalstīja, pamatojot to, ka šie pircēji "nenodrošinātu stabilu un vismaz tikpat efektīvu konkurenci", kādu līdz darījuma īstenošanai nodrošina pašreizējais uzņēmums. Aprīlī Konkurences padome paziņoja, ka tiek pārtraukta Iki pārdošana Rimi.
2018. gada jūlijā Vācijas uzņēmums REWE palielināja daļu Palink līdz 93,75 % kapitāldaļu. Otrais īpašnieks bija E. Leclerc grupa Unilec.
Palink Latvijā
2003. gadā mazumtirdzniecības tīkla Rimi Latvia ģenerāldirektors Knuts Kvisviks atstāja Rimi un kopā ar partneriem dibināja uzņēmumu SIA Behold, kas 2003. gada 20. augustā dibināja meitas uzņēmumu SIA Dacapo. 2004. gada augustā Dacapo no Behold nopirka Lietuvas uzņēmums UAB Palink un mainīja nosaukumu uz SIA Palink. 2005. gada jūnijā Rīgā tika atvērts pirmais IKI tīkla veikals.
2011. gadā ar SIA Palink maksātnespējas pieteikumu tiesā vērsās Sergejs Guščins, kuram SIA "Landekss" bija cedējis daļu no Palink parādsaistībām, ko uzņēmums neatzina. 2012. gada janvārī Kurzemes rajona tiesa atzina SIA Palink maksātnespēju. 2012. gada martā Augstākās tiesas Senāts atcēla pirmās instances tiesas spriedumu, ar kuru pasludināts maksātnespējas process, secinot, ka Kurzemes rajona tiesa nepareizi iztulkojusi un piemērojusi likumu normas. Maijā Kurzemes rajona tiesa vēlreiz skatīja Sergeja Guščina prasību par SIA Palink maksātnespēju un to noraidīja. 2012. gada aprīlī sākta visu Cento veikalu pārveidi par IKI. 2013. gadā SIA Palink bija trešais lielākais pārtikas mazumtirdzniecības uzņēmums Latvijā.
2014. gada janvārī paziņots, ka Palink pārdod veikalu tīkla IKI (51 veikali) operatoru Latvijā SIA Palink Latvijas uzņēmumam SIA Mego, jo nevēlējās turpināt savu darbību Latvijā. Darījums 10. februārī tika apstiprināts Latvijas Konkurences padomē. 13. martā SIA Palink tika pārdēvets par SIA Lenoka. 1. aprīlī noslēdzās SIA Lenoka pārdošanas process.
Čudinovs
Čudinovs (ru; sieviešu dzimtē Čudinova (Чуди́нова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Lučķini
Lučķini ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 32 km no novada centra Preiļiem, 3,5 km no pagasta centra Aglonas un 237 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies tieši pie autoceļa P60.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Sergejs Čudinovs
Sergejs Čudinovs (dzimis ) ir bijušais Latvijas hokejists un hokeja treneris.
Karjeru uzsācis Čeļabinskas "Traktor" vienībā, pēc tam spēlējis Rīgas "Dinamo", Rīgas "Stars", kā arī dažādu Vācijas līgu klubu sastāvos. Latvijas izlasi pārstāvējis 3 Pasaules čempionātos (1997, 1998, 1999).
Pēc hokejista karjeras beigām viņš kļuva par hokeja treneri. Trenera karjeru uzsāka ar darbu Vācijas piektās līgas klubā EV Fürstenfeldbruck.
Denijs Vords
Denijs Vords (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Vords pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Leicester City.
Vords iepriekš ir spēlējis Wrexham un Liverpool, kā arī ticis izīrēts Tamworth, Morecambe, Aberdeen un Huddersfield Town.
Velsas futbola izlases sastāvā Vords debitēja 2016. gadā. Pārstāvējis Velsu 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Leicester City
Raimonds Macats
Raimonds Macats (dzimis ) ir latviešu mūziķis un komponists.
