cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dubonta ezers
Pirmais eiropietis Semjuels Hērns ezeru sasniedza 1770. gadā un nosauca to pēc tam cauri tekošās Dubontas upes (agrāk Doobaunt no indiāņu Toobaung — ‘duļķainā’), taču ezers pirmoreiz pamatīgāk tika apsekots 1893. gadā.
Pelčice
Pelčice (pl) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Ščecinas.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Bernšteina (de). Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Zeļenograda
Zeļenograda, pilns nosaukums Zeļenogradas administratīvais apriņkis ir viens no 12 Krievijas galvaspilsētas Maskavas administratīvajiem apgabaliem. Atrodas 37 km uz ziemeļrietumiem no Maskavas centra pie Krievijas federālā autoceļa M10. Zeļenogradu no visām pusēm aptver Maskavas apgabals. Sadalīta piecos rajonos. 2010. gadā Zeļenogradā dzīvoja 223,9 tūkstoši iedzīvotāju. Galvenais elektronikas un mikroelektronikas ražošanas centrs Krievijā.
Bernstein
Bernstein var būt:
Vaterbotpoints
Vaterbotpoints vai Munitas pussala (es) ir ap 310 m gara un līdz 110 m plata pussala Danko krastā Antarktīdā. Izvietojusies Agirres šaurumā starp Paradīzes un Andvorda līčiem. Pussalu ar kontinentu savieno šaura strēle, kas paisuma laikā pārplūst un pussala pārtop par salu. Pussalā izvietojusies Čīles polārstacija Gabrjela Gonsalesa Videla.
Pussalu 1898. gada februārī atklāja un aptuveni nokartēja Beļģijas Antarktiskā ekspedīcija Adriena de Žerlaša vadībā.
Britu ekspedīcija 1920.—1922. gadā
Vaterbotpointa ragā no 1921. gada janvāra līdz 1922. gada janvārim nometni bija izveidojuši un pārziemoja nelielas britu ekspedīcijas dalībnieki Tomass Begšovs (Thomas Bagshawe) un Maksims Lesters (Maxime Charles Lester).
Ta sauktā Džona Koupa ekspedīcija sākotnēji tika plānota vismaz tikpat vērienīga, kā Britu Imperiālā ekspedīcija (1907—1908) ar vismaz 15 cilvēku dalību, kuras laikā ar Roberta Skota veco kuģi Terra Nova bija plānots apkuģot Antarktīdu, pārlidot Dienvidpolu un turpināt Oto Nordenšelda iesāktos Vedela jūras pētījumus. Ekspedīcijas īstenošanai bija nepieciešamas 100 000 mārciņas, ko savākt neizdevās. Rezultātā ekspedīcija devās ceļā četru cilvēku sastāvā bez sava kuģa un ar ierobežotu aprīkojumu un krājumiem. Par ekspedīcijas mērķi tika izvirzīta Vedela jūras piekrastes izpēte. Ekspedīcijas sastāvā bija tās vadītājs Džons Koups (John Lachlan Cope), vēlākais polārais lidotajs Huberts Vilkinss (Hubert Wilkins), ģeodēzists Tomass Begšovs un ģeologs Maksims Lesters.
Tā kā ekspedīcijai nebija sava kuģa, tie nolīga norvēģu vaļu mednieku pārstrādes kuģi Graham no Disepšenas salas. Sākotnēji ekspedīcijas bāzes nometni bija plānots ierīkot Snouhilas salā Antarktīdas pussalas austrumu piekrastē, bet ledus apstākļu dēļ kuģis to nespēja sasniegt. Pēc kuģa kapteiņa ieteikuma tika izvēlēta Paradīzes līča piekraste Danko krastā iepretī Lemēra salai, ko ekspedīcija sasniedza 1921. gada 12. janvārī. Ekspedīcijas plāni kārtējo reizi tika mainīti, paredzot tikai bāzes ierīkošanu un aptuveni 60 jūdžu platās pussalas šķērsošanu, lai pētītu tās austrumu krastu. 26. februārī Koups un Vilkinss atgriezās Montevideo, lai sagādātu kuģi, bet Vilkinss galu galā ekspedīciju pameta. Antarktīdā ziemot palika Lesters un Begšovs un ar norvēģu vaļu mednieku palīdzību ierīkoja nometni.
Par bāzes vietu tika izvēlēta neliela pussala, uz kuras pirms astoņiem gadiem cits vaļu kuģis Neko bija atstājis laivu, no kuras vieta ieguva savu nosaukumu. Laiva tika izmantota nometnes izbūvei, papildinot to ar kastēm un citiem kokmateriāliem no kuģa krājumiem. Ekspedīcijas krājumi bija ļoti ierobežoti un sastāvēja galvenokārt no sausiņiem, ceptām pupām, pemikana un piparmētru liķiera. Papildus tam tika sagādāta roņu gaļa un pingvīnu olas.
Lai arī ekspedīcijas rīcībā bija astoņi suņi, tie nebija apmācīti kamanu vilkšanā un nebija izmantojami pārgājienos. Tā rezultātā Begšovs un Lesters veica tikai īsus pārgājienus ar kamanām, slēpēm un sniega kurpēm nometnes apkārtnē.
Tā kā ekspedīcija sākotnēji nebija plānojusi ierīkot statisku nometni, tās rīcībā nebija daudzu vajadzīgo instrumentu mērījumu un novērojumu veikšanai. Meteoroloģiskajiem novērojumiem ierīci uzbūvēja vaļu kuģa galdnieks, bet jūras līmeņa novērojumiem tika izmantota ar oļiem pildīta kaste. Gada laikā iespēju robežās tika veikti regulāri meteoroloģiskie, hidroloģiskie un ledāju kustības novērojumi. Tāpat tika veikti jūras un sauszemes dzīvnieku novērojumi. Koupam Montevideo neizdevās nolīgt piemērotu kuģi un viņam nebija iespēju ekspedīcijas evakuēšanai. Begšovam un Lesteram nācās paļauties uz norvēģu kapteiņa Andersena labo gribu, kas apsolīja tos savākt no Paradīzes līča. Tā kā Andersenam radās grūtības ar iepriekšējās sezonas krājumu pārdošanu, pastāvēja iespēja, ka viņš nedosies nākamajā sezonā uz Dienvidu okeānu un nevarēs savākt ekspedīciju. Tomēr viss atrisinājās veiksmīgi un 1922. gada 13. janvārī Begšovs un Lesters pameta Vaterbotpointu.
2007. gada 20. janvārī Antarktikā mantojuma tresta patronese princese Anna apmeklēja Vaterbotpointu un čīliešu staciju un atklāja piemiņas plāksni britu ekspedīcijai, kas bija skaitliski vismazākā jebkad Antarktīdā pārziemojusī komanda. Vietai piešķirts speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 56 statuss.
Čīles polārstacija
1950.—1951. gadā apvidu apsekoja Čīles antarktiskā ekspedīcija, kas pussalu nosauca ekspedīcijas komandiera, kuģa Angamos kapteiņa Djego Munitas Vaitakera (Diego Munita Whittaker) vārdā. Ekspedīcijas laikā pussalā tika izbūvēta patversme Bajaparaiso (Bahía Paraíso), kurai vēlāk piešķirts speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 30 statuss. 1951. gada janvārī pussalā tika izbūvēta pastāvīga Čīles polārstacija Gabrjela Gonsalesa Videla.
Laila Pakalniņa
Laila Pakalniņa (dzimusi ) ir latviešu režisore un scenāriste. Kopš 1991. gada viņa ir režisējusi kopā vairāk nekā 40 dokumentālās filmas, īsfilmas un pilnmetrāžas filmas.
Pakalniņa režisora darbu uzsāka 1991. gadā, filmēja dokumentālās īsfilmas. Pirmā Pakalniņas pilnmetrāžas spēlfilma "Kurpe" tika demonstrēta 1998. gada Kannu kinofestivālā Prix Un Certain Regard sadaļā.
