cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2020.—2021. gada NHL sezona
Vinipegas "Jets" — Monreālas "Canadiens"
Monreāla sērijā uzvarēja 4—0
Kolorādo "Avalanche" — Vegasas "Golden Knights"
Vegasa sērijā uzvarēja 4—2
Kvavars
Kvavars, arī 50000 Quaoar ir transneptūna objekts ar diametru apmēram 1070 ± 38 km. Kvavars, iespējams, ir pundurplanēta, bet precīzi tas nav zināms, jo debess ķermenis atrodas pārāk tālu. Objekts atrodas Koipera joslā un tam ir zināms viens pavadonis – Veivots.
Atklāšana un nosaukums
Kvararu atklāja amerikāņu astronomi Maikls Brauns un Čads Truhiljo (Chadwick A. Trujillo), izmantojot 1,2 m Samuēla Ošina teleskopu Palomāras observatorijā. Tobrīd 18,5. zvaigžņlieluma objekts atradās Čūskneša zvaigznājā. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums 2002 LM60. Mazo planētu sarakstā debess ķermenis tika reģistrēts ar numuru 50000. Šādus „apaļus” numurus tobrīd taupīja priekš īpaši lieliem objektiem, piemēram, 20000 Varuna. Starptautiskā Astronomijas savienība objektam 2002 LM60 oficiāli piešķīra vārdu Kvavars. Kvavars Tongvas cilts mitoloģijā ir radīšanas dievs.
Orbīta un fizikālie parametri
Kvavara orbīta ir līdzīga pārējiem klasiskajiem Koipera joslas objektiem, tā ir gandrīz riņķveida ar nelielu slīpumu pret ekliptiku. Orbīta atrodas apmēram 43,3 AU attālumā no Saules un Kvavaram nav orbitālās rezonanses ar Neptūnu.
Atklāšanas laikā Kvavara diametrs tika lēsts apmēram 1260 ± 190 km liels. Tobrīd tas bija lielākais jaunatklātais Saules sistēmas debess ķermenis kopš Plutona atklāšanas. Vēlāk objekta izmēri tika vairākkārt precizēti, izmantojot dažādas metodes. 2007. gadā, izmantojot Spicera kosmisko teleskopu, tika noteikts, ka Kvavara albedo ir 0,19, tas bija vairāk, kā tika domāts agrāk, tādējādi objekta diametrs tika novērtēts vairs tikai kā apmēram 850 km liels. tika novērots, kā Kvavars aizklāja kādu 16. zvaigžņlieluma zvaigzni. Tas ļāva noteikt, ka objektam ir iegarena forma un tā diametrs ir apmēram 1170 km. 2013. gadā, izmantojot Heršela kosmisko observatoriju un jaunus datus no Spicera kosmiskā teleskopa, tika precizēts Kvavara un tā pavadoņa diametrs. Kvavaram tas ir 1070 ± 38 km, bet Veivotam 81 ± 11 km. Kvavars sastāv galvenokārt no iežiem un ūdens ledus. Albedo liecina, ka ledus uz virsmas ir mazāk kā citiem kjubivano. Virsma ir nedaudz sarkana. 2007. gadā veikti pētījumi liecina, ka 5 % virsmas klāj sasalis metāns un etāns.
Pavadonis
, izmantojot Habla kosmisko teleskopu, Kvavaram tika atklāts pavadonis, kurš riņķo ap to 14500 km attālumā. Pavadonim tika piešķirts pagaidu apzīmējums (50000) Quaoar I, bet to nodēvēja par Veivotu. Veivots Tongvas cilts mitoloģijā ir radīšanas dieva Kvavara dēls. Pavadoņa diametrs ir apmēram 81 ± 11 km Tas apriņķo Kvavaru pa nedaudz izstieptu orbītu (ekscentricitāte 0,14) reizi 12,438 ± 0,005 dienās.
Murkšķa diena
"Murkšķa diena" (Groundhog Day) ir 1993. gada ASV fantastiska kinokomēdija. Filmas režisors ir Harolds Reimiss. Filma uzņemta pēc Denija Rubina tāda paša nosaukuma stāsta motīviem, D. Rubins ir arī viens no filmas scenārija autoriem. Galvenās lomas filmā tēlo Bills Marijs un Endija Makdauela. Filma ieguva BAFTA balvu kategorijā "Labākais oriģinālais scenārijs". Žurnāla Empire rīkotajā aptaujā filma ieņēma 259. vietu 500 labāko filmu sarakstā.
Tai pašā laikā tika uzņemta filma "12.01 PM" ar ļoti līdzīgu sižetu, šīs filmas scenārija autors Ričards Lupofs savās atmiņās piemin, ka tas izraisīja sešus mēnešus ilgušu tiesvedību.
Sižets
Ik gadu 2. februārī nelielajā ASV pilsētiņā Panksatonijā (Punxsutawney, Pensilvānijas štatā) norisinās svētki ar nosaukumu "Murkšķa diena". Šai dienā no ziemas miega tiek modināts murkšķis Fils un pēc viņa uzvedības prognozētas laika ziņas. Katru gadu uz šiem svētkiem Panksatonijā no Pitsburgas ir spiests ierasties narcistisks un augstprātīgs laika ziņu reportieris Fils Konors, kuram neiedomājami apnicis viņa darbs un kurš dziļi ienīst šo attālajā pilsētiņā rīkoto festivālu.
Kārtējo reizi apmeklējot svētkus un pēc tam pārnakšņojot pilsētiņas viesnīcā, Filu nākamajā rītā pulksten sešos pamodina radiomodinātāja zvans, un atkal ir 2. februāris. Viņš nokļuvis laika cilpā, no kuras nav izejas — 3. februāris nepienāk. Arī aizbraukt no pilsētas viņam neizdodas, jo katru reizi 2. februārī sniega vētra ir aizputinājusi ceļus.
Fils ir spiests atkal un atkal piedzīvot 2. februāri Murkšķa dienas festivālā, veikt reportāžu, atgriezties viesnīcā, un tā katru jaunu dienu. Neviens, izņemot viņu, nepamana šo laika cilpu, jo jaunajā 2. februārī ļaudis neatminas iepriekšējā 2. februāra notikumus. Vēloties pamest ienīsto pilsētu, Fils vēršas pie neirologa, psihiatra (kurš piedāvā iespēju to apmeklēt "rīt"), bet nekas nelīdz — nākamajā rītā viņš pulksten sešos atkal pamostas Panksatonijas viesnīcā.
Fils nolemj ļauties izpriecām: pieēsties saldumus, nodarboties ar seksu, aplaupīt banku un izšķiest visu naudu, jo seku vienalga nebūs. Taču izklaides viņam ātri apnīk. Tad viņš mēģina savaldzināt savu kolēģi Ritu, kurā ir slepeni iemīlējies. Taču Rita neuzķeras uz Fila trikiem, ar kuriem viņš cenšas to iedabūt gultā jau pirmajā vakarā, bet nākamā vakara viņam vienkārši nav.
Izmisis no neveiksmīgajiem mēģinājumiem un noguris no apnicīgās pilsētiņas, Fils nolemj izdarīt pašnāvību, uz viņpasauli līdzi paņemot arī ienīsto vārdabrāli — murkšķi Filu. Taču tas ir veltīgi — Fils Konors atkal pamostas 2. februārī viesnīcas numurā. Viņš vairākkārt dažādos veidos mēģina veikt pašnāvību, bet nekas nelīdz — 3. februāris nepienāk.
Izmēģinājis visu, izpētījis Panksatoniju līdz pēdīgajam sīkumam un ļoti noguris, Fils beidzot nolemj šo liktenīgo dienu veltīt noderīgiem un cēliem darbiem. Nesavtīgās darbības, kuras Fils tagad veic ik dienu (un par to zina tikai viņš pats) vakarpusē padara viņu par populārāko cilvēku pilsētā. Tādēļ Rita pati pievērš viņam uzmanību, un abi kļūst tuvi. Fils un Rita viesnīcas numurā pamostas kopā, un beidzot ir pienākusi rītdiena — 3. februāris.