Mācījies Cēsu mūzikas skolā gan klavieru spēli, gan čella spēli. 1986. gadā absolvēji Latvijas Valsts konservatoriju. Pēc augstskolas absolvēšanas saņēmis norīkumu uz kolhozu "9. maijs", kur kļuvis par ansambļa "Inversija" vadītāju. Tajā pašā laikā sācis komponēt vairākas dziesmas.
1993. gadā ieguvis Lielo Mūzikas balvu par gada labāko aranžējumu un solo priekšnesumu.
Centra dīķis
Centra dīķis var būt:
Dzērves skola
Muiža un parks
Dzērves muižas kungu māja celta 19. gs. sākumā. 1905. gada revolūcijā tā nodedzināta, bet vēlāk, no 1906. līdz 1912. gadam, rekonstruēta saskaņā ar arhitekta G. Berči projektu neoklacisisma stilā. No agrākajiem laikiem labi saglabājies liels baltu podiņu kamīns, saglabājušās kāpnes ar margām un 20. gs. interjera dekoratīvā apdare. Muižas kompleksam pieder arī 6,7 ha liels ainavisks parks Kurzemes angļu stilā. Parka vēsturisko kompozīciju gan ietekmējis arī padomju laikā izbūvēts vieglatlētikas stadions. Muižas augļudārzā atrodami vēsturiski augļu koki, tostarp ķirši.
Sarkanais Sports
"Sarkanais Sports" bija Rīgā izdots fiziskās kultūras un sporta laikraksts. Iznāca trīs reizes nedēļā laika posmā no 1940. gada 12. augusta līdz 1941. gada 26. jūnijam. Pavisam iznāca 132 (1940. gadā — 58, 1941. gadā —74) laikraksta numuri, katrs 4 lappuses biezs. Laikraksta izdevējs bija okupācijas varas izveidotie orgāni: LPSR TKP Fiziskās kultūras un sporta komiteja un LPSR Arodbiedrību centrālā padome. Atbildīgais redaktors — žurnālists Rafaels Blūms.
Laikraksts publicēja materiālus par fizisko kultūru un sportu. Atsevišķās nodaļās tika ievietoti raksti par šahu, rikšošanas un jāšanas sportu. Bieži vien rakstiem bija tam laikam raksturīgais Staļinu un Padomju Savienību slavinošais raksturs.
Laikraksts ir digitalizēts un pieejami LNB digitālās bibliotēkas periodikas nodaļā.
Kontakttīkls
Strāvas noņēmēju kontaktu nodrošina ar kontaktvadu vai kontaktsliedi.
Sliežu transporta sliedes, kuras uzņem dinamiskās slodzes no ritošā sastāva, lielākoties papildus izmanto arī vilces sproststrāvas aizvadīšanai un tās parasti netiek uzskatītas par kontakttīkla daļu, jo nenodrošina tiešu elektrobarošanu pirms patērētāja (vilces dzinēji u.c.).
Galvenie kontakttīkla elementi ir:
Par kontakttīklu ekspluatāciju, apkopi un remontu atbild elektroenerģētikas speciālisti.
Dzelzceļa kontakttīkla tehniskā ekspluatācija
Galvenās elektrificētu dzelzceļu būves un iekārtas ir pazeminošās vilces apakšstacijas, elektropārvades līnijas un kontakttīkls, barojošās līnijas un sekciju posteņi. No elektropārvades enerģētiskajām sistēmām uz vilces apakšstacijām pievada augsta sprieguma (6 — 220 kV) trīsfāžu maiņsstrāvu. Vilces apakšstacijā spriegumu pārveido: maiņstrāvas dzelzceļa līnijām uz vienu fāzi ar spriegumu 27,5 kV; līdzstrāvas — 3,3 kV. No vilces apakšstacijām pa barojošajām līnijām elektroenerģiju pārvada kontakttīklā un tālāk caur strāvas noņēmējiem un komutējošo aparatūru — pie ERS vilces dzinējiiem. No vilces dzinēja caur riteņpāriem, sliedēm un pa nosūcējlīniju strāva atgriežas vilces apakšstacijā.
