cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Makoto Sinkai
Makoto Sinkai (ja, Shinkai Makoto; dzimis Makoto Ņīcu (ja, Niitsu Makoto) ) ir japāņu animācijas filmu un īsfilmu režisors, scenārists, producents, animators, rediģētājs, operators, manga mākslinieks un bijušais grafiskais dizaineris. Viņš vislabāk pazīstams kā anime filmu 5 Centimeters Per Second un Your Name režisors.
Dīvainās spēles
"Dīvainās spēles" (en) ir 1997. gada Austrijas psiholoģiskā trillera filma, kuras režisors un scenārija autors ir Mihaels Hāneke. Filmā galvenās lomas atveido Susanna Lotāra, Ulrihs Mjūe, Arno Frišs, Franks Gīrings un Štefans Klapčinskis.
"Dīvainās spēles" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā. 2007. gadā tika izlaists rimeiks, kas tika filmēts ASV, un kuras režisors arī bija Hāneke.
Verica Nedeļkoviča
Verica Nedeļkoviča (sr; dzimusi kā Jovanoviča (sr) Čačakā) ir Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1978).
Biogrāfija
No 1950. gadu vidus līdz 1960. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Sešas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos (1950, 1951, 1952, 1953, 1958, 1965). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Belgradas sieviešu šaha turnīrā (1961, 1962).
Piecas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīros, kuros lielāko panākumu guvusi 1959. gadā Plovdivā, kad bijusi otrā aiz uzvarētājas Kiras Zvorikinas. Arī pārējos pretendentu turnīros ierindojusies pirmajā desmitniekā: 1955. gadā bijusi 6. vietā, 1961. gadā ieņēmusi 4. vietu, 1964. gadā palikusi 9. vietā, bet 1967. gadā bijusi 6. vietā.
Pārstāvējusi Dienvidslāvijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (1963-1966). 1963. gadā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta medaļu, sasniedzot simtprocentīgo rezultātu - 12 punkti no 12 iespējamajiem.
Par panākumiem turnīros FIDE 1954. gadā Nedeļkovičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1978. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
Pēc izglītības bijusi kuģubūves inženiere, tehnisko zinātņu kandidāte. Strādājusi par lektoru Belgradas Universitātes Politehniskajā fakultātē. Bijusi precējusies ar šahistu, šaha treneri un ārstu pēc profesijas — Srečko Nedeļkoviču (1923—2011).
Oļegs Tillbergs
Oļegs Tillbergs (dzimis ) ir latviešu mākslinieks. Kļuva pazīstams 20. gadsimta astoņdesmito gadu otrajā pusē ar savām instalācijām. Somijas Ars Fennica prēmijas 1994. gada laureāts.
Dzimis 1956. gadā Saulkrastos. No 1981. līdz 1986. gadam studēja intejera dizainu Latvijas Mākslas akadēmijā. Ietekmējis no kustības Arte Povera un Jozefa Beiisa. Piedalījies daudzās izstādēs Latvijā un citās zemēs. Latvijas Mākslas akadēmijas Dizaina nodaļas asociētais profesors.
Robins Ulsens
Robins Ulsens (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, vārtsargs, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Ulsens spēlē Anglijas Premjerlīgas komandas Aston Villa sastāvā.
Karjera
Ulsens ar futbolu sāka nodarboties Malmö FF jaunatnes akadēmijā, bet pieaugušo līmenī debitēja IF Limhamn Bunkeflo sastāvā. Vēlāk pārstāvēja citus Zviedrijas zemāko līgu klubus: Bunkeflo FF un IFK Klagshamn. 2011. gada beigās atgriezās Malmö FF un 2012. gada oktobrī debitēja Allsvenskan. 2013. un 2014. gadā kļuva par Zviedrijas čempionu.
2015. gada jūlijā pārgāja uz Grieķijas Superlīgas klubu PAOK. 2016. gada janvārī tika izīrēts Dānijas klubam FC København, tā paša gada maijā pilnībā pārgāja uz København, parakstot līgumu uz četriem gadiem. Ar Kopenhāgenas klubu divreiz uzvarēja Dānijas Superlīgā un divreiz izcīnīja Dānijas kausu. 2018. gada jūlijā pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu AS Roma.
Sasniegumi
København
Turbīna
Turbīna (, turbinis — ‘griešanās, virpulis’) ir rotējoša iekārta, uz kuras ass nostiprināts darbrats ar lāpstiņām, kas šķidruma, tvaika vai gāzes spiediena potenciālo enerģiju pārvērš par kinētisko enerģiju. Pēc darbvielas izšķir tvaika turbīnas, gāzturbīnas un hidroturbīnas. Savukārt pēc iedarbības veida izšķir aktīvās turbīnas un reaktīvās turbīnas, bet pēc darbvielas plūsmas virziena — radiālās turbīnas un aksiālās turbīnas. Turbīnas iedala arī pēc lietošanas veida, tas ir, stacionārajās un transporta turbīnās.
Martīns Ļimonts
Martīns Ļimonts (lt, dzimis ) ir lietuviešu šahists, FIDE meistars un lielmeistars šaha kompozīciju risināšanā.
2001. gadā beidzis Telšu vidusskolu. 2001.—2006. gadā studējis Viļņas Universitātē. Pēc profesijas programmētājs.
Supervētra
"Supervētra" (en) ir 2017. gada ASV zinātniskā fantastikas katastrofu filma, kuras režisors ir Dīns Devlins. Filmā galvenās lomas atveido Džerards Batlers, Džims Stērdžess, Ebija Korniša, Eds Heriss un Endijs Garsija.
Martīns Ļimonts
Sasniegumi šaha kompozīcijā
Kopš 2010. gada piedalījies visos Pasaules čempionātos šaha kompozīciju risināšanā, labākais rezultāts 2. vieta (2017). 55. WFCC kongresa atklātā risināšanas turnīra otrās vietas ieguvējs (Kobe, 2012).
10. un 12. Eiropas čempionātā ieguvis ceturto vietu.
Supervētra
Filmas "Supervētra" pirmizrāde notika un to izlaida Warner Bros.. Neskatoties uz to, ka filma nopelnīja 221 miljonu ASV dolāru, to uzskata par komerciāli neveiksmīgu, nesot Warner Bros. 74 miljonu dolāru zaudējumus. Filma saņēma arī negatīvas kritiķu atsauksmes, kritizējot paredzamu scenāriju un neizteiksmīgus vizuālos efektus.
Revolūcijas partija
Revolūcijas partija (svahili: Chama cha Mapinduzi) ir Tanzānijas valdošā sociālistu politiskā partija. Dibināta 1977. gada 5. februārī, un kopš tā laika tā dominē valsts politikā.
1977. gada Tanzānijas Apvienotās Republikas konstitūcijā tika nostiprināta Revolūcijas partijas "vadošā loma". Vienpartejiskā sistēma tika interpretēta kā līdzeklis, lai izvairītos no cilšu konflikta izpausmēm, jo Tanzānijā dzīvo vairāk nekā 120 etnisko grupu. Pēc 1992. gada 1. jūlija konstitūcijas grozījumiem Tanzānijā pastāv daudzpartiju sistēma, taču Revolūcijas partija joprojām ir vadošā partija. Tikai Zanzibārā tai reālu konkurenci rada liberālā Pilsoņu apvienotā fronte.
2021. gada Rēzeknes novada domes vēlēšanas
'''2021. gada Rēzeknes novada domes vēlēšanas''' notika 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Rēzeknes novada domē tika ievēlēti 19 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 8 kandidātu saraksti, kas kopā sastāv no 162 kandidātiem.
Rēzeknes novadā, tāpat arī Varakļānu novadā, notika ārkārtas vēlēšanas, vēlāk nekā citur Latvijā, saistībā ar Varakļānu novada izveidi.
Vēlēšanu norise
Rēzeknes novadā atradās 32 vēlēšanu iecirkņi. Audriņu pagastā varēja nobalsot Audriņu kultūras namā, Bērzgales pagastā varēja nobalsot Bērzgales Kultūras namā (nepieejams cilvēkiem ar kustību traucējumiem), Čornajas pagastā varēja nobalsot Čornajas Tautas namā, Dekšāres pagastā varēja nobalsot Dekšāres pagasta pārvaldē (nepieejams cilvēkiem ar kustību traucējumiem), Drincānu pagastā varēja nobalsot Dricānu Kultūras namā, Feimaņu pagastā varēja nobalsot Feimaņu Kultūras namā, Gaigalavas pagastā varēja nobalsot Gaigalavas pagasta pārvaldē, Griškānu pagastā varēja nobalsot Griškānu pagasta pārvaldē (nepieejams cilvēkiem ar kustību traucējumiem), Ilzeskalna pagastā varēja nobalsot Ilzeskalna Tautas namā, Kantinieku pagastā varēja nobalsot Kantinieku pagasta pārvaldē, Kaunatas pagastā varēja nobalsot Kaunatas pagasta pārvalde (nepieejams cilvēkiem ar kustību traucējumiem), Viļānu pilsētā varēja nobalsot Viļānu Kultūras namā.
Oficiālajā vēlēšanu dienā, sestdienā,, iecirkņi bija atvērti no pulksten 7ː00 līdz 20ː00 (LAT) , bet ikkatrā iecirknī vēlētājs varēja arī balsot iepriekš — gan pirmdienā, , no pulksten 16ː00 līdz 20ː00 (LAT) , gan ceturtdienā, , no pulksten 9ː00 līdz 16.00 (LAT) , gan arī piektdienā, , no pulksten 13ː00 līdz 20ː00 (LAT).
Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti.
Balsošanas sistēma
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Novada domē tiek ievēlēti 19 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir no 30 001 līdz 60 000.
Tiesības piedalīties Rēzeknes novada domes vēlēšanās bija Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem bija reģistrēta dzīvesvieta Rēzeknes novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Rēzeknes novada administratīvajā teritorijā piederēja nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti bija jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).
Kandidātu saraksti
tika izlozēti sarakstu kārtas numuri.
Ievēlētie deputāti
Vēlēšanu rezultāti tika uzzināti pēc visu vēlētāju balsu saskaitīšanas, un ievēlēto deputātu saraksts bija pieejams pēc vēlēšanu rezultātu apstiprināšanas.
Mulgi dialekts
Mulgi dialekts jeb mulgi valoda (mulgi kiil; et) ir dienvidigauņu valodas dialekts, ko prot 9698 cilvēki, galvenokārt Mulgimā. Kopš 2008. gada Mulgi kultūras institūts četras reizes gadā izdod laikrakstu mulgi valodā "Üitsaineus Mulgimaa". Mulgi valodu, kā pamatvalodu galvenokārt izmanto lauku reģionos, lielākos pilsētas tipa apdzīvotos rajonos to lieto retāk. Dialekts vēsturiski ir senāks nekā igauņu rakstu valoda.
Rīgas Sanatorijas internātpamatskola
Rīgas Sanatorijas internātpamatskola bija Rīgas internātpamatskola Brīvības gatvē 384a Šmerļa mežā, kurā izglītoja bērnus ar garīgās veselības traucējumiem. 2019. gadā Rīgas dome pieņēma lēmumu par Rīgas Sanatorijas internātpamatskolas pievienošanu Rīgas 5. internātpamatskolai.
Izglītības programmas
Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar garīgās veselības traucējumiem (21015711).
Vēsture
1928. gadā agrākās Biķernieku sanatorijas telpās (tolaik Brīvības gatvē 203) Latvijas tuberkulozes apkarošanas biedrība izveidoja Rīgas pilsētas 3. īpatnējo pamatskolu, ko 1937. gadā pārdēvēja par Meža skolu. Tolaik par Meža skolas skolotājiem strādāja grafiķis Pēteris Upītis un komponists Marģeris Zariņš.
1976. gadā ar tuberkulozi slimo bērnu izglītošanai tika nodibināta Juglas sanatorijas internātskola Saulriešos. Rīgas Sanatorijas meža skolā sāk izglītot bērnus ar centrālās nervu sistēmas slimībām. 2010. gadā tika atklāta pilnīgi jauna, renovēta un moderna skolas ēka.
Rejs Liota
Reimonds Allens Liota (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris un kinoproducents. Viņš vislabāk bija pazīstams ar Henrija Hila lomu Mārtina Skorsēzes filmā "Labie puiši" (1990). Piedalījies arī filmā Something Wild (1986), par kuru viņu nominēja Zelta globusa balvai. Piedalījies arī tādās filmās kā "Brīnumu lauks" (Field of Dreams, 1989), Unlawful Entry (1992), "Policisti" (Cop Land, 1997), "Hanibāls" (Hannibal, 2001), "Kokaīns" (Blow, 2001), "Džons Kū" (John Q., 2002), "Identitāte" (2003), "Novērot un ziņot" (Observe and Report, 2009), "Čārlijs Sentklauds" (2010), "Kazino aplaupīšana" (Killing Them Softly, 2012), The Iceman (2012), "Ņujorkas ēnā" (2012), Marriage Story (2019), No Sudden Move (2021) un "Kokaīna lācis" (2023).
2005. gadā par lomu NBC seriālā "Ātrā palīdzība" (ER), Liota saņēma Emmy balvu.
Tiaņaņmeņa laukums
Tiaņaņmeņa laukums ir pilsētas laukums Ķīnas galvaspilsētas Pekinas centrā. Tā platība ir 440 tūkstoši m2 (880 × 500 m), un tas ir viens no lielākajiem pilsētas laukumiem pasaulē. Nosaukts pēc Tiaņaņmeņa (‘Debešķīgā miera’) vārtiem, kas atrodas laukuma ziemeļos un atdala laukumu no Aizliegtās pilsētas. Pats laukums atrodas pilsētas centrālajā daļā.
Tiaņaņmeņa laukumam ir liela ietekme kultūrā, šeit notikuši vairāki Ķīnas vēsturē svarīgi notikumi, tai skaitā Ķīnas Tautas Republikas proklamēšana 1949. gadā un studentu protesti un to vardarbīga pārtraukšana 1989. gadā.
Augu aizsardzības institūts
Augu aizsardzības institūts ir zinātniska iestāde, kas tika izveidota pēc Latvijas lauksaimnieku inicitīvas jau 1913. gadā, lai ar zinātniski pamatotām augu aizsardzības metodēm varētu iegūt un saglabāt maksimāli augstas ražas. Laika gaitā tā vairākkārt mainījusi nosaukumu un pakļautību.
Periods līdz Pirmajam pasaules karam
1913. gada 4. februārī tika apstiprināti Baltijas Kultūraugu kaitēkļu apkarošanas stacijas statūti. Par stacijas vadītāju ar 1. aprīli tika nozīmēts J. Bickis. Tās darbībai bija jāaptver visa Vidzemes guberņa. Paziņojumu par šādas stacijas dibināšanu un mērķiem izplatīja četrās valodās: latviešu, igauņu, krievu un vācu.
Neatkarīgā Latvijā
1920. gadā iestāde darbojās kā Latvijas Bio-entomoloģijas stacija. 1922. gadā tā tika pārcelta uz Rīgu un kļuva par Augu aizsardzības institūtu, lai to padarītu pieejamāku lauksaimniekiem visā valstī un, lai veicinātu iedzīvotāju informētību. Par institūta vadītāju no 1922. līdz 1929. gadam strādāja agronoms M. Eglītis. Institūtā darbojās entomoloģijas sekcija (vadītājs — Edgars Ozols), mikoloģijas sekcija (vadītājs Jūlijs Smarods). 1923. gadā nodibināja nezāļu un ziedaugu pētīšanas sekciju (vadītājs Kārlis Starcs).
1930. gadā iestādi pārdēvēja par Latvijas Augu aizsardzības institūtu. Šajā gadā sāka izdot gadskārtēju rakstu krājumu “Latvijas Augu aizsardzības institūta raksti — Acta instituti defensionis plantarum Latviensis”. 1934. gadā pabeidza jaunas ēkas un siltumnīcas celtniecību Lielvārdes ielā.
Okupācijas varā
1940. gadā institūts kļuva par Latvijas PSR Zemkopības Tautas Komisariāta Lauksaimneicības departamenta Augu aizsardzības intitūtu. Nacistiskās Vācijas okupācijas laikā iestādes darbība sašaurinājās, bet personāls turpināja strādāt. 1944. gada beigās trimdā devās Maksis un Herta Eglīši, Kārlis un Helēna Starci. 1945. gadā E. Ozolu atstādināja no vadītāja amata un par direktoru (1945—1947) tika iecelts agronoms J. Pelsis. 1945. gadā institūtā sāka strādāt botāniķis Alfrēds Rasiņš un entomoloģe B. Rasiņa.
1948. gadā institūtu iekļāva Vissavienības Augu aizsardzības institūta sistēmā un pārdēvēja par VAAI Baltijas augu aizsardzības staciju, piešķirot arī lielāku finansējumu un ievērojami palielinot darbinieku skaitu. Stacijā sāka strādāt vairāki, galvenokārt tikko LLA un LU Bioloģijas fakultāti beiguši jaunieši. 1959. gadā iestāde pārceļas uz jaunuzcelto ēku Lielvārdes ielā 36/38, kur tā darbojās līdz 2011. gadam.
1964. gadā staciju pievienoja Vissavienības Augu aizsardzības institūtam, izveidojot VAAI Baltijas filiāli. Kopumā iestādes darba tematika bija kultūraugu slimību, kaitēkļu izpēte, to apkarošanas metožu izstrādāšana, nezāļu apkarošanas un toksikoloģijas pētījumi. Izmēģinājumi un pētījumi tika veikti vairākas bāzes saimniecībās visa Latvijas teritorijā Jelgavas, Bauskas, Preiļu, Rīgas un Dobeles rajonā. 70. Gados darbu institūtā uzsāk jauni, perspektīvi zinātnieki, kā Maija Eihe, Olga Treikale, Vitolds Tumans. VAAI Baltijas filiālē 80. gados strādāja 100 darbinieki, t. sk. 30 zinātniskie darbinieki, no tiem 13 — 15 bioloģijas vai lauksaimniecības zinātņu kandidāti.
1991 — 2020
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā iestāde atgriezās valsts pakļautībā kā Latvijas Valsts augu aizsardzības centrs. Pētnieku skaits un tēmu apjoms finansu trūkuma dēļ krasi sašaurinājās. 90. gados centrā strādāja 13 zinātniskie darbinieki. 2000. gadā tiek sagatavoti Eiropas Savienības direktīvu prasībām atbilstoši Labas pētījumu prakses noteikumi Latvijā, lai izmēģinājumos iegūtie rezultāti būtu izmantojami Baltijas jūras reģiona valstīs.
2004. gadā Komercreģistrā tiek izdarīts ieraksts par valsts sabiedrību ar ierobežotu atbildību "Latvijas Augu aizsardzības pētniecības centrs".2006. Gadā saņemts pirmais labas pētījumu prakses (LPP) sertifikāts.
2010. gadā tas pāreģistrēts kā SIA "Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centrs". Latvijas Augu aizsardzības pētniecības centru savā īpašumā pārņem Latvijas Lauksaimneicības universitāte. Iestāde tiek pārvietota uz ēku Rīgā, Struktoru ielā 14a.
Draviņš
Draviņš var būt:
Kārlis Orfs
Kārlis Heinrihs Maria Orfs (de; dzimis Minhenē, miris  arī Minhenē) bija 20. gadsimta vācu komponists. Visplašāk pazīstams ar savu 1935. un 1936. gadā sacerēto kantāti Carmina Burana, kas ir balstīta uz viduslaiku poēmām no manuskripta Carmina Burana.
Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gadā Minhenē. Jau piecu gadu vecumā sāka apgūt klavierspēli, pirmie viņa darbi tika publicēti 1911. gadā. Līdz 1914. gadam mācījās Minhenes Mūzikas akadēmijā, bet pēc tam Pirmajā pasaules karā tika iesaukts vācu armijā. 1920. gados Orfs sāka adaptēt agrāku ēru darbus mūsdienīgai iestudēšanai. 1924. gadā viņš un Doroteja Gintere nodibināja Ginteres vingrošanas, mūzikas un dejas skolu Minhenē, kur Orfs no 1925. gada līdz mūža beigām bija nodaļas vadītājs un strādāja ar mūzikas iesācējiem. Tur arī viņš izstrādāja savas muzikālās izglītības teorijas. 1937. gadā pēc Carmina Burana pirmizrādes Frankfurtē kļuva populārs nacistiskajā Vācijā. Viņa darbi, kas tika izdoti pēc Otrā pasaules kara, pārsvarā tika balstīti uz antīkiem tekstiem, bet reti tika iestudēti Vācijā.
Orfs nomira 1982. gadā 86 gadu vecumā Minhenē vēža dēļ. Viņš tika apbedīts baroka laika Benediktīniešu ordeņa baznīcā Minhenes dienvidos. Uz kapakmens ir uzrakstīts viņa vārds, dzimšanas un miršanas datums, kā arī rindas Summus Finis, kas ir ņemti no viņa darba De temporum fine comoedia beigām.
Orfs bija precējies četras reizes, viņa vienīgais bērns bija meita Godela (1921-2013) no pirmās laulības.
Saldskābmaize
Saldskābmaize ir latviešu tradicionālais maizes veids, ko parasti cep no sijātajiem (700. tipa) rudzu miltiem, mīklu noplaucējot un pēc tam ieraudzējot, kas sniedz tai raksturīgi saldeni skābo garšu. Retāk saldskābmaizi cep arī no kviešu miltiem vai rudzu-kviešu miltu sajaukuma, taču šāda maize ātrāk sacietē un nav tik smaržīga. Agrāk latvieši saldskābmaizi, līdzīgi kā kviešu maizi, cepa tikai uz svētkiem.
Tradicionāli maiznieki uzskatīja, ka saldskābmaizes mīklas plaucēšana jāveic tieši apses koka kublos, jo šādi maize ieguva izteiktāku smaržu un garšu. Tas izskaidrojams ar to, ka mucu sieniņās no iepriekš ieraudzētajiem plaucējumiem saglabājas pienskābes baktērijas, kas, plaucējumam atdziestot, pakāpeniski uzsāka pienskābo rūgšanu, vienlaikus kavējot nevēlamo mikroorganismu attīstību. Lai veicinātu cietes pārcukurošanos un saldenās garšas veidošanos, rūgšanas laikā pa kublu laiku pa laikam uzsita. Mūsdienās higiēnisku apsvērumu dēļ apses kublus parasti vairs neizmanto un mīklai ieraugu pievieno.
Ernests Dišlers
Ernests Dišlers (1880-1966) bija latviešu inženieris elektroķīmiķis, Latvijas Universitātes profesors (1939-1948). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gada 22. februārī Lielsatiķu pagastā (tagad Gaiķu pagasts) "Lejaslaucinieku" māju saimnieka Ērmaņa Dišlera ģimenē. Mācījās Gaiķu pagasta skolā un Tukuma pilsētas skolā. Strādāja par tautskolotāju Kurzemē un Aizkaukāzā (1898), nokārtoja abitūrijas eksamenus Narvas ģimnāzijā (1904). Studēja Pēterpils Elektrotehniskajā institūtā, ko beidza 1911. gadā, strādāja par institūta asistentu un privātdocentu līdz 1918. gadam. Krievijas pilsoņu kara laikā bija Omskas tehniskās vidusskolas skolotājs un inženieris Omskas dzelzceļa virsvaldē (1919-1920). Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma atgriezās dzimtenē, 1921. gadā kļuva par Latvijas Augstskolas elektroķīmiskās tehnoloģijas docentu, tad vecāko docentu (1921-1939). No 1928. gada vasaras pavadīja Bilstiņu muižā pie Pērses ietekas Daugavā. Sakarā ar agrāro reformu šīs muižas zeme tika piedāvāta privātai apbūvei Latvijas Universitātes pasniedzējiem, t.sk. Ernestam Dišleram un viņa brālim Kārlim Dišleram, tiesību zinātņu fakultātes dekānam. 1939. gadā viņu ievēlēja par LU ārkārtas profesoru, 1940. gadā par profesoru, vācu okupācijas laikā atkal bija ārkārtas profesors (1941-1944).
Pēc Otrā pasaules kara bija LVU profesors (1944-1948), Neorganiskās ķīmijas tehnoloģijas katedras vadītājs (1944–1952). 1947. gadā no Sibīrijas izsūtījuma uz Latviju atbēga viņa brālis Kārlis Dišlers, kuru apcietināja un 1950. gadā atkal deportēja. 1948. gadā profesoru Ernestu Dišleru pazemināja par docentu un 1952. gadā atbrīvoja no darba sakarā ar aiziešanu pensijā. Miris 1966. gada 20. martā Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Nino Rota
Džovanni Rota Rinaldi (it, dzimis, miris ) bija itāļu komponists, pianists, diriģents un filmu orģinālmūzikas autors. Vislabāk pazīstams ar savu orģinālmūziku, ko sarakstījis Federiko Fellīni un Lukīno Viskonti filmām.
Saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" par mūziku 1974. gada Frānsisa Forda Kopolas filmai "Krusttēvs 2".
Rota radījis mūziku tādām filmām kā "Dīkdieņi" (I vitelloni, 1953), "Ceļš" (1954), "Karš un miers" (War and Peace, 1956), "Baltās naktis" (Le notti bianche, 1957) "Kabīrijas naktis" (1957), "Spožajā saulē" (Plein soleil, 1960), "Roko un viņa brāļi" (1960), "Saldā dzīve" (1960), "Gepards" (Il Gattopardo, 1963), "Astoņarpus" (1963), "Džuljeta un rēgi" (Giulietta degli spiriti, 1965), "Romeo un Džuljeta" (1968), "Satirikons" (Satyricon, 1969), "Krusttēvs" (1972), "Roma" (Roma, 1972), "Nāve uz Nīlas" (Death on the Nile, 1978).
Svetlograda
Svetlograda (ru) ir pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā. Pilsēta atrodas 76 km no Stavropoles.
Dendroloģija
Dendroloģija (no grc (déndron) — 'koks' un λόγος (lógos) — 'mācība') — botānikas nozare, kas pētī kokaugu morfoloģiju, anatomiju, sistemātiku, fizioloģiju, ekoloģiju, ģenētiku, izplatību, saimniecisko nozīmi, introdukciju un aklimatizāciju. Dendroloģijai ir liela nozīme mežsaimniecībā, augļkopībā, daiļdārzniecībā, ainavu arhitektūrā. Zinātniekus, kas strādā šajā nozarē, sauc par dendrologiem.
Plašākā nozīmē dendroloģija aptver visus kokaugus — augus ar pilnīgi vai daļēji pārkoksnējušos stumbru. Praksē kokaugi tiek grupēti atkarībā no stumbru veida, zarošanās veida un dzinumu pārkoksnēšanās pakāpes: koki, krūmi, pundurkrūmi jeb sīkkrūmi, puskrūmi, koksnainās liānas. Āra apstākļos zinātniskiem nolūkiem mērķtiecīgi izveidotas kokaugu kolekcijas sauc par dendrārijiem vai arboretumiem (no la — 'koks').
Mūsdienās kokaugu sistemātikas, augu ģeogrāfijas pētījumus Latvijā veic Nacionālā botāniskā dārza Dendroloģijas laboratorijā, Daugavpils Universitātes Sistemātiskās bioloģijas institūtā. Latvijas Valsts mežzinātnes institūtā “Silava” un “Latvijas Valsts meži” zinātniskajās laboratorijās tiek pētīta kokaugu ģenētika, klimata izmaiņu ietekme uz mežu ekosistēmām un atsevišķu koku sugām, siltumnīcas efektu izraisošo gāzu absorbcijas spēja dažāda vecuma un struktūras mežaudzēs, veikta selekcija.
Latvijā darbojas divi botāniskie dārzi — LU Botāniskais dārzs, Nacionālais botāniskais dārzs un Kalsnavas arboretums. 89 dendroloģiskajiem stādījumiem ir noteikts īpaši aizsargājamo teritoriju statuss.
Dendroloģijas pamatus var apgūt Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē, Daugavpils Universitātes Dabaszinātņu fakultātē un Latvijas Lauksaimniecības universitātes Meža fakultātē.
Vēsture
Dendroloģija no botānikas atdalījusies sākot ar 16. gadsimta vidu. To sekmēja lielie ģeogrāfiskie atklājumi. 18. gadsimtā sākās jaunatklāto zemju floras izpēte, izvērsās kokaugu introdukcija Eiropā. To veicināja arī ainavu parku modes izplatīšanās. Tika publicēti pārskati par kokaugiem, dendroloģijas mācību grāmatas un rokasgrāmatas.
19. gadsimtā veidojās daudz jaunu botānisko dārzu ar plašām dendroloģiskām kolekcijām un speciāli dendrāriji, piemēram Tārantas dendrārijs Vācijā — 1804. gadā, Mežtehnikas akadēmijas dendrārijs Pēterburgā, Krievijā — 1820., Arnolda arboretums ASV — 1870., Kurņikas dendrārijs Polijā — 1870., Mustilas dendrārijs Somijā — 1880., Kobes arboretums Japānā — 1890. u.c.
Daudzās valstīs tai pašā laikā tika dibinātas dendrologu biedrības, viena no plašākajām — Vācu dendrologu biedrība, kas kopš 1892. gada regulāri izdod gadagrāmatu (“Die Mitteilungen der Deutchen Dendrologischen Geselschaft”). Starptautiskā dendroloģijas biedrība (International Dendrology Society, IDS) dibināta 1952. g. Beļģijā.
Latvijā
Latvijā pirmā oriģinālā dendroloģijas grāmata ir S. Klēvera “Baltijas dārza draugs” (1890). Tai sekoja Makša fon Siversa un Georga Kūfalta darbi. Pirmais izdevums latviešu valodā ir Kārļa Starca “Latvijas koki un krūmi” 1925. gadā. Dendroloģijas attīstību veicināja komerciālo kokaudzētavu izveidošana — Johana Hermaņa Cigras (1798), K. Vāgnera (1816), K. Šoha (1836). Tika ierīkoti privāti dendrāriji Skrīveros (1891), Stelpes pagasta “Timukos” (1909). Latvijas brīvvalsts laikā tika izveidots LU Botāniskais dārzs (1922), dendrāriji Tērvetes “Sprīdīšos” (1932), Vaives pagasta“Jurģukalnā” (1935) u.c. 1936. gadā Pauls Galenieks aizstāvēja disertāciju par Latvijas rozēm.
Pēc Otrā pasaules kara 1958. gadā K. Šoha kokaudzētavas vietā tika dibināts LPSR ZA Botāniskais dārzs (tagad Nacionālais botāniskais dārzs), kurā strādājuši A. Mauriņš, V. Langenfelds, A. Zvirgzds, M. Morkons, vēlāk R. Cinovskis, D. Šmite, I. Skujeniece, A. Svilāns. Tika izveidota Dendroloģijas laboratorija, kurā darbojas Latvijā lielākā vietējo un introducēto kokaugu herbārija kolekcija (starptautiskais kods HBA). LU Botāniskajā dārzā savu rododendru selekcijas darbu veica Rihards Kondratovičs. LLU Meža fakultātē strādājuši tādi dendrologi kā Voldemārs Lange un K. Sakss. Mežsaimniecības Zinātniski Pētnieciskajā institūtā nozares vajadzībām pētījumus veica S. Saliņš, J. Gailis, A. Kundziņš, Kaspars un Miervaldis Buši. Tika izveidoti jauni dendroloģiskie stādījumi, 1975. gadā dibināts Kalsnavas arboretums, ko tagad apsaimnieko “Latvijas Valsts meži”.
Latvijā darbojas Latvijas Dendrologu biedrība. Tā dibināta 1991. gadā un to vadīja Raimonds Cinovskis (1991—1998), no 1999. gada Andrejs Svilāns. Biedrības mērķis ir popularizēt dendroloģiju, veicināt dendroloģisko stādījumu izpēti, aizsardzību un zinātniski pamatotu apsaimniekošanu. Dendrologu biedrība ik gadu izvēlas Gada koku, kam tiek pievērsta sabiedrības uzmanība.
Terņivka
Terņivka (uk) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā pie Velika Terņivkas ietekas Samaras upē 96 km no apgabala centra Dņipro.
Apdzīvotā vieta dibināta 1775. gadā kā kazaku sloboda vietā, kur biezi augušas ērkšķu plūmes (uk). 1964. gadā pie ciema tika izbūvēta pirmā akmeņogļu ieguves šahta un ciemam piešķirts pilsētciemata statuss. 1976. gadā piešķirtas pilsētas tiesības.
Kandava (stacija)
Kandava ir dzelzceļa stacija dzelzceļa līnijā Ventspils—Tukums II starp Līgciema un Pūres stacijām. Tā atrodas Tukuma novada Kandavas pagastā, ciematā Kandavas stacija (agrāk Bebrupe), 8 km no Kandavas centra. Stacijā saglabājusies sākotnējā stacijas ēka, kas apmūrēta ar ķieģeļiem.
Līdz 1921. gada 1. janvārim tika saukta par Cēres staciju, pēc tam ieguvusi Kandavas nosaukumu. Pēc pasažieru vilciena Rīga—Ventspils atcelšanas 2001. gadā stacija tiek izmantota tikai kravas vilcieniem.
Juriko Midzuma
Juriko Midzuma (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Eine kleine Nachtmusik
Eine kleine Nachtmusik (no vācu 'maza serenāde') ir austriešu komponista Volfganga Amadeja Mocarta 1787. gadā sacerēta kompozīcija kamerorķestrim. Darbs sacerēts divu vijoļu, viena alta un čella (vēl papildus var izmantot kontrabasu) ansamblim.
Mocarts serenādi pabeidzis Vīnē, laikā, kad rakstīja operu Don Giovanni. Nav zināms, kāpēc viņš šo darbu sacerējis, taču visticamāk serenāde bija kāda cilvēka pasūtījums. Darbs tika publicēts 1827. gadā pēc autora nāves.
Aleksandra Žekova
Aleksandra Žekova (bg; dzimusi Sofijā) ir bulgāru snovbordiste.
Pasaules kausa posmos uzvarējusi divas reizes, kopā 16 reizes bijusi pirmajā trijniekā. Starp citiem ievērojamākajiem sasniegumiem jāmin sudraba medaļa ziemas X spēlēs Aspenā 2012. gadā un zelta medaļa ziemas universiādē Granadā 2015. gadā.
Zahira El Gabi
Zahira El Gabi (fr; dzimšanas gads nezināms) ir Marokas FIDE meistare šahā (2005).
Biogrāfija
2000. gadu sākumā bijusi viena no vadošajām Marokas šahistēm. Piedalījusies 2000. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Ņūdeli, kurā 1. kārtā zaudējusi Jūlijai Djominai.
Pārstāvējusi Maroku Pasaules šaha olimpiādē:
Kaitējumu mazinoši pasākumi
Kaitējumu mazinoši pasākumi ir virkne publiskās veselības prakšu, kas ir ieviesta, lai mazinātu potenciālās kaitnieciskās sekas dažādai cilvēku uzvedībai, gan legālai, gan nelegālai. Galvenokārt šīs prakses attiecina uz psihotropo vielu lietošanu un seksu.
Zahira El Gabi
Biogrāfija
Kopš 2006. gada šaha turnīros piedalās reti.
Kaitējumu mazinoši pasākumi
Šo pasākumi kritiķi uzskata, ka pieciešot riskantas vai nelegālas aktivitātes tiek sūtīts nepareizs signāls sabiedrībai, ka šīs aktivitātes ir atbalstāmas, tāpat ir uzskats, ka šīs prakses neveicina kaitējuma mazināšanu ilgtermiņā.
Psihotropās vielas
Šļirču apmaiņas programmas mazina risku heroīna un citu narkotiku lietotājiem dalīt šļirces savā starpā un izmantot tās vairākkārt. Dalīšanās ar šļircēm veicina bīstamu infekciju kā HIV un C hepatīta izplatību narkotiku lietotāju vidū.
Opioīdu aizstājējterapija ir medicīniska procedūra, kur heroīna vietā tā lietotājiem tiek piedāvātas citas narkotikas ar garāku un mazāk eiforisku iedarbību kā metadons un bufrenorfīns — tās tiek ievadītas medicīnas darbinieku uzraudzībā. Cita veida terapija ir heroīna injicēšanas nomainīšana ar heroīnu tablešu formā.
Atsevišķas vietas piedāvā arī citu psihotropo vielu aizstājējterapiju. Piemēram, Toronto kļuva par pirmo pilsētu, kur bezpajumtniekiem tiek piedāvāta bezmaksas glāze vīna reizi stundā, paliekot patversmē pa nakti, lai novērstu bezpajumtnieku apreibināšanos ar zobu skalojamajiem līdzekļiem, odekoloniem un dažādiem alkoholu saturošiem industriāliem produktiem.
Adatu un šļirču apmaiņas programma, kā arī opioīdu aizstājējterapija ir divi galvenie kaitējumu mazinošie pasākumi primārās veselības aprūpē. Atsevišķās valstīs ir ieviestas drošu injekciju vietas, kur narkotiku lietotājiem tiek piedāvāta higiēnas normām atbilstoša un no stresa brīva vide, lai veiktu narkotiku uzņemšanu. Tajās atrodas sterils injekciju aprīkojums, informācija par vielām un medicīnas personāls. Tāpat atsevišķās vietās tiek piedāvātas bezmaksas taksometra programmas alkohola lietotājiem, lai novērstu transportlīdzekļu vadīšanu dzērumā.
Sekss
Daudzās skolās ir ieviesta droša seksa izglītība pusaudžiem un vēl pusaudžu vecumu nesasniegušiem skolēniem, kas jau varētu stāties seksuālās aktivitātēs. Tā kā daudzi uzsāk seksuālās aktivitātes tieši pusaudžu vecumā, tiek īpaši uzsvērta aizsarglīdzekļu kā prezervatīvu nozīme, lai novērstu nevajadzīgu grūtniecību un seksuāli transmisīvu slimību izplatību.
Kopš 1999. gada vairākas valstis, piemēram, Vācija (2002) un Jaunzēlande (2003), ir legalizējušas prostitūciju.
Lisila de Fēna
Baronese Lisila de Fēna (fr; dzimusi, mirusi ) bija franču golfere. Startējusi 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja sieviešu golfa turnīrā, kur izcīnīja dalītu 7. vietu.
Rietumu pelēkais ķengurs
Rietumu pelēkais ķengurs (Macropus fulginosus) ir ķenguru dzimtas (Macropodidae) somainis, kuram ir divas pasugas. Tas ir viens no lielākajiem un plašāk izplatītajiem ķenguriem, kas mājo Austrālijas dienviddaļā, sākot ar Šārkbeja līča dienvidiem rietumos, areālam turpinoties gar piekrasti līdz kontinenta dienvidpiekrastei un austrumu virzienā šķērsojot Rietumaustrālijas un Dienvidaustrālijas štatus, sasniedzot Viktorijas štatu. Šī suga sastopama visā Marejas—Dārlingas baseinā, Jaundienvidvelsā un Kvīnslendā. Austrālijas dienvidos Ķenguru salā dzīvojošo pasugu sauc par Ķengursalas ķenguru.
Rietumu pelēkais ķengurs uzturas atklātās ainavās — plašos zālājos un mežmalās, tuvumā vienmēr atrodoties arī kādai ūdenstilpei. Atšķirībā no daudzām citām Austrālijas dzīvnieku sugām, rietumu pelēkā ķengura populācija ir pieaugusi, salīdzinot ar laiku, kad kontinentā ieradās pirmie eiropieši, jo zemnieki saviem ganāmpulkiem iekopa ganības un izbūvēja mākslīgās ūdenstilpes, tādējādi veicinot šīs sugas pieaugumu.
Izskats un īpašības
Rietumu pelēkais ķengurs ir viens no lielākajiem Austrālijas ķenguriem. Šai sugai ir raksturīgs dzimumu dimorfisms — tēviņi ir gandrīz divas reizes lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums, galvu ieskaitot, ir 105—140 cm, papildu astes garums 95—100 cm, svars apmēram 54—72 kg. Mātītes ķermeņa garums ir 85—120 cm, astes garums apmēram 75 cm, svars apmēram 28—39 kg. Paceļoties uz pakaļkājām, vidēji liels rietumu pelēkā ķengura augstums ir 1,3 metri.
Rietumu pelēkajam ķenguram ir biezs, asspalvains kažoks, kas var būt dažādu brūno toņu krāsā: no gaiši pelēkbrūnas līdz šokolādes brūnai. Pakakle, krūtis un pavēdere ir gaišākas. Purniņu, atšķirībā no citām ķenguru sugām, sedz ļoti smalks matojums. Ausis lielas ar baltu pūku maliņu iekšpusē, ķepas gan priekškājām, gan pakaļkājām tumšas, kā arī astes gals ir melns. Priekškājas ir salīdzinoši īsas un smalkas ar asiem nagiem. Tomēr tēviņa pleci ir ļoti spēcīgi, labi attīstīti, arī priekškājas muskuļotas un nagi daudz garāki nekā mātītēm. Pakaļkājas lielas, garas un spēcīgas, piemērotas lēkšanai. Arī aste muskuļota un spēcīga, kas ne tikai palīdz noturēt līdzsvaru lēcienos, bet, atbalstīta pret zemi, kalpo arī kā trešā "kāja", kad ķengurs sēž uz pakaļkājām. Pieaugušiem tēviņiem ir izteikta, spēcīga smaka.
Pakaļkāju motorika, pateicoties garajām Ahileja cīpslām, darbojas līdzīgi gumijas auklai — brīdī, kad dzīvnieks piezemējas, Ahileja cīpslas izstiepjas, pēc tam to enerģija atbrīvojas, pasviežot dzīvnieku augšā un uz priekšu, radot par ķenguru lēkājošas bumbiņas iespaidu. Rietumu pelēkā ķengura lēciens var sasniegt 12 metru platumu, bet lēkšanas ātrums var sasniegt 60 km/h. Ķengurs var mainīt savu ātrumu, nemainot lēcienu skaitu sekundē. Lai kāpinātu ātrumu, ķengurs pagarina lēcienus. Izņēmums ir tie gadījumi, kad tas ir iztrūcināts. Tad ķengurs parasti metas bēgt, uzsākot skrējienu ar dažiem īsiem, straujiem lēcieniem, lai uzņemtu ātrumu.
Līdzīgas sugas
Rietumu pelēkais ķengurs, salīdzinot ar līdzīgo austrumu pelēko ķenguru, atšķiras ar brūnāku matojumu, tumšāku galvu, garām, tumšām ausīm, kuras no aizmugures ir gandrīz bez matojuma, kā arī uz elkoņiem ļoti bieži ir tumši, gandrīz melni laukumi. Rietumu pelēko ķenguru no līdzīgā rudā ķengura var atšķirt pēc astes gala, kas pirmajam ir tumšs, bet rudajam ķenguram gaišs, kā arī tam pāri vaigiem stiepjas balta josla. Rietumu pelēkajam ķenguram šādu baltu joslu nav.
Uzvedība un barība
Rietumu pelēkais ķengurs kļūst aktīvs vēlā pēcpusdienā un aktivitāte rimstas agri no rīta, dienas laiku tas pavada koku vai krūmu ēnā atpūšoties. Barošanās laikā, lēnām ganoties pa pļavu, ķengurs pārvietojas uz visām četrām kājām, bet to varētu saukt arī par "piecu pēdu" gaitu, jo atbalstam tiek izmantotas ne tikai visas četras ķepas, bet arī aste. Balstoties uz priekškājām un astes, tas ar abām pakaļkājām lec soli uz priekšu. Rietumu pelēkais ķengurs galvenokārt barojas ar zāli, kā arī apgrauž krūmiem un kokiem mizu un lapas.
Rietumu pelēkie ķenguri ir sabiedriski un dzīvo palielos baros, kuros ir 40—50 īpatņi. Atkarībā no sezonas bari ir vai nu jaukti (abu dzimumu īpatņi) vai dalīti pēc dzimumu pazīmēm (mātītes ar mazuļiem vai tikai tēviņi). Mātītes parasti paliek kopā ar savām mātēm, arī pēc tam, kad pašas kļuvušas par mātēm. Toties starp tēviņiem barā valda dominantais tēviņš, kurš arī kļūst par bara līderi. Šādus barus vietējie iedzīvotāji dēvē par mobs, tulkojumā 'bandas'. Tomēr vecāki tēviņi parasti ir vientuļnieki, neiesaistoties bara dzīvē. Izplatības areāla austrumos rietumu pelēkie ķenguri reizēm sajaucas kopīgā barā ar austrumu pelēkajiem ķenguriem, lai gan abas sugas sasvstarpēji nepārojas, kā arī to ieradumi ir samērā atšķirīgi. Rudenī un ziemā tēviņi nodalās no mātītēm atsevišķos, lielos baros. Šajā laikā tie cīkstējas un mērojas spēkiem, nodibinot savstarpējo hierarhiju, dominantākajiem tēviņiem iegūstot tiesības pirmajiem pavasarī pāroties. Tēviņi laužas ar priekšķepām, saķēruši pretinieka plecus, bet ar pakaļkājām sper viens otram pa vēderu.
Vairošanās
Lai arī sapārošanās var notikt jebkurā gada mēnesī, tomēr mazuļi visvairāk dzimst laikā no septembra līdz martam, uzreiz pēc ziemas lietiem, kad dabā ir visbagātākā veģetācija. Grūsnības periods ilgst 30 dienas, piedzimst viens sīciņš mazulītis, kas sver 0,8 gramus. Tam paiet vairākas minūtes, līdz tas, ieķeroties mātes kažokā, aizrāpo līdz somai, kurā tas uzreiz piestiprinās pie zīdekļa un vairākas nedēļas pavada, tikai zīžot mātes pienu. Līdzko zīdekļa gals ir mazuļa mutē, tas tūlīt piebriest, nostiprinot ķengurēnu kā ar enkuru uz vietas. Šīs īpašības dēļ kādreiz domāja, ka ķengurēni izaug no zīdekļa. Mazulis pirmo reizi izkāpj no somas apmēram 280 dienu vecumā, turpinot zīst pienu, līdz sasniedz 17 mēnešu vecumu. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 20—36 mēnešu vecumā, tēviņi 20—72 mēnešos. Rietumu pelēkā ķengura dzīves ilgums var sasniegt 20 gadus.
Rietumu pelēkā ķengura mātīte nepārojas, kamēr somā zīda mazuli, un atšķirībā no citām sugām tai nav raksturīga embrija atliktā attīstība. Tā sapārojas tikai tad, kad esošajam mazulim ir dots pietiekami daudz laika atstāt somu pirms nākamā mazuļa piedzimšanas. Tomēr, ja pirmais mazulis somā aiziet bojā, mātīte var atsākt meklēšanos jau pēc 8 dienām pēc dzemdībām. Tikko dzimušais mazulis piestiprinās pie cita zīdekļa, nekā tas, ko zīž jau skraidošais mazulis. Lai cik tas neizklausītos brīnumaini, jaunāko mazuli māte baro ar citādu pienu nekā vecāko. Katru no šiem piena veidiem ražo cits piena dziedzeris, un šie veidi atšķiras gan pēc apjoma, gan sastāva. To, kā tas iespējams vienādos hormonālos apstākļos, zinātnieki līdz šim nav spējuši izskaidrot.
Sistemātika
Rietumu pelēkajam ķenguram ir 2 pasugas:
2014. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
2014. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija 59. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notika B&W Hallerne arēnā, Kopenhāgenā, Dānijā, kas konkursu rīko pēc Emmelijas de Forestas uzvaras 2013. gadā ar dziesmu Only Teardrops. 2014. gada konkursu vada Līse Renne, Nikolajs Kopels un Johans Filips Asbeks. Šī ir trešā reize Eirovīzijas vēsturē, kad konkurss notiek Dānijā (pēdējo reizi 2001. gadā). Konkursa pusfināli notiek 2014. gada 6. un 8. maijā, savukārt fināls — 10. maijā.
Konkursā uzvarēja Austrijas pārstāve Končita Vursta, kas izpildīja dziesmu Rise Like a Phoenix.
Konkursā dalību bija apstiprinājušas 37 valstis. Latviju pārstāvēja grupa "Aarzemnieki" ar dziesmu Cake to Bake, kas nekvalificējās finālam.
Pusfināla sadalījums
Pusfinālu izloze notika, tomēr jau pirms tam, , Zviedrija un Norvēģija katra tika iedalīta savā pusfinālā. Tāpat EBU ierindoja Izraēlu otrajā pusfinālā pēc tās lūguma, lai dalība neiekristu pirmā pusfināla dienā, kad Izraēlā notika nacionālie svētki. Pārējās valstis, izņemot lielo piecinieku un rīkotājvalsti, tika sadalītas sešās grupās.
Pirmais pusfināls
Šajā pusfinālā balso Spānija, Francija un Dānija.
Otrais pusfināls
Šajā pusfinālā balso Vācija, Itālija un Apvienotā Karaliste.
Piedņestras prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Piedņestras prezidenti, kopš 1991. gada, kad tika izveidots šis amats. Piedņestra ir starptautiski neatzīta valsts, kas de iure ir Moldovas sastāvdaļa. Savu neatkarību no Moldovas tā pasludināja 1990. gadā.
Latvijas Industriālā banka
Akciju sabiedrība «Latvijas Industriālā banka», zināma arī ar nosaukumu «Lainbanka», bija Latvijas banka. Dibināta 1991. gadā, 1999. gadā pēc maksātnespējas pasludināšanas tika pievienota «Baltijas Starptautiskajai bankai».
Vēsture
Banka tika dibināta. Banku dibināja Vilis Dambiņš, Valts Vīgants un Dzintars Pelcbergs.
1995. gada februārī bankas prezidents Dambiņš un viceprezidents Vīgants īslaicīgi tika arestēti, jo tika turēti aizdomās par krāpšanu sevišķi lielos apmēros un ignorēja aicinājumus ierasties uz nopratināšanu. Viņi tika atbrīvoti, un pret viņiem netika virzīta apsūdzība. Šo notikumu rezultātā daudzi bankas klienti no tās izņēma savus līdzekļus, un banka, lai varētu ar tiem norēķināties, izmantoja tajā ieskaitītos līdzekļus, kas bija paredzēti pensiju izmaksai Krievijas Federācijas militārajiem pensionāriem.
1995. gadā Krievijas vēstniecība Latvijā iesūdzēja «Lainbanku» Rīgas apgabaltiesā, pieprasot piedzīt 2,9 miljonus latu. Tiesas process noslēdzās ar mierizlīgumu. 1998. gada aprīlī banka nonāca Latvijas Bankas uzraudzībā, jo tās pašu kapitāls bija zem centrālās bankas noteiktā minimuma — 2 miljoniem latu.
Latvijas Banka Rīgas apgabaltiesā ierosināja «Lainbankas» maksātnespējas lietu. banka tika pasludināta par maksātnespējīgu. Krievijas Aizsardzības ministrija kļuva par bankas lielāko kreditoru. Tā vienojās ar uzņēmumu «Grindeks» par zāļu piegādi, par ko ministrija daļēji norēķinātos naudā un daļēji — prasījuma tiesībās pret banku. «Grindeks» pārvērta prasījuma tiesības akcijās un ieguva bankas kontrolpaketi (55,17% akciju), kuru vēlāk pārdeva «Baltijas Starptautiskajai bankai».
«Lainbanka» tika pievienota «Baltijas Starptautiskajai bankai».
Sponsorēšana
1993. gadā «Lainbanka» kļuva par basketbola kluba «Princips» sponsoru. Tajā pašā gadā klubs tika pārdēvēts par «LainERS» — par godu bankai. Banka turpināja atbalstīt basketbola klubu līdz 1995. gadam, kad tā nonāca finanšu grūtībās. Par spīti tam, klubs turpināja piedalīties Latvijas Basketbola līgā ar «LainERS» nosaukumu līdz 2001. gadam, kad tas mainīja nosaukumu uz «Barons».
Izobiļnija
Izobiļnija (ru) ir pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā. Pilsēta atrodas 42 km no Stavropoles.
Diversifikācija
Diversifikācija, diversificēšana (en) jeb dažādošana ir riska pārvaldības metode, kas apvieno dažādu ieguldījumu portfelī. Diversificējot savu portfeli, ir mazāks risks, ka viens notikums vai slikts ieguldījums veiks būtisku kaitējumu. Šī metode veicina to, ka no dažāda veida ieguldījumiem veidots portfelis vidēji dod lielāku peļņu un rada mazāku risku nekā atsevišķi ieguldījumi. Diversificējot savu akciju portfeli, iespējams ieguldīt dažādās rūpniecības nozarēs un dažādās aktīvu klasēs, piemēram, fondos, obligācijās, atvasinātajos finanšu instrumentos vai akcijās.
Milunka Lazareviča
Milunka Lazareviča (sr; pēc laulībām — Markoviča (sr); Šantarovaca —  ) bija Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1976).
Biogrāfija
No 1950. gadu vidus līdz 1980. gadu vidum bija viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Vienpadsmit reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte.
1955. gadā Maskavā pirmo reizi piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīrā, kurā ierindojusies 7. vietā. 1964. gadā Suhumi pretendentu turnīrā ilgu laiku bijusi līdere un reālākā pretendente uz maču par Pasaules šaha čempiones nosaukumu ar toreizējo Pasaules čempioni šahā Nonu Gaprindašvili. Pēdējās trīs kārtās Lazarevičai vajadzēja iegūt tikai vienu punktu, taču beidzamā kārtā viņa cieta zaudējumu pret Gizelu Greseri un nācās spēlēt papildu turnīru ar Allu Kušniru un Tatjanu Zatulovsku. Papildturnīrā Maskavā Lazareviča atkal izrāvās vadībā pēc 1. apļa, kad viņai bija 2 punkti no 2 iespējamiem, bet abām konkurentēm tikai puspunkts. Taču 2. aplī Lazareviča zaudēja abas partijas, un noslēguma tabulā viņu par puspunktu apsteidza Alla Kušnira, kas ieguva tiesības spēlēt maču par Pasaules šaha čempiones nosaukumu. 1971. gadā Ohridā Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā Lazareviča dalīja 2.-3. vietu ar Tatjanu Zatulovsku un iekļuva pretendentu skaitā. Tomēr pretendentu maču pusfinālā viņa minimāli zaudēja ar 4½:5½ Nanai Aleksandrijai. Pēc šī zaudējuma Lazareviča starpzonu turnīros piedalījās vēl trīs reizes, labāko rezultātu sasniedzot 1979. gadā Riodežaneiro, kad dalīja 6.-7. vietu.
Vairākkārt pārstāvējusi Dienvidslāvijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1963-1966, 1972-1974, 1982-1984). 1963. gadā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1954. gadā Lazarevičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1976. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
Gadu gaitā saglabāja sportisku ilggadību un interesi par šaha turnīriem. 2006. gadā ieņēmusi 3. vietu Serbijas atklātajā sieviešu čempionātā. .
Anasteiša
Anasteiša Lina Ņūkērka (en; dzimusi Čikāgā, Ilinoisas štatā, ASV), plašāk pazīstama kā Anasteiša (en; ), ir amerikāņu dziedātāja un dziesmu autore.
2003. gadā viņai tika atklāts krūts vēzis sākuma stadijā, un tā ārstēšanai viņa izgāja sešus mēnešus ilgu ķīmijterapiju. 2013. gadā Anasteišai tika atkārtoti diagnosticēts krūts vēzis.
Anasteiša ir guvusi ievērojamus panākumus Eiropā, Āzijā, Dienvidāfrikā, Dienvidamerikā, taču dzimtajā ASV lielus panākumus nav guvusi.
Debijas albumu Not That Kind viņa izdeva 2000. gadā, Austrālijā, Jaunzēlandē un lielā daļā Eiropas tas tika sertificēts ar vairākiem platīna diskiem. Pēc tam viņa saņēma daudzu mūziķu (piemēram, Eltona Džona, Maikla Džeksona) atzinību. Arī nākamie divi viņas albumi tika novērtēti ar vairākām sertifikācijām Eiropā un Okeānijā, padarot viņu par vienu no jaunās tūkstošgades veiksmīgākajām māksliniecēm. Līdz 2005. gadam viņas ieraksti visā pasaulē tika pārdoti vairāk nekā 20 miljonos kopiju.
Autoceļš V566
V566 autoceļš Kaunata—Rundēni ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu V579 Kaunatā ar autoceļu V517 Rundēnos. Autoceļš ir 19,4 km garš un klāts ar grants segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novada Kaunatas pagastu un Ludzas novada Rundēnu pagastu.
Tamaki Učijama
Tamaki Učijama (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Margarita Džepa
Margarita Džepa (sq, dzimusi ) ir albāņu aktrise, vislabāk zināma kā viena no Albānijas kino un teātra izcilajām dāmām. Neskatoties uz savu vecumu viņa turpina atveidot dažādas lomas jaunākajās albāņu filmās.