Filmēšana
Filma tika uzņemta Vudstokā, Ilinoisas štatā, 60 jūdzes (97 km) uz ziemeļrietumiem no Čikāgas, jo Panksatonijā "nebija tāda pilsētas centra, kas labi izskatītos kadrā", kā arī tādēļ, ka Panksatonija atradās pārāk tālu, kas būtu radījis loģistikas problēmas un lielus transporta izdevumus. Vudstoka bija piemērots rezerves variants Pensilvānijai ziemas mēnešos, turklāt tā bija Reimisa dzimtā puse, kur viņam būtu vieglāk iegūt atļaujas filmēšanai. Panksatonijas amatpersonas, būdamas neapmierinātas ar to, ka filmēšanai nav izvēlēta viņu pilsēta, atteicās atļaut parādīt filmā īsto Panksatonijas murkšķi Filu, taču nosūtīja savus pārstāvjus uz Vudstoku, lai pārliecinātos, ka ceremonija tiek attēlota precīzi.
Murkšķi Filu filmā atveidoja vairāki dzīvnieciņi. "Tie ienīda mani jau no pirmās dienas", izteicās Marijs, kuram filmēšanas laikā divreiz tika iekosts (ieskaitot ainu, kur viņa varonis izdara pašnāvību, kopā ar murkšķi Filu mašīnā nogāžoties no klints), pie tam kodumi bija tik nopietni, ka aktierim piesardzības dēļ nācās iziet vakcināciju pret trakumsērgu.
Filmas novērtējums
Pēc filmas "Murkšķa diena" izlaišanas tā saņēma pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes. The New York Times to nosauca par "sevišķi asprātīgu un rezonansi izsaucošu komēdiju", labas atsauksmes bija arī no The Washington Post.
Laika gaitā filma ieguva lielāku kinokritiķu un filmu vēsturnieku atzinību, un tagad bieži tiek minēta kā viena no labākajām jebkad uzņemtajām komēdijām. Tās nosaukums turklāt ir iesakņojies sabiedrības apziņā kā apzīmējums atkal un atkal atkārtojošamies situācijām politiskajā un militārajā arēnā, kā arī ietekmējis citas sfēras. 2006. gadā šī filma tika iekļauta Nacionālajā kino reģistrā kā "kultūras jomā, estētiski un vēsturiski nozīmīga".
Hadži Sadi Geje
Hadži Sadi Geje (El Hadji Sady Gueye; dzimis ) ir Senegālas futbolists, aizsargs. Kopš 2018. gada spēlē FK Liepāja/MOGO sastāvā.
Maiks Pompeo
Maikls Ričards Pompeo (en; dzimis ) ir amerikāņu politiķis, uzņēmējs, un diplomāts.
No līdz  viņš bija ASV pārstāvju palātas loceklis no Kanzasas štata 4. apgabala, bet no līdz  70. ASV valsts sekretārs.
Ismails Sārs
Ismails Sārs (fr; dzimis ) ir Senegālas futbolists, pussargs, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Francijas 1. līgas komandā Marseļas "Olympique".
Sasniegumi
Senegāla
Personvārds
Personvārds ir antroponīms, ko lieto kādas personas apzīmēšanai. To veido viens vai vairāki vārdi, kam parasti seko uzvārds. Atsevišķos gadījumos sastopami dubultuzvārdi, kuru daļas savieno ar defisi. Citās kultūrās tiek lietotas atšķirīgas personvārdu veidošanas sistēmas, kas var neiekļaut uzvārdu, bet var ietvert tēvvārdu, krustvecāku vārdus vai citas personvārda sastāvdaļas. Citvalodu personvārdus latviešu valodā atveido atbilstoši to izrunai oriģinālvalodā un iekļauj latviešu valodas gramatiskajā sistēmā.
Vēsture
Mūsdienās Eiropas tautu personvārdiem ir pa daļai starptautisks raksturs, jo dažādu valodu personvārdu sistēmās ir ienākuši vārdi no senajām grieķu, latīņu, ebreju, ģermāņu un slāvu valodām. Vairāki personvārdi iemūžinājuši seno valdnieku vārdus, piemēram Antons (Antonijs), Artūrs, Cēzars, Dāvids, Kārlis.
Andruss Kivirehks
Andruss Kivirehks (et, dzimis ) ir igauņu rakstnieks un dramaturgs. Viņa darbi tulkoti vairākās valodās.
Biogrāfija
A. Kivirehks ir viens no pazīstamākajiem un latviski visvairāk tulkotajiem mūsdienu igauņu rakstniekiem – līdz šim izdotas 7 viņa grāmatas bērniem, 2 romāni un 1 stāstu krājums, turklāt viņš pagaidām ir vienīgais ārzemju autors, kas divas reizes saņēmis Jāņa Baltvilka balvu – 2011. un 2013. gadā. 2006. gadā Valmieras drāmas teātrī iestudēta A. Kivirehka luga "Igauņu bēres", 2022. gadā šo izrādi iestudēja arī Liepājas teātris.
Maltas iela (Rīga)
Maltas iela ir iela Rīgā, Ķengaragā.
Vēsture
Iela tika izveidota 1936. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies. Iela tika nosaukta Maltas (apdzīvota vieta Rēzeknes novadā) vārdā.
Ielas raksturojums
Iela sākas "T" veida krustojumā ar Rušonu ielu. Tā nedaudz līkumaini turpinās dienvidaustrumu virzienā, līdz pārrāvumam, kas atrodas netālu no tirdzniecības centra "Dole". Tālāk iela turpinās tajā pašā virzienā gar tirdzniecības centru "Dole" un beidzas krustojumā ar Dubnas ielu.
Ielas novietojums
Maltas iela krustojas ar:
Āfrikas Nacionālais kongress
Organizācija 1912. gada janvārī Blumfonteinā tika dibināta kā Dienvidāfrikas iezemiešu nacionālais kongress (South African Native National Congress), lai melnādainajiem Dienvidāfrikas iedzīvotājiem būtu vairāk tiesību. 1923. gadā organizācija kļuva par Āfrikas Nacionālo kongresu. Tā ir valdošā partija valstī pēc 1994. gada, kad beidzās aparteīda periods. Partijas prezidents ir Dienvidāfrikas prezidents Sirils Ramafosa.
Olga Zabeļinska
Olga Zabeļinska (ru; dzimusi 1980. gada 10. maijā) ir Krievijā dzimusi Uzbekistānas riteņbraucēja. Sacensībās pārstāvot Krieviju, ieguvusi trīs olimpiskās medaļas, bet 2018. gadā nomainīja sporta pilsonību uz Uzbekistānu.
Karjera
Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga) dzimusī Zabeļinska 1997. gadā divas reizes kļuva par junioru pasaules čempioni šosejas un treka individuālajā braucienā. 1998. gada Pasaules čempionātā junioru konkurencē izcīnīja sudraba medaļu gan grupas, gan individuālajā braucienā.
Viņa kvalificējās 2012. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Londonā, kur izcīnīja bronzas medaļu gan grupas, gan individuālajā braucienā. Pēc tam viņa izcīnīja sudraba medaļu individuālajā braucienā 2016. gada olimpiskajās spēlēs. Viņa bija pirmā krievu riteņbraucēja, kura izcīnījusi divas olimpiskās medaļas šosejas sacensībās.
Dopings
2014. gada jūlijā tika paziņots, ka Zabeļinskai pavasarī notikušās starptautiskās sacensībās atklātas pozitīvas oktopamīna analīzes. 2016. gada februārī viņa pieņēma 18 mēnešu diskvalifikāciju, kuru viņa jau bija izcietusi un kuras termiņš beidzās 2015. gada septembrī.