Par barojošām līnijām kalpo vadi, kuri piekārti kontakttīkla balstiem. Vadi pievienoti vilces apakšstaciju kopnēm caur speciāliem izslēdzējiem, kas pasargā kontakttīklu no īssavienojumiem, bet pie kontakttīkla caur sekcijas izvienotājiem, kas ļauj atslēgt vai pieslēgt spriegumam atsevišķu sekciju no vietas ar kloķi vai ar distances vadības aparātiem. Pie vilces apakšstacijām, papildus var nodrošina ar elektroenerģju piegulošos rajonus, kas tāpat var būt dzelzceļa transporta līnijas objekti. Pazeminošās transformatoru apakšstacijas ar izvērstu elektroapgādes līniju tīklu (spriegums 6 — 10 kV, 35 kV un 220 — 380 V) nodrošina ar elektroenerģiju SCB iekārtas, depo, pārbrauktuvju, staciju un pieturu apgaismojumu u.c. Posma iekārtas pieslēdz paralēlajām elektroapgādes līnijām.
Kontakttīklu darbam derīgā stāvoklī uztur ar izolētiem torņiem, automotrisēm, drezīnām ar izolētajiem laukumiem, kas ļauj veikt darbus uz kontakttīkla bez sprieguma noņemšanas, speciāli aprīkotām automašīnām ar paaugstinātu caurbraukšanas spēju sarežģītos ceļa un bezceļa apstākļos u.c.
Kontakttīkls sastāv no dzelzsbetona vai metāliskajiem balstiem, uz kuru speciālām konsolēm piestiprināts augšējais vads — nesējtrose. Pie tā ar vantīm stiprina vienu vai divus kontaktvadus. Kontakttīkls posmos ir sadalīts 1200 — 1600 m temperatūras izplešanās enkuriecirkņos. Lai strāvas noņēmēju kontaktieliktņu nodilums būtu vienmērīgs, kontaktvadu taisnos iecirkņos izvieto zigzagveidā pret ceļa garenasi, ko panāk ar fiksatoru palīdzību, kas piestiprināti katram balstam. Katrs zigzags vienāds ar 300 mm. Kā nesējtroses izmanto vara vai bimetāliskus vadus, bet līdzstrāvas iecirkņos tikai vara vadus. Kad kontakttīkla kopējais šķēlums (nesējtrose un kontaktvads) nav pietiekams, uz speciāliem balstu kronšteiniem uzstāda pastiprinošos vadus, kuri, pieslēgti kontaktpiekares punktu rindā, kopīgi veido veselu kopumu. Kā kontaktvada materiāls kalpo tikai cieti stiepts elektrolītiskais varš. Augsta sprieguma nesējtrosi un kontaktvadu droši izolē no balstiem.
Stiprs vējš noliec kontavtvadu no tā normāla stāvokļa. Pie tam tas var iziet ārpus strāvas noņēmēja slieces darba zonas un pakļūt zem tā raga. Rezultāts - vanšu un fiksatoru aprāvums, slieces atrāvums un strāvas noņēmēja sabrukums. Dažos gadījumos iespējama arī kontaktvada noraušana. Vējainos rajonos stabilu kontakttīkla darbu nodrošina ar dubultiem kontaktvadiem, slīpo rombveida ķēžu piekari un stingriem spraišļiem.
Ķieģeļrūpniecība Latvijā
Ķieģeļrūpniecība Latvijā ir viena no rūpniecības nozarēm, kas savu uzplaukumu piedzīvoja 19. un 20. gadsimtā, kad lielākā daļa no tajā laikā būvētajām mūra ēkām bija ķieģeļu celtnes.
Kontakttīkls
Sekcijas izvienotāji un to pievadi
Sekcijas izvienotāji paredzēti atsevišķu kontakttīkla sekciju (iecirkņu) savienošanai vai izvienošanai, kā arī barojošo līniju pieslēgšanai kontakttīklam. Līdzstrāvas iecirkņos ekspluatē dažādu sekciu izvienošanas tipus, t.sk tādus, kas ļauj strādāt pie ilgstošas strāvas režīmā - 3000 A un - sprieguma 3,0 kV, kā arī pastiprinātie izvienotāji strāvai - 4000 A.
