cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ebeltofthāfene
Vēsture
Ebeltofta līci kā topošās stacija vietu jau 1910. gadā izvēlējas Ferdinands fon Cepelīns savas Špicbergenas ekspedīcijas laikā. Cepelīna ekspedīcijas uzdevums bija zinātniski un tehniski sagatavoties sava dirižabļa polārajam lidojumam. Viņu pavadīja un konsultēja Starptautiskās aeronavigācijas komisijas priekšsēdētājs Hugo Hergesels un polārpētnieks Ērihs fon Drigalskis. Tā kā maz bija zināms par meteoroloģiskajiem apstākļiem Arktikā, jo īpaši dirižabļa augstumā, bija jāizveido pastāvīga stacija nepārtrauktiem aeroloģiskiem mērījumiem. Kā pagaidu risinājumu Hergesels 1911. gadā izveidoja ģeofizisko observatoriju Adventa līcī vietējās ogļraktuves ēkā. 1912. gada vasarā Krosfjorda piekrastē tika uzbūvēta Ebeltofthāfenes observatorija.
Pirmais observatorijas vadītājs bija Kurts Vegeners, kuram palīdzēja Makss Robičs. Staciju veidoja divstāvu galvenā ēka, noliktava, neliela balonu zāle un neliela grozāmā ēka vēja pūķiem. Netālajā 509 m austajā Mondelabrisa kalnā tika izbūvēta meteostacija, otra meteostacija tika izbūvēta 7 km attālajā Mitras ragā.
1913. gada februārī un martā Vegeners uzsāka divas glābšanas ekspedīcijas briesmās nonākušajiem vācu Šrēdera-Stranca ekspedīcijas dalībniekiem, kuru kuģis Herzog Ernst bija iestrēdzis ledū Zorges līcī. Divās mednieku būdās viņš atrada ziņas no ekspedīcijas dalībniekiem, kuri bija mēģinājuši sasniegt apdzīvotas vietas, bet tagad paziņoja par savu lēmumu atgriezties uz kuģa. Neskatoties uz lielo personīgo apņemšanos, Vegeners nespēja cietušajiem palīdzēt.
1913. un 1914. gadā divreiz nomainījas stacijas apkalpe. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma stacija savu darbību pārtrauca. Gadu vēlāk tika ziņots, ka Lielbritānijas kara flote staciju iznīcinājusi.
Pētniecība
Zinātnisko programmu galvenokārt veidoja meteoroloģiskie novērojumi galvenajā stacijā. Gaisa temperatūra, mitrums un spiediens tika reģistrēti trīs reizes dienā. Turklāt pētnieki novēroja vēja ātrumu un virzienu, kā arī mākoņu segu. Gaisa temperatūra gandrīz gadu tika reģistrēta Mondelabrisa kalnā un 3,5 mēnešus Mitra ragā. Tika veikti arī dažādi aeroloģiskie mērījumus. Kopumā tika veiktas 275 zondēšanas ar gaisa balonu, sasniedzot maksimālo 14 000 metru augstumu. Mazāk veiksmīgas bija zondēšanas ar pūķu palīdzību. Kopumā ir savākts liels daudzums datu, kam ir liela vērtība, salīdzinot tos ar pašreizējiem arktiskās sasilšanas aprēķiniem.
Vēl viens ekspedīcijas mērķis bija novērot polārblāzmu. Balstoties uz 69 paralakses mērījumiem, kas vienlaicīgi tika veikti galvenajā stacijā un Mitras ragā, varēja noteikt novēroto ziemeļblāzmas augstumu (no 70 līdz 200 km).
Pašnodarbinātais
Terminu pašnodarbinātais juridiski lieto tikai tad, ja fiziskā persona saimnieciskās darbības veikšanai ir reģistrējusies arī kā sociālās apdrošināšanas obligāto iemaksu veicēja, proti, no saviem ienākumiem maksā tā saukto sociālo nodokli. Pašnodarbinātā termina nav citos nodokļu likumos, tas ir atrodams tikai likumā "Par valsts sociālo apdrošināšanu". Tikai šajā likumā ir atrodama pašnodarbinātā definīcija, proti, likuma 1.panta 3.daļā uzskaitīts, ka pašnodarbinātais ir persona, kura gūst ienākumu kā:
Lai kļūtu par pašnodarbināto, savu darbību var reģistrēt vienā no divām formām – saimnieciskās darbības veicējs vai individuālais komersants (IK). Galvenā atšķirība starp šīm abām darbības formām ir reģistrācijas procesā.
Individuālā komersanta reģistrācija notiek - aizpildot veidlapu, reģistrējot uzņēmuma nosaukumu un veicot iemaksu par reģistrāciju, to visu darot Uzņēmumu reģistrā.
Savukārt, saimnieciskās darbības veicējs - reģistrējas Valsts ieņēmumu dienesta (VID) Elektroniskās deklarēšanas sistēmā (EDS) ar savu individuālo personas kodu.
2019.—2020. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona
2019.—2020. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona bija 28. Premjerlīgas sezona. Tā sākās. Bija paredzēts, ka tā noslēgsies. sezona uz laiku tika pārtraukta COVID-19 pandēmijas dēļ. 28. maijā tika pieņemts lēmums, ka sezona atsāksies 17. jūnijā. Sezona noslēdzās 2020. gada 26. jūlijā.
Par Premjerlīgas čempioniem kļuva Liverpool FC futbolisti, kas klubam bija 19. Anglijas čempionu tituls. Par sezonas rezultatīvāko spēlētāju kļuva Leicester City uzbrucējs Džeimijs Vārdijs, gūstot 23 vārtus un 33 gadu vecumā kļūstot par vecāko spēlētāju, kas to paveicis.
Virtemberga
Virtemberga (de) bija viena no Svētās Romas impērijas, vēlāk Vācijas Impērijas valstīm. Kopš 1952. gada Bādenes-Virtembergas federālās zemes sastāvā.
Vēsture
Izveidojusies viduslaikos senās Švābijas zemes teritorijā Nekāras upes baseinā. Kopš 12. gadsimta pastāvēja Virtembergas grāfiste, kopš 1495. gada Virtembergas hercogiste ar rezidences pilsētām Štutgarti und Ludvigsburgu. 1793. gadā no Virtembergas atdalīja Elzasas teritoriju, ko pievienoja Francijai. 1803. gadā tā kļuva par Virtembergas kūrfirsta valsti, 1806. gadā par suverēnu Virtembergas karalisti līdz iekļaušanai Vācijas Impērijas sastāvā 1871. gadā. Pēc Otrā pasaules kara atradās okupācijas zonā (1945—1952), sadalīta Virtembergas-Bādenes (Württemberg-Baden, galvaspilsēta Štutgarte) un Virtembergas-Hohencolernas (Württemberg-Hohenzollern, galvaspilsēta Tībingene) daļās.
Patriks van Ānholts
Patriks van Ānholts (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada van Ānholts pārstāv Nīderlandes Eredivisie komandu PSV Eindhoven, kas viņu īrē no Stambulas "Galatasaray".
Sasniegumi
PSV
Nikolajs Orlovs
Nikolajs Orlovs (ru; dzimis 19. gadsimtā, miris 20. gadsimtā) bija krievu grieķu-romiešu stila cīkstonis, sudraba medaļas ieguvējs 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Ceļā uz finālu Orlovs uzvarēja ceturtdaļfinālā - ungāru Edenu Radvāņu un pusfinālā somu Arvo Lindēnu. Finālā viņš zaudēja aptuveni 7 kg vieglākam itāļu cīkstonim Enriko Porro pēc punktiem.
