cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nataļja Kuksina
Biogrāfija
Nataļja Kuksina dzimusi 1984. gadā Čitā celtnieku ģimenē. Pēc skolas beigšanas viņa izglītību turpināja kulinārijas un tirdzniecības tehnikumā. Mācoties tehnikumā viņa septiņpadsmit gadu vecumā sāka nodarboties ar cīņas sportu. Viņa bija Krievijas izlases dalībniece no 2004. līdz 2013. gadam. Viņa ir Krievijas junioru čempionāta sudraba medaļniece (2004), Krievijas kausa ieguvēja (2006, 2007, 2008, 2010, 2011); Krievijas studentu čempione (2005), 2005. gada Universiādes bronzas medaļniece, pieckārtēja Krievijas čempione (2007, 2008, 2011, 2012, 2013), 2007. gada pasaules čempionāta bronzas medaļniece, 2008. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļniece un 2008. gada pasaules studentu čempionāta sudraba medaļniece. Viņa ir arī daudzu “A” klases Grand Prix sērijas starptautisko turnīru uzvarētāja un balvu ieguvēja. Viņas treneri bija A. Haseidjanovs, V. Sekļecovs.
Ostrovkoteļnija
Aeroloģiskā stacija «Ostrovkoteļnija» (ru), ir Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāgā, Koteļnijas salas ziemeļrietumos pie Stacijas lagūnas dienvidu ieejas. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.
Vēsture
Stacija izveidota 1933. gadā 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros. Loģistikas problēmu dēļ staciju izveidoja ar nokavēšanos. 1932. gada septembrī stacijai paredzēto kravu izdevās nogādāt tikai līdz Misšalaurovas polārstacijai Lielajā Ļahova salā. Nākamā gada pavasarī stacijai paredzēto aprīkojumu (kopā 3,3 tonnas) ar suņu un ziemeļbriežu pajūgiem nogādāja 350 km attālajā izvēlētajā vietā Koteļnijas salas ziemeļrietumos. Pirmo stacijas ēku uzbūvēja no krastā izskalotajiem kokmateriāliem. Ierobežoto pārtikas krājumu dēļ stacijas personālu samazināja no sešiem cilvēkiem līdz diviem — stacijas vadītājs Vladimirs Sokolovs un novērotājs N. Dudkins. Neskatoties uz ierobežoto personālu un radiosakaru trūkumu, novērojumu programma paveikta pilnībā. 1934. gada aprīlī, kad izbeidzās pārtikas krājumi, Sokolovs ar Dudkinu staciju iekonservēja un pajūgos devās uz kontinentu.
1935. gada pavasarī stacijas darbību tika nolemts atjaunot tā paša Sokolova vadībā. Steigas dēļ tika pieļautas vairākas kļūdas materiālajā apgādē un personāla komplektācijā — akumulatoriem sērskābes vietā tika piegādāta sālsskābe, trūcīgi pārtikas krājumi, nepietiekams daudzums būvmateriālu, nekvalificēti radists un mehāniķis. Normālu stacijas darbību bija iespējams nodrošināt, tikai piesaistot kvalificētu radistu un mehāniķi no apgādes kuģa Temp. Stacijas personāls Sokolova vadībā bija spiests strādāt bez maiņām līdz 1938. gada vasarai. 1938. gada janvārī—aprīlī stacija piedalījās jūrnieku evakuēšanā no ledū iestrēgušās kuģu Sadko, Sedov un Maligin karavānas, uzņemot evakuācijas lidmašīnas un nodrošinot tās ar laika prognozi.
Stacija vairākkārt paplašināta un atjaunota, mainīta novērojumu programma. 2003. gadā pārcelta 1,2 km uz dienvidrietumiem, uzbūvējot jaunu stacijas kompleksu.
Teds Bandijs
Teodors Roberts "Teds" Bandijs (en; dzimis Teodors Roberts Kouels ; miris ) bija amerikāņu sērijveida slepkava, izvarotājs, laupītājs un nekrofils.
Viņš 1970. gados (kā arī, iespējams, agrāk) uzbruka un nogalināja vairākas jaunas sievietes. Pēc vairāk nekā dekādes ilgas noziegumu noliegšanas viņš īsi pirms nāvessoda izpildes atzinās 30 slepkavību izdarīšanā septiņos štatos laikā no 1974. līdz 1978. gadam. Patiesais noslepkavoto cilvēku skaits nav zināms, iespējams, tas ir daudz lielāks.
Savus upurus viņš parasti izvēlējās sabiedriskās vietās un uzbruka tiem noslēgtās vietās. Vismaz četriem upuriem viņš nocirta galvas. Dažreiz viņš ielauzās dzīvokļos nakts melnumā un iesita upurim, kad viņš gulēja. 1975. gadā Jūtā T. Bandijs tika notverts, taču vēlāk viņam divas reizes izdevās izbēgt no cietuma. Pēc 1978. gadā notikušās apcietināšanas viņam vairs neizdevās izbēgt. T. Bandijam tika izpildīts nāvessods elektriskajā krēslā.
Brodpīks
Brodpīks (en — ‘Platā smaile’, ur, zh) ir kalnu smaile Karakorumā, divpadsmitais augstākais kalns pasaulē. Izvietojies Gašerbruma masīvā uz Pakistānas un Ķīnas robežas. Kalnam piecas virsotnes, trijas no kurām augstākas par 8000 metriem. Virsotni pirmie 1957. gada 9. jūnijā sasniedza austriešu alpīnisti Fricis Vinterštellers, Markuss Šmuks, Kurts Dīmbergers un Hermanis Būls.
Kūdiņi (Kombuļu pagasts)
Kūdiņi ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 275 km attālumā no Rīgas.
Melānija Luīze Jansone
Melānija Luīze Jansone (dzimusi ) ir Latvijas šahiste.
Biogrāfija
Rīgas šaha skolas treneres Vijas Rožlapas audzēkne. Daudzkārtējā Latvijas jauniešu šaha čempionātu laureāte dažādās meiteņu vecuma grupās: 2016. gadā 2 vieta M8 vecuma grupā, 2019. gadā 3. vieta M12 vecuma grupā, 2020. gadā 2. vieta M12 vecuma grupā, 2021. gadā 2. vieta M14 vecuma grupā un 2022. gadā 2. vieta M14 vecuma grupā. 2023. gadā uzvarējusi Latvijas jauniešu šaha čempionātā M16 meiteņu grupā. Pārstāvējusi Latviju dažādos Eiropas un Pasaules jauniešu šaha turnīros, tajā skaitā arī 2018. gada Eiropas jauniešu šaha čempionātā, kas notika Rīgā.
Kopš 2020. gada regulāri piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos. Labākos rezultātus šajās sacensībās sasniegusi 2022. gadā, kad ierindojusies 8. vietā.
2022. gadā pārstāvējusi Latvijas komandu Pasaules sieviešu šaha olimpiādē.
Ārciema vaka
Ārciema vaka (Artzim wacke) bija viena no Krimuldas pilsnovada vakām, kas 16. gadsimta vidū atradās vietā, kas ietilpst mūsdienu Siguldas novadā. Salīdzinājumā ar citām vakām, Krimuldas vaka atradās vistuvāk Krimuldas pilij.
Vakas nosaukums minēts 1550. gada Turaidas vaku grāmatā un citos vēstures avotos nav sastopams. 1550. gadā te atzīmētas deviņas sētas.
Malborkas pils
Vācu ordeņa pils Malborkā (pl, de) ir viduslaiku pils Malborkā, Polijā. Pēc platības šī ir lielākā pils pasaulē (143 591 m2).
