cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jūras zīdītāji
Izmantojums pārtikā
Tūkstošiem gadu Arktikas pamatiedzīvotāji ir pārtikā izmantojuši vaļu gaļu. Mūsdienās katru gadu, pavasarī un rudenī, notiek vietēja rakstura (nekomerciālas) legālas vaļu medības. Gaļa tiek konservēta un galvenokārt izmantota ziemas periodā. Tiek izmantota arī polārā vaļa, baltvaļa un narvaļa āda un trāns, kuru ēd gan jēlu, gan termiski apstrādātu. Pie Fēru salām katru gadu tiek nomedītas apmēram 1000 garspuras grindas, galvenokārt vasaras periodā. Nelielos daudzumos delfīnu gaļu izmanto arī Japānā un Peru.
Japānas pētījumi liecina, ka līdz ar jūras ūdens piesārņojumu, arī delfīnu gaļa kļūst cilvēka veselībai kaitīga, saturot augsta līmeņa piesārņojumu ar metildzīvsudrabu. Tā kā pagaidām nav novērots neviens gadījums, ka cilvēks būtu saindējies ar metildzīvsudrabu, pārtikā lietojot delfīnu gaļu, Japānas iestādes īpaši rūpīgi seko līdzi iedzīvotāju veselības stāvoklim reģionos, kuros delfīnu gaļas patēriņš ir augsts. To neiesaka regulāri izmantot bērnu un grūtnieču uzturā. Iespējas saindēties ar metildzīvsudrabu un polihlorbifenilu ir arī Fēru salu iedzīvotājiem, kas salīdzinoši lielos daudzumos pārtikā izmanto grindu gaļu. Tās ietekmē bērniem novēro neiropsiholoģiskas uzvedības problēmas.
Inuīti uzturā izmanto arī pogainos roņus. Nozīmīgs pārtikas avots tas joprojām ir Nunavutas un Aļaskas nelielu piekrastes apdzīvoto vietu iedzīvotājiem. No roņu trāna iegūst roņu eļļu, kuru pielīdzina zivju eļļai. Piemēram, 2001. gadā Kanādā no kopējā "zivju eļļas" piedāvājuma 2% bija roņu eļļa.
Izklaides šovi akvārijos
Delfināriju šovos tiek izmantoti vairāku sugu delfīni, visbiežāk pudeļdeguna delfīni. Tos ir salīdzinoši vieglāk kā citus delfīnus apmācīt izpildīt dažādus trikus, un tiem nebrīves apstākļos ir garš mūžs. Pasaules akvārijos mājo vairāki simti pudeļdeguna delfīni. Delfīnu "smaids" tos padara ļoti pievilcīgus, un skatītājiem patīk šī it kā cilvēcīgā izteiksme, tomēr delfīnu smaids ir tikai sekas tam, ka šiem dzīvniekiem nav sejas muskuļu un tie nespēj veidot nekādas personīgās sejas izteiksmes.
Starptautiskās dzīvnieku aizsardzības organizācijas "World Animal Protection" un "Whale and Dolphin Conservation" rīko izglītojošas kampaņas, skaidrojot nebrīves apstākļu nepiemērojamību vaļveidīgajiem zīdītājiem, īpaši zobenvaļiem. Nebrīvē šiem dzīvniekiem bieži attīstās dažādas pataloģijas, piemēram, muguras spuras sabrukšana. Tā ir novērojama 60-90% nebrīves apstākļos dzīvojošajiem zobenvaļiem. Vaļveidīgo zīdītāju mūžs nebrīvē ir daudz īsāks nekā savvaļā, vidēji tie nesasniedz 30 gadu vecumu. Savvaļā mātīte vidēji dzīvo līdz 46 gadiem, vecākajiem īpatņiem sasniedzot 70—80 gadu vecumu. Tēviņi vidēji dzīvo līdz 31 gadam, vecākajiem sasniedzot 50—60 gadus. Nebrīvē nav iespējams nodrošināt līdzvērtīgus apstākļus savvaļai, tā kā akvāriju baseinu platība un dziļums ir pārāk mazs. Vienā dienā zobenvalis savvaļā nopeld apmēram 160 km. Nebrīvē starp dzīvniekiem neveidojas arī tiem raksturīgās, savvaļā esošās savstarpējās attiecības. Dzīvnieku aizstāvji uzstāj, ka zobenvaļi ir pārāk lieli un pārāk inteliģenti nebrīves apstākļiem. Turklāt uzstāšanās šovos dzīvniekiem izraisa milzīgu stresu, attīstot agresiju gan pašiem pret sevi, gan vienam pret otru (tāda nav novērojama savvaļā), gan pret cilvēkiem. Delfīniem nereti iemāca atdarināt antropomorfu (cilvēka) uzvedību, piemēram, māšanu ar spuru vai buču došanu, kas nav raksturīgi delfīniem savvaļā.
Populāri izklaides šovu dzīvnieki ir arī airkāji. Visbiežāk tiek izmantoti rotaļīgie un ziņkārīgie Kalifornijas lauvroņi, jo ir viegli apmācāmi. Samērā bieži šovos izmanto arī pelēkos roņus un plankumainos roņus. Lielāka auguma airkājus, piemēram, valzirgus vai ziemeļu lauvroņus izmanto reti. Samērā labi nebrīves apstākļos iedzīvojas kalāni. Kopumā pasaulē tie mājo vairāk kā 40 dažādos publikai pieejamos akvārijos un zoodārzos. Dažos zoodārzos un publiskajos akvārijos, Eiropu ieskaitot (Vācijā, Francijā, Itālijā), mājo arī lamantīni.
Militāro spēku programmas
Militāro spēku programmās mēdz izmantot gan vaļveidīgos zīdītājus (visbiežāk pudeļdeguna delfīnus), gan airkājus (populārākie Kalifornijas lauvroņi). Dzīvniekus izmanto, lai jūrā atrastu sprādzienbīstamus objektus, lai brīdinātu par pēkšņiem ienaidnieku (nirēju) uzbrukumiem kuģiem u.c. Delfīni nekad netiek apmācīti, lai uzbruktu cilvēkam, tā kā nav iespējams dzīvnieku apmācīt atšķirt ienaidnieku no "savējiem". Tos apmāca peldēt aiz nirēja un pie tā skābekļa baloniem piestiprināt ar gaisu pildītas bojas, kas nirēju paceļ uz augšu līdz ūdens virsmai. Dzīvnieku aizsardzības organizācijas iebilst pret dzīvnieku izmantošanu militārajās programmās, tā kā traumējoši un neatbilstoši ir gan to labturības apstākļi, gan stresa pilnās apmācības.
Žuzeps Borels
Žuzeps Borels (ca, dzimis ) ir Spānijas un Eiropas Savienības (ES) politiķis. Eiropas Parlamenta prezidents (2004-2007), Spānijas ārlietu ministrs (2018-2019), ES Augstais pārstāvis ārpolitikas un drošības politikas jomā (kopš 2019. gada). Spānijas Sociālistiskās Darba partijas (PSOE) biedrs kopš 1974. gada.
2019. gadā Spānijas valdība izvirzīja Borelu Eiropas Komisijas komisāra amatam. 2019. gada 1. decembrī Borels kļuva par Eiropas Komisijas viceprezidentu un Eiropas Savienības Augsto pārstāvi ārpolitikas un drošības politikas jomā Urzulas fon der Leienas komisijā.
Kosmos-2466
Kosmos-2466 (Космос-2466) bija Krievijas GLONASS globālās navigācijas sistēmas pavadonis. Orbītā palaists 2010. gada septembrī. Tas ir pavadoņu sērijas GLONASS-M aparāts. Glonass zemes vadības kompleksa numurs 738. Tas bija izvietots Glonass sistēmas otrajā orbitālajā plaknē, punktā Nr. 16.
Kosmos-2466 tika palaists 04:26 UTC ar nesējraķeti Proton-M/DM-2 no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to palaisti tādi paši navigācijas pavadoņi Kosmos-2464 un Kosmos-2466.
Kosmos-2466 sākta aktīva darbība un tas ieslēgts Glonass sistēmā. pavadonis izslēgts no sistēmas un atrodas statusā "Galvenā konstruktora izpētē". Kosmiskajam aparātam bija notikusi dehermetizācija. To 14. martā aizstāja ar Glonass № 736.
Džounsa brīvība
"Džounsa brīvība" (en) ir 2016. gada vēsturiska kara filma, kuras režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Gerijs Ross. Galvenās lomas filmā atveido Metjū Makonahijs, Gugu Mbata-Ro, Maheršala Ali un Kerija Rasela. Filmas pirmizrāde notika Atlantā.
Ņūtons Naits ir nabadzīgs fermeris, kurš pametis Amerikas Valstu Konfederācijas armiju. Atgriezies Misisipi, viņš kopā ar citiem armijas dezertieriem un sievietēm dodas kaujā pret korumpēto vietējo valdību.
Pasaules tirdzniecības centrs "Rīga"
Pasaules tirdzniecības centrs "Rīga" ir biroju ēka Rīgas centrā. Tā tika pabeigta 1974. gadā. Augstceltnes arhitekti ir Jānis Vilciņš, Alfons Ūdris un Antons Staņislavskis, līdzautors Gunārs Asaris. Akustiku plānojis Alberts Vecsīlis.
Ēka celta kā reprezentatīvā Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās Komitejas ēka. Tā atrodas Kronvalda parkā, kur tā turpina jau 19. gadsimta beigās sākto Rīgas centra sabiedrisko ēku ansambļu izvietojumu parkos ap Pilsētas kanālu.
Ēka pašlaik pieder valstij, valdība paudusi plānus to nojaukt, lai šajā vietā uzceltu akustisko koncertzāli.
Ganimedes
"Ganimedes" bija Latvijas futbola klubs no Rīgas. Restorānu un kafejnīcu darbinieku biedrība "Ganimedes" tika dibināta 1923. gada sākumā, bet tā paša gada maijā "Ganimedes" futbola sekciju uzņēma Latvijas Futbola savienībā. 1924. gadā tā debitēja Rīgas meistarsacīkšu C grupā, kur ieņēma 4. (pēdējo) vietu. 1925. gadā C klasē spēles nenotika un "Ganimedes" ieņēma 7. vietu 8 komandu konkurencē, apsteidzot "Marss" komandu. 1926. gadā "Ganimedes" atkal bija jāspēlē C klasē, kur tā ieņēma 2. vietu (3 komandu konkurencē), diezgan bezcerīgi zaudējot "Bogatirs" komandai. 1927. gadā atkal jau B un C klases tika apvienotas, "Ganimedes" 8 komandu vidū ieņēma 5. vietu. Arī 1928. gadā "Ganimedes" bija paredzēts spēlēt B klasē, taču vēl pirms sezonas sākuma biedrība savu komandu atsauca. Kā sporta klubs "Ganimedes" oficiāli turpināja pastāvēt līdz pat 1938. gadam, taču ar futbolu tajā vairs nenodarbojās, vairāk koncentrējoties uz boksu, taču līdz ar vadošo "Ganimedes" bokseru pāreju uz citu klubu, arī šajā lauciņā darbība apsīka.
Pasaules tirdzniecības centrs "Rīga"
== Padomju modernisma uzplaukšana == 20. gadsimta 60.- 70. gados pasaules arhitektūrā sākās modernisma krīze, kad Sentluisā, ASV, 1972. gada jūlijā uzspridzināja virkni 1950. gados celtu dzīvojamo māju. Arī PSRS vadība aicināja arhitektus meklēt jaunus izteiksmes veidus. Valdības vēlmi vismaz formāli risināt padomju arhitektūras pelēcības un unifikācijas problēmu pierādīja PSKP CK 1969. gada lēmums “Par pasākumiem, kas veicami, lai uzlabotu dzīvokļu un civilo ēku celtniecību”, kurā tika runāts arī par jaunceļamo ēku māksliniecisko veidolu.
Arhitektūras risinājums
Ēkas autori tās arhitektūrā iedvesmojušies no 1958. gadā uzceltās UNESCO ēkas (World Heritage Centre) Parīzē. Ēkas apjomu veido simetrisks trijzaru adminstratīvais korpuss ar centrā novietotu kāpņu telpu, tam pievienota konferenču zāle (amfiteātra formā, 420 vietas). Ēkas ārējā apdarē pielietots gaišs dolomīts, kas kontrastē ar tumšo vara skārdu. lnterjera apdarē izmantoti tādi materiāli kā baltais marmors, koks un metāla kalumi.
Nojaukšanas plāni
2020. gada 15. jūnijā koalīciju veidojošās partijas paziņoja, ka vienojušās nojaukt bijušo LPSR Komunistiskās partijas Centrālkomitejas ēku, lai šajā teritorijā uzceltu jauno Rīgas akustisko koncertzāli. Vietas izvēle tika pamatota ar valsts īpašumtiesībām, atrašanos vietu (Rīgas vēsturiskajā centrā), teritorijas atļauto izmantošanu, kā arī lielajām izmaksām (30 miljoni eiro), kas būtu vajadzīgas, lai Pasaules tirdzniecības centra ēku atjaunotu un pielāgotu citām vajadzībām. Valdība 2020. gada 16. jūnijā nolēma atbalstīt šo ieceri.
Kultūras ministrs Nauris Puntulis prognozējis, ka ēku varētu sākt nojaukt 2021. gada pavasarī.
Vairāki Latvijas arhitekti (piemēram, Pēteris Bajārs, Uldis Lukševics) iebilst pret šiem plāniem un aicina Nacionālo kultūras mantojuma pārvaldi iekļaut ēku kultūras pieminekļu sarakstā tās modernisma kvalitāšu, interesantu arhitektūras ideju un kvalitatīvas apdares dēļ: to ēka spējusi saglabāt gandrīz sākotnējā veidā.
Ilziķis
Ilziķis (arī Ilzika ezers, Ilzikezers, Ilziķa ezers, Ilziķezers, Ilziķu ezers) ir caurteces ezers Ventspils novada Usmas pagastā uz ziemeļiem no Usmas ezera.
Makrofīti - meldri, niedres, kosas, ūdensrozes, glīvenes. Ezera rietumu un austrumu gals ir pilnīgi aizaudzis.
Ezerā dzīvo līdakas, plauži, raudas, asari, līņi, ruduļi un ālanti.
Pitalova (stacija)
Pitalova (ru), līdz 1938. gadam Jaunlatgale, līdz 1963. gadam Abrene, ir dzelzceļa stacija līnijā Pleskava—Skangaļi, pēc 1944. gada atrodas Pitalovas rajonā.
Vēsture
Izveidota kā pieturas punkts 1863. gadā uz Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas. Par pilntiesīgu staciju Pitalova kļuva 1883. gadā. Līdz ar Pitalovas—Sitas dzelzceļa būvi 1902. gadā Pitalovas stacija kļuva par dzelzceļa mezglu. Par apdzīvotu vietu stacija apkārtne sāka veidoties pēc 1919. gada.
1920. gada 14. janvārī Abrenes kauju rezultātā Latvijas armija ieguva kontroli pār Pitalovu un tuvāko apkārtni un saskaņā ar Latvijas un Padomju Krievijas miera līgumu Pitalovas dzelzceļa mezglu iekļāva Latvijas teritorijā. Ap 1922. gadu Pitalovas staciju un ciemu pārdēvēja par Jaunlatgali. 1933. gadā Jaunlatgalei piešķīra pilsētas tiesības un 1938. gadā to pārdēvēja par Abreni. PSRS okupācijas laikā 1944. gada 23. augustā Abreni pievienoja Krievijas PFSR jaunizveidotajam Pleskavas apgabalam. Pēc kara beigām Abrene bija pasažieru vilcienu Rīga—Gulbene—Pitalova galapunkts. 1963. gadā Abrenes staciju pārdēvēja par Pitalovu.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Pitalovas stacija bija Krievijas Oktobra dzelzceļa pakļautībā, pēc vīzu režīma ieviešanas 1993. gadā vilcienu satiksmi uz Rīgu caur Gulbeni pārtrauca. Līdz 2015. gada oktobrim pasažieru vilciens Rīga—Sanktpēterburga apstājās Pitalovas stacijā.
Autodesk
Autodesk, Inc. ir starptautiska ASV datorprogrammatūru izstrādes kompānija, kas veido programmas arhitektūras, ražošanas, inženierijas un izklaides industrijām. Galvenā Autodesk mītne atrodas Sanrafaelā, Kalifornijā, bet tai pieder biroji arī citās pilsētās visā pasaulē.
Kompāniju 1982. dibināja Džons Volkers, kurš līdzdarbojās pirmo AutoCAD, Autodesk pazīstamākās programmas, versiju izstrādē. Arhitektu un inženieru plaši izmantotās AutoCAD un Revit programmas kalpojušas gan Rietumu puslodes augstākās ēkas One World Trade Center projektēšanai, gan Tesla automašīnu izstrādei.
Lai gan ilgstoši Autodesk veiksmīgākais produkts viennozīmīgi bijis AutoCAD, mūsdienās kompānija nodarbojas ar dažādu citu profesionāļiem un tieši pretēji - pašiem klientiem - paredzētu programmu izstrādi, turklāt daudzas no tām studiju vajadzībām ir pieejamas bez maksas. Starp klāsta jaunpienācējiem izceļas Revit, kas ir Autodesk piedāvātais risinājums būves informācijas modelēšanai.
Produkti
Par noteiktiem Autodesk produktiem atbild noteikta kompānijas grupa vai divīzija.
Arhitektūra, inženierija un konstrukcijas
Arhitektūras, inženierijas un konstrukciju (AIK; ang AEC) industriālā grupa bāzēta Valtemā, Masačūsetsā, ēkā, kas pati projektēta ar Autodesk programmatūru. Bez savas ēkas grupa var lepoties ar savu produktu izmantošanu NASA Ames ēkas, San Francisko Līča tilta, Šanhajas torņa un Ņujorkas Brīvības torņa projektēšanā. AIK pārziņā ir projektēšanas un dokumentācijas sagatavošanas programmas AutoCAD Architecture, AutoCAD MEP, AutoCAD Civil 3D, kā arī BIM koncepcijā strādājošais Revit, kas pieejams Revit Architecture, Revit Structure, Revit MEP un apvienotajā versijā. Papildus šīm programmām, AIK grupas pārziņā ir arī konstrukcijām paredzētās Buzzsaw, Constructware un NevisWorks, rūpnīcu izstrādei radītie AutoCAD P&ID un AutoCAD Plant 3D, infrastruktūras plānošanai veidotie AutoCAD Map3D un AutoCAD MapGuide Enterprise.
Ražošana
Autodesk Ražošanas industriālās grupas mītne atrodas Oregonā. Tās pārziņā ir tādi produkti kā Autodesk Product Design Suite, Autodesk Factory Design Suite, Autodesk Inventor Suite, Autodesk Inventor Professional Suite, AutoCAD Mechanical, Autodesk Vault, Alias Products un Moldflow. Šo programmatūru plaši izmanto dažādās ražošanas nozarēs: elektro-mehānikā, ekipējuma, auto daļu ražošanā, kā sagatavju un detaļu, tā patēriņa preču izgatavošanā.
Mediji un izklaide
Mediju un izklaides divīzija atrodas Monreālā, Kvebekā. Tā, Autodesk pārņemot citas kompānijas, izveidota 1999. gadā. Šī divīzija veido programmatūru filmu apstrādei, animāciju, spēļu un vizualizāciju veidošanai. Mediju un izklaides divīzijas pārziņā ir Maya, 3ds Max, Pixlr, Softimage, Lustre, Smoke un Mudbox programmas. Šīs industrijas produkti izmantoti, uzņemot filmas Avatars, Alise Brīnumzemē, Neticamais stāsts par Bendžaminu Batonu, Harijs Poters un Nāves dāvesti: Pirmā daļa, Pirmsākums, Titāniks u.c. Ar Autodesk programmatūru rediģētas filmas 16 gadus pēc kārtas ieguvušas Oskaru par labākiem vizuālajiem efektiem.
Izplatīšana
Platformu risinājumu un bizenesa izvēršanas (PRBI; ang. PSEB) divīzijas uzdevums ir pārraudzīt lielāko daļu Autodesk piedāvājumu dažādos tirgos. PRBI pārziņā ir arī tirgus izvēršana, radot ikdienas lietotājiem noderīgu programmatūru, kā Sketchbook, Pixlr, Homestyler, Fluid FX u.c.
Vēsture
Pirmais nozīmīgais Autodesk produkts bija AutoCAD, ar kuru bija iespējams izstrādāt rasējumus. 1986. gadā iznākušaias AutoCAD 2.1 bija programmējams, tādējādi nozīmīgi paplašinājās tā funkcionalitāte. Ap 1990. gadu Autodesk sāk veidot specializētās versijas arhitektūrai, mašīnbūvei utml.
1992. gadā Autodesk pārtrauc atbalstu Unix un Macintosh platformām, 1997. - arī MS-DOS, koncentrējoties uz Microsoft Windows tirgu. Mūsdienās Mac OS pieejami daži no kompānijas produktiem.
Gadsimta sākumā Autodesk sāk izstrādāt programmatūru, kas nav balstīta uz AutoCAD, piemēram, 2004. gadā iznākušais Revit. Vienlaikus 2004. gadā AutoCAD kļūst par izplatītāko datorizētās projektēšanas programmatūru un tās lietotie formāti DWG un DXF kļūst par industrijas standartu.
2013. gada 26. februārī Autodesk iepazīstina ar savu jauno logotipu.
Līdums (Tumes pagasts)
Līdums ir ciems Tukuma novada Tumes pagastā, Tukuma dienvidaustrumu pievārtē. Atrodas pagasta austrumu daļā 4,0 km no pagasta centra Tumes, 5,2 km no novada centra Tukuma un 70,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu A10 (Rīga—Ventspils), P121 (Tukums—Kuldīga) un P104 (Tukums—Auce—Lietuvas robeža (Vītiņi)) krustojuma, pie Tumes strauta un Vašlejas ietekas Slocenē.
Sergejs Karaganovs
Sergejs Karaganovs (ru; dzimis 1952. gada 12. septembrī Maskavā) ir Krievijas politologs, prezidenta Vladimira Putina ārpolitikas padomnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1952. gada 12. septembrī Maskavā kinokritiķa un literatūrzinātnieka Aleksandra Karaganova un viņa sievas Sofijas ģimenē. 1974. gadā absolvēja Maskavas Valsts Universitātes Ekonomikas fakultāti un stažējās ANO PSRS misijā (1974—1977). 1978. gadā viņu pieņēma darbā PSRS Zinātņu akadēmijas ASV un Kanādas institūtā par zinātnisko līdzstrādnieku, 1979. gadā Karaganovs aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Starptautiskās korporācijas un ASV ārpolitika". Veica pētījumus par Padomju armijas un KGB karaspēka ievešanu Afganistānā. No 1988. gada strādāja PSRS ZA Eiropas institūtā (Институт Европы АН СССР), 1989. gadā aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju "Rietumeiropas vieta un loma ASV stratēģijā attiecībās ar PSRS 1945-1988", pēc tam iecelts par direktora vietnieku (1989—2010). 2006. gadā viņš kļuva par Ekonomikas augstskolas (Высшая школа экономики) Pasaules ekonomikas un starptautisko attiecību fakultātes dekānu.
Karaganova doktrīna
1992. gadā Sergejs Karaganovs ieteica stratēģiju, kā atgūt Krievijas ietekmi un īstenot savas intereses pēc PSRS sabrukuma. Tā kļuva pazīstama kā "Karaganova doktrīna", kuras pamatā ir trīs apsvērumi: pirmkārt, zaudētajās teritorijās joprojām ir skaitliski lielas krievu kopienas, ar kuru palīdzību Krievija var nodrošināt savu interešu īstenošanu neatkarību ieguvušajās valstīs; otrkārt, lai panāktu savu ietekmi, jāizmanto ekonomiskās sviras un investīcijas; treškārt, jāpanāk krievu valodas lomas saglabāšana un iespējama divvalodība šajās valstīs. S. Karaganovs ieteica arī aktīvi veicināt cilvēktiesību jautājumu saasināšanu Baltijas valstīs, lai bremzētu to iestāšanos Eiropas Savienībā un NATO.
Bāze C
Bāze C (Base C vai Station C) var būt:
The Consultant
The Consultant ir 2011. gada amerikāņu īsfilma, kuras režisors ir Leythum. Šī ir Marvel Cinematic Universe īsfilmu sērijas Marvel One-Shots pirmā daļa.
Galvenās lomas filmā atveido Klārks Gregs, Maksimilians Hernandezs un Debora Noksa. Filmas pirmizrāde notika.
Aģenti Koulsons un Sitvels plāno atrunāt ģenerāldirektors Tadeusu "Tanderboltu" Rosu no iejaukšanās S.H.I.E.L.D. lietās.
Mālina Okermane
Mālina Marīa Okermane (sv; dzimusi Stokholmā, Zviedrijā) ir zviedru-kanādiešu aktrise, modele un dziedātāja.
Dzimusi Zviedrijas galvaspilsētā, viņa ar ģimeni pārvācās uz Kanādu, kad Mālinai Okermanei bija četri gadi. Bērnībā viņa piedalījās dažādās reklāmās. Aktrises karjeru uzsāka ar filmēšanos kanādiešu TV seriālā Earth: Final Conflict. Viena no viņas pirmajām nozīmīgajām lomām bija 2007. gada filmā "Manu murgu meitene". Vēl filmējusies filmās "27 kleitas", "Sargi" (Watchmen), "Bildinājums", "Brīvdienu terapija" un The Bang Bang Club. Par lomu filmā "Sargi" (Watchmen) aktrise saņēma Saturna balvas nomināciju kā labākā otrā plāna aktrise.
Jonatans Tā
Jonatans Tā (de, dzimis ) ir Vācijas futbolists, spēlē centra aizsarga pozīcijā, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2015. gada Tā pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Leverkūzenes "Bayer".
Vācijas futbola izlases sastāvā Tā debitēja pret Angliju. Spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Kalluss
Auga kalluss  ir amorfi auga audi, kuri rodas, neorganizēti vairojoties augu šūnām. Kalluss tiek definēts arī kā nediferencēto (pamataudu) šūnu masa. Kalluss var veidoties ievainojuma vietā, kā arī in vitro kultūrā, dediferencējoties un daloties auga eksplanta šūnām. Kalluss labāk veidojas aktīvās augšanas periodā. Pēc morfoloģiskām īpašībām izšķir blīvus/kompaktus (compact) un irdenus (friable) kallusus.
Vēsture
Henri-Louis Duhamel du Monceau savā slavenākajā darbā "Éléments d’architecture navale" (1758) pētīja ievainojumu sadzīšanu gobām, un bija pirmais, kas aprakstīja kallusa veidošanos dzīvajiem augiem.
Pirmās ziņas par kallusu iegūšanu in vitro apstākļos ir no 1939. gada. P. White ieguva kallusu no audzēju attīstošiem prokambija audiem no hibrīdauga Nicotiana glauca, kam nebija nepieciešams izmantot papildu hormonus.
No 1954.-1955. gadam F. Skoogs atklāja kinetīnu un citus citokinīnu grupas augšanas regulatorus (fitohormonus).
1962. gadā T. Murashige un F. Skoogs izveidoja universālo augu audu kultūras barotni “MS” medium jeb “Murashige & Skoog medium”, kuru joprojām izmanto arī kallusu kultūru audzēšanā.
Kallusa veidošanās
Kallusi var veidoties gan no atsevišķām šūnām, gan ievainojumu vietās augā. Ievainojums stimulē sākotnējo šūnu dalīšanos, veicinot savienojumu veidošanos. Galvenais stimulējošais savienojums ir augšanas hormoni. Vienu no šiem hormoniem savos pētījumos atklāja G. Hāberlands un tas tiek uzskatīts par "nekrohormonu”. Turpmākā kallusa audu veidošanās ir atkarīga no fitohormonu mijiedarbības, pārsvarā auksīnu un citokinīnu. Gan paša kallusa bioloģiskās īpašības, gan barotnes sastāvā iekļautie fitohormoni ietekmē kallusa šūnu spēju dalīties un diferencēties.
Kallusu kultūru iniciācija un uzturēšana
Viens no augu mikropavairošanas veidiem ir kallusu un to kultūru iegūšana un uzturēšana.
In vitro kallusu kultūras ir aseptiskas šūnu kultūras, kas rodas ķīmiski un fizikāli kontrolētos apstākļos. Lai nodrošinātu kontrolētus apstākļus un sekmīgu kultūru augšanu, tiek mainīti tādi parametri un vides apstākļi kā pH, gāzapmaiņa, temperatūra, barības vielu pievade un gaismas režīms.
Kallusu kultūru iniciācija
Kallusa veidošanos var ietekmēt tas, kurā sezonā ir ievākts augs un no tā iegūts eksplants. Ir novērotas atšķirīgas koncentrācijas mātes augā endogēnajiem augšanas regulatoriem, mainoties sezonām.
Augu kallusu kultūru attīstības posmi:
Fitohormonu ietekme
Sākotnējā kallusu attīstība ir atkarīga no augšanas regulatoriem, galvenokārt citokinīniem un auksīniem. Citokinīni veicina šūnu dalīšanos un bremzē to novecošanos, bet auksīni — šūnu attīstību. Augšanas regulatori iesaistās reakcijās kā mazmolekulāra organiska viela un pilda specifiskas regulējošas funkcijas. Tie var ietekmēt enzīmu darbību, gēnu ekspresiju un mainīt pat šūnu membrānu īpašības. Giberelīna ietekme kallusa kultūrā var būt līdzīga auksīna ietekmei. Giberelīnu izmanto, lai iesāktu šūnu kultūru ar ļoti zemu sākotnējo šūnu blīvumu. Vienlaicīgi giberelīns var kavēt kallusa veidošanos, ja nav vēlama kallusa veidošanās eksplantiem. Parasti giberelīns kavē adventīvo orgānu un somatisko embriju veidošanos no kallusa, lai gan atsevišķām sugām giberelīna klātbūtne var palielināt adventīvo dzinumu skaitu. Audu kultūrās abscizskābe parasti inhibē kallusa augšanu un veicina morfoģenēzi. Daudzām kultūrām etilēns stimulē kallusa veidošanos un augšanu.
Kallusu kultūru uzturēšana
Kallusu var kultivēt uz cietas barotnes (ar agaru vai citu želējošo vielu) vai šķidrā barotnē. Visbiežāk izmanto cietās Murashige & Skoog barotnes. Barotnes sastāvā jābūt visiem nepieciešamajiem mikroelementiem un makroelementiem, aminoskābēm, vitamīniem, augšanas regulatoriem un ogļhidrātiem. Īpaši nozīmīga ir augu šūnu nodrošināšana ar slāpekli (N), fosforu (P) un kāliju (K). Kallusu fragmentus ievietojot šķidrajā barotnē, var veidot šūnu suspensiju kultūras. Šķidrās barotnes komponentes ir līdzīgas, taču nesatur želējošo aģentu, un ir nepieciešams nodrošināt aerāciju un barotnes samaisīšanos. Lai gan kallusu veido nediferencētas šūnas, kalluss nav pilnībā neorganizēta masa — tajā var izšķirt šūnu slāņus ar dažāda izmēra šūnām, pēc noteikta laika var veidoties meristēmu aizmetņi. No tā var attīstīties dzinumi vai saknes, kā arī somatiskie embriji. Kallusu kultūras var tikt audzētas gan tumsā, gan gaismā (16h gaismas, 8h tumsas fotoperiods). Pārsvarā šīs kultūras aug 25 ± 2 °C temperatūrā. Ar laiku, audzējot kultūru gaismā, kallusa šūnās veidojas hloroplasti un sākas fotosintēze. Nodrošinot paaugstinātu CO2 saturu atmosfērā, ir iespējams iegūt pilnībā autotrofu kultūru. Līdzīgi, nodrošinot piemērotus kultivēšanas apstākļus, pēc noteikta laika kallusā var atjaunoties veselam augam raksturīgo sekundāro savienojumu sintēze. Kultivēšanas procesā kallusa šūnās var notikt ģenētiskās izmaiņas, piemēram, izveidojas aneiploīdas vai poliploīdas šūnas. Tādēļ, pavairojot šķirnes augus, lai saglabātu klonāli pavairoto augu ģenētisko viendabīgumu, ir jāizvairās no kallusa veidošanās un adventīvo orgānu attīstības (augus pavairo ar meristēmu kultūru un stimulējot sānpumpuru attīstību).
Kallusa līnija
Sadalot vienu kallusu, iegūst eksplantus un tiek veidotas kallusu līnijas. Tās sauc arī par pasāžām. Līnijai piemīt noteiktas kopīgas morfoloģiskās un fizioloģiskās īpašības. Kallusu līniju uzturēšanai ir nepieciešamas regulāras pasāžas — to biežums ir atkarīgs no sugas īpašībām. Jaunas pasāžas veido, jo barotnē uzkrājas toksiski savienojumi, tā izžūst vai veidojas barības vielu izsīkums. Piemēram, viendīgļlapju augu kallusiem ir raksturīga intensīva fenolu izdalīšanās barotnē, līdz ar to pasāžas ir jāveic bieži. No citu sugu augiem iegūtie kallusi var augt uz vienas barotnes daudz ilgāku laiku. Piemērotos apstākļos kallusu līniju var uzturēt neierobežotu laiku. Tomēr ilgākā laika periodā var novērot, ka arvien vairāk uzkrājas ģenētiski mainījušās šūnas.
Habituācija
Habituācija jeb pierašana ir augu audu iegūtā spēja attīstīties neatkarīgi no eksogēniem fitohormoniem. Šī īpašība var izpausties lielākā vai mazākā pakāpē un ir atgriezeniska. Parasti pierašana ir cieši saistīta ar diferencēšanos. Piemēram, tā ir raksturīga embriogēnajiem kallusiem. Pierašanu var veicināt vides ietekme, piemēram, citokinīna līmeni tabakas kallusa šūnās izraisīja paaugstināta temperatūra, savukārt, zema temperatūra izraisīja atgriešanos sākotnējā stāvoklī.
Embriogēnās kultūras iniciācija
Embriogēnais kalluss satur kompetentās šūnas, kuras reaģē uz auksīnu un uzsāk embrionālās attīstības ciklu. Iespējams, šūnas kompetenci jeb spēju veidot augu embrijus nosaka tās jutīgums pret auksīnu vai specifiskie auksīna receptori. Ja fitohormonu specifiskajā ietekmē notiek asimetriska šūnu dalīšanās, veidojas somatiskie embriji, savukārt, simetriskās dalīšanās rezultātā veidojas kalluss.
Izmantošana
No kallusu kultūrām var iegūt augu klonus, kā arī no slimībām brīvus augus. Dažādu augu sugu (arī apdraudētu savvaļas augu sugu) kallusi tiek glabāti in vitro taksonu bankās un ietilpst ex situ kolekciju veidošanā. Kallusu kultūras arvien vairāk izmanto ekstraktu iegūšanā, kuru sastāvā ir sekundārie metabolīti. To sintēzi kallusu kultūrās var stimulēt ar elicitoru pievienošanu barotnē. Sekundārie metabolīti tiek izmantoti tādās nozarēs kā farmācijā, kosmētikas, rekombinanto proteīnu un antivielu ražošanā. Kallusus plaši izmanto augu fizioloģiskajiem un ģenētiskajiem pētījumiem. Piemēram, pētījumā var izmantot pusi kallusa, pakļaujot to apstrādei eksperimentālajā grupā, bet otru pusi izmantot kontroles grupā, bez aktīvas ārstēšanas. Visa auga reģenerācija no vienas šūnas ļauj pētniekam izmantot kallusu transģenētiskiem pētījumiem, kuriem ir transgēnu „kopija” katrā šūnā. Visa auga reģenerācijā, kurā piedalās gan ģenētiski transformētas šūnas, gan ģenētiski netransformētas šūnas, veidojas himēra. Gēnus var ievadīt kallusa šūnās, izmantojot „biolistic” apšaudes metodi, kas pazīstama arī kā gēnu pistole, vai ar Agrobacterium tumefaciens metodi. Šūnas, kas saņēma nepieciešamo gēnu, tad var kļūt par veselu augu. Visi augi, kas tiek iegūti, var tikt izmantoti, lai eksperimentāli noteiktu gēnu funkcijas, vai, lai uzlabotu kultūraugu augu īpašības izmantošanai lauksaimniecībā.
Lūmens
Lūmens (lm) ir SI sistēmas gaismas plūsmas mērvienība, kas ir punktveida izotropa (uz visām pusēm vienmērīgi izstarojoša) gaismas avota ar gaismas stiprumu 1 kandela dotā gaismas plūsma 1 steradiānu lielā telpiskajā leņķī. Šāda izotropa avota dotā pilnā gaismas plūsma ir vienāda ar 4π lūmeniem.
Nacionālie dārgumi
"Nacionālie dārgumi" (en) ir 2004. gada ASV piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Džons Tērteltaubs. Filmā galvenās lomas atveido Nikolass Keidžs, Šons Bīns, Diāna Krīgere, Džastins Barta, Džons Voits, Hārvijs Keitels un Kristofers Plamers.
Keidzš attēlo Bendžaminu Frenklinu Geitsu, vēsturnieku un amatieri kriptogrāfu, kurš cenšas atrast leģendārus templiešu dārgumus, kuru karte ir paslēpta uz ASV Neatkarības deklarācijas.
"Nacionālie dārgumi" pirmizrāde notika un to izplatīja Buena Vista Distribution. Filma bija finansiāli veiksmīga, nopelnot 347,5 miljonus ASV dolāru pie 100 miljonu budžeta. Tā saņēma dalītus kritiķu vērtējumus, īpaši kritizējot tās scenāriju. Turpinājums, "Nacionālie dārgumi: Noslēpumu grāmata", tika izdots 2007. gada decembrī.
Rosica (Ņukšu pagasts)
Rosica ir ciems Ņukšu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 270 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Vecānu ezers.
Sandefjordbeja
Sandefjordbeja (en) jeb Bāze C (Base C) bija projektēta britu polārstacija Antarktīdā. Izvietota Dienvidorkneju salu arhipelāgā Koroneišenas salas rietumu galā, Mortona ragā Sandefjordas līča krastā.
Izbūvēta 1945. gada 19. februārī operācijas Tabarin ietvaros, bija paredzēta regulāru meteoroloģisko novērojumu veikšanai. Stacija tika ierīkota pingvīnu kolonijas vietā, kas radīja zināmus apgrūtinājumus stacijas darbībā (troksnis, smaka). Sākotnēji stacija netika apdzīvota personāla trūkuma dēļ, vēlāk tika pieņemts lēmums staciju aizvietot ar citu, kas tika izbūvēta netālajā Lorija salā (Keipgedesa), jaunajai stacijai saglabājot indeksu C. Sendefjordas stacija vēlāk neoficiāli apzīmēta ar indeksu P, pēdējoreiz ēka redzēta stāvam 1950. gada 6. septembrī, sabrukusi, iespējams, 1955. gada 1. februārī.
Radisson Blu
Radisson Blu ir viens no viesnīcu ķēdes Radisson Hotel Group zīmoliem, ko izmanto aptuveni 400 Eiropas, Āfrikas, Āzijas un Ziemeļamerikas viesnīcas. Ar pašreizējo nosaukumu tas darbojas kopš 2009. gada.
Radisson Hotel Group izmanto arī zīmolus Radisson Collection, Radisson, Radisson RED, Park Plaza, Park Inn by Radisson, Country Inn, Suites by Radisson.
Vēsture
Zīmola nosaukums cēlies no franču pētnieka un kažokādu tirgotāja Pjēra-Esprita Radisona vārda. Līdz 2005. gadam tā nosaukums bija Radisson SAS, jo uzņēmuma kontrolpakete piederēja kompānijai SAS Group. 2012. gadā to iegādājās ASV kompānija Carlson Hotels un Beļģijas Rezidor Hotel Group. 2016. gadā Carlson Hotels nopirka Ķīnas kompānija HNA Tourism Group Co..
Koke (futbolists)
Koke (es; dzimis ) ir Spānijas futbolists, pussargs, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2009. gada spēlē La Liga kluba Madrides "Atletico" sastāvā.
Sasniegumi
Atlético Madrid
Dižais pelašķis
Morfoloģija
Lapas aug pamīšus visā stublāja garumā, tās ir daudzkārt plūksnaini dalītas un sēdošas. Lapas plātnes apveids ir lancetisks vai iegarens, tās ir aptuveni 3-7 cm garas un 1,5-3 cm platas. Lapas ass ar labi izšķiramu plūksnainu spārnu.
Lāči (Aiviekstes pagasts)
Lāči ir ciems Aizkraukles novada Aiviekstes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 4,6 km no pagasta centra Kriškalniem, 3,7 km no Pļaviņām un 125,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Pļaviņu austrumu pievārtē, uz ziemeļiem no dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils.
Doktors Zoidbergs
Doktors Džons Zoidbergs (en) ir izdomāts tēls animētā televīzijas seriālā "Futurāma". Zoidbergs ir krabjveīdīgs citplanētietis, kurš strādā par ārstu uzņēmumā Planet Express. Par cilvēku anatomiju zina maz, pirmās satikšanās laikā nosaucis Fraju par sievieti.
Kotlete
Kotlete (fr, no côte — 'riba') ir franču virtuves ēdiens, ko parasti cep no maltas vai kapātas gaļas, zivīm un dārzeņiem. Sākotnēji tika pasniegtas ar kauliņu gaļas gabalā, lai kotleti būtu ērtāk paņemt rokā. Kad izgudroja nazi un dakšiņu, kotletes ieguva mūsdienu izskatu.
Carienes Elizabetes Petrovnas laikā jaunie pavāri no Krievijas Impērijas tika sūtīti uz Franciju apgūt franču pavārmākslu. Vairākas receptes no Francijas tika atvestas uz Krievijas Impēriju, kur vēlāk radās Kijevas kotletes, Požarska kotletes un citi kotletes atvasinājumi.
2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) būtu bijis 65. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Piekto reizi konkursa vēsturē tas notiktu Nīderlandē, bet pirmo reizi Roterdamas pilsētā, kas konkursu rīkotu pēc Dankana Lorenca uzvaras 2019. gada konkursā Telavivā, Izraēlā ar dziesmu Arcade.
Konkursā piedalītos 41 valsts. Bulgārija un Ukraina atgrieztos pēc nepiedalīšanās iepriekšējā konkursā, bet Melnkalne un Ungārija no konkursa būtu izstājušās. Pusfināli būtu notikuši un, savukārt fināls —.
Sakarā ar COVID-19 pandēmijas izplatīšanos Eiropā, Eirovīzijas koordinators Juns Ūla Sanns paziņoja par konkursa atcelšanu. Tas bija pirmais šāda veida gadījums konkursa vēsturē. Fināla šova vietā tika izveidota pārraide Eurovision: Europe Shine a Light.
Norises vieta
Bija plānots, ka konkurss notiks Rotterdam Ahoy arēnā Roterdamā, Nīderlandē pēc valsts uzvaras ar Dankana Lorenca dziesmu Arcade. Tā būtu bijusi piektā reize, kad Nīderlande rīko konkursu, iepriekš rīkojot 1958., 1970., 1976., un 1980. gada konkursus. Rotterdam Ahoy arēna iepriekš ir arī rīkojusi 2007. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursu.
Roterdama kopā ar norises vietu Rotterdam Ahoy tika paziņota kā 2020. gada konkursa rīkotājpilsēta.
Rīkotājs; Galvenie kandidāti
Vadītāji
NPO, AVROTROS, un NOS paziņoja, ka konkursa trīs šovus vadīs 3 vadītāji: televīzijas raidījumu vadītāja Šantala Janzena un dziedātāji Edsīlija Romblija un Jans Smits. Niki de Jāgere būtu tiešsaistes vadītāja, bet Roza Mogrē un Endrū Makinga būtu preses konferenču vadītāji.
Pusfināla sadalījuma izloze
Izloze, kas nosaka, kura no dalībvalstīm piedalīsies kurā pusfinālā notika plkst. 17:10 Roterdamas rātsnamā.
Valstis, kuras būtu piedalījušās pusfinālos tika sadalītas 5 grupās, balstoties uz iepriekšējo gadu balsošanas rezultātiem, lai samazinātu tā saukto "kaimiņu balsošanu", nodrošinot godīgākus konkursa rezultātus. Vēl izlozē tika noskaidrots, kuras valstis no "lielā sešinieka" balsos katrā no pusfināliem. Izlozi vadīja divi no konkursa vadītājiem — Šantala Janzena un Jans Smits. Tā sastāvēja arī no vienas no Eirovīzijas tradīcijām — iepriekšējā gada rīkotājpilsētas Telavivas mēra biedres konkursa rīkošanas stafetes nodošana Roterdamas mēram.
Otrais pusfināls
Otrais pusfināls būtu noticis plkst. 22:00, Latvijā konkursu tiešraidē pārraidītu LTV1 kanālā. Pusfinālā būtu piedalījušās 18 valstis, tai skaitā Latvija. Šīs valstis kopā ar Franciju, Lielbritāniju un Spāniju arī balsotu šajā pusfinālā.
Fināls
Fināls būtu noticis plkst. 22:00, Latvijā konkursu tiešraidē pārraidītu LTV1 kanālā. Finālā būtu piedalījušās 26 valstis — 20, kas kvalificējušās no pusfināliem, un 6, kas finālam kvalificējas automātiski. Finālā varētu balsot visas konkursa dalībvalstis, ieskaitot Latviju.
Riteņbraukšanas sprinteris
Sprinteris ir šosejas vai treka riteņbraucējs, kurš sacensību finišā spēj eksplozīvi paātrināties līdz lielam ātrumam, bieži izmantojot aizvēju no cita braucēja vai braucēju grupas, lai taupītu enerģiju.
Bez sprinta izmantošanas sacensību taktikā, sprinteri mēdz sacensties arī sprinta starpfinišos, kas tiek izveidoti, lai palielinātu skatītāju interesi pilsētās, kas iekļautas sacensību maršrutā. Daudzdienu sacensībās starpfinišus un finišā iegūtās vietas var izmantot, lai aprēķinātu rezultātus punktu klasifikācijā. Piemēram, punktu klasifikācijā Tour de France līderim piešķir zaļo krekliņu (fr) un parasti tajā uzvar sacensību stabilākais sprinteris. Visvairāk reižu par Tour de France punktu klasifikācijas uzvarētāju kļuvis Vācijas sprinteris Ēriks Cābels (sešas reizes, 1996–2001).
Hlorpromazīns
Hlorpromazīns ir vājš tipiskais antipsihotiskais jeb neiroleptiskais līdzeklis. To lieto pie akūtas un hroniskas šizofrēnijas, bipolārajiem traucējumiem (mānijas fāzē), citkārt arī pie spēcīgām žagām un vemšanas. Tas bloķē dofamīna, serotonīna, H1, alfa 1. un 2., kā arī muskarīna 1. un 2. tipa receptorus. Biežākās blaknes ir ekstrapiramidālie simptomi, miegainība, atmiņas traucējumi, zems asinsspiediens. Hlorpromazīns pastiprina alkohola, benzodiazepīnu, antihistamīnu un citu neiroleptisko līdzekļu darbību.
1214. gads
1214. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Ēvī Upeniece
Ēvī Upeniece (dzimusi ) ir latviešu un igauņu izcelsmes tēlniece, portretiste.
Biogrāfija
Ēvī Upeniece dzimusi 1925. gada 22. augustā, Rīgā. Tēvs bijis Eduards Upenieks – latvietis, finiera fabrikas meistars Sarkandaugavā, māte – igauniete, skolotāja Leida Upeniece (Oinas). Ē. Upenieces vīrs ir tēlnieks Vladimirs Rapiķis.
Aloras salas
Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Indonēzijas dienvidaustrumos. Ziemeļos tās apskalo Floresas jūra, dienvidos — Savu jūra. Ombai šaurums austrumos tās atdala no Vetaras, bet Aloras šaurums rietumos — no Lembatas. Sastāv no divām galvenajām salām — Aloras (2105 km²) un Pantaras (687 km²), kā arī vairākām mazākām salām. Salas ir vulkāniskas izcelsmes, reljefā pauguraini līdzenumi un kalni; augstākā virsotne ir 1839 m vjl Aloras salā.
Ēvī Upeniece
Biogrāfija
Mācījusies Rīgas Daiļamatniecības skolā (1944—1946), beigusi Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļu (1952). Ē. Upenieces diplomdarbs bija “Artūra Frinberga portrets” (vadītājs Teodors Zaļkalns).
Aloras salas
Ģeogrāfija
Salās valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Ēvī Upeniece
Biogrāfija
Ēvī Upeniece strādājusi kombinātā “Māksla” (ar pārtraukumiem 1952—1980), vadījusi keramikas pulciņu Rīgas 45. vidusskolā (1964—1977). Mākslinieku savienības biedre no 1957. gada.
Apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa V šķiru (2021. gada augustā) un Ādažu novada pašvaldības "Goda ādažnieks" titulu (2015. g.).
Daiļrade
Strādājusi galvenokārt stājtēlniecībā, portretu žanrā, un dekoratīvajā tēlniecībā. Daiļradei raksturīgs lirisms, intimitāte, kamernoskaņa. Slīpētas un pulētas virsmas kontrastē ar izteiksmīgām faktūrām. Izstādēs piedalās kopš 1953. gada. Darbi eksponēti Latvijā, bijušās PSRS teritorijā, Rumānijā, Čehoslovākijā, Somijā, Zviedrijā, Dānijā. Personālizstādes: Maskavā 1977, Rīgā 1976, 1981, kopā ar I. Zandbergu 1984, 1986, kopā ar M. Zītari 1994, 1995, 2015, Saldū, Ventspilī, Naukšēnos, Rūjienā, visas 1974, Koknesē, Vecbebros, Siguldā (visas 1983), Kuldīgā, Bērzaunē (abas 1984), Ādažos 1987, Dānijā 1993, 1994, 1997, 1998, 1999.
Portretos attēlojusi galvenokārt sievietes — Astrīda Kairiša (1975), Maija Tabaka (1976), Ausma Kantāne, Vija Artmane (abas 1977), Olga Lisovska (1979), Elza Radziņa (1981).
Vites iela (Liepāja)
Vites iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Vites iela sākas krustojumā ar Kūrmājas prospektu un beidzas krustojumā ar Peldu ielu. Aptuvenais ielas garums ir 500 metri un to pilnā garumā sedz betona bruģis. Vites ielā kustība norit pa divām joslām. Ielā ir galvenokārt savrupmāju apbūve, no kurām vairākas ir iekļautas pilsētas aizsargājamo ēku sarakstā. Vites ielā atrodas Gulbīšu dīķis.
Nosaukta tirgotāja Antona Vites uzvārdā. Latvijas PSR laikā ielu pārdēvēja krievu dzejnieka Aleksandra Puškina uzvārdā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas ielai atjaunoja sākotnējo nosaukumu.
Ielu savienojumi
Vites iela ir savienota ar šādām ielām:
Rīgas Meža kapos apbedīto saraksts
Šajā sarakstā norādītas ievērojamas personas, kuras ir apbedītas Rīgas Meža kapos.
Arturs Ozols
Arturs Ozols var būt:
Spensers Pērsevals
Spensers Pērsevals (en; dzimis, miris ) bija Apvienotās Karalistes premjerministrs laikā no 1809. gada līdz savai nāvei 1812. gadā. Pērsevals ir vienīgais Apvienotās Karalistes premjerministrs, kas ticis nogalināts. Viņš ir arī vienīgais ģenerālprokurors, kas ieņēmis šo amatu.
1796. gadā iekļuvis Apvienotās Karalistes parlamentā, 1807. gadā kļuva par Apakšpalātas līderi. Pērsevals kļuva par premjerministru. tirgotājs Džons Belinghems, kas meklēja valdības kompensāciju par saviem parādiem, nogalināja Pērsevalu Apakšpalātas foajē.
Nacionālie dārgumi: Noslēpumu grāmata
Vēsturniekam Bendžaminam Geitsam (Keidžs) ir jāseko pavedienam, kas atstāts Džona Vilksa Būta dienasgrāmatā, lai pierādītu viņa senču nevainību Abrahama Linkolna slepkavībā.
"Nacionālie dārgumi: Noslēpumu grāmata" pirmizrāde notika un to izplatīja Walt Disney Studios Motion Pictures. Filma saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus, kuri galvenokārt kritizēja tās līdzību ar pirmo filmu.
Džims: Džeimsa Folija stāsts
"Džims: Džeimsa Folija stāsts" (en) ir 2016. gada dokumentālā filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Braiens Oukss. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Filma veidota par amerikāņu žurnālista Džeimsa Folija, kuru 2014. gadā nogalināja Islāma valsts teroristi, dzīvi un darbu.
Sojuz TMA-17M
Sojuz TMA-17M (ru) bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2015. gada jūlijā. No stacijas atgriezās 2015. gada decembrī
Sojuz TMA-17M starts sākotnēji bija paredzēts 26. maijā. Pēc kravas kuģa Progress M-27M neveiksmīgās palaišanas 2015. gada 28. aprīlī tika nolemts aizturēt nākamos kosmosa kuģu startus, līdz tiks noskaidrots kļūmes cēlonis.
Apkalpes
Kuģa Sojuz TMA-17M apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublējošā apkalpe:
Lidojuma gaita
Sojuz TMA-17M tika palaists 21:02:45  UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas. Kosmosa kuģis no pēdējās pakāpes atdalījās 21:11 UTC. Pēc ieiešanas orbītā neatvērās kreisais saules bateriju panelis.
Saslēgšanās ar staciju notika 23. jūlijā 02:45 UTC (nepilnas 6 stundas pēc starta) pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā. Saslēgšanās laikā atvērās kļūmīgais saules bateriju panelis.
Kecina/Hāfele
Kecina/Hāfele (de), līdz 2010. gadam - Kecina, ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Hāfellandes apriņķī, uz rietumiem no Berlīnes pie Hāfeles upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1197. gadā. Pēc Otrā pasaules kara Kecina atradās VDR sastāvā.
Rotkaļi
Rotkaļi ir ciems Ropažu novada Ropažu pagastā. Atrodas 19 km no pagasta centra Ropažiem, 16 km no novada centra Ulbrokas un 27 km attālumā no Rīgas.
Pelašķi
Pelašķi (Achillea) ir augu ģints asteru rindas kurvjziežu dzimtā. Šo ģinti pirmo reizi aprakstīja zviedru botāniķis Kārlis Linnejs 1753. gadā. Ģints savu latīnisko nosaukumu "Achillea" ir ieguvusi par godu sengrieķu mitoloģijas tēlam Ahillejam, jo sengrieķu leģendās Ahilleja vadītie karavīri ar pelašķiem aprūpēja ievainojumus.
Skrundas muiža
Skrundas muižas kungu māja ir klasicisma stilā 19. gadsimta sākumā Skrundā celta ēka Ventas krastā. Skrundas viduslaiku pils vietā 1960. gados uzcelta brīvdabas estrāde. Šobrīd muižā ir izveidota dizaina viesnīca un restorāns, kā arī konferenču centrs.
Pelašķi
Ģints pārstāvji ir pārsvarā sastopami mērenajā joslā Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā. Sarunvalodā par "pelašķi" parasti tiek dēvēts parastais pelašķis (Achillea millefolium).
Latvijā ir sastopamas trīs pelašķu sugas :
2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 6. posms
'''2016.—2017. gada Pasaules kausa biatlonā 6. posms''' notika Antholcā, Itālijā, laika posmā no 2017. gada 19. janvāra līdz 22. janvārim.
Skrundas muiža
Arhitektūra
Skrundas muižas kungu mājai ir raksturīgs arhitektūras klasicisma stila modelis – simetrisks, proporcionāls, harmonisks un vienkāršs. Muiža celta ar tiem pašiem kompozīcijas klucīšiem, ar kādiem veidotas Blīdenes, Durbes, Laidu, Padures, Pastendes, Lēnu, Mežotnes, Svitenes, Vircavas, Elejas muižu kungu mājas. To dēvē arī par Mežotnes pils miniatūrkopiju – tās arhitektūras un vizuālo aprišu dēļ, kas Latvijas vēsturnieka Artura Heniņa pētījumos, tostarp izdevumā „Ventas sakta” skaidrots ar muižas celtniecībā izmantoto Johana Berlica Mežotnes muižas kungu mājas projektu. Proti, laika periodā, kad grāfs Žanno Mēdems gatavojās celt Elejas pili, piesaistot itāļu arhitektu Džakomo Kvarengi, Elejas grāfa no Berlīnes ataicinātais arhitekts un būvdarbu vadītājs Berlics pasteidzās izpalīdzēt Mežotnes īpašniekam Frīdriham fon Līvenam, Mežotnei nokopēdams Elejai domāto projektu. Skrundas pils tapa desmit gadus pēc Johana Berlica nāves, un vēsturnieka A. Heniņa vārdiem runājot, Latvijas arhitektūras vēsturē tā iezīmē klasicisma saulrieta pēdējo staru.
Eleja (Lielā Grieķija)
Vēsture
Pilsētu ap 535. gadu pr.Kr. dibināja Mazāzijas jonieši, kas pēc Hērodota datiem 545. gadā pr.Kr. bēga no persiešu aplenktās Fokejas, kad Kīra karavadonis Harpags iekaroja Anatolijas dienvidu piekrastes grieķu pilsētas. Sākotnēji bēgļi pārvācās uz Hijas salu, pēc tam uz Korsiku, kur viņi dibināja Alalijas pilsētu un nodzīvoja tur piecus gadus. Kad viņus no turienes izspieda kartāgiešu un etrusku koalīcija, tie apstājās Redžo di Kalabrijas piekrastē, kur tiem, iespējams, pievienojās Ksenofans, kas tajā laikā atradās Mesīnā. Tad viņi gar piekrasti virzījās uz ziemeļiem un pie viena neliela zemesraga starp Palinuro un Likozas ragiem nodibināja Hjeles pilsētu (nosaukums ņemts no avota, kas atradās aiz zemesraga). Zemes gabalu viņi nopirka no entoriem, vietējās tautas.
Apmēram 5. gadsimtā pr.Kr. pilsēta jau bija pazīstama ar saviem tirdznieciskajiem sakariem un valsts politiku. Tā kļuva arī par nozīmīgu kultūras centru, pateicoties savai filozofijas skolai (pirms Sokrāta), sauktu par Elejas skolu, kuru dibināja Parmenīds un turpināja viņa māceklis Zenons. 4. gadsimtā pr.Kr. tā iekļāvās pilsētu savienībā, kas pretojās lukānu invāzijai, kuri bija jau ieņēmuši blakus esošo Poseidoniju (Pestumu) un apdraudēja Eleju. Lukāni neieņēma Eleju, taču visbeidzot tā 273. gadā pr.Kr. pievienojas Romai un nonāca senās Lukānijas sastāvā.
Ar Romu Elejai bija labas attiecības: tā piegādāja kuģus Romai Pūniešu karu laikā (3-2. gadsimts pr.Kr.), kā arī deva jaunas priesterienes Demētras (Cerēras) kultam, kas nāca no aristokrātiskām aprindām. Visbeidzot Eleja kļuva par kūrortpilsētu romiešu aristokrātu atpūtai un ārstēšanai, iespējams, pateicoties savai medicīniski filozofiskajai skolai. Šeit atradās arī Asklēpija svētnīca.
88. gadā pr.Kr. Eleja tika pierakstīta Romiliju ciltij, un tā tika pārsaukta par Veliju (saskaņā ar Vergilija "Eneīdas" 6. grāmatu, Velija ir vieta, kur Palinura līķi izskaloja krastā ), taču ar tiesībām uzturēt grieķu valodu un kalt savu personīgo naudu. 1. gadsimta pr.Kr. otrajā pusē tā kļuva par militārās flotes bāzi, sākumā Bruta (44. gads pr.Kr.), bet pēc tam Oktaviāna (38. gads pr.Kr.) vadībā. Pilsētas uzplaukums turpinājās visu 1. gadsimtu, kad šeit tika uzbūvētas daudzas villas, sabiedriskās celtnes un termas. Taču ostas pamazām aizsērēja, un 132. gadā sāktais ceļš Via Popilia no Romas uz pussalas dienvidiem apejot Eleju, noveda pilsētu pie progresējošas izolācijas un nabadzības.