cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dateļpalma
Īstā dateļpalma (Phoenix dactylifera) ir areku (palmu) dzimtas koks, kas tiek kultivēts, lai iegūtu tā augļus — dateles. 2008. gadā vislielākā dateļu raža tika ievākta Ēģiptē. Nākamās lielākās dateļu ieguves valstis bija Irāna, Saūda Arābija, Apvienotie Arābu Emirāti, Pakistāna, Alžīrija, Irāka un Sudāna. Dateļpalmas izaug no 21 līdz 30 metriem augstas.
Dateļpalma ir attēlota Saūda Arābijas ģerbonī.
Īkstrums
Īkstrums, arī Ikstrums ir upe Latvijā, Zemgalē, tek caur Bauskas novada, Codes, Mežotnes un Iecavas pagastiem. Īkstrums ietek Iecavā kā kreisā krasta pieteka, tas sākas uz dienvidrietumiem no Codes kā agrākā Garozes upes augštece. Garums — 23 vai 28 km.
Literatūra
Īkstrums pieminēts Edvarta Virzas dzejoļos.
Elektriskā lauka indukcija
Elektriskā lauka indukcija (vienkārši — elektriskā indukcija) \vec{D} ir vektoriāls lielums fizikā, kas vienāds ar elektriskā lauka intensitātes \vec{E} dielektriķī un dielektriķa polarizētības \vec{P} summu:
,
kur ir elektriskā konstante.
Elektriskās indukcijas SI mērvienība ir C/m2.
Buiķis
Buiķis (sieviešu dzimtē Buiķe) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Padari
Padari var būt:
Abstraktais ekspresionisms
Abstraktais ekspresionisms ir abstrakcionisma novirziens, un pirmais autentiskais amerikāņu abstraktās mākslas virziens, kas radies 20. gadsimta 40. gados.
Konteksts
Abstraktā ekspresionisma nosaukumu radījusi Ņujorkas skola un tās pārstāvis amerikāņu kritiķis Roberts Kotss, bet virzienu aizsācis mākslinieks Āršils Gorkijs. Mākslas virziens radies 1940. gados, apvienojot apmēram piecpadsmit māksliniekus, kurus mākslā piesaistīja žestu valoda. Šī virziena piekritēji noraidīja kubismu un sirreālismu, turpretim interesējās par realitāti amerikāņu dzīvē, sociālajām un ekonomiskajām problēmām, kuras izraisīja 1929. gada krīze, satricinājumiem pēc Otrā pasaules kara, kā arī zināmajiem Eiropas māksliniekiem, kuri patvērumu bija atraduši Ņujorkā, bēgot no nacisma draudiem. Abstraktajā ekspresionismā var izšķirt divus posmus: pirmais posms un pirmā abstraktā ekpresionisma paaudze attīstījās padsmit gadus — no 1942. līdz 1957. gadam un radīja anologas parādības Eiropā, Dienvidamerikā un Japānā. Otrais posms sākās 1964. gadā, kad otrās paaudzes mākslas virziena piekritēji, ietekmējoties no pirmās paaudzes māksliniekiem, tādiem kā Džeksons Polloks, Villems de Kūnings, Marks Rotko un Āršils Gorkijs, sāk izplatīt mākslu Eiropā.
Raksturojums
Mākslinieki darbiem izvēlas lielus formātus, viņus vieno hierarhiskuma trūkums starp audekla daļām, kuras tiek pilnībā apgleznotas un gleznieciskās telpas frontalitātes izjūta. Gleznu veido vairākas vai galējā variantā viena krāsa kā minimālismā. Darbos dominē baltā un melnā vai arī košās pamatkrāsas — dzeltenā, sarkanā, zilā, kas aprautas ar balto un apēnotas ar melnās krāsas toņiem. Darbos samērā brutālais ģeometriskums attālinās no sirreālisma. Krāsa darbos tiek ieklāta plakani, kas noteiktā līmenī parāda glezniecisko žestu ātrumu.
Mākslinieki
Pirmās paaudzes mākslinieku vidū ir minami sekojoši ASV mākslinieki: Villems de Kūnings, Klifords Stills, Āršils Gorkijs, Marks Rotko, Francs Klains, Ādolfs Gotlībs, Filips Gastons, Eds Reinhards, Roberts Mazervels un Bredlijs Volkers Tomlins. Otrās paaudzes mākslinieku vidū ir minami: Džoena Mičela, Helēna Frankentālere, Normens Blūms, Moriss Lūiss un Kenets Nolends, kuri visi strādā vai strādāja abstrakto ekspresionistu manierē.
Loka šaušana 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Loka šaušanā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 4 medaļu komplekti — vīriešiem un sievietēm individuāli un komandu cīņās. Sacensības notiek no līdz.
Oskars Brandenburgs
Oskars Brandenburgs (de, dzimis, miris ) bija Bauskas pilsētas vadītājs no 1902. līdz 1918. gadam (ar pārtraukumiem).
Dzimis Bauskā, līdz 1884. gadam mācījies Jelgavas ģimnāzijā un pēc tam devies uz Tērbatas universitāti, kur studējis jurisprudenci. Pēc mācību pabeigšanas atgriezies Bauskā un sācis strādāt pilsētas pašpārvaldē. 1899. gadā ievēlēts pilsētas domē un pēc sava sievastēva Karla Johannesa Gadilhes nāves 1902. gada 24. aprīlī ievēlēts par pilsētas vadītāju. Ieņēmis vadošus amatus daudzās pilsētas organizācijās — Vācu luterāņu draudzē, Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrībā, Vāciešu asociācijā, Pilsētas krājaizdevumu kasē u.c.
Šajos gados pilsētā izveidota labiekārtota slimnīca, uzcelta pilsētas lopkautuve, atklāta telefona centrāle, kas savienoja Bausku ar Jelgavu un Rīgu. Pilsētā sākta kanalizācijas izbūve.
Pēc Bauskas ieņemšanas 1915. gada vasarā vācu militārā pārvalde viņam atkal uztic pilsētas vadību, ko viņš turpina darīt līdz savai nāvei. Miris no pneimonijas.
Fricis Kociņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gada 10. maijā Jelgavā amatnieka Miķeļa Kociņa ģimenē. Līdz 1914. gadam mācījās Jelgavas reālskolā, pēc tam komercinstitūtā Maskavā. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, decembrī beidza Odesas praporščiku skolu un dienēja 5. Sibīrijas strēlnieku pulkā, bet no 1917. gada janvāra – 288. kājnieku pulkā. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada aprīlī praporščiku Kociņu pārcēla uz Latviešu strēlnieku rezerves pulku un oktobrī paaugstināja par podporučiku, no 1918. gada sākuma viņš bija pulka štāba adjutants. Pēc Latvijas valsts pasludināšanas viņu 1918. gada novembrī iecēla par Dobeles apriņķa priekšnieka palīgu. Latvijas brīvības cīņu laikā no 1919. gada aprīļa cīnījās pret lieliniekiem kā virsleitnants vispirms 1. Jelgavas rotā, tad 1. atsevišķās latviešu brigādes 1. Neatkarības bataljona sastāvā. 1919. gada 22. maijā piedalījās kaujā pie Piņķiem. Vēlāk 8. Daugavpils kājnieku pulka rindās cīnījies pret bermontiešiem, Latgales atbrīvošanas laikā bija 3. Latgales divīzijas štāba Operatīvās daļas adjutants. 1920. gada novembrī paaugstināts par kapteini.