Pils smagi cieta Otrā pasaules kara laikā, pēc kara — nonāca Polijas teritorijā. Pēc kara atjaunota, pilī izveidots muzejs.
1997. gadā Malborkas pils tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Je Guanfu
Je Guanfu (, dzimis 1980. gada septembrī) ir Ķīnas kosmonauts, Tautas Atbrīvošanas armijas Gaisa spēku lidotājs, pulkvedis.
2010. gada oktobrī Je tika ieskaitīts kosmonautu kandidātu vienībā. 2014. gadā viņš saņēma kosmonauta kvalifikāciju. 2021. gada 16. jūnijā viņu apstiprināja Shenzhou 12 dublieru apkalpē.
Pirmo kosmisko lidojumu Je Guanfu sāka 2021. gada 15. oktobrī kā kosmosa kuģa Shenzhou 13 sistēmu operators, dodoties otrajā ekspedīcijā uz orbitālo staciju Tiangong. Stacijā viņš ar diviem kosmonautiem pavadīja sešus mēnešus. Džigans veica vienu iziešanu kosmosā. Uz zemes kuģa nolaižamais aparāts atgriezās 2022. gada 16. aprīlī.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Rubeņu iela
Rubeņu iela var būt:
Mazpulku iela
Mazpulku iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Mazpulku iela sākas krustojumā ar Raiņa ielu un beidzas krustojumā ar Tērbatas ielu. Kopējais ielas garums ir 350 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Mazpulku ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir daudzdzīvokļu māju apbūve.
Ielu savienojumi
Mazpulku iela ir savienota ar šādām ielām:
Isačenko (polārstacija)
Isačenko vai Ostrovisačenko (ru) ir bijusī PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Isačenko salas dienvidrietumos Karas jūras krastā Sergeja Kirova salu arhipelāgā.
Pēteris Kārlis Elferts
Pēteris Kārlis Elferts (dzimis 1961. gada 29. jūnijā Sietlā; miris 2021. gada 28. maijā Atēnās) bija latviešu pedagogs, politiķis un diplomāts. Bijis 5. Saeimas deputāts, pārstāvot partiju "Latvijas Ceļš". Vēlāk darbojies diplomātiskajā dienestā. Latvijas Republikas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Īrijā (2009—2013), Turcijā (2016—2020), Grieķijā (2021).
Dzīvesgājums
Dzimis 1961. gada 29. jūnijā Sietlā trimdas latviešu ģimenē. Pēc Vašingtonas Universitātes, kur ieguva pedagoģijas un socioloģijas izglītību, absolvēšanas, no 1986. līdz 1989. gadam strādāja par skolotāju Minsteres latviešu ģimnāzijā.​
Atmodas kustības laikā 1989. gadā P. Elferts ieradās Latvijā, kur iesaistījās kustībā "Helsinki-86". Jūlijā viņš piedalījās protesta akcijās pret PSRS armijas poligonu Zvārdē, tādēļ tika izraidīts no Latvijas ar liegumu atgriezties turpmākajos piecos gados. 1989. gada septembrī P. Elferts palīzēja organizēt pirmo Latvijas Nacionālās neatkarības kustības (LNNK), Latvijas Tautas frontes un Pasaules brīvo latviešu apvienības (PBLA) starptautisko konferenci Rietumberlīnē. Bija LNNK biedrs. Pēc 1991. gada Augusta puča viņš atgriezās Latvijā, un kļuva par PBLA informācijas biroja vadītājs Rīgā.
1993. gadā P. Elferts bija partijas "Latvijas Ceļš" dibinātāju skaitā, un viņu ievēlēja par 5. Saeimas deputātu, viņš pildīja "Latvijas ceļa" frakcijas priekšsēdētāja biedra pienākumus, kā arī bija Labklājības ministrijas palamentārais sekretārs. 1995. gadā P. Elferts nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās, bet turpināja darboties politikā, kļūstot par Labklājības ministrijas parlamentāro sekretāru 1996. gadā, Satiksmes ministrijas parlamentāro sekretāru 1997. gadā un Ārlietu ministrijas parlamentāro sekretāru 1998. gadā. 1998. gadā P. Elferts kandidēja arī 7. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Pēc vēlēšanām viņš kļuva par Ministru prezidenta Viļa Krištopana padomnieku, bet 2000. gadā par Ministru prezidenta Andra Bērziņa padomnieku. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, pēc tām atkal ieņemot Ārlietu ministrijas parlamentārā sekretāra amatu.
Bijis speciālo uzdevumu vēstnieks Irākas atjaunošanā un demokratizācijas veicināšanā, bet kopš 2004. gada — vēstnieks. P. Elferts bija Latvijas pastāvīgais pārstāvis Eiropas Padomē (2004—2009), Latvijas vēstnieks Īrijas Republikā (2009—2013), speciālo uzdevumu vēstnieks diasporas jautājumos, vēstnieks Turcijas Republikā (2016—2020) un Grieķijas Republikā (2021).
Miris 2021. gada 28. maijā Atēnās.
Laimdotas iela
Laimdotas iela var būt:
Zigurds Mežavilks
Zigurds Mežavilks (dzimis, miris ) bija latviešu sporta fotogrāfs un žurnālists.
Biogrāfija
Zigurds Mežavilks dzimis Bauskas apriņķa Svitenes pagastā 1926.gada 22.martā zemnieku ģimenē.
Skolas gados sācis nodarboties ar šaušanas sportu. Pēc tēva nāves māte ar abiem dēliem Zigurdu un Uģi (vēlāk pazīstamu mākslinieku) pārceļas uz Liepājas apriņķi, bet sākoties Otrajam pasaules karam pārceļas uz Krieviju.
Zigurds brīvprātīgi iestājies Sarkanās armijas 201. Latviešu strelnieku divīzijā, mācījies Militārajā skolā. Kaujās guva nopietnu ievainojumu, bija kājas protēze. .
Pēc kara no 1945. līdz 1953. gadam strādājis par skolotāju Rīgā.
Pievērsies žurnālistikai un līdz 1989. gadam bija žurnālists laikrakstos "Fiziskā Kultūra", "Padomju Jaunatne", "Sports". 1959. gadā kļuvis par Latvijas Žurnālistu savienības biedru.
Viņa fotogrāfijas ir unikālas, tās ir dzīvas pasaules sporta notikumu liecības un stāsti par izciliem sportistiem. Zigurds Mežavilks kā fotokorespondents veidojis Olimpisko spēļu un dažādu Pasaules čempionātu reportāžas.
Viņa žurnālista spalvai pieder daudzi nozīmīgi raksti par sabiedriski aktuālām tēmām, tajā skaitā laikrakstā „Latvietis”, ar kuru viņs sadarbojas kā neatkarīgs žurnālists.
Grāmatas
Pirmais Mežavilka fotogrāfiju albums „Lielais basketbols” tika izdots 1964.gadā.
1956. gadā izdota Mežavilka tulkotā Alekseja Nikolajeviča Vedenova grāmata "Fotografēšana ar filmu aparatu".
1977.gadā iznāca viņa grāmata „TTT” par leģendāro Latvijas sieviešu basketbola komandu.
2010.gadā tapa Zigurda Mežavilka grāmata „Opermūzikas svētki Siguldā”, kas atspoguļo festivāla vēsturi piecpadsmit gadu garumā.
Mežavilka fotogrāfijas tika publicētas daudzās grāmatās – „VEF cīnās”, „Latvijas sports”, „Latvijas sporta vēsture” u.c., tās atrodamas Latvijas Sporta muzejā un Basketbola muzejā.
Apbalvojumi
1998. gadā Zigurds Mežavilks saņēmis 1. pakāpes Triju Zvaigžņu ordeņa Goda zīmi.