Personīgā dzīve
Zabeļinska ir olimpiskā čempiona bijušā riteņbraucēja Sergeja Suhoručenkova meita. Viņa tika šķirta no tēva un viņi pirmo reizi tikās, kad Zabeļinskai bija 16 gadi. Viņai ir trīs bērni. Kopš 2012. gada viņa pavada ziemas Kiprā, kur trenējas, bet vasaras Sanktpēterburgā.
Uherske Hradištes apriņķis
Uherske Hradištes apriņķis ir Čehijas Zlīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Zlīnas apgabala Kromeržīžas un Zlīnas apriņķiem, Dienvidmorāvijas apgabala Hodonīnas apriņķi, kā arī Slovākiju.
Morfoloģija (bioloģija)
Morfoloģija ir bioloģijas nozare, kas pēta un apraksta gan dzīvo organismu un to daļu ārējo uzbūvi (formu, krāsu, atšķirības u.c.), tā arī organismu iekšējo uzbūvi. Tā dalās ārējā morfoloģijā jeb eidonomijā un iekšējā morfoloģijā jeb anatomijā. No fizioloģijas morfoloģija atšķiras ar to, ka pēdējā pēta galvenokārt organismu funkcionēšanu.
Tiek lietots arī termins "vispārīgā morfoloģija", kas norāda uz organismu zināmajām un galvenajām atšķirībām jeb taksonu morfoloģiju. Vispārīgās morfoloģijas organisma apraksts varētu iekļaut sevī, piemēram, tā formu, pamatkrāsas, toņus u.t.t., bet ne sīkās detaļas.
Lielākā taksonu daļa atšķiras no citiem taksoniem ar morfoloģiskajām īpašībām. Parasti tuvu radniecīgākiem taksoniem ir daudz mazāk atšķirību, nekā attāliem radiniekiem, bet ir arī izņēmumi. Morfoloģijas nedrošais pamats ir tāds, lai balstīties vienīgi uz tās pētījumu rezultātiem, ka, analizējot divu grupu DNS sastāvu, var izrādīties, ka tās abas pieder vienai sugai. Vai arī otrādi, reizēm radniecīgi nesaistīti taksoni var kļūt ārēji līdzīgi konverģentās evolūcijas vai pat mīmikrijas dēļ.
Kodima
Kodima (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidrietumos, Odesas apgabala Podiļskas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos Kodimas upes krastā 248 km no apgabala centra Odesas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Vēsture
Apdzīvoto vietu 1754. gadā Kodimas upes krastā nodibināja pēc kņaza Josifa Ļubomirska rīkojuma. Ciemā bija attīstīta dārzkopība un dravniecība. Strauja attīstība sākās pēc dzelzceļa izbūves 1870. gadā. Kopš 1930. gada rajona centrs, kopš 1938. gada — pilsētciemats, bet kopš 1979. gada — pilsēta.
Almandīns
Almandīns (dažreiz nepareiz saukts par almandītu), ir granātu grupai piederošs minerāls. Šādu nosaukumu šim minerālam ir devis Plīnijs Vecākais, un šis minerāls tika atrasts Alabandā, Karijas pilsētā, mūsdienās šī vieta atrodas Turcijas teritorijā, Ajdinas ila administratīvajā teritorijā. Almandīns ir dzelzs alumīnija granāts, kas ir tumši sarkanīgi violetā krāsā. Bieži vien šo minerālu apstrādā izliektas virsmas formā vai arī slīpē pilnībā, un pēc tam šī rota atgādina ugunssarkanu dārgakmeni, kas līdzinās karbunkulam. Vērojot šo minerālu spektroskopā ļoti stiprā gaismā, var pamanīt trīs raksturīgas absorbcijas joslas. Labi saredzama daudzskaldnība. Almandīns kristalizējas kubiskajā singonijā.
Almandīns ir silikātu klases ciets minerāls, kam mēdz būt piropa ieslēgumi. Almandīna minerāla formula ir Fe3Al2(SiO4)3. Magnijs almandīnā var aizstāt dzelzi, bagātinot to ar piropu.
Almandīns pārstāv svarīgu silikātu minerālu grupu, kura ir galvenā zemes garozas, zemes mantijas, kā arī pārejas zonas sastāvdaļa.
Almandīns ir antiferomagnētisks minerāls ar Nēla temperatūru 7,5 K. Šis minerāls satur divus ekvivalentus magnētiskos apakšrežģus.
Sastopamība
Almandīns ir bieži sastopams Šrilankas dārgakmeņu grantī, kur šo minerālu mēdz dēvēt arī par Ceilonas rubīnu. Kad minerāla krāsa ir vairāk nosliekusies uz violetās krāsas pusi, tad to dēvē par Tanlinas granātu, senās Pegu pilsētas, kas mūsdienās atrodas Mjanmas teritorijā, vārdā. Almandīna granāti pirms vairākiem gadiem lielā apjomā un labā stāvoklī tika atrasti Austrālijas teritorijā, sākumā šie minerāli sajaukti ar rubīniem, un tirdzniecībā kādu laiku šo minerālu dēvēja par Austrālijas rubīnu.
Almandīna ir plaši izplatīts, sastopams arī metamorfiskajos iežos, kuri atrodami Cillertālē. Almandīns, kurā dzelzs oksīda vietā ir magnija oksīds, tika atrasts Burundi un Ruandā. ASV teritorijā vairākās vietās ir almandīna atradnes. Skaisti almandīna kristāli tika atrasti Aļaskā, Vrangelas pilsētā.
Zemas kvalitātes almandīns tiek izmantots abrazīviem materiāliem.
Staņislavs Lebamba
Staņislavs Lebamba (dzimis ) ir Kongo izcelsmes Krievijas futbolists, aizsargs.
Pullans
Pullans ir ciems Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 10 km no pagasta centra Alsviķiem, 3 km no novada centra Alūksnes un 204 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P43 (Litene—Alūksne), Pullana ezera krastā. Netālu atrodas šaursliežu dzelzceļa līnijas Gulbene—Alūksne galastacija Alūksne.
Marija Anna Zariņa
Marija Anna Rita Ingerborga Zariņa (1927‑2004) bija latviešu klavierskolotāja un diplomāte, Latvijas Republikas sūtniecības vadītāja Apvienotajā Karalistē pilnvarotās lietvedes (chargé d'affaires) statusā (1990—1992).
Dzīvesgājums
Dzimusi 1927. gada 30. septembrī Stokholmā Latvijas sūtņa Kārļa Zariņa un viņa sievas Henrietes, dzimušas Houperts, ģimenē. Dzīvoja Tallinā (1930-1931), Rīgā (1931-1933), no 1933. gada Londonā, kur mācījās Franču licejā, 1951. gadā beidza Britu Karalisko mūzikas koledžu. No 1953. gada strādāja savas skolotājas Vinogradovas - Bīkas (Vinogradova-Biek) studijā par pedagoģi, vēlāk nodibināja privāto klavierspēles skolu. Līdztekus bija LNPL vicepriekšsēdētāja, vadīja LNPL Kultūras nozari (1962-1990), 1977. gadā organizēja Latviešu Dziesmu Eiropas latviešu 4. Dziesmu svētkus Londonas Albertholā, vadīja "Londonas Avīzes" apgādu (1980-1987).
Mirusi 2004. gada 11. februārī Ragbi, Vorikšīras grāfistē.
Musa Vagū
Sasniegumi
Barcelona
FK Olimpija Rīga
«Olimpija Rīga» bija Latvijas futbola klubs no Rīgas, kas spēlēja Virslīgā no 1992. līdz 1995. gadam.
