cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Škoda 9Tr
Prototipi
Gadu vēlāk, 1962. gadā, rūpnīcas darbinieki izgatavoja pirmo trolejbusa ar hidropneimatisko balstiekārtu prototipu (pazīstams kā modifikācija 9TrP). Pēc vairāku gadu izmēģinājuma braucieniem ražotnes teritorijā, transportlīdzeklis 1965. gadā tika nodots Čehoslovākijas pilsētas Dečīnas transporta kompānijas rīcībā. Uzņēmums piešķīra savu reģistrācijas numuru 13 (dokumentos — 13/II) un uzsāka ar to regulārus reisus maršrutos. Taču trolejbusam bieži gadījās tehniska rakstura problēmas un nācās atrasties dīkstāvē, līdz ar to tika nolemts transportlīdzekli izņemt no regulāras ekspluatācijas. Kopumā Dečīnas pasažieru pārvadātāja rīcībā hidropneimatiskās balstiekārtas trolejbuss-prototips skaitījās piecus gadus, līdz tika sagriezts metāllūžņos.
Turpinot iesākto Čehoslovākijā ražoto trolejbusu funkcionalitātes uzlabošanu, ražotājs 1970. gadu pirmajā pusē izgatavoja divu ar energoefektīvāku un modernāku tiristoru sistēmu aprīkotu trolejbusu paraugus, tā sauktā 9TrT modifikācija (atsevišķos dokumentos —  9TrBKR). Viens no šiem trolejbusiem iegāja vēsturē kā pirmais Škodas rūpnīcas izgatavotais prototips, kuru bez ilgiem testiem pašā ražotnē, uzreiz nodod Plzeņas pārvadātāja rīcībā. Minētais transporetlīdzeklis pilsētas ielās ar reģistrācijas numuru 247 kursēja līdz 1983. gadam, kad, visticamākais, tika nodots metāllūžņos. Otrs rūpnīcas izgatavotais 9TrT paraugs 1972. gadā nokļuva Brno rīcībā un ar borta numuru 3084 veica pasažieru pārvadājumus līdz pat 1989. gadam.
Piegādes
Turpmāk ievietotajās tabulās ir uzskaitītas pilsētas, kuras no ražotāja iepirka Škoda 9Tr trolejbusus, un sniegta publiski pieejamā informācija par piegādes gadiem, piegādāto trolejbusu skaitu, vietējo sabiedriskā transporta kompāniju piešķirtajiem trolejbusu reģistrācijas numuriem. Tabulās nav pilnvērtīgi atspoguļota informācija par lietotu Škoda 9Tr trolejbusu iegādi.
Pavisam laika posmā no 1958. līdz 1981. gadam 28 ražošanas sērijās tika izgatavotas 7372 transporta vienības, ieskaitot visas konkrētā modeļa modifikācijas.
Muzeja eksponāti
Vairāki savu laiku nokalpojuši Škoda 9Tr trolejbusi ir kļuvuši par muzeja eksponātiem. Pirms ievietošanas muzejā, tiem tika veikts kapitālais remonts, tādējādi atjaunojot transportlīdzekļus kā tehniski, tā vizuāli. Vairums trolejbusu nav paredzēti tikai eksponēšanai muzeja vai transporta uzņēmuma telpās, bet arī izbraukšanai pilsētas ielās dažādu svētku laikā.
Škoda 9Tr trolejbusus-muzeja eksponātus var sastapt šādās pilsētās:
Lietuva
Norvēģija
Polija
Slovākija
Ukraina
Vācija
Tāpat Škoda 9Tr trolejbusi ir sastopami privātās kolekcijās Čehijā, piemēram, biedrības par vēsturisko trolejbusu un autobusu saglabāšanu telpās nogādāti divi bijušie Jihlavas trolejbusi (reģ. nr. 11 un 19) un Pardubices dzelzceļa transporta asociācijas rīcībā nonācis pilsētā ar reģ. nr. 353 kursējušais trolejbuss.
Rīgas satiksme plānotā sabiedriskā transporta muzeja vajadzībām no Kauņas pilsētas transporta kompānijas pēc norakstīšanas 2007. gadā iegādājās lietotu Škoda 9Tr trolejbusu (reģ. nr. 214). Taču līdz pat šai dienai Rīgā muzejs nav izveidots un trolejbuss atrodas zem klajas debess 1. trolejbusu parka teritorijā Ganību dambī.
Austrijas kancleru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Austrijas kancleri, kopš 1918. gada, kad tika izveidots šis amats. Kanclers ir Austrijas valdības galva.
Flag of Austria.svg Vācu Austrijas Republika (1918 — 1919) AustriaCoA-1918.svg
{{legend| #ce000c | Sociāldemokrātiskā partija (SDAPÖ/SPÖ) |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of Austria.svg Austrijas Federālā Valsts (1934 — 1938) Österreich-Wappen (1934-1938).svg
{{legend| #D81E05 | Tēvzemes spēks (VF) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #964B00 | Nacistiskā partija (NSDAP) |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of Austria.svg Otrā Austrijas Republika (1945 — pašlaik) Coat of arms of Austria.svg
{{legend| #ce000c | Sociāldemokrātiskā partija (SDAPÖ/SPÖ) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #000000 | Austrijas Tautas partija (ÖVP) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais  |border=1px solid #AAAAAA}}
Ludvigs Redls
Ludvigs Redls (de; Nirnberga —  Nirnberga) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1953).
Biogrāfija
Pirmos panākumus šahā guvis 1929. gadā, kad Vācijas šaha kongresā Duisburgā uzvarējis blakusturnīrā, bet pēc tam mačā par meistara nosaukumu bijis pārāks par Ludvigu Engelsu ar 5½:2½. 1931. gadā Vācijas šaha čempionātā dalījis 1.-2. vietu ar Jefimu Bogoļubovu, taču zaudējis viņam papildu mačā par čempiona nosaukumu ar 2:4. Arī Vācijas 1933. gada čempionātā bijis 2. vietā aiz Bogoļubova. 1934. gada Āhenē Vācijas šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu aiz Kārļa Karlsa un Heinriha Reinharta. Pārstāvējis Vācijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1936. gadā un izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā, kā arī zelta medaļu individuālajā vērtējumā.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā uzvarējis šaha turnīrā Rīdenburgā (Bavārija), apsteidzot Volfgangu Uncikeru, un bijis otrais Vācijas šaha čempionātā. 1948. gadā dalījis 3.-5. vietu šaha turnīrā Bādnauheimā. Par panākumiem turnīros FIDE 1953. gadā Redlam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Pēc profesijas bijis advokāts.
Džims Brauns
Džeimss Natanjēls "Džims" Brauns (en; dzimis Sentsimonsā, Džordžijas štatā, ASV, miris  Losandželosā, ASV) bija ASV amerikāņu futbola spēlētājs, spēlējis pussarga un balsta pussarga pozīcijā, cilvēktiesību aktīvists un aktieris. Visu profesionāļa karjeru pārstāvējis NFL klubu Klīvlendas "Browns". 2002. gadā Sporting News viņu nosauca par visu laiku izcilāko amerikāņu futbola spēlētāju, 2009. gadā NFL.com balsojumā viņš ierindojās otrajā vietā starp visu laiku izcilākajiem amerikāņu futbola spēlētājiem. Tāpat viņu uzskata par vienu no izcilākajiem ASV profesionālajiem sportistiem.
1957. gada NFL draftā viņu Klīvlendas "Browns" izraudzījās ar kopējo 6. kārtas numuru.
Džimu Braunu iekļāva līgas simboliskajā 75 gadu jubilejas izlasē un 1960. gadu simboliskajā izlasē. 1971. gadā sportistu uzņēma profesionālā futbola slavas zālē, tāpat viņš uzņemts lakrosa slavas zālē.
Īsi pirms futbolista karjeras beigām Brauns kļuva par aktieri. Futbolista karjeras kulminācijā viņš aizgāja no sporta, lai turpinātu aktiera karjeru. Atveidojis dažadas lomas filmās un seriālos, kā arī 1970. gados atveidojis vairākas galvenās lomas. Viņu uzskata par pirmo Holivudas melnādaino asa sižeta filmas varoni un viņa loma 1969. gada filmā 100 Rifles iekļuva kino vēsturē, jo tajā redzama pirmā starprasu mīlas ainas.
Brauns bija viens no nedaudzajiem sportistiem un starp ievērojamākajiem afroamerikāņiem, kas runāja par rasu jautājumiem, kad 1950. gados pieauga pilsonisko tiesību kustība. Viņš piedalījās Klīvlendas samitā pēc tam, kad Muhamedam Ali draudēja ieslodzījums par atteikšanos piedalīties Vjetnamas karā, un viņš nodibināja Melnās ekonomikas savienību (Black Economic Union), lai palīdzētu veicināt mazākumtautību uzņēmumu ekonomiskās iespējas. Vēlāk Brauns nodibināja fondu, kura mērķis bija novērst riskam pakļautos jauniešus no vardarbības, mācot viņiem dzīves prasmes, ar kuru palīdzību viņš veicināja Vatsa pamieru starp konkurējošām ielu bandām Losandželosā.
Ičaunīki
Ičaunīki ir ciems Sīļukalna pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 212 km attālumā no Rīgas.
Baraviku iela
Baraviku iela var būt:
Džozefīne Tevsona
Džozefīne Enna Tevsona (en; dzimusi, mirusi ) bija angļu teātra un televīzijas raksturlomu aktrise, labāk zināma pēc lomām tādās britu televīzijas situāciju komēdijās kā Shelley, "Smalkais stils" (1990–1995) un Last of the Summer Wine (2003–2010).
Kovšu ezera parks
Kovšu ezera parks ir kā aktīvās, tā arī pasīvās atpūtas vieta Rēzeknē, kas atrodas Rēzeknes (Kovšu) ezera krastā un aptver lielāko daļu ezera teritorijas. Pašlaik tiek pabeigta parka projektu izstrāde un norit labiekārtošanas darbi.
Parka teritorijā ir paredzētas vairākas atpūtas zonas dažādiem atpūtas veidiem un gaumēm.
Pilsrundāles vidusskola
Pilsrundāles vidusskola (PV) ir vispārizglītojoša skola Zemgalē. Skola sastāv no Pilsrundāles vidusskolas un tās struktūrvienībām Svitenes skola, Bērsteles skola, Mūzikas un mākslas skola.
Vēsture
1919. gadā Natālija Reine Vīstiķu mājās izveidoja privātskolu. 1920. gadā skolu pārcēla uz Rundāles pils telpām. 1939. gadā skola svinēja savu 20 gadu jubileju, Izglītības ministrija pasniedza skolas karogu. 1944. gadā atvēra 7. klasi un skolu pārdēvēja par Pilsrundāles septiņgadīgo skolu.
1950. gadu otrajā pusē jauno tehniķu pulciņa modeļi piedalījās izstādē Maskavā, galda tenisiste Ā. Gorbāne ieguva 2. vietu Latvijā. 1967. gadā sākās draudzības festivāli starp Pilsrundāles, Pērnavas – Jaagupi (Igaunija) un Ukmerģes (Lietuva) skolām. 1979. gada 1. septembrī mācības uzsāka jaunajā vidusskolas ēkā. 1982. gadā ārsts A. Ozoliņš novēlēja materiāli prēmēt Pilsrundāles vidusskolas spējīgākos un centīgākos skolēnus.
1995. gada 6. jūlijā nodibināja daktera A. Ozoliņa fondu. 1995. – 2003. gadā 5. – 9. klašu koris bija labākais Bauskas rajonā. 2000. gadā Juris Ivulāns bija Latvijas komandas sastāvā starptautiskajā bioloģijas olimpiādē Turcijā. 2002. gadā 9. klases skolēns Nauris Vasiļevskis valsts olimpiādēs ieguva sudraba (matemātikā) un bronzas (fizikā) medaļas. No 2000. gada līdz 2004. gadam skolas volejbola komandas guva godalgotas vietas valsts čempionātos (sk.V.Zariņš). 2002. gadā Bauskas rajona izglītības iestāžu izglītības kvalitātes kopvērtējumā Pilsrundāles vidusskola uzvarēja nominācijā “Labākā skola”.
Forhtenšteinas pils
Forhtenšteinas pils (de) ir 14. gadsimta pils, kas atrodas Austrijas federālās zemes Burgenlandes ziemeļos, Forhtenšteinā.
Pili 14. gadsimta sākumā cēlusi Mātersdorfu dzimta. 1450. gadā dzimta izbeidzās un pils pārgāja Hābsburgu īpašumā. 1622. gadā imperators Ferdinands II piešķīra pili Nikolajam Esterhāzi, tas pili ievērojami pārbūvēja un uzlaboja, iesaistot Itālijas meistarus. 17. gadsimta otrajā pusē Nikolaja dēls Pauls pili vēl vairāk uzlaboja. Pēc Paula nāves pils kļuva par dažādu dzimtas artefaktu kolekciju. Kolekcija veiksmīgi pārdzīvoja Otrā pasaules kara gadus. Arī mūsdienās pils pieder Esterhāzi dzimtai, tomēr tā ir atvērta publikai.
Voldemārs Dambergs
Voldemārs Dambergs (ru; dzimis, miris vai  ) bija latviešu izcelsmes padomju virsnieks, ģenerālmajors. Otrā pasaules kara laikā komandēja 28. strēlnieku brigādi, 15. kavalērijas korpusu Irānā (1942-1943), 43. gvardes latviešu strēlnieku divīziju un 308. latviešu strēlnieku divīziju Latvijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1899. gadā Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, no 1918. gada aprīļa Sarkanās armijas Latviešu kavalērijas pulku sastāvā piedalījās Krievijas pilsoņu karā. Latvijas brīvības cīņu laikā bija Latvijas SPR armijas skolas kavalērijas nodaļas priekšnieks. Pēc Maskavas kavalērijas kursu beigšanas no 1919. gada novembra komandēja Sarkanās armijas 85. kavalērijas pulku, no 1920. gada aprīļa kavalērijas eskadronu.
Pēc pilsoņu kara beigām 1922. gadā beidza Augstāko kavalērijas skolu, līdz 1928. gadam ieņēma dažādus amatus Sarkanās armijas kavalērijas vienībās, pēc tam mācījās M. Frunzes Kara akadēmijā (1928-1932). Pēc tās beigšanas bija 10., pēc tam 11. kavalērijas divīzijas štāba priekšnieks. Lielā terora laikā 1938. gada jūlijā Dambergs tika arestēts un apsūdzēts kā "latviešu fašistiskās organizācijas" dalībnieks, tomēr 1939. gada februārī viņu atbrīvoja un nozīmēja par pasniedzēju M. Frunzes Kara akadēmijā.
Otrā pasaules kara laikā komandēja 28. strēlnieku brigādi, 15. kavalērijas korpusu Irānā (1942-1943), 43. gvardes latviešu strēlnieku divīziju un 308. latviešu strēlnieku divīziju Latvijā. 1944. gada februārī iecelts par 130. latviešu strēlnieku korpusa komandiera vietnieku. Pēc kara Dambergs līdz atvaļināšanai 1959. gadā ieņēma dažādus amatus Padomju armijā, no 1952. gada bija Latvijas PSR kara komisārs.
Miris 1965. gada 17. jūlijā Rīgā, apglabāts Raiņa kapos.
Jūrkalnes iela (Jūrmala)
Jūrkalnes iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Jūrkalnes iela sākas krustojumā ar Ventspils šoseju un beidzas krustojumā ar Eduarda Veidenbauma ielu. Kopējais ielas garums ir 1210 metri, tā ir klāta ar asfalts segumu. Jūrkalnes ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Jūrkalnes iela ir savienota ar šādām ielām:
Satiksme
Pa Jūrkalnes ielu kursē 3. autobuss.
U.S. Lecce
Unione Sportiva Lecce, parasti saukts Lecce, ir Itālijas futbola klubs no Lečes, pilsētas Apūlijā. Klubs ir dibināts 1908. gadā. Spēlē Itālijas A sērijā. Mājas spēles aizvada Via del Mare stadionā, kura ietilpība ir 31 533 skatītāju vietas.
Tališu kalni
Tališu kalni (az,, tališu:Tolışə Bandon) ir kalnu grēda Azerbaidžānas dienvidaustrumos un Irānas ziemeļrietumos, Ardabīlas un Gīlānas ostānos.
Tališu kalni dažkārt tiek uzskatīti par Elbursa galējo rietumu daļu. Tie stiepjas apmēram 100 kilometru platumā uz rietumiem no Lenkerenas līdzenuma. To augstākā virsotne ir 2492 metrus augstais Gemirgejs. Kalnu rietumu nogāzes klāj reliktie Hirkanas meži. Tališu kalni ir viena no pēdējām vietām pasaulē, kur bija sastopams Kaspijas tīģeris.
Baltijas jūras spēles
Baltijas jūras spēles bija reģionālas vairāku sporta veidu sacensības, kas notika 1993. un 1997. gadā un kurās piedalījās sportisti no Baltijas un Skandināvijas valstīm, kā arī no pārējām valstīm, kas teritoriāli atrodas pie Baltijas jūras.
Vēsture
Ideja par spēlēm radās 20. gadsimta 80. gadu beigās līdz ar Baltijas valstu olimpisko kustību atdzimšanu. Igaunijai, Latvijai un Lietuvai spēles bija alternatīva olimpiskajām spēlēm, līdz kurām, kā toreiz likās, vēl ejams tāls ceļš. Tomēr reālā dzīve ienesa korektīvu — 1991. gadā Baltijas valstis atguva neatkarību, tika uzņemtas Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā un ceļš uz 1992. gada olimpiskajām spēlēm Barselonā bija brīvs. Taču ideja par Baltijas spēlēm saglabājās. Neskatoties uz finansiālajām grūtībām, 1993. gada spēles Igaunijā un 1997. gada spēles Lietuvā tika sarīkotas. Tikai, kad 2001. gada spēlēm nepieteicās neviens rīkotājs, tās bija jāpārtrauc. To vietā kopš 1999. gada ik pēc diviem gadiem notiek Baltijas valstu jaunatnes spēles.
Dalībvalstis
Baltijas jūras spēlēs tika pārstāvētas 10 valstis: Igaunija, Latvija, Lietuva, Norvēģija, Somija, Zviedrija, Dānija, Polija, Krievija (Ļeņingradas apgabals) un Vācija (Šlēsvigas-Holšteinas federālā zeme). 1997. gadā spēlēs piedalījās arī Baltkrievija.
Sociālais radošums
Sociālais radošums ir veids, kā cilvēki rada sociālo kārtību. Ikviena darbība un doma, kas saistīta ar citiem cilvēkiem, ir sociālais radošums, kura mērķis ir radīt drošu un stabilu sociālo pasauli, kurā dzīvojam.
Jēdziens sociālais radošums kļuva plašāk pazīstams un bieži lietots 1960. gados. Tajā laikā sociālais radošums bija kods-frāze, ko Londonas Ekonomikas un politisko zinātņu skolas(LSE) Antropoloģijas departamenta pārstāvji izmantoja, lai paustu kritiku par uzskatu, ka sabiedrības spēks rodas pats no sevis; kā arī lai runātu par to, ka balanss starp individuālo un kolektīvo domāšanu ir jāmaina. Respektīvi, tika noliegts, ka sociālie modeļi – ideju, darbību un institūciju modeļi – kontrolē indivīdus. Lai gan tika kritizēts sistēmisms, netika mēģināts izzināti veidus, kā cilvēki rada sociālās lietas. Šī temata padziļinātai izpētei pievērsies britu antropologs Džons Deiviss (John Davis)
Sociālā radošuma rezultāts
Cilvēki izmanto savu radošumu, lai vienotos par darbībām, kas ir pieļaujamas vai nav tolerējamas. Sabiedriskuma iznākums (outcome) ir vienošanās, konvencija, rutīna. Nepārkāpjot vienošanos, tiek radīti paredzami notikumi, izslēdzot atsevišķas neatbilstošas izvēles. Piemēram, pasniedzējs lekcijā nedzied un saturu nepasniedz kā prozas darbu, viņam ir drēbes mugurā, viņš nav alkohola reibumā. Kopāsavelkot – kad esam radoši, cenšamies radīt noteiktu kārtību, paredzamību un izslēgt vai samazināt izvēles iespējas.
Sabiedriskums aptver visas cilvēku aktivitātes – sākot no ēšanas līdz gulēšanai, materiālu labumu apmaiņai, lēmumu pieņemšanai par aizsardzību vai par kopīgo resursu sadali -, ko tiecamies īstenot atbilstoši sociāli pieņemtajām normām. Parādoties iespējām, cilvēki cenšas radīt konvencionālus veidus, kā izvēlēties starp tām un pieņemt lēmumu. Turklāt būtiski, ka radošā aktivitāte ir nepārtraukta.
Sociālā radošuma veidi
Vispārīgākais sociālā radošuma veids ir katra indivīda personīgā pārliecība un uzskati, uz ko balstoties, indivīds veido ikdienas dzīvi kā vecāks, bērns, sieva, pasniedzējs, students un citās lomās.
Ikviena darbība un doma, kas saistīta ar citiem cilvēkiem, ir sociālais radošums, kā mērķis ir radīt drošu un stabilu sociālo pasauli, kurā dzīvojam.
Sociālā radošuma izejmateriāli un procesi
Galvenais sociālā radošuma izejmateriāls ir tiešā un netiešā pieredze – no vienas puses indivīdu personīgās domas par to, kas noticis pagātnē, kad viņi darīja lietas, un no otras puses, viņu domas par to, kas notika ar citiem cilvēkiem.
Pagātnes jēdziens ir svarīgs, jo nākotnes plāni vienmēr ir saistīti ar cilvēku izpratni par to, kas noticis pagātnē. Vārda „pagātne” kontekstā svarīgi nošķirt divus vienlīdz svarīgus jēdzienus - „domas par pagātni” un „vēsture”, jo zināšanas un izpratne, ko ģenerē izglītoti speciālisti, ir atšķirīgi no populārās, ne-akadēmiskās pagātnes notikumu refleksijas. Viena no pagātnes domu formām ir mīts. Antropologi, kuri pētījuši mītus, parasti pretnostatīja jēdzienu „mīts” un „vēsture”, apgalvojot, ka viens iemieso patiesību, savukārt otrs ir tikai stāsti.
Cilvēku radošā iztēle nebalstās tikai pagātnē, bet arī zināšanās par citiem (Eiropā un citviet pasaulē) un kā viņi organizē savas dzīves, par ko informācija ir plaši pieejama. Tas ietekmējis līdzšinējās sociālās kārtības, piemēram, mēģinot Eiropas kultūrās iekļaut Austrumu, Amerikas pamatiedzīvotāju vai Āfrikas gudrības. Piemēram, Teozofijas kustības biedriem un ar to saistītajām organizācijām bija liela ietekme uz britu sociālo dzīvi 1920. un 30. gados., rietumu budistu loma Lielbritānijā vēl arvien ir nozīmīga, halucinogēno un citu iespējamo brīnumzālīšu lietotāji iedvesmojušies no tradicionālās Āfrikas dziedniecības.
Nozīmīga loma dažādās prakses izplatībā bijusi tieši antropologiem. Darbi, kas visvairāk ietekmējuši sociālās kārtības - Džeimsa Džordža Freizera (James George Frazer) „Zelta zars” („Golden Bough”), Zigismunda Freida (Sigmund Freud) darbs par zemapziņu, Broņislava Kaspera Maļinovska (Bronisław Kasper Malinowski) „Mežoņu seksuālā dzīve”(„Sexual Life of Savages”).
Vērtējot sociālo kārtību, cilvēki izmanto modeļus, idealizētus tēlus, tieši vai netieši atvasinātus no pieredzes, paplašina tos vai rīkojas pilnīgi pretēji.
Utis
Utis var būt:
Pita Taufatofua
Pita Taufatofua (Pita Nikolas Taufatofua; dzimis ) ir Tongas tekvondo un distanču slēpošanas sportists.
Startējis, un , visas reizes bija savas valsts karognesējs atklāšanas ceremonijā, vienīgais viņa apģērbs bija nacionālais taʻovala. 2016. gada olimpiskajās spēlēs viņš zaudēja 1. kārtā. Ar slēpošanu sācis nodarboties 2017. gada janvārī, iepriekš bija redzējis sniegu tikai reizi dzīvē.
Jūrmalas iela (Jūrmala)
Jūrmalas iela ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Jūras iela sākas krustojumā ar Telšu ielu un beidzas pie kāpu meža. Kopējais ielas garums ir 265 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Jūrkalnes ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ihiro Suzuki
Ihiro Suzuki (ja, Suzuki Ichirō; dzimis Tojojamā, Japānā) ir japāņu beisbolists, spēlē labā laukuma spēlētāja pozīcijā, Japānas izlases dalībnieks. Pašlaik (2012) pārstāv MLB klubu Ņujorkas "Yankees".
Karjeru uzsāka Japānas beisbola līgas klubā Orix BlueWave (1992–2000). Septiņas reizes piedalījās Visu zvaigžņu spēlē (1994–2000), 1996. gadā uzvarēja Japānas sērijā.
2001. gadā pievienojās MLB klubam Sietlas "Mariners", kluba sastāvā aizvadījis 11 sezonas, pēc kurām pārgāja uz Ņujorkas "Yankees". Debijas sezonā viņš tika atzīts par Amerikāņu līgas vērtīgāko spēlētāju, kā arī par Amerikāņu līgas labāko debitantu. Piedalījies 10 Visu zvaigžņu spēlēs, 2007. gadā tika atzīts par spēles MVP.
SLO (uzņēmums)
SLO Oy ir Somijā reģistrēts uzņēmums, kas nodarbojas ar telesakaru un elektrokomponentu vairumtirdzniecību. Dibināts 1945. gadā. Kopš 1999. gada tas pieder Francijas uzņēmumam Sonepar.
SLO ir meitas uzņēmumi Igaunijā (SLO Eesti AS) un Lietuvā (UAB SLO Lithuania). Līdz 2020. gadam tas darbojās arī Latvijā (SIA SLO Latvia).
Vēsture
1950. gadā Sähköliikkeiden kļuva par AEG oficiālo izplatītāju. Uzņēmums izveidoja arī inženiernodaļu, lai konstruētu un ražotu elektrosadales iekārtas. Sähköliikkeiden 1960. gados kļuva par Somijā lielāko elektrokomponentu vairumtirgotāju pēc tam, kad kļuva par Suomen Kaapelitehdas Oy (tagad Prysmian Finland) oficiālo vairumtirgotāju. 1961. gadā Oulu tika iegādāts Kaapeliteollisuus Oy (vēlāk pārdēvēts par SLO-Kaapeli Oy), kas ražoja plastmasas izolācijas kabeļus un kabeļu izgatavošanas iekārtas. 1968. gadā tika iegūts vairākums uzņēmumā Mäntsälän Metalli Oy, kas ražoja apgaismojuma aprīkojumu. 1970. gadā tika izveidots meitas uzņēmums Slocon Oy rūpnieciskās elektronikas ražošanai. 1971. gadā tika ieviests zīmols SLO (saīsinājums no Sähköliikkeiden Oy). 1973. gadā tika nopirkts uzņēmums Maantekno Oy. 1974. gadā centrālais birojs tika pārcelts uz Vantā.
Nokia 1993. gadā SLO kopā ar Tuottajain Kone Oy (citu Nokia piederošu iekārtu vairumtirgotāju) pārdeva Nīderlandes uzņēmumam Otra NV. SLO Viestintä Oy tika pārdots Hedengrenille. 1997. gadā Tuottajain Kone Oy tika apvienots ar SLO. 1998. gadā uzņēmums sāka mājsaimniecības iekārtu biznesu.
1999. gadā Otra NV pārņēma Francijas vairumtirgotājs Sonepar. Otra meitas uzņēmumi tika pakļauti tieši Sonepar, bet Otra NV likvidēts. SLO kļuva atbildīgs par Sonepar biznesu Somijā un Baltijas valstīs. 2003. gadā Lietuvā tika dibināts SLO meitas uzņēmums UAB SLO Lithuania.
SLO Latvijā
1998. gada 12. oktobrī Latvijā tika reģistrēta SLO meitasuzņēmuma SLO Eesti AS pārstāvniecība (2007. gadā tā likvidēta).
2000. gada 11. maijā tika reģistrēts SLO Eesti AS meitas uzņēmums SIA SLO Latvia. Atvērta elektromateriālu vairumtirdzniecības noliktava Rīgā, Kārļa Ulmaņa gatvē 2.
2003. gadā SLO mātes uzņēmums Sonepar Latvijā nopirka elektromateriālu vairumtirdzniecības uzņēmumu SIA MG Elektro, kas dibināts 1988. gadā. Tas tika apvienots ar SLO Latvia un 2004. gada 20. aprīlī likvidēts.
2006. gadā Rīgā, Malēju ielā tika atvērta SLO Latvia Centrālā noliktava un galvenais birojs. 2020. gada 21. jūlijā Sonepar grupa nodeva visas SIA SLO Latvia īpašumtiesības SIA ESELO, ko 2020. gada 11. maijā bija dibinājusi SIA SLO Latvia vadības komanda. 2020. gada 6. novembrī SIA ESELO tika pārdēvēts par SIA ESELO Group, bet 16. decembrī SIA SLO Latvia tika pārdēvēts par SIA ESELO.
SIA SLO Latvia ir filiāles Daugavpilī, Liepājā, Rēzeknē, Valmierā un Ventspilī.
Idzipole
Idzipole (arī Idzepole) ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Idzepoles ezers.
Redžijs Votss
Redžinalds Lisjēns Frenks Rodžers "Redžijs" Votss (en; dzimis 1972. gada 23. martā, Štutgartē, Vācijā) ir amerikāņu mūziķis, dziedātājs, bītbokseris, aktieris un komiķis. Viņa improvizētās mūzikas kopas tiek veidotas, viņam izmantojot tikai balsi, sintezatoru un cilpotāju.
Votss uzskata sevi par "dezinformētāju", kura mērķis ir dezorientēt savu publiku. Viņš regulāri uzstājas televīzijā, radio, un uz skatuves. Viņš piedalījās televīzijas kanāla IFC veidotajā raidījumā ar nosaukumu Comedy Bang!Bang!, kas sāka savu pārraidi 2012. gadā. Viņš pašlaik vada vakara sarunu šova The Late Late Show with James Corden mūzikas grupu.
Inese Tenberga
Izglītība
1998. gadā ar izcilību absolvējusi Jūrmalas 1.vidusskolu. 2002. gadā Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē ieguvusi bakalaura grādu specialitātē: politoloģija. 2006. gadā ieguvusi otro augstāko izglītību, absolvējot Biznesa augstskolas «Turība» Juridisko fakultāti. 2010. gadā ieguvusi tiesību maģistra grādu Sanktpēterburgā Juridiskajā fakultātē. 2011. gada novembrī kļūstot par šīs fakultātes Civiltiesību katedras aspiranti, kopš 2013. gada katedras pasniedzēju sastāva virsvadībā strādā pie doktora disertācijas, pētot islāma banku investīciju mehānismu juridiskos pamatus.
Zinātniskā darbība
Vairāku zinātnisko rakstu autore tiesību un islāma banku investīciju jomā. Uzstājusies vairākās nozaru konferencēs, kas veltītas islāma ekonomikai un noturīgām finansēm.
Darba pieredze
2000. gadu sākumā bijusi 12. klašu skolotāja Jūrmalas 1. vidusskolā, pasniedzot priekšmetu «Politika un tiesības». No 2004. gada vairākus gadus ieņēmusi senatora palīdzes amata vietu Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departamentā. No 2010. gada jūnija līdz 2011. gada augustam vadījusi AS “Latvijas Krājbanka” Tiesvedības daļu.
Sporta karjera
No 1985. līdz 1997. gadam nodarbojusies ar sporta dejām, sasniedzot starptautiskās klases līmeni standarta deju programmā.
Apguldes ezera grāvis
Apguldes ezera grāvis (arī Apguldes ezera strauts, Apguldes strauts) ir Ālaves kreisā krasta pieteka Dobeles novadā.
Izteka - no Apguldes ezera ziemeļaustrumu gala. Tek austrumu-ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Ālavē lejpus Krimūnām. Upi šķērso valsts autoceļi P103 (Dobele — Bauska) un V1098 (Dobele – Krimūnas – Zaļenieki – Ūziņi).
Latvijas Ārpolitikas institūts
Latvijas Ārpolitikas institūts (en) ir 1992. gadā izveidota bezpeļņas organizācija, kuras mērķis ir sniegt Latvijas lēmumu pieņēmējiem, ekspertiem un plašākai sabiedrībai analīzi, ieteikumus un informāciju par starptautiskajiem procesiem, reģionālās drošības jautājumiem, ārpolitikas stratēģiju un izvēles iespējām. Organizācijas ietvaros tiek publicēti pētījumi, rīkotas konferences un veicināta sadarbība ar citām Latvijas un ārzemju institūcijām, kā arī koordinēti dažādi starptautiski pētniecības projekti. Galvenās institūta pētniecības tēmas ir saistītas ar Latvijas ārpolitiku, transatlantiskajām attiecībām, drošības jautājumiem Baltijas jūras reģionā, Eiropas Savienības politikām un politiskajiem izaicinājumiem, kā arī daudzpusējām un divpusējām attiecībām ar Krieviju. LĀI nesaņem regulāru valdības finansējumu, tā vietā institūcijas īstenotie projekti tiek finansēti pateicoties ciešai sadarbībai ar virkni dažādām citām gan Latvijas, gan arī ārzemju organizācijām un fondiem. Lai gan LĀI ir nevalstiska organizācija, tā konsultē Latvijas Saeimu, kā arī citas lēmējinstitūcijas Latvijā un ārpus tās. Pašreizējais LĀI direktors (kopš 2011. gada) ir Andris Sprūds.
Ujediņeņija
Ujediņeņija vai Ostrovujediņeņija (ru) ir bijusī PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Ujediņeņijas salas rietumos Karas jūras krastā.
Latvijas Ārpolitikas institūts
Vēsture
Latvijas Ārpolitikas institūts ir vecākā un viszināmākā iestāde, kas piedalās Latvijas ārpolitikas veidošanā, regulāri sadarbojoties un sniedzot ekspertu konsultācijas par ārlietu jautājumiem Latvijas ārpolitikas īstenojošām iestādēm 1992. gadā institūtu nodibināja tās pirmais direktors Atis Lejiņš, kurš vadīja biedrību līdz 2011. gadam, kad par tās direktoru kļuva Dr. Andris Sprūds.
LĀI komanda sastāv no vairāk kā 20 pētniekiem un asociētiem pētniekiem, kuriem ir pieredze dažādās starptautisko attiecību jomās, tai skaitā ārpolitikas un drošības jautājumos, Eiropas Savienības un ES ārējo attiecību dinamikā, starpkontinentālās savienojamības iniciatīvās. Institūts sākotnēji tika finansēts pateicoties vairākiem Zviedrijas valdības piešķirtiem grantiem ar mērķi atbalstīt pētniecību par Baltijas valstu drošību.
Ujediņeņija
Vēsture
2. Pasaules kara laikā, 1942. gada 8. septembrī stacijai, kurā atradās 7 darbinieki, uzbruka vācu zemūdene U-251. Ar artilērijas uguni tika sagrauta stacijas ēka un pārtikas noliktava. Stacijas personāls necieta un tā turpināja darbu. Stacija slēgta 1996. gadā. 2014. gadā salā uzstādīta automātiskā meteostacija.
Latvijas Ārpolitikas institūts
Konferences un publikācijas
Latvijas Ārpolitikas institūta darbības ietvaros tiek publicēti dažādi pētnieciskie darbi, saistībā ar tādām aktuālam tēmām kā Latvijas ārpolitika, daudzpusējās un divpusējās attiecības ar Krieviju un Ķīnu, transatlantiskās attiecības, drošības jautājumi Baltijas jūras reģionā, Eiropas Savienības politika un politiskie izaicinājumi. Tiek rīkotas konferences un organizēti dažādi starptautiski pētniecības projekti. Tā pat tiek izdotas dažādas grāmatas un publicējumi.
"Rīgas Drošības Foruma 2020" podkāstu sērija
Ņemot vērā COVID-19 pandēmijas plašo izplatību, 2020. gada  23. oktobrī Latvijas Ārpolitikas institūts aizsāka “Rīgas drošības foruma 2020” podkāstu sesijas, ar mērķi realizēt augsta līmeņa diskusijas ar starptautiskiem nozares ekspertiem un politikas veidotājiem, atspoguļojot reģionālos un starptautiskos drošības izaicinājumus. Kopumā, laika posmā no 23. oktobra līdz 18. decembrim tika publicētas 20 epizodes. Šajās podkāstu sērijās īpaša uzmanība tika pievērsta tā sauktajiem “tradicionālajiem” drošības draudiem, tostarp, attiecībām ar Krieviju, transatlantiskajām attiecībām un Ķīnas pieaugošajai ietekmei, kā arī “jaunajiem” drošības izaicinājumiem, tādiem kā, klimata pārmaiņām, tehnoloģiju attīstībai, dzimtes un citiem jautājumiem.
Diskusijas ir publicētas LĀI mājas lapā, LĀI YouTube kontā, sociālo mediju kontos (Facebook), Twitter, kā arī Riga Security Forum 2020: Podcasts sessions audiopodkāsti pakāpeniski ir pieejami populārākajās podkāstu platformās - “Apple podcasts” un “Spotify.”
Raidījums “100 sekundes ārpolitikas fokusā”
Raidījumu laikā LĀI pētnieki un asociētie pētnieki spēj paust savus viedokļus par dažādām ārpolitikas aktualitātēm. Videoieraksti ir skatāmi LĀI mājaslapā, LĀI YouTube kontā, sociālo mediju kontos Facebook un Twitter.
“Riga Dialogue Afterthoughts conference”
“Riga Dialogue Afterthoughts conference” norisinās katru gadu. Konferences ietvaros tiek pētīta ES un NATO nākotne un attiecības ar Krieviju. Šādas tikšanās sniedz iespēju ievērojamiem politiskajiem pētniekiem un domātājiem Eiropā apspriest aktuālos notikumus un veicināt savstarpēju sadarbību.
Āzijas programma
LĀI Āzijas programma tika uzsākta 2017. gada jūlijā. To vada programmas vadītāja Una Aleksandra Bērziņa-Čerenkova. Šīs programmas ietvaros LĀI izvērtē Latvijas iesaisti transporta, loģistikas, informācijas, finanšu, digitālā un cilvēku kapitāla apmaiņā, kas saistīts arī ar Ķīnas "Viena josta, viens ceļš" iniciatīvu (Belt and Road Initiative).
Pētniecības tīkli un partnerības
Latvijas Ārpolitikas institūts sadarbojoties ar Eiropas un pasaules partneriem dažādu starptautisko zinātnisko struktūru ietvaros. Dažādas institūts organizētās pētnieciskās aktivitātes, konferences un semināri, lekciju programmas ir tikušas īstenotas sadarbībā ar:
Šobrīd, Institūts ir pilntiesīgs loceklis šādos domnīcu tīklos:
Pūsēnu kalns
Pūsēnu kalns ir Latvijas dabas piemineklis — 37 metrus v.j.l. augsta kāpa Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā, dabas parka Bernāti teritorijā.
Kāpa tiek uzskatīta par augstāko kāpu Latvijas teritorijā. Kāpas relatīvais augstums ir līdz 31 metriem. Daļa no kāpas ir norakta. Nenoraktās kāpas daļa stiepjas apmēram 280 metru garumā, apmēram 260 metru platumā. Kopš 2001. gada atrodas valsts aizsardzībā. No nenoraktās kāpas daļas pāri karjeram paveras lielisks skats uz apkārtējo ainavu.
Spēlmaņu nakts 2000/2001
Spēlmaņu nakts 2001 svinīgā ceremonija norisinās Latvijas Nacionālajā teātrī, tās režisors – Mihails Kublinskis, vakara vadītājs – Gundars Āboliņš
Kolrābis
Kolrābis (Brassica oleracea var. gongylodes) ir dārza kāposta varietāte. Tas ir divgadīgs dārzenis ar kālim līdzīgu gludu, zaļu, aplapotu virszemes kacena paresninājumu. Kolrābi lieto gan pārtikā, gan lopbarībā.
Pāreja
Pāreja var būt:
Leonīds Kalniņš
Leonīds Kalniņš (dzimis ) ir latviešu militārpersona, ģenerālleitnants. Pašreizējais Latvijas Nacionālo bruņoto spēku komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1957. gada 13. februārī Piškino-Troicka ciema padomē 1949. gadā deportēta matemātikas un fizikas skolotāja ģimenē. Mācījās Dobeles R.Eihes 1. vidusskolā (1964—1975). Pēc vidusskolas absolvēšanas turpināja mācības Viļņas augstākā pretgaisa aizsardzības karaskolā (1975—1979), ieguva automātiskās vadības sistēmas kara inženiera kvalifikāciju. No 1987. gada studēja Harkivas kara inženieru akadēmijā (1987—1990), ieguva operatīvi taktiskās AVS vadības kvalifikāciju.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā virsnieks L. Kalniņš demobilizējās no PSRS bruņotajiem spēkiem un 1997. gadā iestājās dienestā Latvijas nacionālajos bruņoto spēkos. Vēlāk bijis Zemessardzes štāba Operatīvās plānošanas pārvaldes priekšnieks, Zemessardzes štāba un Operatīvās pārvaldes priekšnieks, Zemessardzes komandieris.
2003. gadā viņš tika iecelts par izlūkošanas mācību centra komandieri. No 2003. līdz 2005. gadam strādāja mācību vadības komandā. 2006. gadā Latvijas kontingenta Irākā komandiera vietnieks. 2011. gadā viņš absolvēja Amerikas Savienoto Valstu armijas pavēlniecības un ģenerālštāba koledžas galvenā štāba virsnieka kursu. 2013. gadā pabeidza Baltijas Aizsardzības koledžas (Igaunija) vecāko komandējošo darbinieku kursu.
2016. gada augustā iecelts NBS Apvienotā štāba priekšnieka amatā. 2016. gada novembrī virzīts NBS komandiera amatam.
2016. gada 22. decembrī Saeima Kalniņu apstiprināja par NBS komandieri, pienākumus sāka pildīt 2017. gada 27. janvārī.
Brūss Betlers
Brūss Betlers (en; dzimis ) ir amerikāņu imunologs un ģenētiķis.
Kopā ar Žilu Hofmanu viņš 2011. gadā saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā par "pētījumiem iedzimtās imunitātes aktivizēšanā". Tāpat 2011. gadā saņēma Šova balvu (Shaw Prize), kas tiek uzskatīta par "Austrumu Nobela prēmiju".
Jūrnieku iela (Jūrmala)
Jūrnieku iela ir iela Jūrmalā, Lielupes un Buļļuciema apkaimē. Jūrnieku iela sākas krustojumā ar Vikingu ielu un beidzas krustojumā ar Bulduru prospektu. Kopējais ielas garums ir 1035 metri, tā ir klāta ar asfalts segumu. Jūrnieku ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Brūss Betlers
Viņa tēvs Ernests Betlers bija hematologs un medicīnas ģenētiķis.
Jūrnieku iela (Jūrmala)
Satiksme
Pa Jūrkalnes ielu kursē 1. mikroautobuss.
Brūss Betlers
Studējis Kalifornijas Universitātē Sandjego un Čikāgas Universitātē.
Pasaules Ekonomikas forums
Pasaules Ekonomikas forums (en) ir starptautiska nevalstiska organizācija (NVO), kuras mītne atrodas Koloņjī (Cologny) pie Ženēvas. Tā organizē starptautiskus ekonomikas forumus, kas kopš 1971. gada katru ziemu notiek Šveices kalnu kūrortā Davosā.
Vēsture
Pasaules Ekonomikas forumu Davosā 1971. gadā dibināja vācu ekonomists Klauss Švābs, kurš vēl arvien vada tā organizēšanu.
2020. gada janvārī uz diskusijām un sarunām par globālo ekonomiku, ienākumu nevienlīdzību, klimata pārmaiņām, tehnoloģijām un daudzām citām tēmām sapulcējās gandrīz 3000 dalībnieku — politiskie, biznesa un nevalstisko organizāciju līderi, akadēmiķi un žurnālisti. Uzstājās ASV prezidents Tramps un vides aktīviste Grēta Tūnberja.
Polockas Eifrosīnija
Polockas Eifrosīnija (be; dzimusi starp 1101. un 1105., mirusi 1173.) bija Vitebskas kņaza Svjatoslava Vseslaviča meita, kas iestājās klosterī un veltīja savu dzīvi kristietības izplatīšanai Polockas kņazistē. 1910. gadā Krievijas Pareizticīgo baznīca kanonizēja Polockas Eifrosīniju par svēto.
Dzīvesgājums
Dzimusi 12. gadsimta sākumā kā Vitebskas kņaza meita Predslava. 12 gadu vecumā viņa nolēma iestāties klosterī un pieņēma vārdu Eifrosīnija. Sākumā Eifrosīnija apmetās Polockas Sofijas klostera cellē un nodevās grāmatu lasīšanai un pārrakstīšanai. Viņas laikā uzsākta Polockas hronikas rakstīšana, kas 26 nodaļās apraksta notikumus no 1104. līdz 1197. gadam.
Pēc 1127. gada Kijivas lielkņaza Mstislava Vladimiroviča karagājiena uz Polocku un tās izpostīšanas viņa nodibināja jaunu klosteri, kurā iestājās viņas māsa Gordislava un māsīca Zveņislava. Pie klostera Eifrosīnija lika uzcelt mūra baznīcu, kas pārveidotā veidā saglabājusies līdz mūsdienām. 1129. gadā viņas tēvs kņazs Svjatoslavs tika apcietināts un izsūtīts trimdā uz Cargradu, kur mira pēc 1130. gada.
No 1132. līdz 1144. gadam Polockas kņazs bija viņas brālis Vasiļko Svjatoslavičs, kas atjaunoja Polockas kņazu dinastiju, bet pēc viņa nāves sākās cīņas starp trim kņaza Vseslava "Brīnumdara" mantinieku līnijām - Vitebskas, Minskas un Druckas kņaziem. Tikai 1162. gadā Polockā varu atkal atguva Vitebskas kņazu dzimta.
Ap 1160. gadu viņai no Bizantijas tika atsūtīta Efesas Svētās Dievmātes ikona, ko uzskatīja par evaņģēlista Lūkas gleznotu. 1173. gadā viņa devās svētceļojumā uz Jeruzalemi, kur mira. Eifrosīnijas mirstīgās atliekas tika pārvestas uz Kijivu, bet 1910. gadā uz Polocku.
Piemiņa
1918. gadā Sv. Polockas Eifrosīnijas vārdā nosauca Kārsavas pareizticīgo baznīcu.
Iemetēji
Iemetēji ir ciems Kauguru pagastā, Valmieras novadā. Atrodas 116 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Vecgauja.
Bērlingtona (Ziemeļkarolīna)
Bērlingtona (en) ir pilsēta ASV Ziemeļkarolīnas pavalstī. Izvietojusies pavalsts ziemeļdaļā pie Ziemeļkarolīnas dzelzceļa, pieskaitāma pie Grīnsboro—Vinstonas—Haipointas aglomerācijas kā tās satelītpilsēta. Pati Bērlingtona veido MSA ar 150 tūkstošiem iedzīvotāju.
Vēsture
Pilsēta dibināta 1854. gadā kā dzelzceļa stacija un apkopes darbnīcas pie Ziemeļkarolīnas dzelzceļa ar nosaukumu Kompanišopsa (Company Shops), kur izvietojās depo un vēlāk arī dzelzceļa kompānijas ofiss. Pie stacijas ātri izauga ciemats ar 27 mājām. Pēc vairāk kā 30 gadu darba 1886. gadā depo, tāpat, kā liela daļa citas dzelzceļa struktūras, tika slēgts un kompānijas darbība tika pārcelta uz Spenseru. 1893. gadā pilsētiņas iedzīvotāji izlēma par nosaukuma maiņu. Mūsdienās pilsētā attīstīta biomedicīniskā, aviobūves, pārtikas un vieglā rūpniecība.
Baraviku iela (Rīga)
Baraviku iela ir neliela iela Rīgā, Ziemeļu rajonā, Jaunciemā. Baraviku iela sākas no Jaunciema 4. līnijas un beidzas, savienojoties ar Jaunciema 6. līniju. Ielā ir individuālo māju apbūve.
Principia Mathematica (nozīmju atdalīšana)
Principia mathematica var būt:
Baraviku iela (Rīga)
Vēsture
Ielai nosaukums piešķirts 1960. gadā.
Kalnu pāreja
Kalnu pāreja ir vieta, pa kuru salīdzinoši viegli var šķērsot kalnu grēdu vai kalnu masīvu. Tā parasti ir sedliene vai aiza — pazeminājums kalnu grēdā vai korē. Kalnu pārejām ir liela nozīme transportēšanā, un tajās bieži ierīko takas un ceļus. No militārā viedokļa raugoties, kalnu pārejas ir stratēģiski svarīgi objekti. Kalnu pārejas tiek iedalītas sezonālajās un visu cauru gadu pieejamajās kalnu pārejās.
Baraviku iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Baraviku iela ir savienota ar šādām ielām:
Valdemārs Štefens
Valdemārs Štefens (de; dzimis, miris ) bija vācu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Štefens startēja četrās vieglatlētikas disciplīnās. Labāko rezultātu viņš ieguva augstlēkšanā, kur ar rezultātu 1.70 metri ieņēma 4. vietu. Tāllēkšanā viņš ar rezultātu 6.300 metri ieguva 8. vietu. Ir zināms, ka viņš ir startējis arī trīssoļlēkšanā un trīssoļlēkšanā no vietas, taču nav precīzi zināms viņa iegūtais rezultāts šajās disciplīnās.
Lokenhausas pils
Lokenhausas pils (de) ir 13. gadsimta pils, kas atrodas Austrijas federālās zemes Burgenlandes dienvidos, Ungārijas pierobežā, Kēšegas kalnos.
Pils izbūve sākta ap 1200. gadu un tā ir viena no Burgenlandes senākajām pilīm. No 1676. lidz 1968. gadam pils piederēja Esterhāzi dzimtai. Pils un apkārte cieta Lielā turku kara laikā, kā arī sacelšanās laikā 18. gadsimtā. 1968. gadā pili nopirka rakstnieks Pauls Antons Kellers, kurš investēja līdzekļus pils atjaunošanā. Pēc rakstnieka nāves, no 1980. gada tā pieder Paula Kellera fondam. Kopš 1981. gada pils ir Gidona Krēmera dibinātā tradicionālā Lokenhausas kamermūzikas festivāla mājvieta.
Kosmos-2507
Kosmos-2507 (Космос-2507) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā palaists 2015. gada septembrī. Domājams, pavadonis ir no Strela-3M (Rodnik-S) sērijas.
Kosmos-2507 tika palaists 22:00 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaisti analoģiski pavadoņi Kosmos-2508 un Kosmos-2509.
Artavs (nozīmju atdalīšana)
Artavs jeb Ārtavs var būt:
Ģerģs Pārošs
Ģerģs Pārošs (, dzimis, miris ) bija ungāru jurists un šaha problēmists, lielmeistars (1975) un starptautiskais tiesnesis (1956) šaha kompozīcijā.
Pēc profesijas bijis jurists.
Šaha kompozīcija
Kopš 1931. gada, publicējis vairāk par 800 uzdevumu, galvenokārt palīgmatus. Sastādīšanas konkursos ieguvis aptuveni 350 atzinības, tai skaitā vairāk nekā 100 pirmās godalgas. Desmitkārtīgs Ungārijas čempions šaha kompozīcijā, palīgmatu grupā.
No 1957. līdz 1975. gadam bijis Ungārijas pārstāvis FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisijā (PCCC).
