cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jons Meks
Biogrāfija
Īpaši nozīmīgas gan šodienas kino un kultūras norišu vērotājam, kas Jona Meka izdzīvoto amerikāņu sešdesmito gadu kultūršoku var iepazīt vairs tikai pārstaipināti, gan arī pašam autoram, kas reiz filmējis sejas un vietas, kuru šodien vairs nav vai kuras aizrautas līdzi laikmeta pārmaiņām, ir tieši vēlākajos gados veidotās īsfilmu kolekcijas: “Scenes from the Life of Andy Warhol” (1990), “Zefiro Torna or Scenes from the Life of George Maciunas” (1992), “Happy Birthday to John” (1996) u.c.
Japānas bojā eja
Veidojot šo filmu, pirmoreiz japāņu kino vēsturē par filmas konsultantiem tika uzaicināti vadošie zinātnieki - ģeofiziķi, seismologi, okeanogrāfi un vulkanologi. Varbūt tieši pateicoties zinātnieku līdzdalībai, fantastiskā katastrofa ekrānā izskatās tik pārliecinoša.
Jons Meks
Biogrāfija
Jons Meks nenoliedz kino kameras tīri praktiskās funkcijas, proti, tā ir ierīce kustības un mirkļa fiksēšanai un kā tāda var tikt izmantota citu nemateriālās kultūras un mākslas izpausmju dokumentēšanai. Ņujorkas ielu performances, dejas un teātru izrādes, kā arī, atgriežoties pie draugu un radu filmēšanas, dažādas svinības un kolektīvas izdarības, kas ir pašvērtīgi notikumi, tomēr gana glīti izskatās arī uz kino ekrāniem. Meks veidojis dejas īsfilmas, tostarp “Cups/Saucers/Dancerts/Radio” (1965/1983) un “Street Songs” (1965/1983), kā arī vairākkārt filmējis bungu grupas “Mob of Angel” koncertus. Meks jau kopš sešdesmitajiem gadiem sadarbojies ar Ņujorkas eksperimentālā teātra trupu “Living Theater”, filmējot izrādi “The Bring” (1964) un vēlākajos gados atjaunojot 1960. Gada materiālu “Memories of Frankenstein” (1996). Teātra eksperimentālās un performances formas Meka kameras priekšā noliek Jurģis Mačūns, kas Ņujorkā ierodas neilgi pirms brāļiem Mekiem. Nenoliedzami arī Fluxus darbība un neskaitāmie hepeningi Ņujorkas ielās pamudina Meku iemūžināt šo nepatstāvīgo un mirklīgo mākslu, kuru daļēji saglabāt iespējams tikai video formātā.
Japānas bojā eja
Sižets
Pirmie gaidāmās katastrofas pazīmes atklāja dziļūdens pētnieki. Pārbaudot Japānas ieplakas dibenu, profesors Tadokoro pamanīja nopietnas izmaiņas Zemes garozā un saprata, ka tuvojas gigantiska kataklizma, kas varētu iznīcināt lielāko daļu valsts.
Jons Meks
Biogrāfija
Arī šodien Meks turpina filmēt un montēt pirms gadu desmitiem safilmētos kadrus. Tā kā izejmateriāla kļūst arvien vairāk, Meks sāk meklēt jaunas formas un veidus to izrādīšanai — videoinstalācijas. Jons Meks spēlējas ar attēliem un skaņām, atdzīvinot un pārraidot labāko, kas reiz trāpījies kameras acī.
Japānas bojā eja
Sižets
Profesora skumjais pieņēmums tika apstiprināts ļoti drīz: netālu no Tokijas sākās vulkāna izvirdums, salas drebēja no zemestrīces radītajiem satricinājumiem, tās radītie milzīgie viļņi appludināja krastu.
Japānas valdība sasauca zinātnieku sapulci, lai prognozētu, kas gaida Japānas salas. Profesora Tadokoro viedoklis bija, ka gaidāmas briesmīgas katastrofas, iespējams, pat šo salu bojāeja. Tam bija grūti noticēt. Sirmais Vatari, kurš savulaik bija strādājis kopā ar pašreizējo premjerministru Jamamoto, saprata, ka Tadokoro paziņojums ir jāuzņem ļoti nopietni. Vatari bija ievērojis, ka Japānu pēkšņi atstājušas visas bezdelīgas. Viņš pārliecināja Jamamoto sākt darbu pie slepeniem projektiem, lai glābtu iedzīvotājus. Zinātnieku grupa veica jūras dibena papildu pētījumus. Viņu secinājums diemžēl neatstāja cerību: Japāna ies bojā, mazāk nekā gada laikā jūra aprīs Japānas salas.
Zinātnieku prognozes sāka piepildīties neticamā ātrumā. Drīz Tokiju satricināja jauna zemestrīce. Trešdaļa pilsētas iedzīvotāju gāja bojā zem drupām un ugunsgrēku liesmās. Glābšanas komandas nespēja tikt galā ar uguni. Valdība izmisīgi mēģināja jebkādā veidā palīdzēt cilvēkiem, bet bija jau par vēlu, un valsts bojāeja bija neizbēgama.
Jamamoto izsūtīja slepenus ziņojumus citu valstu valdībām, lūdzot glābt tautu, pieņemt un izmitināt 110 miljonus japāņu, kuriem jāatstāj valsts. Tikai dažas valstis tam piekrita. Kādas valsts vadītājs ar atklātu cinismu paziņoja: "Ja nu mēs pieņemam kaut ko no Japānas, es labāk dotu priekšroku mākslinieciskām vērtībām, nevis cilvēkiem."
Sākās iedzīvotāju masveida evakuācija. Amerikāņu un padomju kuģi tuvojās bojā ejošās Japānas krastiem, un padomju transporta lidmašīnas nolaidās atlikušajos lidlaukos. Ar kuģiem un lidmašīnām japāņi atstāja zemi, kas viņus bija barojusi, un pati izmocītā zeme pamazām paslēpās zem okeāna viļņiem. Šikoku sala nogrima, Kjusju sala sadalījās divās daļās un pārstāja eksistēt, vairs nebija Hokaido. Ne gabaliņš Japānas zemes nebija vairs palicis virs ūdens. Virs okeāna ausa saule un vairs neieraudzīja savu valsti...
Pa svešu, sniegotu līdzenumu traucās vilciens ar Reiko. Pasaules viņā galā pa vilciena logu Onodera raudzījās tuksnesī, kas pletās visapkārt...
Ultra Low Floor
ULF (saīsinājums no Ultra Low Floor) ir zemās grīdas tramvajs, ko Siemens Rail Systems izstrādāja Vīnes transporta kompānijai Wiener Linien. ULF raksturo tā bezass šasija un viens no zemākajiem iekāpšanas augstumiem pasaulē. Vīnei un Rumānijas pilsētai Oradjai laikā no 1994. līdz 2017. gadam kopumā tika uzbūvēti 342 ULF tipa tramvaji.
Vīnes ULF
1989. gadā Vīnes pilsēta nolēma iegādāties zemās grīdas tramvajus, kuru iekšpusē nevarēja būt pārāk stāvi pakāpieni, platformas vai rampas. Uzņēmumu Simmering-Graz-Pauker (SGP) (šobrīd Siemens) un Elin EBG Traction (VA meitasuzņēmums) konsorcijs Tech izstrādāja jauna veida transportlīdzekļa koncepciju, kas bija jātestē.
Šim nolūkam tika izmantots ar E 1 motorvagonu savienots C 2 piekabināmais vagons ar zemās grīdas vidusdaļu, kas ietvēra jaunus šarnīrveida portālus. Konstrukcija, kas sākotnēji bija bez piedziņas, vēlāk tika aprīkota ar vilces motoriem un prezentēta sabiedrībai 1991. gadā.
Veiksmīgie testa braucieni mudināja SGP un Elin nomainīt piekarināmā vagona priekšējo daļu pret pilnībā funkcionējošu priekšējo daļu, lai tagad paplašināto testa transportlīdzekli turpmāk varētu darbināt neatkarīgi. Šo priekšdaļu izstrādāja Porsche Design. ULF tika nodots ražošanā 1994. gadā līdz ar prototipa (īsa un gara sastāva) izbūvi.
Pirmais sastāvs tika nodots Wiener Linien 1995. gada martā, kas pēc tam to pakļāva turpmākiem testiem un pārbaudes braucieniem. SGP veica arī papildus izmaiņas sastāviem.
Oficiālā ULF debija bija 1995. gada 18. maijā. Transportlīdzekļu ārējo dizainu atkal bija izstrādājusi kompānija Porsche Design, bet tas bija uzlabots salīdzinājumā ar testa transportlīdzekļa dizainu. Tramvaju izskats būtībā nemainījās visā ražošanas periodā. Tikai 1. vagons sākotnēji bija modificētā krāsu shēmā ar lielāku pelēkās krāsas saturu. Abi tramvaji pēc tam tika izmantoti regulārajā pasažieru satiksmē.
1996. gada novembrī Wiener Linien beidzot pasūtīja SGP būvēt sērijas vagonus, lai gan pirmo sastāvu varēja nodot tikai 1997. gada beigās. Apstiprināšanas procesā sekoja turpmāka kavēšanās, kas beidzās tikai aptuveni gadu vēlāk, kad rūpnīca sāka darboties. Abu prototipu vagonus sērijveidā sāka ražot līdz 2002. gadam.
Otrās sērijas piegādes Wiener Linien sākās 2007. gada 18. janvārī. Pirmo reizi šie tramvaji sāka kursēt 2007. gada 26. novembrī 58. maršrutā. 2. paaudzes sastāvi piedzīvoja gan optiskus, gan tehniskus uzlabojumus. Starp uzlabojumiem bija gaisa kondicionēšanas sistēma, jauns interjers, uzlaboti galamērķa displeji un pilnveidojumi ritošajā daļā, taču ilgās apstiprināšanas procedūras atkal aizkavēja tramvaju nodošanu ekspluatācijā. 2. paaudzes ULF garā versija (B1) darbību tīklā (43. līnijā) uzsāka 2 gadus vēlāk 2009. gada jūlijā.
Pēdējais ULF (Nr. 801) Wiener Linien tika nodots 2017. gada jūnija beigās. Ieskaitot abus prototipus, Vīnei kopumā tika uzbūvēti 332 ULF sastāvi.
Bombardier Flexity
2013. gada rudenī Wiener Linien izsludināja jaunu konkursu par nākamās paaudzes zemās grīdas tramvaju iepirkumu. 2014. gada beigās tika noslēgts 562 miljonu eiro vērts līgums ar Bombardier par 119 Bombardier Flexity sastāvu iegādi, paredzot iespēju pasūtīt papildus 37 sastāvus. Tāpat kā Flexity Berlin, arī Flexity Vienna ir īpaši pielāgots modelis ar 215 mm ieejas augstumu. Tika pasūtīti tikai garie sastāvi ar garumu 34 metri. Piegādes plānotas no 2018. līdz 2026. gadam.
ULF citās pilsētās
Pēc InnoTrans 2004 Berlīnē tur izstādītais sastāvs demonstrācijas nolūkos dažas dienas brauca Berlīnes tramvaju tīklā.
2005. gadā Grācas tramvaja tīklā testa nolūkos dažas dienas kursēja divi ULF, kā arī viens sastāvs Minhenes tramvaja tīklā 2001. gadā. Tramvajs tika prezentēts arī UITP vieglā dzelzceļa kongresā 2004 Drēzdenē.
Ritošā daļa un tehnika
ULF ir zemas grīdas vienvirziena tramvajs. Transportlīdzekļa salona grīda ir tik zema, ka tā ir aptuveni vienā līmenī ar ietves apmali. Durvju slieksnis ir 197 milimetrus virs sliedes augšējās malas, vienlaidu vagona grīda 220 milimetrus virs sliedes augšējās malas, t.i., katrā gadījumā aptuveni par 100 milimetriem zemāka nekā lielākajai daļai zemās grīdas tramvaju.
Zemais iekāpšanas augstums un zemā transportlīdzekļa grīda visā transportlīdzekļa garumā neļauj izmantot asis, kas savieno riteņus abās sastāva pusēs. Tā vietā tika izstrādāta pilnībā pārveidota šasija, kurā asis tika aizstātas ar elektronisko vilces dzinēju vadību. Lielākā daļa motorvagona palīgierīču atrodas uz vagona jumta. Viss transportlīdzeklis sastāv no tā saukto moduļu (transportlīdzekļa virsbūves segmentu) un portālu (locītavu savienojumu) sistēmas, un atsevišķie moduļi ir savienoti viens ar otru šarnīrsavienojumā. Viens modulis ir piekārts portālā, nākamais uzlikts uz tā. Priekšējie un aizmugurējie portāli ir pagriežami, piekarami. Atšķirībā no citiem sliežu transportlīdzekļiem, piemēram, vilcieniem, piedziņas motori nav iebūvēti ratiņos zem vagona virsbūves, bet ir vertikāli izvietoti abās portāla rāmja ārējās pusēs. Atsevišķos riteņus piedzen konusveida zobrati. Īso vilkmi darbina seši piedziņas motori (centrālajā portālā un aizmugurējā portālā), garo vilkmi — astoņi piedziņas motori (centrālajos portālos), katrs ar 60 kW (pirmā sērija) vai 35 kW (otrā sērija) piedziņas. Ideja par šīm portāla šasijām, kas ir veidota kā apgriezts "U", radās SGP inženierim Leopoldam Lenkam.
Visiem ULF vilcieniem ir reģeneratīvā bremzēšana — tie var atgriezt tīklā lielu daļu no bremzēšanas laikā radītās enerģijas, jo to piedziņas motori darbojas kā ģeneratori un pārvērš kinētisko enerģiju elektroenerģijā. No 2001. gada sastāviem rūpnīcā tika uzstādīts trešais priekšējais lukturis, ārējie spoguļi (durvju pusē) un otrs indikatoru pāris.
Otrā ULF piegādes sērija ienesa gan optiskus, gan tehniskus jauninājumus. 2. sērijai ir, piemēram, gaisa dzesēšanas, nevis ūdens dzesēšanas dzinēji, dūmu detektori un temperatūras sensori, kā arī jauni priekšējie lukturi. Pārskatīts tika arī interjers. Jaunākie otrās kārtas sastāvi (no A 1 numura 92 un B 1 numura 755) tika piegādāti bez stikla rūts uz vadītāja kabīnes aizmugurējās sienas. Tomēr tajā pašā laikā ekspluatācijas laikā tramvajiem tika veiktas daudzas pārbūves:
Līdz ar sastāva numuru 772 vagoni tika aprīkoti ar hidraulisko līmeņa kontroli, kas pastāvīgi uzraudzīja iepriekš noteiktu iebraukšanas augstumu un nepieciešamības gadījumā to koriģēja. Papildus standarta augstumam 197 mm, sistēma ļāva izmantot arī tā saukto "ziemas līmeni" (240 mm), lai brauktu. Jaunākos sastāvos šī kļūdām pakļautā tehnoloģija tika izslēgta par labu normālai balstiekārtai; iekāpšanas augstums šajos sastāvos vienmēr ir 225 mm.
Salons un ārpuse
Katram modulim ir divviru bīdāmās durvis. Durvju atvēršanu var veikt ar attiecīgo durvju pogu. Visas durvis var atvērt arī centralizēti no vadītāja kabīnes. Lai atvieglotu iekļūšanu personām ratiņkrēslā, sākotnēji pie priekšējām durvīm tika uzstādīta elektriskā rampa, pirmo moduli varēja pilnībā nolaist, izmantojot hidrauliku. Vēlāk automātiskās rampas un nolaišanās funkcija tika paplašināta par labu manuāli salokāmām rampām; jaunāki transportlīdzekļi tika attiecīgi aprīkoti šādi no paša sākuma.
Informācija pasažieriem tiek nodrošināta, izmantojot skaļruņus un digitālos displejus, kas ir uzstādīti gan iekšpusē, gan ārpusē. Ārējos displejos tiek parādīts līnijas numurs un galamērķis, savukārt iekšpusē tiek parādīta gala pietura un apstāšanās pieprasījums. Atkarībā no piegādes perioda tie ir izstrādāti LCD, flip dot, flip dot/LED vai LED tehnoloģijā. Atsevišķos vilcienos ir uzstādīti arī tā sauktie info ekrāni. Šajos ekrānos lielākoties rāda redakcionālu saturu, bet tiek parādīti arī nākamo pieturu nosaukumi, kā arī pārsēšanās savienojumi. Biļešu automāts otrajā modulī piedāvā iespēju iegādāties biļetes. Biļešu validatori atrodas katrā otrajā portālā.
Sienas, griesti un šarnīrveida ejas tika apšūtas ar baltiem plastmasas paneļiem, un griestu elementi ir perforēti labākai skaņas izolācijai. Sēdekļiem, kas ir sarkanā krāsā, oriģinālajā aprīkojumā bija tekstila pārvalks, bet lielākā daļa tagad ir nomainīti pret plastmasas apvalkiem. Šādi sēdekļi tika uzstādīti vēlāk otrās paaudzes sastāvos no rūpnīcas. Turklāt, lai labāk cīnītos pret ārēju nolietojumu, otrās sērijas interjers saņēma tumšu līmi, nevis gaišas lietnes grīdas un pelēkus sienu segumus. Margas tika pilnībā nokrāsotas dzeltenā krāsā un ir paredzētas, lai atvieglotu orientēšanos vājredzīgajiem.
Centrālajā modulī abās durvju pusēs ir vietas bērnu ratiņiem un pirmajā modulī aiz vadītāja sēdekļa ir vieta ratiņkrēslam. Tā kā salons citādi ir pilns ar krēsliem un nav klasiska daudzfunkcionāla nodalījuma, kopš 2012. gada garajiem vilcieniem ir izņemti atsevišķi sēdekļi (otrajā modulī un aizmugurē).
Salonu apgaismo divas gaismas joslas A un B tipiem un viena gaismas josla A1 un B1 tipiem gaisa kondicionēšanas sistēmas dēļ. Pirmās sērijas automašīnām ir sildītājs, ko lielā mērā nodrošina atgūtā bremzēšanas enerģija, bet otrās paaudzes tramvajiem ir temperatūras kontroles sistēma. Katram modulim ir viens gaisa kondicionēšanas bloks apkurei un dzesēšanai.
Vadītāja sēdeklis atrodas slēgtā kabīnē un ir izvietots augstāk par pasažieru nodalījumu. Tas tika izstrādāts atbilstoši ergonomiskiem aspektiem, piemēram, bieži lietotie funkciju taustiņi ir integrēti roku balstos. Transportlīdzekļa aizmugurē ir manevrēšanas palīgstāvvieta vadītājam.
Vīne
Transportlīdzekļa tips tika izstrādāts Wiener Linien pēc pieprasījuma divos garumos, tā sauktais īsais sastāvs (24 metrus garš, tips A) un garais sastāvs (35 metrus garš, tips B). Wiener Linien iegādājās savus 332 sastāvus šādi:
Oradja
Oradjā izmantotie vilcieni optiski un tehniski atbilst Vīnes tipam A1.
Kritika un problēmas
Revīzijas palātas ziņojumā “Zemās grīdas tramvaju apkope un remonts” tika aplūkota ULF vagona tipa augstā apkopes intensitāte konstrukcijas dēļ. Izlases veida pārbaude tika veikta novērošanas periodā no 2007. līdz 2009. gadam.
Saistībā ar notikumiem Satiksmes ministrija kārtējo reizi norādīja uz iespēju trūkumu izkļūt pa logiem un ugunsgrēka sprādzienbīstamību lielā plastmasas īpatsvara dēļ komplektos.
Pēdējos gados tika noņemti hidrauliskie sūkņi, šļūtenes un cilindri, kas nodrošināja, ka ULF var pielāgoties līmenim atkarībā no sezonas, jo tie bija pārāk pakļauti remontam. Tā vietā tika izmantoti fiksēti, stingri dzelzs stieņi ULF iekšpusē, kas nozīmēja, ka ULF vairs nevar iegūt rezultātu ar zemāko ieejas augstumu. Tomēr, pateicoties tagad visaptverošajām pieturu salām nolaišanas funkcija pieejamam ieejas līmenim vairs nav nepieciešama.
Nikolajs Aleksejevs
Nikolajs Aleksejevs (ru; dzimis, miris ) bija Latvijas krievu valsts un sabiedriskais darbinieks. Rūpnīcas "VEF" direktors no 1958. līdz 1962. gadam.
Biogrāfija
Dzimis vecticībnieku ģimenē. Tēvs strādāja dzelzceļā par svērāju, māte kartona fabrikā.
1929. gadā absolvēja Rīgas krievu ģimnāzijas reālnodaļu un iestājās Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē. Pēc LU absolvēšanas strādāja lauksaimniecības mašīnu pētnieciskā stacijā un VEF galvenā mehāniķa nodaļā.
Otrā pasaules kara laikā kopā ar rūpnīcu devās evakuācijā uz Padomju Savienības aizmuguri. Brīvprātīgi iestājās 201. latviešu strēlnieku divīzijā. Piedalījās kaujās par Maskavu un pie Staraja Rusas. 1944. gadā guva ievainojumu, vēlāk piedalījās kaujās pie Rīgas un Kurzemes katlā. Kara beigas sagaidīja Berlīnē un tika apbalvots ar medaļu "Par drošsirdību" (За отвагу).
Pēc demobilizācijas atgriezās Rīgā, kur strādāja VEF rūpnīcā par galvenā mehāniķa vietnieku. Vēlāk kļuva par galvenā inženiera vietnieku un par rūpnīcas direktora Georgija Gailes vietnieku. No 1955. līdz 1958. gadam bija A. Popova vārdā nosauktās Rīgas Radiorūpnīcas direktors.
1958. gadā iecelts par VEF direktoru. 1988. gadā laikrakstā "Vefietis" Aleksejevu raksturoja kā kompetentu, izlēmīgu un savos secinājumos pārliecinātu vadītāju, kas pamatīgi zināja ekonomikas un apgādes nianses, piebilstot, ka viņa vadības laikos tika veikti pirmie nopietnie soļi ražošanas modernizācijā un specializācijā, piemēram, tika būvēti jauni cehi, Kultūras un tehnikas pils, sabiedriskās ēdināšanas kombināta pirmā ēka.
Bija arī Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts un Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.
Miris savā kabinetā. Apbedīts 2. Meža kapos.
GSP stadions
GSP stadions (el) ir stadions Kiprā, Nikosijas dienvidu pievārtē. Stadions nosaukts Vingrošanas asociācijas "Pankipra" (Γυμναστικός Σύλλογος "Τα Παγκύπρια") vārdā. Tas uzcelts 1999. gadā un ir lielākais valstī. Saukts arī Jaunais GSP stadions, jo tika uzbūvēts nomainot Veco GSP stadionu, kas no 1902. līdz 1999. gadam atradās Nikosijas centrā. Stadionā bāzējas futbola komandas Nikosijas APOEL un Nikosijas "Omonia", kā arī Kipras futbola izlase.
Dāmu mīlulis
"Dāmu mīlulis" (en) ir 2012. gada Francijas, Itālijas un Apvienotās Karalistes drāma, kas balstīta uz Gija de Mopasāna tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisori ir Niks Ormerods un Deklans Donelans. Galvenās lomas atveido Roberts Patinsons, Uma Tūrmane, Kristiāns Skots Tomass, Kristīna Riči, Entonijs Higinss un Kolms Mīnijs. Filmas pirmizrāde notika Berlīnes filmu festivālā.
Filmas galvenais varonis ir Džordžess Durojs, kurš, manipulējot ar pilsētas bagātākajām un ietekmīgākajām sievietēm, kāpj aizvien augstāk Parīzes sociālajos slāņos.
Abdžads
Etimoloģija
Terminu «abdžads», lai apzīmētu konsonantos alfabētus, 1990. gadā ieviesa amerikāņu lingvists Pīters Denielss (Peter T. Daniels). Nosaukums aizgūts no alfabēta apzīmējuma arābu un citās arābu rakstā rakstošajās valodās; tas veidots, izmantojot pirmos četrus arābu alfabēta burtus ʾalif, bāʾ, jīm un dāl.
Izcelšanās
Pirmais plašu pielietojumu guvušais abdžads bija feniķiešu raksts, kas cēlies ap 1050. gadu p.m.ē. un lietos līdz aptuveni 150. gadam p.m.ē. Ap to pašu laiku Sarkanās jūras dienviddaļas piekrastē izplatījās Dienvidarābijas raksts, kas tika lietots līdz m.ē. 6. gadsimtam, bet Kanaānā — paleoebreju raksts (lietots līdz m.ē. 135. gadam). Tiek uzskatīts, kas visas šīs rakstības cēlušās no protosīnājas raksta, kas bijis izplatīts Tuvajos Austrumos 19.—15. gadsimtā p.m.ē.
Lielākā daļa mūsdienās lietoto abdžadu cēlušies no aramiešu raksta, kas savukārt cēlies no feniķiešu alfabēta (treknrakstā izcelti mūsdienās lietotie abdžadi):
Alfonss Renjē
Alfonss Renjē (fr) bija beļģu futbolists, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Abdžads
Neīstie abdžadi
Lielākajā daļā mūsdienu abdžadu pastāv paņēmieni patskaņu apzīmēšanai. Arābu rakstā spraudzeņu /j/ un /w/ burti tike lietoti garo patskaņu /iː/, /eː/, /uː/ un /oː/ apzīmēšanai. Pastāv arī tā sauktais pilnais arābu raksts, kurā ar speciālām diakritiskajām zīmēm atzīmē visus patskaņus, geminācijas u.c. nianses. No arābu raksta atvasinātās rakstības nereti ir pilnvērtīgi alfabēti, piemēram Ķīnā lietotās uiguru, kazahu un kurgīzu arābiskās rakstības ir pilnvērtīgi alfabēti, kas iekļauj arī visus patskaņus.
Alfonss Renjē
Renjē 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja Jauktās komandas Université de Bruxelles sastāvā. Komanda futbola turnīrā izcīnīja bronzas medaļu.
Estele Herisa
Estele Herisa (en; dzimusi Nusbauma (en), mirusi ) bija amerikāņu aktrise un komiķe, zināma ar savu pārspīlēti spalgo, ķērcošo balsi.
Pazīstama pēc Esteles Kostansas lomas seriālā Seinfeld. Kā balss aktrise ieskaņojusi Kartupeļgalvas kundzi "Rotaļlietu stāsta" filmu sērijā, atveidojusi Marielu situāciju komēdijseriālā "Zaka un Kodija greznā dzīve" (The Suite Life of Zack & Cody) un ieskaņojusi Mammas Gundas balsi animācijas filmā "Tarzāns 2" (Tarzan II). Savas karjeras Herisa laikā piedalījusies dažādās televīzijas reklāmās. Viņa ieskaņojusi lomas vairākos animācijas seriālos un filmās, tostarp Mamma Lipskas lomu seriālā "Kima Possibla", Nāves māti seriālā "Mana trakā ģimene", veco lāču sievu filmā "Brālis lācis" (2003), Odriju filmā "Reiz prērijā" (2004). Herisas pēdējā loma bija Kartupeļgalvas kundzes balss filmā "Rotaļlietu stāsts 4" (2019).
Zeķes
Zeķes ir apģērba gabals, kuru velk kājās. Tā uzdevums ir sildīt kājas un uzsūkt sviedrus, kas izdalās no pēdām, kā arī novērst kāju berzēšanos ar apaviem. Mūsdienās zeķes bieži vien ir neatņemama stila un modes sastāvdaļa. Zeķes var būt gan adītas, gan austas, gan tamborētas, gan pītas. Arī materiāls, no kura izgatavo zeķes, var būt dažāds. Tas var būt neilons, vilna, kokvilna, akrils, poliesters. Zeķes gatavo arī no linu un zīda audumiem.
Rons Roberts Cīlers
Rons Roberts Cīlers (de, dzimis ) ir Vācijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, bijušais Vācijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Cīlers pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu 1. FC Köln, kas viņu īrē no Hannover 96.
Vācijas futbola izlases sastāvā Cīlers ir piedalījies 2012. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Vācija
HAVELSAT
HAVELSAT jeb HavelSat ir Turcijas nanopavadonis, daļa no Eiropas Komisijas finansētās Zemes apakšējās termosfēras izpētes programmas QB50 (kods QB50 TR02). Tas 2017. gada aprīlī ar kravas kuģi Cygnus OA-7 nogādāts Starptautiskajā kosmosa stacijā, no kurienes brīvā lidojumā orbītā palaists maijā.
HAVELSAT izgatavoja uzņēmums HAVELSAT A.S. un Stambulas tehniskā universitāte. Tas veidots pēc CubeSat 2U formas standarta ar masu aptuveni 2 kg.
Pavadoņa tehnoloģiskā derīgā krava ir programmvadāms radio (SDR) sakaru nodrošināšanai. Pavadonis arī veic attēlu neliela mēroga apstrādi.
Lidojuma gaita
HAVELSAT tika palaists 15:11 UTC kravas kuģa Cygnus OA-7 hermētiskajā nodalījumā ar nesējraķeti Atlas V/401 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-41. 22. aprīlī Cygnus ieradās stacijā.
Bonobo
Bonobo, bonobo šimpanze jeb punduršimpanze (Pan paniscus) ir viena no divām šimpanžu ģints (Pan) sugām, kas pieder cilvēkpērtiķu dzimtai (Hominidae). Otra ir parastā šimpanze (Pan troglodytes).
Bonobo mājo, salīdzinoši ar citiem Āfrikas dzīvniekiem, nelielā (500 000 km²) Centrālās Āfrikas teritorijā, Kongo upes baseinā Kongo Demokrātiskajā Republikā. Tas sastopams gan pirmatnējos, gan otrkārtējos mežos, gan sezonāli pārplūstošos mitraiņu mežos.
Bonobo un šimpanze ir cilvēka tuvākie mūsdienās dzīvojošie radinieki. Iespējams, ka fakts, ka šimpanžu abas sugas ir sliktas peldētājas, ir radījis bonobo sugu. Kongo upe 2 miljonu gadu laikā ir bijusi efektīga robežšķirtne, lai nodalītu bonobo no kopējā šimpanžu priekšteča. Bonobo dzīvo tikai upes dienvidu krastā.
Dabas pētniekiem nav zināms, cik liela tieši ir bonobo populācija, bet tiek pieņemts, ka bonobo kopējais daudzums ir 29 500 - 50 000 īpatņi. Suga ir iekļauta pasaules Sarkanajā grāmatā, jo tās izdzīvošana, samazinoties mežu platībām un pieaugot cilvēku saimnieciskajām aktivitātēm, ir apdraudēta.
Farīda Basta Sohaira
Farīda Basta Sohaira (en; dzimusi ) ir Ēģiptes starptautiskā meistare šahā (1993).
Bonobo
Zinātniskie pētījumi
Bonobo kā suga tika atklāts salīdzinoši nesenā pagātnē. Vācu anatomists Ernests Švarcs 1928. gadā veica pētījumus jaunas šimpanzes galvaskausam, kas glabājās Beļģijas Tervurenas muzejā. Atklājās, ka tas nav šimpanzes galvaskauss. Savu atklājumu Švarcs publicēja 1929. gadā. Detalizētāku un padziļinātāku pētījumu galvaskausam 1933. gadā veica amerikāņu anatomists Harolds Kūlidžs un klasificēja bonobo kā jaunu sugu. 2012. gadā pirmo reizi tika publicēti šimpanžu ģenētisko pētījumu rezultāti - bonobo genoms no šimpanzes genoma atšķiras tikai par 0,4%. Abu sugu DNS salīdzinoši ar cilvēka (Homo sapiens) DNS sakrīt par 98%. Pētījumos ir noskaidrojies, ka abas šimpanžu sugas ir tuvāk radniecīgas cilvēkiem, nekā gorillām.
Farīda Basta Sohaira
Biogrāfija
2005. gadā Lusakā Āfrikas šaha čempionātā sievietēm izcīnījusi sudraba medaļu un izcīnījusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas.
Bonobo
Zinātniskie pētījumi
Joprojām visi zinātnieki nav vienisprātis par esošo hominīnu sistemātiku. Ir zinātnieki, kas uzskata, ka bonobo un parastā šimpanze ir tik tuvu radniecīgas ar cilvēkiem, ka klasifikācijas sistēmā šimpanzes un cilvēki būtu jāsistematizē vienā cilvēku ģintī (Homo), toties citi uzskata, ka cilvēks būtu jāklasificē šimpanžu ģintī (Pan). Jebkurā gadījumā, ja sekos klasifikācijas izmaiņas, tās skars arī pārējo izmirušo seno cilvēku, australopitēku iekaitot, klasifikāciju.
Evolūcija
Pēc DNS pētījumiem var droši teikt, ka cilvēks no šimpanzēm pilnībā nodalījās pirms 2.5 miljoniem gadu, bet kopīgs priekštecis tiem dzīvoja pirms 7 miljoniem gadu. Toties šimpanze no bonobo nodalījās pirms 2 miljoniem gadu. Tā kā līdz mūsdienām nav izdzīvojusi neviena no seno cilvēku sugām, izņemot saprātīgo cilvēku (Homo sapiens), tad abas šimpanžu sugas ir cilvēka tuvākie mūsdienās dzīvojošie radinieki.
Farīda Basta Sohaira
Biogrāfija
Pārstāvējusi Ēģipti Pasaules šaha olimpiādēs:
Bonobo
Evolūcija
Mūsdienās abu šimpanžu sugu populāciju izplatības areāli, kas atrodas Rietumāfrikas un Centrālāfrikas reģionos, nepārklājas ar seno cilvēku fosiliju atradumu vietām Austrumāfrikā. Tomēr Kenijā ir atklātas šimpanžu fosilijas, kas nozīmē, ka pleistocēna laikā Austrumāfrikā Lielā Rifta ielejā viens otram blakus mājoja gan senie cilvēki, gan šimpanzes. Mūsdienās dzīvojošā bonobo ķermeņa proporcijas ir ļoti līdzīgas senajam cilvēkam australopitēkam (Australopithecus). Šīs līdzības iespaidots viens no pasaules vadošajiem biologiem Džeremijs Grifits no Austrālijas ir izvirzījis hipotēzi, ka bonobo varētu būt dzīvs piemērs mūsu kopīgajam senajam cilvēku priekštecim.
Izskats un īpašības
Bonobo, salīdzinot ar šimpanzi, ir ar smalkākiem kauliem, slaidāks, bet tā nav šimpanzes pundurversija. Abas sugas ir apmēram vienādi lielas, lai gan liels šimpanzes tēviņš var būt daudz smagāks un masīvāks nekā bonobo tēviņš. Kopumā bonobo tēviņi, kā tas raksturīgs cilvēkpērtiķiem, ir lielāki nekā mātītes. Tēviņš sver 34 - 60 kg, bet mātītes vidējais svars ir 30 kg. Ķermeņa kopējais garums kopā ar galvu, stāvot uz četrām ekstremitātēm (kājas un rokas neieskaitot), ir 70 - 83 cm. Ja pieaudzis bonobo nostājas uz divām kājām, tad tā augstums abiem dzimumiem vidēji ir 115 cm. Rokas ir garākas par kājām, plaukstām un pēdām ir gari pirksti un pleca locītava ir izteikti kustīga. Apmatojums ir melns, bet ar gadiem tas var nosirmot. Bonobo ir raksturīgas ļoti garas kājas un rokas, atšķirībā no šimpanzes tam ir tumša seja un uz galvas samērā gari mati. Salīdzinoši arī galva ir smalkāk veidota, ar mazāk izceltiem uzacu lokiem un mazākām ausīm. Bonobo pleci ir šauri un kakls smalks. Mātītēm, salīdzinot ar citām cilvēkpērtiķu mātītēm, krūtis ir vairāk attīstītas, tās nav tik plakanas, bet arī ne tik ļoti attīstītas kā cilvēkiem.
Pārvietošanās kustību veidi
Bonobo dzīvo gan uz zemes, gan kokos. Atrodoties uz zemes, bonobo galvenokārt pārvietojas, balstoties uz visām četrām ekstremitātēm, rokas pret zemi atspiežot pret dūres pirkstu kauliņiem. Tas pārvietojas arī uz divām kājām, bet ļoti reti, retāk kā 1%, ņemot vērā veidus kā bonobo savvaļā pārvietojas pa zemi. Šis procents izmainās, ja bonobo dzīvo nebrīvē. Atkarībā no apstākļiem pārvietošanās biežums uz divām kājām pieaug un aizņem 3,9 - 19% no kustībām uz zemes.
Uzvedība
Bonobo ir emocionāli attītīti dzīvnieki. Tie spēj būt altruistiski, just empātiju, būt laipni, pacietīgi, un tie ir emocionāli jūtīgi. Starp mātītēm un tēviņiem agresijas izpausmes notiek ļoti reti, kā arī tēviņi ir ļoti iecietīgi pret mazuļiem un jaunajiem bonobo.
Bara attiecības
Bonobo baram ir matriarhātam raksturīgas savstarpējās attiecības. Mātītes kopumā dominē pār tēviņiem, kura vieta bara hierahijā pamatā ir atkarīga no mātes vietas bara hierarhijā. Saite starp māti un dēlu ir ļoti spēcīga un saglabājas visu bonobo mūžu. Lai arī barā pastāv hierarhija, tā ir daudz maigāka un savstarpēji tolerantāka nekā citiem primātiem. Tomēr mātītes savstarpēji ir draudzīgākas nekā tēviņi. Ja kādai mātītei vai viņas dēlam izcēlies strīds ar pieaugušu tēviņu, pārējās mātītes steidzas palīgā mātei ar dēlu. Tā kā bonobo novērojumi savvaļā ir ļoti nenozīmīgi, visi priekšstati par bonobo bara attiecībām iegūti, vērojot dzīvniekus nebrīvē. Iespējams, ka nebrīvē, kur bars saņem regulāru piebarošanu, attiecības ir daudz relaksētākas nekā savvaļā.
Bara lielums savvaļā ir grūti nosakāms, jo liels bars, kurā ir līdz 100 īpatņiem, dienas laikā, meklējot barību, sadalās mazākās grupās. Vakarā bars sanāk kopā uz nakšņošanu. Bonobo guļ ligzdās, kas tiek iekārtotas augstu koka zaros.
Seksuālā uzvedība
Bonobo ir slavens ar savu augsti attītīto seksuālo uzvedību. Ar seksa palīdzību tiek regulēta bara dzīve. Tas tiek izmantots, lai atrisinātu dažādas bara un individuālās attiecības, lai noregulētu konfliktus, lai izrādītu pieķeršanos un mīlestību, lai nostiprinātu vietu barā, lai izpaustu sajūsmu un mazinātu stresu. Seksuālas attiecības var novērot visās iespējamās dzimuma kombinācijās un neskaitāmās seksa pozīcijās. Bonobo ir vienīgais zināmais dzīvnieks vēl bez cilvēka, kas izrāda uzmanību viens otram tik dažādos veidos. Lai arī ir novērota pārošanās seja pret seju arī rietumu gorillai (Gorilla gorilla), bonobo to dara regulāri, tie skūpstās, izmantojot mēli, un tiem ir orālais sekss.
Tieši attīstīto seksuālo attiecību dēļ bonobo ir ļoti zems agresijas līmenis, salīdzinot, piemēram, ar parastajām šimpanzēm vai citiem cilvēkpērtiķiem. Kad bonobo bars klejojot pa mežu, atrod jaunu bagātīgu barošanās vietu, visi kļūst tik satraukti un prieka pārņemti, ka satraukums pārvēršas kopīgā seksa aktivitātē, pēc tam bars mierīgi barojas.
Līdzības ar cilvēkiem
Bonobo ir viens retajiem dzīvniekiem, kas spēj sevi atpazīt spogulī. Savā starpā tie komunicē, pirmkārt izmantojot balsi, lai gan to kliedzienu nozīme cilvēkiem nav zināma. Tomēr cilvēki spēj saprast bonobo sejas izteiksmes un lielāko daļu roku žestus. Eksperimentējot bonobo Kanzi tika sekmīgi iemācīts komunicēt ar cilvēku, izmantojot dažādas ģeometriskās figūras. Kanzi spēj izmantot komunikācijai vairāk kā 500 "angļu vārdu" un saprot angļu valodā vairāk kā 3000 izrunātu vārdu. Kanzi ir ne tikai pats iemācījies runāt, viņš ir mēģinājis mācīt savu māti izmantot ģeometriskās figūras, turklāt dažus vārdus viņš iemācījis sekmīgi.
Barība
Bonobo ir visēdājs. Vislabprātāk tas barojas ar augļiem, bet bonobo barojas arī ar koku lapām, maziem zīdītājiem, piemēram, zvīņastlidvāverēm, lidvāverēm un dukeriem, un bezmugurkaulniekiem. Dažos gadījumos ir novērots, ka bonobo medī arī zemākas kārtas primātus.
Reprodukcija
Bonobo reprodukcijas statistika nav augstāka kā parastajai šimpanzei. Periods no vienas meklēšanās līdz nākamajai ir nedaudz mazāks kā gads, turklāt mazuļa dzimšanas gadā mātīte nemeklējas vispār. Grūsnības periods ilgst 240 dienas. Par savu mazuli māte rūpējas 4 gadus, to zīdot, auklējot un uzmanot. Jauns mazulis tiek dzemdēts apmēram ik pēc 4,6 gadiem. Bonobo nebrīvē dzīvo līdz apmēram 40 gadiem, bet tā mūža ilgums savvaļā nav zināms.
Seišelu Tautas aizsardzības spēki
Seišelu Tautas aizsardzības spēki ir Seišelu Republikas armija, kas sastāv no kājnieku vienības, krasta apsardzes, gaisa spēkiem un prezidenta drošības dienesta.
Mikolass Jozefs
Mikolass Jozefs (cz; dzimis Prāgā, Čehijā) ir čehu dziedātājs, dziesmu autors un bijušais modelis. Mikolass piedalījās 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, pārstāvot Čehiju, pēc uzvaras interneta nocionālajā atlasē ar dziesmu Lie to Me. Savā pusfinālā viņš ieguva 3. vietu, kas viņam ļāva kvalificēties finālam, kurā dziedātājs ieguva 6. vietu, kas ir valsts visu laiku labākais rezultāts.
25 (albums)
25 ir angļu dziedātājas Adeles trešais studijas albums. Tas tika izdots.
Apvienotajā Karalistē albums pirmajā nedēļā tika pārdots 800 tūkstošos kopiju, tādējādi kļūstot par visvairāk pārdoto albumu Apvienotās Karalistes vēsturē (ņemot vērā pirmo nedēļu pēc albuma izdošanas). ASV tas kļuva par visvairāk pārdoto albumu 21. gadsimtā — pirmajās trijās dienās tika pārdoti 2,3 miljoni albuma kopiju.
Dino De Laurentiss
Kopā ar producentu Karlo Ponti, viņš bija galvenais itāļu kino izplatītājs pasaulē pēc Otrā pasaules kara. Viņš producējis vairāk nekā 500 filmām, no kurām 38 bija nominētas Amerikas Kinoakadēmijas balvai. 1958. gadā kā producents saņēmis Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā", par Federiko Fellīni režisēto filmu "Ceļš". 2001. gadā saņēmis Ērvinga Tālberga memoriālā balvu.
De Laurentiss producējis tādas filmas kā Riso Amaro (1949), "Eiropa 51" (Europa '51, 1952), L'oro di Napoli (1954), "Karš un miers" (War and Peace, 1956), "Kabīrijas naktis" (1957), "Svešinieks" (Lo straniero, 1967), Barbarella (1968), Death Wish (1974), Face to Face (1976), "Karalis Kongs" (King Kong, 1976), The Serpent's Egg (1977), Flash Gordon (1980), "Helovīns 2" (Halloween II, 1981), "Regtaims" (Ragtime, 1981), "Mirusī zona" (1983), "Kāpa" (1984), Cat's Eye (1985), Year of the Dragon (1985), Silver Bullet (1985), "Zilais samts" (1986), Manhunter (1986), "Ļaunie miroņi 2" (The Evil Dead 2, 1987), Army of Darkness (1992), "Ķermenis kā pierādījums" (Body of Evidence, 1993), "Tuksneša vidū" (Breakdown, 1997), "Hanibāls" (Hannibal, 2001), "Sarkanais pūķis" (2002), "Pēdējais leģions" (The Last Legion, 2007) un "Hanibāls: sākums" (Hannibal Rising, 2007).
Pikaps
Pikaps (no en — 'celt, aizvest') ir vieglais automobilis vai visurgājējs ar atvērtu kravas platformu. Gadījumā, ja kravas kaste tiek aprīkota ar cieto jumtu, pikaps pārtop par furgonu.
Mūsdienās pikapus iedala:
Rīgas Herdera vidusskola
Rīgas Herdera vidusskola bija vācu filozofa Herdera vārdā nosaukta Rīgas vidusskola Skolas ielā 32 Centra apkaimē. Pirms tam šeit atradās Rīgas Valsts Parauga pamatskola (1922—1940), ko pēc Otrā pasaules kara pārveidoja par '''Rīgas 12. vidusskolu''' ar krievu mācību valodu. Skola slēgta 2014. gadā.
Vēsture
Ēka Skolas ielā 32 uzbūvēta pēc arhitekta K. Pēkšēna projekta 1904.-1905. gadā kā īres nams, kas sākotnēji saukts tā īpašnieka vārdā par Romāna namu.
Līdz Latvijas okupācijai 1940. gadā namā darbojās šādas iestādes:
Skolas slēgšana
Pēc Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas datiem 2013./2014. mācību gadā Rīgas Herdera vidusskolā mācījās tikai 357 skolēni.
Skolēnu skaita krasās samazināšanās dēļ 2014. gadā Rīgas Herdera vidusskolu apvienoja ar Rīgas Krievu vidusskolu, apvienotajai skolai piešķirot J. G. Herdera Rīgas Grīziņkalna vidusskolas nosaukumu. 155 Rīgas Herdera vidusskolas skolēnu vecāki parakstīja vēstuli, kurā iebilda pret Rīgas vispārējās izglītības iestāžu tīkla optimizācijas komisijas lēmumu, tomēr vecāku argumentus nav uzklausījusi ne skolas, ne Rīgas domes vadība.
Ēka
Skolas ēka celta 1904. gadā racionālistiskā jūgendstila ievirzē. Ekskluzīvajā vietā Rīgas centrā esošo piecstāvu ēku rotā ornamentāli greznojumi, grezni erkeri, balkoni un lodžijas, savukārt tās fasādi raksturo nevainojams tehniskais stāvoklis. Ēka ir iekļauta Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā kā vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis (nr. 8047).
Majlinda Kelmendi
Majlinda Kelmendi (Majlinda Kelmendi; dzimusi ) ir albāņu tautības Kosovas džudiste, kas līdz 2014. gadam pārstāvējusi Albāniju. Olimpiskā, pasaules un Eiropas čempione svara kategorijā līdz 52 kg. Starptautiskās Džudo federācijas prezidents Mariuss Vīzers 2014. gadā Kelmendi nosauca par pasaulē labāko džudisti visās svara kategorijās.
Divas reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs (. gadā, pārstāvot Albāniju, un . gadā, pārstāvot Kosovu). 2013. gadā kļuvusi par pasaules čempioni, bet divas reizes arī par Eiropas čempioni svara kategorijā līdz 52 kg.
2014. gada decembrī Starptautiskā Olimpiskā komiteja oficiāli atzina Kosovu un ļāva tai piedalīties olimpiskajās spēlēs. M. Kelmendi 2016. gada olimpiskajās spēlēs bija Kosovas karognesēja atklāšanas ceremonijā, bet pēc tam kļuva par čempioni svara kategorijā līdz 52 kg. Šī bija Kosovas pirmā medaļa olimpiskajās spēlēs.
Jukāni
Jukāni ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P38, Mazais Virānes ezera krastā.
Silciema iela
Silciema iela var būt:
Gaujas leja (glezna)
"Gaujas leja" ir 1891. gadā Jūlija Federa gleznota Gaujas senlejas glezna. Tā atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā. "Gaujas leja" ir viens no Federa zināmākajiem darbiem, mākslinieka "zīmols", glezna kļuvusi par vienu no Latvijas ainavas simboliem.
Vēsture
J. Feders bija viens no Latvijas ainavas glezniecības aizsācējiem 19. gadsimta otrajā pusē. Glezna "Gaujas leja" pirmoreiz tika eksponēta Mākslas akadēmijas izstādē Sanktpēterburgā, pēc tam divdesmit gadus piederējusi kādam privātkolekcionāram. 1921. gadā Rīgas Pilsētas mākslas muzejs izmantoja piedāvājumu to iegādāties.
Raksturojums
19. gadsimta glezniecībai raksturīgā panorāmiskā ainava "Gaujas leja" tiek devēta par latviešu dabassskatu glezniecības stūrakmeni. Darbā attēlotā Vidzemes ieleja, kas tiek saistīta ar Siguldas apkaimē esošo Ķeizarskatu, piederas pie reālisma perioda, kas tiek izšķirts apskatot J. Federa daiļradi. Šajā posmā mākslinieks rūpīgi un detalizēti fiksējis vizuāli tveramas ainavas ģeorgrāfiski ģeoloģosko, florālo, atmosfērisko un apgaismojuma specifiku, kas novērojams arī darbā "Gaujas leja".
J. Feders, attēlojot Gaujas līkločus un tiem raksturīgo vidi, nav izcēlis kādu konkrētu objektu, bet gan virzījis skatu pāri dabasskatam. Māksliniecisko elementu mērķtiecīga izvēle kalpo gleznas emocionālā satura atklāsmei, radot priekšstatu par harmonisku vidi, par dabu, kas ir samērojama ar cilvēku un draudzīga viņam. Pret gaismu gleznotajā kalna pakājē mākslinieks izcēlis priekšā esošos koku siluetus un ar pabiezu baltās krāsas triepienu veidojis upes līkločus, kuri šķietami aiziet bezgalībā, tā gleznā it kā izslēdzot reālo laiku. Vienīgā liecība par cilvēku klātbūtni ir nelielais dūmu stabs, kas veidojas no kāda skursteņa gleznas tālajā plānā.
Gan "Gaujas lejas" skaidrā uzbūve, gan krāsu risinājums liek domāt par šā darba ciešo saiti ar akadēmiskajām tradīcijām, un ne tikai šauri Diseldorfas skolas nozīmē, bet raugoties uz akadēmismu plašāk.
Zlatko Daličs
Zlatko Daličs (hr; dzimis ) ir horvātu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā. Kopš 2017. gada oktobra ir Horvātijas futbola izlases galvenais treneris.
Futbolista karjeru sācis Splitas "Hajduk". Vēlāk pārstāvējis citus bijušās Dienvidslāvijas klubus, bet karjeras nozīmīgāko daļu aizvadījis klubā Varteks. Tajā 2000. gadā arī noslēdzis spēlētāja karjeru.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām sāka strādāt par trenera asistentu klubā Varteks. No 2002. līdz 2005. gadam bija kluba sporta direktors. 2005. gadā tika iecelts par komandas galveno treneri. Jau savā pirmajā sezonā šajā amatā ieguva trešo vietu Horvātijas Pirmajā līgā (augstākais līmenis) un iekļuva Horvātijas kausa izcīņas finālā.
2007. gadā kļuva par Rijeka galveno treneri, tomēr nostrādāja tajā tikai vienu sezonu. 2008.—2009. gada sezonā trenēja Albānijas klubu Tirānas "Dinamo", 2009. gadā atgriezās Horvātijā, kļūstot par Slaven Belupo galveno treneri. Paralēli darbam ar klubiem strādāja arī par Horvātijas U21 izlases trenera asistentu.
Karjeras turpinājumā strādāja ar Saūda Arābijas klubiem. No 2014. līdz 2017. gadam bija Apvienoto Arābu Emirātu kluba Al Ain galvenais treneris. 2015. gadā palīdzēja komandai izcīnīt AAE čempiontitulu, bet 2016. gadā aizveda to līdz AFC Čempionu līgas finālam.
tika apstiprināts par Horvātijas futbola izlases galveno treneri, neilgi pirms 2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas izšķirošajām spēlēm amatā nomainot Anti Čačiču. Daliča vadībā Horvātijas izlase kvalificējās 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram.
Spēlētāja karjera
Hajduk Split
Trenera karjera
Dinamo Tirana
36. līnija (Jūrmala)
36. līnija ir iela Jūrmalā, Lielupes apkaimē. 36. līnija sākas krustojumā ar Bulduru prospektu un beidzas kāpu rajonā. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. 36. līnijā satiksmes kustība norit vienā joslā. Iela iet caur mežu un tajā nav vērojama apbūve.
Ielas beigās atrodams tās vārdā nosaukts restorāns "36. līnija".
Salaspils iela
Salaspils iela var būt:
Sēlijas paugurvalnis
Sēlijas paugurvalnis, arī Viesītes morēnu valnis, ir gala morēnu pauguraine, kas šķērso Sēlijas teritoriju pāri Aizkraukles un Jēkabpils novadiem, kur tas savienojas ar Ilūkstes pauguraini Augšzemes augstienē. Daugavas ieleja ziemeļos to šķir no Vidzemes augstienes.
Austrumos no tā stiepjas Vidusdaugavas zemiene un Aknīstes pacēlums, bet rietumos Viduslatvijas zemienes Taurkalnes līdzenums.
Zemes virsa
Paugurvaļņa platums ir aptuveni 10 km un relatīvais augstums ap 20 metriem virs apkārtējā līdzenuma līmeņa. Augstākie pauguri ir Ormaņkalns (165 m), Stampānu kalns (141 m) un Sperjāņu kalns (133 m). Sēlijas paugurvaļņa ziemeļu galā augstākais paugurs ir Taborkalns (Dabora kalns, Dāburkalns), kurā savulaik atradies Strūves ģeodēziskais loka punkts Dabors-kalns, valsts aizsardzības Nr. 9217.
Vaļņa platākajās vietās glaciālās dobēs vai pie vaļņa pamata atrodas Baltiņu, Piksteres, Aumaņa, Viesītes, Klauces, Saukas, Krigānu, Viņaukas un Aizdumbļu ezeri.
Ģeoloģiskā izcelsme
Sēlijas paugurvalnis ir radies pēdējā Ledus laikmeta beigu cēlienā, kad pirms vairāk kā 14 000 gadiem divu ledāja mēļu ledus masas saskares zonā radās morēnu valnis. Vēlāk Latvijas austrumu daļu vēl klāja ledājs, bet tagadējā Viduslatvijas zemienē atradās ledus ezers. Vairākās vietās kūstošā ledāja ūdens pārrāva paugurvalni, izveidojot subglaciālās vagas tagadējās Daugavas ielejas, Viesītes un Saukas ezeru vietās un citur. Pa tām tagad uz rietumiem tek Daugavas, Viesītes un Dienvidsusējas upes.
Arheoloģija
Uz paugurvaļņa ir auglīga mālzeme, tādēļ tas daudz labāk piemērots zemkopībai nekā purvainie līdzenumi abās tā pusēs. Tādēļ šeit atrasti daudzi seno baltu pilskalni, kas apdzīvoti kopš agrā dzelzs laikmeta. Uzskata, ka pa Sēlijas paugurvalni vedis ceļš no Lietuvas gar Saukas, Viesītes un Piksteres ezeriem uz Sēlpils pilskalnu un Indriķa hronikā minēto pārceltuvi pāri Daugavai.
Erna Eltermane-Miķelsone
Erna Eltermane-Miķelsone (dzimusi, mirusi vai pēc citiem avotiem  ) bija latviešu vieglatlēte un basketboliste.
Ar sportu sākusi nodarboties Rīgas 4. vidusskolā. Vairākas reizes kļuvusi par Latvijas čempioni vieglatlētikā dažādās disciplīnās. Trīs reizes labojusi Latvijas rekordu tāllēkšanā (pēdējais rekords 1935. gadā — 5,475 m).
Ūdens ziloņiem
"Ūdens ziloņiem" (en) ir 2011. gada ASV romantiska drāma, kas balstīta uz Sāras Gruenas tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Frānsiss Lorenss. Galvenās lomas atveido Roberts Patinsons, Rīza Viterspūna, Kristofs Valcs un Hals Holbruks. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas sižets notiek 20. gadsimta 30. gados. Bijušais veterinārmedicīnas students iegūst darbu ceļojošā cirkā un iemīlas cirka darbinieka sievā.
Barbadosas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Barbadosas sportisti, kas olimpiskajās spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Barbadosa līdz šim ir piedalījusies tikai vasaras olimpiskajās spēlēs. Tajās Barbadosa piedalās kopš 1952. gada.
Līga Ungure
Līga Ungure (dzimusi kā Šterna Rīgā, arī Aire) ir Latvijas FIDE meistare šahā. FIDE starptautiskā tiesnese (2000). FIDE trenere (2013).
Biogrāfija
Kopš 1970. gadu vidus ir viena no vadošajām Latvijas šahistēm. Daudzkārtējā Latvijas sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros piedalījusies kopš 1974. gada. Lielāko panākumu šajos turnīros guvusi 2000. gadā, kad izcīnījusi trešo vietu. Regulāri piedalījusies Latvijas komandu šaha čempionātos, kuros 1978. gadā izcīnījusi uzvaru pie sieviešu galdiņa, bet gadu vēlāk bijusi labākā starp rezervistēm. 1976. gadā bijusi trešā Rīgas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Latvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
1980. gadā beigusi Maskavas Valsts centrālo fiziskās kultūras institūtu šaha specializācijā. 2003. gadā beigusi Latvijas Universitātes izglītības zinātņu maģistratūru. Kopš 1985. gada strādā Rīgas Šaha skolā, bet kopš 1999. gada ir šīs skolas direktore. Pazīstamākā viņas kā treneres audzēkne ir starptautiskā meistare šahā Katrīna Šķiņķe (Amerika).
Latvijas Sporta izglītības iestāžu direktoru padomes un Latvijas Šaha federācijas valdes locekle.
Viņas dēls Edgars Ungurs arī ir šaha treneris.
Stērstu iela
Stērstu iela var būt:
2021. gada F1 sezona
Par 2021. gada pasaules čempionu kļuva Makss Verstapens, kuram tas bija pirmais tituls karjerā. Viņš kļuva par pirmo Nīderlandes pilotu, kurš kļuvis par F1 pasaules čempionu. Iepriekšējās sezonas titula ieguvējs Luiss Hamiltons finišēja 2. vietā. Astoto sezonu pēc kārtas Konstruktoru kausa ieguvēju kļuva Mercedes komanda. Pirmo reizi kopā 2008. gada sezonas pilots, kurš uzvarēja čempionātu, nebija no Konstruktoru kausu ieguvušās komandas.
Pirms sezonas pēdējā posma,, Verstapenam un Hamiltonam bija vienāds punktu skaits. Tajā Verstapens pēdējā aplī apsteidza Hamiltonu, tādējādi nodrošinot uzvaru kopvērtējumā. Mercedes komanda sākotnēji protestēja sacīkstes rezultātus, tomēr pēc viņu protesta noraidīšanas, komanda izlēma rezultātus neapelēt.
Komandas un braucēji
2021. gada sezonā piedalījās šādas komandas un piloti:
Komandu izmaiņas
McLaren paziņoja, ka viņi pāries no Renault dzinēja uz Mercedes dzinēju, atjaunojot McLaren-Mercedes sadarbību, kas pastāvēja no 1995. gada sezonas līdz 2014. gada sezonai. Racing Point mainīja nosaukumu uz Aston Martin, kas saistīts ar komandas īpašnieka Lorensa Strola investīcijām Aston Martin zīmolā. Renault mainīja nosaukumu uz Alpine pēc Renault piederošā sporta automašīnu zīmola.
Izmaiņas pilotu sastāvā
Fetels pārgāja uz Aston Martin, aizstājot Serhio Peresu. Peress, kuram līgums ar Aston Martin priekšteci Racing Point bija līdz 2022. gada sezonas beigām, pārgāja uz Red Bull, aizstājot Aleksandru Albonu, kurš kļuva par Red Bull rezerves pilotu. Peress kļuva par pirmo pilotu kopš Marka Vebera 2007. gadā, kurš pievienojās Red Bull, iepriekš neesot Red Bull junioru komandas dalībnieks.
Izmaiņas sezonas gaitā
Pirms Kimi Reikenens saņēma pozitīvu koronavīrusa testu. Viņu aizstāja Alfa Romeo rezerves pilots Roberts Kubica. Tā kļuva par Kubicas pirmo F1 sacīksti kopš 2019. gada. Kubica aizstāja Reikenenu arī nākamajā sacīkstē,.