cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Togo
Togo atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Tunisija
Tunisijā atrodas 8 Pasaules mantojuma vietas.
Uganda
Ugandā atrodas 3 Pasaules mantojuma vietas.
Zambija
Zambijā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta. Šī pati vieta atrodas vēl vienā citā valstī.
Zimbabve
Zimbabvē atrodas 5 Pasaules mantojuma vietas, viena vietām atrodas vēl vienā citā valstī.
Ābrams Īzaks Kūks
Ābrams Īzaks Kūks (he, en; - ) bija viens no slavenākajiem 20. gadsimta rabīniem. Viņš ir dzimis Latvijā, toreizējās Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa Grīvā, kas tagad ir Daugavpils daļa. Dzīvojis arī Ludzā, Daugavpilī un Bauskā, kur no 1897. līdz 1904. gadam kalpoja par rabīnu, vasaras pavadīja Dubultos. 1904. gadā izceļoja uz Palestīnu. Pasaulē plaši pazīstams kā pirmais Lielbritānijas mandāta teritorijas Palestīnā virsrabīns, ebreju domātājs, Talmūda, Toras un Kabalas skolotājs.
Dzīvesgājums
Kūks ir cēlies no senas rabīnu dzimtas un jau bērnībā ticis uzskatīts par brīnumbērnu. 11 gadu vecumā uzrakstījis savu pirmo reliģiska satura grāmatu. 13 gadu vecumā nosūtīts mācīties pie Ludzas rabīna Eliezera Don-Jehija, 1880. gadā atgriezies Grīvā, kur mācījies pie sava tēva, rabīna Šlomo Zalmana un Daugavpils rabīna Ruvina Halevi. No 1884. līdz 1888. gadam mācījies Viļņas guberņas Ošmjanu apriņķa Voložinas ješivā (tagad Baltkrievijā), pēc tam kļuva par Žeimeles rabīnu. Būdams Bauskas rabīns, viņš no 1901. līdz 1904. gadam publicēja trīs nozīmīgus rakstus, kas bija priekšvēstneši tai izvērstajai filozofijai, kuru viņš attīstīja vēlāk. Vairāki viņa šajā periodā uzrakstītie darbi tika publicēti tikai pēc viņa nāves, kā reliģiskie komentāri "Eyn Ayah" un grāmata par morāli un garīgumu "Mussar Avikhah".
1904. gadā rabīns Kūks pārcēlās no Latvijas uz Palestīnu, lai uzņemtos rabīna pienākumus Jafā. Pirmā pasaules kara laiku viņš pavadīja Šveicē un Lielbritānijā, kur piedalījās politiskajās diskusijās par Izraēla zemes nākotni, kas noveda pie Britu mandāta teritorijas Palestīnā izveides pēc kara (1917. gada Balfūra deklarācija). 1919. gadā viņam piedāvāja kļūt par Jeruzalemes rabīnu, bet 1921. gadā Palestīnā, kas bija zem Britu mandāta, aškenazu (Viduseiropas un Austrumeiropas ebreju) rabīni viņu ievēlēja par virsrabīnu. 1924. gadā viņš Jeruzalemē nodibināja ješivu, kas nosaukta viņa vārdā par "Mircaz Harav Kook".
Galvenie uzskati
Rabīna Kūka sekotāji vēl arvien veido lielāko reliģisko grupu Izraēlā, kuras mācības pamatā ir Kabalas idejas. Pēc rabīna Kūka uzskatiem, dzīve kā dialogs ar Dievu norit divos līmeņos — individuālajā un nacionālajā. Tauta kā vienots vesels arī ir līdzīga personībai, kurai ir izvēles brīvība rīkoties labi vai slikti. Tautas rīcība ir tas, ko tauta vēlas teikt Dievam un tas, kas notiek ar tautu, ir tas, ko Dievs vēlas teikt tautai. Individuālā gadījumā dialogs ar Dievu izpaužas kā cilvēka biogrāfija, bet tautas gadījumā tā ir nacionālā vēsture daudzu gadsimtu garumā.
Irina Dubcova
Irina Dubcova (ru; dzimusi Volgogradā, Krievijā) ir krievu dziedātāja, komponiste, Krievijas TV šova "Zvaigžņu Fabrika 4" uzvarētāja.
2004. gada "Jaunajā Vilnī" viņa ieguva otro vietu, zaudējot vienīgi latviešu grupai Cosmos.
A Day at the Races
A Day at the Races ir rokgrupas Queen albums, kas iznāca 1976. gadā.
Arī šis Queen albums sasniedza 1. vietu Lielbritānijā, kā arī augstas pozīcijas citu valstu topos. Galvenais albuma hits bija dziesma Somebody to Love, kurā Merkūrija, Meja un Teilora balsis tika ierakstītas vairākas reizes, veidojot gospeļu kori.
Šis albums bija pirmais ko grupa producēja pati, bez kāda producenta palīdzības.
Abstinence
Abstinence (abstinere — ‘atturēties’) var būt:
Aizliegto grāmatu reģistrs
Aizliegto grāmatu reģistrs (la) ir rakstu darbu, publikāciju un grāmatu saraksts, kuras Romas katoļu baznīca aizliedza lasīt, pretējā gadījumā draudot ar izslēgšanu no baznīcas. Reģistrs ir atkārtoti vairākas reizes izdots. Atsevišķi tā izdevumi saturēja baznīcas norādījumus par satura interpretāciju vai reģistrā iekļauto grāmatu tirgošanas aizliegumu. Baznīcas oficiālā pozīcija publicējot un uzturot šādu reģistru bija kristiešu pasargāšana no ķecerības un maldiem. Faktiski, šis reģistrs ir viens no pirmajiem apkopotajiem un publicētajiem cenzūras pasākumiem, lai gan jau XII gs. zināmi gadījumi, kad baznīca dedzinājusi nevēlamo literatūru. Grāmatām, kuras izturēja baznīcas cenzūru, uz titullapas tika iespiests Nihil obstat (nekādu iebildumu) vai Imprimatur (uz iespiešanu).
Vēsture
Reģistram bija likuma spēks līdz pat 1966. gadam, kad to atcēla Vatikāns. Lai gan arī šodien katra katoļa morāls pienākums ir nelasīt, neizplatīt un netirgot grāmatas, kuras var apdraudēt ticību un šķīstību. Reģistram bija liels spēks un ietekme, jo tur iekļuvušās grāmatas katoļticīgajās zemēs un kopienās praktiski nevarēja sastapt.
Pirmais šāds saraksts bija publicēts 1529. gadā Nīderlandē. Tam 1543. gadā sekoja izdevums Venēcijā un 1551. gadā Parīzē.
1571. gadā tika izveidota Reģistra Svētā Kongregācija, speciāls baznīcas orgāns, kas nodarbojās ar nevēlamās literatūras atklāšanu un tās iekļaušanu reģistrā. Tāpat tas nodarbojās ar gadījumiem, kad pietika veikt labojumus, lai rakstu darbs nebūtu jāiekļauj aizliegtās literatūras sarakstā. Šādos gadījumos pie "nepareizajām" teksta vietām parādījās atzīmes donec corrigatur (aizliegts, līdz labojumu izdarīšanai). Šādas darbības rezultātā radās jauni, brīžam ļoti gari saraksti ar labojumiem, kas tika apkopoti īpašā izdevumā — Index Expurgatorius.