Pēc kara beigām dienēja Latvijas bruņoto spēku Galvenajā štābā, līdztekus studēja tautsaimniecību Latvijas Universitātē (1921-1926). 1928. gadā pārcelts uz Armijas komandiera štāba Operatīvo daļu, beidzis Kara akadēmijas kursus un paaugstināts par pulkvedi-leitnantu (1929).
No 1932. līdz 1936. gadam Fricis Kociņš bija Latvijas militārais atašejs Lietuvā. 1936. gada 9. decembrī viņš tika iecelts par Latvijas ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru Padomju Savienībā. 1938. gada 22. jūnijā Baltijas valstu sūtņu sarunās ar Lielbritānijas diplomātiem Kociņš paziņoja, ka Latvija militārās agresijas gadījumā aizstāvēsies ar ieročiem rokās, bet 3. jūlijā Latvijas, Igaunijas un Somijas sūtņi iesniedza Lielbritānijas Ārlietu ministrijai notas, kurās šīs valstis paziņoja, ka nevēlas būt minētas lielvalstu garantiju līgumā.
1939. gada 2. oktobrī Fricis Kociņš kopā ar ārlietu ministru Vilhelmu Munteru Maskavas Kremlī veda sarunas ar Staļinu, Molotovu, viņa vietnieku Potjomkinu un sūtni Zotovu, kas noveda pie Bāzu līguma parakstīšanas. 1940. gada 16. jūnijā PSRS Ārlietu tautas komisārs Vjačeslavs Molotovs Latvijas sūtnim Fricim Kociņam nolasīja PSRS valdības ultimātu, kurā bezierunu tonī tika pieprasīta Latvijas valdības atkāpšanās, jaunas valdības izveidošana ar no PSRS puses norādītām personām un neierobežota padomju karaspēka kontingenta ielaišana Latvijā.
Pēc Latvijas okupācijas un inkorporācijas PSRS viņu 1940. gada 2. septembrī oficiāli atbrīvoja no amata un 19. septembrī Rīgā apcietināja un deportēja uz Maskavu. Pēc ilgstošām pratināšanām Lubjankas cietumā tikai 1941. gada 7. jūlijā uzrādīja apsūdzību: "no 1923. gada strādādams buržuāziskās Latvijas izlūkdienestā, vērsies pret revolucionāro kustību Latvijā un veicis izlūkošanu pret PSRS; no 1937. gada sūtniecības ēkā Maskavā nelegāli glabājis ieročus un patronas; vācis slepenas ziņas par PSRS rūpniecību, lauksaimniecību un dzelzceļa transportu". Uz KPFSR Kriminālkodeksa 58 - 4,6(Id.). panta pamata viņām piespriests nāvessods nošaujot, kas izpildīts 1941. gada 28. jūlijā Lubjankas cietumā.
Adateņu sēnes
Adateņu sēnes ir sēņu grupa, kuru augļķermeņu himenofors sastāv no adatiņām. Pavisam ir aprakstīts ap tūkstoti šādu sugu, daļa no tām ir mikorizas cepurīšu sēnes, bet vairums - uz kokiem augošas piepes. Daļa šādu sēņu ir klājeniskas, recekļainas vai, kā koraļļu dižadatene, koraļļveidīgas. Agrāk himenofora veids bija noteicošais sēņu sistemātikā, kurā atsevišķi iedalīja adateņu (Hydnum), stobriņu un lapiņu sēnes, tomēr mūsdienās šis dalījums tiek uzskatīts par novecojušu un sēnes ar adatiņām tiek iekļautas vienās rindās ar citām, un no adateņu sēnēm sistemātikā atlikusi tikai gaileņu rindā iekļautā adateņu dzimta ar tās tipisko sugu dzelteno kliņģereni jeb jomaino adateni. Reizēm ir grūti izšķirt, vai dažu piepju sēņu neregulārais himenofors ir līdzīgāks stobriņiem vai adatiņām, un tādas sugas kā Irpex lacteus var tikt aprakstītas abos veidos. Mikoloģijā pēc molekulārās ģenētikas pētījumiem pēdējos 20 gados tiek uzskatīts, ka adatiņas vairākām sēņu dzimtām atlases ceļā izveidojušās neatkarīgi cita no citas. Vienlaikus ne tikai sadzīvē, bet pat mikologu sastādītajos sēņu noteicējos joprojām sēnes tiek sakārtotas pēc himenofora veida, jo dalījums pēc tā ir uzskatāmāks par zinātnisko. Pazīstamākās dzimtas, kurās iekļautas adateņu sēnes. ir adatenes, ausenītes, bankeras, pie kurām pieder vēršmēleņu ģints un populārākā no adateņu sēnēm parastā vēršmēlene jeb medene, un dižadatenes.
Izmantošana pārtikā
Vairums adateņu sēņu sugu pieder pie piepju sēnēm, kuras parasti nav ēdamas to cietības dēļ. No cepurīšu sēnēm sēņotāji labāk pazīst trīs lielākās no tām - labās ēdamās sēnes dzelteno kliņģereni un parasto vēršmēleni, kā arī rūgto vēršmēleni, kuru uzskata par neēdamu rūgtuma dēļ. Par pārējām nezināšanas dēļ klīst visādas baumas, tā, pirms dažiem gadiem brūnzobes kādā Latvijas portālā bez pamata tika nosauktas par indīgākajām sēnēm pasaulē.
Edgars Eglītis
Edgars Eglītis (1936—2009) bija latviešu jūrnieks un sabiedriskais darbinieks. Bijušais Latvijas Jūras kuģniecības LKP komitejas sekretārs. 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu no 49. Rīgas vēlēšanu apgabala. Bija viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība". Augusta puča laikā 1991. gada 21. augustā Eglītis balsoja pret konstitucionālā likuma “Par Latvijas Republikas valstisko statusu” pieņemšanu.
Pēc Augusta puča izgāšanās Latvijas Republikas Augstākā padome sakarā ar vairāku deputātu pretvalstisko darbību Barikāžu laikā laikā izveidoja parlamentārās izmeklēšanas komisiju. Pēc komisijas slēdziena apstiprināšanas 1992. gada 9. jūlijā Augstākā padome nolēma Eglītim anulēt deputāta mandātu (94 deputāti par, 24 pret, divi atturējās).
Pakalni
Pakalni var būt:
Pakalnieši
Pakalnieši var būt:
Patmaļnīki
Patmaļnīki var būt:
Bavārijas Elizabete Ludovika
Bavārijas Elizabete Ludovika (de, dzimusi, mirusi ) bija Bavārijas karaļa Maksimiliāna I Jozefa un viņa otrās sievas Bādenes Karolīnes meita. 1823. gadā apprecējās ar Prūsijas kroņprinci Frīdrihu Vilhelmu IV, 1840. gadā kļūstot par Prūsijas karalieni. Ģimenē bērnu nebija. Mirusi, apmeklējot savu dvīņumāsu Bavārijas Amāliju Augusti, kura savukārt bija kļuvusi par Saksijas karalieni.
Gaiķi
Gaiķi ir ciems Saldus novada Gaiķu pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Imulas krastā autoceļu V1429 un V1430 krustojumā 4 km no pagasta centra Satiķiem, 13 km no novada centra Saldus un 126 km no Rīgas. Gaiķos atrodas Gaiķu luterāņu baznīca. Ciems veidojies ap Gaiķu pagastnamu un baznīcu, kuras elementi ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.
Mazie Kaulači
Mazie Kaulači ir ciems Audriņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 234 km attālumā no Rīgas.
