cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Produktivitāte
Uzņēmumu peļņas un zaudējumu aprēķinā iekļautās pozicijas tiek izmantotas arī citu efektivitātes rādītāju analīzē.
Ross Šteins
Ross Šteins (en) ir seismologs no ASV Ģeoloģijas institūta. Ross Šteins kopā ar Džeimsu Dītrihu izvirzīja jaunu teoriju par to, ka lielāka zemestrīce vienā un tajā pašā teritorijā var izraisīt vairākus citu citam sekojošus satricinājumus, kas dod cerības sagaidīt dienu, kad būs iespējams izstrādāt uzticamu riska novērtējumu.
Deviņdesmito gadu sākumā Ross Šteins kopā ar kolēģiem sāka pētīt pēcgrūdienus Sanadreasa lūzumā, kas šķērso Kaliforniju. Pētījumi deva rezultātus, kas ļāva turpināt izstrādāt zemestrīču prognozēšanas shēmu. 1997. gadā, balstoties uz jauno teoriju, Ross Šteins un viņa kolēģis Aikuts Barka no Stambulas Tehniskās universitātes izteica prognozes par zemestrīci Ziemeļanatolijas lūzuma zonā. Diemžēl šīs prognozes piepildījās, kad netālu no Izmitas, izcēlās 7,4 balles stiprā Izmitas zemestrīce. Tas deva apstiprinājumu jaunajai teorijai. Arī tai sekojošo Dizdžes zemestrīci Ross Šteins prognozēja, kas šoreiz ļāva glābt daudz vairāk cilvēku.
Tagad Ross Šteins kopā ar saviem kolēģiem ir ķēries pie prognožu izstrādes virknei daudzmiljonu lielpilsētu — Sanfrancisko, Losandželosai, Kobei un Tokijai. Šajās pilsētās spēcīgas zemestrīces varētu prasīt milzīgus cilvēku upurus.
Oto Skulme
Oto Skulme, arī Otto Skulme ( — ) bija latviešu gleznotājs un grafiķis. Bijis Rīgas mākslinieku grupas biedrs un viens no tās priekšsēdētājiem, Latvijas mākslas akadēmijas mācībspēks un rektors, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris. Oto Skulme bija viens no Skulmju dzimtas māksliniekiem — gleznotāja Ugas Skulmes brālis, tēlnieces Martas Skulmes vīrs un gleznotājas Džemmas Skulmes tēvs.
Biogrāfija
Oto Skulme dzimis Jēkabpilī 1889. gada 8. augustā kaļķu deģa Jēkaba Skulmes un Jūlijas (dzimušas Ružes) Skulmes ģimenē. Mācījies Jēkabpils pilsētas skolā, glezniecību apguvis Jāņa Rozentāla studijā Rīgā (1906—1907), neilgu laiku K. Juona studijā Maskavā, Stroganova mākslas skolas S. Žukovska studijā Maskavā (1907—1908), Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā (1909—1914), absolvējot dekoratīvās un teātra glezniecības klasi. Bijis "Ekspresionistu grupas", Rīgas mākslinieku grupas biedrs (1920—1938) un tās priekšsēdētājs (1923—1928). Piedalījies Latvijas un PSRS tautu tuvināšanas biedrības dibināšanā, bet pēc Jāņa Raiņa nāves pārņēmis tās vadību. Bijis Latvijas Rakstu un mākslas kameras loceklis (1938—1940), kā arī Latvijas Tēlotājas mākslas biedrības priekšsēdētāja biedrs. No 1919. gada pildījis scenogrāfa pienākumus Latvijas Nacionālajā teātrī, Latvijas Nacionālajā operā un perifērijas teātros, no 1926. līdz 1947. gadam bijis Dailes teātra mākslinieciskais vadītājs. Veicis pedagoga darbu Latvijas Mākslas akadēmijā, būdams monumentālās glezniecības meistardarbnīcas vadītājs (1944—1956) un akadēmijas rektors (1940—1941; 1944—1961), bet no 1947. gada ieguvis profesora grādu. 1944. gadā Oto Skulme kļuvis par Mākslinieku savienības biedru, ieņemot vadošus amatus, bet no 1954. gada bijis PSRS Mākslas akadēmijas korespondētājloceklis. 1959. gadā kļuvis par Latvijas PSR Tautas mākslinieku. Miris Rīgā 1967. gada 22. martā.
Mākslinieciskā darbība
1920. gadu sākuma darbos jaušami modernisma eksperimenti, kubisma klātbūtne, vēlākos darbos ir raksturīga reālistiska izteiksme, ar vērojamu gleznieciskas ekspresijas kāpumu 1930. gados. Vēlākā laika darbu formas kļuvušas arvien tuvākas realitātei ar siltu, vienojošu koptoni, izmanojot pārsvarā zemes krāsas. Gleznotājam iecienītākais bijis vēstures un sadzīves žanrs, gleznojis arī figurālas kompozīcijas, klusās dabas, portretus, ka arī strādājis linogriezuma tehnikā, kā arī grāmatu grafikā. Strādājis galvenokārt eļļas tehnikā.
Serie A
Serie A var būt:
Kontrtenors
Kontrtenors ir vīriešu balss grupa, kura vokālās iespējas ļauj dziedāt kontralta, mecosoprāna vai nedaudz retāk arī soprāna partijas. Pirmo reizi šo terminu lietoja 17. gadsimta vidū, tomēr vīriešu falseta lietojums bija plaši izmantots jau vairākas dekādes iepriekš polifoniskajos darbos. No 20. gs. 2. puses šī balss īpašnieku izmantojums klasiskajā mūzikā piedzīvojis atdzimšanu, lielākoties aizsācēja Alfreda Dellera un augošās baroka operas popularitātes dēļ. Līdz ar to šī balss grupa arvien vairāk apgādāta ar jaunu repertuāru.
Kontrtenors vēsturē
14., 15. gadsimta polifoniskajās struktūrās kontrtenors bija dziedājumu daļa, kas bija pievienota divdaļīgajai struktūrai ar diskantu(superius) un tenoru( no latīņu valodas tenere- vilkt), tenoram turot vadošo jeb pamata melodiju, bet diskantam-augstajai bērna- vīrieša balsis- veicot variācijas un tēmas attīstīšanu augšējos reģistros. Ar apmēram 1450. gadu un tādiem komponistiem kā Okegemu un Obrehtu, kontrtenorus sāka iedalīt contratenor altus un kontratenor bassus.
Renesanses periodā katoļu baznīcā strādāja princips "ļaujiet sievietei baznīcā klusēt", tālab sievietēm bija liegta iespēja kalpot baznīcai dziedot. Kontrtenori līdz ar šo uzskatu ieguva svarīgu lomu liturģijā.
AFC Čempionu līga
{{Sporta līgas infokaste
AFC Čempionu Līga ir gadskārtējs starptautisks starpklubu futbola turnīrs, kurā sacenšas labākie Āzijas futbola klubi.
Grieķu—turku karš
Grieķu militārās operācijas tika uzsāktas pēc tam, kad rietumu sabiedrotie ar Lielbritānijas premjeru Deividu Loidu Džordžu priekšgalā bija Grieķijai apsolījuši daļu Osmaņu impērijas teritorijas. Kara beigās Grieķija tomēr bija spiesta atkāpties no okupētajām teritorijām un atgriezties tās pirmskara robežās. Papildus Lozannas miera līgumam tika noslēgta vienošanās par iedzīvotāju apmaiņu, pārceļot Grieķijas turkus uz Turciju, kā arī Turcijas grieķus uz Grieķiju.
Ģeopolitiskais konteksts
Militārā konflikta pamata cēloņi meklējami Osmaņu impērijas sadalīšanā, kas bija rezultāts Pirmā pasaules kara iznākumam. Sadalīšanas ietvaros Antantes valstis sankcionēja Grieķijas karaspēka izvietošanu Smirnā (tag. Izmira). Pēc kara Osmaņu impērija bija sagrauta un uzvarējušās Antantes valstis parakstīja Sevras līgumu par impērijas sadalīšanu ietekmes sfērās.
1919. gada Parīzes miera konferencē Elefterioss Venizeloss aizstāvēja plašākas Hellēņu valsts ideju („Megali idejas”), kas paredzēja apvienot grieķu apdzīvotās teritorijas ziemeļu Epīrā, Trāķijā un Mazāzijā. Antante un jo īpaši Lielbritānijas premjers Deivids Loids Džordžs Grieķijai apsolīja teritoriju paplašināšanu osmaņu zemēs ar nosacījumu, ka Grieķija piedalītos karā kopā ar sabiedrotajiem. Grieķijai apsolītajās teritorijās ietilpa grieķu apdzīvotā austrumu Trāķija, Imbrosas sala, Tenedosas sala un Smirna ar tās apkārtni.
Šāda vienošanās bija pretrunā ar Lielbritānijas, Francijas un Itālijas parakstīto līgumu par Itālijas interešu sfērām Tuvajos Austrumos, kurā ietilpa arī Izmira.
Vairāki vēsturnieki uzskata, ka tieši Grieķijas īstenotā Izmiras okupācija izraisīja Turku nacionālās kustības veidošanos. Piemēram, Arnolds Dž. Tojnbī (Arnold J. Toynbee) uzskata, ka: Karš, kas izcēlies šajā laikā starp Turciju un Grieķiju ir turku dzimtenes Anatolijas aizstāvēšanas karš. Tas ir rezultāts sabiedroto imperiālisma politikai, rīkojoties svešā zemē un, pārāk zemu vērtējot tās resursus un spēkus. To izprovocēja nenodrošinātā Grieķijas okupācijas karaspēka iebrukums...
Galveno notikumu kopsavilkums
Galvenā kara militārā vēsture sākas ar Mudrosas pamieru. Visu kara periodu var iedalīt trijās daļās:
Izmiras okupācija (1919. gada maijs)
Gan Izmirā, gan citur dzīvojošie kristieši (galvenokārt grieķi un armēņi, kas pēc Turcijas oficiālajiem datiem bija reliģiskā minoritāte, bet pēc Grieķijas datiem bija vairākums ) sveica Grieķijas karaspēku kā atbrīvotājus. Toties vairākums musulmaņu karaspēku uzskatīja par iebrucējiem. Raugoties uz karaspēka ienākšanu kopumā, jāsecina, ka sabiedrība uz to reaģēja pasīvi un tai pretojās tikai nelieli turku brīvprātīgo grupējumi pilsētas ārējos rajonos. Osmaņu impērijas karaspēka vienības Grieķijas karaspēkam padevās bez pretestības vai atkāpās uz lauku rajoniem. Osmaņu kareivjiem bija pavēlēts nepretoties un tikai viens nacionāli noskaņots turks Hasans Tahsins pūlī sašāva grieķu karognesēju. Grieķijas kareivji uzreiz atklāja uguni pret turku barakām un valsts iestāžu ēku. Konflikta pirmajā dienā tika nogalināti 300—400 turku un 100 grieķi.
Uzreiz pēc Grieķijas karaspēka ienākšanas Izmirā, sākās masu slepkavības. Grieķijas armija nogalināja lielu daļu turku inteliģences, žurnālistus un atvaļinātos virsniekus un par nožēlu šī tendence no Izmiras tika pārņemta arī citās Anatolijas austrumu pilsētās, kur bija ienācis Grieķijas karaspēks.
Grieķu ofensīva vasarā (1920)
1920. gada vasarā Grieķu armija īstenoja vairākas veiksmīgas uzbrukuma operācijas Lielās Menderesas (tr, gr) upes ielejas virzienā, kā arī Karšijakā (tr, gr) un Alašehirā (tr, gr). Galvenais šīs ofensīvas mērķis bija radīt aizsardzības zonu ap Izmiru un tās ietvaros grieķu spēki bija izpletušies pa visu rierumu un ziemeļrietumu Anatoliju.
Sevras līgums (1920. gada augusts)
Osmaņu impērijas valdība parakstīja Sevras līgumu, cedējot Trāķiju Grieķijai līdz pat Čataldžas robežām. Turklāt impērija atteicās par labu Grieķijai no tiesībām uz Imbrosu un Tenedosu, paturot tikai nelielu Stambulas daļu, Marmora jūras salas un šauru zemes joslu Eiropas kontinentā. Stambulas šaurumus nodeva starptautiskas komisijas pārvaldībā un tos tagad varēja lietot jebkura valsts.
Tika paredzēts arī nodot Grieķijas iestādēm suverēnās varas izpildu funkciju Izmirā un tās apkārtējās teritorijās, atstājot Osmaņu impērijai tiesības turēt pilsētas ārējā fortā karogu. Nododot Grieķijai izpildu varas tiesības, formāli suverēnā vara joprojām piederēja sultānam. Saskaņā ar līgumu Izmirā bija jāizveido savs parlaments un, ja piecu gadu laikā pilsēta izlemtu pievienoties Grieķijas karalistei, Tautu savienībai būtu jāsarīko tās iedzīvotāju plebiscīts, lai apstiprinātu šādu pilsētas lēmumu.
Grieķu ekspansija (1920. gada oktobris)
1920. gada oktobrī Grieķijas armija turpināja virzīties dziļāk Anatolijas austrumos, ko atbalstīja arī Loids Džordžs, lai piespiestu Osmaņu impērijas un Turku revolucionāru vadību parakstīt Sevras līgumu. Karaspēka virzība tika uzsākta, kamēr Grieķijā pie varas bija Elefteriosa Venizelosa liberālā koalīcija, bet vēlāk to nomainīja Dimitrioss Gounariss. Galvenais operācijas mērķis bija piespiest Turku revolucionārus ar Mustafa Kemalu priekšgalā sākt izlīguma sarunas. Grieķu armija virzījās tālāk, pateicoties tās skaitliskajam pārsvaram un modernajam bruņojumam, un cerēja, ka notiks tūlītēja sadursme, kurā tie sagraus maznodrošināto turku karaspēku. Grieķijas armijai netika izrādīta liela pretestība un turku spēki paspēja ātri atkāpties un izvairīties no ielenkuma. Lielbritānijas Pirmais Admiralitātes lords Vinstons Čērčils šajā sakarā teica: „Grieķu formējumi bez apdraudējuma virzījās pa lauku ceļiem cauri vairākām neglītām ielejām un sastaptie turki sekoja spēcīgas un saprātīgas vadības pavēlēm, nozūdot Anatolijas nomalēs.”
Grieķijas valdības maiņa (1920. gada novembris)
1920. gada novembrī Grieķijas karali Aleksandru I sakoda karaliskajā dārzā turētais pērtiķis un karalis mira sepses dēļ. Šis negadījums ieguvis iesauku „pērtiķa kodiens, kas mainīja grieķu vēsturi.” Venizelosa mērķis bija izbeigt monarhiju un proklamēt Grieķijā republiku, bet viņš arī saprata, ka šādu pavērsienu nepieļautu Eiropas lielvaras.
Jaunizveidotā Dimitriosa Gounarisa valdība ierosināja noturēt plebiscīdu par karaļa Konstantīna atgriešanos tronī. Ievērojot to, ka karalis bija neitrāls Pirmā pasaules kara laikā, sabiedrotie uzstādīja ultimātu Grieķijas valdībai, ka karaļa atgriešanās pie varas būs iemesls rietumvalstīm pārtraukt jebkāda atbalsta sniegšanu Grieķijai. Mēnesi vēlāk notika plebiscīts, kurā karali uzaicināja atgriezties tronī. Neilgi pēc karaļa atgriešanās, viņš nomainīja augstos amatos esošos Pirmā pasaules kara virsniekus ar nepieredzējušiem monarhijas atbalstītājiem. Turpmāk par karaspēka komandieri šajā karā tika iecelts Anastasioss Papoulass. Režīma maiņas ietekmē no vairākiem amatiem atkāpās arī citi Venizelosa režīma atbalstītāji. Grieķijas karaspēks, kas atradās Izmirā un virzijās uz Ankaru Anatolijā, tika iztīrīts no Venizelosa atbalstītājiem.
Ineni (İnönü) kaujas (1920. gada decembris — 1921. gada marts)
1920. gada martā Grieķijas karaspēks bija devies uzbrukumā divās frontēs uz Eskišehiru (tr): no ziemeļrietumiem un no Izmiras, kā arī apvienoja spēkus visās okupētajās zonās. 1921. gada sākumā Grieķijas karaspēkam izdevās nedaudz pavirzīties uz priekšu, bet tie sastapās ar ievērojamu Turku revolucionāru pretspēku viņu izveidotajās tranšejās. Turki tagad jau bija daudz labāk sagatavoti un bruņoti kā pastāvīgi bruņotie spēki.
Pirmo reizi Grieķijas armiju apturēja pirmajā Ineni kaujā (11.01.1921.). Neskatoties uz to, ka tā bija salīdzinoši maza sadursme, jo tajā karoja tikai viena Grieķijas divīzija, šim notikumam bija ievērojama politiskā nozīme un tas bija signāls tam, ka nedrīkst nenovērtēt Turku revolucionāru potenciālo spēku. Sabiedrotie uz to reaģēja, izsakot priekšlikumu Londonas konferencē grozīt Sevras līgumu un šajās pārrunās piedalījās gan Osmaņu impērijas pārstāvji, gan Turku revolucionāri.
Atsevišķas vienošanās bija jau panāktas ar Itāliju, Franciju un Lielbritāniju, bet tām nepiekrita Grieķija, jo tā joprojām uzskatīja, ka tai ir pietiekami lielas stratēģiskās priekšrocības, lai uzstātos no spēka pozīcijām. 27. martā Grieķijas karaspēks veica jaunu uzbrukumu (otrā Ineni kauja), kurā Turku revolucionāri cieta zaudējumus un atkāpās. Lielbritānija atbalstīja Grieķijas teritoriālās ambīcijas, bet nevēlējās sniegt jebkādu militāru atbalstu, lai neizprovocētu Franciju. Turki, savukārt, bija saņēmuši ievērojamu palīdzību no jaunizveidotās PSRS.
Turku revolucionāri gūst atbalstu
Šajā laikā visās pārējās frontēs bija panākts Turcijai labvēlīgs atrisinājums, kas deva iespēju daudz vairāk resursus novirzīt cīņai pret Grieķijas armiju. Francija un Itālija jau bija paspējušas ar Turku revolucionāriem noslēgt līgumus. Turki no Itālijas un Francijas iepirka papildus bruņojumu, tādējādi nostājoties savienībā pret Lielbritāniju, kas atbalstīja Grieķijas armiju.
Starp Turku revocionāriem un jauno PSRS izveidojās draudzīgas attiecības, kuras tika apstiprinātas ar Maskavas līgumu (1921). Stabilās attiecības ar PSRS deva iespēju atbrīvot vēl lielāku karaspēka daļu kaujām pret Grieķijas armiju. Mustafa Kemala valdībai PSRS piešķīra arī papildus munīciju un finansējumu.
Afjinkarahisaras un Eskišehiras kauja (1921. gada jūlijs)
No 1921. gada 27. jūnija līdz 20. jūlijam pastiprinātā Grieķijas armija deviņu divīziju sastāvā sāka milzīgu uzbrukuma operāciju pret Turku revolucionāriem, kurus vadīja Ismets Ineni. Uzbrukums notika frontē Afjonkarahisara (tag. Afjona)—Kitahja—Eskišehira. Grieķijas plāns bija sadalīt Anatoliju divās daļās, jo šīs pilsētas atradās uz svarīgākās dzelzceļa līnijas, kas savienoja iekšzemi ar piejūras reģionu. Spēcīgā turku aizsardzība tika pārrauta un Grieķija iekaroja visus šos stratēģiski svarīgos punktus. Tai vietā, lai galīgi sagrautu turku spēkus un tos novājinātu, Grieķijas karaspēks apstājās. Līdz ar to, neskatoties uz sakāvi, turki spēja izvairīties no ielenkuma un veica stratēģisku atkāpšanās manevru Sakarjas upes virzienā, kur izveidoja savas pēdējās aizsardzības līnijas.
Lēmums apturēt uzbrukumu bija svarīgākais punkts Grieķu karaspēka misijai. Kitahjā uz tikšanos ieradās valsts un karaspēka vadība, tai skaitā karalis Konstantīns I, premjers Dimitrioss Gounariss un ģenerālis Papoulass, lai apspriestu karadarbības tālākos virzienus. Sajūsmā par pēdējām uzvarām, grieķi pilnībā nespēja aptvert īsteno stratēģisko stāvokli, kas nāca par labu turkiem. Vadība sadalījās divās daļās — vieni bija par nežēlīgu trieciena uzbrukumu turku spēkiem Ankaras virzienā, bet otri vēlējās palikt pie iekarotajām teritorijām. Militārie vadītāji bija diezgan piesardzīgi un pieprasīja papildus spēkus, tomēr nespēja pretoties politiķu spiedienam. Esošo okupēto teritoriju paturēšanas ideju aizstāvēja tikai neliela daļa no vadības, tai skaitā Ioanniss Metaksass. Karalim šajā laikā faktiski nepiederēja nekāda vara un viņš diskusijā neielaidās. Pēc mēnesi ilgas diskusijas, kad turki bija jau paspējuši pārkārtot savus aizsardzības spēkus, sākās pirmo Grieķijas vienību pārcelšanās pār Sakarjas upi.
FIFA Konfederāciju kauss
FIFA Konfederāciju kauss ir starptautisks futbola izlašu turnīrs, ko organizē FIFA. Tas pirmoreiz tika rīkots 1992. gadā. Kopš 2005. gada tas notiek reizi četros gados. Kausā piedalās rīkotājvalsts, esošie FIFA Pasaules kausa ieguvēji un visu FIFA konfederāciju (AFC, CAF, CONCACAF, CONMEBOL, OFC un UEFA) kausu pēdējie uzvarētāji. Pirmie divi turnīri tika rīkoti ar nosaukumu "Karaļa Fahda kauss". Visvairāk titulu — četrus — ir ieguvusi Brazīlija. Pašreizējie čempioni ir Vācija, kas uzvarēja 2017. gadā.
Džordina Vībere
Džordina Vībere (en; dzimusi ) ir amerikāņu vingrotāja.