Ķieģeļrūpniecība Latvijā
Vēsture
Latvijā pirmās mūra celtnes bija celtas no dolomīta un granīta laukakmeņiem, bet ķieģeļus izmantoja vienīgi durvju un logu apdarei. Vēlāk ķieģeļus arvien vairāk sāka izmantot arī ēku iekšējām konstrukcijām un aizsargmūru celšanai. Senākās ķieģeļu celtnes Latvijā ir Turaidas pils, Ludzas pils, Rīgas Doms, Rīgas Sv. Pētera baznīca, Rīgas Sv. Jēkaba baznīca un Rīgas aizsargmūris ar ķieģeļu torņiem. 17.-18. gadsimtā Kurzemes un Zemgales hercogi ķieģeļus izmantoja Jelgavas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīcas, Jelgavas pils, Rundāles pils, Pētera akadēmijas un citu monumentālu celtņu būvei. Ķieģeļu ieguvei lielo būvju tuvumā izraka mālbedres un uzcēla ķieģeļu "cepļus" jeb ķieģeļnīcas. Saglabājušās mālbedres (tagad zivju dīķi) pie Turaidas pils, pie bijušās Kobronskansts Torņakalnā. Hercogs Jēkabs Kurzemē, Zemgalē un Sēlijā lika uzbūvēt apmēram 20 ķieģeļnīcas. Jelgavas pils celšanai nepieciešamie ķieģeļi ražoti pie agrākā Sniķes kroga (Schneckenkrug) Lielupes labajā krastā. Lielu ķieģeļu cepli iekārtoja arī Daugavpils cietokšņa būvei. 19. gadsimta vidū daudzās muižās izveidojās lauku ķieģeļu cepļi, bet gadsimta beigās radās jaudīgas ķieģeļu rūpnīcas un Hofmaņa riņķa cepļi, kas ražoja ķieģeļus Rīgas, Liepājas, Daugavpils, Ventspils, Jelgavas un citu strauji augošo pilsētu mūra māju būvei. Īpaši daudz mālbedru un ķieģeļu cepļu bija Lielupes un Iecavas krastos. Uz pilsētām kieģeļus transportēja koka liellaivās, ko strādnieki garās virvēs vilka gar upju krastiem. Liels ķieģeļu ceplis bija arī Iļķenu muižas (Hilchensfähr) ķieģeļnīca Gaujas labajā krastā Ādažu-Carnikavas draudzes novadā Rīgas apriņķī un Tomes ķieģeļu ceplis Daugavas kreisajā krastā.
Jūliuss Hudāčeks
Jūliuss Hudāčeks (sk, dzimis ) ir slovāku hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Hudāčeks pārstāv KHL komandu Rīgas "Dinamo". Viņa brālis Libors Hudāčeks arī ir hokejists.
Kontakttīkls
Sekcijas izvienotāji un to pievadi
Sekcijas izvienotājus montē uz speciāliem kronšteiniem ķēžu piekares balstos. Vismaz 2 m no izvienotājiem neizvieto nekādus vadus un citas konstrukcijas. Izvienotājus novieto ne zemak kā 6 m no zemes, bet grūtāk aizsniedzmās vietās - 5,0 m.
Piemēram, līdzstrāvas izvienotājs "PKS-3,3/3000" ietver šādus konstruktīvos elementus: sviru; kustīgo kronšteinu; kustīgo izolatoru; kustīgo nazi; kronšteinu; apvalku; elektriskā loka (liesmas) slāpējošos ragus; nekustīgs nazi; abalstu; pamatni; vadu spiedskavu; sprostplāksni; spiedskavu; atsperi; vāciņu; līsti; lameli.
