cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džonsona kosmosa centrs
Centru ar sākotnējo nosaukumu Pilotējamo kosmosa kuģu centrs (Manned Spacecraft Center) uzbūvēja uz Raisa Universitātes dāvinātas zemes un atklāja 1963. gadā. 1973. gada 19. februārī to pārdēvēja bijušā ASV prezidenta un Teksasā dzimušā Lindona Džonsona vārdā.
Simna
Simna ir pilsēta Alītas rajonā, 23 km uz rietumiem no Alītas. Pilsēta atrodas pie Simnas un Giluiša ezeriem. Pilsētā atrodas Sv. Marijas Debesbraukšanas baznīca.
Smārde (stacija)
Smārde ir pieturas punkts dzelzceļa līnijā Torņakalns—Tukums II (Rīga—Tukums), tā atrodas Tukuma novada Smārdes ciemā. Smārdē pietur visi maršruta Rīga—Tukums elektrovilcieni. Smārde ir C biļešu zonas gala stacija.
Simna
Simnā ir vairāki uzņēmumi. Starp tiem - "Alytaus melioracija", uzņēmuma "Dainava" filiāle un citi. Pilsētiņā ir apkopes slimnīca, aptieka, poliklīnika, kultūras nams, tirgotavas, pasts, Swedbank filiāle. Simnas iedzīvotāji nodarbojas ar lauksaimniecību, servisu, zivjkopību, meliorāciju, celtniecību. Pilsētiņā darbojas speciālā internātskola.
Džonsona kosmosa centrs
Džonsona kosmosa centrā ietilpst Lidojumu vadības centrs (Mission Control Center jeb MCC-H), kas atrodas 30. ēkā. To pirmoreiz izmantoja misijas Gemini 4 laikā 1965. gada jūnijā. No tās tika vadīti visi nākamie Gemini, Apollo, Skylab un Space Shuttle lidojumi. 1998. gadā atklāja 30. ēkas piebūvi, no kuras vada Starptautisko kosmosa staciju.
Smārde (stacija)
Smārdes stacijas ēku 2018. gadā pārņēma īpašumā Engures novada pašvaldība. 2019. gadā uzsākta stacijas ēkas pārbūve par kopienu centru, saglabājot dzelzceļa kases un uzgaidāmo telpu. Kopienu centrs atklāts 2019. gada. 20. decembrī. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Smārdes stacija uzbūvēta reizē ar dzelzceļa līniju 1877. gadā. Tajā bija trīs sliežu ceļi un kravas rampa. Sākotnējā stacijas ēka nav saglabājusies, tagadējā uzcelta 1930. gadā. Pēc Tukuma līnijas elektrificēšanas stacijā elektrificēti 2 no 3 sliežu ceļiem, tādējādi tajā varēja izmainīties elektrovilcieni. 20. gadsimta 80. gados stacija pārveidota par pieturas punktu (līdz 90. gadu sākumam palikusi kā rezerves stacija, saglabājot sliežu ceļus un signalizācijas sistēmas, bet demontējot pārmijas), bet neizmantotie sliežu ceļi nojaukti 90. gados (elektrificētais pirmais ceļš nojaukts apmēram 1995. gadā).
Džonsona kosmosa centrs
Centrā tiek veikti vairums NASA astronautu apmācību un treniņu. Sonija Kārtera treniņu centrā (Sonny Carter Training Facility) atrodas Neitrālas peldspējas laboratorija (Neutral Buoyancy Laboratory) ar lielu ūdens baseinu, kura astronauti trenējas simulētā bezsvara stavoklī, gatavojoties iziešanai atklātā kosmosā.
Džonsona kosmosa centrs vada arī Vaitsendas izmēģinājumu poligonu Ņūmeksikā, kurā notiek raķešdzinēju izmēģinājumi, kā arī ir Space Shuttle rezerves nolaišanās vieta.
Atribūcija
Atribūcija psiholoģijā ir secinājumu izdarīšana par cilvēka uzvedības cēloņiem un viņa sociālajām attieksmēm, iekšējo vai ārējo rīcības cēloņu piedēvēšana viņa uzvedībai. Visbiežāk atribūcija ir vērojama tad, kad cilvēki saskaras ar ko jaunu un negaidītu. Atribūcija palīdz paredzēt un kontrolēt notikumus, nosaka cilvēka jūtas, ievirzes un uzvedību.
Atribūcijas teorijas radītājs ir Frics Haiders (Heider, 1958). Viņš pētīja ikdienišķu cilvēku, kurš mēģina sasaistīt novērojamo uzvedību ar neredzamajiem cēloņiem. Haiders pirmais iedalīja iespējamos uzvedības cēloņus
1965. gadā Edvards Džounss (Jones) un Keite Deivisa (Davis) tālāk sistematizējot Haidera priekšstatus, izstrādājaatbilstošo secinājumu" (dispositional or correspondent inference) teoriju. Saskaņā ar šo teoriju secinājumi par uzvedību un no tās izrietošajiem nolūkiem tiek izdarīti tā, lai tie atbilstu kādām noteiktām, stabilām darbojošās personas īpašībām. Atribūcijā tiek izdalīti divi posmi:
Atbilstošo secinājumu izdarīšanu nosaka trīs faktori:
Ikurrina
Ikurrina ir basku simbols un Basku Zemes autonomās komūnas oficiālais karogs.
Karogu, kurš parasti tiek uzskatīts par Basku zemes nacionālo, bet neoficiālo simbolu, izveidoja Basku nacionālistu partijas EAJ-PNV dibinātāji Luiss un Sabino Arana.Tā dizains ir paņemts no Lielbritānijas karoga un tas ir viena no Francijas aizjūras teritorijas, Senpjēras un Mikelonas, kurā apmetās uz dzīvi Francijas basku jūrnieki, karoga sastāvdaļām. Ikurrina, arīdzan, ir Basku Nacionālistu partijas (EAJ-PNV) karogs.
Karoga līdzība ar Lielbritānijas karogu tiek izskaidrota ar to, ka tā tapšanas laikā Bilbao bija plaša sadarbība ar Lielbritāniju. Karogs tika izveidots 1894. gadā kā Biskajas provinces simbols viena karoga, kas simbolizētu septiņas basku provinces, ansamblī. Karogs pirmo reizi tika pacelts "Euzkeldun Batzokija", klubā, kas bija partijas EAJ-PNV priekšgājējs. Partija apstiprināja to 1895. gadā, bet 1933. gadā ierosināja iecelt to par visas Basku zemes karogu.
Pēc tam, kad basku tauta to 1936. gadā pieņēma un pēc sociālistu padomnieka Aznara ieteikumiem, Basku Zemes valdība to apstiprināja par autonomās komūnas oficiālo karogu. Lai gan Spānijas diktatora, Fransisko Franko, režīms to aizliedza 1938. gadā, to turpināja lietot Ziemeļu basku zemē. Tas kļuva par basku neatkarības kustības simbolu — vienas no pirmajām ETA akcijām bija karogu kāršana publiskās vietās. 1977. gadā, kad Spānijā atgriezās demokrātija, karoga aizliegums tika atcelts, bet divus gadus vēlāk tas atkal tika apstiprināts par Basku Zemes oficiālo karogu. To pieņēma arī nacionālisti visās basku provincēs.
Karoga sarkanā krāsa simbolizē biskajiešus, zaļā - Gernikas ozolu, Biskajas veco likumu krājumu simbolu, bet baltais krusts nozīmē Dievu. Tādējādi sarkanā, zaļā un baltā krāsa ir kļuvusi par basku nacionālajām krāsām.
Etimoloģija
Nosaukums ir Arana izdomāts neoloģisms no vārda ikur ("zīme, norādījums"), kuru sākumā izmantoja, lai apzīmētu karogu. Vārda nozīme ar laiku mainījās, tāpēc modernajā basku valodā karogu sauc spāņu vārdā par bandera.