Trenēties vingrošanā sākusi četru gadu vecumā. 2011. gadā sāka piedalīties pieaugušo sacensībās un jau pirmajā gadā guva panākumus Pasaules čempionātā, kur izcīnīja divas zelta medaļas komandu sacensībās un individuālajā daudzcīņā, kā arī bronzas medaļu vingrojumā uz baļķa. Piedalījusies, kur komandu sacensībās izcīnīja zelta medaļu. Ar panākumiem ir startējusi arī Pacific Rim čempionātā (četras zelta medaļas), Amerikas kausa izcīņā (trīs zelta medaļas).
Aloizs Brenčs
Aloizs Brenčs (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu kinorežisors. Darbojies arī politikā.
Biogrāfija
1964. gadā viņš pievērsās aktierkino, kļūstot par filmas "Līdz rudenim vēl tālu" līdzrežisoru. Vēlāk strādājis kā režisors. Lielākoties uzņēma spraiga sižeta filmas, izmantojot dinamisku montāžu. Režisējis tādas Latvijā pazīstamas filmas, kā "Kad lietus un vēji sitas logā" (1967), "24-25 neatgriežas" (1968), "Šahs briljantu karalienei" (1973), "Gaisma tuneļa galā" (1974), "Liekam būt" (1976). 1981. gadā Aloizs Brenčs uzņēma plašu ievērību guvušo televīzijas daudzsēriju filmu "Ilgais ceļš kāpās", 1983. gadā — televīzijas miniseriālu "Mirāža", 1989. gadā — daudzsēriju televīzijas seriālu "Zītaru dzimta".
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Brenču divas reizes ievēlēja Rīgas domē, kur viņš darbojās Sociālo jautājumu komitejā. Startēja arī Saeimas vēlēšanās: no Tautsaimnieku politiskās apvienības "Tautsaimnieks" 6. Saeimas vēlēšanās un Demokrātiskās partijas "Saimnieks" 7. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika ievēlēts.
Miris no miokarda infarkta.
Filmogrāfija
{{columns |width=500px
Dokumentālās filmas
}}
Stāmerienas sagša
Stāmerienas sagša ir sevišķi krāšņa villaine, kas iegūta latgaļu apdzīvota novada senkapos. Sagša atrasta arheoloģiskajos izrakumos Stāmerienas pagastā pie Ludza ezera, nelielas upītes krastā, netālu no "Skolu" mājām. Sagšu atrada 1898. gadā ārsts Ernests Putniņš atrokot kapu uzkalniņu, kuru pirms tam bija sedzis īpatnējs akmeņkrāvums, ko atzina par iespējamu rituālu veidojumu.
1930. gados un 2017.–2018. gadā izgatavoti sagšas atdarinājumi (kopijas). Stāmerienas villaines rekonstrukcija pēc pasūtījuma darināta Latvijas pārstāvniecības ēkas interjeram ANO Ņujorkā.
Viens no villaines ornamentiem attēlots Stāmerienas pagasta ģerbonī.
Sagšas apraksts
Arheologi Stāmerienas sagšas izcelsmi datē ar vēlā dzelzs laikmeta agrīno posmu (10.-11.gs). Sagšai ir latgaļu villainēm raksturīgais izmērs (112x76 cm). Tā austa no zilas parupjas vilnas dzijas trīsnīšu tehnikā (divi audu pavedieni vienā pusē velku diegam, trešais - otrā pusē).
Ievērojamākais ir sagšas greznais rotājums. Sagša izrakstīta ar zeltainas bronzas gredzentiņu ornamentiem. Katrs gredzentiņš ir audumā ielocīta neliela (7x3mm) stīpiņa. Atrastie sagšas fragmenti ļāva identificēt 34 ornamentus, no kuriem 24 ir dažādu veidu ugunskrusti, savukārt no tiem 14 ornamenti parādās vienu reizi, bet pieci atkārtojas divas reizes. Ugunskrusti ieausti simetriski visā villaines garumā. Katrā villaines stūrī ir ugunskrusta ceturksnis, no kura uz abām pusēm gar villaines malām iet trīsstūrīšu rinda, no kuriem katrs trešais ir rotāts ar dubultjumtiņu. Villainei gar malām piešūta 2,5 cm plata apauda, kurā ieausti grezni ugunskrusta veida rotājoši elementi. Villaines galos pie šaurākās apaudas piestiprinātas bārkstis.
Kalendārās likteņzīmes sagšā
Aplūkojot Stāmerienas sagšas ugunskrustus, var redzēt, ka tie pakāpeniski attīstījušies. Ugunskrusta vienkāršākais veids tiek bagātināts ar dažādu formu atzariem. Dažādie ugunskrusta veidi satur bez centra 16, 24, 36, 48, 72, 144 un 288 bronzas gredzentiņus. Kalendārā šie skaitļi izteic noteiktus laika periodus. Tāpēc pastāv hipotēze, ka ugunskrustus var uztvert kā laika zīmes, kas piktogrammas veidā izteic ilgāku laika periodu - mēnešus vai gadus.
Var uzskatīt par sakritību, ka sagšā ierakstīti 24 ornamentālie motīvi, kas atbilst grieķu un latīņu alfabēta burtu skaitam. Bet tikpat labi tās ir vēl nezināmas ornamentālā raksta zīmes, kuras nav izdevies atminēt. Pārliecinoša atbilde vēl nav rasta.
Ideālisms
Ideālisms ir filozofiska nostādne, ka ārpasaule savā būtībā ir nemateriāla (garīga) un ka tā ir viena no psihes dimensijām. Lietas pasaulē eksistē, taču tām nav substances. Epistemoloģiski ideālisms izpaužas kā skepticisms par cilvēka spējam uztvert kaut ko, kas atrodas ārpus prāta. Kā ontoloģiska doktrīna, ideālisms apgalvo, ka visa esamība savā būtībā ir garīga, un noliedz materiālismu un duālismu.
Ideālisma idejas pirmsākumi atrodami gan senās Senās Indijas, gan Senās Grieķijas filozofijā jau 5. gadsimtā p.m.ē..
Terminu "ideālisms" pirmoreiz minējis Gotfrīds Leibnics 18. gadsimtā, runājot par Platona filozofiju. Ir divi ideālisma zari: objektīvais ideālisms un subjektīvais ideālisms.
Ievērojamākie ideālisma pārstāvji ir:
Ārējās saites
Vācu ideālisms
Šumska
Šumska ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Šumskas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1152. gadā kā Volīnijas kņazistes apdzīvotā vieta, vēlāk bija nelielas kņazistes centrs. Nopostīta 13. gadsimtā mongoļu iebrukuma laikā. Vēlāk pilsēta ietilpa Polijas-Lietuvas karalistē. Pēc Polijas dalīšanām pilsēta iekļāvās Krievijas impērijā un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara Šumska iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pēc PSRS iebrukuma Polijā iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Himera
Himera, Himaira (el) ir briesmonis grieķu mitoloģijā, kas piedzimis Ehidnai un Tīfonam. Himera ir teratomorfiska būtne ar trim galvām — lauvas, kazas un čūskas galvu. Ķermenis tai no priekšpuses ir kā lauvai, viduklis kā kazai, bet no muguras kā čūskai. Himera spļāva uguni un postīja valsti. Pildot likiešu valdnieka Iobata gribu, himeru nogalināja varonis Bellerofonts, kas pacēlās gaisā, sēdēdams Pegaza mugurā.
Tjagu Mendešs
Tjagu Kardosu Mendešs (pt; dzimis, Vianā do Kastelu, Portugālē) ir portugāļu futbola treneris un bijušais futbolists, kurš ir spēlējis Portugāles izlasē. Mendešs spēlēja pussarga pozīcijā.
