cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bosnija un Hercegovina 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Bosniju un Hercegovinu pārstāvēja 9 sportisti (7 vīrieši un 2 sievietes), kuri startēja 8 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportistu, 2 sportisti, no Bosnijas un Hercegovinas startēja vieglatlētikā, savukārt pārējos sporta veidos startēja pa vienam sportistam. Bosnija un Hercegovina pirmo reizi bija pārstāvēta tekvondo un tenisā.
2004. gada Atēnas spēlēs Bosnijas un Hercegovinas sportisti nespēja izcīnīt olimpiskās medaļas.
Bosnijas un Hercegovinas karognesējs 2004. gada Atēnu spēļu atklāšanas ceremonijā bija sporta šāvējs Nedžads Fazlija, savukārt noslēguma ceremonijā — galda tenisists Srbans Miličevičs.
Smiltsvēveru upīte
Smiltsvēveru upīte (arī Balodiņu grāvis) ir Burtnieka pieteka Valmieras novada Burtnieku pagastā.
Iztece - uz austrumiem no Sauļiem. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Burtnieka ezera dienvidu krastā, dabas lieguma Burtnieku ezera pļavas teritorijā. Upi šķērso valsts autoceļš V112 (Puikule – Rencēni – Vēveri).
I Never Liked You
I NEVER LIKED YOU ir amerikāņu repera Future devītais studijas albums. To 2022. gada 29. aprīlī izdeva Freebandz un Epic Records. Albuma producēšanu nodrošināja vairāki producenti, tostarp ATL Jacob, FnZ, Southside, Taurus, TM88 un Wheezy. Albumā piedalās vieksmākslinieki Kanje Vests, Gunna, Young Thug, Drake, Tems, EST Gee un Kodak Black. Luksusa izdevums tika izlaists trīs dienas vēlāk, 2022. gada 2. maijā, ar papildu viesmāksliniekiem Babyface Ray, 42 Dugg, Lil Baby, Lil Durk un Young Scooter.
Galzemnieku grāvis
Galzemnieku grāvis ir Vidzemnieku grāvja kreisā krasta pieteka Valmieras novadā uz ziemeļrietumiem no Virķēniem. Tek dienvidu virzienā gar Ciešu purva rieumu malu. Ietek Vidzemnieku grāvī Kurļu pļavās uz rietumiem no Galzemnieku mājām.
Burāšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 2 līdz 3 tonnas
2 līdz 3 tonnas bija viena no astoņām olimpiskajām disciplīnām, kas tika aizvadīta burāšanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpisko spēļu laikā Parīzē. Sacensības tika aizvadītas Sēnas upē Mēlanenivelīnas komūnā, tās notika 1900. gada 22. maijā (1. brauciens) un 25. maijā (2. brauciens). Šajās sacensībās startēja vismaz 11 burātāji (4 buru laivas) no divām valstīm.
Sacensībās tika rīkoti divi braucieni un katra brauciena trīs labākās ekipāžas tika apbalvotas ar olimpiskajām medaļām.
Pirmajā braucienā, 22. maijā, zelta medaļu ieguva Jauktās komandas burātāji Viljams Eksšovs, Frederiks Blanšī un Žaks Le Lavasjē. Sudraba medaļu ieguva Francijas burātāji Leons Sisē, Žaks Dukē, Ogists Godinē un Anrī Mialarē, Savukārt bronzas medaļu šajā braucienā ieguva Francijas burātāji Ferdinands Šlāters, De Kotiņons un Emīls Žans Fontēns. Otrajā braucienā, 25. maijā, zelta un sudraba medaļas ieguva tie paši sportisti, kas 1. braucienā, attiecīgi Jauktās komandas burātāji Viljams Eksšovs, Frederiks Blanšī, Žaks Le Lavasjē un Francijas burātāji Leons Sisē, Žaks Dukē, Ogists Godinē, Anrī Mialarē. Bet bronzas medaļu 2. braucienā ieguva Francijas burātājs Ogists Donni.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Šajā disciplīnā startēja vismaz 11 sportisti (4 komandas) no 2 valstīm. Visas valstis šajā disciplīnā bija pārstāvētas pirmo reizi.
Iekavās uzrādīts zināmais/dokumentētais sportistu skaits no valsts.
Ziemeļblāzma (nozīmju atdalīšana)
Ziemeļblāzma var būt:
Šķilbēnu pareizticīgo baznīca
Pareizticīgo draudze Ikšķilē nodibinājās 1926. gadā, atdaloties no Baltinavas draudzes. Baznīca uzcelta 1929. gadā, to projektējis Vladimirs Šervinskis. Lielās dievnama iesvētīšanas svinības notika 1937.gada 30.maijā ar metropolīta Augustīna piedalīšanos. Kapsētā var aplūkot pēdējā Šķilbēnu muižas īpašnieka muižkunga Ivana Ļebedeva un viņa dēla Vsevoloda kapa vietu.
Egļupīte (Gaujas pieteka)
Tek dienvidrietumu-dienvidu virzienā. Caurtek Lukstu pļavas. Ietek Gaujā mežainā, mazapdzīvotā apvidū. Egļupīti šķērso valsts autoceļš A3 (Inčukalns—Valmiera—Igaunijas robeža (Valka)), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Pagasta vecākais
Pagasta vecākais (krievu: Волостной старшина) bija augstākā pagasta amatpersona Krievijas impērijā līdz 1918. gadam un Latvijas Republikā līdz 1940. gadam, kā arī no 1991. līdz 1994. gadam (kā alternatīvs pagasta priekšsēdētāja amata nosaukums). Dažādos periodos un teritorijās tā varēja būt gan ievēlēta, gan iecelta amatpersona.
Kurzemes un Vidzemes guberņās līdz dzimtbūšanas atcelšanai pagasta vecākā funkcijas pildīja muižnieka iecelta amatpersona — vagars.
Latvijas Republikā no 1931. gada pagasta vecāko ievēlēja uz četriem gadiem. Ulmaņa režīma laikā tika nomainīta vairāk nekā puse pagasta vecāko un turpmāk tos amatā iecēla Iekšlietu ministrs.
Zobu urbjmašīna
Zobu urbjmašīna sarunvalodā bormašīna, ir rotācijas darbarīks (urbjmašīna), ko izmanto materiālu apstrādē un medicīnā (stomatoloģijā, ķirurģijā).
Zemes mantija
Zemes mantija ir viena no trijām galvenajām Zemes iekšējām ģeosfērām. Tā veido zemes tilpuma lielāko daļu, aptuveni 82%. Mantija iesniedzas līdz aptuveni 2900 km dziļumam. Augšējā mantijā robežvirsmas tuvumā ar zemes garozu ir blīvāki un smagāki ieži. Tie galvenokārt ir peridotīti, olivinīti un eklogīti, kuru blīvums ir 3,4-4,2 g/cm3. Dziļākos mantijas slāņos norisinās minerālu pārvērtības un jonu izmaiņas.
Tempļa kalns
Tempļa kalns var būt:
Ērģemes pils
Ērģemes ordeņa pils (de) bija Livonijas ordeņa nocietinājums Ērģemē pie robežas ar Tērbatas bīskapiju. Līdz mūsdienām saglabājušās iespaidīgas pils torņu un mūra paliekas 11—13 metru augstumā.
Vēsture
Ērģemes ordeņa pils uzcelta netālu no Ērģemes Garā kalna — sena ugauņu, vēlāk letu pilskalna, kas 1323. gada dokumentā saukts par Edermis. Pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa mestriem, kas rezidēja Cēsu pilī.