Forever
Forever ir repera Drake singls. Dziesmā arī piedalās Kanje Vests, Lil Wayne un Eminem. Dziesma tika izdota kā singls no Lebrona Džeimsa dokumentālās filmas More Than a Game skaņas celiņa.
Dziesma arī tika iekļauta Eminem albuma Relapse atkalizdotajā versijā Relapse: Refill. Eminem izpildīja savu dziesmas daļu dzīvajā 2009. gada Amerikas Mūzikas Apbalvošanas ceremonijā. Drake arī izpildīja dziesmu kopā ar Lil Wayne, Eminem un Travisu Barkeru 52. Grammy apbalvošanas ceremonijā.
Džampaps
Džampaps (en — lekt augšā) ir drum and bass apakšžanrs, kas mūsdienās ir ļoti populārs. Tas parādījās 20. gadsimta 90. gadu vidū.
Rēzeknes karogs
Rēzeknes karogs ir viens no Rēzeknes oficiālajiem simboliem kopā ar Rēzeknes pilsētas ģerboni. Karogs sastāv no 2 krāsām - zilas un baltas. Tas sadalīts trīs daļās, proporcionāli 2:1:2, gar malām ir zilā krāsa, bet pa vidu baltā. Karoga vidū ir novietots Rēzeknes ģerbonis. Bieži karogs tiek izkārts vertikāli, piemēram, pie apgaismes stabiem, ēku sienām un citos gadījumos. Zilā krāsa tajā, iespējams, norāda uz pilsētas piederību Latgalei un Rēzeknes kā "Latgales sirds" simbolismu. Karoga krāsas ir noteiktas Rēzeknes domes saistošajos noteikumos Nr.10 un ir šādas:
WASP-12b
Planēta WASP-12b atrodas tik tuvu savai zvaigznei, ka tās virsma ir uzkarsēta virs 2000 °C un vietām pat līdz 2 500 °C un zvaigznes tuvums šai planētai palīdz karstuma ziņā Latviešu vikipēdijas citplanētu uzskaitījumā ieņemt 1.vietu. Tās forma izstiepta tā, ka planēta atgādina regbija bumbu. Atmosfēra ir uzpūtusies un planētas diametrs trīs reizes pārsniedz Jupitera izmērus, lai gan planēta ir tikai par 40% masīvāka nekā Saules sistēmas lielākā planēta.
Planēta riņķo ap zvaigzni, kas saucās WASP-12. Planēta atrodas 871 gaismas gada attālumā Vedēja zvaigznājā. Gads uz WASP-12b ilgst 1,1 Zemes dienu.
Planētas blīvums ir tikai 326 kg/m3, tātad planētas ieži, kas diemžēl ir saspiesta gāze, ir vismaz 3 reizes vieglāki par ūdeni un vismaz 2 reizes par tādiem šķidrumiem, kā benzīns, etanols, metanols u.c. organiskie šķīdinātāji ar mazu blīvumu.
2006.—2007. gada LBL sezona
'''LBL 2006./2007. gada sezona''' bija 16. Latvijas Basketbola līgas sezona. Šī sezona bija sadalīta divos posmos: pirmajā posmā, kas risinājās no 2006. gada 25. septembra līdz 22. decembrim, 12 komandas sacentās par četrām ceļazīmēm uz 2. posmu. Šīs četras komandas kopā ar 4 Latvijas komandām, kas piedalījās Baltijas Basketbola Līgas turnīrā, sacentās par 6 vietām uz izslēgšanas turnīru. 8 komandas, kas neiekļuva 2. posma 1. divīzijā, sacentās 2. divīzijā par neizkrišanu uz Latvijas Basketbola Amatieru Līgu.
Finālsērijā sacentās Ventspils pret ASK. ASK uzvarēja pirmajās divās spēlēs, izvirzoties vadībā sērijā ar 2-0, taču Ventspilij izdevās uzvarēt 3. spēlē. 4. un 5. spēlē uzvarēja attiecīgi ASK un Ventspils, bet sērijas liktenis izšķīrās 6. spēlē, kad ASK Rīga uzvarēja un pirmoreiz kļuva par Latvijas čempioniem, pārtraucot BK Ventspils septiņu gadu dominanci. Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts ASK spēlētājs Sandis Valters.
1. posms
U = uzvaras, Z = zaudējumi, +/- = punktu starpība, % = uzvaru procents
2. divīzija
U = uzvaras, Z = zaudējumi, +/- = punktu starpība, % = uzvaru procents
Bernārs Ino
Bernārs Ino (dzimis Bretaņā, Francijā) ir bijušais šosejas riteņbraucējs, kurš piecas reizes uzvarējis prestižajā daudzdienu velobraucienā Tour de France. Viņš ir viens no tikai pieciem riteņbraucējiem, kuram izdevies uzvarēt visos trīs Grand Tour velomaratonos, arī Giro d'Italia un Vuelta a Espana. Tāpat Ino kļuvis par vienīgo velosportistu, kurš nekad nav finišējis zemāk par otro vietu Tour de France.
Gārsene
Gārsene (arī Gārsine) ir ciems Jēkabpils novada Gārsenes pagastā, pagasta centrs. Atrodas Latvijas dienvidos, tikai dažu kilometru attālumā no Lietuvas robežas Dienvidsusējas kreisajā krastā. Attālums līdz novada centram Jēkabpilij — 53 km, līdz tuvākajai pilsētai Aknīstei — 11 km, līdz Rīgai — 161 km. Ciems izveidojies ap Budbergu dzimtai piederējušās Gārsenes muižas (Garssen) centru. Gārsenē atrodas pagasta pārvalde, tūrisma informācijas centrs un muzejs (muižas pilī; agrāk šeit arī Gārsenes pamatskola), kultūras nams, bibliotēka, luterāņu baznīca.
Vēsture
Gārsenes muižu 1583. gadā Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards izlēņoja savam staļļmeistaram Godhardam Budbergam no Beninghauzenas un tā uz vairākiem gadsimtiem kļuva par Budbergu dzimtmuižu. Gārsenes kapos atrodas Budbergu dzimtas kapenes (kapliča). Tagadējā muižas kungu māja tapusi ap 1856. gadu. 1939. gadā pēc arhitekta Vasiļjeva projekta bijušo muižas ēku pārbūvēja Gārsenes pamatskolas vajadzībām.
Muižas kompleksā ietilpst arī saimniecības ēkas ap parādes pagalmu, klēts un stallis, vārtu stabi, dzirnavas, brūzis ar strādnieku māju un kalpu māja, kā arī plašs meža parks Dienvidusējas krastos, kurā iekārtotas dabas takas.
Sotiris Kirjaks
Sotiris Kirjaks (dzimis Trikalā, Grieķijā) ir bijušais grieķu futbolists, aizsargs.
"Panathinaikos"
Savus pirmos soļus futbolā Kirjaks spēra ar vietējās pilsētas komandu "Thyella Megalochoriou". Nepagāja ilgs laiks, līdz viņš tika ievērots un 1996./1997. gada sezonā viņš pievienojās "Panathinaikos" kluba futbola akadēmijai. 1999./2000. gada sezonā aizsargs pievienojās otrās līgas komandai "Agios Nikolaos", kurai tika izīrēts. Viņš tur palika divus gadus, bet "Panathinaikos" sastāvā atgriezās, jo nācās aizvietot savainotos spēlētājus. 2003./2004. gada sezonā viņš triumfēja Grieķijas čempionātā, kā arī Grieķijas kausā.
"Rangers"
Nākamā gada janvārī Kirjaks pārcēlās uz Skotijas komandu Glāzgovas "Rangers". Viņš tika izīrēts, taču ar iespējām atpirkt futbolistu pēc īres termiņa beigām. Jau savā pirmajā sezonā grieķu aizsargs kopā ar "Rangers" uzvarēja Skotijas Premjerlīgā, tāpat arī Skotijas Līgas kausā, kur finālā guva divus vārtus, palīdzot pārspēt "Motherwell".