Ķieģeļrūpniecība Latvijā
Ķieģeļu ražošanas bums Lielupes baseinā (1872-1914)
Pirmās Hofmaņa riņķa krāsnis Latvijā Valgundes muižas Mazgrašos 1872. gadā uzcēla rūpnieks Džordžs Armitsteds un Lielgrašos 1873. gadā Džons Teilers. Pēc tam arī Valgundes ķieģeļrūpnieks Ņesterovs Kalnciema muižas Purmaļos ap 1880. gadu izveidoja ķieģeļu rūpnīcu ar riņķa krāsnīm. Pateicoties Zemgales līdzenuma kvartāra māla, dedzināmās kūdras krājumiem un Lielupes ūdensceļam, Kalnciema apkārtnē un Iecavas lejtecē izveidojās plašs ķieģeļu rūpnīcu rajons. Tagadējā Kalnciemā vien bija 13 fabriku. 1900. gadā Lielupes baseinā bija 53 riņķa krāsnis, kas ražoja apmēram 120 miljonus ķieģeļu galvenokārt Rīgas un Jelgavas vajadzībām. Krasi samazinoties būvniecības apjomiem, 1905. gadā daudzas lielas ķieģeļfabrikas bankrotēja, un ķieģeļu ražošana samazinājās līdz 40 miljoniem ķieģeļu gadā. Pēc krīzes beigām 1908. gadā ražošana atkal atjaunojās un līdz Pirmā pasaules kara sākumam riņķa krāšņu skaits Lielupes baseinā sasniedza 85 un 1912. gadā saražoto ķieģeļu skaits sasniedza 230 miljonus.
Jūliuss Hudāčeks
Karjera
Hudāčeks karjeru sācis Čehijas Ekstralīgas komandā HC Košice. 2011.gadā pievienojās SHL līgas klubam Södertälje SK. Pēc sezonas pievienojās citai Zviedrijas komandai Frölunda HC. Vēlāk spēlējis arī Örebro HK. 2013. gadā pievienojās Novosibirskas "Sibirj", bet tur aizvadīja tikai vienu spēli un sezonas laikā pievienojās HC Pardubice. 2017. gadā pievienojās Čerepovecas "Severstal". Kopš 2018. gada spēlē Maskavas "Spartak".
Kontakttīkls
Sekcijas izvienotāji un to pievadi
Kravu iekraušanas un izkraušanas vietās, kā arī darbinieku staigāšanai pa ritošā sastāva jumtiem, pielieto izvienotājus ar sazemēšanas nažiem.
Ķieģeļrūpniecība Latvijā
Ražošanas atjaunošanās Latvijas Republikā
Pirmā pasaules kara laikā Latvijas ķieģeļrūpniecība pilnīgi apstājās, bet pēc Brīvības cīņu beigām 1922. gadā lēni atjaunojās. Daļu saražoto ķieģeļu eksportēja uz Lietuvu, Igauniju, Somiju, nedaudz uz Angliju. Sevišķi veiksmīgi bija 1927.-1928. gadi, kad eksportēja vairāk nekā 48 tūkstošus tonnu ķieģeļu 770 tūkstošu latu vērtībā. 1930. gadā strādāja 25 riņķa krāsnis, bet pasaules ekonomiskās krīzes laikā 1931.-1933. gadā Lielupes baseina ķieģeļrūpniecība atkal samazinājās un 1933. gadā saražoja tikai apmēram 27 miljonus ķieģeļu 10 riņķa krāsnīs. Pēc krīzes beigām būvniecība atkal auga un 1938. gadā Latvijā saražoja 118 miljonus ķieģeļu. 1940. gadā lielākie ķieģeļu ražotāji bija AS "Ķieģelis un kūdra", "Ķieģelis" un "Ķieģeļnieks", lielākie uzņēmumi bija "Standarts", "Kaigi", "Purmaļi", " Tūja" un "Progress".