Livonijas kara laikā Ērģemes ordeņa pils kļuva par vienu no galvenajiem robežnocietinājumiem pret atkārtotiem krievu un tatāru karaspēka uzbrukumiem no Krievijas caristes ieņemtās Tērbatas bīskapijas teritorijas. 1560. gada 2. augustā pie Lugažu—Ērģemes ceļa notika Ērģemes kauja, kurā krita vai tika saņemta gūstā gandrīz visa Livonijas ordeņa vadība. 1562. gada oktobrī Sigismunds II Augusts Ērģemes pilsnovadu iznomāja Somijas hercogam Juhanam, 1575. gadā to ieņēma Livonijas ķēniņš Magnuss, bet 1578. gadā Polijas-Lietuvas karaspēks.
Poļu—zviedru kara laikā 1621. gadā Ērģemes pili ieņēma zviedri, Zviedru Vidzemes piļu revīzijā minēts, ka ta atradusies labā stāvoklī. 1625. gadā karalis Gustavs II Ādolfs pili izlēņoja Zviedrijas ģenerālmajoram Vilhelmam de la Baram (de la Barre), kura pēcnācējiem Ērģemes pilsmuiža piederēja līdz 1795. gadam, kad to iegādājās Vidzemes civilgubernators Baltazars fon Kampenhauzens. Pils cieta ugunsgrēkā 1670. gadā un pēc tam, iespējams, vairs nav tikusi apdzīvota.
Apraksts
Ērģemes ordeņa pils celta no laukakmeņiem un dolomīta Ērģemes upītes stāvkrastā, kas padara pili grūti ieņemamu no austrumu un dienvidu pusēm. Mazāk aizsargātajā rietumu un ziemeļu pusē bija izrakts aizsarggrāvis, kas tagad aizbērts. Pils mūri sasniedza 2,2 metru biezumu un tās pamati aizņēma 70,2х69,1 metrus lielu laukumu. Mūru iekšpusē bija iebūvēti četri korpusi, veidojot 44,5х45,8 metrus lielu pagalmu. Rietumu mūrī 15. gadsimta beigās uzbūvēja 14 metrus platu pusapaļu sargtorni, caur kuru bija ieeja pilī. Otrs 13 metrus plats tornis bija uzcelts pils ziemeļaustrumu stūrī.
Mūsdienas
1986. gadā pilsdrupu ziemeļu sienai tika veikti konservācijas darbi. Regulāri tiek veikti arheoloģiskie izrakumi, kā arī ir atrakts pagrabs. Pilsdrupu apkārtnē atrodas sens parks ar Vācijas lapeglēm un Sibīrijas balteglēm.
2020. gada aprīlī Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) līdzfinansētā projekta “Kultūra, vēsture, arhitektūra Gaujas un laika lokos” ietvaros sākās Ērģemes pils Ziemeļu torņa restaurācijas un atjaunošanas darbi. Atjaunošanas būvdarbus veic uzņēmums SIA “Warss+”.
K-11
K-11 ir 2012. gada ASV drāma, kuras režisore un viena no scenārija autorēm ir Džūlza Stjuarte. Galvenās lomas atveido Gorans Višņičs, Keita del Kastilo un D. B. Svīnijs. Filmas pirmizrāde notika Turīnā.
Ierakstu producents pēc pārāk lielas narkotiku lietošanas saprot, ka ir nonācis Losandželosas apgabala cietumā, kas ir rezervēts homoseksuāļiem.
Skultes muiža
Vēsture
19. gadsimta sākumā Skultes muiža piederēja majoram Andreasam fon Reisneram (von Reuβner). 1815. gadā to mantoja viņa četri dēli, kuri 1817. gadā nodeva savas tiesības uz īpašumu vecākajam brālim, zemes tiesas asesoram Magnusam Mārtiņam Reisneram. 1844. gadā to par 135 000 rubļiem nopirka ģenerālmajors Kārlis fon Reisners, 1857. gadā muiža piederēja viņa atraitnei Aleksandrai un dēlam Andreasam, kurš muižu 1870. gadā pārdeva rotmistram Oskaram fon Freitāgam Loringhofenam (von Freytag Loringhoven). Pēc viņa nāves 1882. gadā muižu savā īpašumā pārņēma viņa atraitne Leokādija fon Freitāga-Loringhofena (1842–1912) un viņu septiņi dēli. Pēdējais muižas īpašnieks līdz 1920. gada zemes reformai bija Oskars Freitāgs fon Loringhofens.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Privātskolas
No 1872. līdz 1894. gadam Skultes muižā darbojās privāta zēnu un meiteņu skola, pēdējā ar latviešu mācību valodu. Zēnu skola gatavoja absolventus iestājai ģimnāzijā, meiteņu skola līdzās ģeogrāfijas, vācu valodas, reliģijas mācības u.c. stundām piedāvāja iespēju apgūt praktiskas zināšanas, t. sk. ēst gatavošanu un konservēšanu, šūšanu un citas lauku saimniecībā nepieciešamas iemaņas. Par atsevišķu samaksu varēja mācīties klavierspēli un krievu valodu.
Meitenēm skola izmaksāja 50 sudraba rubļus gadā. Skolu apmeklēja turīgu Vidzemes guberņas saimnieku, luterāņu mācītāju, ārstu, juristu meitas. Savukārt proģimnāziju absolvēja daudzi vēlāk slaveni ārsti un zinātnieki, piemēram, Pēteris Sniķers un Astafs fon Tranzē-Rozeneks. Par skolotāju zēnu un meiteņu skolā strādāja latviešu mācītājs Jānis Neilands, dzejnieks un mācītājs Jānis Steiks.
Braiens Dīgans
Braiens Dīgans (en; dzimis Omahā, Nebraskā) ir ASV profesionāls motofrīstaila braucējs, kā arī viens no apģērbu zīmola Metal Mulisha dibinātājiem. Dīgans bija pirmais, kurš sacensībās veica 360 grādu apgriezienu, vēlāk nosaucot to par Mulisha Twist. Braiens ir visvairāk apbalvotais brīvā stila motokrosa braucējs X Games vēsturē ar 13 medaļām, ieskaitot X Games 17 iegūto zelta medaļu rallijkrosā.
Kuzīnijas
Kuzīnijas ir viena no lielākajām  kurvjziežu dzimtas ģintīm, kurā ir klasificētas aptuveni 650-700 sugas. Lielākā daļa sugu ir sastopamas Centrālāzijā un Rietumāzijā, taču dažas ir introducētas Baltijas valstīs. Latvijā ir konstatēta liegā kuzīnija (Cousinia tenella, sinonīms Arctium tenellum).
Braiens Dīgans
Sacīkšu karjera
17 gadu vecumā Braiens devās prom no savas dzimtās pilsētas Omahas uz Dienvidkaliforniju, lai kļūtu par motokrosa zvaigzni. Drīz vien viņš iekļuva Supercross Team komandā. Sacensībās 1997. gadā viņš parādīja jaunu paņēmienu gost riding un drīz kļuva atpazīstams motokrosa braucējs. Dīgans bija pirmais braucējs, kurš sacensībās izpildīja 360 grādu pagriezienu jeb Mulisha Twist, kā pats vēlāk to nodēvēja.
Kuzīnijas
Vairākas kuzīniju sugas senāk bija klasificētas kā diždadži (Arctium).
Braiens Dīgans
Sacīkšu karjera
2004. gadā ziemas X Games sacensībās Dīgans, izpildot savu 360 grādu pagriezienu 100 pēdu augstumā, neveiksmīgi piezemējās, salaužot augšstilbu un abas plaukstas. Viņš atgriezās sešus mēnešus vēlāk vasaras X Games sacensībās, ieņemot ceturto vietu.