1948. gadā reģistrs piedzīvoja pēdējo iespiesto izdevumu, un tajā bija iekļautas turpat 4000 grāmatas, kas saturēja ķecerību, amorālas lietas, pornogrāfijas elementus, politiski nekorektus apgalvojumus u.c.
Aizliegtie autori
Dažādos laikos reģistrā bijuši iekļauti Erasms, Voltērs, Daniels Defo, Džordāno Bruno, Nikolajs Koperniks, Onorē de Balzaks, Žans Pols Sartrs, Renē Dekarts, Imanuels Kants un citi. Šis ir pavisam neliels uzskaitījums. Pilnu sarakstu ar kādreiz Reģistrā iekļuvušajiem autoriem var atrast 2002. gadā Ženēvā izdotajā grāmatā "J. Martinez de Bujanda, Index librorum prohibitorum, 1600—1966".
Interesants fakts, ka Ādolfa Hitlera "Mana cīņa" šajā reģistrā nekad nav bijusi iekļauta.
Makmerdo — Dienvidpola lielceļš
Makmerdo — Dienvidpola lielceļš, oficiāli saukts par Dienvidpola traversu, ir ap 1450 km gara kāpurķēžu traktortehnikai paredzēta sablietēta sniega trase Antarktīdā no Makmerdo polārstacijas Rosa salā līdz Amundsenskotas-Sautpolas polārstacijai Dienvidpolā.
Trases izbūve sākta 2002./2003. gadu polārajā vasarā. To finansēja ASV Nacionālais Zinātnes fonds (National Science Foundation), lai izveidotu izmaksu ziņā lētāku kravu piegādes veidu Dienvidpola stacijai. Līdz šim visas kravas tika piegādātas ar lidmašīnu palīdzību un tas radīja arī ierobežojumus kravu izmēriem un svaram. Izveidotā trase ietaupa ap 40 lielkravas lidmašīnu reisus ik gadu, kā arī ļauj piegādāt lielgabarīta zinātniskās iekārtas, ekonomējot uz montēšanas darbiem Antarktīdā.
Trase tika izbūvēta četru gadu laikā, pirmā karavāna ar 110 tonnām kravas Dienvidpolā nonāca 2006. gada 7. februārī, ceļu veicot 40 dienās.
Trase sākas no Makmerdo polārstacijas Rosa salā Rosa jūras piekrastē. Šķērso Makmerdo un Rosa šelfa ledājus, pa Levereta glečeru šķērso Transantarktīdas kalnu grēdu un tālāk pa Polāro plato turpinās līdz Dienvidpolam. Trase tika izbūvēta, izlīdzinot un sablīvējot sniega segu un ar sniegu aizpildot plaisas ledū. Ceļu visā garumā iezīmē karodziņi. Lielākajā daļā trases (plato un uz Rosa šelfa ledāja) pamatne ir relatīvi stabila. Inženiertehniski sarežģītākie posmi bija 6,5 km garš posms starp Makmerdo un Rosa šelfa ledājiem (tie pārvietojas ar dažādu ātrumu) un vietā, kur trase no šelfa ledāja paceļas uz Levereta glečera, 80 km garā posmā paceļoties vairāk kā 2000 metru augstumā. Šajos posmos katras sezonas sākumā ir nepieciešams veikt atkārtotu plaisu aizbēršanu un sniega blietēšanu.
Berežani
Berežani ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Ternopiļas rajonā.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1374. gadā. Drīz pēc tam pilsēta kļuva par Polijas sastāvdaļu. 1530. gadā, kad apdzīvotā vieta bija Seņavsku dzimtas īpašums, tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pilsētā attīstījās ebreju un armēņu kopiena. Pēc Seņavskiem pilsēta nonāca Čartorisku, vēlāk Ļubomirsku, Potocku īpašumā. Pēc 1772. gada Polijas Pirmās dalīšanas - Austrijas impērijā, vēlāk Austroungārijā.
Cilvēki
Berežanu pievārtē dzimis un vietējā skolā gājis Polijas maršals Edvards Ridzs-Smiglijs (Edward Rydz-Śmigły, 1886-1941). Berežanos dzimis arī poļu slāvists Aleksandrs Brikners (Aleksander Brückner, 1856-1939). No pilsētas poliskā nosaukuma - Bžezani ( Brzeżany) ir cēlies amerikāņu politologa Zbigņeva Bžeziņska uzvārds.
Talsu apriņķis
Talsu apriņķis (de, ru) bija administratīva vienība Kurzemes guberņas (1819—1918), īslaicīgi Kurzemes un Zemgales hercogistes (1918) un Latvijas SPR (1919), Latvijas Republikas (1918—1940), Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1940/1944—1949) sastāvā.
Kurzemes guberņas sastāvā
Talsu apriņķis tika izveidots 1819. gada teritoriāli administratīvajā reformā, pievienojot Kandavas pilskunga tiesai (Hauptmannschaft Candau) Ārlavas draudzes novadu un izveidojot Talsu pilskunga tiesu (Hauptmannschaft Talsen, Тальсенское гауптманство), ko pārdēvēja par Talsu apriņķi.
Līdz 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanai apriņķī bija četri draudžu novadi:
1912. gadā Talsu apriņķī bija 28 pagasti:
Latvijas Republikas sastāvā
1918. gadā izveidots Mērsraga pagasts (no Engures mežkunga pagasta).
1919. gadā atdalot no Nurmuižas pagasta izveidots Strazdes pagasts.
20. gadu sākumā izveidots Upesgrīvas pagasts (no Engures mežkunga pagasta).
1920 gadā Laidzes pagasts pievienots Valdgales pagastam.
1921. gadā Lamiņu pagasts pievienots Zentenes pagastam.
1925. gadā tika mainīti pagastu nosaukumi. Jaunpagasta pagasts kļuva par Virbu pagastu, bet Valdgales pagasts — par Laidzes pagastu.
Vēl vienam pagastam nosaukumu mainīja 1939. gadā — Nurmuižas pagastu pārdēvēja par Laucienes pagastu.
Teritoriālais iedalījums
1940. gada sākumā Talsu apriņķī bija četras pilsētas un 18 pagasti:
Talsu apriņķa tautību sadalījums pa pašvaldībām 1925, 1930, 1935
- 1930. gadā Talsu apriņķī bija 267 čigāni, 7 lībieši, bet 1935. gadā Talsu apriņķī bija 289 čigāni, 24 ukraiņi, 3 angļi, 2 itāļi, 2 armēņi, 1 ungārs, 1 francūzis,1 serbs, 1 zviedrs
Latvijas PSR sastāvā
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Talsu apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Dundagas, Kandavas un Talsu rajonos.
Duriāns
Duriāns ir malvu dzimtas Durio ģints koku auglis ar izteiktu smaržu, precīzāk, smaku. Ļoti daudziem cilvēkiem nepatīk šī smaka, bet auglis savukārt ļoti garšo. Par šo augli mēdz teikt tā: "Smird kā ellē, bet garšo kā debesīs". Duriāna augļa smaka līdzīga etilmerkaptāna smakai.