Ģimene
Mežavilks bijis precējies, ir meita no pirmās laulības un divi dēli-dvīņi no otrās, kuri dzīvo Vācija kopā ar māti Ņinu Mežavilku. Latvijā viņa arī strādāja par fotožurnālisti.
Z.Mežavilka jaunākais brālis Uģis arī ir žurnālists, slavens mākslinieks.
Kūdra (Vecsaules pagasts)
Kūdra ir ciems Vecsaules pagastā, Bauskas novadā. Atrodas 81 km attālumā no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Metīda (nozīmju atdalīšana)
Metīda, arī Mētida var būt:
Lībenvalde
Lībenvalde (de) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Oberhāfeles apriņķī, 39 kilometrus uz ziemeļiem no Berlīnes pie Hāfeles upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1244. gadā. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta ietilpa VDR. No 1946. līdz 1948. gadam Lībenvaldē atradās VDR valdošās partija augstākā skola (Parteihochschule "Karl Marx").
Statiskā elektrība
Statiskā elektrība ir nelīdzsvarots elektriskais lādiņš materiāla virsmā vai uz tās. Lādiņš paliek tik ilgi, līdz tas var attālināties ar elektrisko strāvu vai elektrisko izlādi. Statiskā elektrība ir nosaukta pretstatā elektriskajai strāvai, kas plūst caur vadiem vai citiem elektrības vadītājiem. Statisku elektrisko lādiņu var radīt ikreiz, kad divas virsmas, kuras ir nolietotas vai atdalījušās un vienai no tām ir augsta pretestība pret tajā brīdī esošo elektrisko strāvu. Statiskās elektrības ietekme ir pazīstama lielākajai daļai cilvēku, jo cilvēki spēj to sajust, dzirdēt un pat redzēt dzirksteles, jo liekais lādiņš tiek neitralizēts, ja to novieto tuvu lielam elektrības vadītājam (piemēram: ceļam uz zemi), vai reģions ar pārmērīgi lielu pretējās polaritātes (pozitīvas vai negatīvas) lādiņu. Pazīstamo statisko šoku jeb elektrisko izlādi izraisa lādiņa neitralizācija.
Vēsture
Statisko elektrību atklāja Taless no Milētas (aptuveni ap 600. gadu p.m.ē), konstatējot, ka dzintara berzēšana ļāva tam pacelt lapas un putekļus.
Statiskās elektrības cēloņi
Materiāli ir veidoti no atomiem, kas parasti ir elektriski neitrāli, jo tie satur vienādus pozitīvos (protonus to kodolos) un negatīvos lādiņus (elektronu apvalkus, kas apņem kodolu). Statiskās elektrības parādība prasa nodalīt pozitīvos un negatīvos lādiņus. Kad divi materiāli ir saskarsmē elektroni var pārvietoties no viena materiāla uz otru, kas vienam materiālam atstāj pozitīvo lādiņu, bet otram negatīvo lādiņu. Kad materiāli ir atdalīti viens no otra, tad katrs no tiem saglabā šo lādiņa nelīdzsvarotību.
Spiediena izraisīta lādiņa atdalīšana
Izmantotais mehāniskais spriegums rada lādiņa atdalīšanos noteikta veida kristālos un keramikas molekulās.
Siltuma izraisīta lādiņa atdalīšanās
Siltums rada lādiņa atdalīšanos materiālu noteiktos atomos vai molekulās.
Ali Džī parlamentā
"Ali Džī parlamentā" (en) ir 2002. gada Apvienotās Karalistes kinokomēdija, kuras režisors ir Maiks Mailods. Filmas sižets balstīts uz seriāla Da Ali G Show tēlu. Galvenās lomas tajā atveido Saša Barons Koens (Ali Džī; Borats), Maikls Gembons (premjerministrs), Čārlzs Denss (ministra vietnieks) un Kellija Braita (Džūlija). Koens arī ir viens no producentiem un scenārija autoriem.
Filmu veidoja studijas Working Title Films, StudioCanal un Baby Cow Productions, ar tās izplatīšanu nodarbojās Universal Pictures. Pirmizrāde notika 2002. gada 22. martā.
Filma ir par reperi Ali Džī, kurš dodas politikā, lai neļautu nojaukt iecienītu bērnu izklaides centru.
Ali Āltonens
Aleksi (Ali) Āltonens (Aleksi (Ali) Aaltonen, dzimis 1884. gadā, miris 1918. gadā) bija somu revolucionāru līderis.
Āltonens pēc septiņu klašu izglītības 1904. gadā iestājās Krievijas Impērijas armijā, karaskolā. Piedalījās Krievijas—Japānas karā poručika dienesta pakāpē. 1905. gada revolūcijas laikā Maskavā tika arestēts, bet vēlāk apžēlots.
Strādāja par žurnālistu sociālistu izdevumos ar pseidonīmu Ali Baba.
Kopš 1917. gada oktobra Ali Āltonens vadīja somu Sarkano gvardi. Bija viens no valsts apvērsuma organizētājiem, iesākot Somijas pilsoņu karu 1918. gada janvārī. Piedalījās kaujā par Tamperi. Vēlāk viņš tika pazemināts amatā alkoholisma dēļ. Vēlāk Baltie gvardi viņu arestēja Villehdes dzelzceļa stacijā (Nastolā). Viņš tika turēts Hennalas koncentrācijas nometnē (Lahti), kur 1918. gada augustā viņu nošāva igauņu brīvprātīgo virsnieks Hanss Kalms.
Rasmuss Dālīns
Rasmuss Dālīns (dzimis 2000. gada 13. aprīlī) ir zviedru hokejists, aizsargs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2019) Dālīns spēlē Nacionālā hokeja līgas kluba Bufalo "Sabres" rindās.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Dālīns uzsāka jau 16 gadu vecumā, kad debitēja Zviedrijas hokeja līgas kluba Frölunda HC sastāvā. Pirmajā sezonā tās rindās viņš aizvadīja 26 spēles. 2018. gada NHL draftā Dalīnu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Bufalo "Sabres". Savā debijas sezonā "Sabres" rindās aizvadīja 82 spēles, tajās gūstot 44 rezultativitātes punktus.
Zviedrijas hokeja izlases rindās debitēja 2017.—18. gada sezonā un tika iekļauts komandas sastāvā startam 2018. gada olimpiskajās spēlēs.
Teodors Pīrāgs
Teodors Pīrāgs (1893-1916) bija latviešu strēlnieku virsnieks, 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona 2. rotas poručiks (paaugstināts pēc nāves) Pirmā pasaules kara laikā.
Dzīvesgājums
1915. gada 8. oktobrī viņu iecēla par 1. Daugavgrīvas bataljona kājnieku izlūku komandas priekšnieka palīgu un jaunāko virsnieku, bet 12. decembrī par 2. rotas praporščiku (jaunāko virsnieku). Par varonību pirmajās cīņās pie Babītes ezera Rīgas frontē apbalvots ar III šķiras Sv. Staņislava ordeni. Kaujā pie Ķekavas 1916. gada 8. martā viņš komandēja 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljona 2. rotu, jo tās komandieris štabskapitans P. Būriņš bija saslimis. Pīrāga vadītie karavīri gāja latviešu trieciena centrā. Pēc vairāku vācu nocietinājumu ieņemšanas daudzi virsnieki un komandieri bija izsisti no ierindas. Tāpēc kādu laiku T. Pīrāgs vadīja gan savu 2. rotu, gan arī ievainotā poručika Frīdriha Brieža 1. rotu.