Sasniegumi
Benfica
Konservatīvisms
Konservatīvisms (no — saglabāt) ir politiska un sociāla filozofija, kas akcentē tradicionālo vērtību saglabāšanu vai to atjaunošanu. Viena no Eiropas tradīcijām ir kristietība, tāpēc šajā pasaules daļā konservatīvisms kulturālā kontekstā bieži saistās ar kristietību.
Tjagu Mendešs
Sasniegumi
Chelsea
Konservatīvisms
Izšķir arī fiskālo konservatīvismu, kas vairāk atbalsta pārdomātāku valsts fiskālo politiku (mazākus nodokļus, sabalansētu budžetu u.tml.).
Tjagu Mendešs
Sasniegumi
Lyon
Konservatīvisms
Filozofiski apsvērumi
Runājot par politiku, konservatīvisms nav konkrēta domāšana vai pieķeršanās kādām noteiktām lietām, tas vairāk ir saistīts ar attiecīgu rīcību un lēmumu pieņemšanu konkrētajos gadījumos. Konservatīvisma domāšana ir saistīta nevis ar pareģojumiem kā un kas varētu izskatīties nākotnē, bet drīzāk saistīts ar to, kas ir reālajā gadījumā izmantojams un kas jau pastāv un ir jau izmēģināts. Šīs ideoloģijas galvenais mērķis ir izmantot no pagātnes jau izmantotus un sevi pierādījušus paņēmienus.
Tjagu Mendešs
Sasniegumi
Atlético Madrid
Konservatīvisms
Filozofiski apsvērumi
Problēma šai ideoloģijai ir tas, ka šī ideoloģija ir vāja, ja nepastāv stabilas pagātnes un precedentu, un paņēmienu, kuri sevi ir pierādījuši kā stabilas vērtības. Tādā gadījumā šī ideoloģija būs vāja. Sistēmas bieži vien nevar darboties pēc vecām metodēm, jo pasaule attīstās un dažreiz ir nepieciešamas jaunas lietas.
Konservatīvisms ir balstīts uz to, ka ir pietiekami daudz apstiprinošu lietu, kas jau ir pārbaudītas un darbojas, taču vienmēr pastāv apzināts risks, ka šīs lietas var nenostrādāt jaunākā sistēmā, tāpēc konservatīvisms arī paredz iespējamos zaudējumus, jo visās darbībās ir sava veida risks un iespēja ciest zaudējumus.
Konservatīvisms neatbalsta lielas un straujas pārmaiņas. Jebkurā no lietām ar laiku rodas pārmaiņas, tādā veidā arī to uzskata konservatīvisma pārstāvji, jo kā nekā paaudzes arī mainās un parādās jauni uzskati un jaunas iespējas.
Konservatīvisms ir politisks uzskats, kas iestājas par esošās kārtības saglabāšanu un politiskās sistēmas vai tās sastāvdaļu "iekonservēšanu", proti, neizmainīšanu vai pakāpeniskās un lēnām pārmaiņām. Konservatīvo politiku var veicināt dažādi uzskati, kā, piemēram, pārliecība par to, ka vecais ir labāks par jauno alternatīvu, vecais ir drošāks vai vismaz labāk pazīstams un līdz ar to tam garantēta sabiedrības un indivīdu uzticība un pieķeršanās. 20. gadsimta angļu politiskais domātājs Rodžers Skrutons konservatīvisma dabu iesāka analizēt pēc 3 kritērijiem —
Saskaņā ar konservatīvisma pieeju, cilvēks ir atkarīgs no sabiedrības, tās veidotajām kopīgajām vērtībām, jo konservatīvi domājoši cilvēki parasti uzskata, ka ārpus sabiedrības atsevišķs indivīds vai nu nevar eksistēt, vai tā eksistence vairs nebūs cilvēka cienīga.
Attiecībā uz valsts uzbūvi, konservatīvisms uzsver valsts amatu saistību ar institūcijām, kuras ir stipri atkarīgas no sabiedrības un veidojušās nevis abstrakti, bet ilgas sabiedrības attīstības un politisko vajadzību apzināšanas gaitā. Tādējādi konservatīva valsts pārvalde nozīmē ne tikai institūciju autonomiju un varas dalīšanu, bet to tiešu saikni (vērtību ziņā) un atkarību no sabiedrības kopīgā labuma.
Runājot par konservatīvisma praksi, jāuzsver, ka katrs jauns likums tiek vērtēts vispirms pēc tā, vai likuma piemērošanas rezultātā radikālas pārmaiņas nepasliktinās esošo situāciju. Konservatīvisms politikā ir izteikti pragmatisks. Lai gan dažādu valstu praksē konservatīvisms atšķiras, tas kopumā, līdzīgi liberālismam, stingri iestājas par privātīpašuma tiesībām. Dažreiz konservatīvismu kritizē kā šķiru dominances ieroci, kas pie varas esošajiem ļauj saglabāt savas pozīcijas pārāk ilgi, jo nepieļauj ātras reformas vai politiskās sistēmas revolucionāras izmaiņas. Viena no konservatīvisma teorētiskajām problēmām ir: kā savienot sabiedrisko kolektīvismu ar ekonomisko individuālismu.
Konservatīvisms ir: 1) tieksme saglabāt bez pārmaiņām visu esošo, neuzticēšanās un pretošanās jauninājumiem; 2) politiskās domas strāvojums un politiskā kustība, kas aizstāv vēsturiski izveidojušās valsts un sabiedriskās dzīves formas jauninājumiem, balstās uz tradicionālām vērtībām, tādām kā ģimene, reliģija, nācija, paklausība varai, un piesardzīgi vai negatīvi izturas pret brīvības un vienlīdzības idejām.
Seligers
Atrodas ainaviskā apvidū, piekrastē ar mežu klāti pauguri. Dabas aizsargājamā teritorija. Ezerā daudz salu, lielākā — Hačina (>30 km²). Viens no populārākajiem kūrortiem Krievijas rietumu daļā.
Uz Stolbnaja salas atrodas Nila klosteris (Нилова Пустынь).
Pie Seligera notiek prokremliskās jaunatnes organizācijas "Naši" ikgadējās vasaras nometnes.
Terebovļa
Terebovļa ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Terebovļas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta Hipatija hronikā 1097. gadā. No 11. gadsimta beigām - kņazistes centrs. Kopš 14. gadsimta vidus - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara Terebovļa iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pēc PSRS iebrukuma Polijā iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 6. jūlija līdz 1944. gada 23. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Kalnu slēpošana
Kalnu slēpošana ir ziemas sporta (slēpošanas) veids, kurā sacensības notiek vairākās disciplīnās. Kalnu slēpošanā sportisti slēpo pa kalna nogāzi, distances laikā apslēpojot trasē izvietotos šķēršļus. Nozīmīgākās starptautiskās sacensības kalnu slēpošanā ir Pasaules kausa izcīņa, kas notiek visas sezonas garumā daudzos posmos, kā arī Pasaules čempionāts un olimpiskās spēles.
Kalnu slēpošanu pasaulē pārvalda Starptautiskā Slēpošanas federācija (FIS), kuras pārraudzībā ir arī distanču slēpošana, frīstails, tramplīnlēkšana, ziemeļu divcīņa, snovbords, kā arī vasaras slēpošanas veidi, piemēram, rollerslēpošana.
Olimpiskajās spēlēs kalnu slēpošana pirmo reizi tika iekļauta jau 1936. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Pašlaik sacensības vīriešiem un sievietēm tiek aizvadītas piecās disciplīnās: nobraucienā, supergigantā, milzu slalomā, slalomā un kombinācijā (slaloms + nobrauciens).
Aizkraukles komtureja
Aizkraukles komtureja vai komturija (vācu:Kommende Ascheraden vai Komturei Ascheraden) bija no 1252. līdz 1478. gadam pastāvoša Livonijas ordeņa pārvaldīta Daugavas līvu un letu apdzīvota teritorija Daugavas labajā krastā. 1256. gadā Aizkraukles komturejai tika pievienota arī sēļu apdzīvotā Medenes zeme Daugavas kreisajā krastā, kur atradās Altenes pils.
RTU Rīgas Biznesa skola
RTU Rīgas Biznesa skola (RBS) ir Rīgas augstskola, kas dibināta 1991. gadā, sadarbojoties Rīgas Tehniskajai universitātei, Bufalo Universitātei un Otavas Universitātei. RBS pasniedzēji pārstāv kā akadēmisko, tā biznesa vidi.
Aizkraukles komtureja
Vēsture
Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā Aizkraukles komturejas dienvidu daļa (Medene un Pelone) nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Lai labāk aizsargātu jauno dienvidu robežu ar Lietuvas dižkunigaitiju, 1478. gadā komtureju pievienoja Livonijas ordeņa landmaršala teritorijai ar centru Siguldas pilī.
RTU Rīgas Biznesa skola
Vadīšana starptautiskos uzņēmumos
RTU RBS bakalaura programma biznesa vadībā ir veidota, balstoties uz BI Norvēģijas Biznesa skolas (BI Norwegian Business School) un Bufalo Universitātes (University at Buffalo) studiju programmu jeb mācību plāna pamatu. Programma ietver uzņēmējdarbības vadības galvenās tēmas, piemēram, finanses, ekonomiku, vadības metodes, likumdošanu un starpkultūru komunikāciju. Šī programma sniedz atzītu izglītību starptautiskajā uzņēmējdarbībā ar globālu ievirzi un zināšanas par to, kā veidot sociāli atbildīgu biznesu.
Aizkraukles komtureja
Vēsture
Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas bijusī Aizkraukles komtureja tika sadalīta. Aizkraukles pils palika Livonijas Pārdaugavas hercogistei, bet Kurzemes un Zemgales hercogistes daļā palikusī tās daļa tika pievienota Sēlpils virspilskunga iecirknim.
RTU Rīgas Biznesa skola
Profesionālā MBA
Šī programma ir nepilna laika studiju programma, kas domāta profesionāļiem un strādājošiem. Studijas notiek angļu valodā darbadienu vakaros un ļauj studentiem izvēlēties kursus. Katrs gads tiek dalīts trimestros — rudens, pavasara un vasaras trimestris. Studenti var izvēlēties apgūt 1 līdz 4 mācību priekšmetus viena trimestra laikā. Izvēloties apgūt 2 priekšmetus 1 trimestrī, programmu var pabeigt 2,5 gadu laikā. MBA programma sastāv no 9 obligātajiem un 6 izvēles priekšmetiem. Programmas nobeigumā ir jāizstrādā un jāaizstāv maģistra darbs. Absolventi saņem arī sertifikātu, ko apstiprinājusi Rīgas Tehniskā universitāte, Bufalo universitāte (ASV) un Otavas universitāte (Kanāda).
Aizkraukles komtureja
Robežas
Aizkraukles komtureju Daugavas labajā krastā aptvēra Livonijas bīskapa, vēlāk Rīgas arhibīskapa zemes: Kokneses pilij pakļautās zemes austrumos un ziemeļos, Lielvārdes pilij pakļautās zemes rietumos. Daugavas kreisajā krastā tā robežojās ar Sēlpils un Bauskas pilīm pakļautajām zemēm.
Mūsdienās šajā teritorijā Daugavas abos krastos atrodas Aizkraukles novads, kā arī Daugavas kreisajā krastā daļēji Bauskas novads.
RTU Rīgas Biznesa skola
Eksekutīvā MBA
Tā ir 20 mēnešus ilga augstākā līmeņa vadītāju izglītības programma, kas veidota atbilstoši Ziemeļamerikas augstākās izglītības standartiem. Pasniedzēji ir no ASV, Kanādas un Eiropas. Mācības notiek vienu reizi mēnesī — intensīvi strādājot un gan individuāli, gan nelielās grupās risinot reālas šī līmeņa vadītāju problēmsituācijas. Mācību programmā ir iekļauta vienas nedēļas mācību brauciens uz Bufalo universitāti ASV vai Otavas universitāti Kanādā, vai uz Stellenbošas Biznesa skolu Dienvidāfrikā.
Kilograms
Kilograms (simbols: kg) ir Starptautiskās mērvienību sistēmas (SI) masas pamatmērvienība, kas ir vienāds ar cilindrisku etalonu, kas izgatavots no irīdija-platīna sakausējuma, un atrodas Parīzē Starptautiskajā svaru un mēru birojā (Bureau international des poids et mesures). Pirmo reizi kilograms tika noteikts 1799. gadā, kad Pjērs Simons Laplass vakuumā nosvēra 1 dm3 destilēta ūdens 4°C temperatūrā. Angļu valodā runājošajās zemēs, piemēram Amerikas Savienotajās Valstīs, kilograma vietā izmanto masas mērvienību mārciņu. Viena mārciņa ir 0,45359237 kg.
Kilograma etalons
Kilograms ir vienāds ar starptautiskā masas vienības etalona masu, kas izgatavots 1879. gadā kā cilindrisks atsvars no platīna un irīdija sakausējuma. Tajā 90% ir platīna masa un 10% irīdija, šī cilindra diametrs un augstums ir 39,17 mm. Daudzi zinātnieki uzskata, ka šī kilograma definīcija ir pretrunīga. 2011. gada 21. oktobrī 24. starptautiskās mēru un svaru konferences laikā delegāti vienojās, ka kilograma definīcija ir novecojusi, un ir nepieciešams izveidot jaunu, atbilstoši 21. gadsimtam. Ir ieteikts kilograma vērtību piesaistīt Planka konstantes vērtībai.
Jūras anemones
Morfoloģija
Jūras anemonēm ir cilindriskas formas ķermenis ar saplacinātu augšējo galu (mutes disks) un paplašinātu pamatni (pēda). Pēdas ektoderma var izdalīt ūdenī sacietējošu sekrētu, ar kuru jūras anemone piestiprinās pie cietā substrāta. Mutes disku ieskauj taustekļi. Atkarībā no taustekļu skaita, tie var veidot ap mutes disku vienu, divus vai vairākus koncentriskus apļus. Apļa ietvaros tie ir vienādi, bet dažādu apļu taustekļi savā starpā var atšķirties. Dažām jūras anemoņu sugām uz taustekļu galiem izveidojas paresninajumi, kurus veido daudzskaitlīgas dzeļkapsulas. Mutes atvere ir spraugveida vai ovālas formas. Rīkle no sāniem ir stipri saplacinata un veido divus sifonoglifus, kuru skropstiņu kustības rada divas ūdens plūsmas. Viena plūsma virzīta uz gastrālā dobuma iekšieni, bet otra uz āru.
Vairošanās
Jūras anemones vairojas gan dzimumu, gan bezdzimumceļā. Pumpurošanās gadījumi gan ir ļoti reti. Biežāk ir sastopama viena īpatņa dalīšanās divās, reizēm pat 3-6 nevienlīdzīgās daļās. Šķērseniskā dalīšanās ir zināma tikai primitīvajai gonaktīnijai (Gonactinia prolifera). Biežāk jūras anemonēm ir sastopama gareniskā dalīšanās. Pie tam vispirms pārdalās mute, tad viss mutes disks, un tikai pēc tam viss ķermenis. Retos gadījumos dalīšanās notiek pretējā secībā. Bezdzimumvairošanās notiek arī lacerācijas ceļā, kur vienlaicīgi uzreiz veidojas vairāki mazi īpatņi. Jūras anemonēm ir lielas reģenerācijas spējas, kaut arī ne tik lielas, kā saldūdens hidrām. Dzimumvairošanās ir visizplatītākais vairošanās veids. Jūras anemones parasti ir divdzimuma organismi, bet ir sastopami arī hermafrodīti (proterandriskais hermafrodītisms). Apaugļošanās var notikt gan ārējā vidē, gan arī mātes organisma gastrālajā dobumā. Pēdējā variantā no mātes dobuma iznāk ārā kāpuri planulas stadijā, bet reizēm jau pilnīgi nobrieduši jauni polipi. Viens vai otrs attīstības veids bieži ir atkarīgs no ārējiem vides apstākļiem.
Sistemātika
Jūras anemones iedalās 4 apakškārtās un 46 dzimtās. Kopumā ir zināmas virs 1000 sugām.
Nikolajs Kozačuks
Nikolajs Kozačuks (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists. Savu karjeru viņš sāka FK Ventspils klubā.
2008. gada sezonā viņš kļuva par FK Vindava rezultatīvāko spēlētāju ar 8 gūtiem vārtiem Virslīgā.
2009. gada sezonā Kozačuks spēlēja Azerbaidžānas futbola klubā Baku "Olimpik", bet 2010. gadā atgriezās Latvijā, FC Tranzit sastāvā.
SK Cēsis
SK Cēsis ir Cēsu sporta klubs. Tajā ietilpst vīriešu un sieviešu basketbola komandas, kā arī vīriešu futbola un volejbola komandas. Kopš 2009. gada sporta kluba prezidents ir Krišjānis Kļaviņš.
Haleja komēta
Haleja komēta (oficiālais apzīmējums 1P/Halley) ir periodiskā komēta, kuru var redzēt ik pēc 75 — 76 gadiem. Komēta nosaukta angļu astronoma Edmonda Haleja vārdā. Tā ir ievērojamākā periodiskā komēta. Lai gan ik gadsimtu var redzēt arī spožākas neperiodiskās komētas, Haleja komēta ir vienīgā periodiskā komēta, kuru var brīvi redzēt ar neapbruņotu aci un vienīgā ar neapbruņotu aci redzamā komēta, kura var atgriezties otrreiz cilvēka mūžā. Pēdējoreiz tā Saulei bija pietuvojusies. Nākamais perihēlijs sagaidāms.
Haleja pētījumi
Haleja komēta bija pirmā komēta, kuru atzina par periodisku. Redzot, ka novērotās komētas parametri ir līdzīgi diviem citiem agrākiem novērojumiem ( Petrus Apianus un  Johanness Keplers), Halejs nonāca pie secinājuma, ka visas trīs komētas patiesībā ir viena un tā pati komēta, kura atgriežas ik pēc 76 gadiem. Halejs veica aprēķinus par perturbācijām, kuras varētu izraisīt planētu pievilkšanās spēki un paredzēja, ka komēta atgriezīsies. Haleja paredzējums izrādījās pareizs, lai gan komētu ieraudzīja tikai. To paveica vācu astronoms Johann Georg Palitzsch. Halejs nenodzīvoja līdz šim brīdim. Viņš nomira.
Vēsture
Haleja aprēķini deva iespēju atrast informāciju par komētas agrākajiem novērojumiem. Tādi sāk parādīties jau 240 g. p. m. ē., kad to novērojuši ķīniešu astronomi. Pēdējās reizes komēta mums pietuvojās 1835., 1910. un 1986. gadā.
1835. gads
Amerikāņu rakstnieks Marks Tvens piedzima. Tas notika tieši divas nedēļas pēc tam, kad komēta šķērsoja perihēliju. Savā biogrāfijā viņš rakstīja: "Es atnācu ar Haleja komētu . Tā atkal ieradīsies nākamgad (1910.g.), un es domāju doties ar to prom." M. Tvens nomira, dienu pēc komētas perihēlija.
1910. gads
komēta kļuva redzama 20. aprīlī. Šā gada pietuvošanās bija iezīmīga vairāku iemeslu dēļ: tā bija pirmā pietuvošanās, kuras fotogrāfijas eksistē un komēta pietuvojās īpaši tuvu, padarot skatu sevišķi iespaidīgu. 18. maijā prese, neskatoties uz astronomu lūgumiem, publicēja stāstus par milzīgiem cianīda mākoņiem, kuri apņem komētu. Patiesībā gāze ir tik retināta, ka pasaule neizjuta nekādu gāzes ietekmi, izejot caur komētas asti.
Daudzi cilvēki, kuri apgalvo, ka atceras redzējuši Haleja komētu, patiesībā atceras citu komētu. Lielā 1910. gada janvāra komēta pārspēja Haleja komētu spožuma ziņā. Tā parādījās 4 mēnešus pirms Haleja komētas un īsu laiku bija redzama pat dienas laikā.
1986. gads
komētas pietuvošanās bija vismazāk iespaidīgā, salīdzinot ar agrāko gadu pierakstiem. Komēta nesasniedza nozīmīgu spožumu, kā tas bija agrāk. Turklāt tagad bija nācis klāt arī gaismas piesārņojums, kura nebija senākos laikos. Daudzi komētu vispār neredzēja. Turklāt komēta sasniedza spožuma maksimumu martā un aprīlī, kad to no ziemeļu puslodes nevarēja redzēt. Tādēļ daudzi amatierastronomi bija spiesti ceļot uz dienvidiem, lai uzmestu aci komētai. Tomēr kosmosa tehnoloģiju attīstība deva iespēju zinātniekiem izpētīt komētu daudz tuvāk. Šim nolūkam tika palaisti vairāki kosmiskie aparāti. Vega 1 sāka pārraidīt komētas attēlus. Tā, pirmoreiz kļuva iespējams redzēt komētas kodolu. Vega 1 palidoja garām komētai 6. martā. Tai sekoja Vega 2, kura komētai palidoja garām 9. martā. Giotto, kuru palaida Eiropas Kosmosa aģentūra, palidoja komētai garām 14. martā. Tas bija vistuvākais pārlidojums komētas kodolam. Bija arī divas Japānas zondes, Suisei un Sakigake. Zondes neoficiāli ir pazīstamas kā Haleja armāda.
Pirmā persona, kura ieraudzīja Haleja komētu, bija amatierastronoms Stīvens Džeimss O`Meara. O`Meara izmantoja paša būvētu 24 collu teleskopu. Novērojumus viņš veica no Mauna Kea vulkāna virsotnes. Vulkāns atrodas Havaju salās. Komētas redzamais spožums tobrīd bija 19,6m.
Pamatojoties uz datiem, kurus saņēma no Astron (tā laika lielākais ultravioletās gaismas kosmiskais teleskops), kad tas pētīja Haleja komētu, padomju zinātnieku grupai izdevās izveidot komētas galvas (komas) modeli.
Komētu pētīja arī International Cometary Explorer.
Bija paredzētas arī divas atspoļkuģu misijas. Pirmā, STS-51-L beidzās ar atspoļkuģa Challenger uzsprāgšanu lidojuma 73. sekundē. Otrā, STS-61-E tika atcelta.
Izcelsme
Tiek uzskatīts, ka komētas Saules sistēmā rodas divās vietās: Koipera joslā un Orta mākonī. Periodiskās komētas parasti nāk no Koipera joslas, bet neperiodiskās no Orta mākoņa. Haleja komēta ir neparasta ar to, ka, lai gan tā ir periodiskā komēta, tā nāk no Orta mākoņa. Tās orbīta ir tāda, ka tiek uzskatīts, ka agrāk komēta bija neperiodiskā komēta, bet lielo planētu gravitācijas spēki to sagrābuši.
Uzbūve un sastāvs
Giotto misija zinātniekiem sniedza pirmo informāciju par komētas virsmu un uzbūvi. Lai arī tās koma var izstiepties 100 miljonu km garumā, komētas kodols ir relatīvi mazs (apmēram 15 km garš, 8 km plats un 8 km biezs) un līdzīgs zemesriekstam. Tās masa ir ļoti zema, tikai 2,2 x 1014 kg. Vidējais blīvums 0,6 g/cm³ liecina, ka tā ir ļoti irdeni būvēta. Tās albedo ir apmēram 4%. Tas nozīmē, ka tikai 4% Saules gaismas tiek atstaroti. Šis parametrs ir līdzīgs oglei. Tādējādi, neskatoties uz to, ka komēta no Zemes izskatās spoži balta, patiesībā tā ir ogles melna. Tās kodolam albedo ir tikai 0,03. Tas ir vēl mazāk kā oglei. Kad komēta pietuvojas Saulei, Saule sasilda tās virsmu un liek tai sublimēt (pārvērsties no cietas par gāzi), izverdot gaistoša materiāla strūklas no virsmas. Komētas kodols rotē, apgriežoties reizi 52 stundās. Tā apgaismotā puse ir aktīvāka nekā tumsā esošā. Gāzē, kura izplūst no kodola, 80% ir ūdens tvaiks, 17% oglekļa monoksīds un 3 — 4% oglekļa dioksīds.
Komētas kodols ir klāts ar putekļiem, kuri aiztur karstumu. Tiek uzskatīts, ka katrs lielais putekļa graudiņš satur daudzas mazas daļiņas ar tukšumiem starp tām. Daži no šiem tukšumiem ir pildīti ar ledu, citi tukši. Kad Haleja komēta pietuvojas Saule, tās temperatūra var sasniegt 77o C. Tuvāk Saulei, no komētas ik sekundi noplūst vairākas tonnas putekļu un gāzes. Komētai ir arī vairāki sekli krāteri, līdz 1 km diametrā.
Meteoru plūsmas
Tā kā komētas orbīta Zemei pietuvojas divās vietās, komēta izraisa divas meteoru plūsmas: Eta Akvarīdas maija sākumā un Orionīdas oktobra beigās.
Krištopana Ministru kabinets
Viļa Krištopana vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no līdz.
Latvijas armija
Latvijas armija var būt:
Igaunijas Brīvības krusts
Igaunijas Brīvības krusts bija Igaunijas militārais apbalvojums, kuru pasniedza par ieguldījumu Igaunijas brīvības cīņās. Ar to tika apbalvoti cilvēki arī par sasniegumiem Pirmajā pasaules karā.
Šis apbalvojums tika izveidots ar Igaunijas Ministru prezidenta Konstantīna Petsa rīkojumu 1919. gada 24. februārī. Krustam bija 3 šķiras, kuras sadalījās vēl trīs pakāpēs. Katrai šķirai bija savas krāsas lente. I šķira bija balta krāsa un to pasniedza par militāro vadību kaujas laukā. II šķirai bija melna krāsa un to pasniedza par varonību kaujas laukā, bet III šķirai bija zila krāsa. To pasniedza par civila rakstura ieguldījumu. Ar šo apbalvojumu tika apbalvoti ne tikai Igaunijas armijā dienējušie, bet arī ārvalstnieki. Pēdējā apbalvojuma pasniegšana notika 1925. gada 19. jūnijā. Kopā tika apbalvot 3224 cilvēki. 2150 no viņiem bija Igaunijas pilsoņi. No Latvijas 50 cilvēki tika apbalvoti ar šo krustu. Pēdējais Igaunijas Brīvības krusta kavalieris nomira 2000. gadā.
Kuka Salas
Kuka Salas (māori: Kūki 'Āirani; en) ir pašpārvaldoša parlamentāra demokrātija brīvā asociācijā ar Jaunzēlandi. Valsts aizņem 15 nelielas salas un atolus Klusā okeāna dienvidu daļā. Kopējā sauszemes platība ir 240 km2, bet īpašā ekonomiskā zona aizņem 1,8 miljonus km2.
Iedzīvotāji koncentrējušies galvenokārt Rarotongas salā (ap 10 000), kur atrodas valsts galvaspilsēta Avarua un Rarotongas starptautiskā lidosta. Lielākā daļa etnisko Kuka salinieku dzīvo Jaunzēlandē, sevišķi Ziemeļsalā, kur 2006. gada tautskaitē 58 tūkstoši pašnoteikušies kā etniski Kuka salu māori vai to pēcnācēji.
Tūrisms ieņem galveno vietu Kuka Salu tautsaimniecībā. 2006. gadā salas apmeklēja 90 tūkstoši tūristu. Citas nozares ir ārzonu banku pakalpojumi, pērles, zivju un augļu eksports.
Aizsardzība ir Jaunzēlandes kompetencē pēc Kuka salu pieprasījuma un konsultācijas kārtībā. No nesenas pagātnes Kuka Salas sāk īstenot neatkarīgāku ārējo politiku.
Žagatu ģints
Žagatu ģints (Pica) ir viena no vārnu dzimtas (Corvidae) ģintīm, kas apvieno 7 sugas. Žagatu ģints žagatas mēdz saukt arī par melnbaltajām žagatām vai holarktiskajām žagatām. Tās sastopamas plašā areālā Eirāzijā, Ziemeļāfrikā (viena suga) un Ziemeļamerikā (divas sugas).
Žagatu ģintī ir zināma viena fosilā suga Pica mourerae, kas dzīvojusi pliocēna beigās un pleistocēna sākumā. Žagatas fosilijas atrastas Maļorkas salā. Žagatu tuvākie radinieki ir Eirāzijā dzīvojošās vārnas.
Izskats un īpašības
Žagatām ir gara aste, un to apspalvojumam ir raksturīgs balto un melno spalvu salikums. Galva, kakls un krūtis ir melnā krāsā ar zaļgani violetuu metālisku spīdumu. Vēders un pleca spalvas ir koši baltas. Spārni un aste zaigojoši melni ar zaļganvioletu metālisku spīdumu, reizēm zaigojošu bronzīgu toni. Spārni no apakšas ir balti. Kājas melnas. Knābis žagatu ģints žagatām, izņemot dzeltenknābja žagatu, ir melnā krāsā.
Eklezioloģija
Eklezioloģija (no grieķu εκκλησία — sapulce, draudze; reizēm latviski transkribēta kā eklesioloģija) ir sistemātiskās (dogmātiskās) teoloģijas apakšnozare. Tā risina visus ar baznīcas (draudzes) būtību, izpausmēm un pazīmēm saistītos jautājumus.
SK Cēsis (sieviešu basketbola klubs)
SK Cēsis ir Cēsīs bāzēts sporta klubs, kurš vislabāk bija atpazīstams ar savu sieviešu basketbola komandu, kas dibināta 1995. gadā. 2005./2006. gada sezonā komanda kļuva par profesionālu vienību un līdz 2015. gadam bija viena no labākajām Latvijā, trīs reizes izcīnot valsts čempioņu titulu (2009, 2012, 2013).