cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iznīcinātāju bataljoni
Iznīcinātāju bataljoni bija PSRS militarizēti formējumi Otrā pasaules kara laikā un neilgi pēc tā. Iznīcinātāju bataljoni tika izveidoti piefrontes rajonos 1941. gada vasarā pēc Vācijas uzbrukuma PSRS. Bataljonu uzdevums bija cīņa ar iespējamo pretinieku desantu, vietējās pretošanās apspiešana un militāro objektu apsardze. Bataljoni bija pakļauti Iekšlietu komisariātam. 1941. gada jūlijā PSRS bija izveidoti 1755 iznīcinātāju bataljoni ar 328 tūkstošiem cilvēku. Sarkanajai armijai atkāpjoties, 250 tūkstošus cilvēku iekļāva regulārās armijas rindās, bet ap 30 tūkstošu atstāja partizānu cīņām. Pēc kara beigām bataljoni tika izmantoti cīņai pret mežabrāļiem Baltijas republikās un Ukrainas nemiernieku armiju Rietumukrainā, kā arī represiju veikšanai.
Iznīcinātāju bataljoni Latvijā
1941. gadā Latvijā nepaspēja organizēt iznīcinātāju bataljonus, bet to funkcijas uzdeva veikt 1941. gada jūnijā izveidotajai Strādnieku gvardei. Pavēle par iznīcinātāju bataljonu veidošanu Latvijā tika izdota 1944. gada maijā, gatavojoties iebrukumam Latvijas teritorijā. Bataljonus bija paredzēts komplektēt, pirmkārt, no komunistiem, komjauniešiem un padomju aktīva personām, bet par komandieriem nozīmēt NKVD apriņķu un pilsētu daļu darbiniekus. Bataljoni tika veidoti apriņķos, bet pagastos darbojās vadi. Bataljonu kaujinieki apsargāja vietējās padomju iestādes un piedalījās akcijās pret nacionālajiem partizāniem. Pēc LPSR Iekšlietu ministrijas nodaļas cīņai pret bandītismu datiem, 1946. gada vidū Latvijā bija 20 iznīcinātāju bataljoni ar 15 202 cīnītājiem. 1947. gada janvārī, pēc šiem pašiem datiem, 20 bataljonos bija 14 252 cilvēki, no tiem 1357 (ap 10%) — algoti. Gada laikā par politisko neuzticamību un laupīšanām no bataljoniem izslēgti 850 cilvēki (5,9%), no kuriem 131 arestēts. 1947. gada 1. martā iznīcinātāju bataljoni no Iekšlietu ministrijas tika nodoti Valsts drošības ministrijas pakļautībā. 1949. gada martā iznīcinātāju bataljonu kaujinieki piedalījās iedzīvotāju masveida deportācijās.
Dzelzceļa līnija Valka—Rūjiena—Pērnava
Dzelzceļa līnija Valka—Rūjiena—Pērnava bija līdz 1944. gadam pastāvoša 750 mm Vidzemes guberņas šaursliežu dzelzceļa līnija ar atzaru uz Vīlandi, kas savienoja Pērnavas ostas pilsētu ar Valkas dzelzceļu mezglu un nodrošināja savienojumu ar 1889. gadā izbūvēto platsliežu dzelzceļa līniju Rīga—Valka—Pleskava un 1903. gadā pabeigto šaursliežu dzelzceļa līniju Valka—Pļaviņas. Šī līnija bija pirmā koplietošanas šaursliežu dzelzceļa līnija Latvijas teritorijā.
Dzelzceļa stacijas un pieturas
Kopējais dzelzceļa līnijas garums bija 125 km. Sākotnēji bija šādas stacijas un pieturvietas: Pērnava - Valdhofas platforma - Surju - Sigastes platforma - Voltveti - Lātre (Laatre, Meizakila) - Ķirbeļi - Rūjiena - Naukšēni - Piksāri - Omuļi - Ērģeme - Valka. Vēlāk pieturu skaits nedaudz mainījās.
Queqiao
Queqiao (zh Quèqiáo) ir Ķīnas kosmiskais aparāts, kas paredzēts sakaru nodrošināšanai ar Mēness nolaižamo aparātu Chang'e 4. Tā kā Chang'e 4 plānots nosēdināt uz Mēness pretējās puses, tad tiešus sakarus ar Zemi tur nevar nodibināt, tāpēc nepieciešams retranslators. Queqiao palaists kosmosā 2018. gada 20. maijā. Tas ievadīts Lisažū orbītā ap Zemes — Mēness Lagranža punktu L2.
Dzelzceļa līnija Valka—Rūjiena—Pērnava
Vēsture
Dzelzceļu nacionalizēja 1918. gadā. Pēc Latvijas brīvības cīņām un Latvijas - Igaunijas robežas demarkācijas 1920. gadā no sākotnējās Rīgas—Pleskavas dzelzceļa līnijas tika izbūvēti divi platsliežu atzarojumi no Latvijas un Igaunijas puses uz Valkas šaursliežu dzelzceļa staciju Latvijas daļā. Latvijas Dzelzceļu virsvalde apsaimniekoja 67 km garu posmu Valka—Rūjiena—Ipiķi—Meizakila (Muižciems). 1937. gadā tā tika savienota ar Rīgas—Rūjienas platsliežu dzelzceļa līniju (kā platsliežu līnijas galastaciju izmantoja Rūjienas šaursliežu staciju). Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā Vācijas karaspēks atkāpjoties izpostīja Valkas—Rūjienas šaursliežu un Rīgas—Rūjienas platsliežu dzelzceļa līnijas. Valkas—Rūjienas posms tā arī netika vairs nekad atjaunots, bet šaursliežu līnija no Rūjienas Igaunijas virzienā tika izmantota līdz pat 1975. gadam, un to apkalpoja Igaunijas PSR dzelzceļa struktūras.
Queqiao
Kosmiskais aparāts ar masu aptuveni 425 kg tika izgatavots uz platformas CAST-100 bāzes. Tam ir 4,2 m paraboliska antena. Queqiao nodrošina četrus 256 kBps X joslas kanālus ar aparātu uz Mēness virsmas un 2 MBps S joslas savienojumu ar Zemi. Bez retranslācijas aparatūras tam ir uzstādīts arī Nīderlandē izgatavots zemas frekvences radio detektors NCLE, kas reģistrē radiostarojumu no astronomiskiem objektiem. Queqiao ir uzstādīta arī platleņķa lāzera atstarotājs, lai izmērītu attālumu no Zemes līdz kosmiskajam aparātam.
Dzelzceļa līnija Valka—Rūjiena—Pērnava
Vēsture
Tikai 1976. gadā PSRS laikā tika pilnībā pabeigts Rīgas—Rūjienas platsliežu dzelzceļš. 1977. gadā pa bijušā šaursliežu dzelzceļa trasi sāka būvēt platsliedes posmā Rūjiena—Meizakila. Šis savienojums tika būvēts militāri stratēģisku iemeslu dēļ, lai kara gadījumā būtu rezerve esošajai līnijai no Rīgas uz Tallinu caur Valgu un Tartu. 1981. gadā šeit atklāja dīzeļvilcienu satiksmi līnijā Rīga—Rūjiena—Pērnava—Tallina. 1992. gadā, kad atjaunoja robežu starp Igauniju un Latviju, vilcienu satiksme notika vairs tikai līdz Ipiķiem, bet 1996. gadā dzelzceļa posms Aloja—Rūjiena—Ipiķi tika slēgts. 2005. gadā demontēja arī sliedes.
Jāna Krosa romāns
1984. gadā igauņu rakstnieks Jāns Kross (1920—2007) publicēja vēsturisko romānu „Profesora Martensa aizbraukšana“ (Professor Martensi ärasõit) par ievērojamā igauņu cilmes diplomāta Frīdriha Martensa (Friedrich Fromhold Martens) pēdējo braucienu pa Pērnavas—Valkas dzelzceļu un nāvi Valkas stacijā. Romāns līdz šim tulkots 11 valodās, 2011. gadā arī latviski.