Morēna
Morēnu pauguri veidojušies zem ledus, ledājam uzvirzoties konkrētajai teritorijai. Pauguri sastāv no sarkanbrūnas mālsmilts un smilšmāla nogulumiem. Tie ir dažāda lieluma un augstuma, kā arī atšķiras pēc formas, jo var būt apaļi, iegareni ar lēzenām un stāvām nogāzēm. Pauguri izplatīti visās Latvijas augstienēs. To kopas veido pauguraines, kurās mijas atsevišķi pauguri un ieplakas. Pauguru un ieplaku mija augstienēs rada mozaīkveida ainavu. Daudzas pauguru ainavas ir vizuāli pievilcīgas un iecienītas tūristu vidū.
RadeonHD
RadeonHD dzinis (xf86-video-radeonhd) ir X.org video dzinis R500 un jaunākām ATI videokartēm. RadeonHD dzini izstrādā Novell uz ATI publiski izplatītas dokumentācijas pamata. Tas tiek izstrādāts X.org projekta ietvaros, lai aizvietotu patentēto fglrx dzini.
Dzinis atbalsta plašu režīmu klāstu (proti, jebkurš režīms ir pielietojams, ne tikai BIOS atbalstītie) un šis klāsts ir atpakaļsavienojams ar RandR 1.2. Nākotnē iecerēts nodrošināt sarežģītākas 2D un 3D grafikas funkcijas, kā arī video paātrināšanu. Šobrīd eksperimentālā kārtā dzinī ir likts pamats TV signāla attēlojumam un DRI funkcijas nodrošināšanai. RadeonHD jaunākajās versijās ir nodrošināts daļējs 3D atbalsts, kas vēl arvien ir atkļūdošanas procesā. XVideo, TV un HDMI iespējas pagaidām nav nodrošinātas.
Atbalstītās iekārtas
Uz 2008. gada 11. jūniju dzinis atbalsta sekojošas ATI videokartes:
Melnais piparkrūms
Melnais piparkrūms jeb melnais pipars (Piper nigrum) ir daudzgadīgs piparu dzimtas kāpelētājaugs ar tievu, lokanu stumbru, kura garums sasniedz 4 metrus. Izžāvētus tā negatavos augļus (melnos piparus) izmanto kā garšvielu. Melnais piparkrūms ir arī ārstniecības augs. Melnā piparkrūma dabiskais izplatības areāls ir Rietumgati (Indija), bet mūsdienās to kultivē arī citur, galvenokārt subekvatoriālās joslas zemēs. Garšvielu no melnajiem pipariem gatavo no tā nenobriedušiem izžāvētajiem augļiem. Vislielākā melno piparu raža 2018. gadā tika ievākta Vjetnamā, Brazīlijā, Indonēzijā, Indijā, Bulgārijā un Šrilankā. Ražu vāc divas reizes gadā.
Apraksts
Melnais piparkrūms ir daudzgadīgs kāpelētājaugs ar tievu, lokanu stumbru, kura garums sasniedz 4 metrus (var sasniegt arī 10–12 metrus). Melnā pipara ziedi ir mazi, pelēki dzelteni vai balti, izvietojušies ziedkopā (vārpās vai vālītēs) 7–10 centimetru garumā. Auglis ir apaļš kaulenis, kura diametrs ir no 3 līdz 5 milimetriem zaļā krāsā, kad gatavojas, tad iesarkans, bet, kad ir izžāvēts negatavs auglis, tad ir melns, savukārt, izžāvējot gatavu augli, tas kļūst balts. Lapas ir 5–10 centimetru garas un 3–6 cm platas.
Mazda
Mazda Motor Corporation (ja — Matsuda Kabushiki-gaisha) ir Japānas autobūves kompānija, kas ražo "Mazda" markas automobiļus. Kompānijas galvenais birojs atrodas Hirosimā. Ford Motor Company pieder 13,4% kompānijas akciju.
Melnais piparkrūms
Apraksts
Melnos piparkrūmus audzē augsnē, kas nav pārāk sausa, kā arī neskar plūdi. Lai izaudzētu piparkrūmus, stāda tā spraudeņus, kuru garums ir no 40 līdz 50 cm. Piparkrūmi augļus sāk dot no ceturtā, piektā gada un turpina to darīt vēl aptuveni septiņus gadus.
Garšviela
No piparkrūma augļiem iegūst garšvielu — piparus. To krāsa var būt melna, balta, zaļa un arī sārta. Tie nav botāniski dažādu augu sugu augļi, bet gan visi iegūti no piparkrūma. To krāsa ir atkarīga no ievākšanas un apstrādes. Melnos piparus iegūst, izžāvējot negatavus augļus. Ja izžāvē gatavus augļus, iegūst baltos piparus. Melnie pipari ir mazi, krunkaini un sfēriski graudiņi, kuru izmērs ir aptuveni 5 mm diametrā. Salīdzinot ar baltajiem pipariem, melnie pipari ir smaržīgāki un asāki. Šī garšviela ir viena no izmantotākajām pasaulē. To izmanto daudzu tautu virtuvēs.
Librevila
Librevila ir Gabonas lielākā pilsēta un valsts galvaspilsēta. Librevila ir arī administratīvā rajona Estuāras centrs.
Librevila ir ostas pilsēta, netālu no Komo upes ieteces Gvinejas līcī. Pirms franču ierašānās 1839. gadā, šo teritoriju apdzīvoja mpongvi. Šeit nodibinājās amerikāņu kristīgā misija un vergu pārsūtīšanas punkts. līdz tā kļuva par Franču Ekvatoriālās Āfrikas galveno ostu. Gabonas neatkarības nodibināšanās brīdī 1960. gadā pilsētā dzīvoja ap 32 000 iedzīvotāju. Tagad to ir vairāl nekā 700 000 un šeit mīt 1/3 no Gabonas iedzīvotājiem.
Birmingema
Birmingema jeb Bērmingema (en, ) ir pilsēta Anglijā, Vestmidlendā. Otra lielākā Anglijas pilsēta, nozīmīgs ekonomikas centrs. Vēsturiski viena no galvenajām pilsētām, kurā sākās rūpnieciskā revolūcija. Šeit savu darbību veica Džeimss Vats — tvaika dzinēja izgudrotājs. Birmingemā dzīvojuši daudzi ievērojami tā laika izgudrotāji un uzņēmēji.
Birmingemu uzskata par smagā metāla mūzikas dzimteni, jo pilsētā dzimušas tādas grupas kā Judas Priest un Black Sabbath. Birmingema ir arī grupu Traffic, The Moody Blues, Electric Light Orchestra, UB40 un Duran Duran dzimtene.
Mūsdienās izceļas ar savu etnogrāfisko daudzveidību — eiropieši ir vien aptuveni 70% iedzīvotāju.
Vēsture
Kaut arī Birmingema pieminēta jau 1086. gadā Pastarās Tiesas grāmatā, ilgus gadsimtus tā bija visai neievērojams ciematiņš. 16. gadsimtā pilsētiņa mazliet uzplauka, jo tuvumā atradās dzelzs rūdas un ogļu atradnes, un Birmingema kļuva par ieroču (zobenu) rūpniecības centru.
