cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pitagorisms
Pitagorisma mācība
Pitagoriešu skola bija reliģiski filozofiska sabiedrība, kam viņš sastādīja dzīves likumu. Tiek uzskatīts, ka šajā likumā bijuši ierobežojumi, uzstājot noslēgtību, ilgu klusēšanas periodu, celibātu un dažāda veida atturību. Pitagors skolu nodibināja, lai attīstītu filozofiju, matemātiku, mūziku un vingrošanu, organizācijas mērķis pamatos bija ētika.
Absolutizējot kvantitātes abstrakciju, pitagoriešu filozofija bija visai ideālistiska, saskaņā ar kuru kvantitatīvās attiecības ir lietu būtība. Piemēram, atlājuši faktu, ka kvantitatīvi noteikts intervāls ir mūzikas toņu un harmonijas pamatā, pitagorieši to reducēja uz savu ideju par "kosmisko sfēru harmoniju". Uz šī pamata radās pitagoriešu matemātiskais simbolisms un skaitļu mistika, kas tika apvienota ar ideju par dvēseles pārdzimšanu.
Dzīve Pitagora sabiedrībā bija vairāk vai mazāk egalitāra:
Skaitļi un skaitļu mistika pitagorismā
Pitagorieši uzskatīja, ka "viss ir skaitļi". (Daļskaitļus pitagorieši par skaitļiem neuzskatīja, jo viņu pārliecības pamatā bija tas, ka visus visuma noslēpumus var izteikt naturālos skaitļos. Viņiem svarīga bija harmonija un vienkāršas, vienmēr patiesas sakarības.) Tas nozīmēja, ka visām lietām universā ir numurs, kas tās apzīmē kā unikālas, piemēram:
Pitagorieši zvērēja, piesaucot skaitli 10 — tetraktiju (četrību), kurā saredzēja brīnišķas īpašības.
Atzinumu, ka "viss ir skaitļi", domājams, izteicis jau pats Pitagors, eksperimentēdams ar monohordu (vienstīgas instrumentu) un atklādams, ka skaņu augstums un saskaņa starp tām atkarīgas no smagumiem, kas novelk stīgu un kuru attiecību var izteikt veselos skaitļos. Tolaik šis atklājums radījis lielu iespaidu; var teikt, ka lira, resp., harmonijas jēdziens, kļuva par izejas punktu grieķu filozofijai. Pitagors pieņēma, ka līdzīgi tam, kā lirā saskaņu noteic skaitļi, tā tas ir arī visur citur. Ar to uzgāja ceļu, kas, uzmanību pārnesot no kvalitātes uz kvantitāti, vēlāk noveda pie moderniem matemātiski izteiktiem dabas likumiem, bet sākotnēji tikai veicināja patvaļīgu skaitļu simboliku, piemēram, 5 uzskatīja par laulības skaitli, jo tas bija vīrišķā un sievišķā skaitļa summa, 4 — par taisnības skaitli, jo tas vienādi dalījās utt. Tomēr svarīgs bija atklājums, ka nozīme ir ne tikai lietas vielai, bet arī formai, elementu apvienojumam jeb — kā sacīja pitagorieši — idejai (eidos, veidols), ko pielīdzināja skaitliskai shēmai. No tā brīža daudzi sāka atzīt, ka pasauli veido formālais princips, iedarbojoties uz matēriju, kas pati par sevi ir bezveidīga un nespēj radīt nekā pozitīva. Sakarā ar šo — pozitīvā formālā un negatīvā materiālā — principu pretstatu ir arī slavenā pitagorisma pretstatu tabula:
500 gadus vēlāk pitagoriešu skaitļu mistiku pārņēma un tālāk attīstīja neoplatoniķi.
Kosmoloģija
Kosmoloģijā tieši pitagorieši sāka uzskatīt, ka Zeme ir lodveidīga, ka tā nav visuma centrs, bet gan griežas ap kādu centru un arī ap savu asi. Pitagorieši pieņēma, ka pasauli veido 10 sfēras: stāvzvaigžņu, 5 planētu sfēras, Saules, Mēness, Zemes un pretējā pusē esošās un tāpēc neredzamās pretzemes (antichthōn, ko pieņēma, lai arī pasaules uzbūvē būtu atrodams pilnīgais skaitlis 10). Uzskatīja, ka visuma centrā atrodas uguns — "Zeva tronis" vai "Pasaules pavards", ap ko tad arī riņķveidīgi kustas visi 10 debesu ķermeņi. Pitagorieši uzskatīja, ka mēs šo uguni neredzam, jo mūsu apdzīvotā zemes daļa pagriezta uz pretējo pusi, bet Saule atstaro mums šo centrālo uguni. Pitagorieši pieņēma arī, ka debess ķermeņu kustība rada skaņu, un, tā kā atstatumi starp šiem ķermeņiem ir noteiktās skaitliskās attiecībās, tad šīs skaņas saskan un rada tā saukto "sfēru harmoniju", ko mēs nedzirdam tikai tāpēc, ka mūsu ausis pie tās pieradušas (tika uzskatīts, ka Pitagors šo sfēru harmoniju spējis dzirdēt).
Pitagoriešu skola Krotonā
Pitagorisms bija ne tikai filozofijas skola, bet arī politiska organizācija. Krotonā (grc; la), Dienviditālijā pastāvēja Pitagora dibinātā Pitagoriešu savienība.
Pitagora skola Krotonā ieguva ievērojamu ietekmi un kļuva politiski aktīva, nostājoties aristokrātijas pusē. Iespējams, tieši šis bija iemesls, kāpēc pēc kāda laika iedzīvotāji pavērsās pret viņu un viņa sekotājiem, nodedzinot viņa māju. Izdzīts viņš devās uz Metapontu, kas arī atradās Dienviditālijā. Tur apmēram 80 gadu vecumā viņš nomira. Viņa skola ar saviem kāpumiem un kritumiem pastāvēja vēl vairākus gadsimtus.
Tītiņš
Tītiņš jeb grozgalvis (Jynx torquilla) ir maza auguma dzilnu dzimtas (Picidae) putnu suga. Izdala 6 pasugas. Tas sastopams Eirāzijā un Āfrikā, lielākā daļa populācijas ir gājputni. Latvijā tītiņš ir parasts ligzdotājs un caurceļotājs. Tas mājo atklātā ainavā, mežos, parkos un dārzos, biežāk izvēloties vietas, kur tuvumā dzīvo skudras. Tītiņš labprāt apmetas arī lauksaimniecības tīrumos, kur tas barojas, pārmeklējot atkailināto zemi starp kultūraugiem.
Izplatība
Tītiņš ligzdo Eiropas un Āzijas mērenajā joslā. Tas ir plaši izplatīts gandrīz visā Eiropā, izņemot pašus ziemeļus, Islandi un Īriju. Lielbritānijā sastopams vienīgi Skotijā. Areāls no Eiropas uz austrumiem plešas pāri Sibīrijas centrālajai daļai līdz Jakutijai, Sahalīnai, Japānas ziemeļiem un Ķīnas ziemelaustrumiem, no kurienes šaurs areāla atzars iestiepjas līdz Ķīnas centrālajai daļai. Nelielas izolētas populācijas mājo Turcijā, Melnās jūras austrumu malā un Himalaju ziemeļrietumos - Pakistānas un Indijas ziemeļos.
Eiropas un Āzijas rietumu populācijas ziemot dodas uz Āfrikas tropiem, uz dienvidiem no Sahāras, plašā joslā pāri Senegālai, Gambijai, Sjeraleonei rietumos līdz Etiopijai austrumos, bet dienvidos areāls sasniedz Kongo Demokrātisko Republiku un Kamerūnu. Centrālāzijas un Austrumāzijas tītiņi migrē uz Dienvidāziju, sākot ar Irānu un beidzot ar Indijas subkontinentu, un Dienvidaustrumāziju, Japānas dienviddaļu ieskaitot. Toties Spānijas un Itālijas pašos dienvidos un Ziemeļāfrikas rietumos dzīvojošie tītiņi ir nometnieki.