Vēsture
Klubs dibināts 1992. gadā kā «Kompar-Daugava», izmantojot pazīstamā bijušā kluba «Daugava» un komandas sponsora vārdu. Pirmo sezonu Virslīgā klubs noslēdza piektajā vietā. Par kluba rezultatīvāko spēlētāju kļuva Jurijs Hudjakovs, bet aizsargs Dzintars Sproģis tika atzīts par līgas labāko aizsargu. Šajā sezonā «Kompar-Daugava» sasniedza Latvijas kausa finālu, kur papildlaikā zaudēja Skonto FC.
1994. gada sezonā «Olimpija» ieguva Latvijas izlases vārtsargu Oļegu Karavajevu. Klubs līgā ierindojās ceturtajā vietā, bet uzvarēja Latvijas kausa izcīņā, finālā ar 2–0 pārspējot «Dag Rīga». 1995. gadā bankai «Olimpija» bankrotējot vairums labāko spēlētāju pameta komandu. Virslīgas sezonu komanda pabeidza devītajā vietā un pēc sezonas klubs tika likvidēts.
Komandas vadībā tās nedaudzajās aizvadītajās sezonās strādāja vairāki ievērojami treneri, ieskaitot Jāni Skredeli, Aleksandru Starkovu un Vladimiru Žuku.
Mamma Mia! (filma)
Mamma Mia! ir 2008. gada ASV, Apvienotās Karalistes un Vācijas kopražojuma muzikāla romantiska kinokomēdija, kas balstīta uz 1999. gada tāda paša nosaukuma mūziklu. Filmas režisore ir Filida Loida. Galvenās lomas filmā atveido Merila Strīpa, Pīrss Brosnans, Kolins Fērts, Stellans Skašgords, Džūlija Voltersa, Dominiks Kūpers, Amanda Saifreda un Kristīne Baranski. Filmas pirmizrāde notika Londonā. 2018. gadā filmai iznāca turpinājums "Mamma Mia! Mēs atkal esam klāt".
Sofija Šeridana ir 20 gadus veca līgava, kura uz savām kāzām mātes mājās Grieķijas salā ir uzaicinājusi trīs vīriešus; katrs no viņiem varētu būt Sofijas tēvs.
Klements XI
Pāvests Klements XI (, dzimis, miris ), īstajā vārdā Džovanni Frančesko Albāni , bija Romas pāvests no 1700. līdz 1721. gadam.
Džovanni Frančesko Albāni ir dzimis aristokrātu ģimenē Urbīno. Saņēma pilnīgu un vispusīgu izglītību. 1677. gadā, 28 gadu vecumā, kļuva par priesteri. 1690. gadā kļuva par kardinālu, bet 10 gadus, 10 mēnešus un 10 dienas vēlāk tika ievēlēts par Romas pāvestu, pieņemot vārdu Klements XI. Viņš stingri ievēroja savu priekšteču principus, un amatos neiecēla savus radiniekus. Vienīgais izņēmums bija Anibāls Albāni, kuru 1711. gadā iecēla kardināla krēslā. Klements XI pāvesta krēslā pavadīja 20 gadus.
Numulītu dzimta
Numulītu dzimta (Nummulitidae) ir foraminīferu dzimta rotaliīdu kārtā. Dzimtu 1827. gadā izveidoja franču zoologs Anrī Blenvils. Ģeohronoloģiski numulīti ir zināmi no paleocēna (varbūt pat no augškrīta) līdz mūsdienām. Šajā grupā ir sastpamas lielākās foraminīferu formas, kas diametrā var sasniegt 16 centimetrus. Numulītu ziedu laiki bija paleogēnā, bet līdz mūsdienām ir izdzīvojušas dažas sugas.
Apraksts
Čaula divpusēji simetriska, planispirāla vai diskveidīga, sastāv no tinumu virknes, kas ar septām sadalītas daudzās kamerās. Tinumi ir involūti un evolūti, agrīnajās augšanas stadijās lielākoties involūti. Kamaras parasti izvietotas spirāliski, retos gadījumos koncentriski. Čaulas neperforētie elementi (septas, stabiņi, granulas) satur sarežģītu smalku kanālu sistēmu.
Sistemātika
(†) - izmirušu organismu grupa.
Mārketinga komunikācijas
Mārketinga komunikācijas ir darījumu process, kurā divas vai vairākas puses savstarpēji apmainās ar informāciju, tās nozīmi skaidrojot ar noteiktu simbolu palīdzību. Mārketinga komunikācija ir līdzekļu kopums, ar kuru palīdzību kompānijas tieši vai netieši informē, pārliecina, atgādina patērētājam par savu produktu un zīmolu, ko tie pārdod. Komunikāciju raksturo šādas iezīmes: tā ir apzināta darbība (tiek pieliktas pūles, lai panāktu atbildi), tā ir darījums (visi dalībnieki tiek iesaistīti procesā), un tā balstās uz simboliem (vārdiem, attēliem, mūziku un citu maņu orgānu kairinātājiem). Cilvēki nav telepātiskas būtnes, tādēļ komunikācijas procesā atsevišķi jēdzieni jāizskaidro, izmantojot simbolus, kas vajadzīgi, lai saprastu domas.
Reklāmas vēsture sniedzas vairāk nekā divarpus tūkstošus gadu tālā pagātnē, savukārt mārketings kā sistēma uz zinātne izveidojās XX gs. 60. gadu sākumā, bet par mārketinga komunikācijām sāka runāt 80. gadu vidū. Mārketinga komunikācijas nozīme kopējā mārketinga kompleksā ir strauji pieaugusi pēdējās desmitgadēs un vērtējot pēc tēriņiem, mārketinga komunikācijas ir aizsteigušās priekšā reklāmai, tādejādi iekļaujot reklāmu savu pasākumu skaitā.
Triju Zvaigžņu ordeņa saņēmēju uzskaitījums (II šķira)
Šajā uzskaitījumā apkopotas personas, kas apbalvotas ar Triju Zvaigžņu ordeņa II šķiru un tiek dēvētas par lielvirsniekiem. Triju Zvaigžņu ordenis ir dibināts 1924. gada 24. martā par piemiņu Latvijas Republikas tapšanai. Līdz 1940. gadam ar II šķiras ordeni tika apbalvotas 391 persona, savukārt no 1995. līdz 2015. gada maijam ar ordeni tika apbalvotas 143 personas. Ordeņa devīze ir: Per aspera ad astra, kas tulkojumā no latīņu valodas nozīmē "Caur ērkšķiem uz zvaigznēm". Pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas ar 1994. gada 25. oktobra likumu "Par Triju Zvaigžņu ordeni" ordenis tiek atjaunots. Atjaunotais ordenis pirmo reizi piešķirts 1994. gadā. Otrās šķiras ordenis — mazā zvaigzne — ir tāda paša veida kā lielā zvaigzne, tikai attālums no zvaigznes viduspunkta līdz stūrim — 41 mm.
Laureātu uzskaitījums (pēc 1995)
Laureāti tabulā sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.
Haifa
Haifa (he, Kheifá, ; ar, Ḩayfā, ) ir lielākā pilsēta Izraēlas ziemeļos, Haifas apgabala administratīvais centrs. Tajā 2018. gadā dzīvoja 284 tūkstoši iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir trešā lielākā pilsēta valstī pēc Jeruzalemes un Telavivas. Haifa atrodas Vidusjūras krastā kopš 18. gadsimta, lai gan arī pirms tam šeit bija apdzīvota vieta, bet ar citiem nosaukumiem. Haifas aglomerācijā iedzīvotāju skaits pārsniedz 920 tūkstošus.
Haifā atrodas bahāisma pasaules centrs. Uz turieni regulāri dodas bahāisma svētceļotāji.
Demogrāfija
2018. gadā Haifā dzīvoja 283,6 tūkstoši iedzīvotāju. Lielākā daļa no iedzīvotājiem ir ebreji. 25% no populācijas ir imigranti no bijušās Padomju Savienības. Haifā vienmēr ir bijis salīdzinoši daudz arābu (aptuveni 10%), tāpēc tā ir izveidojusies kā savdabīgs ebreju un arābu sadarbības piemērs, ko veicina arī Haifas Universitātes izveidotais Ebreju un arābu centrs.
Izglītība
1963. gadā dibināta Haifas Universitāte, kas atrodas Karmela kalna pakājē (Karmela kalns atrodas ārpus Haifas teritorijas). Haifā atrodas arī Izraēlas Tehnoloģiju institūts (he, Tekhniyon).
Sports
Haifā bāzējas divi Izraēlas futbola augstākās līgas klubi: Haifas "Maccabi" un Haifas "Hapoel". Haifas "Maccabi" regulāri startē arī Eiropas kausos un ir kļuvis par pirmo Izraēlas klubu, kas spēlēja UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā.
Izraēlas basketbola augstākā līgā spēlē tikai viens klubs no Haifas: Haifas "Maccabi".
1996. gadā pilsētā notika pasaules čempionāts vindsērfingā.
Tievsakņu grīslis
Tievsakņu grīslis ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama ziemeļu un kalnu apvidos Eirāzijā, tostarp visā Latvijas teritorijā, un Ziemeļamerikā.
Apraksts
Tievsakņu grīslis ir daudzgadīgs, 15-30 cm garš lakstaugs, kas pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tam ir tievi, gari sakneņi. Auga stublājs ir ložņājoši pacils, tas veido ļoti skraju, irdenu ceru vai, biežāk, stublāji ir izvietoti rindās. Lapas ir šauri lineāras, 0,1-0,25 cm platas, renesveidīgas un gludas, tās atrodas pie pamata, tās ir īsākas nekā stublājs. Augs veido arī neziedošus, lapainus dzinumus. Ziedkopa ir blīva, 0,5-1 cm gara, galviņveidīga. Ziedu vārpiņā ir līdz 5 ziediem. Sievišķo ziedu plēksnes ir rūsganbrūnas, plati olveidīgas, vienāda garuma vai mazliet īsākas nekā augļa pūslītis. Pūslītis ir plati olveidīgs, 0,3-0,4 cm garš, tumšbrūns, spīdīgs, ar saskatāmu dzīslojumu. Zied maijā un jūnijā.
Ģula Neikoms
Ģula (Jūliuss) Neikoms (hu; de, dzimis, miris ) bija vācu izcelsmes Ungārijas šaha problēmists. Matemātikas profesors.
Šaha kompozīcija
1956. gadā Neikoms bija viens no FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas (PCCC) organizatoriem un pirmais tās prezidents (1956—1957). No 1956. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.
No 1906. gada publicējis apmēram 750 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Sevišķu vērību veltījis divvilčiem—blokiem un palīgmatiem.
Šaha uzdevuma piemērs
Atrisinājums
Diafra Sako
Diafra Sako (fr; dzimis ) ir Senegālas futbolists, uzbrucējs, Senegālas futbola izlases dalībnieks.
Sasniegumi
Metz
Individuālie sasniegumi
Mairis Levans
Mairis Levans (dzimis Alūksnē) ir bijušais latviešu motosportists, startējis motokrosa sacensībās. Astoņkārtējs Latvijas čempions motokrosā, Latvijas čempions enduro krosā, Igaunijas čempions motokrosā, sešas reizes pārstāvējis Latviju Nāciju kausa izcīņā motokrosā.
Šobrīd nodarbojas ar sacensību organizēšanu (Vaidavas kauss, Vivus.lv MTB maratons).
Mācījies Apes vidusskolā, Rīgas Politehniskajā institūtā. Precējies, divas meitas. Hobiji – kalnu riteņbraukšana, distanču slēpošana.
Serhijs Ševčuks
Serhijs Ševčuks (uk; dzimis ) ir Ukrainas futbolists, pussargs. Kopš 2019. gada spēlē Ukrainas kluba FC Chaika Petropavlivska Borshchahivka sastāvā.
Sasniegumi
Liepāja
LustīgsRadio
LustīgsRadio ir radio stacija, kas atrodas Saldū. Tas ir pirmais un vienīgais kantrimūzikas radio Latvijā.
LustīgsRadio izveidots. Tā sauklis ir: "Lai laba mūzika mūs vieno!" LustīgsRadio ēterā skan kantrimūzika no visas pasaules un, protams, Latvijas. LustīgsRadio ir interneta radio.
LustīgsRadio programma
Raidījumi:
Kartupeļu ēdāji
Kartupeļu ēdāji (nl) ir nīderlandiešu gleznotāja Vinsenta van Goga 1885. gada aprīlī Nīnenē gleznota eļļas krāsas glezna. Tā glabājas Van Goga muzejā Amsterdamā. Gleznas skice ar eļļas krāsām atrodas Oterlo Krelleres-Milleres muzejā; van Gogs šim attēlam radīja arī litogrāfijas, kuras šobrīd atrodas Ņujorkas Modernās mākslas muzejā. Glezna tiek uzskatīta par vienu no van Goga meistardarbiem.
Kompozīcija
1885. gada martā un aprīļa sākumā viņš radīja gleznas skices un sarakstījās ar savu brāli Teo, kurš nebija sajūsmināts par viņa pašreizējo darba rezultātu vai skicēm, ko van Gogs nosūtīja viņam uz Parīzi. Pie gleznas viņš strādāja no 13. aprīļa līdz maija sākumam, kad darbs tika pamatā pabeigts, izņemot dažas nelielas izmaiņas, ko van Gogs veica ar nelielu otiņu vēlāk tajā pašā gadā.
Van Gogs teicis, ka vēlējies attēlot zemniekus tādus, kā tie patiesībā ir. Viņš ar nolūku izvēlējās rupjus un neglītus modeļus, domājot, ka tie būtu dabiski un neskarti gala darbā: "Redzi, es patiešām gribēju panākt tā, lai cilvēki iegūtu priekšstatu, ka šie ļaudis, kuri ēd savus kartupeļus nelielo lampu gaismā, ar tām pašām rokām, ko tie rušinājuši zemi, tie ņem tos no trauka; tas liecina par roku darbu un to, ka viņi godīgi nopelnījuši savu ēdienu. Es vēlējos, lai tā sniegtu ieskatu par pilnīgi atšķirīgu dzīvesveidu no mūsu — civilizēto cilvēku. Tāpēc es noteikti nevēlos, lai visi vienkārši to apbrīno vai novērtē, nezinot, kāpēc."
Divus gadus vēlāk Parīzē, rakstot savai māsai Villeminai, van Gogs joprojām uzskatīja "Kartupeļu ēdājus" par savu veiksmīgāko gleznu: "Domājot par savu darbu, es uzskatu, ka kartupeļus ēdošo zemnieku glezna, ko es uzgleznoju Nīnenē, ir mans labākais veikums". Tomēr drīz pēc darba tapšanas to kritizēja viņa draugs Antons van Rapards. Tas bija trieciens van Goga pārliecībai kā jaunam māksliniekam un viņš savam draugam rakstīja: "tev... nebija tiesību nosodīt manu darbu tā, kā tu to izdarīji" (1885. gada jūlijs), un vēlāk: "Es vienmēr daru to, ko es vēl nevaru izdarīt, lai iemācītos, kā to darīt." (1885. gada augusts).
Litogrāfija
Van Gogs pirms gleznas gala versijas uzsākšanas radīja "Kartupeļu ēdāju" kompozīcijas litogrāfiju. Nospiedumus viņš nosūtīja savam brālim un vēstulē savam draugam rakstīja, ka litogrāfiju izveidojis dienas laikā no atmiņas.