Ķekavas kaujas laikā ap 12:00 leitnantam T. Pīrāgam cauršāva muguru, mēģinājumi viņu iznest drošībā neizdevās, un līdz kaujas beigām viņš palika guļot uz nestuvēm. Viņš esot saucis saviem kareivjiem Atstājiet zēni, tepat kaujas laukā, jā jāmirst, miršu te un, palikot guļot uz nestuvēm kara laukā, turpinājis komandēt savu rotu karavīrus.
Tikai vēlu vakarā viņu bezsamaņā un apsnigušu aizveda uz Rīgu un nogādāja uz baroneses Firksas Sarkanā Krusta 2. virsnieku slimnīcu. 15. martā T. Pīrāgs no ievainojuma mira un pēc četrām dienām ar militāru godu viņu apbēdīja Rīgas Brāļu kapos. Pēc nāves T. Pīrāgam piešķīra poručika dienesta pakāpi.
Apbedīšana Rīgas Brāļu kapos
Labāko liecību par Teodora Pīrāga varonību pie kapa nodeva bataljona komandiers kapteinis Rūdolfs Bangerskis: ''Leitnants Pīrāgs kā viesulis uzbruka pirmais ienaidniekam, viņš sēja, kā mēdz teikt, nāvi uz visām pusēm. Tādi varoņi ir reti un latvieši uz viņiem var lepni būt. Viņš bij cilvēks, kurš karoja aiz pārliecības, — pašaizliedzīgi pret sevi, — par savu tautu. Viņš mira, izpildot augstāko pienākumu, ar kareivja godu.''
Kāds cits virsnieks nobeidza savu kapa runu šādi:
Ar Tevi tiek aprakti Tavi skaistākie ideāli un jaunības sapņi, bet Tavs pēdējais varoņa darbs netop aprakts, viņš augs pār kapu un paliks latviešu tautā; viņš pavadīs to grūtos brīžos.
Université Toulouse-I-Capitole
Tulūzas Universitāte I-Capitole (fr) ir viena no trim universitātēm pilsētā Tulūzā Francijas dienvidrietumos. Šī universitāte, kuras priekšsēdētājs ir Hugues Kenfack. Augstskola koncentrējas uz sociālajām zinātnēm (jurisprudence, politikas zinātne, ekonomika, administrācija u. c.).
Frīdrihs Dāvids Lencs
Dzimis mācītāja ģimenē. No 1762. līdz 1764. gadam studēja teoloģiju Kēnigsbergas universitātā. 1764. gadā - mājskolotājs Tallinā. Ordinēts 1767. gadā. No 1767. līdz 1769. gadam - mācītājs Tarvastu. No 1779. gada virsmācītājs Jēkaba draudzē Tartu. No 1780. līdz 1802. gadam bija valsts skolu inspektors. No 1803. gada - Tartu universitātes igauņu un somu valodas pasniedzējs, kā arī igauņu valodas cenzors.
Frīdriha Dāvida Lenca brālis Jākobs Mihaels Reinholds Lencs bija ievērojams dzejnieks, bet mazdēls Emīls Lencs - ievērojams fiziķis. Viens no Frīdriha Dāvida Lenca skolniekiem bija Johans Heinrihs Rozenplenters.
Sanmarīno karogs
Sanmarīno karogs ir viens no oficiālajiem Sanmarīno Republikas simboliem. Tas ir taisnstūrveida formas ar malu attiecību 3:4 un sastāv no divām horizontālām vienāda izmēra svītrām: augšējā ir balta un apakšējā ir gaiši zila. Karoga centrā novietots Sanmarīno ģerboņa attēls — vairogs ar trīs torņu — Guaitas, Cestas un Montale — attēlu, ko ieskauj ozola un lauru zari. Vairogs ir vainagots ar lenti un apakšā ir novietots Sanmarīno moto — "Libertas" (Brīvība).
Mednieku iela (Jūrmala)
Mednieku iela ir iela Jūrmalā, Druvciema apkaimē. Mednieku iela sākas krustojumā ar Rudzu ielu un beidzas krustojumā ar Ražas ielu. Kopējais ielas garums ir 110 metri, tai nav seguma. Mednieku ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Sanmarīno karogs
Civilais karogs no oficiālā atšķiras ar to, ka tā centrā nav ģerboņa. Civilais karogs kļuva īpaši plaši izplatīts pēc tā, kad tika pieņemts pretrunīgi vērtētais likums, kas aizliedza civiliedzīvotājiem izmantot valsts emblēmu. Turpmākajās rezolūcijās tika skaidri norādīts, ka valsts karogu var izmantot ikviens.
Pēdējo reizi karogs ar konstitucionālo likumu tika standartizēts 2011. gadā.
Rādeni
Vēsture
Rādenu dzimta cēlusies no Vācu ordeņa bruņinieka Rolfa no Rādes (Rolf von Rhade), kas 1520. gadā minēts kā Kuldīgas komtura draugs. Viņš piedalījās kaujās pret poļiem Austrumprūsijā un 1531. gadā kļuva par Kuldīgas komtura vietnieku, 1535. gadā par Rēzeknes fogtu. Poļu—zviedru kara laikā 1620. gadā Medzes muižas īpašnieku Gerdu fon Rādenu uzņēma Kurzemes bruņniecības matrikulā, pašreizējie Rādenu dzimtas locekļi ir viņa dēla Vulfharda fon Rādena pēcteči. Pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas impērijai 1862. gadā muižniekiem Rādeniem piešķīra mantojamu baronu titulu. Aleksandrs fon Rādens bija Kurzemes literatūras un mākslas biedrības ģenealoģijas sekcijas priekšēdis (no 1898), Kurzemes landtāga deputāts (1917-1919) un Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918). Viņa dēls Volferts Gerhards fon Rādens piedalījās Latvijas brīvības cīņās. Pēc 1920. gada zemes reformas baroniem Rādeniem atņēma Medzes dzimtmuižu (Medsen) un citus zemes īpašumus.
Itelmeņi
Itelmeņi (pašnosaukums: итәнмән; agrāk — kamčadali) ir Krievijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tauta. Mīt galvenokārt Kamčatkas novadā un Magadanas apgabalā. 2010. gada Krievijas tautskaitē par itelmeņiem sevi atzina 3193 cilvēki.
Vēsture
17. gadsimta beigās itelmeņi apdzīvojuši Kamčatkas centrālo daļu līdz Tigilas upei ziemeļos un Ukas upei austrumos un dienvidos līdz pussalas dienvidu galam. Pēc Kamčatkas nonākšanas Krievijas sastāvā itelmeņi nonāca ciešā kontaktā ar ieceļojušajiem kazakiem. Karadarbības un ievazāto epidēmiju rezultātā itelmeņu skaits ievērojami samazinājās un sākās to asimilācija. Sevišķi intensīvi tā notika 19. gadsimtā Kamčatkas upes ielejā, kur izveidojās metisizēta grupa, kura mūsdienās sevi identificē kā kamčadali, runā krievu valodā un statistikā tiek uzskaitīta kā atsevišķa tauta.
9 Metīda
Metīda, arī 9 Metīda ir asteroīds ar diametru apmēram 190 km. Objekts atrodas asteroīdu joslā. Tas ir neregulāras formas, pieder S tipa asteroīdiem. Objektu atklāja īru astronoms Endrū Greiems (Andrew Graham) Markrī observatorijā un nodēvēja grieķu dievietes Metīdas vārdā. Metīda grieķu mitoloģijā ir Zeva pirmā sieva, Okeāna un Tetīdas meita. Tas ir vienīgais E. Greiema atklātais asteroīds.
Itelmeņi
Vēsture
Mūsdienās itelmeņi, kas daļēji saglabājuši savu valodu un tradīcijas, dzīvo galvenokārt pussalas rietumu piekrastē Tigiļas un Miļkovas rajonos (ap 2300 cilvēku), kā arī Magadanas apgabala Taujskas ciemā un Olas pilsētciematā (ap 600 cilvēku).
Valoda
Lielākā daļa itelmeņu sadzīvē pārgājuši uz krievu valodu, bet ap 80 izmanto itelmeņu valodu. Rakstība itelmeņu valodā kopš 1931. gada sākotnēju latīņu alfabētā, bet kopš 1937. gada — kirilicā, bet pēc tam tika atcelta. Atkārtoti itelmeņu valodai rakstība tika izveidota 1984. gadā un 1988. gadā no jauna izdota ābece.
9 Metīda
Habla kosmiskā teleskopa attēli un objekta spožuma maiņas līknes parāda, ka tā forma ir neregulāri izstiepta, ar vienu "smailu" un otru noapaļotu galu. Metīdas masa aprēķināta ap (1,47 ± 0,20) x 1019 kg, atbilst apmēram 0,5 % no visas asteroīdu joslas objektu masas. Spektroskopiskie pētījumi liecina, ka Metīdai un 113 Amaltejai ir ļoti līdzīgs virsmas sastāvs, iespējams, abi asteroīdi ir radušies no viena objekta, kurš izjucis pirms apmēram miljards gadiem.
Pieprasījuma elastība
Pieprasījuma elastība ir jēdziens ekonomikā, kas rāda, kā izmainās pieprasītās preces daudzums, mainoties preces cenai. Teorētiski un praktiski pamatots, ka ir šādi galvenie paieprasījuma elastības veidi: 1) pieprasījuma elastība atkarībā no cenas (price elasticity of demand)-tiešā pieprasījuma elastība, saistīta ar cenu ietekmes pakāpi uz pieprasītā produkta daudzuma izmaiņām; 2) pieprasījuma elastība atkarībā no ienākumiem (income elasticity of demand)- tiešās elastības veids, kas parāda, kā mainās konkrētā produkta pieprasītais daudzums, mainoties patērētāju ienākumiem. 3) krusteniskā pieprasījuma elastība (cross elasticity of demand)- netiešā elastība, saistīta ar citu produktu cenu izmaiņām, ko rada produktu virzīšana tirgū un citas izmaksas.
Svētā Izaka katedrāle
Svētā Izaka katedrāle (ru) ir pareizticīgo katedrāle Sanktpēterburgā, Krievijā. Viena no lielākajām katedrālēm pasaulē. Veltīta Pētera I svētajam patronam Dalmācijas svētajam Izakam.
Baznīcas arhitekts ir Ogists de Monferāns, kas pirms šīs baznīcas celtniecības nebija plaši pazīstams. Celtniecība ilga no 1818. līdz 1858. gadam. PSRS laikā tika pārtraukta baznīcas darbība, tās vietā te bija reliģijas un ateisma vēstures muzejs, baloža skulptūra tika aizstāta ar Fuko svārstu. Pēc PSRS sabrukuma tika atsākti dievkalpojumi baznīcā.
Katedrālei ir 112 kolonnas. Tās galvenais kupols atrodas 101,5 m augstumā, klāts ar tīru zeltu.
Somu valodā (Somija baznīcas celšanas laikā atradās Krievijas impērijas sastāvā) ir izveidojies teiciens kuin Iisakin kirkkoa ("kā Izaka katedrāli"), ar ko apzīmē kaut ko, kura pabeigšanai nepieciešams ļoti ilgs laikposms.
Kuremā ezers
Kuremā ezers (et, de) ir 397 ha liels ezers Palamuses pagastā Jegevas apriņķī, Igaunijā. Tas atrodas 2 km uz ziemeļiem no Palamuses. Kuremā ezers ir 11. lielākais ezers Igaunijā un otrais lielākais Voremā reģionā pēc Sādjerva ezera. Ezera vidējais dziļums ir 5,9 m, bet lielākais dziļums ir 13,3 m. Kuremā ezers atrodas 83 metrus virs jūras līmeņa. No ūdenstilpes iztek Emajegi pieteka Amme. Ezerā ir liela zivju dažādība, tādēļ vietējiem iedzīvotājiem tā ir populāra zvejošanas vieta. Kuremā ezera apkārtnē ir vairākas atpūtas vietas, piemēram, ezera ziemeļos ir ierīkota pludmale ar ūdens velosipēdu un laivu nomu.
Ilona Prokopevņuka
Ilona Prokopevņuka (uk; dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Ilona Prokopevņuka nodarbojas kopš 2010. gada, 2012. gadā pasaules kadetu čempionātā Baku ieņēma 7. vietu. Kopš 2016. gada viņa trenējas Aleksandra Loznija vadībā. 2017. gada novembrī viņa kļuva par U23 pasaules čempionāta sudraba medaļnieci Bidgoščā, finālā zaudējot japānietei Jui Sakano. 2018. gada maijā debijā Ukrainas pieaugušo izlases sastāvā un izcīnīja bronzu Eiropas čempionātā Kaspijskā, pārspējot vācieti Lūciju Mancki. 2018. gada jūlijā viņa izcīnīja zeltu U23 Eiropas čempionātā. Tā paša gada novembrī viņa kļuva par U23 pasaules čempionāta sudraba medaļnieci. 2019. gada martā viņa kļuva par divkārtēju Eiropas U23 čempioni, finālā uzvarot vācieti Lūciju Mancki. 2019. gada aprīlī Eiropas čempionātā Bukarestē viņa ieņēma 5. vietu, piekāpjoties bijušajai tautietei Tetjanai Omeļčenko, kura pārstāvēja Azerbaidžānu. 2019. gada oktobrī viņa kļuva par U23 pasaules čempionāta bronzas medaļnieci Ungārijā.
2022. gada aprīlī Eiropas čempionātā, kas norisinājās Budapeštā, viņa izcīnīja vienu no bronzas medaļām svara kategorijā 62 kg.
2022. gada septembrī Belgradā viņa piedalījās pasaules čempionātā un cīņā par bronzas medaļu svara kategorijā 62 kg pārspēja kirgīzieti Aisulū Tinibekovu.
Hosemarija Eskrivā
Hosemarija Eskrivā (es), dzimis Spānijas ziemeļos, miris  Romā, bija katoļu priesteris, prelatūras "Opus Dei" dibinātājs. 2002. gadā pāvests Jānis Pāvils II viņu kanonizēja par svēto.
Bērnība
Hosemarija Eskrivā dzimis nelielā pilsētiņā — Barbastro, kas atrodas Ziemeļspānijā. Viņš bija otrais bērns sešu bērnu ģimenē. Pārējos bērnus sauca Karmena (1899—1957) un Santjago (1919—1994), vēl trīs par Hosemariju jaunākas māsas nomira laika posmā no 1910.—1913. gadam. Tēvs Hosē Eskrivā un māte Marija Doloresa Albasa bija stingri praktizējoši katoļi un šādā ticības garā arī audzināja savus bērnus. Audzinot savus bērnus, vecāki īpaši uzsvēra regulāras lūgšanas svarīgumu, kā arī nepieciešamību pēc grēksūdzes un Vissvētākā sakramenta. Tas kalpoja par pamatu Hosemarijas tālākajā dzīvē. Viņš savos sprediķos uzsvēra visus šos pamatprincipus, atgādinot, ka kristieša garīgajai dzīvei Vissvētākais sakraments ir tikpat nepieciešams kā gaiss vai ūdens. Ar vecākiem Hosemarijam bija ļoti tuvas un draudzīgas attiecības. Tēvs zēnu bija iedrošinājis vienmēr būt atklātam un vienmēr ļāva dēlam uzticēt savas raizes un ar uzmanību atbildēja uz viņa jautājumiem. 1914. gadā ģimene nonāca finansiālās grūtībās, jo tēvs zaudēja darbu tekstila tirdzniecības uzņēmumā, kurš bankrotēja, tādēļ gadu vēlāk ģimene pārcēlās dzīvot uz Logronjo, kur tēvs atrada jaunu darbu apģērbu tirdzniecībā.