TiungSAT-1
TiungSAT-1 (radioamatieru nosaukumi OSCAR 46, MO 46) bija Malaizijas valsts uzņēmuma Astronautic Technology (M) Sdn. Bhd. (ATSB) eksperimentāls mikropavadonis. Palaists 2000. gada septembrī. Darbību ir beidzis
Ķieģeļrūpniecība Latvijā
Latvijas PSR periodā
Pēc Otrā pasaules kara likvidēja mazos ķieģeļu cepļus un Lielupes baseinā ražošanu koncentrēja 1946. gadā dibinātajā "Kalnciema būvmateriālu kombinātā" un 1963. gadā dibinātajā rūpnīcā "Spartaks" tagadējā Jelgavas novadā. 1962. gadā atvēra ķieģeļu rūpnīcu Madonas rajona Lūzā, kura savu darbību drīz pārorientēja uz drenu cauruļu ražošanu. 1963. gadā Cēsu rajonā atvēra ķieģeļu rūpnīcu Lodē. 1971. gadā Latgalē uzcēla lielu būvmateriālu rūpnīcu “Kuprava”, kas izmantoja vietējos mālus drenu cauruļu, keramzīta oļu un fasādes ķieģeļu ražošanai.
TiungSAT-1
Pavadoni izgatavoja Apvienotās Karalistes uzņēmums Surrey Satellite Technology (SSTL) uz platformas SSTL-70 bāzes. Kosmiskā aparāta izmēri bija 690 x 366 x 366 mm un masa 50,8 kg.
Ķieģeļrūpniecība Latvijā
Latvijas PSR periodā
Uzcēla arī lielas silikātķieģeļu rūpnīcas Bolderājā (1952), Rēzeknē, Liepājā un Daugavpilī, kas daļēji aizstāja tradicionālo māla ķieģeļu ražošanu. Māla ķieģeļu ražošana pieauga no 80 miljoniem ķieģeļu 1950. gadā līdz 243 miljoniem 1960. gadā, tad samazinājās līdz 193 miljoniem 1970. gadā, bet silikātķieģeļu ražošana tajā pašā periodā pieauga no 6 miljoniem (1950) līdz 164 miljoniem (1960) un 237 miljoniem (1970) ķieģeļu gadā. Vēlāk ražošanas apjomi izlīdzinājās un 1980. gadā Latvijā saražoja 179 miljonus māla ķieģeļu un 173 miljonus silikātķieģeļu gadā.
Kontakttīkls
Sekcijas izvienotāji un to pievadi
Izvienotāju piedziņām jābūt aizslēgtām. Savienotāja kustīgo izolatoru un pievadu savieno ar vārpstu vai vilktni. Dažkārt pielieto trošu vilktni.
TiungSAT-1
TiungSAT-1 tika palaists 10:05 UTC ar nesējraķeti Dnepr no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaists arī mikropavadoņi MegSat 1, Unisat 1, Saudisat 1a, Saudisat 1b.
Kontakttīkls
Sekcijas izvienotāji un to pievadi
Motora pievadam tajā pat laikā jāļauj manuālas izvienotāju pārslēgšanas iespējamība. Izvienotājus pārslēdz slodzes strāvai klāt neesot.
Lai izvienošanas laikā izvairītos no naža mijiedarbības virsmu elektriskā loka piedegumiem, līdzstrāvas izvienotājus aprīko ar liesmu slāpējošiem ragiem. Tāpat atsevišķos gadījumos aprīko maiņstrāvas izvienotājus,
Izvienotājus uzstāda vertikāli uz speciālu atbalsta bultu izolatoriem. Viens no izolatoriem ir nekustīgs, bet otru - ar speciālas vārpstas palīdzību tā lejasdaļā novirza no vertikāla stāvokļa. Pārslēdzot pievada kloķi slīpā stāvoklī, nazis iziet no izvienotāja lūpām un pārtrauc elektrisko ķēdi. Blīvu naža piespiedi izvienotāja lūpām nodrošina tērauda atsperes. Vadus pie katras izvienotāja galviņas piespiež bultskrūvju spiedskavas, kas aprēķinātas uz četriem vadiem, kur katram vadam šķērsgriezuma laukums līdz 120 mm2.