Van Gogs pirmoreiz ar litogrāfiju bija eksperimentējis 1882. gadā Hāgā. Lai arī viņš novērtēja maza mēroga grafisko darbu un kolekcionēja angļu gravējumus, grafikas virzienā viņš strādāja maz. Vēstulē ap 1882. gada 3. decembri viņš raksta:
Hāgas skolas ietekme
Vēstulē savam brālim Teo 1884. gada jūnija vidū Vinsents atzīmē:
Pirms Vinsents gleznoja "Kartupeļu ēdājus", Israels jau bija apskatījis šo tematu savā darbā "Zemnieku ģimene pie galda" un no komentāra 1882. gada 11. marta vēstulē Teo var noprast, ka Vinsents to (vai vismaz variāciju) bija redzējis un tā ietekmē vēlējies radīt savu versiju par to. Kompozicionāri tie ir ļoti līdzīgi: abās gleznās tās kompozīcija veidota ap tēlu, kurš skatītājiem pagriezis muguru.
Zādzības
1988. gada decembrī zagļi no Krēlera-Millera muzeja nozaga "Kartupeļu ēdāju" studiju, kā arī divus citus darbus: Austuves interjers un Kaltētas saulespuķes. 1989. gada aprīlī zagļi atdeva Austuves interjeru, cerībā, ka tiks samaksāta $2,5 miljonu ASV dolāru izpirkuma maksa. Policija abus pārējos darbus atguva 1989. gada 14. jūlijā; izpirkuma maksa netika samaksāta.
1991. gada 14. aprīlī no Vinsenta van Goga Nacionālā muzeja tika nozagti divdesmit ievērojami darbi, ieskaitot "Kartupeļu ēdāju" gala versiju. Nezināmu iemeslu dēļ zagļi mākslas darbus pameta 35 minūtes pēc laupīšanas un tie tika ātri atgūti.
Jūlija Djomina
Jūlija Djomina (ru; dzimusi Sverdlovskā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1991).
Biogrāfija
No 1980. gadu beigām līdz 2000. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Krievijas šahistēm. 1988. gadā uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātā. 1995. gadā Elistā un 1999. gadā Maskavā uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātos. 2001. gada Krievijas sieviešu šaha čempionātā dalījusi 2.-3. vietu (uzvarējusi Olga Zimina), bet 2003. gada Krievijas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu. 2008. gadā Sanktpēterburgā dalījusi 1. vietu Ludmilas Rudenko memoriālā.
Trīs reizes (1990, 1991, 1993) piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros lielāko panākumu guvusi 1990. gadā Kualalumpurā, kad kopā ar Annu Ahšarumovu dalījusi 5.-6. vietu. 2000. gadā Ņūdelī piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā uzvarējusi Zahiru El Gabi, 2. kārtā uzvarējusi Maricu Arribasu Robainu, bet 3. kārtā zaudējusi Pena Džaocjiņai.
Pārstāvējusi Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Djominai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1991. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2007. gadā kļuvusi par FIDE arbitru.
A. Lippert (fabrika)
A. Lippert bija viena no lielākajām velosipēdu fabrikām Rīgā un Latvijā 1930. gados.
1900. — 1921. gads
Velosipēdu fabrika, kas ietilpa akciju sabiedrībā “A. Lippert”, dibināta Rīgā 1927. gadā, taču pati tirdzniecības firma eksistēja jau kopš 1900. gada, kad Liepājā, Graudu ielā 47 atvēra šujmašīnu, rakstāmmašīnu un velosipēdu veikalu ar darbnīcu, kurai tika dots nosaukums “A. Lippert”. Uzņēmums bija viena no pirmajām šīs nozares tirdzniecības firmām Baltijā un veicināja ārzemju fabriku pārstāvniecību. Pastāv uzskats, ka firmu sākotnēji dibinājis Aleksandrs Ābrams Liperts (1864-1941). A. Liperta firmas veikalos ne tikai Liepājā, bet arī Jelgavā un Ventspilī varēja iegādāties vācu šujmašīnas Pfaff un Stoewer, rakstāmmašīnas Continental, kā arī Grosser un Walter adāmmašīnas. Īsi pirms Pirmā pasaules kara A. Liperta velosipēdu darbnīcā Graudu ielā 47 tika uzsākta arī velosipēdu montāža no vācu Wanderer daļām. Tos pārdeva ar markas nosaukumiem Lippert 47 un Libawia. Līdz karam A. Liperta veikalos kopumā tika pārdots vairāk nekā 5000 velosipēdu. Pēc Pirmā pasaules kara saimnieciskā darbība atjaunojās un A. Liperts paplašināja darbību ne tikai jaunajā veikalā Liepājā, Graudu ielā 45, bet atvēra veikalus arī Daugavpilī, Valmierā, Tukumā, Kuldīgā, Sabilē un Aizputē.
1921. — 1940. gads
1921. gadā Rīgā, L. Smilšu ielā 4, velosipēdu veikalu atvēra arī Simons Liperts (1896-1941). Aleksandra un Simona tirdzniecības firmas sekmīgi darbojās kopīgi. Pat produkcijas katalogi, kā arī citi reklāmas izdevumi abiem uzņēmumiem tika veidoti kopā. 1927. gadā tika nolemts pilnībā apvienot abas firmas un pārveidot par “Akciju sabiedrību A. Lippert” ar centru Rīgā, L. Smilšu ielā 4. No tā brīža atsevišķs “S. Lippert” firmas veikals vairs neeksistēja. Iespējams, ka jaunā uzņēmuma valdes sastāvā bez Aleksandra un Simona Lipertiem, kā liecina kāds kases dokuments, 1940. gadā par valdes priekšsēdētāju un rīkotājdirektoru strādājis Džeimss Liperts (1903-1943).
Rīgā atradās ne tikai firmas noliktavas, bet arī velosipēdu darbnīca un dažādu mašīnu apkalpes punkts. Darbnīcā, līdzīgi kā pirms kara, tika uzsākta Lippert 45, Sterling un The Royal Star markas velosipēdu montāža. Taču nelielie ražošanas apjomi neapmierināja jaunās akciju sabiedrības vadību. Tās mērķis bija izveidot Rīgā pamatīgāku ražotni, kam bija nepieciešamas daudz lielākas telpas. Skatiens tika vērsts uz kādreizējiem Krievu-Baltijas vagonu fabrikas korpusiem Bruņinieku un Vagonu ielas stūrī. 1929. gadā tika noslēgts izdevīgs pirkuma līgums ar vācu “Brennabor” Latvijas pārstāvniecību, kurai Bruņinieku ielā 139/143 atradās noliktavas un Lat-Brennabor montāžas darbnīcas. Tā A. Liperta uzņēmums ieguva plašas ražošanas telpas, bet pilsētas veikalu un noliktavu atvēra L. Smilšu ielā 23/25.
Uzsākot ražošanu, galvenokārt nācās izmantot ārzemju detaļas, taču, ražošanas procesā ieviešot modernas iekārtas un progresīvu tehnoloģiju, arvien vairāk ārzemēs pirktās komplektēšanai nepieciešamās sastāvdaļas varēja aizvietot ar pašu ražotajām. Velosipēdu izlaidei palielinoties, samazinājās arī to pašizmaksa un Liperta velosipēdus ļoti iecienīja pircēji, īpaši lauku iedzīvotāji. Sortiments strauji paplašinājās un jau 1936. gadā fabrikā ražoja vairākus modeļus: četrus kungu, divus dāmu, divus sacīkšu un divus pusaudžu modeļus, kā arī uzsāka bērnu ratiņu ražošanu.
Līdz 1938. gadam uzņēmums ieviesa vairākus tehnoloģiskus jaunumus, ražošanas apjoms pietuvojās 130 velosipēdiem dienā. Kopš 1939. gada A. Liperta velosipēdu fabrika bija viens no lielākajiem detaļu pasūtītājiem Liepājas Kara ostas darbnīcās. Te izgatavotās komplektēšanai nepieciešamās detaļas, piemēram, dubļu sargus un KOD tipa brīvrumbas, iemontēja Liperta velosipēdos, kā arī pārdeva kā rezerves daļas akciju sabiedrības veikalu tīklā visā Latvijā.
1940. gada rudenī padomju vara akciju sabiedrības “A. Lippert” fabriku nacionalizēja un velosipēdu ražošanu pārtrauca. Akciju sabiedrības dibinātājs A. Liperts tika deportēts un gāja bojā Vjatlaga nometnē Kirovas apgabalā, Krievijā, bet Simons un Džeimss – holokausta gados Latvijā.
Džordžo Kjellīni
Džordžo Kjellīni (,, dzimis ) ir Itālijas futbolists un Itālijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Itālijas A sērijas klubu Juventus.
Trīs reizes ir atzīts par Itālijas A sērijas gada labāko aizsargu (2008, 2009, 2010). 2012. gadā ar Juventus izcīnīja Itālijas čempiona titulu.
Itālijas futbola izlasē Kjellīni debitēja 2004. gada novembrī spēlē pret Somijas izlasi. Pirmos vārtus izlases labā guva spēlē pret Fēru Salu izlasi. paziņoja par karjeras beigšanu valstvienībā.
Sasniegumi
Livorno
Juventus
Individuālie sasniegumi
Traktāts
Traktāts ir rakstu darbs, kurā formāli un sistemātiski aprakstīts darba temats. Vārds radies no latīņu valodas vārda tractatus, kas, savukārt, ir darbības vārda tractō divdabis un nozīmē - aprakstīts, padarīts, izpildīts.
Samērā pazīstams traktāta piemērs ir 1921. gadā izdotais Ludviga Vitgenšteina darbs "Tractatus Logico-Philosophicus".
Rušonu iela
Rušonu iela ir iela Rīgā, Ķengaragā. Tajā ir 2 braukšanas joslas.
Apbūve
Apbūve Rušonu ielā ir ļoti dažāda. Dienvidu daļā atrodas gan daudzstāvu ēkas, gan privātmājas. Centrālajā daļā atrodas rūpniecības ēkas, bet ziemeļu daļā – daudzstāvu ēkas.
Ielas raksturojums
Iela sākas "T" veida krustojumā ar Maskavas ielu un turpinās taisni ziemeļaustrumu virzienā gar 25. vidusskolu krustojoties ar Prūšu ielu, un beidzas "T" veida krustojumā ar Salaspils un Lokomotīves ielām. Posmā no Prūšu ielas līdz Rušonu ielas galam pa to kursē 15. trolejbuss.
Ielas novietojums
Rušonu iela krustojas ar:
Linmārka ezers
Linmārka ezers (arī Linmārka karjera ezers) ir mākslīga ūdenstilpe Augšdaugavas novada Līksnas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos autoceļa A14 ziemeļu pusē. Krasti slīpi, stāvi, cauri tek Jaunušānu upe no Ļūbasta uz Daugavu. Krastā vairākas peldvietas. Otrpus autoceļam atrodas Ļūbastes ciems.
Kāpa (2021. gada filma)
"Kāpa" (en) ir 2021. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Denī Vilnēvs. Filmā galvenās lomas attēlo Timotijs Šalame, Rebeka Fērgusone, Oskars Aizeks, Džošs Brolins, Stellans Skašgords, Deivs Batista, Stīvens Makinlijs Hendersons, Zendaja, Čangs Čens, Šerona Dankana Brūstere, Šārlota Remplinga, Džeisons Momoa un Havjers Bardems. Filma ir balstīta uz 1965. gada Frenka Herberta tāda paša nosaukuma romānu.
Šī ir "Kāpas" trešā adaptācija pēc Deivida Linča 1984. gada filmas, kas saņēma negatīvu kritiku un bija komerciāla neveiksme, un Džona Harisona 2000. gada miniseriāla. Pēc Paramount Pictures neveiksmīga mēģinājuma izveidot jaunu romāna adaptāciju, Legendary Entertainment 2016. gadā pārpirka filmu un televīzijas tiesības uz romānu. 2017. gada februārī Vilnēvs parakstīja sadarbības līgumu par filmas režisēšanu. Vienošanās ar režisoru paredzēja, ka ražošanas līgumi tiks noslēgti tikai par pirmo filmu, un tikai tad, ja pirmā filma būs finansiāli veiksmīga, tiks uzsākts darbs pie filmas turpinājuma. Filmēšana notika no 2019. gada marta līdz jūlijam Budapeštā, Jordānijā, Norvēģijā un Abū Dabī.
Sākotnēji bija paredzēts, ka filma iznāks 2020. gada beigās, taču to aizkavēja COVID-19 pandēmija. Filmas pirmizrāde notika 78. Venēcijas kinofestivālā. Latvijā filmas pirmizrāde notika, savukārt ASV kinoteātros un HBO Max filma bija pieejama no. Kritiķi kopumā filmu novērtēja atzinīgi tās vizuālā attēla, vēriena un ambīciju dēļ, un visā pasaulē filmas ieņēmumi ir vairāk nekā ASV dolāru ar ražošanas budžetu  ASV dolāru. Nacionālā kritiķu padome to izvēlējās kā vienu no 10 labākajām 2021. gada filmām, kā arī Amerikas Kinoinstitūts to iekļāva savā ikgadējā desmit labāko filmu sarakstā. Filma saņēmusi daudzas balvas un nominācijas, tā saņēma desmit nominācijas 94. Kinoakadēmijas balvai, tostarp kategorijās "Labākā filma" un "Labākais adaptētais scenārijs", un ieguva visvairāk balvas (sešas): "Labākā skaņa", "Labākā oriģinālmūzika", "Labākā montāža", "Labākais mākslinieka darbs", "Labākie vizuālie efekti" un "Labākais operatora darbs".
Filmas turpinājuma Dune: Part Two pirmizrāde plānota.
Kīlauea
Kīlauea (haw) ir ļoti aktīvs vulkāns Havaju salās.
Numulīti
Numulīti (Nummulites, no lat. nummulus — "monēta") ir izmirusi foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā. Ģinti 1801. gadā aprakstīja franču dabaspētnieks Žans Batists Lamarks. Ģeohronoloģiski numulīti dzīvoja paleogēna periodā, bet iespējams arī augškrītā. Šajā grupā ir sastopamas lielākās foraminīferu formas, kas diametrā var sasniegt 16 centimetrus.
Sistemātika
Numulītu ģintī ir virs 600 sugām, kuras var iedalīt sešās apakšģintīs. Numulītu dalījums apakšģintīs: :
Maima Grīnberga
Maima Grīnberga (dzimusi Rīgā) ir Latvijas tulkotāja, tulko no igauņu un somu valodas.
Biogrāfija
M. Grīnberga studējusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē, Helsinku Universitātē, beigusi Tartu universitātes Filozofijas fakultāti (1993). Strādājusi laikrakstos "Izglītība un Kultūra" un "Labrīt". Kopš 1994. gada publicē tulkojumus, kā arī rakstus par igauņu un somu literatūru.
Apbalvojumi: žurnāla ”Latvju Teksti” dzejas balva (2012), Igaunijas Māraszemes Krusta ordenis (2012), Igaunijas Kultūrkapitāla Literatūras nozares gada prēmija (2011), Literatūras gada balva (2009, 2013), Igaunijas-Latvijas tulkotāju balva (2010), Somijas Lauvas Ordeņa bruņinieka ordenis (2009) un Jāņa Baltvilka balva (2008, 2015).
Inma Kuesta
Inmakulada Kuesta Martinesa (es; dzimusi Valensijā, Spānijā) ir spāņu aktrise.
Korusanta
Korusanta (en, izrunā: /'kɔɹəsɑnt/ (ko'-ru-sant); no la — 'mirdzēt', 'mirdzošs' ) ir viena no daudzajām planētām, kas sastopama zinātniskās fantastikas filmu sērijas "Zvaigžņu karu" fantāziju galaktikā.
Korusanta pazīstama ar to, ka tās virsma tiek attēlota kā viena nepārtraukta pilsēta, kas tādējādi to padara par ekumenopoli jeb planētu, kuras virsma ir pilnībā urbanizēta ar vairāku kilometru augstiem debesskrāpjiem un citiem pilsētas apbūves objektiem. Tā kā Korusantu sākotnēji attēloja kā Galaktiskās Republikas un pēc tam kā Galaktiskās Impērijas galvaspilsētu, atrodoties galaktikas centrālajā reģionā un ietverot sevī ļoti lielu pamatiedzīvotāju skaitu — līdz pat 1 triljonam, to uzskatīja par politiski, ekonomiski un stratēģiski svarīgāko planētu "Zvaigžņu karu" galaktikā.
Lai gan Korusanta pirmo reizi tiek pieminēta Timotija Zana (Timothy Zahn) 1991. gada novelē Heir to the Empire, kinofilmā kā atsevišķa planēta tā pirmo reizi parādās vienīgi 1997. gada "Zvaigžņu kari: Džedu atgriešanās" speciālajā izlaidumā. Turpretim detalizētākā līmenī planēta ir redzama "Zvaigžņu karu" sāgas priekšvēstures jeb otrajā triloģijā: "Zvaigžņu kari: Ļaunumu vēstošā ilūzija" (1999), "Zvaigžņu kari: Klonu uzbrukums" (2002) un "Zvaigžņu kari: Situ atriebība" (2005).
Etimoloģija un nosaukums
Sākotnēji, gatavojot "Zvaigžņu karu" sāgas oriģinālo triloģiju, Džordža Lūkasa uzmetumos par Korusantu un Galaktiskās Impērijas galvaspilsētu bija paredzēts kļūt Alderānai, kurai vajadzēja atspoguļot milzīgu pilsētas planētu jeb ekumenopoli, taču 20. gadsimta septiņdesmito un astoņdesmito gadu tehnoloģijas kino industrijā neatļāva atveidot tāda veida pilsētas planētu, kādu Lūkass bija iztēlojies. Līdz ar to Alderānu pārveidoja par princeses Lejas Organas mājvietu, savukārt Galaktiskās Impērijas galvaspilsētu nosauca vienkārši par "Imperiālo centru" jeb "Imperiālo planētu" (Imperial Planet) un atlika uz otro jeb priekšvēstures triloģiju tālākā nākotnē. Šī iemesla dēļ 1991. gadā zinātniskās fikcijas autors Timotijs Zans savā darbā Heir to the Empire nāca klajā ar vārdu, ar kuru apzīmēja šo Galaktiskās Impērijas galveno pilsētas planētu — autors izvēlējās nosaukumu "Korusanta", ko atvasināja no latīņu valodas darbības vārda Coruscare (tiešā tulkojumā nozīmē "mirdzēt"), lai tādējādi atspoguļotu šīs ekumenopoles mirdzumu ne tikai nakts gaismā, bet arī visas "Zvaigžņu karu" galaktikas ietvaros.
Astrogrāfiskā informācija
Korusantu apriņķoja neskaitāmi mākslīgie pavadoņi (satelīti u.tml.), kā arī tās četri dabiskie pavadoņi — Sentakss—1 (Centax—1), Sentakss—2 (Centax—2) , Sentakss—3 (Centax—3) un Hesperidijs (Hesperidium), kas savukārt kalpoja par izsmalcinātu kūrortu ietekmīgākajiem Korusantas iedzīvotājiem. Korusantas rotācijas periods ilga 24 stundas, turpretim orbitālais periods bija vidēji 368 dienas ilgs. Šeit jāņem vērā arī fakts, ka "Zvaigžņu karu" galaktikā Korusantas orbitālais periods (368 dienas), uzskaitīts kā oficiālais galaktikas kalendārais gads (Galactic Standart Calendar), pēc kura skaitīts laika posms visā galaktikā.
Andris Breže
Andris Breže, pazīstams arī kā Žebers, (dzimis Rīgā) ir latviešu mākslinieks un dzejnieks.
Biogrāfija
A. Breže uzaudzis Rīgā, beidzis Rīgas lietišķās mākslas vidusskolas Koktēlniecības nodaļu (1977) un Latvijas Mākslas akadēmijas Rūpnieciskās mākslas (tagadējo Dizaina) nodaļu (1984). No attiecībām ar rakstnieci Andru Neiburgu dēls Aleksandrs Breže.
Tēlotāja māksla
Izstādēs piedalās kopš 1977. gada. Latvijas Mākslinieku savienības biedrs (1985). Saņēmis Baltijas plakātu triennāles speciālo prēmiju (1981, 1984), un galveno prēmiju (1987), kā arī starptautiskās plakātu izstādes "Ars Baltica" Grand Prix (1991). 80. gadu otrajā pusē viens no pirmajiem latviešu mākslā pievērsies netradicionāliem izteikmes veidiem: instalāciju mākslai, vides objektiem, darbu eksponēšanai ārpus tradicionālās izstāžu telpas, kā arī jaunas stilistikas meklējumiem. Darinājis neoekspresionistiskas lielformāta grafikas sietspiedes tehnikā ("Atlantīda I, II", 1986, "Gaismas cirtējs", 1988), veidojis instalācijas un vides objektus "Zemes saimnieki" (1988), "Maizes kaste" (1992), "Kā gulbji balti padebeši iet" (1995), "Tautu draudzības strūklaka" (2001), "Miera balodis" (2014). Darbojies arī miniatūrgrafikā (kserografiku cikls "Tetovējumi", 1987), plakāta mākslā ("Uzvalks putnam", 1983), kā arī grāmatu mākslā (K. Elsberga "Bēdas uz nebēdu", 1986; A. Neiburgas "Stāsts par Tilli un Suņu vīru", 1991; H. Lediņa un J. Boiko "Ciku caku caurā tumba", 2016, sērija "Bikibuks"), apgāda "Neputns" "melnā" atdzejas sērija (kopš 2020), Žebera "Ejas un asakas" (2022).
2020. gadā iznāk mākslas zinātnieces Santas Hiršas monogrāfija "Andris Breže. Gaismas konstruktors". Tā ir pirmā grāmata, kas veltīta Brežes vizuālajai mākslai.
Dzeja
A. Breže kopš 1978. gada publicē dzejoļus. Viņa pirmā publikācija ir dzejas kopa laikrakstā "Padomju Jaunatne" 1978. gada 21. februārī ar vārdu Andris Braže. Kopš 1982. gada viņa dzejnieka pseidonīms ir viņa uzvārda anagramma Žebers. 80. gadu otrajā pusē publikācijas kļūst biežākas, viņa dzejoļi iekļauti jauno dzejnieku kopkrājumā "Acis" (1987). Drīz iznāk viņa debijas dzejoļu krājums "Tetovējumi" (1988), tas parakstīts ar vārdu Andris Žebers un tajā ir autora ilustrācijas. Krājums izpelnās pozitīvas recenzijas, kritika atzīmē Brežes ironijas, epatāžas un sarkasma pilno stilu. Krājumam piešķirta Klāva Elsberga prēmija par gada labāko debiju.
Dažus no šiem dzejoļiem komponē Juris Kulakovs, tie iekļauti grupas "Pērkons" repertuārā. Albumā "Ballīte" (1990) iekļautas dziesmas "Mums pieteikts gaidīt kaut ko lielu" un "Pelēkā pilsēta", bet albumā "Latviskā virtuve" (1991) - "Lūgums" un "Svešs transparents un Maija svētku rīts".