Reizeni
Reizeni (agrāk — Lāčplēša mežniecība) ir ciems Bauskas novada Valles pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā pie autoceļa P87 10 km no pagasta centra Valles, 50 km no novada centra Bauskas un 79 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Reizenu (Reisen) mežmuižas, vēlāk — Lāčplēša mežniecības.
Ādolfs (personvārds)
Ādolfs ir vīriešu personvārds, īsie varianti var būt Ādis vai Ādijs. Seno ģermāņu valodā varējis nozīmēt "cēls vilks" (no elementiem *Adal — cēls un *wulf — vilks), "mirdzošs vilks", "spožs vilks" vai "vilka spēks" (no elementiem *Wald — spēks, spozme un *wulf — vilks). Latviešu kalendārā Ādolfa vārdadiena ir 27. septembrī.
Patrejevka
Patrejevka var būt:
Luijs Cuters
Luijs Cuters, pilnajā vārdā: Žils Aleksis "Luijs" Cuters (fr; dzimis, miris ) bija šveiciešu vingrotājs, olimpiskais čempions vingrošanā, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās Cuters startēja četrās sporta vingrošanas disciplīnās. No šīm četrām disciplīnām viņš trijās izcīnīja olimpiskās medaļas. Zelta medaļu viņš ieguva vingrošanā uz zirga. Savukārt sudraba medaļas viņš izcīnīja atbalsta lēcienā (piekāpās vācu sportistam Kārlim Šūmanim) un vingrošanā uz līdztekām (piekāpās vācu sportistam Alfrēdam Flatovam). Savukārt vingrošana uz stieņa bija vienīgā disciplīna, kurā viņš neizcīnīja kādu olimpisko medaļu. Šajā disciplīnā viņa iegūtais rezultāts nav precīzi zināms.
Mazie Kokini
Mazie Kokini ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 238 km attālumā no Rīgas.
Nošaušana
Nošaušana ir nāvessoda izpildes veids, kad personu nošauj ar vienu vai vairākiem šaujamieročiem. Tā ir visizplatītākā nāvessoda izpildes metode pasaulē, ko izmanto aptuveni 70 valstīs.
Lielākajā daļā valstu nāvessoda izpilde ar nošaušanu vēsturiski tika uzskatīta par goda cienīgāku nāvessodu, to galvenokārt piemēroja militārpersonām. Baltkrievija ir vienīgā Eiropas valsts, kurā šobrīd vispār piemēro nāvessodu un piemēro to ar nošaušanu.
Valstis, kurās praktizē nošaušanu
Āfrikā:
Amerikā:
Āzijā:
Eiropā:
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu
"Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" (en) ir Kena Kīzija sarakstīts romāns, kas tika publicēts 1962. gadā. Romāns kļuva populārs, it īpaši hipiju un bītu paaudzes kustību pārstāvju vidū.
Apija ceļš
Apija ceļš (la) ir nozīmīgākais Senās Romas publiskais ceļš. Ceļš tika izveidots 312. gadā pr.Kr. Apija Klaudija Ceka laikā, un savienoja Romu ar Kapuju. Vēlāk tas tika pagarināts līdz Brindizi. Ceļš kalpoja Romas sakariem ar Grieķiju, Ēģipti un Mazāziju.
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu
Romāna "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" dramatizējums tika uzvests arī Latvijas teātros. 1984. gadā to iestudēja Valmieras teātrī, to režisēja Māra Ķimele. 2015. gada 20. martā romāns tika iestudēts Dailes teātrī Aleksandra Morfova dramatizējumā.
Apija ceļš
Gar Apija ceļu ir izvietoti daudzi pieminekļi: republikas un Romas impērijas perioda kapenes un villas, kristiešu un jūdaistu katakombas, viduslaiku torņi un cietokšņi, kas bieži vien tika uzcelti uz Romas laika būvju paliekām, kā arī renesanses un baroka laika celtnes.
Vēsture
Apija ceļš tika izveidots pēc cenzora Apija Ceka pavēles 312. gadā pr.Kr. kā papildinājums 334. gadā pr.Kr. celtajam Latīņu ceļam no Romas uz Kalu koloniju (la, mūsdienās: Kalvi Rizorta) netālu no Kapujas. Romiešu vēsturnieks Tits Līvijs "Vēsturē no pilsētas dibināšanas" (la) 9. grāmatā par šo notikumu rakstā tā:
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu
Romāna tapšana
1960. gadā Kens Kīzijs, būdams Stenforda Universitātes students, trūcīgo apstākļu dēļ par maksu piedalījās eksperimentos kādā Otrā pasaules kara veterānu hospitālī, kur ASV Armijas zinātnieki testēja dažāda veida narkotikas. Eksperimenti izrādījās visai apšaubāmi, un pēc štata gubernatora iejaukšanās tie tika pārtraukti. Pēc tam Kīzijs aptuveni pusgadu turpināja strādāt hospitālī par naktssargu un sanitāru garīgi slimo palātā. Gūtās pieredzes rezultātā viņš īsā laikā sarakstītu romānu "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu".
Apija ceļš
Vēsture
Sicīlijas Diodors raksta, ka Apijs ar lieliem akmeņiem izbruģēja viņa vārdā nosauktā ceļa lielāko daļu (virs 1000 stadijiem) no Romas līdz Kapujai, kas atrodas viena no otras 1600 stadiju attālumā. Turklāt celtniecībai viņš iztērēja gandrīz visu valsts kasi. Diodors norāda uz to, ka pacēlumi tika norakti, bet gravas un ielejas izlīdzinātas ar uzbērumiem.
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu
Sižets
Grāmatas notikumi tiek stāstīti no ilggadējā Oregonas psihiatriskās slimnīcas pacienta Virsaiša Bromdena viedokļa, kurš cieš no halucinācijām un paranojas. Bromdens izliekas par kurlmēmu un dumju, lai viņu neviens nepamanītu, kaut arī ar viņa garo augumu tas ir grūti izdarāms. Viena no svarīgākajām stāsta varonēm ir medmāsa Rečida, kura ar saviem dzelzs likumiem un psiholoģiskās varmākas tieksmēm valda par nodaļas pacientiem. Ikdienas rutīnā ietilpst grupu sapulces, kuru laikā Rečida izaicina pacientus runāt par vissāpīgākajām tēmām, lai radītu nemieru un sāpju sajūtu pacientos. Ja kāds no slimniekiem zaudē kontroli vai pārkāpj kādu no likumiem, māsa pielieto pat aizliegtas medicīniskas sodīšanas metodes.
Apija ceļš
Vēsture
Apija ceļš tika izveidots trīs galvenajos posmos:
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu
Tulkojums latviešu valodā
Latviešu valodā grāmatu izdeva "Jumava", tas notika 1997. gadā. Grāmatu no angļu valodas tulkojusi Amanda Aizpuriete.
Apija ceļš
Ceļa izmantošana
Apija ceļam bija svarīga militāra, kultūras un tirdzniecības nozīme. Teodors Momzens pieminēja tā nozīmi kā militāro maģistrāli. Tā pirmais ceļa posms tika izplānots un izveidots 312. gadā pr.Kr., t.i. Otrā samnītu kara laikā no 326. līdz 304. gadam pr.Kr. Karā pret Pirru un Maķedonijas karu laikā (206.—168. gadā pr.Kr.) Apija ceļš atkal kalpoja romiešu atbalstam. Īpaši svarīgi bija tas, ka ceļa celtniecības gaitā Apijs ierīkoja kanālu pāri Pomptinas purviem, kurš nosusināja zemi un vienkāršoja kuģu piegādi no Lacio līdz Teračinai. No antīkajiem laikiem ceļam bija svarīga nozīme, savienojot Romu ar tādiem bagātiem reģioniem kā Kampānija un Apūlija, bet vēlāk tirdzniecībai ar Austrumiem.
