cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petars Trifunovičs
Biogrāfija
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, sevišķi Aļehina aizsardzībā un slāvu aizsardzībā.
Arvīds Anuzis
Arvīds Anuzis (dzimis, miris ) bija pedagogs, vēsturnieks un novadpētnieks.
Biogrāfija
Dzimis 1925. gada 27. jūlijā Ēdolē. Pēc pamatskolas beigšanas mācības turpinājis Kazdangas lauksaimniecības skolā. 1943. gadā iesaistījies nacionālās pretestības kustībā. 1946. gadā viņš no skolas pēdējā kursa apcietināts un notiesāts uz 10 gadiem Sibīrijas nometnēs. 1956. gadā Anuzis atgriezies Latvijā un izvēlējies dzīvot Iecavā. 1957. gadā sācis strādāt Iecavas spirta rūpnīcas grāmatvedībā, 1962. gadā — Iecavas kopsaimniecībās par sporta un kultūras pasākumu organizatoru, bet 1967. gadā kļuvis par Iecavas vidusskolas darbmācības skolotāju. Kā eksterns beidzis Iecavas vidusskolu un 1969. gadā iestājies Daugavpils pedagoģiskā institūta Vēstures fakultātes neklātienes nodaļā. Pēc institūta absolvēšanas strādājis Iecavas ķimikāliju bāzē par pārvaldnieku. No 1978. gada līdz pensijas vecumam mācījis darbmācību Zālītes speciālajā internātskolā. Novadpētnieka vaļasprieku klāstā bijusi zolītes spēle, grāmatu kolekcionēšana. Novadpētnieka vēlēšanās bijusi izveidot Iecavas novada vēstures muzeju. A. Anuzis mūžībā aizgājis 2006. gada 21. decembrī un apglabāts Iecavas Sila kapos.
Sabiedriskā darbība
1990. gadā Iecavas pilsētā un pagastā izveidojās divu sabiedrisko organizāciju — Nacionālo karavīru biedrības un «Daugavas Vanagi» nodaļas, abas izveidoja kopēju valdi. Par tās priekšsēdētāju ievēlēja Arvīdu Anuzi. Abas organizācijas vāca ziedojumus Iecavas luterāņu baznīcai un Iecavas Brīvības pieminekļa restaurācijai; 1995. gadā uzcelts piemineklis 2. robežsardzes pulka karavīriem, kuri 1944. gada rudenī cīnījās Iecavas pagasta «Grimu» māju apkaimē; 1996. gadā starp Zālītes un Garozas dzelzceļa staciju mežā atklāts piemineklis nacionālajiem partizāniem; 1998. gadā atklāts piemineklis Iecavas-Baldones ceļa malā 2. robežsardzes 1. bataljona kritušajiem karavīriem. Par sabiedrisko darbību A. Anuzis saņēmis vairākas atzinības zīmes, kā arī apbalvots kā Iecavas "Gada cilvēks".
Mesines līcis
Mesines līcis, arī Mesiniks (el), ir Jonijas jūras līcis Peloponēsas pussalas austrumu piekrastē, kas atdala Mesēnijas pussalu no Mani pussalas. Līcis apskalo Mesēnijas dienvidus un Mani pussalas dienvidrietumu piekrasti. Līča rietumos atrodas Venetiko sala, bet dienvidaustrumos līcis robežojas ar Tenara ragu. Rietumu piekraste ir zema un to klāj auglīgas lauksaimniecības zemes, kas ir daļa no Pamisas līdzenuma. Austrumu piekrasti veido Taigeta dienvidu nogāzes, diezgan klinšainas un nepiemērotas kāpšanai, daudzās vietās ar stāvām jūrā izvirzītām kraujām. Apdzīvotu vietu tur ir maz.
Ziemeļu daļa ir samērā blīvi apdzīvota ar Kalames un Mesines pilsētām. Rietumu daļā ir daudz smilšu pludmaļu, kas piesaista tūristus. Līča ziemeļaustrumos ir liela ostas pilsēta, Kalame, netālu no kuras līcī ietek Pamisas upe. Līča piekrastē ir izvietojušies daudzi piejūras kūrorti.
Gar līča austrumu piekrasti iet ceļš Kalame — Areopole. Līča ziemeļos atrodas nacionālais ceļš 82, bet gar rietumu piekrasti iet ceļš Koroni — Rizomila.
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas gar līci:
Džeimss Krofords
Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja Kicbīelē supergigantā, bet nefinišēja. 2016. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja sudraba medaļu supergigantā. Nākamajā Pasaules čempionātā junioriem 2017. gadā Orē ieguva zelta medaļu komandu sacensībās.
Phjončhanā ieņēma 20. vietu kombinācijā un 29. vietu milzu slalomā. Startēja arī supergigantā, bet nefinišēja. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2019. gadā Orē. Vienīgais starts bija supergigantā, kurā ieņēma 36. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā Kortīnā d'Ampeco labāko rezultātu sasniedza kombinācijā — 4. vietu.
Pekinā izcīnīja bronzas medaļu kombinācijā. Tā bija vēsturiski pirmā olimpiskā medaļa Kanādai šajā disciplīnā. Arī pārējās disciplīnās, kurās startēja, iekļuva sešiniekā, ieņemot 4. vietu nobraucienā un 6. vietu supergigantā. pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā. Supergiganta sacensībās Kvitfjellā, Norvēģijā, ieņēma 2. vietu, piekāpjoties tikai norvēģu kalnu slēpotājam Aleksanderam Omotam Kildem.
2023. gada Pasaules čempionātā Kurševelā izcīnīja zelta medaļu supergigantā, par vienu sekundes simtdaļu pārspējot Kildi.
ManaBalss.lv
Par platformas manabalss.lv izveidi Jānis Erts saņēmis Eižena Āriņa balvu.
2015. gada 29. jūnijā vietnes uzturētāji paziņoja par lapas versijas izveidi krievu valodā, ar mērķi integrēt krievvalodīgos Latvijas pilsoņus pilsoniskās līdzdalības procesos. 2016.gada septembrī, sadarbībā ar Eiropas Latviešu apvienību, norisinājās kampaņa “Lai ManaBalss skanēj tālu!”, kuras rezultātā, ārzemju latviešiem kļuva iespējams parakstīties vietnē ar savu banku maksājuma kartēm.
Statistika
Saskaņā ar pašu publicētiem datiem 2019. gadā 3 iniciatīvas Saeima ir atbalstījusi un iestrādājusi likumdošanā. 13 iniciatīvas ir iesniegtas Saeimā. 190 iniciatīvu iesniegumi ir tikuši izskatīti; no tiem 56 iniciatīvas ir publicētas sabiedrības balsošanai. 257 064 balsojumi 2019. gadā par iniciatīvām platformā ManaBalss. 43 825 jauni platformas lietotāji, kas ir balsojuši par iniciatīvām. 285 784 ir kopējais lietotāju skaits kopš 2011. gada, kas ir balsojuši par iniciatīvām — virs 15% no visas Latvijas tautas. Platformas apmeklētāju skaits, kas vienkārši izlasa piedāvājumu un ziņas, ir daudz lielāks. 1 416 446 — par iniciatīvām nodoto balsu skaits no 2011. gada līdz 2020. gada 20. janvārim. 2019. gadā platformas darbu atbalstīja ap 24 000 unikālo ziedotāju! Kopš 2011. gada unikālo ziedotāju skaits ir virs 59 000. Populārākā mikroziedojumu summa ir no 0,50 EUR līdz 5 EUR.
Baloži
Baložu ģints (Columba) ir viena no baložu dzimtas (Columbidae) ģintīm, kas pieder tipisko baložu apakšdzimtai (Columbinae). Šajā ģintī ir 35 baložu sugas, no kurām vairākas ir izmirušas. Baložu ģints sugu dabīgais izplatības areāls saistīts ar Veco Pasauli, bet vairākas sugas introducētas visā pasaulē, piemēram, klinšu balodis.