Tomēr īsti Birmingema sāka attīstīties līdz ar rūpniecisko revolūciju 18. gadsimtā. Apdzīvotās vietas rūpniecība bāzējās uz daudziem maziem uzņēmumiem, nevis lielrūpniecību. No 1760. gada ap un caur Birmingemai izbūvēja sarežģītu kanālu tīklu izejmateriālu piegādei.
Pilsētas tiesības Birmingema ieguva tikai 1889. gadā, kad bija kļuvusi par otro lielāko apdzīvoto vietu Anglijā.
Sports
Pilsētā vēl populārs ir krikets, vieglatlētika, bokss, hokejs, skeitbordings, badmintons.
Cilvēki
Birmingemā dzimuši:
Birmingemā dzīvojuši:
Dzemdētājzīdītāji
Dzemdētājzīdītāji (Theria) ir viena no zīdītāju klases (Mammalia) apakšklasēm, kas apvieno somaiņus un placentāļus.
Kā jau apakšklases nosaukums norāda, visi dzemdētājzīdītāju mazuļi piedzimst — atšķirībā no pirmzīdītājiem (Protheria), kuri vairojas ar olām tāpat kā putni un rāpuļi. Zinātniskais nosaukums Theria ir radies no grieķu valodas, un latviešu valodā nozīmē — savvaļas zvērs. Sekojošā klasifikācija atbilst 2000. gada sistemātikai.
Klasifikācija
(†) - Izmirušu organismu grupa.
Kriss Mārtins
Coldplay
Studējot Londonas Universitātes koledžā, Mārtins satika Džoniju Baklendu, Gaju Berimenu un Villu Čempionu. 1997. gadā viņi izveidoja grupu Coldplay. Grupa ieguva pasaules slavu ar savu veiksmīgo debijas albumu Parachutes 2000. gadā. Pēc tam ir viņi izdeva vēl septiņus albumus: A Rush of Blood to the Head, X&Y, Viva la Vida or Death and All His Friends, Mylo Xyloto, Ghost Stories, A Head Full Of Dreams un Everyday Life''.
Solo karjera
Mārtins ir sarakstījis dziesmas vairākiem mūziķiem, ieskaitot grupai Gravity dziesmuEmbrace un dziedātājai Džamēlijai — dziesmu See It in a Boy's Eyes. Mārtins ir arī sadarbojies ar Ronu Seksmitu, Faultline, grupu The Streets un Ianu Makalahu. 2005. gadā viņš sadarbojās ar Nelliju Furtado dziesmā All Good Things (Come to an End), viņas albumam Loose, kas tika izdots 2006. gadā. Pēc viņu abu uzstāšanās Glāstonberijas festivālā 2002. gadā, baumoja, ka viņi abi ir pāris. Furtado pajokoja par situāciju sakot: "Jā, viņš ir mans draugs, viņš tikai to vēl nezina."
Mārtins ir sadarbojies arī ar hiphopa māksliniekiem. 2006. gadā viņš kopā ar Jay-Z strādāja pie viņa atgriešanās albuma Kingdom Come. 2007. gadā Mārtins piedalījās Swizz Beatz debijas albuma One Man Band Man dziesmā Part of the Plan. Viņš bija līdzautors un izpildītājs Kanjes Vesta dziesmā Homecoming.
Privātā dzīve
Mārtins ir veģetārietis. Viņš nodarbojas ar jogu. Viņš nesmēķē un nelieto alkoholu.
10,000 Days
10,000 Days ir Grammy balvu ieguvis amerikāņu progresīvā metāla grupas Tool ceturtais studijas albums. Tas Eiropas teritorijā tika izdots 2006. gada 28. aprīlī. Līdz 2006. gada beigām albums visā pasaulē tika pārdots vairāk nekā 3 miljonos eksemplāros, un 2006. gada jūnijā RIAA tam piešķira platīna sertifikāciju.
1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulks
1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulks bija latviešu strēlnieku bruņots formējums 1. latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1915. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.
Bataljona izveide
Vācijas impērijas karaspēka Kurzemes ofensīvas laikā Daugavgrīvas cietokšņa zemessargu bataljoni 1915. gada 2. un 3. maijā veiksmīgi piedalījās Jelgavas aizstāvēšanā. Šis panākums maksāja 57 zemessargu dzīvības, vēl 155 karavīri tika ievainoti. Rīgas aizstāvēšanai 1915. gada 16. augustā sāka veidot 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljonu no brīvprātīgajiem, kas vēl nebija sasnieguši iesaukšanas vecumu. Bataljona karogā bija attēlota uzlecoša saule ar krustotiem šķēpiem un devīze "Nebēdaities kara vīri, sidrabota saule lēc". Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas — izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs — 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. Ķekavas kauju laikā 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.
Pulka izveide
Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 1. latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas — ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs — 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati.
Komandieri
Pulka komandieri bija
Likvidācija
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulks tika iekļauts jaunizveidotajā latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. 1918. gada 22. janvārī 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulka 4. un 6. rotas un 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka 1. bataljons devās uz Rogačevu Baltkrievijā, kur 3.—13. februārī apspieda poļu leģionāru I korpusa sacelšanos ģenerāļa J. Dovbora-Musņicka (J. Dowbór-Muśnicki) vadībā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.
Kaujas pie Misas upes 1915. gadā
25. oktobra kauja pie „Kraslovsku” mājām Tīreļpurva austrumu malā: 4 krituši, 5 ievainoti, 3 pazuduši. 29. oktobra kauja pie „Plakaņiem” Misas upes labajā krastā: 4 krituši, 11 ievainoti. 2./3. novembra kauja pie Olaines muižas. 3. novembrī kaujā pie „Mangaļiem”: 19 ievainoti, 6 pazuduši. 4. novembra kaujā Olaines purvā pie „Kūtniekiem”: 22 krituši, 63 ievainoti, 19 pazuduši. 23. novembra kaujā pie „Veisiem” Misas upes kreisajā krastā: 2 ievainoti. 3. decembra kaujā „Kūtnieku” tuvumā pie Olaines purva: 1 kritis. 18./19. decembra kaujā pie Katrīnmuižas, Ķekavas tuvumā: 3 ievainoti.
Kaujas pie Ķekavas 1916. gadā
12./13. marta kaujā pie „Veisiem”: 6 ievainoti. 13. marta kaujā pie „Krogzemjiem” Misas upes krastos: 8 kritušie, 26 ievainoti, 4 pazuduši. 21. marta kaujā pie „Frančiem” Ķekavas tuvumā: 134 krituši, pazuduši, 223 ievainoti. 16./22. jūlija kaujās pie „Skatēm” Ķekavas frontē: 106 krituši, 569 ievainoti, 37 pazuduši.
Ziemassvētku kaujas 1917. gadā
5. janvāra kaujā pie „Mangaļiem” un „Skangaļiem”: 102 krituši, 354 ievainoti, 25 pazuduši. 7. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 8 krituši, 60 ievainoti. 10./14. janvāra kaujās Tīreļpurvā: 4 krituši, 38 ievainoti. 25. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 22 krituši, 117 ievainoti, 12 pazuduši. 30./31. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 99 krituši, 140 ievainoti.
Mazās Juglas kaujas 1917. gadā
1./3. septembra kaujās pie Rīgas un Šmīziņkroga: 4 ievainoti, 427 pazuduši. 10. septembra kaujā pie Siguldas: 1 kritis. 11. oktobra kaujā pie Siguldas: 2 krituši, 4 ievainoti.
Latvijas PSR Augstākā Padome
Saskaņā ar 1940. gada 25. augustā pieņemto Latvijas PSR Konstitūciju, tās augstākais valsts varas orgāns bija Latvijas PSR Augstākā Padome, bet faktiski Latvijas PSR vadībā atradās Latvijas Komunistiskās partijas CK birojs, kura priekšgalā bija LKP pirmais sekretārs. Augstākās Padomes sesijas varēja notikt tikai tad, ja bija pieņemts LKP CK biroja lēmums par sesijas sasaukšanas datumu, darba kārtību utt.
Pēc konstitūcijas politiskās varas struktūras pamatā bija Darbaļaužu deputātu padomes, kuras 1978. gadā Konstitūcijā tika pārdēvētas par Tautas deputātu padomēm. Augstākā likumdevēja institūcija bija Augstākā padome (AP) — vienpalātas likumdevēja institūcija, kas darbojās sesiju režīmā (gadā notika 2 kārtējās sesijas). Pēdējās AP sastāvā bija 201 deputāts, pirms tam, saskaņā ar 1978. gada Latvijas PSR konstitūciju - 325, bet vēl iepriekš - 310 deputāti. Sesiju starplaikā augstākās valsts varas institūcijas funkcijas pildīja AP prezidijs (APP) - prezidija priekšsēdētāja, prezidija sekretāra un deviņu prezidija locekļu sastāvā. Līdz 1978. gadam AP darbības periods bija 4 gadi. Pēc veiktajiem grozījumiem Latvijas PSR Konstitūcijā turpmāk AP pilnvaru periods bija 5 gadi.
Vadītāji
Latvijas PSR AP priekšsēdētāji
Latvijas PSR AP Prezidija priekšsēdētāji
Plaisa
Materiālu mehānikā plaisa jeb lūzums ir materiāla bojājums, kas saistīts ar materiāla virsmas laukuma palielināšanos. Plaisas veidojas, kad kādu iekšēju vai ārēju spēku iedarbībā tiek sarauta saite starp vielas atomiem vai molekulām.
Plaisu veidošanās
Plaisu veidošanās objektos ir atkarīga no materiāla īpašībām, ģeometrijas un pieliktajiem spēkiem. Materiāla raksturlielumu, kas raksturo tā spēju pretoties plaisāšanai sauc par kritisko enerģijas atbrīvošanās ātrumu.
Plaisa var izplatīties ar ātrumu, kas ir aptuveni 0,2—0,3 daļas no skaņas ātruma izplatīšanās konkrētajā materiālā. Tātad, ja, piemēram, skaņas ātrums dimantā ir 18 350 metri sekundē, tad plaisu izplatīšanās ātrums var sasniegt pat 8000 metrus sekundē.
Dažreiz plaisāšanu var dzirdēt, kas visbiežāk izpaužās kā brakšķēšana. Piemēram, staigājot pa ledu, var dzirdēt plaisu veidošanos.
Plaisāšanas veidi jeb modas
Praksē iespējamas šo modu kombinācijas.
Plaisas Zemes garozā
Ģeoloģijā plaisas ir iežu slāņu pārrāvums bez jūtamas pārbīdes. Šādas plaisas rodas tektonisko plātņu kustību rezultātā.
Kēms
Kēmi ir apaļi 10—30 m augsti pauguri, kuri veidojušies ledāja caurkusumos, uzkrājoties ledāja kušanas ūdeņu sanestajiem smilts un grants nogulumiem. Kēmi ir apaļi pauguri. Grants nogulumi, kā arī stāvās nogāzes nosaka to, ka kēmu pauguraiņu izmantošana lauksaimniecībā ir apgrūtināta. Tāpēc kēmu paugurus visbiežāk klāj priežu un egļu meži. Daudzviet kēmu pauguros ierīkoti grants karjeri. Tāpat kā morēnu pauguri, arī kēmi veido pauguraines. Latvijā lielākās kēmu pauguraines ir starp Talsiem un Tukumu Austrumkursas augstienē un Latgales augstienē.
Vills Čempions
Viljams "Vills" Īlans Čempions (en) ir bundzinieks un vokālists grupā Coldplay.
Dzīves sākumposms
Vills Čempions ir dzimis Sauthemptonā, Anglijā. Viņa tēvs bija arheoloģijas profesors vietējā universitātē. Jaunībā viņš iespaidojās no īru tautas mūzikas. Viņš uzauga spēlējot ģitāru, bet viņš mācēja spēlēt arī basģitāru, klavieres. Pirms pievienošanās Coldplay, viņš spēlēja grupā Fat Hamster. No visiem dalībniekiem Čempions grupai pievienojās pēdējais. Sākotnēji viņš neprata spēlēt bungas, taču ātri vien tās apguva.
Blakus projekti
2004. gadā Čempions kopā ar Gaju Berimenu no Coldplay un kā viesmāksliniekam palīdzot a-ha taustiņinstrumentālistam Magnem Furuholmenam, ierakstīja albumu Past Perfect Future Tense.
Privātā dzīve
Vills bija pirmais Coldplay dalībnieks, kas apprecējās. Viņš apprecēja Marianu Darku. Kāzas notika 2003. gadā. Viņu pirmais bērns, meitene Eva nāca pasaulē 2006. gada 28. aprīlī. 2008. gada 7. maijā pasaulē nāca dvīņi Džuno un Rekss.
15. autobusu maršruts (Rēzekne, līdz 2011)
15. autobusu maršruts ir Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Blaumaņa ielas pa F. Kempa ielu līdz Vipingai. Šo maršrutu apkalpo SIA „Dekom” autobusu parks, kas atrodas Viļakas ielā 1b.
2011. gada 31. decembrī 15. autobusu maršruts tiks likvidēts, bet sākot ar 2012. gada 1. janvāri tā reisus pārņems jaunizveidotais 4. autobusu maršruts, kuru apkalpos SIA „Rēzeknes Satiksme”.
Maršruts
Blaumaņa iela — F. Kempa iela — Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Zilupes iela, Parka iela, F. Kempa iela, Egļu iela, Rēznas iela un Meža iela.
Pieturvietas
15. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 34 pieturas. Maršrutā Blaumaņa iela — F. Kempa iela — Vipinga ir 17 pieturas, tāpat arī maršrutā Vipinga — F. Kempa iela — Blaumaņa iela ir 17 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Virzienā Vipinga — F. Kempa iela — NOOK — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Egļu iela, F. Kempa iela, Parka iela, Zilupes iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela, Noliktavu iela, Varoņu iela un Blaumaņa iela.
Virzienā Blaumaņa iela — NOOK — F. Kempa iela — Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Varoņu iela, Noliktavu iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Zilupes iela, Parka iela, F. Kempa iela, Egļu iela, Rēznas iela un Meža iela.
Pieturvietas ar mainītu virzienu
Maršrutā Vipinga — F. Kempa iela — NOOK — Blaumaņa iela ir 21 pieturas, ka arī maršrutā Blaumaņa iela — NOOK — F. Kempa iela — Vipinga ir 21 pieturas.
Atbrīvošanas alejas un Zilupes ielas rekonstrukcijas laikā
Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta, un sakarā ar Zilupes ielas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 30. maija, sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu un Pļavu ielām attiecīgi, ka rezultātā 15. autobusu maršruts arī tika mainīts.
Maršruts
Blaumaņa iela — F. Kempa iela — Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela, Pļavu iela, Parka iela, F. Kempa iela, Egļu iela, Rēznas iela un Meža iela.
Vipinga — F. Kempa iela — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Egļu iela, F. Kempa iela, Parka iela, Pļavu iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Pieturvietas
Atbrīvošanas alejas un Zilupes ielas rekonstrukcijas laikā 15. autobusu maršrutā pavisam bija 32 pieturas: maršrutā Blaumaņa iela — F. Kempa iela — Vipinga bija 16 pieturas, tāpat arī maršrutā Vipinga — F. Kempa iela — Blaumaņa iela bija 16 pieturas.
Kibo (SKS)
Japānas eksperimentu modulis jeb Kibo (きぼう, Kibō — 'cerība') ir Japānas finansēts un izgatavots Starptautiskās kosmiskās stacijas komponents. Moduļa sistēmu kosmosā paredzēts nogādāt trīs Space Shuttle reisos 2008. — 2009. gadā.
Komponenti
Kibo sastāv no četriem pamata komponentiem:
STS-123 — JLP pārvietošana uz Harmony
"Eksperimentu kravas moduļa hermetizetā sekcija" (JLP) kosmosā tika palaista Space Shuttle misijā STS-123. 13. martā Endeavour saslēdzās ar Starptautisko kosmisko staciju.
14. martā notika iziešana kosmosā, kurā piedalījās kosmonauti Ričards Linehens un Gerets Reismens. Viņi kosmoplāna kravas telpa veica JLP sagatavošanu pārvietošanai uz staciju. Pēc tam viņi veica citus darbus, bet no stacijas iekšpuses japānis Takao Doi vadīja stacijas manipulatoru Canadarm2, lai pārvietotu sekciju uz īslaicīgo novietni Harmony moduļa augšpusē. Komponents tika pieslēgts 08:06 UTC.
15. martā 01:23 UTC tika atvērtas lūkas uz jaunpievienoto JLP. Takao Doi un SKS 16. ekspedīcijas komandiere Pegija Vitsone pirmie iegāja modulī. Nākamājās dienās notika moduļa dekonservācija.
STS-127 — Vaļējās platformas uzstādīšana
"Vaļējā platforma" (Exposed Facility) tika palaista misijā STS-127 ar Endeavour.
notika iziešana kosmosā, kurā kosmonauti Deivids Volfs un Timotijs Kopra sagatavoja Vaļējo platformu kosmoplāna kravas telpā: noņēma siltumizolacijas pārklājus, atvienoja elektrokabeļus. JEF no kravas telpas īsi pirms 18:00 UTC tika izcelts ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Koiči Vakata un Daglass Hērlijs. Pēc tam platformu pārņēma Endeavour manipulators, kuru vadīja Žilija Pajeta. Tad stacijas manipulators tika pārvietots uz stacijas fermas kreiso pusi, no kurienes tika pārņemta Vaļējā platforma un uzstadīta Kibo moduļa galā, savienošana notika 19:29 UTC. Kibo moduļa manipulators ar kameru tika izmantots uzstādīšanas procesa novērošanai.
iziešanā kosmosā Kristofers Kesidijs noņēma siltumaizsardzības pārklāju no iepriekšējā dienā uzstādītās Japānas eksperimentu platformas. Savukārt Volfs no Harmony moduļa noņēma rokturus un citas ierīces, lai atbrīvotu vietu gaidāmajam Japānas automātiskajam kravas kuģim HTV.
ar Kibo moduļa manipulatoru tika sākts uzstādīt eksperimentus atklātajā platformā. Trīs eksperimentu iekārtas tika pārvietotas no kravas platformas: Monitor of All-sky X-ray Image, Inter-orbit Communication System un Space Environment Data Acquisition Equipment-Attached Payload.
no Endeavour kravas telpas ar kosmoplāna manipulatoru tika izcelts Japānas Vaļējās sekcijas kravas nesējs. Tad to pārņēma stacijas manipulators.
HTV-1
stacijā ieradās kravas kuģis HTV-1, pirmais no H-II Transfer Vehicle sērijas. Tas tika pievienots pie Harmony moduļa. ar stacijas manipulatoru no HTV-1 nehermētiskā segmenta tika izņemta Atklātā palete (Exposed Pallet, EP) un uzstādīta uz Kibo Vaļējās platformas (EF). notika Vaļējās paletes izkraušana. Vispirms ar Kibo manipulatoru 09:21 UTC tika satverta HREP eksperimentu iekārta un uzstādīja uz EF pievienošanas vietas 6 (Exposed Facility Unit 6: EFU6) 11:15 UTC. Pēc tam 14:23 UTC tika satverta SMILES iekārta un pārvietota uz pozīciju Nr. 3 (EFU3), ko pabeidza 18:12 UTC. Iztokšoto Vaļējo paleti pārvietoja atpakaļ uz HTV-1. Bez tam no HTV-1 hermētiskās sekcijas Kibo iekšienē tika pārnestas mantas. HTV-1 staciju atstāja.
Maļorka
Maļorka (spāņu un ca) ir lielākā Spānijas sala, tās platība ir 3640,11 km². Tā atrodas Vidusjūrā, Baleāru Salu arhipelāgā. Uz tās atrodas Baleāru salu administratīvais centrs Palma. Sala ir iecienīts tūrisma objekts, īpaši angļu un vācu ceļotāju vidū.
Etimoloģija
Maļorkas nosaukums cēlies no la ("lielākā sala").
Vēsture
Maļorkas salā ir saglabājušās megalītiski pieminekļi no aizvēsturiskiem laikiem. Savas pēdas tajā atstājušas daudzas antīkās pasaules civilizācijas, piemēram, feniķieši, grieķi, kartāgieši, romieši, vandaļi, bizantieši un arābi.
1229. gadā Aragonas karalis Haime I ieguva salu savā kontrolē un pievienoja Aragonai. Pēc viņa nāves to ieguva viņa dēls Haime II un sala kļuva par karaļvalsti. Tomēr tikai īsu laiku Maļorkai bija neatkarīga, jo 1343. gadā tā tika atkal pievienota Aragonai.
Tūrisms
Kopš 1950. gadiem ir sala ieguvusi pieaugošu interesi kā tūrisma galamērķis. To kā savu ceļojumu mērķi vai dzīvesvietu izvēlējušies daudzi mākslinieki un akadēmiķi. 1970. gados salu gadā apmeklēja ap 3 miljoniem tūristu, bet 2010. gadā to bija vairāk kā 6 miljoni. 2013. gadā Maļorku apmeklēja gandrīz 9,5 miljoni tūristu, bet Baleāru Salas kopumā 13 miljoni.
Maļorkas ekonomika ir lielā mērā atkarīga no tās tūrisma industrijas. Tos šeit piesaista siltais laiks, daudzās pludmales un augsta līmeņa tūrisma atracijas.
10 populārākās tūristu pārstāvētās valstis
Dati no Baleāru Salu Statistikas institūta
Cilvēki
Maļorkā dzimuši:
Aleksanders Stubs
Kajs Jērans Aleksanders Stubs (Cai-Göran Alexander Stubb, dzimis ) ir Somijas politiķis. Bijis Somijas premjerministrs, ārlietu ministrs, Eiropas lietu un ārējās tirdzniecības ministrs un finanšu ministrs, Nacionālās koalīcijas partijas (Kokoomus) priekšsēdētājs. Bijis Eiropas koledžas profesors.
Biogrāfija
Aleksanders Stubs dzimis Helsinkos divvalodu ģimenē, kurā māte bija somiete, bet tēva dzimtā valoda bija zviedru. Viņa tēvs Jērans Stubs bijis profesionāls hokejists un bija Somijas hokeja savienības direktors no 1976. līdz 1983. gadam, bet no 1984. gada — NHL Eiropas biroja vadītājs.
1986. gadā Aleksanders Stubs pabeidza Meilendas vidusskolu Deitonbīčā ASV. 1988. gadā viņš absolvēja Lerkana ģimnāziju Helsinkos. Pēc obligātā militārā dienesta 1989. gadā Stubs par labiem panākumiem golfā saņēma stipendiju Furmana Universitātē Dienvidkarolīnā. Sākumā viņš izvēlējās biznesa specialitāti, bet vēlāk pārgaja uz politoloģiju, un 1993. gadā ieguva bakalaura grādu. 1994. gadā Stubs Sorbonnā studēja franču valodu un civilizāciju. 1995. gadā viņš Eiropas koledžā Beļģijā ieguva maģistra grādu Eiropas lietās. Stubs bija pētnieks Somijas ārlietu ministrijā (no 1995. līdz 1997. gadam) un Somijas Zinātņu akadēmijā (no 1997. līdz 1999. gadam). 1999. gadā Stubs Londonas Ekonomikas skolā ieguva doktora grādu filozofijā un starptautiskajā politikā.
No 1999. līdz 2001. gadam Stubs darbojās kā īpašais pētnieks Eiropas Savienībā (ES) Briselē pārstāvot Somiju. Bija Somijas valdības delegācijas loceklis Nicas līguma sagatavošanā. 2000. gadā viņš kļuva par profesoru Eiropas koledžā. 2001. gadā Aleksanders Stubs kļuva par Eiropas Komisijas prezidenta Romāno Prodi padomnieku un Eiropas Konvencijas īpašās grupas locekli 2003. gadā viņš atgriezās Somijas pārstāvniecībā ES kā īpašais eksperts un starpvaldību pārrunu loceklis Eiropas Konstirūcijas sagatavošanai. 2004. gadā Stubs tika ievēlēts Eiropas Parlamentā no Somijas Nacionālās koalīcijas partijas un darbojās Eiropas Tautas partijas grupā.
2008. gada 4. aprīlī Aleksanders Stubs kļuva par Somijas ārlietu ministru, nomainot skandālā iesaistīto Ilku Kanervu. Stuba vietu Eiroparlamentā ieņēma bijusī vides ministre Sirpa Pietikeinena.
2011. gadā Stubs tika ievēlēts Somijas parlamentā Eduskuntā, kurā Nacionālās koalīcijas partija ieguva vairākumu. Jirki Katainena valdībā Stubs ieguva Eiropas lietu un ārējās tirdzniecības ministra amatu.
2014. gada aprīlī Jirki Katainens paziņoja, ka pēc jauna partijas priekšsēdētāja ievēlēšanas viņš atstās premjerministra amatu. 14. jūnijā par Nacionālās koalīcijas partijas priekšsēdētāju ievēlēts Stubs. Pēc tam, kad Katainens atkāpās no amata, 24. jūnijā par Somijas premjerministru kļuva Aleksanders Stubs.
2015. gada parlamenta vēlēšanās uzvarēja Centra partija. 2015. gada 29. maijā par premjerministru kļuva Centra partijas vadītājs Juha Sipile, un Aleksanders Stubs kļuva par finanšu ministru. Valsts ekonomiskās lejupslīdes ietekmē Stubs sāka zaudēt atbalstu partijas vidū. 2016. gada 11. jūnijā Nacionālās koalīcijas partijas priekšsēdētāja vēlēšanās uzvarēja Peteri Orpo, kurš paziņoja, ka gatavs kļūt par finanšu ministru. 22. jūnijā Peteri Orpo nomainīja Aleksanderu Stubu finanšu ministra amatā.
2017. gada 15. jūnijā Stubs kļuva par Eiropas Investīciju bankas viceprezidentu. Lai pildītu šo amatu, 30. jūlijā viņš atstāja parlamentu. 2017. gadā Aleksanders Stubs tika kļuva par Somijas Krīžu pārvaldības iniciatīvas vadītāju. Tā ir nevalstiska organizācija, kas darbojas, lai novērstu un risinātu konfliktus.
2020. gada janvārī, kad beidzās Stuba pilnvaru termiņš Eiropas Investīciju bankā, viņš tika izvēlēts par Eiropas Universitātes institūta Florencē (Itālijā) Transnacionālās pārvaldības skolas direktoru un profesoru. Šajā amatā viņš sāka strādāt 2020. gada 1. maijā.
Tukuma apriņķis
Tukuma apriņķis (de, ru) bija administratīva vienība Kurzemes guberņas (1819—1918), īslaicīgi Kurzemes un Zemgales hercogistes (1918) un Latvijas SPR (1919), Latvijas Republikas (1918—1940), Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1940/1944—1949) sastāvā.
Kurzemes guberņas sastāvā
Līdz 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanai apriņķī bija trīs draudžu novadi:
127. gads
127. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Tukuma apriņķis
Latvijas Republikas sastāvā
1920. gadā Annasmuižas pagasts pārdēvēts par Annenieku pagastu.
Līdz 1922. gadam izveidots jauns — Šlokenbekas pagasts.
1923. gadā, grozot pagastu robežas, Stūru un Blīdenes pagasti tiek apvienoti zem nosaukuma Blīdenes-Stūru pagasts, Pētertāles un Struteles pagasti — zem nosaukuma Struteles-Pētertāles pagasts, bet Tukuma mežkunga pagasts likvidēts sadalot to starp apkārtējiem pagastiem.
1924. gadā Bēnes, Īles, Jaunauces, Lielauces, Sniķeres, Vadakstes un Vecauces pagastus pievieno Jelgavas apriņķim. Savukārt no Talsu apriņķa Tukuma apriņķim pievieno 8 citus pagastus — Aizupes, Dzirciema, Engures, Matkules, Pūres, Vānes, Zantes un Zemītes pagastus.
1924. gadā likvidēts Abavas pagasts (sadalot to starp Grenču un Tumes pagastiem), vēlāk arī Cērkstes pagasts.
1925. gadā pārdēvēti trīs pagasti: Ozolnieku pagasts par Smārdes pagastu, Reņģes pagasts par Zebrenes pagastu un Šlokenbekas pagasts par Milzkalnes pagastu. Pēc Talsu apriņķa daļas pievienošanas 1925. gadā Tukuma apriņķis bija 2544 km2 liels. Tas robežojās ar Talsu apriņķi, Jelgavas apriņķi, Rīgas apriņķi un Kuldīgas apriņķi. Lielākās apdzīvotas vietas bija Tukums, Jaunpils, Smārde un Vāne.
1940. gada sākumā Tukuma apriņķī bija 1 pilsēta un 25 pagasti:
Latvijas PSR sastāvā
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Tukuma apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Dobeles, Kandavas, Saldus un Tukuma rajonos.
11. jūnijs
11. jūnijs ir gada 162. diena pēc Gregora kalendāra (163. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 203 dienas.
Vārda dienas
Ingus, Mairis, Vidvuds
Vidusdaugavas zemiene
Vidusdaugavas zemiene ir agrāk lietots nosaukums Austrumlatvijas zemienes dienviddaļai, kuras lielāko daļu aizņem Jersikas līdzenums. To no trim pusēm norobežo augstienes: no ziemeļrietumiem Vidzemes augstiene un Sēlijas paugurvalnis, no dienvidiem — Aknīstes pacēlums un Augšzemes augstiene un no austrumiem — Latgales augstiene. Ziemeļos Vidusdaugavas zemiene saskaras Lubāna līdzenumu.
Pamatiežu virsa
Zemienes robežās pamatiežu virsa ir stipri zemāka nekā apkārtējos rajonos — tā atrodas 50—90 m vjl. (paaugstinās ziemeļu un ziemeļaustrumu virzienā). Virsu saposmo senu apraktu ieleju sistēma. Īpaši krasi tā izteikta dienviddaļā, kur Daugavpilī šādas ielejas dibena atzīmes ir pat līdz 91 m zem jūras līmeņa. Pamatiežus veido augšdevona dolomīts un dolomītmerģelis, ko dienviddaļā nomaina augšdevona smilšakmens un dziļajos seno aprakto ieleju iegrauzumos — vidusdevona smilšakmens un dolomīts.
Sakarā ar pamatiežu virsas stipru saposmojumu kvartāra nogulumu biezums ir mainīgs — no 192 m Daugavpilī līdz 8 m dažos rietumdaļas rajonos. Kvartāra segas biezums sasniedz apmēram 20 — 35 m. Kvartāra nogulumu galveno daļu veido pēdējā apledojuma morēnas smilšmāls, zem kura, sevišķi senlejas ielejās, saglabājušies senāko apledojumu morēnu nogulumi, starp kuriem atrodami starpmorēnu un interglaciālie nogulumi. Bieži vien morēnas smilšmālu klāj limnoglaciāla smilts, mālsmilts un vietām rupjgraudaina fluvioglaciāla smilts. Plakanajās ūdensšķirtnēs visur sastopama kūdra.
Zemienes ziemeļrietumdaļu, starp Varakļāniem un Jēkabpili, veido viļņots, vietām paugurains pamatmorēnas līdzenums, ko sedz limnoglaciāls smilšmāls. Līdzenums atrodas 100—112 m augstumā, pie Aiviekstes līdz 90 m vjl. Šai teritorijai raksturīgas ziemeļaustrumu virzienā izstieptas plakanas, vairāku kilometru garas, līdz 1 km platas un relatīvi 3—10 m augstas grēdas. Dienvidrietumdaļā, Daugavas tuvumā, šīs grēdas morfoloģiski izteiktas labāk. Reljefa vienveidību pārtrauc osu virkne, no kuras izdalās 5—8 m augstais un vairāk nekā 2 m garais Varakļānu oss, ko veido rupja smilts un grants. Aiviekstes labajā krastā paceļas līdz 135—150 m vjl. augstais Praulienas pauguraines masīvs, kas sastāv no rupjas fluvioglaciālas smilts un grants, ko pārklāj akmeņains smilšmāls. Masīva paugurus, kas ir līdz 15 m augsti, atdala nelielas ieplakas. Dienvidu virzienā pauguri pazeminās, un tur atrodas pārpurvotā Dūku-Svētes ieplaka, kur zem kūdras segas ir Latvijā bagātākā saldūdens kaļķu atradne.
Rietumos Praulienas paugurainajam masīvam piekļaujas Madonas-Trepes valnis — līdz 50 km gara un 1—2 km plata pauguru grēda. Tā ziemeļdaļā ir vairākas paralēlas, relatīvi līdz 50 m augstas grēdas. Uz dienvidiem no Friksnas ezera valnis paplašinās līdz 3,5 un pat 5 km, tā relatīvais augstums sasniedz 30—60 m. Šajā posmā valnis sastāv no neregulāras formas, dažkārt garumā stieptiem pauguriem un vairākiem plakanpauguriem. Valni veido fluvioglaciāla grants, rupja smilts un oļi, ko pārklāj, galvenokārt dienviddaļā, putekļaini nogulumi un smilšmāls. Valni šķērso Aiviekstes ieleja un pazeminājums pie Kūku stacijas.
Aiviekstei Vidusdaugavas zemienē ir labi izteikta ieleja. Šī posma augšdaļā ieleja ir apmēram 7 m dziļa, lejteces virzienā tā padziļinās līdz 10 m, bet, šķērsojot Madonas-Trepes valni, — līdz 20 m. Ielejas platums ir 0,5—1 km.
Vidusdaugavas zemienes austrumdaļā, starp Preiļiem un Rēzeknes upi, pārsvarā ir viļņots un lēzeni paugurains reljefs, kas vietām pāriet paugurainē, kuras absolūtais augstums ir 120—140 m un relatīvais augstums — 5—15 m. Pauguraini veido virspusē pārskalots morēnas smilšmāls. Gar Feimankas upes labo krastu Maltas virzienā stiepjas vairāk nekā 15 km gara un 5—8 m augsta osu virkne.
Zemienes dienviddaļā reljefa vienveidību pārtrauc nelieli, lēzeni, 5—10 m augsti paaugstinājumi un plakanu ieplaku virkne. Tur izdalās sena, līdz 6 m dziļa un 0,8 km plata ieleja ar Kalupes ezeriem. Ziemeļos no Daugavpils uz senās deltas virsas ir kāpu masīvs ar vairākām izliektām, 8—15 m augstām grēdām. Otrs kāpu masīvs atrodas uz ziemeļiem no Dvietes lejteces.
Vidusdaugavas zemieni posmā Ruģeļi — Pļaviņas šķērso Daugavas ieleja. Tās dziļums augšdaļā sasniedz 20 m, bet pēc tam strauji samazinās uz 15 m, bet lejpus Līvāniem ir 5—10 m. Arī ielejas platums nav visur vienāds. Pie Ilūkstes ietekas un Jēkabpils tā ir līdz 4 km plata, bet pārējā daļā platums nepārsniedz 1,5—2 km. Ielejas dibens ir plakans, upes gultne tajā iegrauzusies 4—6 m dziļi, bet pie Pļaviņām — pat līdz 12 m. Pārējo upju ielejas izteiktas vājāk, pa lielākai daļai tās ir lēzenas, līdz 5 m dziļas un dažus simtus metru platas; tikai tuvojoties Daugavai, tās pieteku ielejas sašaurinās līdz 100 m un iegraužas līdz 6—8 m dziļi.