Studijas un priesterība
Pēc vidusskolas beigšanas Hosemarija iestājās Logronjo garīgajā seminārā, vēlāk mācības turpinot Saragosā.
Hahn
Hahn var būt:
Seces Putraskroga kapu riņķa krusti
Seces Putraskroga kapu riņķa krusti (arī Zviedru krusti) bija trīs riņķa krusti Putraskroga kapos, Seces pagastā, Aizkraukles novadā. Literatūrā riņķa krusti pirmo reizi tiek pieminēti 1932. gada 5. septembrī, kad mākslas zinātnieks Visvaldis Peņģerots tos apraksta vēstulē Pieminekļu valdei. Mūsdienās divi no riņķa krustiem atrodas Aizkraukles Kalna Ziedu muzejā, bet trešais krusts ir gājis zudībā.
Sākotnējā atrašanās vieta
Sākotnēji krusti bija uzstādīti Putraskroga kapos. Kapi atradušies Daugavas stāvkrastā, aptuveni 300 m no Putraskroga pārceltuves pār Daugavu. Pretējā krastā atradusies Kokneses pils. Riņķa krusti atradušies kapu ziemeļaustrumu stūrī, kapsētas aizaugušajā daļā. Pēc nostāstiem, šajā senajā kapsētā tikuši apglabāti vietējo māju ļaudis, bet ziemeļaustrumu stūris bijusi tieši Upjāņu mājās mītošo cilvēku, Bergmaņu dzimtas, apbedījuma vieta. Teika vēsta, ka Bergmaņu saimnieks vēlējies izcelties, tādēļ ar zirgiem pāri Daugavas ledum atvedis savam vectēvam riņķa krustu no Kokneses. Krusti kapos atradušies jau pirms 20. gadsimta sākuma. Pirmais un trešais krusts bija novietots rindā ar 4 m atstatumu, bet otrais krusts atradās pašā kapu stūrī. Tuvu krustiem atradušās 3 dolomīta kapu plāksnes un viens krusts ar paplašinātiem zaru galiem.
Vēsture
1932. gada 5. septembrī par krustu atrašanos "vecā kapsētā iepretim Kokneses pilsdrupām" Pieminekļu valdei ziņo mākslas zinātnieks Visvaldis Peņģerots. Viņš ierosina krustus pārvest uz Koknesi. 1961. gada 30. jūnijā riņķa krustus uzmērīja un fotografēja arheologs un vēsturnieks Andris Caune. 1960. gados trešā krusta uzrakstu norakstīja arheoloģe Elvīra Šnore.
1964. gadā, norisinoties Pļaviņu HES celtniecībai, tika dots rīkojums izrakt mirušo pīšļus no Putraskroga kapiem. Pļaviņu ūdenskrātuves izveides dēļ tika appludināta Putraskroga kapsēta. Vismaz divi no krustiem (1. un 2. krusts) tika pārvesti uz Seces Lullīšu kapsētu, kur tie tika novietoti pie kapsētas žoga. Lai saglabātu krustus, tie tika pārvesti uz Aizkraukles vēstures un mākslas muzeju Kalna Ziedos.
1. riņķa krusts
Gatavots no dzeltenpelēka dolomīta. Tas ir 102 cm augsts, riņķa diametrs ir 60 cm, pamats platākajā vietā ir 39 cm, bet viss piemineklis ir 21 cm biezs. Uz pamatnes katrā pusē ir iekalta piederības zīme. Kad riņķa krusts tika pārvietots uz Kalna Ziediem, tad tā pamats tika ierakts daudz dziļāk. Pašlaik ir redzami tikai aptuveni 80 cm no riņķa krusta augstuma.
2. riņķa krusts
Gatavots no 17 cm biezas dzeltenpelēka dolomīta plāksnes. Tas ir 84 cm augsts, riņķa diametrs ir 80 cm. Riņķa krusta priekšpusē ir iekalts vēl viens, 15 cm liels krusts, bet aizmugurē — Jumis ar svītriņu virs un zem kā piederības zīme.
3. riņķa krusts
Mūsdienās šis riņķa krusts ir pazudis. Tas bija gatavots no 24 cm biezas dzeltenpelēka dolomīta plāksnes. Tas bija 82 cm augsts, riņķa diametrs bija 75 cm, pamats bija 44 cm plats. Salīdzinot ar 1. un 2. krustu, Seces Putraskroga 3. riņķa krusts bija daudz vairāk izdrupis, un tam atstarpes starp krusta zariem nebija izkaltas pilnīgi cauri akmenim. Krusta austrumu pusē bija iekalts un ar baltu krāsu iekrāsots uzraksts latviešu valodā:
Smiltāju kaussēne
Smiltāju kaussēne (Peziza ammophila, arī Lamprospora ammophila, agrāk arī Humaria ammophila un Geopyxis ammophila) ir Latvijā vidēji reta kaussēņu ģints sēne, kura Baltijā ir aizsargājama iespējamā apdraudējuma dēļ. Suga iekļauta Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā un Igaunijas II aizsardzības kategorijā.
2020. gadā Latvijas Mikologu biedrība izvēlēja to par gada sēni, vēloties saņemt vairāk ziņu par tās augtenēm Latvijā.
Taksonomija
Sēnes pirmais latīniskais nosaukums Peziza ammophila (Saut.) parādās 1841. gadā vāciski izdotajā Zalcburgas (Austrijā) apkaimes sēņu aprakstā, kā atrastai mitrās smiltīs 1839. gada maijā. Citi avoti apgalvo, ka sēnes latīnisko nosaukumu pirmie devuši tikai franču zaldāti, kuri to atraduši Alžīrijā 1847. gadā — Peziza ammophila (Durieu & Mont.). Baltijas jūras piekrastē pirmais sēni atradis Latvijas mikologs F.Štolls 1925. gadā.
Daļa avotu pēdējos gados uzskata, ka pareizais nosaukums tagad ir Lamprospora ammophila, bet Peziza ammophila kā atsevišķa suga ir lietojams sēnes varietātei Peziza ammophila f. megaspora, kura viņu versijā droši atrasta tikai Dānijas piekrastē. Citi zinātniskie avoti par Peziza ammophila Saut., 1841 atzīst tieši šo "Dānijas varietāti", bet otru varietāti kā Peziza ammophila Durieu & Mont., 1847 norāda kā sastopamu visā pasaulē, izņemot Dienvidameriku, toties ieskaitot Antarktīdu. Šādas nesaprašanās ar sugām un varietātēm mikoloģijā ir visai biežas, īpaši ar maz pētītām sēnēm. Mazāk specializētā literatūrā parasti tiek aprakstīta viena suga kā Peziza ammophila Durieu & Mont.. Amerikas kontinentā arī nav pārliecības par šīs sugas vienotību vai pat eksistenci, tās vietā savulaik tikušas aprakstītas Sepultaria ģints sēnes. 2016. gada itāļu pētījuma autori secinājuši, ka šī suga patiesībā ir vairāku sugu apvienojums, kuras izdalāmas ģeogrāfiski. Ziemeļu un Viduseiropas suga viņu versijā saglabā veco nosaukumu, Rietumeiropā esot izplatīta tās varietāte P. ammophila f. megaspora, Grieķijā tiek izdalīta jauna suga P. hellenica un Jaunzēlandē arī jauna suga P. oceanica. Bez tam, pētījums neaptver vairākus būtiskus reģionus ar Peziza ammophila izplatību. Pašlaik šai tēmā valda klasifikācijas neskaidrība.