X Games 16 sacīkstēs Dīgans sacentās rallijkrosā Rally Car Racing Losandželosas kolizejā. Tur viņš ieguva otro vietu, jo vienā no pēdējiem pagriezieniem pieļāva kļūdu. Viņš piedalījās arī Rally Car Super Rally, kur atkal palika otrais aiz Tenera Fausta. Braiens Dīgans X Games 16 sacensībās ieguva divas sudraba medaļas.
X Games 17 sacensībās viņš ieguva zelta medaļu rallijkrosa sacensībās. 2012. gadā Dīgans debitēja ar Metal Mulisha visurgājēju Monster Truck sacensībās. Tods Leduks bija šī virsurgājēja pirmais vadītājs, kas debitēja Reliant stadionā Hjūstonā, Teksasā 2012. gada janvārī. Dīgans pats ar šo visurgājēju brauca Fīniksā, Arizonā Chase stadionā. Bija paredzēts, ka Dīgans piedalīsies Monster Jam 13. Pasaules finālā, bet neilgi pirms sacensībām guva savainojumu un viņa vietu ieņēma Tods Leduks.
X Games 18 rallijkrosa sacīkstēs Dīgans ieguva bronzas medaļu.
Citi notikumi
2005. gada MTV Viva La Bam sacensībās Dīgans, veicot bīstamu triku, neveiksmīgi piezemējās, gandrīz zaudējot dzīvību. Viņš pazaudēja nieri, traumēja liesu un zaudēja daudz asiņu.
2006. gadā Berkela Films uzņēma videofilmu Disposable Hero par Dīgana dzīvi, Dīgans bija arī filmas izpildproducents. Filmu rādīja Spike TV kanālā 2007. gada 5. decembrī.
Dīgans veica kaskadieru trikus filmā "Fantastiskais četrinieks" (2005), kā arī darbojās pie sava realitātes šova MTV kanālā. Dīgana tēls izmantots Freakstyle videospēlē.
Privātā dzīve
Braiens Dīgans ir precējies ar Merisu Dīgani. Viņiem ir trīs bērni — Heilija, Heidens un Hadsons.
Zemes kodols
Zemes kodols ir ļoti blīvs – 13 g/cm3 un pēc pašreizējiem priekšstatiem to veido dzelzs un niķelis. Dzelzs un niķelis ar šādu blīvumu var veidoties tikai ļoti liela spiediena ietekmē. Temperatūra iekšējā kodolā var sasniegt 5430 °C, kas līdzinās temperatūrai uz Saules.
Zemes kodols iedalīts:
Graudainā sviestbeka
Graudainā sviestbeka jeb graudainā beka (Suillus granulatus, agrāk boletus granulatus) ir Latvijā bieža sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.
Augšanas apstākļi
Priežu mikorizas sēne. Aug skuju koku mežos, īpaši pļaviņās, mežmalās un ceļmalās, priežu jaunaudzēs, īsā zālē, parasti grupās, no jūnija līdz oktobrim. Labāk aug sārmainās augsnēs. Līdz ar priežu stādījumiem izplatījusies arī Dienvidu puslodē. Tāpat kā dažas citas sviestbekas, ir veiksmīgi testēta ar metāliem piesārņotās augsnēs kā augsnes attīrītāja.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Nav ieteicama žāvēšanai, pirms gatavošanas jānovelk virsmiziņa. Sēne stipri cieš no sēņodiņu kāpuriem. Ārzemju sēņotāji bieži šo un daudzas citas sviestbeku ģints sēnes kritizē par lipīgo virsmiziņu un sēņodiņu pārpilnību, taču ir arī pretēji viedokļi — Izraēlas sēņotāju vietne to novērtē kā labāko no valstī atrodamajām. Tādēļ, ka virsmiziņas toksīni dažiem cilvēkiem radot gremošanas traucējumus, Francijā šo sēni pirms dažiem gadiem aizliedza pārdot svaigā veidā. Latvijā tiek ierindota starp labākajām ēdamajām sēnēm.
Līdzīgās sugas
Ļoti līdzīga parastajai sviestbekai, atšķiras no tās ar plīvura un gredzena trūkumu.
Stinku strauts
Stinku strauts (arī Dūķerupe) ir Jumaras kreisā krasta pieteka Valmieras novadā.
Iztece - uz ziemeļrietumiem no Mežvidiem. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Jumarā pie valsts autoceļa V166 (Valmiera – Dikļi – Augstroze) sabiedriskā transporta pieturas "Puškari". Upi šķērso valsts autoceļi V216 (Ķoniņi – Bērzaine) un V166.
Merefa
Merefa (uk) ir pilsēta Ukrainas austrumos Harkivas apgabala Harkivas rajonā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Siverskijdoņecas pietekas Mžas krastos 22 km no apgabala centra Harkivas, ietilpst tās aglomerācijā. Viena no senākajām Slobožanščina pilsētām.
Vēsture
Apdzīvoto vietu ap 1595. gadu dibināja kazaki no Dņepras krastiem kā slobodu. Pēc citiem datiem sloboda dibināta 1645. vai 1663. gadā. 1896. gadā bija pagasta centrs. 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. Merefā darbojas stikla rūpnīca, attīstīta pārtikas un būvmateriālu ražošana.
Baltonia
Baltonia bija Tērbatas Universitātes vācbaltiešu studentu korporācija, ko dibināja farmācijas studenti 1872. gada 24. martā. Krāsas — melna-zila-sarkana.
Tērbatas Šaržēto konventā uzņemta tikai 1894. gadā, pēc tam uz laiku slēgta (1896—1903). 1911. gadā atjaunota kā Fraternitas Pharmaceutica. 1920. gadā daļa biedru pārcēlās uz Rīgu un nodibināja korporāciju Fraternitas Pharmaceutica Rigensis. Ar tādu nosaukumu 1922. gadā tā uzņemta Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventā (P!K!). 1927. gadā pieņēma nosaukumu Gotonia un tika reģistrēta pie Latvijas Universitātes.
Savukārt 1932. gadā Tartu Universitātes studentu korporāciju ar nosaukumu Fraternitas Pharmaceutica atjaunoja Tērbatas Šaržēto konventā, atzīstot 1872. gadu kā dibināšanas gadu.
Kaoru Kadohara
Kaoru Kadohara (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Loka šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 33 metri Au Chapelet vīriešiem
Au Chapelet, 33 metri vīriešiem bija viena no loka šaušanas disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēles. Sacensības notika Vensēnas mežā 1900. gada 14. augustā. Pasākuma kvalifikācija notika, izmantojot lielos komandu posmus, no kuriem seši labākie individuālie loka šāvēji startēja individuālajās sacensībās. Trīs labāko loka šāvēju identitātes ir zināmas, taču pārējo sportistu identitāte nav zināma.
Šajā disciplīnā zelta medaļu izcīnīja Beļģijas sportists Hūberts Van Inniss, savukārt sudraba un bronzas medaļas izcīnīja Francijas sportisti Viktors Tibo un Šarls Frederiks Petī.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Šajās sacensībās startēja 6 sportisti no 2 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Rojas osta
Rojas osta ir osta, kas atrodas Rojā, Latvijā. Tā atrodas pie Rojas upes ietekas Rīgas līcī.
Ostas pieejas kanāla platums ir 60 metri, priekšostas kanāls 60 metri, iekšējais kanāls 35 metri pie ūdens līmeņa 0 m. Rojas ostā ir 9 piestātnes ar kopējo garumu 814 m.
Ostas galvenais darbības virziens ilgstoši bija zvejas kuģu apkalpošana. Pēc padziļināšanas darbiem 1995. gadā tika uzsākts papīrmalkas eksports. No Rojas ostas tiek organizēta neregulāra pasažieru satiksme uz Roņu salu.
Ostas teritorijā atrodas Rojas jahtu piestātne.
Google Play
Google Play (sākotnēji Android Market) ir elektronisks lietotņu veikals, kas paredzēts Android operētājsistēmas ierīcēm. Šī lietotņu veikala darbību pārrauga Google. Veikalā pieejamas gan bezmaksas, gan maksas lietotnes, kuras var lejupielādēt gan no mobilās ierīces, gan no Google TV, gan caur datoru, nosūtot pieteikumu lejupielādēt lietotni mobilajā ierīcē. Google Play ir arī pieejamas elektroniskās grāmatas, mūzika, filmas un citas multimediju iespējas.
Lietotņu skaits
2015. gadā Google Play veikals jau ir sasniedzis 1,43 miljonus publicēto lietotņu.
Wheezy
Veslijs Tailers Glass (dzimis 1992. gada 26. oktobrī), profesionāli pazīstams kā Wheezy, ir amerikāņu ierakstu producents un dziesmu autors. Viņš ir strādājis ar tādiem māksliniekiem kā King Von, Young Thug, Lil Baby, Future, Lil Uzi Vert, 21 Savage, Playboi Carti, Gunna, NAV, Bankroll Mafia, Trippie Redd, Rich The Kid, Meek Mill un citiem.
Savas karjeras laikā, Wheezy ir producējis daudzas ievērojamas dziesmas, piemēram, Lil Baby un Drake 2018. gada dziesmas “Yes Indeed” un Mīka Milla “Going Bad”, kurā piedalās Dreiks.
Wheezy producēja tikai visas dziesmas no amerikāņu repera Gunna debijas pagarinātās lugas Drip Or Drown (2017). Vēlāk viņš strādāja par izpildproducentu kopā ar amerikāņu ierakstu producentu Turbo un amerikāņu reperi Young Thug Gunna debijas studijas albumā Drip or Drown 2 (2019) un viņa otrajā studijas albumā Wunna (2020), producējot arī lielāko daļu dziesmu no abiem albumiem.
Kā dziesmu autors viņš strādāja Bon Iver dziesmās "iMi" un "We" no viņu ceturtā studijas albuma i, i (2019). Wheezy galvenokārt producēja kanādiešu repera NAV komerciālo miksteipu Emergency Cunami (2020).
Jungas grāvis
Jungas grāvis ir Oļas kreisā krasta pieteka Valmieras novadā uz dienvidiem no Naukšēniem. Tek dienvidu virzienā. Ietek Oļā Stirnas purva teritorijā. Jungas grāvi augštecē šķērso valsts autoceļš V205 (Andricēni–Nurmi).
Kornēlijs
Pāvests Kornēlijs (la, dzimšanas datums nezināms, miris 253. gada jūnijā) bija Romas bīskaps no 251. gada marta līdz 253. gada jūnijam un līdz ar to katoļticības tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem. Kornēlijs šajā amatā tika ievēlēts pret viņa paša gribu. Viņš nomira kā moceklis.
Nacionālās drošības aģentūra
Nacionālās drošības aģentūra (en) ir ASV izlūkošanas organizācija. Oficiāli izveidota, un tiek uzskatīta par lielāko valsts izlūkdienesta aģentūru.
Aģentūra ir atbildīga par ārzemju komunikāciju informācijas iegūšanu un analīzi, par to koordinātēm, virzienu, kā arī veic augsti specializētus uzdevumus informācijas iegūšanā balstoties uz ārzemju komunikāciju analīzēm, kas savukārt sevī ietver lielus kriptoanalīzes apjomus. Atbildīga arī par valsts komunikāciju kanālu aizsardzību no analoģiskām citu valstu aģentūrām.
Okeāna laineris
Okeāna laineris ir pasažieru kuģis, kuru pārsvarā izmanto, lai šķērsotu jūras vai okeānus. Laineri var pārvadāt arī kravu vai pastu un dažreiz var tikt izmantoti citiem mērķiem (piemēram atpūtas kruīziem vai kā hospitāļkuģi).
Kravas kuģus, kuri kursē atbilstoši grafikam, arī dažreiz dēvē par laineriem. Šī kuģu kategorija neiekļauj prāmjus vai citus kuģus, kurus ekspluatē īsos reisos, un ar nolūku būvētus kruīza kuģus, kuriem pats reiss nevis transportēšana ir ceļojuma pamatmērķis. Tāpat šajā kategorijā neiekļaujas tvaika klaiņkuģi, pat tie, kas aprīkoti, lai pārvadātu ierobežotu skaitu pasažieru. Dažas kuģniecības sevi dēvē par "līnijām" un to konteinerkuģus, kuri bieži tiek ekspluatēti noteiktos maršrutos atbilstoši iepriekš sastādītiem grafikiem, par laineriem.
Okeāna laineri parasti ir stingras konstrukcijas kuģi ar lielu brīvsānu augstumu, lai izturētu vētras un citus nelabvēlīgus laikapstākļus ar kādiem tie saskaras atklātajos okeānos. Papildus tam tie bieži ir būvēti ar biezāku korpusa apšuvumu nekā kruīza kuģiem un tiem ir lielāki degvielas, pārtikas un citu materiālu krājumi ilgajiem reisiem.
Pirmos okeāna lainerus uzbūvēja 19. gadsimta vidū. Tādas tehnoloģiskās inovācijas kā tvaika dzinējs un tērauda korpuss ļāva uzbūvēt lielākus un ātrākus lainerus izraisot sāncensību tā laika pasaules lielvaru starpā, īpaši starp Apvienoto Karalisti un Vāciju. Okeāna lainerus, kuriem savulaik bija dominējošā loma ceļojumos starp kontinentiem, pēc otrā pasaules kara padarīja nevajadzīgus lielas distances lidaparāti. Sava loma bija arī automobīļu un dzelzceļa atīstībai. Pēc tam kad 2008. gadā tika beigta Queen Elizabeth 2 ekspluatācija, vienīgais aktīvi izmantotais okeāna laineris ir RMS Queen Mary 2.
Pārskats
Okeāna laineri bija pamata transportlīdzekļi starpkontinentālajiem ceļojumiem vairāk kā gadsimtu ilgi, no 19. gadsimta vidus līdz tos sāka aizstāt pasažieru lidmašīnas 1950. gados. Bez pasažieriem laineri pārvadāja arī pastu un kravu. Kuģi, kuri bija nofraktēti, lai pārvadātu britu Karalisko pastu, varēja izmantot kuģu prefiksu RMS. Tāpat laineriem deva priekšroku, lai pārvadātu zeltu un citas augstvērtīgas kravas. Intensīvākā laineru satiksme bija Ziemeļatlantijā starp Eiropu un Ziemeļameriku. Šajā maršrutā tika izmantoti ātrākie, lielākie un attīstītākie laineri, lai arī lielākā daļa okeāna laineru vēsturiski bija vidēja izmēra kuģi, kuri kalpoja kā parasti pasažieru un kravas pārvadātāji starp valstīm vai starp mātes valstīm un to kolonijām vai atkarīgajām teritorijām pirms reaktīvo lidmašīnu laikmeta. Šādi maršruti bija no Eiropas uz Āfrikas un Āzijas kolonijām, no Eiropas uz Dienvidameriku, kā arī migrantu plūsmas maršruti no Eiropas uz Ziemeļameriku 19. gadsimtā un 20. gadsimta pirmajās divās desmitgadēs, un no Eiropas uz Kanādu un Austrāliju pēc Otrā pasaules kara.
Kuģniecības līnijas ir uzņēmumi, kuri nodarbojas ar pasažieru un kravas pārvadājumiem, bieži iepriekš noteiktos maršrutos un pēc iepriekš izziņota saraksta. Regulārus reisus pēc iepriekš publicēta saraksta, iepriekš zināmos maršrutos sauc par "līnijas reisiem" un kuģus (pasažieru vai kravas), apkalpojošus šos maršrutus atbilstoši sarakstam, par laineriem. Alternatīva laineru pārvadājumiem ir "klaiņkuģniecība", kurā kuģiem reisa uzdevumus dod atsevišķi, katru reizi, kad ir pieejama krava transportēšanai. Kādreiz ar vārdu "laineris" saprata arī buru līnijkuģus (ships of the line - angļu val.) vai kaujas kuģu ierindu (line-of-battle ships - angļu val.), tomēr šāds vārda lietojums mūsdienās ir rets. Termins "okeāna laineris" ir kļuvis sinonīms terminam "pasažieru laineris", lai arī stingri ņemot ar to var apzīmēt arī kravas laineri vai kravas - pasažieru laineri.
Reaktīvo lidmašīnu laikmeta iestāšanās un transokeānisko pasažieru jūras pārvadājumu noriets izraisīja pakāpenisku pāreju no pasažieru kuģiem uz moderniem kruīza kuģiem kā pasažieru pārvadāšanas transportlīdzekļiem. Lai okeāna laineru izmantošanu saglabātu finansiāli izdevīgu, dažus no tiem kruīza līnijas modificēja izmantošanai kruīzu maršrutos, piemēram, SS France. Daži vecāku okeāna laineru raksturlielumi, kā degvielas patēriņš, liela iegrime, kas tiem neļauj ienākt seklās ostās, un kajītes (bieži bez logiem), kuras projektētas, lai uzņemtu maksimāli daudz pasažieru nedomājot par to komfortu, padarīja okeāna lainerus nepiemērotus kruīza ceļojumiem. Kuģniecības Italian Line kuģi SS Michelangelo un SS Raffaello bija pēdējie okeāna laineri, kurus būvēja pamatā Ziemeļatlantijas šķērsošanai, bet to pārbūve nebija ekonomiski izdevīga, tādēļ to darba mūžs bija īss.
19. gadsimts
19. gadsimta sākumā rūpnieciskā revolūcija un starpkontinentālā tirdzniecība padarīja drošu saikņu attīstību starp kontinentiem par obligātu nepieciešamību. Būdama vadošā starp koloniālajām lielvalstīm, Apvienotā Karaliste izjuta nepieciešamību pēc stabiliem jūras ceļiem, kuri savienotu dažādas impērijas daļas: Tālos Austrumus, Indiju, Austrāliju utt. Starptautisko ūdeņu jēdziena parādīšanās un jebkādu prasību neesamība uz tiem vienkāršoja navigāciju. 1818. gadā kuģniecības līnija Black Ball Line ar buru kuģu floti piedāvāja pirmos regulāros pasažieru pārvadājumus ar uzsvaru uz to komfortu no Anglijas uz Savienotajām Valstīm.
1807. gadā Robertam Fultonam (Robert Fulton - angļu val.) izdevās pielietot tvaika dzinēju uz kuģa. Viņš uzbūvēja pirmo kuģi ar šīs tehnoloģijas dzinēju, Clermont, kuram izdevās aiziet no Ņujorkas līdz Olbani trīsdesmit stundās. Pēc tam kuģis uzsāka regulārus pārvadājumus starp abām pilsētām. Drīz tika uzbūvēti arī citi kuģi, kuri izmantoja šo inovāciju. 1816. gadā Élise kļuva par pirmo tvaikoni, kurš šķērsoja Lamanšu. Cits svarīgs izrāviens notika 1819. gadā. SS Savannah kļuva par pirmo tvaikoni, kurš šķērsojis Atlantijas okeānu. Kuģis atstāja pilsētu ar tādu pašu nosaukumu un ieradās Liverpūlē pēc 27 dienām. Lielākā distances daļa tika veikta ar buru palīdzību, reisa laikā tvaika spēku neizmantoja vairāk kā 72 stundas. Sabiedrība nebija sajūsmā par jauno tehnoloģiju, jo neviens no trīsdesmit diviem cilvēkiem, kuri bija rezervējuši biļetes šim vēsturiskajam reisam, tā arī neieradās uz kuģa. Lai arī Savannah pierādīja, ka tvaikonis spēj šķērsot okeānu, sabiedrība vēl nebija gatava uzticēties šādam transportlīdzeklim atklātā jūrā un 1820. gadā tvaika dzinēju no kuģa noņēma.
Darbs ar šo tehnoloģiju turpinājās un jauns solis tika sperts 1833. gadā. Royal William izdevās šķērsot Atlantiju izmantojot tvaika spēku kā pamata dzinējspēku visā reisa garumā. Buras izmantoja tikai katlu tīrīšanas laikā. Vēljoprojām bija daudz skeptiķu un 1836. gadā zinātnisku izdevumu autors Dionīsijs Lardners (Dionysius Lardner - angļu val.) paziņoja, ka: "Kā projekts veikt reisu tieši no Ņujorkas uz Liverpūli, tas bija pilnīgi fantastisks, viņi varētu tikpat labi runāt par reisa veikšanu no Ņujorkas uz Mēnesi."
Pēdējais solis lielas distances ceļojumos izmantojot tvaika spēku tika sperts 1838. gadā, kad SS Sirius atstāja Liverpūli 4. aprīlī un ieradās Ņujorkā astoņpadsmit dienas vēlāk, 22. aprīlī, pēc vētraina okeāna šķērsojuma. Šķērsojumam bija paredzēts pārāk maz akmeņogļu, tāpēc, lai pabeigtu reisu, komandai nācās dedzināt kajīšu mēbeles. Ceļojums tika veikts ar 8,03 mezglu ātrumu. Reiss bija iespējams pateicoties kondensatoram, kurš piegādāja saldūdeni katliem, vairs nevajadzēja periodiski atslēgt katlus, lai tos atbrīvotu no sāls. Tomēr slava bija īslaicīga. Nākamajā dienā Ņujorkā ieradās dzelzceļa inženiera Isambarda Kingdoma Brunela projektētais SS Great Western. Kuģis atstāja Liverpūli 8. aprīlī un apsteidza Sirius rekordu attīstot 8,66 mezglu vidējo ātrumu. Tika aizsāktas ātruma sacensības un ar tām zilās lentes iegūšanas tradīcija.
Ar Great Western Isambards Kingdoms Brunels ielika pamatus jaunām kuģu būves metodēm. Viņš saprata, ka kuģa kravas ietilpība palielinās proporcionāli tā izmēru kubam, bet ūdens pretestība pieaug tikai proporcionāli tā izmēru kvadrātam. Tas nozīmē, ka lieliem kuģiem ir mazāks degvielas īpatnējais patēriņš, svarīgs raksturlielums gariem reisiem pāri Atlantijai. Lielu kuģu būve tādēļ bija izdevīgāka. Turklāt ievērojami pieauga migrācija uz Ameriku. Šī iedzīvotāju kustība bija finansiāli izdevīga kuģniecībām un dažas no lielākajām tika dibinātas tieši šajā laikā. Piemēri ir Apvienotās Karalistes P&O, kura izveidojās 1822. gadā un Francijas Compagnie Générale Transatlantique, kura izveidojās 1855. gadā. Tvaika dzinējs ļāva kuģiem sniegt regulārus pārvadājumu pakalpojumus neizmantojot buras. Šis apstāklis īpaši pievilcīgs šķita pasta uzņēmumiem, kuri iznomāja vietu kuģu kravas tilpnēs, lai apkalpotu savus klientus, kurus šķīra okeāns. 1839. gadā Semjuels Kunards (Samuel Cunard - angļu val.) izveidoja Cunard Line un kļuva par pirmo kuģniecības īpašnieku, kurš veltīja savu darbību pasta transportam nodrošinot regulārus pārvadājumus atbilstoši iepriekš izziņotam sarakstam. Uzņēmuma kuģi apkalpoja maršrutus starp Apvienoto Karalisti un Savienotajām Valstīm. Laikam ejot atklātajā jūrā nepraktisko dzenratu nomainīja dzenskrūve. 1840. gadā kuģniecības līnijas Cunard Line kuģis RMS Britannia uzsāka šīs līnijas pirmos regulāros pasažieru un kravas pārvadājumus ar tvaikoni no Liverpūles uz Bostonu. Pieaugot kuģu izmēriem, koka korpuss kļuva trausls. Šo problēmu atrisināja sākotnēji 1845. gadā izmantojot dzelzs korpusu un vēlāk tērauda korpusus. Pirmais kuģis, kurš bija apgādāts gan ar dzelzs korpusu, gan dzenskrūvi, bija Brunela radītais SS Great Britain. Tā karjera bija postoša un īsa. 1846. gadā kuģis uzskrēja uz sēkļa Dundura līcī (Dundrum Bay - angļu val.). Kuģa aktīvu ekspluatāciju pārtrauca 1884. gadā Folklenda Salās un turpmāk to izmantoja kā noliktavu, karantīnas kuģi un akmeņogļu glabātuvi līdz 1937. gadā to nogremdēja. Amerikāņu kuģniecības līnija Collins Line aprīkoja savus kuģus ar aukstajām istabām, apsildi un dažādām citām inovācijām, bet to ekspluatācija bija dārga. Divu kuģu nogrimšana kuģniecības līnijai bija smags trieciens un to likvidēja 1858. gadā.
1858. gadā Brunels uzbūvēja savu trešo un lielāko milzeni SS Great Eastern. Kuģis 43 gadus bija lielākais jebkad uzbūvētais pasažieru kuģis. Tas spēja pārvadāt 4 000 pasažierus. Kuģa karjeru aizēnoja virkne neveiksmju un incidentu. Viens no tiem bija eksplozija pirmā reisa laikā.
Šajā laikā daudzi vācu kuģniecībām, piemēram, Hamburg America Line un Norddeutscher Lloyd piederoši kuģi apkalpoja līnijas no tādām lielām Vācijas ostām kā Hamburga un Brēmene uz Savienotajām Valstīm. 1858. gads bija ievērojams ar lielu katastrofu - SS Austria nogrimšanu. Grīnokā (Greenock - angļu val.) būvētais kuģis, kurš apkalpoja līniju no Hamburgas uz Ņujorku divas reizes mēnesī, pie Ņūfaundlendas krastiem nejauši aizdegās un nogrima. Izdzīvoja 89 no 542 pasažieriem.
Britu tirgū 1860. gadu beigās savstarpēji sīvi konkurēja Cunard Line un White Star Line (pēdējā pēc tam, kad to 1868. gadā nopirka Tomass Izmejs (Thomas Ismay - angļu val.)). Cīņu simbolizēja zilās lentes iegūšana, kuru abas kuģniecības līnijas vairākas reizes pārmaiņus ieguva ap gadsimta beigām. Kuģu greznība un tehniskais izpildījums nemitīgi attīstījās. Palīgburas kļuva rudimentāras un pazuda pilnībā gadsimta beigās. Tika paredzēta pasažieru kuģu iespējamā militārā izmantošana un 1889. gadā RMS Teutonic kļuva par pirmo palīgkreiseri vēsturē. Kara laikā kuģus varēja viegli aprīkot ar lielgabaliem un izmantot konfliktā. Teutonic izdevās iespaidot Vācijas ķeizaru Vilhelmu II, kurš vēlējās redzēt savu valsti apgādātu ar modernu floti.
1870. gadā kuģniecības līnijas White Star Line laineris RMS Oceanic uzstādīja jaunu standartu okeānu ceļojumiem izvietojot savas pirmās klases kajītes kuģa vidusdaļā un apgādājot tās ar tādām ērtībām kā lieli iluminatori, elektrība un tekošs ūdens. Sākot ar 1880. gadu okeāna laineru izmērs pieauga, lai apmierinātu imigrācijas uz Savienotajām Valstīm un Austrāliju vajadzības.
RMS Umbria un tā dvīņu kuģis RMS Etruria bija pēdējie divi šī perioda Cunard laineri, kuri bija aprīkoti ar palīgburām. Abi kuģi tika uzbūvēti Skotijas ostas Glāzgovas kuģu būvētavā John Elder & Co 1884. gadā. Tie bija sava laika rekordu uzstādītāji un lielākie ekspluatētie laineri, kuri apkalpoja maršrutu no Liverpūles uz Ņujorku.
SS Ophir bija 6 814 bruto reģistra tonnu tvaikonis, kurš piederēja kuģniecībai Orient Steam Navigation Company un bija aprīkots ar saldēšanas iekārtu. 1890. gados un līdz Pirmajam pasaules karam, kad to pārvērta par palīgkreiseri, kuģi izmantoja maršrutā no Anglijas uz Austrāliju caur Suecas kanālu.
1897. gadā kuģniecība Norddeutscher Lloyd nolaida ūdenī SS Kaiser Wilhelm der Grosse. Pēc trīs gadiem kuģim sekoja vēl trīs dvīņu kuģi. Kuģis bija gan grezns, gan ātrs un tam izdevās nozagt britiem zilo lenti. Tas bija arī pirmais no pavisam četrpadsmit okeāna laineriem ar četriem skursteņiem, kuri uz laiku parādījās jūrniecības vēsturē. Kuģim vajadzēja tikai divus skursteņus, bet vairāk skursteņu radīja pasažieros drošības un spēka sajūtu. 1900. gadā kuģniecības līnija Hamburg America Line pabeidza savu četru skursteņu laineri SS Deutschland. Kuģis ātri ieguva savai kuģniecības līnijai zilo lenti. Šīm ātruma sacensībām tomēr bija negatīvs iespaids uz pasažieru komfortu un tās radīja spēcīgu vibrāciju, kas kuģa īpašniekam lika zaudēt jebkuru interesi par kuģi, kad tas pazaudēja zilo lenti citam Norddeutscher Lloyd kuģim. SS Deutschland transatlantiskajiem šķērsojumiem izmantoja tikai desmit gadus pirms to pārveidoja par kruīza kuģi. Līdz 1907. gadam zilā lente palika vāciešu rokās.
20. gadsimta sākums
1902. gadā Dž. P. Morgans izvirzīja ideju par jūrniecības impēriju, kura sastāvētu no liela skaita uzņēmumu. Viņš izveidoja trestu International Mercantile Marine Co., kurš sākotnēji sastāvēja tikai no amerikāņu kuģniecībām. Vēlāk tas pievienoja sev kuģniecības līnijas Leyland Line un White Star Line. Tomēr pēc tam britu valdība nolēma iejaukties, lai atgūtu savu ietekmi.
Lai arī vācu laineri dominēja ātruma ziņā, britu laineri bija dominējošie izmēros. RMS Oceanic un White Star Line lielais četrinieks bija pirmie laineri, kuri pārspēja SS Great Eastern kā lielākie pasažieru kuģi. Tomēr šo kuģu īpašnieks bija amerikānis (kā minēts augstāk, White Star Line tika iekļauta Dž. P. Morgana trestā). Saskaroties ar tik nopietnu konkurenci, britu valdība finansiāli atbalstīja divu Cunard Line laineru būvi ar iepriekš neredzētu ātrumu un izmēriem. Nosacījums bija tāds, ka abiem kuģiem jābūt pieejamiem pārvēršanai par palīgkreiseriem, ja jūras kara flotei rastos tāda vajadzība. Sadarbības rezultāts bija divu dvīņu kuģu pabeigšana 1907. gadā: RMS Lusitania un RMS Mauretania. Abi kuģi savos pirmajos reisos ieguva zilo lenti. RMS Mauretania saglabāja šo titulu divdesmit gadus. Kuģu lielais ātrums tika sasniegts izmantojot turbīnas tradicionālo izplešanās mašīnu vietā. Atbildot uz sāncensību no Cunard Line puses, White Star Line 1907. gada beigās pasūtīja Olympic klases lainerus. Pirmajam no šiem trīs laineriem, RMS Olympic, kuru pabeidza 1911. gadā, bija veiksmīga karjera, lai arī tajā bija incidenti. Tā nenotika ar dvīņu kuģi RMS Titanic, kurš nogrima savā pirmajā reisā 1912. gada 15. aprīlī izraisot vairākas izmaiņas jūrniecības drošības noteikumos. Trešais no kuģiem HMHS Britannic tā arī nepaguva kalpot savam sākotnējam mērķim par pasažieru kuģi, jo to Pirmā pasaules kara laikā mobilizēja kā hospitāļkuģi. Kuģis nogrima uzskrienot jūras mīnai 1916. gadā.
Tajā pašā laikā Francija mēģināja atzīmēt savu klātbūtni sacensībās ar kuģniecības līnijas Compagnie Générale Transatlantique 1912. gada laineri SS France. Arī Vācija drīz atbildēja britu konkurentiem. No 1912. gada līdz 1914. gadam kuģniecības līnija Hamburg America Line būvēja trīs lainerus, kuri bija ievērojami lielāki par White Star Line Olympic klases kuģiem. Pirmais, kuru pabeidza 1913. gadā, bija SS Imperator. Pēc tam 1914. gadā sekoja SS Vaterland. Trešā lainera SS Bismarck būvi pārtrauca Pirmā pasaules kara sākšanās.
Pirmais pasaules karš bija grūts laiks laineriem. Dažus no tiem, piemēram, Mauretania, Aquitania un Britannic, konflikta laikā pārveidoja par hospitāļkuģiem. Citi kļuva par karaspēka pārvadātājiem, bet daži, piemēram, Kaiser Wilhelm der Grosse, karā piedalījās kā karakuģi. Karaspēka transportēšana bija populāra laineru lielā izmēra dēļ. Karaspēka transportēšanai pārvērstos lainerus krāsoja apžilbinošajā kamuflāžā, lai samazinātu iespēju, ka ienaidnieka zemūdenes tos torpedētu.
Karš bija daudzu laineru bojāejas iemesls. Britannic, kalpojot par hospitāļkuģi, nogrima Egejas jūrā 1916. gadā pēc uzskriešanas mīnai. Notika daudzi torpedēšanas gadījumi, kuru rezultātā nogrima liels skaits kuģu. Kaiser Wilhelm der Grosse tika sakauts un ar nolūku nogremdēts pēc sīvas kaujas ar HMS Highflyer Āfrikas rietumu piekrastē, kamēr tā dvīņu kuģis Kronprinz Wilhelm uzbruka ienaidnieka jūras komunikācijām. RMS Lusitania torpedēšana un nogremdēšana 1915. gada 7. maijā, kad Savienotās Valstis vēl bija neitrālas, laupīja 128 amerikāņu dzīvības. Lai arī pastāvēja citi faktori, amerikāņu dzīvību zaudējums nogremdējot kuģi bija spēcīgs pamudinājums Savienotajām Valstīm tuvoties Antantei un veicināja valsts iesaistīšanos karā.
Antantei piederošo laineru zaudējumus kompensēja 1919. gada Versaļas līgums. Daudzus Vācijas lainerus piešķīra uzvarējušajām Antantes valstīm. Hamburg America Line trio (Imperator, Vaterland un Bismarck) sadalīja starp kuģniecības līnijām Cunard Line, White Star Line un United States Lines, kamēr trīs izdzīvojušos Kaiser klases kuģus konflikta laikā rekvizēja un pēc kara paturēja ASV Jūras kara flote. Tripitz, kura būve aizkavējās kara dēļ, galu galā kļuva par RMS Empress of Australia. No vācu superlaineriem tikai Deutschland, sava sliktā tehniskā stāvokļa dēļ, izvairījās no līdzīga likteņa.
Pēc Pirmā pasaules kara
Pēc rekonstrukcijas perioda kuģniecības ātri atguvās no Pirmā pasaules kara radītajiem zaudējumiem. Kuģi, kuru būve tika sākta pirms kara, kā kuģniecības līnijas French Line kuģis SS Paris, tika pabeigti un sākti izmantot. Ievērojamie britu laineri Olympic un Mauretania tāpat atsāka savu darbību un pieredzēja veiksmīgu karjeru 1920. gadu sākumā. Tika uzbūvēti vairāki moderni laineri kā SS Île de France (pabeigts 1927. gadā). Kuģniecības līnija United States Lines saņemot Vaterland pārdēvēja to par Leviathan un padarīja kuģi par uzņēmuma flotes flagmani. Tā kā visi Savienotajās Valstīs reģistrētie kuģi skaitījās ASV teritorijas daļa, nacionālais prohibīcijas akts aizliedza alkoholiskos dzērienus uz amerikāņu laineriem un alkoholu meklējošie pasažieri ceļošanai izvēlējās citus lainerus ievērojami samazinot uzņēmuma United States Lines peļņu.
Topogrāfija
Topogrāfijas galvenais uzdevums ir noteikt apvidus objektu un īpašību pozīciju gan horizontālā koordinātu sistēmā (platums un garums) gan augstumā virs jūras līmeņa. Trīs dimensiju reljefa attēlošanai kartēs tiek izmantotas dažādas metodes, piemēram, augstumlīknes, reģiona krāsas vai reljefa ēnošana.
Okeāna laineris
Pēc Pirmā pasaules kara
1929. gadā uz skatuves atgriezās Vācija ar diviem kuģniecības Norddeutscher Lloyd kuģiem SS Bremen un SS Europa. Bremen no britu Mauretania ieguva zilo lenti, kura Mauretania bija piederējusi pēdējos divdesmit gadus. Drīz arī Itālija iesaistījās cīņā. Kuģniecības līnija Italian Line 1932. gadā pabeidza SS Rex un SS Conte di Savoia laužot gan greznības, gan ātruma rekordus (Rex ieguva rietumu virziena reisu zilo lenti 1933. gadā). Francija atgriezās cīņā ar kuģniecības līnijas Compagnie Générale Transatlantique (CGT) kuģi SS Normandie. Savas pabeigšanas brīdī 1935. gadā tas bija lielākais ūdenī nolaistais kuģis. Normandie bija arī ātrākais, iegūstot zilo lenti 1935. gadā.
Topogrāfija
Katrā valstī ir noteikti standarti, kas reglamentē topogrāfisko karšu saturu, apzīmējumus, precizitāti, kā arī to izgatavošanas metodes. Daļā valstu topogrāfiskās kartes ar lielu mērogu ir slepenas.
