cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Višī Francija
Režīma izveidošanās
Pamiera noslēgšanas brīdī Petēns bija populārs Francijā, kā Pirmā pasaules kara varonis un nesaistīts ar kaunpilno sakāvi kaujā par Franciju. 1. jūlijā par galvaspilsētu kļuva Višī. Petēna valdība izvēlējās nelielo kazino pilsētiņu Višī, cerot, ka drīz tiks noslēgts miera līgums un valdība atgriezīsies Parīzē.
Ne tikai Vācijā, bet arī Francijā un citur valdīja pārliecība, ka bez sabiedrotajiem palikusī Lielbritānija drīz sāks miera sarunas, kam sekos arī Francijas sarunas ar Vāciju par miera līgumu. Francijas Āfrikas kolonijās atradās spēcīga kara flote, kuras iespējamā nokļūšana vācu vai itāļu rokās radīja bažas Lielbritānijai. 3. jūlijā britu viceadmirāļa Somervila komandētie karakuģi pēc noraidīta ultimāta uzbruka franču kuģiem Merselkebiras ostā pie Orānas, Alžīrijā. Vairāki kuģi tika sašauti, viens no tiem nogrima, dzīvību zaudēja apmēram 1200 franču jūrnieku. Dažiem kuģiem tomēr izdevās aizbēgt uz Tulonas ostu Francijā, kur bija franču karaflotes galvenā bāze.
10. jūlijā Nacionālā Asambleja ar 569 balsīm par, 80 pret un 30 atturoties, nobalsoja par savas pastāvēšanas beigām, visu varas pilnvaru piešķiršanu Petēnam un deva viņam tiesības izveidot jaunu konstitūciju. Petēns jaunu konstitūciju neizstrādāja, bet pakāpeniski pieņēma vairākus konstitucionālos aktus ar kuriem definēja autoritārās varas modeli. Lai arī de Golls un oficiālā Francija pēckara gados Višī uzskatīja par neleģitīmu veidojumu, tas tika izveidots legāli, uzturēja diplomātiskās attiecības ar ārvalstīm, kontrolēja bruņoto spēku lielāko daļu. Civildienesta ierēdņi un policija turpināja veikt savas funkcijas republikas laika politiķu vadībā.
Pat ja cerības par drīzu miera līguma noslēgšanu būtu piepildījušās, Trešā republika neatsāktu savu dzīvi. Petēns vēlējās veidot jaunu konservatīvu režīmu, kas lielā mērā būtu līdzīgs Franko Spānijai, kurā nepastāvētu partiju demokrātija. Šī mērķa sasniegšanai tika pasludināta Nacionālā revolūcija, kuras saukļi aicināja uz autoritāru režīmu, ģimenes vērtībām, sabiedrības vienotību, produktīvu darbu, atgriešanos pie zemkopības un anti-semītismu.
Valdības politika
Pjērs Lavāls, kurš bija organizējis 10. jūlija notikumus, kļuva par Višī premjerministru un aktīvi atbalstīja Francijas sadarbošanos ar Vāciju, uzskatot, ka Francija tikai iegūs no sadarbības ar Eiropā spēcīgāko valsti. 24. oktobrī notika Petēna un Hitlera tikšanās un 30. oktobrī Petēns radio uzrunā paziņoja, ka sadarbosies ar vāciešiem.
Kustība starp okupēto un brīvo zonu bija stingri ierobežota. Sākās rūpniecības preču trūkums, kam sekoja pārtikas problēmas. 1940. gada 1. augustā abās zonās aizliedza kruāsānu un smalkmaizīšu cepšanu. Okupācijai un valsts sadalīšanai ieilgstot, sākās pasīva pretošanās vāciešiem un britu BBC radio klausīšanās. Višī valdība reaģēja, par BBC klausīšanos sodot ar 6 mēnešu arestu un radio aparāta konfiskāciju.
Višī valdība ieviesa cenzūru, ierobežoja vārda brīvību, vēlētās pašvaldības iestādes nomainīja ar ieceltām. Valdība īstenoja politiku, kas tika vērsa pret atsevišķām etniskām grupām ebrejiem, čigāniem, kā arī homoseksuāļiem, brīvmūrniekiem un kreisi noskaņotiem aktīvistiem — komunistiem un anarhistiem. 1942. gadā ar Lavāla piekrišanu sākas franču strādnieku sūtīšana uz Vāciju, apmaiņā vācieši sāka pakāpeniski atbrīvot 1940. gadā sagūstītos karagūstekņus. 1942. gada 4. septembrī ieviesa obligāto darba pienākumu. 18 līdz 50 veciem vīriešiem un 21 līdz 35 vecām sievietēm bija obligāti jāstrādā.
Ebreju vajāšanas
27. augustā Višī valdība atcēla likumu, kas aizliedza naida runu pret citu rasu pārstāvjiem. Presē sākās nekontrolēts antisemītisms, labējo grupas izdemolēja ebreju veikalus, taču oficiālas ebreju vajāšanas vēl nenotika pat vācu okupācijas zonā, un policija ierobežoja labējo nekārtības. Saskaņā ar 1940. gada 3. oktobrī pieņemto Ebreju likumu, ebrejiem tika atņemta Francijas pilsonība, viņus atstādināti no armijas, ierēdņu amatiem, preses, tiesām, augstskolām, medicīnas iestādēm utt. Tika izveidotas koncentrācijas nometnes, kurās ievietoja ebrejus un citas nevēlamas personas. 20. oktobrī vācieši pavēlēja visus ebreju uzņēmumus nodot franču īpašumā. 1941. gada 14. maijā Parīzē notika pirmā ebreju arestu akcija, kurā apcietināja ap 3700 ebreju. 20. augustā notika atkārtota akcija, kurā arestēja 4232 ebrejus. No 1942. gada 7. jūnijā ebrejiem okupētajā zonā bija jāsāk nēsāt uz apģērba uzšūtu Dāvida zvaigzni. 16.—17. jūlijā apcietināja 13 500 ebreju. Gandrīz visi tika nosūtīti uz Aušvices koncentrācijas nometni un gāja bojā.
Brīvās zonas okupācija
1942. gada 10. novembrī pēc sabiedroto iebrukuma Ziemeļāfrikā un Francijas Ziemeļāfrikas koloniju padošanās, Hitlers deva pavēli vācu karaspēkam okupēt Višī Francijas zonu. Franču karaspēks nepretojās un jau 11. novembra vakarā vācu tanki sasniedza Vidusjūras krastu. Franču Alpus, Korsiku un daļu Franču Rivjēras okupēja Itālijas karaspēks. Francijas karaspēks tika izformēts. 27. novembrī pēc Višī valdības pavēles Tulonas ostā tika nogremdēta lielākā daļa kara flotes, lai tā nekristu vācu rokās. Višī valdība turpināja darbību vēl lielākā atkarībā no vāciešiem, un faktiskais režīma vadītājs bija Lavals, novecojošo Petēnu atstājot bez reālas varas.
Vācu armija savā kontrolē pārņēma stratēģiskus objektus, un savu darbību sāka Gestapo. Palīdzībai okupācijas karaspēkam, 1943. gada 30. janvārī nodibināja miliciju, galēji labējo paramilitāro organizāciju. Pēc fašistiskās Itālijas kapitulācijas 1943. gada oktobrī arī itāļu okupācijas zonā iegāja vācu karaspēks, kamēr Korsiku atbrīvoja vietējās pretestības sacelšanās un brīvo franču iebrukuma rezultātā. 1944. gada janvārī milicijai piešķīra policijas funkcijas valstī.
De Golla pretošanās kustība
1942. gada 8. novembrī sabiedroto (galvenokārt- amerikāņu) spēki veica iebrukumu franču Ziemeļāfrikas kolonijās. Amerikāņi iepriekš bija sazinājušies ar franču armijas augstākajiem vadītājiem Ziemeļāfrikā, mēģinot noskaidrot viņu viedokli par gaidāmo iebrukumu un atraduši vairākus sabiedrotos. Amerikāņi izcēlās krastā Marokā netālu no Kasablankas un Alžīrijā — Alžīrā un Orānā. Visās iebrukuma vietās franči izrādīja pretestību, visilgāk pretojās Orānas aizstāvji. Alžīrā amerikāņu pusē nostājās pilsētas franču garnizona komandieris Masts. 10. novembrī Francijas armijas virspavēlnieks Darlāns, kurš tobrīd atradās Alžīrā, parakstīja pamieru. Petēns atcēla viņu no amata, bet tā kā šajās dienās vācieši veica Višī teritorijas okupāciju, Darlāns paziņoja, ka vācieši ir pārkāpuši pamieru, un viņš ir gatavs sadarboties ar amerikāņiem. Darlāns kļuva par franču karaspēka un civilo pārvaldnieku (Francijas augstāko komisāru) Ziemeļāfrikā, taču 24. decembrī tika nogalināts atentātā. Viņa amatu pārņēma ģenerālis Žiro, kurš 1943. gada janvārī Kasablankas konferencē vienojās ar de Gollu par kopīgu Ziemeļāfrikas koloniju pārvaldi.
Tā kā tālākā vieta uz austrumiem, kur tika izsēdināts sabiedroto karaspēks bija Alžīra, 1942. gada 9.-10. novembrī Tunisiju okupēja vācu un itāliešu spēki, un sabiedrotajiem bija jāizcīna niknas kaujas, līdz 1943. gada 13. maijā vācu un itāliešu karaspēks padevās.
Francijas atbrīvošana
Kara gaitā Parīzes apkārtni bieži bombardēja Sabiedrotie. 1944. gada 20. aprīlī tika veikta Parīzes bombardēšana, kurā gāja bojā gandrīz 700 parīziešu, un 26. aprīlī, pirmo reizi kopš okupācijas sākuma, Petēns ieradās Parīze uz bombardēšanas upuru piemiņas dievkalpojumu.
Pēc izcelšanās Normandijā, 1944. gada 1. augustā Normandijā izcēlās Brīvo franču otrās bruņu divīzijas 15 000 kareivji ģenerāļa Leklerka vadībā. Cīņas Normandijā bija asiņainas. Augusta vidū Sabiedrotie bija zaudējuši 40 000 kritušo un 170 000 ievainoto, kamēr vācieši bija zaudējuši 240 000 kritušo un ievainoto, kā arī 200 000 bija nonākuši gūstā. Cīņu gaitā bija nogalināti vairāk nekā 50 000 franču civiliedzīvotāji.
Līdz ar Sabiedroto izsēšanos, saasinājās okupācijas spēku un Višī milicijas terors pret politiskajiem pretiniekiem un mierīgajiem iedzīvotājiem. 1944. gada 7. jūlijā milicija nogalināja bijušo valdības ministru Žoržu Mandelu. 1944. gada 8. jūnijā SS tanku divīzijas kareivji Tīlas pilsētā pakāra 99 cilvēkus, bet 149 — aizsūtīja uz nometnēm Vācijā. 10. jūnijā tā pati SS tanku divīzija nogalināja visus Oradūrsurglanas ciemata iedzīvotājus, lai arī tie nebija izrādījuši nekādas pretvācu aktivitātes. 642 iedzīvotājus nošāva un sadedzināja baznīcā. Vācieši ciemu nodedzināja, un tas neatjaunots līdz mūsdienām kalpo kā memoriāls.
Pretestības organizācijas aicināja parīziešus 14. jūlijā iziet ielās. Demonstrācijās piedalījās desmiti tūkstoši cilvēku, kuram policija un vācieši īpaši nepretojas, veicot tikai dažus arestus.
Augusta sākumā Pjērs Lavāls ieradās Parīzē. Viņš plānoja sasaukt 1940. gada 10. jūlijā pastāvēt beigušās Nacionālās asamblejas sēdi, tās pēdējā priekšsēdētāja Eduāra Erio vadībā, kas oficiāli sagaidītu Sabiedroto kareivju ierašanos, kā leģitīmā valsts vara. Plāns izgāzās, Višī valdība bēga uz Vācijas teritoriju un 23. oktobrī sabiedrotie atzina 1944. gada 3. jūnijā de Golla izveidoto Francijas Pagaidu valdība kā likumīgo Francijas valdību.
Rumāņu valoda
Rumāņu valoda (limba română) ir indoeiropiešu valodu saimes romāņu valodu grupas valoda, kas ir dzimtā valoda aptuveni 23,5 miljoniem cilvēku galvenokārt Rumānijā un Moldovā. Moldovā šī valoda agrāk oficiāli tika saukta par moldāvu valodu.
Sākotnēji, lai pierakstītu rumāņu valodu, tika izmantota kirilica, bet kopš 1860. gada izmanto latīņu alfabēta rumāņu ortogrāfiju. Rumāņu alfabētā ir 32 burti: a, ă, â, b, c, d, e, f, g, h, i, î, j, k, l, m, n, o, p, q, r, s, ș, t, ț, u, v, w, x, y, z. Sākotnēji bija arī ê un û burti, kas vēlāk tika izņemti no alfabēta, jo tie netika pareizi izmantoti.
Īpašvārdu atveidošana
Rumāņu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Rumāņu valodas alfabēta burti un burtkopas tiek tieši pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem atveidošanas principiem latvisko rumāņu un moldāvu cilmes personvārdus, kā arī Rumānijas un Moldovas ģeogrāfiskos nosaukumus. Rumāņu valodas ģeogrāfiskie nosaukumi sastopami arī Vojvodinā Serbijā un Čerņivcu apgabalā Ukrainā, kur tie var parādīties kā otrie nosaukumi.
Atveidojot Rumānijas un Moldovas personvārdus, jāņem vērā, ka plaši izplatīti ir ungāru un vācu izcelsmes personvārdi Rumānijā un krievu un ukraiņu izcelsmes personvārdi Moldovā, kuri latviskojami pēc attiecīgo valodu atveides principiem.
Dzimumakts
Dzimumakts (la — ‘kopošanās’, ‘apvienošanās’) ir divu organismu ģenitālais kontakts sugas turpināšanas nolūkā. Tikai cilvēki un dažas atsevišķas dzīvnieku sugas, piemēram, delfīni, dzimumaktu veic ne tikai sugas turpināšanas nolūkā, bet arī fiziskas un emocionālas baudas gūšanas nolūkā. Parasti ar dzimumaktu saprot vaginālo dzimumaktu, kad dzimumlocekli ievada makstī. Savukārt anālais sekss, orālais sekss, masturbācija ir cita veida seksuālās aktivitātes. Dzimumakta laikā pastāv fiziska tuvība starp diviem vai vairākiem indivīdiem. Vismaz diviem indivīdiem jābūt pretēja dzimuma. Zemākajiem dzīvniekiem, piemēram, gliemežiem, tie ir hermafrodīti.
Dzimumaktu starp dzīvniekiem parasti sauc par pārošanos. Pārošanās mērķis ir radīt pēcnācējus, lai gan ir arī atsevišķas sugas, kas pārošanos visticamāk veic baudas gūšanas nolūkā. Bioloģijā divu organismu savienošanos dzimumaktā sauc par kopulāciju.
Blumfonteina
Blumfonteina (af, ) ir Dienvidāfrikas provinces Frīsteitas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, kā arī viena no trijām valsts galvaspilsētām. Blumfonteinā atrodas Dienvidāfrikas Augstākā apelācijas tiesa un kopš 1910. gada tā tiek uzskatīta par valsts tiesvedības galvaspilsētu.
Dzimumakts
Dzimumakta laikā var iegūt seksuāli transmisīvās slimības, ja vismaz viens no partneriem ir ar tām saslimis. Lai izsargātos, lieto dažādas preventīvas metodes. Viena no izplatītākajām metodēm ir prezervatīvi, kas nodrošina ne tikai drošu seksu, bet palīdz arī izsargāties no nevēlamas grūtniecības.
Fermentu inhibitors
Fermentu inhibitori ir molekulas, kuras nokļūst pie fermentiem un samazina to aktivitāti. Kopš bloķēšanas fermentu aktivitāte var nogalināt patogēnu vai noregulēt vielmaiņas neatbilstību. Daudzi medikamenti ir fermentu inhibitori. Tie arī tiek lietoti kā herbicīdi un pesticīdi.
Blumfonteina
Pilsētu 1846. gadā kā reģiona armijas priekšposteni dibināja britu armijas majors Henrijs Vordens (Henry Douglas Warden). Lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju ir afrikaneri un basoto. Pilsēta bijusi Oranjes brīvvalsts galvaspilsēta (1854—1902).
Dzimumakts
Dzimumdzīve
Dzimumdzīve ir ne tikai dzimumakts, bet arī viss, kas ir vērsts uz sajūtu pastiprināšanu, uz kurām tiek būvēts dzimumtuvums starp vīrieti un sievieti, ieskaitot seksa partneru un laulāto savstarpējo attiecību kultūru. Dzimumakts kā mantots nenosacīts reflekss ir tikai seksuālās dzīves cikla fināls, bet ne viss sarežģītās dzimumdzīves komplekss. Pirms dzimumakta ir virkne dažādu sagatavošanās posmu — gan fizioloģiskie, gan somatiskie, gan psiholoģiskie. Dzimumdzīve un līdz ar to dzimumaktu veikšana sākas ar dzimumbrieduma vecuma iestāsānos, ar pubertātes vecumu. Jutekliska, seksuāla tieksme pret otru indivīdu jeb dzimumdziņa rodas laika gaitā, pieredzes rezultātā. Šajā laikā mainās arī indivīda uzvedība.
Pirms dzimumakta vienmēr ir vērojama vairāk vai mazāk ilgstoša specīga uzbudinājuma stadija, kas saistīta ar paaugstinātu dzimumdziņu un nedalītu domu, jūtu izpausmi par gaidāmo dzimumtuvību. Šajā laikā tiešas dzimumtuvināšanās mērķis ir pilnīgi skaidrs. Androgēnu palielināšana asinīs, paplašinot dzimumlocekļa asinsvadus, veicina erekciju. Veselam vīrietim erekcija nerodas pati no sevis. Tam ir nepieciešams uzbudinājums. Dzimumakta noslēgumā ir ejakulācija un/vai orgasms.
Cofidis
Cofidis, Le Crédit en Ligne (UCI komandas kods: COF) ir profesionāla Francijas šosejas riteņbraukšanas komanda, ko sponsorē kredītkompānija Cofidis. To 1996. gadā izveidoja Sirils Gimārs, bijušais 1980. gadu Renault-Elf-Gitane komandas vadītājs ar tādiem sportistiem kā Bernārs Ino, Gregs Lemons un Lorāns Fiņons. Komandas sponsors Cofidis ir atbalstījis komandu par spīti atkārtotām problēmām kā dopinga skandāli.
Komanda pirmās piecas UCI ProTour sezonas bija tā sastāvā, bet no 2010. gada komandai ir UCI Professional Continental statuss. 2020. gadā komanda atkal atgriezās UCI Pasaules tūrē.
Latvijas sportisti
No 2011. līdz 2012. gadam komandu pārstāvēja Latvijas riteņbraucējs Aleksejs Saramotins.
Padomju Savienības himna
Padomju Savienības himna tika ieviesta Otrā pasaules kara laikā, nomainot "Internacionāli" kā PSRS oficiālo valsts himnu. Himnas vārdus sacerēja Sergejs Mihalkovs sadarbībā ar Gabrielu El-Registanu, savukārt mūziku — Aleksandrs Aleksandrovs. Sākotnēji dziesma tika sacerēta kā boļševiku partijas himna 1939. gadā.
2000. gadā tika pieņemta Krievijas jaunā himna, kuras pamatā bija Padomju Savienības himnas melodija. Tās vārdus sacerēja Sergejs Mihalkovs, kurš bija arī PSRS himnas autors.
1977-1991
{| !Oriģinālie dziesmu teksti
Igaunijas futbola Meistarlīga
Meistriliiga ir augstākā futbola līga Igaunijā. Līga dibināta 1991. gadā. Kopš 2009. gada tā nav pilnībā profesionāla, jo 4 komandām ir pusprofesionāļu statuss.
Podniecība
Podniecība ir amatniecības nozare, kurā no māla izgatavo dažādus izstrādājumus (visbiežāk traukus). Lai tie būtu izturīgi, trauku sagataves tiek apdedzinātas īpašās podnieku krāsnīs, bet lai tie būtu arī ūdens necaurlaidīgi un tiem būtu estētisks izskats, tos pārklāj ar glazūru.
Podniecības vēsture
Podniecība ir viens no senākajiem zināmajiem amatniecības veidiem. Traukus no māla izgatavoja jau senie šumeri. Viņi izgudroja arī vienu no senākajām tehnoloģijām — trauku izgatavošanu ar podnieka ripas palīdzību. Tā, zināmu neizpratni arheologu vidū sākotnēji izraisīja tā saucamā Urūkas keramika. Šīs keramikas raksturīga iezīme ir, ka pēc ārējā izskata tā ir daudz vienkāršāka, pat primitīvāka, nekā agrāk izgatavotā šai pašā reģionā. Pētījumos noskaidrojās, ka šādām izmaiņām ir objektīvs iemesls. Proti, pieaugot iedzīvotāju skaitam šajā apkārtnē, nostiprinoties to saimniecībai, palielinājās arī pieprasījums pēc dažādiem mājturības priekšmetiem, it īpaši traukiem. Lai apmierinātu šo pieprasījumu, podnieki ieviesa jaunu tehnoloģiju — trauku izgatavošanu ar podnieku ripas palīdzību. Tas bija viens no nozīmīgākajiem šī laikmeta jaunievedumiem, jo tā rezultātā amatnieku darba ražīgums strauji pieauga, palielinājās ražošanas apjoms, lai gan par to nācās maksāt ar pieticīgāku izstrādājumu dizainu, raksturīgu masveida standarta produkcijai. Jādomā, ka šo izstrādājumu lietotāji to neuztvēra kā lielu trūkumu — svarīgāk bija saglabāt ražas pārpalikumu, kā arī nodrošināt ērtu tās pārvadāšanu uz tirdzniecības vietām.
Ķirbjgalvis: pīšļi pie pīšļiem
"Ķirbjgalvis: pīšļi pie pīšļiem" (en) ir 2006. gada telefilma, turpinājums Ķirbjgalvja franšīzei. Filmas režisors ir Džeiks Vests, kurš scenāriju sarakstīja kopā ar Barbaru Verneru. Tā ir turpinājums 1988. gada filmai Ķirbjgalvis un 1994. gada Ķirbjgalvis: Asinsnaids.
Sižets
Mazpilsētu pāršalc skandāls — izrādās, krematorijas darbinieki ar ārstu no līķiem izņem orgānus un pārdod tos melnajā tirgū, samaina līķus un īstos miroņus izmet purvā. Tā kā šerifs apgalvo, ka viņus krimināli sodīt nevar, pilsētnieki izlemj atriebties citādāk — izsaucot dēmonu Ķirbjgalvi, kurš pēc darba padarīšanas pieprasa maksu.
Stāmerienas ezers
Stāmerienas ezers (arī Stāmerienes ezers, Stāmeres ezers) ir dzidrūdens caurteces ezers Gulbenes novada Stāmerienas pagastā. Atrodas Gulbenes paugurvaļņa malā, apkārtnē lauksaimniecības zemes. Krasti slīpi, vietām lēzeni un stāvi. Ovāla ezerdobe. Dibens smilšains, dūņains, vietām avotains, siekstains. Ezerā viena sala ap platību 0,1 ha. Ietek Ludzupīte jeb Vārgaļupīte no Ludza ezera un vairāki grāvji. Iztek Pogupe uz Pogas ezeru un tālāk uz Mugurupi. Makrofīti: elodejas, kosas, cirvenes.Eitrofs ezers, aizaugums ~15%. Mīt rudulis, līnis, zutis, plaudis, līdaka, rauda, asaris.
Ezera dienvidu krastā atrodas Vecstāmeriena ar Stāmerienas Aleksandra Ņevska pareizticīgo baznīcu, Stāmerienas muižas kompleksu un Mīlestības ozoliem. Ziemeļu krastā (300 m attālumā) Stāmerienas ciems.
Krastā vairākas atpūtas vietas, peldvietas, viesu māja "Kaijas", atpūtas bāze "Sonāte", bet ezera austrumu krastā iekārtota Stāmerienas pils vēstures taka.
Paramount Pictures
Paramount Pictures Corporation ir filmu ražošanas un izplatīšanas uzņēmums, kas ticis dibināts 1912. gadā. Tas pašlaik pieder vienam no lielākajiem mediju konglomerātiem Paramount Global. Šī ir otra vecākā vēl eksistējošā filmu studija pēc Gaumont Pictures. Tāpat šī ir pēdējā lielā filmu studija, kuras vadība atrodas Holivudā, Losandželosā. Paramount Pictures pastāvīgi tiek ierindota starp lielākajām filmu studijām pēc ieņēmumiem. Uzņēmums ir Motion Picture Association of America (MPAA) locekle. Pašreizējais uzņēmuma priekšsēdētājs un izpilddirektors ir Breds Grejs.
Draugi (seriāls)
"Draugi" (en) ir ASV situāciju komēdija, kuru izveidoja Deivids Kreins un Marta Kaufmane. To pārraidīja TV kanāls NBC laika posmā no līdz. Seriālam ir desmit sezonas, kopumā ir iznākušas 236 sērijas. Seriāla galvenie varoņi ir seši draugi, kas dzīvo Manhatanā, Ņujorkā, bauda dzīvi, kā arī palīdz viens otram atrisināt dažādās dzīves ķibeles.
M. Kaufmane un D. Kreins uzsāka darbu pie seriāla izveides 1993. gada nogalē. Seriāls galvenokārt tika filmēts Bērbankā, Kalifornijas štatā, Warner Bros. Studios. Pēdējo sēriju noskatījās 52,5 miljoni ASV iedzīvotāju, kas to padarīja par ceturto visvairāk skatīto seriālu pēdējo sēriju televīzijas vēsturē,  tāpat tas bija 2000. gadu skatītākais televīzijas seriāls.
Paolo Rosi
Paolo Rosi (it; dzimis Prato, miris  Romā) bija Itālijas futbolists, uzbrucējs. 1982. gadā viņš bija viens no komandas līderiem, kas Itālijas izlasē uzvarēja 1982. gada Pasaules kausa finālturnīrā, gūstot sešus vārtus un saņemot Zelta futbolzābaka un Zelta bumbas apbalvojumu. Rosi ir viens no diviem spēlētājiem, kurš ieguvis visas trīs balvas viena turnīra laikā (otrs ir argentīnietis Mario Kempess, kurš to paveica 1978. gadā). Havjērs Saviola, Lionels Mesi, Serhio Agvero un Dominiks Adija to ir paveikuši jauniešu komandu sastāvā, attiecīgi 2001., 2005., 2007. un 2009. gada FIFA U-20 Pasaules kausā. 2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Draugi (seriāls)
Seriālā galvenās lomas atveido Dženifere Anistone (Reičela Grīna), Kortnija Koksa (Monika Gellere), Līza Kudrova (Fēbe Bafeja), Metjū Perijs (Čāndlers Bings), Mets Leblāns (Džoijs Tribiāni) un Deivids Švimmers (Ross Gellers).
Paolo Rosi
Karjeras laikā pārstāvējis tikai Itālijas klubus. Turīnas "Juventus" sastāvā divreiz uzvarēja A sērijā (1981.—1982. un 1983.—1984. gada sezonās) un 1983. gadā kļuva par Itālijas kausa ieguvēju. 1985. gadā izcīnīja Eiropas čempionvienību kausu, vienreiz uzvarējis arī Kausu ieguvēju kausa izcīņā (1984). 1982. gadā tika atzīts par Eiropas gada futbolistu, saņemot Zelta bumbas (Ballon d'Or) balvu.
Draugi (seriāls)
Tēli
Reičela Grīna, kuru atveido Dženifere Anistone, ir modes entuziaste un Monikas labākā draudzene kopš vidusskolas laikiem; no bagātā tēva meitas viņa pārtop viesmīlē un pamazām kāpj pa karjeras kāpnēm, strādājot Bloomingdales kā iepirkšanās asistente, ko nomaina darbs pie Ralfa Lorēna.
Fēbe Bafeja, kuru atveido aktrise Līza Kudrova, ir ekscentriska masiere, kas pašmācības ceļā apguvusi ģitārspēli. Fēbe izceļas ar savādo pasaules uztveri, naivumu un nevainīgumu, taču dažās epizodēs vērojams arī viņas vēlme iedzert un vieglprātīgā attieksme pret dzimumpartneru izvēli.
Paolo Rosi
Miris 64 gadu vecumā no plaušu vēža.
Draugi (seriāls)
Tēli
Džoijs Tribiāni, kuru tēlo aktieris Mets Leblāns, ir itāļu izcelsmes ēdiena mīlētājs, brunču mednieks un aktieris, kas kļuva slavens ar savu lomu telenovelē Days of our lives.
Paolo Rosi
Karjeras statistika
251||103|||||||||||||||| 251||103||||||||||||||||
Draugi (seriāls)
Tēli
Ross Gellers, kuru atveido Deivids Švimmers, ir Monikas vecākais brālis, kas strādā Dabas vēstures muzejā (šo darbu viņš nomaina uz pasniedzēja amatu Ņujorkas Universitātē) un bieži tiek apsmiets par neveiksmīgo laulību pieredzi.
Paolo Rosi
Sasniegumi
Vicenza
Juventus
Individuālie sasniegumi
Šlokenbekas pils
Šlokenbekas viduslaiku pils (, burtiski - "Slocenes leja") atrodas Tukuma novada Smārdes pagasta Milzkalnē pie Slocenes upes, netālu no Tukuma pilsētas austrumu robežas. Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Raksturojums
Nocietinājums celts Slocenes labajā krastā, izstiepta upes līkuma iekšpusē. Būves celtas līganā upes ielejas nogāzē - ziemeļrietumu stūris nogāzes augšdaļā atrodas 5 metrus augstāk nekā dienvidaustrumu stūris upes krastā. Patlaban muižas komplekss labi restaurēts ar viduslaiku aizsargmūri, gar kura iekšējām sienām izvietotas 19. gadsimta ēkas. Aizsargmūrī atrodama 31 šaujamlūka. Saglabājušies divi 1688. gadā celtie vārti ar piebūvētiem mansarda jumtiem.
Vēsture
Livonijas ordeņa Šlokenbekas pils dokumentos pirmo reizi minēta 1544. gadā kā nocietinājums an der beke der hörten Schloke (vācu: pie uzstādinātās Slokas lejas). Domājams, ka militāro nocietinājumu pie Rīgas - Tukuma vecā ceļa ir cēlis ordeņa fogts Verners fon Butlars pēc 1484. gada Rīgas karaspēka uzbrukuma ordeņa Tukuma pilij Livonijas pilsoņu karu laikā. 1537. gadā ordeņa mestrs Hermans fon Brigenejs Dītriham Butlaram atņēma lēņa tiesības, apvainojot viņu par savu pienākumu nepildīšanu un Sāmsalas dumpja ierosināšanu. 1544. gada 19. janvārī mestrs piešķīra agrākos Butlaru lēņus Dītriham Šenkingam, starp kuriem minēta arī Šlokenbekas muiža. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes nodibināšanas ordeņa lēnis 1610. gadā kļuva par Šenkingu dzimtas īpašumu. Zviedru-poļu kara laikā 1605. un 1622. gadā zviedru karaspēks izlaupīja Šlokenbekas pili un tā zaudēja savu militāro nozīmi. 1678. - 1701. gadā Šlokenbeka bija hercogistes kanclera Kristofa Putkammera īpašumā, kurš to pārbūvēja saimnieciskām vajadzībām, ziemeļu un dienvidu sienās iebūvēja vārtu torņus.
Vēlāk Šlokenbekas muiža piederēja Brigenu un Grothusu dzimtām, kuru saimniekošanas laikā 1752. gadā vārtu torņiem tika uzbūvēti mansarda jumti un vārtu portāli ieguva klasicisma stila elementus, vēlāk pie ziemeļu sienas no laukakmeņiem tika uzcelta klēts.
Pēc hercogistes pievienošanas Krievijas Impērijai muiža piederēja Mēdemu (1818-1840) un Bulmeringu dzimtām, kas 1841.-1845. gadā pie dienvidu sienas uzcēla kungu māju. 1848.-1920. gadā muižā saimniekoja fon der Rekes dzimta, te ierīkots spirta brūzis un spirts eksportēts uz Vāciju un Angliju (līdz 15 000 spaiņu gadā). 1862. gadā pie muižas tika uzcelta skola un pagasta valdes nams, 1867. gadā dzirnavas. Pirmā pasaules kara laikā vācu armija muižā ierīkoja lazareti. Pēc Latvijas agrārās reformas 1920. gadā muiža tika piešķirta Tukuma virsmežniecībai, pirms 1926. gada Heincs Pīrangs veica viduslaiku pils uzmērīšanu. Pēc Otrā pasaules kara 1949. gadā bijušajā muižā tika ierīkota ceļa mašīnu stacija, kas vēlāk pārveidota par ceļu būves un remonta uzņēmumu, bet kopš 1993. gada par SIA “Šlokenbeka”.
1977. gadā pēc arhitekta E.Kalniņa projekta uzsāka muižas atjaunošanu, kas šobrīd visumā pabeigta, pilī iekārtots Latvijas ceļu muzejs. 2006. gadā veikta Ziemeļu korpusa un Saimes nama rekonstrukcija par Tautas namu.
Starptautisko tālsarunu kodu saraksts
Starptautisko tālsarunu kodu saraksts ietver starptautisko tālsarunu kodu (STK) uzskaitījumu.
Vēsture
Pirmo starptautisko tālsarunu kodu sarakstu (CCITT Red Book) 1960. gadā ieviesa ANO ietilpstošā Starptautiskā Telekomunikāciju savienība. Sākotnējā sarakstā apmēram 50 valstīm piešķīra divciparu kodus. STK no 70 līdz 79 paredzēja piešķirt PSRS Eiropas daļas "suverēnajām" republikām (Krievijas PFSR, Baltkrievijas PSR, Ukrainas PSR, Moldāvijas PSR, Igaunijas PSR, Latvijas PSR, Lietuvas PSR, Armēnijas PSR, Azerbaidžānas PSR, Gruzijas PSR).
1968. gadā tālsarunu kodu sarakstu atkal izmainīja (CCITT White Book), Turciju pieskaitīja Āzijas valstīm, piešķirot kodu 90. Eiropā jaunus kodus piešķīra Ungārijai 36, VDR 37, bet Rumānijai 40, tādēļ STK izmainīja Albānijai 355, Somijai 358 un Bulgārijai 359.
Pēc jaunu valstu izveides tālsarunu kodu sarakstu mainīja 1972. gadā (Green Book), 1976. gadā (Orange Book) un 1980. gadā (Yellow Book).
Pēc VDR pievienošanas VFR atbrīvojās kods 37, tādēļ 1993. gada janvārī jaunus trīsciparu STK piešķīra Lietuvai 370, Latvijai 371, Igaunijai 372 un Moldovai 373, vēlāk Armēnijai 374, Baltkrievijai 375, Andorai 376, Monako 377, Sanmarīno 378 un Vatikānam 379.
Savukārt pēc Dienvidslāvijas sabrukuma atbrīvojās kods 38, tādēļ 1993. gada okobrī jaunus trīsciparu STK piešķīra Serbijai un Melnkalnei 381, Horvātijai 385, Slovēnijai 386, Bosnijai 387 un Maķedonijai 389. 1995. gada aprīlī STK 380 piešķīra Ukrainai.
1. zona — Ziemeļamerikas numerācijas plāns
NANP teritorijām ir piešķirti tālsarunu kodi tā, ja tās būtu Amerikas Savienotajās Valstīs. Zemāk minētie kodi 1-XXX formātā norāda teritorijas kodu +1 NANPA formātā, nevis kā atsevišķu valsts kodu. Piemēram, valsts kods Guamai ir +1 ar sekojošu teritorijas kodu 671, nevis +671.
0. zona
Nulle (0) nav piešķirta nevienam.
Latviešu zemnieku savienība
Latviešu zemnieku savienība (LZS) bija viena no Latvijas parlamentārā perioda (1920—1934) politiskajām partijām. Skaitliski lielākā (32—39 tūkstoši biedru) un ietekmīgākā pilsoniskā partija.
Vēsture
Dibināta 1917. gada 12. maijā (pēc vecā stila 29. aprīlī) Valkā. Dibināšanas sapulcē pieņēma pagaidu programmu un statūtus. Par Centrālās valdes priekšsēdētāju tika ievēlēts Kārlis Ulmanis. Jau 1917. augustā tās rindās bija vairāk kā 20 000 cilvēku. Partijas sociālā bāze bija lauku lielsaimnieki. Pagaidu programmā bija minēta nepieciešamība veikt agrāro reformu, ieviest astoņu stundu darba dienu, kā arī citas nostādnes. 1917. gada augustā piedalījās Vidzemes neokupēto apriņķu vēlēšanās, kur ieguva 36% vēlētāju atbalsta. Novembra Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās ieguva 23% vēlētāju balsu. Ar Latviešu Zemnieku savienības atbalstu un iniciatīvu 1917. gadā tika izveidota Latviešu Pagaidu Nacionālā padome. Piedalījās arī Demokrātiskā bloka darbībā okupētajā Rīgā.
1918. gada jūnijā LZS pieņēma pagaidu programmu, kas ar atsevišķiem grozījumiem vēlāk tika pieņemta un darbojās līdz pat 1934. gadam. Pēc Novembra revolūcijas Vācijā LZS 1918. gada 15. novembrī pieņēma lēmumu atbalstīt neatkarīgas Latvijas valsts pasludināšanu. 1918. gada 17. novembrī nodibinātajā Latvijas Tautas padomē LZS bija 13 vietu no 40. Tautas padomes izveidotās Latvijas Pagaidu valdības vadītājs bija Latviešu Zemnieku savienības pārstāvis Kārlis Ulmanis. Pirmajā valdībā ārlietu ministrs bija Zigfrīds Anna Meierovics, iekšlietu ministrs Miķelis Valters, apsardzības ministrs Jānis Zālītis, zemkopības ministrs Jānis Goldmanis, kuri arī bija šīs partijas pārstāvji. Arī vēlākajās Pagaidu valdībās LZS pārstāvji ieņēma ministru posteņus.
Partijas līderi bija Kārlis Ulmanis, Zigfrīds Anna Meierovics, Ādolfs Klīve, Hugo Celmiņš, Arturs Alberings, Jānis Balodis un citi. Astoņpadsmit valdībās no 1918. gada līdz 1934. gadam bija vadošā lomā trīspadsmit valdībās. Sešpadsmit valdībās bija LZS pārstāvji un tā nepiedalījās tikai 1934. gada Voldemāra Zāmuēla un 1927. gada Marģera Skujenieka valdībā. Valdībās partijas pārstāvji ieņēma nozīmīgu ministru amatus. Bija cieši saistīta ar banku un tirdzniecības kapitālu. Saimnieciskā darbība bija vērsta uz lauksaimniecības atjaunošanu un attīstīšanu. Trīsdesmito gadu sākumā ietekme sāka samazināties. 1931. gada Saeimas vēlēšanās tā ieguva tikai 14 deputātu vietas. Saprotot to, ka nākamajās vēlēšanās viņus var neievēlēt vispār, sāka gatavot valsts apvērsumu.
1934. gada 15. maija vakarā Kārļa Ulmaņa vadībā tika veikts valsts apvērsums. 16. maijā tika izsludināts "izņēmuma stāvoklis", pēc kura visas partijas tika aizliegtas. Arī Latviešu Zemnieku savienība izbeidza savu darbību, tomēr tās lojālie biedri nebija pakļauti represijām un vēlāk ieņēma vadošas lomas Kārļa Ulmaņa autoritārā režīma laikā.
Parastā priede
Parastā priede (Pinus sylvestris L.) ir vienmāju priežu dzimtas skujkoks. Visplašāk Latvijā izplatītā kokaugu suga. Parastās priedes mūža ilgums ir 200-500 gadu. Tā var sasniegt līdz 40 m augstumu. Priedes spēj pielāgoties dažādām vides temperatūrām un augsnes mitrumam un auglībai, tā sastopama gan sausās kāpās, gan auglīgās augsnēs, gan purvos — tai ir plaša ģeogrāfiska izplatība. Atkarībā no dzīves vietas, priedei var būt atšķirīgs izskats: sausos mežos augušām priedēm raksturīgs garš, tievs stumbrs, savukārt purvos augušās ir īsas un līkas. Klajumā augušām priedēm vainags ir sazarotāks, tās ir īsākas nekā mežā augušās. Tām ir gara mietsakne, kas ļauj noturēties arī smiltīs, turklāt tiek klāt dziļajiem pazemes ūdeņiem. Parastā priede sāk ziedēt 10-25 gadu vecumā.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2011
2011. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas tika pasniegtas 16 nominācijās. Visvairāk nominācijas (trīs) saņēma grupa Instrumenti. Grupa arī uzvarēja visās trijās nominācijās. Pasākums notika Latvijas Nacionālajā operā. Balvu par mūža ieguldījumu saņēma Austra Pumpure.
Latviešu zemnieku savienība
Vēsture
Pēc Latvijas valsts neatkarības atjaunošanas 1991. gadā tika nodibināta Latvijas Zemnieku savienība, kura sevi uzskata par 1917. gadā dibinātās Latviešu Zemnieku savienības pēcteci.
Parastā priede
Parastā priede bija izvēlēta par 2017. gada koku Latvijā. Tā ir ļoti plaši izplatīta un aizņem 38% Latvijas mežu kopplatības.
Priedes saknes veido simbiozi ar mikorizas sēnēm. Šīs savstarpēji labvēlīgās attiecības palīdz kokam uzņemt barības vielas un veicina tā augšanu.
Priežu medicīniskie preparāti
Priežu pumpuru preparātiem piemīt dezinficējošas un diurētiskas īpašības, bez tam tie sekmē organisma atkrēpošanu. Tēju un uzlējumu lieto augšējo elpošanas ceļu iekaisumu slimību ārstēšanai. Ārīgi lieto inhalācijām, peldēm, kā arī nervu, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai. Priežu skujas izmanto vitamīnu dzērienu pagatavošanai un zāļu iegūšanai. Skuju ēterisko eļļu lieto ārīgi ierīvējumos pret podagru un reimatismu. Tā ietilpst arī preparāta pinabīna sastāvā. Tēju gatavo, ņemot 1 ēdamkaroti drogas uz 1 glāzi verdoša ūdens. No parastās priedes iegūst terpentīnu, balzamu, kolofoniju, darvu, ogli un citus produktus, kurus izmanto kā medicīnā, tā arī citās tautas saimniecības nozarēs. Terpentīns ietilpst dažādu preparātu, piemēram, olimetīna, enatīna un citu preparātu sastāvā. No terpentīna gatavo terpīnhidrātu, kamparu un dažādas smaržas, kuras izmanto parfimērijā. Kolofoniju un priežu balzamu lieto plāksteros. Darvu izmanto medicīnā kā dezinficējošu līdzekli pret dažādām ādas slimībām. Terpentīnu inhalāciju veidā lieto augšējo elpošanas ceļu iekaisumu un kā dezinficējošu un atkrēpošanas līdzekli bronhītu ārstēšanai. To izmanto dažādās ziedēs kā kairinošu un sāpes atvelkošu līdzekli. Aktivēto ogli lieto kā absorbentu pret rūgšanas un pūšanas procesiem zarnās, gāzu uzkrāšanos, saindēšanos ar alkaloīdiem un citām vielām, lai gan praktiski šim nolūkam izlieto galvenokārt bērzu, liepu vai citu lapu koku ogli. Priežu pumpuri ietilpst dažu jaukto tēju sastāvā.
Rodas koloss
Rodas koloss bija milzīga statuja Rodas salā (280.–226.p.m.ē.), viens no septiņiem pasaules brīnumiem.
Vēsture
Statuja bija uzcelta par godu Saules dievam Hēlijam. Tās autors bija Haress no Lindas, kas vadīja statujas veidošanas darbus no 292. līdz 280. gadam p.m.ē. Statuja bija veidota no bronzas plāksnēm uz akmens un dzelzs konstrukcijām. Tiek uzskatīts, ka kolosa augstums bija 70 olektis (aptuveni 32 metri). Tas stāvēja pie ieejas pilsētas ostā. Daudzi zinātnieki uzskata, ka koloss nevarēja atrasties tieši virs ieejas ostā, kā tas ir attēlots daudzās ilustrācijās.
225. gadā p.m.ē. statuja sabruka zemestrīces laikā. Daļa no kolosa saglabājās līdz 654. gadam, kad Rodas salu iekaroja arābi, kas bronzu un dzelzi, no kā bija veidota statuja, pārkausēja un pārdeva. Leģenda vēsta, ka kolosa atlieku uzpircējam vajadzēja aptuveni 900 kamieļu, lai tās varētu aizvest prom.
Enzīmi
Enzīmi (el, enzumon — 'iekšā' + 'ieraugs'), arī fermenti (la — 'ieraugs'), ir lielmolekulāri biokatalizatori, kas paātrina visas organismā notiekošās vielmaiņas reakcijas — uzturvielu noārdīšanu, jaunu vielu sintēzi, dažādu vielu un jonu transportu, ķermeņa temperatūras un pH regulēšanu un tā tālāk. Vielas, kuras tiek pārveidotas enzīmu katalizētajās reakcijās, sauc par substrātiem. Savulaik tika uzskatīts, ka visi enzīmi ir olbaltumvielas, bet kopš 1980. gada ir pierādīta dažu nukleīnskābju (ribozīmu) katalītiskā spēja, kas apgāza šo aksiomu. Latviešu valodā parasti enzīmu nosaukumu izskaņā ir ‘-āze’, kas parasti tiek pievienots substrāta nosaukumam. Pastāv arī tradicionālie enzīmu nosaukumi, piemēram, pepsīns, tripsīns.
Iedalījums un uzbūve
Līdzīgi kā pārējās olbaltumvielas, arī enzīmus pēc uzbūves iedala 2 kategorijās:
Pēc katalizējamās reakcijas tipa enzīmus iedala 6 klasēs:
Enzīmu reakciju ātruma ietekmējošie faktori
Lai gan enzimātiskās reakcijas normālos apstākļos noris diezgan ātri, pastāv faktori, kas var ietekmēt to darbības ātrumu. Viens no šiem faktoriem ir mērena temperatūra. Paaugstinoties temperatūrai, enzīmu aktivitāte pieaug, jo palielinās efektīvo sadursmju skaits starp enzīma un substrāta molekulām. Ja temperatūra paceļas augstāk par noteiktu punktu, enzīma aktivitāte vairs nepalielinās, bet pēc brīža sāk strauji pazemināties, jo enzīms denaturējas. Denaturācijas laikā enzīma molekulas forma pārmainās, tādēļ tā vairs nespēj efektīvi saistīties ar atbilstošo substrātu.
Katrai reakcijai ir savi specifiski enzīmi, tādēļ šūna visu laiku regulē, kādiem enzīmiem šūnā katrā momentā jābūt aktīvā stāvoklī. Tādēļ šūnā var atrasties arī enzīmi, kuri reakcijai nav nepieciešami. Šādi tiek kontrolēts enzīmu ātrums, palielinot atbilstošā enzīma koncentrāciju vai pretēji - atņemtot aktivitāti enzīmiem, tos apslāpējot. Viens no veidiem, kā tas tiek panākts, ir caur fosforilāciju. Molekulas, kuras saista membrānas receptori, aktivē kināzes, kuras savukārt aktivē enzīmus, fosforilējot tos. Citas molekulas, kurus sauc par fosfatāzēm, atdala no enzīma molekulām fosforu, kas aptur šī enzīma darbību.
Parastākais veids, kā regulē enzīmu aktivitāti, ir to inhibēšana. Inhibēšana iedalās divos gadījumos:
1) Konkurentās inhibēšanās gadījumā šūnā ir molekulas, kuras ir substrātam līdzīgas formās, un, konkurējot ar šo substrātu, aizņem enzīma aktīvo centru. Šāda molekula reakciju kavē jeb inhibē. Biežākais tā piemērs: kad šī enzīma produkta ir pārāk daudz, tas var traucēt enzīma aktīvo centru. Produktam samazinoties, šāda inhibēšana mazinās. Šādā veidā produkta koncentrācija vienmēr tiek kontrolēta.
2) Nekonkurentās inhibēšanās gadījumā šūna saistās ar enzīma molekulu citā vietā, nevis aktīvajā centrā. Ja molekulas piesaistīšanās enzīmam izraisa telpiskās struktūras pārmaiņas, substrāts vairs nespēs saistīties ar aktīvo centru.
Vēsture
1833. gadā tika izolēts pirmais enzīms – diastāze. Ap 1850. gadu Luijs Pastērs nonāca pie secinājuma, ka raugos cukuru par alkoholu pārvērš īpašs spēks, ko nosauca par “fermentu”, bet uzskatīja, ka tas var pastāvēt tikai dzīvās šūnās. Vārdu “enzīms” pirmo reizi 1877. gadā lietoja vācu fiziologs Vilhelms Kūns. 1897. gadā Eduards Buhners pierādīja, ka cukura fermentēšanai nav nepieciešamas dzīvas rauga šūnas. 1965. gadā tika noteikta pirmā enzīma trīsdimensionālā struktūra, dodot pirmo precīzo ieskatu molekulārās darbības principos.
Latvijas Republikas Zemkopības ministrija
Latvijas Republikas Zemkopības ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde, kas izstrādā un realizē Latvijas Republikas politiku lauksaimniecībā, mežsaimniecībā un zivsaimniecībā. Ministrijas darbu vada valsts sekretārs, bet politiskā līmenī nozari pārstāv Latvijas Republikas zemkopības ministrs. Zemkopības ministrija ir atbildīga par Latvijas lauksaimniecību, meža nozari, zivsaimniecību un arī lauku attīstību.
Vēsture
Izveidota 1990. gada 31. jūlijā, pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, ar Latvijas Republikas Ministru padomes lēmumu kā Latvijas Republikas Lauksaimniecības ministrija, kas koordinēja agrārās reformas norisi un pāreju uz tirgus cenām, atjaunoja kadastru sistēmu.
1993. gada 1. augustā Latvijas Republikas Lauksaimniecības ministrija tika pārdēvēta par Latvijas Republikas Zemkopības ministriju. Ministrijas struktūrā saglabājās augkopības, lopkopības un mehanizācijas nodaļas. 1997. gada februārī tika izveidots Lauksaimniecības stratēģijas un kooperācijas departaments, Produkcijas kvalitātes vadības departaments, Tirgus politikas departaments un Valsts īpašuma uzskaites un saglabāšanas departaments. 2000. gada sākumā izveidoja Lauku atbalsta dienestu (LAD) ar reģionālās lauksaimniecības pārvaldēm.
Jons Dāls Tomasons
Jons Dāls Tomasons (da; dzimis Kopenhāgenā, Dānijā) ir dāņu futbola treneris, bijušais futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Tomasons ir Anglijas čempionāta komandas Blackburn Rovers galvenais treneris.
1891. gads
1891. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Jons Dāls Tomasons
Futbolista karjera
Savu profesionāļa karjeru sāka 1992. gadā vietējā klubā Køge. No 1994. līdz 1997. gadam pārstāvēja Nīderlandes vienību Heerenveen. Divās sezonās kļuva par komandas labāko vārtu guvēju. 1997. gada jūlijā pievienojās Anglijas Premjerlīgas klubam Newcastle United. Tajā biežāk tika izmantots kā uzbrūkošais pussargs, nespēja pilnībā tam adaptēties un sezonas beigās atgriezās Nīderlandē, pievienojoties Roterdamas "Feyenoord". 1998.—1999. gada sezonā kļuva par Eredivisie uzvarētāju un 2002. gadā par UEFA kausa ieguvēju.
2002. gadā pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu AC Milan. 2002.—2003. gada sezonā AC Milan sastāvā uzvarēja UEFA Čempionu līgā un kļuva par Itālijas kausa ieguvēju. 2003.—2004. gada sezonā uzvarēja A sērijā. 2005. gadā pievienojās Vācijas Bundeslīgas klubam Stuttgart. No 2007. līdz 2008. gadam spēlēja Spānijas klubā Villarreal. Karjeras noslēgumā atkal pārstāvēja Feyenoord.
Spēlējis dažādu vecumu Dānijas jauniešu izlasēs. Dānijas izlasē debitēja pret Horvātiju. Izlases sastāvā piedalījās 2002. un 2010. gada Pasaules kausā, kā arī 2000. un 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīros. No 2004. līdz 2010. gadam bija izlases kapteinis. Izlases rindās aizvadījis 112 spēles un guvis 52 vārtus. Tomasons ir visvairāk vārtus guvušais Dānijas izlases futbolists.
Divreiz atzīts par Dānijas gada futbolistu (2002. un 2004. gadā).
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par trenera asistentu Nīderlandes klubā Excelsior. Pirms 2013.—2014. gada sezonas kļuva par komandas galveno treneri. 2014. gada janvārī stājās Roda JC galvenā trenera amatā. Komanda izkrita no Eredivisie, un tā paša gada maijā Tomasons tika atbrīvots no amata. 2015.—2016. gada sezonā bija trenera asistents klubā Vitesse.
2016. gada martā kļuva par Dānijas izlases trenera Oges Hāreides asistentu. 2020. gada janvārī tika iecelts par Zviedrijas kluba Malmö FF galveno treneri.
Karjeras statistika
48||28||7||9||-||-||0||0||55||37 237||112||20||11||-||-||23||11||280||134 23||3||2||0||3||1||7||0||35||4 76||22||14||8||-||-||23||5||113||35 30||8||4||2||3||0||6||2||43||12 36||7||4||0||-||-||8||5||48||12 450||180||51||30||6||1||67||23||574||234
Spēlētāja karjera
Feyenoord
AC Milan
Trenera karjera
Malmö FF
Hrisopije Devedze
Hrisopije Devedze (el, izrunā:, dzimusi 1976. gada 2. janvārī) ir bijusī grieķu vieglatlēte, kas piedalījās trīssoļlēkšanas un tāllēkšanas disciplīnās. Ar jaunu personīgo rekordu (15,32 m) viņa izcīnīja sudraba medaļu 2004. gada olimpiskajās spēlēs, kas viņai bija īpašas, jo tās notika viņas dzimtenē - Grieķijā. Ar 15,05 metrus tālu lēcienu viņa kļuva arī par sudraba medaļas ieguvēju 2006. gada Eiropas čempionātā.
2007. gada Pasaules čempionātā viņa sākotnēji izcīnīja bronzas medaļu trīssoļlēkšanā, piekāpjoties vienīgi Jargelisai Saviņjē un Tatjanai Ļebedevai, kā arī ieguva bronzu 2008. gada olimpiskajās spēlēs. Vēlāk 2016. gadā, veicot atkārtotas dopinga analīžu pārbaudes, tika konstatēta stanozolola klātbūtne, un viņas rezultāti tika anulēti, atņemot 2007. gada Pasaules čempionāta un 2008. gada olimpisko spēļu medaļas.
Pedeles pagasts
Pedeles pagasts bija viena no Valkas apriņķa administratīvajām teritorijām tā ziemeļdaļā. 1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Valkas pagasta iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts palika Latvijas teritorijā. Likvidēts 1925. gadā, teritorija pievienota Lugažu pagastam.
Medības
Medības jeb medīšana, arī medniecība, ir savvaļas dzīvnieku izsekošana un iegūšana (nonāvējot vai sagūstot). Medībās mēdz doties pārtikas ieguvei, dzīvnieku populāciju kontrolei, sporta un izklaides nolūkos, kā arī medību trofeju (ragu, galvaskausu, ādas un kažokādas, zobu un ilkņu, spalvu un citu ķermeņa daļu) ieguvei. Lielākoties tiek medīti zīdītāji, taču reizēm arī putni un citi dzīvnieki.
Putnu medības
Putnu medības popularitāte ziņā ir vienas no vadošajām. Tās sākas reizē ar medību sezonas sākumu, mednieki parasti sezonas sākumā dodas tieši putnu medībās. Putnu medībās visbiežāk tiek medītas pīles, zosis, fazāni, rubeņi, medņi, laukirbes un baloži.
Medības Latvijā
Kopējais mednieks skaits Latvijā ir ap 25 tūkstošiem cilvēku (aptuveni 1,3% no Latvijas iedzīvotājiem). Medību procesus nosaka medību likums un medību noteikumi. Mednieki rūpējas par Latvijas mežiem, gan par to faunu, gan floru.
Nirnbergas process
Nirnbergas process, ko īstenoja Nirnbergas Starptautiskais kara tribunāls (sastāvēja no četru sabiedroto valstu nozīmētiem tiesnešiem), lai tiesātu nacistiskos noziedzniekus, ilga no 1945. gada novembra līdz 1946. gada oktobrim. Laikā no 1946. līdz 1949. gadam bija vēl 12 tiesas procesi Nirnbergā, kuros tiesāja zemāka ranga nacistus.
Lēmumu par šāda starptautiska kara tribunāla izveidošanu pieņēma uzvarētājas lielvalstis 1945. gada Londonas konferencē (26. jūnijs — 8. augusts).
Apsūdzība noziegumos pret mieru un cilvēci tika izvirzīta 24 vadošajiem Vācijas valstsvīriem, kā arī Ādolfam Hitleram, Heinriham Himleram un Jozefam Gēbelsam, kas bija izdarījuši pašnāvību. Vienlaikus tika tiesātas arī astoņas organizācijas, t.sk. SS, SD, SA, Gestapo, Vācijas valdība, Ģenerālštābs un Bruņoto spēku Augstākā virspavēlniecība.
Apsūdzības tika izvirzītas par četru kategoriju noziegumiem:
Procesa gaita
Procesā atklājās, ka pirmo divu kategoriju apsūdzības ir diezgan grūti pierādāmas, tiesājamo aizstāvji argumentēja, ka nevar uzskatīt par sazvērniekiem tādas valdības locekļus, kura ir bijusi starptautiski atzīta un ar kuru tiesātājas valstis bija slēgušas līgumus, piemēram, 1938. gada Minhenes vienošanos vai Padomju Savienības un Vācijas paktu 1939.gadā. Īpaši nepatīkama situācija izveidojās Padomju Savienībai, kad dienasgaismā nonāca Molotova — Ribentropa pakta slepenie protokoli.
Apsūdzībās par kara noziegumiem un noziegumiem pret cilvēci pierādījumi bija pārliecinoši un neapstrīdami. Tika savākts ļoti daudz dokumentu un liecību, kas neapgāžami pierādīja, ka notika cilvēku masveida iznīcināšana koncentrācijas nometnēs, masu eksekūcijas, medicīniski eksperimenti ar cilvēkiem, kā arī tika pārkāptas starptautiskās konvencijas par kara vešanu.
Tomēr procesā netika skarti jautājumi, kas varēja izraisīt nepatīkamas paralēles ar Sabiedroto rīcību, piemēram, Vācijas veiktās pilsētu masveida bombardēšanas netika aplūkotas, jo tādējādi tiktu apskatīti arī nežēlīgie, Sabiedroto spēku veiktie uzlidojumi Vācijas pilsētām. Netika apspriesti arī Versaļas līguma trūkumi, kas faktiski izraisīja Vācijas agresiju. Netika apspriesti apstākļi Sabiedroto karagūstekņu nometnēs un vāciešu deportācijas no Austrumeiropas zemēm, kas notika procesa laikā.
Padomju Savienības piedalīšanās Nirnbergas prāvā lielā mērā diskreditēja šo tiesu, jo pietiekami skaidri atklājās, ka viens totalitārais režīms tiesāja otru. Viens no spilgtākajiem piemēriem ir tā dēvētais Katiņas jautājums — padomju prokurors sākotnēji izvirzīja jautājumu par poļu virsnieku slepkavību Katiņā, apgalvojot, ka to pastrādājuši vācieši, taču, kad apsūdzēto aizstāvjiem izdevās pierādīt, ka pēdas ved PSRS virzienā, tā atteicās no apsūdzības.
Procesa nozīme
Nirnbergas process bija svarīgs pagrieziena punkts starptautisko tiesību attīstībā, jo tas radīja juridisku precedentu — pirmo reizi notika tiesas process par agresiju un noziegumiem pret cilvēci. Principiāla nozīme bija tam, ka tika atzīts, ka augstākās priekšniecības un pat valdības rīkojumu pildīšana neatbrīvo cilvēku no personīgas atbildības par veiktajiem noziegumiem.