Latvijā
Latvijā savvaļā sastopamas trīs sugas: mājas balodis (Columba livia domestica), meža balodis (Columba oenas) un lauku balodis (Columba palumbus).
Baložu pieradināšana
Pirms vairāk kā 5000 gadiem, pieradinot klinšu balodi (Columba livia), tika iegūts mājas balodis (Columba livia domestica). Mājas balodis jau sen vairs nedzīvo tikai nebrīvē kopā ar cilvēkiem. Šī pasuga ir atgriezusies atpakaļ savvaļā un tai ir liels izplatības areāls, tā kā balodis gadsimtiem ilgi ir ceļojis līdzi cilvēkam. Lai atšķirtu pieradinātos no savvaļā dzīvojošiem mājas baložiem, pēdējos informācijas avotos mēdz saukt arī par savvaļas baložiem (en). Savvaļas mājas baloži un klinšu baloži savstarpēji brīvi pārojas, kas pēc ornitologu domām ar laiku varētu izraisīt ģenētiski tīru klinšu baložu izzušanu savvaļā.
Arī Latvijā kā daudzviet citur pasaulē savvaļā sastopami nevis klinšu baloži, bet savvaļas mājas baloži.
Etimoloģija
Ģints zinātniskais nosaukums — Columba cēlies no latīņu valodas sieviešu dzimtes vārda, kas latviski nozīmē 'dūja, balodis' (vīriešu dzimtē — columbus). Grieķu valodā κολυμβίς (kolumbis — 'nirējs') tiek izmantots, lai apzīmētu klinšu balodi, kas ir parasta baložu suga Grieķijā un kura spārnu kustības lidojumā atgādina peldētāja roku kustības.
Sistemātika
Baložu ģints (Columba)
Henrijs Kevils
Henrijs Viljams Delglīšs Kevils (en; dzimis ) ir britu aktieris. Plašu atpazīstamību ieguvis pēc DC Comics Supermena tēla atveidošanas DC Extended Universe, kā arī pēc titullomas Netflix fantāzijas seriālā The Witcher (2019–pašlaik).
Savu aktiera karjeru uzsāka piedaloties filmās "Grāfs Monte Kristo" (2002) un I Capture the Castle (2003). Vēlāk viņš filmējās otrā plāna lomās dažādos televīzijas seriālos, tostarp BBC seriālā The Inspector Lynley Mysteries, ITV seriālā "Midsomeras slepkavības" (Midsomer Murders) un Showtime kanāla seriālā "Tjūdori" (The Tudors). Piedalījies arī vairākās Holivudas filmās, tādās kā "Tristans un Izolde" (Tristan & Isolde, 2006), "Zvaigžņu putekļi" (2007), Blood Creek (2009) un "Nemirstīgie" (2011).
Kevils starptautisku atpazīstamību ieguva pēc Supermena lomas atveidošanas DC Extended Universe supervaroņu filmās "Tērauda vīrs" (2013), "Betmens pret Supermenu: Taisnības rītausma" (2016) un "Taisnības līga" (2017). Pēc Kristiana Beila, kas attēlojis Betmenu, un Endrū Gārfīlda, kas attēlojis Zirnekļcilvēku, viņš kļuvis par trešo britu aktieri, kas filmās atveidojis amerikāņu komiksu supervaroni. Tāpat viņš kļuva par pirmo neamerikāni, kas filmā attēlojis Supermenu. H. Kevils pretendēja uz Supermena lomu arī filmā "Supermens atgriežas", taču tajā zaudēja Brendonam Rūtam.
Vēl viņš filmējies spriedzes spiegu filmās "Vīrs no U.N.C.L.E." (2015) un "Neiespējamā misija: Sekas" (2018).
Garsliede
Garsliede jeb vienlaidus sliežu ceļš, jeb bezsalaidņu ceļš ir visprogresīvākā un pilnīgākā konstrukcija sākot no 1950. gadiem, pateicoties tam, ka nav sliežu salaidņu, samazinās dinamiskās slodzes uz sliežu ceļu, būtiski samazinās ritošā sastāva riteņu nodilums un rites pretestība, kas samazina vilcei nepieciešamo degvielas un elektroenerģijas patēriņu. Sliežu salaidņu skaita krasa samazināšanās ļauj ekonomēt līdz 1,8 t metāla uz kilometru dzelzceļa un ievērojami pazemina izdevumus sliežu ceļa uzturēšanai un remontam. Garsliedes ceļa kalpošanas laiks, salīdzinot ar salaidņu ceļu, ir par 20% garāks, koka gulšņu par 8—13%, balasta (līdz attīrīšanai) par 25% garāks, bet darba patēriņš tekošajam remontam samazinās par 10—30%.
Garsliedes ceļu izgatavo no termiski pastiprinātām standarta sliedēm smaguma diapazonā no 55 – 75 kg /m bez bultskrūvju caurumiem. Sliedes sametina ar elektrokontakta metodi stacionārās vai pārvietojamās kontaktmetināšanas mašīnas. Lauku apstākļos sliedes sametina ar termītmetinājuma metodi, kad izmanto siltumu alumīnijpulvera porcijas degšanas rezultātā.
Sākotnēji garsliežu posmu garums bija 100 – 800 m, kas ļauj to iekraut  speciālā vilcienā uz specplatformām, kas aprīkotas ar rullīšiem. Starp garsliedēm novietoja 12,5 m sliežu posmus, lai, mainoties sezonas temperatūrai, garsliedei ļautu brīvi “elpot” un nepieciešamības gadījumā veiktu sprieguma regulēšanas darbus. Visu ceļā ieklāto izlīdzinošo sliežu komplektu sauc par izlīdzinošo laidumu. Lai nodrošinātu nepieciešamo sliežu ceļa izturību, izlīdzinošo laidumu sliežu salaidnēs izmantoja uzliktņus ar sešiem caurumiem un paaugstinātas izturības tērauda salaidnes bultas.
Tomēr kopš 2000-jiem tehnoloģija ir attīstījusies un ļauj ieklāt ceļā neierobežota garuma garsliedes, stingri ievērojot to ielikšanas tehnoloģiju.
Viena no galvenajām garsliedes ceļa īpatnībām ir tā, ka labi nostiprinātas sliedes, temperatūrai pazeminoties vai paaugstinoties, nevar izmainīt savu garumu. Šī iemesla dēļ tajās rodas ievērojami garenvirzienā vērsti stiepes vai spiedes spēki, kas sasniedz 100—200 kN. Karstā laikā tas var novest pie ceļa izmetuma, bet aukstā — pie posma lūzuma. Šo apsvērumu dēļ garsliedes ceļus būvē uz šķembu balasta ar dzelzsbetona gulšņiem. Balasta prizmu rūpīgi noblīvē. Rietumeiropā ātrgaitas dzelzceļa maģistrāles gulšņus iebetonē virsbūvē, bet virsbūvi novieto uz betona vai asfalta līdzenas pamatnes.
Garsliedi nostiprina aptuveni +30⁰C sliežu temperatūrā, nodrošinot minimālu berzes pretestību sliedēm pret sliežu stiprinājumiem, nostiprināšanas laikā tās noliekot uz speciāliem rullīšiem. Pēc šādas sliežu nostiprināšanas ļauj sliežu ceļam izturēt temperatūras svārstības Latvijas meteoroloģiskajā zonā un neiziet no ierindas. Sliedi ieved temperatūras režīmā izmantojot tās uzsilšanu gaisa temperatūrā un saules staru radiācijā vai mehāniski to stiepjot ar hidraulisko ierīci, vai arī vienmērīgi sildot ar gāzes degļiem.
Sevišķi efektīvs vienlaidus sliežu ceļš ir posmos, pa kuriem norit ātrgaitas vilcienu satiksme. Šādu posmu virsbūvei ir izvirzītas paaugstinātas prasības. Sevišķa vērība jāpievērš tam, lai novērstu viļņveidīgu sliežu darba virsmu izdilumu. To novērš, slīpējot sliedes ar speciālu sliežu slīpēšanas vilcienu. Ceļš jānodrošina pret garenbīdi.
Vilnis Ķirsis
Vilnis Ķirsis (dzimis ) ir latviešu ekonomists, uzņēmējs un politiķis, pašlaik ir Rīgas domes deputāts, bijis arī Saeimas deputāts divos tās sasaukumos. Pārstāv partiju "Vienotība", iepriekš bijis Reformu partijas biedrs. Pēc Rīgas domes priekšsēdētāja Mārtiņa Staķa demisijas, kā viens no priekšsēdētāja vietniekiem, apstiprināts par Rīgas domes priekšsēdētāja pienākumu izpildītāju. 2023. gada 17. augustā ievēlēts par Rīgas domes priekšsēdētāju.
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Rīgas Hanzas vidusskolā, kā arī Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē, kur 2004. gada ieguvis maģistra grādu ekonomikā. Ir latviešu studentu korporācijas Beveronija biedrs.
Bijis uzņēmuma Fors Fortis valdes priekšsēdētājs, kā arī valdes loceklis uzņēmumā Cannmeat.
Politiskā darbība
No Zatlera Reformu partijas kandidēja 2011. gada rudenī notikušajās Saeimas ārkārtas vēlēšanās, netika ievēlēts parlamentā, taču kļuva par Ekonomikas ministrijas parlamentāro sekretāru. 2013. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās ar otro numuru Reformu partijas sarakstā, taču saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu. No V. Ķirsis saņēma 11. Saeimas deputāta mandātu uz laiku, kamēr partijas biedrs Vjačeslavs Dombrovskis pildīja ministra pienākumus.
2014. gada maijā V. Ķirsis izstājās no Reformu partijas un pārgāja uz partiju "Vienotība". No tās saraksta ar spēcīgas individuālās kampaņas palīdzību Vidzemes vēlēšanu apgabalā ievēlēts 12. Saeimā.
2023. gada vasarā Rīgas domes vadošā koalīcija sabruka, viens no iemesliem bija iespējamās nelikumības satiksmes jomas būvniecības projektos, par kuru atbildība pašvaldībā bija domes priekšsēdētāja vietniekam V. Ķirsim. Pēc Rīgas domes priekšsēdētāja Mārtiņa Staķa demisijas V. Ķirsis kā viens no priekšsēdētāja vietniekiem tika apstiprināts par Rīgas domes priekšsēdētāja pienākumu izpildītāju.
Dimetilsulfoksīds
Dimetilsulfoksīds (DMSO) ir organisks savienojums, kas pieder pie sulfoksīdiem. Tas ir bezkrāsains, mazliet viskozs šķidrums ar specifisku saldenu garšu. Pilnīgi tīrā veidā praktiski bez smaržas, bet neattīrīts dimetilsulfoksīds ož pēc dimetilsulfīda. Ar ūdeni un etanolu jaucas jebkurās attiecībās; jaucas arī ar daudziem citiem šķīdinātājiem. Samērā higroskopisks. DMSO pieder pie polārajiem aprotonajiem šķīdinātājiem ar augstu viršanas temperatūru. Tajā viegli šķīst kā organiskas vielas, tā arī daudzi neorganiskie sāļi. Plaši tiek izmantots ķīmijā un medicīnā.
Vēsture
Pirmo reizi sintezējis krievu ķīmiķis Aleksandrs Zaicevs 1866. gadā, oksidējot dimetilsulfīdu ar slāpekļskābi. Šī savienojuma sīkāka izpēte sākās tikai 1958. gadā, pēc tā unikālo šķīdināšanas spēju atklāšanas. 1960. gadā DMSO sāka ražot rūpnieciski.
Iegūšana
Galvenā dimetilsulfoksīda iegūšanas metode ir dimetilsulfīda oksidēšana. Rūpniecībā parasti tam izmanto slāpekļskābi. DMSO ir arī celulozes un papīra rūpniecības blakusprodukts. Pasaulē ik gadus ražo desmitiem tūkstošu tonnu dimetilsulfoksīda.
Laboratorijas apstākļos DMSO ērtāk iegūt, selektīvi oksidējot dimetilsulfīdu ar kālija perjodātu sistēmā organisks šķīdinātājs—ūdens. Tomēr parasti laboratorijā DMSO iegūt nav praktiski, jo strādāt ar dimetilsulfīdu ir neparocīgi, turklāt DMSO ir lēts, pieejams šķīdinātājs.
Lai DMSO attīrītu no dimetilsulfīda, sulfonu un ūdens piejaukumiem, to glabā 12 stundas virs bārija oksīda, nātrija hidroksīda vai aktivēta alumīnija oksīda, pēc tam destilē vakuumā.
Īpašības
Sajaucot ar ūdeni, maisījums samērā stipri sasilst.
Reaģē ar metiljodīdu, veidojot sulfoksonija jona atvasinājumu (trimetilsulfoksonija jodīdu [(CH3)3SO]I), kas savukārt spēj iedarboties ar nātrija hidrīdu, veidojot īpatnēju savienojumu — sēra ilīdu:
Dimetilsulfoksīds var būt ligands kompleksajos savienojumos.
DMSO ir samērā maztoksiska viela (nāvējošā deva apmēram divreiz lielāka, nekā etanolam), taču tīrā veidā var radīt ādas kairinājumu. DMSO veicina citu indīgu vielu uzsūkšanos caur ādu.
Izmantošana
Dimetilsulfoksīds ir ļoti svarīgs bipolārais aprotonais šķīdinātājs. Tas ir daudz mazāk toksisks, kā citi šāda veida šķīdinātāji (dimetilformamīds, dimetilacetamīds, N-metil-2-pirolidons). Pateicoties savām šķīdināšanas spējām, DMSO bieži lieto par šķīdinātāju ķīmiskās reakcijās ar neorganisku sāļu līdzdalību, piemēram, nukleofilās aizvietošanas reakcijās, jo DMSO labi solvatē katjonus, bet nesolvatē nukleofilos anjonus. Tā kā DMSO viršanas temperatūra ir augsta, tas iztvaiko ļoti lēni un ir ērts šķīdinātājs reakciju veikšanai paaugstinātā temperatūrā. Zemās temperatūrās dimetilsulfoksīda lietošana ir ierobežota, jo tas viegli sasalst. Bieži pēc reakcijas beigām izreaģējušo maisījumu atšķaida ar ūdeni, lai nogulsnētu organiskās vielas.
Organiskajā sintēzē lieto par maigu oksidētāju, piemēram, Ficnera—Mofata oksidēšanā (Pfitzner–Moffatt oxidation) vai Sverna oksidēšanā (Swern oxidation).
Pilnīgi deiterēts DMSO, kam visi ūdeņraža atomi aizvietoti ar deitēriju, tiek lietots par šķīdinātāju kodolu magnētiskās rezonanses spektroskopijā. DMSO lieto arī mikroelektronikas rūpniecībā.
Dimetilsulfoksīds ir efektīvs līdzeklis krāsas traipu iztīrīšanai; tas ir mazāk bīstams, nekā benzīns vai dihlormetāns. DMSO, tāpat kā nitrometāns, pieder pie retajiem šķīdinātājiem, ar ko iespējams notīrīt nesen sacietējušu ciānakrilāta "superlīmi", kā arī vēl nesacietējušas montāžas putas. DMSO šķīdina tikai pašu virsējo superlīmes kārtiņu, tādēļ tīrāmo virsmu jāberž ilgstoši, lietojot dimetilsulfoksīdā samērcētu lupatiņu un gumijas cimdus.
Medicīnā dimetilsulfoksīda (Dimethylis sulfoxidum) ūdens šķīdumu vai gelu lieto ārīgi kā pretiekaisuma un pretsāpju līdzekli. DMSO ietilpst arī ziežu sastāvā, lai atvieglotu aktīvo vielu uzsūkšanos caur ādu.
Dimetilsulfoksīdu iespējams izmantot kā ķīmisko ieroču komponentu, jo tas atvieglo indīgo kaujas vielu nokļūšanu organismā.
Slāpekļa(II) oksīds
Slāpekļa(II) oksīds (NO) ir viens no slāpekļa oksīdiem, kas pieder pie reti sastopamajiem sāļus neradošajiem oksīdiem. Normālos apstākļos slāpekļa(II) oksīds ir bezkrāsaina, ūdenī slikti šķīstoša gāze, kas gaisā uzreiz kļūst brūna, jo oksidējas par slāpekļa(IV) oksīdu. NO ir grūti sašķidrināms; šķidrā un cietā veidā šī viela ir gaiši zilā krāsā. Tā kā NO molekulā ir viens nesapārots elektrons (tas ir brīvais radikālis), slāpekļa(II) oksīds spēj veidot vāji saistīta dimēra molekulas N2O2. 25% no sašķidrināta NO ir dimērs, bet sasalis slāpekļa(II) oksīds ir pilnībā dimerizējies.
Iegūšana
Slāpekļa(II) oksīdu var iegūt, iedarbojoties uz slāpekļskābi vai slāpekļpaskābi ar reducētājiem, parasti metāliem.
Brukna
Brukna (agrāk arī Lielbrukna) ir ciems Bauskas novada Dāviņu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Iecavas upes kreisajā krastā 7 km no pagasta centra Dāviņiem, 20 km no novada centra Bauskas un 69 km no Rīgas.
Slāpekļa(II) oksīds
Iegūšana
Laboratorijā NO iegūst, iedarbojoties uz varu ar atšķaidītu slāpekļskābi:
Brukna
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Bruknas muižas (Lielbruknas; Brucken) centra. Līdz 1949. gadam Bruknas pagasta, līdz 1963. gadam — Bruknas ciema centrs. Netālu no ciema atrodas Lielbruknas dzirnavu senkapi (valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis) un Bruknas pilskalns (vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis). Bruknas muižas apbūve ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Slāpekļa(II) oksīds
Iegūšana
Līdzīgu reakciju ar dzīvsudrabu sērskābes klātienē izmanto slāpekļskābes satura noteikšanai: Atšķirībā no iepriekšējās reakcijas, pilnīgi viss slāpeklis no slāpekļskābes pāriet gāzveidīgajā NO, tādēļ tā tilpumu var izmērīt speciālā ierīcē — Lunges nitrometrā — un izrēķināt, cik ir bijis slāpekļskābes.
Tīrāku NO gāzi var iegūt, izmantojot reakcijas:
Rūpniecībā NO iegūst ar katalītisku metodi, oksidējot amonjaku virs platīna katalizatora:
Slāpekļa(II) oksīds ir vienīgais no slāpekļa oksīdiem, kas var veidoties no vienkāršām vielām, tieši reaģējot slāpeklim ar skābekli: Šī reakcija, kam ir ķēdes reakcijas mehānisms, notiek tikai ļoti augstā temperatūrā (virs 3000 °C). Dabā NO šādi veidojas zibens izlādes laikā.
Molekulas uzbūve
NO molekulā ir nepāra skaits elektronu, tādēļ viens no tiem ir nesapārots un šī molekula uzskatāma par stabilu brīvo radikāli. Molekulāro orbitāļu metode nosaka, ka šis elektrons atrodas irdinošajā orbitālē, tādēļ ķīmiskās saites kārta NO molekulā ir 2,5 (tā ir vidēja starp divkāršo un trīskāršo saiti). Nesapārotā elektrona atrašanās irdinošajā orbitālē rada tam grūtības ķīmiskās saites veidošanā — tas nosaka šī brīvā radikāļa stabilitāti un dimerizēšanos tikai zemās temperatūrās.
Veidojoties pozitīvam molekulārajam jonam NO+, pirmais tiek zaudēts tieši irdinošais nesapārotais elektrons, tādēļ saites kārta šādā jonā pieaug līdz 3 (tā ir trīskāršā saite, tāpat kā slāpekļa molekulā). NO+ jonu sauc par nitroziljonu jeb nitrozonija jonu. Tas var veidot stabilus sāļus, piemēram, nitrozonija perhlorātu [NO]ClO4.
NO molekula ir paramagnētiska (to pievelk magnēts).
Ķīmiskās īpašības
Slāpekļa(II) oksīds ir visai reaģētspējīga viela. Tas kāri reaģē ar gaisa skābekli:
NO reaģē arī ar hloru un bromu, veidojot nitrozilhalogenīdus — nitrozilhlorīdu NOCl un nitrozilbromīdu NOBr. Iedarbojoties ar NO uz koncentrētu sērskābi skābekļa klātienē, veidojas nitrozilsērskābe. NO var oksidēt līdz slāpekļskābei ar hromskābi, paskābinātu kālija permanganāta šķīdumu vai hlorapskābi. Savukārt, iedarbojoties ar sēra dioksīda ūdens šķīdumu, NO reducējas līdz dislāpekļa oksīdam. Ar hroma(II) sāļiem vai SnCl2 NO var reducēt līdz amonjakam vai hidroksilamīnam.
NO var būt ligands dažādos kompleksos, ko sauc par nitrozilkompleksiem. Piemēram, ievadot NO dzelzs(II) sulfāta šķīdumā, veidojas dzelzs nitrozosulfāta [Fe(NO)]SO4 šķīdums. Šie savienojumi nav stabili un karsējot NO izdalās no šķīdumiem. Pavisam stabili ir tā saucamie nitroprusīdi, kas satur komplekso jonu [Fe(CN)5NO]2−. Nitroprusīdi pēc ķīmiskās uzbūves ir asinssāļiem līdzīgas vielas.
Atrašanās dabā
Atmosfērā NO piedalās fotoķīmiskajos procesos, kas rada smogu, tas ietilpst arī akmeņogļu degšanas produktu sastāvā, kā arī veidojas, degot tabakai.
Bioloģiskā nozīme
1916. gadā tika konstatēts, ka NO veidojas arī dzīvos organismos - baktērijās. Sākot ar 1981. gadu, sāka pētīt šīs mazās molekulas biosintēzi zīdītāju organismā. 1986. gadā atklāja, ka NO ir endoteliālais relaksācijas faktors, kas uztur asinsvadus pastāvīgā atslābinātā stāvoklī. Drīz atklāja, ka slāpekļa oksīds piedalās daudzos fizioloģiskos procesos organismā: asinsvadu tonusa regulācijā, neirotransmisijā, lielās koncentrācijās tas iedarbojas citostatiski vai citotoksiski un kalpo kā šūnu imunitātes efektors. 1992. gadā slāpekļa oksīdu pasludināja par gada molekulu. 1998. gadā piešķīra Nobela prēmiju medicīnā un fizioloģijā par ieguldījumu NO izpētē trim zinātniekiem: Robertam Fērčgotam (Robert F. Furchgott), Feridam Mirā (Ferid Murad) un Luijam Ignaro (Louis J. Ignarro).
NO biosintēze
NO sintezē fermenti NO sintāzes (NOS) (EC 1.14.23.) no aminoskābes L-arginīna, oksidējot vienu no terminālajiem N atomiem tās guanidīna grupā. Ja šūnās trūkst L-arginīna, NOS var veidot superoksīda radikāļus (O2−) un ūdeņraža peroksīdu (H2O2).Organismā ir trīs NOS izoformas: neironālā (nNOS jeb NOS I), inducējamā (iNOS jeb NOS II) un endoteliālā (eNOS jeb NOS III). Tās kodējošie gēni atrodas, attiecīgi, 12., 17. un 7. hromosomā.
NOS struktūra
Katrs NOS polipeptīds sastāv no oksidenāzes domēna N-galā, kas veido fermenta aktīvo centru, kur noris NO sintēze, un reduktāzes domēna C-galā. Tiem vidū atrodas Ca2+ un kalmodulīnu (CaM) saistošās sekvences. Aktīvā formā NOS ir homodimērs — apvienojas divi vienādi NOS polipeptīdi.
NOS polipeptīda N-galā piesaistās tās aktivitāti regulējošie proteīni, kas nosaka fermenta lokalizāciju šūnā — tā spēju piesaistīties pie noteikta plazmas membrānas domēna vai metaboliska kompleksa, piemēram, sintrofīna muskuļšūnās, postsinaptiskajiem proteīniem nervu šūnās, u.c. eNOS, nNOS un iNOS oksigenāzes domēnā ir motīvi, kur piesaistīties kaveolīnam - šūnas membrānas strukturālam proteīnam, kas atrodas kaveolās — vietās, kur atrodas receptori, G proteīns un proteīnkināzes.
Bioķīmiskās reakcijas, kurās iesaistās NO
NO ir lipofils un viegli difundē no šūnas uz šūnu cauri membrānu fosfolipīdu slānim.
NO, būdams radikālis, ir ķīmiski ļoti aktīvs un strauji iesaistās reakcijās — tā pussabrukšanas laiks ir ļoti īss: no 5 sekundēm ūdens šķīdumos in vitro līdz 120 milisekundēm organismā jeb in vivo. NO koncentrāciju audos un ķermeņa šķidrumos bieži raksturo ar tā oksidācijas galaproduktu koncentrāciju (nitrītu NO2− un nitrātu NO3−, ko kopā apzīmē: NOx), jo NO ļoti strauji oksidējas, venozās asinīs NO koncentrācija ir 0,02 μM, bet NO2 — 30 μM.
NO iesaistās pievienošanas, aizvietošanas un oksidēšanās-reducēšanās reakcijās ar proteīniem, kas satur hēma un ārpushēma dzelzi. NO viegli saistās pie hēma grupas Fe atoma hemoglobīnā. Pēc šāda mehānisma notiek arī guanilātciklāzes aktivācija, kas nodrošina vairākas NO fizioloģiskās funkcijas: gludās muskulatūras atslābināšanu, neirotransmisiju, trombocītu agregāciju.
Ja NO veidojas lielā koncentrācijā, tas iesaistās brīvo radikāļu reakcijās. Tas notiek iekaisuma procesā vai dažādu slimību (neirodeģeneratīvu, kā Pārkinsona slimība vai hronisku iekaisumu — reimatoīdais artrīts) gadījumos.
Piemēram, reakcijā ar superoksīda radikāli (O2−) NO veido ļoti toksisku peroksinitrīta anjonu (ONOO−), kas olbaltumvielās nitrolizē tirozīna atlikumus.
NO reakcijai ar lipīdu peroksīdiem (LO•2) ir pozitīva nozīme, tā aizsargā audus, pārtraucot lipīdu peroksidāciju: NO• + LO•2 → LOONO
NO ļoti viegli saistās ar cisteīna tiola grupām (R−SH) un otrējiem amīniem (R−H2N), veidojot atbilstošus nitrozosavienojumus: nitrozotiolus (R−S−NO) un nitrozoamīnus (R2N−NO).
NO ietekmē gēnu ekspresiju kā prokariotu, tā arī eikariotu šūnās. NO un tā oksidācijas produkti izraisa vairāku transkripcijas faktoru posttranslācijas modifikāciju. Transkripcijas faktoru sastāvā esošās cisteīna -SH grupas var tikt oksidētas, izveidojot disulfīda (S−S) tiltiņus, vai nitrozilētas, NO reaģējot ar −SH grupām (izveidojas nitrozotioli). Rezultātā mainās transkripcijas faktoru telpiskā konformācija un tie nespēj saistīties ar DNS un veikt savas funkcijas.
Uldriķis
Uldriķis var būt:
Autoceļš V2
V2 autoceļš Pievedceļi autoceļam Valdlauči–Rāmava A, B ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu A7 pie Rāmavas ar autoceļu V1. Autoceļš ir 6,5 km garš, klāts ar asfaltbetona segumu un atrodas Ķekavas novada Ķekavas pagastā.
Autoceļa V1 tiešā tuvumā atrodas Rudzu muiža.
Adams Marušičs
Adams Marušičs (sr, dzimis ) ir Serbijā dzimis Melnkalnes futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Melnkalnes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Marušičs pārstāv Itālijas A sērijas komandu Romas "Lazio".
Eižena Āriņa balva
Eižena Āriņa balva ir Latvijas Zinātņu akadēmijas apbalvojums datorzinātnē un tās pielietojumos, to var saņemt tikai vienu reizi mūžā. Balva nosaukta latviešu matemātiķa un datorzinātnieka Eižena Āriņa vārdā.
Adams Marušičs
Sasniegumi
Lazio
Eižena Āriņa balva
Balvas saņēmēji
Balvu saņēmuši:
Deizija Ridlija
Deizija Džeza Izbela Ridlija (en; dzimusi ) ir angļu aktrise.
Aktiermākslu apguvusi Tring Park School for the Performing Arts. Aktrises karjeru sākusi ar dažādām mazām lomām televīzijā un īsfilmās, kino debitējusi 2015. gada šausmu filmā Scrawl. Pēc tam guvusi ievērību ar Rejas lomu "Zvaigžņu karu" trešās triloģijas filmās ("Zvaigžņu kari: Spēks mostas", "Zvaigžņu kari: Pēdējie džedi").
Leons II
Karjeras sākums
Par Leona II dzīvi zināms ļoti maz. Pēc dzimšanas viņš bijis sicīlietis vārdā Benedikts, kāda Paula — iespējams, ārsta — dēls. Labi pratis latīņu un grieķu valodas. Iespējams, ka viņš kļuva par vienu no daudzajiem Romas sicīliešu izcelsmes garīdzniekiem pēc Arābu kalifāta postošajiem uzbrukumiem Sicīlijai 7. gadsimta vidū. Leons bijis pazīstams kā daiļrunīgs sludinātājs, kurš interesējies par garīgo mūziku un izcēlies ar labdarību nabadzīgajiem. Viņa priekštecis pāvests Agatons atbalstījis viņa karjeru un 680. gadā iecēlis viņu par kardinālu.