Megha-Tropiques
Megha-Tropiques ir Indijas un Francijas meteoroloģiskais pavadonis, kas paredzēts ūdens cikla pētīšanai tropu atmosfērā saistībā ar klimata maiņu. Kosmiskais aparāts palaists 2011. gadā. Projekta nosaukums veidots no sanskrita vārda "Megha" (mākonis) un franču "Tropiques" (tropi).
Queqiao
Lidojuma gaita
2019. gada 16. novembrī pilnībā tika atvērtas radio detektora NCLE 5 m antenas.
Megha-Tropiques
Sākotnēji kosmisko aparātu CNES bija iecerējusi būvēt uz platformas Proteus bāzes. Vēlāk, CNES budžeta ierobežojumu dēļ, tika izvēlētas Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas platforma IRS.
Instrumenti
Megha-Tropiques instrumenti primāri ļauj vienlaicīgi novērot savstarpēji saistītos atmosfēras komponentus: ūdens tvaikus, kondensēto ūdeni (mākoņos un nokrišņos) un izstarojošās plūsmas. Sekundāri tie ļauj atkārtoti iegūt datus par tropu zonu ilgā laika posmā.
Kosmiskajā aparātā uzstādīti:
Lidojuma gaita
Megha-Tropiques tika palaists 05:31 UTC ar nesējraķeti PSLV-C18 no Satiša Dhavana kosmosa centra. Kopā ar to tika palaisti trīs nanopavadoņi: SRMSAT, Jugnu, VesselSat1.
Ardēni
Ardēni jeb Ardēnu kalni, arī Ardēnu mežs (fr, Ardenne, nl, la) ir kalnu sistēma un mežu masīvs Francijas ziemeļos, Beļģijas austrumos un Luksemburgā.
Ģeogrāfija
Ardēnu kalni pārstāv Reinas slānekļu kalnu rietumu galu. Ardēni ir izvietoti starp Māsas, Mozeles un Sambras upju ielejām. Ardēnu nogāzes klāj bērzu, egļu un ozolu meži. Šajā reģionā ir atrodamas akmeņogļu un dzelzs rūdas atradnes.
Ardēnu kalnu sistēmas vārdā ir nosaukts departaments Francijas ziemeļaustrumos, kā arī viens no Francijas reģioniem. 2011. gadā Ardēnu departamenta teritorijā 116 tūkst. hektāru platībā tika izveidots reģionālais dabas parks "Ardēni".
Ardēnu kalnu sistēma tiek izdalīta augšējā un apakšējā daļa — Augstie un Zemie Ardēni. Augstie Ardēni atrodas uz ziemeļiem no Urtas upes. Šeit sastopami pašas augstākās kalnu virsotnes virs 600 m, arī 694 m augstais Botranžs. Zemie Ardēni izvietoti dienvidrietumos, dienvidu provincē Eno, Namīrā, un Luksemburgā, kā arī kaimiņos esošajā Francijā. Kalni šeit parasti nepārsniedz 500 m. augstumu. Ardēnos iztek daudzas mazas upes, tādas kā Urta, Semuā, Amela.
Vēsture
Ardēnu stratēģiskās nozīmes dēļ militārās operācijas šajā apgabalā notikušas vairākkārt dažādu militāru konfliktu laikā, tostarp Ardēnu operācija (1914) Pirmajā pasaules karā, Francijas karagājienā (1940) un Ardēnu operācija (1944-1945) Otrā pasaules kara laikā.
Niks Holdens
Niks Holdens (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2018) Holdens pārstāv NHL komandu Vegasas "Golden Knights". Iepriekš spēlejis arī AHL komandās Sirakjūsas "Crunch", Springfīldas "Falcons" un NHL komandās Kolumbusas "Blue Jackets", Kolorādo "Avalanche", Ņujorkas "Rangers" un Bostonas "Bruins".
Rankagva
Rankagva (es, ) ir pilsēta Čīlē, Ohiginsas reģiona administratīvais centrs. Pilsēta atrodas aptuveni 47 km uz dienvidiem no Čīles galvaspilsētas Santjago. Pilsētas sākotnējais nosaukums bija Santakrusa de Triana (Santa Cruz de Triana). 2012. gadā Rankagvā dzīvoja 232 tūkstoši cilvēku.
Džonijs Holidejs
Džonijs Holidejs (Johnny Hallyday, 1943–2017; franču valodas izruna: [d͡zɔnialiˈdɛ]), īstajā vārdā Žans-Filips Leo Smets (Jean-Philippe Léo Smet), bija franču rokmūziķis.
Pārrāvums
Pārrāvums var būt:
Benedikts IX
Benedikts IX (la), pilsoniskais vārds — Teofilato, bija Romas pāvests trīs reizes laikā no 1032. līdz 1048. gadam. Vienīgais pāvests, kas amatu ieņēmis vairākas reizes, kā arī vienīgais, kas to pārdevis citai personai.
Biogrāfija
Pēdējais pāvests no ietekmīgās Tuskulāni dzimtas. Divu iepriekšējo pāvestu (Benedikts VIII un Jānis XIX) brāļadēls. Vēl būdams jaunieša vecumā, Teofilato 1032. gadā kļuva par pāvestu, tiek uzskatīts, ka tas noticis 20 gadu vecumā (daži vēsturnieki min, ka, iespējams, bija 12 gadus vecs). Benedikta vardarbība un izvirtīgā rīcība izraisīja romiešu sacelšanos. Benedikts pameta Romu, un 1045. gada janvārī par pāvestu tika ievēlēts Silvestrs III. Silvestru ātri izdzina Benedikta brāļi, pēc kā Benedikts pārdeva pāvesta amatu savam krusttēvam romiešu priesterim Džovanni Gracjāno (pieņēma Gregora VI vārdu). Tiek uzskatīts, ka dievbijīgais un godīgais Gracjāno to pieņēma, lai pasargātu Svēto krēslu no Benedikta skandalozās uzvedības.
Nākamajā gadā Romā atgriezās gan Silvestrs, gan Benedikts. Katrs no viņiem uzskatīja, ka pāvesta amatā jāatrodas viņam, nevis Gregoram. Silvestrs vēlāk tika atzīts par viltus pretendentu uz amatu un ieslodzīts, Benedikts tika gāzts no amata, savukārt Gregors tika apsūdzēts simonijā, viņam tika atņemts pāvesta amats — amatā nomainīja Klements II. Pēc Klementa nāves 1047. gada oktobrī Benedikts atkal ieradās Romā un pašpasludināja sevi par Romas pāvestu. Visbeidzot Toskānas Bonifācijs pēc Svētās Romas imperatora Heinriha III rīkojuma izveda Benediktu no Romas un viņa vietā pāvesta amatā iecēla Damasiju II.
Benedikts vairs netika redzēts Romā, atlikušo dzīvi pavadījis klosterī Grotaferatā.
Igors Terentjevs
Igors Terentjevs (ru, dzimis, miris ) bija krievu dzejnieks, mākslinieks un teātra režisors. Krievu avangarda pārstāvis.
Dzimis poručika ģimenē. Absolvēja ģimnāziju Harkivā un iestājās Harkivas Universitātē. 1912. gadā pārgāja Maskavas Valsts Universitātes Juridiskajā fakultātē, kuru absolvēja 1914. gadā. 1918. gadā pārcēlās uz Tiflisu un pievienojās futūristu grupai 41° ("Četrdesmit pirmais grāds"). 1922. gadā neveiksmīgi centās emigrēt no Padomju Savienības. Sākot ar 1924. gadu nodarbojās ar režisūru, iestudēja vairākas lugas, tai skaitā Nikolaja Gogoļa "Revidentu".