Pakalniņas veidotā filma "Pitons" (2003) ieguva "Lielā Kristapa" balvu kā labākā filma. Šī balva tika piešķirta arī Pakalniņas dokumentālajai īsfilmai "Teodors" (2006) — kā labākai dokumentālajai īsfilmai un Pakalniņai par labāko režisūru. Arī īsfilma "Ūdens" (2006) tika apbalvota kā labākā īsfilma. Pakalniņa divas reizes saņēmusi balvu "Labākais spēlfilmas režisors" — par filmām "Ausma" (2015) un "Spogulī" (2020).
2021. gadā apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa III šķiru (komandieris).
Robina Antina
Robina Antina (, dzimusi ) ir amerikāņu dejotāja, horeogrāfe, mūzikas videoklipu režisore, apģērbu dizainere un uzņēmēja. Robina Antina ir viena no grupu Pussycat Dolls, Girlicious un Paradiso Girls dibinātājām. Kā horeogrāfe Antina ir strādājusi ar vairākām slavenībām — Parisu Hiltoni, Pink, The Offspring un No Doubt. Turklāt, Robina ir bijusi atbildīga par dažādu filmu deju ansambļu sagatavotību. Viņas brāļi ir slavenību frizieris Džonatans Antins, režisors Stīvs Antins un aktieris Nīls Antins.
Kārlis Prauls
Kārlis Prauls ( — ) bija Aizsargu organizācijas priekšnieks no 1930. līdz 1940. gadam, ģenerālis.
Biogrāfija
Dzimis Lielstraupes pagasta "Gaujaskrogā". Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā kā brīvprātīgais iestājās Krievijas impērijas armijā, tajā pašā gadā pabeidza praporščiku skolu. Dienējis latviešu strēlniekos.
Sākoties Brīvības cīņām iestājies Latvijas Bruņotajos spēkos. Pēc kara dienēja 3. Jelgavas kājnieku pulkā, kur viņš pildīja bataljona komandiera, bet vēlāk saimniecības daļas vadītāja pienākumus. 1930. gadā iecelts par Aizsargu organizācijas priekšnieku. 1936. gadā pabeidza virsnieku kursus un ieguva pulkveža pakāpi. Pēc Latvijas Augstākās kara skolas beigšanas 1939. paaugstināts par ģenerāli.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā Kārlis Prauls tika atvaļināts no dienesta, 19. septembrī viņu apcietināja.
Sarkanās armijas Baltijas Sevišķā kara apgabala kara tribunāls 20. decembrī ģenerālim Praulam piesprieda nāves sodu. 1941. gada 30. janvārī viņu nošāva Ulbrokā, ģenerāļa kapu atrada tikai 1944. gada 27. aprīlī. 1944. gada 3. maijā pārapbedīts Meža kapos.
Piemiņa
1991. gada 12. jūnijā Ulbrokas mežā ģenerāļu K. Praula un K. Goppera un citu NKVD apcietināto cilvēku nošaušanas vietā izveidoja piemiņas vietu "Krievijas impērisma upuriem 1941". Kārļa Praula vārdā 1994. gadā nosaukta iela Jelgavā.
Hārpera Lī
Būtisks ir Hārperas Lī ieguldījums viņas drauga Trūmena Kapotes dokumentālā romāna "Gluži aukstasinīgi" (In Cold Blood, 1966) tapšanā, jo viņi kopā uz vietas vāca informāciju par grāmatā aprakstītajiem notikumiem.
Dzimusi Alabamas mazpilsētā jurista ģimenē. Bērnībā (un arī vēlākajos gados) Hārperas tuvs draugs bija vēlākais rakstnieks Trūmens Kapote. No 1945. līdz 1949. gadam Lī studēja jurisprudenci Alabamas Universitātē. Vēlāk pārcēlās uz Ņujorku, kur ar draugu atbalstu uzrakstīja daļēji autobiogrāfisko "Kas nogalina lakstīgalu...", kas tūlīt kļuva par bestselleru un ieguva Pulicera balvu. Pēc tam jaunus daiļdarbus, izņemot dažas esejas, nav publicējusi.
Veļikije Luki
Veļikije Luki ir pilsēta Pleskavas apgabalā Krievijā, 274 km uz dienvidaustrumiem no Pleskavas, 476 km no Maskavas un 459 km no Sanktpēterburgas pie Lovates upes. Otra lielākā Pleskavas apgabala pilsēta.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1166. gadā. Ietilpa Novgorodas zemes sastāvā līdz 1478. gadam, kad Ivans Bargais iekļāva Veļikije Lukus Maskavijā. 20. gadsimta sākumā pilsētas attīstību paātrināja dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava izbūve.
Otrā pasaules kara laikā pilsēta bija Vācijas okupācijā no 1941. gada 19. līdz 21. jūlijam un no 1941. gada 25. augusta līdz 1943. gada 17. janvārim. Pilsētas apkārtnē notika sīvas kaujas, un pilsēta tika smagi nopostīta, sevišķi Veļikije Luku operācijas laikā no 1942. gada 19. novembra līdz 1943. gada 16. janvārim.
Sports
Kopš 1996. gada pilsētā notiek tradicionālas gaisa balonu sacensības.
Cilvēki
Pilsētā apglabāts Otrā pasaules kara varonis Aleksandrs Matrosovs (Александр Матвеевич Матросов, 1924-1943).
Diablo III
Spēles sistēma
Diablo III ir līdzīga stila kā Diablo II. Joprojām saglabājot oriģinālās spēles iezīmes, Diablo III ir vairāk vērsts uz sadarbību ar citiem spēlētājiem. Havok physics dzinis nodrošina interaktīvu apkārtni. Veidotāji mēģina spēli izstrādāt daudzām sistēmām un apgalvo, ka nebūs vajadzīgs DirectX 10. Spēle ir ieplānota Windows un Mac OS X platformām. Par spēles veidošanu arī konsolēm nav paziņots.
Spēlēšana ar citiem spēlētājiem būs iespējama caur Battle.net pakalpi.
Spēlē uzdevumi un līmeņi tiek nejauši ģenerēti, kas nodrošina atšķirīgu spēlēšanu spēli spēlējot vēlreiz, Kopumā spēli veidos gan nejauši ģenerēti, gan nemainīgi līmeņi.
Spēlētāju tēli
Spēlētājs varēs izvēlēties tēla dzimumu, taču tas ietekmēs tikai izskatu.
Spēlē ir pieejamas sešas tēlu klases: barbars, šamanis (the Witch Doctor), burvis, mūks un dēmonu mednieks. Barbars ir vienīgā klase, ko Blizzard plāno atgriezt Diablo III no iepriekšējām daļām, lai gan citas klases var tikt pievienotas spēles papildinājumos. Blizzard ir arī paziņojuši, ka mūka klase nekāda veidā nebūs saistīta ar Sierra Entertainment Diablo: Hellfire papildinājumā iekļauto.
Stāsts
Ir apstiprināta Diablo II galvenā nespēlētāja tēla Dekarda Keina atgriešanās.
Izstrāde
Diablo III izstrāde sākās vēl pirms Blizzard North nebija pametuši daudzi tās darbinieki. Sākotnējais mākslinieciskais dizains atšķīrās no tā, kas tika rādīts Blizzard World Wide Invitational 2008 demonstrācijā, un tas tika pārstrādāts trīs reizes, lai atbilstu izstrādātāju komandas standartiem. Izstrādātāju komandā ietilpst piecdesmit cilvēki.
Mūzika
Diablo III mūziku ierakstīs Eminenses Simfoniskais orķestris.
Pērkoņkalve
Pērkoņkalve var būt:
Šarlota
Šarlota (en) ir pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnas štata lielākā pilsēta un Meklburgas apgabala administratīvais centrs. Pēc 2010. gada ASV Tautas skaitīšanas datiem pilsētā dzīvo 731 424 iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita šī ir 17. lielākā pilsēta valstī.
Šarlota ir liels ASV finanšu centrs, pašlaik šī ir otra lielākā banku bāzēšanās vieta valstī aiz Ņujorkas. Šeit bāzējas arī viena no lielākajām valsts bankām Bank of America. Šarlota ir mājvieta vairākiem Ziemeļamerikas augstāko līgu sporta spēļu klubiem: Nacionālās futbola līgas klubam Šarlotas "Panthers", Nacionālās basketbola asociācijas klubam Šarlotas "Hornets", kā arī šeit atrodas NASCAR Slavas zāle. Šarlotā bāzēts arī Amerikas hokeja līgas klubs Šarlotas "Checkers".
Para
Para var būt:
Kastro
Kastro (es) ir spāņu cilmes uzvārds, retāk vārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Rauls Kastro
Rauls Kastro (, dzimis Biranā, Kubā) ir Kubas revolucionārs, valsts amatpersona, politiķis. Viņš ir bijis Kubas Valsts padomes prezidents, Kubas Ministru padomes prezidents, armijas virspavēlnieks. Rauls Kastro no 2011. līdz 2021. gadam bija Kubas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas pirmais sekretārs.
Līdz 2006. gada jūlijam Kubā valdīja Raula vecākais brālis Fidels Kastro, kurš slimības dēļ nodeva varu savam brālim. 2008. gada 24. februārī Rauls Kastro tika ievēlēts par Kubas Valsts padomes prezidentu. Pildīja šo amatu līdz 2018. gadam, kad par prezidentu tika ievēlēts Migels Diazs-Kanels.
Džordžs II (Lielbritānija)
Džordžs II ir pēdējais Lielbritānijas karalis, kurš dzimis ārpus Lielbritānijas teritorijas. Kā karalis maz iejaucās Lielbritānijas iekšlietās, atstājot tās parlamenta ziņā. Piedalījās karā par Austrijas mantojumu, kur 1743. gada 27. jūnijā komandēja karaspēku Detingenes kaujā. Detingenes kauja ir pēdējais gadījums Lielbritānijas vēsturē, kad monarhs personīgi vadīja kaujas norisi. 1745. gadā notika pēdējā neveiksmīgā Jakobītu sacelšanās. Pēkšņi miris 1760. gadā.
Irkutska
Irkutska ir Sibīrijas pilsēta Krievijas Federācijā pie Irkutas upes ietekas Angārā, apmēram 72 kilometrus no Angāras iztekas no Baikāla pie Transsibīrijas dzelzceļa. Irkutskas apgabala centrs un Austrumsibīrijas galvenais ekonomiskais centrs.
Vēsture
Pilsētu dibināja 1652. gadā kazaki Jurija Pohabova vadībā kā ziemas apmetnes vietu. Pilsēta attīstījās kā liels centrs tirdzniecībai ar Ķīnu. 1708. gadā Irkutsku iekļāva jaunizveidotās Sibīrijas guberņas sastāvā. 1724. gadā Irkutska kļuva par Irkutskas provinces centru, 1736. gadā to atdalīja no Sibīrijas guberņas un 1764. gadā izveidoja Irkutskas guberņu.
Pēc Dekabristu sacelšanās Irkutska bija viena no lielākajām dekabristu nometinājuma vietām. No 1822. gada Irkutska bija Austrumsibīrijas ģenerālgubernatūras centrs. Krievijas pilsoņu kara laikā Irkutska kādu laiku bija admirāļa Kolčaka galvenās mītnes vieta. 1920. gada 7. februārī šeit viņš tika sodīts ar nāvi.
Pilsētā atrodas liela aviorūpnīca "Irkut" (Иркут), kas ražo Su klases kaujas lidmašīnas, bet uz Angāras upes uzcelta Irkutskas HES.
Cilvēki
Irkutskā dzimuši:
Zenit-2
Zeņit-2 (uk, ru) ir Ukrainas, agrāk Padomju Savienības, nesējraķete no Zenit saimes. Pirmais lidojums notika 1985. gadā. Raķete tiek izgatavota rūpnīcā Južmaš.
Japānas jenotsuns
Japānas jenotsuns (Nyctereutes procyonoides viverrinus) ir jenotsuņu ģints (Nyctereutes) plēsējs, kas pieder pie suņu dzimtas (Canidae) pamatcilts (Basal Caninae). Japānas jenotsuns ir viena no sešām jenotsuņa (Nyctereutes procyonoides) pasugām. Japāņi savu jenotsuni sauc par tanuki.
Sistemātikas diskusijas
Japānā dzīvo divu veidu jenotsuņi, kas savstarpēji ir tuvi radinieki. Japānas jenotsuns jeb Hondo-tanuki apdzīvo visu Japānas teritoriju, izņemot Hokaido salu, kurā dzīvo Hokaido jenotsuns jeb Ezo-tanuki (Nyctereutes procyonoides albus). Daļa zinātnieku uzskata, ka abi Japānas jenotsuņa veidi būtu jāizdala kā atsevišķa suga ar divām pasugām, jo to DNS būtiski atšķiras no pārējiem jenotsuņiem.
Izskats un īpašības
Abiem Japānas jenotsuņiem kažoki ir daudz plānāki nekā pārējiem jenotsuņiem kontinentā. Tāpat atšķirībā no kontinenta radiniekiem Japānas jenotsuņi uzkrāj mazākas tauku rezerves, un to izmēri nav tik mainīgi. Japānā jenotsuņi ieradās no Korejas vai Sahalīnas pirms 18 000—12 000 gadiem, šajā laikā tie ir piemērojušies maigajam jūras klimatam un atšķirīgiem ēšanas paradumiem — Japānā jenotsuņiem barības daudzums nesvārstās tik izteikti atkarībā no sezonas kā kontinentā, kur ziemā ir auksts un maz barības, jenotsuņi aizmieg un iztiek no uzkrātajām tauku rezervēm.
Barība
Japānas jenotsuns pamatā pārtiek no cilvēku atkritumiem, tas medī putnus, vēžus, simtkājus un sliekas. Visbiežāk tiek medīti putni un vēži. Ir zinātniski datēts, ka tie ēd arī sēnes.
Tanuki un Japānas kultūra
Japānas jenotsuns jeb tanuki ir nozīmīgs dzīvnieks Japānas kultūrā. Dažādi Japānas reģioni dzīvnieku — jenotsuni sauc dažādos vārdos, vārds "tanuki" ir jenotsuņa apzīmējums Tokijas dialektā. Japānas folklora, māksla un daiļamatniecība lieto tieši tanuki vārdu, lai apzīmētu cilvēka veidoto un folklorizēto dzīvnieku. Bieži tulkojot tiek pieļauta kļūda, nosaucot tanuki par bebru vai jenotu.
Pīters Singers
Pīters Alberts Deivids Singers (, dzimis Melburnā, Austrālijā) ir austrāliešu filosofs. Viņš ir Prinstonas Universitātes bioētikas profesors, kā arī Melburnas Universitātes goda profesors. Specializējies praktiskajā ētikā un bioētikā, aplūko ētikas jautājumus no vēlmju utilitārisma (preference utilitarianism) un ateisma pozīcijām.
Biogrāfija
Viņš divreiz ir bijis Monaša Universitātes filosofijas katedras vadītājs, kur izveidojis "Cilvēka bioētikas centru" (Centre for Human Bioethics). 1996. gadā viņš kā Austrālijas Zaļās partijas biedrs neveiksmīgi kandidēja uz vietu senātā. 2004. gadā Austrālijas Humānisma biedrību padome viņam piešķīra Gada humānista titulu.
