cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valentīns Sedovs
Monogrāfijas
V. Sedovs par saviem pētījumiem ir publicējis 12 monogrāfiskus liela apjoma darbus un vairāk nekā 450 zinātnisku rakstu.
Latvijas Centrālās padomes memorands
Vēsture
1943. gada 13. augustā pēc LU profesora Konstantīna Čakstes iniciatīvas izveidoja Latvijas Centrālo padomi, kurā ietilpa līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gadā Latvijas Saeimā pārstāvēto lielāko partiju pārstāvji. Tas piešķīra LCP valstisku autoritāti un norādīja uz saikni ar agrāko legālo Latvijas valsts varu. Pēc LCP ierosmes 1944. gada martā Fēlikss Cielēns, piedaloties profesoram Andrejam Teikmanim, izstrādāja Latvijas Centrālās padomes memorandu. Memorands bija domāts iesniegšanai Rietumvalstu valdībām, taču, lai nodrošinātu iespēju parakstu vākšanai okupācijas apstākļos, tas bija adresēts Latviešu leģiona ģenerālinspektoram ģenerālim Rūdolfam Bangerskim. Pēc parakstu savākšanas deklarācijas norakstus izsūtīja uz ārzemēm, bet ģenerālis Bangerskis to kā nepareizi adresētu atteicās pieņemt. Deklarāciju šifrētā veidā nosūtīja uz Zviedriju, nodeva vēstniekam Voldemāram Salnajam un ar pēdējā starpniecību rietumvalstīm.
Reakcija uz memorandu
1944. gada 26. maijā reihsministrs Alfrēds Rozenbergs memoranda sakarā uz Berlīni izsauca Oskaru Dankeru un Hinrihu Lozi, par ko saglabājies protokolisks pieraksts, kurā minēts Rozenberga teiktais:
Paslēptais memoranda oriģināls
Visu pēckara PSRS okupācijas laiku memoranda oriģināls bija paslēpts zem grīdas dēļiem namā Peldu ielā 19 Vecrīgā, kur kādu laiku mitinājās nacionālās pretošanās kustības dalībniece advokāte Valija Veščunas-Jansone (1902—1990), kuras vīrs inženieris Vilhelms Jansons bija viens no memoranda parakstītājiem. Iespējams, ka kara beigās viņa ar memoranda oriģinālu devās uz Kurzemi, lai pārvestu to uz Rietumu valstīm, taču atgriezās Rīgā.
Paslēpto memoranda oriģinālu nejauši atrada 2001. gadā, veicot remontdarbus. Tas tika nodots Latvijas Kara muzejam glabāšanā. 70 gadus pēc Memoranda parakstīšanas muzejs tam par godu 2014. gada martā rīkoja īpašu izstādi un sāka veidot Memoranda parakstītāju biogrāfisko vārdnīcu „Ar parakstu par Latviju. Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas", kuras atvēršana notika 2015. gada 25. februārī.
Stimfālijas ezers
Stimfālijas ezers (el) ir purvains ezers Grieķijā, Peloponēsā. Tas atrodas uz plato 600-800 metru augstumā v.j.l., Kilini kalna dienvidu nogāzē blakus Oligirtosa kalnam netālu no Nemejas. Tuvākās lielās pilsētas ir Korinta, 42 km uz austrumiem, un Tripole 39 km uz dienvidiem no ezera. Ezerā ietek divas nelielas upes Sofeketasa ziemeļos un Kakavula rietumos. Ziemas mēnešos Stimfālija piepildās ar ūdeni un var sasniegt 3,5 km² lielu platību.
Apraksts
Ezeru daļēji baro vietējie avoti, un tas tiek drenēts ar dažādiem pazemes ūdeņiem un kanālu. Tāpēc apkārtējā augsne pārsvarā ir sausa, bet sausajos gados pilnībā izkalst. Rajonu ap ezeru veido purvainu mitrāju un aramzemju sajaukums, un tas tiek izmantots lauksaimniecībai, lopkopībai un medībām. Šajā apgabalā apmetas pārsvarā putni (šī ir svarīga vieta ūdensputnu ligzdošanai, migrācijai un ziemošanai), ieskaitot jūras ērgli (Haliaeetus albicilla), kā arī abinieki (īpaši vardes, kas tūkstošiem var slēpties zālē) u.c. dzīvnieki (piemēram, zebiekstes).
Vēsture
Ezera krastā atradās senā pilsēta Stimfāla, kas galvenokārt pazīstama ar vienu no divpadsmit Hērakla varoņdarbiem. 4. gadsimtā pr.Kr. sākumā tā iekļāvās Arkādijas savienībā, bet pēc tam Korintas savienībā (338-337 gadi pr.Kr.). Piedaloties Diadohu karos, pilsēta atbalstīja Poliperkonu pret Kasandru I, kuru 315. gadā pr.Kr. sagūstīja Apollonīds. 235. gadā pr.Kr. Stimfāla pievienojās Ahajas līgai, kas, nostājoties pret Etolijas līgu, no vienas puses sekmēja Maķedonijas Filipa V Peloponēsas iekarošanu, bet no otras puses izraisīja romiešu iebrukumu un reģiona iekarošanu 146. gadā pr.Kr. Šeit gadsimtu vēlāk imperators Adriāns uzcēla 132 km garu akveduktu, lai apgādātu Korintu ar Stimfālijas ezera ūdeni.
Mitoloģija
Senatnē bija mīts, ka blakus ezeram dzīvoja lieli briesmīgi putni ar metāla spalvām, knābi un nagiem, kas uzbruka ceļotājiem, laupīja tos un nesa prom uz blakus esošo mežu, lai nogalinātu un apēstu. Trešais Hērakla uzdevums bija aizdzīt un apkaut Stimfālas putnus. Varonim izdevās to veikt ar gudrību: vispirms viņš izdabūja ārā tos no ezera biezajiem brikšņiem, sitot pa Atēnas dāvātajiem vara timpāniem, bet, kad putni pacēlās gaisā, ar savām trāpīgajām bultām tos apšāva. Tie, kam izdevās paglābties no Hērakla bultām, uz šejieni vairs nekad neatgriezās.
Boja (pilsēta)
Boja (hu) ir pilsēta Ungārijas dienvidos, Baraņas meģes Bojas apriņķa centrs. Atrodas vīna ražošanas apgabalā.
Vēsture
Boja rakstos pirmoreiz minēta 1093. gadā. Turku valdīšanas laikā pilsēta gandrīz pamesta. Marija Terēzijas laikā pilsētā tika nometināti vācu iedzīvotāji. Pēc Otrā pasaules kara pilsētā ieplūda no Slovākijas pārceltie ungāru iedzīvotāji, savukārt vācu iedzīvotāji tika pārvietoti uz Vāciju. Pilsētas tiesības no 1997. gada. No 2005. gada pilsēta tiek apsildīta, izmantojot ģeotermālo enerģiju.
Aužgalīši
Aužgalīši ir ciems Līksnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 217 km attālumā no Rīgas.
Viljams Saliba
Viljams Alēns Andrē Gabriels Saliba (fr, dzimis ) ir Francijas futbolists, spēlē centra aizsarga pozīcijā, Francijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Saliba pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Arsenal.
Savu karjeru sācis Saint-Étienne komandā. 2019. gadā pārcēlies uz Anglijas Premjerlīgas komandu Arsenal. Turpmākos gadus pavadījis īrē Francijas komandās Saint-Étienne, Nice un Marseille. 2022. gada augustā debitējis Arsenal komandā.
Sasniegumi
Arsenal
Francija Individuālie sasniegumi
Semjons Dežņovs
Biogrāfija
Dzimis Jesipovskas ciemā Piņegas krastā Arhangeļskas guberņā. 14 gadu vecumā kopā ar tēvu kuģojis uz Solovku salām Baltajā jūrā. 17 gadu vecumā iestājies darbā pie bagāta tirgotāja un kuģu īpašnieka Vaskoboiņikova par matrozi un piedalījies ekspedīcijā uz Mangazeju.
1630. gadā iestājies dienestā Toboļskā. Dienējis par ierindas kazaku Toboļskā un vēlāk Jeņisejskā. 1638. gadā kopā ar kazaku vienību pārcēlies uz tikko dibināto Jakutskas cietoksni. No 1639. gada apkārtnē nodarbojies ar jasaka ievākšanu, kā laikā apceļojis plašas teritorijas Austrumsibīrijā.
1645. gadā atklājis Kolimas upi, kuras vidustecē nodibinājuši Kolimas apmetni, kas vēlāk izauga par Sredņekolimskas pilsētu. Pie Kolimas Dežņovs dienēja līdz 1647. gadam.
Jūras šauruma atklāšana
1648. gadā tika noorganizēta ekspedīcija uz Sibīrijas ziemeļaustrumu piekrasti, lai meklētu jaunus ar kažokzvēriem un valzirgiem bagātus apgabalus. Ekspedīcijā piedalījās 7 kočas, 6 no kurām piederēja tirgonim Fedotam Popovam, bet viena — viņa konkurentam Gerasimam Ankidinovam. Pēc Popova pieprasījuma ekspedīcijā tika nozīmēts arī kazaks Dežņovs, kura uzdevums bija vākt jasaku. Ekspedīcija devās ceļā 20. jūnijā 90 cilvēku sastāvā. Divi kuģi drīz pēc iziešanas jūrā no Kolimas iekļuva vētrā un avarēja, apkalpes pazuda. Palikušie 5 kuģi līdz septembra beigām sasniedza kontinenta austrumu galu. 20. septembrī kaujā ar čukčiem tika ievainots Popovs. Ekspedīcija aplieca zemesragu un turpināja ceļu uz dienvidrietumiem. Oktobra sākumā vētrā tika zaudēts Ankudinova kuģis, bet tā komanda pārcēlās uz Popova kuģi.
Vētras laikā ekspedīcija sadalījās un Dežņova laivas iznesa krastā netālu no Anadiras grīvas. Palikušie 12 cilvēki 1649. gada vasarā ar laivām pārcēlās uz Anadiras vidusteci, kur izveidoja apmetni — vēlāko Anadiras cietoksni, kurā Dežņovs dienēja līdz 1660. gadam.
Ekspedīcijas rezultāti un jūras šauruma atklāšana palika plašai publikai nezināmi, jo atskaites glabājās Jakutskas cietokšņa arhīvā — tās pēc 80 gadiem Toboļskas arhīvā atrada Gerhards Millers. 1728. gadā šaurumu no jauna atklāja Vitusa Beringa ekspedīcija un tas nosaukts viņa vārdā.
Hlibokas rajons
Hlibokas rajons (, ro) ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Černivcu apgabala centrālajā daļā. Robežojas ar Černivcu apgabala Storožinecas rajonu rietumos, Černivcu pilsētu ziemeļos un Hercas rajonu austrumos, kā arī Rumāniju dienvidos.
Semjons Dežņovs
Jūras šauruma atklāšana
Vēlākos gados Dežņovs turpinājis dienestu Jakutskā. Nozīmēts par Jakutskas kazaku atamanu. Miris 1673. gadā Maskavā, kur ieradies ar jasakā iekasēto kažokādu krājumu.
Pagodinājumi
Semjona Dežņova vārdā nosaukti:
Hlibokas rajons
Pēc etniskā sastāva iedzīvotāju absolūtais vairākums ir rumāņi (to skaitā moldāvi) (52,9 %), dzīvo arī ukraiņi (46,8 %). Rajona Molodijas ciemā dzimis austriešu muzikologs un komponists Eizebiuss Mandičevskis (Eusebius Mandyczewski, 1857 – 1929).
Blaumaņa piemineklis
Blaumaņa piemineklis (Latviešu rakstnieka Rūdolfa Blaumaņa piemineklis) ir piemineklis latviešu rakstniekam Rūdolfam Blaumanim. Pieminekļa autors ir tēlnieks Teodors Zaļkalns.
Lubava (zeme)
Lubava bija senprūšu zeme tagadējās Varmijas-Mazūrijas vojevodistes teritorijā. Atradās Mazovijas pierobežā, starp Kulmas zemi rietumos un Sasnas zemi austrumos.
Blaumaņa piemineklis
Blaumaņa piemineklis ticis atklāts Rīgas Kanālmalas apstādījumos. Šis ir pirmais sabiedriskais piemineklis, ko kāds latviešu mākslinieks veidojis latviešu kultūras darbiniekam. 1939. gadā tas ticis pārvietots uz skvēru Krišjāņa Barona un Blaumaņa ielas krustojumā uz 2,55 metrus augsta postamenta. 1947. gada februārī tas atkal tika pārvietots, šoreiz uz sākotnējo tā atrašanās vietu, savukārt 2001. gada oktobrī pieminekli pārvietoja nedaudz tuvāk kanāla tiltam. Tas ir Valsts nozīmes mākslas piemineklis un Valsts nozīmes vēstures piemineklis.
Lubava (zeme)
Lubavas zemes vārds izzuda pēc tās sadalīšanas 1466. gadā, kad tās dienvidu daļu iekļāva Mazovijas, bet rietumu daļu Kulmas zemes sastāvā ar Mihelavas zemes nosaukumu. Lubavas austrumu daļu turpināja pārvaldīt Vācu ordenis.
Blaumaņa piemineklis
Piemineklis ir 3,2 metrus augsts, 1,65 metrus plats un 2,1 metru garš.
Lubava (zeme)
Vēsture
Nosaukums cēlies no prūšu vārda loba ("ieleja"). Pirmo reizi pieminēta pēc vietējo prūšu kristīšanas 1216. gadā, iekļauta 1243. gadā dibinātās Kulmas bīskapijas sastāvā, kas pakļāvās Rīgas arhibīskapiem. Prūsijas krusta karu laikā 1260. gadā pieminēta Lubavas pils, 1263. gadā netālu no pils prūši Herkusa Manta vadībā sakāva Vācu ordeņa bruņiniekus, bet 1269. gadā pili nopostīja sudavieši. Pēc atjaunošanas Lubavas pils kļuva par Kulmas bīskapu rezidenci. Pēteris no Duisburgas apvienoto zemi 1326. gadā pieminējis kā Kulmas un Lubavas zemi (terra Culmensis et Lubavia).
Nikolass Latifi
Ar kartingu sācis nodarboties relatīvi vēlu, 13 gadu vecumā. 2012. gadā pārgājis uz formulu sacensībām, piedaloties dažādās junioru formulu sērijās. No 2015. gada līdz 2019. gadam startējis Formula 2 sacensībās (kas līdz 2016. gadam bija zināmas kā GP2 sērija), 2019. gada sezonā izcīnot 2. vietu kopvērtējumā.
Blaumaņa piemineklis
Uzraksts uz pieminekļa:
Nikolass Latifi
2016. gada sezonā Latifi kļuva par Formula 1 komandas Renault testu pilotu. 2018. gada sezonā viņš kļuva par Force India testu un rezerves pilotu, sezonas gaitā piedaloties piecos piektdienu testos. 2019. gada sezonā Latifi pievienojās Williams komandai kā testu un rezerves pilots, sezonas gaitā piedaloties sešos piektdienu testos.
