cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maikls Dž. Fokss
2013.—2014. gadā Fokss atgriezās televīzijā ar galveno lomu seriālā The Michael J. Fox Show. Viņa attēlotais varonis Maikls Henrijs pēc scenārija tāpat kā pats aktieris cieš no Pārkinsona slimības.
Latvijas čempionāts šaha kompozīcijā
Latvijas čempionāts šaha kompozīcijā ir konkurss, kurā tiek vērtētas noteiktā laika periodā publicētas (sastādītas) šaha kompozīcijas un noskaidroti Latvijas labākie šaha problēmisti dažādos šaha kompozīcijas žanros.
Vēsture
Jau 1937. gadā Latvijas Šaha problēmistu biedrība rīkoja nacionālu konkursu, tomēr pirmoreiz čempionāta formā Latvijas šaha problēmistu sacensības notika tikai 1950. gadā. Pēc neatkarības atgūšanas vairāku objektīvu iemeslu dēļ interese par šaha kompozīciju ir samazinājusies. Mūsdienu datorprogrammas šaha uzdevumu spēj atrisināt dažās sekundēs, tādēļ jau par vēsturi kļuvis plašu auditoriju aptverošs šaha kompozīcijas popularizēšanas veids — risināšanas konkursi laikrakstos un žurnālos. Mūžībā aizgājusi paaudze, kuru ar šaha kompozīciju nodarboties iedvesmoja brāļu Jāņa un Kārļa Bētiņu un Hermaņa Matisona panākumi vēl pirmskara Latvijā. Tāpēc kopš 2002. gada Latvijas šaha čempionāti šaha kompozīciju sastādīšanā pagaidām nenotiek.
Norises kārtība
Katrā kompozīcijas žanrā čempionātu dalībnieki iesniedz vienlaikus vairākas noteiktā laika posmā sastādītas kompozīcijas. Tiesnesis iesniegtās kompozīcijas sarindo pēc to kvalitātes. Kompozīcijām piešķir punktu skaitu, labākajai vislielāko, bet katrai nākamajai — par vienu punktu mazāk. Dalībnieks, kura kompozīcijas ieguvušas attiecīgā žanrā lielāko punktu summu, kļūst par šī žanra čempionu.
Pirmajā (1950) un otrajā (1951. gadā) čempionātā pusfinālā katrā žanrā (divvilčos un trīsvilčos) ar trim nepublicētiem uzdevumiem varēja piedalīties visi republikas problēmisti, kas bija guvuši atzinības šaha kompozīciju konkursos. Finālā katrā žanrā tiesneši R. Kofmans un L. Zagoruiko iedalīja 15 labākos uzdevumus, kurus novērtēja šādi: 15 punkti — 1. vieta, 14 punkti — 2. vieta utt. No trešā līdz sestajam čempionātam problēmisti varēja tiem iesniegt gan nepublicētus, gan pēc iepriekšējā čempionāta publicētus uzdevumus. No 7. čempionāta — tikai publicētās šaha kompozīcijas.
Kristiāna Dimitere
Kristiāna Dimitere (dzimusi 1965. gada 11. maijā Rīgā) ir latviešu māksliniece, strādā glezniecības un tēlniecības žanrā. Viņas darbi atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja un Halmstades mākslas muzeja kolekcijās. Slavenās latviešu aktrises Vijas Artmanes un aktiera Artūra Dimitera meita.
Izstādes
Izstādēs piedalās kopš 1992. gada.
Pēdējā Kristiānas Dimiteres izstāde "WOOF, WOOF!" noritēja "Galerijā Alma" 2021. gada ziemā. Izstāde bija veltīta mākslinieces trīs suņiem, kas viņai bijuši dzīves laikā: Arro, Džanim un Brīnai. "Galerijā Alma", kura pārstāv mākslinieci, notikušas arī citas viņas personālizstādes, kuras iedvesmojusi galerijas direktore, mākslinieces bērnības draudzene Astrīda Riņķe : 2012. gadā "Sekulārā rezonanse" un 2008. gadā "La bella bambina".
Rīkojusi personālizstādes arī Jūrmalas Mākslas centrā (“Zilonis Čārlzs vai atrodi paslēpušos mednieku”, 2019), galerijā "Astronauts" Rīgā (personālizstāde “Aizsalis dīķis”, 2017), Raiņa mājā - muzejā Berķenelē, UPB galerijā Liepājā, galerijā “Bastions” Pleskavā 2011. gadā, galerijā "Leduspagrabs" Valmierā 2008. gadā, galerijā "Centrs" Rīgā (Šautuve “Soloha mākoņos”, 2003. gadā), 2001. gadā galerijā "Centrs", 1999. un 1996. gadā galerijā "Daugava", 1994. gadā Tora S. Greni mājā Oslo, 1993. gadā galerijā "Art ON" Halmstadē, 1992. gadā galerijā "Laipa" Valmierā un Reiterna namā Rīgā.
Piedalījusies dažādās grupas izstādēs: "Galerija Alma @ Padures muiža" (2021), Cēsu mūsdienu mākslas festivālā (2016), Galerijā ALMA "Mūsdienu ikonas" (2010), kuras kurators bija pazīstamais mūzikas kritiķis Artēmijs Troickis un "Psihodēlija klusajā centrā" (2006), "Mākslinieks un porcelāns" Valsts Mākslas muzejā (2001), Rīgas 800 gadu jubilejai veltītajā mākslinieku akcijā "Gailis 800" uz universālveikala "Centrs" jumta (2001), Latviešu mūsdienu mākslas izstādē "Rudens 2000" Mākslas muzejā Arsenāls (2000), "Astrīdas zīdi un Kristianas aksesuāri" galerijā "Čiris" Rīgā (1997), galerijā "HP" Halmstadē (1991) izstādē "Jaunā latviešu māksla" (kopā ar Astrīdu Riņķi, Aivaru Vilipsonu un Robertu Koļcovu).
Apbalvojumi
2006. gadā ieguvusi Latvijas Teātra savienības balvu par kostīmiem izrādei “Romantiķi” (režisore Anna Eižvertiņa, teātris “Skatuve”), 2001. gadā Rīgas domes godalgu par darbu galerijas "Čiris" un grupas "Pasīvā dekadence" zīmējumu izstādes projektā "Priekšspēle", 1999. gadā gada debiju par gleznu "Pirmdiena, otrdiena, trešdiena, ceturtdiena" leģendārajā latviešu mūsdienu mākslas izstādē "Rudens '99" mākslas muzejā Arsenāls un 1998. gadā godalgu par gada labāko animācijas filmu Ziemeļvalstu filmu festivālā Solona Ungdoms par filmu "Komēta" (režisore Māra Liniņa).
Citas aktivitātes
Veidojusi grāmatu ilustrācijas Kārļa Skalda pasakai “Jūras vārava” (2017), “Biki Buks” grāmatai “Grieziet ceļu”, fona zīmējumus izrādei “Ērkšķrozīte" Latviešu biedrības namā, interjera un griestu gleznojumus Raiņa bērnības istabai, Raiņa māja-muzejā Berķenelē, kostīmus izrādei “Dāmu paradīze” (2014) Rīgas svētku ietvaros, scenogrāfiju Jaunajā Rīgas teātrī Aspazijas “Sidraba Šķidrautam” (2005), režisore Baņuta Rubesa, scenogrāfiju un kostīmus Jozefa Čapeka izrādei “Par sunīti un kaķīti” (2004) teātrī “Skatuve” (režisore Māra Liniņa), izrādei “Divpadsmit mēneši” (režisore Anna Eižvertiņa, teātris “Skatuve”), Ojāra Vācieša izrādei “Punktiņš, punktiņš, komatiņš” (2003, teātris “Skatuve”, režisore Māra Liniņa), izrādei “Cienīgi lēnīgais un durstīgi dzēlīgais“, pēc Radjarda Kiplinga stāsta motīviem (2002, režisore Māra Liniņa, Latvijas Valsts Leļļu teātris) un televīzijas uzvedumam "Tev, Anna", režisore Ilze Kļaviņa (1995). Bijusi māksliniece arī animācijas filmai "Ūdensvīrs" (2001, režisore Māra Liniņa).
2021. gadā piedalījusies interneta audio projektā “Tīrkultūra” ar savu mūzikas izlasi.
Personīgā dzīve
Kristiānas Dimiteres meita Berta Vīlipsone (1991) ir scenogrāfe un kostīmu māksliniece. Viņas brālis Kaspars Dimiters (1957) ir mūziķis un dzejnieks. Kristiānas Dimiteres bijušais vīrs ir Aivars Vīlipsons.
"Esmu piedzimusi aktieru ģimenē. Teātri iemīlēju tik ļoti, ka reizēm man tas likās tā pati realitāte, kas dzīve. Pieaugot ievēroju, ka pasaule bez īpašas inscenēšanas ir brīnišķīgi nopietni paradoksāla...." ir izteikusies Kristiāna Dimitere.
Dordrehta
Dordrehta (nl, ) ir pilsēta Nīderlandē, Dienvidholandes provincē. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 119 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir ceturtā lielākā pilsēta Dienvidholandē. Dordrehta pilsētas tiesības ieguva 1220. gadā. Tā ir vecākā pilsēta Holandes vēsturiskajā reģionā.
Zabornaja
Zabornaja ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 231 km attālumā no Rīgas.
Artūrs Strautiņš
Artūrs Strautiņš (dzimis Jūrmalā) ir latviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Itālijas A sērijas klubu Derthona Basket, bet iepriekš spēlējis vairākos citos šīs valsts klubos. Latvijas basketbola izlases spēlētājs.
Karjera
Jaunatnes basketbolā trenējies un spēlējis LJBL Daugavas sporta nama (DSN) sistēmā pie trenera Mārtiņa Fomina. Pārstāvējis arī DSN komandu LBL2. 2013.—2014. gada LBL sezonā pārstāvēja arī no jauniešiem veidoto komandu "LMT Basketbola akadēmija", vienlaikus turpinot spēlēt arī LBL2. Debijas spēlē 2013. gada oktobrī A. Strautiņš bija tikai 14 gadus 11 mēnešus un 27 dienas vecs, kļūstot par otro jaunāko spēlētāju Latvijas Basketbola līgas vēsturē (vēl jaunāks debitējis Kaspars Kambala).
Spēlējis visu vecumu Latvijas jaunatnes izlasēs. 2014. gada Eiropas U16 čempionātā, kas notika Latvijā, Latvijas izlases sastāvā izcīnīja sudraba medaļu (komandu trenēja Jānis Gailītis).
Kopš 2014. gada spēlē Itālijā, kur vairākas sezonas aizvadījis klubā Pallacanestro Reggiana. 2015. gada janvārī viņš 16 gadu vecumā debitēja Itālijas augstākajā līgā. Ieguvis Itālijas basketbola pilsonību. 2021. gada jūlijā, pēc spēlēšanas virknē citu Itālijas klubu, viņš atgriezās Redžo nell'Emīlija kluba sastāvā. Kopš 2023. gada vasaras pārstāv Itālijas A sērijas klubu Derthona Basket.
Kopš 2018. gada A. Strautiņš ir Latvijas basketbola izlases spēlētājs.
Čagas slimība
Čagas slimība (arī amerikāņu tripanosomiāze) ir tropiska parazītiska slimība, ko izraisa Trypanosoma cruzi vienšūņi. Slimību izplata Triatominae blaktis.
Simptomi mainās infekcijas gaitā. Agrīnā stadijā simptomu parasti vispār nav vai arī ir vieglā formā, var būt drudzis, palielināti limfmezgli, galvassāpes, pietūkums kodiena vietā. Pēc 8—12 nedēļām parasti sākas slimības hroniska fāze, 60—70% saslimušo neparādās citi simptomi. Pārējiem 30—40% cilvēku simptomi parādās vēl 10—30 gadus pēc infekcijas, sirdī var palielināties sirds kambari par 20—30%, kā rezultātā var būt sirds mazspēja. 10% cilvēku var paplašināties barības vads vai resnā zarna. Slimību agrīnā stadijā var diagnosticēt, ar mikroskopa palīdzību asinīs atrodot parazītu, hronisku slimību var diagnosticēt, asinīs atrodot Trypanosoma cruzi antivielas.
Saskaņā ar 2013. gada datiem pret slimību nav izveidota vakcīna. Agrīnā stadijā slimību var ārstēt ar medikamentiem (nifurtimokss vai benznidazols). Medikamenti parasti palīdz izārstēties, ja tiek doti sākumā. Jo cilvēkam ilgāk ir Čagas slimība, jo neefektīvāki kļūst medikamenti. Medikamentu lietošana hroniskas slimības gadījumā var palīdzēt aizkavēt beigu stadijas simptomu veidošanos. Nifurtimokss un benznidazols līdz 40% cilvēku izraisa īslaicīgas blakusparādības, tai skaitā ādas bojājumus, gremošanas sistēmas kairinājumu.
2013. gadā tika lēsts, ka ar slimību slimo 7—8 miljoni cilvēku, visvairāk cilvēki no Meksikas, Centrālamerikas un Dienvidamerikas. 2006. gadā veiktajos aprēķinos tika secināts, ka slimība ik gadu izraisa 12,5 tūkstošu cilvēku nāves. Lielākā daļa ar Čagas slimību saslimušie ir nabadzīgi, lielākā daļa saslimušo neapzinās, ka ir inficēti. Plaša mēroga cilvēku pārvietošanās ir palielinājusi to apgabalu, kur ir sastopama slimība — starp tām ir arī vairākas Eiropas valstis un ASV. Valstu skaits ir arī palielinājies līdz 2014. gadam. Slimība skar vēl 150 citas dzīvnieku sugas.
Slimība nosaukta brazīliešu ārsta Karlosa Čagasa (Carlos Chagas) vārdā, kas to pirmais 1909. gadā aprakstīja.
Bakteriālā vaginoze
Bakteriālā vaginoze ir sieviešu dzimumorgānu infekciozi iekaisīga slimība. Slimību ierosinošs faktors ir dažādi patogēni mikroorganismi, tai skaitā baktērijas, vīrusi, sēnītes, kas izplatās dzimumceļā, un nosacīti patogēna maksts mikroflora.
Vēsture un etimoloģija
Katrs iekaisuma process makstī pieder pie nespecifiskiem vaginītiem līdz noteiktam laikam, kamēr nav noteikts izraisītājs. 1955. gadā Gardners un Djuks  aprakstījuši maksts mikrofloras traucējumu sindromu pacientēm ar tā saucamo nespecifisko bakteriālu vaginītu, kuram novēro pienskābo baktēriju skaita mazinājumu un maksts gļotādas kolonizāciju ar citiem, agrāk nezināmiem mikroorganismiem, kurus dēvēja par Haemophilus vaginalis. 1963. gadā mikroorganisma nosaukums tika mainīts uz Corinebacterium vaginitis, un 1980. gadā vēlreiz to nomainīja uz Gardnerella vaginalis un ieviesa jaunu terminu - "gardnereloze", ar domu ka tās pamatā ir inficēšanās ar Gardnerella vaginalis. Taču vēlāk atklāja, ka Gardnerella vaginalis atrodams ne tikai sievietēm ar nespecifiskiem vaginītiem, bet arī apmēram 40% reproduktīva vecuma veselu sieviešu un, ka "gardnerelozi" izraisa ne tikai Gardnerella vaginalis, bet arī citi mikroorganismi.
1984. gadā pirmajā starptautiskajā sapulcē jautājumos par vaginītiem (Stokholma, Zviedrija) pēc visu klīnisko, mikroskopisko un mikrobioloģisko datu apkopošanas un analīzes, bija noformēts mūsdienu "gardnerelozes" nosaukums — bakteriālā vaginoze.
Darema
Darema var būt:
Brotherhood of Man
Brotherhood of Man ir britu popgrupa, kas guva sevišķus panākumus 20. gadsimta 70. gados. Viņi uzvarēja 1976. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar Save Your Kisses for Me.
Grupa 1969. gadā izveidoja komponists un producents Tonijs Hillers. Pirmais viņu singls, kurš iekļuva vairāku topu pirmajās vietās bija dziesma "United We Stand". Ap 1973. gadu Hillers izveidoja pastāvīgu sastāvu, kurā ietilpa: Martins Lī, Nikija Stīvensa, Lī Šeridans, Sandra Stīvensa. 70. gadu vidū grupa, tieši šādā sastāvā, iekļuva vairāku topu virsotnēs ar dažādiem singliem: "Kiss Me Kiss Your Baby", "Angelo", "Oh Boy (The Mood I'm In)" un "Figaro". Viņi sasniedza, iespējams, viņu lielākos panākumus dzimtajā Lielbritānijā.
Masimo Longo
Masimo Longo (dzimis ) ir Austrālijas futbolists, pussargs, Austrālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Anglijas futbola čempionāta kluba Ipswich Town sastāvā.
Sasniegumi
Austrālija
Nationwide Arena
Nationwide Arena ir daudzfunkcionāla halle Kolumbusā, Ohaio, ASV. Arēna tika atklāta. Arēnā savas mājas spēles aizvada NHL komanda Kolumbusas "Blue Jackets".
Bosnieši
Bosnieši jeb bošņāki (bs/Бошњаци, ; vienskaitlī: Bošnjak/Бошњак), saukti arī par Bosnijas musulmaņiem, ir dienvidslāvu tauta. Runā bosniešu valodā. Vairums bošņāku pēc reliģiskās pārliecības ir musulmaņi, lielākoties sunnītu islāma piekritēji. Bosnijā un Hercegovinā bošņāki ir pamatiedzīvotāji (aptuveni 46 %). Par bosniešiem bieži apzīmē visus Bosnijas un Hercegovinas iedzīvotājus, neatkarīgi no etniskās un reliģiskās piederības.
Vēsture
6. un 7. gadsimtā Balkānos ieceļoja slāvi. Līdz 10. gadsimtam lielākā daļa Bosnijas iedzīvotāju bija pagāni, bet Hercegovinā kristietība tika pieņemta agrāk.
15. gadsimtā Balkānus okupēja Osmaņu impērija. Vietējos iedzīvotājus, kuri pieņēma islāmu, turki atbrīvoja no nodokļu maksāšanas un piešķīra viņiem citas privilēģijas. Vairākums serbu un horvātu tomēr saglabāja kristietību. Osmaņu valdīšanas laikā Balkānos islāms visvairāk izplatījās tagadējā Bosnijā un Hercegovinā.
Ar laiku liela daļa slāvu, to skaitā bogomili, kurus vajāja grieķu pareizticīgā baznīca un katoļi uzskatīja par atkritējiem, labprātīgi pievērsās islāmam. Islāmā pārgāja arī daļa dienvidslāvu aristokrātijas, kas centās saglabāt savas privilēģijas.
19. gadsimta otrajā pusē Bosnijas musulmaņu inteliģence sāka popularizēt ideju par vienotu bosniešu nāciju, lietojot nosaukumu "bosņāki". 1891. gadā sāka iznākt laikraksts Bošnjak. Pēc sacelšanās pret osmaņu varu 1875. gadā un Austroungārijas veikto Bosnijas okupāciju 1878. gadā Bosnijas musulmaņu skaits samazinājās vairāk nekā par trešdaļu.
Dienvidslāvijas laikā Bosnijas musulmaņi koncentrējās galvenokārt pilsētās, īpaši Sarajevā.
Bosnijas kara laikā 1990. gadu pirmajā pusē Bosnijas musulmaņi cieta no karojošo pušu etniskās tīrīšanas. 1995. gadā serbu spēki ieņēma Srebrenicas pilsētu un nogalināja aptuveni 8000 neapbruņotu musulmaņu vīriešu un zēnu (Srebrenicas slaktiņš).
Atsauces
<references group="lower-alpha"/>
Nacionālā Olimpiskā komiteja
Nacionālā Olimpiskā komiteja (NOK) ir starptautiskas olimpiskās kustības nacionālā organizācija. Starptautiskās Olimpiskās komitejas kontrolē NOK organizē savu valsts sportistu dalību olimpiskajās spēlēs. Tā var izvirzīt savas valsts pilsētas par kandidātiem nākamajām olimpiskajām spēlēm. NOK arī veicina sportistu attīstību un treneru un ierēdņu apmācību valsts līmenī to ģeogrāfiskajās teritorijās.
Valstij ir atļauts piedalīties olimpiskajās spēlēs tikai tad, ja šīs valsts NOK ir oficiāli atzinusi Starptautiskā Olimpiskā komiteja. NOK var oficiāli atzīt, ja tajā ietilpst 5 nacionālās olimpisko sporta veidu federācijas, kas ir starptautisko sporta federāciju locekles. Katra Nacionālā Olimpiskā komiteja ir pārstāvēta attiecīgajā kontinentālajā Nacionālo Olimpisko komiteju asociācijā (NOKA): SOK rīko vasaras olimpiskās spēles un ziemas olimpiskās spēles, kurās var piedalīties visas SOK atzītās Nacionālās Olimpiskās komitejas. Katrs kontinenta asociācija saviem biedriem rīko savas spēles un čempionātus:
Alfrēds Stinkuls
Alfrēds Stinkuls (iepriekš Stinkurs, saukts arī par Prievīšu Fredi ; dzimis 1950. gada 7. augustā) ir latviešu amatnieks, mākslinieks un rakstnieks, viens no 20. gadsimta 70. un 80. gadu Latvijas PSR hipiju subkultūras zināmākajiem pārstāvjiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1950. gada 7. augustā Rīgā. Tēvs Eduards Stinkurs uz 25 gadiem izsūtīts uz Vorkutu. Pabeidzis Anrī Barbisa Rīgas 11. vidusskolu, bet universitātē tēva izsūtījuma dēļ nav uzņemts. 1960. gadu beigās pievērsies hipiju subkultūrai. 1969. gada jūnijā par atteikšanos dienēt Padomju armijā ievietots psihoneiroloģiskajā slimnīcā, bet 1970. gada septembrī uz ielas aizturēts „par huligānismu” un apcietinājuma laikā Stinkulam piespiedu kārtā nogriezti garie mati.
1985. gadā fiktīvi apprecējās ar Zviedrijas latvieti Māru Strautmani, kas ļāva viņam 1986. gadā izceļot uz Zviedriju. 1987. gadā Zviedrijā izdota Stinkuļa grāmata „Īkšķojot pa Latviju”, par kuru viņš 1989. gadā saņēma PBLA Kultūras fonda Krišjāņa Barona prēmiju. Grāmatā apkopoti apraksti un fotogrāfijas no Stinkuļa ceļojumiem pa Latvijas laukiem, pilskalniem un dažādām citām vietām un pieminekļiem. 1987. un 1988. gadā bija līdzstrādnieks laikrakstā „Latvija šodien”.
Suleņcinas apriņķis
Suleņcinas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lubušas vojevodistē. Robežojas ar Lubušas vojevodistes Gožovas, Mendzižečas, Svebodzinas, Krosno un Slubices apriņķiem.
Skopjes starptautiskā lidosta
Skopjes starptautiskā lidosta (mk) ir starptautiska lidosta uz rietumiem no Ziemeļmaķedonijas galvaspilsētas Skopjes. Lielākā lidosta valstī. Pirmais komerciālais lidojums no lidostas notika 1929. gadā uz Belgradu. No 2006. līdz 2018. gadam lidosta bija nosaukta Aleksandra Lielā vārdā, pret ko protestēja Grieķija.
Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2023. gadā nodrošināja aviosabiedrības Aegean Airlines, Air Cairo, Air Serbia, AnadoluJet, Austrian Airlines, Chair Airlines, Croatia Airlines, EasyJet, Edelweiss Air, Enter Air, LOT Polish Airlines, Lufthansa, Norwegian Air Shuttle, Pegasus Airlines, SunExpress, Turkish Airlines, Wizz Air. Visu sezonu lidojumi notiek uz 19 ārvalstīm (tās ir Austrija, Beļģija, Dānija, Ēģipte, Francija, Grieķija, Horvātija, Itālija, Lielbritānija, Nīderlande, Norvēģija, Polija, Serbija, Slovākija, Šveice, Turcija, Ungārija, Vācija, Zviedrija), bet sezonāli arī uz Maltu.
Vienmuļais strazds
Izplatība
Tam ir samērā ierobežots izplatības areāls. Sastopams Pireneju pussalā, Francijas pašos dienvidrietumos, pie Spānijas robežas, Ziemeļāfrikas rietumos (Marokā, Alžīrijā un Tunisijā) un Vidusjūras salās — Sicīlijā, Sardīnijā un Korsikā. Tā tuvākais radinieks ir mājas strazds.
Izskats un īpašības
Vienmuļais strazds ir ļoti līdzīgs mājas strazdam, bet ir par to nedaudz lielāks. Tā ķermeņa garums ir 21—23 cm, spārnu plētums 38—42 cm, svars 70—100 g. Aste samērā īsa. Apspalvojums ir koši melns ar metālislu spīdumu, kas zaigo violeti zaļš. Vasaras periodā tam nav neviena raibumiņa, bet ziemā tam ir ļoti mazi, gaši punktiņi, kas atrodas pašos spalvu galiņos. Pakaklē tam ir ievērojami garākas spalvas kā mājas strazdam (apmēram 2 reizes garākas ), kas atgādina bārdu, īpaši, kad putns dzied. Pieaugušam tēviņam pakakles spalvas ir 28—41 mm garas, mātītei 21—27 mm. Vienmuļā strazda kājas ir sārtas, acis brūnas, knābis vasarā dzeltens (ar pelēkzilu pamatni tēviņiem, bet mātītēm ar rozīgu pamatni), ziemā pelēcīgs, gandrīz melns. Jaunie putni ir pelēkbrūni, tumšāki nekā jaunie mājas strazdi. To knābis ir melns un kājas brūnas.
Vienmuļo strazdu ir ļoti viegli sajaukt ar mājas strazdu, īpaši ziemas periodā, kad vienmuļā strazda apdzīvotajās teritorijās Spānijas ziemeļaustrumos un Francijas dienvidos ierodas liels skaits mājas strazdu. Tomēr mājas strazds ir daudz košāk raibumots. To ir samērā viegli sajaukt arī ar melno mežastrazdu, bet tam ir izteikti garāka aste, kā arī apspalvojumam trūkst spožā, metāliskā spīduma un balto raibumiņu.
Vienmuļais strazds līdzīgi kā mājas strazds labprātāk iet, nevis lec. Tā lidojums ir spēcīgs, taisns, spārni trīsstūrveida. Vienmuļais strazds ir skaļš putns ar attīstītu vokalizāciju, kas arī ir ļoti līdzīga mājas strazdam. Tomēr pirmais ir daudz skaļāks putns. Vienmuļais strazds kā visi strazdu dzimtas putni spēj atdarināt dažādas skaņas. Tēviņi dzied gandrīz nepārtraukti, bet abi dzimumi dzied ziemas periodā.
Uzvedība un barība
Vienmuļais strazds ir nometnieks, mājo atklātās ainavās ar īsu zāli, bieži sastopams ganībās, sekojot ganāmpulkam, apmetas arī retinātu koku audzēs, piemēram, akmeņozolu birzīs, labprāt apmetas arī olīvu un vīnogulāju dārzos un cilvēku mājokļu tuvumā. Tā ir ļoti sabiedriska putnu suga un ārpus vairošanās sezonas veido lielus barus, kuros var būt līdz 100 000 indivīdu. Bars var būt jaukts ar mājas strazdiem.
Tas ir visēdājs un barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, nelieliem abiniekiem, piemēram, vardēm, ogām un cilvēku pārtikas atliekām. Vasaras periodā galvenokārt barojas ar dzīvnieku izcelsmes barību, ziemā ar augļiem un sēklām.
Ligzdošana
Vienmuļie strazdi veido monogāmus pārus, lai gan daži tēviņi ir poligāmi. Vairošanās sezonas sākumā (olu dēšanas laikā) tēviņš visur seko mātītei un aktīvi padzen svešus tēviņus. Vienā sezonā ļoti bieži ir divi dējumi. Ligzdo koku dobumos, ēku konstrukciju iedobēs un slēptās vietās, piemēram, zem jumtu dakstiņiem, zem klinšu dzegām. Labprāt izmanto putnu būrīšus. Ligzda tiek būvēta no zariņiem, sausas zāles, saknītēm, lapām, ziediem un spalvām. Dējumā ir 3—6 zilganzaļas olas. Inkubācijas periods ilgst 10—13 dienas, jaunie putni izlido apmēram 20—22 dienu vecumā.
Luka
Luka ir pilsēta Itālijas centrālajā daļā, Toskānas reģionā, Lukas provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas auglīgā līdzenumā Serkio upes krastos, netālu no vietas, kur tā ietek Tirēnu jūrā. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 87,5 tūkstoši iedzīvotāju.
No 1160. līdz 1805. gadam Luka bija Lukas Republikas galvaspilsēta.
Pilsētas aizbildnis ir Paulins no Antiohas, kuram par godu katru gadu svin svētkus 12. jūlijā.
Svetlana Prudņikova
Svetlana Prudņikova (ru; dzimusi Balakovā) ir Krievijā dzimusi Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1992).
Biogrāfija
Pirmos panākumus šahā sasniegusi 1980. gadu beigās. 1986. gadā Viļņā un 1987. gadā Bagio (Filipīnas) divas reizes izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātos U20 vecuma grupā. 1987. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Hallē, bet 1989. gadā Atēnās bijusi pirmā Acropolis šaha turnīrā. 1990. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā izcīnījusi 4. vietu.
Pēc PSRS sabrukuma bijusi starp vadošajām Krievijas šahistēm. Divas reizes uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātos (1992, 1998), divas reizes bijusi šajā turnīrā otrā (1996, 1997), bet 1995. gadā ieņēmusi trešo vietu. 1990. gadu beigās apprecējusies un pārcēlusies uz dzīvi Serbijā. Kopš 1998. gada šaha turnīros pārstāvējusi Dienvidslāviju, Serbiju un Melnkalni, bet vēlāk Serbiju. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos (2000, 2002), bet 2001. gadā bijusi otrā. Regulāri piedalījusies Belgradas starptautiskajos sieviešu šaha turnīros, kuros trīs reizes uzvarējusi (1995, 1997, 2003). 2001. gadā Maskavā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā izstājusies 1. kārtā.
Pārstāvējusi Krievijas, Dienvidslāvijas, Serbijas un Melnkalnes komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā Prudņikovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1992. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Zaciši (Pildas pagasts)
Zaciši ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 287 km attālumā no Rīgas.
Avanscēna (filma)
Avanscēna (en) ir 2000. gada drāma, kuras režisors ir Nikolass Hitners. Galvenos tēlus atveido Amanda Šulla, Zoja Saldana, Sjūzana Meja Preta, Pīters Galahers, Dona Mērfija un Ītens Stīfels. Filmas pirmizrāde notika.
Zaļesjes ezers
Zaļesjes ezers ir ezers Ludzas novada Zaļesjes pagasta centrālajā daļā.
Uz austrumiem no ezera pie autoceļa P52 atrodas Zaļesjes ciems, ezeru caurtek Grīvas upe. Ezera dienvidu galā - Duboviku pilskalns.
Dibens - dūņains. Krasti - zemi, izņemot ziemeļu krastu, kas lēzens. Makrofīti: kosas, meldri, vilkvālītes, glīvenes, mazlēpes, hāras, elodejas. Dzīvo līdakas, asari, raudas.
Kārlis Jansons (tēlnieks)
Kārlis Jansons (dzimis Nītaures pagastā, miris  Cēsīs) bija latviešu tēlnieks.
Biogrāfija
Kārlis Jansons dzimis Nītaurē, taču no četru gadu vecuma dzīvojis pie Cēsīm, Siļķu mājās. Mācījies Millera reālskolā Cēsīs. Pirmā pasaules kara laikā Kārlis Jansons devies turpināt mācības Kazaņas un Pleskavas komercskolās. 1917. gadā viņš iestājies Rīgas Politehniskajā institūtā, kas tobrīd atradās Maskavā, lai studētu arhitektūru. Sākumā Kārlis Jansons nodarbojies ar glezniecību, bet 1918. gadā pievērsies tēlniecībai. No 1921. līdz 1925. gadam viņš mācījās Latvijas Mākslas akadēmijā un beidza profesora Konstantīna Rončevska tēlniecības meistardarbnīcu. Kopš 1927. gada Jansons piedalījās Latvijas mākslas izstādēs Rīgā un ārzemēs, viņam ir bijušas personālizstādes Cēsīs. No 1937. līdz pat 1972. gadam Jansons strādāja Mākslas akadēmijā par tēlniecības pasniedzēju.
Kārlis Jansons veidojis pieminekli Jelgavas atbrīvotājiem (1932), Latgales Māras pieminekli Rēzeknē (1939) un Latgales partizānu pulka pieminekli Balvos (1938). Šie darbi padomju laikā tika iznīcināti. Viņš darinājis arī daudz kapa pieminekļu, arī Valsts prezidenta Jāņa Čakstes pieminekli Rīgas Meža kapos.
Tēlnieks miris 1986. gada 16. jūnijā, apbedīts Cēsīs, Meža kapos.
Piemiņa
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas viņa dēls Andrejs Jansons atjaunoja okupācijas iestāžu iznīcinātos Kārļa Jansona veidotos pieminekļus.
Apgāds “Neputns” izdevis mākslas zinātnieka Aivara Leiša grāmatu par tēlnieku Kārli Jansonu.
Izdevniecība Drukātava izdevusi A II Pozitīvs grāmatu par tēlnieka Kārļa Jansona dzimtu "Jansonu nerrīgie stāsti".
Zaciški
Zaciški ir ciems Salnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas.
Olaines ģerbonis
Olaines pilsētas ģerbonis ir viens no Olaines pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1998. gadā. Ģerboņa autors ir Imants Purviņš.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs ir no kreisās puses augšas diagonāli sadalīts divās daļās, sudraba un zaļā. Sudraba daļā ir attēlotas trīs sarkanas asins lāses, divas augšējā rindā un viena apakšējā. Asins lāses simbolizē veselību un dzīvību, jo pilsētā atrodas farmaceitisko preparātu rūpnīca Olainfarm. Zaļajā daļā ir attēlota melna dzērveņu mētra sudraba lapām un sarkanām ogām, kas simbolizē Olaines novadā esošos kūdras purvus. Abi šie simboli apzīmē ražošanas uzņēmumus, kas veicinājuši pilsētas izaugsmi.
Prudential Center
Prudential Center ir daudzfunkcionāla halle Ņuarkā, Ņūdžersijā, ASV. Arēna tika atklāta. Arēnā savas mājas spēles aizvada NHL komanda Ņūdžersijas "Devils".
Lutetiacader
Lutetiacader ir izmirusi tīklblakšu ģints, kurā ietilpst viena suga Lutetiacader petrefactus. Aprakstīta fosilā veidā 2006. gadā no Messel karjera izrakteņiem Vācijā, kas datēti ar vidus eocēnu.
Anrī Ivons
Anrī Ivons (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Eirāzijas kurmju cilts
Eirāzijas kurmju cilts (Talpini) ir viena no kurmju dzimtas (Talpidae) ciltīm, kas pieder pie kurmju apakšdzimtas (Talpinae). Tā apvieno 27 sugas, kas tiek iedalītas 5 ģintīs. Šīs cilts sugas mājo tikai Eirāzijā, tādēļ, piemēram, angļu valodā to mēdz dēvēt par Vecās pasaules kurmju cilti. Latvijā dzīvo viena Eirāzijas kurmju cilts suga — Eiropas kurmis (Talpa europaea).
Visas Eirāzijas kurmju cilts sugas dzīvo zem zemes, rokot alu labirintu. Guļamkambaris atrodas dziļi zem zemes. Barībai izmanto tos kukaiņus, kā arī citus bezmugurkaulniekus, kas iekrīt to tuneļos. Iecienītākā barība ir sliekas. Tā kā kurmju sugas pamatā uzturas zem zemes, tās var būt aktīvas gan gaišajā diennakts laikā, gan tumšajā, tomēr virs zemes iznāk tikai tumsā. Visām sugām ir mazas acis un vāja redze, bet tikai dažas sugas ir patiesi aklas. Galvenā kurmju dzimtas dzīvnieku maņa ir tauste. Tās sensori atrodas uz purna, kājām un astes. Purns ir veidots kā neliels snuķītis, tas ir ļoti kustīgs un īpaši jutīgs.
Bādene (nozīmju atdalīšana)
Bādene (de) var būt:
Lubņevice
Lubņevice (, vēsturiski arī Kēnigsvalde ) ir pilsēta Polijas rietumos, Lubušas vojevodistē. Līdz 1945. gadam atradās Vācijā, bet, pamatojoties uz Jaltas un Potsdamas konferenču lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai.
2021.—2022. gada UEFA Eiropas līgas sezona
2021.—2022. gada UEFA Eiropas līgas sezona bija otru nozīmīgāko Eiropas futbola klubu sacensību 51. sezona un 13. sezona ar UEFA Eiropas līgas nosaukumu. To organizēja UEFA. Sezona sākās ar kvalifikācijas spēlēm 2021. gada 3. augustā. Kvalifikācijas spēles notika līdz 26. augustam. Grupu turnīrs sākās. Sezona noslēdzās ar finālu Ramon Sanchez Pizjuan stadionā Seviljā, Spānijā.
Šī bija pirmā sezona kopš UEFA Eiropas konferenču līgas izveides. Komandu skaits Eiropas līgas grupu turnīrā tika samazināts no 48 uz 32. Tika samazināts arī komandu skaits kvalifikācijā, un kvalifikācija sākta uzreiz ar 3. kārtu.
Par Eiropas līgas uzvarētājiem kļuva Frankfurtes "Eintracht" no Vācijas, kas finālā pēcspēles 11 metru sitienu sērijā pieveica Skotijas klubu Glāzgovas "Rangers". Tas Eintracht bija otrais tituls. Iepriekšējo reizi klubs bija uzvarējis 1980. gadā, kad turnīrs tika saukts par UEFA kausu. Uzvarētāji ieguva tiesības spēlēt 2022.—2023. gada UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā, kā arī 2022. gada UEFA Superkausā.
3. kvalifikācijas kārta
3. kvalifikācijas kārtas izloze notika. Pirmās spēles notika 3. un 5. augustā, bet atbildes spēles 10. un 12. augustā. Uzvarētāji kvalificējās izslēgšanas (play-off) kārtai, bet zaudētāji sezonu turpinās UEFA Eiropas konferenču līgas kvalifikācijas izslēgšanas kārtā.
Izslēgšanas kārta
Play-off kārtas izloze notika. Pirmās spēles notika 17.—19. augustā, bet atbildes spēles 26. augustā. Uzvarētāji kvalificēsies Eiropas līgas grupu turnīram, bet zaudētāji sezonu turpinās UEFA Eiropas konferenču līgas grupu turnīrā.
Sešpadsmitdaļfināli
Izslēgšanas spēļu pirmās kārtas jeb sešpadsmitdaļfinālu izloze notika.
Astotdaļfināli
Piezīmes:
Ziemas klimats Latvijā
Ziemas klimats Latvijā. Ziemas sezona, ar stabilu vidējās diennakts gaisa temperatūras pazemināšanos zem 0 grādiem, visagrāk, novembra mēneša vidū, iestājas Latvijas ziemeļaustrumu un austrumu daļā, Vidzemes un Alūksnes augstienēs. Baltijas jūras rietumu piekrastē ziema sākas mēnesi vēlāk — vidēji 18—20. decembrī. Apmēram divas nedēļas pēc stabilas negatīvas gaisa temperatūras pieturēšanās, pēc vidējiem ilggadīgajiem datiem, teritorijā jau var izveidoties stabila sniega sega, sākas augsnes un grunts sasalšana, aizsalts ūdenskrātuves. Visagrāk ziema sezona beidzas 10. martā Baltijas jūras piekrastes teritorijās, visvēlāk — Alūksnes un Vidzemes augstienēs — 22., 23. martā.
Sezonas ilgums
Ziemas sezonas ilgst vidēji no 80 dienām Baltijas jūras Kurzemes piekrastē līdz 120—130 dienām augstienēs Latvijas austrumu daļā. Vidējā ziemas sezonas gaisa temperatūra ir no –1 grāda Baltijas jūras piekrastē līdz –4 grādiem austrumu daļā un Vidzemes augstienē. Klimatiskās normas periodā (1981.—2010. gads) zemākās diennakts vidējās gaisa temperatūras variē no –2 grādiem Baltijas jūras piekrastē līdz –6 grādiem kontinentālākajā austrumu daļā, bez tam aukstākais laiks pēc vidējiem ilggadīgajiem rādītājiem pieturās februāra mēneša pirmās dekādes baigās — otrās dekādes sākumā. Raksturīga Latvijas klimatiskās ziemas iezīme ir ievērojamas sezonas sākuma un beigu laika novirzes no ilggadīgā vidējā rādītāja atsevišķos gados, kā arī termiskā režīma variācijas. Baltijas jūras un Rīgas līča piekrastē ziemas sezonā dažkārt norisinās vairākkārtēja vidējās diennakts gaisa temperatūras paaugstināšanās un pazemināšanās virs un zem 0 grādiem, un faktiski stabila termālā ziemas sezona var nesākties. Siltās ziemās (piemēram, pēdējos gados tās ir bijušas 1988./1989., 1989./1990., 1991./1992., 2007./2008. un vissiltākās — 2019./2020. sezonu ziemas) jūras piekrastē tikai 20—25 dienas ir bijušas ar negatīvu diennakts vidējo gaisa temperatūru, un stabili noturīgi sala apstākļi neiestājās. Savukārt aukstu ziemu laikā (piemēram, 1941./1942., 1984./1985., 1995./1996. sezonās) pat jūras piekrastē ziemas dienu skaits sasniedz 100 un vairāk. Neskatoties uz samērā mērenajām sezonas vidējām gaisa temperatūrām, diennakts minimālās temperatūras var ievērojami noslīdēt zem 0 grādu atzīmes visā Latvijas teritorijā. Sevišķi bīstami ir ilgstoši sala periodi jeb aukstuma viļņi, kad ilgāku laika periodu pieturas zemas gaisa temperatūras (–25 grādi un zemākas). Aukstuma visapdraudētākie ir augstieņu rajoni un teritorijas, kas atrodas lielākā attālumā no Baltijas jūras un Rīgas līča. Gaisa temperatūra zemāka par –25 grādiem lielākajā Latvijas daļā tiek reģistrēta laikā no decembra beigām līdz marta vidum. Dažkārt Latvijas austrumu daļā šāda zema gaisa temperatūra novērojamas no decembra sākuma līdz pat marta mēneša beigām. Gaisa temperatūru zemāku par –30 grādiem Latvijas austrumu daļā var sasniegt laikā no decembra vidus līdz marta vidum. Baltijas jūras piekrastē šādas zemas temperatūras reģistrētas tikai pašā aukstākajā laikā — no janvāra baigām līdz februāra sākumam. Tomēr jāņem vējā, ka piekrastes rajonos termālo aukstuma efektu pastiprina lielāki vēju ātrumi, kad pie salīdzinoši siltākām gaisa temperatūrā aukstuma sajūtas un apsaldēšanās risks var būt lielāks kā pie zemākām gaisa temperatūrām bezvēja apstākļos.
Temperatūra
Atšķirībā no citām sezonām, tieši ziemas laikā Latvijas teritorijā ir iespējamas lielāka termiskā režīma svārstības gadu no gada. Vidējo kalendāro diennakts gaisa temperatūru standartnovirzes vidējā vērtība (1981.—2010. gads) janvāra un februāra mēnešos ir 5—7 grādi, atsevišķās dienās sasniedzot pat 7—9 grādi. Savukārt mēneša vidējo gaisa temperatūru standartnovirze janvārī un februārī sastāda 3—4 grādi. Iespējamās ievērojamās termiskā režīma variācijas ziemas sezonā labi raksturo daži ekstremāli aukstu un siltu ziemu piemēri. Pēc Latvijas meteoroloģisko staciju novērojumu datiem kopš 20. gadsimta sākuma visaukstākā ir bijusi 1941./1942. gada sezonas ziema, kad stabils sals turējās 4,5 mēnešus. Sniega sega izveidojās austrumu daļā oktobra otrajā dekādē, Rīgā — oktobra trešajā dekādē un, tā kā ziemas laikā atkušņu nebija, saglabājās līdz aprīļa vidum. Ziemas gaitā minimālās gaisa temperatūras sasniedza –30, –36 grādus. Rīgas līcis bija vairāk kā 3 mēnešus klāts ar ledus segu. Ledus biezums sasniedza 80—90 cm. Upes pārklājās ar ledus segu jau novembra pirmajā pusē, un atbrīvojās no tās tikai aprīļa sākumā. Pēc novērojumu stacijas Rīga—Universitāte vēsturiskajiem (kopš 1795. gada) datiem visaukstākā ir bijusi 1798./1799. gada ziemas sezona, kad gandrīz nepārtraukta sala periods ilga no 19. novembra līdz 6. aprīlim, februāra sākumā diennakts vidējā gaisa temperatūra 10 dienas pēc kārtas pieturējās zemāka par –20 grādiem, un 1799. gada 15. februārī diennakts vidējā gaisa temperatūra sasniedza –30,7 °C, kas ir zemākā diennakts vidējā temperatūra Rīgas pilsētā. Savukārt viszemākā līdz šim reģistrētā diennakts vidējā gaisa temperatūra Latvijā bijusi 1978. gada 31. decembrī Latvijas austrumu daļā, Gaujienā diennakts vidējā gaisa temperatūra bija –37,2 °C. Dienā termometra stabiņš šeit nepakāpās augstāk par –31,5 °C, bet naktī noslīdēja līdz –42,7 °C.
Vissiltākās ziemas Latvijas teritorijā kopš 20. gadsimta 20. gadiem ir bijušas 1924./1925., 2007./2008. un 2019./2020. gada ziemas. Vidējā gaisa temperatūra decembra—februāra mēnesī 2007./2008. gada ziemā Latvijas teritorijā bija +0,8 °C, kas par apmēram 4 grādiem pārsniedz klimatiskās normas rādītāju, un stabils ilgstoša sala periods neiestājās pat Latvijas austrumu daļā. Tomēr arī šajā siltajā ziemas sezonā janvāra pirmajā dekādē īslaicīgi valdīja auksts laiks, bet pārējā perioda vidējās gaisa temperatūras bija augstākas par normu un lielākoties pozitīvas. Pēc novērojumu stacijas Rīga—Universitāte vēsturiskajiem datiem vissiltākā ziemas sezona bijusi 1823./1824. gadā, kad visu ziemu sezonu pārsvarā valdīja pozitīvas gaisa temperatūras, bet nepārtraukts periods ar negatīvu gaisa temperatūru garums nepārsniedza 5 dienas.
Ziemā pakāpeniski, līdz ar negatīvajām gaisa temperatūrām, sasalst grunts. Vislielākais vidējais grunts sasaluma dziļums tiek novērots februāra mēnesī, ka Latvijas austrumu daļā tas ir vidēji 40—70 cm, Baltijas jūras piekrastē 20—30 cm. Reti, apmēram reizi 100 gados Latvijas teritorijā ziemā grunts sasaluma dziļums var sasniegt 120—135 cm. 1972. gada martā Dagdā reģistrētais grunts sasaluma dziļums sasniedza 150 cm.
Līdzās ilgstošiem aukstuma viļņu periodiem, viena no bīstamām parādībām Latvijas ziemas sezonā ir kailsals. Situācija, kad gaisa temperatūra īsāku vai ilgāku laiku pieturas zema, un sniega segas nav vai tās biezums ir neliels (kailsals), Latvijas teritorijā var iestāties gandrīz katru gadu. 21. gadsimtā ilgstošākie kailsala apstākļi tika novēroti 2002. gada decembrī, kad gandrīz mēnesi ar nelieliem pārtraukumiem lielā teritorijas daļā valdīja zemas gaisa temperatūras (līdz –10, –20 grādiem), un sniega segas biezums bija tikai daži centimetri. Līdzīgi laika apstākļi pieturējās arī 2006. gada janvārī un februārī, kad Latvijas austrumu daļā naktīs gaisa temperatūra noslīdēja līdz –20, –30 grādiem, un sniega segas biezums bija niecīgs. Dažkārt kailsala apstākļi var skart tikai daļu no Latvijas teritorijas. Tā tas bija 2011. gada februāra otrajā pusē, kad visā Latvijas teritorijā pus mēnesi pieturējās zemas gaisa temperatūras (līdz pat –20, –25 grādiem). Šajā periodā Latvijas austrumu daļu klāja bieza sniega sega, kas Alūksnē sasniedza pat 50 cm biezumu, kamēr Latvijas rietumu daļā pie zemām gaisa temperatūrām sniega segas biezums bija vien 1—2 cm. Arī 2012. gadā janvāra beigās un februāra sākumā apmēram divu nedēļu garumā pieturoties minimālajām diennakts gaisa temperatūrām līdz –20, –30 grādiem Latvijas rietumu daļā sniega segas biezums bija tikai 2—5 cm, bet Latgales augstienē tā biezums šajos bargajos laika apstākļos sasniedza 30 cm.
Raksturīga Latvijas ziemas iezīme ir atkusnis, parādība, kad laikā ar stabilu diennakts gaisa temperatūru zem 0 grādiem, īsāku vai garāku laika periodu pieturas pozitīvas gaisa temperatūras, kas nereti izraisa sniega segas samazināšanos un augsnes virskārtas atkušanu. Gandrīz katru gadu ziemas periodā vienu vai 3—5 reizes no dažām dienām līdz vienai nedēļai gaisa temperatūra pieturās pozitīva Baltijas jūras piekrastē. Latvijas austrumu daļā atkusnis ir salīdzinoši retāka parādība, apmēram katru trešo gadu pēc ilggadīgajiem statiskākajiem rādītājiem noturīga sala periods šeit var pieturēties bez atkušņu periodiem. Tomēr klimata pasiltināšanās rezultātā, kad straujākas gaisa temperatūras izmaiņas tiek novērotas tieši aukstajā gada laikā, atkušņi kļūst biežāka parādība arī Latvijas austrumu daļā. Bez tam ilgāki kļūst arī atkušņu periodu ilgumu, kas var ilgt pat līdz divām nedēļām visā Latvijas teritorijā.
Vējš
Ziemā valdošie ir dienvidu kvadranta vēji (dienvidaustrumu, dienvidu, dienvidrietumu) ar vidējo vēja ātrumu 3—4 m/s iekšzemes teritorijās un 4-6 m/s Baltija jūras piekrastē. Dažkārt ziemas periodā maksimālās vēja brāzmas visā Latvijas teritorijā var sasniegt ātrumu 30—40 m/s. Lai gan vētrains laiks raksturīgs lielākoties rudens periodam, arī ziemā tā nav retums. Viena no spēcīgākajām ziemas vētrām Latvija piedzīvoja 2005. gada 8. — 9. janvārī, kad vēja ātrums brāzmās sasniedza 40 m/s, bet vidējais vēja ātrums 10 minūšu laikā bija lielāks par 20 m/s.
Ziemas periodā ir samazināts saules spīdēšanas ilgums, ko ietekmē gan astronomiskie faktori, gan palielinātais mākoņu daudzums. Laikā no novembra līdz janvārim vidējais kopējo mākoņu diennakts daudzums ir 8—9 balles, februārī 7—8 balles, bet martā 6—7 balles. No novembra līdz janvārim visā Latvijas teritorijā ir lielākais dienu skaits bez saules, 15—24 dienas mēnesī. Ziemas sākumā dienās ar sauli tā spīd līdz vidēji līdz 3 stundām, decembra beigās — tikai vidēji 2 stundas. Ziemas beigās, martā, saule spīd jau vidēji 22—24 dienas mēnesī, un tās vidējais spīdēšanas ilgums dienā ir 6—7 stundas dienā.
Nokrišņi
Ziemā nokrišņi vidēji izkrīt reizi 1,5 dienās ziemas sākumā un reizi 2—2,5 dienās ziemas beigās. Kopējais nokrišņu daudzums mainās no vidēji 40—70 mm mēnesī ziemas sākumā līdz 35 mm ziemas beigās. Kopumā sezonas trīs mēnešu (decembri—februāris) kopējais nokrišņu daudzums Latvijas teritorijā ir ap 140 mm, un tas klimatiskās normas periodā (1981.—2010. gads) svārstās no 105 mm valsts vidienē līdz 170 mm rietumu daļā. Ar nokrišņiem visbagātākie ziemas trīs mēneši ir bijuši 2011./2012. gada sezonā, kad vidēji Latvijā izkrita ap 210 mm nokrišņu. Savukārt nokrišņiem visnabadzīgākā ir bijusi 1946./1947. gada ziemas sezona, kad vidējais nokrišņu daudzums trijos ziemas mēnešos ir bijis tikai nedaudz virs 40 mm. Ziemā ir samazināta nokrišņu intensitāte. Dienā ar nokrišņiem vidēji izkrīt 2—4 mm nokrišņu, bet novērotais diennakts maksimālais nokrišņu daudzums visbiežāk ir 20—30 mm diennaktī. Dažkārt ziemas sezonas sākumā un beigās diennakts maksimālais nokrišņu daudzums var sasniegt 70 mm, bet ziemas sezonas vidū 50 mm diennaktī. 2009. gada 16. — 17. decembrī intensīvi sniga Kurzemes ziemeļu daļā ar maksimumu Kolkā. Kolkas novērojumu stacijā nepilnu divu diennakšu sniega nokrišņu daudzums bija ap 80 mm. Ziemas sākumā apmēram 50% no visiem nokrišņiem izkrīt sniega veidā, ziemas vidū sniega nokrišņu ir vairāk par 80% Latvijas austrumu daļā un 60—70% Baltijas jūras piekrastē. Negatīvo gaisa temperatūru ietekmē izkrītot un uzkrājoties cietajiem nokrišņiem, veidojas sniega sega, ko nereti uzskata par ziemas raksturīgāko pazīmi.
Izkrītot sniegam pie pastiprinātiem vēja ātrumiem (parasti 6—10 m/s), atsevišķās dienās tiek novērots putenis. Dažkārt nesablīvējies sniegs vēja darbības rezultātā tiek pūsts un nedaudz pacelts no zemes virsmas, veidojas zemais putenis un sniegvilksnis. Pēc ilggadīgajiem novērojumu datiem (1945. — 2010. gads) ziemas sezonā visbiežāk, vidēji 20—24 dienas, putenis un sniegvilksnis ir Latvijas augstieņu rajonos un kontinentālākajā ziemeļu daļā. Viduslatvijas zemienē putenis ir visretāk, vidēji 10—13 dienas sezonā, kas ir saistīts ar samazinātiem vēju ātrumiem. Arī Baltijas jūras piekrastē dienu skaits ar puteni ir samazināts (vidēji 15—16 dienas sezonā), ko savukārt var izskaidrot ar retāku sniega nokrišņu izkrišanu un biežākiem atkušņiem. Pie labvēlīgiem apstākļiem sezonā putenis var pūst 50—60 dienas, un tā maksimālais ilgums līdz pat divām diennaktīm. Tā 1953. gada sākumā Stendē tika reģistrēts putenis 59 stundas bez pārtraukuma. Pēdējās desmitgadēs līdz ar ziemas sezonas pasiltināšanos un sniega nokrišņu samazināšanos, arī puteņi kļūst retākas parādības. Visbiežāk putenis tiek reģistrēts janvāra un februāra mēnešos, taču dažkārt tas tiek novērots līdz ar sniega izkrišanu jau oktobrī un pat vēl maija mēnesī.
Citas parādības
Bīstama ziemas sezonas parādība ir apledojums, kas var izveidoties kā uz zemes, tā arī uz priekšmetiem, koku zariem un vadiem. Apledojums visvairāk tiek novērots decembrī un janvārī, kad tas vidēji ir no 1 dienas Baltijas jūras piekrastē līdz 4 dienām mēnesī Latgales augstienē. Dažkārt Latvijas austrumu daļā pat līdz 50 dienām sezonā var būt ar apledojumu. Savukārt rietumos, Baltijas jūras un Rīgas līča piekrastē, maksimāli tiek reģistrētas 10—15 dienas ar apledojumu atsevišķās ziemas sezonās. 1953. gada 2. janvārī Rēzeknē sarmas un apledojuma nogulumu biezums sasniedza pat 138 mm. Viena no pēdējo gadu dramatiskākajām situācijām izveidojās 2010./2011. gada ziemas sezonā, kad atkalas, apledojuma un biezās sniega segas izveidošanās rezultātā tika liekti un lauzti koku zari un pat veseli koki, un nodarīti ievērojami bojājumu elektropārvades līnijā, īpaši Latvijas austrumu daļā. Šo ziemas bīstamo dabas parādību elektroapgāde tika traucēta desmitiem tūkstošu mājsaimniecībām, 40 novados izsludināta ārkārtas situācija.
Ziemas sākumā (novembrī un decembrī) ievērojam biežāk kā citā gada laikā miglas veidojas lielā daļā Latvijas teritorijas. Latgales augstienē ziemas sākumā miglas vidēji ir katru 3—4 dienu, Kursas augstienē — katru 4—5 dienu.
Malhīne
Malhīne ir futbolista Tomasa Dolla (Thomas Doll, 1966) un austriešu izgudrotāja Zigfrīda Markusa (Siegfried Marcus, 1831-1898) dzimtā pilsēta.
Sunīta Vidžesurija
Sunīta Vidžesurija (en; dzimusi Kolombo) ir Šrilankas šahiste. FIDE meistare (2012).
Biogrāfija
Piedzimusi četru bērnu ģimenē. Ar šahu sākusi nodarboties 1978. gadā un jau nākamajā gadā piedalījusies Šrilankas sieviešu šaha čempionātā. No 1980. gadu sākuma līdz 1990. gadu beigām bijusi vadošā Šrilankas šahiste. Desmit reizes uzvarējusi Šrilankas sieviešu šaha čempionātos (1980, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1995, 1997). Precējusies, divu bērnu māte. Pazīstama arī kā šaha trenere. Arī viņas divi brāļi un māsa ir nodarbojušies ar šahu. Bijusi arī Šrilankas šaha federācijas prezidente.
Pārstāvējusi Šrilankas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Teodors Bilrots
Johannesa Brāmsa tuvs draugs. Brāmss dažkārt sūtīja Bilrotam vērtējumam savu jauno darbu partitūras. Teodoram Bilrotam veltīti "Divi stīgu kvarteti" (Op. 51). Pats Bilrots mēģināja zinātniski pētīt mūzikas likumsakarības. Kopā ar Johannesu Brāmsu un kritiķi Eduardu Hansliku oponēja Riharda Vāgnera un Ferenca Lista muzikālajiem uzskatiem.
Itālijas administratīvais iedalījums
Itālijas administratīvo iedalījumu veido 20 reģioni (it), no kuriem 5 ir piešķirts īpašs autonomijas statuss, kas atļauj tiem regulēt reģionālo likumdošanu un specifisku lokālo politiku, kultūras jomu, kā arī minoritāšu jautājumus. Reģioni ir sīkāk iedalīti 101 provincēs (it) un 9 metrolopes pilsētās (it)
2017. gada Parīze—Nica
2017. gada Parīze—Nica bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kuras notika no 5. līdz 12. martam. Tā bija 75. reize, kad notika Parīze—Nica sacensības un tās bija sestās sacensības 2017. gada UCI World Tour kalendārā.
Sacensībās piekto reizi sešos gados uzvarēja ' pārstāvis, šoreiz tas bija Serhio Enao, kurš spēja atbildēt ' pārstāvošā Alverto Kontadora izrāvienam pēdējā posmā, kopvērtējumā uzvarot tikai ar divu sekunžu pārsvaru. Pirms pēdējā posma Kontadors atpalika 31 sekundi, bet pēdējā posmā kopā ar ' braucēju Davidu de la Krusu un Marku Soleru no ' bija izveidojis atrāvienu, iegūstot arī bonusa sekundes starpfinišā. Posmā Kontadors zaudēja de la Krusam, kas maksāja arī četras bonusa sekundes un izšķīra kopvērtējumu Enao labā. Pjedestālu noslēdza de la Krusa komandas biedrs Denjels Mārtins, 30 sekundes aiz Enao.