Pāvesta amatā
Leo īslaicīgais pontifikāts neļāva viņam daudz paveikt. Viņš apstiprināja Sestā ekumeniskā (jeb Trešā Konstantinopoles) koncila (680–681) dekrētus, kas bija vērsti pret monotelētismu. Pēc tam, kad Leons bija paziņojis imperatoram, ka koncila pieņemtie akti ir apstiprināti, viņš tos darīja zināmus arī impērijas rietumdaļas iedzīvotājiem. Vēstulēs, kas rakstītas vestgotu valdniekam, bīskapiem un augstmaņiem, viņš paskaidroja koncila lēmumu un aicināja arī bīskapus parakstīt tā dekrētus. Šī koncila laikā kādreizējais pāvests Honorijs I tika apvainots ķecerībā un anatēmizēts par iecietību pret monotelētiem. Leons pielika lielas pūles, lai kļūtu skaidrs, ka, nosodot Honoriju, viņš to darīja nevis tāpēc, ka Honorijs būtu mācījis ķecerību, bet gan tāpēc, ka tas nebija pietiekami aktīvi pret to iestājies, ļaujot sevi ietekmēt tendencioziem tulkojumiem. Tā kā impērijas rietumdaļā monotelētisms nekad nebija bijis populārs, viņam nebija grūti tajā panākt atbalstu šai jautājumā. Saskaņā ar pāvesta pilnvaru jau pēc viņa nāves Toledo tika noturēta sinode (684), kurā tika apstiprināti Sestā ekumeniskā koncila lēmumi. Vienlaikus ar to saglabājušajās piecās Leona sūtītajās vēstulēs manāms, ka viņš iestājas par lielāku Romas lomu baznīcas dzīvē un vēlētos autonomāku attīstību pretēji impērijas centra — Konstantinopoles nostādnei uz vienotību imperatora varas kontrolē.
Leons izbeidza Ravennas arhibīskapu mēģinājumus izrauties no Romas bīskapu kontroles, par to atceļot nodokli, ko viņi bija agrāk maksājuši, saņemot amata zīmi — palliju. Acīmredzot reaģējot uz langobardu iebrukumiem, Leons pārnesa vairāku mocekļu mirstīgās atliekas no katakombām uz baznīcām pilsētas sienu iekšpusē. Leons savas darbības laikā arī reformēja gregoriāņu dziedājumus un sacerēja vairākas svētās himnas.
Nāves laiks
Par Leona II miršanas datumu nav vienprātības: tiek nosaukti 683. gada 23. maijs un apglabāšana Vatikānā 28. jūnijā, kā arī nāve 28. jūnijā. Pēc nāves tika iecelts par katoļu svēto un 28. jūnijā tika atzīmēta viņa piemiņas diena katoļu kalendārā, tomēr vēlāk tā tika pārcelta uz 3. jūliju, kurš ir vēl viens iespējamais nāves datums.
Sociālais dialogs
Sociālais dialogs (ES tiesību izpratnē) ir dialogs starp arodbiedrībām un darba devēju organizācijām jeb t.s. sociālajiem partneriem. ES sociālais dialogs attiecas uz diskusijām, konsultācijām, sarunām un kopīgu rīcību, kas iekļauj organizācijas, kas pārstāv industrijas abas puses (darba devējus un darba ņēmējus).
Ar sociālo dialogu Starptautiskā Darba organizācija starptautisko tiesību izpratnē apzīmē visu veidu pārrunas, konsultācijas vai vienkārši informācijas apmaiņu starp vai ar valdības, darba devēju un darbinieku pārstāvjiem viņu kopīgi interesējošos jautājumos par ekonomisko un sociālo politiku.
Eiropas Savienības sociālā dialoga prakse ir balstīta uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 154.pantu, kas nosaka Eiropas Komisijas pienākumu konsultēties ar sociālajiem partneriem un 155.pantu, kas nosaka, ka sociālajiem partneriem ir tiesības slēgt nolīgumus, kas tiek ieviesti kā direktīvas un nolīgumus, ko ievieš sociālie partneri.
Starpnozaru sociālais dialogs attiecas uz visām tautsaimniecības nozarēm un darba tirgu.
Sociālam dialogam var būt divas formas:
Sociālais dialogs Latvijā
Latvijā sociālā dialoga mehānisms sāka veidoties 1998.gadā, laikā, kad LR Saeima ratificēja ANO Starptautiskās Darba organizācijas konvencijas Nr.144 „Par trīspusējām konsultācijām starptautisko darba normu pielietošanas sekmēšanu” un Nr. 154 „Par kolektīvo pārrunu atbalstīšanu”. 2004.gadā, pievienojoties Eiropas Savienībai, Latvijai kļuva saistošs Eiropas dibināšanas līgums, kurš paredz konsultācijas ar sociālajiem partneriem un tiesības slēgt nolīgumus, kas tiek ieviesti kā Direktīvas kuras realizē sociālie partneri. Pašlaik Latvijā attīstās sociālais dialogs, lai nodrošinātu sociālo mieru valstī un iesaistītu darba devēju un darbinieku pārstāvjus rīcībpolitikas ieviešanā.
Sociālie partneri Latvijā
Latvijā nacionālā līmeņa sociālie partneri ir divas organizācijas - Latvijas Darba devēju konfederācija, kas darbojas saskaņā ar Darba devēju organizāciju likumu, un Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība, kas darbojas saskaņā ar Arodbiedrību Likumu, kas stājās spēkā 01.11.2014. Likumi paredz ne tikai tiesības saņemt informāciju par aktuālajiem tiesību aktiem, bet arī obligātu pienākumu sniegt darba devēju un darba ņēmēju viedokli.
Divpusējais sociālais dialogs
Nacionālā līmenī divpusējais sociālais dialogs balstās uz LDDK un LBAS Ģenerālvienošanos.
LDDK un LBAS Ģenerālvienošanās paraksta reizi 2 vai 3 gados. Ņemot vērā Latvijas straujo ekonomisko attīstību un jaunos izaicinājumus, abas organizācijas vienojās par nākamā perioda prioritātēm un kopīgiem mērķiem.
Trīspusējais sociālais dialogs
Trīspusējā sociālā dialoga regulējumu var atrast 1998.gada 30.oktobra Ministru prezidenta G.Krasta, Latvijas Darba devēju konfederācijas prezidenta V.Gavrilova un Latvijas Brīvo arodbiedrību savienības priekšsēdētāja A.Olmaņa parakstītajā Nacionālās trīspusējās sadarbības padomes (NTSP) nolikumā.
Vēl viens trīspusējā sociālā dialogu regulējošs dokuments ir 2004. gada 1.oktobrī noslēgtā trīspusējā vienošanās par sociālekonomisko partnerību starp Ministru kabinetu, LDDK un LBAS. Šajā dokumentā puses uzsvērušas trīspusējā dialoga un sociālās partnerības nozīmi, kā arī vienojušās pilnveidot sociālā dialoga mehānismu.
Ebreju nacionāldemokrātu partija
Ebreju nacionāldemokrātu partija bija ebreju politiskā partija Latvijā, kas aizstāvēja ebreju uzņēmēju un tirgotāju intereses. Tās vadītājs bija Leopolds Fišmanis.
Vēsture
Tūlīt pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada decembrī Ebreju nacionāldemokrātu partija deleģēja trīs pārstāvjus uz Tautas padomes sēdēm. 1919. gada jūlijā partija Latvijas Pagaidu valdības sastāvā izvirzīja savu līderi Paulu Mincu, kuru iecēla par Valsts kontrolieri.
Partija piedalījās Satversmes sapulces un 1. Saeimas vēlēšanās Ebreju bloka sarakstā. Ap 1924. gadu zaudēja popularitāti, jo neveltīja laiku ebreju kopienas vispārīgajām problēmām. 1925. gadā rīkotajās 2. Saeimas vēlēšanās piedalījās ar atsevišķu sarakstu un neieguva nevienu vietu.
Toniņu Serezu
Antoniu Karlušs Serezu (pt, dzimis ), pazīstams kā Toniņu Serezu (Toninho Cerezo), ir Brazīlijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Brazīlijas komandā Atlético Mineiro, kur spēlējis 11 gadus. 1983. gadā pārcēlies uz Itālijas komandu AS Roma, kur trīs gadu laikā izcīnījis divus Itālijas kausus. Vēlāk pievienojies Sampdoria, kur 1991. gadā uzvarējis Itālijas A sērijā, ieguvis divus Itālijas kausus un vienu UEFA Kausu ieguvēju kausu. No 1992. līdz 1993. gadam aizvadījis divas veiksmīgas sezonas São Paulo komandā Brazīlijā.
Brazīlijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1977. līdz 1986. gadam. Aizvadījis kopumā 57 mačus, kuru laikā guvis piecus vārtus. Piedalījies 1978. un 1982. gada FIFA Pasaules kausā.
Spēlētāja karjera
Atlético Mineiro
Roma
Sampdoria
São Paulo
Trenera karjera
Kashima Antlers
Al-Shabab
Ansis Kaupēns
Dzīvesgājums
Dzimis kā Alberts Kaupēns Vecplatones pagastā. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, 1919. gadā dienēja Padomju Latvijas armijas 9. latviešu strēlnieku pulkā. 1919. gadā viņš dezertēja, 1919. gada decembrī Kaupēnu iesauca Latvijas armijā, bet viņš atkal dezertēja un Krievijas bēgļu karantīnā saņēma pasi uz Anša Kaupēna vārda.
viņš pastrādāja savu pirmo laupīšanu, savukārt pēdējo —. Šajā laika posmā veicis vairāk nekā 30 laupīšanas un 19 slepkavības, ir arī dedzinājis. Spējis apstādināt un aplaupīt Viesītes šaursliežu dzelzceļa pasažieru vilcienu ( mežā starp Sunāksti un Daudzevu), pārsvarā laupījis ap lielceļiem. Ikdienā strādājis Jelgavā par tapsētāju.
Arestēts, A. Kaupēnam tika izpildīts nāvessods pakarot. Viņš tika aprakts Svētes pagastā. Vēlāk viņa vārds kļuva par romantiska dēkaiņa simbolu.
"Iedzīvotājos, sevišķi pēc laupīšanas uz Rīgas šosejas radās pārliecība, ka laupītājs ir kāds vietējais, labs apstākļu pazinējs, jo policija notikuma vietā ieradās jau pēc apmēram 20 min. Aizsargi aizsprostoja visus ceļus un tikai labs vietas pazinējs varēja izbēgt. Drīz policija uz aizdomu pamata arī apcietināja kādu tapsētāju-galdnieku Ansi Kaupēnu, kurš vēlāk izrādījās par jau sen meklēto dezertieri Albertu Kaupēnu. [..] Galvenāki Kaupēna darbi: Daudzevas vilciena apturēšana un aplaupīšana, Sveķu māju saimnieka un viņa kalpa noslepkavošana netāļu no Taurkalna stacijas, Taurkalna koku zāģētavas kasiera aplaupīšana, četru sieviešu noslepkavošana, iebrukums zemnieku mājās Braknu pagastā un saimnieka noslepkavošanā, dzelzceļnieka Māriņa noslepkavošana un pārdrošais uzbrukums Jelgavas-Rīgas šosejā. Tagad noskaidrojās, ka Māriņu Kaupēns nav gribējis aplaupīt, bet gājis aplaupīt Berlīnes ātrvilcienu. Granāta kurai vajadzēja uzspridzināt Berlīnes vilcienu, Kaupēns, acīmredzot nepazīdams dzelzceļa pārmijas, bija novietojis nepareizā vietā, caur ko vilciena riteņi granātu neķēra un vilciens laimīgi aizbrauca briesmām garām. Laupītāju bija ievērojis pārmijnieks Māriņš un bija laupītājam uzsaucis stāvēt. Kaupēns baidīdamies, ka Māriņš viņu nesagūsta, bija Māriņu nošāvis un pēc tam aplaupījis."
Literatūra
Par Kaupēnu ir sarakstītas vairākas grāmatas, tai skaitā Andra Grūtupa sarakstītā "Tiesāšanās kā māksla". Pēc šīs grāmatas motīviem ir arī uzņemta filma "Kaupēns". Kaupēna tēls izmantots rokoperā "Kaupēn, mans mīļais!".
Finanšu pārskats
Finanšu pārskats (saukts arī par finanšu atskaiti) ir uzņēmuma, valsts institūcijas vai indivīda finansiālā stāvokļa un veikto darījumu pārskats, kura galvenais mērķis ir nodrošināt to lietotājus ar informāciju par naudas plūsmas darbību.
Finanšu pārskatā parasti ietilpst divas sadaļas — ienākumu pārskats, kurā tiek atspoguļota attiecīgā uzņēmuma vai indivīda ieņēmumu un izdevumu naudas plūsmas informācija, kā arī bilances pārskats, kurā galvenokārt tiek norādīts attiecīgā uzņēmuma vai indivīda īpašumā piederošais kapitāls un parādsaistības.
Ar finanšu pārskatu analīzi galvenokārt nodarbojas grāmatvedības nozare. Finanšu pārskati ir svarīgi investoriem, kuriem ir būtiski zināt vai ieguldīt attiecīgajā uzņēmumā vai nē. Tāpat arī bankām ir svarīgi zināt attiecīgā uzņēmuma vai indivīda finanšu pārskatu pirms tiek noformulēts kredīts vai cita veida aizdevums.
Pieejamība
Finanšu pārskatus ir iespējams veidot gan noalgojot grāmatvedi, gan patstāvīgi — veicot nepieciešamās atskaites uz papīra lapas vai caur Excel un tam līdzīgām izklājlapu lietojumprogrammatūrām datorrakstā. Tāpat mūsdienās dažādas finanšu pārskatu variācijas ir iespējams iegūt arī mobilo lietotņu veidā, kuras var lejuplādēt savās viedierīcēs no App Store un Google Play lietotņu veikaliem.
KF Dukagjini
KF Dukagjini (sq) ir Kosovas futbola klubs no Klinas, kas šobrīd spēlē Kosovas Pirmajā līgā.
Šēnfelds
Šēnfelds var būt:
Pivovari
Pivovari ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 210 km attālumā no Rīgas.
Persijs Bišs Šellijs
Persijs Bišs Šellijs (en; dzimis, miris ) bija angļu romantisma virziena dzejnieks.
Viņš bija viens no svarīgākajiem šī virziena pārstāvjiem angļu literatūrā, tiek slavēts kā viens no labākajiem liriskajiem dzejniekiem angļu literatūrā. Tā kā ticis uzskatīts par pārāk radikālu savā dzejā un savos politiskajos un sociālajos uzskatos, viņš nesasniedza slavas virsotnes savas dzīves laikā, atzinību guvis pamazām pēc nāves. Viņa sieva Mērija Šellija ir romāna "Frankenšteins" autore (radījusi Frankenšteina briesmoņa tēlu). P. B. Šellijs ir pazīstams tādu dzejoļu kā Ozymandias, Ode to the West Wind, To a Skylark, Music, When Soft Voices Die, The Cloud un The Masque of Anarchy autors.
87. gads
87. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās pirmdienā.
Šellijs
Šellijs (Shelley) var būt:
Irāņu valodas
Irāņu valodas ir indoirāņu valodu saimes atzars, kurās galvenokārt runā irāņu tautas. Pēc runājošo skaita lielākās irāņu valodas ir persiešu valoda (ap 65 miljoniem), puštu (ap 50 miljoniem), kurdu valoda (ap 18 miljoniem) un beludžu valoda (ap 7 miljoniem). Kopējais irāņu valodu pratēju skaits tiek lēsts ap 150 miljoniem.
Irāņu valodas iedalās austrumu irāņu un rietumu irāņu valodās. Pie austrumu irāņu valodām pieder tādas valodas kā osetīnu valoda un puštu, bet rietumu irāņu valodām — persiešu un kurdu valoda.
Žņaudzējčūsku apakšdzimta
Žņaudzējčūsku apakšdzimta (Boinae) ir viena no žņaudzējčūsku dzimtas (Boidae) apakšdzimtām, kas apvieno 29 mūsdienās dzīvojošas čūsku sugas un kas tiek iedalītas 5 ģintīs. Šai apakšdzimtā pieder arī visu laiku lielākā čūska, kāda jebkad dzīvojusi uz zemes — milzu žņaudzējčūska (Titanoboa cerrejonensis), kas dzīvoja pirms 60—58 miljoniem gadu.
Sistemātika
Aizvēsturiskās žņaudzējčūsku ģintis:
Widerøe
Widerøes Flyveselskap AS, pazīstama kā Widerøe, ir 1934. gadā dibināta Norvēģijas lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atrodas Norvēģijas ziemeļos Būdē, un tā ir lielākā Skandināvijas reģionālā aviosabiedrība. Nodrošina aviopārvadājumus uz vairāk nekā 40 vietām Norvēģijā un ārvalstīs. Uzņēmumu 1934. gadā dibināja norvēģu aviators Vigo Viderē (Viggo Widerøe). Kopš 2016. gada uzņēmums pieder norvēģu kompānijai Torghatten ASA.
Piziki
Piziki ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 250 km attālumā no Rīgas.
Flindersa sala
Flindersa sala (en) ir sala Austrālijas dienvidos, Firno salu grupas lielākā sala. Administratīvi ietilpst Tasmanijas štatā, veido atsevišķu Flindersas pašvaldību. Lielākā apdzīvotā vieta ir pašvaldības centrs Vaitmarka (170 iedzīvotāji).
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Basa šauruma austrumu galā starp Austrāliju un Tasmaniju. Sala pauguraina, ap trešdaļu aizņem klinšu atsegumi; augstākais punkts ir Stšelecka kalns 756 m vjl salas dienvidos. Salā izveidotas vairākas aizsargājamās dabas teritorijas, tajā skaitā Stšelecka nacionālais parks salas dienvidos.
Vēsture
Sala nodēvētas par godu britu jūrasbraucējam Metjū Flindersam (Matthew Flinders), pirmajam eiropietim, kurš izpētīja salu 1798. gadā. Sala bijusi apdzīvotas jau ilgi pirms eiropiešu kolonizācijas, bet pamesta klimata pārmaiņu dēļ. 18. gadsimta beigās salas apkārtnē intensīvi tika medīti roņi, bet jau līdz 1828. gadam to krājumi izsīka. 1830. gados uz salu tika izsūtīti atlikušie Tasmanijas aborigēni, bet jau 1847. gadā atlikušie 47 tasmanieši tika pārcelti uz Oisterkovas apmetni pie Hobārtas. 19. gadsimta beigās salā sāka apmesties kolonisti no Tasmanijas un Jaundienvidvelsas. Mūsdienās salā ir tikai četras nelielas lauksaimnieku un lopkopju apmetnes.
Edgars Ozols
Edgars Ozols (1899 - 1957) bija entomologs, bioloģijas zinātņu doktors, profesors.
Dzimis 1899. gada 4. aprīlī Cēsu apriņķī, Priekuļos, skolotāju ģimenē. Beidza Priekuļu pamatskolu un pēc tam Cēsu reālskolu. No 1920. līdz 1928. gadam studēja Latvijas Universitātes matemātikas un dabaszinātņu fakultātē. No 1919. gada strādāja par laborantu Baltijas bioentomoloģiskajā stacijā Priekuļos, bet vēlāk no 1923. līdz 1929. gadam Latvijas augu aizsardzības institūtā. No 1919. līdz 1922. gadam Baltijas bioentomoloģisko staciju vadīja izcilais agronoms, botāniķis un fitopatologs Jānis Bickis, kurš ietekmēja E.Ozola zinātniskā darba turpmākos virzienus. Pievēršanās šai tēmai sekmēja arī skaistā un bagātā Priekuļu apkārtnes daba.
No 1929. līdz 1960. gadam E.Ozols bija Latvijas augu aizsardzības institūta vadītājs un direktors (1960. gadā šī iestāde tika pārdēvēta par Vissavienības augu aizsardzības institūta Baltijas augu aizsardzības staciju). Pēc E.Ozola ierosinājuma un viņa vadībā tika uzcelts jauns Baltijas augu aizsardzības stacijas laboratoriju korpuss. Līdztekus darbam augu aizsardzībā, no 1944. līdz 1967. gadam E.Ozols strādāja arī LLA Zooloģijas un entomoloģijas katedrā, vispirms par vecāko lektoru, tad par docentu, bet no 1959. gada par profesoru.
Mariuss Leketušs
Mariuss Leketušs (ro, dzimis ) ir Rumānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Rumānijas futbola izlases dalībnieks.
Edgars Ozols
Viens no E.Ozola zinātniskās darbības virzieniem bija saistīts ar pielietojamo entomoloģiju. Un tas bija arī cieši saistīts ar darbu Baltijas bioentomoloģiskajā stacijā, Latvijas augu aizsardzības institūtā un vēlāk Vissavienības augu aizsardzības institūta Baltijas augu aizsardzības stacijā. Laikā no 1919. līdz 1961. gadam veiktie pētījumi tika apkopoti monogrāfijā “Lauksaimniecības entomoloģija”. Par šo darbu autors ieguva bioloģijas zinātņu doktora grādu. Monogrāfija pieredzēja trīs izdevumus (1948., 1963. un 1973. gadā) un kalpoja par mācību grāmatu topošajiem lauksaimniecības speciālistiem, kā arī par rokasgrāmatu jau strādājošiem agronomiem. E.Ozols publicēja vairāk nekā 150 zinātnisku darbu par kukaiņiem — kultūraugu kaitēkļiem, to sastāvu, izplatību, ekoloģiju un dažādu apkarošanas paņēmienu ietekmi uz vairošanās dinamiku.
Mariuss Leketušs
Leketušs ir viens no Steaua București komandas visu laiku labākajiem spēlētājiem. Kopā ar komandu izcīnījis 10 DIvizia A titulus, 6 Rumānijas kausus un Eiropas kausu 1986. gadā, kurā Rumānijas komanda pārspēja Barcelona. No 1994. līdz 1999. gadam bijis arī komandas kapteinis. Ārpus Rumānijas spēlējis Itālijas komandā Fiorentina un Spānijas komandā Real Oviedo. Leketuša 7 numuru iemūžināja jaunajā Stadionul Steaua stadionā.
Edgars Ozols
Latvijas un pasaules entomologiem E.Ozols ir labi pazīstams ar saviem pētījumiem par jātnieciņiem (Ichneumonidae) — parazītiskiem plēvspārņiem. Par šo kukaiņu grupu E.Ozols bija publicējis 36 rakstus, savācis apmēram 15000 eksemplāru pētniecības kolekciju, kas pašlaik glabājas LU Zooloģijas muzejā. Latvijā savāktais materiāls deva E.Ozolam iespēju aprakstīt zinātnei 4 jaunas jātnieciņu ģintis un 10 jaunas sugas. Pavisam Latvijas faunā viņš konstatēja 1300 šo kukaiņu sugu. E.Ozols pētījis arī iespēju jātnieciņus izmantot augu kaitēkļu apkarošanai, kā arī pētījis un aprakstījis Igaunijas, Gruzijas un Tālo Austrumu jātnieciņus. Diemžēl viņš nepaspēja apkopot visu savu bagāto materiālu un uzrakstīt aptverošu monogrāfiju par jātnieciņiem. Viņš uzturēja ciešas saites ar tādiem pasaules entomologiem kā H.Taunsu (Townes) ASV, A.Romanu Zviedrijā, J.Ēlki (Oehlke) Vācijā u.c. Arī pats E.Ozols bija labi pazīstams pasaules entomologu aprindās.
Mariuss Leketušs
Ar Rumānijas futbola izlasi piedalījies 1994. un 1998. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1996. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Steaua București