Ārpus akadēmiskās vides Singers visvairāk ir pazīstams kā grāmatas "Dzīvnieku atbrīvošana" (Animal Liberation) autors: šis darbs ticis plaši atzīts par mūsdienu dzīvnieku tiesību kustības aizsākumu. Viņa uzskati par citiem bioētikas jautājumiem, piemēram, abortu un eitanāziju, ir piesaistījuši sabiedrības uzmanību un izraisījuši asas diskusijas.
Pērkoņkalve (albums)
Pērkoņkalve (starptautiskais nosaukums — Thunderforge) ir izdevniecības Folter Records 2003. gada 26. aprīlī CD versijā, bet 12. jūlijā — skaņuplatēs (500 eksemplāros) izdots latviešu folkmetāla grupas Skyforger trešais studijas albums.
Vēsture
Albums ierakstīts no 2001. līdz 2003. gadam Phoenix Studios. 2003. gada 26. aprīlī izdevniecība Folter Records albumu izdeva CD versijā, bet 12. jūlijā — skaņuplatēs (500 eksemplāros). Oficiālā albuma prezentācija notika 2003. gada 21. septembrī Rīgā, festivālā Baltijas Saule.
2004. gada februārī Skyforger tiek nominēti Latvijas Mūzikas Ierakstu Gada Balvai nominācijās „Labākais roka albums” (Pērkoņkalve) un „Labākā roka dziesma” (Kad Ūsiņš jāj). Balvas gan grupa neiegūst, taču uzstājās TV tiešraidē, noslēdzot balvu pasniegšanas ceremonijas koncertu.
Skeneris
Skeneris (en) ir perifērijas ierīce, kas secīgi caurskata un lasa tekstus, attēlus un svītrkodus, pārveido tos ciparu kodā un uzglabā kā datnes, ko ar lappušu izkārtojuma un datorizdevniecības programmu starpniecību var ievietot sagatavojamā dokumenta tekstā. Skenēšanas iekārtas iedala plakanās virsmas skeneros, fotoskeneros, diapozitīvu skeneros, rokas skeneros, cilindriskās virsmas skeneros, nosacīti — arī digitālajās kamerās un stacionārajos skeneros. Lai gan viskvalitatīvākie ir cilindriskās virsmas skeneri, profesionālo un pusprofesionālo skeneru iekārtu klasē vispopulārākie ir tieši plakanie skeneri, kas spēj nodrošināt ļoti augstu un praktiskajām vajadzībām vairumā gadījumu apmierinošu kvalitāti. Skeneri var lietot arī tekstu ievadīšanai, ja ir kāda OCR ( — 'optiskā burtu atpazīšana') programma, kas spēj teksta attēlu pārvērst par teksta saturu, tātad īstenībā prot lasīt.
Skeneru vēsture
Pirmās skenēšanas ierīces bija izgatavotas, lai vizuālo informāciju varētu pārveidot elektriskajos impulsos un pārraidīt ar radio sistēmas palīdzību.
Vissenākais skenera priekštecis — "ierakstošais telegrāfs" — bija ieguvis patentu 1843. gadā, kuru izgudroja skots Aleksandrs Beins. Tas ļāva pārraidīt informāciju melnbaltā attēlojumā. 1885. gadā šo ideju uzlaboja itālis Džovanni Kazelli. Viņa telegrāfs “nolasīja” attēlu, kas bija uzzīmēts uz papīra ar tinti, kura bija izgatavota no elektrību vadoša materiāla.
Ar tādu ierīču palīdzību bija izveidota pirmā līnija dokumentu pārraidīšanai, kas savienoja Parīzi un Lionu. Pēc neilga laika pie šīs līnijas bija pieslēgušas arī citas pilsētas. Vēlāk tika izveidots fototelegrāfs, kura galvenā sastāvdaļa bija fotoelements. Šī fototelegrāfa darbības princips jau ir līdzīgs mūsdienu skenēšanas iekārtām. Tajā tievs gaismas stars pārvietojās pa skenējamā zīmējuma virsmu, un kad gaismas stars atstarojās, tas nokļuva uz fotoelementa. Uz fotoelementa izveidojās strāva, kura bija proporcionāla atspoguļojošai virsmai. Tas jau ļāva iegūt attēlu ar pelēkas krāsas gradāciju.
Elektronisko shēmu attīstīšanās ļāva samazināt foto uztvērēja izmērus un izveidot matricu, kura sastāvēja no liela daudzuma tādu elementu. Pateicoties šim izgudrojumam, skeneru modeļi kļuva ekonomiskāki, tie ietaupīja, gan skenēšanas laiku, gan elektrību. Pie tādiem skeneriem var pieskaitīt plaknes, rokas un projekcijas skenerus. Bet šiem modeļiem bija savi trūkumi, galvenais no kuriem – ierobežota kvalitāte iegūtajā attēlā, tā kā matricās trūkst elementu daudzums.
Pēdējā laikā konkurence starp skeneru izgatavotājiem paliek saspringtāka. Tas var nākt tikai par labu skeneru attīstībā, jaunu modeļu izveidē un to kvalitātes uzlabošanā. Tas sola vienkāršāku un ātrāku informācijas apmaiņu, lielākas darbības sfēras, pie kā arī vienmēr sniedzas cilvēks.
Cilindriskais skeneris
Cilindriskajam skenerim sensors parasti ir foto pavairotājs. Oriģināls tiek piestiprināts pie organiskā stikla caurspīdīga cilindra, kuram ir masīvs pamats. Šāda konstrukcija nodrošina labu stabilitāti. Cilindrs griežas ar ļoti lielu ātrumu(300-1350 apgriezieni minūtē), bet tam blakus esošais nolasītājs caur sīku cilindrisku režģi punktu pa punktam attēlu nolasa ar ļoti lielu precizitāti. Cilindriskiem skeneriem ir daudz priekšrocību tieši krāsu precizitāte. Cilindriskie skeneri var vienlaicīgi skenēt krāsainas fotogrāfijas un diapozitīvus, kā arī melnbaltas fotogrāfijas un diapozitīvus vienā operācijā. Skenerim ir nepieciešams ilgs apguves laiks, jo cilindriskajiem skeneriem oriģināli ir precīzi jāuzmontē uz cilindra. To veic ar eļļas vai līmlentes palīdzību. Šiem skeneriem ir dažas priekšrocības, piemēram, ļoti plašs skenējamo oriģinālu tipu diapazons, un iespēja montēt ar eļļu (svarīgi saskrāpētiem oriģināliem, Ņūtona gredzeniem). Bet šiem skeneriem arī ir daži trūkumi: nepieciešamas iemaņas oriģināla montāžai uz cilindra, nepieciešams montāža stends, nepieciešama tīra telpa, nav iespējams skenēt no grāmatām vai žurnāliem.
Plaknes skeneris
Plakanie jeb plakanās virsmas skeneri (en) ir optisko skeneru paveids ar plakanu pamatvirsmu, uz kuras tiek uzlikts skenējamais dokuments. Šie skeneri ir efektīvi arī iesietu dokumentu skenēšanai. Tas ir vispopulārākais skeneru tehniskās konstrukcijas veids, kas balstās uz lādiņpārneses (CCD) tehnoloģiju, kas tiek izmantot no biroja skeneriem līdz pat high end repro tipogrāfiskās kvalitātes līmeņa skeneriem. Arī reprolīmeņa skeneri var ieskenēt krāsu attēlu gan sarkanzaļzilā krāsu modeļa (RGB), gan ciānfuksīndzeltenmelnā krāsu modeļa (CMYK) krāsu dalījumā, piemēram, izmantojot atbilstošos TIFF/RGB vai TIFF/CMYK failu datu formātus.
CCD tehnoloģija
Skeneru tehnoloģijas pamatā ir lādiņpārneses ierīce (CCD) — stabila stāvokļa mikroshēmas ierīce, kurā pusvadītāji sieta veidā ir savienoti tā, ka viena pusvadītāja izeja kalpo par nākamā pusvadītāja ieeju. Šī tehnoloģija tiek izmantota digitālajās kamerās, videokamerās un lielākajā daļu skeneru. CCD fizikālā būtība balstās uz metāla oksīdu pusvadītāju (MOS — en) darbības principiem. Šādi MOS kondensatori ir izveidoti, pozicionējot metāla elektrodu, ko no silīcija apakšējā pamatslāņa norobežo silīcija dioksīda filma. Katra matrica sastāv no CCD elementu tūkstošiem. Jo vairāk ir šādu elementu, jo smalkāk matrice spēs konstatēt attēla ģeometriju un jo zemāka kļūst katra atsevišķā elementa gaismas jutība. Kombinējot šīs pusvadītāju ierīces virknē vienā taktī, katrs elements padod tālāk saņemto signālu, līdz tas nonāk izejā, kur tiek reģistrēta bitkartes datu informācija.
Rullīšu skeneris
Rullīšu jeb lapas skeneri oriģināls tiek izlaists caur rullīšu padeves mehānismu tā nokļūstot līniju nolasītāja sensoru laukā. Pēc šāda principa strādā lielāka daļa faksa aparatūru. Šie skeneri parasti stāda divos režīmos: skenēšanas un tā faksa pārraides. Šādas iekārtas dažreiz sauc par fakss — skeneriem.
Priekšrocības: kompakts, iespējama automātiska oriģinālu padeve.
Trūkumi: grūtības oriģināla izlīdzināšanai, ierobežots oriģināla tipu diapazons, grūtības strādājot ar dažāda izmēra lapām, oriģinālu sabojāšanas iespējamība.
Rokas skeneris
Rokas skeneri ir vienkāršas konstrukcijas. Tiem ir neliels korpuss un tajā atrodas tikai gaismas avots un nolasošais elements. Skenēšanu veic ar roku velkot ar skeneri pār oriģinālu. Datorā ievietotā interfeisa karte pārveido saņemto informāciju ciparu formā un nodod to turpmākai apstrādei speciālai programmai. Dažu skeneru programmās ir mehānisms attēlu ‘ sašūšanai ’, kas palīdz lielākus attēlus skenēt pa slejām un tad apvienot vienā.
Pustoņu
Pustoņu attēli sastāv no dažādas gradācijas pelēkajiem toņiem, piemēram, melnbaltā fotogrāfija, slaids vai zīmējumi. Lai veidotu pustoņu attēlu, tiek izmantota spožuma gradācija, kura nosaka pelēko toņu skaitu. Eksistē skeneru modeļi, kuri var izveidot 16, 64 vai 256 spožuma gradācijas. Lēti skeneri nevar izveidot kvalitatīvu spožuma skalu, jo tajos pustoņu iegūšanai tiek izmantota vai nu pustoņu formēšanas (halftoning) vai rastra tehnika. Pustoņu režīmā attēls veidojas no dažāda lieluma melniem punktiem, kuru lielums ir atkarīgs no tā, cik tas ir tumšs vai gaišs. Iekārtas, kuras strādā ar fiksētu punkta lielumu, pustoņus veido, izmantojot vienāda izmēra punktu kopu katram pustoņa punktam. Rastra tehniku izmanto nepārtrauktu attēlu veidošanai iekārtām kuras spēj ģenerēt ļoti mazus punktus ar lielu precizitāti. Šajā režīmā skeneris sagrupē vairākus punktus vienā šūnā (2x2, 3x3, 4x4 utt.). Tumšo toņu skaita attiecība pret gaišajiem nosaka pelēkās krāsas gradāciju.
Krāsainais
Krāsainais attēls sastāv no liela daudzuma dažādu nokrāsu toņkārtām. Šāda tipa attēli ir slaidi, fotogrāfijas, krāsainas ilustrācijas. Skenējot krāsainus attēlus oriģināls tiek apgaismots caur RGB gaismas filtru. Atšķirība krāsaino skeneru modeļos ir tikai tajā, kā tiek nolasīta informācija: vienā piegājienā (sērija ScanJet) vai trijos (firma Microtek), kā arī ar gaismas avotu skaitu, piemēram, Epson un Sharp vienas lampas vietā izmanto trīs (katru savai krāsai).
Skeneru svarīgākie parametri
Maksimālā skenera izšķirtspēja (Maximal resolution) tiek norādīta, ņemot vērā interpolāciju. Ar interpolācijas metožu palīdzību starp reāli noskenētajiem punktiem, izejot no to krāsas, tiek aprēķināti papildus krāsainās vai pelēkās gradācijas punkti. Tādā veidā no aparatūras izšķirtspējas, piemēram, 400 dpi programmiski iegūst 800 dpi. Oriģināla formāts jeb skenēšanas apgabals norāda lielāko iespējamo ar iekārtu noskenējamā oriģināla izmērus. Parasti tas ir vismaz A4. Tomēr ir daži izņēmumi, piemēram, rokas skeneris, kas skenē tik lielu joslu, cik tā konstrukcijā paredzēts, bet noteikti ir šaurāka nekā A4 formāta loksnes platums.
Blīvuma (dinamiskais) diapazons, kas raksturo tā spēju veidot pakāpeniskas toņu pārejas un norāda skenera gaismas uztvērēja spēju uztvert detaļas gan gaišākajā, gan tumšākajā attēla daļā. Blīvums tiek mērīts pēc logaritmiskās skalas no 0,0 - 4,0, tas nozīmē, ka skeneris ar parametru 3,8 ir 10 reizes jūtīgāks nekā tāds, kuram šis blīvuma parametrs ir 3,7.
Krāsu dziļums ir datu bitu skaits, kurš norāda skenera uztveramo krāsu skaitu. Vidēji cilindriskie skeneri nodrošina 36 bitu krāsu dziļumu vai 12 bitus katrai no RGB krāsām ikvienam punktam. Krāsu dziļums ir atkarīgs arī no blīvuma diapazona.
Skenēšanas metode krāsainajiem skeneriem norāda lasīšanas veidu galvenajiem trim krāsu toņiem - vienā vai trīs piegājienos.
Skenēšanas ātrums — skenera ātrdarbības rādītājs, ko mēra milisekundēs. Praktiski lieto mērvienību lapu skaits minūtē, ko nosaka skenējot melnbaltu oriģinālu ar vislielāko izšķirtspēju. Atkarībā no skenera darba režīma šis parametrs var būt no dažām sekundēm līdz laikam, kas nepieciešams, lai noskenētu A4 krāsu oriģinālu. Dokumentu miniskenerim tipisks skenēšanas ātrums varētu būt piecas A4 lapas minūtē.
Skenēšanas tehnoloģiju nosaka izmantotā nolasīšanas elementa tips — CCD vai PMT.
Atkarībā no izmantojamā gaismas avota tipa un krāsas iespējami dažādi krāsaino attēlu skenēšanas varianti. Piemēram, gaismas filtru izmantošana nevēlamu traipu vai krāsu toņu noņemšanai.
Savietojamība ar datoru platformām raksturo skenera savietojamību ar dažādām datoru sistēmām un tajās izmantotajām ārējām iekārtām un programmnodrošinājumu.
Skenera papildiespējas to var pārvērst par universiālu iecīci. Tādas var būt iespējas apstrādāt caurspīdīgus oriģinālus, automātiska papīra padeve, noskenēto attēlu faksimila pārraide.
Papīra padeve. Plaknes un rokas skeneriem papīrs nav jāpadod, jo plaknes skenerī to ievieto tāpat kā kopētājā, bet ar rokas skeneri vienkārši "brauc" pa skenējamo oriģinālu. Tīkla skenerim papīra padeve tiek organizēta tāpat kā lāzerprinteros — ievietota kasetē, un skenera mehānisms to automātiski paņem. Kompaktajiem skeneriem, kas veidoti kā nelielas garenas kastītes, kuras brīvi izvietotas starp ekrānu un tastatūru, papīru parasti padod ar roku.