Lubava (zeme)
Vēsture
Pēc Trīspadsmitgadu kara beigām 1466. gadā Lubavas zemes rietumu daļa tika iekļauta poļu Karaļa Prūsijas Kulmas vaivadijas sastāvā, bet austrumu daļa līdz 1525. gadam palika Vācu ordeņa valsts, vēlāk Prūsijas hercogistes sastāvā. Pēc 1772. gada Polijas dalīšanas arī agrākās Lubavas zemes rietumdaļa nokļuva Prūsijas sastāvā kā Mihelavas apriņķis (Kreis Michelau).
Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz Versaļas līguma noteikumiem, iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Blaumaņa piemineklis
"Mans zelts ir mana tauta, Mans gods ir viņas gods" Rūdolfs Blaumanis 1863—1908
Liktenīgais valdzinājums
"Liktenīgais valdzinājums" (en) ir 1987. gada ASV psiholoģiskā trillera filma, kuras režisors ir Adrians Lains. Filmā galvenās lomas atveido Maikls Daglass, Glenna Klouza un Anna Ārčere.
Filma stāsta par precētu vīrieti, kuru pēc vienas nakts sakara sāk vajāt sieviete.
"Liktenīgais valdzinājums" pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, taču izdošanas brīdī tā izraisīja strīdus. Filma guva ievērojamus finansiālos panākumus, nopelnot 320 miljonus ASV dolārus pie 14 miljonu budžeta, kļūstot par otro ienesīgāko 1987. gada filmu. Filma tika nominēta sešām Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijās "Labākā filma", "Labākais režisors", "Labākā aktrise" (Klouza), "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Ārčere), "Labākais adaptētais scenārijs" un "Labākā montāža", tomēr nevienu nesaņēma.
Nikolass Latifi
2020. gada sezonā Latifi kļuva par pilnvērtīgu Formula 1 pilotu, Williams komandā aizstājot Robertu Kubicu. COVID-19 pandēmijas ietekmētajā sezonā Latifi debitēja, kur viņš kvalificējās 20. vietā, bet pēc 9 dalībnieku izstāšanās finišēja 11. vietā. 11. vietu viņš guva vēl divās sacīkstēs, sezonu, tāpat kā visa Williams komanda, pabeidzot bez punktiem, kopvērtējumā ieridojoties 21. vietā. Williams saglabāja Latifi 2021. gada sezonā. pēc haosa un vairākām avārijām viņš no 18. vietas startā pacēlās uz 3. vietu, kurā aizvadīja lielu daļu sacīkstes, beigās gan finišējot 8. vietā, pēc sacīkstes beigām tiekot paaugstināts uz 7. vietu pēc Sebastiāna Fetela diskvalifikācijas. Tie bija Latifi pirmie punkti viņa Formula 1 karjerā. Punktus viņš guva arī nākamajā sacīkstē, lietus dēļ stipri saīsinātajā Beļģijas Grand Prix ierindojoties 9. vietā. Kopvērtējumā Latifi sezonu noslēdza 17. vietā ar 7 punktiem.
Formula 1 rezultāti
Nefinišēja, bet tika klasificēts, jo veica vairāk kā 90% no sacīkstes.
Par sacīksti tika piešķirti puse no punktiem, jo tika veikts mazāk par 75% no plānotā sacīkstes garuma.
Rulete
Rulete (no fr — 'rats') ir viena no populārākajām kazino galda spēlēm, kuras pamatā ir likmju veikšana, ruletes rats, numuri un bumbiņa. Ruletes pirmsākumi meklējami 17. gadsimta Francijā, kur matemātiķis Blēzs Paskāls, mēģinādams radīt mūžīgo dzinēju, izveidoja primitīvu ruletes veida mehānismu. 18. gadsimta beigās tika radīts mūsdienām tuvs mehānisms un spēle kļuva populāra Anglijā un Francijā.
Ruletes noteikumi
Ruletes kazino spēles galvenais mērķis ir uzminēt ciparu, uz kura ratā apstāsies bumbiņa. Ruletes ratā kopumā ir 37 bedrītes, kas numurētas no 0 līdz 36. Citās versijās bedrīšu skaits var būt citādāks. Ratā atzīmētie skaitļi ir divās krāsās — melnā un sarkanā. Izņēmums ir nulle, jo tā ir iekrāsota zaļā krāsā.
Ruletes spēle sākas ar likmju veikšanu. Spēlētāji var veikt iekšējās un ārējās likmes. Visbiežākās un vienkāršākās ruletes likmes ir — likme uz krāsu, likme uz precīzu ciparu, likme uz pāri vai nepāri, likme uz sektoru. Kad likmju pieņemšanas laiks ir beidzies, krupjē iegriež ruletes ratu un pretēji tā griešanās virzienam iemet bumbiņu. Kad rats ir apstājies un bumbiņa iekritusi kādā no numurētajām bedrītēm, nosaka uzvarētājus.Skaitlis, kura sadaļā iekrīt bumbiņa, ir laimējušais un atkarībā no tā tiek noteiktas uzvarošās likmes. Zaudējušās likmes nonāk pie krupjē, bet uzvarošās — izmaksātas laimētājiem, balstoties uz izmaksu tabulu.
Ruletes veidi
Sauszemes un tiešsaistes kazino spēlētājiem parasti piedāvā trīs veidu ruletes — Eiropas, amerikāņu un franču.
Visbiežāk sastopamā versija ir Eiropas rulete. Ruletes ratam ir 37 kabatiņas — 18 melnas, 18 sarkanas un viena zaļa. Eiropas versijas RTP (Return to Player Rate) ir aptuveni 97%.
Amerikāņu ruletē ir viena atšķirība — ruletes ratā ir par vienu kabatiņu vairāk kā Eiropas un franču versijās. Trīsdesmit astotajā kabatiņā ir vēl viena nulle. Amerikas versijā ir divi zaļie cipari — 0 un 00. Amerikāņu rulete nav tik izdevīga kā eiropiešu un francūžu rulete. Amerikāņu ruletes RTP ir 94%.
Tikmēr franču ruletē tiek izmantots tāds pats rats kā Eiropas ruletē. Vienīgās atšķirības meklējamas derību iespējās un noteikumos. Piemēram, Francijas ruletē strādā La partage un En Prison noteikumi, kas spēlēšanu padara mazliet izdevīgāku. Franču ruletei ir augstāks uzvaras koeficients nekā Eiropas un amerikāņu versijām — RTP 98%.
Valgales pilskalns
Valgales pilskalns atrodas Kurzemē, Talsu novada Abavas pagastā, Valgales upes ielokā, iepretim Milzavas ietekai, apmēram 1 kilometru uz ziemeļrietumiem no Valgales.
Valgales pilskalnu 1866. gadā apzināja un 1869. gadā aprakstīja mācītājs un pilskalnu pētnieks Augusts Bīlenšteins. Jau toreiz pilskalna dienvidrietumu daļu izskalojusi Valgales upīte, un šeit veidojies nobrukums.
Pilskalnu no trim pusēm dabīgi norobežo Valgales upe, tikai no austrumiem to aizsargā neliels grāvis un 4 metrus augsts valnis. Pilskalna plakums (35x30 metri) ieslīps rietumu virzienā. No dienvidiem un dienvidrietumiem Valgales upe izskalojusi nogruvumus, kas aizauguši ar krūmiem.