Pēc īres termiņa beigām Kirjakam nevedās pārrunas ar kluba vadību, taču par viņu visai lielu interesi izrādīja arī "Everton", "Portsmouth", "Schalke 04" un "Genoa". Galu galā Kirjaks palika "Rangers" sastāvā, vienojoties par līgumu uz vienu sezonu. Pēc abpusējas vienošanās grieķis pameta klubu 2006. gada maijā.
"Eintracht"
Jau nākamajā mēnesī Kirjaks parakstīja divu gadu līgumu ar Bundeslīgas komandu Frankfurtes "Eintracht". Pirmajā sezonā viņš iemantoja atbalstītāju labvēlību, gūstot vairākus svarīgus vārtus, kas ļāva klubam izvairīties no izkrišanas uz 2. Bundeslīgu. Otrajā sezonā komanda finišēja 9. pozīcijā, taču Kirjaks izlēma nepagarināt kontraktu ar šo vienību.
AEK
Kirjaks piekrita Atēnu AEK piedāvājumam par piecu gadu līgumu. Savainojumu dēļ aizsargs Grieķijas čempionātā aizvadīja vien 20 mačus, taču pierādīja sevi kā stabilu pamatsastāva spēlētāju. Viņš piedalījās arī ļoti intriģējošajā mačā Grieķijas kausa izcīņas finālā pret "Olympiacos", kur oponenti uzvarēja pēcspēles 11 metru sitienu sērijā ar 15:14.
"Liverpool"
"Liverpool" nāca klajā ar paziņojumu, ka parakstījuši līgumu ar grieķu futbolistu pēc sistēmas 2+1. Liverpūles klubs par viņu samaksāja ap 2 miljoniem sterliņu mārciņu. Grieķu aizsargs ir garākais spēlētājs komandā.
Premjerlīgā viņš debitēja 16. janvārī mačā pret Boltonas "Wanderers", ko "Liverpool" uzvarēja ar 3:2 . Savus pirmos vārtus klubā Kirjaks guva spēlē pret Stokas "City". Par savu sniegumu vairākkārt viņš ticis slavēts britu presē,  kā arī fanu pulkā, kas atzinuši futbolistu par 2010. gada janvāra labāko futbolistu komandā, tāpat par labāko aizvadītās sezonas papildinājumu.
Karjera izlasē
Kirjaks valstsvienībā debitēja spēlē pret Zviedrijas izlasi. Tieši gadu vēlāk viņš guva savus pirmos vārtus izlasē, mačā ar Norvēģiju. Viņš savainojuma dēļ nepiedalījās 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, kurā Grieķijas izlase triumfēja. Aizsargs gan piedalījās 2008. gada Eiropas čempionātā.
Herta Millere
Herta Millere (, dzimusi ) ir Rumānijā dzimusi Vācijas rakstniece, dzejniece. 2009. gadā Millere kļuva par 106. personu, kas ir ieguvusi Nobela prēmiju literatūrā. Viņa to saņēma par literāro daiļradi, kurā atklāja dzīves skarbumu Rumānijā Nikolajes Čaušesku diktatūras laikā.
Herta Millere ir dzimusi Timišas apgabalā, Rumānijā, švābu zemnieku ģimenē. Timišoaras universitātē viņa studēja romāņu literatūru un ģermānistiku. 1979. gadā Rumānijas slepenais dienests gribēja piespiest Milleri kļūt par ziņu pienesēju. Tā kā viņa atteicās no tā, tad zaudēja darbu. Viņa iztiku pelnīja, pasniedzot privātstundas vācu valodā. Rumānijā viņas pirmā grāmata vācu valodā tika izdota 1982. gadā, bet Rumānijas valdība to cenzēja. 1987. gadā Millerei kopā ar vīru izdevās nokļūt Vācijā, kur viņa sāka strādāt kā akadēmiskais mācībspēks, gan arī kā rakstniece un sabiedriskā darbiniece. Viņa vērsās pret dažādu sociālisma bloka režīma pakalpiņiem gan Vācijā, gan Rumānijā.
Latvijā Hertas Milleres literārā daiļrade ir maz pazīstama. 2011. gadā Millere viesojās Rīgā.
1. FC Köln
1. FC Köln ir profesionāls Vācijas futbola klubs no Ķelnes Ziemeļreinā-Vestfālenē. Tas dibināts 1948. gadā, apvienojoties klubiem Kölner Ballspiel-Club 1901 un SpVgg Sülz 07.
Kluba iesauka ir Die Geißböcke ("āži"), kas ir atsauce uz kluba talismanu, kas ir āzis vārdā Henness par godu bijušajam spēlētājam un vēlāk galvenajam trenerim Hennesam Veisveileram. Pirmo Hennesu klubam dāvināja cirka uzņēmējs kā Ķelnes karnevāla joku. Kopš 2008. gada 24. jūlija kā talismans darbojas jau astotais āzis Henness. Lokāli tiek izmantota vēl viena iesauka — FC, kas ir biežs apzīmējums Vācijas futbola klubiem. Vietējā dialektā tas izrunājas kā "EF-tsai", kontrastā ierastajam uzsvaram uz "C".
Kā daudzi citi Vācijas profesionālie futbola klubi, ''1. FC Köln'' ir daļa no lielāka sporta kluba, kurā ir arī citu sporta veidu nodaļas. Ķelnes klubā ir arī handbola, galda tenisa un vingrošanas nodaļas. Kluba galveni konkurenti ir citi Reinas reģiona klubi — Borussia Mönchengladbach, Bayer 04 Leverkusen un Fortuna Düsseldorf.
No 2016. līdz 2017. gadam komandu pārstāvēja Latvijas izlases uzbrucējs Artjoms Rudņevs.
Jeremija
Jeremija (heיִרְמְיָה, Yirmĭyahu) jūdaismā un kristietībā ir pravietis, kura pravietojumi un dzīve aprakstīti Bībeles Jeremijas grāmatā. Viņš tiek uzskatīts arī par Raudu dziesmu autoru. Aktīvi darbojās no aptuveni 627. gada p.m.ē. līdz 587. gadam p.m.ē.
Dzimis netālu no Jeruzalemes. Sāka pravietot Jūdejas ķēniņa Josijas laikā. Senie izraēļi bija pievērsušies elkdievībai, un ķēniņš Josija aktīvi centās to izskaust, lai atjaunotu ticību vienam vienīgajam Dievam un Desmit baušļu ievērošanu. Jeremijas pravietojumu lielākā daļa saistās ar brīdinājumiem pārtraukt elkdievību, atgriezties pie Dieva, kurš ir dusmīgs un gatavo Jeruzalemes sagrāvi.
Jeremijas pravietojumus ietekmēja vēsturiskie notikumi, kurus viņš piedzīvoja. 606. gadā p.m.ē tika sagrauta Asīrijas impērija, kas jau iepriekš bija iekarojusi ziemeļos esošo Izraēlas karalisti, ķeniņš Josija tika nogalināts 605. gadā p.m.ē un visbeidzot, Babilonieši Nebukadnecara vadībā 586. g.p.m.ē sagrāva Jūdeju, nopostīja Jeruzalemi, izlaupīja Templi un lielu daļu iedzīvotāju izsūtīja Babilonijas trimdā.
Laikā, kad babilonieši bija aplenkuši Jeruzalemi, Jeremija tika arestēts kā nodevējs un gandrīz sodīts ar nāvi, jo viņš pravietoja pilsētas sagrāvi un aicināja tās aizstāvjus padoties un pieņemt sakāvi, jo tā ir Dieva sūtīta, tāpēc to nav iespējams novērst.