1931. gadā tika arestēts, izsūtīts piedalīties Baltās—Baltijas jūras kanāla būvniecībā, atbrīvots pēc trim gadiem. Atkārtoti arestēts 1937. gada maijā. Nošauts Butirku cietumā.
Sevurallags
Sevurallags jeb Ziemeļurālu labošanas darbu nometne  bija viena no Lielā terora laikā izveidotajām Gulaga soda nometnēm (1938-1960) Sosvas (Сосьва) ciematā tagadējā Sverdlovskas apgabala ziemeļos, kur ieslodzītajiem lika strādāt mežu cirtēs.
Pēc Baltijas valstu okupācijas Sevurallagā bez tiesas lēmuma ieslodzīja daļu no deportētajiem Baltijas valstu iedzīvotājiem, ieslodzīto skaits tolaik palielinājās no 25 933 1941. gada 1. jūlijā līdz 33 757 1942. gada 1. janvārī, liela daļa no viņiem gāja bojā necilvēcīgo dzīves un darba apstākļu dēļ.
Īves iela (Rīga)
Īves iela ir iela Bieriņos, Rīgas Zemgales priekšpilsētā. Iela sākas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu, ved zem Kārļa Ulmaņa gatves satiksmes pārvada un, šķērsojot Mārupīti, beidzas krustojumā ar Cīruļu ielu un Robežu ielu. Kopējais ielas garums ir 413 metri, tā klāta pārsvarā ar asfalta segumu (grants segums posmā zem Kārļa Ulmaņa gatves). Ielā ir atsevišķas savrupmājas un neapbūvētas vietas, tā ved arī gar Rīgas Angļu ģimnāzijas sporta laukumu.
Iela ir nosaukta Īves — Īves pagasta centra Talsu novadā — vārdā. Vēsturisko Īves ielas taisno līniju ir izmainījusi Kārļa Ulmaņa gatves izveide: iela met asus līkumus, lai izvestu zem satiksmes pārvada, vienlaikus šķērsojot Mārupīti.
Ielu savienojumi
Īves iela ir savienota ar šādām ielām:
Pricimova (Istras pagasts)
Pricimova ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 317 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Aglonkas ezers.
Stīvs Ditko
'''Stīvens Dž. "Stīvs" Ditko' (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu komiksu mākslinieks un rakstnieks, vislabāk zināms par sadarbību ar Stenu Lī pie tādiem Marvel Comics'' varoņiem kā Zirnekļcilvēks un Doktors Streindžs. Ditko studēja pie Betmena mākslinieka Džerija Robinsona Karikatūristu un ilustratoru skolā Ņujorkā. Viņš sāka profesionālo karjeru 1953. gadā, strādājot Džo Saimona un Džeka Kirbija studijā.
Ķemere
Ķemere var būt:
Stīvs Ditko
Stīvens Ditko dzimis Džonstaunā, Pensilvānijā, dēls pirmās paaudzes slovāku amerikāņiem Stīvenam Ditko, ar māksliniecisku talantu apveltītam galdniecības meistaram un Annai, mājsaimniecei. Otrais vecākais bērns četru bērnu ģimenē aiz māsas Annas Marijas.
Jelena Luminica Kosma
Jelena Luminica Kosma (ro; dzimusi kā Radu (ro) ) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (1994).
Biogrāfija
Sekmīgi piedalījusies Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 1988. gadā bijusi otrā Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 1989. gadā atkārtojusi šo panākumu Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 1990. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 1992. gadā bijusi otrā Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kuru beigusi 44. vietā.
Sibīrijas bērni
"Sibīrijas bērni" ir 2001. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma par 1941. gada jūnijā deportēto bērnu likteņiem Sibīrijā un Latvijā. Tās režisore ir Dzintra Geka-Vaska. Filma saņēmusi Latvijas Televīzijas balvu kā 2001. gada labākā dokumentālā filma.
Jelena Luminica Kosma
Biogrāfija
Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībniece. Trīs reizes uzvarējusi Bukarestes starptautiskajos sieviešu šaha turnīros: 1991. gadā kopā ar Andu Šafransku, 1993. gadā, 1994. gadā kopā ar Tatjanu Šumjakinu. 2006. gadā kopā ar Annu Zatonskihu un Kristinu-Adeli Foišoru dalījusi pirmo vietu Marseļas starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā Kosmai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Ivans Obradovičs
Ivans Obradovičs (sr; dzimis ) ir Serbijas futbolists, aizsargs, Serbijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Serbijas Superlīgas kluba FK Partizan sastāvā.
Sasniegumi
Partizan
Anderlecht
Ināra Ķemere
Ināra Ķemere (dzimusi, mirusi ) bija latviešu klasiskā filoloģe un pedagoģe.
1962. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultāti. Mācījusies arī Latvijas konservatorijas klavieru klasē, Ļeņingradas Valsts universitātes Klasiskās filoloģijas katedrā neklātienes aspirantūrā (1971—1974).
Strādājusi Latvijas Universitātes Klasiskās filoloģijas katedrā, pasniegusi kursus par grieķu un romiešu literatūru. Darbojusies pie jaunā Bībeles tulkojuma. Tulkojusi dažādu sengrieķu autoru darbus. Strādājusi pie Sengrieķu–latviešu un Latīņu–latviešu vārdnīcām.
2014. gada Ķīnas Grand Prix
2014. gada Ķīnas Grand Prix (oficiālais nosaukums 2014 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix ) bija Formula 1 pasaules čempionāta. gada sezonas ceturtais posms. Sacīkstēs uzvarēja Mercedes pārstāvošais Luiss Hamiltons.
Sandu
Sandu var būt:
Fiziskā ģeogrāfija
Fiziskā ģeogrāfija jeb dabas ģeogrāfija, arī fizioģeogrāfija, ir viena no ģeogrāfijas pamata nozarēm, kas pētī dabas objektus un to veidošanos Zemes virsas tuvumā. Tā ir arī dabaszinātņu nozare. Tā nodarbojas ar Zemes fizisko īpatnību izpēti, pētot tās litosfēru, hidrosfēru, atmosfēru, pedosfēru, kā arī biosfēras ģeogrāfiskos aspektus. Fizisko ģeogrāfiju var iedalīt šādās galvenajās nozarēs, no kurām daļa ir interdisciplināras:
Anālā spura
Anālā spura jeb zemastes spura ir zivīm parasta spura, kura atrodas zivs aizmugurē lejasdaļā aiz anālās atveres. Spura tiek izmantota peldējuma stabilizēšanai, darbojoties kā kuģa ķīlis. Parasti šī spura ir viena, tomēr mencai tās ir divas, bet dažām sugām tās vispār nav. Arī tās garums un izvietojums ievērojami atšķiras, tā, asariem un butēm tā ir izvirzīta uz priekšu.
Tās garums ihtioloģijā tiek skaitīts no pirmā stara pamatnes priekšējās malas līdz pēdējās stara pamatnes aizmugurējai malai. Dažām sugām (vēdzelei, samam, zutim u.c.) spura ir pagarinājusies tiktāl, ka kalpo par vienu no pārvietošanās spurām.
Priednieki (Vaboles pagasts)
Priednieki ir ciems Vaboles pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 220 km attālumā no Rīgas.
Šočikalko
Šočikalko (es) ir senas pirmskolumba pilsētas atliekas, kas atrodas mūsdienu Meksikas Morelosas štata rietumos. 1999. gadā Šočikalko tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Jānis Larri
Jānis Larri (dzimis Rīgā, Vidzemes guberņā, miris 1977. gada 18. martā Ļeņingradā) bija latviešu izcelsmes padomju bērnu rakstnieks, galvenokārt rakstot zinātniskās fantastikas darbus.
Šočikalko
Vislielāko uzplaukumu Šočikalko piedzīvoja pēc Teotivakanas nopostīšanas, starp 8. un 10. gadsimtu, kad tās iedzīvotāju skaits varētu būt pārsniedzis 50 000. Sevišķu ievērību pelna Šočikalko senvietā saglabājušies tempļu bareljefi.
Jānis Larri
Biogrāfija
Jānis Larri dzimis Rīgā 1900. gada 15. februārī, 9 gadu vecumā kļuvis par bāreni, pēc tam klaiņojis, strādājis krogā, par pulksteņmeistara mācekli. Pirmā pasaules kara laikā tika iesaukts cara armijā, pēc Oktobra revolūcijas pārgāja padomju varas pusē, pilsoņu karā cīnījās Sarkanajā armijā.
Pēc demobilizācijas strādāja laikrakstos Harkivā, Ļeņingradā, Novgorodā. Beidzis Ļeņingradas Valsts universitātes Bioloģijas fakultāti, pēcdiploma studijas Vissavienības Zivsaimniecības pētniecības institūtā. Bijis zivju fabrikas direktors.
Pirmie Jāņa Larri darbi sāka parādīties 20. gadsimta 20. gados, bet zinātniskā fantastika — 30. gadu sākumā. Debija šajā jomā bija neveiksmīgais stāsts "Окно в будущее" (1930). Tomēr vēlāk panākumus guva viņa utopiskais romāns "Страна счастливых" (1931), kurā autors atspoguļoja savu viedokli par komunisma tuvāko nākotni. Romāna pasaulē totalitārismam un meliem nav vietas, sākas kosmosa apgūšana, bet utopiju apdraud globāla enerģētikas krīze. Darbs pirmoreiz tika izdots vairākas desmitgades pēc sarakstīšanas.
Jānis Larri ir pazīstams ar grāmatu bērniem "Karika un Vaļas neparastie piedzīvojumi" (1937), kuru sarakstīt pasūtīja Samuels Maršaks, lai jaunākās paaudzes vidū izplatītu zināšanas par entomoloģiju un rosinātu interesi par šo zinātni. Šajā fantastiskajā stāstā, kas guva milzīgus panākumus un tika vairākkārt izdots, brālis un māsa Kariks un Vaļa, iedzerot profesora — entomologa Ivana Jenotova izgudroto "pamazināšanas eliksīru", kļūst mazmazītiņi. Nonākuši "zāles džungļos", viņi profesora pavadībā ceļo pa kukaiņu pasauli, iepazīstot šīs pasaules apbrīnojamos noslēpumus. 1987. gadā, balstoties uz šo stāstu, tika uzņemta bērnu filma ar tādu pašu nosaukumu. Larri ir arī sarakstījis grāmatu bērniem "Загадка простой воды" (1939).
1940. gadā Larri sāka rakstīt satīrisku romānu "Небесный гость", kurā viņš attēloja Zemes iedzīvotāju pasaules kārtību no citplanētiešu viedokļa, un rakstītās nodaļas nosūtīja Staļinam. 1941. gada aprīlī pēc septītās nodaļas nosūtīšanas viņš tika arestēts. 1941. gada 5. jūlijā Ļeņingradas pilsētas tiesas Krimināllietu kolēģija notiesāja Jāni Larri ar brīvības atņemšanu uz desmit gadiem.
Miris 1977. gadā.
Arktikas stērstu dzimta
Arktikas stērstu dzimta (Calcariidae) ir zvirbuļveidīgo kārtas (Passeriformes) dzimta, kas apvieno 6 neliela auguma dziedātājputnu sugas, kas tiek iedalītas 3 ģintīs. Arktikas stērstu dzimtas 2 sugas (Lapzemes stērste un sniedze) mājo Eirāzijā un Ziemeļamerikā, bet visas pārējās tikai Ziemeļamerikā. Šīs dzimtas sugas dzīvo dažādos biotopos - pļavās, prērijā, tundrā, kalnos un jūras krastā.
Latvijā sastopamas abas Eiropā dzīvojošās Arktikas stērstu dzimtas sugas: Lapzemes stērste (Calcarius lapponicus) un sniedze (Plectrophenax nivalis).
Izskats un īpašības
Arktikas stērstu dzimtas sugām piederošie īpatņi ir nelieli dziedātājputni. Mazākā dzimtā ir Bērkakla stērste (Calcarius ornatus), kuras ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir 13 cm, svars 18 g. Lielākā dzimtā ir baltā sniedze (Plectrophenax hyperboreus), kuras lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 19 cm, svars 62 g. Šīs dzimtas putniem ir vai nu brūns, vai pelēks, vai balts apspalvojums, acis tumšas. Sniedzēm kājas ir tumši pelēkas vai melnas, bet pārējām sugām pelēkrozīgas vai brūnas.
Sistemātikas izmaiņas
Vēl nesenā pagātnē Arktikas stērstu dzimtas sugas tika klasificētas stērstu dzimtā (Emberizidae). Ģenētiskajos pētījumos 2008. gadā noskaidrojās, ka šīs sešas stērstu sugas ir ļoti attāli radniecīgas pārējām stērstēm un ir tuvāk radniecīgas Amerikas ķauķiem (Parulidae), kardinālputniem (Cardinalidae) un tanagrām (Thraupidae). 2010. gadā Arktikas stērstu grupa tika izdalīta no stērstu dzimtas atsevišķā Arktikas stērstu dzimtā. DNS analīzes liecina, ka Arktikas stērstu dzimtas sugas no kopīgā zvirbuļveidīgo putnu priekšteča nodalījās pirms 4,2—6,2 miljoniem gadu, apmēram pliocēna sākumā.
Sistemātika
Arktikas stērstu dzimta (Calcariidae)
Sibīrijas dienasgrāmatas
Sižets
Filmā tiek parādīts stāsts par četru tūkstošu 1941. gadā izsūtīto bērnu likteņiem. No šiem izsūtītajiem izdzīvoja un varēja liecināt tikai katrs desmitais.
Ita Saksa
Ita Saksa (et, dzimusi Valgā, mirusi ) bija ebreju izcelsmes igauņu tulkotāja un publiciste, pazīstama ar latviešu literatūras tulkojumiem igauņu valodā.
Biogrāfija
Studējusi Tartu Valsts universitātē (1946–1950) igauņu filoloģiju, no 1953. līdz 1956. gadam strādājusi laikraksta "Noorte Hääl" (Jaunatnes Balss) izdevniecībā, no 1949. līdz 1952. gadam bijusi laikraksta "Säde" (Dzirkstele) atbildīgā redaktore. Vēlāk, no 1957. līdz 1971. gadam bijusi žunāla "Noorus" (Jaunatne) literatūras un mākslas nodaļas vadītāja. Daudz tulkojusi — no latviešu, kā arī krievu un vācu valodām, tulkojusi arī latviešu dainas. Kopumā publicētas ap 40 viņas tulkotas grāmatas.
1980. gadā viņa bija viena no 40 igauņu intelektuāļiem, kas parakstīja "Atklāto vēstuli no Igaunijas PSR", kurā igauņu inteliģence centās aizstāvēt igauņu valodas statusu un protestēja pret republikas vadības attieksmi pret jauniešu protestiem, ko izraisīja panku grupas Propeller uzstāšanās aizliegums.
1997. gadā viņa tika apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Privātā dzīve
Brālis — tulkotājs Elhonens Sakss, bijusi precējusies ar literātu Juhanu Smūlu.
Bibliogrāfija
Viņas tulkotie latviešu autori:
Rūdišķes
Rūdišķes ir pilsēta Lietuvā uz dienvidrietumiem no Viļņas. Rakstos pirmoreiz minēta 1774. gadā. Starp abiem pasaules kariem atradās Polijas sastāvā.
