cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Getisburga
Getisburga (en) ir apdzīvota vieta (mazpilsēta) Amerikas Savienotajās Valstīs, kas atrodas un kalpo par Ādamsa apgabala administratīvo centru Pensilvānijas štata dienviddaļā. 2016. gadā tajā dzīvoja aptuveni 7700 iedzīvotāji.
Getisburga ir vairāk zināma kā vieta, kur Amerikas pilsoņu kara laikā 1863. gada jūlijā notika lielākā un asiņainākā militārā sadursme starp Savienības un Konfederācijas bruņotajām pusēm, kas kļuva pazīstama kā Getisburgas kauja, kur pēc trīs dienu ilgas konfrontācijas tā beidzās ar Savienības uzvaru un Konfederācijas jeb Dienvidu štatu spēku galīgo atkāpšanos no Ziemeļu štatu teritorijas. Tāpat pilsētas apkārtnē atrodas viena no ievērojamākajām ASV militārajām kapsētām — Getisburgas Nacionālā kapsēta, kurā ir galvenokārt apglabāti tie karavīri, kuri Getisburgas kaujas laikā krita pret Konfederācijas bruņotajiem spēkiem.
Pateicoties Getisburgas vēsturiskajiem notikumiem, tajā mūsdienās ir attīstīta tūrisma nozare, kas ļauj cilvēkiem apskatīt vēsturisko kaujas lauku, piemiņas vietas un daudzus citus apskates objektus.
Mežkalna iela (Rīga)
Mežkalna iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalna apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Ozolciema ielu un beidzas krustojumā ar Rītausmas ielu. Kopējais ielas garums ir 528 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona un grants segumu.
Dzelzceļa viadukts Boleslavecā
Dzelzceļa viadukts Boleslavecā ir dzelzceļa pārvads pār Bobras upi Boleslavecas pilsētā. Dzelzceļa pārvads ir uzcelts no akmeņiem, un tas ir viens no garākajiem dzelzceļa viaduktiem ne tikai Polijā, bet visā Eiropā.
Mežkalna iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Mežkalna iela ir savienota ar šādām ielām:
Dmitro Pidručnijs
Dmitro Pidručnijs (uk; dzimis ) ir Ukrainas biatlonists, 2019. gada Pasaules čempions iedzīšanā. Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Pidručnijs pievienojās Ukrainas Nacionālajai gvardei, lai aizstāvētu savu valsti.
Karjera
Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2015. gadā Kontiolahti. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā labāko individuālo rezultātu sasniedza sprintā, ierindojoties 21. vietā, bet jauktajā stafetē izcīnīja 7. vietu. 2019. gada Pasaules čempionātā pēc 4. vietas sprintā izcīnīja zelta medaļu iedzīšanā.
Olveida krasula
Olveida krasula (Crassula ovata), sarunvalodā saukta arī par naudas koku, ir sukulents ar kokam līdzīgu izskatu un nelieliem rozā vai baltiem ziediem. Dabā tas ir sastopams Dienvidāfrikā un Mozambikā, kā arī naudas koks ir populārs telpaugs tā vieglās kopšanas dēļ. Naudas kokam nav nepieciešams daudz ūdens, pie tam to ir ļoti viegli pārlaistīt, bet tam ir nepieciešams daudz saules gaismas, lai tas neizstīdzētu.
Apraksts
Augot pareizos apstākļos, olveida krasulai var uzziedēt balti vai rozā zvaigžņu formas ziedi.
Pavairošana
Arī savvaļā augs galvenokārt vairojas veģetatīvi.
Žitomira
Žitomira (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Žitomiras apgabala centrs. Izvietojusies apgabala dienviddaļā 130 km no valsts galvaspilsētas Kijivas. Žitomiras rajona administratīvais centrs. Pilsēta administratīvi iedalās divos rajonos. Ukrainas Tautas Republikas pagaidu galvaspilsēta 1919. gadā.
Žitomira ir nozīmīgs transporta mezgls. Pilsēta atrodas uz vēsturiskā ceļa starp Kijivu un rietumiem caur Brestu. Mūsdienās tas savieno Varšavu ar Kijivu, Minsku ar Izmajilu un vairākām lielām pilsētām Ukrainā. Žitomira bija mājvieta Aukstā kara laikā nozīmīgajai Ozernes aviobāzei, kas atrodas 11 kilometrus uz dienvidaustrumiem no pilsētas.
Rainers Verners Fasbinders
Rainers Verners Fasbinders (, dzimis, miris ) bija Rietumvācijas kinorežisors, scenārists, aktieris, teātra režisors, dramaturgs, komponists un esejists. Tiek uzskatīts par vienu no "Jaunā vācu kino" novirziena līderiem un Vācijas pēckara perioda ievērojamāko kinorežisoru.
Biogrāfija
Fasbinders uzsāka filmu veidotāja karjeru 1965. gadā ar dažām īsfilmām. Pirmās divas pilnmetrāžas filmas uzņēma 1969. gadā (Liebe ist kälter als der Tod un Katzelmacher). Tās vēl neguva lielus panākumus. Pēc tam sekoja vairākas TV filmas un filma Whity (1971). Panākumus Rietumvācijā Fasbinders guva tikai 1972. gadā ar filmu Händler der vier Jahreszeiten. Bet 1974. gadā Fasbinders ieguva starptautisku atzinību par filmu Angst essen Seele auf – Fasbinders ieguva divas Kannu kinofestivāla balvas (Starptautiskās kinokritiķu federācijas FIPRESCI balvu un Ekumeniskās žūrijas balvu. Lielus panākumus guva arī filma Die Ehe der Maria Braun (1978).
Vēlāk sekoja filmas Despair (1978), Lili Marleen (1981), Lola (1981). Par filmu Die Sehnsucht der Veronika Voss (1982) Fasbinders ieguva Berlīnes starptautiskā kinofestivāla galveno balvu "Zelta lācis". 1980. gadā Fasbinders uzņēma 15,5 stundas garu TV seriālu (14 sērijas) Berlin Alexanderplatz, uzrakstot scenāriju pēc Alfrēda Deblina romāna "Berlīne, Aleksandra laukums" motīviem. Vairākās savās filmās Fasbinders attēloja ar LGBT saistītas tēmas (Die bitteren Tränen der Petra von Kant (1972), Faustrecht der Freiheit (1975), Satansbraten (1976), Querelle (1982)).
Fasbinders nomira 1982. gada 10, jūnijā, 37 gadu vecumā, pārdozējot kokaīna un barbiturātu sajaukumu. Apglabāts Minhenes Bogenhauzenas kapsētā.
Kaut arī Fasbindera karjera ilga mazāk par divām desmitgadēm, tomēr viņš paspēja uzņemt vairāk nekā 40 filmas, divus televīzijas seriālus, trīs īsfilmas, četrus videodarbus un 24 lugas.
Griničvilidža
Griničvilidža (en), bieži tiek dēvēta par vienkārši Vilidžu (the Village), ir rajons Manhatanā, Ņujorkā, ASV. Pirmoreiz pieminēta 1799. gadā. 20. gadsimtā Griničvilidža bija pazīstama kā mākslinieku rajons, vēlāk kļuva par LGBT pārstāvju iecienītu dzīves vietu. Bītu paaudzes rašanās vieta ASV austrumu krastā.
Rajons ir piedzīvojis ģentrifikāciju un komercializāciju. Griničvilidžu veidojošie ZIP kodi 2014. gadā saskaņā ar Forbes datiem bija starp 10 dārgākajiem rajoniem valstī pēc mājokļu vidējās cenas. Šeit atrodas Ņujorkas Universitāte, ievērojami tūrisma objekti ir Vašingtona skvēra parks, Sentlūka laukums, Šeridanskvērs, Džefersona tirgus tiesas nams.
PSRS teritoriālās pretenzijas pret Turciju
PSRS teritoriālās pretenzijas pret Turciju bija diplomātiska krīze starp Turciju un PSRS 1945. un 1946. gadā, kas beidzās 1953. gadā. Krīzi izraisīja karā uzvarējušās PSRS vēlēšanās pārskatīt 1921. gadā noteikto Turcijas-PSRS robežu, lai PSRS sastāvā iekļautu bijušās Krievijas Impērijas zemes un daļu vēsturisko gruzīnu un armēņu zemju Mazāzijā. PSRS teritoriālās pretenzijas bija daļa no Turcijas jūras šaurumu krīzes. ASV un Lielbritānija atbalstīja Turciju un noraidīja padomju pārmērīgās prasības. Šī diplomātiskā krīze bija viens no konfliktiem Sabiedroto vidū, kas noveda pie Aukstā kara sākšanās. Lielbritānijas nespēja Turcijai nodrošināt finansiālu un militāru aizsardzību pret iespējamiem PSRS draudiem 1947. gada sākumā noveda pie Trūmena doktrīnas un Turcijas iestāšanās NATO 1952. gadā.
1945. gada prasības
1945. gada 19. martā Vjačeslavs Molotovs informēja Turcijas vēstnieku Sarperu, ka ņemot vērā 1925. gada 17. decembra turku-padomju draudzības un neitralitātes līguma beigu tuvošanos, padomju puse uzteic šo līgumu un ierosina sākt sarunas par jaunu līgumu. Uz vēstnieka jautājumu, vai PSRS ir kādas konkrētas prasības, kā uzlabojamas abu valstu attiecības, Molotovs atbildēja, ka sagaida Turcijas piedāvājumu attiecību uzlabošanai. Sarpers atgriezās Turcijā, kur pēc konsultācijām ar valdību veica sarunas ar PSRS vēstnieku Vinogradovu. Sarpers viņu informēja, ka Turcija ir gatava noslēgt draudzības un alianses līgumu. 7. jūnijā Molotovs Sarperam paziņoja, ka PSRS vēlas nostiprināt savu drošību, iegūt kontroli pār Turcijas jūras šaurumiem un pieprasīja 1921. gada robežu pārskatīšanu. Kad Sarpers to noraidīja, Molotovs norādīja uz Polijas piemēru, kur jaunā komunistu kontrolētā valdība bija gatava robežu pārskatīšanai. Pirms sākt sarunas par iespējamo alianses līgumu, Molotovs izvirzīja trīs prasības:
11. jūnijā Turcijas prezidents informēja ASV vēstnieku, ka ir gatavs runāt ar PSRS, bet ne ar tādiem noteikumiem. Turcija uzskatīja, ka visi trīs punkti pārkāpj Turcijas suverenitāti. Padomju izvirzītās prasības pārsteidza pārējos Sabiedrotos, kas uzskatīja, ka par šo jautājumu vēl tikai notiks kopīgas diskusijas. 18. jūnijā notika jauna Sarpera un Molotova tikšanās, kurās Molotovs atkal uzstāja uz robežas izmaiņām. 22. jūnijā Turcija noraidīja PSRS prasības, un sāka meklēt atbalstu pie Lielbritānijas un ASV.
22. jūlijā padomju prasības Turcijai pārrunāja Potsdamas konferencē. PSRS uzsvēra, ka padomju teritoriālās prasības tikai atjaunos 1914. gada Krievijas robežu. Padomju teritoriālo prasību jautājumu prezidents Trūmens ieteica risināt PSRS un Turcijas divpusējās sarunās. 1945. gada 20. augustā Turcija ASV nosūtīja notu kurā lūdza ASV palīdzēt padomju-turku saspīlēto attiecību uzlabošanā.
Armēņu un gruzīnu teritoriālās prasības
1945. gada vidū Gruzijas un Armēnijas ārlietu ministri saņēma slepenu uzdevumu apkopot informāciju par Turcijai pieprasītajām teritorijām — ģeogrāfiju, iedzīvotāju nacionālo sastāvu, vēstures un kultūras pieminekļiem.
Lai izdarītu spiedienu uz Turciju teritoriju jautājumā, PSRS kopā ar armēņu diasporas organizācijām sāka kampaņu par Armēnijas PSR palielināšanu līdz Armēnijas Pirmajai republikai paredzētajām robežām, kuras 1920. gadā bija noteicis ASV prezidents Vilsons.
1945. gada martā armēņu baznīcas padome ASV nosūtīja lūgumu prezidentam Trūmenam atbalstīt Armēnijas pretenzijas uz Turcijas kontrolēto Rietumarmēniju. 7. aprīlī Armēņu Nacionālā komiteja no Ņujorkas nosūtīja vēstījumu Staļinam, atgādinot Rietumarmēnijas jautājumu. 1945. gadā Staļins atļāva ievēlēt jaunu armēņu baznīcas katolikosu, lai aizpildītu kopš 1938. gada tukšo amatu. 27. novembri jaunais katolikos Kevorks VI nosūtīja vēstuli Staļinam, Trūmenam un Etlijam, aprakstot armēņu ciešanas zem osmaņu un turku jūga, aicinot pievienot Rietumarmēniju Armēnijas PSR. 1945. gada 2. decembrī PSRS paziņoja, ka dod iespēju trimdas armēņiem pārcelties uz dzīvi Armēnijas PSR. 1946. gada jūlija sākumā pirmie ārzemju armēņi sasniedza Erevānu. Pirmā 1200 imigrantu grupa nāca no franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas. Kopumā uz PSRS pārcēlās gandrīz 87 000 armēņu.
1945. gada 14. decembrī Gruzijas PSR laikrakstā "Komunisti" publicēja divu gruzīnu akadēmiķu rakstu, kurā tie pamatoja gruzīnu vēsturiskās tiesības uz Turcijas teritorijām.
20. decembrī to pārpublicēja pārējo PSRS republiku laikrakstos. Gruzīnu prasību iesniedza Maskavā notiekošajai Sabiedroto ārlietu ministru konferencei. Akadēmiķu rakstam 1946. gada janvārī sekoja Adžārijas musulmaņu vadītāja un Gruzijas baznīcas katolikosa raksti par likumīgajām tiesībām uz senajām gruzīnu zemēm. Gruzīni uzstāja, ka viņiem būtu jāsaņem 12 760 kv.km, kamēr Armēnijai 13 190 kv.km no Turcijai atņemtajām zemēm. Turcijas premjerministrs teritoriālās prasības noraidīja kā jau sen atrisinātas ar abpusējiem līgumiem.
Krīzes beigas
1946. gada aprīlī ASV karakuģi ieradās Stambulā, nogādājot dzimtenē Turcijas vēstnieka ASV mirstīgās atliekas un redzami paužot ASV atbalstu. ASV arī norakstīja gandrīz visu Turcijas parādu. PSRS kampaņa par zemju atgūšanu ātri apklusa. Staļina politika pret Turciju bija pilnīga izgāšanās. PSRS nesaņēma neko no prasītajām teritorijām. No neitrālas valsts Turcija pārgāja ASV nometnē un iestājās NATO. Trūmena doktrīna un Māršala plāns deva Turcijai Rietumu ekonomisko palīdzību, kam sekoja ciešāka sadarbība ar Eiropas valstīm un NATO. Pavisam drīz pēc Staļina nāves, 1953. gada 30. maijā Molotovs informēja Turcijas vēstnieku, ka PSRS oficiāli atsakās no 1945. gadā izvirzītajām teritoriālajām pretenzijām un prasībām par jūras līčiem. Lai arī PSRS turpināja kritizēt Turciju par NATO bāzēm un izlūklidojumiem, kopumā attiecību tonis uzlabojās.
Kasteljonas province
Kasteljonas province ir viena no 50 Spānijas provincēm  valsts austrumos, Valensijas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Valensijas provinci dienvidos, ar Tervelas provinci ziemeļrietumos un ar Tarragonas provinci ziemeļos. Provinci austrumos apskalo Vidusjūra. Tās lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Kasteļo de la Plana. Kasteljonas provinces kopējā platība ir 6679 kvadrātkilometri, 2012. gada beigās tajā dzīvoja 604 564 iedzīvotāji. Tā sīkāk iedalās 135 municipalitātēs.
Bulgārijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Bulgārijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Bulgārija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš pirmajām olimpiskajām spēlēm 1896. gadā un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1936. gada.
Zirnekļcilvēks: Tālu no mājām
"Zirnekļcilvēks: Tālu no mājām" (en) ir 2019. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Džons Votss. "Zirnekļcilvēks: Atgriešanās mājās" turpinājums, Marvel Cinematic Universe 23. filma.
Filmā Pīters Pārkers kopā ar saviem skolasbiedriem dodas skolas ekskursijā uz Eiropu, kuras laikā kopā ar Misterio cīnās pret Elementāļiem no citas dimensijas. Galvenās lomas tajā attēlo Toms Holands, Semjuels Džeksons, Zendaja, Kobija Smaldersa, Džons Favro, Dž. B. Smūvs, Džeikobs Batalons, Mārtins Starrs, Marisa Tomeja un Džeiks Jillenhols.
Filmas pirmizrāde notika, kinoteātros ASV - , kinoteātros Latvijā -. Kritiķi filmu novērtēja atzinīgi, atzīstot to par "jautru un apmierinošu turpinājumu", slavēja aktieru tēlojumu (it īpaši Holanda un Jillenhola).
Šī ir 2019. gada ceturtā ienesīgākā filma un 26. visu laiku ienesīgākā filma, kā arī Sony Pictures studijas visu laiku ienesīgākā filma.
Vana Dzjao
Vana Dzjao (zh, ; dzimusi ) ir ķīniešu brīvā stila cīkstone, olimpiskā čempione (2008).
Biogrāfija
Dzimusi 1988. gadā zemnieku ģimenē. No bērnības bijusi fiziski ļoti aktīva. Jau pēc pusotra gada treniņiem cīņas sportā kļuvusi par pilsētas čempioni.
2003. gadā kļuva par Āzijas kausa ieguvēju, bet pasaules čempionātā ieņēma septīto vietu. 2005. gadā kļuva par Āzijas čempioni, bet pasaules čempionātā bija piektā. 2006. gada pasaules čempionātā ieņēma 10 vietu.
Viņa piedalījās 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Pirmajā kārtā viņa pārspēja Jenniju Fransoni, ceturtdaļfinālā Ali Bērnārdu, pusfinālā Kjoko Hamaguči un fināla cīņā par zelta medaļu pārspēja bulgāru cīkstoni Stanku Zlatevu.
Viņa piedalījās arī 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, bet bija mazāk veiksmīga. Savā pirmajā cīņā viņa uzvarēja Amarači Obiajunvu, ceturtdaļfinālā Svetlanu Sajenko, taču pusfinālā zaudēja Natālijai Vorobjovai. Tā kā Vorobjova sasniedza finālu, Vana ieguva tiesības piedalīties gandarījuma cīņā, kuru zaudēja Guzelei Manjurovai.
Elizabete Olsena
Elizabete Olsena (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Pazīstama ar Sārtās raganas lomu Marvel Cinematic Universe filmu sērijā. Mērijas Keitas un Ešlijas jaunākā māsa.
Plašāku atpazīstamību guvusi pēc lomas 2011. gada trillerī "Marta, Mārsija, Meja, Marlēna", par lomu kurā nominēta vairākiem apbalvojumiem. Pēc tam filmējusies tādās filmās kā Silent House (2011), "Humanitārās zinātnes" (2012), "Nogalini savus mīļotos" (2013), "Vecais zēns" (2013), "Godzilla" (2014), "Es redzēju gaismu" (2015), "Ingrīda — pašiņu karaliene" (2017) un "Vindrivera" (2017). 2014. gadā pirmoreiz parādījusies Marvel Cinematic Universe filmā — "Kapteinis Amerika: Ziemas kareivis" beigu ainā. Pēc tam tēlojusi filmās "Atriebēji: Ultrona laikmets" (2015), "Kapteinis Amerika: Pilsoņu karš" (2016), "Atriebēji: Bezgalības karš" (2018) un "Atriebēji: Noslēgums" (2019).
Nektārs
Nektārs (no el (néktar) — 'dievu barība') ir salds, caurspīdīgs šķidrums, ko augos izdala īpaši dziedzeri, nektāra tvertnes — nektāriji. Nektāru uzturā lieto odi, lapsenes, bites, tauriņi, kodes, sikspārņi u.c. dzīvnieki. Nektārs ir svarīga medus veidošanās izejviela.
Nektārā ir daudz glikozes un saharozes, abu šo cukuru nektārā ir 3—72%. Nektāriji parasti atrodas dziļi ziedā, lai to apputeksnētāji, lienot pēc nektāra, skartu arī putekšņlapas un drīksnas. Nektāra ziedos ir maz, un lai ievāktu kilogramu medus, bitēm jāaplido, piemēram, ap 6 miljonu pļavas āboliņa ziedu.
Sjudadrealas province
Sjudadrealas province ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts centrālajā daļā, Kastīlijas-Lamančas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Kvenkas provinci ziemeļos, ar Alvasetes provinci austrumos, ar Haenas provinci dienvidos, ar Kordovas provinci dienvidrietumos, ar Badahosas provinci rietumos un ar Toledo provinci ziemeļos. Sjudadrealas provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Sjudadreala. Provinces kopējā platība ir 19 813 kvadrātkilometri, 2012. gada beigās tajā dzīvoja 506 864 iedzīvotāju. Tā ir trešā lielākā province Spānijā.
Krievijas Grand Prix
Krievijas Grand Prix (ru) ir Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas norisināsies Krievijā, Sočos.
Sacensības ar Grand Prix nosaukumu Krievijā pirmoreiz tika rīkotas 1913. gadā. Tās notika divas reizes: 1913. un 1914. gadā.
Simts gadus pēc pēdējā Krievijas Grand Prix tas tiks iekļauts Formula 1 kalendārā. gada sezonā, šoreiz sacensības notiks Soču olimpiskā parka trasē, Sočos.
Andrejs Apsītis
Andrejs Apsītis (dzimis, miris ) bija latviešu riteņbraucējs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 7. februārī Plāteres muižas Ādmiņu mājās (tagad Madlienas pagasts) Pētera un Ilzes Apsīšu ģimenē.
Piedalījās divās Olimpiskajās spēlēs. 1912. gadā Stokholmā kā vienīgais no latviešiem finišēja 320 km grupas braucienā, finišu sasniedzot 60. vietā ar rezultātu 12.18:20,6. 1924. gadā Parīzē Latvijas komandas sastāvā izcīnīja dalītu 7.—10. vietu 4000 m komandu iedzīšanā.
Piedalījās 1924. gada Pasaules čempionātā trekā, izstājās 1. kārtā sprintā. Vairākas reizes kļuva par Latvijas čempionu un Viskrievijas sporta spēļu uzvarētāju.
Sacensībās lietoja G. Ērenpreisa velosipēdu fabrikas ražoto sporta velosipēdu.
Pāvesta valsts
Sākotnēji tā bija Karolingu impērijas sastāvdaļa, 962. gadā kļuva par Svētās Romas impērijas daļu, savukārt 1274. gadā — oficiāli suverēnu valsti. 1798. gadā Pāvesta valsts tika pasludināta par Romas Republiku, 1861. gadā tā kļuva par Itālijas Karalistes sastāvdaļu. 1870. gadā Pāvesta valsts beidza pastāvēt, un 1929. gadā daļa no Pāvesta valsts, kas pašlaik pazīstams kā Vatikāns, tika iekļauta Romas pilsētā. Zenīta laikos Pāvesta valsts sastāvā ietilpa šādi Itālijas reģioni: Lacio, Marke, Umbrija, Romanja, kā arī daļa no Emīlijas reģiona.
Maija Eglīte
Maija Eglīte (dzimusi Rīgā) ir latviešu teātra un kino aktrise.
Bulgārijas cariste
Bulgārijas cariste (bulgāru: Българско царство) bija bulgāru lielvalsts, kas Balkānu pussalā pastāvēja divos laika posmos. Pirmā Bulgārijas cariste pastāvēja no 681. gadam līdz 1018. gadam, kad to iznīcināja Bizantijas impērija. 1185. gadā, veiksmīgas sacelšanās rezultātā, bulgāri atguva neatkarību un aizsākās Otrās Bulgārijas caristes pastāvēšana, kas turpinājās līdz 1396, kad to iekaroja Osmaņu impērija. Pēdējā pretestība turkiem izbeidzās 1422. gadā.
Atjaunota 1908. gadā kā Bulgārijas Karaliste jeb Trešā Bulgārijas cariste.
Atraitnīšu raibeņi
Atraitnīšu raibeņi (Argynnis) ir raibeņu dzimtas (Nymphalidae) ģints, kas pieder pie atraitnīšu raibeņu cilts (Argynnini). Šī ģints apvieno 25 tauriņu sugas, kas sastopamas Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikā. Latvijā mājo 5 atraitnīšu raibeņu sugas: atraitnīšu raibenis (Argynnis laodice), lielais atraitnīšu raibenis (Argynnis adippe), lielais meža raibenis (Argynnis paphia), mazais atraitnīšu raibenis (Argynnis niobe) un parastais perlamutra raibenis (Argynnis aglaja). Visi atraitnīšu raibeņi ir rudi ar melniem raibumiem uz spārniem to virspusē, bet apakšpusē uz priekšējiem spārniem ir melni, bet uz aizmugurējiem spārniem pērļbalti raibumi.
Sistemātika
Reizēm atraitnīšu raibeņu ģintī sistematizē arī Ziemeļamerikas atraitnīšu raibeņu ģinti (Speyeria).
Juhanness Tīngnēss Bē
Juhanness Tīngnēss Bē (no; dzimis ) ir norvēģu biatlonists, piecu olimpisko zelta medaļu ieguvējs 2018. gada un 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kā arī četrkārtējs Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētājs (2019, 2020, 2021, 2023) un 17 Pasaules čempionāta zelta medaļu ieguvējs.
Viņa brālis Tarjeijs Bē arī ir biatlonists, daudzu titulu ieguvējs un Norvēģijas izlases dalībnieks.
Karjera
Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā junioriem, kur izcīnījis piecas zelta un vienu sudraba medaļu. 2011. gada Eiropas jaunatnes olimpiskajā festivālā izcīnījis divas zelta medaļas. Piedalījies, kur Norvēģijas komandas sastāvā izcīnījis 4. vietu stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitējis. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos svinējis 2013. gada decembrī, kļūstot par otru jaunāko uzvarētāju sacensību vēsturē pēc Marka Kirhnera uzvaras 1991. gadā.
2021. gada sezonas noslēgumā, uzvarot Pasaules kausa kopvērtējumā trešo sezonu pēc kārtas (2018.—2019., 2019.—2020. un 2020.—2021.), J. T. Bē kļuva par trešo sportistu pēc Martēna Furkada (7 sezonas), Rafaela Puarē un Franka Ulriha (abi pa 3 sezonām), kas to paveikuši.
2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā kļuva par vienu no titulētākajiem sportistiem, izcīnot 4 zelta un vienu bronzas medaļu, tādējādi tikai vienā disciplīnā (iedzīšanā, kur bija 5. vietā) paliekot bez medaļas.
Juris Vectirāns
Juris Vectirāns (dzimis Jaunjelgavā) ir latviešu iekšlietu darbinieks, ģenerālis un politiķis. Bijis Saeimas deputāts, pārstāv Latvijas Zaļo partiju un Zaļo un Zemnieku savienību.
Biogrāfija
1972. gadā pabeidzis mācības Jaunjelgavas vidusskolā, 1978. gadā absolvējis Ļvivas Vissavienības Iekšlietu ministrijas virsnieku skolu, 1987. gadā — Vissavienības Iekšlietu ministrijas Minskas Augstākā skolu, 1996. gadā — Dž. Maršala Eiropas Drošības pētījumu centra Stratēģisko pētījumu un aizsardzības ekonomikas koledžu un 2000. gadā — Čehijas Republikas Kara akadēmiju.
Bijis Latvijas Augstākās Padomes Apsardzes dienesta, Latvijas Republikas Drošības dienesta priekšnieks. No 1992. līdz 1994. gadam J. Vectirāns bija Valsts aizsardzības padomes loceklis. 1997. gadā kļuva par Rīgas Garnizona priekšnieku. 2012. gadā kļuvis par "Daugavas Vanagu" priekšsēdi.
Politiskā darbība
Kandidējis 11. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, tomēr netika ievēlēts. kļuva par 11. Saeimas deputātu uz laiku, kamēr Uldis Augulis pilda labklājības ministra amata pienākumus. 2014. gadā kandidēja, bet atkal netika ievēlēts 12. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības, bet vēlreiz kļuva par Saeimas deputātu U. Auguļa vietā, kurš kļuva par satiksmes ministru. 2018. gadā nesekmīgi kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās.
1995. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Garspārnu raibeņi
Garspārnu raibeņi ir izplatīti visā pasaulē, izņemot polāros reģionus. Lielākā sugu dažādība garspārnu raibeņiem sastopama tropos, īpaši Dienvidamerikas tropu mežos. Vienīgi atraitnīšu raibeņu cilts (Argynnini) sugas mājo Holartikas reģionā. Latvijā sastopamas 16 garspārnu raibeņu sugas, kuras visas pieder pie atraitnīšu raibeņu cilts.
Izskats
Garspārnu tauriņi pamatā ir rudi vai melni. To spārnu formām atkarībā no sugas ir samērā liela dažādība, tomēr priekšspārnu augšējie stūri vienmēr ir pagarināti, tādējādi šai īpašībai dodot kopējo grupas nosaukumu.
Ekoloģija
Tropos dzīvojošo garspārnu raibeņu sugu (akreju cilts (Acraeini) un garspārnu raibeņu cilts (Heliconiini)) kāpuriem ir raksturīgi baroties ar indīgiem augiem (iecienīti ir pasifloras dzimtas (Passifloraceae) augi). Tādējādi arī paši kāpuri un vēlāk tauriņi kļūst indīgi, sintezējot cianogēna glukozīdus, kas satur cianīdu. Savu indīgumu pieaugušie tauriņi demonstrē ar īpaši košiem spārniem, brīdinot iespējamos ienaidniekus.
Ir tauriņu sugas, kuras nav indīgas, bet tām ir līdzīgs spārnu krāsojums kā indīgajiem garspārnu raibeņiem. Šī parādība dabā tiek saukta par Beitsa mīmikriju. Ziemeļos dzīvojošās atraitnīšu raibeņu cilts sugas toties barojas, piemēram, ar vijolīšu dzimtas (Violaceae) augiem, kas arī ir indīgi augi.
Atraitnīšu raibeņu cilts
Izskats
Atraitnīšu raibeņu cilts sugas galvenokārt ir nelieli vai vidēji lieli tauriņi, bet ir izņēmumi, piemēram, lielais meža raibenis ir viens no lielākajiem Eiropas raibeņiem. Gandrīz visām cilts sugām ir rudi spārni ar melniem raibumiem spārnu virspusē, bet apakšpusē daži pērļu balti punkti, visbiežāk uz aizmugurējiem spārniem.
Sistemātikas izmaiņas
Reizēm šo cilti sistematizē kā garspārnu raibeņu cilts (Heliconiini) apakšcilti — Argynnina vai reizēm pat kā atsevišķu raibeņu dzimtas apakšdzimtu — Argynninae. Vēsturiski atraitnīšu raibeņu ciltī tika klasificētas 17 ģintis, bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem 2005. un 2006. gadā to skaits samazināts līdz 6 ģintīm, bet 2008. gadā pievienota monotipiskā ģints Pardopsis, kas pirms tam tika sistematizēta akreju ciltī (Acraeini). Astotā ģints ir diskutablā Amerikas atraitnīšu raibeņu ģints (Speyeria), kuru daļa sistemātiķu iekļauj atraitnīšu raibeņu ģintī (Argynnis). Diskusijas par cilts sistemātiku joprojām turpinās un kopumā tā ir mainīga un pakļauta jaunākajiem pētījumiem. Sugu skaits arī ir nenoteikts un mainīgs, bet apmēram tās ir nedaudz vairāk kā 100 sugas. Tomēr sugu piederība vienai vai otrai ģintij strauji mainās, iegūstot arvien jaunus ģenētisko pētījumu rezultātus.
Sistemātika
Atraitnīšu raibeņu cilts (Argynnini)
Getisburgas kauja
Getisburgas kauja (en) bija militāra sadursme starp Savienības un Konfederācijas bruņotajām pusēm Amerikas pilsoņu kara laikā, kas norisinājās no 1863. gada 1. līdz 3. jūlijam Getisburgas pilsētas apkārtnē Pensilvānijas štata dienviddaļā.
Getisburgas kauja bija lielākā un asiņainākā kauja Amerikas pilsoņu kara laikā, kurā ievainoti tika vairāk kā 50 000 Savienības un Konfederācijas spēku karavīri, no kuriem dzīvību zaudēja aptuveni 7000 dalībnieki. Kaujas iznākumā uzvaru izdevās izcīnīt Savienības jeb Ziemeļu štatu bruņotajai pusei, kuras pārstāvētā Potomakas armija ģenerāļa Džordža Mīda vadībā no savām aizsardzības pozīcijām izturēja visu trīs dienu uzbrukumus un gala rezultātā piespieda atkāpties Konfederācijas bruņotās puses ģenerāļa Roberta Lī pārstāvēto Ziemeļvirdžīnijas armiju atpakaļ uz Dienvidu štatu teritoriju.
Getisburgas kaujas rezultātā toreizējais Amerikas Savienoto Valstu prezidents Abrahams Linkolns veica savu slaveno Getisburgas uzrunu, kurā aicināja uz jaunas militārās kapsētas — Getisburgas Nacionālās kapsētas — izveidi. Pēc sakāves Getisburgas kaujā Konfederācijas bruņotie spēki tā arī vairs neatguvās un atlikušos divus karadarbības gadus pavadīja cīnoties vairs tikai savā teritorijā. Ne velti vairāku autoru skatījumā Getisburgas kauja kopā ar Viksburgas aplenkumu (Siege of Vicksburg) tiek uzskatīta par vienu no galvenajiem pagrieziena punktiem visā karā.
Priekšvēsture
Pēc tam, kad 1863. gada maijā Konfederācijas spēki ģenerāļa Roberta Lī vadībā bija izcīnījuši uzvaru Čanselorsvillas kaujā (Battle of Chancellorsville) Virdžīnijas teritorijā, Lī nolēma, ka gaidāmās vasaras kampaņas laikā veiks atkārtotu iebrukumu Savienības teritorijā (iepriekšējais dienvidnieku iebrukums Ziemeļu štatu teritorijā norisinājās 1862. gada septembrī, kur Entitemas kaujas (Battle of Antietam) rezultātā Roberta Lī pārstāvētā Ziemeļvirdžīnijas armija bija spiesta pārtraukt uzbrukumu un atkāpties no Mērilendas uz Virdžīniju).
Mūsdienu autori norāda, ka Lī vēlme veikt atkārtotu iebrukumu Savienības teritorijā, iespējams, izrietēja no apstākļa, ka vienīgais veids, kā Konfederācija varēja iegūt atzinību un materiālo palīdzību no citām valstīm, it īpaši no Apvienotās Karalistes un Francijas, bija izcīnot lielu militāru uzvaru Savienības teritorijā. Turklāt pat ja briti un franči beigās nolemtu neveidot bruņotu savienību ar Konfederāciju, dienvidnieku militārās uzvaras gadījumā pastāvēja iespēja, ka Eiropas lielvaras vai sliktākajā gadījumā pat paši Ziemeļu štatu iedzīvotāji pamazām varētu sākt piespiest Linkolna administrāciju Vašingtonā uzsākt miera sarunas ar Konfederācijas valdību.
Tāpat vienlīdz svarīgi bija panākt, lai 1863. gada vasarā karadarbība pēc iespējas mazāk skartu Virdžīnijas laukus un tā vietā pārietu uz Ziemeļu štatu teritorijām, kas tādējādi dotu iespēju Virdžīnijas lauksaimniekiem nodarboties ar labības audzēšanu un ražas novākšanu, kas savukārt bija būtisks aspekts Konfederācijas saimniecībai. Visbeidzot pārdrošs uzbrukums Ziemeļu štatiem Pensilvānijas virzienā 1863. gada vasarā, iespējams, ļautu atvieglot Konfederācijas spēku ielenkumu Viksburgas kaujā pie Misisipi upes, kas tādējādi piespiestu Savienības virspavēlniecību pārvest daļu no karavīriem Rietumos uz Austrumu karadarbības reģionu Potomakas upes apkārtnē.
Konfederācijas ģenerāļa Roberta Lī stratēģiskais uzbrukuma plāns sevī ietvēra aprīkot savu Ziemeļvirdžīnijas armiju ar visiem nepieciešamajiem resursiem un negaidīti uzbrukt caur Mērilendu Pensilvānijas virzienā, iespējams, tiekot tik tālu kā līdz Harisburgai, kas atradās kādus 56 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Getisburgas. Pēc tam Lī vadītā Ziemeļvirdžīnijas armija varētu pagriezties uz dienvidiem un teorētiski apdraudēt arī tādas pilsētas kā Filadelfiju, Baltimoru un pat Vašingtonu. Stratēģiskā uzbrukuma plāna galvenais mērķis bija panākt lai Savienības pārraudzītā Potomakas armija sekotu tai Pensilvānijas teritorijā un pēc Lī izvēlēs iesaistītos ar to bruņotā sadursmē, kas būtu izdevīgāka Konfederācijas spēkiem, tādējādi panākot Savienības galvenās armijas sakāvi un nepieciešamo uzvaru kaujā.
Savienība
Potomakas armiju Getisburgas kaujā vadīja ģenerālmajors Džordžs Mīds, kurš armijas vadošā komandiera statusu ieguva tikai 28. jūnijā, trīs dienas pirms kaujas sākuma (pirms tam par armijas vadošo komandieri kalpoja ģenerālmajors Džozefs Hukers (Joseph Hooker), kuru ASV prezidents Abrahams Linkolns bija izvēlējies aizstāt pēdējā brīdī — Linkolna skatījumā Hukers bija vainojams pie sakāves Čanselorsvillas kaujā, kā arī negribīgi izrādīja iniciatīvu pēc iespējas ātrāk iesaistīties vēl vienā bruņotā sadursmē ar Konfederācijas ģenerāļa Roberta Lī pārstāvēto armiju).
Getisburgas kaujas laikā Potomakas armija sastāvēja no septiņiem kājnieku korpusiem, viena kavalērijas korpusa un vienas artilērijas rezerves vienības, kuru kopumā veidoja vairāk kā 95 000 karavīri:
Konfederācija
Ziemeļvirdžīnijas armiju, kuras sastāvā ietilpa trīs kājnieku korpusi un viena kavalērijas divīzija (to kopumā veidoja teju 75 000 karavīri) Getisburgas kaujā vadīja ģenerālis Roberts Lī:
Grieķijas republikas referendums (1974)
Grieķijas republikas referendums bija 1974. gada 8. decembrī Grieķijā noticis referendums, kurā atkārtoti (pēc 1973. gada referenduma) tika apstiprināta Grieķijas republikāniskā valsts iekārta un izbeigta iepriekš pastāvējusī Grieķijas Karaliste. Referendumā piedalījās 75,6% balsstiesīgo vēlētāju, no kuriem 69,2% atbalstīja republikas saglabāšanu.
Grieķijas Karalistē monarhijas stāvoklis vienmēr bija nestabils, valstī pastāvēja sena un spēcīga republikāniskā tendence. 20. gadsimta notikumi — apvērsumi, okupācijas, diktatūras, pilsoņu karš, karaļa iejaukšanās iekšpolitikā — tikai palielināja monarhijas pretinieku skaitu.
Rezultāti
No valstī reģistrētajiem 6,24 miljoniem vēlētāju referendumā piedalījās 4,71 miljoni (75,6%) no kuriem “Par” nobalsoja 3,24 miljoni (69,2%) un “Pret” nobalsoja 1,44 miljoni (30,8%).
Babītes novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Babītes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Babītes novads sastāv no Babītes un Salas pagastiem. Pēc LĢIA datiem Babītes novada teritorijā atrodas 32 ciemi.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Babītes pagasts
Babītes pagasta centrs atrodas Piņķos, kas ir arī novada centrs. Babītes pagastā atrodas 21 ciemi, no tiem 3 lielciemi, 5 vidējciemi un 13 mazciemi.
Salas pagasts
Salas pagasta centrs atrodas Spuņciemā. Salas pagastā atrodas 11 ciemi, no tiem 1 lielciems, 2 vidējciemi, 2 mazciemi, 5 skrajciemi un 1 vasarnīcu ciems.
Samteņi
Samteņi, samteņu apakšdzimta (Satyrinae) ir viena no divpadsmit raibeņu dzimtas (Nymphalidae) apakšdzimtām. Samteņu apakšdzimta apvieno gandrīz pusi no raibeņu dzimtas sugām, apmēram 2400 sugas, kuras tiek iedalītas 11 ciltīs. Samteņu apakšdzimtai ir ļoti liels izplatības areāls. Šīs grupas sugas sastopamas gandrīz visur pasaulē, izņemot polāros reģionus. Lielākā sugu dažādība sastopama tropos.
Latvijā
Latvijā sastopama 21 samteņu apakšdzimtas suga. Visparastākā un ekoloģiski plastiskākā suga ir parastais samtenis (Aphantopus hyperantus). Silam raksturīga suga ir parastais silsamtenis (Hipparchia semele), kas parasti nometas uz priežu stumbra un ar sakļautiem spārniem ir grūti pamanāms. Savukārt pļavās bieži var novērot pļavas vēršacīti (Maniola jurtina) un parasto sīksamteni (Coenonympha pamphilus). Divas sugas – purva brūnulis (Erebia embla) un lielais silsamtenis (Hipparchia alcyone) – iekļautas Latvijas Sarkanajā grāmatā.
Kopīgās īpašības
Samteņi ir vidēji lieli un lieli tauriņi. Spārni galvenokārt brūni, pelēki vai okerdzelteni. Samteņi kopumā ir samērā vāji lidotāji. Daudzas sugas izvairās no spožas saules un labprātāk uzturas ēnā vai pusēnā. Visiem samteņu kāpuriem ir šķelts (dubults) astes gals, turklāt lielākā daļa kāpuru barojas tikai ar viendīgļlapjiem un attīstās uz graudzālēm. Pārziemo tikai kāpuri.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē samteņi tika klasificēti kā atsevišķa dzimta - Satyridae, bet balstoties uz jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem ir veiktas vairākas izmaiņas sistemātikā. Samteņu apakšdzimtā mūsdienās tiek klasificētas arī Morphini, Brassolini un Amathusiini ciltis, kas kādreiz tika sistematizētas Morphinae apakšdzimtā vai atsevišķos gadījumos dzimtā. Ik pa laikam samteņu sistemātikā parādās jaunas izmaiņas un kopumā tauriņu klasifikācija mūsdienās ir ļoti mainīga un nenoteikta. Ļoti bieži ģenētiskie pētījumi atklāj savstarpējo radniecību daudz tuvāku, nekā to uzrāda morfoloģija. Kādreizējās ciltis kļūst par apakšciltīm vai otrādāk, bet kopējā sistemātikas tendence ir no sadrumstalotākas kļūt par monolītāku.
Sistemātika
Samteņu apakšdzimta (Satyrinae)
Kobi Marimi
Kobi Marimi (he; dzimis Ramatganā) ir ebreju dziedātājs un aktieris. Kobi piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Izraēlu ar dziesmu Home. Finālā viņš ieguva 23. vietu.
Nātru raibeņi
Nātru raibeņi, nātru raibeņu ģints (Aglais) ir raibeņu dzimtas (Nymphalidae) ģints, kas pieder pie raibeņu cilts (Nymphalini). Ģints apvieno 6 sugas, kuras galvenokārt izplatītas Palearktikas ekozonā, izņemot vienu sugu - Milberta nātru raibeni (Aglais milberti), kas mājo Ziemeļamerikā. Latvijā saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem sastopamas 2 nātru raibeņu ģints sugas: acainais raibenis (Aglais io) un nātru raibenis (Aglais urticae). Monotipiskā ģints - acainie raibeņi (Inachis) ir pievienota nātru raibeņu ģintij, lai gan sistemātikas informācijas avotos tā joprojām bieži tiek sistematizēta atsevišķi. Nātru raibenis ir visizplatītākais raibeņu dzimtas tauriņš Latvijā.
Diskutabla suga ir arī Pamira nātru raibenis (Nymphalis rizana), kuru reizēm mēdz sistematizēt nātru raibeņu ģintī vai sarkano admirāļu ģintī (Vanessa).
Sistemātika
Nātru raibeņu ģints (Aglais)
Dankans Lorencs
Dankans Lorencs (nl; dzimis Spejkenisē) ir nīderlandiešu dziedātājs. Dankans piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Nīderlandi ar dziesmu Arcade. Savā pusfinālā viņš ieguva 1. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā viņš uzvarēja ar 498 punktiem.
Jānis Strazdiņš (ārsts)
Jānis Strazdiņš (dzimis Rīgā) ir latviešu psihiatrs, narkologs un politiķis. Vairāku Saeimas un Rīgas domes sasaukumu deputāts.
Biogrāfija
1966. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultāti. Vēl ir izglītojies Ļeņingradas Behtereva institūtā (1967), Maskavas Ārstu kvalifikācijas celšanas institūtā (1970).
Pēc universitātes absolvēšanas sācis strādāt Straupes narkoloģiskajā slimnīcā, kur līdz 1973. gadam bijis galvenais ārsts. No 1973. līdz 1977. gadam bijis galvenā ārsta vietnieks Rīgas psihoneiroloģiskajā slimnīcā, pēc tam kļuvis par galveno ārstu Rīgas pilsētas narkoloģiskajā dispanserā (līdz 1993. gadam). No 1993. līdz 1995. gadam vadījis Valsts narkoloģiskās aprūpes un veselības centru, kā arī Latvijas Nacionālās narkotiku kontroles un narkomānijas apkarošanas koordinācijas komisiju. No 2000. līdz 2002. gadam vadījis Rīgas Narkomānijas profilakses centru.
Laikā no 1975. līdz 1990. gadam Strazdiņš bijis galvenais narkologs Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrijā, no 1991. līdz 1993. gadam galvenais ārštata narkologs Latvijas Labklājības ministrijā.
Kandidējis 1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās, kur no Latvijas Zemnieku savienības (par partijas biedru kļuvis 1997. gadā) saraksta ticis ievēlēts Rīgas domē. Rīgas domē tika pārvēlēts arī 2001. gada vēlēšanās.
2002. gadā kandidējis 8. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības, kur arī tika ievēlēts. Pēc tam tika pārvēlēts 9. un 10. Saeimā. Kandidēja arī 11. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika ievēlēts. kļuva par deputātu uz laiku, kamēr Raimonds Vējonis pilda aizsardzības ministra amata pienākumus.
Strazdiņš ir publicējis vairāk nekā 20 zinātniskos rakstus, tāpat ir vairāku grāmatu autors. 1994. gadā kļuva par Latvijas Medicīnas darbinieku asociācijas goda locekli. 1995. gadā ticis apbalvots ar piektās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Ūdenszellis
"Ūdenszellis" (en) ir 1998. gada sporta komēdija, kuras režisors ir Frenks Korači. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Ketija Beitsa, Feiruza Balka, Džerijs Rīds un Henrijs Vinklers. Filmas pirmizrāde notika.
Koledžas futbola komandas ūdens pienesējs atklāj, ka viņam piemīt komandai nepieciešams talants, kā rezultātā viņš kļūst par komandas locekli.
Ukrainas Tautas Republika
Ukrainas Tautas Republika (UTR) (uk) bija pirmā ukraiņu nacionālā valsts, kas radās 1918. gadā, sabrūkot Krievijas Impērijai un Austroungārijai, un tika sadalīta starp Polijas Otro Republiku un Ukrainas PSR Rīgas miera līguma rezultātā 1921. gadā. Ukrainas Tautas Republikas valdība trimdā turpināja darboties līdz 1992. gada 22. augustam, kad trimdas prezidents Mikola Plavjuks nodeva savas pilnvaras pirmajam Ukrainas prezidentam Leonīdam Kravčukam.
Vēsture
Neilgi pēc Oktobra revolūcijas Ukrainas Centrālā Rada 1917. gada 20. novembrī (pēc Vecā stila — 7. novembrī) pieņēma lēmumu dibināt Ukrainas Tautas Republiku. 1917. gada 25. decembrī Harkivā tika nodibināta Padomju Ukraina kā Padomju Krievijas sastāvdaļa, kuru Padomju Krievijas valdība oficiāli atzina 1918. gada 1. janvārī. Savukārt Centrālā Rada 1918. gada 22. janvārī Kijivā proklamēja Ukrainas neatkarību un par pirmo premjerministru ievēlēja Vsevolodu Golubkoviču, bet jau janvāra beigās Kijivā notika boļševiku organizēts apvērsuma mēģinājums. Kad Sarkanā armija 8. februārī ieņēma UTR galvaspilsētu Kijivu, tās valdība evakuējās uz Žitomiru. 9. februārī Centrālā Rada Bresļitovskā parakstīja miera līgumu ar Centrālajām lielvalstīm, kurā apņēmās samaksāt kontribūcijas ar pārtiku, izejvielām, bet pretī saņēma neatkarības atzīšanu un militāro palīdzību. Ukrainas rietumu daļā ienāca Vācijas Impērijas (18. februārī) un Austroungārijas (28. februārī) karaspēki, kas 1. martā kopā ar UTR karaspēka vienībām ieņēma Kijivu.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Padomju Krievija apņēmās izvest Sarkano armiju no Ukrainas teritorijas un 1918. gada aprīļa beigās Ukraina nonāca Vācijas kontrolē. Ar vācu armijas palīdzību ģenerālis Pavlo Skoropadskis 1918. gada 29. aprīlī veica valsts apvērsumu un pasludināja sevi par Ukrainas Valsts hetmani. Pēc Vācijas Novembra revolūcijas un impērijas sabrukuma, vācu karaspēks atstāja Ukrainu, hetmaņa vara tika gāzta un 1918. gada 14. decembrī varu atkal pārņēma Ukrainas Tautas Republikas valdība jeb "Direktorija" ar Simonu Petļuru priekšgalā. UTR armijas Ģenerālštāba priekšnieka palīgs bija latviešu pulkvedis Pēteris Radziņš, bet štāba Operatīvās daļas priekšnieks Jānis Ceplītis.
1919. gada 14. janvārī boļševiki pasludināja Ukrainas PSR izveidošanu. 1919. gada 22. janvārī UTR noslēdz Apvienošanās aktu ar Rietumukrainas Tautas Republiku. 5. februārī Sarkanā armija atkal ieņēma Kijivu. UTR Direktorijas kontrolē martā bija tikai Podolija (tagadējie Vinnicas un Žitomiras apgabali). 1920. gada februārī gandrīz visu UTR teritoriju ieņēma Sarkanā armija. 1920. gada 25. aprīlī UTR valdība Varšavā noslēdza savstarpējās atzīšanas un militārās sadarbības līgumu ar Poliju, atsacīdamās no Galīcijas teritorijas. UTR karaspēka vienības kopā ar Polijas armiju piedalījās Kijivas ieņemšanā. 1920. gada augustā-septembrī UTR delegācija novērotājas statusā piedalījās Bulduru konferencē, bet Rīgas miera sarunās, kas notika no 1920. gada septembra līdz 1921. gada martam, vairs netika uzaicināta.
Pēc poļu-padomju kara beigām Polijas valdība ignorēja iepriekšējo UTR valstiskuma atzīšanu un Rīgas miera līguma rezultātā Ukrainas teritoriju sadalīta starp Polijas Otro Republiku un Ukrainas PSR, kas vēlāk kļūst par PSRS sastāvdaļu. UTR trimdas valdība turpināja darboties Minhenē līdz 1992. gadam, kad tā oficiāli nodeva savas pilnvaras nu jau neatkarīgās mūsdienu Ukrainas valdībai.
Attiecības ar Latviju
Pēc tam, kad Ukrainas Centrālā Rada 1918. gada 22. janvārī proklamēja Ukrainas neatkarību, Latviešu Pagaidu Nacionālā padome nolēma nosūtīt savu pārstāvi Kristapu Bahmani uz Kijivu, kas tur uzturējās līdz 1920. gada septembrim. 1919. gada 1. septembrī Rīgā ieradās Ukrainas Tautas Republikas konsuls Nikifors Bederovskis.
Latvijas un Ukrainas delegācijas sadarbojās arī 1919. gada Parīzes miera konferences diplomātiskajās sarunās par savu valstu starptautisku atzīšanu. 1920. gada augustā-septembrī UTR delegācija novērotājas statusā piedalījās Bulduru konferencē.
Apes novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Apes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Apes novads sastāv no Apes, Gaujienas, Trapenes, Virešu pagastiem un Apes pilsētas. Pēc LĢIA datiem Apes novada teritorijā atrodas 32 ciemi.
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Apes pagasts
Apes pagasta centrs atrodas Apes pilsētā, kas ir arī novada centrs. Apes pagastā atrodas 12 ciemi, no tiem 4 mazciemi un 8 skrajciemi.
Trapenes pagasts
Trapenes pagasta centrs atrodas Trapenē. Trapenes pagastā atrodas 6 ciemi, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems un 4 mazciemi.
Virešu pagasts
Virešu pagasta centrs atrodas Virešos. Virešu pagastā atrodas 9 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 2 mazciemi un 5 skrajciemi.
Dīdsa kungs
"Dīdsa kungs" (en) ir 2002. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Stīvens Brills. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Vinona Raidere, Pīters Galahers, Džareds Heriss, Allens Koverts, Ēriks Avari, Džons Turturo un Končata Ferela. Filmas pirmizrāde notika.
Labsirdīgs mazpilsētas puisis Longfelovs Dīdss no sava mirušā tēvoča manto mediju konglomerāta kontrolpaketi un sāk veidot biznesu pēc sava prāta.
Futbols aiz restēm
"Futbols aiz restēm" (en) ir 2005. gada sporta komēdija, kas veidota kā 1974. gada tāda paša nosaukuma filmas rīmeiks. Filmas režisors ir Pīters Segals, bet galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Kriss Roks, Džeimss Kromvells, Viljams Fičtners, Deivids Patriks Kellijs, Nelly, Treisijs Morgans un Bērts Renoldss. Filmas pirmizrāde notika.
Pols Krūvs ir izbijis Pitsburgas "Steelers" futbolists, kurš cietumā ir spiests izveidot komandu no citiem ieslodzītajiem, lai spēlētu futbolu pret cietuma sargiem.
Gojanija
Gojanija vai Gojānija (pt-br, ) ir pilsēta Brazīlijā, Gojasas štata administratīvais centrs. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 1,39 miljoni iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir 13. lielākā pilsēta Brazīlijā.
Olīvkoki
Olīvkoki (Olea) ir olīvu dzimtas augu ģints. Tajā ietilpst aptuveni 40 sugas. No Eiropas olīvkoka iegūst olīvas. Ģintī ietilpst arī melnais dzelzskoks, kura koksne ir ļoti cieta un grūti apstrādājama, tomēr to izmanto mākslas darbu veidošanā.
Lokotas republika
Lokotas republika bija reģions ar pašpārvaldes tiesībām Nacistiskās Vācijas okupētās PSRS teritorijas daļā 2. pasaules kara laikā. Pastāvēja no 1941. gada novembra līdz 1943. gada augustam. Administratīvais centrs bija Lokotas pilsēta (tagad pilsētciemats).
Īstie raibeņi
Īstie raibeņi, raibeņu apakšdzimta (Nymphalinae) ir viena no divpadsmit raibeņu dzimtas (Nymphalidae) apakšdzimtām. Tā ir viena no lielākajām un pazīstamākajām grupām, kas apvieno 495 tauriņu sugas. Īsto raibeņu apakšdzimta iedalās 6 ciltīs un 57 ģintīs. bet reizēm šeit tiek iekļautas vēl divas ciltis, kas visbiežāk tiek sistematizētas kā atsevišķas apakšdzimtas: lielo raibeņu apakšdzimta (Limenitidinae) un tropu raibeņu apakšdzimta (Biblidinae). Toties pļavraibeņu cilts (Melitaeini) reizēm tiek sistematizēta kā atsevišķa apakšdzimta.
Īstie raibeņi ir izplatīti visā pasaulē, izņemot polāros reģionus. Liela sugu dažādība mājo tropos. Latvijā sastopamas 18 īsto raibeņu sugas no pļavraibeņu cilts un raibeņu cilts. Šīs sugas var būt sastopamas gandrīz jebkur, pilsētas ieskaitot, tomēr visbiežāk tās var novērot mežmalās, meža laucītēs, pļavās un citās klajākās, bet no vējiem aizsargātās vietās.
Evolūcija
DNS pētījumos noskaidrojies, ka īsto raibeņu apakšdzimta, iespējams, atdalījusies no sava māsas taksona - zobenspārnu raibeņu apakšdzimtas (Cyrestinae) pirms apmēram 80 miljoniem gadu. Sugu dažādība radās pēc krīta-terciāra masveida izmiršanas pirms 65 miljoniem gadu. Pirmā no visas grupas drīz pēc izmiršanas atdalījās Coeini cilts. Pārējo cilšu evolūcija un nodalīšanās laikā joprojām tiek studēta, bet strauja sugu dažādība attīstījās paleocēna beigās un eocēna sākumā.
Izskats un īpašības
Īstie raibeņi ir lieli vai vidēji lieli tauriņi. Daudzām sugām ir raksturīgi oranžmelni spārni, bet tie var būt arī dzeltenmelni, sarkanmelni, zili melni vai melni ar nelieliem košiem akcentiem. Latvijā īstie raibeņi ir vieni no pirmajiem tauriņiem, kas izlido pavasara pirmajās siltajās dienās, jo liela daļa sugu pārziemo kā pieauguši tauriņi. Īstie raibeņi galvenokārt barojas ar nātru dzimtas (Urticaceae), kurvjziežu dzimtas (Asteraceae), akantu dzimtas (Acanthaceae), ceļteku dzimtas (Plantaginaceae) un cūknātru dzimtas (Scrophulariaceae) augiem.
Sistemātika
Raibeņu apakšdzimta (Nymphalinae)
Trīs ģintīm: Rhinopalpa, Kallimoides un Vanessula nav zināma to piederība kādai no ciltīm un tās reizēm tiek sistematizētas kā māsas taksoni pārējām ciltīm.
Bulgārijas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Bulgārijas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši medaļas.