Jau senatnē Apija ceļš tika saukts par "ceļu valdnieku" (regina viarum): par to rakstīja, piemēram, romiešu dzejnieks Publijs Papīnijs Stacijs (Publius Papinius Statius) sava darba SILVAE ("Meži") 2. grāmatā: "Appia longarum teritur regina viarum".
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu
Ekranizācija
1975. gadā iznāca oskarotā Miloša Formana filma ar tādu pašu nosaukumu ar Džeku Nikolsonu Makmērfija lomā. Kīzijam šķita, ka Formans izkropļojis viņa ieceri. Viņš atteicās no filmas skatīšanās un iesūdzēja tiesā filmas veidotājus, taču prāvu zaudēja.
Apija ceļš
Ceļa izmantošana
Drīz vien gar ceļu romieši sāka būvēt monumentālas kapenes un izcilus pieminekļus, kuru vizuālais tēls kļuva par prestižu lietu. Tā jau pēc 20 gadiem no ceļa ekspluatācijas sākuma romiešu Scipionu dzimtas pārstāvji uzcēla kapenes savu dzimtas locekļu apbedīšanai.
Ceļa nozīme saglabājās arī Bizantijas periodā Romas satiksmei ar Jauno Romu — Konstantinopoli. Imperatoru Diokletiāna, Maksentija, Konstantīna un Valentiniāna laikā daži Apija ceļa posmi tika salaboti un atjaunoti.
Vēl 536. gadā bizantiešu vēsturnieks Prokopijs, sajūsmināts par ceļa uzbūvi un lielo vecumu, ar apbrīnu aprakstīja ceļu. Ostgotu karalis Teodorihs Lielais pavēlēja 6. gadsimta sākumā veikt ceļa remontus, bet pēc tam izmantoja ceļu 536. gada uzbrukumam Romai.
Viduslaikos ceļa nozīme kā tirdzniecības un pārvadājumu maģistrāle sāka zaudēt savu nozīmi. To izmantoja svētceļnieki un ceļotāji, ejot līdz katakombām un Sv. Sebastiana bazilikai un ceļojot tālāk līdz Brindizi, lai pēc tam dotos uz Svēto zemi. Katakombās pie Apija ceļa bija apglabāti daudzi kristiešu svētie un mocekļi, piemēram, svētais Sebastians un Romas pāvests Kallists. Ir saglabājušies ceļveži (la, 638.—642. gads) svētceļotājiem, kuros ir norādīts maršruts uz Apija ceļa svētvietām.
9.—10. gadsimtā Vatikānam piederēja lielas zemes platības gar ceļu, taču pieminekļi ar laiku bruka kopā laika apstākļu un cilvēka darbības rezultātā. Gar ceļu vāca celtniecības materiālu — akmens blokus, īpaši travertīnu — jaunu ēku celtniecībai. 11. gadsimtā Baznīca sāka nodot īpašumus Romas baronu un grāfu rokās. Tā Tuskulānas grāfi Cecīlijas Metellas kapliču pārveidoja par cietokšņa daļu. 1300. gadā Bonifācijs VIII atdeva šo cietoksni savai ģimenei, kuras pārstāvji ieviesa augstus ceļa nodokļus precēm un ceļiniekiem, kā rezultātā uz Romu sāka izmantot citu maršrutu: pa jauno Apija ceļu (Appia Nuova) un San Džovanni vārtiem.
Ceļa maršruts
Apija ceļš sākās no Servija sienas Kapenas vārtiem, no kurienes sākas jūdžu stabu atskaite. Pēc Aurēlija sienas celtniecības viena Apija ceļa daļa izrādījās pilsētas robežās. Tālāk ceļš gāja līdz Aurēlija sienas Sv. Sebastiana vārtiem (Porta San Sebastiano), un 90 km. taisnā ceļā līdz Taracinai, no dienvidiem apliecot Albino kalnu, šķērsojot Pomptinas purvus. Pēdējie 28 km gāja paralēli drenāžas kanāliem, kas ļāva turpināt alternatīvu maršrutu laivā, ratos vai jāšus.
Ceļa maršruts gāja caur šādām pilsētām: Aricija (Aricia), Apija forums (Forum Appii), Taracina (Tarracina), Tālāk caur Fundi (Fundi), Formiju (Formiae), Minturnu (Minturnae), Sinuesu (Sinuessa), Kazilinau (Casilinum), (mūsdienu Kapuja), (seno) Kapuju (lat. Capua, mūsdienās Santa Marija Kapuja Vetere, it. Santa Maria Capua Vetere). Otrs posms, kas tika vēlāk izveidots, gāja no Kapujas caur Benevento (Beneventum), Venuziju (Venusia), kas kļuva par Romas koloniju līdz ar Tarentas galīgo sakāvi un Taranto (Tarentum), ar mesapu sakāvi, Urijau (Uria) un līdz Brindizi (Brundisium) Apūlijā.
Imperators Trajāns lika izveidot īsāku ceļu (Trajāna ceļš, Via Traiana) no Benevento līdz Brindizi caur Bari, kurš saīsināja braukšanas laiku līdz 13-14 dienām (pa Apija ceļu ceļojums ilga līdz 15 dienām). Apija ceļam bija atzari, kas savienoja to ar citiem lielajiem ceļiem, tādiem kā Via Domitiana (krustojās pie Sinuesas pilsētas un tālāk gāja uz dienvidiem līdz Neapolei), Via Setina savienoja Apija ceļu ar Setijas (Setia) pilsētu, Kampānijas ceļš no Kapujas uz Kūmām (Cumae), Via Aquillia no Kapujas uz Salerno (Salernum), Via Minucia savienoja Valērija ceļu ar Via Aquillia un škērsoja Apija un Latīņu ceļu.
Ceļa iekārtojums
Izdevumi ceļa celtniecībai un uzturēšanai veidoja milzīgas summas. Tā uzraksts uz plāksnes, kas atrasta pie Apija ceļa, liecina par darbu veikšanu imperatora Adriāna laikā: daļu izdevumu apmaksāja imperators, otru daļu — piegulošo pilsētu iedzīvotāji. Pēc zinātnieku aplēsēm, izdevumi uz vienu ceļa jūdzi sastādīja vidēji ap 109 tūkst. sesterciju (salīdzinājumam: maize 75. gadā pr.Kr. maksāja no 2 līdz 3 sestercijiem, bet 1. gadsimtā 600 sesterciju par verdzeni skaitījās lēta samaksa).
Tomēr vienā no Cicerona vēstulēm brālim viņš ziņo par to, ka plūdu laikā ceļu netālu no Marsa tempļa applūdina ūdens, bet citā vēstulē brīdina par iespēju nosalt "Apija ceļa zemienēs".
Noteiktā attālumā cita no citas atradās ceļa stacijas, kas ceļotājiem kalpoja par atpūtas vietām. Vienu no tām — "Trīs tavernas" (Tres Tabernae), kas atradās 45 kilometrus no Romas, Cicerons vairākkārt piemin savās vēstulēs un citos savos rakstos. Šī pati stacija, Bībelē saukta par "Tri-Tabernām", tiek minēta Apustuļu darbos (Apust. d. 28:15).
Pēc katras romiešu jūdzes (1478 metri) atradās jūdžu stabs (colonna miliaria), norādot attālumu un tajā laikā valdošā imperatora vārdu. Apija ceļa pirmās jūdzes stabs pašlaik ir nomainīts ar kopiju, bet pārējie stabi nav saglabājušies. Pēc katrām 10 jūdzēm tika iekārtotas atpūtas vietas. Divas marmora kolonnas Brindizi, izgatavotas 2. gadsimtā, apzīmēja ceļa beigas. Pašlaik pilsētas ostā atrodas tikai viena no tām (19 metru augstumā), dekorēta ar Jupitera, Neptūna, Marsa un astoņu tritonu attēliem. Otra 1666. gadā tika pārcelta uz Leči un tika izmantota kā mēra stabs.
Arheoloģiskais parks
Ideja iekārtot lielu arheoloģisko parku rajonā starp Trajāna kolonnu un Castelli Romani radās Napoleona karu laikā. Ceļa atjaunošanas darbus 18. gadsimta beigās sāka pāvests Pijs VII, bet 1852. gadā beidza pāvests Pijs IX. Tajos piedalījās vadošie arheologi, zinātnieki, inženieri un mākslinieki. Piemēram, 4. jūdzes apbedījumus pārcēla Antonio Kanova, no 4. jūdzes līdz Fratokjes miestam — Luidži Kanina (Luigi Canina). 1931. gadā Via Appia Antica tika iekļauta pilsētas plānojumā kā "liels parks".
Pēc Otrā pasaules kara radās plāni ceļu apbūvēt ar dzīvojamām mājām, kā arī Kvintiliju villas vietā izveidot luksusa dzīvojamo rajonu.
Romas apvedceļš (Grande Raccordo Anulare) krustoja veco Apija ceļu septītajā jūdzē, kura radīto kaitējumu likvidēja tikai nesen.
1955. gadā pāvests Pijs XII iesvētīja pirmo akmeni Olimpiskajam stadionam, kuru vajadzēja uzcelt virs Sv. Kallista katakombām, bet, pateicoties sabiedriskajai rezonansei, projekts tika apstādināts. Blakus lielajiem projektiem uz ceļa pastāvīgi tika veikti nesankcionēti projekti, tika celti nami, notika zemes un celtņu piesavināšanās nekontrolējamas rūpnieciskas darbības veikšanai. Neliela arhitektu, celtnieku un žurnālistu grupa uzstājās pret varas iestāžu darbību Apija ceļa apbūvē. 1950. gada beigās valsts organizēja šeit parka zonu vairākus metrus uz katru pusi no ceļa. 1979. gadā mērs Argans izskatīja priekšlikumu izveidot plašu arheoloģisko parku Romas centrā, un tikai 1988. gadā tika apstiprināts dibināt reģionālo parku Via Appia Antica.
Nozīme sportā
20. un 21. gadsimtā Apija ceļš kļuva par populāru dažādu sporta sacensību rīkošanas vietu. 1960. gada Romas Olimpisko spēļu laikā šeit notika vieglatlētu maratona sacensības.
Modernā pieccīņa 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Modernajā pieccīņā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 2 medaļu komplekti — vīriešiem un sievietēm. Sacensības notiek 11. un. Pirmo reizi olimpisko spēļu vēsturē modernās pieccīņas sacīkstes tiks aizvadītas, kombinējot šaušanas un skriešanas disciplīnas, — pēc katras šaušanas sportisti veiks 1 kilometra skrējienu. Sieviešu modernās pieccīņas sacīkstes 12. augustā būs pēdējās sacīkstes šajās olimpiskajās spēlēs. Latviju pārstāvēs divi sportisti: Deniss Čerkovskis un Jeļena Rubļevska.
Tikkakoski
Oy Tikkakoski Ab bija Somijas šaujamieroču ražotājs. 1983. gadā tas tika pievienots uzņēmumam Sako, kas kopš 2000. gada ietilpst Itālijas šaujamieroču pārvaldītājsabiedrībā Beretta Holding.
Sako turpina piedāvāt Tikko zīmola šautenes.
Vēsture
1893. gadā inženieris Martins Stenijs (Martin Stenij) Jiveskilē blakus Jivesjoki dzirnavām un kokzāģētavai izveidoja metāla darbnīcu. Tā laika gaitā piedzīvoja vairākus bankrotus un īpašumtiesību izmaiņas.
1912. gadā tika dibināts uzņēmums Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy ("Tikkakoski dzelzs un koka rūpniecība"). Tika pārtraukta saikne ar agrīnām dzirnavas un kokzāģētavas darbībām, uzņēmums koncentrējās uz metāla rūpniecību. Pilsoņu kara laikā 1918. gadā uzņēmums sāka šaujamieroču daļu ražošanu.
1929. gadā uzņēmums tika pārdēvēts par Tikkakoski Oy. 1930. gadā uzņēmuma 40 % kapitāldaļu iegādājās vācu ieroču tirgotājs Villi Daugss (Villi Daugs). Uzņēmums iegādājās mašīnpistoles Suomi KP/-31 ražošanas licenci, un 1931. gadā tika sākta tās ražošana. 1933. gadā uzņēmums mainīja nosaukumu uz Oy Tikkakoski Ab, tādējādi atainojot divvalodību. Uzņēmums sāka ražot arī ložmetējus Maxim M/09-21 un ložmetēju patronu lentes. 1938. gadā Villi Daugss bija iegādājies Tikkakoski vairākuma kapitāldaļu.
Otrā pasaules kara laikā uzņēmums izgatavoja šautenes, Suomi KP/-31 mašīnpistoles un Maxim ložmetējus, kā arī ieroču stobrus. Tika ražota arī .50 Browning un 20×138mmB Solothurn Long munīcija.
Pēc kara Tikkakoski tika uzskatīts par vāciešiem piederošu uzņēmumu, tādēļ 1947. gadā Padomju Savienība tā aktīvus konfiscēja. Uzņēmums pārgāja uz civilās produkcijas ražošanu. Piemēram, šujmašīnas tika izlaistas no 1946. līdz 1964. gadam. 1953. gadā pilnībā tika pārtraukta šaujamieroču produkcijas ražošana. 1957. gadā Somijas uzņēmēji uzņēmumu izpirka no PSRS.
1967. gadā Tikkakoski kapitāldaļu vairākumu iegādājās Osuuspankkien Keskusosuuspankki (OKO) banka.
1981. gadā Tikkakoski un cits Somijas šaujamieroču ražotājs Sako sāka sadarbību šauteņu prototipa izstrādē. 1983. gadā Nokia, kam piederēja Sako, iegādājās Tikkakoski Oy, kas tika apvienots ar Sako. 1989. gada 31. martā Tikkakoski ražotne pārtrauca darbu; Tikka produkcijas ražošana tika pārcelta uz Rīhimeki. Sako vairākkārt mainīja īpašniekus un nosaukumus, un tagad Sako Oy pieder Itālijas šaujamieroču uzņēmumam Beretta Holding. Sako turpina ražot un attīstīt Tikko zīmola šautenes.
Pauliņi
Pauliņi var būt:
Valentins Gapoņenko
1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu no 103. Ventspils vēlēšanu apgabala. Bija viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Pēc Augusta puča izgāšanās Latvijas Republikas Augstākā padome sakarā ar pretvalstisko darbību Barikāžu laikā laikā viņam 1992. gada 29. janvārī anulēja deputāta mandātu.
Basketbols 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Basketbols 2016. gada vasaras olimpiskajā spēlēs Riodežaneiro norisinājās no 6. līdz 21. augustam. Basketbola sacensības notika Kariokas arēnā 1 (vīriešu turnīrs) un Žuventudi arēnā (sieviešu turnīrs). Šī bija pirmā reize, kad vīriešu un sieviešu olimpiskie turnīri tika izspēlēti vairākās, atsevišķās vietās. Gan vīriešu, gan sieviešu turnīros startēja 12 komandas. Katrā komanda sastāvēja no 12 spēlētājiem.
Par čempioniem gan vīriešu, gan sieviešu turnīros kļuva ASV izlase. Vīriešu turnīrā otro vietu izcīnīja Serbijas izlase, savukārt trešo vietu Spānijas izlase. ieviešu turnīrā savukārt otro vietu izcīnīja Spānijas izlase un trešo vietu Serbijas izlase.
Viens no basketbola turnīra tiesniešiem bija latvietis Oļegs Latiševs.
Sacensību formāts
Komandas tika sadalītas divās grupās pa sešām valstīm. Grupu turnīrā katra valsts izspēlēja vienu spēli ar pārējām grupas valstīm. Četras labākās komandas no katras grupas kvalificējās ceturtdaļfinālam. Izslēgšanas turnīrs kas sastāvēja no trim kārtām. Pusfināla zaudētāji spēlēja par bronzas medaļu.
Kvalifikācija
Tāpat kā 2012. gada Londonas olimpiskajās spēlēs, rīkotājvalstim sākotnēji nebija garantēta olimpiskā dalība basketbola turnīrā. 2015. gada 9. augustā tika paziņots, ka Brazīlijas vīriešu un sieviešu izlases varēs piedalīties olimpiskajā basketbola turnīrā 2016. gada Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs pēc tam, kad FIBA Centrālā padome tās sanāksmē Tokijā pieņēma lēmumu piešķirt Brazīlijai automātiski dalību. .
Olimpiskais kvalifikācijas periods vīriešu basketbola komandām sākās ar 2014. gada FIBA Pasaules kausu, kur dalību olimpiskajās spēlēs ieguva ASV izlase. 2015. gada FIBA Okeānijas čempionātā savu dalību olimpiskajā turnīrā nodrošināja Austrālijas izlase, AfroBasket 2015 čempionātā — Nigērijas izlase, 2015. gada FIBA Amerikas čempionātā — Argentīnas un Venecuēlas izlase, EuroBasket 2015 — Lietuvas un Spānijas izlases, 2015. gada FIBA Āzijas čempionātā — Ķīnas izlase. Savukārt pēdējās trīs vietas ar 2016. gada FIBA Pasaules olimpisko kvalifikācijas turnīru nodrošināja Francijas, Horvātijas un Serbijas izlases.
Arī sieviešu basketbola komandām olimpiskais kvalifikācijas periods sākās ar 2014. gada FIBA Pasaules kausu sievietēm, kur dalību olimpiskajās spēlēs ieguva ASV izlase. 2015. gada Eiropas čempionātā sievietēm savu dalību olimpiskajās spēlēs nodrošināja Serbijas izlase, 2015. gada FIBA Amerikas čempionātā sievietēm — Kanādas izlase, 2015. gada FIBA Okeānijas čempionātā sievietēm — Austrālijas izlase, 2015. gada FIBA Āzijas čempionātā sievietēm — Japānas izlase, 2015. gada FIBA Āfrikas čempionātā sievietēm — Senegālas izlase, bet 2016. gada FIBA Pasaules olimpisko kvalifikācijas turnīrā — Baltkrievijas, Francijas, Ķīnas, Spānijas un Turcijas izlases.
Turnīru norises vietas
Šī bija pirmā reize, kad vīriešu un sieviešu olimpiskie turnīri tika izspēlēti vairākās, atsevišķās vietās. Vīriešu turnīrs norisinājās Kariokas arēnā 1, bet sieviešu — Žuventudi arēnā.
Vīriešu turnīrs
Olimpiskais turnīrs sastāvēja no diviem posmiem: grupu turnīra un izslēgšanas spēlēm.
Pārstāvētās komandas
2016. gada vasaras olimpisko spēļu basketbola turnīrā piedalījās 17 valstu komandas, no tām 7 valstu komandas bija pārstāvētas gan vīriešu, gan sieviešu turnīros, 5 valstu komandas tikai vīriešu turnīrā un 5 valstu komandas tikai sieviešu turnīrā. Serbijas basketbola izlasēm vīriešiem un sievietēm šī bija pirmā dalības reize olimpiskajā basketbola turnīrā.
Komandu sastāvi
Gan vīriešu, gan sieviešu basketbola komandu veidoja 12 spēlētāji. Kopā olimpiskajā basketbola turnīrā startēja 288 basketbolisti, 144 vīrieši un 144 sievietes.
Sacensību tiesnieši
Olimpiskajam basketbola turnīram bija izvēlēti šādi tiesneši:
Pauniņi
Pauniņi var būt:
Austrālijas premjerministru uzskaitījums
30px Austrālijas Savienība (1901 — mūsdienas) 30px
{{legend| #3198FF | Protekcionistu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DE2C34 | Austrālijas Leiboristu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #BFFF00 | Brīvās tirdzniecības partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #8CB4D2 | Sadraudzības Liberālā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #6495ED | Austrālijas Nacionālistu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #00008B | Vienotās Austrālijas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #E2826B | Nacionālā Leiboristu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #006644 | Austrālijas Nacionālā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #0047AB | Austrālijas Liberālā partija |border=1px solid #AAAAAA}}
Sestās koalīcijas karš
Sestās koalīcijas karš (fr) bija daļa no Eiropas valstu koalīcijas kariem pret Francijas impēriju. Sestajā koalīcijā pret Napoleona vadīto armiju 1813. gadā iesaistījās Austrijas Impērija, Apvienotā Karaliste, Krievijas Impērija, Portugāles karaliste, Prūsijas Karaliste, Spānijas Karaliste, Sicīlijas karaliste, Sardīnijas Karaliste un Zviedrijas karaliste. Francijas impērijas pusē karoja tās vasaļvalstis Varšavas hercogiste, Itālijas karaliste, Neapoles karaliste, kā arī Reinas konfederācija un Dānijas karaliste.
Pēc Napoleona armijas sakāves Krievijas karagājienā Prūsijas karalis 1812. gada decembrī noslēdza Tauraģes konvenciju ar Krieviju un pātrauca savienību ar Franciju, bet 1813. gada februārī noslēdza savienību ar Krievijas imperatoru. 1813. gada 3. martā Zviedrija noslēdza koalīciju ar Apvienoto Karalisti, 17. martā Prūsijas karalis pieeteica karu Francijai. Jūnijā Apvienotā Karaliste un Zviedrija, bet augustā arī Austrijas Impērija pievienojās Krievijas un Prūsijas koalīcijai. Pēc zaudētās Leipcigas kaujas 1813. gada 16. oktobrī koalīcijai pievienojās sakautās Reinas konfederācijas valstis. Pēc zaudētajām kaujām Napoleons atkāpās uz Parīzi, kur 1814. gada aprīlī atteicās no troņa un tika nometināts Elbas salā Vidusjūrā. Eiropas valstu attiecību sakārtošanai tika sasaukts Vīnes kongress (1814—1815).
Svina nitrāts
Svina(II) nitrāts ir neorganisks savienojums ar ķīmisko formulu Pb(NO3)2. Svina(II) nitrāts pēc izskata ir balts pulveris ar nelieliem mirdzošiem kristāliem.
Iegūšana
Parasti svina nitrātu iegūst, svinam (Pb) vai svina(II) oksīdam (PbO) reaģējot ar slāpekļskābi (HNO3). 19. gadsimtā svina nitrātu sāka pārdot Eiropā un Amerikas Savienotajās valstīs.
Izmantošana
Ap 2000. gadu svina nitrātu sāka izmantot zelta cianēšanā.
Populārs eksperiments, kurā izmanto svina(II) nitrātu, ir "zelta lietus". Tā ir reakcija, kas notiek, salejot kopā svina(II) nitrāta un kālija jodīda šķīdumus. Rodas spilgti dzeltenas svina jodīda nogulsnes.
2017. gada Eiropas čempionāts basketbolā
2017. gada Eiropas čempionāts basketbolā (EuroBasket 2017) bija 40. kontinenta čempionāts. Tajā piedalījās 24 Eiropas basketbola valstsvienības. Šis bija pēdējais Eiropas čempionāts, kas notika pēc divu gadu pārtraukuma; nākamais notiks 2021. gadā, un turpmāk tie tiks rīkoti ik pēc četriem gadiem.
Apakšgrupu turnīri notika Stambulā (Turcija), Helsinkos (Somija), Telavivā (Izraēla) un Klužā-Napokā (Rumānija), savukārt izslēgšanas spēles notika Stambulā. Pirmo reizi par Eiropas čempioniem kļuva Slovēnijas basketbola izlase, kas finālā uzvarēja Serbiju, savukārt bronzas medaļu izcīnija Spānijas izlase.
Latvijas basketbola izlase ieguva piekto vietu, kas ir augstākais rezultāts kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas.
Turnīra formāts
Turnīra pirmajā posmā — pirmajā kārtā — visas 24 izlases tika sadalītas četrās grupās pa sešām izlasēm kārtā. Pirmajā kārtā tika aizvadīts viena apļa turnīrs, pēc kura izslēgšanas spēlēm kvalificējās katras grupas četras labākās izlases, savukārt pēdējās divas vietas ieņēmušās izlases beidza dalību turnīrā.
Izslēgšanas spēlēs bija četras kārtas: astotdaļfināli, ceturtdaļfināli, pusfināli un fināli. Tika aizvadīta arī spēle par trešo vietu.
Izslēgšanas spēles
Norises vieta: Stambula, Turcija
Hypo-Meeting
Hypo-Meeting ir starptautiskās vieglatlētikas daudzcīņas sacensības, kas katru gadu notiek pavasarī Austrijas pilsētas Gecisas stadionā Mösle. Kopš 1975. gada sacensības notiek World Athletics paspārnē, sākotnēji tajā bija iekļauta vīriešu desmitcīņa, bet kopš 1981. gada programmā iekļautas arī sieviešu septiņcīņas sacensības. Tas ir viens no lielākajiem komerciālajiem startiem daudzcīņas sportistiem, un tās ir iekļautas IAAF Combined Events Challenge turnīru sērijā.
Hypo-Meeting sacīkstēs pasaules rekordi desmitcīņā tika uzstādīti trīs reizes: 1980. un 1982. gadā augstāko pasaules sasniegumu uzrādīja britu desmitcīņnieks Deilijs Tompsons (attiecīgi 8648 un 8730 punkti), 2001. gadā šeit par pasaules rekordistu kļuva čehs Romans Šebrle (9026 punkti).
Austrijas uzņēmums Hypo Landesbank Vorarlberg jau daudzus gadus ir turnīra ģenerālsponsors.
Uzvarētāji
Līdzšinējie uzvarētāji:
Perahoras Heraons
Perahoras Heraons (sengr. Ηραίο Περαχώρας) bija Hēras svētnīca nelielā līcītī Korintas līča ziemeļu pusē pašā Perahoras (antīkos laikos Pereja Hora) pussalas galā, ko dibināja ģeometriskajā periodā 8. gadsimtā pr.Kr. Megarīdas iedzīvotāji, vai arī pēc citas versijas dorieši no Argosas, kas uzcēla svētnīcu Akrejas Hērai. Korintiešu ietekmes sfērā tā nokļuva ap 750 gadu pr.Kr., kad korintieši uzcēla senāko templi šajā rajonā.
Pēc arheoloģiskajiem datiem svētnīca attīstījās 7. un 6 gadsimtā pr.Kr. Vēsturiskajos avotos ir minēts, ka šī svētnīca tika izmantota kā patvēruma vieta, kad 391.—390. gados pr.Kr. apgabala iedzīvotāji tur glābās no spartiešiem. Pēc Strabona ziņām antīkos laikos tur dzīvoja orākuls, taču to neapstiprina citi avoti. 4. gadsimta pr.Kr. beigās tika veikti celtniecības darbi, ko iespējams veica maķedoniešu valdnieks Demētrijs I. Hellēnisma laikā sākās svētnīcas pagrimums un, iespējams, tā tika sagrauta 146. gadā pr.Kr., kad romieši iekaroja Korintu. Uz Heraona drupām tika uzcelti daži romiešu nami, kas parāda, ka Romas valdīšanas laikā svētnīca zaudēja savu sakrālo nozīmību.
Pēc veltījuma uzrakstiem ir noteikts, ka templis, kas atradās netālu no ostas, bija veltīts Akrejas Hērai, bet spriežot pēc uzraksta uz 6. gadsimta pr.Kr. trauka, otrā svētnīca, uzcelta 200 metrus uz austrumiem no iepriekšējās, bija veltīta Limenijas Hērai. [[Attēls:Heraion of Perachora map.svg|thumb|left|350px|Perahoras Heraona plāns.
1 — Rietumu nožogojums
2 — Romiešu nams
3 — Celtne ar apsīdu
4 — Akrejas Hēras templis (9.gs.pr.Kr.)
5 — Altāris
Ornamentblakšu dzimta
Ornamentblakšu dzimta (Coreidae) ir blakšu kārtas dzimta, kurā ietilpst aptuveni 2000 sugu, kas iedalītas 270 ģintīs. Tās ir plaši izplatītas pa visu pasauli, ar lielāku sugu koncentrāciju dienvidu un dienvidrietumu reģionos.
Perahoras Heraons
7 — Apsīdveida cisterna
Ornamentblakšu dzimta
Apraksts
Ornamentblakšu ūsas ir ar četriem segmentiem un snuķis ar četriem segmentiem. Tām ir divas actiņas, pēdas ar trim segmentiem. Ūsu ievietnes ir galvas augšpusē. Galva šaura un bieži īsāka nekā pronotums. Juga nenosedz tilusu no priekšas. Dažām sugām aizmugurējo kāju stilbi ir paplašināti, vizuāli atgādinot auga lapiņas. Ornamentblakts trauksmes laikā bieži izdala sekrētu ar nepatīkamu smaku no dziedzeriem, kas atrodas uz krūtīm.
Perahoras Heraons
8 — Simpoziju zāles
9 — Ūdensvads
Ornamentblakšu dzimta
Ekoloģija
Visas sugas ir obligāti zālēdāji. Parasti barojas uz augu dzīslām, atrodoties virs zemes. Taču ir zināmi arī koprofāgijas gadījumi. Dažas sugas ir kultūraugu kaitēkļi, kas dažreiz spēj ļoti kaitēt stādiem līdz pilnai stādu iznīcināšanai. Pēc kaitīgo ornamentblakšu barošanās augiem rodas tādas sekas kā malformācija, trupēšana, krāsas zudums, augļu agrīna nokrišana un sēklu slikta attīstība.
Perahoras Heraons
10 — Sakrālais baseins
Ornamentblakšu dzimta
Dzīves cikls
Olas brūnas, ovālas un parasti novietotas lapas apakšējā virsmā.
Perahoras Heraons
11 — Limenijas Hēras templis (6.gs.pr.Kr.)