Latvijā
Latvijā tītiņš ir parasts ligzdotājs un caurceļotājs. Tas ir vienīgais no deviņām Latvijas dzilnveidīgo putnu sugām, kas ceļo, lai ziemu pavadītu Āfrikā. Latvijā tas atgriežas maija sākumā. Tā kā pats tītiņš dobumu izkalt nevar, tad tam laicīgi jāieņem brīvs dobums ligzdošanai. Tītiņš ligzdo arī būrīšos, kurus, ja nepieciešams, agresīvi ieņem, padzenot citus putnus. Ligzdu tas neveido un olas dēj tieši uz dēļiem. Latvijā ligzdo tītiņa nominālpasuga - Jynx torquilla torquilla.
Izskats un īpašības
Tomēr kā visiem dzilnveidīgajiem tītiņa pēdām divi vidēji pirksti ir vērsti uz priekšu, bet abi malējie uz atpakaļu, kas nodrošina putniņam spēju staigāt vertikāli pa koka stumbru. Pirmie divi pirksti ir īsāki kā trešais un ceturtais pirksts. Vēl tītiņam, tāpat kā citām dzilnām un dzeņiem, mēle ir lipīga un lidojums ir viļņveidīgs. Tītiņa astes spalvas nav stīvas kā citiem dzilnveidīgajiem, tādēļ tas vairāk uzturas koku zaros, nekā uz stumbriem.
Savu nosaukumu - grozgalvis - tītiņš ieguvis tadēļ, ka spēj pagriezt galvu par gandrīz 180°, bet grozot uz abām pusēm tas var redzēt gandrīz 360° leņķī.
Uzvedība
Migrācijas pārlidojumus tītiņš veic nakts laikā. Pārlidojuma laikā un ziemošanas vietās tītiņš reizēm veido nelielas grupas, bet vasarā, vairošanās sezonas laikā tas novērojams tikai pāros. Visas vairošanās sezonas laikā var novērot, ka pāris viens otram ik pa laikam izrāda uzmanību - abi putni, pagriezušies viens pret otru, sēž kokā, izslējušies taisni ar atliektu galvu un izstiepuši knābi pret debesīm, vienlaicīgi cilājot galvu augšā lejā. Reizēm galva noliecas uz sāniem un karājas ļengani uz leju, bet citreiz putni, kļūstot arvien satrauktāki, sāk galvu grozīt un enerģiski purināt. Ja to iztraucē perēšanas laikā, tas šņāc kā čuska, vienlaicīgi grozot galvu uz visām pusēm, bet citreiz tas ar aizvērtām acīm saļimst un izliekas miris. Atrodoties uz zemes, tītiņš ienaidnieku tuvumā saļimst un sastingst līdz briesmas ir garām, uzticoties savam pelēkbrūnajam apspalvojumam.
Tītiņam patīk apmesties vecos dārzos un lapu koku parkos, kur aug koki ar kuplām un biezām lapotnēm. Tā klātbūtnei ir pozitīva ietekme uz dārzu, jo tas galvenokārt barojas ar skudrām. Tā apmešanos dārzā ietekmē ne tikai skudru daudzums, bet arī dobumu esamība, jo tītiņš pats dobumus nekaļ. Putnu izplatību negatīvi ietekmē vecu koku un koku puduru izciršana, zemes mēslošana ar minerālmēsliem un apstrādāšana ar pesticīdiem.
Barība
Tītiņš galvenokārt barojas ar skudrām un to kāpuriem, bet tas barojas arī ar vabolēm, naktstauriņiem, zirnekļiem un ērcēm. Tas barojas gan uz zemes, gan kokos, pārmeklējot gan zemākos zarus un stumbrus, gan lapotnes augšējos zarus. Pa zemi tas pārvietojas ar īsiem lecieniem, augstu uzslietu asti. Kā visi dzilnveidīgie tītiņš spēj pārvietoties pa koka stumbru vertikāli uz augšu. Tas nekaļ kokā caurumus, bet ar savu lipīgo mēli izvelk kukaiņus no mizas spraudziņām un krociņām. Reizēm tītiņš medī kukaiņus lidojumā.
Ligzdošana
Atgriežoties no siltajām zemēm, tītiņš pirmkārt ieņem teritoriju. Putnis ir diezgan izvēlīgs un cenšas atgriezties pēc iespējas ātrāk, lai pirmais ieņemtu labāko teritoriju. Tītiņš cenšas katru gadu ieņemt savu iemīļoto ligzdošanas teritoriju. Lai gan tītiņš ligzdo dobumā, pats to nekaļ, jo tā knābis nav piemērots nopietnai kalšanai. Tas var ligzdot ne tikai koka dobumā, bet arī būrītī, sienas plaisā, stāvkrasta vai klints iedobē. Tas cenšas izvēlēties pēc iespējas drošāku un pasargātāku vietu no ienaidniekiem. Reizēm tītiņš, ja tas nolūkojis kādu labu, bet jau aizņemtu ligzdošanas vietu, kļūst agresīvs un padzen mazākus par sevi putniņus, izmetot mazputniņa ligzdu ar visām olām vai putnēniem laukā uz zemes. Gadā parasti ir viens perējums, bet, ja barības ir pietiekami, var būt arī otrs perējums.
Ligzdošanas vieta netiek īpaši izklāta, olas tiek dētas uz kailas virsmas. Dējumā ir 7—10 krēmīgi baltas olas. Perē abi vecāki apmēram 12—14 dienas, tomēr galvenā perētāja ir mātīte. Abi vecāki rūpējas par mazuļiem, tos pamatā barojot ar skudrām un skudru kāpuriem. Ligzdu jaunie putni pamet, sasniedzot apmēram 20 dienu vecumu.
Sistemātika
Tītiņam ir 6 pasugas:
Nīmane
Nīmane var būt:
.sm
.sm ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Sanmarīno. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Telecom Italia San Marino S.p.A., kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēnus var reģistrēt tikai otrajā līmenī.
Ārējās saites
Toppdomän
Semjuels Hantingtons
Semjuels Filipss Hantingtons (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu politologs. Pazīstams kā civilizāciju sadursmes koncepcijas izstrādātājs un aizstāvis.
Beidza Jeila Universitāti, Hārvarda Universitātē ieguva doktora grādu.
1968. gadā publicēja darbu Political Order in Changing Societies, kurā oponēja modernizācijas teorētiķu uzskatiem, ka ekonomiskais un sociālais progress noteikti novedīs pie demokrātijas nodibināšanās dekolonizētajās valstīs. Tajā pašā gadā Hantingtons bija prezidenta Lindona Džonsona padomdevējs un publiski aizstāvēja Dienvidvjetnamas lauku rajonu bombardēšanu Vjetnamas kara laikā. 1977. un 1978. gadā Hantingtons bija ASV Nacionālās Drošības padomes koordinators.
Hantingtons ir divreiz izvirzīts ievēlēšanai ASV Zinātņu akadēmijā, tomēr abas reizes tika nobalsots pret, lielā mērā pateicoties matemātiķa Serža Langa pārmetumiem par matemātikas metožu nekorektu izmantošanu Hantingtona darbos.
Šļahta
Šļahta (pl, lt) bija kopējs apzīmējums Polijas-Lietuvas kopvalsts dižciltīgo ģimeņu piederīgajiem.
Vārda izcelsme
Uzskata, ka vārds šļahta ir cēlies no senvācu vārda slahta (de — 'dzimta'). Šo dzimtu vīriešus sauca par šļahtičiem.
Vēsture
Sākotnēji poļu šļahta bija vienīgi karavīru sociālais slānis, kuram, līdzīgi senajām stepju klejotāju tautām (sarmatiem un skitiem), bija tiesības tiešā veidā izlemt savas valsts svarīgākos jautājumus un ievēlēt savu karali lielās sanāksmēs (sejmos), kas parasti notika zem klajas debess.
Šļahtas politiskā nozīme
Polijas-Lietuvas kopvalstī pat visnabadzīgākajiem šļahtičiem bija tiesības vēlēt karali. Tāpat ikvienam šļahtičam bija veto tiesības seimā un vaivadiju seimikos. Bieži vien šlahtiču balsis pirms vēlēšanām tika iegūtas par naudu un alkoholu. Neapmierinātie šļahtas pārstāvji veidoja konfederācijas, kas reizēm noveda pie ilgstošiem pilsoņu kariem.
Dižciltīgo dzimtu uzvārdu veidošanās
Poļu šļahtičiem nebija uzvārdu līdz pat 16. gadsimta sākumam, viņi tika saukti kristītajā vārdā, tam pievienojot zemes īpašuma vārdu, piemēram, Marcins no Siečinas (pl). Īpašumam mainoties, mainījās arī uzvārds, piemēram, pēc Krasičinas muižas iegūšanas uzvārds Siečinskis kļuva par Krasickis. 1578. gadā iecelt dižciltīgajos varēja vienīgi ar Seima lēmumu.
Latgales šļahta
Senākās Latgales dižciltīgo dzimtas bija cēlušās no pārpoļotiem vācbaltiešiem, kā Borhi (Borchowie), Brunovi (Brunnowie), Felkerzāmi (Felkersambowie), Hilzeni (Hylzenowie), Manteifeļi (Manteufflowie), Broeli-Plāteri (Broel-Platerowie), Moli (Mohlowie), Rēmeri (Romerowie), Riki (Rykowie), Tīzenhauzeni (Tyzenhauzowie), Volfi fon Līdinghauzeni, Zībergi (Zyberkowie) un citas.
Pēc 17. gadsimta ieceļoja arī poļu, lietuviešu un baltkrievu dižciltīgo dzimtas, kā Beļinski (Bielińscy), Benislavski (Benisławscy), Bujņicki (Bujniccy), Čapski (Czapscy), Gosevski (Gąsiewscy), Gračinski (Graczyński), Hodkeviči (Chodkiewiczowie), Jodkovi (Jodkowie), Komorovski (Komorowscy), Kubļicki (Kubliccy), Karņicki (Karniccy), Oskerkovi (Oskierkowie), Pocejovi (Pociejowie), Sapehas (Sapiehowie), Seļicki (Sieliccy), Skirtmanti (Skirmunttowie), Šadurski (Szadurscy), Soltāni (Sołtanowie), Sokolovski (Sokołowscy), Šostakovski (Szostakowscy), Šostovicki (Szostowiccy), Vereščinski (Wereszczyńscy), Volosovski (Wołosowscy), Žebrovski (Żebrowscy) un citas. Latgales vēsturnieks Gustavs Manteifelis savā darbā "Polijas Inflanija" Latgales muižniekus raksturoja šādi: "šejienes šļahta runā tīrā poļu valodā, kas nav tik cieta kā Žemaitijā vai tik stiepta kā Lietuvā vai tik samaisīta ar krievu valodu kā daudzviet Baltkrievijā. Tos raksturo izcila viesmīlība, izpalīdzība, patiesums, bez veltīgas lielīšanās un citiem defektiem un pseidoaristokrātiskiem aizspriedumiem" ... .
Pēc 1863. gada Janvāra sacelšanās tika konfiscētas vairāku Latgales šļahtiču muižas, Bujņicku dzimtai piederošā Dagdas muiža tika nodedzināta. Pēc Pirmā Pasaules kara vairums no viņiem izceļoja uz Poliju.
Ebreju cilmes šļahtiči
Pēc vairāku Podolijas ebreju dzimtu pāriešanas kristietībā 1759. gadā Polijas-Lietuvas karalis Augusts III viņiem piešķīra dižciltīgo statusu un dzimtas ģerboņus. Pie šīm dzimtām pieder Kwiecinski, Majewski, Krzyzanowski, Krysinski un Wolowski.
Šļahta pēc Polijas-Lietuvas sadalīšanas
Pēc Polijas-Lietuvas sadalīšanas starp Vāciju, Austriju un Krieviju 18. gadsimta beigās šļahtas dzimtām vajadzēja uzrādit dižciltību apliecinošus dokumentus. Tā kā daudzi nabadzīgie šļahtas pārstāvji to nevarēja, viņu dižciltība netika atzīta. Kaut arī novājināti, šļahtiči bija galvenie poļu un lietuviešu 1830. gada un 1863. gada sacelšanās organizatori. Viņu īpašumi tika konfiscēti, viņi paši bieži vien tika izsūtīti uz Sibīriju.
Polijas dižciltīgie pēc neatkarības atjaunošanas
1921. gada Polijas konstitūcija paredzēja šļahtas likvidāciju un titulu noliegšanu, tomēr viņiem bija tiesības paturēt savas muižas. 1935. gada konstitūcijas atcēla titulu lietošanas aizliegumu, arī oficiālajos dokumentos tika ieviesta dižciltīgo uzvārdu rakstība pēc vācu parauga, piemēram, "Bogdans Grāfs Hutens-Čapskis".
.gu
.gu ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Guamu. Domēns izveidots 1994. gadā. Domēna sponsors ir University of Guam, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Guam Network Information Center. Domēnus var reģistrēt tikai trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .com.gu, .net.gu, .gov.gu, .org.gu un .edu.gu.
Ārējās saites
Toppdomän
ExxonMobil
ExxonMobil ir ASV naftas un gāzes ieguves, pārstrādes un to produktu pārdošanas uzņēmums, lielākā pasaules privātā naftas kompānija. Iegūst un pārstrādā 3% no pasaules naftas produktiem. Tomēr pasaulē ir vairākas citas valstij piederošas naftas kompānijas, kas pēc produkcijas apjomiem ir lielākas par ExxonMobil. ExxonMobil biznesa prakse bieži tiek kritizēta vides aizsardzības, politikas lobēšanas un cilvēktiesību sakarā.
Vēsture
1989. gadā Exxon tankers Exxon Valdez cieta katastrofu pie Aļaskas krastiem, izraisot ekoloģisku katastrofu.
10. novembris
10. novembris ir gada 314. diena (315. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikusi 51 diena.
Vārda dienas
Mārcis, Markuss, Mārtiņš
Maksims Sušinskis
Maksims Sušinskis (ru, dzimis 1974. gada 1. jūlijā Sanktpēterburgā) ir bijušais krievu hokejists, labās malas uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par 2008. gada Pasaules čempionu, kā arī 2004. gada Krievijas čempionu.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Sušinskis uzsāka 1992. gadā, kad pievienojas Krievijas Superlīgas kluba Sanktpēterburgas SKA rindām. SKA rindās Maksims aizvadīja četras sezonas, bet sākot ar 1996.—97. sezonu spēlēja Omskas "Avangard" sastāvā. Pēc 1999.—00. sezonas beigām Sušinskis tika draftēts NHL - viņu, ar kopējo 132. numuru, izvēlējās Minesotas "Wild". 2000.—01. sezonu Sušinskis uzsāka "Wild" sastāvā, tā rindās aizvadot trīsdesmit spēles, bet sezonas noslēgumā atgriežoties "Avangard" rindās. 2003.—04. sezonā Sušinskis kļuva par Krievijas čempionu, bet "Avangard" rindās aizvadīja vēl vienu sezonu. 2005.—06. sezonā Maksims spēlēja Maskavas "Dinamo".
2006. gadā uzsāka spēlēt SKA rindās. 2009. gada 10. janvārī Maksims spēlēja Pirmajā KHL Zvaigžņu spēlē. 2011.—12. sezonu Sušinskis iesāka Ufas "Salavat Julajev" rindās, taču novembra beigās līgumu ar Sušinski klubs lauza, Sušinskim pievienojoties Magņitogorskas "Metallurg" rindām.
2012.—13. gada sezonas ievadā Sušinskis bija bez kluba, taču februārī pievienojās Šveices hokeja līgas kluba HC Fribourg-Gotteron rindām, komandas sastāvā aizvadot septiņas spēles. 2013. gada septembrī Sušinskis paziņoja par profesionālā spēlētāja karjeras beigšanu.
.gs
Ārējās saites
Toppdomän
28. maijs
28. maijs ir gada 148. diena pēc Gregora kalendāra (149. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 217 dienas.
Vārda dienas
Vilhelms, Vilis
Demokrātiskā partija "Saimnieks"
Demokrātiskā partija "Saimnieks" bija politiskā partija Latvijā, kas radās 1995. gada pavasarī, apvienojoties Demokrātiskajai partijai un partijai "Saimnieks". Bija pārstāvēta 6. Saeimā, iegūstot Ziedoņa Čevera vadībā pirmo vietu 6. Saeimas vēlēšanās ar 18 mandātiem parlamentā. 6. Saeimas priekšsēdētāji bija DPS pārstāvji — Ilga Kreituse un Alfreds Čepānis. Iekļuva arī Rīgas domē 1997. gada vēlēšanās. Partijas ārlietas vadīja Normunds Grostiņš. Partija piedalījās Andra Šķēles pirmajās divās valdībās, kā arī Guntara Krasta vadītajā Ministru kabinetā.
Pēc neveiksmes 7. Saeimas vēlēšanās pārtapa par Latvijas Demokrātisko partiju, kuras vadību uzņēmās Andris Ameriks. Ar LDP nosaukumu partija iekļuva Rīgas domē 2001. gada vēlēšanās. Vēlāk A. Ameriks pārgāja uz Latvijas Pirmo partiju, un 2005. gada martā LDP tika likvidēta.
.wf
.wf ir 1997. gadā izveidots augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais lietojums ir saistīts ar Volisu un Futunu. Domēna sponsors ir AFNIC (NIC France) - Immeuble International, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. 2008. gada aprīlī zem šī domēna bija reģistrētas 13 tīmekļa vietnes. Šobrīd reģistrācija ir pārtraukta un jaunu domēnu reģistrēšana nenotiek.
Ārējās saites
Toppdomän
Niklass Bendtners
Niklass Bendtners (da, ; dzimis Kopenhāgenā, Dānijā) ir bijušais dāņu futbolists, uzbrucējs. Viņš ir Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopā ar Dānijas izlasi spēlēja 2010. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā.
Karlīne Pilābere
Karlīne Pilābere (dzimusi Nīmane Cēsīs) ir latviešu basketboliste, spēlē spēka uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik pārstāv klubu Rīgas TTT.
Niklass Bendtners
Sasniegumi
Juventus
Karlīne Pilābere
Karjera
Karjeru uzsākusi Cēsīs, pārstāvēja arī SK Cēsis.
Niklass Bendtners
Sasniegumi
Wolfsburg
Karlīne Pilābere
Karjera
2008.—2009. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis K. Nīmane izcīnīja zelta medaļas Latvijas Sieviešu basketbola līgā (finālā uzvara pār TTT Rīga), kvalificējās Final Four turnīram Cēsīs Baltijas Sieviešu Basketbola līgā (2. vieta), FIBA Eiropas kausā tika līdz sešpadsmitdaļfināliem.
Niklass Bendtners
Sasniegumi
Rosenborg
Karlīne Pilābere
Karjera
2009.—2010. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis izcīnīja otro vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā un piedalījās Lietuvas Sieviešu basketbola līgā. Sakarā ar kluba ierobežotajām finansiālajām iespējām, nestartēja kādā no Eiropas klubu turnīriem.
Niklass Bendtners
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Karlīne Pilābere
Karjera
2010.—2011. gada sezonā kopā ar klubu TTT Rīga izcīnīja Latvijas čempiones titulu (finālā uzvara pār basketbola komandu Rīgas Tehniskā Universitāte), neveiksmīgi startēja Eirolīgas grupu turnīrā.
2012. gadā muguras traumas dēļ aizgāja no profesionālā basketbola. Laida pasaulē divus dēlus. 2017. gadā atgriezās basketbolā TTT Rīga sastāvā. Divas reizes ir izcīnījusi trešo vietu Eiropas U-20 čempionātā: 2009. un 2010. gadā. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā.
Neretas rajons
Neretas rajons bija Latvijas PSR administratīvi teritoriālā vienība. Izveidota, apvienojot bijušā Jēkabpils apriņķa Viesītes pilsētas un Elkšņu, Mazzalves (daļu), Mēmeles, Neretas, Rites, Saukas, Viesītes un Zalves pagastu teritorijas. Rajona centrs bija Neretas strādnieku ciemats. Rajons no 1952. līdz 1953. gadam ietilpa Daugavpils apgabalā. Rajons likvidēts, tā teritoriju iekļaujot Jēkabpils rajonā.
Administratīvi teritoriālais iedalījums
Neretas rajonā dibināšanas brīdī ietilpa 1 pilsēta un 15 ciema padomes:
Teritoriālās izmaiņas
Uz likvidēšanas brīdi rajonā bija 1 pilsēta, 1 strādnieku ciemats un 7 ciema padomes:
1918. gads
1918. gads bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Oto
Oto (de) ir vācu izcelsmes personvārds.
Oto var būt:
Tīrā telpa
Tīrā telpa ir ar noteiktu konkrēta un mikrobu piesārņojuma vides kontroli nodrošināta telpa, kas konstruēta un izmantojama tā, lai tajā samazinātu piesārņotāju ievadīšanu, rašanos un saglabāšanos.
Lauma Reķe
Lauma Reķe (dzimusi Jūrmalā) ir latviešu basketboliste, spēlē spēka uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik (2012) pārstāv Itālijas A2 līgas klubu Termocarispe.
Karjeras laikā spēlējusi NCAA turnīrā, kur pārstāveja Saint Peters universitāti. Viņa tika iekļauta 2007.—2008. gada sezonas 2008 Citizens Bank MAAC Basketball Championships simboliskajā izlasē. Pirms tam spēlējusi LSBL TTT kadešu komandā.
Pēc universitātes absolvēšanas viņa uzsāka spēlēt Spānijā. L. Reķe pārstāvēja Spānijas 2. divīzijas komandu Baloncesto Uni Tenerife.
Mazirbe
Mazirbe (liv, Irāj, Piški Īra, de) ir ciems Talsu novada Kolkas pagastā, Baltijas jūras (Irbes šauruma) krastā. Latvijas līvu kultūras centrs. Atrodas pie Mazirbes upes ietekas jūrā, ziemeļos no autoceļa P124 (Ventspils—Kolka) 22 km no pagasta centra Kolkas (attālums pa autoceļiem), 56,5 km no novada centra Talsiem un 174 km no Rīgas, ietilpst Slīteres nacionālā parka neitrālajā zonā. Daļa vēsturiskā Mazirbes ciema ap Mazirbes baznīcu mūsdienās ietilpst otrā Mazirbes ciemā, kas ietilpst Dundagas pagastā.
Vēsture
Jau viduslaikos Irbe (Irben) pieminēta kā līvu zvejnieku un tirgotāju apmetne. Kurzemes bīskapijas sastāvā esošās Mazirbes un Lielirbes nosaukumi atrodami G. Merkatora (1512—1594) izdotajā Livonijas kartē.
1705. gadā no Sīkraga uz Mazirbi pārcēla mācītājmuižu, kas padarīja Mazirbi par vienu no Piltenes apgabala Dundagas draudzes novada centriem. Lielā mēra laikā 1710. gadā izmira lielākā daļa Mazirbes iedzīvotāju, ieskaitot vietējo luterāņu mācītāju.
Par piemiņu Lielā mēra upuriem Mazirbes mācītāja Pētersona laikā no 1711. līdz 1734. gadam trīs Mazirbes akmeņos iekala tekstu, tādēļ šos akmeņus nodēvēja par Mēra akmeņiem. No 1762. līdz 1770. gadam Irbes draudzes mācītājs bija Johans Gabriels Švemšuhs (1733—1803), vēlākais Jelgavas Academia Petrina teoloģijas profesors (1775—1798). No 1770. līdz 1811. gadam Irbes un Ģipkas draudzes mācītājs bija Frīdrihs Kristiāns Ludvigs (1735—1811), līvu-vācu vārdnīcas autors.Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1818. gadā, 1834. gadā sākās uzvārdu došana arī Ventspils apriņķa zvejniekciemu iedzīvotājiem.
1852. gadā Mazirbē līvu valodas un kultūras pētījumus veica akadēmiķa A. J. Šēgrēna otrā ekspedīcija. 1860. gadā sākās burinieku būve gan Mazirbē, gan arī citos līvu zvejniekciemos (Mērsragā, Kaltenē, Rojā, Ģipkā, Vaidē, Saunagā, Pitragā, Košragā, Sīkragā, Jaunciemā, Lielirbē, Pizē, Lūžņā un Staldzenē). 1868. gadā uzcēla mūra Mazirbes luterāņu baznīcu, kas kalpoja kā dienas orientieris Irbes jūras šauruma kuģotājiem.
1880. gadā uzcēla Mazirbes pagastskolas jauno ēku, kur par skolotāju strādāja Heinrihs Jēkabsons. 1880./81. mācību gadā Mazirbes skolā mācījās 81 skolēns.
No 1893. līdz 1914. gadam darbojās Mazirbes jūrskola. Pirmā pasaules kara laikā, tuvojoties vācu armijai, 1915. gada 17. oktobrī militārā administrācija lika piekrastes zvejniekiem atstāt savas mājas un doties bēgļu gaitās uz Krieviju. 1916. gadā vācu karaspēka inženiertehniskās daļas uzbūvēja Ziemeļkurzemes šaursliežu dzelzceļu, kas no Ventspils caur Mazirbi un Dundagu gāja uz Talsiem un Stendi. 1923. gada 18. novembrī Mazirbes pastorātā iesvētīja līvu karogu. 1924. gada 24. jūnijā Mazirbē notika pirmie līvu dziesmu svētki. 1925. gadā agrākajās jūrskolas telpās atsāka darboties Mazirbes pamatskola. 1931. gadā atsākās dievkalpojumi līvu valodā. 1931. gadā Mazirbei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1933. gadā Mazirbē sāka iznākt mēnešraksts Līvli (redaktors Kārlis Stalte). 1939. gadā uzcēla Līvu tautas namu.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā slēdza līvu biedrību un Mazirbes Līvu tautas namu, pārtrauca līvu valodas mācīšanu skolā.
Pēc Otrā pasaules kara no 1945. līdz 1954. gadam Mazirbe bija Mazirbenieku ciema centrs. 1962. gadā slēdza satiksmi pa šaursliežu dzelzceļu.
1994. gadā Mazirbē atklāja informācijas centru.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Satiksme
Kopš šaursliežu dzelzceļa slēgšanas 1962. gadā vienīgais sabiedriskais transports ir autobuss, ar kuru var nokļūt pagasta centrā Kolkā, Mērsragā, Rojā, Engurē, Jūrmalā un Rīgā.
Brahmaputra
Brahmaputra ir viena no lielākajām upēm Dienvidāzijā, kas plūst caur Tibetu (Ķīnu), Arunāčalu Pradēšu, Asamu (abi ir Indijas štati) un Bangladešu. Upes izteka atrodas Himalajos, tā plūst uz austrumiem un tad pagriežas uz dienvidiem, saplūst kopā ar Gangu un ietek Bengālijas līcī. Upes garums ir aptuveni 2900 km, no kuriem aptuveni 1300 km ir kuģojami, un līdz ar to tas ir nozīmīgs iekšzemes ūdensceļš. Regulāri Brahmaputra iziet no krastiem un izraisa lielus plūdus.
Mārtiņš Zīverts
Mārtiņš Zīverts (1903-1990) bija latviešu dramaturgs. Sarakstījis komēdijas, psiholoģiskās drāmas un traģēdijas, kopā vairāk nekā 50 lugu gan Latvijā, gan Zviedrijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1903. gada 5. janvārī Mežmuižas rentnieka ģimenē tagadējā Vilces pagastā. Mācījās Berķenes skolā, pēc Pirmā pasaules kara mācības turpināja Jelgavas ģimnāzijā, ko beidza 1924. gadā. Aizrāvās ar K.Hamsuna, F.Dostojevska, F.Šillera, V.Šekspīra, H.Ibsena darbiem. Mēģināja sākt studijas Romas universitātes Filozofijas un literatūras fakultātē, bet trūkuma un slimības (tuberkulozes) dēļ bija spiests atgriezties dzimtenē un strādāja Jelgavas laikrakstā “Jaunais Zemgalietis” un Rīgas Tehniskajā institūtā. Iestājas Latvijas Universitātes filoloģijas un filozofijas fakultātes filozofijas nodaļā un sāka rakstīt lugas. 1931. gadā tika izrādīta viņa luga „Nafta”, 1935. gadā luga “Galvu augšā” un 1936. gadā drāma “Tīreļpurvs”.
1938. gadā Mārtiņš Zīverts sāka strādāt par dramaturgu Nacionālajā teātrī, 1940. gadā Dailes teātrī. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā M. Zīverts devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. Stokholmas Latviešu teātrī viņš iestudēja savu lugu "Vara" par Lietuvas ķēniņa Mindauga likteni. Kopā ar Stokholmas teātra ansambli viņš devās viesizrādēs uz Vācijas latviešu bēgļu nometnēm.
Strādāja par viesmīli, kasieri, fabrikas strādnieku un krāvēju, bet brīvajā laikā turpināja rakstīt lugas.
Miris 1990. gada 4. oktobrī Stokholmā, urna ar viņa pelniem guldīta Rīgas Meža kapos. Kopš 1994. gada Latvijā darbojas Mārtiņa Zīverta fonds.
Skins
Skins var būt:
Galēni
Galēni (arī Gaļāni, agrāk Vidsmuiža, ltg) ir apdzīvota vieta Preiļu novada Galēnu pagastā, pagasta centrs. Izvietojušies Ūšas upes kreisajā krastā pie autoceļa P58 24 km no novada centra Preiļiem un 210 km no Rīgas. Galēnos atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, Vidsmuižas Svētā Gara Romas katoļu baznīca.
Vēsture
Vēstures dokumentos Galēni pirmo reizi minēti 1384. gadā. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Galēnu muižas (Golan) centru. 1933. gadā apdzīvotajai vietai ar nosaukumu Vidsmuiža piešķīra ciema statusu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Raffaello
Raffaello var būt:
Somijas vēstures hronoloģija
Somijas vēstures hronoloģija aptver Somijas vēstures laika posmu no Somijas krusta kariem 12.—13. gadsimtā līdz mūsdienām, kura laikā Somija no Zviedrijas karalistē, vēlāk Krievijas impērijas sastāvā iekļautas teritorijas pakāpeniski pārveidojās par Eiropas Savienības dalībvalsti ar attīstītu tautsaimniecību un sociālo struktūru.
Robinsons
Robinsons var būt:
Fobiju uzskaitījums
Šis ir nepilns fobiju uzskaitījums, kas ir atzītas par eksistējošām. Tikai daļa no šī saraksta fobijām ir pieskaitāmas pie psihiskajām novirzēm.
1919. gads
1919. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Daugava (nozīmju atdalīšana)
Skatīt arī
u.c.
Donatello (nozīmju atdalīšana)
Donatello var būt:
Sidrabe (Platones pieteka)
Sidrabe (lt) ir Platones labā krasta pieteka Jelgavas novadā Latvijā un Šauļu apriņķī Lietuvā. Sākas ziemeļos no Rudišķiem Lietuvā. Tek ziemeļu virzienā pa Zemgales līdzenumu. Upes gultne augštecē un vidustecē regulēta, lejtece Latvijas teritorijā (izņemot pirmos 1,4 km) dabīga. Ietek Platonē Lielplatones ciema centrā. Lielākās pietekas ir Vilķauše (labā) un Kuisupe (kreisā; abas Lietuvā). Upi šķērso autoceļi E77 (Lietuvā) un P103 (Latvijā), kā arī Jelgavas—Šauļu dzelzceļš. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Linkaiči, Kalnele, Jonišķi Lietuvā un Lielplatone Latvijā. Sidrabes upes krastos 13. gadsimta beigās atradusies Sidrabenes pilssēta ar pilskalnu.
Daudzuzdevumu loģistikas modulis
Daudzuzdevumu apgādes modulis jeb Multi-Purpose Logistics Module (MPLM) ir liels hermētisks daudzkārtizmantojams konteiners, ko izmanto kosmoplānu Space Shuttle misijās, nogādājot kravas uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS) un atpakaļ uz Zemi. Tas tiek transportēts kosmoplāna kravas telpā, un stacijā pievienots pie Unity moduļa, kur tiek izkrauti krājumi un iekrauti eksperimentu rezultāti un atkritumi. Misijas beigās konteiners tiek ielikts kravas telpā un atgriežas uz zemi.
Moduļi NASA vajadzībām pēc Itālijas kosmiskās aģentūras (ASI) pasūtījuma izgatavoti Itālijas uzņēmumā Alenia Aeronautica. Par šo moduļu piegādi ASI no NASA saņēma pētniecības laiku SKS. Pavisam NASA nogādāti trīs konteineri, kuriem doti itāliešu slavenību vārdi: Leonardo, Raffaello un Donatello.
Praktiski izmantoti tika Leonardo un Raffaello.
Leonardo tika pārveidots, lai pēdējā lidojuma laikā to atstātu stacijā ka pastāvīgu moduli. Tas tiek izmantots ka papildu noliktavas telpa. Tam dots apzīmējums PMM (Permanent Multipurpose Module).
Somijas prezidents
Somijas Republikas prezidenta amats tika izveidots 1919. gadā, viņu tiešās vēlēšanās uz 6 gadiem ievēl Somijas pilsoņi uz ne vairāk kā diviem termiņiem pēc kārtas. Pašreizējais Somijas Republikas prezidents ir Sauli Nīniste.
Vēsture
Pēc Somijas lielhercogistes neatkarības pasludināšanas 1917. gada 6. decembrī un Somijas pilsoņu kara beigām 1918. gadā Somijas valdošās aprindas vēlējās izveidot Somijas karalisti pēc Skandināvijas valstu iekārtas paraugiem. 1918. gada 9. oktobrī Somijas parlaments par karali ievēlēja Hesenes landgrāfu Frīdrihu Kārli (fi, sv). Viņa prombūtnes laikā valsti vadīja parlamenta ievēlētais reģents Pērs Ēvinds Svīnhūvuds. Pēc Novembra revolūcijas Vācijā 1918. gada 14. decembrī ievēlētais karalis Frīdrihs Kārlis, tā arī neieradies Somijā un nekāpis tronī, atteicās no troņa. Par reģentu kļuva Karls Gustavs Mannerheims. Pēc tam, kad Somija kļuva par republiku, Mannerheims kandidēja prezidenta vēlēšanās, tomēr zaudēja Karlo Juho Stolbergam, kas kļuva par pirmo Somijas Republikas prezidentu.
Dižraibais dzenis
Dižraibais dzenis (Dendrocopos major) ir dzilnu dzimtas (Picidae) putnu suga. Izdala 24 pasugas. Tas galvenokārt dzīvo Palearktikas mežos, sastopams Eirāzijā no Atlantijas okeāna līdz Klusajam okeānam un Āfrikas ziemeļrietumos. Nereti šo putnu var novērot arī apdzīvotās vietās — vecos dārzos, parkos, kapos. Dižraibais dzenis Latvijā ir parasts ligzdotājs un nometnieks.
Izplatība
Dižraibais dzenis plaši sastopams gandrīz visā Eiropā, izņemot galējos ziemeļus. Ārpus Eiropas nelielas populācijas sastopamas Āfrikas ziemeļrietumos, Turcijā, Kaukāzā un Irānas ziemeļos. Vienlaidus areāls no Eiropas uz austrumiem turpinās Sibīrijas virzienā. Āzijas austrumos areāls izplešas dienvidu virzienā, no Kamčatkas un Ohotskas jūras ziemeļu piekrastes uz dienvidiem Mandžūrijā, Sahalīnā, Japānā, Ķīnas austrumos un centrālajā daļā līdz Tibetas dienvidaustrumiem, kā arī Indijas ziemeļaustrumos, Mjanmā, Laosas un Vjetnamas ziemeļos.
Dažos Eiropas reģionos dižraibais dzenis neligzdo, bet laiku pa laikam ieklejo, piemēram, Islandē, Fēru salās, Īrijā un Gibraltārā.
Latvijā
Latvijā dižraibais dzenis ir parasts ligzdotājs un nometnieks un tā ir visbiežāk sastopamā dzeņu suga Latvijā. . Rudeņos tam var novērot periodiskas invāzijas. Latvijā mājo nominālpasuga Dendrocopos major major un ligzdo 60 000—100 000 dižraibo dzeņu pāru. Vēl lielākā skaitā ziemo: 100 000—200 000 putnu. Sastopams dažādos mežos, parkos un kapsētās, ziemā biežāk skujkoku mežos, kur barojas galvenokārt ar skujkoku sēklām. Dižraibais dzenis mēdz ierīkot īpašas "kalves" čiekuru apstrādei.
2016. gadā dižraibais dzenis ir izvēlēts par Latvijas dabas simbolu — Gada putnu 2016.
Izskats un īpašības
Dižraibais dzenis ir vidēji liels putns un ir otrs lielākais raibo dzeņu ģintī (Dendrocopos). Par to lielāks ir tikai baltmugurdzenis. Dižraibā dzeņa ķermeņa lielums ir 22—26 cm, spārnu plētums 38—44 cm, svars 70—105 g.
Dižraibā dzeņa apspalvojums ir melni-balti raibs, ar sarkanām zemastes spalvām, kas skaidri nodalītas no pelēki baltā vēdera. Uz pleciem tam ir lieli, balti laukumi un melna galvas virsa ar baltu pieri. Tēviņiem pakausis ir sarkans, bet mātītēm tas ir melns. Toties jaunajiem putniem sarkana ir visa galvas virsa. Uz baltās sejas izceļas ūsām līdzīga, melna josla, kas sākas uzreiz pie knābja un turpinās lejup pa kaklu, vienlaicīgi it kā ierāmējot balto vaigu. Dižraibajam dzenim ir zaļganpelēkas kājas, pelēks knābis un sarkanas acis. Jaunajiem putniem acis ir brūnas.
Līdzīgās sugas
No Latvijā sastopamajiem dzeņiem līdzīgās sugas ir vidējais dzenis un baltmugurdzenis. Vidējais dzenis ir nedaudz mazāks, ar sarkanu galvas virsu, vēders ar melnām svītriņām, zemastes spalvas rozā. Turklāt tam nav ūsām līdzīgo melno joslu, kas sākas uzreiz pie knābja, bet melnas, sirpjveida joslas, kas noslēdz baltos vaigus, atgādinot ausis. Baltmugurdzenis ir lielāks, mugurpuse šķērssvītrota, bez baltajiem plecu laukumiem. Ļoti līdzīgs ir Sīrijas dzenis, kas nav sastopams Latvijā, taču Eiropā izplatās ziemeļu virzienā, un tā areāls var sasniegt Latviju.
Uzvedība un barība
Dižraibajam dzenim ir liela loma meža ekoloģijā. Tā izkaltos dobumus kokos izmanto arī citi dobumos ligzdojoši putni, piemēram, zīlītes vai mušķērāji. Turklāt dižraibais dzenis masveidā iznīcina meža kaitēkļus, piemēram, laputis, tauriņu kāpurus un kukaiņus-dendrofāgus: koksngraužus, mizgraužus, krāšņvaboles, skudras un daudzus citus. Tas barojas ne tikai ar kukaiņiem, bet arī ar sēklām, riekstiem, augļiem, ogām, automašīnu notriektiem dzīvniekiem, citu putnu olām, putnēniem un maziem grauzējiem. Ziemas laikā labprāt apmeklē putnu barotavas.
Ligzdošana
Sezonas laikā dižraibajam dzenim ir viens perējums. Gan tēviņš, gan mātīte klaudzina pa koku, piesakot tiesības uz teritoriju. Ligzdošanas dobumu dižraibā dzeņa pāris kaļ kopā. Tas parasti tiek izkalts mīkstā vai trupējošā kokā. Vispirms dzenis iekaļas kokā horizontāli, bet pēc tam kaļas vertikāli uz leju, apmēram 30 cm dziļumā, kur dobums tiek paplašināts. Ieeja dobumā ir ovāla un atrodas apmēram 4 metru augstumā no zemes. Dižraibo dzeņu kaltie dobumi ir ļoti nozīmīgi arī citām dobumperētāju putnu sugām, kas tās izmanto ligzdošanai.
Dējumā ir 4—7 baltas olas. Perē un vēlāk par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 10—12 dienas, bet ligzdu jaunie putni pamet sasniedzot 20—25 dienu vecumu.
Sistemātika
Dižraibajam dzenim ir 24 pasugas:
Ričardsa
Ričardsa var būt:
Skat. arī Ričardss
Beringa šaurums
Beringa šaurums ir jūras šaurums starp Ziemeļameriku un Āziju, kurš savieno Kluso okeānu (Beringa jūra) ar Ziemeļu Ledus okeānu (Čukču jūra). Caur Beringa šaurumu notiek ūdens apmaiņa starp Kluso un Ziemeļu Ledus okeānu — uz ziemeļiem plūst relatīvi siltākie Beringa jūras virskārtas ūdeņi, uz dienvidiem gar rietumu krastu — aukstās Čukču jūras ūdens masas.
Šaurākajā vietā attālums starp Dežņova ragu Čukču pussalā un Velsas Prinča ragu Sūarda pussalā ir 82 kilometri, bet visseklākā vieta kuģu ceļā ir 36 m. Beringa šauruma vidū atrodas Diomedas salas. Starp tām iet Krievijas Federācijas un ASV robeža. Šeit arī iet laika joslu robeža un datumu maiņas robeža.
Jūras šaurums nosaukts par godu dāņu kapteinim Vitusam Beringam, kurš Krievijas ķeizara Pētera I uzdevumā 1728. gadā atklāja, ka Ameriku no Āzijas atdala jūras šaurums. Pirms viņa 1648. gadā Čukču pussalas galējo austrumu punktu sasniedza kažokādu tirgotājs un Jakutskas kazaku atamans Semjons Dežņovs, kura pierakstus atklāja tikai 1736. gadā.
Outokumpu (uzņēmums)
Outokumpu Oyj ir Somijas uzņēmums, kas ražo nerūsošā tērauda izstrādājumus. Tas ir dibināts 1932. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs ir Espo.
Outokumpu ir organizēts četrās biznesa sfērās:
Uzņēmuma akcijas tiek kotētas Nasdaq Helsinki biržā. 2020. gada septembrī lielākais akciju turētājs bija valstij piederošais investīciju uzņēmums Solidium (21,69 %).
Vēsture
1932. gadā tika dibināts jauns uzņēmums Outokumpu Oy, kā 75 % kapitāldaļu piederēja valstij. 1935. gadā Imatrā tika atklāta vara elektriska kausēšanas rūpnīca, tajā laikā lielākā pasaulē. Pori tika uzcelta metālapstrādes rūpnīca, kur tika rafinēti no Imatras nogādātie vara izstrādājumi un izveidoti pusfabrikāti stiepļu, plākšņu un stieņu veidā. Šeit tika ražoti arī citu metālu izstrādājumi.
1944. gadā, Turpinājuma kara laikā, kad PSRS pārrāva Somijas aizsardzības līnijas, kausētava no Imatras tika pārvietota uz rietumiem, Harjavaltā. Pārvietošanas darbi notika rekordīsā laikā, un pēc sešiem mēnešiem kausētava atsāka darbu. Pēc kara Outokumpu PSRS piegādāja metāla izstrādājumus Somijas kara reparāciju programmā.
Jaunas niķeļa, cinka un vara atradnes Somijā 1950. un 1960. gados ļāva Outokumpu kļūt par daudzmetālu apstrādes uzņēmumu. Daudzas rūdas bija zemas kvalitātes, bet Outokumpu pētījumi ļāva pielietot efektīvu metāla iegūšanu. 1960. un 1970. gados Harjavaltā tika uzcelti niķeļa apstrādes cehi, bet cinka un kobalta — Kokolā.
1960. gadā Outokumpu sāka apgūt lielu hroma iegulu Kemi. Tornio tika uzcelta ferohroma kausētava. Tā kopā ar Harjavaltas niķeļa rūpnīcu Outokumpu ļāva sākt nerūsošā tērauda ražošanu. 1976. gadā Tornio tika uzcelta tērauda kausētava un aukstā velmētava. Dekādi vēlāk tika uzcelta karstā velmētava. 1970. gados Outokumpu sāka ražot iekārtas pārdošanai, kas vajadzīgas rūdu bagātināšanai un kausēšanai.
1980. gados sāka izsīkt Somijas metālu atradnes, tāpēc Outokumpu pārnesa darbību ārpus valsts. Īrijā tika iegūtas Tara cinka raktuves, Zviedrijā — Viscaria vara raktuves. ASV, Zviedrijā un Spānijā tika iegūti metāla pusfabrikātu ražošanas uzņēmumi.
2000. gadā Outokumpu nolēma turpmāk koncentrēties tikai uz nerūsošā tērauda ražošanu. Tika pārdotas tā vara un cinka ieguves operācijas. Vēlāk pārdots arī viss vara produktu bizness. Savukārt Tornio rūpnīcas jauda tika dubultota. 2001. gada janvārī Outokumpu savu tērauda ražošanu apvienoja ar Zviedrijas — Anglijas kopuzņēmumu Avesta Sheffield. Jaunā uzņēmuma nosaukums bija AvestaPolarit Oyj Abp ar galveno biroju Stokholmā un piederēja Corus Group plc, ko veidoja Zviedrijas investori un Outokumpu. Tajā laikā AvestaPolarit kļuva par trešo lielāko nerūsošā tērauda ražotāju pasaulē un izlika savas akcijas Stokholmas un Helsinku biržā. Līdz 2004. gadam Outokumpu pārpirka Corus akcijas un pilnībā ieguva AvestaPolarit. 2001. gada septembrī no Vācijas uzņēmuma Lurgi tika iegādāta metalurģijas nodaļa Lurgi Metallurgie, kas tika iekļauta Outokumpu Technology. 2003. gadā Outokumpu cinka un vara kausētavas tika apvienotas ar Zviedrijas uzņēmumu Boliden AB, Outokumpu kļūstot par Boliden AB mazākuma daļu turētāju. 2005. gadā Outokumpu pārdeva sava akcijas Boliden AB. 2005. gada aprīlī Outokumpu pārdeva savu vara izstrādājumu nodaļu Outokumpu Copper Products Oy privātkapitāla firmai Nordic Capital; 2006. gadā tā nosaukums tika mainīts uz Luvata Oy. 2006. gada oktobrī Outokumpu tehnoloģiju nodaļa Outokumpu Technology Oyj (vēlāk Outotec Oyj, tagad Metso Oyj) tika pārdota ārējiem investoriem. Pēc tam tā akcijas sāka kotēt Helsinku biržā. Outokumpu dalība Outokumpu Technology Oyj sākotnēji bija 12 %. 2008. gada aprīlī Outokumpu pārdeva savu atlikušo vara biznesu — cauruļu ražotāju Cupori.
2012. gada 31. janvārī tika paziņots, ka Outokumpu par 2,7 miljardiem eiro iegādāsies Vācijas uzņēmuma ThyssenKrupp AG nerūsošā tērauda nodaļu Inoxum, tādējādi kļūstot par lielāko nerūsošā tērauda ražotāju Eiropā. Novembrī Eiropas Komisija konstatēja, ka šāda iegāde radītu ES tirgus dominanci auksti velmētiem plakaniem nerūsējošā tērauda izstrādājumiem ar Outokumpu tirgus daļu virs 50 %. EK atļāva apvienošanos ar nosacījumu, ka Inoxum meitas uzņēmums Itālijā Acciai Speciali Terni (AST) tiks izslēgts no darījuma. Inoxum iegāde tika pabeigta 28. decembrī, un Outokumpu īpašumā nonāca nerūsošā tērauda rūpnīcas Ķīnā, Meksikā, Vācijā un Alabamā, ASV, savukārt ThyssenKrupp kļuva par Outokumpu lielāko akcionāru (29,9 %). 2013. gada 30. novembrī Outokumpu paziņoja, ka ThyssenKrupp atpirks AST, noteiktus pakalpojumu centrus un Vācijas uzņēmumu VDM (tagad VDM Metals GmbH), savukārt ThyssenKrupp pārdos 29,9 % akciju uzņēmumā Outokumpu, kā arī visas pārējās "būtiskās saites" starp abiem uzņēmumiem. 2014. gada februārī EK atļāva AST un VDM pārdošanu ThyssenKrupp, un līdz 2015. gada jūlijam šis darījums tika pabeigts. 2013. gada 26. novembrī Outokumpu pārdeva Tornio elektrības sadales tīklu investīciju fondam InfraVia European Fund II, kuru pārvaldīja Francijā bāzēts investīciju uzņēmums OFI InfraVia. 2015. gada oktobrī uzņēmums paziņoja par Outokumpu (60 %) un Baosteel (40 %) kopuzņēmuma Shanghai Krupp Stainless (SKS) Šanhajā 55 % kapitāldaļu pārdošanu Ķīnas nekustamā īpašuma ieguldījumu fondam Lujiazui International Trust Co. Ltd. Otrajā posmā 2016. gada februārī Outokumpu pārdeva atlikušos 5 % akciju tam pašam fondam. 2017. gada martā Outokumpu atvēra savu globālo pakalpojumu centru Viļņā, Lietuvā, kur tika nodarbināti 100 cilvēki. 2018. gada 15. maijā Outokumpu no Sandvik Materials Technology izpirka kopuzņēmuma Fagersta Stainless (stiepļu stieņu ražotne Zviedrijā) visas kapitāldaļas.
2022. gada jūnijā plākšņu pakalpojumus servisa centrā Kastelonē, Itālijā, pārņēma Mariotti nerūsošā tērauda grupa; kā arī plākšņu pakalpojumus servisa centrā Āltenā, Nīderlandē tika nodots uzņēmumam Roba Holding. 12. jūlijā tika panākta vienošanās par Long Products biznesa lielākās daļas operāciju (stieņu ražošana Šefīldā, Apvienotajā Karalistē; stieņu ražošana Ričburgā, ASV, stiepļu stieņu rūpnīca Fagerstā, Zviedrijā) nodošanu Itālijas uzņēmumam Marcegaglia. Outokumpu turpmāk koncentrējās uz savu pamatdarbību, kas saistīta ar nerūsošā tērauda izstrādājumiem.
Outokumpu Latvijā
1998. gada 4. decembrī tika reģistrēta Outokumpu Igaunijas meitasuzņēmuma Outokumpu Baltic OÜ Latvijas filiāle.
Baldones ģerbonis
Baldones ģerbonis ir Baldones pilsētas heraldiskais simbols. Heraldiskajā komisijā apstiprināts. 2010. gadā, par paraugu ņemot Baldones pilsētas ģerboni, tika izstrādāts Baldones novada ģerbonis.
Ģerboņa apraksts: sudraba laukā sarkana vāvere, ar dabīgas krāsas priežu čiekuru ķepās, galvā — zilā laukā trīs zelta pilieni.
Vēsture
Pilsētas tiesības Baldonei tika piešķirtas 1991. gadā. 1994. un 1995. gadā Heraldikas komisija vērsa pilsētas domes uzmanību uz nepieciešamību izstrādāt priekšlikumus pilsētas ģerbonim, izmantojot vietējās tradīcijas, pilsētu raksturojošus simbolus.
Domes izsludinātajam konkursam skices iesūtīja E. Smilga, T. Muzikants, B. Barone u.c. 1996. gadā Heraldikas komisijai tika nosūtīts sekojošs pilsētas ģerboņa apraksts:
Heraldikas komisija piedāvāja savu ģerboņa variantu - zelta laukā vāvere dabīgā krāsā. Šis piedāvājums pilsētas domi neapmierināja, norādot, ka šādi veidots, ģerbonis neko par pilsētu neizsaka un ka ģerbonī jābūt vāverei ar sērūdens strūklu tādā veidolā, kā skulptūrā.
1999. gadā Heraldikas komisija izmainīja ģerboņa dizainu un apstiprināja to tagadējā izskatā.
Franklins
Franklins var būt:
Francijas futbola izlase
Francijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Franciju starptautiskās futbola sacensībās. Francijas futbola izlasi pārvalda Francijas Futbola federācija. Izlase ir divas reizes uzvarējusi FIFA Pasaules kausa izcīņā. Pirmoreiz tas izdevās 1998. gadā, kad Pasaules kauss norisinājās tieši Francijā. Otro titulu izcīnīja 2018. gadā Krievijā. 2006. gada Pasaules kausa izcīņā Francijas izlase kļuva par vicečempioniem, finālā piekāpjoties Itālijai. Francijas izlase ir arī divkārtēja Eiropas čempione, uzvarot 1984. un 2000. gadā.
Sastāvs
Komandas sastāvs 2022. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Spēles un gūtie vārti norādīti līdz finālturnīra sākumam.
<!--Šāds sastāvs tika izsaukts uz pārbaudes spēli pret Somiju (11.11.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Portugāli (14.11.2020) un Zviedriju (17.11.2020).
-->
Oktobra revolūcija
Revolūcija nenotika tāpēc, lai gāztu Pagaidu valdību. 2. Viskrievijas padomju kongress, kas sākās 25. oktobrī, to tāpat visticamāk būtu gāzis un pasludinājis valstī padomju varu. Apvērsums bija nepieciešams, lai varu sagrābtu boļševiki, nevis eseru, meņševiku un citu sociālistu koalīcija.