Pilskalna austrumu un dienvidaustrumu pusē ap 150 metru rādiusā, iespējams atradusies saistītā apmetnes vieta, par kuru netieši liecina šeit iegūtie senlietu savrupatradumi (šķiļamakmens, bronzas krustadatas u.c.). Valgales upes pretējā krastā, uz dienvidaustrumiem no pilskalna, atrodas pļava, kurā izvietoti vairāk nekā 60 akmens krāvumu. Tie tika uzskatīti par senkapiem, līdz 1999. gadā arheologa Ritvara Rituma veiktie pētījumi apstiprināja hipotēzi, ka akmens krāvumi saistīti ar lauksaimnieciskajām aktivitātēm no 3. līdz 7. gadsimtam. Uz dienvidrietumiem no pilskalna, Valgales upes krastā atrodas Baznīckalns — sena kulta vieta, bet uz ziemeļiem no pilskalna - Mazvalgales senkapi.
Ar pilskalnu saistās vairākas teikas. Viena no tām apgalvo, ka šeit atradusies Vecā Sabile. Cita teika vēsta par caurumu pilskalna virsotnē.
Krozjē šaurums
Krozjē šaurums var būt:
CPU laiks
CPU laiks (vai procesa laiks) ir laiks, kurā centrālais procesors (CPU) tiek izmantots datorprogrammas vai operētājsistēmas instrukciju apstrādei pretstatā pagājušajam laikam, kas ietver, piemēram, ievades/izvades (Input/Output) darbību gaidīšanu vai pāreju uz mazjaudas (dīkstāves) režīmu. CPU laiks tiek mērīts sistēmas laikā vai sekundēs. Bieži vien ir lietderīgi izmērīt CPU laiku procentos no CPU jaudas, ko sauc par CPU lietojumu. CPU laikam un CPU lietojumam ir divi galvenie pielietojumi.
CPU laiks tiek izmantots, lai kvantitatīvi noteiktu divu funkcionāli identisku algoritmu kopējo empīrisko efektivitāti. Piemēram, jebkurš datu šķirošanas algoritms ņem nešķirotu sarakstu un atgriež sakārtotu sarakstu, un to darīs deterministiskā soļu skaitā, pamatojoties uz doto ievades sarakstu. Tomēr burbuļkārtošanai un sapludināšanas kārtošanai ir atšķirīga darbības laika sarežģītība, tāpēc sapludināšanas kārtošana tiek paveikta mazāk soļos. Bez jebkādām zināšanām par abu algoritmu darbību, lielāks CPU laiks burbuļkārtošanai parāda, ka tas ir mazāk efektīvs konkrētiem ievades datiem par sapludināšanas kārtošanu.
Šis mērījumu veids ir īpaši noderīgs, salīdzinot līdzīgus algoritmus, kuru sarežģītība nav triviāla. Šajā gadījumā reālajam laikam (faktiski pagājušajam laikam) nav nozīmes, dators var izpildīt programmu lēnāk vai ātrāk atkarībā no reālajiem mainīgajiem, piemēram, CPU temperatūras, kā arī citiem operētājsistēmas mainīgajiem, piemēram, procesa prioritātes.
CPU lietojumu izmanto, lai kvantitatīvi noteiktu, kā procesors tiek koplietots starp datorprogrammām. Liels CPU lietojums vienai programmai var norādīt, ka tai ir ļoti nepieciešama apstrādes jauda vai tā var darboties nepareizi, piemēram, tā ir iekļuvusi bezgalīgā cilpā. CPU laiks ļauj izmērīt apstrādes jaudu, kas nepieciešama vienai programmai, novēršot traucējumus, piemēram, laiku, kas pavadīts, gaidot ievadi vai tiek apturēts, lai ļautu darboties citām programmām.
Turpretim pagājušais reālais laiks (vai vienkārši reālais laiks vai sienas pulksteņa laiks) ir laiks, kas paiet no datorprogrammas sākuma līdz beigām, ko mēra ar parastu pulksteni. Pagājušajā reālajā laikā ir iekļauts ievades/izvades laiks, visas vairākuzdevumu aizkavēšanās un visi citi gaidīšanas veidi, kas rodas programmā.
Apakšnodaļa
CPU laiku vai CPU lietojumu var ziņot vai nu katram pavedienam, katram procesam vai visai sistēmai. Turklāt atkarībā no tā, ko tieši CPU darīja, ziņotās vērtības var iedalīt:
Unix komandu augšpusē
Unix komandu procesu tabula (top) nodrošina CPU laiku, prioritāti, pagājušo reālo laiku un citu informāciju par visiem procesiem un atjaunina to reālajā laikā.
Unix komandas laiks
Unix komandas laiks drukā Unix procesa CPU laiku un pagājušo reālo laiku. Šis process kopumā aizņēma 0,337 sekundes CPU laika, no kurām 0,327 sekundes tika pavadītas lietotāja telpā un pēdējās 0,010 sekundes kodola režīmā procesa vārdā. Pagājušais reālais laiks bija 1,15 sekundes.
Zemāk ir norādīts iepriekš minētajā piemērā izmantotās lietojumprogrammas nextPrimeNumber pirmkods.
POSIX funkcijas un
POSIX funkcijas   un   var izmantot, lai iegūtu CPU laiku, ko patērē jebkurš process POSIX vidē. Ja process ir daudzpavedienu, CPU laiks ir visu pavedienu summa. Linux, sākot no kodola 2.6.26, ir parametrs RUSAGE_THREAD, kas ved uz resursu izmantošanas statistiku tikai izsaucošajam pavedienam.
Kopējais CPU laiks
Vairāku procesoru iekārtās datorprogramma apstrādei var izmantot divus vai vairākus CPU, izmantojot paralēlās apstrādes plānošanu. Šādās situācijās tiek izmantots kopējā CPU laika jēdziens, kas ir CPU laika summa, ko patērē visi datorprogrammas izmantotie CPU.
CPU laiks un pagājušais reālais laiks
Pagājušais reālais laiks vienmēr ir lielāks vai vienāds ar CPU laiku datorprogrammām, kuras apstrādei izmanto tikai vienu CPU. Ja Ievade/Izvade vai citi resursi nav jāgaida, pagājušais reālais laiks un CPU laiks ir ļoti līdzīgi.
CPU laiks un pagājušais reālais laiks paralēlai apstrādes tehnoloģijai
Ja programma izmanto paralēlo apstrādi, kopējais CPU laiks šai programmai būtu lielāks nekā tās pagājušais reālais laiks. Kopējais CPU laiks/CPU skaits būtu tāds pats kā pagājušajā reālajā laikā, ja darba slodze ir vienmērīgi sadalīta katram CPU un nav jāgaida Ievade/Izvade vai citi resursi.
Piemērs: lietojumprogramma, kas tiek izpildīta uz seškodolu procesora, izveido trīs Unix procesus, lai izpildītu lietotāja prasības. Katrs no šiem trim procesiem veido divus pavedienus, kopā uzskaitot 6 darba pavedienus. Aprēķini ir vienmērīgi sadalīti pa 6 neatkarīgiem pavedieniem. Ja nav jāgaida resursi, paredzams, ka kopējais CPU laiks sešas reizes pārsniedz pagājušo reālo laiku.
Daiomīda
Daiomīda (en) vai Inalika (ik) ir pilsēta ASV Aļaskas pavalstī Nomas cenza apgabalā. Izvietojusies Mazās Diomida salas rietumu krastā Beringa šaurumā. 95 % iedzīvotāju ir eskimosu tauta iņupiati.
Kā sezonāla (pavasara) medību apmetne apdzīvota jau vismaz 3000 gadus. Pirmais no eiropiešiem salu un tajā esošo ciematu apmeklēja Semjons Dežņovs 1648. gadā. 1867. gadā ciemats kopā ar pārējo Aļasku nonāca ASV īpašumā. 20. gadsimta pirmajā pusē uz Mazo Diomida salu pārcēlās daļa PSRS sastāvā nonākušās Ratmanova salas iedzīvotāju, kas lielākoties bija saistīti ar Mazās Diomida salas iedzīvotājiem ar radniecības saitēm. 1970. gadā ciematam tika piešķirts atsevišķas pilsētas statuss, iekļaujot tajā visu salu. Daļa iedzīvotāju pieprasa apdzīvotās vietas pārvietošanu — tā izvietojusies uz stāvas akmeņainas nogāzes mūžīgajā sasalumā — ciematā nav iespējams ne ierīkot kanalizāciju un ūdensvadu, ne ierīkot lidlauku.
Daiomīdā ir skola, slimnīca, bibliotēka, veikals, veļas mazgātava un heliports. Elektroapgādi nodrošina vietējā dīzeļelektrostacija.
Melis melis
"Melis melis" (en) ir 1997. gada ASV komēdija, kuras režisors ir Toms Šeidieks. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Mora Tīrnija, Dženifera Tillija, Amanda Donohjū, Kerijs Elvss un Svūsija Kurca. Filmas pirmizrāde notika Holivudā.
Advokāts nedrīkst melot 24 stundu garumā pēc tam, kad viņa dēls par to ievēlas dzimšanas dienas vēlēšanos.
Nikolajevka (ciems)
Nikolajevka (arī Mikolajevka) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 6,2 km no pagasta centra Rekovas, 20,7 km no novada centra Viļakas un 253,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Rikas upes krastā.
Oto Skorceni
Oto Skorceni (de; dzimis, miris ) bija SS oberšturmbanfīrers Otrā pasaules kara laikā. Viens no pazīstamākajiem vācu diversantiem. Pazīstamākā Skorceni vadītā operācija bija Benito Musolīni atbrīvošana no gūsta 1943. gada septembrī.
Dzīvesgājums
Dzimis Vīnē, vidusšķiras ģimenē. Studēja Vīnes Tehniskajā universitātē. 1931. gadā O. Skorceni iestājās Austrijas nacistu partijā. Anšlusa laikā izglāba Austrijas prezidentu Vilhelmu Miklasu no nošaušanas. Pēc Otrā pasaules kara sākuma brīvprātīgi iestājās Waffen-SS karaspēkā. Karoja Polijā, Nīderlandē, Francijā, Balkānos, PSRS.
1943. gada aprīlī O. Skorceni tikās ar SS ārējās izlūkošanas vadītāju Valteru Šellenbergu un tika iecelts par diversantu daļas (vēlāk sauktas par 502. SS Jēgeru bataljonu) komandieri. Vadīja Benito Musolīni atbrīvošanu no ieslodzījuma 1943. gada septembrī (Unternehmen Eiche). 1943. gada oktobrī-novembrī viņš centās Teherānā noorganizēt Staļina, Čērčila un Rūzvelta nogalināšanu. 1944. gada maijā Skorceni vadīja neveiksmīgu operāciju Broza Tito neitralizēšanai. 1944. gada oktobrī vadīja Ungārijas diktatora Mikloša Horti dēla nolaupīšanu, piespiežot to atteikties no varas Ferenca Sālaši labā. Karam tuvojoties beigām, organizēja Werwolf vienības un ODESSA tīklu. 1945. gada 16. maijā pie Zalcburgas padevās amerikāņiem.
1947. gadā O. Skorceni tika tiesāts Dahavas prāvā, tomēr netika notiesāts. 1948. gada 27. jūlijā izbēga no apcietinājuma un caur Franciju devās uz Madridi. Dzīvodams Spānijā noorganizēja vairākas neonacistu organizācijas, plānoja izveidot īpašu karaspēku, ko liktu lietā, ja PSRS uzbruktu Rietumvācijai. Slepeni konsultēja Ēģiptes, Argentīnas, Dienvidāfrikas, Lībijas un Grieķijas varas iestādes. Miris no vēža 1975. gadā.
1937. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm (mačs)
Pasaules čempiones izcīņas mačs starp pasaules čempioni Veru Menčiku un pretendenti Soņu Grafu risinājās no 1937. gada 26. jūnija līdz 17. jūlijam Austrijas pilsētā Zemmeringā. Mačs notika viesnīcā Grand Hotel.
1936. gadā Zemmeringā notika liels starptautisks sieviešu turnīrs, kurā, nepiedaloties Menčikai, uzvarēja Grafa. Šis panākums deva viņai tiesības izsaukt Menčiku uz maču par pasaules čempiones nosaukumu. FIDE nebija mača organizatore, tomēr tā atbalstīja mača norisi. FIDE prezidents Aleksandrs Rībs apstiprināja mača noteikumus un kontrolēja to izpildi. Sešpadsmit partiju mačā ar rezultātu 11½ : 4½ (+9 −2 =5) pārliecinoši uzvarēja Vera Menčika un saglabāja pasaules čempiones nosaukumu.
Kaliakras rags
Kaliakras rags (bg) ir Melnās jūras zemesrags Bulgārijas ziemeļaustrumos, apmēram 60 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Varnas. Rags, kura klintis paceļas apmēram 70 metrus un stiepjas apmēram 2 kilometru garumā.
Kaliakras raga virsotne tikusi apdzīvota vismaz no 4. gadsimta p.m.ē. No 1369. līdz 1385. gadam Kaliakra bija Dobrudžas despotāta centrs (pirms tam tā bija Kavarna, pēc tam — Varna). 1791. gada 11. augustā krievu—turku kara laikā šeit notika Kaliakras kauja, kurā krievu flote Fjodora Ušakova vadībā sakāva turku floti. Kopš 1866. gada uz raga darbojas bāka.
Ludze
Ludze (arī Ludzenieku upe) ir Šepkas labā satekupe Smiltenes novadā.
1429. gads
1429. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Krozjē šaurums (Ziemeļrietumu Teritorijas)
Krozjē šaurums (en) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā starp Prinča Patrika salu ziemeļrietumos un Eglintona salu dienvidaustrumos. Savieno Maklūra šaurumu dienvidrietumos ar Ficviljama šaurumu ziemeļaustrumos. Prinča Patrika salas krastā no šauruma atzarojas divi plaši līči — 35 km garais Moldbejs un 57 km garais Intrepida līcis. Šaurums ir viens no vairākiem objektiem Kanādas Arktikā, kas nodēvēts īru polārpētnieka un jūrasbraucēja Frensisa Krozjē (Francis Crozier) vārdā.
Aviekste (Lēdmanes pagasts)
Aviekste ir ciems Lēdmanes pagastā, Ogres novadā. Atrodas 63 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Aviekstes ūdenskrātuve.
Nora Kalna
Nora Kalna (dzimusi ) ir latviešu dzejniece, žurnāliste un tulkotāja.
Dzimusi Rucavas pagasta "Mežsētās" (meitas uzvārds Dūrēja). No 1963. gada dzīvojusi Liepājā, kur strādājusi vairākos laikrakstos. 1966. gadā pabeigusi Latvijas Universitātes Žurnālistikas fakultāti. No 1971. gada dzīvo Rīgā, kur padomju laikos strādājusi žurnālā "Zvaigzne", Latvijas Radio, izdevniecībā "Liesma" un citviet. Pirmais dzejolis iespiests 1963. gadā laikrakstā "Ļeņina Ceļš". Kopumā Kalnai pieder vairāk kā desmit dzejoļu krājumi. Dzejā pievēršas jūras, zvejnieku, dabas tematikai. Nodarbojusies arī ar krievu un turkmēņu dzejnieku darbu tulkošanu.
Jogurts
Jogurts ir skābpiena produkts, ko iegūst sarecinot pasterizētu pienu ar pienskābes baktēriju Streptococcus thermophilus un Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus ieraugu, kurās šīs baktērijas ir noteiktās attiecībās. Ziemeļamerikā un Eiropā, izņemot Dienvideiropu, jogurts galvenokārt tiek gatavots no govs piena, Dienvideiropā un Turcijā — no aitas un kazas piena, bet Ēģiptē un Indijā — no ūdens bifeļa piena.
Jogurtam ir ievērojama nozīme cilvēka uzturā.
Jogurta rūpniecisko ražošanu Latvijas PSR uzsāka Rīgas Piena kombināts 1965. gadā ka viens no pirmajiem PSRS. Produktam bija mēreni skāba garša, viendabīga konsistence, paaugstināts sausnas, bet pazemināts tauku saturs (līdz 1,5%).
Četri krasti (dziesma)
"Četri krasti" ir Prāta Vētras albuma "Četri krasti" tituldziesma ar Renāra Kaupera vārdiem.
Jogurts
Iedalījums
Jogurtus var iedalīt atkarībā no to konsistences (sausnas satura un tā, vai receklis ir izjaukts vai neizjaukts) un pievienotajām piedevām. Pēc konsistences jogurtus iedala: Pēc pievienoto piedevu veida:
Četri krasti (dziesma)
Atskaņota "Prāta vētras" 2005. gada turnejā kopā ar dziesmām "Rudens", "Pilots Tims", "Māsa nakts" un "Lapsa". Albums „Četri krasti” saņēma Latvijas mūzikas ierakstu gada balvu kā 2005. gada labākais rokmūzikas albums, bet dziesma „Četri krasti” tika atzīta par labāko rokmūzikas dziesmu.
2018. gadā "Četri krasti" ieguva 53. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Baižas
Baižas ir ciems Smiltenes novada Drustu pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Vēlreiz
"Vēlreiz" ir Aigara Grāvera dziesma grupas "Jumprava" izpildījumā.
Tā tapa 1989. gadā un kā romantiska mīlas dziesma ātri iekaroja popularitāti.
2018. gadā "Vēlreiz" ieguva 54. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Dājkondī
Dājkondī (ps, ) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem, izvietojies valsts centrālajās augstienēs. Provincē dzīvo aptuveni 723 980 iedzīvotāji un tās galvaspilsēta ir Nīlī. Robežojas ar Gouras provinci ziemeļrietumos, Bāmijānas vilajetu ziemeļaustrumos, Orūzgānu dienvidos un Helmandas provinci rietumos. Dājkondī province sīkāk iedalās astoņos rajonos.
Fluīds
Fluīds (la — ‘tekošs’) jeb plūstoša viela fizikā ir viela, kas pie bīdes deformācijas sāk plūst (deformējas). Pie plūstošām vielām pieder šķidrumi, gāzes, plazma un atsevišķas plastiskas cietas vielas. Ar fluīdu pētniecību nodarbojas hidrodinamikā un aerodinamikā.
18. gadsimtā fiziķi šo jēdzienu izmantoja, lai apzīmētu hipotētisku vielu — siltumradi, ar kuru centās izskaidrot siltumparādības, elektrības un magnētiskās parādības. Mūsdienās šādā nozīmē šo jēdzienu vairs neizmanto.
Bioloģijā ar fluīdiem dažkārt saprot ķermeņa šķidrumus, bet ezotērikā — hipotētiskas bioloģiskas enerģijas strāvojumu, kas izdalās no dzīviem organismiem.
Milteņu iela
Milteņu iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Milteņu iela sākas krustojumā ar Alkšņu ielu un beidzas krustojumā ar Dzegužu ielu. Kopējais ielas garums ir 230 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Milteņu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Milteņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Skulte (Mārupes pagasts)
Skulte (arī Jaunskulte) ir apdzīvota vieta Mārupes novada Mārupes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos. Izvietojusies Neriņas krastos rietumos no starptautiskās lidostas "Rīga" skrejceļiem 9 km no novada un pagasta centra Mārupes un 15 km no Rīgas centra.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojās pēc Otrā pasaules kara kā Padomju armijas virsnieku ciemats. Vēlāk attīstījās kā kolhoza Mārupe ciems. Apbūvē dominē daudzstāvu mājas, apkārtnē daudz bijušo armijas būvju palieku. Skultē atrodas sākumskola un stadions. Uz Skulti no lidostas "Rīga" tika pārcelts Rīgas Aviācijas muzejs.
2022. gada 29. jūnijā Mārupes novada pašvaldības dome nolēma 1978. gadā uzcelto militārās lidmašīnas IL-28 pieminekli Skultes ielā 19 pārvietot uz netālu esošo Aviācijas tehnikas muzeju. Pieminekli demontēja un pārvietoja 27. jūlijā.
Nevēža
Nevēža (lt) ir sestā garākā upe Lietuvā, Nemunas labā pieteka. Upes garums ir 209 km, un tā tek tikai Lietuvas teritorijā, tādējādi tā ir otrā garākā upe pēc Šventojas, kas tek tikai valsts teritorijā. Nevēžas izteka atrodas Anīkšču rajona pašvaldībā, tā tek ziemeļrietumu virzienā, bet Panevēžā pagriežas uz dienvidrietumiem, un cauri Ķēdaiņiem, ietek Nemunā uz rietumiem no Kauņas.
Nevežas baseins ir 6140 km². Vidējais upes platums 15–30 metri, dziļums 2–3 metri. Upe tek Viduslietuvas zemienē. Apmēram 70 pietekas, no kurām galvenās: Alanta, Joda, Upīte, Linkava, Obeliss, Barupe, Giņja (kreisās), Josta, Kiršina, Liaude, Kruosta, Dotnuvele, Smilga, Šušve, Aluona, Striuna (labās).
Vēsture
13. gadsimtā Nevēžas upes baseinā atradās Upītes un Deltuvas zemes, kas atradās žemaišu pakļautībā. 14. gadsimta sākumā Nevēžas upes kreisā krasta zemes pakļāva Lietuvas dižkungs Vītenis. Nevēžas upe ilgstoši bija Žemaitijas austrumu robeža.
Viktorija Baire
Viktorija Baire (dzimusi ) ir latviešu juriste un politiķe. 14. Saeimas deputāte no Jaunās Vienotības. Bijusī Ķekavas novada domes deputāte, Ķekavas novada pašvaldības vadītāja (2017—2021).
Dzīvesgājums
Dzimusi 1982. gadā. 2006. gadā absolvēja studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Darbojās kā valdes locekle biedrībā "Par labāku Ķekavas novadu", bija Ķekavas novada domes deputāte, Ķekavas novada pašvaldības vadītāja (2017—2021).
Gurevičs
Gurevičs var būt:
Ungārijas forints
Forints (Valūtas simbols: Ft; ISO 4217 kods: HUF) ir Ungārijas Republikas nacionālā naudas vienība. To sīkāk iedala 100 filleros, lai gan filleru monētas vairāk nav apgrozībā. Forinta ieviešana 1946. gada 1. augustā bija nozīmīgs solis pēc Otrā pasaules kara Ungārijas ekonomikas stabilizācijā un valūta bija relatīvi stabila līdz 1980. gadiem. Valsts pāreja uz tirgus ekonomiku 1990. gadu sākumā pasliktināja forinta vērtību, 1991. gadā inflācija sasniedza tās lielāko punktu — 35%. Ungārijai kā Eiropas Savienības dalībvalstij ir bijis mērķis kļūt par eirozonas dalībvalsti, aizvietojot forintu ar eiro, bet tās valdošajai konservatīvajai partijai nav plānots ieviest eiro pirms 2020. gada, līdz ar to nav uzsākta Eiropas Monetārās Savienības otrās kārtas izpilde.
Vēsture
Valūtas nosaukums nāk no Florences, kur zelta monētas tika kaltas no 1252. gada, sauktas par fiorino d'oro. Ungārijā arī bija sava zelta valūta florentinus (vēlāk forint), kas tika izmantota kopš 1325. gada, Kārola I valdīšanas laikā, un vairākas valstis sekoja Ungārijas piemēram.
Valūtu atkārtoti ieviesa 1946. gada 1. augustā, pēc pengo zemās vērtības, kuru izraisīja lielākā hiperinflācija, kas jebkad ir izmērīta, 1945.—1946. gadā. Pāreju vadīja Ungārijas Komunistiskā partija, kurai bja noteicošā loma valdībā. Forinta veiksmi izmantoja, veicinot komunistu pilnīgu varas pārņemšanu 1948.—1949. gadā. Forints aizvietoja pengo pēc kursa 1 forints = 4 pengo—noņemot 29 nulles no vecās valūtas. Faktiski tas bija izdomāts valūtas kurss. Lielāka nominālā vērtība pengo banknotei bija 100 miljoni pengo (1020 pengo), kopējā pengo vērtība apgrozībā bija mazāka par 0,1 filleru. Lielāka nozīme bija kursam starp adopengo, kurā 1 forints = 200 miljoni adopengo.
Vēsturiski forinta subvienība ir 100 filleri (hu) (salīdzināma ar centu), kaut gan filleru monētas ir kļuvušas bezvērtīgas dēļ inflācijas un vairs neatrodas apgrozībā kopš 1999. gada. Ungāru abreviatūra forintam ir Ft, kas atrodas aiz skaitļa. Fillers ir izmantots kā subvienība Ungāru valūtām kopš 1925. gada, kas radusies no vācu naudas nosaukuma Heller. Tā abreviatūra ir f, kas arī rakstīta aiz skaitļa.
Dmitrijevs
Dmitrijevs (ru, no personvārda Dmitrijs (Дми́трий); sieviešu dzimtē Dmitrijeva (Дми́триева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
SpaceX CRS-16
SpaceX CRS-16 bija ASV uzņēmuma SpaceX bezpilota kravas kosmosa kuģa Dragon lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju NASA Commercial Resupply Services (CRS) pagarinātajā programmā. CRS-16 orbītā palaists 2018. gada 5. decembrī; nolaižamais aparāts uz Zemes atgriezās 2019. gada janvārī.
Šoreiz tika izmantots agrāk kosmosā lidojis Dragon nolaižamais aparāts (CRS-10).
Derīgā krava
Dragon kopējā kravas masa augšupceļā bija 2573 kg. Hermētiskais nodalījums bija piepildīts ar 1598 kg kravas (kopā ar iepakojumu). Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās: zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (1037 kg), mantas un pārtika apkalpei (304 kg), stacijas rezerves daļas un aprīkojums amerikāņu segmentam (191 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (15 kg), datoru piederumi (40 kg), Krievijas krava (11 kg). Hermētiskajā sekcijā bija arī nanopavadoņi UNITE, CATSat, TechEdSat-8, Delphini 1, kā arī pavadoņu izmešanas ierīce Slingshot.
Nehermētiskajā kravas sekcijā (975 kg) bija divas kravas:
Lidojuma gaita
Dragon tika palaists 18:16 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Full Thrust no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-40.
Pēc derīgās kravas atdalīšanas raķetes pirmajai pakāpei bija paredzēts nolaisties laukumā Landing Zone 1. Nolaišanās laikā radās problēmas ar hidraulisko sūkni, kas izraisīja raķetes rotēšanu. Līdz ar to pakāpe nesasniedza paredzēto laukumu un nolaidās okeānā netālu no krasta. Pakāpe neguva bojājumus un tika atgūta.
Kravas kuģis SKS sasniedza 8. decembrī. 12:21 UTC to satvēra ar stacijas manipulatoru Canadarm2, ko vadīja Aleksandrs Gersts un Serēna Aunjona-Čenselora. Kosmosa kuģis tika pārvietots uz Harmony moduļa apakšējo pieslēgvietu; pilnībā pieslēgts 15:36 UTC.
14. decembrī ar manipulatoru Canadarm-2 no Dragon nehermētiskās kravas sekcijas izņemta GEDI iekārta. Tā tika pārvietota uz Kibo moduļa atklāto platformu pie EFU6. 16. decembrī RRM3 tika pārvietots uz ELC-1 3. vietu.
Dragon nehermētiskās kravas sekcijā bija plānots ievietot Japānas 450 kg eksperimentu paku SEDA-AP, kas uz staciju tika nogādāta 2009. gadā. Tā kā neizdevās ievilkt iekārtas mastu, tad 20. decembrī SEDA-AP tika palaista brīvā lidojumā.
2019. gada 13. janvārī 20:10 UTC Dragon ar Canadarm2 palīdzību tika atvienots no Harmony moduļa. Brīvā lidojumā kravas kuģis palaists 23:35 UTC. Dragon 14. janvārī 04:19 UTC iedarbināja dzinējus un veica noiešanu no orbītas. 05:10 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Klusajā okeānā punktā 117,5° R 28,1° Z. Lidojuma ilgums 36 dienas 8 stundas.
Jakubs Sedlāčeks
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Sedlāčeks sāka 2007.—08. gada sezonas izskaņā, kad aizvadīja trīs spēles Čehijas Ekstralīgas kluba HK Zlīna sastāvā. Jau 2008.—09. gada sezonā viņš kļuva par komandas pamatvārtsargu, sezonu noslēdzot ar visas līgas labāko atvairīto metienu īpatsvaru. Komandas rindās Sedlāčeks spēlēja līdz pat 2012.—13. gada sezonas izskaņai.
2013. gada 21. augustā pēc veiksmīgi izturēta pārbaudes laika Sedlāčeks noslēdza viena gada līgumu ar KHL klubu Rīgas "Dinamo". 2013.—14. gada sezonā Sedlāčeks bija komandas otrais vārtsargs aiz Mikaela Telkvista, taču nākamās trīs sezonas bija komandas pamatvārtsargs. 2017. gada vasarā pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam HK Hradec Kralove, taču jau novembrī pārcēlās uz Itāliju un nepilnu mēnesi vēlāk pievienojās Bratislavas "Slovan". 2018. gadā pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam HK Zlīna. Sezonas izskaņā Sedlāčeks tika izirēts Prāgas "Sparta", ar kuru vasarā noslēdza pilnvērtīgu līgumu.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Vieglatlētika 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 400 metri vīriešiem
400 metri vīriešiem bija viena no 23 disciplīnām, kas tika aizvadīta vieglatlētikas sacensību ietvaros 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika 1900. gada 14. un 15. jūlijā, Kruakatelānā, Buloņas meža teritorijā. Tajās startēja 15 sportisti no sešām valstīm.
Sacensības notika divās kārtās. 14. jūlijā tika aizvadīta kvalifikācijas kārta ar trijiem priekšskrējieniem, kurā katrā startēja pa pieciem sportistiem. No katra priekšskrējiena divi labākie sportisti kvalificējās finālam. Fināla skrējiens tika aizvadīts nākamajā dienā, 15. jūlijā.
Zelta medaļu, ar fināla rezultātu 49.4 sekundes, ieguva ASV sportists Maksvels Longs. Sudraba medaļu, ar fināla rezultātu 49.6 sekundes, ieguva ASV sportists Viljams Holands. Savukārt bronzas medaļu ieguva Dānijas sportists Ernsts Šulcs, kura rezultāts fināla skrējienā bija 51.5 sekundes.
Pirmo reizi šajā disciplīnā bija pārstāvēta Dānija, Itālija, Norvēģija un Ungārija.
Sacensību laikā divas reizes tika uzlabots olimpiskais rekords šajā disciplīnā. Pirmais, kas to izdarīja bija ASV sportists Maksvels Longs, kurš 1. priekšskrējienu veica ar rezultātu 50.4 sekundes. Dienu vēlām, 15. jūlijā, viņš pats laboja savu rekordu par vienu sekundi uz — 49.4 sekundēm.
Rekordi
(*) — neoficiālais 440 jardu (402.34 metru) pasaules rekords
Pārstāvētās valstis un sportisti
400 metru sacensībās startēja 15 sportisti no 6 valstīm. Dānija, Francija, Itālija, Norvēģija un Ungārija pirmoreizi startēja šajā disciplīnā.
Iekavās norādīts startējošo sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Sēlijas vēsture
Sēlijas vēsture ir Latvijas vēstures daļa, kas vēstī par vēsturiskajiem notikumiem Sēlijas teritorijā.
Sēlijas arheoloģija
Sēlijā konstatēti 28 pilskalni un vairāki kapu lauki, kas ir visai līdzīgi latgaliešu kapu laukiem, bet atšķirīgs bijis sēļu paradums novietot ziedojumus mirušajiem kājgalī, ieskaitot darba rīku. Arheoloģiski vislabāk ir izpētīta Dvietes apmetne, Dignājas pilskalns, Sēlpils pilskalns un Lejasdopeļu kapulauks.
Senākās liecības par pirmajiem Sēlijas iedzīvotājiem iegūtas Dvietes epipaleolīta apmetnē, kuru Latvijas arheologi uzskata par savrūpatradumu vietu; epipaleolita savrūpatradums pie Adamovas Daugavas labajā krastā, kas varēja būt ziemeļbriežu mednieku sezonas apmetne, jo tajā atrada brūnganā krama Svidru tipa bultu uzgaļus, kaula un raga senlietas, kuras bija līdzīgas atradumiem Lubānā; Dvietes Munču un Dvietes mezolīta un agrā neolīta (9.—4. gadu tūkstotis p.m.ē.) apmetnes ar vairākām pavārdu vietām. Atrastas retas krama senlietas, kaula žebērkļi ar vienas puses atskabargām (epipaleolīts). Keramikas lausku nebija; Lejasbitēnu apmetne pie Daugavas, par kuru ir tikai vispārējs priekšstats — apmetne nav pētīta, izņemot Lejasbitēnu kapulauku; agrā metālu laikmeta (12. gadsimts p.m.ē. — 1. gadsimts m.ē.) pieminekļu starpā minētas 15 nocietinātas apmetnes, 3 nenocietinātas apmetnes, 3 uzkalniņi ar apbedījumiem vairākos stāvos, 4 kapulauki ar pazemes akmens konstrukcijām, — patiesībā svētkalni, 4 savrupi atradumi (bronzas priekšmetu depozīti); agrā dzelzs laikmeta (2.—3. gadsimts m.ē.) pieminekļu sarakstā tiek nosauktas jau vairākas senvietas: Lejasziedu ciemata tipa apmetne pie Daugavas Jēkabpils apriņķī; Kaplavas Zamku, Baltkāju, Kaldabruņas, Kņāvukalna, Stupeļu, Dignājas, Margaskalna, Aizdrikšņu ezera meža apmetnes, Mūkukalna un Kokneses pilskalni ar lielām, ciematu veida apmetnēm blakus, 26 uzkalniņu kapu lauki un Lejasziedu apmetne; starp vidējā dzelzs laikmeta (5.—9. gadsimts m.ē.) pieminekļiem tiek minēti papildus minētajiem pieminekļiem Baltkāju, Stupeļu kalna, Dignājas, Asotes, Sēlpils, Lokstenes, Mežmaļu, Oliņkalna, Spietiņu Plāteru, Mūkukalna, Kalnaziedu, Slaidēnu pilskalni un apmetnēs, Kūliņu atlātā tipa ciemats, vairāk par 20 uzkalniņu skeletkapiem, kā arī 9 no jauna dibinātas apmetnes, bet Mūrniekos, Saulītēs, Baltkājos, Ķentē un citās vietās ir atrasti depozīti, norokot paugurus, bet pauguri netika izpētīti intereses trūkuma dēļ.
Pilskalni
Dignājas pilskalns atrodas Jēkabpils novadā, Daugavas kreisajā krastā un bija viens no seno sēļu kultūras centriem. Arheoloģiskajos izrakumos 1939. gadā atrastas kaula adatas, katliņi, māla lejamveidnes, švīkātā keramika, priekšmeti datēti ar 1. g. tūkst. p. m. ē. 4.—8. gadsimtā pilskalnam uzbērts aizsargmūris un izveidotas divas paralēlas guļbaļķu sienas. Pilskalnā bez tā vēl atrastas dzelzs cepļu un ēku paliekas. 11. gadsimtā Dignājas pilskalnu pakļāvis Jersikas valdnieks.
Sēlpils pilskalnā Daugavas krastā arheoloģiskajos izrakumos 1963. — 1965. gadā vadīja E. Šnore, A. Zariņa. Seno sēļu pils slānī (6. līdz 12. gadsimts) atsegtas pavardu, celtņu un nocietinājumu paliekas. Augšējā, mūra pils slānī (13. — 17. gadsimts) atsegtas četrstūrveida tornis ar apakšzemes eju, sardzes telpa un priekšpils uzbērums ar augstumu 12 m. Te Livonijas ordeņa mūra pils un sēļu koka pils slāņos bija iejauktas krama šķilas, kasīkļi un bultu uzgaļi, kas pēc formas attiecināmi uz paleolīta jeb vecākā akmens laikmeta beigu posmu un datējami ar apmēram 9. gadu tūkstoti pirms mūsu ēras. Pilskalns ar pilsdrupām, priekšpili, senu apmetnes vietu un kapsētu redzams Daugavā uz nelielas saliņas, kas izveidojusies sakarā ar Pļaviņu ūdenskrātuves izveidošanu, iepretī Sēlpils luterāņu baznīcai 2 km uz ziemeļiem no Sēlpils. Arheoloģiskajos izrakumos seno sēļu pils slānī te atsegtas pavardu, celtņu un nocietinājumu paliekas. Augšējā slānī — 1373. gadā uzceltās Livonijas ordeņa mūra pils četrstūrveida tornis ar apakšzemes eju, sardzes telpa un 12 m augsts priekšpils uzbērums. 13.—17. gadsimtā kapsētā atsegti 234 apbedījumi. Sēlpils pilskalns no 6. līdz 12. gadsimtam bija Sēlijas politiskais un militārais centrs. Ordeņa mūra pils nopostīta Lielā Ziemeļu kara laikā 1704. gadā. Pilsdrupas uz salas, klāt var piekļūt ar laivu.