Topoloģiska telpa
Topoloģiska telpa ir matemātiska struktūra, kurā iespējams formāli definēt tādus jēdzienus kā konverģence, sakarīgums un nepārtrauktība. Topoloģiskas telpas jēdziens caurvij gandrīz katru mūsdienu matemātikas nozari. It īpaši tās tiek pētītas matemātikas nozarē, ko sauc par topoloģiju. Topoloģiska telpa ir ļoti vispārīgs un abstrakts jēdziens — to apraksta tikai trīs aksiomas. Gandrīz visas matemātikā lietotās telpas, piemēram, Hilberta telpa, ir topoloģiskas telpas speciāls gadījums.
Definīcija
Topoloģiska telpa ir sakārtots pāris (X,T), kur X ir patvaļīga kopa un T ir kopas X apakškopu saime, kurai piemīt šādas īpašības:
Terminoloģija
Kopu T sauc par topoloģiju pār kopu X. Kopas X elementus parasti sauc par punktiem, lai gan tie var būt patvaļīgi matemātiski objekti, piemēram, funkcijas (atbilstošo telpu sauc par funkciju telpu). Kopai T piederošās kopas sauc par vaļējām kopām. Vaļējas kopas papildinājumu (kopā X) sauc par slēgtu kopu. Apzīmējumi "vaļējs" un "slēgts" var būt maldinoši. Piemēram, nav taisnība, ka jebkura kopa ir vai nu vaļēja vai slēgta — pusvaļējs intervāls [0,1) nav ne slēgts ne vaļējs reālo skaitļu kopā R ar standarta topoloģiju. Līdzīgi, kopa var vienlaicīgi būt gan slēgta, gan vaļēja. Piemēram, diskrētajā topoloģijā (skatīt piemēru zemāk) visas kopas ir gan vaļējas, gan slēgtas. Angliski šādas kopas sauc par clopen sets (no un open).
Harijs Liepiņš
Harijs Liepiņš (dzimis, miris ) bija latviešu teātra un kino aktieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1927. gadā Ternejas pagastā (tagadējā Ipiķu pagastā) Emmas Ženijas Liepiņas ģimnē. Māte Rīgā strādāja par dienestmeitu, Hariju audzināja vecmāmiņa Grieta Liepiņa. 1935. gadā viņš pārcēlās pie mātes uz Rīgu, mācījās Rīgas pilsētas 28. (Jumaras) pamatskolā (1935–1941) un Rīgas pilsētas 1. ģimnāzijā (1942–1944). Otrā pasaules kara laikā tika iesaukts vācu gaisa spēku izpalīgos, pēc kara beigām Liepiņš pusotru gadu bija ieslodzīts Vorkutlaga nometnē Vorkutā, kur strādāja ogļu šahtā.
Pēc atgriešanās Rīgā Harijs Liepiņš darba meklējumos saņēma vairākus atraidījumus Vorkutas zīmoga dokumentos dēļ, tomēr 1947. gada 6. aprīlī viņš tika oficiāli pieņemts darbā Dailes teātrī. Šāda uzdrīkstēšanās bija iespējama, pateicoties Eduarda Smiļģa autoritātei un teātra direktora Jāņa Palkavnieka personīgai pārliecībai un kara veterāna biogrāfijai. Rudenī Liepiņš uzsāka mācības Dailes teātra Otrās studijas 2. kursā, ko pabeidza 1949. gadā. Smiļģis lika apmeklēt studijas nodarbības jaunajiem aktieriem, kas bija pieņemti darbā pēc kara bez jebkādas teātra skolas. Turpmāko skatuves darbību saistīja ar Dailes teātri, kur drīz jau saņēma lielas lomas. Aktieru meistarības pedagoģe Felicita Ertnere atzīmēja, ka nodarbībās Harijs esot garlaikojies, bet uz skatuves tūlīt atdzīvojās un spēlēja brīvi un aizrautīgi. Vēlāk aktieris atcerējās studijas praktiskās nodarbības kā ļoti vērtīgas un par vairākiem saviem pedagogiem, kolēģiem un skatuves partneriem runāja ar cieņu un pateicību. Harijs Liepiņš uzskatīja, ka "aktieris piedzimst trīsreiz: kad ierauga pasauli, kad saņem pirmo lomu un kad atrod savu tēmu mākslā. Trešā piedzimšana ir tā izšķirīgākā." Viņam šāda aktiera īstā piedzimšana sākās ar Uģa lomu Raiņa lugā "Indulis un Ārija" 1950. gadā. Īpaša nozīme ir arī Tota lomai Raiņa "Spēlēju, dancoju" iestudējumā (1956), kuru Liepiņš asociēja pats ar savu ceļu pa dzīvi. Šo lomu viņš spēlēja ilgus gadus — gan izrādēs, gan koncertos. Kopumā aktieris teātrī nospēlējis vairāk nekā 100 lomu.
Kopš 1955. gada filmējās daudzās Rīgas Kinostudijas filmās, arī vairāku PSRS kinostudiju filmās.
Iesaistījās Atmodas kustībā, 1989. gadā bijis iekļauts izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā.
Miris Skrundā, apglabāts Rīgas Raiņa kapos.
Piemiņa
2001. gada 17. maijā Raiņa kapos tika atklāts par ziedojumiem uzcelts H. Liepiņa piemineklis (tēlnieks Indulis Ranka).
Harija Liepiņa vārdā nosaukta balva, kuru kopš 2005. gada piešķir Latvijas aktieriem par izcili spilgtu aktierdarbu pagājušā gada laikā kino, televīzijā vai radio, kā arī iepriekšējo sezonu laikā.
Čerņahovska
Čerņahovska (ru, līdz 1946. gadam Insterburga (de, lt)) ir pilsēta un rajona centrs Kaļiņingradas apgabalā. Atrodas apgabala centrālajā daļā, vietā, kur, satekot Instručas un Angrapas upēm, izveidojas Pregoļa. Pēc iedzīvotāju skaita trešā lielākā apgabala pilsēta (aiz Kaļiņingradas un Sovetskas). Pie pilsētas atrodas Krievijas kara flotes aviācijas bāze.
Vēsture
Prūsijas krusta karu laikā tagadējās pilsētas vietā atradās senprūšu Nadravas zemes Unsatrapes pils (Unsatrapis) pie Instras (Instrut) un Angurupes (Angurys ape) satekas. 1336. gadā Vācu ordeņa virmestrs Dītrihs no Altenburgas senajā pilskalnā netālu no Lietuvas robežas lika uzcelt mūra pili, ko upes vārdā nosauca par Instras pili (Instierburg). Pils kalpoja kā ordeņa komturejas centrs, kuram 1347., 1366. un 1370. gada uzbruka Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks, bet 1376. gadā to pilnīgi iznīcināja.
Sīkdatne
Sīkdatne jeb sīkfails (en — 'cepums') ir tīmekļa servera nosūtīta neliela teksta virkne klientam (parasti tīmekļa pārlūkprogrammai), kura tiek saglabāta lietotāja datorā kā parasta datne. Ar tās palīdzību serveris var identificēt lietotāju, pārbaudot klienta atsūtīto sīkdatni. Šis mehānisms tika ieviests tādēļ, ka pats HTTP protokols neuztur savienojuma stāvokli, un klienta katru jaunu pieprasījumu serveris uzskata par jaunu klientu.
Čerņahovska
Vēsture
Pēc Vācu ordeņa sekularizācijas pils apkaimi iekļāva Prūsijas hercogistes sastāvā un 1583. gadā piešķīra pilsētas tiesības. Instenburgas apkārtne bija daļa no Mazās Lietuvas, kurā pārsvarā dzīvoja lietuvieši un poļvalodīgie mazūri. Trīsdesmitgadu kara laikā 1643.—1648. gadā Insterburgas pilī uzturējās Prūsijas hercoga Albrehta Frīdriha meita un Zviedrijas karaļa Gustava Ādolfa atraitne Marija Eleonora. Septiņgadu kara laikā 1757. gadā 23 km uz rietumiem no Insterburgas kauja notika Grosjēgersdorfas kauja. 1818. gada 26. maijā pie Instenburgas mira Krievijas impērijas feldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolli. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 27. jūlijā pilsētu bombardēja britu aviācija.
Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS, 1946. gadā Insterberga tika pārdēvēta padomju ģenerāļa Ivana Čerņahovska (Ива́н Дани́лович Черняхо́вский, 1906—1945) vārdā, kurš bija kritis kaujās par Kēnigsbergu.
Sīkdatne
Sīkdatņu mehānismu apraksta (HTTP State Management Mechanism), kas iznāca 2000. gadā un nomainīja.
Visbiežāk sīkdatnes izmanto lietotāju autentificēšanai (lietotājam ievadot savu lietotājvārdu un paroli, serveris nosūta uz lietotāja datora unikālu teksta virkni, pēc kā vēlāk var noteikt, ka lietotājs ir pieslēdzies sistēmai), sesijas uzturēšanai, kā arī specifiskas informācijas saglabāšanai par lietotāju. Izmantojot sīkdatnes, lietotājs veido tīmekļa vietni atbilstoši savām vēlmēm un interesēm.
Sīkdatnes ir iespējams arī nobloķēt, bet, tiklīdz tas ir izdarīts, var rasties problēmas, jo var nestrādāt kāda no tīmekļa vietnes piedāvātajām funkcijām vai pat liegta piekļuve pie tās. Dažādām pārlūkprogrammām ir atšķirīgi veidi, kā nobloķēt sīkdatnes. Sīkdatnes, kā jebkuru failu, ir iespējams arī izdzēst, bet tas nozīmē, ka uz sīkdatņu pamata veiktie iestatījumi netiks saglabāti.
Darbības princips
Ja kādā tīmekļa lapā ir nepieciešams izmantot sīkdatnes, pēc šīs lapas pieprasīšanas serveris atpakaļ klientam nosūta kopā ar pieprasīto lapu arī sīkdatni teksta virknes veidā, kuru pārlūkprogramma saglabā (ja programmai tas ir atļauts) lietotāja datorā kā teksta failu. Turpmāk katru reizi, kad klients sūta pieprasījumu serverim, tiek nosūtīta arī sīkdatne.
Jaunas sīkdatnes nosūtīšanu un tās nomaiņu serveris veic ar simbolu virkni. Arī ar pārlūkprogrammu ir iespējams izmainīt sīkdatni klienta pusē, ja lapas kodā ir iekļauts JavaScript kods. Šim nolūkam tiek izmantots objekts.
Ir divu veidu sīkdatnes. Pirmā veida sīkdatne uzglabā informāciju ilgāku laiku, bet otra, tā dēvētā "sesijas sīkdatne", tikai tik ilgi, kamēr tiek apskatīta kāda konkrēta tīmekļa vietne vai lapa.
Brūss Lī
Vārdi
Brūsa Lī Kantonas dialekta vārds bija Lee Jun-fan (李振藩). Vēl viņu dēvēja par Li Juaņsjiņu un klana vārdā par Li Juaņdzjaņu. Lī aktiera pseidonīms ķīniešu bija Li Sjaoluns ar nozīmi "Mazais pūķis Li". Latviešu valodā Lī uzvārdu raksta ar garo "ī", balstoties uz vārda atveidojumu angļu valodā no Kantonas dialekta izrunas.
Bērnība
Lī piedzima Sanfrancisko, Kalifornijas štatā ASV kā ceturtais bērns ģimenē. Viņa tēvs bija ķīnietis Lī Hounčuens, māte Greisa Ho, kuri bija ieceļojuši no Honkongas. Vēlāk viņi pārcēlās uz Honkongu.
Dzīve Amerikā
18 gadu vecumā Lī atgriezās ASV ar 100$ kabatā, lai iegūtu izglītību. Lī sākumā dzīvoja Sanfrancisko vairākus mēnešus, bet pēc tam Sietlā.
1960. gadā Lī pabeidza skolu. Viņš ieguva diplomu Edisona tehniskajā skolā. 1961. gada martā viņš tika uzņemts Vašingtonas Universitātē. Vašingtonas Universitātē viņš satika Lindu Emeriju ar kuru viņš apprecējās 1964. gada augstā. Lī bija divi bērni Brendons Lī un Šenona Lī.
Cīņas māksla
Brūss jau no bērnības apguva cīņas mākslu. Lī trīs reizes sakāva čempionu Geriju Elmsu. Nākamajā gadā Lī kļuva par "Tigers of Junction Street" locekli, un bija iesaistīts daudzās ielu cīņās.
ASV viņš sāka trenēt citus cīņas mākslās, drīz arī ieguva lomas kino televīzijā.
Nāve
Ir vairākas versijas un neskaidrības sakarā ar cīņas meistara nāvi. Populārākā versija ir, ka aktieris esot miris no audzēja, tomēr ir vairākas citas. Ir apgalvojumi, ka Lī esot miris mīļākās gultā, bet tas esot noslēpts, lai neaptraipītu Brūsa Lī kā kārtīga ģimenes cilvēka reputāciju. Viena no versijām apgalvo, ka kādas filmas filmēšanas laukumā ir redzēts nepazīstams cilvēks – cits cīņas mākslu speciālists, kas Brūsu apskauda, un kas Brūsam izdarījis speciālu sitienu, no kā viņš vēlāk miris. Citi apgalvo, ka aktieris miris no narkotikām. Tomēr nedrīkst neņemt vērā faktu, ka Brūss dzīves laikā esot teicis, ka ir nolādēts un nodzīvos tikai pusi no tā vecuma, ko nodzīvoja viņa tēvs. Faktiski tā arī notika, jo viņa tēvs nomira 64 gadu vecumā. Bet 1993. gadā filmēšanas laikā 28 gadu vecumā tikpat mistiski gāja bojā Brūsa Lī dēls Brendons.
Sociālistu revolucionāru partija
Sociālistu revolucionāru partija (saīsināti eseri ) bija radikāla politiskā partija Krievijas impērijā (1902—1917), Krievijas Republikā (1917) un vēlāk Krievijas PFSR (1917— 1923), kas izveidojās apvienojoties narodņiku pulciņiem.
Vēsture
Partija tika izveidota 1902. gada janvārī. Tā kā partijas sākotnējais kodols bija vairākas narodņiku grupas, tad ideoloģiski viņi bija narodņicisma mantinieki, lai arī liela ietekme uz partijas ideoloģiju atstāja arī Eduarda Bernšteina idejas. Viņi noliedza zemniecības un proletariāta šķiriskās atšķirības. Cīņai pret patvaldību propagandēja individuālo teroru, respektīvi, teroristisku aktu veikšanu. Eseri piedalījās 1905. gada revolūcijā. 1906. gadā partijā notikās šķelšanās, kuras rezultātā izveidojās labais spārns, kas izveidoja "tautas sociālistu" partiju, un kreisais spārns, kas izveidoja maksimālistu savienību. Eseri ietilpa Otrajā internacionālē.
Līdz pat 1917. gadam partija darbojās nelegāli, bet pēc Februāra revolūcijas eseri kļuva par vienu no vadošajiem politiskajiem spēkiem. Krievijas Pagaidu valdības vadītājs bija viens no Sociālistu revolucionāru partijas līderiem, Aleksandrs Kerenskis. Turklāt valdībā vairākus ministru posteņus ieņēma arī citi pazīstami eseri. 1917. gadā partija pieauga līdz apmēram miljonam biedru un bija vairākumā daudzās Krievijas pilsētās.
Pēc Oktobra revolūcijas eseri kopā ar lieliniekiem palika vienīgās legālās politiskās partijas, kuru rokās koncentrējās lielākā daļa varas. Viņiem izdevās arī uzvarēt Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās. Lieliniekiem izdevās sašķelt eseru partiju, 1917. gada decembrī izveidojās Kreiso eseru partija. 1918. gada jūnijā labējie eseri tika izslēgti no visām padomēm un faktiski aizliegti, bet pēc Maskavas sacelšanās apspiešanas 7. jūlijā arī kreisie eseri tika izslēgti no politiskās dzīves.
Eseri pretojās šīm darbībām, rīkojot dumpjus, terora aktus, tomēr atgūt varu viņiem vairs neizdevās. Pāris dienu pēc Berlīnes papildvienošanās parakstīšanas 1918. gada 30. augustā esere Fanija Kaplāne atentātā ievainoja Ļeņinu. Laikā no 1921. līdz 1922. gadam eseri piedzīvoja lielu biedru atbirumu un sairumu, kas 1923. gadā noveda pie partijas kongresa, kurā tika nolemts likvidēt partiju.
Inocents III
Pāvests Inocents III, īstajā vārdā Lotario Konti, grāfs Senji (dzimis , miris ) bija Romas pāvests no 1198. gada līdz savai nāvei 1216. gadā. Viens no ietekmīgākajiem viduslaiku pāvestiem, kurš aktīvi iejaucās tā laika politiskajās norisēs.
Dzīvesgājums
Dzimis netālu no Romas dižciltīgā un ietekmīgā ģimenē. Studēja Sorbonnā un Boloņas Universitātē. Kļuva par vienu no ietekmīgākajiem tā laika teologiem. 1198. gada 8. janvārī, 37 gadu vecumā, tika ievēlēts par pāvestu, bet 21. februārī tika ordinēts par priesteri.
Inocents III ne tikai aktīvi iejaucās gandrīz visu tālaika Eiropas valstu iekšējā politikā, bet bija aktīvs ķeceru un neticīgo apkarotājs. Viņš ne tikai turpināja pāvesta Celestīna III iesākto Livonijas Krusta karu, bet organizēja albiģiešu vajāšanu Albiģiešu kara laikā. Ar Inocenta III svētību tika noorganizēts Ceturtais Krusta karš, kurš, neskatoties uz pāvesta protestu, noveda pie Zadaras un Konstantinopoles nopostīšanas.
1215. gada 15. novembrī Inocents III vadīja Ceturto Laterāna koncilu.
Pundurzvaigzne
Pundurzvaigzne ir zvaigzne Visumā ar nelielu masu un izmēriem, tādējādi arī ar nelielu enerģiju un starjaudu. Par pundurzvaigzni bieži vien dēvē jebkuru galvenās secības zvaigzni.
Millere
Millere (de, en — 'dzirnavniece'; vīriešu dzimtē Millers) ir ģermāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Queen
Queen ir britu rokgrupa no Londonas. Tā tika izveidota 1970. gadā, bet zaudēja daļu savas popularitātes pēc grupas līdera Fredija Merkūrija nāves no AIDS 1991. gadā. 1995. gadā tika izveidots pēdējais albums, bet vēl pēc diviem gadiem no grupas aizgāja Džons Dīkons. Pēdējā laikā grupa sadarbojas ar citiem māksliniekiem. Tā kā grupa šos viesmāksliniekus neuzskata par pilntiesīgiem Merkūrija aizstājējiem, grupa uzstājas ar nosaukumu Queen + (dziedātāja vārds). Visveiksmīgākā sadarbība viņiem ir bijusi ar Polu Rodžersu, kas ilga piecus gadus un kuras laikā tika izdots viens albums.
Queen uzstāšanās 1985. gada Live Aid festivālā atzīta par visu laiku labāko uzstāšanos rokmūzikas vēsturē.
Izveidošanās un pirmie gadi (1968-1973)
1969. gadā ģitārists Braiens Mejs un basģitārists Tims Stafels nolēma dibināt grupu. Mejs uzlika sludinājumu uz koledžas ziņojumu dēļa par to, ka grupa meklē bundzinieku. Rodžers Teilors, jauns students, pieteicās un ieguva darbu. Viņi nosauca grupu par Smile.
Tajā pašā gadā Smile noslēdza līgumu ar ierakstu studiju Mercury Records un veica pirmo ierakstu sesiju. Drīz vien Stafels grupā iesaistīja Farohu Bulsaru (vēlāk zināmu kā Fredijs Merkūrijs), ar kuru mācījās vienā koledžā. Pats Tims Stafels 1970. gadā grupu atstāja, lai pievienotos Humpy Bong. Atlikušie Smile dalībnieki, pateicoties Merkūrija iniciatīvai, nomainīja nosaukumu uz Queen. Labu laiku tika izmēģināti daudzi basģitāristi, tomēr viņi neiederējās grupā. Līdz 1971. gada februārī Queen pievienojās Džons Dīkons un varēja sākties darbs pie jaunā albuma.
1973. gadā Queen izlaida pirmo albumu, kurā daudz bija ietekmējušies no progresīvā roka un smagā metāla. Lai arī kritiķi izteicās labi, albums tika pārdots slikti. Gregs Prato no Allmusic to nosaucis par ”Vienu no visu laiku visnenovērtētākajām smagā roka debijām.”
Nākamajā gadā iznāca otrais albums Queen II, kas bija pats smagākais grupas ieraksts. Dziesma Seven Seas of Rhye bija pirmais grupas lielais hits. Tomēr ar ierakstu pārdošanu ārpus Apvienotās Karalistes nesekmējās.
Augšupeja (1974-1979)
Trešais albums Sheer Heart Attack sasniedza 2. vietu Lielbritānijas albumu topā, labi tika pārdots Eiropā, kā arī ASV. Tas beidzot deva arī redzamus ienākumus. Šajā ierakstā grupa diezgan daudz eksperimentēja ar mūzikas stiliem (smagais metāls, balādes, regtaims) un tieši ar šo albumu sākās Queen pāreja uz vairāk melodisku mūziku. Labus panākumus sasniedza singls Killer Queen, kas bija otrajā vietā Lielbritānijā un pirmajā ASV.
1975. gadā tika izlaists A Night at the Opera. Tas tolaik bija visdārgāk producētais albums pasaulē. Pirmais singls Bohemian Rhapsody Lielbritānijas topa pirmajā vietā noturējās deviņas nedēļas un ir trešais visu laiku pārdotākais singls. Šī kompozīcija vairākās aptaujās ir atzīta par visu laiku labāko dziesmu.
Pēc gada klajā nāca A Day at the Races. Galvenais albuma hits bija Somebody to Love, kurā Merkūrija, Meja un Teilora balsis tika ierakstītas vairākas reizes, radot gospeļu kori. Albumā bija arī viena no Queen smagākajām dziesmām — Tie Your Mother Down.
Togad Queen nospēlēja vienu no slavenākajiem koncertiem Londonā, Haidparkā. Koncertu, kurā ieeja bija par brīvu, noskatījās apmēram 150 000 cilvēku.
Nākamgad Queen izdeva savu pirmo dzīvā ieraksta albumu Live Killers, kurš sasniedza platīna statusu ASV. Tāpat tika izlaists singls Crazy Little Thing Called Love, kuras radīšanā Merkūrijs bija iedvesmojies no Elvisa Preslija.
Jauna skaņa un sintezatori (1980-1989)
Līdz 1980. gadam Queen savā mūzikā neizmantoja sintezatorus, jo uzskatīja, ka šiem mūzikas instrumentiem nav vietas rokmūzikā. Tomēr togad iznākušais The Game kļuva par pirmo, kurā tomēr Queen sintezatorus izmantoja. Šajā ierakstā jau bija manāmas nelielas funk mūzikas iezīmes.
Togad Queen izlaida divus albumus — otrs bija Flash Gordon, kā skaņu celiņš filmai ar tādu pašu nosaukumu.