Šaha uzdevums
Risinājums
Igors Rausis
Igors Rausis (dzimis kā Igors Kondiļevs; Komunarskā, Luhanskas apgabals, Ukrainas PSR) bija starptautiskais lielmeistars šahā un treneris. Pēc izglītības pedagogs (beidzis Krimas Universitāti (1984) un Maskavas Augstāko treneru skolu (1986—1988). Strādājis Rīgas Šaha skolā no 1984, bijis visdažādāko Latvijas izlašu treneris, trenējis Latvijas LM Alekseju Širovu, LM Olitu Rausi, SM Andreju Sokolovu un c. 1995. gadā uzvarējis Latvijas šaha čempionātā. No 2003. gada līdz 2007. gadam pārstāvējis Bangladešu, bet no 2007. gada pārstāvējis Čehiju.
Sasniegumi
Igors Rausis ir starptautiskais meistars šahā no 1990. gada un starptautiskais lielmeistars no 1992. gada. Igors Rausis ir trīs reizes pārstāvējis Latvijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1996, 1998, 2002) un vienu reizi Pasaules šaha komandu čempionātā (1993). Ir daudzu starptautisko turnīru uzvarētājs. Kopš 1990. gada trenējis šahistus daudzās valstīs: Vācijā, Francijā, Ēģiptē, Bangladešā, AAE, Irānā, Tunisijā un Alžīrijā. 1994. gada Pasaules šaha olimpiādē Maskavā trenējis Latvijas šahistus, 2002., 2008. un 2018. gadu Pasaules šaha olimpiādēs Bangladešas šahistus, 2006. gada olimpiādē Turīnā Apvienoto Arābu Emirātu šahistus, 2010. gada Pasaules šaha olimpiādē — Alžīrijas šahistus, bet 2012. un 2014. gada olimpiādēs Džērsijas izlasi. Pēc tam uzturējies Apvienotajos Arābu Emirātos, kur trenēja šīs valsts jaunos šahistus.
Karjeras noslēgums
No 2013. līdz 2019. gadam viņa reitings pieauga no 2500 punktiem līdz gandrīz 2700, lai gan šajā vecumā tas parasti pazeminās. 2019. gada jūlijā Rausis ieņēma 53. vietu pasaules reitingā un bija vecākais spēlētājs no pasaules Top 100. Taču gan šī rezultātu izaugsme, gan atšķirība starp rezultātiem, ko I. Rausis sasniedza ātrajās un ilgajās spēlēs, radīja aizdomas šahistos un šaha funkcionāros, un pēc vairāku mēnešu ilgas izsekošanas I. Rausis tika pieķerts pārkāpjot noteikumus: viņš spēļu laikā tualetē lietoja mobilo tālruni, ko noteikumi aizliedz iespējamās palīdzības saņemšanas dēļ. I. Rausis apstiprināja tālruņa lietošanas noteikumu pārkāpšanu un paziņoja, ka vairs šahu nespēlēs. Tomēr ne Rausis, ne FIDE pirmajās dienās pēc notikušā nav tiešā formā apstiprinājuši, ka tālrunis lietots šaha blēdīšanās, nevis citos nolūkos. I. Rausis atteicies sniegt komentārus līdz oficiāla lēmuma pieņemšanai. Palikusi neskaidrība arī par to, kā izdarīts apliecinošais fotouzņēmums, jo FIDE noliedz gan kameras novietošanu tualetē, gan ka fotografējusi kāda oficiāla persona. Bangladešas šaha federācija, kura līdz tam bija plānojusi izmantot I. Rauša palīdzību pirms gaidāmā Pasaules kausa, atteicās no šī plāna. FIDE ētikas komisija 2019. gada novembrī atņēma I. Rausim lielmeistara titulu un aizliedza 6 gadus piedalīties jebkādās FIDE sacensībās.
Vēlāk I. Rausis mainīja vārdu uz Isa Kasimi un turpināja piedalīties tajos turnīros, kuros FIDE diskvalifikācija to neaizliedz.
Valdis Artavs
Valdis Artavs (1928) ir latviešu dzejnieks satīriķis.
Dzīvesgājums
Dzimis Rēzeknē, Otrā pasaules kara laikā evakuēts uz Krieviju, pēc atgriešanās Latvijā mācījās Rīgas 23. vakara vidusskolā. 1951. gadā beidza žurnālistikas studijas LVU Filoloģijas fakultātē, studiju laikā 1948. gadā laikrakstā "Cīņa" publicēja dzejoli "Kūlīšu sējējas dziesma". Strādāja par laikraksta "Pionieris" žurnālistu (1949-1955). No 1955. gada bija Latvijas TV redaktors, rakstīja scenārijus TV leļļu filmām "Jautrie draugi" (1966), "Raibais rudens" (1967), "Kur tu esi, Salatēti?" (1968), "Tukšā ķivere" (1971). Šajā laikā sāka publicēt satīrisko dzejoļu krājumus. 1969. gadā uzņemts Latvijas Rakstnieku savienībā.
No 1975. gada strādāja reklāmas aģentūrā, pēc 1988. gada pilnībā nodevās dzejoļu rakstīšanai.
Izlase
"Lustīga Dzīvošana" (1988).
Aurupīte
Aurupīte var būt:
Buorhaja
Polārā stacija «Misbuorhaja» (ru) ir slēgta Krievijas polārā meteostacija Arktikā. Izvietojusies Buorhajas ragā Laptevu jūras dienvidu krastā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ustjanas ulusā. Stacija izveidota 1942. gadā, slēgta 1965. gadā, pēc citiem datiem — 1993. gadā.
Pohjanmā
Pohjanmā (fi) vai Austrumbotnija (sv) ir viens no Somijas reģioniem valsts rietumos Botnijas līča krastā, vēsturiskā Botnijas novada dienvidrietumu daļa. Aizņem Botnijas piekrastes daļu un salas un šēras Kvarkena šaurumā. Robežojas dienvidos ar Satakuntu, austrumos — ar Dienvidpohjanmā, bet ziemeļos — ar Viduspohjanmā. Austrumbotnija ir viens no diviem Somijas reģioniem (otrs ir Olande), kurā lielākā daļa iedzīvotāju (51,2%) runā zviedru valodā.
Reģionā 14 pašvaldības, no kurām 6 ir pilsētas — Vāsa (67 631 iedzīvotāji; administratīvais centrs), Jakobstade (19 096), Nerpesa (9570), Nīkarlebija (7493), Kristinestada (6375), Kaskinena (1288).
Trumses komūna
Trumses komūna (norvēģu un nn) ir pašvaldība Norvēģijā, Trumses filkē. Trumses komūnas platība ir 2566 km². Pašvaldības administratīvais centrs ir Trumses pilsēta. 2019. gadā Trumses komūnā dzīvoja 76,6 tūkstoši iedzīvotāju.
Kendzaburo Oe
Kendzaburo Oe (ja Ōe Kenzaburō; — 2023. gada 3. marts) bija japāņu rakstnieks. 1994. gadā saņēmis Nobela prēmiju literatūrā.
K. Oe sāka rakstīt 1957. gadā. Viņš savos darbos ir ietekmējies no franču un amerikāņu literatūras un literatūras teorijas. Tie aplūko politiskus, sociālus un filozofiskus tematus, tai skaitā kodolieročus, atomenerģiju, sociālo nekomformismu un eksistenciālismu. Viņa pazīstamākie darbi ir The Silent Cry un "Privāta lieta".
Sultāna taka
Sultāna taka ir nosaukta Osmaņu impērijas sultāna Suleimana I jeb Suleimana Lieliskā vārdā. Takas galvenais ceļš seko maršrutam, kādu Osmaņu armija sultāna vadībā veica, iekarojot Belgradu un lielāko daļu Ungārijas, vēlāk ciešot sakāvi Vīnes aplenkumā.