Aparatūras interfeiss
Skeneri datoram var pieslēgt vai nu ar speciālu 8 vai 16 bitu saskarnes karti. Šajā gadījumā var rasties problēmas ar ievades/izvades portu, IRQ un DMA adresēm, tāpēc labāk izmantot noklusējuma vērtības. Pašlaik tiek plaši izmantoti standarta saskarnes IBM PC tipa datoriem: virknes un paralēlās pieslēgvietas, kā arī SCSI saskarne. Šādam pieslēgumam problēmas ar adresēm parasti nav.
Programmatūras saskarne
Katram skenerim līdzi tiek dota arī attiecīga programmatūra (dzinis), ar kuras palīdzību var vadīt skenēšanas procesu un uzstādīt galvenos skenera parametrus. Dažkārt komplektā ir arī attēlu apstrādes programmas. Turklāt vēl ir iespēja izvēlēties izveidotā kopijas faila formātu. Agrāk katram skenerim šī dziņa programma bija specifiska un tas nozīmēja to, ka katram modelim bija nepieciešama sava lietojumprogramma.
Situācija krasi izmainījās pēc konsorcija TWAIN izveidošanas (firmas Aldus, Caere, Eastman Kodak, Hewlett-Packard un Logitech). Tika izveidots tāda pat nosaukuma standarts, kurš noteica informācijas apmaiņas kārtību starp dzini un lietojumprogrammu, ļāva atrisināt dažādu platformu datoru, skeneru modifikāciju un datu formātu savietojamību. Ar TWAIN savietojamā dziņa palīdzību var skenēt attēlus no jebkuras lietojumprogrammas.
OCR iekārtas jeb dokumentu skeneri
OCR nozīmē optisku simbolu atpazīšanu, skenējot tekstu, lai to vēlāk varētu apstrādāt ar teksta redaktoriem. Šādus skenerus var izmantot arī testu rezultātu apstrādei, nolasot, kurā vietā atbilžu lapā ievilkti krustiņi.
Pēc skenēšanas iegūtais attēls tiek pārvērsts tekstā ar speciālas programmas - OCR palīdzību. Skenējot katrs burts tiek salīdzināts ar burtiem datora atmiņā. Lai varētu uzlabot teksta nolasīšanas kvalitāti, tika izveidoti speciāli OCR-A un OCR-B šrifti.
Ir trīs optiskās teksta informācijas iekārtu pamatklases:
Izmantojot OCR programmas:
Mārupes pagasts
Mārupes pagasts ir pagasts Mārupes novadā pie Rīgas dienvidu robežas. Pagasta centrs ir novada centrs Mārupe. Robežojas ar sava novada Babītes pagastu un Mārupes pilsētu, kā arī Rīgu un Olaines novadu.
No 2009. gada līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai pastāvēja kā atsevišķs Mārupes novads. 2021. gadā Mārupes novadu kopā ar Babītes novadu iekļāva jaunajā Mārupes novadā.
Daba
Mārupes pagasts atrodas Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenuma ziemeļu malā. Augstākā vieta atrodas dienvidos no Jaunmārupes — 18,8 m vjl. Pagasta dienvidrietumu daļa purvaina, šeit atrodas Cenas tīrelis, dienvidos — daļa Medema purva. Pagasta austrumos tek Daugavas pieteka Mārupīte, rietumu daļas ūdeņi pieder Babītes ezera (un tādējādi Lielupes) baseinam. Pagasta rietumos atrodas Božu ūdenskrātuves dienvidu daļa.
Vēsture
Kopš 13. gadsimta tagadējais Mārupes pagasts ietilpa Rīgas landfogtejā, vēlāk Rīgas patrimonālā apgabala Katlakalna draudzes novadā.
1910. gadā, atdalot no Olaines pagasta, izveidoja Bieriņu pagastu, pēc tam atkal pievienoja Olainei un 1920. gadā atkal atdalīja. 1925. gadā Bieriņu pagastu pārdēvēja par Mārupes pagastu pēc tai cauri tekošās Mārupītes nosaukuma. 1935. gadā Rīgas apriņķa Mārupes pagasta platība bija 25 km² un tajā dzīvoja 1889 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mārupes un Tēriņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rīgas rajona Mārupes ciemam 1963. gadā pievienoja likvidēto Tēriņu ciemu, kam pirms tam savukārt 1954. gadā bija pievienots likvidētais Mazcenas ciems. 1974. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Rīgas pilsētai.
1990. gadā Mārupes ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Mārupes pagasts tika pārveidots Mārupes novadā. 2021. gada administratīvi teritoriālā reformas rezultātā Mārupes novadu apvienoja ar Babītes novadu, izveidojot jaunu, plašāku Mārupes novadu, kurā bez Mārupes pagasta ietilpst arī Babītes pagasts un Salas pagasts. 2022. gada 1. jūlijā no Mārupes pagasta, kā atsevišķu adiministratīvu teritoriju, atdalīja Mārupes pilsētu.
Izglītība
Mārupes pagastā ir 8 pašvaldības izglītības iestādes:
Mārupes pašvaldība nodrošina līdzfinansējumu 295,86 eiro apmērā bērniem, kas apgūst pirmsskolas izglītības programmu privātajās pirmsskolas izglītības iestādēs.
Miroslaveca
Miroslaveca ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz austrumiem no Ščecinas.
Uz ziemeļiem no pilsētas atrodas Polijas kara aviācijas bāze (12. Baza Lotnicza). 2008. gada 23. janvārī šeit kara transportlidmašīnas EADS CASA C-295 katastrofā gāja bojā 20 karavīri.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Merkes Frīdlande. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
No 1791. līdz 1815. gadam Merkes Frīdlandē par rabīnu darbojās Akiva Egers (1761 - 1837).
Lennarts Meri
Lennarts Meri (et, dzimis Tallinā, Igaunijā, miris, Tallinā, Igaunijā) bija igauņu rakstnieks, kinorežisors un valstsvīrs, kurš bija Igaunijas prezidents no 1992. līdz 2001. gadam.
Miris Tallinā pēc ilgstošas slimības.
2009. gadā izdevniecība Lauku Avīze izdevusi Lennarta Meri dēla Marta Meri sastādītu interviju un runu grāmatu "Politiskais testaments".
Dons Kjūpits
Dons Kjūpits (en; dzimis 1934. gada 22. maijā Oldemā, Lankašīrā) ir angļu filozofs un teologs. Kjūpits bijis anglikāņu priesteris un Kembridžas Universitātes profesors, bet šķiet ir plašāk pazīstams kā rakstnieks, strīdīgs reliģisko uzskatu komentētājs, "radikālo teoloģiju" sludinātājs un "sekulārs kristietis."
Aldaris (uzņēmums)
AS Aldaris ir alus un bezalkoholisko dzērienu ražotājs Latvijā. Līdz 2013. gadam "Aldaris" bija uzskatāms par Latvijas alus tirgus līderi. 2008. gadā "Aldara" produkcija aizņēma 46,1 procentu alus tirgus Latvijā. 2013. gadā uzņēmums veica restrukturizāciju, samazinot ražošanu, pārejot uz ekskluzīvu alus šķirņu ražošanu, kā arī atlaižot 59 darbiniekus.
Vēsture
"Aldaris" par savu izveidošanas gadu uzskata 1865., kad Bavārijas aldaris Joahims Dauders pašreizējā "Aldara" atrašanās vietā uzbūvē alus darītavu Waldschlößchen. 1900. gadā noris vērienīga ražotnes modernizācija un 1905. gadā Waldschlößchen kļūst par akciju sabiedrību. Uzņēmums savu darbību sekmīgi turpina arī pēc Pirmā pasaules kara. 1937. gadā valstij piederošā "Latvijas Kredītbanka" nopērk visas alus darītavu "Valdšleschens", "Ilģuciems" un "Tanheizers" akcijas, faktiski veicot nacionalizāciju, un tiek izveidots jauns lieluzņēmums. Tā nosaukumu izvēlas publiskā aptaujā, kurā piedalās 3338 iesūtītāji. Par labāko tiek atzīts nosaukums "Aldaris".
Arī pēc inkorporācijas PSRS sastāvā un Otrā pasaules kara tas saglabā savu nosaukumu. 1976. gadā notiek administratīva (nedaudz līdzīga 1937. gadam) uzņēmumu apvienošana. "Aldari" apvieno ar "Vārpas" un "Iļģuciema" alus darītavām zem kopīga nosaukuma: ražošanas apvienība "Aldaris".
1992. gadā "Aldaris" uzsāk sadarbību ar skandināvu koncernu "Baltic Beverages Holding" (BBH). Vēlāk notiek uzņēmuma privatizācija, kurā "Aldarī" daļas iegūst gan BBH gan uzņēmuma darbinieki. Valsts, saskaņā ar Ministru kabineta rīkojumu Nr. 63, savas kapitāla daļas pārdod 1995. gadā. BBH pakāpeniski palielina savu daļu "Aldarī". Tā 2000. gadā BBH pieder 75% akciju (darbiniekiem 25%), 2006. gada sākumā — 84,88%, bet 2008. gadā, kad par BBH vienīgo īpašnieku kļūst "Carlsberg Group", "Aldaris" tam pieder pilnībā Pašlaik (2010) "Aldaris" tiek pozicionēts kā viens no "Carlsberg Group" uzņēmumiem — Aldaris, part of the Carlsberg Group (Aldaris, daļa no Carlsberg Group)
C4H6O3
Summārajai formulai C4H6O3 atbilst vairāki savienojumi:
Zobena Dziesma (albums)
Zobena dziesma (en) ir Skyforger pašizdots tautas mūzikas albums. Tajā iekļautas latviešu tautasdziesmas no iepriekšējiem grupas albumiem, kā arī jaunas speciāli šim albumam ierakstītas dziesmas.
Marka evaņģēlijs
Marka evaņģēlijs ir otrā Jaunās Derības grāmata, viens no trijiem sinoptiskajiem (līdzīgajem) evaņģēlijiem. Marka evaņģēlijs ir īsākais no kanoniskajiem evaņģēlijiem (16 nodaļas). Pašā evaņģēlijā sarakstītājs netiek minēts, bet Baznīcas tradīcija to pieskaita Markam, apustuļa Pētera skolniekam (Apust. d. 12:12,25). Šo tradīciju 4. gs. bija fiksējis Baznīcas vēsturnieks Cezarejas Eisēbijs savā darbā «Baznīcas vēsture», balstoties uz Hierapoles Papija 2. gs. izteikumiem.
Evaņģēlija īpatnības
Evaņģēlijs rakstīts pagānu kristiešiem, tāpēc, salīdzinājumā ar Mateja evaņģēliju, tekstā ir daudz jūdu tradīciju un ģeogrāfisko vietu skaidrojumu, kā arī maz atsauču uz Vecās derības rakstiem. Evaņģēlijs tika rakstīts grieķu valodā, tomēr ne literārajā, bet drīzāk sarunvalodā. Tekstā ir jūtams semītu valodu iespaids, kā arī daudzi latīnismi (centurions, leģions, denārijs). Kaut arī Augustīns un daži citi teologi uzskatīja, ka Marka evaņģēlijs sarakstīts pēc Mateja evaņģēlija, tomēr liela daļa pētnieku uzskata, ka Marka evaņģēlijs bija pirmais, un citi sinoptiskie evaņģēliji tika sarakstīti balstoties uz Marka evaņģēliju. Tas izskaidro arī to, ka evaņģēlijā maz vietu, kas būtu aprakstītas tikai šajā evaņģēlijā. Evaņģēlijs ir sarakstīts ļoti dinamisks. Vairāk nekā citos evaņģēlijos uzsvars likts uz Jēzus darbību, mazāk uz mācību. Biežāk nekā citos evaņģēlijos tiek lietots vārds «tūdaļ», akcentējot notikumu dinamiku. Notikumi tiek aprakstīti lakoniskāk. Evaņģēlijā netiek aprakstīta Jēzus bērnība, bet tas sākas ar Jēzus kristīšanu.
Evaņģēlija izklāsts
Marka evaņģēlija '1. nodaļa' sākas ar Jāņa Kristītāja kalpošanu un Jēzus kristīšanu. Tālāk pieminēta Jēzus kārdināšana tuksnesī. Jēzus sāk sludināt jūdiem evaņģēlija vēsti. Viņš aicina sekot pirmos mācekļus (Sīmani, Andreju, Jēkabu un Jāni). Jēzus Kapernaumas sinagogā māca klausītājus un izdzen ļauno garu. Tad Jēzus dziedina Pētera sievasmāti no drudža, pēc kā daudzi slimie tiek vesti pie Jēzus dziedināties. Šajā laikā Jēzus izšķīras staigāt pa apkārtējiem ciemiem, sludinot evaņģēliju un izdzenot no cilvekiem ļaunos garus. Jēzus dziedina spitālīgo, kurš pret Jēzus gribu izstāsta citiem par savu dziedināšanu, tā, ka Jēzus visur tiek apstāts ar dziedināties gribētājiem.
2. nodaļā stāstīts, kā Jēzus dziedina paralizēto, piedodams viņa grēkus. Daži rakstu mācītāji to vērtē, kā Dieva zaimošanu (cilvēks nevar piedot grēkus). Jēzus aicina sekot sev muitnieku Leviju un apciemo viņu mājās. Farizeji (jūdu garīgie līderi) aizrāda Jēzum par viņa draudzību ar grēciniekiem un muitniekiem. Citā reizē farizeji pārmet Jēzum, ka viņa mācekļi negavē, uz ko Jēzus atbild, ka nav laiks gavēt, kamēr viņš ir ar saviem mācekļiem. Vēl citā reizē farizeji pārmet Jēzum, ka viņa mācekļi sabatā plūc vārpas (sabatā neko nedrīkst darīt), uz ko Jēzus apliecina sevi par sabata kungu, jo sabatam ir jākalpo cilvēkiem, nevis otrādi.
3. nodaļā stāstīts, kā Jēzus sabatā dziedina slimo ar paralizētu roku. Tas tā satracina farizejus, ka tie sāk meklēt iespēju Jēzu nonāvēt. Pa to laiku Jēzus jūras krastā dziedina slimos un apsēstos. Vēlāk Jēzus izvēlās no saviem mācekļiem 12 apustuļus (Pēteris, Jēkabs un Jānis Boangeri, Andrejs, Filips, Bartolomejs, Matejs, Toms, Jēkabs Alfeja dēls, Tadejs, Sīmanis Kanaānietis un Jūda Iskariots), lai tie ietu sludināt evaņģēliju un dziedinātu slimos. Tad Jēzus atgriežas mājās, bet tur viņa tuvinieki nāk apvaldīt Jēzu, uzskatīdami, ka viņš ir zaudējis prātu. Farizeji ir sakūdījuši vietējos pret Jēzu, apsūdzot viņu sakaros ar Belcebulu. Jēzus noraida farizeju apsūdzības un brīdina viņus negrēkot pret Svēto Garu, jo šāds grēks nekad netiks piedots. Ar Jēzu grib tikties viņa māte un brāļi (iespējams, tuvinieku iespaidoti), taču Jēzus tiem atsaka, teikdams, ka viņa māte un brāļi ir tie, kas dara Dieva gribu (t.i. tie, kas klausās Jēzu).