Nākamajā gadā kopsadarbībā ar Deividu Boviju tapa dziesma Under Pressure. Panākumi bija lieliski, dziesma sasniedza 1. vietu Lielbritānijas topā. Tāpat togad grupa izdeva savu pirmo Greatest Hits albumu.
1982. gada Hot Space jau diezgan daudz varēja saklausīt funk un disko mūziku, tā kā šo ierakstu nevarēja saukt par tipisku rokmūzikas albumu. Pēc Hot Space iznākšanas Queen paziņoja, ka nākamgad nedosies koncertturnejā, kā to bija darījuši iepriekšējos desmit gados. Tā vietā viņi sarakstīja jaunu albumu, kā arī daži grupas dalībnieki iesaistījās dažos blakus projektos.
Jaunais albums The Works bija Queen atgriešanās pie rokmūzikas. Lielākie hīti bija I Want to Break Free un Radio Ga Ga. Tomēr, par spīti tiem, albuma pārdošana ASV nesekmējās.
Queen piedalījās Live Aid festivālā, izpildot savus lielākos hitus. 2005. gadā šī uzstāšanās tika atzīta par visu laiku labāko. Pirms uzstāšanās nebija atļauta tehnikas pārbaude, bet bez tās uzstāties bija liels risks. Noteikumu dēļ arī nebija iespējams nospēlēt visu Bohemian Rhapsody dziesmu, jo nebija atļauts ierakstā atskaņot operas daļu. Tādēļ grupa pat apsvēra iespēju nepiedalīties, tomēr beigās uzstājas.
1986. gadā iznāca A Kind of Magic. Vairākas dziesmas tika sarakstītas filmai Kalnietis. Labus panākumus guva gan albuma tituldziesma, gan tādas kompozīcijas kā One Vision, Who Wants To Live Forever un Princes of the Universe.
1988. gadā presē parādījās informācija, ka Fredijam Merkūrijam ir AIDS. Pats mūziķis to pilnībā noliedza, sakot ka jūtas lieliski. Līdz tam to pierādīja tas, ka Queen nepārstāja darbu, pēc gada izlaižot albumu The Miracle. Albumā bija viena no grupas populārākajām dziesmām I Want It All. Gan tā gan citi singli sasniedza labus panākumus Eiropā.
Šajā albumā citādāka bija dziesmu rakstīšanas filozofija — ja agrāk kā autors tika nosaukts kāds no grupas dalībniekiem, tad kā The Miracle dziesmu autori tika minēta visa grupa kopumā.
Pēdējie albumi un Merkūrija nāve (1990-1997)
Jau 1988. gadā Merkūrijs pārtrauca lielās izklaides, aizbildinoties ar to, ka viņš vairs nav nekāds jauneklis un viņam jāstrādā pie mūzikas. 1990. gadā grupa ierakstīja albumu Innuendo, tomēr tas tika izdots tikai nākamajā gadā Merkūrija veselības dēļ.
1992. gadā notika Merkūrijam veltītais labdarības koncerts. Tajā piedalījās Eltons Džons, Deivids Bovijs, Metallica, Džordžs Maikls un citi slaveni mūziķi. Visi ienākumi tika ziedoti cīņai pret AIDS, turklāt šis koncerts ir iekļauts Ginesa rekordu grāmatā kā „Lielākais rokzvaigžņu kopkoncerts.”
Savu pēdējo albumu Queen izdeva 1995. gadā, nosaucot par Made In Heaven. Viņi izmantoja Merkūrija pēdējos ierakstus 1991. gadā, kā arī dziesmas no iepriekšējiem albumiem. Vēl pēc diviem gadiem Queen izdeva singlu No-One but You (Only the Good Die Young). Tā ir vienīgā dziesma, ko Mejs, Teilors un Dīkons ierakstīja kopā bez Merkūrija. Vēl tika izdota arī izlase ar grupas smagākajām dziesmām „Queen Rocks”. Togad grupu pameta Džons Dīkons, aizejot no lielās mūzikas.
Queen + … projekti
Grupas pamatsastāvs visticamāk nemainīsies nekad, jo Mejs un Teilors nedomā, ka kāds kādreiz varētu aizstāt Merkūriju. Tādēļ grupa kopprojektos ar kādu vokālistu uzstājas ar nosaukums Queen + dziedātāja vārds. Gadu gaitā viņi ir sadarbojušies ar tādiem pazīstamiem mūziķiem kā Wyclef Jean (izveidojot Another One Bites the Dust repa versiju), kā arī dažādos koncertos ar Džordžu Maiklu (dziesmā Somebody to Love) un Eltonu Džonu (The Show Must Go On).
2002. gadā tika izveidots mūzikls no grupas labākajām dziesmām ar nosaukumu "We Will Rock You". Tas joprojām tiek izrādīts.
Queen + Pols Rodžerss
Visveiksmīgākā kopsadarbība grupai izdevusies ar bijušo Free un Bad Company vokālistu Polu Rodžersu. Tā turpinās jau no 2004. gada un šai savienībai iznāca albums ar nosaukumu The Cosmos Rocks, kura dziesmas sarakstījuši gan Rodžerss, gan Mejs un Teilors. Grupa izjuka 2009. gadā.
Stils
Visbiežāk Queen tiek saukta vienkārši par rokgrupu, tomēr gadu gaitā viņi savā mūzikā ir izmantojuši daudzus skanējumus kā poproks, glemroks, smagais roks, progresīvais roks, smagais metāls un pat disko un operas mūziku.
Autoceļš P15
P15 autoceļš Ainaži—Matīši ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A1 pie Ainažiem ar autoceļu P16 Matīšos. Autoceļa kopgarums ir 59,8 km un tas visā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu un Valmieras novadus.
Melngalvju nams
Rīgas Melngalvju nams (de) ir atjaunots 14.—17. gadsimta arhitektūras piemineklis, atrodas Vecrīgā pie Rātslaukuma. Celtne vairākkārt pārbūvēta, lielākās nama pārbūves notikušas 1580., 1619.—1625. un 1886. gadā. Otrā pasaules kara laikā pilnīgi sagrauts, 1999. gadā Melngalvju nams tika uzcelts no jauna.
Celtnes nosaukums radies no tās īpašniekiem Melngalvju brālības, kuras galvenais simbols bija melnādaina cilvēka galva, attēlojot svēto Maurīciju. Viņš redzams nama ģerbonī un ir attēlots pie tā ieejas.
Vēsture
Nams pirmo reizi rakstu avotos minēts 1334. gadā, kad pēc Livonijas pilsoņu kara Rīgas pilsētu bija ieņēmis Livonijas ordenis (1330—1353). Kopš 15. gadsimta tas pazīstams kā dzīru nams pie pilsētas tirgus laukuma, pazīstams arī kā "Jaunais nams" un "Karaļa Artura sēta" (tāpat kā Artura sēta Dancigā). Vispirms tas piederēja Lielās ģildes tirgotājiem, bet 1713. gadā to savā īpašumā iegādājās 1416. gadā dibinātā Rīgas Melngalvju brālība, kura to jau īrēja kopš 1477. gada. Melngalvju brālības locekļi bija jaunie un neprecētie vācu tirgoņi, kas nebija kļuvuši par namniekiem, toties aktīvi piedalījās saviesīgajā dzīvē. Ilgstošā Rīgas aplenkuma 1710. gadā Melngalvju nams, tāpat kā daudzas citas Rīgas ēkas, cieta no krievu karaspēka bombardēšanas, tika sapostīta arī svētku zāle.
Melngalvji sakārtoja namu un bez darījumu kārtošanas rīkoja tajā arī balles un koncertus.1802. gadā Melngalvju namā atskaņoja Jozefa Haidna oratoriju "Radīšana", 1847. gadā Berliozs savu vienīgo koncertu Rīgā sniedza tieši Melngalvju namā.
1920. gada 12. oktobrī Melngalvju namā parakstīja pamieru starp Poliju no vienas puses un Padomju Krieviju/Padomju Ukrainu no otras puses, bet 1921. gada 18. martā Rīgas miera līgumu.