Okeāna laineris
Pēc Pirmā pasaules kara
Krīze pienāca, kad Savienotās Valstis drastiski samazināja to imigrācijas kvotas, liekot kuģniecībām zaudēt lielu daļu ienākumu un spiežot tās adaptēties jaunajai situācijai. Lielajai depresijai arī bija svarīga loma ievērojami samazinot cilvēku skaitu, kas vēlējās šķērsot Atlantiju un, tajā pašā laikā, samazinot ienesīgu transatlantisko reisu skaitu. Atbildot uz izaicinājumiem, kuģniecības norīkoja daudzus no saviem laineriem daudz ienesīgāko kruīzu nodrošināšanai. 1934. gadā Apvienotās Karalistes Cunard Line un White Star Line bija ļoti sliktā finansiālā stāvoklī. Valsts kases kanclers (Chancellor of the Exchequer - angļu val.) Nevils Čemberlens ierosināja apvienot abus uzņēmumus, lai atrisinātu to finansiālās problēmas. Apvienošana notika 1934. gadā, kad tika uzsākta arī jauna kuģa Queen Mary būve. Tajā pašā laikā vecākie kuģi tika pakāpeniski sagriezti metāllūžņos. Queen Mary bija sava laika ātrākais kuģis un uz īsu brīdi arī lielākais, tas ieguva zilo lenti divas reizes, abas no Normandie. Otra kuģa Queen Elizabeth būvi pārtrauca Otrā pasaules kara izcelšanās.
Otrais pasaules karš bija ar notikumiem, kuri ietvēra lainerus, bagāts konflikts. Sākoties karam vācu lainerus rekvizēja un daudzus pārvērta par peldošajām barakām. Veicot šādu uzdevumu Bremen 1941. gadā aizdegās un vēlāk tika sagriezts metāllūžņos. Konflikta laikā RMS Queen Elizabeth un RMS Queen Mary sevi teicami parādīja kā karaspēka pārvadātāji.
Topogrāfija
Vispārējā nozīmē par topogrāfiju sauc jebkādas virsmas un uz tās atrodošos objektu un to izvietojuma aprakstu. Piemēram, anatomiskā topogrāfija — ķermeņa daļu apraksts, vēsturiskā topogrāfija — vesturisko izmaiņu apraksts.
Okeāna laineris
Pēc Pirmā pasaules kara
Daudzi laineri tika nogremdēti ar lieliem cilvēku upuriem. Otrā pasaules kara laikā trīs lielākās katastrofas bija Cunard Line kuģa Lancastria 1940. gadā veiktā nogremdēšana pie Sennazēras vāciešiem to bombardējot, kamēr kuģis centās evakuēt britu ekspedīcijas korpusa karavīrus no Francijas, gāja bojā vairāk nekā 3 000 cilvēku; Wilhelm Gustloff nogremdēšana Padomju zemūdenei to torpedējot, ar vairāk nekā 9 000 upuriem šī ir vēsturē lielākā jūras katastrofa; un SS Cap Arcona nogremdēšana ar vairāk par 7 000 upuriem. Abas pēdējās katastrofas notika 1945. gadā Baltijas jūrā.
SS Rex tika bombardēts un nogremdēts 1942. gadā, bet Normandie aizdegās, apgāzās un nogrima Ņujorkā 1942. gadā, kamēr to pielāgoja karaspēka vajadzībām. Daudzi divdesmito un trīsdesmito gadu superlaineri kļuva par U - kuģu (U-boat - angļu val.), jūras mīnu un ienaidnieka lidaparātu upuriem. Empress of Britain uzbruka vācu lidmašīnas un, kad velkoņi mēģināja kuģi nogādāt drošībā, to torpedēja U - kuģis.
Laineru liela attāluma reisu noriets
Pēc kara daži kuģi atkal tika nodoti no zaudējušajām valstīm uzvarējušajām valstīm kā kara reparācijas. Tā notika ar Europa, kuru nodeva Francijai un pārdēvēja par Liberté. Cunard Lines kuģu Queen Mary un Queen Elizabeth dienests karaspēka pārvadāšanā atstāja paliekošu iespaidu uz Savienoto Valstu valdību. Lai nodrošinātu uzticamu un ātru karaspēka pārvietošanu kara gadījumā ar Padomju Savienību, Savienoto Valstu valdība sponsorēja SS United States būvi un tā pieņemšanu ekspluatācijā uzņēmumā United States Lines 1952. gadā. Tajā pašā gadā, savā pirmajā reisā, kuģis ieguva zilo lenti un paturēja to līdz Ričards Brensons 1986. gadā zilo lenti atņēma ar Virgin Atlantic Challenger II. Gadu vēlāk, 1953. gadā, Itālija pabeidza SS Andrea Doria, kurš, savukārt, 1956. gadā nogrima pēc sadursmes ar MK Stockholm.
Pirms Otrā pasaules kara lidaparāti nebija nopietns ekonomisks drauds okeāna laineriem. Vairums pirmskara lidaparātu bija skaļi, neaizsargāti no sliktiem laikapstākļiem, tikai dažiem bija pietiekošs darbības rādiuss transokeāniskiem pārlidojumiem un tie visi bija dārgi, ar mazu pasažieru ietilpību. Karš paātrināja lielu, tāla darbības rādiusa lidaparātu attīstību. Tādi četru dzinēju bumbvedēji kā Avro Lancaster un Boeing B-29 Superfortress ar savu darbības rādiusu un lielo kravnesību bija dabīgi pēckara nākamās paaudzes pasažieru lidmašīnu prototipi. Tāpat paātrinājās arī gāzes strūklas dzinēju tehnoloģijas attīstība, jo kara laikā tika attīstītas reaktīvās lidmašīnas. 1953. gadā de Havilland Comet kļuva par pirmo pasažieru pārvadājumu reaktīvo aviolaineri, drīz sekoja Sud Aviation Caravelle, Boeing 707 un Douglas DC-8, un daudzi lielas distances ceļojumi tika veikti pa gaisu. Kuģniecības līnijas Italian Line 1962. un 1963. gadā ūdenī nolaistie kuģi SS Michelangelo un SS Raffaello bija divi pēdējie okeāna laineri, kuri tika būvēti primāri maršruta pāri Ziemeļatlantijai apkalpošanai. Cunard transatlantisko laineri Queen Elizabeth 2 sāka izmantot kā kruīza kuģi. 1960. gadu sākumā 95% no pasažieru pārvadājumiem pāri Atlantijas okeānam notika izmantojot lidaparātus. Tādējādi okeāna laineru laikmets bija beidzies. 1970. gadu sākumā daudzi pasažieru kuģi turpināja darbu kruīzos.
1982. gadā Folklendu kara laikā britu valdība kara dienestam rekvizēja trīs esošos vai bijušos lainerus. Lainerus Queen Elizabeth 2 un Canberra rekvizēja no Cunard un P&O kā karaspēka pārvadātājus, lai transportētu britu armijas personālu uz Debesbraukšanas salu un Folklenda Salām un atgūtu Folklendas no iebrūkošajiem Argentīnas spēkiem. P&O izglītojošais kruīza kuģis un bijušais kuģniecības līnijas British India Steam Navigation Company laineris Uganda tika rekvizēts kā hospitāļkuģis un pēc kara kalpoja kā karaspēka pārvadātājs līdz Stenli tika uzbūvēta Mauntplezantas aviobāze, uz kuru turpmāk varēja veikt lidojumus izvietoto karavīru nomaiņai.
21. gadsimts
21. gadsimta pirmajā desmitgadē bija saglabājušies tikai nedaudzi bijušie okeāna laineri, daži, piemēram, SS Norway, tika izmantoti kā kruīza kuģi, kamēr citi, to skaitā Queen Mary, bija saglabāti kā muzejkuģi vai stāvēja pie piestātnes kā SS United States. Pēc Queen Elizabeth 2 izņemšanas no ekspluatācijas 2008. gadā, vienīgais aktīvais okeāna laineris ir Queen Mary 2, kuru uzbūvēja 2003. gadā un pieņēma ekspluatācijā 2004. gadā. Kuģi izmanto gan reisos starp divām ostām, gan kruīzos.