4. nodaļā Jēzus pie jūras turpina mācīt savus klausītājus. Viņš stāsta līdzību par sējēju, kas sēj sēklu dažādā augsnē. Viņa mācekļi šo līdzību neizprot, un Jēzus tiem sniedz šīs līdzības izskaidrojumu. Jēzus stāsta arī citas līdzības par Dieva valstību (Dieva valstība līdzinās sēklai, ko kāds iesējis vai arī sinepju graudam, no kura izaug liels koks), taču izskaidro tās tikai saviem mācekļiem. Jēzus ar mācekļiem laivā dodas pāri ezeram. Ezera vidū sacēlās liela vētra, kas rada bīstamu situāciju. Mācekļi sauc pēc Jēzus, bet viņš apsauc vētru, un tā izbeidzas.
5. nodaļā stāstīts, kā Jēzus ar mācekļiem, pārcēlies pāri ezeram (jūrai), atbrīvo apsēstu cilvēku no ļaunajiem gariem. Ļaunie gari, savukārt, ieskrien cūkās un viss cūku bars noslīkst jūrā. Vietējie ļaudis baidīdamies lūdz Jēzu atstāt šo vietu. Atbrīvotais lūdz Jēzu ņemt viņu līdzi, taču Jēzus liek viņam atgiezties pie savējiem un visu izstāstīt, kā viņš tika glābts. Pārcēlušies atpakaļ viņi sastop sinagogas priekšnieku Jaīru, kam ir slima meita. Jaīrs lūdz Jēzu dziedināt viņa meitu un Jēzus piekrīt, taču ceļā viņus satiek kāda ar asiņošanu slima sieva, kas tic, ka, pieskaroties Jēzum, viņa tiks dziedināta. Sieva pieskaras Jēzum un kļūst vesela, bet Jēzus jūt, ka no viņa iziet spēks un jautā, kas viņu aizskāris. Sieva atzīstas, bet Jēzus viņu nomierina. Tajā brīdī Jaīram paziņa, ka viņa meita mirusi, bet Jēzus viņu iedrošina nebīties, bet ticēt. Viņi atnāk pie mirušās meitas, un Jēzus to uzceļ no nāves.
6. nodaļā stāstīts, ka Jēzus atgriežas Nācaretē un tur sinagogā sludina evaņģēliju. Tad Jēzus staigā pa apkārtējiem ciemiem sludinādams un mācīdams. Viņš izsūta savus 12 mācekļus pa pāriem sludināt evaņģēliju, dziedināt slimos un atbrīvot saistītos. Par to uzzin arī ķēniņš Herods, kurš bija licis nocirst Jānim Kristītājam galvu, un tagad domā, ka Jānis ir uzcēlies no mirušajiem. Tālāk tiek sīkāk izstāstīts, kādos apstākļos Jānis Kristītājs tika nogalināts. Atgriežas Jēzus mācekļi un tie kopā ar Jēzu ar laivu aizbrauc uz kādu nomaļu vietu, taču tur sarodas daudz ļaužu un Jēzus tos sāk mācīt. Vakarā, lai paēdinātu lielo pūli (5000 vīru), Jēzus dara brīnumu, pavairodams 5 maizes un 2 zivis, tā ka visi ir paēduši. Tad Jēzus sūta mācekļus pārcelties pāri ezeram, bet pats paliek atlaist ļaudis un lūgt Dievu. Pēc tam Jēzus, redzot mācekļus pūloties irties pret vēju, dodas pie viņiem pa ūdens virsu. Viņi pārceļas otrā krastā — Gennēsaretē, bet tur ļaudis pienes Jēzum jaunus slimniekus, lai tos dziedinātu.
7. nodaļā stāstīts kā farizeji konfrontē ar Jēzu, pārmezdami, ka viņa mācekļi bija ēduši ar nemazgātām rokām. Jēzus apsūdz farizejus liekulībā un bauslības aizvietošanā ar savām paražām. Viņš attaisno savus mācekļus, ka ēšana ar nemazgātām rokām nesagāna cilvēku, bet gan sagāna tas, kas iziet no cilvēka sirds. Tālāk Jēzus dodas uz Tiras apgabalu, kur satiek grieķieti, kura lūdz pēc meitas atbrīvošanas no dēmona varas. Sākumā Jēzus sievai atsaka, bet pēc tam tomēr viņu uzklausa. Tad viņš nonāk Dekapoles apvidū, kur dziedina kādu kurlmēmo.
8. nodaļā Jēzus atkal dara brīnumu pabarodams 4000 cilvēku ar 7 maizēm un nedaudz zivīm. Kad Jēzus ar mācekļiem laivā pārceļas uz citu novadu, pie viņa piestāj farizeji un prasa rādīt tiem kādu zīmi (brīnumu), bet Jēzus tiem atsaka. Aizejot prom no viņiem Jēzus brīdina mācekļus sargāties no farizeju un Heroda “rauga”. Mācekļi viņu pārprot, ar “raugu” saprotot maizi, bet Jēzus atgādina, kā viņš iepriekš pabaroja ar dažām maizēm vairākus tūkstošus cilvēku, un ka par maizes trūkumu nav jāuztraucas. Tālāk viņi dodas uz Betsaidu, kur Jēzus dziedina kādu aklo. Ejot uz Cezareju Jēzus jautā mācekļiem, ko ļaudis domā, kas ir Jēzus, un tie atbild, ka ļaudis viņu uzskata par Jāni Kristītāju, Eliju vai kādu citu pravieti. Tad Jēzus prasa, ko mācekļi par viņu domā, un Pēteris atbild, ka Jēzus ir Kristus (Mesija). Jēzus aizliedz viņiem par to kādam teikt. Jēzus stāsta, ka viņam būs daudz jācieš, un viņu nonāvēs, bet trešajā dienā viņš augšāmcelsies. Pēterim šāda runa nepatīk un viņš apsauc Jēzu, bet Jēzus norāj viņu ar vārdiem — atkāpies no manis sātan! Tad Jēzus māca savus mācekļus aizliegt pašiem sevi un nebaidīties no nāves.
9. nodaļā Jēzus pēc 6 dienām paņem sev līdzi Pēteri, Jēkabu un Jāni un, uzkāpjot augstā kalnā (Apskaidrošanas kalns), satiek Eliju un Mozu. Pēteris piedāvā Jēzum uzcelt tur trīs teltis (Jēzum, Mozum un Elijam), bet tad no debesīm atskan balss, aicinot klausīt tikai Jēzu. Jēzus piekodina mācekļiem līdz viņa augšāmcelšanās dienai nevienam notikušo nestāstīt. Kāpjot no kalna mācekļi izjautā Jēzu par Elijas nākšanu pirms Kristus. Nokāpis no kalna Jēzus izdzen no kāda zēna ļauno garu, jo mācekļi to nespēj. Pa ceļam uz Kapernaumu Jēzus māca mācekļus par savu nāvi un augšāmcelšanos. Tur mācekļi savā starpā sāk strīdu, kurš no viņiem ir lielākais (galvenais). Jēzus tos pamāca, ka lielākais ir tas, kas sabiedrībā ir beidzamais, un kas citiem ir par kalpu. Nostādījis mācekļu priekšā bērnu, Jēzus pamāca, ka uzņemot šādu bērnu māceklis uzņem gan Jēzu, gan viņa Tēvu (Dievu). Jānis pastāsta Jēzum par kādu vīru, kurš Jēzus vārdā dzina no cilvēkiem ļaunos garus. Šis vīrs neiet kopā ar mācekļiem, tāpēc tie aizliedz viņam Jēzus vārdā darboties. Uz to Jēzus atbild, lai mācekļi neliedz viņam darboties (kas nav pret mums, tas ir ar mums). Tālāk Jēzus brīdina mācekļus no mazu bērnu apgrēcināšanas (labāk cilvēkam pazaudēt roku vai aci, nekā nonākt ellē).