1980. gados Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras un celtniecības fakultātes jauno pasniedzēju grupa, pamatojoties uz arhīvos saglabātajiem materiāliem (plāniem, rasējumiem un aprakstiem u.tml.), izstrādāja tā atjaunošanas projektu. 1991. gadā Svētā Pētera baznīcā tika sarīkota Melngalvju namam un biedrībai veltīta piemiņas izstāde, 1992. gadā aizsākās arheoloģiskie izrakumi nama vietā, bet 1995. gadā iznāca apjomīgs izdevums par Melngalvju namu un biedrību. Tika uzsākta nama celtniecība, kas pabeigta 1999. gadā. Pagrabā izveidots muzejs, kurā redzamas agrākās ēkas detaļas.
Rīgas pils rekonstrukcijas laikā no 2012. līdz 2016. gadam Melngalvju namu izmantoja Valsts prezidenta kancelejas vajadzībām.
Arhitektūra
Pastāvēšanas laikā Melngalvju nams vairākkārt pārveidots, paplašināts un papildināts, tomēr nama abi zelmiņi daudz saglabājuši arī no pirmā un 15. gadsimta būves laika. Viduslaiku Livonijas laikā 14.—16. gadsimtā ēkai bija tā laika Hanzas pilsētu gotiskās celtniecības tradīcijām atbilstošs abu zelmiņu stateniskais akcentējums ar slaidām vienkāršu un profilētu ķieģeļu ierāmētām ielodzēm, ko noslēdza smails loks. Kopš 1522. gada ēkas ieeju rotāja Dievmātes un svētā Maurīcija attēli. Rīgas brīvpilsētas laikā 1581. gadā galvenās fasādes zelmiņa augšdaļā tika uzstādīts melngalvju godātā karaļa Artura krūšutēls no apzeltīta koka ar scepteri un valsts ābolu rokās.
Zviedru Vidzemes laikā nama galvenās fasādes zelmini pārveidoja Ziemeļeiropas manierisma stilā (1619—1625). Uz dzegu stūriem tika novietoti no Lībekas atvesti divi akmens lauvas ar Rīgā izgatavotu 30 kilogramus smago vēja rādītāju ar Svētā Jura jātnieka attēlu. 1626. gadā ēkas fasādē ievietoja Rīgas pulksteņmeistara Matīsa veidoto astronomisko pulksteni, kas rādīja stundas, dienas, datumu, nedēļu, mēneša fāzes utt.
18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā namam tika uzceltas divas piebūves, bet 1886. gadā četrās gotiskajās zelmiņa ielodzēs tēlnieks Augusts Folcs betonā atlēja Rīgas, Brēmenes, Lībekas un Hamburgas pilsētu ģerboņus un četras alegoriskas skulptūras (Neptūns, Merkurs, Vienība un Miers).
Ēkas galveno daļu aizņem Svētku zāle, ir arī Latviešu zāle, Lībekas zāle un Mazais salons.
Blakus Melngalvju namam atrodas līdzīga izskata atjaunotais Švābes nams, kas agrāk bija patstāvīga ēka, bet tagad ir Melngalvju nama piebūve. Tirgotājs Emīls Šmits līdz tam vienkāršo Švābes namu pasūtīja Felsko pārveidot līdzīgu Melngalvju namam, lai konkurētu ar to par viņa neuzņemšanu brālībā. Oriģinālais Švābes nams arī gāja bojā 1941. gadā.
Edgars Snovs
Edgars P. Snovs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu žurnālists, kurš ir pazīstams ar savām grāmatām un rakstiem par komunismu Ķīnā un tās komunistisko revolūciju. Viņu uzskata par vienu no pirmajiem rietumu žurnālistiem, kurš intervējis komunistu līderi Mao Dzedunu. Viņš ir zināms kā darba "Sarkanā zvaigzne pār Ķīnu" (Red Star Over China, 1937. gads) autors, kurā tiek vēstīts par Ķīnas komunistisko kustību — no tās pirmsākumiem līdz 1930. gadu otrai pusei.
Dzīvesgājums
Snovs studēja žurnālistiku Misūri Universitātē, bet nepabeidza to un pārcēlās uz Ņujorku. Viņš pelnīja naudu akciju tirgū un, līdz Volstrītas kraham 1929. gadā, visu pārdeva. 1928. gadā Edgars ar uzkrāto naudu uzsāka ceļot apkārt pasaulei, bet netika tālāk par Šanhaju. Viņš palika Ķīnā līdz 1941. gadam.
Viņš atrada darbu China Weekly Review, kura direktors bija J. B. Pouvels – kādreizējais studiju biedrs Misūri Universitātē, žurnālistikā. Sākumā Snovs bija liels Čana Kaiši cienītājs. 1932. gadā viņš apprecējās ar Helēnu Fosteri Snovu, kura strādāja Amerikas konsulātā; vēlāk viņa uzsāka karjeru žurnālistikā. 1933. gadā, pēc medusmēneša Japānā, pāris pārcēlās uz Pekinu. Šajā laikā viņš rakstīja savu grāmatu Far Eastern Front, kā arī veidoja rakstus Amerikāņu presei, un uz pusslodzi mācīja žurnālistiku Jenčingas Universitātē. Universitātes bibliotēkā viņš lasīja darbus par tālaika notikumiem Ķīnā, kā arī marksisma klasisku. Pret japāņiem vērstā ''9. decembra kustībā'' pāris iepazinās ar studentu līderiem. Caur komunistu pagrīdes tīklu Snovs tika ielūgts uz Mao Dzeduna štābu.
Rakstot "Sarkano zvaigzni pār Ķīnu"
1936. gada jūnijā Snovs un viņa draugs Džordžs Hatems (George Hatem) (viņa klātbūtne tika turēta noslēpumā), devās uz Xi`an un no turienes caur militārās karantīnas zonu tika nogādāts Bao`an, kur pavadīja gandrīz trīs mēnešus. Snovs gatavojās rakstīt grāmatu par komunistisko kustību Ķīnā un pat slēdza vienošanos. Tomēr viņa lielākie nopelni bija intervijas ar partijas augstākajiem līderiem. Rudenī atgriežoties Pekinā, viņš cītīgi rakstīja. Kā pirmo viņš publicēja īsu ziņojumu China Weelky Review, tad vairākas publikācijas ķīniešu presē. 1937. gadā Lielbritānijā tika izdota "Sarkanā zvaigzne pār Ķīnu". Šis darbs izpelnījās slavu. Tajā Snovs iepazīstināja ķīniešu un ārzemju lasītājus ar komunistisko partiju, un, kas būtiskāk, ar pašu Mao Dzedunu. Mao nebija, kā baumoja, miris, un Snovs izteicās, ka Mao bija kļuvis par politisku reformatoru, ne tikai vienkāršu militāro vai radikālo revolucionāru, kāds tas bijis 1920. gadu laikā. Sākoties karam 1937. gadā Snovu ģimene bija Chinese Industrial Cooperatives dibinātāja. Edgars atkal viesojās pie Mao 1939. gadā Janaņā.
Vēlākie gadi žurnālistikā
1941. gadā Snovs ar sievu atgriezās Amerikas Savienotajās Valstīs, taču pēc kara izšķīrās. 1942. gadā Saturday Evening Post nosūtīja viņu uz kara zonu kā korespondentu. Snovs ceļoja uz Indiju, Ķīnu un Krieviju, lai ziņotu par Otro pasaules karu no šo valstu skatu punkta. Krievijā viņš sekoja līdzi Staļingradas kaujai. Laiku pa laikam Snovs aizstāvējās no vairākām nedemokrātiskām Sabiedroto valdībām, kuras apsūdzēja viņu kā kara propagandētāju, kurš rakstot neietur neitrālu pozīciju, bet Snovs aizstāvējās, paziņojot: