cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Āpsis
Vairošanās
Riesta laiks āpšiem ir pavasarī vai vasarā. Mātītēm ir embrioniskā diapauze, tās spēj atlikt embrija attīstību. Lai arī olšūna ir apaugļota, tā neattīstās līdz brīdim, kad attīstībai ir piemēroti apstākļi. Zinātniski to sauc par latento periodu. Embrijs attīstās 7—8 nedēļas. Mazuļi, skaitā 2—6, parasti dzimst pavasarī. Āpši dzīvo līdz 15 gadiem savvaļā, nebrīvē līdz 19 gadiem. Visaugstākā mirstība āpšiem ir pirmajos dzīves gados.
Sistemātika
Āpsim ir 8 pasugas:
Billboard
Billboard (stilizēti kā billboard) ir Amerikas Savienoto Valstu mūzikas un izklaides žurnāls, kuru iknedēļu izdod uzņēmums Penske Media Corporation. Žurnālā publicē dziesmu topus, mūzikas ziņas, viedokļi par un ap mūziku un citu informāciju. Ievērojams ir Billboard Tops, kur ir tādi topi kā Billboard Hot 100, Billboard 200, kā arī Billboard Global 200.
2000. gads kosmonautikā
Šeit apkopoti 2000. gada nozīmīgākie notikumi kosmonautikā.
Ulmaņa apvērsums
Ulmaņa apvērsums jeb '''1934. gada 15. maija apvērsums''' bija valsts varas sagrābšana Latvijā, ko naktī no 1934. gada 15. maija uz 16. maiju veica Ministru prezidents Kārlis Ulmanis ar Bruņoto spēku un aizsargu palīdzību, izbeidzot Latvijas parlamentāro demokrātiju un izveidojot autoritāro Ulmaņa režīmu, sarunvalodā sauktu par Ulmaņlaikiem, kas pastāvēja līdz PSRS karaspēka ienākšanai 1940. gada 17. jūnijā. Režīma propagandā 15. maiju sāka saukt par tautas vienotības dienu jeb Vienības dienu, tai par godu nosaukta Vienības gatve Rīgā.
Žagatsīļi
Žagatsīļi (Calocitta) ir viena no vārnu dzimtas (Corvidae) ģintīm, kas apvieno divas sugas. Tās savā starpā mēdz hibridizēties. Žagatsīļi dzīvo Meksikā un Centrālamerikā: Salvadoras, Gvatemalas, Hondurasas un Kostarikas teritorijās.
Izskats
Abas sugas ārēji izskatās ļoti līdzīgas. Tie ir samērā lieli putni, bet melnrīkles žagatsīlis ir lielāks par baltrīkles žagatsīli; pirmā ķermeņa garums kopā ar asti ir 58—77 cm., bet baltrīkles žagatsīlis ir apmēram 44 cm garš.
Ulmaņa apvērsums
Cēloņi
Liela loma demokrātijas krīzē bija arī tā laika politiķu personībām; viņi bija dzimuši un auguši Krievijas Impērijā, izgājuši karu un valsts veidošanās posmam un uz valsts attīstību raudzījās no strikti centralizētas varas pozīciju viedokļa, citu viedokļu paudējus uztverot nevis kā diskusiju partnerus, bet kā savu ideju īstenošanas ienaidniekus. Sava nozīme bija arī „tautas tēva” sindromam, kad jaunās valsts veidotāji nespēja atteikties no varas. Latvijā trūka demokrātiskai republikai atbilstošas sociālās struktūras — vidusslānis bija pārāk vājš, vairāk nekā 60% iedzīvotāju dzīvoja laukos, bet arī tur tikai sāka veidoties bagāto saimnieku slānis. Zemniecība kopumā bija daudz konservatīvāka. Demokrātiju vājināja ekonomiku pārņēmusī Lielā depresija, kas bremzēja Latvijas tautsaimniecības attīstību un radīja iedzīvotāju neapmierinātību ar parlamentāro sistēmu kopumā.
Žagatsīļi
Izskats
Aste ir ļoti gara, puse no ķermeņa vai vairāk ir žagatsīļa aste. Tā galvu grezno cekuls, kas sastāv no dažām samērā garām un viegli izliektām spalvām. Abas sugas ārēji visvieglāk atšķirt pēc pakakles apspalvojuma krāsas: melnrīkles žagatsīlim tā ir melna, bet baltrīkles žagatsīlim balta.
Ulmaņa apvērsums
Cēloņi
Liberālais Saeimas vēlēšanu likums, kurā nebija noteikts parlamentā iekļūšanai nepieciešamais minimālais balsu slieksnis, radīja sīkpartiju kontrolētu parlamentu (4. Saeimā iekļuva 27 partijas) kurā bija grūti izveidot stabilu koalīcijas valdību. Ministru kabineti starpkaru periodā mainījās 18 reizes, vidēji pastāvot 10 mēnešus. Tas viss radīja politiskās un sociālās nestabilitātes iespaidu. Partijas lielu daļu laika pavadīja savstarpējos ķīviņos, kavējot valstij svarīgu lēmumu pieņemšanu.
Žagatsīļi
Uzvedība
Žagatsīļi ir skaļi un sabiedriski putni. Tos ir viegli atrast un novērot, jo mēdz sekot un uzbrukt saviem novērotājiem. Žagatsīļi veido nelielus barus, kas sastāv no 6—10 indivīdiem. Žagatsīlis ir nometnieks, lai gan tēviņi, sasnieguši dzimumbriedumu, klejo nelielus attālumus, lai atrastu savu teritoriju.
Ulmaņa apvērsums
Cēloņi
Lai arī Sociāldemokrāti uzvarēja visās Saeimas vēlēšanās un šīs partijas biedrs Pauls Kalniņš no 1925. līdz 1934. gadam ieņēma Saeimas priekšsēdētāja amatu, sociāldemokrāti savas politiskās nostājas dēļ gandrīz nekad neiesaistījās valdības veidošanā un atradās opozīcijā, jo marksistiskā partija lielā mērā neatzina pilsonisko Latvijas Republiku un nebija gatava sadarboties ar pārējām partijām — mītiņos izmantoja sarkano karogu, dziedāja Internacionāli, pat vēl 1933. gadā rosināja atteikties no himnas „Dievs, svētī Latviju”, izveidoja pusmilitāru sporta organizāciju SSS.
Žagatsīļi
Uzvedība
Žagatsīļi ir visēdāji. Tie barojas ar dažādiem kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, vardēm, ķirzakām, olām un putnēniem, sēklām, augļiem un graudiem, kā arī sūc nektāru no balsa koka ziediem. Jaunie putni paliek kopā ar vecākiem vairākus gadus, līdz iemācās patstāvīgi sameklēt barību.
Ulmaņa apvērsums
Satversmes izmaiņu projekts
1933. gada 10. novembrī Ulmaņa vadītā Latviešu Zemnieku savienība, tradicionāli Saeimas otrā lielākā partija, apspriešanai iesniedza Satversmes izmaiņu projektu, kas paredzēja 19 Satversmes pantu grozījumus, no kuriem 14 attiecās uz Valsts prezidenta pilnvaru stiprināšanu. Izmaiņas piedāvāja ieviest tautas vēlētu Valsts prezidentu ar palielinātām pilnvarām, vienlaikus sašaurinot parlamenta pilnvaras, samazinot Saeimas deputātu skaitu līdz 50 u.c. Piedāvātos grozījumus 1933. gada 10. decembrī apstiprināja LZS konference. Arī Valsts prezidents Alberts Kviesis savā Jaungada uzrunā tos atbalstīja.
Saeimas partijas un sociāldemokrāti principā atbalstīja Satversmes grozījumu nepieciešamību, taču ne LZS iesniegtajā redakcijā, jo tie apdraudēja līdz šim pastāvējušo varas dalīšanas principu starp Valsts prezidentu, Saeimu un Ministru prezidentu. Daļa deputātu norādīja, ka piedāvātās izmaiņas var novest pie diktatūras, jo paredzēja Valsts prezidentam piešķirt tiesības ierobežot biedrošanās brīvību, sapulču brīvību, tiesības uz dzīvokļa neaizskaramību un preses brīvību.
Kuveitas futbola izlase
Kuveitas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Kuveitu starptautiskās futbola sacensībās. Kuveitas futbola izlasi pārvalda Kuveitas Futbola asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1961. gadā cīnoties pret Lībijas izlasi. Pirmo un pagaidām vienīgo reizi Pasaules kausa finālturnīrā kuveitieši spēlēja 1982. gadā, kur gan neizkļuva no apakšgrupas. Āzijas kausa izcīņā Kuveita ir piedalījusies 10 reizes un ir 1980. gada Āzijas čempioni.
Ulmaņa apvērsums
Satversmes izmaiņu projekts
Ierosinātie grozījumi ļoti lielā mērā līdzinājās 1933. gadā oktobrī Igaunijā pieņemtajai otrajai konstitūcijai, kas pavēra ceļu Valsts vecākā Kontantīna Petsa diktatūrai. Iespējams, ka šāds arī bija LZS un Ulmaņa mērķis — pieņemt Satversmes labojumus, kas viņam ļautu konstitucionālā ceļā kļūt par autoritāru prezidentu. Taču 1934. gada pavasarī, saprotot, ka labojumi vēlamajā redakcijā netiks pieņemti, Ulmanis pāris dienas pirms to pieņemšanas trešajā lasījumā veica apvērsumu. Tāpat iespējams, ka zinot LZS nespēju parlamentā panākt labojumu pieņemšanu un apzināti iesniedzot Saeimai nepieņemamus piedāvājumus, Ulmanis vēlējās radīt situāciju, kuru atrisināt varētu tikai apvērsums.
Iesniegto grozījumu apspriešanai vajadzēja beigties 1934. gada 18. maijā, trešajā lasījumā, taču sociāldemokrātu un mazo partiju iebildumu dēļ tie bija tiktāl mainīti, ka vairs neatbilda iesniedzēju mērķiem. Profesors Aivars Stranga norāda, ka, gatavojot apvērsumu, Ulmanim Satversmes grozījumi faktiski vairs nebija vajadzīgi, tie pat varētu traucēt, tādēļ arī Ulmanis pirms trešā un galīgā lasījuma veica apvērsumu.
Ulmanis
Ne mazāk svarīgs apvērsuma cēlonis meklējams Ulmaņa rakstura īpatnībās un sevis identificēšana ar Latvijas valsti. Kārlis Ulmanis ir viens ievērojamākajiem un vispretrunīgāk vērtētajiem latviešu politiķiem. Ulmaņa darbs un panākumi ļoti cēla viņa pašapziņu un, iespējams, radīja pat zināmu iedomību un paštaisnību. Viņā nostiprinājās pārliecība, ka viņam lemts būt par latviešu tautas vadoni. Pieradis viens pats visu izlemt, viņš padomniekus maz ievēroja un padomus neuzklausīja, ja vien pats tos nebija prasījis. Ārpus politikas viņam bija maz panākumu, Ulmaņa biznesa projekti izgāzās, jau Teksasā izveidotā pienotava (Ulmanis sešus gadus nodzīvoja ASV) bankrotēja, arī Latvijā viņa izveidotā „Latvijas zemnieku banka” bija iestigusi milzīgos parādos un bija bankrota priekšā. Uzņēmējdarbībā neveiksmīgā un neprecētā Ulmaņa vienīgais dzīves piepildījums bija politika, Latviešu Zemnieku Savienības vadīšana un dažādu ministru posteņu ieņemšana. No 18 valdībām Ulmanis vadīja vai kā ministrs bija iekļauts septiņās. Tomēr arī šeit, līdz ar vēlēšanās saņemto balsu kritumu, viņa pozīcijas trīsdesmito gadu sākumā kļuva arvien vājākas.
1934. gada nogalē bija gaidāmas 5. Saeimas vēlēšanas. Ja līdzšinējās Saeimas vēlēšanās Ulmanis bija populārākais Latviešu Zemnieku Savienības politiķis, tad 1931. gada 4. Saeimas vēlēšanās saņemto balsu (un svītrojumu) skaits liecināja, ka partijas vadītāju reitingā viņš ir noslīdējis līdz trešajai vai ceturtajai vietai (neraugoties uz to, ka partijas vēlēšanu sarakstos Ulmanis startēja ar pirmo numuru). 1931. gada rudenī notikušajās 4. Saeimas vēlēšanās par Latviešu Zemnieku Savienības kandidātu sarakstiem bija nodotas 118 443 balsis (12,25%), kas bija par 15% mazāk balsu nekā iepriekšējās vēlēšanās un LZS deputātu skaits kritās no 16 uz 14.
Gatavošanās apvērsumam
Ulmanis par apvērsuma veikšanu izlēma 1933. gadā. Pēc ierakstiem Vilhelma Muntera dienasgrāmatā noprotams, ka darbs pie apvērsuma notika jau 1933. gada septembrī. Lai arī Ulmanim nacisms un tā mērķi neimponēja, iespējams, viņš ietekmējās no Nacistiskajā Vācijā redzētā, kuru viņš apmeklēja 1933. gadā.
Sava plāna īstenošanai Ulmanim vajadzēja kļūt par Ministru prezidentu, kas tika sasniegts, kad 1934. gada 16. martā pēc LZS pieprasītā neuzticības balsojuma demisionēja Bļodnieka Ministru kabinets un 16. martā ar 50 balsīm „par” un 40 „pret” tika apstiprināts Ulmaņa 4. Ministru kabinets.
Šajā valdībā Ministru prezidents Ulmanis bija arī Ārlietu ministrs, Iekšlietu ministrs Vilis Gulbis, Kara ministrs Jānis Balodis. Tieši viņi arī bija galvenie apvērsuma rīkotāji. Tehniskās detaļas kontrolēja deputāts Alfreds Jēkabs Bērziņš, kurš bija aizsargu štāba informācijas daļas vadītājs un nākamais Ārlietu ministrs Vilhelms Munters. Aprīlī atvaļināja Vidzemes divīzijas un Rīgas garnizona komandieri Kārli Gopperu, kuru 12. aprīlī aizstāja ar Ulmanim daudz uzticamāko ģenerāli Krišjāni Berķi. Politiskās policijas pārvaldes priekšnieku Ozoliņu, kas bija tuvs demokrātiskā centra aprindām, nomainīja Zemnieku savienības biedrs Jānis Fridrihsons. Baumas par Ulmaņa nolūkiem tolaik bija diezgan plaši izplatītas, tomēr opozīcija tās uztvēra lielākoties kā neveiklu joku un izmantoja vienīgi, lai pazobotos par mazliet lempīgo un ambiciozo Ministru kabineta vadītāju.
Apvērsums
1934. gada 15. maijā no 13.20 līdz 15.00 notika Ulmaņa valdības sēde. 17.05 sākās 4. Saeimas 9. sesijas 9. sēde, kas beidzās 19.52. Šajā pašā laikā kara ministrs Balodis Rīgas, Daugavpils, Liepājas un Pļaviņu (kur atradās 3. Latgales kājnieku divīzijas štābs) apgabalu garnizonu komandieriem nosūtīja telefonogrammu: '':"Daugavpils, Liepājas un Pļaviņu garnizona priekšniekus pakļauju tieši garnizona dienesta ziņā Rīgas apgabala garnizona priekšniekam ģenerālim Berķim, kuram turpmāk izpildīt arī pēdējā apgabala garnizona priekšnieka pienākumus." Šis rīkojums no varas atstūma Latvijas Bruņoto spēku komandieri Mārtiņu Peniķi, kas par apvērsumu nebija informēts. ''
Apvērsuma štābs atradās Krišjāņa Valdemāra ielā 3, kur tolaik atradās Ministru kabinets, Valsts kanceleja, Ārlietu ministrija un Ulmaņa dienesta dzīvoklis.
6. Rīgas kājnieku pulks no kazarmām Maskavas priekšpilsētā devās uz Centrāltirgus rajonu, kur atplēsa slepenās paketes ar pavēlēm ieņemt valdības iestādes un stratēģiski svarīgos punktus. Uz Rīgu devās Rīgas apriņķa, Jelgavas un Jēkabpils aizsargu pulki, kopumā 2500—3000 vīru. Naktī no 1934. gada 15. uz 16. maiju aizsargu vienības visā Latvijā ieņēma svarīgākās valsts iestādes un politisko partiju mītnes. 16. maija rītā oficiāli izziņoja kara stāvokļa ieviešanu. Valsts apvērsums notika bez asinsizliešanas. Vienīgo šāvienu apvērsuma laikā izdarīja sociāldemokrāts Bruno Kalniņš, kurš apcietināšanas brīdī sava tēva, Saeimas priekšsēdētāja mājās Mežaparkā ar revolveri izšāva griestos. Apvērsuma naktī apcietināja 32 Saeimas deputātus, tostarp visu Sociāldemokrātu partijas frakciju.
Pēc apvērsuma
Naktī ielās izlīmēja afišas ar informāciju par kara stāvokli. 6.00 no rīta par notikušo informēja Latvijas Radio. 16. maija rītā pēc policijas rīkojuma Rīgas ielās izkāra valsts karogus. Kara stāvoklis Latvijā ilga 1371 dienu, no 1934. gada 15. maija līdz 1938. gada 15. februārim, to regulāri pagarinot uz 6 mēnešiem.
Potenciālo režīma pretinieku apcietināšanas turpinājās vairākas nedēļas. Apcietināja apmēram 2000 sociāldemokrātu un strādnieku organizāciju darbinieku. 1934. gada jūnijā Liepājas Kara ostas teritorijā izveidoja Liepājas koncentrācijas nometni 400 aizturētajiem. Ulmaņa vadības pretiniekiem piedāvāja sadarboties un strādāt ar politiku nesaistītos amatos. Vairums šim piedāvājumam piekrita, taču neliela daļa sociāldemokrātu emigrēja.
Uzreiz pēc apvērsuma aizliedza streikus, demonstrācijas, ierobežoja preses un pulcēšanās brīvība. Apturēja visu 103 politisko partiju darbību, slēdza 31 laikrakstu, apturēja 29 arodbiedrību darbību. No 11 071 Latvijā pastāvošām biedrībām un savienībām apmēram 7 tūkstošiem iecēla likvidācijas komisijas. 178 biedrības tika slēgtas nekavējoties, 312 biedrībām tika ieteikts likvidēties pašām. Tika apturēta 60 pilsētu domju darbība un likvidētas apriņķu valdes. No 60 pilsētu galvām tika atstāti 24, bet atlaisti 36. Tāpat tika atlaisti visi 1455 ievēlētie pilsētu domnieki. No 203 pilsētu valžu un 197 revīzijas komisiju locekļiem no jauna tika iecelti attiecīgi 133 un 181. No Latvijas 517 pagastu vecākajiem 263 pagastos iecēla jaunus vecākos. Kopumā no amatiem tika atbrīvoti gandrīz 4000 valsts un pašvaldību darbinieki.
18. maijā publiskotās Nacionālās vienības jeb Nacionālās atdzimšanas Ulmaņa valdības sastāvā bija Ministru prezidents un Iekšlietu ministrs Ulmanis, Ministru prezidenta biedrs M. Skujenieks, Finanšu ministrs L. Ēķis, Iekšlietu ministrs V. Gulbis, Izglītības ministrs L. Adamovičs, Kara ministrs J. Balodis, Satiksmes ministrs B. Einbergs, Zemkopības ministrs J. Kauliņš, Tautas labklājības ministrs V. Rubulis, Tieslietu ministrs H. Apsīts.
Kaut arī Valsts prezidents Alberts Kviesis it kā nebija iesaistīts apvērsuma veikšanā, viņš tam nekādi nepretojās, un turpināja pildīt prezidenta pienākumus un parakstīt Ulmaņa Ministru kabineta izdotos likumus līdz pat sava amata termiņa beigām 1936. gadā. Tā kā Ulmanis bija atlaidis Saeimu un pārtraucis Satversmes darbību, tad pamatojoties uz paša valdības 1936. gada 12. martā izdoto likumu, Ulmanis 1936. gada 11. aprīlī nelikumīgi pārņēma arī Valsts prezidenta pilnvaru pildīšanu.
Aleksandrs Kovaļevskis
Dzīvesgājums
Aleksandrs Kovaļevskis dzimis 1840. gada 7. novembrī Vārkavas novadā, kas tolaik ietilpa Vitebskas guberņas Daugavpils apriņķa sastāvā. Skolu apmeklēja Daugavpilī, 1856. gadā iestājās Pēterburgas satiksmes ceļu inženieru korpusa institūtā Krievijā. 1859. gadā turpināja studijas Pēterburgas Universitātes fizikas un matemātikas fakultātē, 1860.—1862. gadā studēja medicīnu un bioloģiju Heidelbergas un Tībingenes Universitātēs Vācijā. Aizrāvies ar Čārlza Darvina evolūcijas teorij u. Ieguvis zinātņu maģistra grādu Pēterburgas Universitātē par pētījumu «Lancetnieka — Amphioxus lanceolatus attīstība». 1866.—1867. gadā šajā universitātē kā privātdocents lasīja salīdzinošās anatomijas kursu. 1867. gadā aizstāvēja zooloģijas doktora grādu ar disertācijas darbu «Par Phoronis attīstību».
Kā zooloģijas profesors strādājis Kazaņas (1868) un Kijivas (1869) universitātēs. 1870.—1873. gadā devies zinātniskā ekspedīcijā uz Sarkano jūru un Alžīriju. 1873. gadā pārgājis darbā uz Jaunkrievijas (tagad — Odesas) Universitāti. 1890. gadā tika ievēlēts par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas locekli. 1891. gadā Pēterburgas Universitātē vadīja histoloģijas katedru. 1892. gadā kļuva par Sevastopoles bioloģisko pētījumu stacijas direktoru. Miris 1901. gada 9. novembrī.
Kaulu zāģis
Kaulu zāģis var būt:
Haličas rajons
Haličas rajons ir Ukrainas Ivanofrankivskas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ivanofrankivskas apgabala Tismenicjas, Kalušas un Rohatinas rajoniem, kā arī Ternopiļas apgabala Pidhajcu un Monastiriskas rajoniem.
Haličas rajonā atrodas Krilosa - senās Haličas (Galičas) vieta, kas 12. gadsimtā bija Galīcijas kņazistes galvaspilsēta.
Jēkabnieku pagasts
Jēkabnieku pagasts bija viena no Jelgavas apriņķa (līdz 1920. gadam Dobeles apriņķa) pašvaldībām tā vidienē, Svētes krastos. Robežojās ar Jelgavas apriņķa Glūdas, Svētes, Platones, Lielplatones, Vilces un Zaļenieku pagastiem. Pagasta valde atradās netālu no Jēkabniekiem tagadējā Ragumuižā. Lielākās apdzīvotās vietas bija Jēkabnieki, Ūziņi un Vētras.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Jēkabnieku un Rāvāju ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Elejas rajonā. Mūsdienās Jēkabnieku pagasta teritorija iekļauta Jelgavas novada Svētes un Zaļenieku pagastos.
Globālā sasilšana
Globālā sasilšana ir apzīmējums Zemes atmosfēras un okeāna ūdeņu vidējās temperatūras straujam pieaugumam kopš 20. gadsimta vidus. Daži pētījumi apgalvo, ka cilvēku ietekmēta globālā sasilšana daļēji ir sākusies jau 20. gadsimta sākumā. Globālo sasilšanu izraisījusi vai vismaz būtiski veicinājusi cilvēku saimnieciskajā darbības radītās siltumnīcefekta gāzes, kuru koncentrācija atmosfērā un pieaugšanas ātrums ievērojami pārsniedz pēdējo tūkstošgadu laikā novērotās dabiskās svārstības.
Kopējā vidējā gaisa un okeānu virsmas temperatūra pēdējos 100 gados ir palielinājusies par vidēji 0,86 ± 0,20 °C. Apvienoto Nāciju Organizācijas Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC) ir secinājusi, ka vidējās gaisa un okeānu virsmu temperatūras paaugstināšanās iemesls ir antropogēno (mākslīgi radīto) siltumnīcefekta gāzu koncentrācijas palielināšanās atmosfērā. Galvenie siltumnīcas efektu izraisošo gāzu uzkrāšanās iemesli ir degizrakteņu (naftas produktu un ogļu) un rūpniecisko fluorēto gāzu lietošana, lopkopība (galvenokārt liellopu audzēšana ), zemkopība un lietus mežu izciršana.
Zemes gaisa, ūdens un sauszemes sistēmas vienmēr ir pastāvējušas dinamiskā līdzsvarā. Klimata pētījumi pagātnē ir parādījuši, ka pēdējo 700 tūkstošu gadu laikā pasaulē ir bijuši mainīgi globālas sasilšanas un globāla aukstuma periodi. Šādas vidējās globālās temperatūras svārstības ir bijušas saistītas ar dabas norisēm. Tās ir notikušas gan pakāpeniski tūkstošu gadu laikā, gan strauji (ekstrēmu dabas notikumu dēļ). Eiropas Vides aģentūra (EVA) un IPCC ziņo, ka pašreizējās klimata izmaiņas apmēru un ātruma ziņā pārspēj visas iepriekšējās dabiskās svārstības, kas novērotas pēdējās tūkstošgadēs.
Izmaiņas
Vidējā temperatūra pasaulē pēdējo 130 gadu laikā paaugstinājusies par 1° C. Temperatūras paaugstināšanos izsauc galvenokārt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu daudzuma palielināšanās atmosfērā.
Polārajiem reģioniem sasilstot, mērenajā joslā klimats kļūst mitrāks un drēgnāks, samazinās temperatūras atšķirības starp ziemu un vasaru. Arī Latvijā ir vērojama gaisa temperatūras paaugstināšanās un 20. gadsimta otrajā pusē — arī nokrišņu pieaugums. Gada vidējās temperatūras kāpums pēdējos 100 gados bijis no 0,5 °C līdz 1 °C. Gada temperatūru svārstības samazinās, tās kļūst izlīdzinātākas (sevišķi ziemā un pavasarī). Pēc NASA un Lielbritānijas meteoroloģiskā centra datiem 2016. gads kopumā pasaulē bija siltākais kopš novērojuma sākuma 1880. gadā. Turklāt tas bija trešais pēc kārtas, kurā pārsniegti iepriekšējie rādītāju rekordi.
Prognozes
Ja siltumnīcas efektu izsaucošo gāzu izmeši turpināsies palielināties (modelējot noskaidrots), tad, piemēram, CO2 līmenis divkāršosies gadsimta beigās. Ja ņem vērā citu papildfaktoru ietekmi kā, piemēram, pieaugošo ūdens tvaiku daudzumu, tad pēc aptuveniem aprēķiniem vidējā globālā temperatūra palielināsies par 1,5° C līdz 4,5° C, visticamāk par ~ 2,5° C. Temperatūras palielināšanās savukārt ietekmēs arī citus ar klimata izmaiņām saistītus faktorus: stipra karstuma periodi, plūdi, sausums, vētras u.c. Varētu mainīties pasaules veģetācijas zonas — pārvietosies robežas starp pļavu, mežu un ar krūmājiem apaugušām platībām. Pasaules okeāna līmenis pacelsies par 50 cm nākamajā gadsimtā un turpinās pacelties arī tālākajā nākotnē. Zemāk esošā piekrastes zona applūdīs un daļas vietas apdzīvojošās sugas, ja par tām neparūpēsies, ies bojā. Klimats tuksnešos kļūs karstāks, pieaugs tuksneša platības, šis process kā prognozē zinātnieki, varētu būt ar neatgriezeniskām sekām. 1/2 no pasaules ledus daudzuma izkusīs, Arktikas ledus segas biezums saruks, līdz ar to Saules starojuma līmenis paaugstināsies, arī globālā sasilšana pieaugs. Izmaiņas saldūdens sistēmās ietekmēs bioloģiskās daudzveidības samazināšanos, dzeramā ūdens krājumus un, iespējams, arī tā kvalitāti. Lauksaimniecības produktivitāte saglabāsies tāda pati, taču varētu mainīties lauksaimniecības kultūru audzēšanas rajoni, kā arī palielināties atšķirības starp sausajiem un mitrajiem reģioniem. Pārmērīga cilvēku migrācija no sausajiem un mitrajiem reģioniem izsauks konfliktus un veselības problēmas. Cilvēku un dzīvnieku slimības "pārceļos" uz citiem reģioniem.
Globālās sasilšanas sociālās izmaksas vidēji pasaulē pieaugs par 2—4% gadā. Līdz 2080. gadam 1,1—3,2 miljardiem cilvēku draud nopietns ūdens trūkums un 200—600 miljoniem — bads. Prognozē, ka Eiropā līdz 2070. gadam krasi palielināsies teritorijas, kurās būs jūtamas nopietnas ūdensapgādes grūtības, kas skars miljoniem cilvēku. Jau pēc 2020. gada visā Eiropā iespējami daudz biežāki un plašāki plūdi. Zemāko jūras krastu applūšana līdz 2080. gadam varētu apdraudēt par 2,5 miljoniem eiropiešu vairāk. Dienvidos mežu kļūs mazāk, bet ziemeļos — vairāk un būtiski mainīsies šo mežu sastāvs. Vienlaikus Eiropas dienvidos gandrīz noteikti pieaugs mežu un krūmāju ugunsgrēku skaits. Alpos līdz gadsimta vidum izzudīs nelielie šļūdoņi, bet lielākie saruks par 30—70%, bet Eiropas kopējie hidroenerģētiskie resursi līdz 2070. gadam saruks vidēji par 6% (Ziemeļeiropā un Austrumeiropā tie varētu pieaugt par 15—30%, turpretim Vidusjūras baseinā — sarukt par 20—50%). Āfrikā saruks ūdens resursi, pasliktināsies lauksaimniecības iespējas, samazināsies zivju resursi lielākajos ezeros un vairākas piekrastes lielpilsētas apdraudēs okeāna līmeņa celšanās. Āzijā Himalaju ledāju kušana radīs gan plūdu draudus, gan ūdensapgādes traucējumus. Lielajām pārapdzīvotajām pilsētām upju deltās draudēs briesmas gan upju plūdu, gan jūras līmeņa celšanās dēļ. Dienvidamerikā Amazones baseina austrumdaļa var pārvērsties savannā. ASV rietumiem draud nopietnas ūdensapgādes problēmas, savukārt nopietni karstuma viļņi varētu apdraudēt daudzu cilvēku veselību lielajās pilsētās. Polārajos apgabalos kusīs ledāji un mūžīgais sasalums, apdraudot gan šo apvidu pamatiedzīvotājus, gan ekosistēmas. Pirmajā ANO ekspertu ziņojuma sējumā, kas tika nodots atklātībai 2007. gada februārī, norādīts, ka līdz 2100. gadam Zemes virsmas temperatūra visticamāk paaugstināsies par 1,8—4° C, bet Pasaules okeāna līmenis celsies par 18—59 cm.
Zinātnieki argumentē, ka sasilšanas ietekmē kusīs arktiskie ledāji, kas atšķaidītu Golfa straumi un tā mainītos vai pat izzustu. Pašlaik tiek uzskatīts, ka Golfa straumes pēkšņas izmaiņas ir bijušas par iemeslu diviem Ziemeļatlantijas straujas atdzišanas notikumiem: vēlais driass (pirms apmēram 12 000 gadiem) kā arī globālā atdzišana pirms 8200 gadiem. Tiek uzskatīts ka šiem notikumiem par iemeslu ir bijis Ziemeļamerikas ziemeļos izkusušo ledāju veidoto saldūdens ezeru Agasi un Odžibveja ieplūšana Atlantijas okeānā, kas uz laiku palēnināja Golfa straumi. Tiek uzskatīts, ka saldūdens daudzums, kas šo notikumu laikā ieplūda Atlantijas okeānā, ir bijis tik liels, ka okeāna līmenis ir cēlies par vairākiem metriem. Pašlaik okeāna līmenis ceļas par apmēram 30 centimetriem 100 gados. Ar šādu okeāna līmeņa celšanās ātrumu būtu nepieciešami simtiem gadu, lai okeāna līmenis celtos tik daudz, cik tas cēlās šiem ledāju ezeriem pēkšņi ieplūstot okeānā.
Starptautiskās sabiedrības reakcija
Viens no pirmajiem soļiem negatīvo tendenču apturēšanai un turpmāko klimata pārmaiņu novēršanai bija divu nozīmīgu starptautisku dokumentu izstrādāšana — ANO Vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām un tās ietvaros izstrādātais Kioto protokols. Šo dokumentu galvenais mērķis ir darīt visu iespējamo, lai samazinātu klimatam kaitīgo gāzu izmešus atmosfērā. Rūpnieciski attīstītajām valstīm līdz 2012. gadam jāsamazina sešu galveno siltumnīcefekta gāzu (SEG) izmeši par 5%, salīdzinot ar 1990. gadu. Diemžēl būtiskus šķēršļus Kioto protokola ieviešanai rada atsevišķas lielās industrializētās valstis. Pēc Eiropas Vides aģentūra (EVA) sniegtās informācijas, pagaidām 123 valstis, arī visas ES dalībvalstis, ir ratificējušas šo protokolu. Turpretī ASV, kas ir lielākā SEG izmešu radītāja, ir nolēmusi to nedarīt. Lai Kioto protokols stātos spēkā, tā joprojām ir jāratificē Krievijā.
Zinātnieku viedoklis
Kopš 21. gadsimta sākuma ir veikti vairāki akadēmiski pētījumi, kuros apskatīts zinātniskās sabiedrības viedoklis par klimata pārmaiņām. Šāda veida pētījumi savstarpēji atšķiras metodoloģijā — informācijas ieguves veidā (aptaujas, zinātnisko pētījumu analīze, zinātnieku izteikumi medijos, u.c.), kā arī pētamo lokā un skaitā. Atkarībā no pētījuma redzams, ka 99% līdz 100% procentu dabas zinātnieku uzskata, ka klimata pārmaiņas notiek un tās vērā ņemami ietekmē cilvēku darbība.
Apvienoto Nāciju Organizācijas Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC) 2014. gadā publicēja piekto ziņojumu par klimata pārmaiņām. Tas balstās uz aptuveni 9200 recenzētiem zinātniskiem pētījumiem un rakstīšanā galvenokārt piedalījās zinātnieki. Ziņojuma kopsavilkumā autori raksta, ka klimata pārmaiņu esamība ir nepārprotama un to vērā ņemami ietekmē cilvēku darbība.
Cilvēku radītu klimata pārmaiņu, tai skaitā globālo sasilšanu, atzīst 198 zinatniskas organizācijas, zinātnes akadēmijas un institūti.
2017. gadā akademiskajā žurnālā BioScience tika publicēts raksts "World Scientists’ Warning to Humanity: A Second Notice", kurā autori brīdina par klimata krīzi un globālo sasilšanu. Autori aicināja cilvēkus samazināt degizrakteņu, gaļas un citu klimatu pārmaiņu ietekmējošu resursu lietošanu. Kopā ar raksta autoriem šo publikāciju ir parakstījuši vairāk nekā 15 tūkstoši zinātnieku no 184 valstīm. Autori min, ka iespējams šis ir lielākais parakstītāju skaits kāds jebkad bijis akadēmiskai publikācijai.
Aptuveni 2% no akadēmiskiem pētījumiem, kas pauž nostāju par klimata pārmaiņu un globālās sasilšanas esamību, nepiekrīt cilvēku radītai globālāi sasilšanai. Pētījumi, kas analizējuši šos 2%, norāda, ka tajos novērojamas vērā ņemamas metodoloģijas kļūdas — nepilnīga zinātniskās literatūras atlase, nepilnvērtīga klimatu modeļu izvērtēšana, kļūdaina stastikstikā analīze, u.c.
Degizrakteņu ieguvēju ietekme uz globālās sasilšanas noliegšanu
Pētnieciskā žurnālistika parāda, ka Royal Dutch Shell, ExxonMobil, BP, Chevron, Total, Koch Industries un citi degizrakteņu ieguvēji iegulda miljardus, lai veicinātu dezinformāciju par klimata pārmaiņām un cīnītos pret valdību iniciatīvām, kas cīnās ar klimata pārmaiņām (tai skaitā globālo sasilšanu). Piemēram, no 1998. līdz 2018. gadam Koch Industries ir iztērējuši 1.45 miljardus ASV dolāru, lai tieši finansētu vairāk nekā 90 organizācijas, kas nodarbojas ar klimata pārmaiņu noliegšanu un lobēšanu pret likumiem, kas saistīti ar klimata pārmaiņām. Organizācija Influence Map, kas pēta firmu lobēšanu, 2019. gadā publicēja ziņojumu, kas parāda, ka šiem mērķiem piecas pasaulē lielākie degizrakteņi ieguvēji (ExxonMobil, Royal Dutch Shell, Chevron, BP un Total) kopš 2016. gada Parīzes klimata nolīguma ir iztērējušas vairāk nekā 1 miljardu ASV dolāru.
Buļļupe (nozīmju atdalīšana)
Buļļupe var būt:
Neo
Neo var būt:
Saiešanas telts
Saiešanas telts, arī Tabernākuls saskaņā ar Toru bija izraēļu galvenā svētnīca periodā pēc aiziešanas no Ēģiptes verdzības līdz pat Jeruzalemes tempļa uzcelšanai. Saiešanas telts celtniecības detaļas aprakstītas Otrajā Mozus grāmatā.
Saiešanas telts bija saliekams un pārvietojams templis, kas sastāvēja no telts ar krāsainiem pārklājiem, ko ierobežoja žogs. 15 x 20 metrus liela iežogota pagalma rietumu galā atradās 5x5 metrus liela, ar ādām pārklāta svētnīca, ko veidoja divas telpas — iekšējā svētnīca "Svētā vieta" ar Menoru un kvēpināmo upuru altāri un "Svētumu svētums" (Kodesh Hakodashim), kas bija Dieva klātbūtnes mājvieta un kur atradās arī Derības šķirsts. Pagalmā atradās mazgāšanās trauks un dedzināmo upuru altāris. Ieeja svētvietā bija no austrumiem un vissvētākā vieta atradās rietumu pusē. Pagalmā drīkstēja ieiet visi dievlūdzēji, Svētajā vietā priesteri, levīti, bet Svētumu svētumā tikai Augstākais priesteris vienu reizi gadā.
Sinagogas modelis
Sinagogu struktūra seko Saiešanas telts izkārtojumam. Katrā sinagogā svētākā vieta ir arka "aron kodesh", kurā novietota Tora, tāpat kā Derības šķirstā bija ievietotas plāksnītes ar Desmit baušļiem. Līdzīgi Menorai, sinagogā deg lampa, "ner tamid". Sinagogas centrā ir paaugstinājums "bimah", uz kura tiek lasīta Tora. Tas atgādina altāri, uz kura tika veikta upurēšana. Un beidzot, lielākajos svētkos, priesteru pēcnācēji koeni, svētī draudzi, tāpat kā to darīja Saiešanas telts un vēlēk, Tempļa priesteri.
Apdrošināšana
Apdrošināšana ir risku iestāšanās ekonomisko seku nodošana apdrošinātājam par apdrošināšanas līgumā noteikto apdrošināšanas prēmiju. Tas ir noteikts ekonomisko darījumu veids, kura mērķis ir nodrošināt apdrošināšanas aizsardzību cilvēkiem un to darījumiem.
Apdrošināšana ir brīvprātīga, izņemot gadījumus, kad to obligāti pieprasa likums. Apdrošināšanas prēmiju nosaka apdrošinātājs.
Uzņēmumiem ir nepieciešamas īpaša veida apdrošināšanas polises, kas nodrošina apdrošināšanu pret konkrētiem riskiem, ar kuriem saskaras konkrēts uzņēmums.
Apdrošināšanas veidi
Apdrošināšanas veidi, katrs no kuriem ir atsevišķi licencējams, ir vienādi visās ES dalībvalstīs, jo tos nosaka ar direktīvām:
Raviča
Raviča - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Lešno. Pilsētu dibinājuši protestantu bēgļi no Silēzijas Trīsdesmitgadu kara laikā. Arī mūsdienās Raviča ir viens no silēziešu valodas centriem.
Līdz 1973. gadam uz ziemeļaustrumiem no pilsētas atradās pirmoreiz 1262. gadā rakstos minētā Sarnovas pilsēta (Sarnowa), kas tagad ir Ravičas daļa. Sarovā XVII gadsimta beigās par ēģelnieku strādāja komponists Karols Kurpiņskis (Karol Kurpiński, 1785 - 1857).
No 1793. līdz 1920. gadam (ar pārtraukumu no 1807. līdz 1815. gadam, kad tā atradās Varšavas hercogistes sastāvā) ietilpa Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī. Starp pasaules kariem pilsētā atradās viena no trijām Polijas kadetu skolām.
Cionista Artura Rupina (Arthur Ruppin, 1876 - 1943) un sprintera Roberta Mackovjaka (Robert Maćkowiak, 1970 - ) dzimtā pilsēta.
Midzuho
Midzuho (ja; Mizuho Kichi) ir slēgta Japānas polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies Karalienes Modas Zemē 2230 m augstumā uz Midzuho plato 210 km no Licova-Holma līča piekrastes un 270 km no vissezonas bāzes stacijas Šovas. Izveidota 1970. gadā kā vasaras polārstacija, no 1976. līdz 1986. gadam darbojās kā vissezonas stacija. Slēgta 1987. gadā, periodiski tiek izmantota meteoroloģisko un glacioloģisko novērojumu veikšanai, kā arī kā tranzīta punkts ceļā uz iekškontinentālo Domufudži staciju.
Stacijas kopējā platība ir ap 500 m², kas ietver dzīvojamo ēku, novērojumu korpusu, noliktavu un citas ēkas. Stacija sasniedzama no Šovas ar sniega motocikliem 3-4 dienās vasarā un 6-7 dienās ziemā. Stacijas lielākā daļa klāta ar sniega segu, kas pastāvīgi palielinās. Stacijā uzstādītas automatizēta meteostacija.
Brocēni
Brocēni ir pilsēta Kurzemē, Saldus novadā. Izvietojusies Cieceres ezera ziemeļaustrumu krastā pie autoceļa A9 un Rīgas — Liepājas dzelzceļa. Pilsēta sāka veidoties 1938. gadā pēc Brocēnu cementa un šīfera kombināta uzbūvēšanas. Pilsētciemata statuss kopš 1950. gada, pilsētas tiesības no 1992. gada.
Brocēnu cementa un šīfera kombināts
20. gadsimta 20. gados profesors Eižens Rozenšteins, izpētījis bagātīgās kaļķakmens iegulas Cieceres ezera krastā, pierādīja to noderīgumu ražošanai. 1928. gadā dibinātā Rīgas cementa fabrikas H. H. Šmita akciju sabiedrība (A/S Ch. Schmit) šeit ieguva izejvielas. 1936. gadā Šmita firma uzsāka cementa fabrikas būvi Brocēnos. Būvprojektu izstrādāja Eduarda Veisa projektu birojs Rīgā sadarbībā ar dāņu firmu F. L. Smith. Būvdarbus vadīja inženieris Nikolajs Zoldners. Starp fabriku un izejvielu ieguves vietām tika izbūvēts dzelzceļš. Tolaik fabrika bija viena no modernākajām pasaulē. 1939./1940. gadā Brocēnos pēc arhitekta M. Luča projekta tika uzcelta vēl viena ražotne — šīfera fabrika. Pēc Latvijas okupācijas fabrikas tika nacionalizētas un apvienotas Brocēnu cementa un šīfera kombinātā. Tagadējā šīfera ceha vietā Otrā pasaules kara laikā atradusies koncentrācijas nometne.
2019. gadā kombinātu no Cemex nopirka Schwenk.
Klimats
Vidējā temperatūra: -5 °C janvārī, +16,5 °C jūlijā. Nokrišņu daudzums 650-700 mm gadā.
Transports
Galvenie pilsētas autoceļi ir A9 (Rīga—Liepāja) un P109 (Kandava—Saldus), vietējie autoceļi ir V1152 (Bērzi—Brocēnu stacija) un V1156 (Brocēni—Namiķi). Pastāv dzelzceļa līnija Rīga—Liepāja, bet ik dienu pasažieru satiksme nenotiek.
Doriskais orderis
Doriskajam orderim ir raksturīgs divdaļīgs kapitelis, kolonnas ar seklām kanelūrām un bez bāzes, kā arī antablements, kam dekoratīvajā joslā mijas vertikālu iegriezumu plātnes ar ciļņiem. Šis ir masīvākais un smagnējākais no visiem sengrieķu arhitektūras orderiem. Tas radies 6. gadsimtā p.m.ē. Senajā Grieķijā doriešu apgabalos, kad celtniecībā tika sākta akmens konstrukciju izmantošana.
Lielvircavas pagasts
Lielvircavas pagasts bija viena no Jelgavas apriņķa (līdz 1920. gadam Dobeles apriņķa) pašvaldībām tā vidienē, Vircavas krastos. Robežojās ar Vircavas, Jaunsvirlaukas, Sesavas un Elejas pagastiem. Pagasta valde atradās Lielvircavā. Lielākās apdzīvotās vietas bija Lielvircava, Oglaine un Skursteņi.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Eglāju un Lielvircavas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Elejas (Eglāju ciemu) un Jelgavas (Lielvircavas ciemu) rajonos. Mūsdienās Lielvircavas pagasta teritorija iekļauta Jelgavas novada Platones, Vircavas, Sesavas un Elejas pagastos.
Juris Strenga
Juris Strenga (dzimis ) ir latviešu aktieris, režisors.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā. Bērnību pavadījis Krimuldā. Mācījies Krimuldas ciema septiņgadīgā skolā, Siguldas pilsētas 1. vidusskolā, Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā, kur 1958. gadā ieguvis kordiriģenta un dziedāšanas skolotāja kvalifikāciju. Tajā pašā gadā kļuvis par Dailes teātra aktieri, kurā bez pārtraukumiem strādāja līdz 2009. gada vasarai. 1962. gadā beidzis Dailes teātra III studiju. Sākot ar 1960. gadu beigām Juris Strenga kļuva par Dailes teātra režisoru. Līdzās darbam teātrī, Strenga filmējies kino gan Rīgas, gan citu Padomju Savienības kinostudiju filmās.
J. Strenga iedziedājis vairākas populāras dziesmas. Kinofilmas "Elpojiet dziļi" ("Četri balti krekli") skaņu celiņam viņš ierakstīja I. Kalniņa dziesmas "Dzeguzes balss" un "Cik mēs viens par otru zinām", tās izdotas filmas mūzikas albumā 2014. gadā. 1968. gadā TV muzikālajā filmā "Muzikālais kokteilis" J. Strenga izpilda I. Kalniņa dziesmu "Balāde par baltajiem kuģiem". 1977. gada kinofilmā "Kļūstiet mana sievasmāte!" J. Strenga izpilda R. Paula dziesmu "Un it neviens nav tāds kā citi". 1979. gadā Dailes teātra izrādē "Šerloks Holmss" J. Strenga atveido Moriartija lomu, un izrādes mūzikas ierakstā, kas skaņuplatē izdots 1980. gadā, viņš izpilda R. Paula dziesmu "Lāsts".
1978. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu, bet 1987. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu.
Pioņerska (polārstacija)
Pioņerska bija pirmā padomju iekškontinentālā polārstacija Antarktīdā. Izveidota uz Polārā plato nogāzes 1956. gada 27. maijā 1. Kompleksās antarktiskās ekspedīcijas gaitā 375 km iekšzemē no Mirnijas stacijas. Stacijā pēc maiņu principa dežūrēja 4 - 5 cilvēku komanda.
Stacijas atklāšanas brīdī tā sastāvēja no diviem balokiem (uz sliecēm uzmontētām būdām) ar starp tiem izveidotu tamburu. Vienā būdā atradās dzīvojamās telpas, otrā - kambīze un kopkajīte. Vēlāk stacijā tika ierīkotas arī citas darba un dzīvojamās telpas.
Pioņerska funkcionēja līdz 1959. gada 15. janvārim, kad staciju slēdza dēļ nelabvēlīgajiem apstākļiem - stacija strauji tika ieputināta sniegā. Jau stacijas slēgšanas brīdī tā atradās zem 6 līdz 8 m biezas sniega kārtas. Pioņerskā tika veikti novērojumi aeroloģijā, meteoroloģijā, ģeomagnētsmā un glacioloģijā.
Bojanovo
Bojanovo ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Ravičas. Pilsētu dibinājuši protestantu bēgļi no Silēzijas Trīsdesmitgadu kara laikā.
Marss (planēta)
Marss ir Saules sistēmas ceturtā planēta, kuru nereti dēvē arī par "Sarkano planētu". Marss nosaukts romiešu kara dieva vārdā. Marsam ir divi pavadoņi — Foboss un Deimoss. Marss pieder pie Zemes grupas planētām un tiek klasificēts kā auksta un sausa tuksneša planēta.
Marsa diametrs ir apmēram 6 792,4 km, tas ir aptuveni divreiz mazāks nekā Zemei. Marsam ir relatīvi blīva atmosfēra, kas sastāv lielākoties no oglekļa dioksīda (95,32%), slāpekļa (2,7%), argona (1,6%) un skābekļa (0,13%). Marsa virsmas vidējā temperatūra ir −63 °C. Marsa diennakts garums ir aptuveni 24,6 stundas.
Marsa astronomiskais simbols ir (aplis ar no tā ziemeļaustrumu virzienā izejošu bultu). Šis simbols attēlo dieva Marsa vairogu un šķēpu (bioloģijā tas apzīmē vīrišķo dzimumu).
Orbīta un rotācija
Minimālais attālums starp Marsu un Zemi ir 55,7 mlj. kilometru (Zemei atrodoties tieši starp Sauli un Marsu), maksimālais — ap 401,3 mlj. kilometru (Saulei atrodoties starp Zemi un Marsu). Vidējais attālums no Marsa līdz Saulei ir 228 mlj. kilometru jeb 1,52 AU Marsa gads ilgst 687 Zemes diennaktis. Marsa orbītai ir salīdzinoši liela ekscentritāte (0,0933), tāpēc attālums līdz Saulei mainās no 206,6 mlj. līdz 249,2 mlj. kilometriem. Marsa orbītas slīpums ir 1,85°.
Kad Zeme savā orbitālajā riņķojumā ap Sauli nostājas pretī Marsam, to sauc par Marsa opozīciju. Opozīcijas atkārtojas katrus 26 mēnešus dažādos Marsa un Zemes orbītu punktos. Reizi 15 — 17 gados opozīcija iestājas laikā, kad Marss atrodas tuvu savam perihēlijam. Šādu stāvokli sauc par Marsa lielo opozīciju. Marsa lielās opozīcijas laikā tas pietuvojas Zemei vistuvāk un var sasniegt vislielāko leņķisko diametru 25,1" un redzamo spožumu −2,91m.
Marsa diennakts jeb sols ilgst 24 stundas 37 minūtes un 35,24409 sekundes, kas ir tikai par 2,7% vairāk par Zemes diennakti. Marsa gads ilgst 668,6 solus. Marss griežas ap savu asi, kuras slīpums pret orbītas plakni ir 25,19° leņķī. Šis griešanās ass slīpums nodrošina uz planētas gadalaiku maiņu. Turklāt orbītas ekscentritāte rada lielu atšķirību starp gadalaiku ilgumiem. Tādējādi, ziemeļu puslodes pavasaris un vasara kopā ilgst 371 solu, t.i. būtiski pārsniedzot pusi no Marsa gada. Tajā pat laikā tie iekrīt laikā, kad Marss ir vistālāk no Saules. Tāpēc Marsa ziemeļu puslodē vasara ir gara un vēsa, bet dienvidu puslodē īsa un silta.
Diametrs
Pēc izmēriem Marss ir gandrīz divreiz mazāks par Zemi; tā ekvatoriālais rādiuss ir 3396,9 km. jeb 53,2% no Zemes rādiusa. Marsa virsmas laukums apmēram atbilst Zemes sauszemes laukumam. Marsa polārais rādiuss ir apmēram par 20 km mazāks par ekvatoriālo.
Masa
Planētas kopējā masa ir aptuveni viena desmitā daļa no Zemes masas jeb 6,4169 x 1023 kg.
Atsevišķi pētījumi caur datorsimulācijām liecina, ka Marsa kopējai masai vajadzēja būt aptuveni 1,5 līdz 2 reizes lielākai nekā pašreizējai Zemes masai, kur visticamāk liela daļa no planētas potenciālās masas tika zaudēta tās veidošanās pirmsākumos Jupitera gravitācijas ietekmes rezultātā.
Atmosfēra un klimats
Temperatūra uz ekvatora svārstās no +30 °C pusdienlaikā līdz −80 °C pusnaktī. Polu tuvumā temperatūra var kristies līdz −143 °C.
Marsam ir gadalaiki, tāpat kā Zemei. Atšķirībā no Zemes, Marsa atmosfēras masa mainās gada laikā sakarā ar polāro "cepuru" ikgadējo iztvaikošanu un izveidošanos, kuras satur daudz ogļskābās gāzes.
Klimats senatnē
Tagad Marss ir sauss un auksts, bet par to, kāds klimats bijis senatnē, eksistē vairākas hipotēzes.
Viena no tām apgalvo, ka sauss un auksts Marss ir bijis arī agrāk. Ūdens izveidoto ieleju un citu ģeoloģisko veidojumu rašanās tiek saistīta ar karstuma uzliesmojumiem, kas bijuši ierobežoti laikā un telpā. Tie nav radījuši ievērojamus okeānus.
Jaunākie pētījumi rāda, ka senatnē klimats varētu būt bijis auksts, bet mitrs. Par to liecina aisbergu sanestie akmeņi ziemeļu līdzenumos, tātad jūras klājis ledus.
Zinātnieki uzskata, ka pirms 4 miljardiem gadu uz Marsa kopējais ūdens apjoms varēja būt līdzvērtīgs Zemes Ziemeļu Ledus okeānam, un šāda okeāna dziļums vietām varēja sasniegt pat 1,6 kilometrus. Ņemot vērā Marsa topogrāfiju, okeāns visticamāk klāja ziemeļu puslodes līdzenumus ar kopējo platību 19 % no planētas virsmas.
Virsma
Divas trešdaļas no Marsa virsmas aizņem gaišie apgabali, kas tiek saukti par kontinentiem, bet vienu trešdaļu klāj tumšie apgabali, saukti par jūrām. Jūras koncentrējas pārsvarā planētas dienvidu puslodē starp 10 un 40 platuma grādiem. Ziemeļu puslodē ir tikai divas lielas jūras — Acidālija un Lielais Sirts.
Tumšo apgabalu raksturs līdz pat šim laikam paliek strīdīgs. Šie apgabali saglabājas, neskatoties uz Marsa bieži notiekošajām smilšu vētrām. Savā laikā tas kalpoja par argumentu pieņēmumam, ka tumšos apgabalus klāj augu sega. Pašlaik uzskata, ka tie ir apgabali, no kuriem to reljefa īpatnību dēļ smiltis tiek viegli aizpūstas prom. Liela mēroga attēli rāda, ka patiesībā tumšie apgabali sastāv no tumšu joslu un plankumu grupām, kas savienotas ar krāteriem, pauguriem u.c. šķēršļiem valdošo vēju ceļā. Sezonālās un ilgtermiņa izmaiņas to izmēros un formā acīmredzot ir saistītas ar izmaiņām apgabalu attiecībās, ko klāj gaišas un tumšas vielas segkārta.
Pēc virsmas rakstura abas Marsa puslodes ir stipri atšķirīgas. Dienvidu puslodē virsma ir par 1—2 km augstāka par vidējo līmeni un samērā blīvi nosēta ar triecienkrāteriem. Šī Marsa daļa atgādina Mēness kontinentus. Ziemeļu puslodē virsmas lielākā daļa atrodas zem vidējā līmeņa. Šeit ir maz triecienkrāteru un lielāko daļu aizņem salīdzinoši gludi līdzenumi, kas, domājams, veidojušies izplūdušās lavas un erozijas rezultātā. Šīs atšķirības starp puslodēm joprojām paliek diskusiju objekts. Robeža starp puslodēm velkas pa lielu apli, 30° slīpumā attiecībā pret ekvatoru. Šī robeža ir plata un nevienmērīga, veidojot nogāzi virzienā uz ziemeļiem. Gar to ir sastopami viserodētākie Marsa virsmas apgabali.
Ir izvirzītas divas alternatīvas hipotēzes, kas skaidro pusložu asimetriju. Saskaņā ar vienu hipotēzi, agrīnajā ģeoloģiskajā etapā litosfēras plātnes dreifējot sadūrās savā starpā (iespējams, nejauši) vienā puslodē, līdzīgi Pangejai uz Zemes, bet pēc tam "sastinga" šādā stāvoklī. Otra hipotēze pieņem, ka Marss saskrējās ar Plutona lieluma kosmisku ķermeni.
Lielais krāteru blīvums dienvidu puslodē liek domāt, ka šī virsma ir ap 3—4 mljrd. gadu sena. Tiek izdalīti vairāki krāteru tipi: lielie krāteri ar plakanu dibenu, mazāki un jaunāki bļodveida krāteri, līdzīgi Mēness krāteriem, ar valni norobežotie krāteri un paaugstinātie krāteri. Pedējie divi krāteru tipi ir unikāli Marsam. Krāteri ar valni izveidojās tur, kur pa virsmu tecēja šķidri izmeši, bet paaugstinātie krāteri veidojās tur, kur krātera izmešu kārta sargāja apkārtējo virsmu no vēja erozijas. Pats lielākais trieciena rezultātā veidojies objekts ir Hellādas līdzenums (apm. 2100 km platumā).
Haotisko virsmas ainavu apgabalos pie pusložu robežas virsma tika pakļauta lielu reģionu lūzumiem un spiediena izraisītām deformācijām, pēc kurām reizēm sekoja erozija (šļūdoņu un katastrofiskas pazemes ūdeņu izdalīšanās rezultātā), kā arī applūšana ar šķidru lavu. Haotiskās ainavas bieži vien atrodas pie ūdens izgrauztu lielu kanālu iztekām. Pieņemamākā hipotēze to kopējo izcelšanos skaidro ar pēkšņu pazemes ledus kušanu.
Ziemeļu puslodē, bez plašajiem vulkāniskajiem līdzenumiem, atrodas divu lielu vulkānu Tarsīdas un Elīzija apgabali. Tarsīda ir liels vulkānisks līdzenums 2000 km garumā, kas sasniedz 10 km augstumu virs vidējā līmeņa. Uz tā atrodas trīs lieli vairogveida vulkāni: Arsija kalns, Pavoņa kalns un Askreus kalns. Tarsīdas malā atrodas augstākais Marsa (un arī Saules sistēmas) kalns — Olimps. Olimpa kalns sasniedz 27 km augstumu attiecībā pret kalna pamatni un 25 km attiecībā pret vidējo Marsa virsmas līmeni. Tas aizņem laukumu ap 550 km diametrā, un to ieskauj krauja, kas vietām sasniedz 7 km augstumu. Olimpa tilpums 10 reizes pārsniedz Zemes lielākā vulkāna, Maunakea, tilpumu. Šeit pat atrodas arī daži mazāki vulkāni. Elīzijs ir paaugstinājums līdz 6 km virs vidējā līmeņa ar trim vulkāniem: Hekatas kupolu, Elīzija kalnu un Albotras kupolu.
Atklātā pasaule
"Atklātā pasaule" ir 1979. gadā uzņemtā Latvijas PSR mākslas filma. Filmas režisors ir Aleksandrs Leimanis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Mihaila Dimova tāda paša nosaukuma garstāsta motīviem.
Sižets
Rīgas 9. klases skolēnu prakses mēnesis lielā rūpnīcā.
Joniskais orderis
Joniskajam orderim ir raksturīgas dziļas kanelūras, bāze un kapitelis ar volūtām. Radies 6.—5. gadsimtā p.m.ē. Senajā Grieķijā Mazāzijas un Atikas apgabalā, kurus apdzīvoja jonieši.
Vācu ordeņa Prūsijas mestri
Vācu ordeņa Prūsijas mestri bija Vācu ordeņa pavēlnieki Prūsijas zemēs pēc tam, kad Svētās Romas impērijas ķeizars Frīdrihs II 1226. gadā ar Rimini Zelta bullu piešķīra Vācu ordenim īpašas privilēģijas Prūsijas iekarošanai un kristīšanai. Pēc Vācu ordeņa virsmestra rezidences pārcelšanas uz Marienburgu 1309. gadā Prūsijas mestra funkcijas pildīja Vācu ordeņa virsmestrs.
Prūsijas mestru saraksts
...
Maikls Keins
Sers Maikls Keins (en; dzimis Moriss Džozefs Miklvaits (en) ) ir angļu aktieris.
Saņēmis divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas kā labākais otrā plāna aktieris — 1986. gadā par lomu filmā "Hanna un viņas māsas" (Hannah and Her Sisters) un 1999. gadā par lomu filmā "Sidra nama likumi".
2000. gadā par ieguldījumu kinomākslā karaliene Elizabete II iecēla Maiklu Keinu bruņinieku kārtā.