cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marka evaņģēlijs
Evaņģēlija izklāsts
10. nodaļā farizeji uzdod Jēzum jautājumu par laulības šķiršanu, atsaukdamies uz to, ka Mozus ir ļāvis šķirties. Jēzus tiem atbild, ka Dievs cilvēku ir radījis vīrieti un sievieti, lai tie nešķirtos (ko Dievs savienojis, to cilvēkam nebūs šķirt). Otreizēja laulāšanās traktējas, kā laulības pārkāpšana. Tad pret mācekļu gribu pie Jēzus atnes bērniņus svētīšanai. Jēzus par to norāj mācekļus (laidiet bērniņus pie manis, neliedziet tiem, jo tādiem pieder Dieva valstība). Pie Jēzus piestāj bagāts jauneklis, jautādams par mūžīgās dzīvības iegūšanu. Sākumā Jēzus apjautājas viņam par bauslības turēšanu, uz ko tas atbild apstiprinoši. Tad Jēzus norāda, ka vēl jauneklim vajadzētu pārdot visu savu mantu un izdalīt nabagiem. Pēc šīs atbildes jauneklis aiziet prom. Jēzus atbilde (vieglāk kamielim izlīst caur adatas aci, nekā bagātam tikt Dieva valstībā) sabaida arī mācekļus, bet viņš tos mierina, ka neviens, kas atstās savu mantu valstības dēļ, nepaliks tukšā, bet jau šeit uz zemes viss tiks kompensēts. Pa ceļam uz Jeruzalemi Jēzus atkal atgādina mācekļiem par savu nāvi un augšāmcelšanos. Tad pie Jēzus pienāk brāļi Jānis un Jēkabs, lūgdami, lai viņš tiem dod varu sēdēt godībā sev blakām, bet Jēzus noraida viņu lūgumu. Pārējie mācekļi sadusmojas par tādu brāļu rīcību, bet Jēzus aicina tos nomierināties, jo viņa valstība nebūs kā pārējo valdnieku vara. Tur nebūs apspiešanas un varmācības, bet lielākais būs visu kalps, jo arī Jēzus nāca lai kalpotu. Ejot cauri Jērikai Jēzus dziedina aklo Bartimeju.
13. nodaļā izejot no tempļa Jēzus pravieto par tempļa nopostīšanu. Vēlāk uz Eļļas kalna Jēzus pravieto mācekļiem par nākamajiem laikiem un ticīgo gaidāmajiem pārbaudījumiem, par lielo bēdu laiku pirms viņa otrās atnākšanas un par pašu otro atnākšanu. Beigās Jēzus līdzībās ar vīģes koku un aizceļojušo nama kungu aicina mācekļus būt nomodā un vērot šī beidzamā laika pazīmes, jo neviens nezinās precīzu Jēzus otrās atnākšanas laiku.
14. nodaļa sākas ar virspriesteru apspriedi par Jēzus sagūstīšanu un sodīšanu. Tajā laikā Jēzus atrodas Betānijā, kāda spitālīgā Sīmaņa namā, kur kāda sieviete svaida Jēzus galvu ar dārgu nardu eļļu. Daži mācekļi izrāda neapmierinātību par šādu izšķērdību, bet Jēzus tiem saka likt mierā šo sievu par viņas rīcību. Tad Jūda Iskariots aiziet pie augstajiem priesteriem un sarunā ar tiem par sudrabu nodot Jēzu viņu rokās. Jūdu Pashas svētku pirmajā dienā Jēzus sūta mācekļus sagatavot svētku mielasta galdu. Mielasta laikā Jēzus brīdina savus mācekļus, ka viens no viņiem nodos Jēzu. Tad Jēzus svētījis maizi un vīnu, dod tos mācekļiem, tādā veidā iedibinot Jauno derību (maize ir viņa miesa un vīns viņa asinis, kas tiks upurētas). Pēc tam Jēzus brīdina savus mācekļus, ka visi viņu pametīs. Pēteris solās, ka viņš neatstās Jēzu, taču Jēzus sacka, ka šonakt pirms gailis divreiz dziedās, Pēteris noliegs viņu. Tad visi aiziet uz Getzemanes dārzu, kur Jēzus lūdz Dievu. Viņš aicina savus mācekļus būt nomodā, taču tie aizmieg. Pēc tam pie viņiem atnāk Jūda, atvezdams bruņotus augsto priesteru vīrus. Viņš pieiet pie Jēzus un noskūpsta viņu, tādā veidā dodams zīmi viņu sagūstīt. Mācekļi mēģina pretoties, taču Jēzus pats padodas, un pārējie aizbēg. Kāds jauneklis mēģina sekot Jēzum, taču arī tas kails aizmūk no vajātājiem. Jēzu aizved pie augstā priestera un spriež tiesu. Nespēdami atrast citu apsūdzību, tie Jēzus atzīšanu sevi par Dieva dēlu uzskata par pietiekamu nāvessoda pasludināšanai. Pēteris, kas sildās pie uguns augstā priestera pagalmā, nobīstas, ka tiks atpazīts, un trīs reizes noliedz Jēzu.
16. nodaļā Jēzum uzticamās sievietes (Marija Magdalēna, Marija, Jēkaba māte un Salome) nedēļas pirmajā dienā nāk apraudzīt kapu, lai svaidītu Jēzus miesu bērēm. Pienākot pie kapa, tās redz kapa akmeni noveltu un, ienākušas kapā, sastop baltās drānās tērptu jaunekli, kurš paziņo, ka Jēzus ir augšāmcēlies, un liek tām paziņot Jēzus mācekļiem, ka viņi Jēzu sastaps Galilejā. Sievas bailēs metas bēgt un baidās ko stāstīt, bet vēlāk tomēr izstāsta visu mācekļiem, un Jēzus caur tiem sludina mūžīgās glābšanas vēsti.
Citos manuskriptos 16. nodaļai ir turpinājums: Pēc augšāmcelšanās Jēzus vispirms parādās Marijai Magdalēnai. Viņa to izstāsta Jēzus mācekļiem, bet tie nenotic. Tad citā izskatā Jēzus uz ceļa parādās vēl diviem mācekļiem, bet arī viņu vēstij pārējie netic. Visbeidzot Jēzus parādās vienpadsmit mācekļiem sēžot pie galda un norāj tos, ka tie pirms tam nebija ticējuši lieciniekiem. Tad Jēzus sūta savus mācekļus sludināt evaņģēliju visai radībai, apsolot, ka ticīgos pavadīs dažādas brīnumu zīmes. Tad Jēzus tiek pacelts debesīs un sēžas pie Dieva labās rokas, bet mācekļi dodas sludināt.
Izraēlas Aizsardzības armija
Izraēlas Aizsardzības armija ir visām modernā kara prasībām atbilstoši un lieliski sagatavoti bruņotie spēki, kas ar savām kaujasspējām dominē visā reģionā.
Ebreju paramilitārie formējumi pirms valsts dibināšanas
1907. gadā uz viena kibuca bāzes izveidota pirmā organizētā ebreju bruņotā grupa „Bar Gior“ ziemeļu Galilejā, kas veica terora aktus pret Osmaņu varas iestādēm, apsargāja kibuca saimniecību, piegādāja Lielbritānijai militārās izlūkošanas datus. 1909. gadā no "Bar Giora" atdalījās nelegāla kaujas organizācija "Hašomer" (Aizsargi). 1920.g. Hašomer pārstrukturizējās un izveidoja jaunu pagrīdes kaujas organizāciju „Hagana“, kura uzsāka aktīvu bruņošanos (tai pat bija savas pagrīdes ieroču darbnīcas). Sākot ar 1934. gadu "Hagana" kaujiniekus sāka apmācīt Itālijas Jūras karaskolā Chivitta Vekkia (šī sadarbība ar Musolini ilga līdz 1938.g.). 1936. gadā tika izveidotas mobilās kavalērijas vienības "Hanodedet", vidēji 70 cilvēki grupā, kas darbojās pēc t.s. nāves eskadronu principa. 1938. gadā no Polijas “Hagana” iegādājās 2750 šautenes, 225 ložmetējus, 10 000 rokas granātas.
Rezultātā XX gs. 40. gadu sākumā Lielbritānijas mandātteritorijā Palestīnā pastāvēja 3 lieli ebreju kolonistu bruņotie formējumi: Hagana ("pašaizsardzība"), kas pakļāvās ebreju pašpārvaldes vadībai, kā arī Irgun un Lehi, kas nepakļāvās nevienam un darbojās patstāvīgi.
Haganas vienības bija sadalītas:
Pīters Klāss
Pīters Klāss (nl, kas ir saīsinājums no Claeszoon, kas savukārt nozīmē "Klāsa dēls"; * apm. 1597. gadā Berhemā (Berchem, tagad Antverpenes daļa) vai Burgšteinfurtē, † apm. 1661. gadā Hārlemā) bija nīderlandiešu zelta laikmeta mākslinieks, izcils kluso dabu meistars. Klāss piedzima Vācijā, taču 1617. gadā apmetās Hārlemā, kur pamatā arī darbojās. Kopā ar Vilemu Klāsu Hedu viņš bija nozīmīgākais ontbijt ("brokastu") tematikas pārstāvis un attīstīja monohromā banketa (monochromen banketje) žanru; abi mākslinieki īpaši prasmīgi savos darbos izmantoja gaismu un dažādas tekstūras. Vēlīnie mākslinieka darbi (pēc 1640. gada) ir salīdzinoši dekoratīvi. Klāsa darbos nereti parādās arī vanitas tematika.
Izraēlas Aizsardzības armija
Ebreju paramilitārie formējumi pirms valsts dibināšanas
Irgun jeb Ecel (saīsinājums no Irgun cvai leumi - "Ebreju kaujas organizācija") vienības bija sadalītas: organizācijas vadības štābs (izlūkošanas nodaļa, propagandas nodaļa, jaunatnes nodaļa u.c.), konspirētas kaujinieku vienības (heil a-krav), propagandas grupas (heil tāmula) un zemessardzes rezerve (t.sk. Beitar).
Pīters Klāss
Klāsa dēls Nikolass Bērhems kļuva par ainavu gleznotāju.
Izraēlas Aizsardzības armija
Ebreju paramilitārie formējumi pirms valsts dibināšanas
Pateicoties ebreju kaujinieku pieredzei, no tiem sāka komplektēt speciālo uzdevumu grupu “Palmah” (1500 vīri, 20 vienības, ieskaitot aviācijas un jūras vienības), kuras aktīvi jau 1941. gada pavasarī piedalījās britu spēku iebrukumā Sīrijā (kur tai laikā vēl jaunais virsnieks Moiše Dajans zaudēja aci), spridzinot komunikācijas un stratēģiski svarīgus punktus (piemēram, uzbrūkot Habbania lidostai pie Bagdādes) un Rašida Ali vadītās irākiešu sacelšanās apspiešanā. Pēc tam ebreju īpašās vienības ņēma aktīvu līdzdalību dienvidslāvu pretošanās kustībā (Tito vadītās komunistu partizānu armijas štābā praktiski visi virsnieki bija no ebreju specvienībām). 1942. gada rudenī Lielbritānijas bruņotajos spēkos tika izveidotas tikai no ebrejiem rekrutētas īpašo 10. brigādes uzdevumu vienības “Kommando N°51”, “Kommando N°3”, kuru kaujinieki izgāja specializēto diversantu kursu Aberdovejas (Aberdovey) bāzē Velsā, Ašnakarijas (Achnacarry) bāzē Skotijā, Istbornā un Litlhemptonā, kur atradās SIS (Secret Intelligence Service) un SAS (Special Air Service) mācību centri. Pēc kara visi šie profesionāļi iekļāvās Izraēlas bruņotajos spēkos. 1944.g. septembrī Lielbritānijā tika izveidota, apmācīta un apbruņota t.s. ebreju brigāde (sākotnēji 5000 vīri), kuras komandēšanu uzņēmās brigādes ģenerālis Ernests Franks Bendžamins (brigāde tika izformēta 1946. gadā, un pilnā sastāvā ieradās Palestīnā.) Kopumā Otrā pasaules kara gados militāro apmācību un pieredzi sabiedroto bruņotajos spēkos guva aptuveni 30 000 ebreju kaujinieku.
Sārī
Sārī (fa, Sārī) ir pilsēta Irānas ziemeļos, Māzenderānas ostāna administratīvais centrs. Izvietojusies Elbursa grēdas ziemeļu priekškalnēs Tedženas upes krastā 25 km no Kaspijas jūras krasta un 275 km no valsts galvaspilsētas Teherānas.
Izraēlas Aizsardzības armija
Ebreju paramilitārie formējumi pirms valsts dibināšanas
1947. gada 10. Novembrī “Hagana” štāba priekšnieks Jakobs Dori izdeva pavēli par gaisa kara spēku — "Šerut Avir" (vēlāk pārdēvēti par "Heil Avir"), - izveidošanu. Gada beigās “Hagana” rīcībā bija 20 vieglās lidmašīnas “Auster”, “Taylorcraft”, “Tiger Moth”, kas bāzējās Sdedovā (Telaviva), Nir-Amā (Negevā), un Javnielā (ziemeļos). Aprīlī “Hagana” pārstāvji noslēdza vienošanos ar Čehoslovākiju (ar PSRS akceptu) par bruņojuma iepirkšanu, tai skaitā par 10 iznīcinātājiem “Avia S-199” (Čehoslovākijā 1946. gadā modificēts “Messerschmitt Bf-109”). 20.05. tika parakstīta vienošanās par vēl 20 iznīcinātāju piegādi (lidmašīnas uz Izraēlu nogādāja izjaukas, ar ASV transportlidmašīnām). “Hagana” iegādājās arī izlūkiznīcinātāju “Fairchild F-2”. 1948. gada 20. maijā no Čehoslovākijas tika atvestas pirmās kaujas lidmašīnas un jau 29. maijā Budeijovices aviobāzē papildus apmācītie ebreju piloti iesaistījās karadarbībā, ar saviem iznīcinātājiem S-199 pārņemot gaisa telpas kontroli.
Sārī
Vēsture
Pilsētas dibināšana tiek piedēvēta Pišdadīdu dinastijas valdniekam Tahmuram. Irāņu eposā Šāhnāme tā minēta kā Fereidunu galvaspilsēta Tamišeha. No 7. gadsimta p.m.ē. līdz m.ē. 3. gadsimtam dēvēta arī par Zadrakartu, Hirkānijas galvaspilsētu. Kopš 7. gadsimta Tabaristānas viena no galvaspilsētām; Dabujīdu dinastijas valdnieks Farruhans nodēvēja to par godu savam dēlam Sarūjeham. Pēc vairākkārtējas iekarošanas un nopostīšanas vēlākos gadsimtos panīkusi un zaudējusi savu nozīmību. Pilsēta atdzimusi Rezā Pehlevī laikā 20. gadsimta pirmajā pusē.
Mūsdienās pilsētā attīstīta pārtikas rūpniecība; reģions specializējas citrusaugu kultivēšanā.
Izraēlas Aizsardzības armija
Ebreju paramilitārie formējumi pirms valsts dibināšanas
1948. gada 24. februārī “Hagana” tika izveidoti bruņutanku spēki "Šemeš" (Šerut ha-Mešurjanim). Sākotnēji to pamatā bija 2 bruņumašīnu bataļoni, un 3 britu kara bāzēs nolaupīti tanki (1 “Sherman” un 2 “Cromvel”). Jūnijā ebreju militāŗie spēki saņēma no Francijas 10 tankus H-39. Oktobrī no Itālijas atveda 30 bojātus “Sherman”.
Bez tam pēc 2 Pasaulesk kara Palestīnā ieradās aptuveni 3500 brīvprātīgo no citām valstīm - visi labi apmācīti profesionāļi, ar kaujas pieredzi (aptuveni 1000 no ASV, 250 no Kanādas, 700 no Dienvidāfrikas, 600 no Lielbritānijas, 250 no Ziemeļāfrikas, 250 no Latīņamerikas, no Francijas, Beļģijas, Austrālijas, Rodēzijas un Somijas).
Vienotu Izraēlas bruņoto spēku izveidošana
1948. gada 15. maijā IAA veidoja: 6 Hiš kājnieku brigādes (uz februārī sadalītās "Lebanoni" pamata izveidotās "Golani" un "Karmeli", kā arī "Aleksandroni", "Ecioni", "Givati" un pēc "Givati pārdislocēšanas februārī uz dienvidiem, Telavivas apkaimē izveidotā "Kirjati"), 3 Palmah triecienbrigādes ("Negev", "Harel" un "Iftah", izveidotas martā/aprīlī), Him vienības, specializētās armijas daļas, ģenerālštāba aparāts un aizmugures dienesti.
Galileo (starpplanētu zonde)
Galileo bija NASA starpplanētu zonde Jupitera un tā pavadoņu pētīšanai. Tā tika palaista 1989. gada 18. oktobrī no kosmoplāna Atlantis STS-34 misijas laikā, izmantojot papildpakāpi IUS.
Izraēlas Aizsardzības armija
Vienotu Izraēlas bruņoto spēku izveidošana
1948. gada augustā armijas daļas tika sadalītas 4 teritoriālās frontēs: ziemeļu ("Alef"), austrumu jeb vidus ("Bet"), centrālā ("Gimel") un dienvidu ("Dalet"). Armijas personālsastāva skaits maksimumu sasniedza 1948. gada decembrī. Nākamā gada janvārī, tuvojoties operācijas "Horev" nobeigumam un paredzot karadarbības izbeigšanos tuvākajos mēnešos, sākās pakāpeniska demobilizācija.
Galileo (starpplanētu zonde)
Galileo Jupiteru sasniedza 1995. gada 7. decembrī pēc vairāk kā sešu gadu ilga lidojuma, kura laikā tika veikti gravitācijas manevri pie Zemes un Veneras.
Izraēlas Aizsardzības armija
Vienotu Izraēlas bruņoto spēku izveidošana
1948. gada 11. novembrī Golda Meira vērsās pie PSRS valdības ar lūgumu: “Tā kā PSRS ir palīdzējusi Izraēlas valstij iegūt neatkarību, Izraēlas valdība lūdz Padomju valdību palīdzēt Izraēlas valstij ar smago brunojumu un citu Izraēlas armijai nepieciešamo aprīkojumu". Tūlīt pēc tam PSRS satelītvalstis Čehoslovākija un Dienvidslāvija sāka piegādāt Izraēlai bruņojumu, no kā vērtīgāko daļu veidoja artilērija. Tajā pašā laikā ASV piegādāja Izraēlai brunojumu 100 000 000 USD vērtībā, kā arī vairākas kaujas lidmašīnu Mustang P-51 eskadriļas.
Galileo (starpplanētu zonde)
Galileo veica pirmo asteroīda pārlidojumu, atklāja pirmo asteroīda pavadoni, bija pirmais kosmiskais aparāts, kurš nonācis Jupitera orbītā, kā arī pirmais aparāts, kurš nosūtīja nolaižamo zondi Jupitera atmosfērā.
Izraēlas Aizsardzības armija
Vienotu Izraēlas bruņoto spēku izveidošana
1962. gadā tika noslēgts sadarbības līgums starp ASV un Izraēlu - tiešas vismodernākā bruņojuma piegādes Izraēlai. Laikā no 1949. līdz 1983. gadam ASV palīdzība Izraēlai bija apmēram 26 000 000 000 USD, no tiem 17 000 000 000 USD kā tieša militārā palīdzība. Uz 1967. gada jūniju Izraēla saņēma 1000 tanku, 400 kaujas lidmašīnas, 200 kaujas kuģus un kuterus, 4 zemūdenes, artilēriju, zeme-gaiss klases raķetes. 1979. gadā Izraēlas bruņojumā bija 3175 tanki, 470 bruņutransportieri, 1200 lielgabali, 620 kaujas lidmašīnas.
Galileo (starpplanētu zonde)
2003. gada 21. septembrī Galileo misija beidzās. Kosmiskais aparāts tika nosūtīts Jupitera atmosfērā ar gandrīz 50 km/s lielu ātrumu, kur tas sadega. Tas tika darīts, lai izvairītos no iespējas, ka uz kāda no Jupitera pavadoņiem varētu nonākt Zemes mikroorganismi.
Izraēlas Aizsardzības armija
Vienotu Izraēlas bruņoto spēku izveidošana
1968. gada novembrī ebreju diversantu grupa no Beļģijas nelegāli izveda uz Izraēlu 200 t urāna rūdas, kas liek domāt par atomieroču izveides programmu Izraēlas Aizsardzības armijā.
Galileo (starpplanētu zonde)
Misijas vēsture
Kosmiskā aparāta projektēšana sākās jau 1977. gadā, kad tika nolemts Jupitera atmosfēru pētīt ar zondes palīdzību. Misijas mērķis bija veikt Jupitera atmosfēras, tā pavadoņu un magnetosfēras izpēti, kā arī planētas un pavadoņu fotografēšana.
Bija plānots, ka Galileo orbītā ap Zemi nogādās ar kosmoplānu un pēc tam paātrinās ar kosmiskā velkoņa Centaur palīdzību. Tomēr pēc Challenger bojāejas pieņemtie jaunie drošības noteikumi uz kosmoplāna ļāva izmantot tikai vājākas raķešpakāpes. Pēc ilgstošiem pētījumiem, tika atrasta jauna lidojuma trajektorija, kura ļāva iztikt bez Centaur. Jaunā trajektorija, saukta par VEEGA (Venus-Earth-Earth Gravity Assist), izmantoja Zemes un Veneras pievilkšanās spēkus gravitācijas manevru veikšanai. Tā, gandrīz sešus gadus ilgajā lidojumā līdz Jupiteram, Galileo vienreiz pārlidoja Veneru (10.02.1990) un divreiz Zemi (08.12.1990. un 08.12.1992.). Pa ceļam Galileo veica vairāku asteroīdu izpēti. 1991. gada 29. oktobrī kosmiskais aparāts pārlidoja asteroīdu 951 Gaspra. 1993. gada 28. augustā, pārlidojot asteroīdu 243 Ida, tam tika atklāts pavadonis — Daktils. 1994. gadā Galileo no labas pozīcijas novēroja Šūmeikeru-Levi 9 komētas ietriekšanos Jupiterā. Galileo primārā misija bija divus gadus ilga Jupitera un tā pavadoņu pētniecība. Kosmiskais aparāts lidoja apkārt Jupiteram pa izstieptām trajektorijām. Katrs cikls ilga apmēram divus mēnešus. Izstieptās orbītas ļāva Galileo izpētīt Jupitera milzīgo magnetosfēru. Orbītu trajektorijas tika plānotas tā, lai Galileo varētu cieši pārlidot Jupitera lielākos pavadoņus. Kopumā Galileo 35 reizes aplidoja Jupiteru. Savu galveno misiju Galileo izpildīja pilnībā un 1997. gada 7. decembrī sākās otra misija, kuras gaitā Galileo vairākkārt ļoti tuvu pārlidoja Eiropu un Jo. Ciešākais pārlidojums bija tikai 180 km attālumā no pavadoņa virsmas. Galileo elektroniskās sistēmas varēja ciest no spēcīgā starojuma, sevišķi spēcīgs starojums bija Jo apkārtnē. Tāpēc šo pavadoņu ciešākā izpēte bija atlikta uz pēdējo brīdi, kad iespējamais kosmiskā aparāta zaudējums būtu pieņemamāks.
Galileo kameras tika izslēgtas 2002. gada 17. janvārī, pēc tam, kad bija guvušas neatgriezeniskus bojājumus no spēcīgā starojuma. Ierakstošās iekārtas darbību NASA inženieri spēja atjaunot un tā darbojās līdz pat Galileo misijas beigām. 2003. gadā kosmiskais aparāts tika novirzīts no orbītas un nosūtīts pretim sadursmei ar Jupiteru. Pa ceļam Galileo veica savu pēdējo zinātnisko pētījumu, pārlidojot Amalteju, tika noteikta pavadoņa masa.
Kosmiskais aparāts
Galileo sastāvēja no orbitālā aparāta un nolaižamās zondes. Galileo kosmiskais aparāts bija 9 m augsts, svēra 2380 kg, t.sk. 118 kg zinātniskās aparatūras, 339 kg nolaižamā zonde, 925 kg degviela.
Kosmisko aparātu uzbūvēja, sadarbojoties vairāku valstu speciālistiem. ASV kompānija Jet Propulsion Laboratory uzbūvēja orbitālo aparātu un vadīja visu projektu NASA vārdā. Vācijas kompānija Daimler Benz Aero Space AG (DASA) izstrādāja dzinējsistēmu, Hughes Aircraft Company NASAs Ames Research Center vadībā uzbūvēja Galileo nolaižamo zondi.
Galileo enerģiju nodrošināja divi radioizotopu termoelektriskie ģeneratori (RTG), kuri izmantoja plutoniju-238. Katrs RTG sākotnēji saturēja 10,8 kg plutonija-238 dioksīdu. Sākotnēji RTG ģenerēja 570 W jaudu, tomēr katru mēnesi jauda kritās par 0,6 W. Aparātam esot pie Jupitera jauda jau bija samazinājusies līdz 493 W.
Galileo dzinējsistēma sastāvēja no viena galvenā raķešdzinēja ar vilkmi 400 N un 12 nelieliem virziena maiņas dzinējiem pa 10 N katrs. Degvielu veidoja 925 kg monometilhidrazīns un slāpekļa tetroksīds. Divās atsevišķās tvertnēs atradās 7 kg saspiesta hēlija.
Lai nodrošinātu dažādu mērinstrumentu stabilitāti lidojuma laikā, Galileo bija sadalīts divās pretēji rotējošās daļās. Aparāta lielākā daļa, kurā atradās elektroniskās sistēmas, dzinēju bloks, RTG, lieljaudas antena un instrumentu masti, rotēja ar ātrumu 3,25 līdz 10,5 apgriezieni minūtē. Korpusa apakšējā daļā rotēja pretējā virzienā.
Galileo nolaižamā zonde
Galileo nolaižamo zondi uzbūvēja ASV kompānija Hughes Aircraft Company. Zonde bija 339 kg smaga, 1,25 m plata un 0,86 m augsta. Zonde bija uzbūvēta tā, lai tā spētu izturēt milzīgo karstumu un spiedienu, brīdī, kad zonde ar ātrumu 47,8 km/s ielidotu Jupitera atmosfērā.
Nolaižamā zonde no Galileo tika palaista 1995. gada 13. jūlijā, jau 5 mēnešus pirms nonākšanas pie Jupitera. Pēc nonākšanas Jupitera atmosfērā, zonde mazāk kā 2 minūšu laikā tika nobremzēta no ātruma 47 km/s līdz zemskaņas ātrumam. Bremzēšanas laikā aparātam bija jāiztur līdz 230 g liels paātrinājums. Zonde bremzējot bija pakļauta milzīgam karstumam, kurš sasniedza gandrīz 14000 K. No karstuma zondi sargāja masīvs siltuma vairogs, kurš veidoja gandrīz pusi (145 kg) no visas zondes masas. Bremzēšanas laikā apmēram 60% no šī vairoga tika zaudēti.
Kad zondes ātrums bija samazinājies līdz 0,9 M, tā izšāva nelielu izpletni. Pēc tā izplešanās, atsprāga bultas, atbrīvojot zondes aizmugures daļas vāku. Tas savukārt izvilka galveno izpletni. Viss process kopumā aizņēma mazāk par 2 sekundēm.
Zonde Jupitera atmosfērā darbojās 58 minūtes, vācot informāciju par vietējiem laikapstākļiem. Aparāts atslēdzās, kad bija iedziļinājies atmosfērā par 150 km. Tobrīd zondes apkārtnē jau bija 23 atmosfēras liels spiediens un 153o C temperatūra. Vēja ātrums tobrīd pārsniedza 600 km/h.
Nolaižamā zonde datus noraidīja orbitālajam aparātam, kurš tos pārsūtīja uz Zemi. Kopumā tika pārraidīti 3,5 Mb datu.
Nolaižamā zonde sevī saturēja vairākus mērinstrumentus:
Orbitālā aparāta nozīmīgākie atklājumi
Sava garā lidojuma laikā Galileo ieguva informāciju, kura ļāva zinātniekiem labāk izprast Jupitera un tā pavadoņu dabu:
Galileo zvaigžņu skeneris
Zvaigžņu skeneris bija mazs optiskais teleskops, kuru kosmiskais aparāts izmantoja, lai noteiktu atrašanās vietu izplatījumā. Ierīci varēja izmantot arī citiem mērķiem. Primārās misijas laikā tika atklāts, ka zvaigžņu skeneris spēja noteikt augstas enerģijas daļiņas kā trokšņu signālus. Kad dati bija apstrādāti, izrādījās ka šīs daļiņas pārsvarā bija > 2 MeV elektroni, kuri atradās Jupitera magnētiskajās joslās.
Otrs atklājums notika 2000. gadā. Zvaigžņu skeneris novēroja vairākas zvaigznes, tostarp arī otrā zvaigžņlieluma zvaigzni Buru Delta. Pēkšņi zvaigzne satumsa zem skenera jutības robežas. Tā nebija redzama 8 stundas. Turpmākā Galileo datu apstrāde un astronomu novērojumi pierādīja, ka Buru Delta ir spožākā zināmā aptumsuma maiņzvaigzne. Savā maksimumā, tā ir spožāka pat par Algolu. Zvaigznes spožums ik pēc 45 dienām samazinās par 30%.
Attālinātā dzīvības noteikšana
ASV astronoms Karls Seigans, interesējoties par to, vai dzīvību uz Zemes varētu atklāt no kosmosa, 1980. gadu beigās ierosināja veikt eksperimentu, izmantojot Galileo instrumentus. Eksperiments notika Galileo pietuvojoties Zemei 1990. gada decembrī. Pēc datu iegūšanas un apstrādes, K. Seigans 1993. gadā publicēja rakstu žurnālā Nature. Galileo atklāja pazīmes, kuras tagad pazīstamas kā „Seigana dzīvības kritēriji”. Tie bija:
Galileo optiskais eksperiments
1992. gada decembrī, Galileo veicot otro gravitācijas manevru pie Zemes, tika veikts eksperiments — saziņa ar kosmisko aparātu, izmantojot jaudīgus lāzerus, kuri nosūta debesīs gaismas impulsus, kurus var uztvert ar kosmiskā aparāta CCD. Eksperimentu nodēvēja par GOPEX (Galileo OPtical EXperiment). Lāzera signāli tika raidīti no divām vietām, Table Mountain observatorijas Kalifornijā un Starfire Optical Range laboratorijas Ņūmeksikā. Eksperimentā pierādījās, ka lāzera impulsi bija redzami pat 6000000 km attālumā. Eksperiments tika uzskatīts par izdevušos, lai gan dažādu apstākļu dēļ tika uztvertas tikai apmēram 1/3 daļa no visām pārraidēm. Eksperiments pierādīja, ka ir iespējams konstruēt ierīces ātrām lielu apjomu datu pārraidēm starp Zemi un kosmiskajiem aparātiem.
951 Gaspra pārlidojums
1991. gada 29. oktobrī Galileo 1600 km attālumā pārlidoja asteroīdu 951 Gaspra. Pārlidošanas laikā kosmiskā aparāta ātrums bija apmēram 8 km/s. Tika uzņemti vairāki attēli kā arī veikti mērījumi, izmantojot NIMS (spektrometrs kartēšanai tuvu infrasarkanajam spektram). Uz Zemi pārraidītajos attēlos bija redzams, ka 951 Gaspra ir neregulāras formas, krāteriem izrobots asteroīds. Tā izmēri bija 18,2 x 10,5 x 8,9 km.
243 Ida pārlidojums
1993. gada 28. augustā Galileo 2400 km attālumā pārlidoja asteroīdu 243 Ida. Tika atklāts, ka 243 Ida ir arī neliels pavadonis, kuru vēlāk nodēvēja par Daktilu. Daktils ir apmēram 1,4 km diametrā liels. Tas ir pirmais atklātais asteroīda pavadonis. Izmantojot Galileo mērinstrumentus, tika konstatēts, ka Daktils ir spektrāli atšķirīgs no 243 Ida.
Tots (nozīmju atdalīšana)
Tots ir dievs ēģiptiešu mitoloģijā. Tots (de — 'nāve') var būt arī ģermāņu cilmes uzvārds.
C3H6O
Bruto formulai C3H6O atbilst vairāki savienojumi:
Eirovīzijas dziesmu konkurss
Eirovīzijas dziesmu konkurss (en, ), tiek saukta arī par Eirovīziju, ir ikgadējs konkurss, kurā piedalās dalībnieki no Eiropas Raidorganizāciju apvienības (EBU) valstīm. Katras valsts pārstāvis televīzijas tiešraidē izpilda vienu dziesmu un pēc visu dziesmu izskanēšanas pārējās valstis balso par viņiem vistīkamāko dziesmu (nedrīkst balsot par savas valsts dziesmu). Tādā veidā tiek noskaidrots konkursa uzvarētājs. Savukārt katra valsts savu dalībnieku un viņa izpildīto dziesmu izvēlas nacionālajā atlasē, ko parasti translē kādā no attiecīgās valsts televīzijas kanāliem.
Latvija Eirovīzijā piedalās kopš 2000. gada, kad "Prāta Vētra" izcīnīja 3. vietu. 2002. gada Eirovīzijā uzvarēja Latvijas pārstāve Marija Naumova ar dziesmu I Wanna, nākamā gada konkurss notika Rīgā, Latvijā. Vēl 2005. gada konkursā duets "Valters un Kaža" izcīnīja 5. vietu finālā ar dziesmu The War Is Not Over un 2015. gada konkursā Aminata Savadogo izcīnīja 6. vietu ar dziesmu Love Injected.
Dalībvalstis
Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījušās vairāk nekā 50 valstis.
Palau
Palau ir valsts Okeānijā, Mikronēzijā, Karolīnu salu arhipelāgā, Klusā okeāna rietumu daļā. Valsts teritoriju veido ap 250 salas — galvenokārt vulkāniskās un koraļļu salas. 8 no tām lielākas salas, bet lielākā daļa ir ļoti nelielas, neapdzīvotas salas. Krasta līnija ir 1519 km. Valsts iedalās 16 štatos.
Valsts iekārta
Republika, valsts un valdības galva prezidents, likumdevējs Nacionālais kongress: Senāts (9 loc.), Deputātu palāta (16 deputāti). No 1919. līdz 1945. gadam salas pārvaldīja Japāna. 1947. gadā Palau nonāca ANO aizbildniecībā, kuras pārvaldi realizēja ASV. Valsts neatkarība tika pasludināta 1994. gada 1. oktobrī. Palau 1994. gadā noslēdza brīvās asociācijas līgumu ar ASV.
Iedzīvotāji
Palauieši 83.2%, filipinieši 9.8%, mikronēzieši 2%, ķīnieši 1.2%.
Iedzīvotāju vecuma struktūra: 0 — 14 gadi — 26,8% 15 — 64 gadi — 68,6% 65 un vairāk gadi — 4,6%
Iedzīvotāju dabiskā kustība uz 1000 iedzīvotājiem: Dzimstība — 19,32 Mirstība — 7,11 Dab. pieaugums — 12,21 Zīdaiņu mirstība uz 1000 jaundzimušajiem — 16,21 (2002.g.)
Dzimstības koeficients 2,47 bērni uz vienu sievieti. Vidējais mūža ilgums vīriešiem ir 66 gadi, sievietēm — 73 gadi. Rakstīt un lasīt prot 92% iedzīvotāju. Uz 100 vīriešiem ir 89 sievietes. Ekonomiski aktīvie iedzīvotāji — 8300, no tiem lauksaimniecībā nodarbināti 20%, pakalpojumos 80%. Apdzīvojuma blīvums — 42,4 cilv./km2. Pilsētās dzīvo 71% iedzīvotāju.
Reliģija
Romas katoļi 49%, protestanti 24,8%, bet 26,2% iedzīvotāju piekopj vietējos tradicionālos ticējumus.
Saimniecība
Palau ir agrāra valsts ar attīstītu zvejniecību. IKP uz vienu iedzīvotāju — 9000 dolāri. Dabas resursi fosforīti, zelts, koksne, jūras produkti. Amatniecība (gliemežnīcu un pērļu vākšana, koksnes apstrāde). Apģērbu izgatavošana. Aramzeme aizņem 22% teritorijas. Audzē kokospalmas, kasavu, batātes. Kokosriekstu apstrāde, kopras ieguve. Zvejniecība (vēžveidīgie, tunči). Valstī dzelzceļu nav, autoceļi 61 km, no tiem ar cieto segumu 36 km. Satiksmi starp salām uztur kuģi un laivas. Osta Korora. Eksportē kopru, vēžveidīgos, tunci, apģērbus. Importē mašīnas un iekārtas, kurināmo metālus, pārtiku. Galvenie tirdzniecības partneri: ASV, Japāna, Singapūra.
Tūrisms
Tūristus piesaista krāšņās pludmales, maigais klimats.
Ondržejs Ņemecs
Ondržejs Ņemecs (dzimis 1984. gada 18. aprīlī) ir čehu hokejists, aizsargs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2015) Ņemecs spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Čerepovecas "Severstal" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ņemecs uzsāka 2001.—02. gada sezonā, debitējot Čehijas Ekstralīgas kluba HK Vsetīna rindās. Tajā hokejists spēlēja līdz pat 2004.—05. gada sezonas noslēgumam, 2003.—04. gada sezonā gan aizvadot septiņas spēles arī AHL kluba Skrentonas "Penguins" sastāvā.
2010. gadā hokejists pievienojās KHL vienībai Čerepovecas "Severstal", tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2013.—14. gada sezonā kopā ar Prāgas "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg". Vasarā, pēc paziņojuma par "Lev" dalības atsaukšanu no KHL, pārcēlās uz Mitišču "Atlant". Ņemecs pildīja "Atlant" kapteiņa funkcijas.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2010. gadā izcīnot zelta, bet 2011. un 2012. gadā — bronzas medaļas.
Džeimsa Baldžera slepkavība
Džeimss Patriks Baldžers (James Patrick Bulger; dzimis, miris ) bija divus gadus vecs bērns, kuru nolaupīja un noslepkavoja divi 10 gadus veci zēni, Džons Veneiblzs (Jon Venables; dzimis ) un Roberts Tompsons (Robert Thompson; dzimis ), Mersisaidā, Anglijā. Bērna slepkavība, kuru izdarīja divi citi bērni, sabiedrībā izraisīja milzīgu šoku, neizpratni un sarūgtinājumu, galvenokārt Liverpūlē un apkārtējās pilsētās. Šīs lietas tiesnesis nolēma, ka abiem zēniem vajadzētu piešķirt cietumsodu uz "ļoti, ļoti daudziem gadiem". Īsi pēc tiesas procesa, Gosfortas Lords Teilors, Anglijas un Velsas augstākais tiesnesis, nolēma, ka abiem zēniem vajadzēs izciest cietumsodu vismaz desmit gadus, kas ļautu viņus atbrīvot 2003.gadā.
Terijs Virtss
Terijs Virtss (Terry W. Virts, Jr., dzimis ) ir NASA astronauts, ASV Gaisa spēku pulkvedis.
Otro lidojumu viņš sāka 2014. gada novembrī ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-15M dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju. Bija 42. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 43. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās 2015. gada jūnijā.
Harijs Poters un Filozofu akmens (filma)
"Harijs Poters un Filozofu akmens" (en) ir 2001. gada fantāzijas/piedzīvojumu filma, kas uzņemta pēc Dž. K. Roulingas tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Filmas režisors ir Kriss Kolumbuss un tā ir pirmā no populārās Harija Potera filmu sērijas. Sižeta galvenais varonis ir Harijs Poters, zēns, kurš savā vienpadsmitajā dzimšanas dienā atklāj, ka ir burvis, un tiek sūtīts uz Cūkkārpas burvju skolu. Galvenajās lomās ir Denjels Redklifs Harija Potera lomā, kopā ar Rūpertu Grintu un Emmu Votsoni, kas attēlo Harija labākos draugus Ronu Vīzliju un Hermioni Grendžeru. No pieaugušajiem aktieriem filmā galvenajās lomās ir Ričards Heriss, Robijs Koltreins, Elans Rikmens, Megija Smita un Jans Hārts.
Filmu kompānija Warner Bros. nopirka tiesības uzņemt šo filmu 1999. gadā. Filmas uzņemšana sākās 2000. gadā, kad par režisoru izvēlēts Kolumbuss. Roulinga uzstāja, ka visiem filmas aktieriem jābūt britiem, tā saglabājot grāmatas un filmas kulturālās īpatnības. Roulinga arī apstiprināja scenāriju, kura autors bija Stīvs Klovss. Filma pārsvarā uzņemta Līvsdenas filmu studijā, kā arī citās vēsturiskās ēkās visā valstī. Filmas pirmizrāde notika. Filma saņēma pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes. Kopējie filmas ieņēmumi pasaulē, kopā ar filmas atkārtotu izdošanu 2020. gadā 4K kvalitātē Ķīnā, sastāda 1 miljardu ASV dolāru, tādējādi kļūstot par 2001. gada ienesīgāko filmu un ierindojoties 48. vietā starp visu laiku ienesīgākajam filmām. Tāpat šī ir otrā finansiāli veiksmīgākā filmu sērijas daļa pēc sērijas pēdējās daļas "Harijs Poters un Nāves dāvesti: Otrā daļa". Filma nominēta dažādām kino nozares balvām, tostarp arī 74. Kinoakadēmijas balvai trīs kategorijās. Arī pārējie Harija Potera romāni ir ekranizēti.
Sižets
Harijs Poters ir šķietami parasts vienpadsmitgadīgs zēns, kas dzīvo kopā ar saviem nejaukajiem radiniekiem Dērsliju ģimenes. Savā vienpadsmitajā dzimšanas dienā Harijs no milzīga un noslēpumaina svešinieka vārdā Rubeuss Hagrids uzzina, ka viņš patiesībā ir burvis, burvju pasaulē pazīstams ar savu izdzīvošanu pēc tā, kad viņu centās nogalināts ļaunais tumšais burvis Lords Voldemorts, kad Harijs vēl bija gadu vecs zīdainis. Voldemorts nogalināja Harija vecākus, taču pārsteidzoši nevarēja nogalināt mazuli, pats gandrīz iedams bojā, vien atstājot zibens veida rētu Harija pierē. Hariju uzaicināja mācīties Cūkkārpas Raganības un burvestību arodskolā.
Pretēji tantes un tēvoča ieskatiem, Harijs izlemj doties uz skolu, kur sāk apgūt maģiju un iegūst jaunus draugus un ienaidniekus, gan starp skolas audzēkņiem, gan darbiniekiem. Harijs uzzina, ka Voldemorts ir tik tikko turējies pie dzīvības kopš uzbrukuma Harijam desmit gadus iepriekš, un sižets stāsta par tumšā burvja centieniem atgūt varu un spēku, mēģinot nozagt Filozofu akmeni, kas dod tā īpašniekam nemirstību. Harijs un viņa draugi, Hermione Grendžera un Rons Vīzlijs, tam nāk uz pēdām un novērš akmens zādzību, kas ir paslēpts kādā Cūkkārpas kambarī.
Ārējās saites
ハリー・ポッターと賢者の石
Sanhuana
Sanhuana (es) ir Puertoriko galvaspilsēta un pašvaldība. Saskaņā ar 2000. gada ASV Tautas skaitīšanas datiem Sanhuanā dzīvo 420 326 iedzīvotāju. Pilsētu dibināja spāņu kolonizatori 1521. gadā. Puertoriko galvaspilsēta ir otra vecākā eiropiešu dibinātā pilsēta Amerikā aiz Dominikānas galvaspilsētas Santodomingo.
Pilsētā atrodas vairākas vēsturiskas celtnes, kā arī Sanhuanas bijušie aizsardzības forti. Mūsdienās šeit atrodas viena no Puertoriko svarīgākajām ostām. Pilsētā ir notikuši vairāki svarīgi sporta pasākumi, piemēram, 1979. gada Panamerikas spēles.
Strenči
Strenči ir pilsēta Vidzemē, Valmieras novadā, Gaujas krastā. Nozīmīgs mežrūpniecības, transporta un medicīnisko pakalpojumu centrs. Tā kā Strenču veidošanos un attīstību sekmējusi mežrūpniecība un koku pludināšana pa Gauju, tautā Strenčus agrāk mēdza saukt par "Gaujas plostnieku galvaspilsētu". Katru gadu maijā Strenčos tiek svinēti plostnieku svētki.
Ģeogrāfija
Strenči atrodas Ziemeļvidzemes zemienes Sedas līdzenumā, Gaujas labajā krastā, augšup apmēram 5 km garajām Strenču krācēm. Cauri pilsētai tek ap 15 km garā Strenčupīte.
Klimats
Vidējā temperatūra: -5,5 °C janvārī, +16,5 °C jūlijā. Nokrišņu daudzums 650 mm gadā.
Transports
Pilsētu šķērso valsts nozīmes autoceļš A3, kas pilsētu savieno ar Valmieru (19,4 km) un Valku (30 km), un dzelzceļa līnija Rīga—Lugaži (2022. gadā divi reisi Rīga—Valga dienā).
Citi autoceļi ir P25 (Smiltene-Strenči) un P26 (Strenči-Seda), vietējie autoceļi ir V239 (Strenču stacija-Seda), V233 (Strenči-Trikāta-Miega), V240 (Strenči-Vijciems-Mežmuiža) un V238 (Strenči-Ēvele-Ķemere).
Ģerbonis
Strenču pilsētas ģerbonis tika apstiprināts 1938. gadā. Zilais ģerboņa fons simbolizē Gauju, četras horizontālās zelta svītras simbolizē pa Gauju pludinātos kokus, bet trīs zelta rombi — caur Strenčiem ejošo dzelzceļu.
Vēsture
Par nozīmīgu apdzīvoto vietu Strenči sāka veidoties pēc Stakles stacijas atklāšanas 1889. gadā uz dzelzceļa līnijas Rīga—Pleskava. 1895. gadā Strenči ieguva miesta tiesības. Mežā starp dzelzceļa staciju un Rīgas—Tērbatas lielceļu 1899. gadā pēc Vidzemes bruņniecības iniciatīvas tika nolemts celt Vidzemes guberņas psihiatrisko slimnīcu, kuras būve sākās 1903. gadā (projekta autors bija arhitekts Augusts Reinbergs) un 1907. gadā tika atklāta tiem laikiem viena no modernākajām psihoneiroloģiskajām slimnīcām Eiropā ar labiekārtotu parku. Pirmais slimnīcas direktors bija Alberts Bērs. 1907. gadā tika izveidota Strenču Saviesīgā biedrība, 1910. gadā Krājaizdevu sabiedrība un Namsaimnieku biedrība.
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Strenči attīstījās par svarīgu Ziemeļvidzemes tirdzniecības un ražošanas centru, tādēļ 1928. gadā tiem tika piešķirtas pilsētas tiesības. 1935. gadā pilsētā bija 313 dzīvojamās mājas (11 mūra, 180 koka, 122 jaukta tipa), 59 tirgotavas un 76 ražošanas uzņēmumi — dzirnavas, vilnas kārstuve, galdniecība, desu darbnīca u.c.
Otrais pasaules karš iezīmēja traģiskus pavērsienus mazpilsētas dzīvē — 1941. gadā bez tiesas sprieduma padomju represīvo orgānu darbinieki izsūtītīja 24 pilsētas iedzīvotājus, bet 1943. gadā nacisti nogalināja daudzus psihiatriskās slimnīcas pacientus. Deportācijas atkārtojās 1949. gadā, kad tika izsūtīti 20 cilvēki.
Pēc kara pilsētā tika nodibināta mežrūpniecības saimniecība (MRS) ar kokzāģētavu un karotīna ražotni un Rīgas ķīmiskās mašīnbūves rūpnīcas "Rinar" filiāle. Iedzīvotāju skaits migrācijas dēļ pieauga no 1763 cilvēkiem 1935. gadā līdz 2666 cilvēkiem 1979. gadā.
Henriks Senkevičs
Henriks Ādams Aleksandrs Pijs Senkevičs (, dzimis, miris ) bija poļu rakstnieks, 1905. gada Nobela prēmijas literatūrā ieguvējs. Ļoti populārs rakstnieks 19. gadsimta beigu un 20. gadsimta sākuma Polijā. Polijā populārs kā Polijas vēstures romānu autors, bet pasaules slavu ieguva par romānu Quo Vadis, kurā aprakstīta dzīve Senajā Romā imperatora Nerona laikā.
Dzimis nabadzīgu šļahtiču ģimenē. Skolu apmeklēja Varšavā. Pamācījies Varšavas universitātē, sāka strādāt par žurnālistu. No 1876. līdz 1878. gadam dzīvoja Kalifornijā, vēlāk daudz ceļoja. Viņa raksti un piezīmes nodrošināja viņam atpazīstamību dzimtenē. 1883. gadā avīzē turpinājumos tika publicēts pirmais Senkēviča vēsturiskās triloģijas romāns "Ar uguni un zobenu", kas ieguva ievērojamu popularitāti. Sākoties Pirmajam pasaules karam, Senkevičs emigrēja uz Šveici, kur arī mira. Apglabāts Varšavā.
Henrika Senkeviča romāni
1930. gadā iznākuši kopoti raksti latviešu valodā.
Kirkas kalns
Kirkas kalns (arī Micānu Kirkas kalns, Baznīcas kalns) ir pilskalns Latgales augstienē, Rēzeknes novada Bērzgales pagastā, uz rietumiem no pagasta centra Bērzgales. Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Pilskalnu aprakstījis Ernests Brasliņš. 1792. gadā kalnā tika uzcelta luterāņu baznīca, bet 1897. gadā no zibens spēriena baznīca nodega un vairs atjaunota netika. Pēc šiem notikumiem Kirkas kalns dabūja savu nosaukumu. Brasliņa laikā pilskalnā atradās baznīcas drupas. Kalna sānos bijis ierīkots karjers, bijis redzams kultūrslānis ar trauku lauskām.
Tšciņskozdroja
Tšciņskozdroja ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz dienvidiem no Ščecinas. Daļēji saglabājušās pilsētas viduslaika aizsardzības sistēmas celtnes.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Bādšenflīsa. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.
Pilsētā bērnību pavadīja teologs un filozofs Pauls Tillihs (Paul Johannes Tillich, 1886 - 1965).
Tetova
Tetova (mk, sq) ir pilsēta Ziemeļmaķedonijas ziemeļrietumos, Šarplaninas kalnu piekājē. Pilsētas iedzīvotāju vairākums — albāņi un tā ir viens no galvenajiem Maķedonijas albāņu mazākumtautības centriem. Pilsētā ir divas universitātes (viena no tām — albāņu).
Pilsēta radās XIV gadsimtā kā apmetne pie pareizticīgo klostera. Osmaņu impērijas laikā tā attīstījās kā tirdzniecības centrs. 1912. gadā Balkānu karu rezultātā Tetova nokļuva Serbijas sastāvā. 2.pasaules kara laikā tā bija itāļu pārvaldītās Albānijas sastāvā. 1943. gada 19. martā Tetovā nodibināja Maķedonijas Komunistisko partiju. Maķedonijas konflikta laikā 2001. gadā Tetovu centās ieņemt albāņu nemiernieki, tomēr Maķedonijas drošības spēki atsita uzbrukumu.
Žans Tots
Žans Tots (fr; dzimis, Pjērforā, Francijā) ir pašreizējais Starptautiskās Automobiļu federācijas prezidents. Iepriekš viņš ir bijis stūrmanis rallijā, Ferrari Formula 1 komandas vadītājs.
Autosportista karjera
Žans Tots ir bijis autorallija stūrmanis, tomēr savas karjeras laikā ir bijis arī braucējs. Viņš piedalījās WRC Peugeot komandā līdz 1981. gadam. Karjeras pēdējās sezonās bija Gija Freklēna stūrmanis (1981. gada vicečempiona).
Peugeot
Pēc autosportista karjeras beigām Tots sāka strādāt Peugeot komandā. Viņš bija atbildīgs par 205 Turbo 16 dizainu un uzbūvi. Lai arī 1984. gads, kad spēkrats debitēja WRC, bija neveiksmīgs, ar to komanda ieguva titulus divos nākamajos gados. Peugeot atteicās iesaistīties F1, par spīti Tota lūgumiem. Viņš vēlāk komandu pameta, lai pieņemtu Ferrari piedāvājumu.
Ferrari
1990. gadu sākumā Ferrari uzņēmuma prezidents Luka di Montedzemolo iecēla Totu par Ferrari F1 komandas vadītāju. . gadā komandā sāka braukt divkārtējais pasaules čempions Mihaels Šūmahers, kopā ar viņu komandā ieradās stratēģis Ross Brons un dizaineris Rorijs Bīrns. Komanda kļuva aizvien spēcīgāka,. gadā izcīnot pirmo konstruktoru kausu kopš. gada. . gadā Šūmahers kļuva par pirmo Ferrari pārstāvošu pasaules čempionu kopš. gada. Līdz. gadam, ieskaitot, komanda ik gadu izcīnīja abus šos titulus.
Tots vēlāk kļuva par visa Ferrari uzņēmuma vadītāju. viņš pameta F1 komandu, par viņa pēcteci tās vadītāja krēslā kļuva Stefano Domenikali. Tots Ferrari pameta pavisam.
FIA prezidentūra
2009. gada FIA prezidenta vēlēšanās kandidēja Tots un Āri Vatanens. Iepriekšējā prezidenta Maksa Moslija atbalstītais Tots uzvarēja, iegūstot 135 balsis.
Personīgā dzīve
Tots ir saderinājies ar aktrisi Mišelu Jeo. Totam no iepriekšējām attiecībām ir dēls Nikolā, kurš vada GP2 komandu ART Grand Prix un ir vairāku pilotu, tostarp, F1 vicečempiona Felipes Masas, menedžeris.
Saulkrastu novads (2009—2021)
Saulkrastu novads bija pašvaldība Vidzemē, Rīgas līča krastā. Izveidots 2009. gadā, reorganizējot Saulkrastu pilsētu ar lauku teritoriju par novadu. Robežojās ar Limbažu, Sējas, Ādažu un Carnikavas novadiem. Novada centrs bija Saulkrastu pilsēta.
Sidnijs Breners
Sidnijs Breners (en; dzimis ) ir ebreju izcelsmes Dienvidāfrikas biologs. 2002. gadā kopā ar H. Robertu Horvicu un Džonu Sulstonu saņēmis Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā.
Saulkrastu novads (2009—2021)
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Saulkrastu pagasts, Saulkrasti, Sējas pagasts un Skultes pagasts.
Sidnijs Breners
Izglītību ieguvis Witwatersrand universitātē, Oksfordas Universitātē un Kalifornijas Universitātē Bērkli. Sniedzis ieguldījumu vairākos molekulārās bioloģijas laukos. Zinātniskās darbības laikā ir saņēmis vairākus apbalvojumus.
S. Brennera vecāki bija ebreju tautības ieceļotāji no Baltijas. Viņa tēvs cēlies no Lietuvas, māte — no Latvijas.
Dudinka
Dudinka (ru, yrk) ir pilsēta Krasnojarskas novadā Krievijas Federācijā. Taimiras Dolganu—Ņencu rajona administratīvais centrs, līdz 2007. gadam Taimiras Dolganu—Ņencu autonomā apvidus administratīvais centrs. Dudinkā dzīvo 24,4 tūkstoši iedzīvotāju.
Pilsēta atrodas aiz Ziemeļu polārā loka, Jeņisejas labajā krastā, 2021 km uz ziemeļiem no Krasnojarskas.
Vīksnes iela
Ielas raksturojums
Vīksnes iela ir neliela iela Kurzemes rajona Imantas apkaimes rietumu daļā (Imanta 5). Iela ir novietota dienvidrietumu — ziemeļaustrumu virzienā un vienīgo savienojumu veido ar Zentenes ielu. Dienvidrietumu virzienā, vietā kur iela beidzas, pa iekšpagalmu ceļiem, ir iespējams nokļūt Zīļu un tālāk Mazajā Krūmu ielā, kā arī Kurzemes prospektā.
Ielu savienojumi
Vīksnes iela ir savienota ar šādām ielām:
Liesa
Liesa (la) ir asinsrades un limfātiskās sistēmas orgāns. Tas ir nepāra orgāns, kas atrodas kreisajā paribē, blakus kuņģim. Liesai ir trīs pamatuzdevumi: pirmkārt, tā nodrošina organismu ar imūnvielām, kā arī noārda svešķermeņus un mikroorganismus, otrkārt, tā regulē asins pieplūdi vai aizplūdi, treškārt, noārda novecojošos eritrocītus. Embrionālās attīstības laikā liesā attīstās visi asins ķermenīši.
Anatomija
Cilvēka ķermenī liesa atrodas dziļi vēdera dobumā, kreisās paribes apgabalā, IX līdz XI ribas līmenī. Attiecībā pret mugurkaulu liesas virsējā mala atrodas X—IX krūšu skriemeļa līmenī, bet apakšējā virsma — I—II jostas skriemeļa līmenī, taču bērniem tā var atrasties apgabalā no VII—IX krūšu līdz I jostas skriemelim. Liesai ir izstiepta, bieži ovāla forma. Tās masa ir apmēram 150—250 grami, garums 10—14 cm un šķērsgriezums 3—4 cm. Vīrietim liesa ir lielāka, nekā sievietei. Dzīves laikā liesas masa mainās: no 20 līdz 29 gadiem liesa samazinās, no 30 līdz 59 gadiem stabilizējas un no 60 gadiem atkal samazinās.
No visām malām liesa aptverta ar vēderplēvi, kura cieši saaug ar fibrozo slāni un fiksējas ar kuņģa-liesas un diafragmas-liesas saišu palīdzību. Liesa ir sarkanbrūna, mīkstas konsistences.
No fibrozā slāņa liesas iekšienē atiet saistaudu šķērssieniņas jeb tā saucamās trabekulas, starp kurām atrodas parenhīma. Parenhīmu veido baltā un sarkanā pulpa. Baltā pulpa sastāv no liesas limfmezgliem un limfaudiem apkārt iekšorgāna artērijām. Sarkano pulpu veido retikulāro audu cilpas, kuras ir aizpildītas ar eritrocītiem, limfocītiem un citiem šūnu elementiem, kā arī ar venozajiem dobumiem (sinusiem).
Liesai ir divas virsmas: izliektā jeb diafragmālā (facies diaphragmatica) un ieliektā jeb viscerālā (facies visceralis). Uz liesas ieliektās virsmas atrodas liesas vārti (hilum lienis), to garums ir 5—6 cm un 2—3 cm diametrā, kuros novietojas asinsvadi un nervi. Ar ieliekto virsmu liesa saskaras ar kuņģi, kreiso virsnieri, kreiso nieri, aizkuņģa dziedzera asti un lokzarnas kreiso izliekumu. Liesai ir divi poli: mugurējais pols (extremitas posterior), kas ir apaļīgs un virzīts uz mugurkaula pusi (bet attālumā 4—6 cm no tā), un priekšējais pols (extremitas anterior), kas ir asāks un virzīts uz ribām. Ir divas malas: augšējā (margo superior) un apakšējā (margo inferior). Liesas iekšējā virsmā pie apakšējā pola ir neliels iespiedums, kas izveidojas no šķērszarnas piekļaušanās pie liesas (facies colica).
Apasiņošana
Galvenais liesas asins avots ir liesas artērija (arteria lienalis) — vēdera stumbra vislielākais atzarojums. Artērija novietojas pašā sākumā aiz aizkuņģa dziedzera ķermeņa, tālāk iet gar tā augšējo malu un dziedzera ķermeni un astes robežā pāriet uz dziedzera priekšējo virsmu, kur ieiet aizkuņģa dziedzera un liesas saitē (ligamentum pancreaticolienale). Liesas artērija savā garumā dod dažus atzarojumus uz aizkuņģa dziedzeri (rami pancreatici), kuņģi un lielo taukplēvi. Galvenais artērijas stumbrs liesas vārtos biežāk sadalās divos zaros: augšējā un apakšējā. Augšējais liesas artērijas zars virzīts uz augšējo (mugurējo) liesas pusi, apakšējais — uz apakšējo (priekšējo) pusi.
Venozās asinis atplūst no liesas caur liesas vēnu (vena lienalis), kura diametrā ir 1,5—2 reizes lielāka par artēriju. Liesas vēna iet pa mugurējo aizkuņģa dziedzera ķermeņa virsmu zemāk par artēriju un aiz dziedzera galviņas saplūst ar augšējo apzarņa vēnu (vena mesenterica superior), formējot vārtu vēnu. Liesas vēnā ieplūst īsās kuņģa vēnas (venae gastricae breves), kreisā kuņģa un taukplēves vēna (vena gastroepiploica sinistra), aizkuņģa dziedzera ķermeņa un astes vēnas (venae pancreaticae), kā arī apakšējā apzarņa vēna (vena mesenterica inferior).
Inervācija
Liesa ir inervēta ar kreisās puses vēdera pinuma (plexus coeliacus) zariem, kaut gan inervācijā piedalās arī kreisais virsnieres un kreisais diafragmālais pinumi. Šo pinumu zaru daudzums veido liesas pinumu (plexus lienalis), kas novietojas liesas artērijas ceļā.
Funkcijas
Prenotālā periodā auglim liesa ir viena no galveniem asinsrades orgāniem. Tā, sākot no 4. grūtniecības mēneša, kopā ar izveidojušamies aknām un sarkanajām kaulu smadzenēm, ražo eritrocītus, limfocītus un mieloīdās šūnas. Pēc laika pēc piedzimšanas liesai paliek spēja ražot limfocītus (T-šūnu un B-šūnu), monocītus un plazmatiskās šūnas.
Liesā notiek novecojošo eritrocītu un trombocītu sabrukšana, kura notiek fagocitozes ceļā ar asinsvadu endotēlija palīdzību.