Paropsis charybdis
Paropsis charybdis ir lapgraužu suga. To uzskata par nopietnu kaitēkli dažām eikalipta sugām Jaunzēlandē.
Ogres komercbanka
Akciju sabiedrība «Ogres komercbanka» bija Latvijas banka. Dibināta 1993. gadā, 2006. gadā tai tika anulēta licence.
Paropsis charybdis
Izplatība
Paropsis charybdis ir Austrālijas lapgraužu suga, kas ir izplatīta kontinenta piekrastes un dienvidaustrumu Austrālijas plato un Tasmānijā.
Ir ievests Jaunzēlandē, kur labi iedzīvojies. Pirmo reizi Jaunzēlandē atrasts 1916. gadā Port Hilsā, Kenterberijā, kur apguva jaunas teritorijas, tādas kā eikalipta plantācijas un meža joslas.
Ogres komercbanka
Vēsture
Ogres komercbanka tika dibināta uz Latvijas Bankas privatizējamās Ogres nodaļas pamata.
Rīgas apgabaltiesa atzina Ogres komercbanku par likvidējamu. Maksātnespējas process tika izbeigts.
Gabrovas apgabals
Gabrovas apgabals (bg) ir apgabals Bulgārijas centrālajā daļā, nosaukts tā galvenās pilsētas — Gabrovas — vārdā. Tas robežojas ar Veliko Tarnovas apgabalu ziemeļos un austrumos, Stara Zagoras apgabalu dienvidos un Lovečas apgabalu rietumos un ziemeļos.
Apgabals sadalīts četrās pašvaldībās, bet tā kopējais iedzīvotāju skaits ir 125 238 (2016. gada aprīlis).
Gabrovas apgabalā atrodas senlaicīgas ciematu apbūves muzejs "Boženci" un Etaras etnogrāfiskais brīvdabas muzejs. Centrālbalkānu nacionālais parks (daļēji atrodas arī blakus apgabalos) ir UNESCO Pasaules mantojuma kandidātobjekts.
Šeimuss Kolmens
Šeimuss Kolmens (ga, dzimis ) ir īru futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2023) Kolmens pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Everton un ir Īrijas futbola izlases kapteinis.
Sasniegumi
Blackpool
Īrija
Mohāčas kauja
Mohāčas kauja (hu, tr) ir viena no svarīgākajām kaujām Ungārijas un Centrāleiropas vēsturē. 1526. gada 29. augustā kaujā satikās Ungārijas Karalistes spēki karaļa Lajoša II Jagellona vadībā un Osmaņu impērijas spēki Suleimana I vadībā. Ungāri cieta sakāvi, Lajošs II mira pēc kaujas, Ungāriju savā starpā sadalīja Osmaņu impērija, Transilvānijas hercogiste, un Hābsburgi. Lajoša II nāve arī pavēra ceļu Hābsburgu dinastiskajām pretenzijām uz Ungārijas zemēm. No Osmaņu puses kaujā piedalījās 50-70 000 kareivji, no kuriem zaudēja tikai 1500. Ungāru armijā bija 25-30 000 kareivji, no kuriem zaudēja 14-20 000. Turkiem bija 300 lielgabali pret ungāru 85.
Džeimss Makārtijs
Sasniegumi
Wigan
Dicranosterna semipunctata
Dicranosterna semipunctata ir Austrālijas lapgraužu suga. 1996. gadā ir pirmo reizi atrasta Jaunzēlandē. Šis lapgrauzis ir Acacia melanoxylon kaitēklis.
Starp Dicranosterna semipunctata dabiskajiem ienaidniekiem ir zināmi plēvspārņi — olu parazitoīdi, piemēram, Neopolycystus (no Pteromelidae dzimtas), kā arī plēsēji, tajā skaitā mārītes (piemēram, Cleobora mellyi).
Egita Senakola
Egita Senakola ir Rīgas Stradiņa universitātes Zobu terapijas un mutes veselības katedras asociētā profesore, Zobu higiēnistu akadēmiskās skolas vadītāja, Rīgas Stradiņa universitātes Stomatoloģijas institūta Mutes veselības centra vadītāja. Latvijas Zobārstu asociācijas valdes locekle. Eiropas Galveno zobārstu Padomes locekle. Alianes "Par zobiem brīviem no bojājumiem" Latvijas pārstāve. Starptautiskās zobārstu koledžas locekle un Pierre Fauchard akadēmijas locekle.
Ir starptautisku un Latvijas mēroga epidemioloģisku, klīnisku pētījumu zobārstniecībā vadītāja un vadošā pētniece. Daudzu zinātnisko publikāciju autore un līdzautore. Kā starptautiska eksperte ir piedalījusies vairākos izglītības zobārstniecībā profesionālās kvalitātes izvērtējuma programmās Lietuvā (International Peer Review of the Programmes in the field of Dental Care). Daudzu mutes veselības veicinošu, izglītojošu programmu autore, lektore un projektu vadītāja.
Lotte Tisenkopfa-Iltnere
Lotte Tisenkopfa-Iltnere ir latviešu uzņēmēja, kas ir SIA "Madara Cosmetics" līdzīpašniece un vadītāja. Lotte Tisenkopfa-Iltnere ir ieguvusi humanitāro zinātņu bakalaura grādu Āzijas studijās Latvijas Universitātē. Lotte savu pirmo uzņēmumu nodibināja, kad viņai bija 23 gadu. Uzņēmuma radīšanā līdzdarbojās pieci cilvēki.
Liepājas Liedaga vidusskola
Liepājas Liedaga vidusskola ir vidusskola, kas atrodas Liedaga ielā 5 Liepājā.
Vēsture
Dibināta drīz pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada 28. maijā kā Liepājas pilsētas krievu vidusskola, drīz vien pārdēvēta par '''Liepājas pilsētas 2. vidusskolu'''. Sākotnēji tā izvietojās Republikas ielā 12, 1946. gadā skolai pievienoja ēku Toma ielā 19. No 1947. gada decembra Toma ielā 19 mācījās vidusskolas klases, bet Republikas ielā 12 – septiņgadīgās skolas klases.
Par godu A. Puškina 150. dzimšanas dienai 1949. gadā skolu pārdēvēja par '''Liepājas A. S. Puškina 2. vidusskolu''' un pārcēla uz ēku Alejas ielā 16. 1976. gadā Liepājas A. Puškina 2. vidusskola uzsāka darbu jaunuzceltā ēkā Liedaga ielā 5.
2019. gada 13. jūnijā Liepājas pilsētas dome pieņēma lēmumu apvienot Liepājas A. Puškina 2. vidusskolu ar Liepājas 12. vidusskolu, nosaucot apvienoto vidusskolu par Liepājas Liedaga vidusskolu.
Jaunizveidotā izglītības iestāde turpināja īstenot A. Puškina 2. vidusskolas un 12. vidusskolas licencētās un akreditētās izglītības programmas, izvērtējot darba slodzes un pārskatot darba līgumus.
Domīnija
Domīnija, dažreiz arī Britu Domīnija, bija daļēji neatkarīgas Britu impērijas daļas, kurām Apvienotās karalistes valdība pakāpeniski piešķīra izpildvaras un likumdošanas neatkarību no Londonas valdības un parlamenta. Domīnijas statusu sākotnēji piešķīra balto imigrantu kontrolētām kolonijām - Austrālijai, Jaunzēlandei, Ņūfaundlendai, Dienvidāfrikai, kuras uzskatīja par pietiekami attīstītām parlamentārai pašpārvaldei. Kompromisa rezultātā Īrijas Brīvvalsts pirmos neatkarības gadus bija domīnija. Neilgu laiku domīnijas bija arī Indija, Pakistāna un Šrilanka. Domīnijas statuss bija kaut kas vidējs starp Londonai pakļautu koloniju un pilnīgi suverēnu valsti. Kanādas, Austrālijas un Jaunzēlandes formālā valsts galva joprojām ir Anglijas karaliene.
Britu impēriju veidoja sarežģīts koloniālo jurisdikciju tīkls, kuru legālais statuss bija dažāds. Lai arī vairākās kolonijās un britu kontrolētajās teritorijās darbojās pašpārvaldes parlamenti, tām nepiešķīra domīniju statusu. Vairākas britu kolonijas Austrālijā sāka ceļu uz pašpārvaldi jau 1850. gadā, un tikai 1901. gadā kļuva par apvienotu Austrālijas sadraudzību ar domīnijas statusu. Jaunzēlande un Ņūfaundlenda domīnijas statusu saņēma 1907. gadā, bet nemierīgā Dienvidāfrikas Savienība 1910. gadā. 1922. gadā izveidotā Īrijas Brīvvalsts līdz 1937. gadam skaitījās domīnija, lai arī īri to uzskatīja par formalitāti, un 1937. gadā pasludināja republiku, Anglijas karalim saglabājot tikai ārlietu formalitāšu kontroli. 1949. gadā arī šīs attiecības beidzās, Īrijai kļūstot pilnīgi neatkarīgai.
Pirmā domīnijas statusu saņēma Kanādas konfederācija 1867. gadā. Kanādai ierobežotas vietējās pašpārvaldes tiesības piešķīra, lai izvairītos no ASV Neatkarības karam līdzīgas revolūcijas un Kanādas atšķelšanās no impērijas, taču pirmās desmitgades tā joprojām atradās gandrīz pilnīgā Londonas pakļautībā. Domīnijas ārpolitiku, starptautisko tirdzniecību un militāros jautājumus kontrolēja Londona.
1927. gadā Kanāda atvēra pirmo pārstāvniecību ASV. Tikai Otrā Pasaules kara laikā domīnijas atvēra vēstniecības ASV. Austrālija 1940. gadā, Jaunzēlande 1941. gadā un Kanāda 1943. gadā. Apvienotās karalistes kara pieteikums Vācijai 1939. gada septembrī iesaistīja arī domīnijas. Tā kā Austrālija nebija ratificējusi Vestminsteras statūtus, tā uzskatīja, ka kara pieteikums automātiski attiecas arī uz to. Jaunzēlande ieņēma līdzīgu attieksmi. Dienvidāfrikas parlaments pieteica karu Vācijai 6. septembrī, un Kanādas parlaments 10. septembrī. Īrija saglabāja neitralitāti. Karš iezīmēja domīniju pieaugošo neatkarību. Austrālijas premjerministrs 1942. gada februārī ignorēja Vinstona Čērčila pavēli un lika austrāliešu karaspēkam no Tuvajiem Austrumiem atgriezties Austrālijā, nevis doties uz Birmas fronti pret japāņiem.
Vestminsteras statūti
1931. gada Vestminsteras statūti piešķīra Kanādai, Īrijas Brīvvalstij un Dienvidāfrikas Savienībai pilnīgu likumdošanas neatkarību no Londonas parlamenta lēmumiem. Kanāda 1982. gadā pieņēma likumu, ar kuru tā kļuva pilnīgi juridiski neatkarīga no Apvienotās karalistes likumdošanas. Austrālija Vestminsteras statūtus daļēji ratificēja 1942. gadā, attiecinot šo ratifikāciju jau uz visiem lēmumiem kopš kara sākuma 1939. gadā, un 1986. gadā pieņēma likumu par pilnīgu likumdošanas neatkarību no Apvienotās karalistes. Īrijas Brīvvalsts Vestminsteras statūtus ignorēja, uzskatot, ka jau ir pilnīgi neatkarīga valsts. Jaunzēlande Vestminsteras statūtus ratificēja 1947. gadā, un pilnīgi izbeidza likumdošanas saite 1986. gadā. Ņemot vērā Ņūfaundlendas slikto ekonomisko un politisko situāciju, tā nesāka Vestminsteras statūtu ratifikāciju, bet 1934. gadā lūdza ieviest Londonas kontrolētu pārvaldi, kas turpinājās līdz 1949. gadam, kad tā pievienojās Kanādai. Dienvidāfrikas parlamentam nevajadzēja ratificēt Vestminsteras statūtus, taču tas savu neatkarību nostiprināja ar diviem likumiem 1934. gadā.
1952. gadā tronī kāpa Elizabete II, kas kronējās ne tikai kā Apvienotās karalistes karaliene, bet arī domīniju un visu valdījumu un teritoriju karaliene. Nosaukumu "domīnija" viņas titulos aizstāja ar konkrētās valsts nosaukumu, vai formulējumu "valdījumi un teritorijas", tādējādi izbeidzot vārda "domīnija" lietošanu. Attiecībā uz Britu sadraudzības valstīm, nosaukumu "sadraudzības valdījums" attiecas uz 16 valstīm, kuru valsts galva joprojām ir Elizabete II.
Darema (Anglija)
Darema (en) ir pilsēta Anglijā, vēsturiskais un administratīvais Daremas grāfistes centrs. Pilsēta atrodas 21 km uz dienvid rietumiem no Sanderlendas un 29 km uz dienvidiem no Ņūkāslas pie Tainas. Pēc 2010. gada datiem, pilsētā dzīvo 65 549 iedzīvotāji un tā ir Daremas grāfistes lielākā pilsēta.
1986. gadā, pilsētā esošā Daremas pils un katedrāle tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā. Kopš 1832. gada Daremas pils ir mājvieta Daremas Universitātei. Universitāte ir trešā vecākā universitāte Anglijā aiz Oksfordas un Kembridžas, kā arī pēc 2018.gada Times Higher Education reitinga datiem tā bija 114. labākā universitāte pasaulē.
Bārtas iela (Jūrmala)
Bārtas iela ir iela Jūrmalā, Pumpuru apkaimē. Bārtas iela sākas krustojumā ar Salacas ielu un beidzas krustojumā ar Vaidavas ielu. Kopējais ielas garums ir 280 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Bārtas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Bārtas iela ir savienota ar šādām ielām:
Čiganka
Čiganka ir Ilzītes labā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Kikimora
Kikimora (ru, be) jeb Šišimora (Шиши́мора) austrumslāvu mitoloģijā ir ļaunais mājas gars, maza un neredzama sieviņa, kas mīt tumsā un mitrās vietās zem grīdas. Viņu dažkārt uzskata par mājas gara sievu. Naktīs Kikimora traucē bērniem gulēt un sapiņķerē dziju. Mājās dzirdamos trokšņus sauc par Kikimoras aušanu un uzskata, ka tie liecina par gaidāmu nelaimi. Viņa esot naidīgi noskaņota pret vīriešiem un varot kaitēt mājdzīvniekiem, jo īpaši vistām.
Drikaites grāvis
Drikaites grāvis ir Atašas kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka - no Teiču purva masīva. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā, vidustecē pagriežas uz ziemeļiem-ziemeļrietumiem. Ietek Atašā augšpus Borkovas. Tās krastos atrodas Agrārbanka.
Enriko Porro
Biogrāfija
1908. gada olimpiskajās spēlēs Londonā Porro sacentās vieglā svara kategorijā (līdz 66,6 kg). Viņš uzvarēja visās četrās cīņās un kļuva par čempionu, saņemot zelta medaļu.
Porro piedalījās arī divās turpmākajās olimpiskajās spēlēs. 1920. gada spēlēs Antverpenē viņš sasniedza ceturtdaļfinālu un 1924. gada Parīzē zaudēja pirmajā kārtā, dalot 18. vietā ar astoņiem sportistiem.
Bauskas iela (Jūrmala)
Bauskas iela ir iela Jūrmalā, Bulduru apkaimē. Bauskas iela sākas krustojumā ar Brīvības prospektu un beidzas krustojumā ar Stendes ielu. Kopējais ielas garums ir 590 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Bauskas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Bauskas iela iet gar Jūrmalas slimnīcu.
Ielu savienojumi
Bauskas iela ir savienota ar šādām ielām:
Baznīcas iela (Jūrmala)
Baznīcas iela ir iela Jūrmalā, Dubultu apkaimē. Baznīcas iela sākas kāpu rajonā un beidzas krustojumā ar Slokas ielu. Kopējais ielas garums ir 855 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Baznīcas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu, kā arī daudzdzīvokļu māju apbūve.
Nosaukta par godu Dubultu luterāņu baznīcai, kura atrodas tepat (Baznīcas iela 13).
Ielu savienojumi
Baznīcas iela ir savienota ar šādām ielām:
Oklā upīte
Oklā upīte var būt:
Jānis Ločmelis
Jānis Ločmelis (1936) ir latviešu uzņēmējs, militārpersona un politiķis. Bijušais PSRS kara flotes kontradmirālis (1988). Meita — žurnāliste un politiķe Regīna Ločmele.
Dzīvesgājums
Dzimis 1936. gada 28. oktobrī Briežuciema pagasta Briežusalas ciemā zemnieka Jāzepa Ločmeļa un viņa sievas Anastasijas 13 bērnu ģimenē kā 9. bērns. Mācījās Rekavas vidusskolā, kuru beidza 1955. gadā un iestājās PSRS Kara flotes Krasta artilērijas augstskolā (ru) Rīgā, mācības turpināja Nahimova Melnās jūras kara flotes augstskolā Sevastopolē.
Dienēja PSRS Melnās jūras karaflotē, no 1970. gada Baltijas jūras kara flotē, sākumā Daugavgrīvā, no 1973. gada Liepājas Karostā kā brigādes komandiera vietnieks.
Bija viens no 1975. gada 9. novembra kaujas operācijas vadītājiem pret Rīgas līcī esošo pretzemūdeņu kuģi Storoževoj (Сторожевой), uz kura bija sākusies pret PSRS vadību vērsta sacelšanās.
1985. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR paramilitārās organizācijas ДОСААФ (Добровольное общество содействия армии, авиации и флоту) Centrālkomitejas priekšsēdētāju un 1988. gadā paaugstināja kontradmirāļa pakāpē.
Politiskā darbība
Iestājās 1994. gadā izveidotajā Tautas saskaņas partijā, ievēlēts par Rīgas domes deputātu (2001—2005), bija Drošības un kārtības komitejas vadītāja vietnieks. Kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no partiju apvienības "Dzimtene" saraksta, taču netika ievēlēts. Pēc 2017. gada Rīgas domes vēlēšanām atkārtoti kļuva par Rīgas domes deputātu no "Saskaņas" saraksta..
Marva Amri
Marva Amri (ar; dzimusi ) ir tunisiešu brīvā stila cīkstone, piedalījusies 2008., 2012. un 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, 2016. gadā Riodežaneiro izcīnījusi bronzas medaļu. Viņa ir pirmā Āfrikas sieviete — medaļniece cīņas sportā.
Biogrāfija
Marva Amri ir vecākā no četriem bērniem. Tēvs nomira, kad viņai bija deviņi gadi. Vienpadsmit gadu vecumā viņa sāka nodarboties ar cīņas sportu. Neskatoties uz finansējuma, aprīkojuma un sieviešu partneru trūkumu, Amri neatlaidīgi piedalījās ar valsts finansējumu atbalstītajos Pasaules un Āfrikas čempionātos.
2008. gada olimpiskajās spēlēs 55 kg svara kategorijā viņa pirmajā kārtā zaudēja Žaklīnai Renterijai un ieņēma 14. vietu.
2012. gada olimpiskajās spēlēs 55 kg kategorijā viņa kvalifikācijā pieveica dienvidkorejieti Umu Džiunu un astotdaļfinālā zaudēja zviedrietei Sofijai Matsonei un palika 8. vietā.
Vēl labāk viņai veicās 2016. gada olimpiādē Riodežaneiro, kur viņa cīnījās 58 kg svara kategorijā. Lai arī viņa pirmajā kārtā zaudēja Kaori Ičo, viņa varēja piedalīties gandarījuma cīņās, jo Ičo sasniedza finālu. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa pārspēja Turcijas pārstāvi Elifu Žale Ješilirmaku un pēc tam cīņā par bronzu arī Azerbaidžānas cīkstoni Jūliju Ratkeviču.
Ilzīte
Ilzīte (arī Ilzene, Ilziņa, Ilzītes strauts) ir Marindzes ezera pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka — no Teiču purva masīva. Tek dienvidrietumu virzienā. Lielākā pieteka — Čiganka. Ietek Marindzes ezera ziemeļu galā. Lejtecē šķērso valsts autoceļu P62 (Krāslava—Preiļi—Madona). Tās krastos atrodas Eiduki. Vidustecē upes kreisajā krastā — Brenču elku liepa.
Kristīne Žilde-Krēvica
Kristīne Žilde-Krēvica ir TV3 žurnāliste. Precējusies ar TV3 raidījuma “Nekā personīga” vadītāju Jāni Krēvicu. Kirstīne budžeta grupā pabeidza Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultāti, savukārt četru gadu laikā Rīgas Biznesa skolā ieguva MBA (Master Degree of Bussines administration) grādu. Karjeru žurnālistikā Kristīne sāka kā laika ziņu reportiere Latvijas Televīzijā. Savas karjeras laikā Kristīne Žilde-Krēvica ir realizējusi dažādus projektus, ieskaitot dokumentālo filmu veidošanu.
Laudeņa
Laudeņa (arī Oklā upe) ir Neretas labā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka - no Teiču purva masīva dienvidiem. Tek dienvidu virzienā. Ietek Neretā pie Zirnaitēm. Upi šķērso valsts autoceļš A12 (Jēkabpils — Rēzekne — Ludza — Krievijas robeža (Terehova)).
Huanhe (polārstacija)
Vēsture
Stacija izveidota 2004. gadā jūlijā un tā ir pirmā Ķīnas polārstacija Arktikā. Izvietojusies divstāvu ēkā ar kopējo platību 500 m², un tajā ir laboratorijas, ofiss, kopmītnes un noliktava. Vienlaicīgi stacija var uzņemt līdz 20—25 cilvēkus.
Zinātniskā darbība
Galvenie pētījumu virzieni ir meteoroloģija, glacioloģija, atmosfēras augšējo slāņu pētījumi, jūras ekosistēmas pētījumi un vides zinātne.
Nīdreite
Nīdreite (arī Niedrija) ir Atašas kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā uz dienvidiem no Atašienes.
Izteka - uz dienvidiem no Agrārbankas. Tek rietumu virzienā. Ietek Atašā lejpus autoceceļa V773 (Atašiene – Buntiķi) tiltam pār Atašu. Upe šķērso valsts autoceļu P62 (Krāslava — Preiļi — Madona). Tās krastos atrodas Jaunpodnieki.
Oklā upīte (Marindzes ezera pieteka)
Oklā upīte (arī Okluo upeite, lejtecē Brosla) ir Marindzes ezera pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka — no Teiču purva masīva. Tek dienvidu - dienvidrietumu virzienā. Ietek Marindzes ezera austrumu krastā pie Marinzejas muižas, kur šķērso valsts autoceļu P62 (Krāslava—Preiļi—Madona). Tās krastos atrodas Drivnieki, Zalāni.
Erevānas Kaskāde
Erevānas Kaskāde ( Kaskad) ir gigantiskas kaļķakmens kāpnes, kas atrodas Armēnijas galvaspilsētā Erevānā. Kaskādes veidošana uzsākta padomju gados, 1971. gadā, un daļēji pabeigta 1980. gadā. Objekta autori ir arhitekti Džims Torosjans, Aslans Mhitarjans un Sargiss Gurzadjans. Celtniecība tika atsākta tikai 2002. gadā, pēc Armēnijas neatkarības iegūšanas, un pabeigta 2009. gadā ar ASV dzīvojošā armēņu uzņēmēja un filantropa Žerāra Kafesdžiana (Gerard Cafesjian) atbalstu.
Kaskādes iekšienē atrodas septiņi eskalatori, kas ļauj pacelties līdz 118 m augstā kompleksa augšai, no kuras paveras lielisks skats uz pilsētu un saskatāms arī Ararats. Tāpat objekta augšu iespējams saniegt pa kaskādes ārpusē esošajiem pakāpieniem. Iekšpusē atrodas izstāžu zāles, kurās izvietoti armēņu mūsdienu mākslas darbi. Kaskādes ārējā daļā ir daudzas skulptūras un strūklakas, ziedu un krāšņumaugu dobes.
Draudzīgā aicinājuma Liepājas pilsētas 5. vidusskola
'''Draudzīgā aicinājuma Liepājas pilsētas 5. vidusskola''' ir Liepājas vidusskola, kas atrodas Jaunliepājas apkaimē.
Vēsture
Dibināta 1919. gadā kā '''Liepājas 1. latviešu pamatskola''' Raiņa ielā. 1927. gadā skolai piešķīra Raiņa vārdu, skolas pārzinis bija Pauls Šēls, no 1934. gada Jēkabs Zemītis. 1937. gada februārī pilsētas valde nolēma celt jaunu skolas namu Kr. Barona un 1905. gada ielu krustojumā Jaunliepājā pēc arhitekta K. Bikšes projekta, būvdarbus vadīja būvuzņēmējs A. Kažoks. 1938. gada 2. oktobrī Izglītības ministrs Jūlijs Auškāps atklāja jauno skolu, ko nosauca par '''Liepājas pilsētas 28. janvāra Draudzīgā aicinājuma pamatskolu'''.
1954. gadā skolu nosauca par '''Liepājas 5. vidusskolu''', par direktori iecēla Mildu Ķemeri. 1957. gadā par mācību daļas vadītāju sāka strādāt skolotājs Jānis Mencis vecākais. 1964. gadā Liepājas 5. vidusskolā sāka padziļinātu vācu valodas apmācību. Kopš 1997. gada skolas nosaukums ir Draudzīgā aicinājuma Liepājas pilsētas 5. vidusskola. 2006. gadā atklāja skolas piebūvi.
Izglītības programmas
Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods 3101 10 11), Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (3101 30 11), Vispārējās vidējās izglītības profesionālā virziena (komerczinības) programma (3101 40 11).
Oklā upīte (Inčāres strauta pieteka)
Oklā upīte (arī Aklā upīte, Oklā upeite) ir Inčāres strauta kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā. Līkumojot tek austrumu virzienā pa Teiču purva austrumu daļu. Sasniedzot purva malu, ietek Inčāres strautā.
Viņa
Arta Zelma Jēgere, pazīstama kā VIŅA (dzimusi 1994. gadā) ir latviešu repere un dziedātāja. Pazīstama gan ar savu solodarbību, gan kā projekta Bandmaster dalībniece.
Dzīvesgājums
Dzimusi Valmieras novadā. Plašāku atpazīstamību Zelma ieguva radio "Pieci.lv" 5. maija raidījumā "Pilnīgs Vakars", kad piedalījās repa divcīņā ar jau Latvijā zināmo hiphopa mūzikas pārstāvi Edavārdi un pēc klausītāju balsojuma izcīnīja uzvaru, lai turpinātu dalību repa divcīņu konkursā. 2014. gadā kļuva populāra ar skaņdarbu "Tēva Mājas".
2015. gada novembrī mūziķe laida klajā savu pirmo mūzikas video dziesmai "Uguns". Mūzikas videoklipa režisors Gatis Ungurs. 2016. gada septembrī VIŅA laida klajā savu pirmo minialbumu "Elpo".
2018. gada janvārī Zelma Jēgere par albumu "Elpo" saņēma mūzikas ierakstu gada balvu "Zelta mikrofons" kategorijā — "Labākā debija". Grupas Bandmaster albums Stay Awake ieguva balvu kā "Labākais elektroniskās mūzikas albums".
2019. gada 21. jūlijā mūziķe laida klajā savu otro albumu "Mildas īstais vārds ir Zelma".
Albums "Mildas īstais vārds ir Zelma" tika nominēts Austras balvai kā "Labākais albums 2019. gadā".
Bebru iela (Jūrmala)
Bebru iela ir iela Jūrmalā, Stirnuraga apkaimē. Bebru iela sākas krustojumā ar Vikingu ielu un beidzas krustojumā ar Ūdru ielu. Kopējais ielas garums ir 165 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Bebru ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Bebru iela ir savienota ar šādām ielām:
Ježijs Soltāns
Ježijs Soltāns (, 1913—2005) bija Latvijas poļu izcelsmes ASV arhitekts. Hārvarda Universitātes profesors (1961).
Dzīvesgājums
Dzimis 1913. gada 6. martā Rēzeknes apriņķa Prezmas muižā tās īpašnieka advokāta Vladislava Soltāna un viņa sievas Helēnas, dzimušas Korsakas, ģimenē. Latvijas brīvības cīņu laikā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Varšavā, studēja arhitektūru Varšavas Politehniskajā institūtā (1931-1935). Polijas kampaņas laikā iestājās Polijas armijā, pēc tās sakāves nokļuva gūstekņu nometnē, kur pavadīja visu Otrā pasaules kara laiku. No gūstekņu nometnes rakstīja vēstules uz Parīzi slavenajam arhitektam Lekorbizjē, kura birojā viņš sāka strādāt pēc kara beigām.
1949. gadā Soltāns atgriezās Polijā, kur mācīja Varšavas Mākslas akadēmijā un projektēja vairākas celtnes, ieskaitot Polijas paviljonu 1958. gada Pasaules izstādē (EXPO) Briselē. 1959. gadā viņu uzaicināja mācīt Hārvarda Universitātē, kur viņš kļuva par Arhitektūras departamenta vadītāju (1967-1974).
Bērzaunes iela (Jūrmala)
Bērzaunes iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Bērzaunes iela sākas krustojumā ar Gulbenes ielu un beidzas meža rajonā. Kopējais ielas garums ir 155 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Bērzaunes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Bērzaunes iela ir savienota ar šādām ielām:
Rāksolas upīte
Rāksolas upīte (arī Rāksala-Lūza, Rāksalas strauts, Rāksola, Rāksolas upeite) ir Dēmenīšas kreisā krasta pieteka Madonas un Jēkabpils novados.
Izteka - uz dienvidiem no Kurtavas ezera. Tek rietumu virzienā. Lielākā pieteka - Kurtavas grāvis. Ietek Dēmenīšā pie tās ietekas Ūdzē. Pie Rāksalas upe šķērso valsts autoceļu P62 (Krāslava — Preiļi — Madona).
Mārsna
Mārsna (arī Mārsineica) ir Atašas labā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka - no Jaunīšu ezera Eiduku purvā. Tek dienvidrietumu-dienvidu virzienā. Ietek Atašā lejpus Vuškārniekiem. Upe šķērso valsts autoceļus V781 (Jaunāmuiža – Ratītes – Mežāre), A12 (Jēkabpils — Rēzekne — Ludza — Krievijas robeža (Terehova)) un V795 (Mežāre – Vīpe – Stūrnieki), kā arī Krustpils — Rēzeknes dzelzceļu. Tās krastos atrodas Lāčupurvs, Ļamāni, Rijas Vecumi, netālu no upes - Mežāre.
Gas of Latvia
Gas of Latvia (agrāk Latvijas Gaaze) ir latviešu mūziķa Andra Indāna jeb Andžona eksperimentālās un elektroniskās mūzikas projekts, kas pastāv no 1997. gada.
Vidzemes koncertzāle "Cēsis"
Vidzemes koncertzāle "Cēsis" ir daudzfunkcionāls kultūras centrs Cēsīs. Ēku atklāja 2014. gada 31. maijā, tās arhitekts ir Juris Poga.
Lielajā koncertzālē ir 800 skatītāju vietas. Kompleksā atrodas arī kamerzāle, ērģeļu zāle, kino jeb Mazā zāle un izstāžu zāle. Ēkā atrodas Alfrēda Kalniņa Cēsu Mūzikas vidusskolas mācību telpas, darbojas Cēsu amatiermākslas kolektīvi un Vidzemes kamerorķestris. Ēkā darbojas arī restorāns un bārs.
Frīdrihs Obšteins
Frīdrihs Obšteins (1878—1938) bija latviešu skolotājs un sabiedriskais darbinieks. Latgales Pagaidu Zemes padomes loceklis. Mācību grāmatu autors.
Dzīves gājums
Dzimis 1878. gada 28. oktobrī Vārmes pagastā. Strādāja par skolotāju un Rēzeknes tautskolu inspektoru (1908), vāca Latgales latviešu tautasdziesmas, 1912. gadā Rēzeknē atvēra tipogrāfiju. Rēzeknes tirdzniecības skolas direktors (ap 1910-1917), 1917. gada Latgales latviešu kongresa dalībnieks, viņa vadītajā tirdzniecības skolā tika uzņemti Latgales kongresa dalībnieki darba otrajā dienā. Tautas padomes loceklis.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija Daugavpils skolotāju semināra pasniedzējs 1925. gada 2. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības Demokrātiskais centrs, taču netika ievēlēts. Vēlāk bija Daugavpils vidusskolas direktors (1927-1934) un Balvu Valsts ģimnāzijas direktors (1934-1936).
Miris 1938. gada 2. janvārī Kuldīgā, apbedīts Kuldīgas Jaunajos kapos.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Vecrīgā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Vecrīgā.
Jerži Kukučka
Jerži Kukučka (pl; dzimis, miris ) bija poļu alpīnists.
kļuva par otru cilvēku vēsturē, kas uzkāpis visos 14 astoņtūkstošņiekos. To viņš paveica 8 gadu laikā (27 gadus tas bija pasaules rekords). Viņš ir vienīgais, kas vienas ziemas laikā uzkāpis divos astoņtūkstošniekos.
Miris, cenšoties uzkāpt Lodzes kalnā, Nepālā.
Zinaīda Zeltmate
Zinaīda Zeltmate-Dondukova (dzimusi, mirusi ) bija Latvijas baletdejotāja, pedagoģe, horeogrāfe, Deju svētku virsvadītāja.
Zinaīda Zeltmate dzimusi 1920.gada 2.oktobrī Tjumeņā, Krievijā. 1920. gada decembrī ģimene atgriezās Rīgā. Zinaīda Zeltmate mācījās Beatrises Vīgneres ritmikas kursos. 14 gadu vecumā uzsāka mācības Helēnas Tangijevas-Birznieces baletskolā. Pēc skolas beigšanas dejoja Operas un baleta teātrī un Operetes teātrī.
1946. gadā izveidoja vienu no pirmajiem bērnu deju kolektīviem Poligrāfiķu klubā Rīgā. 1948. gadā bija pirmo bērnu deju svētku virsvadītāja. Bijusi svētku virsvadītāja arī otrajos un sestajos Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkos. 1953. gadā ar saviem dejotājiem pārgāja no Poligrāfiķu kluba uz Latvijas PSR Kultūras namu, tagadējo Mazo ģildi. 1953. gadā dibināja bērnu deju kolektīvu ”Dzintariņš”, kuru vadīja līdz sava mūža beigām, 1991. gadam. 1975. gadā ”Dzintariņš” kļuva par pirmo bērnu Tautas deju ansambli Latvijā.
1979. gadā Zinaīdai Zeltmatei piešķīra Latvijas PSR Nopelniem bagātās kultūras darbinieces goda nosaukumu, 1980. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieces nosaukumu.
Zinaīda Zeltmate ir veidojusi horeogrāfijas vairāk nekā 300 dejām, bērnu uzvedumiem un baletam. Vairākas no Zinaīdas Zeltmates dejām prēmētas Latvijas un starptautiskos konkursos, vairākas dejas iekļautas arī skolēnu Deju svētku repertuārā.
Padomju Latvijas I Dziesmu svētki jeb X Vispārējie latviešu Dziesmu svētki notika Rīgā, 07.1948. jaunceltajā Esplanādes estrādē, bet Dinamo stadionā notika I Deju svētki. Z. Zeltmate bija šo deju svētku virsvadītāja. Kad 1950. gadā notika II Deju svētki, Z. Zeltmate virsvadītāja tribīnē stāvēja kopā ar M. Lasmani, Bruno Priedi un Zinaīdu Samu. Abos Deju svētkos Z. Zeltmates atbildība bija par Darba rezervju dejotājiem.
Z. Zeltmate bijusi V Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku virsvadītāja (1984), kā arī piedalījusies I (1960), II (1967) un VI (1989) Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku sagatavošanā. Svētkos dejotas vairākas Z. Zeltmates dejas, piemēram, “Brālīt`s māsiņu dancināja”, “Latviešu deju svīta” (abas ar G. Ordelovska mūziku).
Bērni
Zeltmates meita Olga Freiberga (dzimusi 1947. gada 22. februārī) ir horeogrāfe. No 1991.—2018. gadam bērnu Tautas deju ansambļa "Dzintariņš" mākslinieciskā vadītāja, bet par asistenti tajā strādājusi jau no 1978. gada. Olgai Freibergai ir maģistra grāds ģeogrāfijā — ģeogrāfijas pasniedzēja, iegūts Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē. Olga Freiberga ir veidojusi horeogrāfiju daudzām dzintariņa dejām. Gan Olga, gan viņas brālis Vladimirs Dondukovs horeogrāfa talantu mantojuši no savas mammas Zinaīdas Zeltmates.
Dēls Vladimirs Dondukovs (dzimis 1952. gada augustā) kopš 1975. gada ir bērnu Tautas deju ansambļa "Dzintariņš" skaņu operators un horeogrāfs. Veidojis horeogrāfiju vairākām raksturdejām, piemēram, Ebreju, Somu, Afrikāņu un Kovboju deju, dejas, "Jungas", "Jautrie sunīši" u.c.
Stagari
Stagari jeb trīsadatu stagari (Gasterosteus) ir viena no stagaru dzimtas (Gasterosteidae) ģintīm, kas apvieno 6 zivju sugas. Tās ir saldūdens vai jūras zivis. Sastopamas, atkarībā no sugas, Atlantijas un Klusā okeāna ziemeļu puslodes jūrās un ar jūru saistītās saldūdens tilpēs.
Latvijā
Latvijā sastopama viena stagaru ģints suga — trīsadatu stagars (Gasterosteus aculeatus), kas sastopams jūras piekrastē un ar jūru savienotos saldūdeņos — upēs, ūdenskrātuvēs un piejūras ezeros (piemēram, Alūksnes, Puzes un Usmas ezeros).
Kopīgās īpašības
Visām stagaru ģints sugām pirms muguras spuras ir dzeloņi, kas skaitā parasti ir trīs (retos gadījumos 4, vēl retāk 2 vai 5 dzeloņi). Ķermeni klāj kaula plātnītes (reizēm to nav). Astes spuras stumbrs ar ķīli (reizēm vāji izteikts).
Sistemātika
Stagaru ģints (Gasterosteus)
Anatolijs Danilāns
Anatolijs Danilāns (dzimis ) ir latviešu ārsts gastroenterologs, Rīgas Stradiņa Universitātes (RSU) Iekšķīgo slimību katedras profesors.
Dzīves gājums
Dzimis 1943. gada 24. martā Kārsavā lauku skolotāju ģimenē. Mācījās Preiļu rajona Pieniņu pamatskolā (1950-1957), vēlāk Rīgas 2. medicīnas skolā (1957—1960). Studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1960—1966), pēc kuras beigšanas viņu norīkoja darbā uz Preiļu rajona centrālo slimnīcu.
1969. gadā Danilānu uzņēma RMI aspirantūras studiju programmā, ko viņš pabeidza 1972. gadā un sāka strādāt Rīgas Medicīnas institūtā par asistentu, vēlāk docentu (1979) un profesoru (1988). Pētīja kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlas izcelsmi, patoģenēzi un ārstēšanu. Līdztekus tam darbojās kā Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrijas galvenais terapeits. 1999. gadā viņš kopā ar Nikolaju Skuju un Guntu Geldneri publicēja apjomīgu grāmatu “Praktiskā gastroenteroloģija un hepatoloģija". Ilggadējs Latvijas Gastroenterologu asociācijas prezidents.
Spektroskopijas problēmu laboratorija
Spektroskopijas problēmu laboratorija bija viena no pirmajām patstāvīgajām Latvijas Universitātes zinātniskajām fizikas laboratorijām, kas veica pētījumus optikas un spektroskopijas jomā. Izveidota 1967. gadā; pirmā vadītāja — prof. Elza Krauliņa.
Vēsture
Spektroskopijas  problēmu   laboratorija (SPL) pēc profesores Elzas Krauliņas iniciatīvas tika izveidota 1967. gadā uz Latvijas Universitātes Eksperimentālās fizikas katedras bāzes. SPL līdzās Pusvadītāju fizikas problēmu laboratorijai (vadītājs prof. I. Vītols) un Segnetoelektriķu un pjezoelektriķu fizikas problēmu laboratorijai (vadītājs prof. V. Fricbergs) kļuva par patstāvīgu Latvijas Universitātes zinātnisko struktūrvienību. Izvēršot savu pētniecisko darbību, SPL pilnībā aizņēma Vecrīgas ēku Šķūņu ielā 4. Jaunās laboratorijas vajadzībām bija izdalītas 3 štata vietas, bet nauda aparatūrai netika iedalīta. Līdzekļi tika iegūti sadarbojoties ar uzņēmumiem un slēdzot līgumdarbus. Viens no jaunās laboratorijas uzdevumiem bija sagatavot speciālistus. Darbā tika pieņemti Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātes otrā kursa studenti. 1963. gadā par pirmo aspirantu kļuva Māris Jansons. Tika turpināta otrā veida sadursmju tematika dažādos metālu tvaiku maisījumos: dzīvsudrabs-kadmijs, dzīvsudrabs-tallijs, dzīvsudrabs-cinks, dzīvsudrabs-indijs, dzīvsudrabs-nātrijs, kadmijs-cēzijs. Par šo tematiku kandidātu disertācijas E.Krauliņas vadībā SPL aizstāvēja Māris Jansons, Modests Ārmanis, Oļģerts Sametis, Andris Lezdiņš, Eleonora Kartašova, Jānis Spīgulis. 1987. gadā SPL formāli pārtapa par LU Zinātņu daļas Spektroskopijas nodaļu (SN).
1994. gadā pēc prof. Māra Jansona iniciatīvas SPL, apvienojoties ar Zinātņu Akadēmijas Fizikas institūta (tagad LU Fizikas institūts Teorētiskās  fizikas laboratoriju, izveidoja Atomfizikas un spektroskopijas institūtu LU Fizikas un matemātikas fakultātes paspārnē.
Zinātniskie virzieni
SPL zinātniski pētnieciskais darbs bija saistīts ar dažādu elementāro  sadursmju  un  fotoprocesu  pētījumiem  vielas gāzveida fāzē, eksperimentos izmantojot  modernās spektroskopijas metodes un lāzerus. 1968. gadā SPL noslēdza pirmo līgumdarbu ar Valsts Optisko institūtu Pēterburgā par selēna un telūra metastabilo atomu pētījumiem, lai noskaidrotu iespēju tos izmantot fotodisociācijas lāzeros. Darba rezultātā tika atklāta mijiedarbība starp selēna un telūra atomiem un molekulām, kā arī ar inertās gāzes atomiem. Pētījumi turpināti par citu viegli kūstošu elementu - svina un alvas mijiedarbību ar kvarcu. Šos pētījumus veica Arnolds Ūbelis, Juris Siliņš, Jānis Rupkus, vēlāk arī Uldis Gross, kurš izgatavoja eksimēru lāzeru. 1971. gadā SPL īstenoja līgumdarbu ar Latvijas Veselības aizsardzības ministriju par skenējoša spektrofotometra būvi, lai varētu pētīt šūnas. Pavisam tika izgatavoti četri aparāti, divi no tiem palika Latvijā (atbildīgie - Modests Ārmanis un  Uldis Jansons). Paralēli attīstījās jauns virziens - optiskajai atomu ierosmei tika izstrādāti intensīvi gaismas avoti - augstfrekvences bezelektrodu lampas (ABL). Šo virzienu attīstīja Atis Skudra, Juris Siliņš, Gita Rēvalde. Par ABL izgatavošanas tehnoloģiju tika saņemtas 16 autorapliecības. SPL izgatavotās ABL kļuva pieprasītas arī ārzemēs. Sākot ar 2001. gadu, pēc ārzemju zinātnieku ieteikuma SPL Gaismas avotu tehnoloģijas laboratorijas piedalījās Eiropas Savienības COST akcijā Nr. 529: "Efektīvs apgaismojums 21.gadsimtam".
SPL kļuva slavena arī ar izstrādāto fotonu skaitītāju, lai varētu mērīt vājus gaismas signālus. Šajā virzienā strādāja Uldis Jansons, Raimonds Orlovs, Andrejs Ērglis, Andrejs Krūmiņš. Par šo tēmu izstrādātas 7 autorapliecības. Vairāk kā 20 fotonu skaitītāju piegādāti pasūtītājiem aiz Latvijas Republikas robežām.
SPL kopumā tika izpildīti vairāk kā 30 līgumdarbi. No 1967. līdz 1990. gadam SPL/SN izstrādātas un aizstāvētas 20 PSRS zinātņu kandidāta disertācijas un 3 PSRS zinātņu doktora disertācijas (E.Krauliņa, M. Jansons, R. Ferbers).
Taurupe (Atašas pieteka)
Taurupe ir Atašas labā krasta pieteka Jēkabpils un Līvānu novados.
Kauņas grautiņš
Kauņas grautiņš bija Kauņas ebreju iedzīvotāju slaktiņš Otrā pasaules kara laikā, ko veica paramilitārās grupas no 1941. gada 25. jūnija līdz 29. jūnijam. Notika pirmajās dienās, kad vācu karaspēks bija ieņēmis pilsētu. Lai arī tiek atzīts, ka visvairāk upuru bija Vilijampoles (Slabotkas) rajonā (mūsdienās Vilijampoles seņūnijā), ko vēsturiski apdzīvoja ebreji, visvairāk liecību saglabājies par slaktiņu Lietūkis garāžās (Lietūkio garažo žudynės) pilsētas austrumu daļā, kurā publiski tika nogalināti vairāk nekā 50 ebreju vīrieši.
Vēsture
1941. gada 22. jūnijā, Vācijai iebrūkot PSRS kontrolētajā teritorijā, Lietuvā sākās Jūnija sacelšanās (Birželio sukilimas), kuras laikā lietuviešu nacionālie spēki pārņēma varu Kauņā un Viļņā. Kauņā tika nodibināta Lietuvas pagaidu valdība (Lietuvos laikinoji Vyriausybė) ar literātu Jozu Ambrazeviču (Juozas Ambrazevičius) vadībā un deklarēja Lietuvas neatkarības atjaunošanu. 25. jūnijā no rīta pilsētā ienāca vācu karaspēks un Einsatzgruppe A vadītājs Valters Štālekers atjaunotās lietuviešu policijas telpās uzrunāja lietuviešu aktīvistus, aicinot "atrisināt ebreju problēmu". Tomēr tas nedeva vajadzīgo rezultātu un slaktiņi sākās pēc tam, kad Štālekers iesaistīja Aļģirda Klimaiša (Algirdas Klimaitis) 600 dalībnieku lielo grupu, kas nepakļāvās Pagaidu valdībai.
Kopējais upuru skaits uz 28. jūniju, pēc Štālekera ziņām, bija 3800 cilvēku, kas nogalināti pilsētā un 1200 tās apkārtnē. Ir ziņas, ka Štālekers pārspīlēja upuru skaitu, jo pat pēc padomju īpašās komisijas datiem, kuras dati bieži ir pārspīlēti, upuru skaits bija mazāks.
Lietuvas pagaidu valdība, kaut arī vēlāk pieņēma antisemītiskus likumus, norobežojās no ebreju grautiņiem. Zaudējot jebkādu reālo varu, tā 5. augustā pašlikvidējās.
Pēc 28. jūnija ebreju iznīcināšana ieguva sistemātisku raksturu, tika noorganizēts Kauņas geto, bet iedzīvotāju iznīcināšana notika VII un IX fortā.
Līvānu rajons
Līvānu rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1959. gadam. Tas atradās Latgalē Daugavas labajā pusē un sākotnēji robežojās ar Varakļānu, Daugavpils, Preiļu, Krustpils, kā arī Aknīstes un Ilūkstes lauku rajoniem. Rajona administratīvais, saimnieciskais un kultūras centrs bija Līvānu pilsēta. Līvānu rajonam bija savs laikraksts "Uzvaras Ceļš".
Izveide
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Daugavpils apriņķis tika sadalīts Daugavpils, Preiļu un Līvānu lauku rajonos. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Līvānu rajons ietilpa Daugavpils apgabalā.
Likvidācija
1959. gadā Līvānu rajonu pievienoja Preiļu rajonam.
Bišu iela (Jūrmala)
Bišu iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Bišu iela sākas krustojumā ar Sēravotu ielu un beidzas krustojumā ar Andreja Upīša ielu. Kopējais ielas garums ir 540 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Bišu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Teniss 1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Teniss 1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no oficiālajiem sporta veidiem. Olimpisko spēļu programmā tas tika iekļauts trešo reizi. Tenisa turnīrs norisinājās Sentluisā no 29. augusta līdz 3. septembrim.
Šajā reizē tika sadalīti tikai divi medaļu komplekti: vīriešu vienspēlēs un vīriešu dubultspēlēs. No 36 dalībniekiem (tikai vīrieši) 35 tenisisti pārstāvēja ASV, bet 1 tenisists Vāciju. Visas medaļas izcīnīja ASV pārstāvji. Bīlss Vraits bija vienīgais tenisists, kurš šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja divas zelta medaļas.
1904. gada olimpisko spēļu tenisa turnīrs tika aizvadīts māla seguma kortos.
Pārstāvētās valstis
1904. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa turnīrā bija pārstāvētas 2 valstis.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Dalībnieki
Olimpiskajā turnīrā startēja 36 tenisisti, visi vīrieši.
Miesnieku iela (Rīga)
Miesnieku iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Pils ielu līdzās tās krustojumam ar Mazo Miesnieku ielu un beidzas krustojumā ar 11. novembra krastmalu. Iela ir 140 m gara, klāta ar bruģa segumu. Miesnieku ielā ir vecpilsētai raksturīgā vēsturiskā apbūve.
Ielas nosaukums radies 14. gadsimtā no pilsētas lopkautuves ielas galā. 19. gadsimtā iela tika saukta par Kītera ielu, tagadējo nosaukumu tā atguva 1920. gados.
Ielu savienojumi
Miesnieku iela ir savienota ar šādām ielām:
Klāss Jūhansons
Klāss Jūhansons (sv; dzimis, miris ) bija zviedru grieķu-romiešu stila cīkstonis, divkārtējais olimpiskais čempions.
Biogrāfija
1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā Klāss Jūhansons cīnījās vidējā svara kategorijā (līdz 75 kg), kurā par medaļām sacentās 38 cīkstoņi. Turnīrs notika pēc divu mīnusu sistēmas, tas ir, pēc diviem zaudējumiem cīkstonis no turnīra izstājās. Pirmajās četrās kārtās Klāsam Jūhansonam problēmu nebija. Piektajā kārtā, kopā ar slaveno Somijas cīkstoni Alpo Asikainenu, viņš tika diskvalificēts par pasīvo cīņu. Abiem šis bija pirmais zaudējums turnīrā. Finālā Klāsam Jūhansonam vajadzēja cīnīties ar Krievijas Impērijas pārstāvi igauni Martinu Kleinu, bet Kleins, kurš jutās pilnībā izsmelts pēc 11 stundu ilgās iepriekšējās dienas cīņas ar Asikainenu, no cīņas atteicās. Līdz ar to Zviedrijas cīkstonis kļuva par olimpisko čempionu.
Nākamajās olimpiskajās spēlēs 1920. gadā Antverpenē Jūhansons sacentās pussmagā svara kategorijā (līdz 82,5 kg). Viņš uzvarēja visās cīņās un otro reizi pēc kārtas ieguva zelta medaļu.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Jūhansons cīnījās smagā svara kategorijā (virs 82 kg). Viņš uzvarēja pirmo cīņu, otrā zaudēja un no turnīra izstājās.
Pils iela (Rīga)
Pils iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas no Pils laukuma un beidzas pie Doma laukuma.