12 — Mūri
Ornamentblakšu dzimta
Izplatība Latvijā
Sugu saraksts:
Perahoras Heraons
13 — Mūsdienu piestātne
14 — Mūsdienu Sv.Jāņa baznīca
15 — Gājēju ceļš ]]
Pati senākā celtne nelielās ostas rajonā, kur 1930.—1933. gados arheoloģiskos izrakumus veica Britu Arheoloģiskā skola, bija neliels arkveidīgs templis, no kura bija saglabājies akmens postaments. Uz rietumiem no tā ap 525. gadu pr.Kr. bija uzcelts liels dorisks templis (9x31 m). Pamati, kas ir saglabājušies, iespējams attiecas uz trešo svētnīcas templi, bet no otrā tempļa nav palikušas nekādas pēdas. Altāris ar triglifiem un metopām, kas atrodas tempļa austrumu daļā, ir raksturīgs korintiešu arhitektūrai ziemeļaustrumu Peloponēsā. Tas atdalīja templi no iespaidīgas divstāvu doriskās stojas, kas bija uzcelta vairāk uz austrumiem burta Г formā. Tur noritēja mistiskas ceremonijas. Ostas rietumos tās nelielajā sētā tika atklātas divu portiku paliekas ar tribīnēm iekšpusē.
1924. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
1924. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 1924. gada septembrī Vācijas pilsētā Neinkirhenē. Sacensības notika tikai grieķu-romiešu cīņā.
Turnīrs praktiski bija Vācijas čempionāts, jo tajā piedalījās tikai vācieši.
Narovļas rajons
Narovļas rajons ir Baltkrievijas administratīvais rajons Gomeļas apgabala dienvidos. Tas robežojas ar Gomeļas apgabala Jeļskas rajonu rietumos, Maziras rajonu ziemeļos un Hojņiku rajonu austrumos, kā arī Ukrainu dienvidos. Rajons cietis Čornobiļas AES katastrofas rezultātā. Katastrofas rezultātā tika likvidētas 35 apdzīvotās viets, evakuējot iedzīvotājus.
Jeloustouna (seriāls)
"Jeloustouna" (en) ir ASV neovesterna drāmas televīzijas seriāls, ko veidojuši Teilors Šeridans un Džons Linsons un kura pirmizrāde notika 2018. gada 20. jūnijā vietnē Paramount Network. Seriālā piedalās Kevins Kostners, Lūks Graims, Vess Bentlijs, Kellija Reilija, Kols Hauzers un Gils Birmingems. Seriāla epizodes seko konfliktiem kuros iesaistīti Yellowstone Dutton Ranch rančo, indiāņu rezervāts un zemes ierīkotāji. Piektās sezonas pirmizrāde ir paredzēta 2022. gada 13. novembrī.
Priekšvēsture
Sērijās seko Datonu ģimenei, lielākā rančo Montānā, Yellowstone Dutton Ranch, īpašniekiem, ko parasti sauc par Yellowstone. Sižets griežas ap ģimenes drāmu rančo, un blakus esošo indiāņu Broken Rock Indian Reservation — nacionālo parku un konkurējošiem zemes īpašniekiem.
Hombori Tondo
Hombori Tondo (fr) ir 1155 metrus augsts kalns Mali Mopti reģionā. Valsts augstākā virsotne. Kalna rajonā ir ievērojami augstāks dabas daudzveidības līmenis nekā apkārtnē.
Eiropas Patentu organizācija
Eiropas Patentu organizācija (en) ir starptautiska organizācija, kas tika izveidota, pamatojoties uz Eiropas Patentu konvenciju. Latvijas Republika pievienojās Eiropas Patentu organizācijai.
Dalībvalstis
Šobrīd Eiropas Patentu organizācijai ir 38 dalībvalstis.
Struktūrvienības
Eiropas Patentu organizācijā darbojas:
Edžertons
Edžertons var būt:
Igors Garajevs
Igors Garajevs (1946) ir Latvijas krievu inženieris un sabiedriskais darbinieks. Bijušais LKP Zemgales priekšpilsētas komitejas 1. sekretārs.
Kīpsāres bāka
Bāka tika uzbūvēta 1933. gadā no pastiprināta betona. Tās mērķis bija brīdināt Baltijas jūras jūrniekus par bīstamām vietām pussalas tuvumā un palīdzēt kuģu kursa noteikšanā. Tobrīd 25 metrus augstā bāka atradās 150 metrus no krasta līnijas, bet erozijas dēļ tā tagad atrodas pāris metrus jūrā. Pietiekoša atbalsta trūkuma dēļ bāka ir sasvērusies.
Igors Garajevs
1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu no 9. Rīgas vēlēšanu apgabala. Bija viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Kīpsāres bāka
1988. gadā krasta līnija vēl bija 11 metrus no bākas, bet 1990. gadu sākumā jūra jau bija sasniegusi bāku, un tā sāka svērties. 1992. gadā no tās tāpēc tika izvākts ģenerators, bet kā dienas orientieris tā saglabājās līdz 2009. gadam. Tā bija sasvērusies līdz pat 8—9° slīpumam, bet vēja un viļņu ietekmē mūsdienās tā atkal ir gandrīz iztaisnojusies un ir 1—2° slīpumā.
Igors Garajevs
Pēc Augusta puča izgāšanās Latvijas Republikas Augstākā padome sakarā ar vairāku deputātu pretvalstisko darbību Barikāžu laikā laikā izveidoja parlamentārās izmeklēšanas komisiju. Pēc komisijas slēdziena apstiprināšanas 1992. gada 9. jūlijā Augstākā padome nolēma Garajevam anulēt deputāta mandātu (93 deputāti par, 23 pret, neviens neatturējās).
Pauri
Pauri var būt:
Sporta dzēriens
Sporta dzēriens ir dzēriens, kurš paredzēts, lai palīdzētu sportistiem atgūt zaudēto šķidrumu pēc treniņiem vai sacensībām. Elektrolītu aizvietošana ļauj pilnvērtīgāk nodrošināt šķidruma atjaunošanos, kas ir svarīga noguruma aizkavēšanai fizisku nodarbību laikā. Dzēriena sastāvā ir daudz ātri pārstrādājamie ogļhidrāti, kuri tiek izmantoti kā enerģija muskuļu darbināšanai.
Mazie Krīviņi
Mazie Krīviņi ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 242 km attālumā no Rīgas.
Sporta dzēriens
Sporta dzērienu kategorijas
Sporta dzērienus iedala trīs galvenās kategorijās:
Vairums sporta dzērienu ir pieskaitāmi izotonisko dzērienu kategorijai, saturot 4 līdz 5 tējkarotes ar kaudzi cukura uz 250lm porciju (13 līdz 19 grami).
2023. gada Pasaules čempionāts kalnu slēpošanā
2023. gada Pasaules čempionāts kalnu slēpošanā notika Kurševelā un Meribelā, Francijā, laikposmā no 6. līdz 19. februārim.
Čempionāta norises vieta tika apstiprināta Starptautiskās Slēpošanas federācijas (FIS) kongresā Grieķijā 2018. gada maijā. Vēl uz čempionāta rīkošanu pretendēja Zālbaha-Hinterglema Austrijā. Francijas pieteikums uzvarēja balsojumā ar deviņām pret sešām balsīm. Šajās vietās ir notikušas sacensības 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. 2022. gada martā Kurševelā un Meribelā notika 2021.—2022. gada Pasaules kausa sezonas finālposms.
Sacensību kalendārs
Sacensību sākuma laiki norādīti pēc Latvijas laika, iekavās norādīts laiks norises vietā.