Sēni angliski sauc par Dune cup ("kāpu kausu"), bet nīderlandiski par Zandtulpje ("smilšu tulpi").
Augšanas apstākļi
Saprofīts. Aug smiltīs, īpaši piejūras kāpās, parasti grupās no pavasara līdz vēlam rudenim, lai gan daži avoti apgalvo, ka tikai jūlijā un augustā. Aug Eiropā un Ziemeļamerikā, Latvijā atrasta ap 15 vietās. Par sugas galveno apdraudējumu tiek uzskatīta augteņu — kāpu degradācija. Bieži sastopama kopā ar piejūras kāpās izplatīto graudzāli — smiltāja kāpuniedri Ammophila arenaria, arī ar smiltāju auzeni Festuca arenaria. Abas šīs sugas pieder pie dominējošajām Latvijas priekškāpās.
Barības vērtība
Nav zināma. Tāpat kā citas mazās kaussēnes, tiek automātiski uzskatīta par neēdamu. Ir ļoti grūti atdalāma no smiltīm, un zināms, ka gandrīz visas asku sēnes, ieskaitot pat lāčpurnus, bieži izsauc gremošanas traucējumus bez iepriekšējas novārīšanas.
Līdzīgās sugas
Teorētiski iespējama sajaukšana ar citām kaussēnēm, jo desmitiem no tām ir līdzīga krāsa, tomēr būtiski atšķiras no tām ar savu augšanas vietu un veidu. Citas brūnas kaussēņu sugas smilšu kāpās, tai skaitā augošas kopā ar smiltāju kāpuniedri, nav zināmas. Arī pieaugušas sēnes daivainā augšdaļa, kas atgādina zemeszvaigzni bez centrālā sporu bumbuļa, un augšana pazemē, atšķiras no parastā kaussēņu izskata. Tomēr mežos smilšainās augsnēs atrodamas vairākas līdzīgas sugas, kuras teorētiski var atrasties arī piejūrā, kā Geopora foliacea (kuras ārpuse atgādina gaišbrūnu čiekuru un iekšpuse ir stipri gaišāka kā smiltāju kaussēnei), Geopora sumneriana un Geopora arenicola, kuru iekšpuse pelēka, Geopora sepulta, kura arī izaug pazemē, bet kuras virspuse nekļūst daivaina. Visas šīs sugas parasti aug mežos smilšainās augsnēs un nav raksturīgas piejūras kāpām. Vairums no tām nevārītas ir indīgas.
Nokia 8310
Nokia 8310 ir somu kompānijas Nokia premium klases mobilais telefons, kuru ražoja laika posmā no 2001. līdz 2002. gadam. Nokia 8310, kas bija kompānijas candybar korpusa tipa viens no flagmaņiem, pārstāv 8000. sērijas veiksmīgu telefona modeli un tā mazumtirdzniecības cena izlaišanas brīdī pārsniedza 400 £. Iekļaujot Nokia preču zīmju izvēlnes sistēmu un grafisko lietotāja saskarni, telefons bija viegli lietojams, turklāt iekļāva sevī uzlabotas premium klases papildiespējas, kuras parasti nebija atrodama tā laika telefonu modeļos, piemēram, infrasarkanais savienojums, pilnībā funkcionāls kalendārs un FM radio.
Clostridium butyricum
Clostridium butyricum ir sporas veidojoša, obligāti anaeroba, nepatogēna, grampozitīva baktērija. Tiek izmantota kā uztura bagātinātāju sastāvdaļa.
2008. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
2008. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Varēzē, Itālijā, no 23. līdz 28. septembrim. Čempionāts sastāvēja no grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm un vīriešiem līdz 23 gadu vecumam. Tas bija 81. Pasaules čempionāts.
Hjūels Hauzers
Hjūels Bērnlijs Hauzers (en,, dzimis , miris ) bija amerikāņu televīzijas personība, aktieris, producents. Vislabāk viņš ir zināms kā televīzijas raidījuma California's Gold producents un scenārija autors. Viņš ierunāja vienu no tēliem 2011. gada Vinnijs Pūks.
Vitālijs Jagodinskis
Vitālijs Jagodinskis (dzimis Rīgā) ir Latvijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Jagodinskis pārstāv Latvijas klubu FK RFS.
Klubos
Karjeru sācis Latvijā FK Daugava kluba sastāvā, vēlāk spēlējis FK Jūrmala-VV. 2012. gadā parakstīja līgumu ar Ukrainas klubu Kijivas "Dinamo", pirmos divus gadus aizvadīja tā jaunatnes komandas sastāvā. 2014. gadā tika izīrēts Ukrainas klubam Užhorodas "Hoverla".
Pēc līguma ar Kijivas "Dinamo" beigām uzsāka jauna kluba meklējumus. 2016. gada septembrī devās uz pārbaudi Krievijas Premjerlīgas klubā Samaras "Kriļja Sovetov", taču līgums netika parakstīts.
2016. gada oktobrī parakstīja līgumu ar Ungārijas augstākās līgas klubu Diósgyőri VTK. 2017.—2018. gada sezonu klubā neuzsāka.
2017. gada oktobrī pievienojās Rumānijas klubam Jaši "Politehnica".
2020. gada janvārī pievienojās Latvijas klubam "FK Valmiera".
Izlasē
Pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases. debitējis Latvijas izlases sastāvā draudzības spēlē pret Armēniju, nākot uz maiņu otrā puslaika sākumā.
Ivana Vuleta
Ivana Vuleta (sr; dzimusi Španoviča (Шпановић) ) ir serbu vieglatlēte, startē tāllēkšanas sacensībās.
Četras reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs, 2016. gadā Riodežaneiro izcīnījusi bronzas medaļu. Ir divu bronzas medaļu laureāte Pasaules čempionātā (2013, 2015). Pasaules čempionātā telpās izcīnījusi visu trīs kalumu medaļas. Španoviča ir Eiropas čempione gan stadionā, gan telpās.
Divas reizes atzīta par Serbijas gada labāko sportisti (2013, 2015). Ir valsts rekorda tāllēkšanā īpašniece.
Kūkoji (Ilzeskalna pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V593 (Vērēmi_Rogovka). Ciema apkārtnē atrodas Stogoršņu ezers.
Luijs Martēns
Luijs Martēns (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. Izcīnījis trīs bronzas medaļas 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Martēns startēja gan peldēšanas, gan ūdenspolo sacensībās. Ūdenspolo turnīrā viņš bija komandas Pupilles de Neptune de Lille #2 biedrs. Šī komanda turnīrā izcīnīja bronzas medaļu. peldēšanā viņš startēja trijās disciplīnās. No tām divās izcīnīja bronzas medaļas — 4000 metros brīvajā stilā (rezultāts — 1:13:08.4) un 200 metros komandu peldēšanā (rezultāts — 62 punkti; startēja kopā ar Renē Tartaru, Dezirē Meršē un Žoržu Leijē). Savukārt 1000 metros brīvajā stilā, ar rezultātu — 16:30.4, izcīnīja 5. vietu, bet 200 metru brīvā stila peldēšanā izcīnīja 9. vietu.
Deivids Frīdgūds
Deivids Frīdgūds (en; dzimis Keiptaunā) ir Dienvidāfrikas un Lielbritānijas starptautiskais meistars šaha kompozīciju risināšanā (1988).
Biogrāfija
No 1960. gadu vidus līdz 1970. gadu vidum bijis viens no Dienvidāfrikas labākajiem šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Dienvidāfrikas šaha čempionātos (1967, 1971, 1973). 1972. gadā Itālijā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas zonas turnīrā, kurā dalījis 7.-10. vietu. Pārstāvējis Dienvidāfrikas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 4 reizes (1964, 1968-1970, 1974). 1964. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu.
1970. gadu vidū pārcēlies uz dzīvi Lielbritānijā un kopš 1977. gada pārstāvējis šo valsti šaha turnīros. Lielbritānijas izlases sastāvā piedalījies Pasaules čempionātos šaha kompozīciju risināšanā, kuros komandu vērtējumā izcīnījis 3 zelta medaļas (1986, 1990, 2007 ). 1988. gadā FIDE Frīdgūdam piešķīrusi starptautiskā meistara nosaukumu šaha kompozīciju risināšanā.
Augšīstsaida
Augšīstsaida (en) ir Ņujorkas pilsētas apkaime Manhatanā, kas atrodas salas centrālajā austrumu daļā. Apkaime robežojas ar Centrālparku un Piekto avēniju rietumos, ar 59. ielu dienvidos, ar Īstriveru austrumos un ar 96. ielu ziemeļos. Apkaimes kopējā platība ir 4,6 kvadrātkilometri, pēc 2016. gada datiem apkaimē dzīvo 124 231 iedzīvotāji. Lielākā daļa iedzīvotāju jeb 89,3 % ir baltas rases, 6,2% ir mongoloīdā rases, 5,6% ir Latiņamerikāņi, 1,3 % ir melnas rases, bet 3,3 % citu rasu pārstāvji.
Augšīstsaida ir viens no dārgākajiem un prestižākajiem Ņujorkas dzīvojamajiem rajoniem. Pēc 2018. gada datiem vidējā mājokļa cena apkaimē ir ap 1,2 miljoniem ASV dolāru. Pēc 2011. gada datiem vidējie mājsaimniecības ieņēmumi gadā ir 117 903 ASV dolāru. Apkaime ir bijusi mājvieta daudziem bagātiem, slaveniem un ietekmīgiem cilvēkiem, kā Vudijs Allens, Maikls Blumbergs, Meraija Kerija, Eleanora Rūzvelta, Ivanka Trampa un daudziem citiem.
Apkaimē atrodas daudz ievērojamu ēku, vēstniecību un muzeju kā Solomona Gugenheima muzejs un Metropoles mākslas muzejs. Dzīve Augšīstsaidā ir attēlotā daudzās filmās, seriālos un televīzijas šovos kā Intrigante un Brokastis pie "Tifanija".
Pēc darba
"Pēc darba" (en) ir 1985. gada ASV melnās komēdijas filma, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmā galvenās lomas atveido Grifins Dans, Rozanna Ārkete, Verna Blūma, Tomijs Čongs, Linda Fiorentino, Teri Gāra, Džons Hērds, Čīčs Mārins un Ketrīna O'Hāra.
"Pēc darba" saņēma pozitīvas atsauksmes, izceļot filmas melno humoru. Tā tiek uzskatīta par kulta filmu. Filma ieguva Independent Spirit Award balvu, kā labākā filma. Skorsēze ieguva labākā režisora balvu Kannu kinofestivālā.
Šultesa madara
Šultesa madara (Galium schultesii Vest., sinonīms Galium intermedium Schult.)) ir a augu suga rubiju dzimtas madaru ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas dienvidos un dienvidaustrumos, tostarp ļoti reti sastopama Latvijas valsts vidū un dienvidaustrumu daļā, platlapju vai jauktos mežos un krūmājos.
Šultesa madara ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Morfoloģija
Šultesa madara ir daudzgadīgs, 50—120 cm garš lakstaugs ar stāvu vai pacilu, zilganzaļu, kailu un bagātīgi zarojošu stublāju, kurš apakšdaļā ir apaļš, bet augšdaļā četršķautņains. Auga sānzari ir gari un parasti vienam augam ir vairāki stublāji.
Lapas ir pelēkzaļas, lancetiskas, 2—6 cm garas un 0,3—1 cm platas, uz stublāja izvietotas neīstos mieturos pa 6-10. Lapas plātnes apakšpuse ir gaišāka nekā virspuse, gals ir ar īsu dzeloņsmaili, lapas visplatākais punkts ir tās vidusdaļā.
Ziedi ir piramidāli, izvietoti skarveidīgās ziedkopās stublāja un zaru augšdaļas lapu žāklēs. Ziedkāti ir ļoti tievi, dažreiz nokareni. Kauss ir četrdaļīgs un saaudzis. Ziedu vainags ir balts, četrdaļīgs, saaudzis, apmale dziļi šķelta. Auglis ir kails riekstiņš divu riekstiņu skaldauglī. Zied no jūnija beigām līdz augustam.
Eva Grīna
Eva Grīna (fr; dzimusi ) ir franču aktrise un modele. Viņas debija kino bija Bernardo Bertoluči filmā "Sapņotāji". Vēlāk Grīna spēlēja nozīmīgas lomas vairākās slavenās ārzemju filmās: "Debesu valstība", "Kazino Royale", "Zelta kompass" (The Golden Compass) un "Mis Peregrīnas nams brīnumbērniem". Par lomu filmā "Kazino Royale" Grīna ieguva BAFTA kino balvu.
U Tans
U Tans (my; dzimis, miris ) bija Birmas diplomāts.
Laikā no 1961. gada novembrim līdz 1971. gada decembrim Tans pildīja ANO ģenerālsekretāra amata pienākumus. Par ģenerālsekretāru tika izvēlēts pēc iepriekšējā ģenerālsekretāra Dāga Hammaršelda bojāejas. Viens no viņa sasniegumiem ģenerālsekretāra amatā bija palīdzība sarunu sekmēšanā starp ASV prezidentu Džonu Kenediju un PSRS premjeru Ņikitu Hruščovu Kubas raķešu krīzes laikā.
Viņa pilnais tituls pēc Birmas Savienības ordeņa saņemšanas 1961. gadā bija Maha Thray Sithu U Thant, bet ikdienā viņš tika saukts par "Tana kungu", jo birmiešu valodā "U" aptuveni atbilst vārdam "kungs".
Krievu—zviedru karš (1570—1595)
Krievu—zviedru karš (1570—1595) jeb Divdesmit piecu gadu karš (et, sv), saukts arī par "Ilgo naidu" (fi), bija karš starp Krievijas caristi un Zviedrijas karalisti, kas sākās Livonijas kara laikā 1570. gadā un beidzās ar Teizinas miera līguma noslēgšanu 1595. gadā.
Priekšvēsture
1562. gada 7. augustā Dānija un Krievija Možaiskā noslēdza pret Zviedriju vērstu militāru savienību, kurā Krievija atzina Dānijas tiesības uz īpašumiem Igaunijā, Sāmsalā un Kurzemē. 1563. gada 30. maijā sākās Ziemeļu septiņgadu karš starp Dāniju un Zviedriju, kurā Dānijas pusē iesaistījās arī Polija. Augustā zviedri ieņēma Hāpsalas un Lihulas pilis, Dānijas pārvaldē palika vienīgi Sāmsala, Dago sala un Kurzemes bīskapija. 1566. gadā pēc Rīgas arhibīskapijas bruņniecības padošanās akta parakstīšanas izveidoja Livonijas hercogisti, kas 26. decembrī Grodņā noslēdza reālūniju ar Lietuvu (la). 1569. gadā Lietuva un Polija apvienojās vienotā kopvalstī (Ļubļinas ūnija).