Rūdišķes ir dziedātājas Evelinas Sašenko (Ewelina Saszenko/Evelina Sašenko, 1987) dzimtā pilsēta.
Dekomunizācija
Dekomunizācija ir pasākumu un darbību kopums valsts un sabiedrības atbrīvošanai no komunistiskās ideoloģijas ietekmes un sekām visās dzīves jomās pēc valdošo komunistisko režīmu sabrukuma.
Dekomunizācijas veidi:
Latvijā
Dekomunizācija Latvijā sākās uzreiz pēc neatkarības atgūšanas. Lielākā daļa padomju politisko darbinieku pieminekļu tika nojaukti, bet viņu vārdā nosauktās ielas — pārdēvētas. Ar likumu tika aizliegta komunistiskā simbolika un komunistisko ideju propaganda.
2021. gada tika aizliegta Georga lentītes izmantošana publiskos pasākumos.
Ukrainā
Dekomunizācija Ukrainā sākās Padomju Savienības sabrukuma laikā 1991. gadā un turpinājās arī pēc tam. Pēc 2014. gada "Pašcieņas revolūcijas" un Krievijas—Ukrainas kara sākuma Ukrainas valdība pieņēma likumus, kas aizliedza komunistisko simboliku, kā arī nacisma simboliku.
Līdz 2016. gadam tika pārdēvētas 51 493 ielas, kā arī 987 pilsētas un ciemi (vai nu atjaunojot to vēsturiskos nosaukumus, vai piešķirot jaunus nosaukumus). Demontēti 1320 Ļeņina pieminekļi un 1069 citu komunistisko darbinieku pieminekļi.
Pēc 2022. gada 24. februāra Krievijas iebrukuma Ukrainā dēļ dekomunizācija pastiprinājās. 2023. gada aprīlī Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis parakstīja likumu par Ukrainas vietvārdu "dekolonizāciju", kas aizliedz ar Krieviju saistītos ģeogrāfiskos nosaukumus.
Mihaela Sandu
Mihaela Sandu (ro; dzimusi Ploješti) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).
Biogrāfija
1991. gadā Mamajā (Rumānija) izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 1993. gadā pārstāvējusi Rumāniju Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2003. gadā uzvarējusi Bukarestes starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Roses Cup Women. 2013. gadā Rumānijas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu, bet pēc gada šajā turnīrā bijusi otrā.
Pārstāvējusi Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Sandu piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2008. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Baltais purvs (Mārkalnes pagasts)
Baltais purvs ir dabas liegums Alūksnes novadā. Izvietojies Mārkalnes pagasta ziemeļos, aizņem Balto pūru (74 ha) un apkārtējās mežu platības. Izveidots 1977. gadā kā dzērvenāju liegums, lai aizsargātu augstā purva, pārejas purva un purvainu mežu biotopus. Purvā daudz nelielu minerālsalu. Liegumā sastopamas tādas īpaši aizsargājamas augu sugas kā stāvlapu dzegužpirkstīte, plankumainā dzegužpirkstīte, purva sūnene, gada staipeknis; ligzdo zivjērglis. Dzērvenāji aizņem 54,2 ha, to segums 20—80 %, galvenokārt lielā dzērvene. Liegums ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā.
1217. gads
1217. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Kotlopi
Kotlopi (arī Katlapi, Kotlops) ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 4,2 km no pagasta centra Salacgrīvas un 99,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A1 (Rīga (Baltezers)–Igaunijas robeža (Ainaži)).
Baltais purvs
Baltais purvs var būt:
Sānu līnija
Sānu līnija ihtioloģijā ir visām zivīm raksturīgs maņu orgāns, kas uztver ūdens svārstību stiprumu un virzienu. Tādējādi tā palīdz orientēties vidē un pamanīt ienaidnieku tuvumu.
Sānu līnijas jutība tiek iegūta, izmantojot modificētas epitēlija šūnas, kuras reaģē uz kustības izraisītu pārvietošanos un pārraida šos signālus kā elektriskus impulsus. Sānu līnijām ir svarīga loma orientācijā. Zivis var izmantot sānu līniju sistēmu, piemēram, lai sekotu virpuļiem, kas radušies, citai zivij bēgot no plēsoņas. Sānu līnijas parasti ir redzamas kā vājas poru līnijas, kas iet gareniski pa katru pusi no žaunu vāku tuvuma līdz astes pamatnei. Lielākajai daļai abinieku kāpuru un dažiem pilnīgi pieaugušiem ūdens abiniekiem piemīt mehāniski jutīgas sistēmas, kas pēc darbības pielīdzināmas sānu līnijai.
Jānis Līvens
Jānis Kārlis Līvens (dzimis Rīgā, miršanas datums nav zināms) bija Latvijas šosejas riteņbraucējs.
Dzīvesgājums
Dzimis kā Jānis Kārlis Līvens (Johann Carl Lieven), Annas Kristīnes Līvenas no Cēsīm ārlaulības dēls.
Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, 1917. gadā studējis Petrogradā, ieguvis inženiera izglītību un esot strādājis par inženieri Kremlī.
Miris ap 1952. gadu.
Andris Gross
Andris Gross (dzimis ) ir latviešu aktieris.
2003. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmijas aktierkursu. Ir bijis Valmieras teātra aktieris.
Ir filmējies seriālos "Inspektors Grauds" un "Likteņa līdumnieki", kā arī attēlojis lomas vairākās filmās, tai skaitā, filmās Vdrebezgi (2011) un "Cilvēki tur" (2012).
Privātā dzīve
2013. gadā apprecējies ar operdziedātāju un politiķi Evitu Zālīti, ģimenē aug 4 adoptēti bērni.
Arase
Arase (ja) jeb ERG (en), zināms arī kā SPRINT B (Spectroscopic Planet Observatory for Recognition of Interaction of Atmosphere) ir Japānas Aerokosmisko pētījumu aģentūras (JAXA) zinātniskais pavadonis, kas paredzēts radiācijas joslu pētījumiem. Palaists augstā eliptiskā orbītā 2016. gada decembrī
Kosmiskais aparāts izgatavots uz platformas NEXTAR NX-300L (SPRINT) bāzes. Tā masa starta laikā bija 350 kg un izmēri saliktā stāvoklī 1,5 × 1,5 × 2,7 m.
Zinātniskie instrumenti
ERG tika palaists 11:00 UTC ar nesējraķeti Epsilon-2 no Učinouras kosmosa centra. Pēc veiksmīgas ievadīšanas orbītā pavadonim dots nosaukums Arase.
Golomjannija
Golomjannija (ru) ir Krievijai piederoša sala Ziemeļu Ledus okeānā Severnaja Zemļas arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Karas jūras austrumos Severnaja Zemļai pieskaitītā Sedova arhipelāga ziemeļrietumu galā. Šaura, reizēm pārplūstoša smilts un oļu strēle to savieno ar Sredņijas salu. Sala ir šaura un gara, izstiepta 5,4 km garumā ziemerietumu—dienvidaustrumu virzienā. Augstākais punkts 26 m vjl atrodas salas dienvidaustrumos. Salas krasti lielākoties krauji, vietām līdz 12 m augsti. Augsni galvenokārt veido smilšmāls ar kaļķakmens šķembām. Mūžīgais sasalums 2 m dziļumā. Aug galvenokārt ķērpji un sūnas, sastopama arī polārā magone un akmeņlauzīte.
Mandžūrijas operācija
Norise
Jaltas konferences laikā PSRS apsolīja pēc Vācijas sakāves iesaistīties karā pret Japānu. 1945. gada sākumā ASV uzskatīja, ka Ķīnā bāzētā japāņu armija joprojām ir ļoti kaujasspējīga, un to neizdosies sakaut bez PSRS iebrukuma Mandžūrijā. Kvantunas armijā šajā laikā bija 19 divīzijas, no kurām tikai 6 bija labā kaujas gatavībā. Japāņiem trūka prettanku ieroču un ložmetēju. Iebrukumam Ķīnā PSRS no ASV 1944. gada oktobrī pieprasīja 1 tonnu dažādu iekārtu, lai uzlabotu Sibīrijas ostas un dzelzceļus, kā arī munīciju 1,5 miljonam kareivju, 5000 lidmašīnas un 3000 tankus. Līdz 1945. gada jūnijam ASV piegādāja 80% no prasītā. Vēlāk amerikāņi uzskatīja, ka PSRS iebrukums Ķīnā bija nevajadzīgs, un izmainīja stratēģisko situāciju valstī par labu komunistiem. 1945. gada 5. aprīlī PSRS informēja Japānu, ka lauž Neitralitātes līgumu.
Ofensīvā bija iesaistīti vairāk kā 1 miljons padomju karavīru, kas bija iedalīti 11 armijās un kopā veidoja trīs stratēģiskās frontes.
Mandžūrijas operācijas gaitā Sarkanā armija no Mongolijas un PSRS teritorijas iebruka Japānas pārvaldītajā Mandžukuo valstī un mazāk kā divu nedēļu laikā ieņēma Sahalīnas salas dienviddaļu, Kuriļu salas, kā arī plašas teritorijas Ķīnas ziemeļaustrumos un Korejas ziemeļdaļā, tādējādi izbeidzot Japānas ilgstošo dominanci Tālo Austrumu reģionā. Lai gan Kvantunas armija, kas bija dislocēta Mandžūrijas teritorijā, izrādīja sīvu pretestību, būtībā jau līdz 16. augustam padomju karaspēka vienības bija sasniegušas visus savus stratēģiskos mērķus.
Analīze
Amerikāņu militārvēsturnieks Deivids Glancs (David M. Glantz) norāda, ka Padomju Savienības uzvara lielā mērā izrietēja no tās pieredzes, kas tika gūta četrus gadus ilgstošajā un asiņainajā karā pret Vāciju — kopš operācijas "Barbarosa" īstenošanas un Berlīnes krišanas bija pagājis pietiekoši ilgs laika posms, kurā padomju ģeneralitātei bija maksimāli izdevies attīstīt savas kaujas prasmes stratēģiskajā, operatīvajā un taktiskajā līmenī. Līdz ar to Sarkanajai armijai pret Japānas karaspēku savos uzbrukumos bija iespēja pielietot elementus, kas aktīvi tika aizgūti no vācu zibenskara taktikas, kur, piemēram, visas stratēģiskās ofensīvas garumā tieši atsevišķās tanku kolonnas bija tās, kas, sadarbojoties ar kājnieku vienībām, regulāri uzņēmās uzbrukuma iniciatīvu, traucoties aizvien dziļāk ienaidnieka teritorijā, kas, iespējams, arī izskaidro to, kādēļ praktiski pirmo septiņu dienu laikā, kopš operācijas sākuma, padomju karaspēks jau bija izcīnījis absolūto uzvaru. Lai gan šajā gadījumā varētu atzīmēt, ka Japānas armija Mandžūrijas teritorijā bija izteikti vājāka, kurai trūka cīņas spars, un kuru morāli kopumā 1945. gada augusta sākumā bija ietekmējusi ASV atombumbas uzlidojumi Hirosimai un Nagasaki, Glancs tomēr uzsver, ka Sarkanā armija bija pietiekami novērtējusi savu pretinieku, kur operatīvais un taktiskais pārsvars galvenokārt tika iegūts uz pārsteiguma momenta efektu, kuru iepriekš līdz pēdējai detaļai bija sagatavojusi padomju virspavēlniecība.
Ņujorkas "Jets"
Ņujorkas "Jets" (en) profesionāls amerikāņu futbola klubs, kas pārstāv ASV Ņujorkas aglomerāciju. Tas ir dibināts 1959. gadā kā Ņujorkas "Titans" (Titans of New York), taču kopš 1963. gada klubs startē ar pašreizējo nosaukumu. "Jets" spēlē Nacionālās futbola līgas (NFL) Amerikāņu futbola konferences Austrumu divīzijā. Klubs savā pastāvēšanas vēsturē vienreiz ir kļuvis par NFL čempionu (1968). "Jets" savas mājas spēles aizvada MetLife Stadium stadionā, kurā spēlē arī Ņujorkas "Giants".
Napoleona kari
Napoleona kari bija globālu karu sērija pēc Franču revolūcijas Napoleona vadībā starp Franciju un tās sabiedrotajiem pret vairākām citu valstu koalīcijām. Hronoloģiski karagājienus Napoleona vadībā vēsturnieki nosacīti sadala Franču revolucionārajos karos (Pirmās un Otrās koalīcijas kari, 1792—1802) un kampaņās pēc Napoleona kļūšanas par imperatoru (Trešās, Ceturtās, Piektās, Sestās un Septītās koalīcijas kari, 1803—1815). Reizēm Napoleona kariem pieskaita arī citus šī laikmeta militāros konfliktus, piemēram, Krievu—turku karu (1806—1812).
Norise
Karu rezultātā Francija pamazām ieguva kontroli pār Eiropas kontinentu, sakaudama vairākas valstu koalīcijas. Tomēr Napoleona vara ātri sabruka pēc frančiem katastrofālā iebrukuma Krievijā 1812. gadā. Pēc Napoleona sakāves Francijā tika restaurēta monarhija. Napoleona kari beidzās līdz ar Napoleona sakāvi Vaterlo kaujā un 1815. gada Parīzes līguma noslēgšanu.
Sekas
Napoleona karu rezultātā izzuda Svētā Romas impērija. Radās modernais vācu un itāļu nacionālisms, kas radīja priekšnoteikumus Vācijas un Itālijas apvienošanai. Napoleona iebrukuma rezultātā novājinājās Spānijas impērija, kas noveda pie Spāņu koloniju Amerikā neatkarības kariem, Spānijas impērijas sabrukuma un jaunu valstu rašanās Latīņamerikā. Karu rezultātā par dominējošo valsti pasaules jūrās kļuva Lielbritānija.
Jaranga
Jaranga (no ckt) ir tradicionāla Krievijas ziemeļaustrumu un Beringa jūras salu tautu pārvietojama vai stacionāra dzīvojamā māja. Izplatīta čukčiem, juitiem un korjakiem. Ēkai ir 3,4—4,7 m augsta un pamatnē 5,5—8 m diametrā kupolveidīga forma. Ēkas karkasu būvē no vieglām koka kārtīm. Sienas veido nedaudz slīpas uz iekšpusi, virs tām konisks jumts ar nedaudz uz ziemeļiem nobīdītu virsotni. Stacionārajām jarangām ēkas centrā ir jumta konstrukciju balstošs stabs vai trijkājis. No virspuses ēku apšuj ziemā ar ziemeļbriežu vai valzirgu ādām, vasarā — ar audumu (brezentu). Vienai jarangai nepieciešams ap 50 zvērādu. No ārpuses jarangu nosaitē ar siksnām un balastam iekar akmeņus. Piejūras čukči stacionārās jarangas pie apakšējās malas nostiprina ar velēnu un akmeņiem.
Iekšpusē jaranga dalās apsildāmajā dzīvojamā daļā un aukstajā priekšējā daļā. Ugunskuru kurina priekšējā daļā, jo dūmi jāizvada pa ēkas ieeju — dūmvada nav. Dzīvojamās daļas jarangā var būt vairākas pēc precēto pāru skaita.
Padomju laikā jaranga tika uzskatīta par «pagātnes palieku», un tās izmantojošās ziemeļu tautas mākslīgi centās pārcelt uz cita veida mākokļiem. Tomēr ar laiku pierādījās, ka nomadu ziemeļbriežu audzētājiem jaranga ir klimatiskajiem un reģionālajiem apstākļiem vispiemērotākais mājoklis. Joprojām kā mājokļi Čukotkā tiek izmantoti vairāki simti jarangu.
Tosmare
Tosmare var būt:
Pokémon Origins
Pokémon Origins ir četrsēriju anime miniseriāls. Tas stāsta par Pokémon Red un Green galveno varoni Redu. Šī anime tiek uzskatīta par tuvāko "Pokemonu" spēļu interpretāciju no "Pokemonu" animēm.
Vīlips Švēde
Vīlips Švēde (dzimis 1849. gadā Salacgrīvas pagastā; miris 1905. gadā) bija latviešu surdopedagogs un kultūras darbinieks.
Personiskā dzīve
Dzimis 1849. gadā Ķiķupvēveros, Valmieras apriņķa Salacgrīvas draudzes novadā (tagad Salacgrīvas pagasts) Krišjāņa un Grietas Švēdu ģimenē, kur bija ceturtais bērns pēc brāļiem Sīmaņa Friča un Jura (Georga) un māsas Jūlas. Vēlāk piedzima jaunākā māsa Anete, kas mira piecu gadu vecumā. Precējies ar Karolīnu Švēdi. Viņu ģimenē kopa dzimuši astoņi bērni.
Piemiņa
1934. gadā Valmieras Kurlmēmo skolas pagalmā atklāja V. Švēdem veltītu pieminekli, kura autors bija nedzirdīgais tēlnieks Vilhelms Treijs.
2017. gada rudenī, kad Valmieras Vājdzirdīgo bērnu internātvidusskolas reorganizācijas dēļ vajadzēja lemt par topošās specializētās skolas nosaukumu, tika piedāvāts jauno skolu nosaukt Vīlipa Švēdes vārdā, tomēr Valmieras pilsētas domes deputāti lēma par labu nosaukumam Valmieras Gaujas krasta vidusskola – attīstības centrs.
Zigfrīds fon Fēgezaks
Zigfrīds fon Fēgezaks (de, — ) bija vācbaltiešu vēsturnieks, rakstnieks, dzejnieks, žurnālists un tulkotājs. Viņš ir viens no populārākajiem 20. gadsimta vācbaltiešu rakstniekiem. Fēgezaks ir atstājis daudzus dzeju un stāstu krājumus, romānus,  dokumentālus aprakstus par Baltijas sadzīvi, kultūru un vēsturi. Viņa vēsturiskie un biogrāfiskie romāni sniedz unikālu ieskatu Baltijas vāciešu gadsimtiem ilgajā vēsturē.
Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 20. martā Loberģu muižā Valmieras prefekta Oto Gotharda fon Fēgezaka un viņa sievas Žanetes Konstances Klementīnes, dzimušas fon Kampenhauzenas, deviņu bērnu ģimenē. Viens no viņa vecākajiem brāļiem Manfrēds fon Fēgezaks (1879—1966) kļuva par juristu un 1. Saeimas deputātu.
No 1901. gada līdz 1907. gadam Zigfrīds mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, kuru pabeidza ar sudraba medaļu. No 1907. gada līdz 1912. gadam Fēgezaks studēja Tērbatas Universitātē vēsturi. Viņš studiju laikā darbojās korporācijā Livonia, menzūras cīņā zaudēja kreiso aci, tādēļ vēlāk viņu atlaida no karaklausības Krievijas Impērijas armijā. Pēc Tērbatas, laikā no 1912. gada līdz 1914. gadam, Fēgezaks turpināja žurnālistikas studijas Heidelbergas, Berlīnes un Minhenes universitātēs. Paralēli studijām Fēgezaks strādāja par žurnālistu. 1914. gadā Fēgezaks Minhenē iepazinās ar savu pirmo sievu Klāru Nordstrēmu (1886—1962), zviedru ārsta meitu un arī rakstnieci. Tieši viņa mudināja Fēgezaku pievērsties rakstniecībai.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 16. februārī viņi Stokholmā apprecējās. Zviedrijā Fēgezaks strādāja par žurnālistu kādā zviedru avīzē. Pēc gada viņš kopā ar sievu devās uz Vāciju, kur strādāja Ārlietu ministrijas preses birojā Berlīnē. Darbodamies Vācu austrumu politikas komisijā, Fēgezaks sagatavoja informāciju un rakstīja vēstules un grāmatas par Baltijas jautājumu un Vācijas — Krievijas attiecībām. Jau no paša sākuma Fēgezaks atbalstīja sadarbības politiku ar igauņiem un latviešiem, par ko savās aprindās tika kritizēts. Līdz ar pirmajiem politiska rakstura rakstiem Fēgezaks publicēja arī savus pirmos dzejoļus. 1917. gadā piedzima meita Izabella (mirusi 2005. gadā). Tajā pašā gadā Fēgezaka jaunā ģimene nepietiekamā uztura dēļ pameta Berlīni un devās uz Bavāriju. Kā raksta pats Zigfrīds: "pēc tam, kad manas kājas kļuva zilganas un asinsvadi sāka plīst, mēs kopā ar sievu un sešus mēnešus veco meitiņu aizbēgām uz Bavārijas mežiem. Te mēs atradām senu laupītāju baronu torni ar spokiem un rēgiem, kas jau gadiem ilgi nebija apdzīvots un tādēļ nopērkams par sviestmaizi. Senie laupītāju baroni mums vienīgi bija atstājuši septiņdesmit četrus alus kausus, sešas akmens lielgabala lodes un vienu milzīgu, apaļu galdu...mēs nopirkām kazu un pēc tam govi. Es iemācījos pļaut, mana sieva slaukt. Mēs ēdām sēnes, meža ogas, nātres un izveseļojāmies". Rēgenes pilsētiņas tuvumā Fēgezaki 1918. gadā nopirka Veisenšteinas cietokšņa torni par 1800 reihsmarkām, kuras viņiem uzdāvināja sievasmāte. Tornī Fēgezaks nodzīvoja gandrīz piecdesmit gadu un sarakstīja lielāko daļu savu darbu.
Pēc Pirmā pasaules kara beigām 1920. gadā piedzima otrā meita Karīna, kas pēc dažām dienām nomira, bet 1923. gadā piedzima dēls Gotfrīds, kurš gāja bojā 1944. gadā Otrā pasaules kara laikā. Bavārijā pirmos gadus Fēgezaks iztiku pelnīja tulkojot, galvenokārt no krievu valodas (Gogoli, Nabokovu, Turgeņevu), kā arī no zviedru valodas Strindberga dzejas. 1923. gadā nomira sievasmāte, kas līdz šim ģimeni visu laiku finansiāli atbalstīja. Lai papildinātu ienākumus, tornī tika atvērta mākslinieku un rakstnieku rezidence. Zigfrīda draugi, kas bieži pie viņa ciemojās, bija Verners Bergengrīns, Alfrēds Kubins un Reinhards Keppels. 1920. gados viņš tika izslēgts no dižciltīgo savienības, jo savā dzejā "Firstu dzejoļi" ("Fürstengedichte") vērsās pret dižciltīgo privilēģijām. 1929. gadā ģimene īslaicīgi aizbrauca uz Šveici, bet drīz pēc tam Klāra pameta Zigfrīdu un ar bērniem aizbrauca uz Štutgarti. 1935. gadā pēc Zigfrīda pieprasījuma laulība tika šķirta. 1933. gadā Fēgezaks uz īsu brīdi tika arestēts par aizvainojošiem izteicieniem par nacionālsociālisma ideoloģiju un kāškrusta karoga noņemšanu no Veisenšteinas cietokšņa, kur to bija pakāruši Rēgenes aktīvisti. 1935. gadā, pēc šķiršanās no sievas, viņš devās uz Zviedriju, bet no 1936. līdz 1938. gadam ceļoja pa Dienvidameriku, rakstīdams reportāžas.
Pēc Otrā pasaules kara sākuma viņš atgriezies Vācijā un 1940. gadā apprecējās otro reizi ar Gabrielu Ebermaijeri. Abu laulībā piedzima dēls Kristofs. 1941. gadā Fēgezaks brīvprātīgi pieteicās kļūt par Vērmahta tulku Baltijā. Pēc kara beigām 1945. gadā viņš atgriezās savā tornī. Šajā gadā Veisenšteinas tornī uz dzīvi pārcēlās arī viņa brālis Manfrēds, kurš mira 1966. gadā.
Tosmare (dabas liegums)
Tosmare ir dabas liegums Liepājas pilsētā un Dienvidkurzemes novada Medzes pagastā. Iekļauj Tosmares ezeru un tā apkārtni. Izveidots 1999. gadā, lai aizsargātu lagūnas tipa piejūras ezeru — eitrofu ezeru ar iegrimušo ūdensaugu un peldaugu augāju. Izcila Eiropas Savienības aizsargājamu biotopu «Mitri zālāji periodiski izžūstošās augsnēs» un «Kaļķainu zāļu purvu ar dižo aslapi» aizsardzības teritorija.
Zigfrīds fon Fēgezaks
Dzīvesgājums
Zigfrīds Fēgezaks dzīvoja tornī līdz savai nāvei 1974. gada 26. janvārī. Apglabāts netālu no "rijīgās mājas".
"Rijīgā māja"
Veisenšteinas tornim tika veltīta liela enerģija un līdzekļi, lai to piemērotu dzīvošanai. Kad Fēgezaki to nopirka, tajā nebija elektrības, un 1924. gadā Zigfrīds sāka būvēt leģendāro vēja ģeneratora spēkstaciju, uzņemdamies lielus parādus. Lai arī Veisenšteinas ļaudis nesaprata šo ideju un Fēgezaku neatbalstīja, vēlākos gados Fēgezaka cietoksnis kļuva par patstāvīgas saimniecības paraugu. Tikai 1966. gadā Zigfrīds var rakstīt savam draugam: "Tornis tagad ir silts, visos stāvos silts ūdens." Vienā no saviem romāniem Fēgezaks torni nosauca par "rijīgo māju" (fressendes Haus). Šajā vārdā tas tiek saukts arī mūsdienās. Tornis ir kļuvis par Rēgenes pilsētas kultūras pieminekli, un tajā joprojām glabājas Fēgezaka bibliotēka un personīgie piederumi, apakšējā stāvā saglabāta rakstnieku istaba Fēgezaka un Klāras Nordstrēmas piemiņai.
Radošais darbs
Zigfrīds fon Fēgezaks ir vairāk nekā 30 romānu, ceļojumu aprakstu un rakstu krājumu autors. Pirmie lielākie Fēgezaka darbi ir 1923. gadā sarakstītā luga "Mirusī pilsēta" ("Die tote Stadt"), 1925. gadā izdotais dzejas krājums "Skats no torņa uz mazo pasauli" ("Die kleine Welt vom Turm gesehen") un 1926. gadā sarakstītā luga "Cilvēks krātiņā" ("Der Mensch im Käfig"), kas tiek iestudēta, un uzvedumam ir ievērojami panākumi. Atzinību gūst arī 1929. gadā izdotais izklaides romāns "Mīla pie slīdošās lentes" ("Liebe am laufenden Band").
Savu cīņu ar torni, kura atjaunošanā un labiekārtošanā aiziet gandrīz visi Fēgezaka ienākumi, rakstnieks attēlo romānā "Rijīgā māja" ("Das fressende Haus"). Fēgezaka redaktors Verners Illings raksta: "Cīņa ar māju turpinājās ilgus gadus, līdz kamēr dzejnieks to pārvarēja ar to, ka to padarīja par literāra darba sižetu." Romānu izdod atkārtoti sešās izdevniecībās, viena no tām Anglijā (1936. gadā). Pēdējo reizi "Rijīgā māja" izdota 1978. gadā. Tas ir nākamais sekmīgākais romāns aiz tetraloģijas "Baltiešu traģēdija" ("Baltische Tragödie").
1933. gadā iznāk Fēgezaka pazīstamākā romāna — tetroloģijas "Baltiešu traģēdija" (otrs nosaukums "Baltiešu gredzens") pirmā daļa — "Loberģi" ("Blumberghof"), kuru viņš saraksta, sēdēdams cietumā, 43 dienu laikā. Otrā grāmata "Valdnieki bez Valkīrām" ("Herren ohne Heer") iznāk 1934. gadā, trešā grāmata "Aurels nav Zigfrīds" ("Todestanz un Livland") 1935. gadā, bet ceturtā grāmata "Pēdējais cēliens" ("Der letzte Akt") 1957. gadā. 1935. gadā tiek izdotas pirmās trīs daļas triloģijā "Baltiešu traģēdija". Šis izdevums piedzīvo vairāk nekā 30 izdevumus un ir nodrukāts 200 000 eksemplāros. Pēdējo reizi romāns izdots 2004. gadā.
1936. gadā Zigfrīds kopā ar savu dēlu Gotfrīdu vasaras brīvdienas pavada pie Baltijas jūras. Šajās brīvdienās abi kopīgi saraksta bērnu grāmatu "Dzīvnieku stāsti no Bavārijas meža" ("Tiergeschichten aus dem Bayerischen Wald"). 1960. gadā tiek izdots kultūrvēsturiskais, autora dzimtas vēstulēs un dokumentos balstītais romāns "Senči un pēcteči. Piezīmes no senās Livonijas vēstuļu lādes 1689–1887" ("Vorfahren und Nachkommen. Aufzeichnungen aus einer altlivländischen Brieflade 1689–1887"). Šis romāns 2011. gadā tiek izdots latviešu valodā (no vācu valodas tulkojis Pēteris Bolšaitis).
1956. gadā Fēgezaks kļūst par Vācu valodas un dzejas akadēmijas biedru. 1961. gadā iegūst Rakstniecības biedrības balvu, bet 1963. gadā Eslingenas mākslinieku ģildes Literatūras balvu. 1973. gadā viņam tiek piešķirts goda biedra nosaukums Rakstniecības biedrībā.
Priežu sils (ciems)
Priežu sils ir ciems Līksnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 227 km attālumā no Rīgas.
2022. gada Leivera kauss
2022. gada Leivera kauss ir vīriešu tenisa turnīrs, kas notika no 2022. gada 23. līdz 25. septembrim Londonas O2 arēnā.
Iepriekšējās kausa uzvarētāja titulu aizstāvēja Eiropas komanda, kas uzvarējusi visos četros iepriekšējos turnīros. Šoreiz pirmo reizi uzvarēja Pasaules komanda ar rezultātu 13:8.
Šajā turnīrā savu karjeru noslēdza šveicietis Rodžers Federers. Taču viņš startēja tikai dubultspēlē spēļu pirmajā dienā.
Naudas balva
2022. gada Leivera kausa visu dalībnieku kopējā naudas balva ir noteikta 2 250 000 dolāru apmērā.
Katrs uzvarējušais komandas dalībnieks iegūs 250 000 USD, savukārt katrs zaudējušais komandas biedrs nopelnīs 125 000 USD.
Pilsoņu iela (Rīga)
Pilsoņu iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Pilsoņu iela sākas krustojumā ar Nometņu ielu un beidzas krustojumā ar Liepājas ielu. Pilsoņu iela Rīgas kartogrāfiskajā materiālā sastopama no 1880/1883. gada ar savu tagadējo nosaukumu. Nosaukums tā arī nav ticis mainīts.
Ielu savienojumi
Pilsoņu iela ir savienota ar šādām ielām: