cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valstu vadītāji 2013. gadā
Ziemeļamerika
Sintmārtena (autonoma valsts Nīderlandes sastāvā)
Tērksas un Kaikosas (Britu aizjūras teritorija)
Trinidāda un Tobāgo
Džons van der Vīls
Džons van der Vīls (nl; dzimis Leidenē) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (1982).
Biogrāfija
Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Eiropas junioru šaha čempionātos Groningenā (1978, 1979). No 1979. līdz 2004. gadam 26 reizes piedalījies Nīderlandes šaha čempionātu finālos un divas reizes kļuvis par Nīderlandes šaha čempionāta uzvarētāju (1984, 1986). Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Veikanzē (B turnīrs, 1981), Novisadā (1982), Orhūsā (1983), Ostendē (1983), Amsterdamā (1987), Bādenbādene (B turnīrs, 1992).
Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklu starpzonu turnīros. 1982. gadā Maskavā ieņēmis 11. vietu. 1985. gadā Bīlē bijis tuvu iekļūšanai pretendentu skaitā, jo dalījis 4.-6. vietu ar Naidželu Šortu un Euhenio Torri. Papildu turnīrā par vienīgo ceļazīmi uz pretendentu mačiem dalījis 1.-2. vietu ar Naidželu Šortu, taču sliktāka pamatturnīra papildu koeficienta dēļ ieņēmis 2. vietu.
Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
1998. gadā uzvarējis Eiropas šaha kluba kausa izcīņā Bredas kluba Panfox Breda sastāvā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1979. gadā van der Vīlam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1982. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Mārtiņš Bunkus
Mārtiņš Bunkus (dzimis, miris ) bija zvērināts advokāts un maksātnespējas administrators, Nodokļu un finanšu jautājumu risināšanas komisijas loceklis Latvijas Zvērinātu advokātu padomē.
Bunkus par maksātnespējas administratoru strādāja kopš 2007. gada un savas karjeras laikā administrēja 48 uzņēmumus. Bunkus bija viens no juristiem-palīgiem, ko "Trasta Komercbankas" likvidators Armands Rasa bija piesaistījis likvidācijas procesam.
Viņa vārds izplatījās medijos saistībā ar uzņēmuma Rego Trade maksātnespējas procesu, kurā Bunkus bija administrators un vērsās tiesā, lūdzot atzīt uzņēmuma īpašnieka izsniegtos aizdevumus par neatbilstošiem likuma normām, vienlaikus pats Bunkus tika apsūdzēts par savas radniecības izmantošanu savā praksē (VID strādāja brālis).
Noslepkavots 2018. gada 30. maijā. Pēc Mārtiņa Bunkus slepkavības Mārtiņa Bunkus ģimene izsludināja 500 000 eiro atlīdzību par slepkavības atklāšanu, savukārt kompānija SIA “Mono” izsludināja miljona eiro atlīdzību par slepkavības lietas atklāšanu, jo tās līdzīpašniekam Mihailam Uļmanam tiesa slepkavības lietā piemēroja apcietinājumu.
2022. gada 28. novembrī kļuva zināms, ka Valsts policija bija pabeigusi izmeklēšanu Bunkus slepkavības lietā un lūdza prokuratūru sākt kriminālvajāšanu pret Mihailu Uļmanu, Aleksandru Babenko, Arkādiju Judinu un Krievijas pilsoni Viktoru Krivošeju par slepkavību sevišķi pastiprinošos apstākļos organizētā grupā, par šaujamieroča, šaujamieroča būtisko sastāvdaļu, munīcijas nelikumīgu apriti un par pirmstiesas kriminālprocesā iegūto ziņu izpaušanu bez izmeklētāja vai prokurora atļaujas.
Plastīdas
Plastīdas (el — ‘veidojums’, — ‘izskats, stāvoklis’) ir augu šūnu organoīdi, kuru virsmu sedz divas membrānas. Plastīdas sastāv no stromas ar pigmentiem un dažādas sarežģītības iekšējo membrānu sistēmām. Stromā var atrasties viens vai vairāki cietes graudi, lipoproteīdi un ribosomas, kuru skaits vecākos organoīdos samazinās. Plastīdas nodrošina fotosintēzi, ATF, taukskābju, aminoskābju un fitohormonu sintēzi, īslaicīgu vai ilgstošu organisko vielu uzkrāšanu.
Plastīdu veidi
Pēc pigmentu satura plastīdas iedala trīs grupās:
Iedalījums ir nosacīts, jo atkarībā no vides apstākļu ietekmes vai šūnas attīstības stadijas viena plastīdu grupa var pārvērsties citā. Šādas pārvērtības spēj īstenot pat noteiktu funkciju veikšanai pilnībā diferencētas plastīdas.
Hloroplasti raksturīgi augu zaļajām daļām. Šūnā tie izvietojas vienā slānī tajā citoplazmas pusē, kas vērsta pret gaismu. Ar sarežģītas iekšējo membrānu sistēmas palīdzību hloroplastu uzbūve ir pielāgota efektīvai organisko vielu sintēzei gaismas enerģijas ietekmē. Tie veic arī īslaicīgu sintezēto vielu uzkrāšanu. Dažādos audos atšķiras hloroplastu skaits, lielums un novietojums. Visvairāk un vislielākie tie ir lapu pamataudu šūnās, bet maz to ir epidermas šūnās. Augu šūnām novecojot, plastīdu skaits un izmēri samazinās.
Hromoplasti visbiežāk ir sastopami ziedu un augļu šūnās, piešķir tiem labi saskatāmu krāsu, kas nodrošina apputeksnēšanu un sēklu izplatīšanu ar dzīvnieku palīdzību. Hromoplastiem ir ļoti dažāda forma, bet katrai augu sugai tā ir raksturīga. Forma un struktūra mēdz atšķirties pat viena organisma dažādos audos. Parasti hromoplasti veidojas no hloroplastiem, kad tajos sadalās hlorofils, bet saglabājas karotinoīdi. Tas novērojams, piemēram, augļiem nogatavojoties. Hromoplastos samazinās arī iekšējo membrānu skaits. Daudziem augiem hromoplastos konstatēta ciete, dažreiz arī rezerves olbaltumvielas un eļļas. Leikoplasti ir vissīkākās plastīdas. Tie sastopami bezkrāsainajās augu pazemes daļās: saknēs, sakneņos, gumos, bumbuļos, arī sēklu endospermā ― vietās, kur notiek rezerves vielu uzkrāšana. Pretstatā hloroplastiem, kuri cieti uzglabā īslaicīgi, leikoplasti veido un uzkrāj ilgstošas rezerves. Dažreiz cietes graudi ir tik lieli, ka stroma tiek atspiesta līdz plastīdas ārmalai. Šādus leikoplastus sauc par amiloplastiem. Leikoplasti spēj uzkrāt ne tikai cieti, bet arī lipīdus un proteīnus. Tādā gadījumā plastīdas tiek sauktas attiecīgi par elaijoplastiem vai proteinoplastiem. Tādējādi leikoplasti ir vispārējs nosaukums plastīdu grupai, kuru kopīgas īpašības ir pigmentu trūkums un barības rezervju uzglabāšana.
Plastīdu veidošanās
Atkarībā no plastīdu atrašanās vietas un apgaismojuma ietekmes ir iespējami dažādi to attīstības varianti. Embrionālajos audos plastīdas veidojas no sīkiem pūslīšiem, kas attīstības gaitā palielinās un rodas apmēram 2 µm garas proplastīdas. Tās ir segtas ar divslāņu membrānu, bet iekšpusē saskatāmi nelieli iekšējo membrānu sistēmas fragmenti. Proplastīdas atrodas audos, kur notiek šūnu dalīšanās, piemēram, sakņu un virszemes dzinumu galotņu meristēmās, sēklu dīgļos. Pirms šūnu dalīšanās dalās proplastīdas, tāpēc jaunajās šūnās tiek uzturēts nemainīgs šo organoīdu skaits. Šūnām diferencējoties, no proplastīdām veidojas hloroplasti, hromoplasti vai leikoplasti.
Daudzām segsēkļu sugām putekšņu attīstības laikā proplastīdas iet bojā, un pēc apaugļošanās jaunais organisms manto plastīdas tikai ar sievišķo iedzimtību. Tikai aptuveni trešdaļai vai pat mazākam skaitam segsēkļu arī putekšņi satur plastīdas. Turpretī kailsēkļiem biežāk iedzimst vīrišķā organisma plastīdas. Šādas īpatnības bioloģiskā jēga vēl nav noskaidrota. Pastāv viedoklis, ka evolūcijas gaitā daļa segsēkļu ieguva spēju pārmantot abu vecāku organoīdus, kas ļāva saglabāties sugām ar bojātām plastīdām.
Proplastīdām ir ļoti tumša stroma, jo tā satur daudz olbaltumvielu un ribosomu, bet tajā ir maz iekšējās tilakoīdu membrānas. Gaismas ietekmē proplastīdas apvalkam sākas atsevišķu iekšējās membrānas zonu ieliekšanās. Ieliekumiem pagarinoties, rodas tilakoīdu membrānas. Vienlaikus notiek hlorofila veidošanās un plastīdu izmēra palielināšanās. Plastīdu ar pilnībā izveidotu iekšējo membrānu sistēmu sauc par hloroplastu.
Stresa apstākļos hloroplastos pastiprināti uzkrājas ciete un noārdās tilakoīdu membrānas. Tādējādi hloroplasti pārvēršas par leikoplastiem līdzīgām plastīdām — amiloplastiem. Parasti amiloplasti veidojas tieši no proplastīdām, jo atrodas specializētos uzkrājējaudos (sēklu endospermā, saknēs, bumbuļos).
Augu attīstības gaitā hloroplastu skaits lapās pakāpeniski samazinās. Hloroplastiem daļēji noārdās tilakoīdu membrāna un hlorofils, bet tā vietā sāk uzkrāties citi pigmenti, rezultātā mainās plastīdu krāsa un funkcija ― rodas hromoplasti. Ziedos, lapās un augļos hromoplasti neturpina pārvērsties, taču saknēs (piemēram, burkāniem, bietēm) tie gaismas ietekmē var pakāpeniski pārveidoties par hloroplastiem.
Ne tikai proplastīdas, bet arī hloroplasti vairojas daloties. Plastīdas ķermenis izstiepjas, tā vidū no olbaltumvielu pavedieniem veidojas dalīšanās gredzens. Šo pavedienu saraušanās velk uz plastīdas iekšpusi tās apvalka membrānas, kamēr izveidojas divas meitplastīdas. Process ilgst vairākas stundas un ir atkarīgs no šūnas dalīšanās ātruma, kas dažādos audos atšķiras, un apkārtējās vides apstākļiem. Hloroplastiem ir novērota arī pumpurošanās.
Endosimbiozes teorija
Endosimbiozes teorijas aizsākumi meklējami 1905. gadā, kad krievu biologs Konstantīns Merežkovskis (Константи́н Серге́евич Мережко́вский) rakstīja, ka plastīdas ir evolucionārie pēcteči endosimbiotiskiem zilaļģēm līdzīgiem organismiem. Šo pieņēmumu tālāk attīstīja un ar citoloģiskiem, bioķīmiskiem un paleontoloģiskiem pierādījumiem pamatoja Linna Margulisa (Lynn Margulis). Darbs tika publicēts 1967. gadā.
Endosimbiozes teorija apraksta plastīdu izcelšanos no zilaļģēm līdzīgiem prokariotiem, kas dzīvojuši eikariotiskās šūnās. Lai gan endosimbionti ir daudz mazāki par zilaļģēm, morfoloģiskie, bioķīmiskie un molekulārie pētījumi pierāda, ka plastīdas ir šo prokariotu pēcteči. Primārajā endosimbiozē brīvi dzīvojoša fotosintezējoša zilaļģe, nonākot vienšūnas heteretorfā protistā, kļuva par tā sastāvdaļu. Tādējādi veidojās divām membrānām klātas plastīdas, tādas kā zaļaļģēs un sārtaļģēs.
Sekundārajā endosimbiozē nelielas eikariotiskas šūnas ar plastīdām, piemēram, zaļaļģe vai sārtaļģe, tika iekļautas citas šūnas sastāvā, tādējādi pārnesot fotosintēzes spēju citiem eikariotiem. Šādas plastīdas parasti sedz trīs vai četras membrānas. Šāda tipa plastīdas parasti ir atrodamas brūnaļģēs, eiglēnaļģēs, dinofītaļģēs. Gēnu pētījumi rāda, ka laika gaitā daudzos organismos plastīdas ir tikušas pazaudētas un atkārtoti iegūtas.
Skrauči
Skrauči ir ciems Feimaņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 233 km attālumā no Rīgas.
Amerikas vālodžu dzimta
Amerikas vālodžu dzimta (Icteridae) ir zvirbuļveidīgo kārtas (Passeriformes) dzimta, kas apvieno 109 dziedātājputnu sugas un kuras tiek iedalītas 30 ģintīs. Dzimtā apvienotas Jaunās Pasaules vālodzes, strazdi, pļavustrazdi, pusvārņi, govjputni, oropendolas un kasiksi. Lai arī lielu daļu sugu sauc par vālodzēm un strazdiem, to radniecība ar Vecās Pasaules vālodzēm un strazdiem ir samērā attāla.
Jāuzmanās Amerikas vālodžu dzimtu nesajaukt ar dzeltenkrūšu ķauķu dzimtu, jo abām dzimtām ir ļoti līdzīgi zinātniskie nosaukumi — Icteridae un Icteriidae. Neskatoties uz to, abas dzimtas nav tuvu radniecīgas.
Izskats
Amerikas vālodžu dzimtas putni ir mazi līdz vidēji lieli dziedātājputni. Mazākā dzimtā ir dārzu vālodze (Icterus spurius), kuras ķermeņa garums ir apmēram 15 cm, svars 18 g. Lielākā ir olīvu oropendola (Psarocolius bifasciatus) — tēviņa ķermeņa garums ir 52 cm, svars 550 g. Šādas auguma lieluma atšķirības nav vērojamas nevienā cietā dziedātājputnu dzimtā.
Lielākajai daļai sugu apspalvojums ir melns ar metālisku spīdumu vai melns ar dzeltenu, oranžu, sarkanu vai brūnu. Daudzām sugām piemīt dzimumu dimorfisms: tēviņi ir košāki un lielāki nekā mātītes. Lai arī daudzām dziedātājputnu sugām novērojams dzimumu dimorfisms, tomēr daudzām Amerikas vālodžu dzimtas sugām (gājputniem un poligāmajām sugām), ja salīdzina dzimumu lielumu, tas ir ļoti izteikts, pat ekstrēms. Piemēram, lielastes pusvārņa (Quiscalus mexicanus) tēviņš ir par 60% smagāks nekā mātīte. Monogāmajām sugām auguma atšķirības ir nenozīmīgas, kā arī apspalvojums ir līdzīgi košs (mātītes ir tikai nedaudz bālākas).
Dažām sugām ir gaišas acis. Tās var būt, sākot ar baltām un beidzot ar gaiši zilām (oropendolām un kasiksiem). Abām šīm grupām ir arī ļoti gari, smaili un pie pamatnes augsti knābji. Īpaša morfoloģiska iezīme raksturo visus Amerikas vālodžu dzimtas putnus. To galvaskauss veidots tā, lai tie spētu knābi atvērt ļoti platu un ar spēku, ļaujot putniem piekļūt pie barības salīdzinoši nepieejamās vietās.
Uzvedība
Amerikas vālodžu dzimtas putni uzturas dažāda rakstura biomās: krūmājos, purvos, mežos un savannā. Barojas ar ļoti dažāda veida barību, lielākā daļa ar kukaiņiem. Oropendolas un kasiksi barojas ar augļu mīkstumu, ar saviem garajiem knābjiem uzplēšot augļu mizu. Toties govjputni barojas ar sēklām, un to knābji ir īsāki un masīvāki, lai varētu sēklas saspiest. Jamaikas melnie strazdi ar smailo knābi pārmeklē mizu rievas, bet Amerikas vālodzes sūc nektāru.
Arī ligzdošanas ieradumi atkarībā no ģints ir ļoti atšķirīgi. Daudzas sugas ligzdo kolonijās, kurās var būt līdz 100 000 putniem. Dažām govjputnu sugām, līdzīgi kā dzeguzēm, ir raksturīgs ligzdošanas parazītisms: mātīte olas dēj citu putnu ligzdās.
Pirms vētras
"Pirms vētras" (en) ir 2019. gada trilleris, kura režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Stīvens Naits. Galvenās lomas atveido Metjū Makonahijs, Anna Hetaveja, Daiena Leina, Džeisons Klārks, Džimons Honsū un Džeremijs Strongs. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Beikers Dills ir zvejas laivas kapteinis, kurš ikdienā dzīvo uz kādas salas netālu no Floridas. Beikera mierīgo dzīvi pārtrauc viņa bijusī sieva Kārena, kura Beikeram lūdz palīdzēt atbrīvoties no Kārenas jaunā, vardarbīgā vīra Frenka.
Mīnmetējs
Uzbūve
Mīnmetējs sastāv no stobra, ierīces stobra nostādīšanai vajadzīgajā leņķī un mīnmetēja pēdas, kura novada atsitiena impulsu zemē. Stobrs un pēda savstarpēji savienoti ar šarnīru. Stobra lejasdaļā ievietota ierīce mīnmetēja mīnas izšaušanai (parasti ar adatu, kas uzsit pa kapsulu). Mīnmetēju ar kalibru līdz 120 mm pielādēšana parasti notiek caur stobra tievgali. Lielāka kalibra mīnmetēji parasti tiek pielādēti caur stobra resgali.
Neiecietība (filma)
"Neiecietība" (en) ir 1916. gada ASV mēmā filma, kuras režisors ir Deivids Vorks Grifits.
Filmu "Neiecietība" uzskata par vienu no nozīmīgākajām mēmā laikmeta filmām. Trīsarpus stundu garajā episkajā filmā ir četras paralēlas sižeta līnijas, kuru katru šķir vairāki gadsimti. Pirmā sižeta līnija ir mūsdienu amerikāņu melodrāma, otrā ir par Kristus misiju un nāvi, trešā ir franču stāsts par Svētā Bērtuļa nakts slaktiņu un ceturtā par Babilonijas impērijas krišanu. Katrs stāsts attēlots savā krāsu gammā.
Grifits nolēma filmu veidot kā atbildi centieniem aizliegt un cenzēt viņa iepriekšējo filmu "Nācijas dzimšana" (1915), tajā attēlotā rasisma un Kukluksklana slavināšanas dēļ. "Neiecietība" nav atvainošanās, jo, pēc Grifita teiktā, viņam nav par ko atvainoties. Grifits pauda, ka filma ir atbilde neiecietīgajiem kritiķiem. 1989. gadā tā kļuva par vienu no pirmajām filmām, ko iekļāva ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Meliorācija
Meliorācija (la — 'uzlabošana', no melior — 'labāk') ir pasākumu kopums augšņu kvalitātes straujai uzlabošanai noteiktā teritorijā, novadot lieko vai pievadot trūkstošo ūdeni, regulējot upju un virszemes ūdeņu noteci, nostiprinot smiltājus un gravas, uzlabojot augsnes ķīmiskās īpašības (kaļķojot skābās un skalojot sāļās augsnes), novācot akmeņus un veicot citus ar zemes uzlabošanu saistītus pasākumus. .
Līdzīgi raksti
Gruntsūdeņu pazemināšana un novadīšana
Kinoloģija
Kinoloģija (no grc (kynos) — 'suņu' un -λογία (-logia) — 'mācība') ir zinātne par suņiem, to dresēšanu un jaunu šķirņu veidošanu. Speciālistus, kas dresē suņus, sauc par kinologiem.
Ir dažādu veidu kinologi. Ir Valsts ieņēmumu dienesta kinologi, kuri strādā muitā. Dažādās ostās, lidostās un tamlīdzīgās vietās. Vēl ir policijas kinologi, kuri ar īpaši apmācītiem suņiem meklē līķus, pazudušus cilvēkus, dažādas psihotropās vielas un tamlīdzīgas lietas. Ir arī robežsardzes kinologi, kuri kopā ar saviem suņiem sargā zaļo robežu, kā arī meklē bez vēsts pazudušus cilvēkus.
Eva Andželīna
Eva Andželīna (en; dzimusi ) ir bijusī amerikāņu pornoaktrise un modele.
Darbojas pornoindustrijā kopš 18 gadu vecuma. Viņa bija Penthouse 2010. gada jūnija Pet of the Month. 2008. gadā atzīta par labāko pornogrāfisko aktrisi AVN balvu pasniegšanas ceremonijā, tāpat saņēmusi vairākas citas šīs industrijas balvas. 2010. gadā žurnāls Maxim viņu nosauca par vienu no 12 labākajām pornogrāfiskajām aktrisēm. Kopumā piedalījusies 436 pornofilmās. 2010. gadā arī beidza aktrises karjeru.
Rodolfo Redolfi
Rodolfo Argentino Redolfi (es;, Kordova — , Kordova) bija Argentīnas starptautiskais starptautiskais lielmeistars korespondencšahā (1994).
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt 16 gadu vecumā. Desmit reizes uzvarējis Kordovas provinces šaha čempionātos (1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1959, 1960, 1972, 1979, 1988). 1958. gadā dalījis otro vietu Argentīnas šaha čempionātā kopā ar Oskaru Panno (uzvarējis Hermans Piļņiks).
Pārstāvējis Argentīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Vēlākajos gados nopietni pievērsies korespondencšaham. Par panākumiem korespondencšaha turnīros Starptautiskā Korespondencšaha federācija Redolfi 1990. gadā piešķīra starptautiskā korespondencšaha meistara (IM) nosaukumu, bet 1994. gadā — starptautiskā korespondencšaha lielmeistara (GM) nosaukumu.
Kolorādospringsa
Kolorādospringsa (en) ir pilsēta Kolorādo štatā, ASV. Šis ir Elpaso apgabala administratīvais centrs. Tajā dzīvo vairāk nekā 416 tūkstoši cilvēku, tādējādi tā ir otra lielākā pilsēta štatā pēc Denveras un 41. — ASV. Dažādos vērtējumos tā tikusi atzīta par vienu no labākajām lielajām pilsētām ASV, kur dzīvot. Lielākie darba devēji pilsētā ir ar militārismu saistītas organizācijas. Pilsētā atrodas ASV Olimpiskās komitejas vadība, ASV olimpiskais treniņu centrs, kā arī vairāku sporta veidu federāciju vadība.
Ogres novads
Teritoriālais iedalījums
Ogres novadā ietilpst 16 pagasti un 4 pilsētas: Birzgales pagasts, Ikšķiles pilsēta, Jumpravas pagasts, Krapes pagasts, Ķeguma pilsēta, Ķeipenes pagasts, Lauberes pagasts, Lēdmanes pagasts, Lielvārdes pagasts, Lielvārdes pilsēta, Madlienas pagasts, Mazozolu pagasts, Meņģeles pagasts, Ogres valstspilsēta, Ogresgala pagasts, Rembates pagasts, Suntažu pagasts, Taurupes pagasts, Tīnūžu pagasts un Tomes pagasts.
Guta (Kastuļinas pagasts)
Guta ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 3 km no pagasta centra Priežmales, 17 km no novada centra Aglonas un 251 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V597, Deņevas strauta krastā.
Ogres novads
Daba
Lielākā daļa novada atrodas Viduslatvijas zemienes Madlienas nolaidenumā ar augstumiem no 30 m vjl. rietumos līdz 90 m vjl. austrumos. Gar Daugavu iet Lejasdaugavas senleja, Daugavas kreisajā krastā — šīs pašas zemienes Upmales paugurlīdzenums un Taurkalnes līdzenums. Kreisajā krastā kāpas ar relatīvo augstumu 10–18 m, labajā krastā osu pauguru grēdas (Ogres Kangari, Lielie Kangari, Ķeipenes valnis). Paugurains reljefs aizņem ap 10% novada platības. Novada ziemeļaustrumos — Vidzemes Centrālās augstienes rietumu nogāzes Augšogres pazeminājums, Vestienas un Piebalgas pauguraines.
Augsnes — velēnu podzolētās un velēnu gleja. Derīgie izrakteņi: dolomīts (Kranciems, Remīne, Rembate), smilšakmens (Rembate), māls (Birzgale, Kastrāne, Tome), saldūdens kaļķi, grants, kūdra (Sivēnīcas, Žļaugu, Pečoru purvi), minerālūdeņu avoti. Meži aptvēr ap pusi no novada teritorijas.
Vidējā temperatūra janvārī ir -6 — -6,5 °C, jūlijā +16,5 — +17 °C. Nokrišņu daudzums ir 700 — 850 mm gadā, ar maksimumu ziemeļaustrumos.
Upes
Novads pilnībā ietilpst Daugavas baseinā. Lielākās upes — Daugava, Ogre, Mazā Jugla, Līčupe, Lobe, Aviekste, Abza.
Ūdenstilpes
13 ezeru, kas lielāki par 1 hektāru. Lielākie no tiem — Lobes ezers (5,3 km²), Pečoru ezers (1,1 km²), Plaužu ezers (1 km²). Uz Daugavas Ķeguma ūdenskrātuve (24,9 km²) un daļa Rīgas ūdenskrātuves.
Vēsture
Novada teritorijas apdzīvotība zināma kopš bronzas laikmeta. Tā attīstību veicināja Daugavas tirdzniecības ceļš, kurš kļuva par vienu no pirmajiem krustnešu iebrukuma mērķiem. Uz to laiku novadā dzīvoja lībieši un latgaļi. 12. gadsimta beigās Ikšķilē uzcēla pirmo vācu pili un baznīcu; apkaimes lībiešus regulāri kristīja. 1207. gadā teritoriju pievienoja Rīgas bīskapijai.
Livonijas kara laikā teritorijas tika ievērojami izlaupītas un postītas. Pēc kara teritorija nonāca Polijas Pārdaugavas Livonijas hercogistes pakļautībā, pēc 1629. gada lielāko novada daļu ieguva Zviedrija. Lielā mēra laikā novada iedzīvotāju skaits ievērojami kritās — Ikšķiles draudzē izdzīvoja 15%, bet Suntažu draudzē 11,3% iedzīvotāju. 1721. gadā teritoriju pievienoja Krievijas Impērijai. Pirmā pasaules kara laikā teritorijas daļa gar Daugavu smagi cieta no karadarbības.
Līdz 1947. gadam Ogres novada teritorija ietilpa Rīgas apriņķī. Pēc 1947. gadā īslaicīgi tika izveidots Ogres apriņķis, bet 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā tika izveidots Ogres rajons. 1952. — 1953. gadā Ogres rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 2009. gadā izveidots Ogres novads, bet 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā tika izveidots pašreizējais Ogres novads, kurā apvienoja veco Ogres novadu, Ikšķiles novadu, Lielvārdes novadu un Ķeguma novadu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās.
Transports
Ogres novadu šķērso vairāki dažādu nozīmju autoceļi. Vienīgais galvenais autoceļš, kas iet cauri Ogres novadam ir A6 (Rīga—Daugavpils), kas savieno visas četras Ogres novada pilsētas — Ikšķili, Ogri, Ķegumu un Lielvārdi. Tāpat, novadu šķērso arī vairāki reģionālās nozīmes autoceļi — P4 (Rīga—Ērgļi), P5 (Ulbroka—Ogre), P8 (Inciems—Sigulda—Ķegums), P10 (Inčukalns—Ropaži—Ikšķile), P32 (Augšlīgatne—Skrīveri), P80 (Tīnūži—Koknese), P85 (Rīgas HES—Jaunjelgava), P87 (Bauska—Aizkraukle) un P86 (Bauska—Linde).
Nozīmīga loma transporta sfērā ir dzelzceļa līnijai Rīga—Daugavpils, kas paralēli autoceļam A6 šķērso Ogres novadu. Uz dzelzceļa līnijas Ogres novadā ir divas stacijas (Ogre un Lielvārde) un septiņas dzelzceļa pieturas (Ikšķile, Jaunogre, Pārogre, Ciemupe, Ķegums, Kaibala un Jumprava).
Izglītība
Ogres novadā darbojas 9 vidējās izglītības iestādes, 11 pamatskolas un sākumskolas, kā arī 13 pirmsskolas izglītības iestādes.
Sports
Ogres novadā darbojas 3 izglītības iestādes, kas nodarbojas ar sportistu audzināšanu:
Tāpat, Ogres novadā ir bāzēti vairāki sporta klubi - BK Ogre (basketbols), Lielvārde/FatPipe (florbols), Ogres vilki (florbols), HK Ogre Juniors (hokejs).
Kultūra
Ogres novadā darbojas 20 kultūras un tautas nami, 23 bibliotēkas, kā arī 15 muzeji.
Ievērojami novadnieki
Ogres novada teritorijā dzimuši vai dzīvojuši:
Oruro departaments
Oruro departaments ir viens no deviņiem Bolīvijas departamentiem valsts dienvidrietumu daļā. Robežojas ar Lapasas departamentu ziemeļos, ar Kočabambas departamentu ziemeļaustrumos, ar Potosi departamentu dienvidos un austrumos, kā arī ar Čīli rietumos. Departamenta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Oruro. Oruro departamenta kopējā platība ir 53 588 km², pēc 2012. gada datiem departamentā dzīvo 494 587 iedzīvotāji. Tas ir septītais lielākais departaments Bolīvijā pēc platības un septītais lielākais departaments pēc iedzīvotāju skaita. Departaments ir sīkāk sadalīts sešpadsmit provincēs.
Amerikas vālodzes
Amerikas vālodzes (Icterus) ir viena no Amerikas vālodžu dzimtas (Icteridae) ģintīm, kas apvieno 33 dziedātājputnu sugas. Lai arī Amerikas vālodzes ir ļoti līdzīgas Vecās Pasaules vālodzēm, gan augumā, gan apspalvojumā, gan uzvedībā, abas grupas nav tuvu radniecīgas.
Dažas sugas ir kritiski apdraudētas, piemēram, Bahamu vālodzei (Icterus northropi) ir kritiski apdraudētas sugas statuss.
Izplatība
Amerikas vālodzes izplatītas Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Lielākā daļa sugu mājo tropos un subtropos, lai gan dažas sugas izplatītas mērenajā joslā. Sugas, kas ligzdo mērenajā joslā (ASV un Kanādā), ir gājputni, un tās ziemo Meksikā un Centrālamerikā.
Izskats
Amerikas vālodzes ir mazi līdz vidēji lieli, slaidi dziedātājputni ar garu, noapaļotu asti, smailiem spārniem un asu knābi. Mazākā ģintī ir dārzu vālodze (Icterus spurius), kuras ķermeņa garums ir apmēram 15 cm, svars 18 g. Visas trīs trupiālu sugas (kampu trupiāls (Icterus jamacaii), oranžmuguras trupiāls (Icterus croconotus) un Venecuēlas trupiāls (Icterus icterus)) ir lielākas. Lielākais ir Venecuēlas trupiāls, kura ķermeņa garums var sasniegt 27 cm, tēviņa svars 88 g.
Apspalvojums
Visām Amerikas vālodzēm ir košs apspalvojums: melns ar dzeltenu vai oranžu. Daudzām sugām uz spārniem ir balti laukumi vai joslas. Piemīt vāji izteikts dzimumu dimorfisms: tēviņi ir nedaudz košāki un lielāki nekā mātītes. Abiem dzimumiem ir tumši brūnas vai melnas acis. Knābis taisns un smails, bieži knābja apakšējās daļas pamatnē ir gaiši zils laukums. Dažām sugām knābis ir viegli noliekts.
Trupiāliem atšķirībā no vālodzēm astes ir garākas, acis gaišākas, ap acīm kontrastējošas krāsas, neapspalvots ādas gredzens. Knābis taisns un smails, ar gaišu laukumu tā apakšējās daļas pamatnē.
Uzvedība
Amerikas vālodzes mājo mežos, parasti uzturoties kokos. Galvenokārt barojas ar kukaiņiem, bet barojas arī ar nektāru un augļiem. Atšķirībā no citiem Amerikas vālodžu dzimtas putniem vālodžu svilpošana ir melodiska un patīkama. Ligzda atgādina vītu, garenas formas somu jeb maisu. Dažas sugas ligzdo kolonijās.
Sistemātika
Amerikas vālodžu ģints (Icterus)
2022. gada Latvijas Kauss futbolā
2022. gada Latvijas Kauss futbolā sākās. Turnīrs tika rīkots 81. reizi.
Izslēgšanas spēļu koks
Pirms katras kārtas notika izloze. Šis koks nebija zināms turnīra izspēles sākumā, nebija zināms, kuras komandas tiksies savā starpā pēc kārtējās kārtas izspēles.
Skrebeļi (Rožupes pagasts)
Skrebeļi ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 177 km attālumā no Rīgas.
Džesika Dreika
Darbojas pornoindustrijā kopš 1999. gada. Savu pirmo AVN balvu saņēmusi 2001. gadā. Vēl trīs reizes tikusi atzīta par labāko aktrisi dažādās kategorijās AVN balvu pasniegšanas ceremonijā, tāpat saņēmusi vairākas citas šīs industrijas balvas. 2010. gadā Dž. Dreika tika uzņemta AVN slavas zālē, 2011. gadā — XRCO slavas zālē. Piedalījusies Lady Gaga singla Telephone videoklipa filmēšanā.
Ižori
Ižori (pašnosaukums: inkeroin, ižoralain) ir neliela somugru tauta, kas izkaisīti dzīvo senās Ingrijas teritorijā, tagadējā Ļeņingradas apgabalā un Pēterburgā. Pēc aplēsēm to kopskaits ir ap 500, no kuriem Krievijas Federācijā dzīvo vairs tikai 266 ižori (2010). Runā ižoru valodā. 1932.—1937. gadā tika lietota ortogrāfija latīņu alfabētā, vēlāk kirilicā. Ticīgie galvenokārt pareizticīgi. Galvenā apdzīvotā vieta ir Vīstinas ciems (ižoru: Viistinä, ru) Ļeņingradas apgabala Kingisepas rajonā, kurā 2002. gadā dzīvoja 43 ižori.
Vēsture
Ižori pirmo reizi minēti Romas pāvesta Aleksandra III bullā Upsālas arhibīskapam Stefanam (1164—1189) par katoļu ticības izplatīšanu somu zemēs. Ingrija un Votzeme ilgi bija strīdus teritorija starp Novgorodu un Zviedriju, Dāniju un Livoniju. 1221. gadā tajā siroja sakalieši un aizveda sev līdzi daudz gūstekņu. 1240. gadā to uz pāris gadiem iekaroja Livonijas ordenis un uzcēla pirmo Koporjes cietoksni. No 1617. gada ižoru zeme atradās Zviedrijas pakļautībā. Lielā Ziemeļu kara laikā to 1703. gadā iekaroja Krievija, nodibinot Ingermanlandes hercogisti, kas pastāvēja līdz 1708. gadam. Vēlāk Ingrija kļuva par vienu no Krievijas impērijas guberņām, vēlāk to pārdēvēja par Pēterburgas guberņu. 1897. gada Krievijas impērijas tautas skaitīšanā kā ižori tika uzskaitīti 21 700 cilvēki, bet 1959. gada PSRS tautas skaitīšanā tikai 1026. Līdz 1937. gadam Kingisepas rajonā pastāvēja Soikinas ižoru nacionālā ciema padome (Сойкинский ижорский национальный сельсовет), ko Lielā terora laikā likvidēja.
Omāru virsdzimta
Omāru virsdzimta (Nephropoidea) ir viena no vēžu infrkārtas (Astacidea) virsdzimtām, kas apvieno 4 dzimtas, no kurām vienā — omāru dzimtā (Nephropidae) — ir visas 54 mūsdienās dzīvojošas sugas. Šīs grupas tuvākie radinieki ir. Omāru mūsdienās dzīvojošās sugas mājo Atlantijas, Indijas un Klusajā okeānā.
Sistemātikas izmaiņas
Saskaņā ar jaunāko sistemātiku omāru dzimta ir apvienota ar garpirkstu omāru dzimtu (Thaumastochelidae), un abas garpirkstu omāru ģintis (Thaumastocheles un Thaumastochelopsis) iekļautas omāru dzimtā, lai gan joprojām daudzas sistemātikas lieto garpirkstu omāru dzimtas taksonu.
Blekteskalns
Blekteskalns (augšzemnieku dialektā: Blekteskols) ir ciems Alūksnes novada Mārkalnes pagastā. Atrodas pagasta vidusdaļā 3 km no pagasta centra Mārkalnes, 18 km no novada centra Alūksnes un 220 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V391.
Mittelhof
Mittelhof var būt šādu apdzīvoto vietu vai bijušo muižu vāciskais nosaukums:
Preiļu novads
Preiļu novads (ltg) ir Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas gaitā 2021. gada 1. jūlijā izveidota Latvijas pašvaldība, kurā tika apvienots Preiļu novads, Riebiņu novads, Vārkavas novads un daļa no Aglonas novada (Aglonas pagasts). Robežojas ziemeļos ar Varakļānu novadu, ziemeļrietumos ar Jēkabpils novadu, rietumos ar Līvānu novadu, dienvidos ar Augšdaugavas novadu, dienvidaustrumos ar Krāslavas novadu un austrumos ar Rēzeknes novadu. Novada centrs atrodas Preiļu pilsētā.
Teritoriālais iedalījums
Aglonas pagasts, Aizkalnes pagasts, Galēnu pagasts, Pelēču pagasts, Preiļu pagasts, Preiļu pilsēta, Riebiņu pagasts, Rožkalnu pagasts, Rušonas pagasts, Saunas pagasts, Silajāņu pagasts, Sīļukalna pagasts, Stabulnieku pagasts, Upmalas pagasts un Vārkavas pagasts.
Daba
Novada rietumdaļa atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, austrumdaļas lielākā tiesa Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, gar kuras malām tās pašas augstienes Maltas pazeminājums un Dagdas pauguraine. Derīgie izrakteņi: dolomīts (Sīļukalns), smilts un grants (Kaži, Riebiņi, Zīlēni), māls (Aizkalne, Ārlava, Gailīši), kūdra. Augsnes rietumos galvenokārt mālainas podzolētās un purvu kūdrainās, austrumos smilšainas un smilšmāla velēnu podzolētās. Ģeoloģiski novadā, tāpat kā lielākajā Latvijas daļā, dominē augšdevona Franas stāva nogulumi.
Vidējā temperatūra: -6,5 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums ap 650 mm gadā.
Sandra Glāzupa
Sandra Glāzupa (dzimusi ) ir ziņu diktore un ziņu redaktore. Ilggadīga Latvijas Radio darbiniece. Par nopelniem Latvijas kultūrā apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeni.
Preiļu novads
Upes
Preiļu novadu šķērso Daugavas pieteka Dubna, kuras baseina upes (lielākās — Feimanka, Sauna, Ūša, Jaša) veido lielāko upju tīkla daļu. Austrumdaļā kā robežupe Malta.
Sandra Glāzupa
Biogrāfija
Sandra Glāzupa dzimusi 1952. gada 10. oktobrī Jūrmalā. Viņas dzimta cēlusies no Dundagas, kur dzimusi māte, un no Madlienas, kur dzimis tēvs. Absolvējusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti un 4 gadus nostrādājusi Salaspils vidusskolā par latviešu valodas un literatūras skolotāju.
Preiļu novads
Ezeri
Lielākie ezeri atrodas novada dienvidaustrumos — Rušons (23,7 km², daļēji), Ciriša ezers (6,3 km²), Zolvas ezers (3,65 km²), Bicānu ezers (1,5 km²), Kategrades ezers (1,4 km²), Salmejs (1 km²), Jašazars (0,9 km²).
Vēsture
Novada apdzīvotība zināma kopš agrā neolīta, taču lielāks iedzīvotāju blīvums konstatēts kopš vēlā neolīta. 13. gadsimta sākumā novads bija seno latgaļu Jersikas valsts daļa. 13. gadsimtā teritorija tika iekļauta Livonijas Daugavpils komturejā. Pēc Livonijas sabrukuma 1560. gados nonāca Pārdaugavas hercogistes sastāvā, vēlāk tiešā Polijas pārvaldē. 17. gadsimtā tas ietilpa Inflantijas vaivadijas Daugavpils traktā (1629—1772). 1772. gadā Polijas sadalīšanas dēļ novada teritorija pārgāja Krievijas Impērijas kontrolē un tika iekļauta vispirms Pleskavas guberņas Daugavas provincē, tad 1776. gadā Polockas vietniecībā, no 1796. gada Baltkrievijas guberņā un no 1802. gada Vitebskas guberņā.
Sandra Glāzupa
Biogrāfija
1979. gadā pieteikusies konkursā uz diktoru vietām Latvijas Radio. Pēc vairākām kārtām un pārbaudījumiem ieguvusi vietu un uzsākusi darba gaitas radio. Papildus darbam Latvijas Radio, Sandra Glāzupa 4 gadus strādājusi arī Radio Rīga. 15 gadus strādājusi arī Latvijas Televīzijā un TV3, kur ierunājusi filmas. Radio Sandra Glāzupa strādā ne tikai par diktori, bet darījusi arī citus darbus. 1982. gadā pēc smagas slimības aizsaulē aizgāja raidījuma "Mikrofons" ilggadēja vadītāja Ausma Indriksone. Gunārs Jākobsons bez viņas no programmas vadīšanas atteicās. Redakcija bija tuvu krīzei, taču ar klausītāju nesavtīgu atbalstu tā pamazām atguvās. "Mikrofons" meklēja jaunus diktorus, tā sākās sadarbība ar Sandru Glāzupu un Dzintri Kolātu.
Latvijas Radio savā 90 gadu jubilejā Sandru Glāzupu pieskaitīja kā vienu no deviņām Latvijas Radio leģendām.
Preiļu novads
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Sandra Glāzupa
Biogrāfija
Sandras Glāzupas pamatdarbs ilgstoši bija divās Latvijas Radio programmās — Latvijas Radio 1 un Latvijas Radio 2. 2019. gada janvārī viņa devās pensijā, tomēr turpina strādāt kā ziņu diktore Latvijas Radio 2. Viņas balsi izvēlējusies arī valodas tehnoloģiju platforma "Hugo".
Gdaņskas rātsnams
Gdaņskas rātsnams (pl) ir vēsturiska rātsnama ēka, kas atrodas Gdaņskā, Polijā. Rātsnams atrodas Gdaņskas vecpilsētā uz Karaļu ceļa. Blakus rātsnamam atrodas Neptūna strūklaka, kas ir viena no pazīstamākajiem pilsētas simboliem. Mūsdienās ēka vairs netiek izmantota rātsnama vajadzībām un tajā atrodas Gdaņskas vēstures muzejs. Rātsnama celtniecība tika uzsākta 1346. gadā, bet pēdējās pārbūves beidzās ap 15. gadsimtu.
Sandra Glāzupa
Apbalvojumi
Latvijas Republikas Neatkarības atjaunošanas dienā 4. maijā, 2015. gadā, Latvijas Radio ilggadējo ziņu diktori un redaktori Sandru Glāzupu apbalvoja ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķira), augstāko valsts apbalvojumu par nopelniem Latvijas kultūrā un izcilu profesionālo ieguldījumu Latvijas Radio darbā.
Gdaņskas rātsnams
Rātsnama augstākais punkts atrodas 83,45 metru augstumā. Tā ir vecpilsētas otrā augstākā ēka aiz Svētās Marijas baznīcas.
Freds Brimmers
Freds Brimmers, dzimis kā Frīdrihs Kārlis fon Brimmers (, 1929–2013), bija Latvijas vācbaltiešu cilmes Kanādas fotogrāfs un rakstnieks.
Dzīvesgājums
Cēlies no Veckalsnavas muižas (Alt Kalzenau) īpašnieku Brimmeru dzimtas. Dzimis 1929. gada 26. jūnijā Rīgā Arista Aleksandra fon Brimmera un viņa sievas Dorotejas Bertas, dzimušas fon Vālas (von Wahl), ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi okupētajā Polijā, 1945. gadā nokļuva Sarkanās armijas gūstā un tika nosūtīts spaidu darbos uz Ukrainas ogļraktuvēm. Pēc atbrīvošanas 1951. gadā pārcēlās uz dzīvi Ontārio provinces ziemeļos Kanādā. Strādāja par zeltraci, 1956. gadā ieguva Kanādas pilsonību un kopš 1963. gada neilgi bija laikraksta The Gazette reportieris.
Katru gadu viņš līdz pat sešiem mēnešiem pavadīja ceļojumos Kanādas arktiskajā daļā, gada atlikušo daļu dzīvoja Monreālā, kur rakstīja un sūtīja dabas aprakstus ar fotografējijām žurnāliem International Wildlife, Natural History, National Geographic, Smithsonian, Canadian Geographic. No 1969. līdz 2008. gadam viņš publicēja 24 grāmatas par Ziemeļkanādas dabu.
Miris 2013. gada 17. decembrī Monreālā.
Ponakste
Ponakste (arī Panakse, Panākse, Ponakse, Ponaksis, Ponākse, Ponākste, lejtecē Plostnieku upe) ir Ventas labā krasta pieteka Saldus novadā un Kuldīgas novadā.
Iztek no Dižā Veiķenieku purva. Netālu no iztekas uzņem Veiķenieku ezera ūdeņus. Tek rietumu virzienā mazapdzīvotā apvidū. Lielākās pietekas - Alkšņu valks, Čabu grāvis, Robalts, Zobenvalks. Ietek Ventā iepretim Raņķiem. Lejtecē Ponaksti šķērso valsts autoceļš V1278 (Ciecere—Ikaiši—Vārme).
Makaki
Makaki, makaku ģints (Macaca) ir viena no paviānu cilts (Papionini) ģintīm, kas apvieno 23 mūsdienās dzīvojošas mērkaķu sugas. Šī ir viena no visplašāk izplatītajām mērkaķu ģintīm pasaulē. Lielākā daļa makaku sugu ir sastopamas Āzijā, sākot ar Afganistānu un beidzot ar Japānu, bet berberu makaks (Macaca sylvanus) mājo Ziemeļāfrikā un Eiropas dienvidos, Gibraltāra klintīs. Vispazīstamākās makaku sugas ir rēzus makaks (Macaca mulatta) un berberu makaks.
Izskats un īpašības
Makaki ir vidēji lieli mērkaķi ar spēcīgi veidotu ķermeni un ekstremitātēm. Kājas un rokas ir apmēram vienādā garumā. Tiem ir biezs matojums, kas parasti ir pelēkbrūnā krāsā, tomēr ir sastopami arī melni makaki. Purna daļa pagarināta un uz tās nav matojuma. Vairākām sugām uz galvas ir biezāki un garāki mati, kas atgādina cepuri, bet dažām sugām ir vaigu bārdas. Viena no galvenajām pazīmēm, pēc kā atšķir dažādas makaku sugas, ir to astes garums. Dažām sugām astes nav vispār, dažām tā ir īsa, bet citām gara, sasniedzot tādu pašu garumu kā pārējais ķermenis.
Tēviņi ir izteikti lielāki nekā mātītes. Lielākais ģintī ir Tibetas makaks (Macaca thibetana), kura tēviņa ķermeņa garums sasniedz 70 cm, svars 18 kg, mātītes svars ir 13 kg. Mazākais ģintī ir krabjēdājmakaks (Macaca fascicularis), kura tēviņa ķermeņa garums var būt 41 cm, svars ir 5,5 kg, mātītes ķermeņa garums ir 38 cm, svars 2,4 kg.
Uzvedība
Makaki dzīvo baros, kas var būt dažāda lieluma. Tiem ir ļoti strikta bara uzbūve un hierarhija, kas gan tēviņiem ik pa laikam nomainās. Kopumā tēviņi dominē pār mātītēm. Toties mātītēm savstarpējā hierarhija ir daudz noturīgāka un ir vairāk atkarīga no mātes hierarhijas pakāpes barā. Augstāka ranga makaks, ja tam pietrūkst ēdiens, to, piemēram, var izņemt pat no zemāka ranga mērkaķa mutes.
Makaki dzīvo kokos daudz biežāk nekā paviāni, bet ērti jūtas arī uz zemes. Makaki ir arī labi peldētāji. Atkarībā no sugas tie dzīvo mežos, līdzenumos, klintīs un akmeņainos pacēlumos. Makaki ir visēdāji. Tiem ir lieli vaigu maisi, kuros var noglabāt ēdienu.
Leons XI
Pāvests Leons XI (, dzimis, miris ), īstajā vārdā Alesandro Otaviāno de Mediči (Alessandro Ottaviano de' Medici), bija Romas pāvests no līdz. Viņš bija ceturtais un pēdējais Mediči dzimtas pāvests, pāvesta Leona X brāļadēls.
Makaki
Sistemātika
Makaku ģints (Macaca)
Leons XI
Alesandro Mediči ir dzimis 1535. gadā Florencē. Kad viņam bija 15 gadi, Toskānas lielhercogs Kozimo I de Mediči nosūtīja Alesandro uz Romu pie pāvesta Pija V kā vēstnieku. 1573. gadā pavēsts Gregorijs XIII viņu iecēla par Pistoijas bīskapu, bet 1574. gadā par Florences arhibīskapu. 1583. gada 12. decembrī kļuva par kardinālu. Tajā pašā dienā par kardināliem kļuva vēl trīs cilvēki, kas vēlāk kļuva par Romas pāvestiem. Tie bija Urbāns VII, Gregorijs XIV un Inocents IX. Interesanti, ka neviens no šiem četriem pāvestiem šajā amatā nebija ilgāk par gadu. 1596. gadā Alesandro Mediči kļuva par pāvesta Klementa VIII legātu Francijā.
Alesandro Mediči par jauno pāvestu tika ievēlēts 1605. gada 1. aprīlī, bet šajā krēslā viņš pavadīja vien 28 dienas. Tā kā šajā amatā sabija tik īsu brīdi, viņš tika iesaukts par Papa Lampo ("Zibens pāvestu").
Sonepar
Sonepar SA ir Francijas uzņēmums, kas nodarbojas ar elektrokomponenšu vairumtirdzniecību. Tas ir dibināts 1969. gadā. Galvenais birojs atrodas Parīzē.
Vēsture
1960. gadā Coisne un Lambert ģimeņu, kuras audumu biznesā darbojās kopš 1862. gada, vienpadsmit pārstāvji dibināja kapitālsabiedrību Société de Négoce et de Participation (saīsinājumā Sonepar), lai pārvaldītu ģimenes īpašumus, kas iegādāti, lai diversificētu biznesu ārpus tekstila sfēras.
Uzņēmuma vadītājs Henri Coisne (kopš 1968. gada) Sonepar nākotni saskatīja elektrokomponenšu jomā, kur tirgus vēl nebija strukturēts. 1969. gadā tika iegādāts elektroaprīkojuma vairumtirgotājs Comptoir d’Électricité Franco-Belge (CEFB). 1973. gadā tika nopirkts uzņēmums Comptoir Lyonnais d’Electricité (CLE), 1974. gadā — Sanelec, 1977. gadā — Groupe Marcel Tabur (GMT).
1982. gadā no grūtības piedzīvojušā Nīderlandes uzņēmuma Ogem Holding N.V. tika nopirkti vairumtirgotāja Otra N.V. 50 % kapitāldaļu. 1984. gadā Kanādā tika iegādāts uzņēmums Lumen.
1998. gadā Sonepar izpletās ASV, iegādājoties Eagle Electric Supply. 1999. gadā Otra NV pārņēma Sonepar Distribution. Otra meitas uzņēmumi tika pakļauti tieši Sonepar, bet Otra NV likvidēts. SLO, ko 1993. gadā bija nopircis Otra NV, kļuva atbildīgs par Sonepar biznesu Somijā un Baltijas valstīs.
2000. gadā tika nolemts Sonepar nosaukumu nodot tā vairumtirdzniecības meitas uzņēmumam Sonepar Distribution, bet pārvaldītājsabiedrībai dot nosaukumu Colam Entreprendre. Kopš 2000. gada uzņēmums iegāja Āzijas (Honkonga) un Latīņamerikas (Meksikā, Brazīlijā un Argentīnā) tirgos.
2007. gadā Sonepar un Rexel vienojās par 3,13 miljardiem eiro iegādāties Nīderlandes elektrokomponenšu izplatītāju Hagemeyer un to sadalīt. 2008. gada martā Rexel iegādājās Hagemeyer, un jūnijā Sonepar tika pārdota daļa Hagemeyer grupas uzņēmumu (ASV, Austrālijā, Austrijā, Kanādā, Ķīnā, Meksikā, Šveicē un Zviedrijā).
2012. gadā tika nopirkts Jaunzēlandes uzņēmums Corys Electrical. 2014. gadā Sonepar North America no investīciju uzņēmuma LKCM Capital Group LLC iegādājās rūpniecisko izplatītāju Industrial Distribution Group (IDG). 2016. gada oktobrī IDG tika pārdēvēts par Vallen.
SLO Latvijā
Sonepar Latvijā ir pārstāvēts ar SIA SLO Latvia, kuram ir filiāles Daugavpilī, Liepājā, Rēzeknē, Valmierā un Ventspilī.
Pando departaments
Pando departaments ir viens no deviņiem Bolīvijas departamentiem valsts ziemeļu daļā. Robežojas ar Beni departamentu un ar Lapasas departamentu dienvidos, kā arī ar Peru rietumos un ar Brazīliju ziemeļos. Departamenta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kobiha. Pando departamenta kopējā platība ir 63 827 km², pēc 2012. gada datiem departamentā dzīvo 109 173 iedzīvotāji. Tas ir piektais lielākais departaments Bolīvijā pēc platības un devītais lielākais departaments pēc iedzīvotāju skaita. Departaments ir sīkāk sadalīts piecās provincēs.
Skrebeļi (Ambeļu pagasts)
Skrebeļi ir ciems Augšdaugavas novada Ambeļu pagastā. Atrodas 254 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V687.
Ģimnāzija
Ģimnāzija (no grc (gymnásion) — 'vingrināšanās vieta') ir vispārējās izglītības iestāde, kas īsteno vispārējās vidējās izglītības programmas. Agrāk ģimnāzijās lielāku uzmanību pievērsa grieķu un latīņu valodas, kā arī veco kultūrtautu literatūras mācīšanai, to pamatuzdevums bija sagatavot studijām augstskolā.
Pašlaik Latvijā vispārējās vidējās izglītības programmas īsteno ne tikai valsts ģimnāzijas, bet arī pašvaldību un privātās ģimnāzijas līdztekus vidusskolām un vakara (maiņu) vidusskolām.
Vēsture
Senajā Grieķijā par ģimnāziju (gymnasion) sauca vingrošanas vietu dārzā, laukumā vai telpās. Atēnās darbojās trīs ģimnāzijas, proti, Platona akadēmija, Aristoteļa licejs un Kinosargs (Kynosarges), ģimnāzijas darbojās arī Korintā, Efesā un citur. Ģimnāzijas nosaukumu Eiropā atsāka lietot Renesanses laikmetā. Dažās ģimnāzijās (gymnasium academicum vai gymnasium illustre) mācību programmas paplašināja ar filozofiju, loģiku, retoriku, parasti ar latīņu mācību valodu. Pie šīm ģimnāzijām piederēja Zviedru Vidzemes Rīgas Akadēmiskā ģimnāzija (1631), Tērbatas Akadēmiskā ģimnāzija un Zviedru Igaunijas Rēveles Akadēmiskā ģimnāzija.
17. gadsimtā izveidojās klasiskās ģimnāzijas ar seno valodu un literatūras apguvi un reālās ģimnāzijas (reālskolas) ar t.s. "reālo zināšanu" apguvi.
Valsts ģimnāzijas Latvijā
Pēc 1920. gada "Likuma par vidusskolām" pieņemšanas Latvijā pastāvēja vienīgi reālā tipa vidusskolas, izņemot vienu klasiskā tipa vidusskolu (Rīgas pilsētas 1. ģimnāziju). Toties ar 1929. gada 22. augusta Latvijas Republikas Izglītības ministra rīkojumu 99 vispārizglītojošās vidusskolas tika pārdēvētas par ģimnāzijām.
Mūsdienās Valsts ģimnāzijas statusu izglītības iestādei piešķir Latvijas Republikas Ministru kabinets. Valsts ģimnāzijas pamatuzdevums ir īstenot vispārējās vidējās izglītības programmas (no 10. klases līdz 12. klasei). Valsts ģimnāzija ir tiesīga īstenot arī vispārējās pamatizglītības otrā posma izglītības programmu (no 7. klases līdz 9. klasei) vai pilnu pamatizglītības programmu (no 1. klases līdz 9. klasei), kā arī starptautiskā bakalaurāta programmu. Valsts ģimnāzija papildus minēto izglītības programmu īstenošanai veic reģionālā metodiskā centra un pedagogu tālākizglītības centra funkcijas (Vispārējās izglītības likuma 40. pants), par ko saņem papildu valsts budžeta finansējumu (63. pants). Valsts ģimnāzijas, uzņemot izglītojamos pamatizglītības otrā posma izglītības programmā, ar dibinātāja atļauju ir tiesīgas rīkot iestājpārbaudījumus atbilstoši valsts pamatizglītības standartam un noteikt uzņemšanas kritērijus (31. pants).
Ļiļa Drļeviča
Ļiļa Drļeviča (sr; dzimusi Belgradā) ir Serbijas starptautiskā meistare šahā (2016).
Biogrāfija
Pārstāvējusi Dienvidslāvijas komandu Eiropas komandu šaha čempionātos meitenēm U18 vecuma grupā (2000, 2002).
2007. gadā Tunisijas pilsētā Sūsā uzvarējusi Vidusjūras valstu sieviešu šaha čempionātā. Kopš 2009. gada šaha turnīros pārstāv Serbiju. 2010. gadā Cīrihē ieņēmusi otro vietu Pasaules čempionātā šahā studentēm. Tajā pašā gadā Pančevā kļuvusi par Serbijas sieviešu šaha čempionāta bronzas laureāti, bet 2016. gadā uzvarējusi Serbijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Melnkalnes un Serbijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2015. gadā kļuvusi par FIDE instruktori.
Hmilovka
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem.
Vidusmuiža
Vidusmuiža var būt:
Ajona
Ajona (krievu un ckt) ir sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļaustrumos Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Čaunas rajonā. Nosaukums cēlies no čukču valodas vārda эйу — ‘atdzīvināt’ — ‘vieta, kur atspirgst briežu ganāmpulki’.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Austrumsibīrijas jūras dienvidaustrumos, Čaunas līča ziemeļrietumu daļā. 2—10 km platais un seklais Mazais Čaunas šaurums dienvidrietumos to šķir no Kitikas pussalas, bet austrumos no Lielās Routana salas un Pevekas pussalas to šķir 30 km platais Vidējais šaurums. Sala 63 km gara un 38 km plata, izstiepta austrumu—rietumu virzienā. Krasti lēzeni, vietām krauji, piekrastē vairākas nelielas saliņas, lielākās no kurām ir Čenkuļa, Rijanranota un Moseja. Reljefs līdzens, vidusdaļā paceļas 66 m augstā Reketegina augstiene. Daudz nelielu ezeru, biezs upju tīkls, garākā no tām ir Rivēma (68 km). Ainavā dominē arktiskā tundra, daudz purvu. Ziemeļbriežu vasaras ganības.
Vēsture
Salai sena apdzīvotības vēsture, par ko liecina vairākas neolīta laikmeta apmetnes, viena no kurām datēta ar m.ē. 1. gadu tūkstoša sākumu. Vēstures avotos sala pirmoreiz minēta 1646. gadā, kad tajā piestāja un tirgojās ar vietējiem iedzīvotājiem rūpnieks Isaja Ignatjevs. 1761. gadā salu apmeklēja tirgonis Ņikita Šalaurovs un nosauca salu par Zavadeju (Завадей). 1821. gadā Ferdinands Vrangelis salas nosaukumu precizēja kā Sabodeju (Са6одей). Tagadējo nosaukumu 1857. gadā ieviesa mācītājs Argentovs, kurš to dzirdēja no vietējiem iedzīvotājiem.
Iedzīvotāji
Salas rietumu krastā izvietojusies tās vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta Ajona, līdzās kurai kopš 1941. gada darbojas Ostrovajonas polārstacija.
Mazārešarīfa
Mazārešarīfa (,, Mazār-i Šarīf) ir pilsēta Afganistānas ziemeļos, Balhas vijaleta administratīvais centrs. 2012. gadā Mazārešarīfā dzīvoja 267 tūkstoši iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir ceturtā lielākā Afganistānas pilsēta. Aptuveni 60% iedzīvotāju ir tadžiki.